cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuwaitin miehitys
Taustaa
Irakin johtaja Saddam Hussein syytti toukokuussa 1990 Arabiliiton kokouksessa joitain arabimaita öljyn myymisestä polkuhintaan. Saddam uhkasi 17. heinäkuuta 1990 käyttää voimakeinoja Kuwaitin öljyn ylituotannon ja alihinnoittelun estämiseksi. Hän väitti Kuwaitin ja Yhdistyneiden arabiemiirikuntien toimien vieneen Irakilta 14 miljardin dollarin öljytulot. Heinäkuussa OPEC nosti öljyn hintaa ja asetti tuotantokiintiöt. Silti Irakin ulkoministeri Tariq Aziz sanoi Kuwaitin vieneen Irakin öljyä maiden väliseltä puolueettomalta alueelta. Irak pidätti Kuwaitille takaisin maksettavista lainoista kaksi miljardia dollaria. Saddam Hussein syytti Kuwaitia 2,4 miljoonan dollarin öljyvarkauksista maiden rajalla. Kiistaan kuuluivat Rumaila sekä Budiyanin ja Warbanin saaret Persianlahdella.
Irak keskitti 24. heinäkuuta 30 000 sotilastaan Kuwaitin vastaiselle rajalle. Egyptin presidentti yritti sovitella kiistaa käymällä Irakin, Kuwaitin ja Saudi-Arabian pääkaupungeissa. 25. heinäkuuta Yhdysvaltain Irakin suurlähettiläs sanoi Saddamille, ettei Yhdysvallat sekaannu arabien keskinäisiin selkkauksiin, mutta suojellakseen ystäviään se on valmis käyttämään voimaa. Irak jatkoi joukkojen keskittämistä Kuwaitin rajalle. Kuwait suostui 17. heinäkuuta muihin Irakin vaatimuksiin mutta ei luovuttanut Warbajin ja Bubijanin saaria. Pari päivää myöhemmin Jordanian kuningas Husseinin sovitteluyritys epäonnistui, ja heinäkuun viimeisenä päivänä pidetyt Irakin ja Kuwaitin kahdenväliset neuvottelut kariutuivat. Irakin mukaan hyökkäyksen taustalla oli kuwaitilaisten vallankumouksellisten kapina emiiriä vastaan. Todellisuudessa Irakin tavoitteena oli ottaa haltuunsa Kuwaitin öljyvarat, jotta se voisi painostaa Kuwaitia alueluovutuksiin.
Eteneminen pääkaupunkiin
Kuwaitin miehitys eli irakilaisittain operaatio Yawm al-nida al-Azim alkoi aamulla 2. elokuuta kello 4.00. Hyökkäysjoukkoihin kuuluivat Irakin armeijan valiojoukkoina pidetyt tasavaltalaiskaartin divisioonat. Päähyökkäyssuunnalla Irakin puoleisesta Safwanista etelään kärjessä eteni tasavaltalaiskaartin divisioona Hammurabi. Sitä seurasivat divisioonat Nebukadressar ja Bagdad. Divisioonien edetessä kello 5.00 noin sata helikopteria laski erikoisjoukkojen sotilaita hyökkäyssuunnalla kohti Kuwaitin pääkaupunkia sijainneelle strategisesti tärkeälle al-Matlan selänteelle, jossa ne odottivat eteneviä maajoukkoja. Irakista etenevät joukot kohtasivat vastarintaa vain pieniltä kuwaitilaisilta yksiköiltä.
Maahyökkäyksen edetessä Kuwaitin pääkaupunkiin lähetettiin ilmateitse joukkoja Irakin 16. erikoisjoukkojen prikaatista. Joukot saapuivat helikopterein ja niiden tehtävänä oli katkaista yhteydet pääkaupungista kohti Saudi-Arabiaa ja estää näin Kuwaitin kuningasperheen pako maasta. Irakin ilmavoimien oli ollut tarkoitus pommittaa Kuwaitin ilmavoimien tukikohtia, mutta huono sää oli viivästyttänyt ilmahyökkäysten aloitusta. Tämä mahdollisti Kuwaitin ilmavoimien iskut irakilaisia vastaan. Kuwaitin ilmavoimien hävittäjien onnistui esimerkiksi iskeä pääkaupunkiin joukkoja tuovia helikoptereita vastaan ja niistä muutama pudotettiin. Kello 06.00 erikoisjoukot olivat kuitenkin aloittaneet kaupungin tärkeimpien kohteiden, kuten hallitsijanpalatsin, parlamenttitalon ja muiden hallinnollisten rakennusten valtauksen. Kuwaitin hallitsija Jaber al-Ahmad al-Sabahin onnistui joka tapauksessa paeta maasta perheineen Saudi-Arabiaan. Hänen veljensä Fahad al-Ahmad al-Jaber kuoli taisteluissa hallitsijanpalatsilla. Kuwaitilainen panssariprikaati teki epäonnistuneen vastahyökkäyksen hallitsijanpalatsin takaisin valtaamiseksi. Erikoisjoukkojen vallattua Kuwaitin lähetysasemat annettiin ensimmäiset tiedotukset "vallankaappauksesta". Hieman myöhemmin Kuwaitin kaupunkiin alkoi saapua myös Hammurabi- ja Nebukadressar-divisioonien joukkoja. Niiden tukemana irakilaiset valtasivat loput asemat pääkaupungissa, sekä sen vieressa sijaitsevan kansainvälisen lentoaseman.
Muut hyökkäyssuunnat
Samalla kun päähyökkäyssuunnan joukot valtasivat pääkaupunkia, divisioona al-Faw eteni pitkin Kuwaitin itärannikkoa Irakin puoleisesta Umm Qasrista etelään. Ne valtasivat Bubiyanin saaren mantereeseen yhdistäneen sillan ja saarella otettiin useita vankeja. Failakan saarelle yritettiin ensin laskea joukkoja helikopterilla, mutta tässä epäonnistuttiin. Lopulta saaren valtasivat maihinnousseet 330. merijalkaväen prikaatin joukot. Toiseen prikaatiin kuulunut joukko valtasi Kuwaitin laivaston tukikohdan al-Qulayyahissa, jossa saatiin vallattua useita ankkurissa olleita aluksia.
Päähyökkäyssuunnan länsipuolella Luoteis-Kuwaitiin eteni divisioona Tawakalna. Divisioona eteni kohti Ali al-Salemin lentotukikohtaa, josta se eteni edelleen kohti maan eteläosia. Sivuhyökkäyssuunnista tärkeämmällä divisioona al-Madina eteni Kuwaitiin maan länsirajalta Ali al-Salemin tukikohdan länsipuolella. Divisioona joutui etenemään pitkin aavikkoa, mikä johti vaikeuksiin suunnistamisessa ja viestiyhteyksissä. Keskipäivällä sen joukot olivat kuitenkin vallanneet tien al-Salmiin Saudi-Arabian rajalla ja katkaisseet näin yhteyden Saudi-Arabiaan tällä suunnalla. Joukot etenivät edelleen kohti al-Jahraa, jossa ne kohtasivat Kuwaitin armeijan 6. ja 35. prikaatin huomattavat joukot. Kuwaitilaiset tekivät kiivasta vastarintaa al-Jahran suunnalla, mutta lopulta ne voitettiin. Irakilaiset etenivät edelleen kohti al-Ahmadin satamaa, joka vallattiin yöllä 3. – 4. elokuuta. Joukkoja saapui myös al-Qulayahiin, joka oli jo merijalkaväen hallinnassa. Al-Madinan perässä eteni divisioona Adnan, joka jatkoi Kuwaitin rannikkoa pitkin etelään kohti Saudi-Arabian rajaa.
Taistelujen päättyminen
Irakilaisten tappiot miehityksen toteutuksen aikana olivat yli 300 kaatunutta ja 360 haavoittunutta. Kuwaitilaisten tappiot olivat yli 4 000 kaatunutta ja haavoittunutta. Suuri joukko kuwaitilaisia sotilaita jäi sotavangeiksi. Taisteluissa sai surmansa myös tuntematon määrä siviilejä. Kuwaitin asevoimista ei ollut odotusten mukaisesti vastusta irakilaisille ja se oli yllätetty nopealla hyökkäyksellä. Osa Kuwaitin maavoimien yksiköistä siirtyi Saudi-Arabian puolelle. Ilmavoimien koneita pakeni Saudi-Arabiaan ja Bahrainiin. Tasavaltalaiskaartin joukot alkoivat poistua Kuwaitista Etelä-Irakiin 5. elokuuta ja niitä alettiin korvata Irakin maavoimien tavallisilla yksiköillä. Alkoi irakilainen miehityshallinto, jota leimasivat väärinkäytökset paikallisia kohtaan, sekä vastarintaliikkeen nujerrusyritykset. Jo 2. elokuuta oli annettu ilmoitus, jonka mukaan irakilaiset olivat edenneet maahan heidän vastatessaan vallankaappauksen tehdeiden paikallisten vallankumouksellisten kuwaitilaisten pyyntöön tuesta. Ensin väitettiin, että irakilaiset vetäytyisivät maasta uuden hallinnon pyytäessä, mutta jo pari päivää myöhemmin ilmoitettiin, että Kuwait liitetään Irakiin sen 19. maakuntana. Kuwaitin kuvernööriksi asetettiin Ali Hasan al-Majid. Irak alkoi ryöstää Kuwaitin luonnonvaroja. Maan väestö väheni dramaattisesti ulkomaalaisten paetessa.
Reaktiot maailmalla
Irakin hyökkäys lisäsi kansainvälisiä jännitteitä Persianlahden alueella. Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto kokoontui kriisikokoukseen ja tuomitsi yksimielisesti Irakin hyökkäyksen Kuwaitiin ja vaati Irakin vetäytymistä. YK hyväksyi 6. elokuuta Irakin-vastaiset pakotteet, jotka astuivat voimaan heti. YK perusti komitean, jonka tarkoitus oli valvoa pakotteiden noudattamista. Komitean puheenjohtajana toimi Suomen YK:n suurlähettiläs Marjatta Rasi. YK:n turvallisuusneuvosto asetti 25. syyskuuta lentokiellon Irakiin. Aikaisemmin oli annettu kauppapakotteita ja liikennekieltoja meri-ja maateitse, jotka koskivat myös Irakin käyttämää Aqaban satamaa Jordaniassa.
Arabiliiton johtajat aloittivat hätäkokouksen Kuwaitin miehityksen vuoksi 10. elokuuta Kairossa. Arabijohtajat vaativat Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista. Kokous asettui myös YK:n turvallisuusneuvoston Irakin-vastaisten pakotteiden taakse. Arabimaiden enemmistö suostui lähettämään joukkojaan Saudi-Arabiaan ja muihin Persianlahden maihin suojaamaan niitä mahdolliselta Irakin hyökkäykseltä. Täyttä yksimielisyyttä ei kuitenkaan saavutettu. Irakin lisäksi Libya ja PLO vastustivat kokouksen pakotteita. Useat valtiot omaksuivat välittäjän roolin. Jordanian kuningas Hussein vakuutti että kriisi oli vielä mahdollista ratkaista diplomaattisesti. Egyptin presidentti Hosni Mubarak ei ollut vakuuttunut kriisin rauhanomaisesta ratkaisusta.
OPEC päätti ylimääräisessä kokouksessa Wienissä 29. elokuuta lisätä öljyntuotantoa ja korvata siten Persianlahden kriisin aiheuttamaa pulaa. Järjestön 13 jäsenvaltiosta 11 osallistui kokoukseen ja 10 äänesti päätöksen puolesta Iranin äänestäessä vastaan. Irak ja Libya eivät osallistuneet kokoukseen. Kuwaitin kriisi aiheutti päivässä 4,6 miljoonan öljytynnyrin vajauksen. Tämän puutteen uskottiin korjautuvan OPEC:n päätöksellä. Raakaöljyn maailmanmarkkinahinta heilahti 25 Yhdysvaltain dollarista yli 30 dollariin tynnyriltä. OPEC oli vahvistanut heinäkuussa minimihinnaksi 21 dollaria tynnyriltä. Kansainväliset arvioijat uskoivat öljyn hinnan alenemisen 21 dollariin vaativan Persianlahden kriisin ratkeamista. Öljyn hinta nousi vaikka Saudi-Arabia lisäsi tuotantoa. Öljytynnyrin hinta nousi syyskuussa 35 dollariin ja lokakuussa 40 dollariin.
Yhdysvallat nosti välittömästi taisteluvalmiuttaan ja lähetti sotalaivansa Persianlahdelle. Neuvostoliitto lopetti aseellisen avun Irakiin. Britannia lähetti kaksitoista taistelukonetta Omaniin mahdollisen Irakin hyökkäyksen varalta. Japani ja Länsi-Saksa tukivat joukkoja miljardiavustuksilla.
Kuwaitin kuninkaallinen perhe asui viiden tähden hotellissa Dhahranin satamakaupungissa Saudi-Arabiassa. Kuwaitin emiiri pyrki valvomaan maansa taloudellisia etuja sillä Kuwait oli sijoittanut suuria määriä varoja ulkomaille.
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar päätti 2. syyskuuta kaksipäiväiset neuvottelut Irakin ulkoministerin Tariq Azizin kanssa Jordanian pääkaupungissa Ammanissa. Perez de Cuellar kertoi olevansa pettynyt neuvotteluihin. Aziz ei antanut minkäänlaista lupausta Irakin vetäytymisestä. Irak kuitenkin lupasi vapauttaa kaikki nais- ja lapsipanttivangit. Ulkoministeri Aziz teki neuvotteluiden aikana selväksi että kyseessä oli arabien välinen kiista Persianlahdella eikä muilla valtiolla ole mitään syytä sekaantua asiaan.
Kuwaitin tilanne oli Yhdysvaltain presidentin George H. W. Bushin ja Neuvostoliiton presidentin Mihail Gorbatšovin keskustelujen pääaiheena heidän tavatessaan Helsingissä 9. syyskuuta 1990. Helsinki valittiin kokouspaikaksi vain viikon varoitusajalla, ja kokousta isännöi presidentti Mauno Koivisto. Kokouksen päätteeksi annetussa julkilausumassa vaadittiin Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista ja ulkomaisten panttivankien vapauttamista, mutta painotettiin ensisijaisesti kriisin rauhanomaista ratkaisua. Julkilausumassa ei suoraan otettu kantaa siihen, mitä tapahtuisi, jos YK:n Irakille asettamat pakotteet eivät osoittautuisi riittäviksi, mutta George Bush ei sulkenut pois voimankäytön mahdollisuutta.
Syksyn 1990 aikana myös sodan vastustajat aktivoituivat. Krooninen amerikkalaisvastaisuus alkoi nostaa päätään läntisessä Euroopassa ja varsinkin Ranskassa. Kyseltiin, oliko Kuwait oikeastaan pelastamisen arvoinen valtio. Kriitikkojen mielestä se oli kuin suuri perheyhtiö, jonka varallisuutta emiiri ja hänen laaja sukunsa tuhlasivat surutta. Myös Yhdysvalloissa arvosteltiin presidentti Bushin politiikkaa ja pelättiin Kuwaitista koituvan Yhdysvalloille ”uusi Vietnam”. Yhdysvaltain puolustusvoimien komentaja, Vietnamin sodan veteraani kenraali Colin Powell oli sitä mieltä, että sotaa ei pitäisi aloittaa ennen kuin olisi varmuus sen pikaisesta päättymisestä.
Reaktiot Suomessa
Presidentti Mauno Koivisto vaati 5. syyskuuta 1990 antamassaan televisiohaastattelussa Irakin välitöntä vetäytymistä Kuwaitista ja Irakin ottamien panttivankien vapauttamista ehdoitta sekä korosti YK:n roolia Kuwaitin kriisin ratkaisemisessa. Koiviston kannanottoa pidettiin poikkeuksellisen jyrkkänä. Jo aiemmin elokuussa Koivisto oli pitänyt Lähi-idän tilannetta erittäin vakavana ja katsonut Irakin syyllistyvän mielivaltaan pitäessään ulkomaisia panttivankeja pelinappuloinaan. Syyskuussa 1990 Suomen hallitus alkoi painattaa polttonesteiden säännöstelykuponkeja Kuwaitin kriisin mahdollisesti aiheuttaman polttoainepulan varalta.
Irakin panttivangit
Irakin joukot tunkeutuivat Belgian, Alankomaiden, Kanadan ja Ranskan suurlähetystöihin Kuwait Cityssä. YK:n päätöslauselma numero 7 tuomitsi tunkeutumisen ja Irakin diplomaatteja karkotettiin ulkomailta.
Kuwaitin miehityksen ensimmäisten viikkojen aikana Saddam Hussein osoittautui häikäilemättömäksi ja kylmästi laskelmoivaksi poliitikoksi. Saddam kielsi lähes kaikilta länsimaalaisilta maastalähdön ja ilmoitti näiden olevan "hänen vieraitaan". . Irak sulki rajansa länsimaalaisilta 9. elokuuta ja ilmoitti että vankeja tultaisiin sijoittamaan strategisiin kohteisiin ihmiskilviksi. Kuwaitissa ja Irakissa oli 100 000 ulkomaalaista lähinnä teknikoita ja insinöörejä. Päinvastoin kuin länsimaalaiset, saivat arabit ja aasialaiset lähteä Irakista ja Kuwaitista välittömästi. Intian hallitus evakuoi lentoteitse noin 150 000 Intian kansalaista.
Eri maista saapui valtuuskuntia Bagdadiin neuvottelemaan panttivankien vapauttamisesta. Joukossa olivat Saksan entinen liittokansleri Willy Brandt ja Japanin entinen pääministeri Yasuhiro Nakasone, Kiinan ulkoministeri Qian Qichen ja Uuden-Seelannin entinen pääministeri David Lange. Irakin johto vapautti panttivankeja pienissä ryhmissä. Saddam Hussein lupasi että kaikki länsimaiset panttivangit vapautettaisiin kolmen kuukauden aikana joulupäivästä alkaen. Itävallan presidentti Kurt Waldheim saapui henkilökohtaisesti Irakiin 26. elokuuta ja sai neuvotelluksi maastapoistumisluvan Irakiin panttivangeiksi jääneille Itävallan kansalaisille. Waldheimia arvosteltiin Euroopan yhteisön jäsenmaissa, koska hänen katsottiin poikenneen Euroopan maiden yhteisesti sopimasta linjasta.
Saddam Hussein ilmoitti yllättäen 6. joulukuuta että kaikki ulkomaalaiset panttivangit vapautetaan. Husseinin ilmoitus merkitsi sitä että yli 2000 länsimaalaista ja japanilaista ja yli 3 000 neuvostoliittolaista panttivankia vapautettaisiin. Vapauttamispäätöksen perusteluiksi esitettiin mm. että useat arabijohtajat olivat esittäneet Yhdysvaltain kongressin edustajille myönteisiä lausuntoja ja että Irakin ulkoministeri Tariq Azizia oli pyydetty puhumaan Euroopan yhteisön parlamenttiin. Myös sillä uskottiin olleen vaikutusta, että YK oli päivää ennen ilmoittanut Yhdysvaltain olevan myötämielinen Lähi-idän rauhankonferenssin järjestämiselle. Irakin arveltiin käsittäneen tämän siten että palestiinalaiskysymys tultaisiin käsittelemään, mikä olisi Husseinin tavoite. Yhdysvallat kuitenkin torjui rauhankonferenssin.
Irakissa neljä kuukautta panttivankeina olleista yhdeksästä suomalaisista viisi pääsi vapaaksi ja saapui 30. marraskuuta Suomeen. Suomalaiset lähtivät Irakista 53 vapautetun ruotsalaisen kanssa. Panttivankien vapauttamisesta neuvotteli suomalainen valtuuskunta, johon kuuluivat kansanedustaja Paavo Väyrynen, pankinjohtaja Ulf Sundqvist ja Arabikansojen ystävyyseuran edustaja Mikko Lohikoski.
Sotajoukkoja Persianlahdelle
Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush ilmoitti 8. marraskuuta että Persianlahdelle tuotaisiin lisää amerikkalaisia sotajoukkoja. Yhdysvallat valmistautui lähettämään Persianlahdelle 100 000 sotilasta. Saudi-Arabiassa ja lähialueilla oli jo 22 000 sotilasta. Panssarivaunujen määrää nostettaisiin kahteen tuhanteen. Joukkojen tuomisen laskettiin kestävän pari kuukautta. Päämääränä oli painostaa Irak vetäytymään Kuwaitista.
Yhdysvaltain ulkoministeri James Baker neuvotteli Persianlahden tilanteesta Moskovassa sekä presidentti Mihail Gorbatšovin että ulkoministeri Eduard Ševardnadzen kanssa. Neuvostoliitto tuki täysin Yhdysvaltain toimia. Baker oli aiemmin neuvotellut Saudi-Arabian kuninkaan Fahdin kanssa sotilaallisen puolustuksen parantamisesta Kuwaitin rajalla.
Sotilaallinen läsnäolo Persianlahdella lisääntyi sillä Ranska lähetti alueelle tarvikkeita, 4 000 sotilasta, lentotukialus Clemenceaun ja helikoptereita. . Syyria joka oli aiemmin vastustanut Yhdysvaltojen toimintaa Lähi-idässä lähetti myös sotilaita Saudi-Arabiaan. Myös Marokko lähetti sotilaita.
Irak hylkäsi rauhanvetoomuksen
YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi 30. marraskuuta historiallisen päätöslauselman, jossa Irakia uhattiin sotilaallisella toimella ellei se vetäytyisi Kuwaitista 14. tammikuuta 1991 mennessä. Päätöslauselma hyväksyttiin äänin 12–2. Jemen ja Kuuba äänestivät vastaan. Kiina pidättäytyi äänestämästä.
Paria viikkoa ennen YK:n antaman tammikuun 15. päivän määräajan umpeutumista tilanne Persianlahdella oli ratkaisematon ja jännittynyt. Uudenvuoden aattona Irak painotti terävästi että Kuwait oli Irakin maakunta eikä Irak aikonut vetäytyä. Egyptin presidentti Hosni Mubarak vetosi uudenvuoden puheessaan Saddam Husseiniin että tämä kuuntelisi YK:ta. Mubarakin mielestä päätös sodasta ja rauhasta oli Husseinin käsissä.
Irak ilmoitti että Saudi-Arabian rajalle oli keskitetty 60 divisioonaa (noin 900 000 miestä). Maavoimien keskittämisellä valmistauduttiin mahdolliseen Yhdysvaltain hyökkäykseen. Lisäksi Irak ilmoitti varustautuneensa taisteluun "öljyasein" eli Kuwaitin rajalle oli kerätty tankkialuksia jotka oli valeltu öljyllä; ne sytytettäisiin tuleen jos Yhdysvallat hyökkäisi. Samalla valmisteltiin Irakin ulkoministerin Azizin ja Yhdysvaltain ulkoministerin Bakerin välistä tapaamista. Neuvotteluja käytiin viimeiseen saakka sodan estämiseksi. Yhdysvaltain ulkoministeri Bakerin ja Irakin ulkoministeri Azizin väliset neuvottelut Genevessä epäonnistuivat.
YK:n pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllar yritti Bagdadissa 12. tammikuuta taivutella Saddam Hussein vetäytymään Kuwaitista. Hussein ilmoitti että Kuwait on Irakin 19. maakunta ja se ei aio vetäytyä Kuwaitista. Yhdysvaltain presidentti Bush sai valtuudet kongressilta Yhdysvaltain asevoimien käyttämiseksi Irakia vastaan.
Kuwaitin vapauttaminen
Liittoutuneiden joukot hyökkäsivat 17. tammikuuta vastaisena yönä Kuwaitin rajan yli. Alkoi operaatio Aavikkomyrsky, jonka tavoitteena oli päättää Irakin miehitys Kuwaitissa. Hyökkäykseen osallistui 2 500 hyökkäyskonetta ja raskasta pommikonetta, jotka toimivat tukikohdista Saudi-Arabiasta ja muilta Persianlahden valtioista. Samanaikaisesti laukaistiin risteilyohjuksia sukellusveneistä ja taistelulaivoista Punaiseltamereltä ja Persianlahdelta.
Irakin pääkaupunkiin Bagdadiin pudotettiin ensimmäiset pommit kello 00.35. Kaikkiaan Irakin strategisiin kohteisiin pudotettiin 180 000 tonnia pommeja. Tarkoituksena oli lamauttaa ja tuhota Irakin puolustus ja sotateollisuus. Saddam Hussein julisti pyhän sodan vääräuskoisia vastaan. Irakin ilmavoimat kärsi kovat tappiot. Samoin ohjustukikohtia vahingoitettiin ratkaisevasti.
Useat arabimaat tukivat hyökkäystä sotilaallisesti. Syyria ja Egypti olivat lähettäneet joukkoja Irakia vastaan. Liittoutuneihin kuului Pohjoismaista Tanska ja Norja. Irakin tueksi tulivat Jordania, Jemen ja PLO. Iran pysyi konfliktin ulkopuolella.
Irak ilmoitti että se oli ampunut alas useita amerikkalaisia, brittiläisiä ja italialaisia lentokoneita. Irakin televisio näytti sotavankeja, jotka avoimesti ilmoittivat, että sota tulisi lopettaa. Myöhemmin Irak käytti sotavankeja ihmiskilpinä. Yhdysvallat teki asiasta valituksen, sillä Irak rikkoi Geneven sopimuksen vuodelta 1949 sotavankeja koskevaa 17 artiklaa.
Jollibee
pienoiskuva|Jollibee -ketjun ravintola Hong Kongissa. Jollibee on filippiiniläinen pikaruokaketju, joka on perustettu vuonna 1978. Jollibee on Jollibee Foods Corporationin omistuksessa.
Mäntän musiikkijuhlat
Mäntän musiikkijuhlat on vuonna 1999 aloittanut kansainvälinen pianofestivaali. Festivaalilla esiintyy vuosittain kansainvälisesti tunnettuja pianisteja. Esiintyjinä ovat olleet muun muassa Marc-André Hamelin, Sergey Babayan, Angela Hewitt, Elisabeth Leonskaja, Denis Kozhukin, Richard Goode, Boris Berman, Olli Mustonen, Antti Siirala ja Laura Mikkola. Mäntän musiikkijuhlat edistää myös nuorten pianistilupausten asiaa. Festivaalin pääkonserttipaikkoja ovat Serlachius-museo Göstan Kivijärvi-sali ja Mäntän Klubi. Taiteellisena johtajana vuodesta 1999 on toiminut pianotaiteilija Niklas Pokki.
Kenny Sansom
Kenneth Graham Sansom (s. 26. syyskuuta 1958 Camberwell, Lontoo) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen pakki.
Ura
Sansom aloitti uransa Crystal Palacessa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi ollessaan 16-vuotias. Hän oli seuran historian kolmanneksi nuorin joukkueessa pelannut. Vuonna 1977 Sansom johti Palacen juniorit FA Youth Cupin voittoon. Sansom valittiin seuran vuoden pelaajaksi samana vuonna. Kovana taklaajana tunnettu Sansom kuului joukkueensa ehdottomiin avainpelaajiin kun seura nousi alasarjoista ylöspäin ja lopulta Englannin 1. divisioonaan saakka vuonna 1979.
Kesällä 1979 Sansom debytoi Englannin maajoukkueessa ottelussa Walesia vastaan.
Kesällä 1980 Arsenal osti Sansomin miljoonalla punnalla ja antoi Clive Allenin vaihtokaupassa. Debyyttinsä hän teki 16. elokuuta 1980 ottelussa West Bromwichia vastaan. Sansom kuului kahdeksan Arsenal-vuoden aikana joukkueen kirkkaimpiin tähtiin ja hänet valittiin vuonna 1981 vuoden Arsenal-pelaajaksi. Yhteensä Sansomille kertyi Arsenal-paidassa kaikki pelit mukaan lukien 394 ottelua, joissa hän onnistui 6 kertaa maalinteossa.
Highbury-vuosien jälkeenkin Sansom jatkoi vielä pitkään uraansa, edustaen vielä Newcastle Unitedia, Queens Park Rangersia, Coventry Citya, Evertonia, Brentfordia ja Watfordia.
Englannin maajoukkuetta Sansom edusti vuosien 1979 ja 1988 välillä 86 kertaa ja teki yhden maalin (Suomea vastaan MM-karsinnoissa vuonna 1984). Hän oli maajoukkueen luottomiehiä ja oli eniten pelejä maajoukkueessa pelannut laitapakki kunnes Ashley Cole ohitti hänet maaottelumäärässä vuonna 2011. Sansom edusti Englantia vuosien 1982 ja 1986 MM-kisoissa sekä vuosien 1980 ja 1988 EM-kisoissa.
Peliuransa lopettamisen jälkeen Sansom on julkisesti tunnustanut kärsivänsä alkoholismista ja uhkapelaamisesta.
Kauppaoikeus
Kauppaoikeus on siviilioikeuden ala, jonka keskeisimpiä alueita ovat yhteisöoikeus, kuluttajaoikeus, kansainvälistä kaupankäyntiä koskevat säännöt (UNIDROIT, CISG) sekä markkinaoikeus. Nykyisin kauppaoikeuteen luetaan vakiintuneesti myös aineettomia oikeuksia käsittelevä immateriaalioikeus, joka aikaisemmin on yleensä mielletty varallisuusoikeuden osaksi. Kauppaoikeuden tehtävänä on myös tutkia yritys- ja elinkeinotoimintaa koskevia lainkäyttö- ja täytäntöönpanonormeja.
Kaiken kaikkiaan kauppaoikeus muodostaa oikeudenalana melko heterogeenisen kokonaisuuden, jonka eri osa-alueiden keskinäiset yhteydet eivät aina ole ilmeiset.
Yhteisöoikeus
Kauppaoikeuden oikeudenaloista yhteisöoikeus tutkii yritys- ja elinkeinotoiminnan oikeussäännösten sisältöä ja systematiosi niitä. Keskeisimmät ovat säännökset yritys- ja elinkeinomuodoista kuten avoin yhtiö (ay), kommandiittiyhtiö (ky), osakeyhtiö (oy/oyj) ja osuuskunta. Yhteisöoikeuden kannalta mielenkiintoisimpia uudistuksia on valmisteilla oleva osakeyhtiölain uudistus, jonka myötä nykyistä osakeyhtiölakia pyritään selkeyttämään. Yhteisöoikeuden piiriin kuuluvat myös esimerkiksi kirjanpito- ja tilintarkastuslain säännökset.
Kuluttajaoikeus
Nykyään myös useimmat kuluttajansuojalakia koskevat säännökset kuuluvat kauppaoikeuden alaan. Valitusti systematisointiperusteesta riippuen ainakin niin sanotusta kollektiivista kuluttajaoikeutta käsittelevät kysymykset kuuluvat kauppaoikeuden piiriin. Sen sijaan kuluttajakauppaa käsittelevät oikeussäännöt (erityisesti kuluttajansuojalain 5 luku) on saatettu lukea vaihtoehtoisesti velvoiteoikeuteen.
Kuluttajaoikeuden tarkoituksena on tarkastella kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisiä suhteita, jolloin lähtökohtana on suojata heikommaksi osapuoleksi katsottavan kuluttajan etuja ja asemaa. Kuluttajansuojalaki on pakottavaa oikeutta, eli elinkeinonharjoittaja ei voi sopimusehdoilla tms. vapauttaa itseään lain säännöksistä. Esimerkiksi takuuajan rajoittaminen ei näin ollen ole mahdollista, vaan kuluttajalla on oikeus vedota tavaran virheeseen kohtuullisen ajan kuluessa ostohetkestä lukien. Tämä oikeus kuluttajalla on riippumatta siitä, minkäpituisen takuun myyjä olisi tuotteelle antanut. Kuluttaja voi myös virheen sattuessa vedota mm. kuluttajariitalautakuntaan, jonka käsittely on maksuton ja jossa kuluttaja voi helposti edustaa itse itseään.
Markkinaoikeus
Markkinaoikeus tutkii terveitä ja toimivia markkinoita häiritseviä ilmiöitä, joista merkittävimpinä ovat kilpailua rajoittavat toimenpiteet sekä määräävän markkina-aseman väärinkäyttö. EU-oikeuden harmonisointi on vaikuttanut myös Suomessa kansallisen kilpailunrajoituslainsäädännön uudistamiseen, joka astui voimaan uusien jäsenmaiden liityttyä jäseniksi 1.5.2004. Uusien säännösten mukaan muun muassa kilpailuviraston tulee soveltaa mahdollisuuksien mukaan Rooman sopimuksen 81 ja 82 artikloissa säädeltyjä Euroopan kilpailusäännöksiä. Markkinaoikeuteen kuuluu myös tavaroiden vapaan liikkuvuuden turvaaminen EU-maiden välillä.
Hälsingland
thumb|right|150px|Pellava on Hälsinglandin maakuntakukka. thumb|right|150px|Ilves on Hälsinglandin maakuntaeläin.
Hälsingland (joskus myös  ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Keski-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Hälsinglandin pinta-ala on 14 239,1 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 129 221 asukasta, joten väestötiheys oli 9,1 asukasta neliökilometriä kohti. Prinsessa Madeleine on Hälsinglandin herttuatar.
Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna maakunta sijaitsee Pohjanlahden länsirannalla. Naapurimaakuntia ovat Gästrikland, Taalainmaa, Härjedalen ja Medelpad.
Maakunnan korkein kohta on Garpkölen, joka kohoaa 671 metrin korkeuteen. Suurin järvi on puolestaan Dellensjöarna, ja kaupungeista/taajamista suurin on Hudiksvall.
1600-luvulta asti on uskottu, että Suomen pääkaupunki Helsinki on saanut nimensä Hälsinglandin maakunnasta muuttaneiden keskiaikaisten uudisasukkaiden mukaan. Kuitenkin uudemman murretutkimuksen perusteella uudisasukkaat tulivat Uplannista ja sen lähiseuduilta.
Väestö lääneittäin
Hälsinglandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 129 221 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Bridget Jones – elämäni sinkkuna
Bridget Jones – elämäni sinkkuna (Bridget Jones’s Diary) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Sharon Maguire. Se perustuu Helen Fieldingin samannimiseen romaaniin vuodelta 1996. Elokuvan pääosissa ovat Renée Zellweger, Hugh Grant, Colin Firth, Jim Broadbent, Embeth Davidtz ja Gemma Jones.
Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa Bridget Jones: Elämä jatkuu (2004) ja ''Bridget Jones’s Baby (2016).
Juoni
Bridget Jones (Renée Zellweger) on turhautunut kolmikymppinen nainen, joka murehtii painoaan. Hän työskentelee tiedotuksessa eräässä kirjakustantamossa Lontoossa ja keskittyy lähinnä unelmoimaan pomostaan, Daniel Cleaverista (Hugh Grant). Vanhempiensa isännöimissä joulujuhlissa Bridget tapaa Mark Darcyn (Colin Firth), vanhempiensa ystävien lakimiespojan. Ensikohtaamisen jälkeen Mark pitää Bridgetiä tyhmänä ja Bridget puolestaan Markia ylimielisenä ja töykeänä. Uudenvuodenpäivänä Bridget päättää viimein tehdä täyskäännöksen ja alkaa pitää omaa päiväkirjaa, johon hän listaa kaikki yrityksensä lopettaa tupakointi, vähentää painoaan ja löytää Se oikea.
Bridget ja Daniel alkavat flirttailla vakavasti, ensi alkuun sähköpostiviestien muodossa. He alkavat lopulta seurustella huolimatta siitä, että Bridget itse ilmoitti elokuvan alussa, ettei aio seurustella ”alkoholisoituneiden, työriippuvaisten, tirkistelijöiden, suuruudenhullujen tai tunnevikaisten idioottien tai pervojen” kanssa, joita kaikkia pahamaineisen naistennaurattajan maineeseen joutunut Daniel edustaa. Bridget saa tietää Danielilta, että Daniel ja Mark tuntevat toisensa entuudestaan ja vihaavat toisiaan. Daniel kertoo Bridgetille myös syyn miesten välien tulehtumiseen: Mark särki heidän ystävyytensä makaamalla Danielin silloisen morsiamen kanssa.
Danielin arveluttava luonne käy Bridgetille kerta kerralta selvemmäksi, ja lopulta hän lopettaa suhteen saatuaan miehen kiinni tapailemasta toista naista, New Yorkin kollegaansa Laraa (Lisa Barbuscia). Bridget etsii uuden työn televisiosta. Sillä välin hän ja Mark törmäävät toisiinsa sattumalta useaan otteeseen erään kirjan julkaisutilaisuudessa, eräässä aamiaismajoituksessa sekä yhteisten ystävien järjestämillä päivälliskutsuilla. Kutsujen aikana Mark, joka on saapunut paikalle yhdessä kollegansa Natashan (Embeth Davidtz) kanssa, tunnustaa Bridgetille yksityisesti, että Bridgetin vioista huolimatta hän pitää tästä juuri sellaisena kuin tämä on.
Myöhemmin hän auttaa Bridgetiä saamaan erään tärkeän työhön liittyvän haastattelun. Bridget alkaa tuntea vetoa Markiin. Juuri kun Bridgetin ja Markin tunteet ovat syvenemässä Bridgetin emännöimien syntymäpäiväjuhlien aikana, Daniel palaa takaisin kuvioihin ja vie väliaikaisesti Bridgetin huomion. Mark lähtee juhlista, mutta palaa takaisin kohtaamaan Danielin. Mark lyö Danielia, ja kaksikko ryhtyy tappelemaan. Tappelu siirtyy läheiseen ravintolaan, missä Mark ja Daniel räsäyttävät erään ikkunan läpi ja kaatuvat kadulle. Mark voittaa tappelun ja iskee Danielin tajuttomaksi. Bridget, joka yhä uskoo Danielin kertomukseen Markin petoksesta, moittii Markia. Jälkeenpäin Bridget kuitenkin kertoo Danielille, ettei hän halua enää olla tämän kanssa.
Lopulta Bridget kuulee totuuden Markista ja Danielista oman äitinsä (Gemma Jones) suusta (Daniel oli vietellyt Markin ex-vaimon näiden ollessa vielä naimisissa). Samana päivänä eräissä päivällisjuhlissa Bridget tunnustaa tunteensa Markille vain kuullakseen, että Mark ja Natasha ovat kummatkin ottaneet vastaan työn New Yorkissa. Juuri kun Bridget on lähdössä ystäviensä kanssa matkalle Pariisiin paikatakseen murtunutta sydäntään, Mark palaa Bridgetin luo.
Pari on suudella ensimmäistä kertaa, mutta Bridgetin täytyy kuitenkin ensin käydä makuuhuoneessaan vaihtamassa alusvaatteensa. Hän huomauttaa itsekseen, että nyt jos koskaan on aihetta ”todella pikkuruisille pikkuhousuille”. Bridgetin vaihtaessa vaatteita Mark vilkaisee hänen päiväkirjaansa, jonne Bridget on kirjoittanut Markista useita loukkauksia. Bridget palaa takaisin huomatakseen Markin lähteneen. Bridget tajuaa, että Mark on lukenut hänen päiväkirjaansa ja että hän saattaa menettää miehen uudelleen. Hän juoksee Markin perään yllään ainoastaan alusvaatteet sekä ohut neulepusero. Bridget ei onnistu kuitenkaan löytämään Markia, ja hän on juuri palaamassa lamautuneena takaisin kotiin, kun Mark ilmestyy paikalle mukanaan uusi päiväkirja. Käy selväksi, että Mark on ostanut uuden päiväkirjan Bridgetille lahjaksi, jotta heidän suhteensa voisi alkaa puhtaalta pöydältä. He suutelevat lumipeitteisellä kadulla, ja elokuva päättyy.
Palkinnot
Elokuva on saanut Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Lasersytytys
Lasersytytys on vaihtoehtoinen tapa sytyttää polttoaineen ja ilman puristettu seos. Menetelmä perustuu laseriin, joka tuottaa palotilaan lyhyitä mutta tehokkaita valopulsseja sytytettävän polttoaineseoksen paineesta tai tiheydestä riippumatta. Tavallisesti sähkökipinän tuottava sytytystulppa on ollut riittävän hyvä moottoriajoneuvojen moottoreissa käytettäväksi puristussuhteen ollessa noin 10:1 ja harvoissa tapauksissa enintään 14:1. Kuitenkin joillain polttoaineilla, kuten maakaasulla, metanolilla ja biokaasulla, puristuskestävyys on huomattavasti korkeampi kuin tavallisella moottoribensiinillä, mikä houkuttelee hyödyntämään tätä mahdollisuutta korkeampaan puristussuhteeseen paremman hyötysuhteen ja tehon hyväksi. Tällöin perinteinen kipinäsytytys muodostuu pullonkaulaksi, sillä sytytystulppien elektrodit kuluvat joka tapauksessa ja korkeampaan paineeseen puristetun seoksen sytyttäminen kuluttaa vielä enemmän. Lasersytytyksessä ei tarvita sähkökipinässä kuluvia elektrodeja, vaan seoksen sytytykseen tarvittava energia tuodaan palotilaan laservalona optisesti. Näin sytytys nopeutuu ja tämä osaltaan helpottaa nakutuksen välttämistä, mikä edelleen mahdollistaa korkeamman puristussuhteen.
Brazen
Brazen tarkoittaa seuraavia asioita:
Rescue on Fractalus!
thumb|250px|Kuvankaappaus pelistä Rescue on Fractalus! on Lucasfilm Gamesin kehittämä vuonna julkaistu toimintapeli. Peli julkaistiin ensiksi Atari 8-bit -sarjan koneille.
Pelaaminen
Pelaaja on pelastusaluksen ohjaaja, jonka tehtävänä on poimia vihamieliseltä planeetalta alasammuttuja lentäjiä vuoristoisesta maastosta. Viholliset, jaggit, yrittävät lentävien lautastensa ja ilmatorjuntapatteriensa lisäksi väijyttää pelaajaa tekeytymällä alasammutuksi ihmislentäjäksi.
Kehitystyö
David Fox, Loren Carpenter ja Peter Langston suunnittelivat Rescue on Fractalusin!. Carpenter loi pelin fraktaaligeneraattorin. Langston ja Charlie Kellner tekivät pelin musiikit. Fox ja Kellner tekivät pelin animaatiot.
Pelistä oli alun perin tarkoitus olla pasifistinen sikäli, että vihollisaluksia oli vain väisteltävä. George Lucasin suosituksesta pelastusalukseen lisättiin ase.
Peli julkaistiin samaan aikaan kuin Ballblazer. Ne olivat Lucasfilm Gamesin ensimmäisenä julkaistut pelit.
Ronnie Montrose
Ronnie Montrose (29. marraskuuta 1947 Denver – 3. maaliskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hänen uransa oli monipuolinen ja hän soitti useiden artistien kanssa sessio- ja vierailevana kitaristina. Soolouran hän aloitti oman Montrose-kokoonpanonsa jälkeen. Hän jatkoi vierailuja muiden artistien sessioissa omien yhtyeiden johtamisen ohella.
Montrose-yhtye
Ronnie Montrose perusti Montrose-yhtyeen 1973. Sen laulajaksi tuli Sammy Hagar, rumpaliksi Denny Carmassi ja basistiksi Bill Church. Warner-yhtiö julkaisi kokoonpanolta kaksi albumia Montrose ja Paper Money. Toisen albumin jälkeen Hagar erosi Ronnie Montrosen menettäessä malttinsa Hagarin kysyttyä lupaa soittaa kitaraa seuraavalla albumilla. Hagar kertoi liittyessään Van Haleniin yhtyeelle, että Montrose ei kuvaannollisesti suvainnut muita kitaristeja samassa talossa.
Poimintoja uralta
Ennen yhtyeensä perustamista Montrose soitti Edgar Winter Groupissa.
Soolouralla hän julkaisi neljä albumia vuosina 1980-2005.
Montrose-yhtyeen alkuperäinen kokoonpano soitti Sammy Hagarin Marching to March -albumilla kappaleessa "Leaving the Warmth of the Womb." Kokoonpano oli mukana Sammy Hagarin keikoilla vuosina 2004 ja 2005.
Montrose kuoli tekemällä itsemurhan ampumalla 3. maaliskuuta 2012.
Turpoonjoen valuma-alue
Turpoonjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.99) on Kokemäenjoen vesistön (35) Loimijoen valuma-alueessa (35.9) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 238 neliökilometriä. Valuma-alueen laskujoki on Turpoonjoki, joka alkaa Liesjärvestä ja laskee Kuivajärveen. Valuma-alueeseen kuuluu yli 60 järveä tai lampea.
Vesistöjako
Turpoonjoen valuma-alue voidaan jakaa pienempiin kolmannen jakovaiheen alueisiin ja valuma-alueisiin. Luettelossa jakoalueen alapuolella oikealle päin sisentäminen tarkoittaa, että kyseinen jakoalue laskee yläpuoliseen jakoalueeseen. Samalla tavalla sisennetyt laskevat kaikki yläpuoliseen jakoalueeseen.
Ilmetynjoen valuma-alue
Ilmetynjoki yhtyy Turpponjokeen 1,8 kilometriä sen suistosta. Se on 13 kilometriä pitkä joki, jonka lähdejärvi on Pääjärvi. Joen valuma-alueen pinta-ala on 58 km² ja siinä sijaitsee yli 30 järveä tai lampea.
Turpoonjoen alue
Turpoonjoen alue käsittää sen valuma-alueen osan joka ei sisällä Liesjärven keräämää aluetta eikä Ilmetynjoen valuma-aluetta. Alue on käytännössä sitä valuma-alueen osaa, joka valuu suoraan Turpoonjoen uomaan. Sen pinta-ala on 50 km² ja siihen kuuluu yli 13 järveä tai lampea.
Turpoonjoen alueen itäpuolella sijaitsee laaja Pernummen hiekkamuodostuma, jonka länsireunaa reunustaa Karjuharju ja sen kaakkoon ulottuva matala jatke. Harjun vieressä tai jatkeen tuntumassa sijaitsee muutama lampi tai järvi, jotka kuuluvat Turpoonjoen alueeseen. Näitä ovat Heinälammi, Iililammi, Lehmälammi, Mustikkalammi, Mäyrälammi, Pesälammi, Rajalammi ja Vehkalammi. Joen uoman länsipuolella maasto on soistunutta morenimaastoa, jonka geologiset ominaisuudet ovat täysin erilaiset. Siellä sijaitsevat muun muassa Kaksvetinen, Kupittaanlammi, Peukalolammi, Porraslammi ja Tittilammi. Liesjärven kansallispuisto ulottuu tälle alueelle ja Kaksvetinen, Peukalolammi ja Tittilammi kuuluvat siihen.
Liesjärven alue
Liesjärveen laskee useaan uomaa myöten järvien vesiä. Suoraan tai toisen järvern kautta laskevat järvet luetaan kuuluvaksi järven alueeseen. Tällaisia järviä ovat seuraavat järvet. Karkauslammin ja Pukalinlammin vedet laskevat järveen yhteistä laskuojaa myöten. Samoin tekevät Herttuanjärvi, Likolammi, Kakarilammi, Lintumaanjärvi ja Levoniemenjärvi, jotka laskevat yhteistä Rasinjokea myöten. Kirkkolammi, Pikkulammi ja Tartlammi ovat Lehesjoen valuma-alueella. Lahnalammi laskee Liesjärveen Tukkilahteen, Kanteluslammi ja Pikku Katavalammi Hiiliniemenselän pohjoisosaan.
Salkolanjärvi laski 1800-luvulla vielä viereiseen Lehesjokeen, mutta saha kaivautti uuden uoman Taipaleen poikki. Siitä lähtien sillä on ollut oma valuma-alueensa, johon kuuluvat Hullulammi, Mustalammi ja Salkolanjärvi.
Kauhaoja laskee Honkalahteen, joka sijaitsee Juuriniemenselän koilliskulmassa. Oja valuma-alueen pinta-ala on 14 km² ja sen pääjärvi on Kauhajärvi, johon laskee Mätäslammi. Heinissuonlammin ja Väärälammin laskuojat yhtyvät Kauhaojaan alempana.
Mustijoen valuma-alueen pinta-ala on 18 km² ja sen uomaa voi seurata Isojärven korkeudelle saakka. Matkallaan se virtaa Myllylammin ja Haukilammin läpi. Isojärveen laskevat Hepolammin ja Riihilammin laskuojat. Nämä lammet sijaitsevat vedenjakajalla. Pieni Tervalammi laskee vielä Hepolammiin. Pääuomaan yhtyvät alempana Uudenkylänlammin, Riihilammin ja Metsälammin laskuojat.
Tapolan - Kyynärän valuma-alueen (pinta-ala 31 km²) laskujokena on Välijoki, joka on samalla pääjärven Tapolanjärven laskujoki. Tapolanjärven itäpuolelle laskee Hangaslamminoja, joka on Hangaslammin ja Iso Katavalammin laskuoja. Tapolanjärven pohjoispäähän laskee Ruostejoki, jonka pääjärvi on Ruostejärvi. Siihen laskee Perhonjärvi vetensä ja Leppilammi sijaitsee sen vieressä harjun erottamana. Ruostejoen viereen laskee Lamminoja, jota myöten laskevat Hiisilänlammi ja Vahaksenjärvi.
Yellowstonen kansallispuisto
thumb|Yellowstonen kansallispuiston kartta, johon on merkitty suurimmat turistikohteet. Yellowstonen kansallispuisto on Yhdysvalloissa sijaitseva, maailman ensimmäinen ja täten myös vanhin kansallispuisto. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Wyomingin, mutta myös osittain Idahon ja Montanan alueella. Pinta-alaltaan se on 8 983 neliökilometriä. Yellowstone on pääasiassa vuoristoseutua, ja sen alueella on esimerkiksi puistolle nimen antaneen Yellowstonejoen ja Snake Riverin lähdevedet.
Yellowstone sijaitsee geologisesti aktiivisella alueella, ja se sijaitsee Yellowstonen kalderana tunnetun supertulivuoren päällä. Alueella on lisäksi monia geysireitä ja kuumia lähteitä, muun muassa maailman ehkä kuuluisin geysir Old Faithful eli Vanha Uskollinen. Alue on tunnettu monipuolisesta luonnostaan, kuten kanjoneistaan ja vesiputouksistaan. Sen kasvillisuus on tyypillistä Kalliovuorten kasvillisuutta, ja 80 prosenttia puiston pinta-alasta on metsää. Yellowstonessa on lisäksi rikas eläimistö, johon kuuluu muun muassa karhuja, biisoneita ja puumia.
Ensimmäinen Yellowstonessa käynyt valkoihoinen oli todennäköisesti John Colter, joka vieraili siellä 1800-luvun alussa. Alueen tutkimus käynnistyi kunnolla vasta 1860-luvulla, ja pian alettiin miettiä sen julistamista suojelukohteeksi. Presidentti Ulysses S. Grant perusti kansallispuiston 1872, mutta sen suojelulle ei alkuun ollut varoja, ja vasta kun armeija saapui sinne 1886, puiston suojelua pystyttiin valvomaan. National Park Service otti puiston omistukseensa 1918. Suojelutoimissa päästiin nykyiselle tasolle vasta 1960-luvulla, jolloin lopetettiin ekosysteemiin puuttuminen ja tiettyjen lajien suosiminen.
Yellowstonesta on tullut myös erittäin suosittu matkailukohde. Se on Yhdysvaltain suosituimpia kansallispuistoja, ja siellä vierailee vuosittain yli 3,5 miljoonaa kävijää. Puistossa on yli 1 500 kilometriä vaellusreittejä, siellä voi patikoinnin lisäksi harrastaa polkupyöräilyä, telttailua, kalastamista ja vuorikiipeilyä.
Maantiede
thumb|[[Yellowstone (joki)|Yellowstonejoki virtaa osittain Grand Canyonissa.]] Yellowstonen kansallispuisto on 8 987 neliökilometrin laajuinen. Sen etelärajalta pohjoisrajalle on 102 kilometriä ja itärajalta länsirajalle 87 kilometriä. Pääosa (96 %) sijaitsee Wyomingin osavaltiossa. Montanassa on kolme prosenttia ja Idahossa prosentti pinta-alasta. Yellowstone on muodostunut pääasiassa vulkaanisesta ylätasangosta, jonka keskikorkeus on noin 2 400 metriä. Puiston korkein kohta on 3 462 metriä korkea Eagle Peak, joka sijaitsee lähellä puiston kaakkoiskulmaa. Matalin kohta sen sijaan on lähellä pohjoista sisäänkäyntiä, ja se on 1 610 metriä.
Yellowstonessa on monien jokien latvavesiä. Puistosta saa alkunsa muun muassa kaksi kolmesta Missourin haarasta, Columbiajoen sivujoki Snake River ja Yellowstonejoki, joka on Yhdysvaltain pisin patoamaton joki. Pohjois-Amerikan suuri vedenjakaja kiemurtelee halki Yellowstonen kaakkoisosien ja jakaa vedet Tyynenmeren ja Atlantin valuma-alueisiin. Puiston tärkeimmät joet valuvat eri suuntiin, sillä Snake Riverin vedet päätyvät Columbiajoen kautta Tyynenmereen ja Yellowstonen Missourin kautta Meksikonlahteen. Yellowstone on kahdesta joesta lyhyempi. Se on noin 1 114 kilometriä pitkä. Snakejoki (snake = 'käärme') puolestaan on 1 670 kilometriä pitkä, ja se on Columbiajoen suurin sivujoki. Snakejoen varren vesivoimalat ovat alueen tärkeitä sähköntuottajia. Molemmat joet ovat perhokalastajien suosiossa.
thumb|left|[[Yellowstonejärvi]]
Yellowstonejärvi on kansallispuiston suurin vesialue, ja se on yksi Pohjois-Amerikan korkeimmalla sijaitsevista järvistä, 2 376 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi on 136 neliökilometrin laajuinen, ja sen syvin kohta on noin 130 metriä. Koska järvi sijaitsee tuliperäisellä alueella ja osittain Yellowstonen kalderan päällä, sen rannoilla on geysireitä ja kuumia lähteitä. Niitä on myös löydetty itse järvestäkin. Viime aikoina järven pohja on alkanut nousta huomattavasti ja siten kohottanut myös vedenpintaa. Joitakin puiston osia on siksi jouduttu sulkemaan yleisöltä. Nouseminen ilmeisesti johtuu lisääntyneestä vulkaanisesta toiminnasta.
Vulkaaninen toiminta on synnyttänyt myös Yellowstonen Grand Canyonin, suuren kanjonin, jonka pohjalla Yellowstonejoki osittain virtaa. Kanjonin syvyys vaihtelee 275 metristä 800 metriin. Se syntyi luultavasti Yellowstonen kalderan räjähtäessä noin 600 000 vuotta sitten, kun purkautunut laava peitti maan. Eroosio on osaltaan ollut mukana kanjonin synnyssä. Myös lohkoliikunnoilla on saattanut olla osuutta asiaan. Grand Canyonissa on Yellowstonejärven tavoin vulkaanista toimintaa. Sen pohjalla on muun muassa geysireitä ja kuumia lähteitä. Osa niistä on jo lakannut toimimasta, mutta osa on yhä aktiivisia. Puiston nimen uskotaan usein olevan peräisin kanjonin keltaisista seinistä, mutta todellisuudessa nimi tulee Yellowstonejoen keltaisista rantatörmistä.
Geologia
thumb|Kuplivaa mutaa thumb|left|upright|Castle-nimisen geysirin purkautuminen Yellowstonen kansallispuistossa.
Yellowstone sijaitsee Snake River Plain -nimellä kutsutun muodostuman koillisena jatkeena. Yellowstonen runsas tulivuoritoiminta aiheutuu siitä, että se on kuuman kohdan päällä. Yhdysvaltojen suurin vulkaaninen alue onkin kansallispuiston alueella sijaitseva Yellowstonen kaldera, romahtanut kraatteri eli supertulivuori, joka on läpimitaltaan noin 55×72 kilometriä. Ensimmäisen kerran se purkautui yli kaksi miljoonaa vuotta sitten ja synnytti läpimitaltaan 50×80 kilometrin mittaisen kraatterin, joka oli satoja metrejä syvä. Kraatteri on sittemmin täyttynyt, ja syntynyttä muodostumaa kutsutaan nimellä Huckleberry Ridge Tuff. Yellowstonen kalderan useat purkaukset vapauttivat kaasuja ja tuhkaa maan ilmakehään ja aiheuttivat luultavasti säähäiriöitä. Siten purkaukset ehkä edistivät joidenkin lajien sukupuuttoa Pohjois-Amerikan mantereella. Viimeksi Yellowstonen kaldera purkautui noin 13 000 vuotta sitten, jolloin se synnytti viiden kilometrin mittaisen kraatterin.
Yellowstonen alueella on noin 10 000 vulkaanista kohdetta, joista vain kolme prosenttia on geysireitä. Siitä huolimatta suurin osa maailman geysireistä sijaitsee Yellowstonessa. Useimmat alueen geysirit ovat pieniä ja purkautuvat vain muutaman metrin korkuisina, mutta tiedossa on kuusi geysiriä, jotka purkautuvat säännöllisesti yli 30 metrin korkeuteen. Yellowstonen kuuluisin geysir lienee Old Faithful eli Vanha Uskollinen, josta purkautuu jopa 14 000–32 000 litraa kiehuvaa vettä noin 30–55 metrin korkeuteen. Old Faithful houkuttelee paikalle paljon turisteja, vaikka se ei ole edes puiston suurin geysir. Geysirin suosio ei perustukaan sen kokoon vaan purkauksien säännöllisyyteen: Old Faithful purkautuu 65–92 minuutin välein noin viiden minuutin ajan. Maailman suurin toimiva geysir on samaten puistossa sijaitseva Steamboat ('höyrylaiva'). Yellowstonessa on myös fumaroleja, travertiiniterasseja, kuplivia muta-altaita ja kuumia lähteitä, jotka ovat puiston yleisimpiä vulkaanisia kohteita.
Koska Pohjois-Amerikan laatta liikkuu vuodessa noin 25 millimetriä lounaaseen, Yellowstone siirtyy ajan kuluessa pois kuuman pisteen ja sen aiheuttaman vulkaanisen alueen päältä. Kuuma piste olikin 16 miljoonaa vuotta sitten Nevadan ja Oregonin rajalla, mutta se on sieltä siirtynyt koilliseen Snake River Plainin halki Yellowstoneen. Sen jäljiltä on jäänyt matkan varrelle useita laavakenttiä ja kalderoita.
Kaikki Yellowstonen kiviaines ei ole tuoretta vulkaanista syntyperää. Vanhimmat ja hyvin kovat kivet puiston koillisosissa ovat 2,7 miljardia vuotta vanhoja prekambrikaudelta. Merissä kasautuneet sedimenttiset hiekkakivet ja savikivet ovat syntyneet paleotsooisella ja mesotsooisella maailmankaudella 570–66 miljoonaa vuotta sitten. Näitä kiviä on erityisesti Gallatinvuoristossa ja Evertsvuorella.