cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saint Lawrencen vesitie
thumb|Saint Lawrencen vesitie ulottuu [[Saint Lawrencen lahti|Saint Lawrencen lahdelta Yläjärven pohjukkaan.]] Saint Lawrencen vesitie (myös Saint Lawrencen meritie ja Saint Lawrence Seaway) on suluista, kanavista ja vesiväylistä muodostuva vesireitti, joka yhdistää Isotjärvet ja Saint Lawrence -joen Atlantin valtamereen. Sen rakentaminen vuosina 1954–1959 oli valtava vesirakentamisen taidonnäyte.
Vesitie on 3 774 kilometriä pitkä ja ulottuu Saint Lawrencen lahdelta Yläjärven pohjukkaan. Se on purjehduskelpoinen Montréalista Duluthiin saakka aluksilla, joiden pituus on enintään 225,5 metriä, leveys 23,8 metriä ja syväys 8,2 metriä. Reittiä pitkin kuljetetaan 30–40 miljoonaa tonnia rahtia vuodessa, ja sillä on suuri taloudellinen merkitys sekä Kanadalle että Yhdysvalloille.
Rakentaminen
thumb|Kuunari Ann and Jane vielä keskeneräisessä Wellandin kanavassa 30. marraskuuta 1829. thumb|Beauharnois’n kanavaa rakennetaan 1930. Ensimmäiset rakennustyöt Saint Lawrence -joella suoritettiin vuonna 1783, jolloin Englannin kuninkaallisen armeijan insinöörit yhdistivät Saint-Louis’n ja Saint-François’n järven neljällä matalalla kanavalla. Vuonna 1833 valmistui Wellandin kanava, joka yhdisti Erie- ja Ontariojärven neljänkymmenen puisen sulun avulla. 1900-luvun alkuun mennessä kanavia oli rakennettu jo niin paljon, että Montréalista pystyi purjehtimaan Yläjärvelle saakka matalasyväyksisillä aluksilla.
Yhdysvallat ja Kanada halusivat laajentaa vesitietä ja perustivat vuonna 1895 yhteisen komission suunnittelemaan hanketta. Rakennustöiden aloittamisesta ei kuitenkaan päästy sopimukseen vielä vuosikymmeniin. Wellandin kanavaa laajennettiin vuosina 1913–1932, eikä Yhdysvallat halunnut enää käynnistää tätä suurempia rakennusurakoita. 1950-luvun alussa Kanadan hallitus uhkasi lopulta aloittaa kokonaan uuden kanavan kaivamisen Kanadan maaperälle, minkä seurauksena Yhdysvallat taipui aloittamaan hankkeen.
Saint Lawrencen vesitien rakennustyöt aloitettiin 10. elokuuta 1954. Projektin aikana rakennettiin seitsemän uutta sulkua, ruopattiin vanhoja laivaväyliä syvemmiksi ja perustettiin Moses–Saundersin vesivoimalaitos lähelle Cornwallin kaupunkia Ontariossa. Lisäksi suoritettiin lukuisia pienempiä urakoita, esimerkiksi rakennettiin siltoja ja tunneleita Montréaliin, Beauharnois’an, Cornwalliin ja Massenaan. Rakennustyöt maksoivat Kanadalle 330 miljoonaa dollaria ja Yhdysvalloille 130 miljoonaa dollaria. Kanada käytti lisäksi 300 miljoonaa dollaria Wellandin kanavan kunnostamiseen.
Vesitien rakentamista vastustettiin alusta pitäen aktiivisesti. Rautatieyhtiöiden ja itärannikon satamien mielestä hankkeen tukeminen julkisin verovaroin vääristi kilpailutilannetta. Laivanvarustajat kannattivat väylän rakentamista mutta vastustivat sen käytöstä perittäviä maksuja. Saint Lawrencen tekojärven rakentaminen peitti alleen 15 400 hehtaaria maata, jossa sijaitsi maanteitä, yhdeksän pientä asutuskeskusta sekä Iroquois’an ja Morrisburgiin kuuluvia asuinalueita. Veden tieltä jouduttiin purkamaan 525 rakennusta, 64 kilometriä rautatietä ja 56 kilometriä maantietä sekä muuttamaan 6 500 ihmistä, joita varten perustettiin Ontarioon kaksi uutta asutuskeskusta, Ingleside ja Long Sault.
Vesitie avattiin liikenteelle huhtikuussa 1959 ja vihittiin virallisesti käyttöön saman vuoden kesäkuussa järjestetyssä avajaisseremoniassa, jota kunnioittivat läsnäolollaan Kanadan pääministeri John Diefenbaker, Yhdysvaltojen presidentti Dwight D. Eisenhower ja Englannin kuningatar Elisabet II.
Sulkujärjestelmät
thumb|Thoroldin sulku Wellandin kanavassa. thumb|Rahtialukselle avataan väylää St. Clair’n järvellä. Saint Lawrencen vesitien kokonaisputouskorkeus on yli 180 metriä ja se sisältää kolme erillistä sulkujärjestelmää: niistä ensimmäinen ulottuu Montréalista Ontariojärvelle, toinen käsittää Wellandin kanavan ja kolmas on rakennettu St. Maryn joelle. Sulkujärjestelmiin kuuluu kuusi kanavaa ja 19 painovoiman avulla toimivaa sulkua, joista jokaisessa on 233,5 metriä pitkä, 24,4 metriä leveä ja 9,1 metriä syvä sulkukammio. Kammion täyttäminen kestää 7–10 minuuttia ja siihen mahtuu 91 miljoonaa litraa vettä. Laivalta vie noin 45 minuuttia kulkea yhden sulun läpi ja 8,5 päivää purjehtia koko vesitie alusta loppuun asti.
Montréalin ja Ontariojärven välinen sulkujärjestelmä on putouskorkeudeltaan yhteensä 69 metriä. Joskus Saint Lawrencen vesitiestä puhuttaessa tarkoitetaan pelkästään tätä osuutta, joka voidaan jakaa neljään osaan:
Saint Lawrence -järven länsipäässä on sulku lähellä Iroquois’ta ja sen vieressä pato, jonka avulla voidaan muuttaa järven pinnankorkeutta Ontariojärveen nähden. Vesitie saatiin ulottumaan Ontariojärvelle asti ruoppaamalla joenpohjaa padon länsipuolella.
Laivat ohittavat Niagaran putoukset Ontario- ja Eriejärven yhdistävää Wellandin kanavaa pitkin. Kanavassa on kahdeksan sulkua, joiden putouskorkeus on yhteensä 99,4 metriä 43,5 kilometrin matkalla. Eriejärveltä laivat pääsevät Huronjärvelle Detroitjoen sekä St. Clair’n järven ja joen kautta, joita ruopattiin syvemmäksi vesitietä varten.
Huron- ja Yläjärven välillä virtaavalla St. Maryn joella on Yhdysvaltojen puolella kanava ja neljä rinnakkaista sulkua, joista kunkin putouskorkeus on 6,4 metriä. Kanadan puolelle rakennettiin vuonna 1895 sulku, jonka pituus on peräti 274 metriä. Se jouduttiin kuitenkin sulkemaan 1980-luvulla, sillä sen seinämässä havaittiin vakava rakennevika. Sen sisälle avattiin vuonna 1998 uusi sulku, jonka läpi mahtuu vain pieniä matkustaja- ja huvialuksia.
Taloudellinen merkitys ja hallinnointi
Vuonna 2010 vesitietä pitkin liikennöitiin noin 3 900 kertaa, ylävirtaan lähes yhtä usein kuin alavirtaan. Kokonaisrahti oli noin 36,5 miljoonaa tonnia, josta 53 prosenttia oli rautamalmia, kivihiiltä ja muita kaivannaisia; 25 prosenttia viljaa ja muita maataloustuotteita (pääasiassa vehnää) ja 22 prosenttia tehdasvalmisteisia irto- ja kappaletavaroita, kuten öljyjalosteita, kemikaaleja sekä rauta- ja terästuotteita.
Kanadan parlamentin asetuksella perustettiin vuonna 1954 St. Lawrence Seaway Authority -niminen valtionvirasto hallinnoimaan Montréalin ja Ontariojärven välistä osuutta vesitiestä sekä Wellandin kanavaa. Koska alkuperäiset rahoitusjärjestelyt eivät riittäneet kattamaan viraston menoja, sen velat muutettiin 1977 Kanadan valtion pääomittamiksi. Vuonna 1998 parlamentti siirsi vesitien hallinnan voittoa tavoittelemattomalle Saint Lawrence Seaway Management Corporationille. Yhdysvaltojen puolella St. Lawrence Seaway Development Corporation hallinnoi kahta sulkua Massenassa ja Yhdysvaltain maavoimien insinöörikunta neljää sulkua St. Maryn joella.
Thierry Gadou
Thierry Gadou (s. 13. tammikuuta 1969 Vieux-Boucau-les-Bains) on ranskalainen kilpauransa lopettanut koripalloilija.
Seurajoukkueet
Gadou aloitti koripallon Vieux Boucaun juniorijoukkueissa. Myöhemmin hän siirtyi Pau-Orthezin juniorijoukkueisiin, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen kaudeksi 1988–1989. Gadou edusti seuraa vuosien 1988–2000 ajan. Hän voitti seuran kanssa Ranskan-mestaruuden vuosina 1992, 1996, 1998 ja 1999. Kaudeksi 2000–2001 Gadou siirtyi italialaiseen Viola Reggio Calabriaan, josta hän jatkoi peliuraansa Pau-Ortheziin. Hän ei edustanut seuraa koko kautta, sillä hänen tilalleen hankittiin Derrick Lewis. Lokakuussa 2001 Gadou siirtyikin CB Sevillaan, jossa hän korvasi Berni Tamamesin.
Kauden 2002–2003 Gadou aloitti ASVEL Villeurbannessa, mutta hänet irtisanottiin joulukuussa 2002. Tämän myötä hän siirtyi loppukaudeksi Saski Baskoniaan. Kauden 2003–2004 Gadoou pelasi Paris Basket Racingiin, josta hän siirtyi kausiksi 2004–2006 Pau-Ortheziin.
Maajoukkue
Gadou kuului maansa juniorimaajoukkueisiin. Hän edusti Ranskan maajoukkuetta vuosien 1993, 1995, 1997 ja 1999 EM-kilpailuissa. Ainoan arvokisamitalinsa hän voitti vuonna 2000, jolloin Ranska saavutti olympiahopeaa.
Tšukotkan ylänkö
Tšukotkan ylänkö, aiemmin myös Anadyrvuoristo (Анадырский хребет, Anadyrski hrebet) on Tšuktšien niemimaalla Venäjän koilliskolkassa Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa sijaitseva ylänkömaa, joka käsittää keskikorkeita vuoristoja. Tšukotkan ylänkö on pääasiassa asumatonta seutua, jota peittää tundra. Vuoriston korkein kohta on 1 810 metriä. Vuoriston länsiosasta saa alkunsa Anadyrjoki. Tšukotkan ylänkö rajoittuu lännessä Kolyman ylänköön.
Pikkuhelmiomenapuu
Pikkuhelmiomenapuu eli marjaomenapensas (Malus toringo var. sargentii) on helmiomenapuun eli japaninmarjaomenapuun muunnos. Se on leveä- ja jäykkäoksainen sekä voimakaspiikkinen, pieniä omenoita syksyllä kasvattava, 1–2 m korkea ja 3 m leveä pensas. Omenankukat ovat valkoiset ja omenat tummanpunaisia. Marjaomenapensaasta on olemassa myös punakukkainen lajike, jonka kukan terälehdet ovat vaaleanpunaiset.
Paul Shin’ichi Itonaga
Paul Shin’ichi Itonaga (23. heinäkuuta 1928 Hiroda – 10. joulukuuta 2016) oli japanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 14. syyskuuta 1952 ja nimitettiin Kagoshiman hiippakunnan johtoon 15. marraskuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. tammikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Wüstenberg, jota avustivat Joseph Asjiro Satowaki ja Peter Saburo Hirata.
Itonaga jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 2005.
Emitteri
Emitteri voi tarkoittaa:
Janne Kontkanen
Janne Kontkanen (s. 26. helmikuuta 1974 Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori, joka palkittiin teknisellä Oscarilla vuonna 2014 yhdessä neljän muun henkilön kanssa deep compositing -teknologioiden ja -työnkulkujen kehittämis-, prototypointi- ja edistämistyöstä.
Kontkanen kirjoitti ylioppilaaksi savonlinnalaisesta Talvisalon lukiosta 1993. Tohtoriksi hän väitteli Otaniemen teknillisestä korkeakoulusta. Kontkanen työskenteli yhdysvaltalaisessa DreamWorks-elokuvayhtiössä reilut neljä vuotta vuodesta 2007 lähtien, minkä jälkeen hän on toiminut Googlen 3D-karttayksikössä.
Tuan Le
Le syntyi Pariisissa vietnamilaistaustaisille vanhemmille, mutta varttui Yhdysvalloissa Kansas Cityssä. Keskikouluun siirtyessään hän asui Los Angelesissä. Hän alkoi pelata pokeria $20/$40 limit hold 'em -muodossa Hustler Casinolla kotikaupungissaan.
Len suurin voitto on Bellagiossa, Las Vegasissa voitettu WPT:n kolmannen kauden finaali World Poker Championship, jossa hän voitti yli 2,8 miljoonaa dollaria, mikä oli WPT:n historian sen hetken toiseksi suurin palkintosumma. Len yhteenlaskettu voittosumma World Poker Tourilta on kolmanneksi korkein Daniel Negreanun ja Carlos Mortensenin jälkeen.
Vuonna 2004, Le voitti ensimmäisen WPT-turnauksensa, vain kolme vuotta sen jälkeen, kun hän alkoi pelata pokeria. Voittosumma, minkä sai tuosta turnauksesta oli yli 1,5 miljoonaa dollaria. Samalla kaudella hän voitti myös World Poker Championshipin, josta muodostui todellinen trilleri. Kaksinpelissä ollessaan Le ja hänen kilpakumppaninsa Paul Maxfield saivat jatkuvasti ohivetoja riverissä juuri kriittisimmillä hetkillä. Lopulta kuitenkin Le onnistui ohivedossa kun Maxfield laittoi kaiken peliin viimeisessä kädessä. Kolmannen voittonsa Le otti seuraavalla kaudella WPT Battle of Champions -turnauksessa.
Le ei ole sukua toiselle WPT-voittaja Nam Le'lle. Elokuussa 2007 Tuan Len pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,5 miljoonaa dollaria.
Enrico Chiesa
Enrico Chiesa (s. 29. joulukuuta 1970 Genova, Italia) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Chiesa edusti muun muassa Sampdoriaa, Parmaa, Fiorentinaa, Laziota ja AC Sienaa.
Chiesa pelasi myös Italian maajoukkueessa. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1996 EM-kisoissa ja vuoden 1998 MM-kisoissa.
Palokka Records
Palokka Records oli vuonna 2008 perustettu suomalainen musiikkituotantoyhtiö/kulttuurikollektiivi. Yhtiön meriitteihin kuuluu muun muassa Constantinen voittama Vuoden tulokas 2011 -palkinto Finnish Metal Awards -gaalassa. Palokka Records sai nimensä jyväskyläläisen Palokan kaupunginosan mukaan. Yhtiö ajautui konkurssiin vuoden 2013 lopulla.
87th Store
87th Store oli Palokka Recordsin verkkokauppa, joka myi levyjä, paitoja sekä muita oheistuotteita. Verkkokauppa myi pääosin Palokka Recordsin artistien tuotteita, mutta valikoimaan kuului myös muutamien muiden valikoitujen artistien merchandisea.
Julkaisut
{| style="width: 100%;"
Jason Voorhees
Jason Voorhees on kuvitteellinen sarjamurhaaja, joka esiintyy Perjantai 13. -kauhuelokuvasarjassa. Jason esiintyy lähes kaikissa elokuvissaan antagonistina, vaikkei hänen hahmoaan alun perin tähän suunniteltu. Hänestä on elokuvasarjan suosion myötä tullut myös erittäin suosittu hahmo populaarikulttuurissa. Hän on esiintynyt oman elokuvasarjansa lisäksi lukemattomissa parodioissa, televisio-ohjelmissa ja sarjakuvissa. Perjantai 13. -elokuvista on tehty dokumentteja ja kirjoitettu jopa kirjoja. Jasonin parhaat tuntomerkit ovat hänen käyttämänsä jääkiekkonaamio sekä hänen vakioaseensa viidakkoveitsi. Jason hukkui lapsena Camp Crystal Laken kesäleirillä, kun toiset lapset heittivät hänet järveen. Jason kuitenkin palasi kuolleista aikuisena (tai sitten ei koskaan hukkunutkaan, tarkka tarina ei ole selvillä) ja asettui autioituneelle Camp Crystal Lakelle, missä hän tappaa jokaisen alueelle uskaltautuvan ihmisen. Jasonin on mainittu tappaneen 162 ihmistä, joista suurin osa on teini-ikäisiä Crystal Laken kesäleirivalvojia. Hän esiintyy myös Mortal Kombat X -pelissä.
Varhaiselämä
Alkuperäisessä tarinassa Jason oli hollantilais-amerikkalaisen isänsä, Elias Voorheesin ja irlantilais-amerikkalaisen äitinsä Pamela Voorheesin ainoa lapsi, mutta myöhemmin paljastui Jasonilla olevan myös sisko Diana Kimble. Kaikki perheenjäsenet Eliasta lukuun ottamatta ovat esiintyneet elokuvasarjassa ja Diana on näistä ainoa psyykkisesti terve. Jason syntyi 13. kesäkuuta 1946. Jason ei ole kuitenkaan syntynyt perjantaina 13. päivä, sillä vuoden 1946 kesäkuun 13. oli torstai. Jason hukkui 11-vuotiaana Camp Crystal Lake -leirikeskuksessa vuonna 1957, kun ryhmä muita leirillä olevia lapsia työnsi hänet järveen, haukkuen häntä samalla luonnonoikuksi. Jason ei osannut uida kunnolla, ja kesäleiriohjaajat, joiden olisi pitänyt vahtia lapsia, olivat harrastamassa seksiä eivätkä huomanneet Jasonin tapaturmaa. On mahdollista, että juuri tämän tapahtuman johdosta Jasonille kehittyi vihamielinen asenne esiaviolliseen seksiin.
Jasonin äiti, Pamela Voorhees työskenteli itse aikoinaan leirikeskuksessa kokkina. Jasonin tapaturman jälkeen hän jätti tehtävänsä. Pamelalla oli pakkomielle poikaansa Jasoniin, jonka kuolemasta hän syytti Crystal Lakelle majoittuvia nuoria. Hän murhasi 1958 kaksi leirinjohtajaa. Camp Crystal Lake suljettiin tapaturman päätteeksi, mutta avattiin uudestaan 1979. Leiri tosin oltiin aiottu avata jo aiemmin, mutta tuolloin joku (todennäköisesti Pamela Voorhees) oli myrkyttänyt alueen vesistöt. Ennen leirin avaamista vuonna 1979, tulevat leiriohjaajat saapuivat alueelle valmistelemaan leiriä. Tällöin Pamela murhasi seitsemän leiriohjaajaa, mutta joutui itse ainoan selviytyjän, Alicen tappamaksi: Alice hyökkäsi itsepuolustukseksi rouva Voorheesin kimppuun katkaisten viidakkoveitsellä tämän kaulan. Vaikka rouva Voorhees kuoli, hänet on silti nähty haamuna/hallusinaationa tai muistona jatko-osissakin, ja hänellä tuntuu yhä olevan suuri vaikutus poikaansa Jasoniin ja tämän tekemisiin. Alun perin Pamelaa näytteli Betsy Palmer, mutta jatko-osissa roolin otti Paula Shaw.
Vaikka Jason ei ollut murhaajana ensimmäisessä elokuvassa, hän esiintyy silti elokuvan lopussa Alicen muistossa, hallusinaatiossa tai unessa, jossa lapsi-Jason syöksyy ylös järvestä ja kiskoo Alicen veteen. Sama viimeinen säikäytys – joka on hyvin samanlainen kuin Brian De Palman elokuvassa Carrie – toistuu myös seuraavien osien lopuissa.
Legendan synty
Viisi vuotta Pamela Voorheesin suorittaman verilöylyn jälkeen päätettiin Crystal Lake jälleen avata. Ennen leirin avaamista joukko tulevia leiriohjaajia kokoontui paikalle viikonlopuksi valmistelemaan leirin avaamista ja pitämään hauskaa. Mukana joukossa, oli myös Shelly niminen teini jolta Jason sai ikonisen jääkiekko-naamarinsa. Jason murhasi useita nuoria, mutta sai lopulta itse iskun päähänsä, omasta machetestaan selviytyjä Ginny Fieldin toimesta. Jason ei kuitenkaan kuollut, vaan pakeni paikalta. Elokuvassa Perjantai 13. päivä, osa 3 Jasonin kohtasi jälleen joukko nuoria läheisellä mökillä. Heidän joukossaan oli myös Chris Higgins, joka oli törmännyt Jasoniin aiemminkin (tarkkaa ajankohtaa ei kerrota). Tuolloin maskiton Jason hyökkäsi hänen kimppuunsa metsässä, mutta hän pääsi pakoon. Chrisin ja hänen ystäviensä ollessa mökillä Jason murhasi heidät kaikki Chrisiä lukuun ottamatta, ja lisäksi kolme paikalle tullutta moottoripyöräjengiläistä. Chris kuitenkin löi kirveen Jasonin päähän, ja häntä luultiin kuolleeksi ja vietiin ruumishuoneelle. Jason ei kuitenkaan ollut kuollut.
Elokuvassa Friday the 13th Part 4: The Final Chapter Jason heräsi ruumishuoneella ja palasi Crystal Lakelle minne oli jälleen kerran kokoontunut joukko nuoria. Lopulta Jason kuoli lopullisen oloisesti pojan nimeltä Tommy Jarvis toimesta, joka onnistui tappamaan Jasonin tämän omalla viidakkoveitsellä. Jason pysyikin kuolleena useita vuosia, mutta heräsi kuitenkin henkiin osassa kuusi.
Roy Burns ja Jasonin Paluu
Elokuvassa Perjantai 13. päivä, osa 5 – uusi alku yllätykseksi murhaajana ei toiminutkaan Jason, vaan kieroutunut ambulanssimies Roy Burns, joka vain esiintyi Jasonina, koska oli mennyt sekaisin nähtyään kuolleen poikansa ruumiin. Fanit olivat katkeria tästä juonenkäänteestä ja ovatkin äänestäneet viidennen osan kaikista turhimmaksi ja huonoimmaksi osaksi sarjassa. Tuottajat ja käsikirjoittajat päättivät palauttaa Jasonin takaisin kuudennessa osassa, jossa aikuiseksi varttunut Tommy Jarvis ja hänen ystävänsä herättävät hänet vahingossa henkiin. He kaivoivat Jasonin haudan auki aikomuksenaan tuhota hänen ruumiinsa, mutta suunnitelma epäonnistui – Tommy iski rautaisen seipään Jasonin rintaan, mutta salama iski siihen ja herätti Jasonin henkiin. Tommy onnistui pakenemaan, mutta hänen ystävänsä sai surmansa. Jason lähti kulkemaan takaisin kohti Crystal Lakea, missä Tommy lopulta onnistui kahlitsemaan hänet järven pohjaan. Tämän jälkeen Tommy ei ole enää esiintynyt elokuvissa. Jason vapautui seuraavassa osassa loukustaan. Jason kuoleekin yleensä jokaisen elokuvan lopussa, mutta herää aina jollain konstilla henkiin.
Jason tulevaisuudessa
Jason X on toistaiseksi kronologisesti viimeinen elokuva (vaikka Freddy vs. Jason valmistuikin sen jälkeen). Se alkaa vuodesta 2008 ja elokuvassa Jason matkustaa vuoteen 2455.
Elokuvassa Jason saadaan kiinni ja kuljetetaan Crystal Laken tutkimuslaitokselle, mutta hän pääsee kahleistaan irti ja tappaa lähes kaikki tutkimusyksikön ihmiset. Kuitenkin tutkija Rowan LaFontainen onnistuu houkutella Jason syväjäädytyskammioon, mutta jäädyttää vahingossa heidät molemmat. Vuosisatojen päästä, 2400-luvulla joukko nuoria saapuu pilalle saastuneeseen Maahan ja ottaa jäätyneet ruumiit mukaan tutkittavaksi avaruusalukseensa. Kehittyneellä teknologialla Rowan onnistutaan herättämään ja parantamaan, sillä hän haavoittui taistellessaan Jasonin kanssa. Jason todetaan kuolleeksi, mutta yllätykseksi hän herääkin henkiin ja ryhtyy murhaamaan aluksen matkustajia.
Elokuvan lopulla Jason jää alakynteen taistellessaan androidi KM-14:n kanssa. Hänen ruumiinsa tuhoutuu todella pahasti eikä hänessä näy minkäänlaisia elonmerkkejä. Kuollessaan Jason kuitenkin kaatui pöydälle, joka pystyy kehittyneellä teknologialla parantamaan vaikeitakin vammoja, ja näin syntyy uusi ”Super-Jason”. Hän on huomattavasti robottimaisempi sekä ulkonäöltään että entistäkin yli-inhimillisimmiltä voimiltaan. ”Super-Jason” kuitenkin kuolee elokuvan lopussa palamalla planeetan ilmakehässä, ja hänen maskinsa (joka sekin on muuttunut huomattavasti) putoaa erääseen järveen.
Freddy Krueger
Freddy Krueger on esiintynyt Perjantai 13. -elokuvissa jo aiemminkin, osan Jason Goes to Hell: The Final Friday lopussa jossa Freddyn käsi ilmestyy maan alta ja vetää Jasonin maskin mukanaan. Tämä todennäköisesti antoi pohjan näiden kauhuikonien yhteiselle elokuvalle, joka valmistuikin kymmenen vuotta myöhemmin. Elokuvassa Freddy vs. Jason Jason ottaa yhteen Elm Streetin Freddy Kruegerin kanssa. Elokuvan alussa Freddy Krueger oli juuttunut helvettiin kuolleena ja unohdettuna, eikä tämän takia voi palata tappamaan. Hän kääntyy Jasonin puoleen ja lähettää tämän Elm Streetille ”tappamaan muutaman uhrin” mutta pian selviää, ettei Jason aio poistua oivilta apajilta, vaan hän saalistaa jokaisen vastaantulevan teinin. Freddy ei katso tätä hyvällä, ja kahden sarjamurhaajan välille syntyy taistelu, joka huipentuu Camp Crystal Lakelle, missä sarjamurhaajat päätyvät taistelemaan järven rannalle, samaan aikaan kun joukko nuoria yrittää tuhota heidät molemmat. Freddyn onnistuu riistää Jasonilta tämän viidakkoveitsi, ja Jasonin puolestaan repiä Freddyn veitsikäden irti. Kamppailu jää lopulta ratkaisematta, kun elokuvan viimeiset kaksi eloojäänyttä nuorta räjäyttävät laiturin, jolla sarjamurhaajat taistelevat. Freddy nousee vielä kerran vedestä ja yrittää tappaa nuoret Jasonin macheten kanssa, mutta Jason yllättää hänet takaapäin ja lyö Freddyn oman veitsikäden hänen rintansa läpi. Nuoret lyövät Freddyltä vielä pään irti, ja sekä Freddy että Jason vajoavat järven pohjaan. Elokuvan epilogissa kuitenkin nähdään, kuinka Jason nousee järvestä, kantaen Freddyn päätä mukanaan. Elokuvan viimeisillä minuuteilla Freddyn pää iskee silmää katsojalle, vihjaten ettei hänkään kenties ole kuollut. Freddy Vs. Jasonille tehtiin epävirallinen jatko-osa Freddy Vs. Jason Vs. Ash sarjakuvan muodossa. Kuusiosaisessa sarjakuvassa Jason ei taistele pelkästään Freddyä vastaan vaan myös Evil Dead -trilogian Ashia vastaan.
Myöhemmin hän otti sarjakuvissa myös yhteen Texasin moottorisahamurhat -elokuvasarjan tappajan, Leatherfacen kanssa. Myös Halloween-elokuvasarjan Michael Myers tuli taisteluun mukaan.
Tuntomerkit
Lapsena Jason oli ilmeisesti jollain tapaa kehitysvammainen ja epämuodostunut. Alun perin ensimmäisen ''Perjantai 13. päivä-elokuvan käsikirjoittanut Victor Miller oli tarkoittanut Jasonin olevan "lievästi jälkeenjäänyt''", normaalin näköinen lapsi. Jasonista päätettiin kuitenkin tehdä myös epämuodostunut. Lapsi-ikäistä Jasonia ensimmäisessä elokuvassa näytelleen Ari Lehmanin mukaan tarkoituksena oli "luoda hahmo, joka herättäisi katsojissa sekä sympatiaa että inhoa." Lapsi-Jasonin ulkonäön kehittely ja maskeeraus oli Tom Savinin työtä.
Jason on aikuisena hyvin pitkä eikä puhu lainkaan. Hän on etenkin elokuvasarjan myöhemmissä osissa fyysisesti yliluonnollisen voimakas ja lähes kuolematon. Jasonin kuolemattomuuden syyksi on elokuvassa Jason X mainittu, että hänellä on ainutlaatuinen kyky korvata menetettyjä soluja. Muissa elokuvissa tätä ei mainita. Ensimmäisissä osissa Jasonilla oli vielä inhimillisiä piirteitä, esimerkiksi kolmannessa osassa hän huutaa kivusta eräässä kohtauksessa, mutta kuudennesta osasta lähtien hän on ollut ikään kuin zombi, eikä hän myöskään tunne kipua, eikä hän oletetusti tarvitse happea eikä ravintoa. Myös Jasonin kasvot tuhoutuivat miltei täysin, sillä hän ehti olla kuolleena haudassa ja mädäntyä useita vuosia. thumb|right|280px|Kane Hodder lienee tunnetuin Jasonin näyttelijöistä. Tunnetuin Jason Voorheesin tuntomerkki on eittämättä vanha jääkiekkomaski, jonka Jason ottaa elokuvassa Perjantai 13. päivä, osa 3 eräältä uhriltaan. Alkuperäinen maski tuhoutuu seitsemännessä elokuvassa, mutta Jason hankkii seuraavan osan alussa itselleen uuden, samanlaisen maskin. Ensimmäisen elokuvan ''Perjantai 13. päivä'' Jasonia näytellyt Ari Lehman ei käyttänyt mitään naamiota, koska elokuvassa tämä oli vielä lapsi. Sarjan toisessa osassa Perjantai 13. päivä, osa 2 Jason piti valkoista kangaspussia päässään. Lisäksi elokuvassa Jason X murhaajan naamio muuttuu radikaalisti eikä muistuta enää jääkiekkomaskia. Jasonin vaatteet ovat lähes koko elokuvasarjan ajan kuraisia ja repaleisia. Ainoastaan toisessa osassa vaatteet ovat puhtaat ja suhteellisen siistit. Jälkeenpäin toisen elokuvan Jasonia on haukuttu huonosta puvustuksesta ja varsinkin kangaspussista naamiona. Elokuvassa Jason poikkeaa nykyisestä ulkoasustaan runsaasti, sekä naamionsa että kasvojensa puolesta – elokuvassa Jasonilla on, toisin kuin muissa elokuvissa, hiukset ja muutenkin hänen kasvonsa poikkeavat siitä millaisena hänet on myöhemmissä osissa näytetty. Kolmannessa osassa Jasonin ulkonäkö muuttuukin radikaalisti – hän on kalju ja hänen kasvonsakin ovat erilaiset. Lisäksi hän on kolmannessa elokuvassa huomattavasti pidempi kuin toisessa.
Tunnistettavin Jasonin käyttämä ase on viidakkoveitsi eli machete, joka on yleisin murha-ase. Tosin murha-aseet vaihtelevat paljon, ja Jason onkin murhannut ihmisiä mitä eriskummallisimmilla tavoilla. Välillä Jason murhaa myös paljain käsin.
Näyttelijät
Jasonia ovat näytelleet lukuisat eri stuntnäyttelijät. Uran aloitti Ari Lehman, joka näytteli lapsi-Jasonia ensimmäisessä elokuvassa. Toisessa osassa (ensimmäisessä, jossa Jason nähdään murhaajana), roolin otti Warrington Gillette. Kolmannessa elokuvassa Jasonin rooliin tuli Richard Brooker. Jasonin tunnetuin näyttelijä lienee Kane Hodder, joka on näyttellyt häntä kaikkiaan neljässä elokuvassa, seitsemännestä osasta eteenpäin aina osaan Jason X. Hodder on myös näytellyt Freddy Kruegeria (tai hänen kättään) elokuvassa Jason Goes to Hell: The Final Friday. Hodderia on fanien keskuudessa pidetty parhaimpana Jasonina. Elokuvassa Freddy vs. Jason häntä kuitenkin näytteli Ken Kirzinger. Vuoden 2009 uusintaversiossa Jasonia näyttelee Derek Mears.
Ska vi gå hem till dig
Ska vi gå hem till dig on ruotsalaismuusikko Lasse Tennanderin kirjoittama kappale. Se julkaistiin alun perin hänen albumillaan Lars Vegas vuonna 1974. Kappaleesta on tehty coverversioita. Magnus Ugglan versio kappaleesta oli hänen vuonna 1988 julkaistulla Allting som ni gör kan jag göra bättre -albumillaan, jonka kaikki kappaleet ovat lainakappaleita. Kappale ylsi Svensktoppen-listalla parhaimmillaan kolmanneksi. Ruotsalaisduo Miio teki yhdessä Ayon kanssa coverin vuonna 2003, ja se ylsi Svensktoppenilla toiseksi.
Nicole Hensley
Nicole Hensley (s. 23. kesäkuuta 1994 Littleton, Colorado) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja yhden hopean.
Hensley voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Pyeongchangissa 2018. Hän pelasi alkulohko-ottelun Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkuetta vastaan eikä päästänyt maaliakaan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2016 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2021.
Hensley pelasi Lindenwood Universityn joukkueessa vuosina 2012–2016.
Lintulammi (Loppi)
Maantiede
Järven pinta-ala on 4,4 hehtaaria ja sen pituus on 400 metriä ja leveys 150 metriä. Siihen laskee viisi suo-ojaa, joista ainakin yksi on länsirannalla sijaitseva noin 1,2 kilometriä pitkä laskuoja Tervalammiin.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja sen ranta on puoliksi moreeni- ja puoliksi hiekkapohjaista kangasmaastoa, joka on soistunutta järven rannoilta.Rantoja ei ole rakennettu. Yhdystie 2824 kiertää järven pohjoispuolelta ohi.
Luonnonhistoria
Jääkauden loppuvaiheessa noin 11 400−11 300 vuotta sitten mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen. Pääjärven muodostumisessa vaikuttaneet jäätiköiden maata kasaavat tapahtumat muodostivat Kolmannen Salpausselän juuri Tervalammin kohdalle. Kun Salapausselän reunamoreenit patosivat taakseen jäätikköjärven, laskivat jäätikköjokivirtaukset jääjärven vedet Yoldiamereen ja kasasivat suuren sandurin tälle alueelle. Sandurin hiekkapinnan reuna päättyi jyrkkäreunaisena ja jätti moreenipintaisen alanteen paljaaksi, jonne järvi on syntynyt.
Historia
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Lindulampi". Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järvi nimenä luki "Lintulampi".
Litiumdi-isopropyyliamidi
Litiumdi-isopropyyliamidi eli LDA (C6H14NLi) on di-isopropyyliamiinin litiumsuola. Yhdiste on erittäin vahvasti emäksinen ja sitä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa litiumdi-isopropyyli on suhteellisen epästabiili aine, joka hajoaa ilman kosteuden vaikutuksesta. Yhdiste liukenee poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten pentaaniin ja heksaaniin, mutta polymerisoituu hitaasti muodostaen liukenemattoman polymeerin. Litiumdi-isopropyyliamidi liukenee paremmin eettereihin, mutta reagoi tetrahydrofuraania lukuun ottamatta niiden kanssa. Usein ainetta käytetään heksaaniliuoksena, jossa on mukana pieni määrä tetrahydrofuraania. Litiumdi-isopropyyliamiini on vahvasti emäksinen. Sen pKa-arvo tetrahydrofuraanissa on 35. thumb|250px|left|Litiumdi-isopropyyliamidi muodostaa dimeerejä, jotka koordinoituvat tetrahydrofuraaniin Röntgenkristallografiaan perustuen litiumdi-isopropyyliamidi on kiinteänä dimeeri. Se muodostaa myös dimeerejä liuoksissa esimerkiksi tetrahydrofuraanin kanssa.
Valmistus ja käyttö
Litiumdi-isopropyyliamidia voidaan valmistaa di-isopropyyliamiinin ja n-butyylilitiumin välisellä reaktiolla. Toinen tapa, joka soveltuu erityisesti suureen mittakaavaan on litiumin reaktio styreenin kanssa ja tämä yhdiste reagoi di-isopropyyliamiinin kanssa dietyylieetteriliuoksessa.
Litiumdi-isopropyyliamidi on erittäin vahva emäs, jota käytetään yleisesti orgaanisessa kemiassa enolaattien ja allyylisten, aromaattisten ja heteroaromaattisten karbanionien valmistamiseen, koska se kykenee poistamaan happaman protonin jopa hiileltä. Yhdisteen etuna on se, että se ei useista muista emäksistä poiketen ole nukleofiilinen. Tämä johtuu siitä, että isopropyyliatomit aiheuttavat steeristä estettä negatiivisen typpiatomin ympärille, eikä se pääse reagoimaan nukleofiilina. Litiumdi-isopropyyliamidia hyödynnetään muun muassa useiden lääkeaineiden, kuten gemfibrotsiilin, synteeseissä.
Perustava
Perustava on suomalainen rakennusten perustuksia suunnitteleva ja toteuttava rakennusalan konserni, jolla on neljä tytäryhtiötä: Perustava Elementti valmistaa elementtejä, joista se rakentaa perustuksia ja elementtihalleja, Perustava Paalutus Oy , Perustava Infra Oy ja konsernin vanhin yritys Perustava Oy.
Eritrean ilmavoimat
Eritrean ilmavoimat perustettiin Eritrean vapaussodan jälkeen vuonna 1994 tukeutuen Etiopialta maahan jääneeseen lentokone ym. kalustoon.
Perustava
Konsernin yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2020 oli 48 miljoonaa euroa.
Eritrean ilmavoimat
Ilmavoimat kasvoi Eritrean ja Etiopian sodissa. Syntyi pienen mittakaavan varustelukilpa kahden köyhän maan välillä. Etiopia osti Su-27-hävittäjiä ja MiG-29-hävittäjiä. Rajasodassa Eritrea sai haltuunsa Etiopian helikoptereita. Vuonna 2000 Eritrean ilmavoimat osti kahdeksan Su-25-hävittäjää Georgialta ja kuusi MiG-29-hävittäjä Moldavialta. Vuonna 2003 Eritrea hankki lisää useita Su-27-hävittäjiä.
Perustava
2007–2017
Kaksi veljesparia, Jussi ja Markku Nenonen sekä Lauri ja Tuomo Paaso-Rantala, perustivat Perustava Oy:n vuonna 2007 Orimattilassa. He tulivat rakennusalalle alan ulkopuolelta. Liiketoimintaa suunniteltiin omia rakentamiskokemuksia hyödyntäen: asiat haluttiin tehdä toisin kuin alalla yleensä ja asiakkaita haluttiin palvella aidosti.
Eritrean ilmavoimat
Eritrean ilmavoimien komentaja on kenraalimajuri Teklai Habteselassie. Eritrean ilmavoimien esikunta on Asmarassa.
Perustava
2007–2017
Vuonna 2011 yritys työllisti omistajiensa lisäksi 22 henkeä ja sen liikevaihto oli yli 3 miljoonaa euroa.
Vuonna 2017 Perustavan Etelä-Suomen tuotanto muutti Orimattilasta Mäntsälään. Perustava teki vuosittain yli 2 000 perustusta. Yrityksen liikevaihto oli 25 miljoonaa euroa.
2018–
Vuonna 2018 Perustava osti enemmistön hämeenlinnalaisesta Lammin Asennustaito Oy:stä, joka valmisti betonisia seinäelementtejä halleihin ja kerrostaloihin. Vuonna 1994 perustettu yritys työllisti 30 henkilöä. Syksyllä otettiin käyttöön Lammin tehtaan laajennus, elementtitehdas ja betoniasema. Lammin Asennustaidon nimeksi vaihdettiin Perustava Elementti Oy. Kaupan myötä Perustava alkoi tarjota perustuksien lisäksi rakennussuunnittelua ja -työtä myös perustuksista ylöspäin. Yhtiöllä oli toimintaa kuudella eri paikkakunnalla sekä Oulun seudun rakentamisesta vastaava kumppani. Suunnittelutoimistoja sillä oli kolmella paikkakunnalla. Perustava osti myös suunnittelutoimisto Uudenmaan Rakennus-Center Oy:n. Konsernin liikevaihto oli noin 45 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 240 henkilöä.
Keväällä 2019 Perustava osti Tyrnävältä Suomen Taloperustus Oy:n. Konsernin liikevaihto oli 40,3 miljoonaa euroa.
Alkuvuonna 2020 Perustava laajensi toimintaansa perustamalla uuden Infra-yksikön, jonka palveluihin kuuluvat maarakennustyöt, tontin maaperätutkimukset ja pohjarakennesuunnittelu. Yhtiö työllisti 250 henkilöä ja toimi koko maassa. Sen tekemistä perustuksista 70 prosenttia tehtiin pienkohteissa. Konsernin emoyhtiöksi vaihdettiin Perustava Oy:n sijaan Perustava Group Oy. Konsernin yhteenlaskettu liikevaihto oli 48 miljoonaa euroa.
Organisaatio
Vuonna 2021 Perustavalla oli toimipisteet Espoossa, Jyväskylässä, Kuopiossa, Mäntsälässä, Nurmijärvellä, Oulussa, Seinäjoella, Tampereella, Lappeenrannassa, Turussa, Vantaalla ja Vihdissä.
Perustavan päätoimipiste sijaitsi Orimattilassa.
Tuotteet
Perustava valmistaa asiakkailleen asuintalojen perustuksia, joiden päälle voidaan nostaa eri valmistajien talopaketteja. Perustavan asiakkaat ovat erikokoisia rakennusliikkeitä, talotoimittajia ja yksityisiä rakennuttajia. Perustava tekee perustuksia ympäri Suomea. Aluksi se teki pientalo- ja rivitaloperustuksia, mutta alkoi sittemmin tehdä myös alue-, hoiva-, kerrostalo-, liike- ja projektirakentamiskohteita.
Perustava Elementti valmistaa ja asentaa betonielementtejä.
Alex Cavallini
Alex Cavallini (o.s. Rigsby, s. 3. tammikuuta 1992 Delafield, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa viisi kultaa. Seuratasolla hän on viimeksi edustanut CWHL-seura Calgary Infernoa.
Cavallini voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Pyeongchangissa 2018 mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2019 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2021. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuonna 2009 ja hopeaa vuonna 2010, ja molemmilla kerroilla hänet valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi.
Cavallini on seuratasolla edustanut Wisconsinin yliopistoa vuosina 2010–2014, Minnesota Whitecapsiä vuosina 2014–2017 ja Calgary Infernoa kaudella 2018–2019.
Alex Cavallinin appi on lähes 600 NHL:n runkosarjaottelua pelannut Gino Cavallini.
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut on vuonna 1969 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Ere Kokkonen. Elokuva on viides Spede-elokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Spede Pasanen, Vesa-Matti Loiri, Leo Jokela ja Tarja-Tuulikki Tarsala. Elokuvan yhtenä vierailevina tähtenä nähdään laulaja Danny, joka esittää elokuvassa itseään. Elokuvan muina vierailevina tähtinä nähdään laulaja-lauluntekijä Juha Watt Vainio, moottoriurheilija Timo Mäkinen, äänilevytuottaja Jaakko Salo, basisti Erkki Seppä, rumpali Ilpo Kallio, muusikot Seppo Rannikko ja Nacke Johansson, toimittaja Ilkka Kylävaara ja toimittaja Jorma Molarius.
Elokuvaa kuvattiin Helsingissä, Espoossa ja Kirkkonummella. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä ja esitetty televisiossa useita kertoja.
Juoni
pienoiskuva|oikea|Tv-toimittaja Antti Vasa ([[Vesa-Matti Loiri) ja kahvionhoitaja Sirkku (Tarja-Tuulikki Tarsala).]]
Tv-studiossa kuvataan jännitysnäytelmää, jossa takaa-ajettu mies (Tauno Söder) pakenee takaa-ajajaa (Risto Aaltonen) toimistoon ja alkaa etsimään pöytälaatikosta pistoolia, jota ei kuitenkaan löydy järjestäjä Mikko Syvärivin (Spede Pasanen) laitettua pistoolin aivan väärään paikkaan. Alkutekstien jälkeen palataan takaisin Mikon uran alkuun: Mikko on saanut järjestäjän paikan televisiossa, kun kotien tv-yhdistys vaati kansan "syviä rivejä" pelastamaan ohjelmiston laadun. heti televisiotalon aulassa erikoistoimittaja Antti Vasa (Vesa-Matti Loiri) luulee järjestäjä Syväriviä puoluesihteeriksi ja raahaa hänet ohjelmansa haastatteluun, jonka lehdet otsikoivat erittäin suureksi skandaaliksi. Tämän seurauksena erikoistoimittaja Vasa alennetaan pelkäksi tv-toimittajaksi.
Kansainvälinen ihmisarvon foorumi
thumb|Norjan kruununprinssi Haakon thumb|Desmond Tutu, Pekka Himanen ja John Hope Bryant puhuvat opiskelijoille Kansainvälisen ihmisarvon foorumilla sveitsiläisessä koulussa.
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut
Juoni
Eräänä yönä Syvärivi törmää isoa koiraa ulkoiluttavaan koomikkotaiteilija Salmiseen, joka huomaa tavaratalon oven olevan rikki ja hän päättää kunnostautua murtovarkaan kiinniottajana. Mikko ja Simo ajavat erilaisilla urheiluvälineillä varaustautuneena salaperäisesti naamioitua miestä, joka paljastuu lopulta tv-toimittaja Antti Vasaksi, joka oli toteuttamassa reportaasia "Radio tekee murron". Kahvionhoitaja Sirkku järjestää Mikolle asunnon naiskolhoosissa, jossa on Mikolle oma huone. Mikko on aivan pyörällä päästään naisten keskellä.
Kansainvälinen ihmisarvon foorumi
Kansainvälisen ihmisarvon foorumi on filosofi Pekka Himasen yhdessä Norjan kruununprinssin Haakonin ja John Hope Bryantin kanssa vuonna 2006 perustama riippumaton, epäpoliittinen foorumi, jonka tarkoitus on tukea jokaisen ihmisen universaalia oikeutta ihmisarvon mukaiseen elämään. Kansainvälisen ihmisarvon foorumin mukaan politiikan, uskonnon ja rotu- ja kulttuurirajojen jakamassa maailmassa on yksi asia, josta ollaan yhtä mieltä: kaikki haluavat, että arvomme ihmisinä tunnustetaan. Foorumi on ollut mukana yli 50 maassa kouluille ja yhteisöille suunnatuissa Kansainvälinen ihmisarvon päivän tapahtumissa.
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut
Juoni
Mikko kirjoittaa kotiinsa hommien menevän hyvin. Mikko saa statistin roolin tv-näytelmässä "Rohkea roomalainen". Kotoa patruuna Iivari Päreistöniemi (Leo Jokela) sekä Mikon äiti (Mirjam Himberg) ja isä (Juhani Kumpulainen) katselevat ja ihastelevat "kotikylän pojan" menestystä televisiosa. Patruuna Päreistöniemi matkustaa Helsinkiin Mikkoa tapaamaan ja pääsee naiskolhoosin "lemmikiksi", kun nämä kuulevat patruunalla olevan paljon rahaa. Mikko esittelee ympäristöään Iivarille sekä tytöille ja järjestää varsinaisten "yllätysten" illallisen.
Mikko saa vihdoin tilaisuutensa näytellä, kun koomikkotaiteilija Salminen tarvitsee avustajan auto-onnettomuudessa loukkaanutuneen näyttelijän tilalle. Mikko jännittää esiintymistä niin paljon, että unohtaa repliikkinsä, kompuroi ja takeltelee. Yleisö nauttii huumorista ja hänestä tulee suosittu koomikko "K. Ovimikko". Mikon ihailijat piirittävät hänet kadulla ja kaupoissa. Iivari Päreistöniemi ryhtyy "K. Ovimikon" manageriksi ja kiinnittää tv-toimittaja Vasan Mikon televisio-ohjelman juontajaksi. Menestys nousee Mikolla täysin päähän: hän ryhtyy viettämään erittäin ylellistä elämää, hylkii kahvionhoitaja Sirkkua ja alkaa seurustella näyttelijätär Ester Suon kanssa. Lopulta tv-toimittaja Antti Vasa kyllästyy Mikkoon ja lähtee pois ohjelmasta.
Kansainvälinen ihmisarvon foorumi
Kansainvälinen ihmisarvon päivä
Vuonna 2011 Ihmisarvon päivää vietettiin yli 50 maassa eri puolilla maailmaa.
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut
Juoni
Ylimielisyydessään "K. Ovimikko" vaihtaa ovihuumorin ikkunahuumoriin, joka ei todellakaan ole yleisön mieleen, joten Mikon tv-ohjelma poistetaan kokonaan televisiosta. Kaiken tämän lisäksi Ester hylkää hänet ja hänen asuntonsa menee velkoihin. Iivari ja Mikko aikovat lähteä maalle, mutta sitä ennen Mikko käy hyvästelemässä kahvionhoitaja Sirkun. Samaan aikaan kahviossa kuulutetaan järjestäjä Mikko Syväriviä ja Sirkun iloksi Mikko aloittaa televisiouransa uudestaan ja ennen pitkää hän alkaa jälleen piirittelemään viihdeosaston toimituspäälikkö Eloa.
Taustaa
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut oli ensimmäinen Ere Kokkosen yksin ohjaama Spede-elokuva. Vuosina 1969-2001 Kokkonen ohjasi niitä noin kaksikymmentä. Kokkosesta oli tuolloin tullut Filmituotanto Spede Pasanen Ky:n tuotantopäälikkö. Elokuvan käsikirjoituksen laativat tuttu kolmikko eli Spede Pasanen, Ere Kokkonen ja Jukka Virtanen. Elokuvan yleisömenestys oli vuoden paras.
Terry Riley: Cadenza on the Night Plain
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. Terry Riley.
Atlassypressi
Atlassypressi (Tetraclinis articulata) on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuu, joka kasvaa Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Euroopassa. Se kasvaa pensaaksi tai pieneksi puuksi, korkeudeltaan 6–8, enintään 15 metriä.
Atlassypressin levinneisyysalue on Marokko, Pohjois-Algeria, Pohjois-Tunisia, Malta ja Espanja, mahdollisesti lisäksi Libya. Espanjassa on jäljellä vain vähäinen reliktipopulaatio. Atlassypressimetsien peittävyydeksi on arvioitu lähes miljoona hehtaaria, mistä yli puolet Marokossa. IUCN luokitteli lajin silmälläpidettäväksi ennen 2011.
138. erillinen kaartin moottoroitu jalkaväkiprikaati
138. erillinen kaartin moottoroitu jalkaväkiprikaati, lyh. 138. moottoroitu jalkaväkiprikaati on Karjalankannaksella Uudenkirkon Kaukjärvellä (nyk. Leningradin alueen Viipurin piirissä) toimiva Venäjän Läntisen sotilaspiirin 6. armeijan alainen sotatoimiyhtymä. Sen Venäjän asevoimien osastonumero on № 02511 (в/ч 02511).
70. jalkaväkidivisioona
138. erillinen kaartin moottoroitu jalkaväkiprikaati on perustettu 1. toukokuuta 1934 Neuvostoliiton Samaran kaupungissa 70. jalkaväkidivisioonana. Vuonna 1936 divisioona siirrettiin inkeriläiseen Sierattalan kylään aivan Suomen rajan viereen.
Divisioona osallistui talvisotaan aluksi Neuvostoliiton XIX armeijakunnassa edeten Mannerheim-linjalle Kuolemajärvellä, jossa se luovutti 21. joulukuuta 1939 rintamavastuun 100. jalkaväkidivisioonalle. Divisioona liitettiin 26. tammikuuta 1940 X armeijakuntaan, ja takaisin rintamalle 11. helmikuuta 1940, jolloin se osallistui Neuvostoliiton suurhyökkäykseen Mannerheim-linjan murtamiseksi. Linjan murruttua se siirrettiin XXVIII armeijakuntaan (poislukien 68. jalkaväkirykmentti, joka jäi osaksi X armeijakuntaa), lopulta edeten Viipurinlahdelle ylittäen sen jäätä pitkin luoden sillanpääaseman Viipurin länsipuolelle sodan lopussa. Divisioona palkittiin 21. maaliskuuta 1940 Viipurinlahden ylittämisestä Leninin kunniamerkillä ja divisioonan 252. jalkaväkirykmentti ja 227. haupitsirykmentti Punalipun kunniamerkillä 11. huhtikuuta 1940.
Operaatio Barbarossan alkaessa 70. jalkaväkidivisioona oli Leningradissa, josta se siirrettiin 9. heinäkuuta 1941 torjumaan Peipsijärven ja Ilmajärven välistä eteneviä Saksan joukkoja. 9. syyskuuta–10. lokakuuta 1942 divisioona osallistui Leningradin rintaman joukoissa Vahriselän offensiiviin ja 16. lokakuuta 1942 nimitettiin 45. kaartin jalkaväkidivisioonaksi.
45. kaartin jalkaväkidivisioona
45. kaartin jalkaväkidivisioona puolusti 1942–1943 Leningradia, jossa se osallistui useaan yritykseen murtaa saartorengas Leningradin eteläpuolella. 12. tammikuuta 1944 aloitettu operaatio, jonka ensimmäinen hyökkäys alkoi 14. tammikuuta, tuotti lopulta tulosta. Divisioona osallistui sen jälkeen Narvan taisteluun. Divisioona palkittiin 23. maaliskuuta Punalipun kunniamerkillä.
Toukokuussa 1944 divisioona siirrettiin vaivihkaa Inkerinmaalta Kaarostasta Terijoen eteläpuolelle Revonnenään. Se osallistui 10. kesäkuuta Neuvostoliiton suurhyökkäykseen Kannaksella, jolloin se hyökkäsi Kuokkalan-Mainilan suunnassa 21. armeijassa. Puna-armeijan murrettua Suomen pääaseman ja VT-linjan siirrettiin divisioona 15. kesäkuuta reserviin. Se osallistui Talin-Ihantalan taisteluun Leitimojärven ja Kärstilänjärven välissä, minkä jälkeen divisioona siirrettiin pois Kannakselta ja palautettiin Narvan rintamalle.
Narvan taistelusta divisioona jatkoi Tallinnaan. Se siirrettiin 1. lokakuuta reserviin, minkä jälkeen Kuurinmaan mottia purkamaan sodan loppuun. Sodan päätyttyä divisioona palasi 8. heinäkuuta 1945 Leningradiin, mistä se siirrettiin kesän 1945 aikana Kannakselle Kaukjärven varuskuntaan. Divisioonasta muodostettiin 1957 moottoroitu jalkaväkidivisioona, joka nimettiin 1965 uudelleen 45. kaartin moottoroiduksi jalkaväkidivisioonaksi.
Luettelo vaalikauden 2011–2015 kansanedustajista
Tämä on luettelo vaalikauden 2011-2015 kansanedustajista. Edustajat valittiin vuoden 2011 eduskuntavaaleissa.
Kansanedustajista 115 oli miehiä ja 85 naisia. Naisten määrä rikkoi edellisissä vaaleissa syntyneen ennätyksen. Kansanedustajien keski-ikä huhtikuussa 2011 oli 47,8 vuotta. Nuorin kansanedustaja oli Oulun vaalipiiristä valittu perussuomalaisten 25-vuotias Olli Immonen (s. 1986) ja vanhin syyskuussa 2013 eduskuntaan varasijalta noussut RKP:ta edustanut, tuolloin 80-vuotias Jörn Donner (s. 1933).
Muutokset kokoonpanossa
Lähde:
138. erillinen kaartin moottoroitu jalkaväkiprikaati
45. kaartin moottoroitu jalkaväkidivisioona
1994–1995 divisioonan sotilaita osallistui ensimmäiseen Tšetšenian sotaan. Divisioonan joukoista 129. kaartin moottoroitu jalkaväkirykmentti ja 133. erillinen kaartin panssaripataljoona osallistuivat mm. Groznyin ja Han-Galan taisteluun.
138. erillinen kaartin moottoroitu jalkaväkiprikaati
Prikaati kuului aluksi Leningradin sotilaspiiriin, jonka lakkauttamisen jälkeen 2010 se siirrettiin osaksi Läntistä sotilaspiiriä ja sen 6. armeijaa.
Prikaati on tunnettu kovasta simputuksesta ja varusmiesten itsemurhista ja kuolemista epämääräisissä olosuhteissa. Vuosien 2001 ja 2013 välillä Sotilaiden äidit -järjestö on tuonut julkisuuteen ainakin kahdeksan varusmiehen kuoleman epämääräisissä olosuhteissa ja neljän varusmiehen katoamisen, joita ei ollut vielä vuoteen 2013 mennessä saatu selville. Varusmiehiä on myös pakotettu allekirjoittamaan palvelussitoumuksia ja liittymään sopimussotilaiksi.
Helsingin Sanomat uutisoi 9. maaliskuuta 2022, että prikaatin sotilaita oli lähetetty Venäjän hyökkäykseen Ukrainaan. Lehden tietojen mukaan Ukrainaan olisi lähetetty kaksi taisteluosastoa, joissa kummassakin noin 800 miestä ja kalustosta muun muassa T72-B3-panssarivaunuja ja MT-LB-miehistönkuljetusvaunuja, tykistöä ja raketinheittimiä. Sosiaalisen median tietojen perusteella prikaati olisi Helsingin Sanomien mukaan taistellut Harkovan rintamalla. Helsingin Sanomat ei pystynyt varmistamaan tietoja miehistötappioista, mutta uutisoi huhuista, joiden mukaan 270 prikaatin sotilasta olisi haavoittuneena sairaalassa ja 80 olisi vielä tulossa hoidettavaksi.
Organisaatio
pienoiskuva|Venäläisen moottoroidun jalkaväkiprikaatin esimerkkiorganisaatio.