cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lenín Moreno
Moreno joutuu liikkumaan pyörätuolilla. Hän loukkaantui tultuaan ammutuksi selkään ryöstöyrityksen yhteydessä vuonna 1998. Vuonna 2012 Moreno oli ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vammautuneiden hyväksi tekemänsä työn takia.
Vuoden 2017 presidentinvaaleissa hän voitti toisella kierroksella niukasti konservatiivien ehdokkaan pankkiiri Guillermo Lasson. Vaalien aikaan oppositio arveli, että Morenosta saatta tulla edeltäjänsä Rafael Correan sätkynukke. Moreno alkoi kuitenkin vetää omaa linjaansa, ja asettaa edellisen hallinnon huippunimiä syytteisiin korruptiosta. Marraskuussa 2017 Morenon ja Correon puolue erotti Morenon puoluejohtajan paikalta.
Moreno kuitenkin sai hyvin pian tämän jälkeen Alianza PAIS -puolueen johtajuuden taas takaisin itselleen. Valtataistelun hävinnyt entinen presidentti Rafael Correa erosi kannattajineen puolueesta ja perusti uuden vasemmistolaisen puolueen. Tämä oli vastareaktio sille, että Lenin Morenon aikana sekä Ecuadorin valtion että hallitsevan Alianza PAIS -puolueen linja muuttui oikeistolaisemmaksi kuin Correan valtakaudella.
Lenin Morenon entiset aatetoverit Correan aikaisesta Alianza PAIS -puolueesta ovat tuoneet esille katkeruuttaan ja pettymystään Morenon Ecuadorissa toteuttamista laajoista poliittisista muutoksista. Erityisesti he ovat kritisoineet Morenon uutta ulkopolitiikka eli lähentymistä Yhdysvaltoihin ja sen joukkojen läsnäolon sallimista Ecuadorissa sekä Venezuelan oppositiojohtajan Juan Guaidón tunnustamista maan johtajaksi ja suhteiden katkaisemista Correan liittolaiseen Venezuelan presidentti Nicholás Maduroon.
Sakkara
Sakkara on arkeologinen kohde Egyptissä 30 kilometriä etelään nykyisestä Kairosta, lähellä muinaista Memfisin kaupungin paikkaa. Sakkarassa on suuri hauta-alue, jolla sijaitsee useita pyramideja. Sakkaran nekropolis on 2,5 kilometriä pitkä ja leveä. Juuri sen pohjoispuolella on Abusirin pyramidialue.
Sormitus
Sormitus tai sormijärjestys on musiikki-instrumentin hallinnassa käytetty järjestelmä, jonka mukaan sormia liikutellaan suunnitellusti koskettimistolla, kielillä, otelaudalla, sormiaukoilla tai läpillä.
Sakkara
pienoiskuva|vasen|upright=0.68|Sakkaran kartta. Pyramidit näkyvät mustina neliöinä. Sakkarassa oli 11 kuninkaallista pyramidia, enemmän kuin missään muussa paikassa Egyptissä. Faaraoiden pyramidien lisäksi alueella on sivupyramideja, kuningattarien pyramideja ja Shepseskafin suuri mastaba sekä satoja hautoja, joista vanhimmat ovat 1. dynastian ajalta.
Sormitus
pienoiskuva|[[Johann Sebastian Bach|Bachin Applicatio C-duurissa on toinen häneltä säilyneistä kahdesta käsikirjoituksesta, jotka sisältävät sormitusohjeita]]
Sormitus kosketinsoittimissa
Kosketinsoittimissa käytetään yleensä numeroita sormituksen merkintään siten, että peukalo vastaa numeroa 1, etusormi numeroa 2 ja niin edelleen. Sormitusohjeet ovat osa laajempaa esittämiskäytäntöä, jossa muina osa-alueina ovat kosketus ja artikulaatio.
Sakkara
Sakkara on osa Unescon maailmanperintökohdetta Memfis ja sen nekropolis – pyramidikentät Gizasta Dahshuriin vuodesta 1979.
Sormitus
Sormitus kosketinsoittimissa
Koskettimiston mittasuhteet ovat vaikuttaneet merkittävästi sormituksen kehittymiseen. 1800-luvulle asti pianon valkoisten koskettimien etuosa oli niin lyhyt, että peukalon ja pikkusormen käyttäminen oli hankalaa nopeissa kuvioissa, eivätkä sormet tahtoneet mahtua mustien koskettimien väliin. 1500-luku suosi keskimmäisten sormien käyttöä ja peukaloa käytettiin vain vasemmassa kädessä. Sävellysten monipuolistuminen 1600-luvulla toi uusia haasteita ja 1700-luvulla peukaloa ja pikkusormea käytettiinkin jo huomattavasti enemmän.
pienoiskuva|vasen|[[Alessandro Scarlattin käsikirjoitus, jossa sormitusohjeet esitetään graafisin symbolein]] Varhaisimpien sormitusten tutkimisen on tapahduttava alkuperäissoittimien äärellä, koska 1800-luvulle saakka sävellyksiin ei juurikaan lisätty soitto-ohjeita.
Urkujen soitossa jalkiokoskettimien pituus aiheutti rajoituksia. 1800-luvulle saakka jalkioita soitettiin enimmäkseen jalan kärjellä, mikä vaikeutti sävelten sidontaa toisiinsa. 1800-luvun puolivälissä alettiin käyttää myös kantapäitä, minkä koskettimiston uudet mittasuhteet mahdollistivat.
Stoned Raiders
Stoned Raiders on Cypress Hillin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2001.
Golfodulcenmyrkkysammakko
Golfodulcenmyrkkysammakko (Phyllobates vittatus) on nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluva sammakkoeläin.
Golfodulcenmyrkkysammakko on pienikokoinen sammakko, koiraan pituus on 26 mm ja naaraan 31 mm. pääväri on kiiltävän musta, kuonosta silmän ohi lantiolle kulkee leveä oranssinkeltainen juova.
Golfodulcenmyrkkysammakkoja tavataan Costa Ricassa Golfo Dulcen alueen alangoilla ja mahdollisesti myös Panaman puolella.
Golfodulcenmyrkkysammakkoja pyydystetään ja kasvatetaan lemmikeiksi. Vankeudessa kasvaneissa yksilöissä ei ole myrkkyä, mutta villeinä elävät yksilöt ovat myrkyllisiä. Ne saavat myrkyn luontaisesta ravinnostaan.
Gochujang
pienoiskuva|Gochujangia. Gochujang on korealainen käyttämällä soijapavuista ja chilijauheesta valmistettava tulinen tahna, jota käytetään etenkin tulisten ruokalajien maustamisessa.
Historia
pienoiskuva|vasen|Gochujangia soulilaisessa ruokakaupassa. Chili (gochu) saapui Koreaan 1500-luvun loppupuolella. Ensimmäinen gochujangin mainitseva historiallinen lähde oli Korean kuninkaan hovissa työskennelleen lääkäri Si-pil Yin kirjoitus hovin ruokalajeista. Teoksessa mainitaan Sunchang gochjang-resepti, jonka nimi on puolestaan viittaus Sunchangin alueeseen. Sunchangin alue tunnetaan edelleen chilitahnastaan. Gochujangia pidettiin lääkinnällisenä ja sen uskottiin olevan hyvä vatsalle. 1800-luvun lopulle tultaessa siitä oli tullut hyvin tavallinen tuote korealaisessa keittiössä yleisesti.
Monet ulkomaille matkustavat korealaiset vievät gochujangia mukanaan ulkomaille. Eri korealaiset yhtiöt ovat sittemmin alkaneet viedä go chujangia ulkomaille kaupallisesti. Länsimaihin suuntautuvassa kaupassa gochujangista tehdään usein tavanomaista miedompaa. Vuonna 2018 Etelä-Korean gochujangin viennin arvo oli yhteensä 36,81 miljoonaa dollaria.
Valmistaminen ja käyttö
thumb|Juksunhoe valmistetaan [[bambut|bambusta ja gochujangista.]] Gochujang valmistetaan käymällä. Valmistusta varten murskataan keitettyjä soijapapuja. Murska muotoilaan lohkoiksi (meju), jotka käyvät ja kuivuvat 40 päivää. Käymisen aikana kasvaa sieni- ja bakteerikantoja. Lopputulokseen sekoitetaan aurinkokuivatuista chilipaprikoista valmistettua jauhetta (gochugaru). Lopulta voidaan sekoittaa myös muita ainesosia, kuten eri kasviksia, jauhoja tai suolaa.
Murska asetetaan lopuksi käymisruukkuun. Perinteisiä käymisruukkuja kutsutaan nimellä onggi. Ruukut olivat aikanaan tavallisia joka taloudessa, mutta nykyisin suositumpaa on ostaa gochujangia suoraan kaupasta. Gochujang on valmis noin vuoden kuluttua, mutta tavallista on jättää se ruukkuun muutamaksi vuodeksi.
Gochujang on yksi tyypillisimmistä korealaisen keittiön tulisten ruokalajien perusraaka-aineista. Gochujangia sisältäviä ruokalajeja ovat esimerkiksi bibimbap, budae-jjigae, yangnyeom ja tteokbokki.
Gene Hoglan
Gene Hoglan (oik. Eugene Victor Hoglan II, s. 31. elokuuta 1967 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen extreme metal -rumpali, tunnettu mm. losangelesilaisen thrash metal -yhtye Dark Angelin rumpalina. Gene Hoglan toimi nuorempana myös Slayerin rumpuroudarina.
Hoglan osaa soittaa myös kitaraa ja on säveltänyt muutaman riffin Dark Angelin Leave Scars ja Time Does Not Heal -albumeille ja yhden Silent Scream -yhtyeen From the Darkest Depths of the Imagination -albumille. Hän on myös toiminut sessiorumpalina muun muassa norjalaisessa melodista black metalia soittavassa Old Man's Child -yhtyeessä ja tanskalaisessa death metal -yhtye Daemonissa. Hoglan on soittanut rumpuja myös Fear Factoryssa (2009–2012). Hoglan soitti myös rummut Zimmer's Holen levylle When You Were Shouting At The Devil... We Were in League With Satan. Hän on soittanut rumpuja myös death metal -yhtye Deathin albumeilla Individual Thought Patterns sekä Symbolic vuosina 1993–1995.
Heikki Vaanila
Heikki Vaanila tarkoittaa seuraavia:
Luettelo Turun yliopiston ainejärjestöistä
Tämä on luettelo Turun yliopiston ylioppilaskunnan piirissä toimivista tiedekunta- ja ainejärjestöistä. Turun yliopiston ylioppilaskunnalla on 66 ainejärjestöä sekä noin 15 000 jäsentä.
Luettelo on järjestetty tiedekuntien sekä ainejärjestöjen nimen mukaan. Tiedekunnat ovat akateemisessa järjestyksessä, ainejärjestöt aakkosjärjestyksessä.
Kaku
Kaku-nimisiä ovat:
Pekka Sihvola
Pekka Sihvola (s. 22. huhtikuuta 1984 Espoo) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Sihvola on espoolaisen FC Hongan kasvatti. Hän debytoi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa kaudella 2003 FC Jokereissa. Liigassa pelipaikan vakiinnuttaminen ei tällöin onnistunut, mutta alemmilla sarjatasoilla Sihvola oli ahnas maalintekijä. Hän voitti kaudella 2009 Ykkösen maalitilaston 20 maalillaan, minkä lisäksi hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Hänen seuransa tuolloin oli FC Hämeenlinna, jota hän on edustanut Ykkösessä viiden kauden ajan.
Talven 2004–2005 Sihvola ja Panu Autio viettivät Chilessä tavoitteenaan olla ensimmäisiä suomalaisia eteläamerikkalaisessa pääsarjassa. He harjoittelivat toiseksi korkeimman sarjatason Magallanesissa sekä korkeimman sarjatason La Serenassa, johon eivät saaneet sopimusta.
Veikkausliigaa Sihvola on pelannut myös Hongassa kaudella 2006, FC Lahdessa kaudella 2010, Hakassa kaudella 2011 ja Myllykosken Pallossa kaudesta 2012 alkaen. Hakassa hän pelasi 33 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, joukkueensa eniten. Sihvola on ollut joukkueensa paras maalintekijä myös MYPAssa. Kaudella 2012 hän teki 28 ottelussa 14 maalia ja kaudella 2013 32 ottelussa 12 maalia. Hän voitti molemmilla kausilla Iltalehden Leijonapörssin.
Tammikuussa 2015 Sihvola solmi yksivuotisen sopimuksen Veikkausliigaan nousseen HIFK:n kanssa. Hän solmi seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen joulukuussa 2015 ja yksivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2018.
Maajoukkueura
Sihvola pelasi Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Suomen A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2014 harjoitusottelussa Omania vastaan.
Yksityiselämä
Sihvola valmistui vuonna 2014 Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi ja diplomi-insinööriksi. KTM-tutkintonsa hän suoritti International Design Business Management -koulutusohjelmassa, jossa hänen pro gradu -työnsä nimi oli Multidisciplinary Education – Impact on Working Careers, Case IDBM.
Maaliskuussa 2014 Sihvola valittiin Suomen Jalkapallon Pelaajayhdistys ry:n puheenjohtajaksi. Hän oli jo ennen puheenjohtajuuttaan toiminut yhdistyksen hallituksessa useita vuosia.
Antonio Medina
thumb|Antonio Medina García (1965) Antonio Angel José Medina y García (2. lokakuuta 1919 Barcelona – 31. lokakuuta 2003 Barcelona) oli espanjalainen shakinpelaaja.
Medina voitti Espanjan shakkimestaruuden yhteensä seitsemän kertaa: 1944, 1945, 1947, 1949, 1952, 1963 ja 1964. Hän voitti myös Katalonian mestaruuden vuosina 1947, 1949 ja 1950.
Medinalle myönnettiin kansainvälisen mestarin arvonimi vuonna 1950.
Jon Izagirre
Izagirren parhaimpiin saavutuksiin kuuluvat vuoden 2012 Giro d'Italian 16. etapin, 2016 Ranskan ympäriajon 20. etapin ja 2023 12. etapin sekä 2020 Espanjan ympäriajon kuudennen etapin voitot. Hän voitti Espanjan-mestaruuden maantieajossa 2014 sekä aika-ajossa 2016 ja 2021 sekä Puolan ympäriajon kokonaiskilpailun 2015 ja Baskimaan ympäriajon 2019. Richmondin MM-kilpailuissa 2015 hän sai joukkueaika-ajossa pronssia.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Gilby Clarke
thumb|Gilby Clarke vuonna 2012. Gilbert ”Gilby” Clarke (s. 17. elokuuta 1962 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hänet tunnetaan erityisesti Guns N’ Rosesin kitaristina. Clarke otettiin korvaamaan yhtyeestä lähtenyttä Izzy Stradlinia, mutta erotettiin yhtyeestä vuonna 1994. Sen jälkeen hän on suurimmaksi osaksi tehnyt soololevyjä sekä toiminut tuottajana.
Cavallini & Shrty
Cavallini & Shrty on helsinkiläinen hip hop -duo, joka yhdistelee musiikissaan R&B:ta, Afroa ja melodista trappia. Duo tunnetaan parhaiten kappaleestaan ”16v”, jossa on mukana Gettomasa.
Cavallini & Shrty levytti aiemmin Monsp Recordsilla ja julkaisi vuonna 2018 EP:n Afro finska. Duo kiinnitettiin PME Recordsille syksyllä 2018 ja marraskuussa 2018 julkaistiin duon toinen EP Vaihost sisää. Debyyttialbumi 10/10 julkaistiin helmikuussa 2020.
Cavallinin rikossyyte
Cavallini eli oikealta nimeltään Mohamud Yahue Mahdi on Helsingin käräjäoikeudessa asetettu syytteeseen tapon yrityksestä. Syytteen mukaan Kurdish Mafia -katujengin, johan Cavallini kuuluu, toinen johtohahmo, räppäri Milan Jaff oli yhdessä Cavallinin kanssa yrittänyt tappaa espoolaisjengi L-Cityn jäseniä. Syytteen mukaan Jaff ja Cavallini olivat ampuneet aseella noin kymmenen laukausta kohti omakotitaloa, jossa oli käynnissä juhlat. Tapon yrityksen lisäksi Cavallinia syytetään myös ampuma-aserikoksesta, törkeästä ryöstöstä, törkeästä vapaudenriistosta, huumausainerikoksesta ja törkeästä henkeen tai terveyteen kohdistuvan rikoksen valmistelusta. Hänelle vaaditaan teoista seitsemää vuotta vankeutta.
Jaff ja Mahdi Mohamud suunnittelivat myös väkivaltaista iskua Helsingin ravintola Kaivohuoneelle vuoden 2021 lokakuussa. Mukana suunnittelussa oli myös muita helsinkiläisjengiläisiä. Iskun kohteena oli espoolainen jengi ja sen johtohahmona pidetty räppäri. 31. toukokuuta 2022 26-vuotias Mahdi Mohamud tuomittiin yhdeksän vuoden ehdottomaan vankeuteen. Tuomio annettiin tapon yrityksestä, ampuma-aserikoksesta, törkeästä ryöstöstä, törkeästä vapaudenriistosta, huumausainerikoksesta ja törkeän henkeen tai terveyteen kohdistuvan rikoksen valmistelusta. Oikeus kovensi tuomioita, koska rikokset oli tehty osana järjestäytynyttä rikollisryhmää.
Dorrit Hoffleit
Ellen Dorrit Hoffleit (12. maaliskuuta 1907 Firenze, Alabama – 9. huhtikuuta 2007 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä.
Lapsuus ja nuoruus
Hoffleitin vanhemmat olivat saksalaista syntyperää. Hänen isänsä oli kirjanpitäjä Pennsylvanian rautateillä. Hänellä oli vanhempi veli, josta tuli myöhemmin professori. Hänen lapsuudessaan lapset eivät aina suostuneet leikkimään hänen kanssaan, koska hän oli ”saksalainen”.
Opiskelu
Hoffleit aloitti vuonna 1924 opiskelun Radcliffen yliopistossa ja joutui päättämään alkaisiko opiskelemaan taiteita vai matematiikkaa. Hän valitsi lopuksi matematiikan ajatellen että hänestä tulisi geometrian opettaja. Hänen valmistuttaan vuonna 1928 hänen oli kuitenkin vaikea saada opetuspaikkaa. Hänelle tarjottiin tutkimusavustajan paikkaa Harvardin yliopiston observatoriossa. Hän kiinnostui alasta ja suoritti vuonna 1932 Master-tutkinnon (MA) ja myöhemmin vuonna 1938 tohtorin tutkinnon (Ph.D.).
Hoffleit jatkoi Harvardin observatoriossa vuoteen 1943 asti jolloin hän meni Aberdeen Proving Groundissa sijaitsevaan ballistiseen laboratorioon (Ballistic Research Lab) töihin. Hän laski siellä ammusten lentoratoja ja jatkoi vuoteen 1948 jolloin palasi Harvardiin. Vuonna 1956 hän siirtyi Yalen yliopistoon. Hoffleit toimi tutkijana Yalen yliopistossa. Hän osallistui Bright Star Catalogue -teoksen kirjoitustyöhön. Se sisältää tärkeimmät tiedot 9 110 kirkkaimmasta tähdestä. Hänen muuta tuotantoaan on The General Catalogue of Trigonometric Stellar Parallaxes.
Hän jäi virallisesti eläkkeelle vuonna 1975 mutta työskenteli tähtitieteen parissa kuolemaansa asti. Dorrit Hoffleit vietti 100-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2007. Hän kuitenkin kuoli saman vuoden huhtikuussa.
Hänen mukaansa on nimetty asteroidi 3416 Dorrit.
Valentin
Valentin on monissa maissa esiintyvä miehen etunimi, lyhennetty muoto Valentinus-nimestä. Nimi johtuu latinan sanasta valens, joka merkitsee tervettä ja voimakasta. Nimen naispuolinen vastine on Valentina.
Suomessa Valentinin nimipäivä on 14. helmikuuta, joka on katolisessa kirkossa Pyhän Valentinuksen muistopäivä ja tunnetaan myös ystävänpäivänä. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Valentin-nimen on Suomessa saanut 3 642 miestä ja alle 28 naista.
Valentin nimimerkkinä
Valentin on myös seuraavien henkilöiden käyttämä taiteilijanimi tai nimimerkki:
Kuvitteellisia Valentineja
Nimi Valentin esiintyy myös sarjakuvassa Linda ja Valentin, joka tunnetaan paremmin nimellä Avaruusagentti Valerianin seikkailuja.
Aiheesta muualla
Valente (nome)
Robert Brown (näyttelijä)
Robert James Brown (23. heinäkuuta 1921 – 11. marraskuuta 2003) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan James Bond -elokuvien M:nä. Hän seurasi Bondin esimiehenä näytellyttä Bernard Leetä, joka ehti näytellä kaikkiaan 11 Bond-elokuvassa, kunnes vetäytyi roolista ja menehtyi kaksi vuotta myöhemmin 1981.
Robert Brown otti Bernard Leen aseman M-debyytissään 1983 elokuvassa Octopussy – mustekala. Koska Lee oli kuitenkin vetäytynyt roolistaan jo 1979, ei elokuvassa Erittäin salainen näytellyt lainkaan M:ää. Brown näytteli kaikkiaan neljässä Bond-elokuvassa. Hänen oli tarkoitus esiintyä vielä viidennen kerran Timothy Daltonin rinnalla tämän kolmannessa Bond-elokuvassa, mutta projekti ei koskaan toteutunut. Sopimuskiistojen vuoksi elokuvaa ei tehty, joten Robert Brown ja Timothy Dalton jättivät Bond-maailman ja antoivat sittemmin tilaa uudelle M:lle (Judi Dench) ja uudelle James Bondille (Pierce Brosnan).
Einar Vähä
Juho Einari Vähä (1897 Helsingin mlk – 1963 Helsinki) oli suomalainen vakooja, joka tuli tunnetuksi yhtenä vuonna 1933 paljastuneen suuren vakoilujutun päätekijöistä.
Elämä
Helsingin maalaiskunnassa syntyneen Einar Vähän vanhemmat olivat työmies Juho Kustaanpoika Vähä ja Maria Vilhelmiina Lindström. Perhe asui myös muun muassa Joutsenossa sekä Pietarin lähistöllä Tuprovassa. Sekatyömiehenä työskennellyt Vähä osallistui sisällissotaan punakaartissa ja pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle. Vähä suoritti Pietarin punaupseerikoulun ja työskenteli vuosina 1923–1924 puoluevirkailijana Uhtuassa, jonka jälkeen hän palasi Suomeen SKP:n sotilaslinjan värväämänä vakoilijana. Viranomaiset pidättivät Vähän Suojärvellä. Kuulusteluissa hän väitti kyllästyneensä neuvostojärjestelmään ja halunneensa takaisin kotimaahansa. Todisteita vakoilusta ei löydetty, joten hänet päästettiin vapaaksi.
Vähä oli Neuvostoliiton sotilastiedustelun perustaman vakoilujärjestön palveluksessa ainakin vuodesta 1928 lähtien. Vähä tapasi säännöllisesti sotilasasiamiehiä ja suurlähetystön henkilökuntaa, joille hän luovutti asiamiehiltään saamiaan tietoja. Vähän kontakteihin kuului muun muassa Gaspar Voskanov. Vähän palveluksessa oli kymmeniä asiamiehiä, joiden joukossa oli verkoston merkittävin vakooja yleisesikuntaupseeri Vilho Pentikäinen. Vuonna 1929 he loivat vakoiluverkoston Viipuriin. Paria vuotta myöhemmin Vähä pääsi hankkimaan tietoja merivoimien uusista sotalaivoista ollessaan ”johtaja Heinosena” Pentikäisen mukana Erkki Karun elokuvan Meidän poikamme merellä kuvauksissa.
Vakoiluverkosto paljastui lopulta lokakuussa 1933 Pentikäisen loikattua Neuvostoliittoon. Hänen kontakteistaan ensimmäisenä pidätettiin viipurilainen liikemies Kaarlo Sirenius, jonka avulla päästiin nopeasti Vähän jäljille. Vähän pidätyksen yhteydessä hänen Helsingin Puistola ssa sijainneen talonsa kellarista löydettiin kätkö, joka sisälsi suuren määrän vakoiluun soveltuvaa välineistöä kuten kameroita, filmiä sekä kojeita asiakirjojen valokuvaamista varten. Lisäksi kätköstä löytyi muun muassa armeijan opetuselokuvia ja karttoja. Vähän ja Sireniuksen kuulusteluissa saatujen tietojen ansiosta saatiin kiinni verkostoa johtaneet Maria-Emma Schul-Martin ja Arvid Jacobson, joiden kontaktien myötä vakoiluverkosto laajeni Suomen rajojen ulkopuolelle.
Perhe
Einar Vähälla oli neljä veljeä, jotka kaikki siirtyivät sisällissodan jälkeen Neuvosto-Venäjälle. Heistä tunnetuin on KGB:n everstiksi kohonnut Toivo Vähä. Olavi ja Arvo Vähä kuolivat Stalinin vainojen uhreina Permin vankileirillä 1940. Neuvostoliitossa nimeä Ville Vainio käyttänyt Artturi Vähä kävi myös punaupseerikoulun ja toimi jatkosodan aikana Valter Vallin komentaman puna-armeijan Jalkaväkirykmentti 126:n pataljoonankomentajana.
Emulgointiaine
Emulgointiaine on elintarvikkeissa käytetty lisäaine, joka muuttaa elintarvikkeen koostumusta eli tekstuuria.
Emulgointiaine on ns. pinta-aktiivinen aine, jolla on kyky vähentää pintajännitystä kahden keskenään sekoittumattoman aineen välillä. Emulgointiaineen avulla toisen aineen pienet pisarat saadaan jakautumaan toiseen aineeseen pysyvästi. Jos molemmat ainesosat ovat nesteitä, esimerkiksi öljyä ja vettä, lopputulosta kutsutaan emulsioksi. Maito on esimerkki emulsiosta, jossa rasva on jakautunut veteen. Emulgointiaineita voidaan myös käyttää kun halutaan vaikuttaa elintarvikkeen jähmeyteen, ulkonäköön, rakenteeseen, suutuntumaan jne. Emulgointiaineiden avulla elintarvikkeessa pystytään säilyttämään nämä ominaisuudet kuljetuksen ja varastoinnin aikana. Emulgointiaineita on luonnostaan useissa elintarvikkeissa ja niitä valmistetaankin luonnollisista lähteistä. Emulgointiaineita tehdään syötävistä rasvoista, jotka voivat olla eläinperäisiä. Esimerkiksi sian rasvoja saatetaan käyttää. Osa emulgointiaineista on synteettisiä tai puolisynteettisiä.
Emulgointiaineet merkitään elintarvikepakkauksiin E-koodeilla, kuten: E 471 (rasvahappojen mono- ja diglyseridit), E 322 (lesitiini).
Abydos (Egypti)
Abydos eli Abdju/Abedju  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Thiniteen nomokseen.
Abydos on yksi maailman vanhimpia kaupunkeja. Se oli muinaisen Egyptin pyhiä kaupunkeja ja merkittävä Osiriksen kulttikeskus, ja tunnetaan erityisesti temppeleistään sekä yhtenä Egyptin merkittävimmistä hauta-alueista.
Maantiede
Abydos sijaitsi Niilin länsipuolella keskisessä Egyptissä lähellä Thinistä (This) ja noin 100 kilometriä pohjoiseen Thebasta eli Diospolis Megalesta, nykyisestä Luxorista. Kaupunki oli rakennettu Bahr Yussefin eli Joosefin kanavan varrelle lähelle kohtaa, jossa kanava haarautui Niilistä. Kaupungin etäisyys joesta oli noin 12 kilometriä. Abydoksesta yläjuoksulle päin sijaitsivat Diospolis Mikra, Tentyra (Tentyris) ja Kaine, ja alajuoksulle päin Panopolis ja hellenistiseltä kaudelta eteenpäin myös Ptolemais. Aiemmin Abydosta ja Thinistä pidettiin samana paikkana.
pienoiskuva|vasen|upright|[[Abydoksen kuningasluettelo.]]
Historia
Abydos oli Ylä-Egyptin merkittävimpiä kaupunkeja. Se perustettiin jo esidynastisella kaudella, ja sitä laajennettiin 1. dynastian ja 13. dynastian välisenä aikana. Tämä tekee siitä yhden Egyptin ja koko maailman vanhimmista kaupungeista. Abydosta pidettiin Osiriksen hautapaikkana, ja tämän johdosta se oli kyseisen jumalan tärkeimpiä kulttikeskuksia. Abydos oli myös kaikkien 1. dynastian faaraoiden ja myös monien 2. dynastian faaraoiden hautapaikka. Plutarkhos kuvaa, että myöhemminkin merkittävät egyptiläiset valitsivat usein Abydoksen hautapaikakseen, jotta he saisivat viettää ikuisuutensa lähellä Osirista. Kaupunki oli myös pyhiinvaelluspaikka.
Abydoksen historia liittyy läheisesti yhteen Thiniksen kanssa, ja kaupunki vaikuttaa jossakin vaiheessa ottaneen Thiniksen aseman alueella Thiniteen nomoksen pääpaikkana. Roomalaiselle kaudelle Strabonin aikaan tultaessa Abydos oli taantunut pelkäksi kyläksi, mutta se oli olemassa vielä ainakin Ammianus Marcellinuksen aikana, jolloin siellä toimi Bes-jumalan oraakkeli.
Rakennukset ja löydökset
Seti I:n temppeli pienoiskuva|[[Seti I:n temppeli (Abydos)|Seti I:n temppelin toista hypostyylihallia.]]
Seti I:n ja tämän pojan Ramses II:n 1300-luvulla eaa. rakennuttama temppeli on alueen huomattavin muinaisjäännös, ja tunnetaan siksi usein Suurena temppelinä. Se on myös säilynyt nykyaikaan suhteellisen hyvin. Temppeli koostuu seitsemästä pyhäköstä, jotka on omistettu Osirikselle, Isikselle, Horukselle, Ptahille, Ra-Horakhtylle, Amonille ja jumalaksi korotetulle Seti I:lle.
Temppelin julkisivussa on ollut egyptiläisille temppeleille tyypillinen pyloni, ja sen takana ensimmäinen esipiha. Nämä eivät ole säilyneet nykyaikaan. Jäljellä ovat osa toisesta esipihasta sekä sen takana oleva varsinainen temppelirakennus. Temppelin julkisivussa on 12 pylvään pylväikkö. Sen takana ovat ensimmäinen ja toinen hypostyylihalli, ja näiden takana varsinaiset pyhäkköhuoneet.
Temppeli on koristeltu rikkaasti reliefeillä. Sen seinään on hakattu muun muassa Abydoksen kuningasluettelo, joka on nykyisin British Museumissa. Se sisältää 76 faaraon nimet Seti I:stä taaksepäin.
Oseireion pienoiskuva|[[Osireionin eli Osiriksen temppelin raunioita.]]
Oseireion sijaitsee heti Seti I:n temppelin takana. Se oli Seti I:n kenotafi eli tyhjä muistohauta, jonka tarkoitus oli saattaa muualle haudatun faaraon ka-sielu yhteyteen Osiriksen kanssa.
Ahmosen pyramidi pienoiskuva|[[Ahmosen pyramidin rauniot.]]
Ahmosen pyramidi sijaitsee Seti I:n temppelistä hieman kauempana itäkaakkoon. Se on faarao Ahmose I:n kenotafi, ja rakennettiin 1500-luvulla eaa. Kokonaisuuteen liittyy pyramidin lisäksi kuolintemppeli sekä muita rakennuksia. Pyramidin pohjan koko oli alun perin noin 52,5 × 52,5 metriä, ja korkeus suunnilleen saman verran. Nykyisin se on romahtanut kasaan.
Muita löydöksiä
Kaupungin ympäristöstä on löydetty lukuisia hautoja. Vuonna 1991 Adydoksen läheltä löydettiin 14 laivan jäänteet. Ne ovat lähes 5000 vuotta vanhoja, ja niiden katsotaan kuuluneen faarao Ahalle.
Pang Wei
Pang Wei (s. 19. heinäkuuta 1986) on kiinalainen pistooliampuja.
Pang Wei voitti MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 ilmapistoolilla henkilökohtaisen ja joukkuemaailmanmestaruuden. Pekingin olympialaisissa 2008 hän voitti henkilökohtaisesta kilpailusta kultaa ja Rion olympialaisissa 2016 hän sai pronssia. Tokion olympialaisissa 2020 hän voitti sekajoukkueen ilmapistoolikilpailusta kultaa ja henkilökohtaisesta kilpailusta pronssia.
Seppo Vainio
Seppo Juhani ”Sidi” Vainio (s. 1. kesäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen biologi, Oulun yliopiston kehitysbiologian professori. Nuoruudessaan hän toimi myös muusikkona ja soitti rumpuja Briardissa, Päissä, Seitsemäs maailma -projektikokoonpanossa ja Shadowplayssa. Aktiivisimman musiikkiuran jälkeen hän on harrastusluontoisesti soittanut sekä Yhdysvalloissa asuessaan että myöhemmin Oulussa. Vainion tämänhetkinen yhtye on oululainen Venedin.
Vainio väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1992, ja saman yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin 1996. Vainio toimi Oulun yliopiston määräaikaisessa kehitysbiologian professorin virassa vuosina 1997–2002 ja hänet nimitettiin vakinaiseksi professoriksi vuodesta 2003.
Seppo Vainio on edesmenneen tanssitaiteilija Riitta Vainion poika.
Tutkijana
Vainio toimi 1986–1988 tutkimusassistenttina Helsingin yliopistossa ja 1988–1993 Suomen Akatemian tutkijana sekä yliopiston luennoitsijana. Tämän jälkeen Vainio oli Yhdysvaltoissa post doc -tutkijana Hoffman-La Roche-yhtiön tutkimusinstituutissa ja myöhemmin Harvardin yliopistossa. Yhdysvalloissa vuosina 1993–1997 hän toimi sekä Yhdysvaltain kansanterveysinstituutin (NIH) että Euroopan molekyylibiologian organisaation (EMBO) tutkijana ja Suomen Akatemian vanhempana tutkijana (1996–1997).
Seppo Vainion tutkimuksien kohteita ovat solujen väliset signalointijärjestelmät ja yksilönkehityksen mekanismit.
Saavutukset
Vainio osoitti ensimmäisenä, että solujen kasvusignaalit välittävät solujen erilaistumisen aktivaation niin kutsutussa induktiossa, joka on yksi keskeisin alkionkehitystä ohjaava tapahtuma. Hän löysi myös ensimmäisenä mekanismin, joka määrittää naarassukupuolen kehityksen ja ohjaa munasolun kehittymistä. Löydökset ovat mahdollistaneet kohteiden tarkemman tutkimuksen ja bioteknologiset sovellukset.
Vainion työnkuvaan sisältyvät muun muassa molekyylibiologian, genetiikan ja kuvantamisen menetelmät normaalin ja häiriintyneen alkionkehityksen ja kantasolujen erilaistumisen tutkimuksessa.
Muusikkona
Opiskeluaikoinaan Vainiolla oli J. P. Pulkkisen (ex-Keba) ja Kari Kukkolan kanssa Kukkolat-niminen yhtye, joka teki muutamia keikkoja. Yhdysvalloissa opiskellessaan Vainio soitti yhtyeessä Caution to the Wind, joka koostui Harvardin yliopiston väitöskirjaopiskelijoista. Vainion palattua Suomeen hän perusti Janne Markus Regelinin kanssa Ronins-yhtyeen, josta myöhemmin tuli Lyra, myöhemmin Haavat.
Roser Vives
Roser Vives Moya (s. 5. helmikuuta 1984 Palma de Mallorca) on espanjalainen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin 2004. Siellä hän sijoittui sijalle 19. 200 metrin naisten perhosuinnissa.
Vives voitti EM-pronssia lyhyellä radalla 200 metrin perhosuinnissa Riesassa 2002.
Ensio Rislakki
Henrik Ensio Ezechiel Rislakki (vuoteen 1934 Svanberg; 14. helmikuuta 1896 Hausjärvi – 30. tammikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka kirjoitti pakinoita, näytelmiä ja matkakirjoja. Rislakki käytti pakinoitsijana nimimerkkiä Valentin ja kirjailijana salanimeä Heikki Vaanila.
Henkilöhistoria
Rislakki syntyi pastori Hjalmar Svanbergin perheeseen; hänen äitinsä oli Alina Hildéen ja puolisonsa vuodesta 1923 Anna Sofia Pehrsson. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1916 hän opiskeli Leipzigissa 1920-1921. Rislakki työskenteli toimittajana muun muassa Uudessa Suomessa 1922–1927, Suomen Kuvalehdessä 1927–1932 sekä muissa Yhtyneiden Kuvalehtien lehdissä ja erilaisissa kustannustehtävissä 1934–1944. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi Suomen Kuvalehden päätoimittajana 1952–1960. 1930-luvulla hän toimi Elokuva-Aitan päätoimittajana, oli perustamassa Seuraa sekä työskenteli sen päätoimittajana. Rislakki palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1952. Myös Rislakin poika, teollinen muotoilija Eero Rislakki palkittiin Pro Finlandialla. Toimittaja Eeropekka Rislakki on Ensio Rislakin pojanpoika.
Kirjailijanura
Rislakki julkaisi vuodesta 1927 alkaen pakina- ja parodiakokoelmia nimimerkillä Valentin. Valentinin tyyli oli Suomessa ennennäkemätöntä: hän parodioi ja ironisoi kirjallisuuden lajityyppejä kuten muistelmia, rakkauskertomuksia tai historiallisia romaaneja. Nämä sanalliseen leikittelyyn ja satiirisointiin perustuvat parodiat eroavat suuresti hänen pakinoistaan, jotka ovat vakavampia ja jopa synkkämielisiä. Rislakki toimitti laajasta pakinatuotannostaan muun muassa valikoimat Pätkittäin (1939) 55 parasta (1945) ja Ah tuskaa – toiset 55 parasta (1953).
Rislakki oli ahkera matkailija ja kertoi matkustuskokemuksistaan eri puolilla maailmaa useissa matkakirjoissa. Mazamorra (1948) kertoo Etelä-Amerikasta, Tau-wow (1950) Kanadasta ja Tuolla puolen Limpopon (1952) Etelä-Afrikasta. Rislakin kirjat, kuten matkakirjat yleensäkin, olivat suosittuja sodan jälkeisenä aikana, jolloin tavallisilla suomalaisilla ei ollut mahdollisuuksia matkustaa ulkomaille. Rislakki aloitti matkakirjailijana parodialla Sankarimatkailija (1930), jossa maailmanympärimatkailijan kertomus on moneen kertaan kuvitettu yhdellä epäselvällä valokuvalla, joka on Rislakin otos Helsingin Eteläsatamasta. Välillä sen nimenä on Intianmeri ilta-auringon valossa, välillä Atlantin valtameri aamuauringon valossa.
Rislakki on tunnettu myös näytelmäkirjailijana ja elokuvakäsikirjoittajana. Hänen suosittuihin huvinäytelmiinsä kuuluvat muun muassa Tapahtui kaukana (1937) Ruma Elsa (1949), Kunnioittaen (1952) ja Musta Saara (1957). Kolme edellä mainittua näytelmää on myös filmattu Edvin Laineen toimiessa ohjaajana. Nimimerkillä Valentin Rislakki kirjoitti myös alkuperäiskäsikirjoituksia Suomen Filmiteollisuudelle. Yhdessä Ilmari Turjan kanssa hän laati käsikirjoituksen suosittuun komediaelokuvaan Lapatossu (1937). Elokuvan jatko-osat Lapatossu ja Vinski olympiakuumeessa (1939) sekä Tavaratalo Lapatossu ja Vinski Rislakki kirjoitti itse. Yhdessä Erkki Karun kanssa hän käsikirjoitti Glory Leppäsen ohjaaman elokuvan Onnenpotku (1936). Se oli ensimmäinen suomalaisen naisohjaajan tekemä elokuva.
Rick Dangerous
Rick Dangerous on Core Designin kehittämä ja Firebird Softwaren julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Amstrad CPC:lle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle, DOS:lle ja ZX Spectrumille. Peli on julkaistu vuonna 1995 Acorn Archimedesille.
Peli oli Core Designin ensimmäinen julkaistu peli.
Pelille on julkaistu seuraaja Rick Dangerous 2.
Kehitys
Pelin idea syntyi kun vasta perustetulle yritykselle etsittiin alkuperäisiä pelejä. Pelin konsepti esiteltiin Indiana Jones -tyylisenä seikkailuna.
Vastaanotto
Peli on saanut Amiga Format -lehden arvostelussa arvosanaksi 89%.
David Cage on maininnut pelin suosikkipelikseen.
Kemal Derviş
thumb|Kemal Derviş Kemal Derviş (10. tammikuuta 1949 Istanbul – 8. toukokuuta 2023 ) oli turkkilainen taloustieteilijä ja poliitikko, joka toimi 2005–2009 Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelman johtajana. Hän oli sitä ennen Turkin valtiovarainministerinä ja oli luomassa kolmivuotisen toipumisohjelman, joka auttoi Turkin taloutta toipumaan.
Elämäkerta
Dervişin isä oli turkkilainen ja äiti saksalainen. Derviş suoritti taloustieteiden maisterintutkinnon London School of Economicsissa 1970, ja tohtoriksi hän valmistui 1973 Princetonin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Derviş työskenteli 1977–2001 Maailmanpankissa. Hän toimi siellä useissa eri tehtävissä, kuten Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan toimintojen varajohtajana sekä köyhyyden vähentämisen ja taloushallinnon osaston varajohtajana.
YK:n pääsihteeri Kofi Annan nimitti Dervişin UNDP:n johtajaksi 26. huhtikuuta 2005, ja tämä aloitti nelivuotisen toimikautensa 15. elokuuta. Hän oli myös YK:n uudistamistoimikunnan johtaja. Toimikuntaan kuuluivat kehitystyön parissa toimivien YK:n rahastojen, ohjelmien ja osastojen piirissä työskentelevät johtajat. Hän oli myös ehdokkaana YK:n pääsihteeriksi.
Dervişin keskeisimpiä aiheita UNDP:n johdossa olivat valtioiden tukeminen köyhyyden vastaisissa toimissa, kriiseistä selviytymisessä ja ilmaston lämpenemisen vastaan taistelussa sekä YK:n kehitysohjelmien uudelleen järjestäminen ja YK:n vuosituhattavoitteiden edistäminen. Derviş toimi UNDP:n johdossa vuoteen 2009, eikä hän hakenut jatkokaudelle.
Uransa lopun ajan Derviş toimi erilaisissa ajatushautomoissa ja luennoitsi useissa yliopistoissa. Hän oli 2009–2017 Brookings-insituutin maailmantalous ja -kehitysohjelman varajohtaja.
Licinia Eudoxia
Licinia Eudoxia (422–462) oli Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n tytär. Hän oli Länsi-Rooman keisarien Valentinianus III:n ja Petronius Maximuksen vaimo.
Eudoxia oli Theodosius II:n ja Aelia Eudocian ainut tytär. Hän meni naimisiin Valentinianuksen kanssa 29. lokakuuta 437 Thessalonikissa. Vuonna 439 Eudoxialle annettiin augustan arvonimi, kun hän synnytti tyttärensä Eudocian. Vuonna 455 Valentinianus murhattiin. Murhaaja lienee ollut Petronius Maximus, joka otti itselleen keisarinvallan ja vahvistaakseen asemaansa pakotti Eudoxian menemään kanssaan naimisiin.
On mahdollista, että Eudoxia pyysi avuksi vandaalien kuningasta Geiserikia, jonka vanhimman pojan Hunerikin oli ollut tarkoitus mennä naimisiin Eudoxian vanhimman tyttären Eudocian kanssa. Maximus yritti paeta ennen kuin Geiserik ehti Roomaan, mutta rahvas lynkkasi hänet hengiltä. Vandaalit ryöstivät Rooman ja veivät Eudoxian ja tämän kaksi tytärtä, Eudocian ja Placidian, Karthagoon. Heidät vapautettiin, kun Itä-Rooman keisari Leo I maksoi lunnaat.
Liberian historia
Varhainen historia ja perustaminen
Afrikkalaisten tarinoiden mukaan monien esi-isät olivat pygmejä, ja myös Liberian ensimmäiset asukkaat ovat saattaneet olla pienikokoisia. Heistä on säilynyt vain suullista perimätietoa. Seuraava alueelle saapunut väestöryhmä tuli ilmeisesti nykyisen Länsi-Sudanin alueelta 6000 eaa. Heidän jälkeläisistään tuli aikanaan maanviljelijöitä, jotka tekivät raudasta aseita ja keramiikasta astioita. Seuraavaan aaltoon kuuluivat krut, bassat, deit, mambat ja grebot. Viimeisinä saapuivat vait ja mandigot 1500-luvun vaiheilla.
Portugalilaiset kävivät alueella 1461 ja kiinnittivät huomionsa alueella kasvavaan meleguettapippuriin. Alue tulikin tunnetuksi Pippurirannikon eli Meleguettarannikon nimellä. . Vuonna 1663 britit perustivat sinne kauppa-asemia mutta hollantilaiset tuhosivat ne seuraavana vuonna. Sen jälkeen alueella ei ollut eurooppalaista asutusta ennen vapautettujen orjien tuloa alueelle.
Liberia perustettiin vuonna 1822, kun amerikkalaiset hyväntekeväisyysseurat valitsivat Mesurado-niemen sopivaksi paikaksi vapautettujen orjien siirtokunnalle Afrikassa. Seuraavien viiden vuosikymmen aikana alueelle tuotiin enimmäkseen Yhdysvalloista noin 25 000 vapautettua orjaa. Valta siirtyi vähitellen valkoisilta mulateille ja lopulta kokonaan afroamerikkalaissyntyisille siirtolaisille 1870-luvulta alkaen. Paikalliset afrikkalaiset jäivät sivustakatsojiksi – paitsi jos onnistuivat assimiloitumaan valtakulttuuriin englannin kielen, kristinuskon ja kirjoitustaidon kautta.
Itsenäisyys ja amerikanliberialaisten valtakausi 1847–1980
Liberia itsenäistyi vuonna 1847 ja säilyi Etiopian ohella ainoana afrikkalaisena valtiona itsenäisenä myös siirto­maa­vaiheen yli. Liberia oli sekä Kansainliiton että Yhdistyneiden kansakuntien perustajajäsen. Yhteydet Yhdysvaltoihin säilyivät tiiviinä, mitä korostaa erityisesti kieli, maan lippu sekä vuoden 1847 perustuslaki. Taloudelliset siteet kasvoivat erityisesti 1920-luvulta lähtien, kun amerikkalainen kumiyhtiö Firestone perusti Liberiaan maailman mittakaavassa suurimman kumiplantaasin. Liberian ja kansainvälisen yhteisön välit kuumenivat 1930-luvulla, kun maata syytettiin pakkotyöstä ja jopa orjakaupasta. Siirtomaavallat pyrkivät tekemään maasta protektoraatin.
William Tubman oli 27 vuotta Liberian presidenttinä vuodesta 1944 kuolemaansa vuoteen 1971 saakka. Tubmanin aika on jäänyt historiaan ristiriitaisena; toisaalta talous kasvoi huomattavasti ja maan kehitys säilyi vakaana ja rauhallisena. Toisaalta epätasa-arvo vallitsi ja entisten Amerikasta tulleiden orjien jälkeläisten muodostama amerikkalais-liberialainen yläluokka hallitsi sekä maan taloutta että politiikkaa Liberian enemmistönä olevan alkuperäisväestön kustannuksella.
Tubmanin kuoltua häntä seurasi varapresidentti William R. Tolbert, joka oli viimeinen amerikanliberialaisten True Whig -puoluetta edustanut ja viimeinen amerikan-liberialainen presidentti Liberian historiassa. Tolbert oli presidenttinä Tubmanin kuolemasta vuonna 1971 Doen vallankaappaukseen vuoteen 1980 saakka.
Doen diktatuuri 1980–1990
Tyytymättömyys entisten orjien jälkeläisten etuasemaan ja harvainvaltaan kasvoi 1970-luvulla, mikä johti vallankaappaukseen vuonna 1980. Huhtikuussa vuonna 1980 vain 28-vuotias ylikersantti Samuel Doe johti armeijan veristä vallankaappausta, jossa presidentti William R. Tolbert ja useita hallinnon johtavia henkilöitä surmattiin. Vallankaappaus toi ensimmäistä kertaa valtaa Liberian alkuperäisasukkaille, mutta se johti pääomien sekä amerikan-liberialais-taustaisen yläluokan laajaan pakenemiseen maasta. Doen vallankaappaus päätti 133 vuotta kestäneen amerikikkalais-liberialaisen yläluokan vallan maassa ja Doe oli maan ensimmäinen alkuperäisväestään kuuluva johtaja. Doen hallinto oli brutaali, väkivaltainen ja ihmisoikeuksia kunnioittamaton. Alkuun Doe loi välit Libyan kanssa, mutta varsin pian Liberia palasi läheisiin suhteisiin Yhdysvaltojen kanssa. Vuonna 1985 pidetyissä vilpillisiksi todetuissa vaaleissa Samuel Doe valittiin Liberian presidentiksi ja kaikkiaan hänen synkkä valtakautensa kesti 10 vuotta ja ajoi Liberian lopulta veriseen sisällissotaan.
Liberian ensimmäinen sisällissota 1989–1997
Liberian ensimmäinen sisällissota alkoi jouluna 1989 kapinallisten aloitettua hyökkäyksen presidentti Samuel Doen hallintoa vastaan. Sisällissodan vuosien aikana Liberia jakaantui lukuisiin aseellisiin ryhmiin, jotka olivat syntyneet lähinnä eri etnisten ryhmien mukaan. Kapinallisilla oli myös keskinäisiä yhteydenottoja. Kapinalliset saartoivat pääkaupunkia Monroviaa ja presidentti Samuel Doe surmattiin syyskuussa 1990. Merkittävimmäksi kapinallisryhmäksi oli noussut Charles Taylorin johtama NPFL (National Patriotic Front of Liberia). Doen tilalle tullut Amos Sawyerin johtama väliaikaishallinto hallitsi käytännössä vain pääkaupunki Monroviaa – ja sitäkin vain Länsi-Afrikan maiden rauhanturvajoukkojen tuella – muun maan ollessa kapinallisten, lähinnä Taylorin joukkojen, hallinnassa. Taylorin joukot hallitsivat myös Liberian luonnonvaroja (puu, mineraalit, timantit). Charles Taylor oli sekaantunut myös samanaikaiseen Sierra Leonen sisällissotaan ja sai hallintaansa myös Sierra Leonen timanttivaroja. Verinen sisällissota loppui lopulta siihen, että saatiin järjestettyä vuonna 1997 koko Liberian laajuiset vaalit, jossa Charles Taylor valittiin ylivoimaisella vaalivoitolla maan presidentiksi.
Liberian toinen sisällissota 1999–2003
Liberian sisällissodat tunnetaan laajoista siviiliväestöön kohdistuneista raakuuksista. Arviolta 300 000 ihmistä tapettiin ja miljoona ajettiin pakolaisiksi kolmen miljoonan asukkaan maasta.
Liberia sisällissotien jälkeen 2003–
Taylorin vallasta luopuminen ja YK-joukkojen tulo maahan vuonna 2003 rauhoitti tilanteen. Maassa käynnistyi yksi YK:n historian suurimmista aseistariisuntaoperaatioista. Ellen Johnson Sirleaf valittiin presidentiksi 8. marraskuuta 2005 pidetyissä vaaleissa. Hän oli Afrikan ensimmäinen nainen, joka oli valittu vaaleilla presidentiksi. Vuonna 2006 perustettiin totuuskomissio, jonka tehtävänä on tutkia ihmisoikeusrikkomuksia vuosina 1979–2003. Johnson Sirleafin aloittaessa presidenttinä Liberia oli vuosien verisen sotimisen raunioittama ja katkeroittama maa, jonka työttömyysprosentti oli 80. Hänen kaudellaan Liberian tilanteessa tapahtui huomattavaa toipumista ja rauha säilyi. Vuonna 2011 Johnson Sirleafille myönnettiin yhdessä kahden muun henkilön kanssa Nobelin rauhanpalkinto tunnustuksena hänen työstään naisten aseman parantamiseksi. Ellen Johnson Sirleaf toimi Liberian presidenttinä 12 vuotta (vuodet 2006–2018) voitettuaan presidentinvaali vuosina 2005 ja 2011.
Vuonna 2012 Liberian vangittuna oleva entinen presidentti Charles Taylor tuomittiin 50 vuodeksi vankeuteen Haagissa toimineessa YK:n alaisessa erityistuomioistuimessa osuudestaan Sierra Leonen sisällissodan sotarikoksiin vuosina 1996–2000. Taylor siirrettiin kärsimään tuomiotaan Iso-Britanniaan ja vuonna 2015 hylättiin Taylorin anomus siirrosta Iso-Britanniasta Ruandaan.
Vuonna 2014 Liberia oli yksi kolmesta Länsi-Afrikan ebolaepidemiasta pahimmin kärsineestä maasta.
Joulukuussa 2017 presidentinvaalit voitti entinen jalkapalloammattilainen George Weah, joka astui virkaansa Sirleaf Johnsonin seuraajana maan uutena presidenttinä tammikuussa 2018. Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1944, kun Liberiassa valta siirtyi demokraattisesti valitulta presidentilta toiselle.
Ketoraunikki
Ketoraunikki (Gypsophila muralis, syn. Psammophiliella muralis) on Euroopassa laajalle levinnyt kohokkikasvi. Suomessa laji on harvinaistunut nopeasti ja luokitellaan nykyään vaarantuneeksi lajiksi.
Levinneisyys
Ketoraunikin levinneisyysalue kattaa koko Manner-Euroopan Espanjaa, Italiaa, Etelä-Kreikkaa sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia lukuun ottamatta. Britteinsaarilta ja Islannista laji puuttuu. Aasiassa lajin levinneisyysalue jatkuu Lounais-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Erillinen esiintymisalue sillä on Venäjän Kaukoidässä. Ketoraunikki on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan.
Suomessa ketoraunikki on muinaistulokas, jonka vakiintunut esiintymisalueen pohjoisraja kulkee karkeasti linjalla Tampere–Hämeenlinna–Asikkala–Imatra. Lajin taantuminen lienee alkanut Suomessa jo 1900-luvun alussa. Satunnaisena tulokaslajia on tavattu useissa Pohjanlahden satamakaupungeissa Oulua ja Torniota myöten. Kaiken kaikkiaan Suomesta tiedetään yli 50 lajin löytöpaikkaa.
Elinympäristö
Ketoraunikkia tavataan kulttuuriympäristössä monenlaisilla avoimilla paikoilla: kedoilla, pientareilla, poluilla, tienvierillä, sorakuopissa, pihoilla ja ratapenkereillä. Puutarhakarkulaisena lajia tavataan satunnaisesti myös kaatopaikoilla. Ketoraunikki on heikko kilpailija, joten se vaatii aukkoista tai jopa kasvitonta kasvupaikkaa. Suomessa lajin voimakkaan taantumisen syitä on monia: lannoitteiden ja torjunta-aineiden käyttö, perinteisen karjatalouden loppumisesta seurannut umpeenkasvu, teiden ja pihojen asfaltoiminen, nurmikoiden perustaminen ja muu rakentaminen.
Käyttö
Ketoraunikkia kasvatetaan koristekasvina. Se on leikkokukkana käytetyn morsiusharson (Gypsophila paniculata) sukulainen.
2898 Neuvo
Neuvon likimääräinen läpimitta on 14 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,56 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 1 kuukauden.
Awutu
Awutu on nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhutaan Ghanassa. Sillä on noin 180 000 äidinkielistä puhujaa (2003).
Suhde muihin kieliin
Kieli kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten kielikuntaan ja sen atlantinkongolaisten kielten kieliryhmään. Ryhmän sisällä kieli on osa voltankongolaisten kielten alaryhmää, jonka sisällä se puolestaan kuuluu kwa-kieliin. Sen sisällä se kuuluu potou-tano kieliin, niitten tano-kielten alaryhmään, jossa se on osa guang-kieliä niitten eteläistä haaraa.
Levinneisyys ja käyttö
Kieltä puhutaan Ghanassa Centralin hallintoalueella Awutun piirikunnassa, rannikolla Accrasta länteen. Puhujia oli vuonna 2003 noin 180 000. Kielellä on kolme murretta, awutu, efutu ja senya. Kielen puhujat käyttävät myös akania. Kielen kirjoittamiseen käytetään latinalaisia aakkosia.
Zizi Jeanmaire
thumb|Zizi Jeanmaire vuonna 1963. Renée Marcelle (Zizi) Jeanmaire (29. huhtikuuta 1924 Pariisi – 17. heinäkuuta 2020 ) oli ranskalainen balettitanssija, laulaja, näyttelijä ja revyytaiteilija.
Jeanmaire opiskeli Pariisin oopperan balettikoulussa vuosina 1933–1940. Tuohon aikaan koulun tapoihin kuului, että jokainen nuori oppilas sai valita itselleen ”tanssivanhemman” seurueesta. Jeanmairen valinta oli Yvette Chauviré. Jeanmaire pääsi mukaan tanssiseurueeseen vuonna 1940.
Jeanmaire liitty vuonna 1944 Monte Carlon balettiin ja oli sen jälkeen hetken Ballet Russe de Monte Carlossa. Jeanmaire liittyi vuonna 1948 Roland Petit’n Ballet de Paris -seurueeseen. Hänen tunnetuin rooli oli Roland Petit’n luomassa baletissa Carmen, jonka ensi-ilta oli Prinssin teatterissa helmikuussa 1949. Lontoon-ensi-illan jälkeen seurue esitti sitä Broadwayllä ja pitkällä kiertueella.