cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Staphylococcus aureus
Oireet ja itämisajat
Oireita ovat:
Oireiden voimakkuus ja kesto riippuvat kehoon joutuneen myrkyn määrästä, mutta suurimmalla osalla sairastuneista oireet ovat lieviä. Yleensä tauti paranee muutaman vuorokauden sisällä.
Tartunnan ennaltaehkäisy
Tartuntoja ehkäiseviä tekijöitä ovat: Ruoan kuumentaminen tuhoaa bakteerin, muttei sen tuottamaa myrkkyä.
Epidemiat
Suomessa Staphylococcus aureus -bakteeri oli vielä ennen yksi yleisimpiä ruokamyrkytyksien aiheuttajia, mutta bakteerien aiheuttamien epidemioiden määrä on vähentynyt huomattavasti. Vuosittain epidemioita oli 0–4 kappaletta vuosina 1995–2004 ja 0–3 kappaletta 2010–2012. Yleensä epidemiat leviävät perheissä, joten sairastuneiden määrä on ollut usein vähäinen.
Rottajärvi (Ulvila)
Maantiede
Pyöreän järven pinta-ala on 0,829 hehtaaria ja sen halkaisija on 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä suo-oja Kotajärveen. Järven rantaviiva on 0,347 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin avosuota.
Luonto
Järveä ympäröi Rottasuo, jonka suo-oja laskevat järveen.
Nymfaion (arkkitehtuuri)
thumb|250px|Nymfaion [[Dresdenissä.]] Nymfaion oli antiikin Kreikassa ja Roomassa alun perin nymfeille omistettu lähdeluola, joka oli koristeltu muun muassa patsailla. Myöhemmin rakennettiin tätä tarkoitusta vastaavia näyttäviä vesiallasrakennelmia ja lähdekaivoja.
Pitkäselkä (Ulvila)
Pitkäselkä on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 14,7 hehtaaria ja sen pituus on 1,4 kilometriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa vajaan kilometrin pitkä laskuoja Pikku Salmijärvelle. Korkealla idässä sijaitseva Kotajärvi laskee Kotaojan kautta vetensä alemmille soille, mistä Pitkäselälle on kaivettu metsäojia.
Järven rantaviiva on 3,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Keskellä järvellä on 100 metriä pitkä saari ja eteläpäässä pieni luoto. Eteläiseen kärkeen laskee yksi suo-oja.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli Pirttijärvi, mutta se oli lajempi kuin nykyään. Ennen vedenpinnan laskemista järvi ulottui nykyisten Pitkäselän, Petterinniitun ja Pirttijärven alueille ja niiden ylikin.
HMS Folke
HMS Folke oli alun perin saaristotykistölle suunniteltu ja sen Ruotsin laivastoon liittämisen jälkeen 1872 alkaen laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu monitori. Ruotsissa alus luokiteltiin 3. luokan panssarilaivaksi ( ja vuodesta 1895 alkaen ).
Valmistus
Alus tilattiin Motalan telakalta Norrköpingistä ja se laskettiin vesille 13. toukokuuta 1875. Alus otettiin palvelukseen neljä kuukautta myöhemmin 7. syyskuuta.
David Grellier
David Grellier (s. 2. heinäkuuta 1979 Nantes, Ranska) on ranskalainen electronica-artisti ja musikaalisten projektien College (2005) ja Valerie (2007) perustaja. Hän on myös vuonna 2004 perustetun electroclash-yhtyeen Sexy Sushi jäsen taiteilijanimellä Mitch Silver.
Kambodžalainen kulttuuri
thumb|Khmer-tanssijoita [[Angkor Watin temppelillä Ranskan siirtomaakaudella.]] thumb|upright|Kolme buddhalaista munkkia Angkor Watilla. Kambodžalla on monimuotoinen kulttuuriperintö. Maa tunnetaan kansainvälisesti muun muassa khmer-valtakunnan aikaisesta arkkitehtuurista, jonka huomattavimpiin monumentteihin kuuluu Angkor Watin temppelikompleksi, ja ainutlaatuisesta keittiöstään. Nykyisen Kambodžan kulttuurista voidaan erottaa kolme historiallista kerrostumaa: keskiajan klassinen khmer-kulttuuri, myöhempi theravada-buddhalainen kulttuuri ja uudempi ranskalainen siirtomaa-ajan perintö. Khmer-kulttuuri, joka kehittyi ja levittäytyi erityisesti khmer-valtakunnan aikana, on vaikuttanut suuresti naapurimaihin Laosiin ja Thaimaahan. Khmerit ovat kehittäneet oman musiikkinsa, arkkitehtuurinsa ja veistostaiteensa. He saivat jo varhain vaikutteita Intiasta ja Kiinasta; intialainen korkeakulttuuri saavutti Kambodžan alueen ajanlaskun ensimmäisen vuosisadan tienoilla, ja khmerit omaksuivat Intiasta ensin hindulaisuuden ja myöhemmin buddhalaisuuden, jotka sekoittuivat paikalliseen animismiin. Valtaosa khmereistä on edelleen buddhalaisia, ja uskonnolla on merkittävä vaikutus maan kulttuuriin.
1900-luvun jälkipuoliskon sotakausi ja anarkia olivat maan kulttuurielämälle tuhoisia, ja punakhmerien kansanmurhassa sai surmansa lukuisia taiteilijoita ja älymystön jäseniä. Punaiset khmerit yrittivät palata ”vuoteen nolla” ja hävittivät järjestelmällisesti maan perinteistä kulttuuria. Esimerkiksi esiintyvistä taiteilijoista arviolta 90 prosenttia surmattiin. Vuosisadan loppupuolella tilanne on kuitenkin parantunut ja monia vanhoja taidemuotoja on herätetty jälleen eloon.
Kirjallisuus
thumb|upright|Kiveen kaiverrettua khmerinkielistä tekstiä. Khmerien puhuma khmerin kieli kuuluu austroaasialaisten kielten mon-khmer-ryhmään ja sitä kirjoitetaan omalla aakkostollaan. Varhaisimmat näytteet khmer-kirjoituksesta ovat piirtokirjoitukset steeloissa, temppelien ovisuissa ja pronssiveistoksissa; varhaisin esimerkki kirjoituksesta on vuodelta 611. Tällaiset khmer-valtakunnan ajan tekstit laadittiin aluksi joko sanskritiksi tai khmeriksi mutta myöhemmin myös paaliksi. Jo varhain käytössä oli kaksi eri kirjoitustyyppiä, kaiverruksiin käytetty hienompi kirjoitus ja kursiivi, jotka edelsivät nykyisiä mul- (”pyöreä”) ja crien (”viettävä”) -aakkostoja.
Vuosisatojen ajan kambodžalainen kirjallisuus välittyi sukupolvelta toiselle pääosin suullisesti, ja vain joitakin tarinoita kirjattiin ylös palmunlehdille. Monet tällaiset kertomukset perustuvat intialaisiin klassikoihin Mahabharataan ja Ramayanaan. Vanhin kirjallinen teos on Kambodžan kirjallisuuden klassikko, Ramayanaan perustuva Reamker-eepos. Sen vanhimmat säilyneet versiot ovat 1500–1700-luvuilta, joskin niiden oletetaan pohjautuvan varhaisempiin Angkorin ajan käsikirjoituksiin. Temppeleissä luotiin myös huomattava määrä buddhalaista kirjallisuutta, ja esimerkiksi Buddhan elämää käsittelevät jataka-kertomukset nousivat suosituiksi. 1600-luvulta eteenpäin munkit kirjoittivat didaktista chbap-runoutta, lyhyitä, moraaliopetuksia painottavia runomuotoisia tekstejä. Samalla kaudella syntyivät pidemmät, runomuotoiset satra lbaeng -romaanit, joissa vanhoja jataka-kertomuksia on muokattu uudelleen.
Ranskan siirtomaakaudella 1800-luvun puolivälissä alkoi syntyä khmerinkielistä kirjallisuutta, joka käsitteli klassisten aiheiden lisäksi nykyajan teemoja. Kirjallisuuden kehittymistä haittasi kuitenkin buddhalaisten munkkien vastustus, sillä kirjoitetulla tekstillä oli voimakas uskonnollinen asema, jonka ajateltiin heikentyvän massatuotannon myötä. Ensimmäisen kerran khmerin aakkosia käytettiin kirjapainossa vasta vuonna 1908. Romaanikirjallisuutta, novelleja ja näytelmiä alettiin julkaista 1930-luvulla; ensimmäinen proosamuotoinen romaani oli Rim Kinin Sophat, joka julkaistiin vuonna 1938. Ajan merkittäviin teoksiin lukeutuu myös Kim Hakin Tek Tonle Sap. Monet teokset ilmestyivät aluksi lehdissä.
Khmerinkielinen kirjallisuus kukoisti itsenäisyyden alkuaikoina: vuosina 1953–1970 julkaistiin yhteensä 555 romaania. Ranskankielisellä kirjallisuudella oli suuri vaikutus. Kambodžan kirjailijaliitto perustettiin vuonna 1956. Punaisten khmerien myötä tuotanto kuitenkin pysähtyi ja maan kirjallisuus kärsi vahinkoa, kun valtava määrä kirjoja ja käsikirjoituksia tuhottiin. 1980-luvulla kansantasavallan aikana lukutaidon edistämiseen kiinnitettiin jälleen runsaasti huomiota, mutta virallisesti hyväksyttiin lähinnä sotaa ja sosialismin rakentamista käsittelevä kirjallisuus. Romaanikirjailijat, kuten Mao Samnang ja Pal Vannirath, saivat mainetta julkaisematta teoksiaan, joita levitettiin valokopioiden ja käsikirjoitusten muodossa. Sensuuri loppui vuonna 1989, mutta televisio vei nyt huomiota kirjallisuudelta. Siihen vaikuttivat suuresti 1990-luvulla sanomalehdet, joissa julkaistiin usein romansseja ja kummitustarinoita, mutta jotkut teokset, kuten Aok Bunthoeun Srey Bar Kramom (1993–1994) käsittelivät myös vaikeampia sosiaalisia aiheita. Samaan aikaan ulkomailla asuvat khmer-kirjailijat alkoivat saada huomiota punakhmerien aikaa käsittelevillä selviytymistarinoillaan. Suuri osa uudemmasta kambodžalaisesta kirjallisuudesta onkin julkaistu ulkomailla, ja se käsittelee punakhmerien ajan kärsimystä. Kuuluisin tämänkaltaisista teoksista lienee Dith Pranin elämästä kertova Sydney Schanbergin kirjoittama The Killing Fields, josta tehtiin elokuva Kuoleman kentät. Useimmat kirjailijat eivät kykene elämään saamillaan tuotoilla, ja vaikka lukemisharrastus on yleistynyt, markkinoita hallitsevat sotaa edeltävät klassikot.
Perinteiset kuvataiteet
thumb|Kiviveistoksia [[Angkor Thomissa.]] thumb|upright|Khmer-valtakunnan aikainen [[garuda-veistos, kullattua pronssia, 1100–1200-luku.]] Perinteistä kambodžalaista taidetta tuotettiin ennen siirtomaakautta sekä maaseudulla, jossa se oli käyttötaidetta, että hovissa, jossa toimi päätoimisia käsityöläisiä ja taiteilijoita. Monien perinteisten taidemuotojen valmistus loppui jossain vaiheessa kokonaan, mutta perinteiset taiteet ovat kokeneet 2000-luvulla uuden nousun. Taidemuotoihin kuuluvat muun muassa tekstiilien valmistaminen, keramiikka, lakka- ja hopeaesineiden sekä naamioiden ja korien valmistaminen, temppelimaalaus, kivikaiverrukset ja niin edelleen. Maaseudulla taiteilijan työ oli pääosin osa-aikaista tai satunnaista, mutta esimerkiksi Takêvin alueen silkinkutojat tunnettiin ikat-kankaidensa laadusta jo varhain.
Hopeatyöt
Hopean työstämisen historia ulottuu maassa ainakin 500 vuoden taakse. Hopeasepät valmistivat aseita, kolikoita ja esineitä seremonioihin, kuten hautajaisiin ja uskonnollisiin rituaaleihin. Perinteisesti sepät olivat hovin suojeluksessa. Ranskan siirtomaakaudella hopeatöitä esiteltiin ja vietiin ulkomaille. Nykyisin valmistettaviin perinteisiin hopeaesineisiin kuuluvat etenkin korut, hopearasiat ja pienet eläinveistokset; yleisiä aiheita ovat myös muun muassa Angkor, hedelmät ja liekit.
Keramiikka
Varhaisimmat Kambodžasta löydetyt keramiikan jäänteet ovat 5000-luvulta eaa. Varhainen keramiikka oli lähinnä käyttökeramiikkaa. 1000–1200-luvuilla astioissa alettiin käyttää eläinaiheita, kuten lintuja, elefantteja ja jäniksiä. Perinteisissä uuneissa valmistettiin kivitavaraa, joka poltettiin yli tuhannen asteen lämpötilassa, mutta myös alempia lämpötiloja ja ulkoilmauuneja käytettiin. Yleisimmät lasitteet olivat vihreän tai ruskean värisiä. Maaseudulla vanhat perinteet ovat edelleen voimissaan. Viimeisimpänä kambodžalaisena mestarikeraamikkona pidetään Yary Livania, joka asuu nykyään Yhdysvalloissa.
Kuvanveisto
Kambodžalainen kuvanveisto tunnetaan erityisesti Angkorin kauden temppeleistä ja pagodeista. Hienostunutta, monipuolista ja aistillista veistotaidetta tuotettiin jo kuitenkin Funanin ja Chenlan aikakaudella ennen Angkoria. Kauden veistokset olivat intialaisvaikutteisia, mutteivät pelkkiä kopioita. Vanhimmat säilyneet veistokset ovat 500-luvulta, ja monet niistä kuvaavat kahdeksankätistä Vishnua.
Varhaisella Angkor-kaudella alettiin tehdä vapaasti seisovia veistoksia, joissa ei käytetty enää aiempaa hindulaisten jumalten lukuisiä käsiä tukevaa haloa. Kauden veistoksilla on rauhallinen ilme, ja liikettä on vähemmän. 900-luvun Banteay Srei -temppelin rakennusajan tyyliä pidetäänkin Kaakkois-Aasian taiteen huippukautena. Myöhempi Angkor-kauden veistostaide on sitä vastoin konservatiivisempaa, ja parhaimmat työt ovat seinäreliefejä. Viimeinen veistostaiteen kukoistusaika sijoittui 1100–1200-lukujen vaihteeseen Bayonin rakennusajalle.
Angkor-ajan veistostaide säilyi tasaisessa lämpötilassa hyvin vuosisatojen ajan ennen epävakaita oloja 1900-luvun loppupuolella. Tarvetta laajamittaisille korjauksille ei ollut, ja veistostaito ehtikin hävitä lähes kokonaan. Uusi koulutus on alkanut restaurointitöiden myötä vuosisadan lopussa.
Maalaustaide
Perinteinen maalaustaide keskittyi esimerkiksi temppeleiden (wat) koristeluun. Sota on tuhonnut niistä suuren osan, ja vain harvat vanhat maalaukset ovat säilyneet. Taidehistorioitsijoiden 1800-luvulla dokumentoimissa, jo kadonneissa seinämaalauksissa on kuvattu kohtauksia Buddhan elämästä ja Reamker-eepoksesta. Tunnetuimmat nykyaikaan säilyneet maalaukset ovat Phnom Penhin kuninkaallisen palatsin Hopeisessa pagodissa, Wat Rajabossa Siĕm Réabin maakunnassa ja Wat Kompong Tralach Leussa Kâmpóng Chhnăngin maakunnassa.
Tekstiilitaiteet
thumb|Pidan-kuvakangas 1900-luvun vaihteesta. Silkin valmistuksen historia ulottuu Kambodžassa ensimmäiselle vuosisadalle. Angkorin ajan kivikaiverruksista on löydetty viittauksia siihen, että tekstiilejä käytettiin kaupankäynnin välineenä. Vanhojen veistosten detaljit kertovat ajan kuvioinneista. Vanhaa perinnettä ei kuitenkaan juuri dokumentoitu ennen 1900-lukua. Takêv on edelleen merkittävä silkinkudonnan keskus, jossa toimii noin 10 000 kutojaa. Yleensä silkkiä käytetään perinteisen sampot-hameen valmistuksessa. Perinteisissä vaatteissa käytetään yli 200 kuviota, ja niissä yhdistellään viittä perusväriä: keltaista, punaista, mustaa tai tummanruskeaa, sinistä ja vihreää. Värit saadaan luonnosta. Esittävämpiin silkkikankaisiin kuuluu vuorostaan pidan, jota käytetään seinävaatteena muun muassa häissä, hautajaisissa ja buddhalaisissa seremonioissa. Näihin kankaisiin kuvataan esimerkiksi apsaroita, buddhalaisia aiheita, luontoaiheita, Angkor Watin kuvia tai elefantteja. Kudontatekniikoita on kaksi: ikat-tekniikka, jolla saadaan aikaan kuviointeja, ja toimikassidos, joka tuottaa kaksi- tai yksivärisiä kankaita.
Mattoja valmistetaan etenkin Mekong-joen suiston alueella. Parhaiten tunnettu mattotyyppi valmistetaan ruo'oista, jotka värjätään tai jätetään luonnollisen värisiksi. Puuvillasta kudotut perinteiset vaatteet ovat edelleen suosittuja. Perinteinen ruudullinen puuvillahuivi on krama, ja sitä voidaan käyttää eri tarkoituksiin. Muita puuvillatekstiilejä on kuitenkin uhannut koneellinen halpatuotanto.
Moderni kuvataide
Kambodžan itsenäistymisen jälkeen huomio kiinnittyi perinteisten taidemuotojen lisäksi ”moderniin” taiteeseen. 1950-luvun lopulla esittävän piirroksen, maalaustaiteen ja kuvanveiston koulutus muodosti jo huomattavan osan maan taidekoulun opetuksesta. Myös hallitus tuki uusia taidemuotoja, ja Phnom Penhiin perustettiin 1960-luvulla useita gallerioita. Monet taiteilijat saivat kuitenkin surmansa punakhmerien valtakaudella.
Valtaosa taiteilijoista elättää itsensä käytännössä joko tuottamalla Angkor-aiheisia maalauksia ja veistoksia matkailijoita varten tai laatimalla kaupallisia kylttejä ja vastaavia kuvia. Ryhmä 1980-luvulla ulkomailla opiskelleita taiteilijoita on kuitenkin yrittänyt tietoisesti luoda khmer-nykytaidetta. Esimerkiksi Phy Chan Than, Soeung Vannara ja Long Sophea ovat tehneet maalauksia, joissa perinteiset khmer-aiheet yhdistyvät länsimaiseen modernismiin. Leang Seckon on vienyt tämän lähestymistavan vielä pidemmälle yhdistelemällä erilaisia tekniikoita; hänen töissään toisiinsa lomittuvat kambodžalaiset perinteet ja viittaukset nyky-yhteiskuntaan. Muihin merkittäviin nykytaiteilijoihin kuuluvat muiden muassa taidemaalari, kuvanveistäjä ja valokuvaaja Pich Sopheap sekä naivisti Svay Ken. Maahan on palannut 1990-luvulta lähtien ulkomailla asuneita khmer-taiteilijoita, kuten kansainvälistäkin menestystä saanut Marine Ky.
Musiikki
Kambodžalaisessa musiikissa käytetyt soittimet voidaan jakaa kolmeen laajaan luokkaan: lyömäsoittimiin, puhallinsoittimiin ja jousisoittimiin. Harvoja instrumentteja soitetaan yksinään, vaan ne muodostavat yleensä orkesterin. Tärkeimpiä ovat lyömäsoittimet, kuten symbaalit (chhing ja chhap), ksylofonit (roneat ek ja roneat thung), gongit, rummut ja niin edelleen. Tässä on nähtävillä indonesialaisen gamelan-musiikin laaja vaikutus. Khmerien musiikki on vuorostaan vaikuttanut suuresti etenkin thaimaalaiseen musiikkiin. Muinaisen khmer-musiikki- ja taideperinteen ymmärtäminen onkin tärkeää koko Kaakkois-Aasian kannalta, koska khmer-valtakunta toimi alueen kulttuurien sulatusuunina puolen vuosituhannen ajan. Myös kiinalaisella ja etenkin intialaisella perinteellä oli varhain merkittävä vaikutus klassisen khmer-musiikin kehittymiseen.
Perinteinen musiikki voidaan jakaa tyylillisesti hovimusiikkiin ja kansanmusiikkiin. Tärkein hovimusiikissa käytetty orkesteri on pinpeat, jonka historia ulottuu ainakin 1100-luvulle saakka. Pinpeat on kovaääninen, lyömäsoittimiin perustuva orkesteri, joka säestää yleensä tanssiesityksiä tai esimerkiksi uskonnollisia seremonioita tai varjonukketeatteria. Toinen merkittävä orkesteri on mohori, jonka sointi on pehmeämpi. Siihen liittyy yleensä yksi tai useampi laulaja ja sitä käytetään monissa erityyppisissä tilaisuuksissa. Molempien orkesterien koostumus saattaa vaihdella tilanteen mukaan. Kansanmusiikissa käytetään monia samoja soittimia, ja sitä esitetään esimerkiksi häissä, hautajaisissa ja esi-isien henkien palvontaan liittyvissä seremonioissa. Toisaalta modernin, muinaisen ja klassisen musiikin erottaminen toisistaan on vaikeaa, sillä kambodžalaisessa elävässä musiikissa toisiinsa sekoittuu kansanmusiikkia, uskonnollisia melodioita ja maan itäosien etnisten vähemmistöjen musiikkia.
Kambodžalaisessa populaarimusiikissa länsimaiset soittimet ja harmoniat yhdistyvät perinteisemmän khmer-musiikin piirteisiin. 1960- ja 1970-luvuilla suosioon nousivat erityisesti laulajat Sinn Sisamouth ja Ros Sereysothea, ja Phnom Penhissä oli tähän aikaan kukoistava garage rock -skene. Sisamouth joutui monien muiden tavoin punaisten khmerien surmaamaksi. Nykyisin maahan palanneet khmerit ovat tuoneet oman lisänsä Kambodžan musiikkiin ja esimerkiksi khmerinkielinen rap ja karaoke ovat suosittuja.
Tanssi
thumb|upright|Apsara-tanssija.
Kambodžalainen tanssi voidaan jakaa kolmeen luokkaan: klassiseen tanssiperinteeseen, yleisölle esitettävään kansantanssiin ja sosiaalisissa tilaisuuksissa tanssittaviin kansantansseihin. Klassista tanssia esitettiin alun perin vain hovissa, ja sillä on paljon yhteneväisyyksiä Thaimaan tanssiperinteen kanssa. Hovitanssi ja -musiikki saivat alkunsa Angkor-kaudella 800-luvulta lähtien, ja naisten esittämällä tanssilla oli tärkeä, kuninkaan valtaa voimistava uskonnollis-maaginen rooli. Tanssin ja teatterin inspiraationa käytettiin Mahabharatan ja etenkin Ramayanan tarinoita. Klassiselle hovitanssille luonteenomaisia ovat hienot asut, elegantit liikkeet ja käsieleet (kbach).
Tärkein tanssiryhmä lienee kuninkaallinen ”baletti”, kuten Thaimaassakin. Alun perin sen ohjelmistoon kuului ainoastaan lakhaon khaol -naamiotanssi, joka kuvaa Ramayanan khmer-version Reamkerin tapahtumia ja joka on miesten esittämää. Naisten esittämä klassinen tanssi (lakhaon kbach boran) on hitaampaa ja hienovaraisempaa kuin thaimaalaiset ja laoslaiset vastineensa. Sen tärkein muoto on 1950-luvulla kulttuurin khmeriläistämisen yhteydessä alkunsa saanut apsaroiden tanssi, jonka esittäjien korut ja kruunut kopioitiin Angkor Watin seinäreliefeistä. Robam apsaran ohjelmistoon kuuluu 60 puhdasta tanssikappaletta ja 40 tanssidraamaa, joissa tanssijoita säestää kuoro ja pinpeat-orkesteri, kuten lakhaon khaol -esityksissä.
Maan eri alueilla on omat kansantanssiperinteensä. Tanssit liittyvät paikallisiin seremonioihin ja juhlapäiviin. Monet yleisölle teatterissa esitettävät kansantanssit ovat todellisuudessa suhteellisen uusia, ja niiden koreografiat on luotu vasta 1960-luvulla, mutta ne perustuvat kuitenkin vanhempaan tanssiperinteeseen. Nämä tanssit ovat nopeatempoisia, niitä säestää mohori-orkesteri ja niissä eleet ovat vähemmän tyyliteltyjä kuin klassisessa tanssissa. Elävään kansantanssiperinteeseen lukeutuvat esimerkiksi piirissä tanssittava ram vong ja ram kbach, johon on vaikuttanut klassinen hovitanssi.
Teatteri
Kambodžasta tunnetaan kaksi varjonukketeatterin (nang sbek) muotoa, sbek toch, jossa nuket ovat pieniä ja nivellettyjä, ja sbek thom, jossa käytettävät nuket ovat suuria ja kaiverrettuja eikä niissä ole liikkuvia osia. Viime vuosina myös kolmas muoto sbek por on herätetty eloon. Sbek thomissa nukkeja liikuttelevat tanssijat sermin edessä ja takana. Sbek tochin nuket muistuttavat vuorostaan malesialaisia wayang kulit -nukkeja, ja se on ainoa perinteinen puhutun teatterin muoto. Nukketeatteria säestää orkesteri.
Myös sirkus on ollut jo varhain merkittävä viihdemuoto, ja sirkusesityksiä on kuvattu esimerkiksi Angkorin kauden kivireliefeihin. Yhteydet kommunistisiin maihin kuten Neuvostoliittoon ja Kiinaan auttoivat kehittämään sirkuksen teknistä puolta, mutta siihen kuuluu Kambodžassa perinteistä tanssia ja musiikkia, jotka erottavat sen muista sirkusmuodoista.
Elokuva
thumb|Rappeutunut Le Rex -elokuvateatteri Phnom Penhissä. Ulkomaisten elokuvien esittäminen Kambodžassa alkoi 1900-luvun alussa, ilmeisesti vuonna 1909. Elokuvatyyppisellä kerronnalla on kuitenkin ollut maassa pitkä perinne varjonukketeatterin muodossa, ja sitä alettiinkin myöhemmin kutsua nimellä kon khmer (”khmer-elokuva”). Varhaisimmat ulkomaiset elokuvat olivat lyhyitä ranskalaisia komedioita, matkakertomuksia ja tiede-elokuvia, jotka suunnattiin aluksi maan eurooppalaiselle siirtomaaeliitille mutta myöhemmin myös kambodžalaisille, ja elokuvia pidettiin hyvänä propagandan muotona. 1920-luvulla maassa kiersi useita liikkuvia elokuvateattereita, joissa esitettiin ranskalaisia, amerikkalaisia ja kiinalaisia elokuvia. Myös ensimmäiset Kambodžassa kuvatut elokuvat valmistuivat tällä vuosikymmenellä, mutta niiden tekijät olivat ulkomaalaisia. Kotimainen elokuvateollisuus syntyi vasta 1940- ja 1950-luvuilla.
Ensimmäiset kotimaiset elokuvat olivat ulkomailla opiskelleiden pioneeriohjaajien (erityisesti Roeum Sophon, Ieu Pannakar ja Sun Bun Ly) työtä. Myös United States Information Servicen tarjoamalla koulutuksella ja laitteistolla näyttää olleen suuri vaikutus. Ensimmäisiin laajalle levinneisiin elokuviin lukeutuikin yhdysvaltalaisella laitteistolla kuvattu vuoristoheimoista kertova Dan Prean Lbas Prich. Pian sen julkaisun jälkeen Sun Bun Ly perusti maan ensimmäisen tuotantoyhtiön. Hänen ensimmäisen teoksensa Kar Pear Prumjarei Srei Durakut menestys rohkaisi myös muita ohjaajia, ja 1960-luvulla Kambodžaan syntyi useita uusia elokuvayhtiöitä. Tähän aikaan elokuvaliput olivat halpoja, ja 1960-lukua onkin kutsuttu kambodžalaisen elokuvan kulta-ajaksi. Ajan huomattaviin elokuvaohjaajiin kuului myös kuningas Norodom Sihanouk, jonka ensimmäinen elokuva Apsara valmistui vuonna 1966. Hänen työnsä käsittelivät usein jotakin Kambodžaa koskettavaa teemaa, joka kerrottiin rakkaustarinan avulla. Tavoitteena oli antaa kansalle uusia, erilaisia näkymiä Kambodžaan. Vuosina 1965–1969 Sihanouk kirjoitti, ohjasi ja tuotti yhdeksän täyspitkää elokuvaa, ja toimi usein myös näyttelijänä.
1980-luvun puolivälissä lyhytaikainen buumi kuitenkin päättyi videokasettien ja -kameroiden saapumiseen Kambodžan markkinoille. Paikallisesti tuotetuilla elokuvilla oli vaikeuksia kilpailla ulkomaisten kanssa. Myös huono turvallisuustilanne ja tekijänoikeuslain puute vaikeuttivat tilannetta. Elokuvateollisuus alkoi toipua vasta 1990-luvun loppupuolella. Huomiota maan elokuvalle toi etenkin vuonna 2001 Fay Sam Angin ohjaus Kon Pouh Keng Kang, uusi versio käärmeprinsessasta kertovasta klassikosta, joka menestyi Kaakkois-Aasiassa. Monet uudemmat elokuvat ovat kuitenkin olleet kauhutarinoita, joiden erikoistehosteet ovat huonolaatuisia. Ulkomailla menestystä on saavuttanut ohjaaja Rithy Panh. Hänen esikoisteoksensa Nainen riisipellolla esitettiin vuonna 1994 Cannesin elokuvajuhlilla, kuten myös vuoden 1998 elokuva Un soir apres la guerre. Pan Rithyn elokuvien lisäksi 2000-luvun merkkiteoksiin ovat kuuluneet myös Pan Phuong Bophan elokuvat Tum Teav (2003) ja perhedraama A Mother's Heart.
Kambodžassa on kuvattu useita ulkomaisia elokuvia. Niistä ensimmäinen oli vuoden 1964 teos Lordi Jim, jossa pääosaa näytteli Peter O’Toole. Uudemmista elokuvista tunnetuimpiin kuulunevat Tomb Raider (2001), City of Ghosts (2001) ja Tiikeriveljekset (2004). Merkittävimpiin Kambodžaa käsitteleviin elokuviin lukeutuu Kuoleman kentät, joka kuvattiin pääosin Thaimaassa vuonna 1984.
Arkkitehtuuri
thumb|left|Näkymä Angkor Watille vesialtaan yli. thumb|left|Pilareille nostettu puurakennus Kambodžan maaseudulla. thumb|left|Phnom Penhin rautatieasema. Kambodžan eteläosissa on säilynyt Angkor-kautta edeltäviä temppeliraunioita. Merkittävä kohde on Sambor Prei Kuk, joka rakennettiin 600-luvulla kuningas Isanavarman I:n valtakaudella. Ajan temppelit muistuttivat suuresti varhaisia hindulaisia temppeleitä.
Maan arkkitehtuurin tärkeimmät monumentit ovat Khmer-valtakunnan ajalta. Ensimmäiset valtakunnan arkkitehtuurin merkkiteokset (Preah Ko ja Bakong) rakennutti kuningas Indravarman I (877–889) silloiseen pääkaupunkiin Hariharalayaan. Bakongin temppelivuori koostui keinotekoiselle kukkulalle nostetusta pyhäköstä, jonka pyramidinmuotoinen katto kuvasti jumalten Meru-vuorta ja sen alla olevaa pyhää mikrokosmosta. Indravarmanin seuraaja siirsi pääkaupungin Angkoriin ja sen jälkeen temppelien koko ja loisteliaisuus vähitellen kasvoivat. Tunnetuin ja loisteliain rakennus lienee maan lippuunkin kuvattu Angkor Watin temppeli, joka valmistui Suryavarman II:n hallituskaudella (1113–1150). Häntä seurannut Jayavarman VII kääntyi buddhalaisuuteen ja rakennutti uuden pääkaupungin Angkor Thomiin, jonka keskuksena on valtava Bayonin buddhalainen temppeli. Nämä valtavat rakennushankkeet rasittivat valtakunnan taloutta, ja ne jäivät viimeisiksi suurhankkeiksi.
Angkor-kauden jälkeisiä ja Ranskan siirtomaakautta edeltäviä rakennuksia ei ole juuri säilynyt. Tähän aikaan wat-temppelityyppi alkoi kuitenkin levitä ympäri Kambodžaa ja sen perusmuoto vakiintui. Watiin kuuluu suuri päärakennus seremonioita varten, sitä tukevat apurakennukset, kuten kirjasto ja munkkien asuintilat, ja läheinen stupa. Nämä uudelle buddhalaiselle uskonnolle tarkoitetut rakennukset olivat puisia, ja joitakin niistä koristeltiin maalaamalla tai jopa kultaamalla. Sisätiloihin maalattiin kohtauksia Buddhan tai bodhisattvojen elämästä. Thaimaalla oli nyt merkittävä vaikutus Kambodžan arkkitehtuuriin ja nämä rakennukset muistuttavatkin suuresti thaimaalaisia wateja.
Siirtomaakaudella Ranskalla oli suuri vaikutus maan arkkitehtuuriin, ja monissa kaupungeissa onkin edelleen ranskalainen tunnelma pylväskäytävien reunustamine katuineen, okranvärisine muureineen ja huviloineen. Phnom Penhiin rakennettiin 1800-luvulta lähtien kanavia, puistokatuja ja runsaasti eurooppalaistyylisiä rakennuksia, aluksi tiilestä ja myöhemmin 1930-luvulta lähtien betonista, kuten kaupungin art deco -tyylinen kauppahalli Phsar Thom Thmei. Kaupunki jaettiin eri kansallisuuksien asuttamiin osiin. Tulvien lievittämiseksi ranskalaiset tekivät laajoja kanavointitöitä, ja järjestelmällisempi kaupunkisuunnittelu alkoi 1920-luvulla. Merkittäviin siirtomaakauden rakennuksiin kuuluvat myös esimerkiksi Kambodžan kansalliskirjasto, Hotel Le Royal ja Phnom Penhin rautatieasema.
Itsenäistymisen jälkeen 1950-luvulla arkkitehtuuri yhdessä kuvataiteen kanssa alkoi jälleen hyödyntää vanhoja khmer-valtakunnan aikaisia aiheita ja ne valjastettiin luomaan uutta kansallista identiteettiä. Ennen 1970-lukua maahan suunniteltiin runsaasti huomattavia rakennuksia, kuten Chaktomukin kokouskeskus (1961) ja Preah Suramaritin kansallisteatteri (1968). Tätä arkkitehtuurin kukoistuskautta luonnehtivat sekä korkea taso että innovatiiviset ratkaisut, ja se muodostaa voimakkaan kontrastin seuraavan vuosikymmenen tuholle. Kauden merkittäviin arkkitehteihin kuului esimerkiksi Vann Molyvann, joka sai koulutuksensa Ranskassa. Viime vuosina maan urbaani maisema on muuttunut nopeaan tahtiin usein ilman keskitettyä suunnittelua. Kambodžalaiset kaupungit ovat edelleen luonteeltaan matalia, mutta Phnom Penhiin on ollut suunnitteilla pilvenpiirtäjiä.
Juhlat
Kambodžan kansalliset juhlapäivät
Keittiö
thumb|left|Prahok-ateria: banaaninlehdessä valmistettua prahok-tahnaa, riisiä ja vihanneksia. Kambodžalaisessa keittiössä yhdistyy piirteitä Thaimaan, Intian ja Kiinan ruokakulttuureista, mutta myös ranskalaiset ja myöhemmin vietnamilaiset ovat tuoneet omat mausteensa maan keittiöön. Tärkein ruoka-aine on riisi, jota saatetaan syödä kolme kertaa päivässä. Sen vaihtoehtona ovat nuudelit. Merkittävin proteiininlähde ovat kala ja muut merenelävät, joita saadaan etenkin Tônlé Sab -järvestä. Myös lihaa (nautaa, sikaa ja kanaa) syödään jonkin verran, mutta vähemmän, ja usein sitä käytetään pikemminkin vain mausteena. Tuoreita kasviksia ja hedelmiä syödään runsaasti ja rasvaa on hyvin vähän. Intialaisen keittiön vaikutuksesta kertoo curryruokien (kari) käyttö, Kiinan vaikutusta taas ovat esimerkiksi erityyppiset riisinuudelit, valmistustekniikat ja soijakastikkeen käyttö. Ranska on jättänyt jälkensä maahan muun muassa leipien muodossa. Khmer-keittiötä luonnehditaan usein thaimaalaisen keittiön kaltaiseksi vähemmin maustein.
Oman makunsa khmer-keittiölle antavat limettimehu, kookosmaito ja fermentoitu, voimakkaan hajuinen kalatahna (prahok). Kun prahokia ei käytetä, sen voi korvata vastaavanlainen katkaravuista valmistettu tahna (kap). Yleisiin mausteisiin kuuluvat myös kurkuma, galangal-juuri, valkosipuli, sitruunaruoho, tamarindi ja inkivääri. Monimutkainen kroeung-mausteseos toimii pohjana valtaosalle ruokalajeista ja keittiö perustuukin etenkin mausteiden ja aromaattisten yrttien tuomiin makuihin. Riisi on joko rakenteeltaan tavallista, aromaattista tai tahmariisiä, jota käytetään etenkin jälkiruoissa esimerkiksi durian-hedelmän kanssa. Kambodžalaisessa keittiössä käytetty kala on enimmäkseen makeanveden kalaa. Suosittuihin kalaruokalajeihin kuuluu esimerkiksi amok, kookosmaidossa valmistettu kala.
Tyypillinen kambodžalainen ateria koostuu riisin lisäksi keitosta (samlor), salaatista, kasviksista ja kalasta. Aterialla on yleensä ainakin kolme tai neljä erillistä ruokalajia, joista jokainen on joko makea, hapan, suolainen tai kitkerä. Melkein joka ateria syödään riisin kanssa: aamiaisella riisipuuroa tai riisinuudeleita. Kotona ruokaa syödään vuorotellen, aikuiset miehet ensimmäisenä, ruoan valmistaja viimeisenä. Khmerien ravintolakulttuuri on kehittymätöntä, ja monet ravintolat tarjoavat kiinalaistyylistä ruokaa. Khmerit syövät, perheestä riippuen, joko sormillaan, lusikalla tai syömäpuikoilla. Yleisimmät ruokajuomat ovat vesi ja tee. Myös palmuviini on suosittua. Väkevämpiin alkoholijuomiin kuuluu riisistä valmistettu choum.
Urheilu
Suosittuja urheilulajeja Kambodžassa ovat jalkapallo, kamppailulajit ja perinteinen khmer-paini. Perinteisiä khmerien harjoittamia kamppailulaleja ovat bokator ja pradal serey -nyrkkeily. Bokator oli alun perin sotilaiden taistelua varten harjoittama laji, jota on kuvattu jo Angkor Watin korkokuviin ja joka lienee edeltänyt muita kaakkoisaasialaisia potkunyrkkeilyn muotoja. Bokatorin harjoittajat käyttävät vyötäröllään perinteistä krama-huivia. Myös pradal serey on vanha urheilulaji, jota muistuttavaa nyrkkeilyä on harjoitettu ainakin jo 800-luvulla. Perinteisiä khmer-painiotteluita järjestetään vuorostaan erityisesti uutenavuotena ja muina juhlapäivinä. Painiotteluun kuuluu kolme erää, ja sen voittaa selätyksellä.
Kambodžan jalkapallomaajoukkue ei ole kertaakaan esiintynyt MM-kisoissa. Aasian kisoissa se sijoittui neljänneksi vuonna 1972. FIFAn rankingissa lokakuussa 2010 maa oli sijalla 182. Maassa on 65 jalkapalloseuraa ja niissä 5 511 rekisteröityä pelaajaa. Kambodžan jalkapalloliitto perustettiin vuonna 1933 ja FIFAan se liittyi 1950-luvun alussa. Kesäolympialaisiin Kambodža on osallistunut vuodesta 1964 lähtien, yleensä alle 10 hengen joukkueella. Maa ei ole saanut mitaleita.
HMS Maori (1909)
HMS Maori oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tribal-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuosien 1907–1908 laivasto-ohjelmaa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 6. elokuuta 1908. Alus laskettiin vesille 24. toukokuuta 1909 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla marraskuussa.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus palveli 6. hävittäjälaivueen ja Doverin partio-osaston kanssa Pohjanmerellä ja Englannin kanaalissa. Alus upposi 7. toukokuuta 1915 Zeebruggen edustalla osuttuaan miinaan.
Leinster
Leinster ( tai Laigin) on yksi Irlannin neljästä historiallisesta provinssista. Leinster sijaitsee Irlannin itäosassa ja on saaren provinsseista runsasväkisin. Siellä on arviolta 2 630 720 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 19 590,75 neliökilometriä. Leinsterin perinteisessä lipussa on kultainen harppu vihreällä taustalla.
Historia
Muinaisina aikoina Leinsteria miehitti viisi Fir Bolg -heimoa, joista hallitseva heimo, Laigin, antoi Leinsterille sen nimen. Fir Bolg oli mahdollisesti sukua belgeille, vaikka tätä ei ole pystytty todistamaan. Leinsterin heimot yhdisti Úgaine Mor, joka rakensi Ailinnen kumpulinnoituksen Kilcullen lähelle Kildaren kreivikunnassa. Úgaine Morea pidetäänkin Leinsterin ensimmäisenä kuninkaana 600-luvulla eaa. ”Ster”-osa tulee nimeen pohjoismaalaisesta sanasta, joka tarkoittaa valtakuntaa. Viikingit hallitsivatkin muun muassa Dublinia ja Waterfordia.
Jean Pascal
Jean Pascal (s. 28. lokakuuta 1982 Port-au-Prince) on Haitissa syntynyt kanadalainen nyrkkeilijä ja WBC-ammattilaisliiton raskaan keskisarjan hallitseva maailmanmestari.
Leinster
Historia
Laiginin kuningaskunnan perusti uudelleen kuuluisa Cathair Mor noin 175–185 jaa. Irlannin varhaisten sisällissotien aikana. 300- ja 400-luvuilla jaa. Magnus Maximus lähti Britanniasta jättäen peräänsä merkittävän tyhjiön, siirtolaiset Laiginista lähtivätkin Walesin pohjoisosiin; erityisesti Angelseyhin, Carnaronshireen ja Denbigshireen.
700-luvulla Laigin oli jakautunut kahden hallitsijasuvun kesken: pohjoisen Leinster-hallitsijasuvun Murhad mac Brain (kuoli 727) oli Uí Dúnlaingen kuningas, eteläisen Leinster-hallitsijasuvun Áed mac Colggen (kuoli 738) oli Uí Cheinnselaigin kuningas.
Jean Pascal
Ammattilaisura
Ammattilaiseksi Pascal ryhtyi Ateenan olympiakisojen jälkeen tammikuussa 2005. Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan helmikuussa hän voitti Justin Hahnin toisen erän teknisellä tyrmäyksellä. Pascal voitti kahdeksan ensimmäistä ammattilaiskohtaamistaan kunnes pääsi jo saman vuoden joulukuussa iskemään avoimena olleesta Kanadan ylemmän keskisarjan mestaruusvyöstä Martin Desjardinsia vastaan. Pascal voitti ottelun seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Leinster
Historia
Nykyinen Leinster käsittää historiallisen Leinsterin lisäksi myös historiallisen Meathin provinssin. Vanhan Meathin provinssin alueella on nykyään kaksi kreivikuntaa, Meath ja Westmeath.
Jean Pascal
Ammattilaisura
23. kesäkuuta 2006 Pascal voitti Darnell Boonen Trans-American Boxing -liiton ylemmän keskisarjan titteliottelussa täysien kymmenen erän jälkeen kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussaan syyskuussa hän voitti WBC-liiton ylemmän keskisarjan Latino-tittelin kuudennen erän teknisellä tyrmäyksellä Lucas Green Ariasista. Marraskuussa hän voitti Jermain Mackeyn kaikin tuomariäänin 12-eräisessä ottelussa WBO-liiton Pohjois-Amerikan mestaruudesta. Seuraavan vuoden maaliskuussa hän puolusti titteliään Lafarrell Buntingia vastaan voitolla kaikin tuomariäänin, ja kesäkuussa voitti kymmenennen erän teknisellä tyrmäyksellä Christian Cruzin ottelussa, jossa panoksena oli lisäksi pohjoisamerikkalaiset NABA- ja NABF-tittelit. Hän voitti tuomariäänin tittelinpuolustukset myös Kingsley Ikekea ja Brian Normania vastaan.
Leinster
Kaupungit
Leinsterin suurin kaupunki on provinssin ja koko Irlannin tasavallan pääkaupunki Dublin. Suur-Dublinin alueella asuu 1 661 185 (2006) asukasta. Muita mainittavia kaupunkeja Suur-Dublinin alueella on Tallaght (64 282), Blanchardstown (60 000), Cloandalkin (43 929) ja Lucan (37 622). Kilkennyssä ja sen lähiympäristössä asuu 23 967 (2006) ihmistä.
Jean Pascal
Ammattilaisura
Kukistettuaan Omar Pittmanin täyden ajan kestäneessä ottelussa Pascal pääsi WBC-liiton maailmanmestaruusotteluun Carl Frochia vastaan. 6. joulukuuta 2008 käyty ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Froch vei voiton kaikin tuomariäänin. Huhtikuussa Pascal voitti vielä Pablo Daniel Zamoran viidennen erän tyrmäyksellä WBO-liiton intercontintental-titteliottelussa, mutta siirtyi tämän jälkeen sarjaa ylemmäs raskaaseen keskisarjaan (79,4 kg).
Leinster
Kaupungit
Muita merkittäviä kaupunkeja:
Kreivikunnat
Ensin on mainittu englanninkieliset nimet, sitten iirinkieliset suluissa.
Atsorella
Atsorella eli mattoatsorella (Azorella trifurcata) on sarjakukkaiskasvi (heimo Apiaceae), jota kasvatetaan monivuotisena koristekasvina. Laji on kotoisin Chilestä ja Argentiinasta.
Atsorella on matala, patjamaisesti leviävä maanpeitekasvi, jonka nahkeapintaiset lehdet muodostavat ruusukkeita. Se sopii istutettavaksi laattojen ja kivien väliin, muurien päälle sekä kivikkoon. Kasvi kestää vähäistä tallusta; jalanjäljet painuvat kasvustoon, mutta lehdet nousevat hetken kuluttua takaisin ylös. Lehdet ovat kiiltävän tummanvihreät, ja ne saattavat pysyä osin vihreinä talven yli.
Atsorella viihtyy aurinkoisessa kasvupaikassa, missä kasvualusta on läpäisevä hiekkamulta. Se sietää hyvin kuivuutta, muttei talvimärkyyttä. Atsorella kukkii heinäkuussa keltaisin kukin. Kasvia lisätään jakamalla.
Jousi (täsmennyssivu)
Jousi voi tarkoittaa seuraavia:
Kotajärvi (Ulvila)
Kotajärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 380 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa pitkä Kotaoja, joka laskee Pitkäselkään. Isosuon ojia myöten Rottajärvi laskee vetensä Kotajärven kautta.
Järven rantaviiva on 0,84 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta järven ranta on hyvin soistunutta. Järvellä on loma-asunto ja muuta asutusta.
Luonto
Järvi on osittain kasvamassa umpeen. Se saa vettä ympäröivien soiden ojista.
Wu Bangguo
Wu Bangguo (perin.: 吳邦國; yksink.: 吴邦国; pinyin: Wú Bāngguó) on kiinalainen poliitikko. Hän johtaa Kiinan kansankongressin pysyvää komiteaa eli toimii kongressin puhemiehenä. Wuta pidetään nykyään Kiinan kommunistinen puolueen ja koko maan hierarkiassa toiseksi korkeimpana Xi Jinpingin, jolla on hallussaan maan kolme vaikutusvaltaisinta virkaa (kommunistisen puolueen pääsihteeriys, presidenttiys ja keskussotilaskomission puheenjohtajuus), jälkeen.
Wu on koulutukseltaan insinööri ja opiskeli Tsinghuan yliopistossa. Kommunistiseen puolueeseen hän on kuulunut vuodesta 1964 lähtien ja ollut politbyroossa vuodesta 1992.
Ennen valintaansa puhemieheksi Wu toimi Shanghain puoluejohtajana 1991–1994 ja Zhu Rongjin varapääministerinä vuodesta 1995. Hän nousi keskuskomiteaan ja politbyrooseen 1992. Vuonna 2003 hänet valittiin nykyiseen virkaansa, ja hän uusi paikkansa keväällä 2008.
Grotta Azzurra
Historia
Luola on tunnettu jo roomalaisten aikaan. Silloin se tunnettiin nimellä Gradola lähellä sijainneen samannimisen huvilan mukaan. Roomalaiset rakensivat luolasta nymfaionin, jonka patsaista ei nykyään ole paljon jäljellä. Luola unohtui, kunnes vuonna 1826 sen löysi uudestaan saksalainen kirjailija ja taidemaalari August Kopisch ystävänsä saksalaisen taidemaalarin Ernst Friesin kanssa. Luolasta on tullut sittemmin yksi Caprin tärkeimmistä tutustumiskohteista.
The Landing
The Landing on Iron Saviorin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2011.
Kanarian koalitio
Kanarian koalitio (, lyh. CC) on espanjalainen Kanariansaarilla toimiva nationalistinen keskustapuolue. Puolueen puheenjohtaja on Kanarian itsehallintoalueen presidenttinä toimiva Paulino Rivero. Vuoden 2008 vaaleissa puolue sai kaksi paikkaa Espanjan edustajainhuoneseen ja yhden Espanjan senaattiin.
Puolue aloitti toimintansa vuonna 1993 useampien pienempien puolueiden koalitiona, mutta vuodesta 2005 Kanarian koalitio on toiminut yhtenä puolueena. Vanhat pienpuolueet, joita yhdisti kanarialainen nationalismi sekä jopa itsenäistymispyrkimykset, olivat:
Historiastaan huolimatta puolue ei nykyisin enää kannata saarten itsenäistymistä.
Sveitsiläinen tyyli
thumb|250px|[[H. Berthold|H. Berthold AG, Akzidenz-Grotesk 1896. Leikkauksesta tuli sveitsiläisen tyylin tunnusmerkki.]] Sveitsiläinen tyyli eli kansainvälinen typografinen tyyli on yksi tärkeimmistä ja 1900-luvun pitkäikäisimmistä typografisen suunnittelun tyylisuunnista. Se sai alkunsa 1940-luvun lopulla ja loppui varsinaisesti 1970-luvun aikana, joskin sen vaikutus on näkynyt vielä 2000-luvulla.
Kuten sitä edeltäneessä modernistisessa typografian suuntauksessa, sveitsiläisessä tyylissä vältettiin persoonallisen näkemyksen esille tuomista, ja pyrittiin pelkistämiseen ja selkeyteen. Modernismissa pelkistäminen oli lähinnä itseisarvo, kun taas sveitsiläisessä tyylissä yksinkertaisuus palveli typografian viestinnällistä funktiota, ja niinpä sen pohjalta syntyneet tuotteet olivat yleensä luettavampia. Sveitsiläiselle tyylille ominaista oli kuviteltu ruudukko, jota käytetään ladonnan pohjana, ja kuten modernismissa, fontti oli lähes aina jokin groteski (pääteviivaton).
Felix Klink
Felix Georg Klink oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aleksanteri Klink ja Maria Plado. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Elsa Tiilikan kanssa.
Opinnot
Klink kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1922. Klink suoritti kenttätykistön kapitulanttikoulun vuonna 1921 ja reserviupseerikoulun vuosina 1922–1923 ja taktiikan soveltamiskurssin suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927.
Jääkärikausi
Klink työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 16. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin sotapalvelukseen kykenemättömänä pataljoonan täydennysjoukkoon 7. maaliskuuta 1917 ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan.
Talvi- ja jatkosota
Klink otti osaa talvisotaan 3. Kuormastokomppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin myöhemmin kuormastopäälliköksi Kenttätykistörykmentti l:een. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Huoltokoulutuskeskuksen 4. Autokomppaniaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 Jalkaväenkoulutuskeskus 2:n komendantiksi. Hänet vapautettiin palveluksesta vuonna 1942. Sotien jälkeen hän toimi muun muassa Parikkalassa kunnan palopäällikkönä.
Luottamustehtävät
Klink otti osaa paikkakuntansa valistustoimintaan ja oli paikallisen nuorisoseuran puheenjohtajana ja useissa muissa paikkakuntansa luottamustoimissa.
Kivijärvi (Ulvila)
Kivijärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 6,572 hehtaaria ja sen halkaisija on 300 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka virtaa umpeen kasvaneen Veikkojärven kautta.
Järven rantaviiva on 1,243 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, joka on rannasta soistunutta.
Luonto
Maasto järven ympärillä on kivistä. Myös järvessä on pintakiviä ja yksi luoto.
Sanasto
Sanasto on kielen koko sanavarasto tai tietyn aihepiirin termistö. Sanastoksi nimitetään myös yhden aihepiirin selityksin varustettua sanaluetteloa. Erikoisalojen sanastoja ovat esimerkiksi graafisen alan sanasto ja rahoitusalan sanasto. Standardisoimisjärjestöt, Suomessa SFS, ovat julkaisseet lukuisia sanastostandardeja.
Sanastostandardit ovat termejä käsitteleviä standardeja, joissa on tavallisesti mukana käsitteiden määritelmät ja joskus selityksiä, kuvia ja esimerkkejä. Osa sanastostandardeista on kaksikielisiä, mutta yleensä niissä on käytetty useampia kieliä. Termien määritelmät ovat standardeissa vain muutamalla kielellä.
Gladwyn Jebb
thumb|Sr. Gladwyn Jebb
Hubert Miles Gladwyn Jebb, 1. paroni Gladwyn (25. huhtikuuta 1900 – 24. lokakuuta 1996), oli merkittävä brittipoliitikko. Hän oli ensimmäinen (väliaikainen) YK:n pääsihteeri 1945–1946. Tämän jälkeen hän toimi Yhdistyneen kuningaskunnan YK-suurlähettiläänä.
Jebb opiskeli Oxfordissa ja toimi nuorena diplomaattina Konstantinopolissa, Berliinissä ja Roomassa. Toisen maailmansodan aikana hän johti Britannian delegaatiota kansainvälisessä ryhmässä, joka suunnitteli sodanjälkeistä yhteistyötä. Hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien perustamista valmistelevan ryhmän puheenjohtajaksi, mistä hän siirtyi väliaikaiseksi pääsihteeriksi vajaan puolen vuoden ajaksi, lokakuusta 1945 helmikuuhun 1946.
Kun Trygve Lie valittiin pääsihteeriksi, Jebb palasi Britannian ulkoministeriöön. Neljä vuotta myöhemmin hänestä tuli maansa YK-suurlähettiläs.
Deltamarin
Deltamarin Group on Raisiossa vuonna 1990 perustetusta laivansuunnittelutoimistosta alkunsa saanut konserni, jolla on Suomen lisäksi toimipisteitä myös Kiinassa, Puolassa ja Kroatiassa. Yhtiön 400 työntekijästä noin 250 työskentelee Suomessa. Deltamarin Oy:n liikevaihto vuonna 2015 oli noin 36 miljoonaa euroa.
Lokakuussa 2012 Deltamarinin osake-enemmistön kerrottiin siirtyvän suomalaisilta kiinalaiselle AVIC International Investments Limited -yhtiölle 32 miljoonan euron kauppahintaan. Ostaja on osa Kiinan valtiollisesta puolustus- ja lentokoneteollisuusyritys Aviation Industry Corporation of China eli AVIC:a, jolla on yli 300 tytäryhtiötä eri puolilla maailmaa. AVIC on Fortune 500 -listalla sijalla 162 vuonna 2017.
Vuonna 1999 Deltamarinille myönnettiin Tasavallan Presidentin kansainvälistymispalkinto.
Mai Kivelä
Kivelä oli Vasemmistonuorten pääsihteeri ja Animalian toiminnanjohtaja 2013–2015.
Elämä ja ura
Kivelä aloitti Greenpeacen tukijana 9-vuotiaana. Hän on työskennellyt muun muassa järjestön vapaaehtoiskoordinaattorina (2008–2013) ja pohjoismaisen vapaaehtoisyksikön tiiminvetäjän sijaisena sekä ollut aktiivisesti mukana mielenosoituksissa.
Kivelä on työskennellyt useita vuosia eri järjestöissä ja ollut muun muassa Kemianliitossa (nyk. Teollisuusalojen ammattiliitto TEAM) harjoittelijana työmarkkinatiedotuksessa sekä Kepassa harjoittelijana kansainvälisyyskasvatusohjelmassa. Kivelä on luottamustehtävissä vasemmistoliiton ympäristötyöryhmässä, Kallion Vasemmistoliiton varapuheenjohtaja vuodesta 2015 alkaen sekä Suomen YK-liiton hallituksen jäsen.
Kivelä valmistui yhteisöpedagogiksi Humanistisesta ammattikorkeakoulusta vuonna 2007 ja maisteriksi Environment and Development -ohjelmasta King’s College Londonista vuonna 2012. Hän on opiskellut myös sosiologiaa Tampereen yliopistossa. Kivelän lopputyöt käsittelivät globaalikasvatusta ja kansainvälisen kaupan ja vesivarantojen suhdetta ruokaturvaan.
Politiikka
Kivelä oli vasemmistoliiton ehdokas vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa 3354 äänellä.
Kivelä vaittiin eduskuntaan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.