cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Monikulmio
Esimerkkejä
Yleisimmin tarvittavat monikulmiot ovat kolmioita ja nelikulmioita. Kolmiot ovat kaikki yksinkertaisia-, konvekseja- ja syklisiä monikulmioita, mutta riippuen niiden muodosta, ne voivat kuulua eri luokkiin. Tasasivuinen kolmio on samaan aikaan sekä monotoninen-, säännöllinen-, tasakulmainen-, tangentiaalinen- että bisentrinen kolmio. Suorakulmainen kolmio sen sijaan on vain monotoninen-, tangentiaalinen- ja bisentrinen kolmio. Yleensä kolmio on vain monotoninen kolmio. Nelikulmioiden variaatioita on paljon enemmän kuin kolmioiden.
Kulmat
Yleisessä monikulmiossa on n kappaletta kärkiä (ja kulmia) ja niiden välissä n sivua. Sisäkulmaksi kutsutaan sellaista kulmaa, joka aukeaa monikulmion sisäpuolelle. Monikulmion ulkopuolelle jäävä kulma on sisäkulman eksplementtikulma. Sisäkulmien suuruudet voivat vaihdella suuresti, mutta yksinkertaisen monikulmion kulmien yhteenlaskettu summa on
Lävistäjät
Monikulmion lävistäjien lukumäärä voidaan laskea ajattelemalla aluksi kärkipisteiden lukumäärää. Nämä voidaan yhdistää janoilla eri tavalla. Monikulmion sivut eivät ole lävistäjiä, joten ne vähennetään pois Kaikki lävistäjät eivät aina kulje monikulmion sisäosassa, mutta jos näin on, kutsutaan sitä konveksiksi monikulmioksi.
Pinta-ala
pienoiskuva|Monikulmio koordinaatistossa. Yleisen n-kulmaisen konveksin monikulmion pinta-ala voidaan laskea jakamalla se n - 3:lla lävistäjällä n - 2:een kolmioon, joiden pinta-alojen summa on monikulmion ala. Jos yksinkertainen monikulmio on suorakulmaisessa koordinaatistossa ja kärkien Ki koordinaatit ovat (x_i,y_i), saadaan pinta-alaksi Summalausekkeen viimeinen piste on samalla ensimmäinen piste eli (x_1,y_1) = (x_n,y_n).
Sama voidaan ilmaista vektoreilla. Jos ilmaistaan pinta-ala käyttöön z-koordinaatilla ja merkitään, voidaan monikulmion pinta-ala A laskea ristitulon avulla Tällaisia laskentakaavoja suositaan esimerkiksi tietokonelaskennassa niiden helpon ohjelmoitavuuden ansiosta.
Painopiste
Monikulmion painopiste lasketaan kolmiojaotteluun perustuvalla osien painopisteiden yhteisvaikutukseen geometrisenä painopisteenä. Painopistettä voidaan merkitä keskiarvon merkinnällä:
Espoo–Salo-oikorata
Espoo–Salo-oikorata (aikaisemmin Espoo–Lohja–Salo-rata eli ELSA-rata) on suunnitteilla oleva osuus Suomen rataverkkoa. Uusi rataosuus on kaavoitettu kulkevaksi Helsingistä Espoon, Lohjan ja Salon kautta Turkuun, korvaten nykyisin käytössä olevan noin 193 kilometriä pitkän rantaradan, joka kulkee Karjaan kautta. Projektin valmistuessa olisi mahdollista matkustaa Helsingistä Turun päärautatieasemalle 78 minuutissa eli noin puoli tuntia nopeammin kuin rantarataa pitkin. Tähän viitaten radan rakentamista tavoitteleva Helsinki–Turku-rataosuuden parannushanke tunnetaan myös nimellä Turun tunnin juna.
Brandon Jennings
Brandon Jennings (s. 23. syyskuuta 1989 Compton) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän on pelannut kahdeksan vuotta NBA:ssa ja edustaa kaudella 2017–2018 kiinalaista Shanxi Brave Dragonsia. Jennings oli ensimmäinen yhdysvaltalainen pelaaja, joka high schoolin jälkeen pelasi Yhdysvaltojen yliopistojen sijaan ammattilaisena Euroopassa.
Ura
Jennings pelasi lukiokoripalloa Oak Hill Academyssä. Lukion jälkeen Jennings pyrki Arizonan yliopistoon, mutta ei päässyt tasotesteistä läpi. Tämän jälkeen Jennings ajatteli mahdollisuutta siirtyä pelaamaan Eurooppaan ammattilaiseksi. Heinäkuussa 2008 Jennings teki italialaisen Lottomatica Roman kanssa sopimuksen, jonka avulla hän valmistautui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen. Sopimus oli kolmivuotinen ja arvoltaan 1,65 miljoonaa dollaria. Jenningsin alku ei ollut paras mahdollinen Italiassa. Vaikka hän ei saanut paljon pisteitä aikaan, hän sanoi kehittyneensä kauden aikana paljon pelillisesti sekä henkisesti. Euroliigassa Jennings oli tilastojen valossa parempi tehden 7,6 pistettä ottelua kohden.
Espoo–Salo-oikorata
Aiemmin vastaavan rataosuuden rautatiehankkeesta on käytettyä nimeä ELSA-rata. Nimellä tarkoitettiin 1970-luvulla suunniteltua ratalinjausta, joka pantiin kuitenkin jäihin ja korvattiin rantaradan perusparannuksella. Nyttemmin nimitystä käytetään useista eri linjausvaihtoehtoista – sekä uusista että vanhoista – joille yhteistä on radan kulkeminen Espoosta Lohjan kautta Saloon. ELSAn rinnalle on otettu myös esiin visio suurnopeusradasta Pasilasta lentoaseman kautta suoraan Saloon.
Brandon Jennings
Ura
Kesällä 2009 Jennings osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Milwaukee Bucks varasi hänet kymmenentenä. Ensimmäisessä NBA-pelissään Jennings teki heti 17 pistettä ja otti 9 levypalloa Philadelphia 76ersia vastaan. Golden State Warriorsia vastaan marraskuussa 2009 Jennings teki 55 pistettä, joka on historian neljänneksi paras tulos NBA-tulokkaalta.
Espoo–Salo-oikorata
ELSA-rataa ennen suunnitelmissa oli 1960-luvulle saakka ratayhteys Huopalahdesta Ojakkalan kautta Saloon, mutta sitä ei toteutettu. Tämän ajatuksen perillisenä voidaan kuitenkin pitää Vantaankosken rataa.
Hanke vuonna 2023: Turun tunnin juna
Espoo–Salo-oikoradan yleissuunnitelma julkaistiin marraskuussa 2022. Kaksiraiteinen noin 95 kilometriä pitkä suunniteltu oikorata alkaa Espoon rautatieaseman länsipuolelta ja yhdistyy rantarataan Salon rautatieaseman itäpuolella. Radalla olisi sekä matkustaja- että tavaraliikennettä. Nopeimmillaan matkan kesto Helsingin ja Turun päärautatieaseman välisellä pikavuorolla olisi 78 minuuttia eli noin puoli tuntia rantaradalla tehtävää matkaa lyhyempi. Matka Pasilan rautatieasemalta Kupittaan rautatieasemalle olisi nopeimmillaan 68 minuuttia.
Brandon Jennings
Ura
Kesällä 2013 Jennings siirtyi Detroit Pistonsiin pelaajakaupassa, jossa Bucks sai vaihdossa Brandon Knightin, Vjatšeslav Kravtsovin ja Khris Middletonin. Hänen pistekeskiarvonsa neljän Milwaukeessa pelatun runkosarjakauden ajalta on 17,0, levypallokeskiarvonsa 3,4 ja syöttökeskiarvonsa 5,7. Pudotuspeleissä hän pelasi Bucksia edustaessaan kahtena vuonna ja teki keskimäärin 16,7 pistettä ottelua kohden.
Jennings siirrettiin pelaajakaupassa Detroit Pistonsista Orlando Magiciin kesken kauden helmikuussa 2016. Hänet ja Ersan Ilyasova vaihdettiin Tobias Harrisiin. Kesällä 2016 Jennings siirtyi New York Knicksiin ja maaliskuussa 2017 Washington Wizardsiin. Kesällä 2017 hän ilmoitti siirtyvänsä Kiinaan Shanxi Brave Dragons -joukkueeseen.
Espoo–Salo-oikorata
Hanke vuonna 2023: Turun tunnin juna
16. kesäkuuta 2023 Petteri Orpon hallitus (2023-) julkaisi hallitusohjelman, jonka investointipaketin yhteydessä annettiin rahoitusta Tunnin juna -hankkeen käynnistämiseksi tulevalla hallituskaudella. Rakennustyöt aloitetaan rakentamalla Espoon ja Lohjan välinen junarata sekä parantamalla Salon ja Kupittaan välistä rataosuutta.
Tekniset tiedot
Suurelta osin radan linjaus sijoittuu Turunväylän maastokäytävään. Kaikki liikenneväylät risteäisivät oikoradan kanssa eri tasossa, eli yhtäkään tasoristeystä ei rakennettaisi. Rataan kuuluisi yhteensä 111 siltaa ja 22 tunnelia, joiden yhteispituus on noin 31 kilometriä. Junien nopeus Espoon ja Lohjan välillä olisi 120–200 km/h sekä Lohjan ja Muurlan välillä 300 km/h.
Liikennöinti
Oikorata lisäisi kaukojunaliikenteen vuorotarjontaa. Helsingin ja Turun välille on suunniteltu tunneittaisia InterCity-vuoroja sekä vuorokaudessa seitsemän nopeaa pikavuoroa kumpaankin suuntaan. Lähijunia liikennöisi Helsingistä neljä vuoroa tunnissa: kahden päätepysäkki olisi Espoon Histassa ja kahden Lohjan Lempolassa.
Rakentaminen ja kustannukset
Radan rakentamiskustannukset ovat 2,9 miljardia euroa, ja rakentamisen arvioidaan kestävän 8 vuotta. Hankkeen hyöty-kustannussuhde on 0,44–0,54 eli alle yhteiskuntataloudellisen kannattavuusrajan. Radan alta jouduttaisiin purkamaan 33 asuinrakennusta ja yli 200 muuta rakennusta.
Alkuperäinen ELSA-rata
Alkuperäinen ELSA-rata oli suunniteltu rataoikaisu, joka olisi kulkenut reittiä Espoo–Kauklahti–Lohja–Salo. ELSA-rataa suunniteltiin 1970-luvulla, mutta hanke kohtasi vastustusta varsinkin Länsi-Uudeltamaalta, kun pienet kunnat kuten Karjaa ja Inkoo pelkäsivät menettävänsä kunnolliset junayhteydet. Hanke haudattiin vuonna 1975, jolloin päätettiin parantaa vanhaa rataa. Ratavaraus on edelleen olemassa vaihtelevasti kaavoissa: Varsinais-Suomen maakuntakaavoissa varaus on olemassa, mutta Länsi-Uudenmaan kaavoista varaus on poistettu.
Turun ELSA-oikorata jätettiin rakentamatta 1970-luvulla siksi, että siihen aikaan oltiin automyönteisiä eikä uskottu, että nopea henkilöliikenne olisi mahdollista rautateillä. Toinen varteenotettava syy oli se, ettei valtiolla ollut rahaa hankkeen toteuttamiseen. VR oli 1970-luvulla virasto, joka sai kaiken rahoituksensa eduskunnalta. Vain Pohjanmaan, Savon, Karjalan ja Neuvostoliiton radat sähköistettiin ja perusparannettiin, sillä suurteollisuuden tavaraliikenne toi ELSA-radan matkustajaliikennettä suuremmat rahat. Matkustajaliikenne sujui tuolloin kätevämmin busseilla ja henkilöautoilla. RKP vahvisti radan kaatamisen vetoamalla rannikon ruotsinkielisten paikkakuntien junatarjonnan heikkenemiseen ja tuolloin 20 000 asukkaan Lohjakaan ei laittanut vastaan, sillä sieltä kuljettiin henkilöautoilla töihin Helsinkiin moottoritietä pitkin ja ruuhkat eivät olleet vielä pahoja.
Rantaradan peruskorjaus
Rantaradan peruskorjaus kesti yhteensä 16 vuotta vuosina 1979–1995. Samanaikaisesti VR suunnitteli Suomen rataverkon nopeuksien nostoa ja käynnistettiin nk. Nopeajuna-hanke. Korjauksen tavoitteita nostettiin kesken töiden. Nopeustaso nostettiin ensin 120 km/h:sta 160:een ja lopulta 200:aan. Lopputulos kuitenkin oli, että Pendolino-junat otettiin ensimmäisenä käyttöön juuri rantaradalla marraskuussa 1995. Rantaradan peruskorjaus maksoi vuoden 2004 hintatasolla 400 miljoonaa euroa.
Itikka
Itikka on vuonna 1914 perustettu osuuskunta, joka toimii yhdessä Lihakunnan ja Pohjanmaan Lihan kanssa. Ne omistavat yhteensä yli puolet Atrian pörssinoteeratuista osakkeista ja 90 prosenttia äänivallasta. Itikan toimitusjohtaja on Risto Lahti.
Espoo–Salo-oikorata
Rantaradan peruskorjaus
Rantaradan peruskorjausta ei ollut suunniteltu ottamaan huomioon nopeita junia, joten Pendolinokin pystyy käyttämään nopeutta 200 km/h vain hyvin lyhyellä osuudella Paimio–Salo–Pohjankuru (Raasepori). Rantarata on myös kärsinyt vaikean savimaaston takia ennakoitua nopeampaa kulumista ja uppoamista, ja syksyllä 2004 radalle päätettiin tehdä ensihätään korjauksia kesästä 2005 kesään 2006 yhteensä kahdeksalla miljoonalla eurolla. Tämä ei kuitenkaan poista perusongelmia ja radan korjaus kunnolliseksi maksaisi erittäin paljon. Yksiraiteisuuden takia myös lukuisat turvalaiteviat ovat heijastuneet koko radan liikenteeseen.
František Joun
František Joun (s. 1. lokakuuta 1954 Písek, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja, joka toimii nykyisin Tšekin Extraliigan HC Mountfield České Budějovicen toimitusjohtajana.
Espoo–Salo-oikorata
Lohja–Vihti–Espoo-rata
Keväällä 2002 Länsi-Uudenmaan maakuntakaavan käsittelyn yhteydessä Vihdin kunta esitti ajatuksen uudesta ratalinjasta Espoosta Nummelan kautta Lohjalle. Uudenmaan liitto tilasi radasta selvityksen, joka valmistui kesäkuussa 2002. Rata helpottaisi hiljalleen pahenevia ruuhkia maanteillä. Vihdistä kulkee nyt päivittäin noin 4 000 ihmistä töihin pääkaupunkiseudulle enimmäkseen henkilöautoilla.
Itikka
Itikka omistaa 27,68 % lihajalosteita valmistavasta ja markkinoivasta Atriasta sekä 47,3 % lihan hankinnasta vastaavasta A-Tuottajat Oy:stä. Osuuskunnan jäsenet ovat lihantuottajia. Vuonna 2015 jäseniä oli noin 1600. Jäsenmäärä on pienentynyt yli tuhannella vuodesta 2009.
Espoo–Salo-oikorata
Lohja–Vihti–Espoo-rata
Selvityksessä esitetty vaihtoehto erkanisi Espoon aseman jälkeen sukeltaen Mikkelän ja Kehä III:n ali, jolloin linjaus noudattelisi Turunväylän maastokäytävää. Uusia asemia olisivat Koskenmäki, Hista, Veikkola, Huhmari ja Nummela. Muijalan ja Lohjan asemat sijaitsisivat nykyisillä paikoilla. Lisäksi Lohjan keskustaan tulisi nykyisen teollisuusradan varrelle uusi asema.
František Joun
Pelaajaura
Joun pelasi pitkään kotimaassaan HC České Budějovicenn joukkueessa, jota hän edusti vuosina 1972–1985. Joun siirtyi kaudeksi 1986–1987 Suomeen ja I-divisioonajoukkue KooKoon riveihin. Hän ei saavuttanut suurta suosiota joukkueen fanien keskuudessa, mutta kuului päävalmentaja Reino Ruotsalaisen luottopelaajiin.
Joun oli KooKoossa pelatessaan jo uransa loppupuolella ja hänellä oli takanaan kolme polvileikkausta. Joun oli nostamassa joukkuetta SM-liigaan kaudeksi Jääkiekon SM-liigakausi 1987–1988, joka jäi hänen viimeisekseen pääsarjatasolla. Kauden 1988–1989 Joun pelasi vielä Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa ja EHC 80 Nürnbergin joukkueessa. Hän oli tehoilla 14+30=44 joukkueen tehokkain puolustaja.
Espoo–Salo-oikorata
Lohja–Vihti–Espoo-rata
Suunniteltu rata on kaksiraiteinen sähköistetty kaupunkirata. Radan kokonaispituus on 41 km, josta uutta rataa on noin 28,5 km. Lisäksi Nummelan ja Lohjan keskustan välille tarvitaan noin kolme kilometriä uutta rataa. Radan suurin nopeus olisi 160 km/h, joka mahdollistaisi liikennöinnin kallistuvakorisella kalustolla 200 km/h. Toisessa vaiheessa voitaisiin rakentaa uusi linjaus nopeudelle 250 km/h suoraan Lohjalta Espooseen.
Itikka
Perustaminen
Karjanmyyntiosuuskunnan perustaminen Etelä-Pohjanmaalle oli ensimmäisen kerran esillä 1908, jolloin agronomi Jaakko Svan piti asiasta alustuksen. Vuonna 1910 karjanhoitokonsulentiksi tuli Pellervon konsulentti Yrjö Collan joka toimi myös Ilmajoen karjanhoitokoulun johtajnaa. Vuonna 1913 Collan teki uuden aloitteen Ilmajoella, jossa osuustoimintaa oli jo harjoitettu tuloksekkaasti. Osuuskunta Itikka perustettiin 28. tammikuuta 1914 Seinäjoen Rautatieläisten talossa.
František Joun
Valmentajana ja toimitusjohtajana
Tammikuusta 1990 kevääseen 1993 Joun valmensi HC České Budějovicea Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa. Hän valmensi myös Saksan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Oberligassa Adendorf EC:tä kauden 2000–2001.
Kaudeksi 2004–2005 Joun siirtyi HC České Budějovicen toimitusjohtajaksi ja on hoitanut virkaa tuosta lähtien. Joukkue pelasi hänen ensimmäisen kautensa 1. Národní Hokejová Ligassa, mutta nousi Extraliigaan keväällä 2005.
Espoo–Salo-oikorata
Lohja–Vihti–Espoo-rata
Rakentaminen vaikeaan maastoon ja monet uudet asemat tekevät Nummelan radasta kalliin. Rata maksaisi karkeasti arvioiden 250–350 miljoonaa euroa, kun Lahden oikorata maksoi budjetin mukaan 335 miljoonaa.
Lähtökohtana liikennöinnissä on ruuhka-aikana 10 minuutin vuoroväli Leppävaaran ja Espoon asemien välillä. Joka toinen juna voisi jatkaa rantaradalle ja joka toinen Lohjan suuntaan. Junakaluston kehittyessä mahdollistuu myös junan jakaminen kahteen eri suuntaan lähtevään runkoon.
Jos uusi rata rakennetaan, muodostuu radan varrelle nauhakaupunki Espoosta Veikkolan ja Nummelan kautta Lohjalle. Rata toisi varrelleen arviolta 50 000–70 000 uutta asukasta. Rata aiheuttaisi nykyisten keskusten Veikkolan, Nummelan ja Lohjan merkittävän kasvun. Lisäksi muodostuisi uusia keskuksia asemien kohdalle, joita voisivat olla Koskenmäki, Hista, Huhmari ja Muijala.
Joukkoliikenne ja liityntäliikenne
Uuden kaupunkijunan pysähdyspaikoiksi ennen Espoota on suunniteltu Helsinki, Pasila, Huopalahti tai Kauniainen ja Leppävaara. Koeajoissa Sm4-junalla on päästy 17 minuutin matka-aikaan Helsingin ja Espoon keskuksen välillä. Nykyliikenteessä nopein matka-aika tällä välillä on kaukojunan 21 minuuttia.
Matka-aikoja Helsingin keskustasta
Rakentamiskustannukset
Radan rakennuskustannuksiksi on arvioitu 250–350 miljoonaa euroa. Yksikköhintoina on käytetty:
Uusi ELSA
Keväällä 2004 Ratahallintokeskus julkaisi raportin Etelä-Suomen rautatieliikenteen visiotarkastelut 2050. Selvityksessä tarkasteltiin eri vaihtoehtoja Etelä-Suomen rautatieliikenteen kehittämisestä pitkällä tähtäimellä. Rantaradan osalta mukana olivat vaihtoehdot: nykyisen rantaradan kehittäminen, Espoo–Nummela–Lohja-rata, Espoo–Nummela–Lohja–Salo-rata sekä suurnopeusrata Pasila–lentoasema–Salo. Viimeisellä matka-aika Turun ja Helsingin välillä olisi 55 minuuttia. Suurnopeusrata on mukana myös YTV:n PLJ 2002:n YTV 2050 Raideliikenteen pitkän tähtäyksen visiot Helsingin seudulla -selvityksessä.
ELSA-radan varauksia on maakunta- ja seutukaavoissa toteutettu vaihtelevasti. Rantaradan huono kunto sekä vanhan ELSA-linjauksen alhainen nopeustaso käynnistivät lopulta uuden selvitystyön. Liikenne- ja viestintäministeriö asetti marraskuussa 2004 työryhmän selvittämään vaihtoehtoja rantaradan parantamiselle nopean liikenteen tarpeisiin. Yhtenä vaihtoehtona on myös vanhan ELSAn mukainen linjaus parannetulla geometrialla. Aikaa työryhmälle annettiin vuoden 2006 toukokuun loppuun. Selvityksen jälkeen päätetään, millaisia ratavarauksia kaavoituksessa aiotaan tulevaisuudessa ottaa huomioon.
Ratahallintokeskuksen vuonna 2002 tekemässä Rataverkko 2020 -suunnitelmassa ei Espoo–Nummela–Lohja-rata eikä muitakaan toimenpiteitä Turun raideyhteydelle ole mukana. Ratahallintokeskus on myös selvitystyötä käynnistettäessä lausunut, että seuraavan 10–15 vuoden aikana uutta rataa ei ainakaan rakenneta.
Esiselvityksen tekeminen
Liikenne- ja viestintäministeriö aloitti Helsingistä Turkuun johtavan uuden radan esiselvityksen 15. maaliskuuta 2005. Selvityksessä tutkittiin vaihtoehtoiset linjaukset, niiden kustannukset ja vaikutukset. Selvityksen toimeksiantajana oli ministeriön asettama työryhmä. Työssä selvitettiin, mitkä ovat edellytykset nopean 200–300 kilometriä tunnissa liikennöitävän radan toteuttamiselle.
Tutkimuksessa vaihtoehtoina olivat rantaradan kehittäminen, vuoden 1979 ELSA-yleissuunnitelman mukainen linjaus sekä uutta moottoritietä mukaileva linjaus. Myös taajama- ja tavaraliikenteen tarpeet otettiin huomioon. Lisäksi tutkittiin, olisiko mahdollista linjata Turun rata Helsinki-Vantaan lentoaseman kautta. Helsingin Ilmalan varikon kapasiteetti vaikuttaa oleellisesti rataverkon kehittämiseen.
Konsultin selvitys valmistui helmikuun 2006 loppuun mennessä. Sitten siitä pyydettiin lausunnot. Näiden pohjalta työryhmä teki lopulliset suositukset ja ehdotukset jatkotoimiksi vuoden 2006 toukokuun loppuun mennessä. Esiselvityksen tarkoitus on antaa taustatietoa jatkosuunnittelulle ja kaavavarauksille. Selvitystä johtavat liikenne- ja viestintäministeriö ja Ratahallintokeskus. Työryhmässä on lisäksi edustusta ympäristöministeriöstä, Uudenmaan ja Varsinais-Suomen liitoista sekä YTV:stä.
Vuonna 2016 valmistunut Liikenneviraston selvitys suosi radan rakentamista. Hallitus myönsi huhtikuussa 2016 rahaa Tunnin juna -nimellä kulkevan yhteyden jatkosuunnitteluun.
Hankearviointi
Väyläviraston tekemässä hankearvioinnissa tarkasteltiin kolmea vaihtoehtoa:
Hankearvioinnin mukaan mikään arvioiduista vaihtoehdoista Helsingin ja Turun välisen yhteyden nopeuttamiseksi ei ole taloudellisesti kannattava.
Rauma-Repola
thumb|[[M/T Aleysk|M/T Aleysk, kuvassa nimellä Renda (IMO 8129618) valmistui Rauma-Repolan Savonlinnan telakalta vuonna 1984.]] thumb|[[M/S Kapitan Voolens|M/S Kapitan Voolens, kuvassa nimellä Cailin (IMO 8016677) rakennettiin Rauma-Repolan Uudenkaupungin telakalla vuonna 1981.]] Rauma-Repola Oy oli suomalainen metsä-, metalli- ja telakkateollisuutta harjoittanut pörssiyhtiö, joka sulautettiin vuonna 1990 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n kanssa Repola Oy:ksi. Rauma Oyj peri metalli- ja koneteollisuustoiminnan.
Historia
Rauma-Repola perustettiin vuonna 1952 sulauttamalla keskenään Rauma-Raahe Osakeyhtiö, Repola-Viipuri Oy ja Lahti Oy. Kaikki kolme yhtiötä kuuluivat kansallispankkilaiseen teollisuusryhmään. Taustana fuusiolle oli uusi pankkilaki, jonka mukaan pankkilaitos ei saanut omistaa teollisuutta, tavarakauppaa tai merenkulkua harjoittavien osakeyhtiöiden osakkeita enempää kuin enintään 20 prosenttia yhtiön koko osakekannasta.
Sulautumisessa syntyneen yhtiön pääpaino oli metsäteollisuudessa; lähinnä sahateollisuudessa ja sellun valmistuksessa. Yhtiö valmisti myös puuhioketta Martinniemen puuhiomossa. Sahalaitokset olivat :
Näiden toimialojen lisäksi yhtiöllä oli konepaja Raumalla sekä telakat Raumalla, Loviisan Valkossa ja Savonlinnan Pääskynniemessä, sekä Inkilänniemessä.
Vuonna 1970 Rauma-Repola hankki Tampereella toimivan konepajayhtiön Lokomo Oy:n osakekannan. Lokomon tuotevalikoimaan kuuluivat tuohon aikaan muun muassa kaivinkoneet, murskaimet, tiehöylät, nosturit ja metsäkoneet. Vetureiden valmistuksen Lokomo oli jo lopettanut.
1972 Rauma-Repola aloitti öljynporauslauttojen valmistuksen Mäntyluodon telakalla.
1984 Rauma-Repolan metsäkoneryhmä osti ruotsalaisen Kockumsin metsäkonetoiminnot.
Vuonna 1982 Rauma-Repola hankki myös venttiileitä valmistavan suomalaisen Neles Oy:n. Kuusi vuotta myöhemmin 1988 yhtiö osti yhdysvaltalaisen Jamesbury Inc:in ja yhtiöt yhdistettiin Neles-Jamesburyksi.
1983 Perustettiin tytäryhtiö Rauma-Repola Oceanics, joka tunnettiin valmistamistaan Mir sukellusveneistä.
1987 Rauma-Repola osti metsä- ja metalliteollisuutta harjoittaneen W. Rosenlew Oy:n ja sulautti sen itseensä samana vuonna.
1988 Rauma-Repola lopetti Joensuussa Penttilän sahan toiminnan.
1989 Rauma-Repola osti 100 prosenttia Timberjackin, Koehringin ja Peerlessin metsäkoneiden valmistuksen.
Seututie 468
Seututie 468 sijoittuu luoteis- ja kaakkoissuuntaisena väylänä Leppävirran Sarkamäestä ja Savonlinnan Hannolanpellon välillä. Väylän reitti kulkee Varkauden Kangaslammin ja Savonlinnan Oravin kylien kautta. Seututie 468 alkaa Leppävirralta valtatien 23 Sarkamäen liittymästä ja päättyy Savonlinnassa seututien 471 Hannolanpellon liittymään. Väylällä on yksi lossiyhteys Tappuvirrassa Tappuvirran lossi, lisäksi väylä ylittää Oravin kanavan ja Haponlahden kanavan.
thumb|left | Vanhat männyt Niittylahden kulttuurimaisemassa
Seututien 468 varrella sijaitsee nähtävyyksiä kuten Rauhalinna, Juvolan vanha tiilitehdas sekä Kangaslammin ja Oravin kylät. Sarkamäki–Hannolanpelto-tieosuuden ainoa, Varkauden ja Savonlinnan välinen linja-autovuoro lakkautettiin kesäkuussa 2012, kun ELY-keskus lopetti vuoron tukemisen.
Öland-luokka
Öland-luokka oli Ruotsin merivoimien kahden hävittäjän muodostama alusluokka.
Hellekypärä
350px|thumb|Britannian kuninkaallista merijalkaväkeä hellekypärissä 200px|thumb|[[Harry S. Trumanin hellekypärä, tyypillinen siviilimalli]] 200px|thumb|[[Saksan Afrika Korpsin hellekypärä.]] Hellekypärä on kevyt, korkista tai sola-kasvin huokoisesta ytimestä valmistettu, kankaalla päällystetty, auringolta suojaava hattu. Ennen hellekypärää käyttivät länsimaalaiset tropiikissa, mutta nykyään sitä käytetään yleisimmin Vietnamissa.
Hellekypärän esimuotoja on käytetty jo 1840-luvulla, mutta suuren suosion se saavutti vuoden 1870 paikkeilla, kun eurooppalaiset sotilaat ottivat sen käyttöön trooppisissa siirtomaissa. Hellekypärän muotoiluun vaikutti suuresti vuoden 1870 Ranskan–Preussin sodan kuuluisaksi tekemä saksalainen piikkikypärä, Pickelhaube. Hellekypärän runko oli kevyttä, huokoista ydinainetta, sen reunassa oli terävät ulokkeet eteen- ja taaksepäin ja se päällystettiin valkoisella kankaalla (myöhemmin käyttöön otettiin myös paremmin maastoutuvia värejä). Kuvussa oli tuuletusreikiä. Etupuolelle kiinnitettiin kokardi tai muu tunnus, ja usein lakea koristi nuppi tai messinkinen piikki. Leuan alle tuli joko nahkaremmi tai messinkiketju. Hellekypärä yhdistettiin erityisesti viktoriaaniseen Britanniaan, mutta sitä käyttivät tropiikissa kaikkien eurooppalaisten valtojen ja myös Yhdysvaltain sotilaat.
1800-luvun lopulta alkaen hellekypärästä tuli suosittu päähine tropiikissa oleskelevien länsimaisten siviilien keskuudessa. Siviilimallinen hellekypärä oli sotilasmallia käytännöllisempi, koruttomampi ja matalampi, ja siinä oli koko ympärysmitaltaan leveä lieri. Hellekypärää käyttivät naiset ja miehet, nuoret ja vanhat sekä muodollisissa että epämuodollisissa tilaisuuksissa aina toiseen maailmansotaan asti.
Toisen maailmansodan jälkeen Vietnamissa vapautusliike Viet Minh omaksui ranskalaisten siirtomaaisäntien käyttämän hellekypärän tunnuksekseen, ja se on yhä Vietnamissa suosittu päähine sekä sotilailla että siviileillä. Malli on sama kuin sotaa edeltäneen ajan siviilimalli, mutta kangaspäällinen on vihreä, ja edessä tai takana on joskus metallinen tunnusmerkki.
Vietnamin lisäksi hellekypärää käyttävät Britannian ja Thaimaan armeijat seremoniallisissa tilaisuuksissa sekä joskus Yhdysvaltain merijalkaväen kouluttajat.
Suomessa eräs tunnetuimpia hellekypärää käyttäviä fiktiivisiä henkilöitä lienee mainoshahmo Kari Grandi. Myös Muumipappa käyttää hellekypärää yhdessä Muumilaakson tarinoiden jaksossa.
Atomifysiikka
Atomifysiikka on laajassa merkityksessä aineen atomirakennetta ja ominaisuuksia tutkivaa fysiikkaa, tavallisesti kuitenkin atomien elektroniverhoa ja siihen liittyviä ilmiöitä tutkiva fysiikan osa.
Lyceum
Lyceum esiintyy usein koulujen nimissä, suomeksi lyseo, mutta tarkoittaa myös esimerkiksi seuraavia:
Tarhakielo
Tarhakielo eli tarhakalliokielo (Polygonatum × hybridum) on torvikielojen sukuun kuuluva risteymälaji, jota viljellään koristekasvina. Sen kantalajit ovat lehtokielo (Polygonatum multiflorum) ja kalliokielo (Polygonatum odoratum).
Tarhakielo kasvaa kantalajejaan kookkaammaksi, 50–100 senttimetriä korkeaksi ja muodostaa joskus laajoja kasvustoja. Sen varsi on tyveltä liereä ja yläosasta särmikäs. Kukat ovat lehtihangoissa 1–5 kukan ryhminä, verrattuna kantalajeihin kalliokielon kukkaryhmässä on 1–2 ja lehtokielon 2–5 kukkaa. Heteen varsiosa eli palho on lyhytkarvainen. Risteymä on yleensä marto.
Suomessa tarhakielo on melko harvinainen. Siitä on jonkin verran havaintoja maan länsi- ja lounaisosassa.
Bulgaria
Bulgaria, virallisesti Bulgarian tasavalta on valtio Balkanilla Kaakkois-Euroopassa. Se sijaitsee Mustanmeren rannalla, ja sen rajanaapureita ovat Kreikka ja Turkki etelässä, Serbia ja Pohjois-Makedonia lännessä ja Romania pohjoisessa. Bulgarian pääkaupunki on Sofia. Maassa on noin 7 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala on 110 879 neliökilometriä.
Turkinsukuisten bolgaarien, traakialaisten ja slaavien jälkeläiset omaksuivat kristinuskon Kyrilloksen ja Metodioksen lähetystyön ansiosta 800-luvulla. Maan kulttuuri kehittyi luostarien suojissa myös turkkilaisvallan aikana. Maailmansotien jälkeen maa kuului kommunistiblokkiin yli neljänkymmenen vuoden ajan. Monipuoluejärjestelmää ja markkinataloutta on harjoitettu vuodesta 1989, ja Euroopan unioniin Bulgaria liittyi vuonna 2007.
Maantiede
thumb|left|Bulgarian topografinen kartta. thumb|left|Pilviä Balkanvuorilla. thumb|left|[[Tonavan tasankoa toukokuussa.]]
Bulgaria koostuu Traakian, Moesian ja Makedonian muinaisista alueista. Maan lounaisosa on vuoristoista, ja siellä sijaitsee Balkanin korkein kohta, Musala, 2 925 metriä merenpinnan yläpuolella. Rodopivuoret ulottuvat Traakian maakunnasta Kreikan puolelle, ja Balkanvuoret kulkevat lännestä itään maan keskellä. Kaakossa Mustanmeren rannikolla on kukkuloita ja tasankoa. Balkanvuorten pohjoispuolella on Tonavan ylänkö, jonka kukkulat ovat maan vilja-aitta. Tonava kulkee maan pohjoisrajalla. Muita suuria jokia ovat Struma, Mesta ja Maritsa etelässä.
Bulgarian kallioperä on altis maanjäristyksille, joita sattui vuosien 1900 ja 1986 välillä 16 kertaa.
Bulgarian rajanaapureita ovat Kreikka, jonka kanssa yhteistä rajaa on 494 kilometriä, Pohjois-Makedonia (148 kilometriä), Romania (608 kilometriä), Serbia (318 kilometriä) ja Turkki (240 kilometriä).
Luonto
Bulgarian kasvillisuus kukoistaa erityisen monimuotoisena vuoristoissa. Eniten kotoperäisiä lajeja kasvaa Balkanvuorilla, missä on yli 90 sellaista lajia ja alalajia, joita tavataan vain Bulgariassa, ja niistä noin 20 lajia on vain näillä vuorilla. Kaikkiaan Keski-Balkanin kansallispuistossa on tavattu noin 1 900 kasvilajia ja -alalajia. Myös Mustanmeren rannikolla lajien määrä on runsas, ja kasvillisuustyypit vaihtelevat suhteellisen pienellä alueella suuresti.
Myös Bulgarian eläimistö on monipuolinen, ja maassa on tavattu noin sata nisäkäslajia ja yli 400 lintulajia. Suurista nisäkkäistä esiintyvät karhu, susi, kultasakaali, metsäkissa, saukko, tiikerihilleri ja gemssi. Lepakkolajien määrä on Euroopan suurimpia, sillä Euroopan 39 lajista 32 elää Bulgariassa. Lintuhavaintoja on tehty paljon, koska maa sijaitsee kahden suuren muuttoreitin varrella ja siellä pysähtyvät sekä Mustanmeren rannikkoa että Struman laaksoa pitkin kulkevat muuttolinnut. Sammakkoeläimiä on 17 lajia ja matelijoita 36 lajia.
Lähes 23 prosenttia maan pinta-alasta on suojeltu Euroopan unionin Natura 2000 -hankkeen puitteissa.
Historia
vasen|thumb|Raunioita [[Pliskassa, Bulgarian ensimmäisen valtakunnan pääkaupungissa.]] thumb|Bulgarian tsaari Ferdinand. thumb|Bulgarialaisia joukkoja Balkanin sodissa vuonna 1912. thumb|250px|Bulgarian sosialistisen vallankumouksen vuosipäivää juhlistava neuvostoliittolainen postimerkki.
Varhaiset vaiheet ja osmanivalta
Alun perin turkinsukuiset bolgaarit saapuivat Tonavan alajuoksulle Asparuhin johtamana Azovanmeren pohjoispuolelta Suur-Bolgariasta. Vuonna 681 he perustivat ensimmäisen Bulgarian valtakunnan. Se saavutti laajimman kokonsa sen ensimmäisen tsaarin, vuosina 893–927 hallinneen Simeon I:n johdolla. Bulgaarit kääntyivät kristinuskoon 865 ja samaan aikaan kehitettiin kyrilliset aakkoset.
Bysantin valtakunnalla oli huomattava vaikutus Bulgarian hallintoon ja kulttuuriin. Bulgaarit olivat ajoittain myös bysanttilaisten vaarallisimpia vihollisia, etenkin kaani Krumin (hallitsi noin 803–814) ja tsaarien Simeonin ja Samuilin (hallitsi 997–1014) aikana. Vuonna 1014 Bysantin keisari Basileios II sai ratkaisevan voiton bulgaareista Kleidionin taistelussa, ja koko Bulgaria oli Bysantin vallassa vuoteen 1018 mennessä. Bulgaarit kuitenkin kapinoivat vuonna 1185 ja perustivat toisen Bulgarian valtakunnan. Bulgariasta tuli paikallinen mahti 1100- ja 1200-luvuilla etenkin Ivan Asen II:n aikana 1218–1241. Turkkilaiset valloittivat Bulgarian 1396, jolloin siitä tuli ensimmäisenä Euroopan maana osa Osmanien valtakuntaa. Monia luostareita tuhottiin ja ryöstettiin, mutta ne jotka säilyivät, muodostuivat kansallistunteen ja kulttuurin suojapaikoiksi.
Itsenäistyminen
Vuonna 1876 bulgarialaiset nationalistit kapinoivat Turkin valtaa vastaan, mutta osmanit kukistivat kapinan julmasti. Verilöylyt käänsivät Euroopan mielipiteen osmaneja vastaan, eivätkä suurvallat puuttuneet Venäjän aloittamaan Turkin sotaan. Bulgarialaiset taistelivat venäläisten rinnalla, ja sodan päättäneessä San Stefanon sopimuksessa Bulgaria sai itsenäisyyden. Euroopassa sopimuksen pelättiin johtavan Venäjän vallan kasvuun, joten vielä samana vuonna Berliinin kongressissa osa ruhtinaskunnan alueista palautettiin osmaneille. Vuonna 1885 Itä-Rumelia liitettiin ruhtinaskuntaan, joka löi Serbian noin kaksi viikkoa kestäneessä sodassa. Venäjä oli suhtautunut tsaari Aleksanteri II:n salamurhasta alkaen epäluuloisesti bulgarialaisten liberaaleihin ajatuksiin, ja vaati ruhtinas Alexander von Battenbergin eroa valtionjohdosta. Venäjällä koulutetut bulgarialaisupseerit syöksivät Battenbergin vallasta vuonna 1886, ja valtion johtoon nousi Saksi-Coburg-Gotha-suvun Ferdinand I.
Bulgaria liittoutui Kreikan, Montenegron ja Serbian kanssa Turkkia vastaan vuosina 1912–1913 käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa ja sai haltuunsa yhteyden Egeanmerelle. Makedoniasta syntyneen kiistan vuoksi käyty toinen Balkanin sota Turkkia, Kreikkaa, Romaniaa ja Serbiaa vastaan päättyi Bulgarian tappioon, ja Bulgaria menetti suuren osan Makedoniaa ja eteläisen Dobrudžan. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa saksalaiset ja itävaltalaiset diplomaatit saivat suostuteltua Bulgarian liittymään 1915 hyökkäykseen Serbiaa vastaan. Keskusvaltojen kärsittyä tappion sodassa Bulgaria menetti Neuillyn rauhassa yhteytensä Aigeianmerelle. Kahden sotatappion jälkeen Ferdinand luopui kruunusta ja häntä seurasi hänen poikansa Boris III.
Vuonna 1919 valtaan tuli Bulgarian agraariunioni, jonka johtaja Aleksandăr Stambolijski nousi pääministeriksi ja jakoi maata köyhille talonpojille. Agraariunionin hallitus syöstiin vallasta oikeistolaisessa vallankaappauksessa 1923 ja Stambolijski murhattiin. 1930-luvun kuluessa tsaari Boris III julisti ”kuninkaallisen diktatuurin”, kieltäytyi perustuslain uudistuksesta ja lykkäsi vaaleja vuosien ajan.
Toinen maailmansota ja kommunistivalta
Toisessa maailmansodassa Bulgaria oli aluksi puolueeton. Venäläismielisyys oli vahvaa maassa ja bulgarialaiset kannattivat laajasti Molotov–Ribbentrop-sopimusta. Läheisempään "ystävyys- ja avunanto"-sopimukseen Bulgaria ei kuitenkaan lähtenyt. Bulgaria oli myös aiemmin yrittänyt parantaa välejään esimerkiksi Jugoslaviaan ja Kreikkaan. Bulgarian alun pyrkimykset pysytellä puoleettomana tiivistyvät tsaari Boris III:n toteamukseen: "Armeijani on saksalaismielistä, vaimoni on italialainen ja kansani on venäläismielistä. Vain minä olen Bulgaria-mielinen!" Bulgaria oli kuitenkin asettanut itsensä taloudelliseen riippuvuuteen kolmannesta valtakunnasta ja lopulta liittyi Saksan puolelle toivoessaan saavansa menettämänsä alueet takaisin. Bulgaria pitikin sodan aikana hallussaan menettämiänsä alueita. Bulgaria otti saksalaismielisyydessään käyttöön rotulait ja luovutti valloittamiltaan alueilta noin 11 000 juutalaista Saksaan. Parlamentin, kirkon ja erilaisten ruohonjuuritason toimijoiden painostuksesta juutalaisten luovutukset keskeytettiin Saksan painostuksesta huolimatta. Tsaari Boris III kuoli äkillisesti vuonna 1943 palattuaan vierailulta Adolf Hitlerin luota. Valtaistuimelle astui hänen kuusivuotias poikansa nimellä Simeon II kolmen sijaishallitsijan kanssa, joista valta oli pääministeri Bogdan Filovilla.
Vuonna 1944 maailmansodan käännyttyä akselivaltojen tappioksi Bulgaria pyrki välttämään taistelut omalla maaperällään, julisti sodan Saksalle ja pyrki rauhansopimukseen länsiliittoutuneiden kanssa. Länsiliittoutuneet kuitenkin hylkäsi sopimusehdotukset, ja Neuvostoliitto julisti Bulgarialle sodan ja miehitti maan. Rauhansopimuksen ehdot velvoittivat Bulgarian luovuttamaan Makedonian ja Traakian Jugoslavialle ja Kreikalle. Bulgarian tuli myös maksaa sotakorvauksia Kreikalle, Jugoslavialle ja Neuvostoliitolle, joista se maksoi osia. Neuvostoliiton tukema isänmaanrintama nousi valtaan vallan­kaappauksella. Monarkia lopetettiin 1946 ja maa julistettiin Bulgarian kansantasavallaksi. Kommunistipuolue voitti vaalit ja Georgi Dimitrov valittiin pääministeriksi. Natsit olivat aiemmin syyttäneet häntä valtiopäivätalon poltosta. Uuden perustuslain mukaan Bulgariasta tuli neuvostomallinen yksipuoluevaltio ja talous kansallistettiin. Dimitrov kuoli vuonna 1949. Jotkut tahot ovat epäilleet, että hän olisi joutunut Stalinin myrkyttämäksi, joka pelkäsi, että Bulgaria olisi alkanut omapäiseksi Jugoslavian tavoin. Bulgarian asevoimat kytkettiin osaksi neuvostoarmeijaa. Länsivallat eivät olleet tuolloin kiinnostuneita Bulgarian ja muun Balkanin kohtaloista ja alue tunnustettiin pian osaksi Neuvostoliiton "etupiiriä".
Todor Živkovin aika 1954–1989
Todor Živkovista tuli kommunistisen puolueen pääsihteeri 1954. Hänen johdollaan maasta tuli vankka Neuvostoliiton liittolainen. Maan joukot osallistuivat Tšekkoslovakian miehitykseen 1968. Vuonna 1971 otettiin käyttöön uusi perustuslaki ja Živkov sai myös valtionpäämiehen (korkeimman neuvoston puheenjohtaja) aseman. Kommunistinen Bulgaria oli Neuvostoliiton uskollisimpia liittolaisia. Živkov jopa halusi liittää Bulgarian osaksi Neuvostoliittoa.
Vuosina 1985–1989 tehtiin Neuvostoliiton esimerkin mukaan hallinnollisia ja taloudellisia uudistuksia. Živkovin hallinto alkoi myös korostaa bulgarialaista nationalismia, ja 1984 maan turkkilainen vähemmistö määrättiin ottamaan slaavilaiset sukunimet. Bulgarialaistamisohjelma johti 1989 turkkilaisten joukkopakoon maasta. Marraskuussa 1989 kymmenettuhannet mielenosoittajat lähtivät Sofian kaduille, ja maltillinen Petăr Mladenov syrjäytti Živkovin, jonka aikakausi kommunistisen Bulgarian johdossa kesti 35 vuotta vuodesta 1954 vuoteen 1989.
Kommunismin jälkeinen aika
Bulgaria siirtyi monipuoluejärjestelmään ja kommunistinen puolue muutti nimensä Bulgarian sosialistiseksi puolueeksi (BSP). Sen vastapainoksi syntyi Demokraattisten voimien liitto (UDF). Ensimmäisissä monipuoluevaaleissa kesäkuussa 1990 sosialistit saivat 53 prosenttia äänistä ja UDF kolmanneksen. Maa oli kuitenkin 1990-luvulla epävakaassa tilassa, ja ympäri maata oli protesteja ja levottomuuksia.
Maan ensimmäinen ei-kommunistinen pääministeri kommunismin kaaduttua oli Filip Dimitrov, joka ehti olla tehtävässä vuoden ennen kuin hän joutui lokakuussa 1992 jättämään eronpyynnön sen jälkeen kun parlamentti oli antanut hänen talouspolitiikalleen epäluottamuslauseen. Talous oli edelleen kaaoksessa, ja vuonna 1996 suuri inflaatio johti useisiin lakkoihin ja mielenosoituksiin. Tilanne kuitenkin parani, kun Kansainvälinen valuuttarahasto puuttui asiaan ja maassa aloitettiin monet taloudelliset uudistukset.
Valtapuolueet eivät olleet onnistuneet kehittämään tarpeeksi maan tilaa, joten entisen tsaarin Simeon II:n puolue voitti vaalit yllättäen kesäkuussa 2001. Simeon valittiin pääministeriksi, mutta hän ei onnistunut parantamaan taloutta, vaikka oli luvannut kääntää maan suunnan 800 päivässä. Sosialistit nousivatkin jälleen valtaan vuoden 2005 vaaleissa, ja Sergei Staniševista tuli pääministeri. Simeonin aikana Bulgariasta oli tullut Naton jäsen, ja vuonna 2007 se liittyi Euroopan unioniin. Vuonna 2008 EU pidätti avustusrahoja, koska Bulgaria ei ollut saanut korruptiota kuriin.
Bulgarian presidentivaaleissa marraskuussa 2016 voitti sosialistien tukema ehdokas, maan ilmavoimien entinen komentaja Rumen Radev, joka oli ilmaissut haluansa parantaa Bulgarian ja Venäjän suhteita. Hän astui virkaansa maan presidenttinä tammikuussa 2017.
Parlamenttivaaleissa maaliskuussa 2017 voitti keskustaoikeistolainen ja EU-myönteinen GERB-puolue. joka sai yli 30 % äänistä. Pääministeriksi nousi puolueen johtaja Boyko Borisov, joka on ollut aiemmin kahdesti maan pääministeri. Ensimmäisen kerran hän erosi pääministerin tehtävästä vuonna 2013 maanlaajuisten köyhyyttä ja korruptiota vastaan nousseiden protestien jälkeen ja toisen kerran vuoden 2016 presidentinvaalien jälkeen. Bulgariassa oli ollut vaikeuksia saada aikaan kestävää hallitusta ja vaalien jälkeen muodostettu hallitus oli maan neljäs hallitus neljän vuoden aikana ja vuoden 2017 vaalit olivat maan kolmannet parlamenttivaalit neljän vuoden aikana.
Politiikka
thumb|250px|Bulgarian parlamenttirakennus Sofiassa. pienoiskuva|[[Rumen Radev, Bulgarian presidentti vuodesta 2017.]]
Hallinto ja sisäpolitiikka
Bulgarian presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiskaudelle. Kaudet on rajattu kahteen. Presidentin valta ei yleisesti ottaen ole kovin suuri, mutta hän on armeijan ylipäällikkö ja voi hylätä lakialoitteet, mutta kansalliskokous voi hylätä presidentin veton yksinkertaisella ääntenenemmistöllä.
Yksikamarisessa parlamentissa, kokouksessassa, on 240 edustajaa, jotka valitaan nelivuotiskausille. Listavaalin äänet annetaan puolueille tai ehdokaslistoille yhdeksässä vaalipiirissä. Puolueen pitää saada vähintään 4 prosenttia äänistä saadakseen edustajia. Parlamentti valitsee ja voi erottaa pääministerin.
Ulkopolitiikka ja sotavoimat
Bulgaria on kuulunut YK:hon vuodesta 1955, ja sillä on ollut paikka turvallisuusneuvostossa kolme kertaa: 1966, 1986 ja 2002. Se on osallistunut rauhanturvahankkeisiin Kambodžassa, Angolassa, Tadžikistanissa, Etiopiassa, entisen Jugoslavian alueella ja Liberiassa. Se oli yksi ETYKin / ETYJin perustajajäsenistä vuonna 1975. Se liittyi Natoon 2004 ja EU:hun 2007. Vuosina 2003–2008 Bulgaria osallistui huomattavalla panoksella kansainvälisiin joukkoihin Irakissa ja jatkoi sotilaallista läsnäoloaan vuoteen 2011 asti. Se on tukenut myös ISAF-toimintaa Afganistanissa vuodesta 2001 sekä omilla joukoillaan että antamalla Yhdysvaltojen käyttää lentotukikohtiaan.
Hallinnollinen jako
thumb|250px|Bulgarian alueet
Bulgaria on vuodesta 1999 jaettu 28 alueeseen (oblast, oblasti). Vuosina 1987–1999 nämä oli yhdistetty yhdeksäksi maakunnaksi. Bulgarian pääkaupunki, 1,3 miljoonan asukkaan Sofia muodostaa oman alueensa. Pinta-alaltaan suurin alue on Burgas, mutta eniten asukkaita on Sofian jälkeen Plovdivin alueella. Kaikki alueet on nimetty pääkaupunkiensa mukaan.
Bulgarian suurimmat kaupungit ovat pääkaupunki Sofian lisäksi Plovdiv (338 000 asukasta vuonna 2011), Varna (335 000), Burgas (200 000) ja Ruse (150 000).
Talous
thumb|250px|[[Sofia on Bulgarian suurin kaupunki ja tärkein talouskeskus.]] thumb|250px|Juna [[Plovdivin rautatieasemalla.]]
Bulgarian talous romahti vuonna 1989 Neuvostoliiton markkinoiden ehdyttyä, ja talous kutistui 40 prosenttia. EU:hun liittymisen jälkeen Bulgariaan tehtiin paljon ulkomaalaisia sijoituksia. Yhtiövero laskettiin kymmeneen prosenttiin lisäsijoitusten houkuttelemiseksi. Vuosina 2004–2008 talous kasvoi yli kuusi prosenttia vuodessa. Maailmanlaajuisen laman aikana kasvu hidastui ja vuonna 2011 kasvu oli 2,2 prosenttia.
Bulgarian merkittävimmät luonnonvarat ovat bauksiitti, kupari, lyijy, sinkki, kivihiili ja puu. Vientituotteista tärkeimmät ovat koneet, maataloustuotteet ja tekstiilituotteet, teräs, rauta ja polttoaineet. Viennin kohdemaita ovat Saksa, Romania, Italia, Kreikka, Turkki ja Ranska.
Vuonna 2009 maatalous työllisti 7,1 prosenttia työvoimasta ja tuotti 5,2 prosenttia bruttokansantuotteesta. Maatalouden tuotteita ovat vihannekset, hedelmät, tupakka, viini, vehnä, ohra, auringonkukat ja sokerijuurikkaat.
Liikenne
Bulgariassa on 210 lentopaikkaa, joista kahdessa on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautateitä on 4 151 kilometriä. Satamakaupungit ovat Burgas ja Varna. Kaupunkien välisessä liikenteessä junat ovat edullisia, mutta usein hitaita ja epämukavia. Myös valtion omistamia bussilinjoja on moitittu hitaiksi ja niiden kalustoa vanhentuneeksi, mutta yksityisillä yhtiöillä on uudenaikaisempaa kalustoa.
Väestö
Heinäkuussa 2011 Bulgariassa arvioitiin olevan 7 093 635 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennassa suurimman etnisen ryhmän muodostivat bulgarialaiset (83,9 prosenttia), ja merkittäviä vähemmistöjä olivat turkkilaiset (9,4 prosenttia) ja romanit (4,7 prosenttia). Muita väestöryhmiä olivat esimerkiksi makedonialaiset, armenialaiset ja tataarit. Islaminuskoisia pomakkeja pidetään virallisesti etnisinä bulgarialaisina.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa ortodokseja oli 59,4 prosenttia, islaminuskoisia 7,8 prosenttia, katolisia 0,7 prosenttia, protestantteja 0,9 prosenttia ja muiden uskontojen edustajia 0,15 prosenttia väestöstä. Uskonnottomia oli 3,7 prosenttia, 5,5 prosenttia vastasi ettei kerro kantaansa ja 21,8 prosenttia ei vastannut kyselyyn ollenkaan.
84,8 prosenttia väestöstä puhuu äidinkielenään bulgariaa, joka on maan virallinen kieli. Se kuuluu slaavilaisiin kieliin.
Vuonna 2007 arvioitiin, että Bulgaria on jo saavuttanut YK:n vuosituhattavoitteista kolme: peruskoulutukseen, sukupuolten tasa-arvoon ja odottavien äitien terveyteen liittyvät tavoitteet. Muidenkin tavoitteiden saavuttaminen on todennäköistä.
Bulgariassa koulunkäynti on pakollista 7–16-vuotiaille. Opetuskieli on yleensä bulgaria, mutta etnisten vähemmistöjen lapset voivat saada opetusta äidinkielellään. Toisen asteen oppilaitoksissa on yleissivistäviä, ammatillisia, kielikouluja ja kansainvälisiä kouluja. Korkea-asteen oppilaitoksia on 51. Kouluissa on kaksi lukukautta: syyskuun puolivälistä jouluun ja tammikuusta kesäkuun loppuun. Yliopistojen vuosi alkaa lokakuun alusta, ja opetusta annetaan 30 viikkoa vuodessa.
Kulttuuri
thumb|250px|Pyhän Theodoroksen ikoni noin vuodelta 900, Sofian kansallinen arkeologinen museo. thumb|250px|Varhainen bulgarialainen kyrillisin kirjaimin painettu kirja vuodelta 1566. thumb|250px|Julia Kristeva 250px|thumb|Banitsa-piirakkaa
Bulgarian kulttuuriin kuuluu traakialaisia ja slaavilaisia elementtejä, ja siinä on lisäksi Bysantin, Turkin ja Kreikan vaikutteita. Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvat traakialaiset hautakammiot Kazanlăkissa ja Sveštarissa.
Kuvataide ja arkkitehtuuri
Bysantin taiteesta kehittyi Veliko Tărnovon mukaan nimetty kristillisen taiteen koulukunta. Bulgarialainen kirkkotaide kukoisti etenkin 1200- ja 1300-luvuilla, mutta se selvisi ottomaanien valtakaudenkin yli. Kirkot ovat komeita, ja monet niistä on rakennettu kansallisromanttisella kaudella ottomaanivallan lopussa. Bojanan kirkko, Ivanovon kallioon hakatut kirkot ja Rilan luostari ovat maailmanperintökohteita.
Christo Javacheff on bulgarialaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva ympäristötaiteilija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat muoviin käärityt suuret esineet ja rakennukset.
Musiikki ja elokuva
Bulgarialaisessa kansanmusiikissa on kehitetty erityinen kurkkulaulutekniikka. Musiikin ominaispiirteisiin kuuluvat myös erikoiset tahtilajit kuten 5/8, 11/8 tai jopa 15+14/8. Kansanomaisia lyömä- ja jousisoittimia käytetään yhä. Kommunismin aikana valtio rahoitti kansanmusiikkiryhmiä, joiden tehtävänä oli sekä säilyttää perinnettä että jalostaa siitä korkeakulttuuria. Bulgaria on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 2005 lähtien. Se pääsi finaaliin 2007.
Ennen toista maailmansotaa Bulgariassa tekivät elokuvia lähinnä dokumentaristit ja amatöörit. Kommunistivallan aikana taloudellinen tuki oli turvattu mutta ilmaisunvapaus rajoitettua. Elokuva-alan ammattilaisia koulutettiin Neuvostoliitossa, Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja vuodesta 1973 myös kotimaassa. Vuosittain ilmestyi noin 25 elokuvaa. 1970-luvulla tehtiin elokuvia maaltamuutosta ja arjen ongelmista. Vuoden 1989 jälkeen ilmaisunvapaus laajeni mutta samalla syntyi myös talousongelmia, kun kotimainen elokuva joutui kilpailemaan Hollywoodin suurtuotantojen kanssa. 1990-luvun alussa suuret studiot joutuivat irtisanomaan paljon henkilökuntaansa. Elokuva-alan toipuminen alkoi 2000-luvun alussa.
Ruokakulttuuri
Bulgarialainen ruokavalio perustuu paikallisiin, vuodenajalle tyypillisiin ruoka-aineisiin. Leipä ja maitotuotteet, etenkin jogurtti ja tuorejuusto, ovat sen tärkeitä osia. Kotiruoka on usein keittoja, salaatteja ja pataruokia tai grillattua lihaa ja täytettyjä kasviksia. Banitsa on suosittu piirakkaruoka. Alkoholittomia perinnejuomia ovat viljapohjainen boza ja jogurtista ja vedestä tehty ayran. Suosittuja alkoholijuomia ovat hedelmistä tislattu rakia sekä viinit.
Urheilu
Bulgaria on osallistunut kesäolympialaisiin vuodesta 1924 ja talviolympialaisiin vuodesta 1936.
Voimistelun lisäksi (Maria Gigova, Maria Petrova, Simona Peitševa) bulgarialaiset ovat kunnostautuneet muun muassa kamppailu- ja voimailulajeissa, kuten painissa ja painonnostossa, sumopainissa, melonnassa, soudussa, lentopallossa, tenniksessä (Grigor Dimitrov, Magdalena Maleeva), korkeushypyssä (Stefka Kostadinova) ja shakissa (Veselin Topalov, Antoaneta Stefanova).
Bulgarian jalkapallomaajoukkue on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994. Marraskuussa 2011 se oli FIFA-rankingissa sijalla 85.