cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cher
Soolouransa aikana Cher on myynyt yli 100 miljoonaa äänitettä. Hän teki pitkän jäähyväiskiertueen, joka päättyi Hollywoodiin huhtikuussa 2005. Paluun esiintymislavoille hän teki toukokuussa 2008.
Yksityiselämä
Cherin isä oli armenialaista syntyperää, kun taas hänen äidillään oli saksalais-irlantilais-englantilaiset ja osin alkuperäisamerikkalaiset (cherokeetaustaiset) sukujuuret. Tosin näistä cherokee-juurista ei ole olemassa virallista dokumentaatiota.
Hänen äitinsä on Georgia Holt, joka kasvatti Cherin ja hänen siskonsa Georgannen. Cherin syntymänimi oli Cherilyn Sarkisian. Hänen äitinsä mentyä naimisiin Gilbert LaPieren kanssa hänen isäpuolensa adoptoi hänet virallisesti vuonna 1961, jolloin hänestä tuli Cheryl LaPiere. Vuonna 1979 hän lyhensi virallisesti nimensä muotoon Cher, ilman mitään sukunimeä.
Cher on ollut kaksi kertaa naimisissa, Sonny Bonon (k. 1998) ja Gregg Allmanin kanssa, ja molemmista avioliitoista hänellä on lapsi, kaksi poikaa Chaz Bono (1969) ja muusikko Elijah Blue Allman (1976). Sittemmin hänellä on ollut useita suhteita muusikoiden, näyttelijöiden ja muiden julkimoiden kanssa.
Albumit
Cherin parhaiten myyneitä albumeita ovat olleet Living Proof (6,4 miljoonaa myytyä kappaletta), Cher (8 miljoonaa), Heart Of Stone (11 miljoonaa), Love Hurts (11 miljoonaa) ja Believe (20 miljoonaa).
Sonny & Cher -duo
Sooloura
Alison dos Santos
Alison dos Santos (s. 3. kesäkuuta 2000) on brasilialainen 400 metrin aitajuoksun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Dos Santos saavutti Nairobin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 400 metrin sekaviestissä ja sijoittui viidenneksi 400 metrin aitajuoksussa. Hän saavutti Tampereen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 pronssia 400 metrin aitajuoksussa ajalla 49,78. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Cuencassa hän sai 400 metrin aitajuoksussa kultaa sekä 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä hopeaa.
Dos Santos saavutti 2019 Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 400 metrin aitajuoksussa ajalla 49,89 ja hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuden 400 metrin juoksussa. Hän voitti 400 metrin aitajuoksussa kultaa Napolin universiadeissa ajalla 48,57, alle 20-vuotiaiden Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa sekä Liman Pan-Amerikan kisoissa ajalla 48,45. Dohan MM-kilpailuissa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 48,28. Tämä oli seitsemäs kerta vuoden 2019 aikana, kun hän paransi 400 metrin aitajuoksun alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan ennätystä.
Dos Santos saavutti vuoden 2021 World Athletics Relays -kilpailuissa hopeaa 4 × 400 metrin viestissä. Hän paransi kesän aikana kuusi kertaa 400 metrin aitajuoksun Etelä-Amerikan ennätystä päätyen Tokion olympiafinaalissa aikaan 46,72, jolla saavutti pronssia. Karsten Warholm juoksi samassa kilpailussa maailmanennätyksen 45,94 ja Rai Benjamin kaikkien aikojen kakkosajan 46,17. Dos Santosin aika jäi vain 0,02 sekuntia Warholmin aiemmasta maailmanennätyksestä ja nosti hänet kaikkien aikojen tilastossa kolmanneksi.
Eugenen MM-kilpailuissa 2022 dos Santos voitti 400 metrin aitojen maailmanmestaruuden uudella kisaennätysajalla 46,29, joka oli samalla myös hänen henkilökohtainen ennätyksensä. Toiseksi tullut yhdysvaltain Rai Benjamin jäi hänestä 0,6 sekuntia.
Dos Santos on voittanut Timanttiliigan osakilpailun Tukholmassa ja Brysselissä 2021 sekä Dohassa, Eugenessa, Oslossa, Tukholmassa, Chorzówissa, Brysselissä ja Zürichissä 2022.
Alphonse Massamba-Débat
Massamba-Débatista tuli Kongon pääministeri ja valtionpäämies 16. elokuuta 1963 johdettuaan edellisenä päivänä vasemmistolaista vallankaappausta, joka syöksi antikommunistisen presidentin Fulbert Youloun vallasta ja korvasi presidentin viran väliaikaisesti Kansallisen vallankumousneuvoston puheenjohtajan viralla. Massamba-Débatista tuli virallisesti presidentti 19. joulukuuta 1963 ja hän nimitti Pascal Lissouban uudeksi pääministeriksi.
Massamba-Débat siirsi maan poliittista linjaa selvästi vasemmalle. Hänen perustamastaan puolueesta Mouvement National de la Révolution (MNR) tuli ainoa sallittu puolue. Maa hankki apua Kiinalta ja Neuvostoliitolta, ja kansainvälisillä foorumeilla se äänesti samaan suuntaan muiden afrikkalaisten vasemmistomaiden kanssa. Se tuki myös naapurimaiden vasemmistolaisia sissiliikkeitä.
Äärivasemmistolainen kapteeni Marien Ngouabi kaappasi vallan Massamba-Débatilta 4. syyskuuta 1968 ja pakotti hänet jättämään julkisen elämän. Ngouabista tuli valtionpäämies ja Kongosta tuli kansantasavalta. Kun Ngouabi murhattiin vuonna 1977, Massamba-Débatin väitettiin osallistuneen murhan suunnitteluun, vaikka on luultavaa, että hän ei tiennyt murhasta etukäteen. Hänet vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 25. maaliskuuta 1977. Hänen maineensa palautettiin 1991.
Antero Vartia (säveltäjä)
Vartian vanhemmat olivat professori, urheilujohtaja Arvo Antero Vartia ja Niini Johanna Kuutti. Hän pääsi ylioppilaaksi 1934 ja opiskeli Sibelius-akatemiassa (vuoteen 1939 Helsingin konservatorio).
Vartia oli Uusi Suomi-lehden ulkomaanosaston toimittajana vuodesta 1937 alkaen. Hän oli lehden kirjeenvaihtajana Kööpenhaminassa 1939, Berliinissä 1940–1941 ja Tukholmassa 1943–1950. Vartia toimi vuodesta 1951 Suomen Lontoon-lähetystön sanomalehtiavustajana.
Vartian tunnetuimmat sävellyksensä ovat tangot Aila ja Rantatie. Aila-tangon ovat levyttäneet mm. A.Aimo, Reijo Taipale ja Taisto Tammi. Rantatie on tullut tunnetuksi Henry Theelin, Erkki Junkkarisen ja Eino Grönin levyttämänä.
Antero Vartia on säveltänyt myös elokuvamusiikkia 1930-luvun kotimaisiin elokuviin.
Vartion puoliso oli rehtori Sirkka Salonen. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Wartburg 1.3
Wartburg 1.3 oli itäsaksalaisen, sittemmin saksalaisen Automobilwerk Eisenachin (AWE) vuosina 1988–1991 valmistama henkilöautomalli. Auto oli ainoa nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg ja samalla merkkinsä viimeinen edustaja. Sitä valmistettiin sedan- farmari- ja avolavamuunnelmina.
Adolf Emil Melander
Melanderin isä oli leipuri. Melander suoritti arkkitehtiopintonsa iltakursseilla Tukholmassa sekä arkkitehti James Souttarin oppilaana Aberdeenissa Skotlannissa vuosina 1866–1871. Hän asui muutaman vuoden Yhdysvalloissa työskennellen arkkitehtina New Yorkissa 1871–1872 ja Bostonissa 1872–1875. Hän sai Washingtonin Kongressin kirjaston arkkitehtuurikilpailussa vuonna 1873 toisen palkinnon. Palattuaan Ruotsiin Melander työskenteli Axel ja Hjalmar Kumlienin arkkitehtitoimistossa, kunnes perusti vuonna 1880 Tukholmaan oman arkkitehtitoimiston, jota piti vuoteen 1913.
Wartburg 1.3
Malli pohjautui vahvasti edeltäjäänsä, kaksitahtiseen 353-malliin. Wartburg 1.3:n tuotanto jouduttiin lakkauttamaan ennenaikaisesti sen kysynnän romahdettua rajojen avaudutumisen ja Saksojen yhdistymisen seurauksena.
Adolf Emil Melander
Melander suunnitteli Tukholmaan muun muassa Kastellholmenin luistelupaviljongin (1882), Bångin talon Sturegatanille sekä Sörensenin eli Fersenin palatsin muutostyöt (1882, yhdessä Helgo Zettervallin kanssa). Muualla Ruotsissa Melanderin suunnittelutöitä ovat muun muassa Luulajan tuomiokirkko (1888), Västervikin Petrinkirkko (1895), Åtvidin uusi kirkko (1879), Wikströmin talo Sundsvallissa (noin 1890) ja Svea-yhtiön talo Göteborgissa (1887). Hän suunnitteli myös rautatieasemia Itä-Götanmaalle vuonna 1878 rakennetuille kapearaiteisille rautateille. Melanderin viimeinen työ oli hänen opettajansa Souttarin suunnitteleman ja vuonna 1866 valmistuneen Tukholman englantilaisen kirkon siirto Norrmalmilta Östermalmille vuonna 1909.
Wartburg 1.3
Tausta
Jo vuosien ajan AWE:n suunnittelijat olivat harkinneet Wartburgin kaksitahtimoottorin korvaamista nelitahtisella. Vuonna 1969 aloitettiin nelitahtisen moottorin suunnittelu. Lopputuloksena syntyi nelisylinterinen rivimoottori koodinimeltään 400, jossa oli hihnavetoinen sylinterinkannen yläpuolinen nokka-akseli. Vaikka 1 593-kuutioinen ja 83-hevosvoimainen moottori oli ominaisuuksiltaan onnistunut, projekti hyllytettiin vuonna 1972 kahden prototyypin valmistuttua. Moottorimalli koki saman kohtalon kuin 1950-luvulla tehdyt vastaavat kokeilut: sen tuotteistamisen edellyttämiin investointeihin ei myönnetty varoja.
Adolf Emil Melander
Suomessa tunnetuimmat Melanderin suunnittelemat rakennukset ovat uusgoottilainen Helsingin Johanneksenkirkko, josta hän voitti vuonna 1879 kansainvälisen suunnittelukilpailun, Mäntän linnana tunnettu Serlachiuksen tehtaiden johtajan asunto Mäntässä (1896, purettu 1939 tehtaan laajennuksen tieltä ) sekä Helsingissä niin sanottu Frenckellin talo Eteläranta 12:ssa (1882, vuoden 1923 korotus Frosterus & Gripenberg).
Wartburg 1.3
Tausta
Vuonna 1979 palattiin aiempaan ideaan, jossa olemassa olevaan 353-malliin sovitettaisiin uusi moottori. Joulukuussa 1981 valmistui 1 191-kuutioinen moottorimalli 234, joka oli suunniteltu valmistettavaksi olemassa olevalla konekannalla. Tuotannon oli määrä alkaa lokakuussa 1986.
Suunnittelu
Ennen kuin uuden nelitahtimoottorin valmistusta oli aloitettu, marraskuussa 1984 päätettiinkin käyttää VW:n lisenssillä valmistettavaa moottorimallia, jota varten emoyritys IFA rakensi tehtaan Karl-Marx-Stadtiin. Tehtaan tuotteita oli määrä käyttää myös Trabantissa ja Barkasissa. Poikittain asennettavaksi suunnitellun moottorin sovittaminen Wartburgiin tuotti suuria hankaluuksia, sillä Wartburgissa moottori oli sijoitettu pitkittäin. Moottorin mahduttaminen olisi edellyttänyt keulan pidentämistä 100 millimetrillä, mitä ei pidetty kelvollisena vaihtoehtona. Ainoana ratkaisuna oli korin ja vaihteiston perinpohjainen uudelleensuunnittelu. Vaihteistoksi tuli Itä-Saksassa suunniteltu ja Automobilwerk Zwickaun (AWZ) valmistama nelivaihteinen vaihteisto; viidennelle vaihteelle ei onnistuttu tekemään tilaa. Kesken projektin muuttuneiden suunnitelmien tähden AWE menetti suuria summia jouduttuaan maksamaan aiemmin tilattuja, sittemmin tarpeettomiksi jääneitä työkaluja. Joidenkin arvioiden mukaan olemassa olevan mallin muutostyö maksoi lopulta enemmän kuin kokonaan uuden itäsaksalaisen Wartburg-mallin suunnittelu olisi kustantanut. Alun perin Itä-Saksan hallinto suunnitteli pitävänsä uudistetun Wartburgin tuotannossa muuttumattomana vuoteen 1995 asti.
Valmistus
pienoiskuva|Wartburg 1.3:n kojelauta. pienoiskuva|Farmarimalli Wartburg 1.3 Tourist. Wartburg 1.3 esiteltiin vuonna 1988 Leipzigin messuilla. Auto oli hyvin samankaltainen edeltäjäänsä verrattuna, mutta yksityiskohdissa oli lukuisia eroja. Raideväliä oli levennetty 100 mm, mikä vakautti kulkua. Maski oli uusittu ja vilkut siirretty etupuskurista lokasuojien kulmiin. Puskurit oli muutettu ajan hengen mukaisesti muovisiksi ja takavaloja oli kasvatettu. Kojelauta oli uusittu ja katkaisimet oli ryhmitelty ergonomisesti ohjauspyörän kummallekin puolelle. Myös lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmä oli uusittu.
Ensimmäinen nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg rullasi ulos Eisenachin tuotantolinjalta 12. lokakuuta 1988. Hallitus kaavaili kasvattavansa vuotuisen tuotannon 75 000 ja 100 000 auton välille.
Wartburg 1.3 oli huomattavasti kaksitahtista edeltäjäänsä kalliimpi. Kun sedan-mallinen Wartburg 353W maksoi varustelutasosta riippuen 20 000–22 000 Itä-Saksan markkaa, nelitahtisen 1.3:n hinta kipusi 30 200 ja 31 580 markan väliin. Helmikuussa 1989 alkoi farmarikorisen 1.3 Tourist-mallin valmistus; sen hinta asettui 33 775 ja 35 190 markan välille. Virallisen valuuttakurssin mukaan laskettuna Wartburgin hinta oli verrattavissa Ford Sierraan, Renault 21:een ja Opel Asconaan. Vertailu on puhtaasti teoreettinen, sillä suurimmalla osalla itäsaksalaisista ei ollut mahdollisuutta hankkia läntisen autoteollisuuden tuotetta. Maassa ei oltu totuttu yhtäkkiseen hinnannousuun; kaksitahtisen 353:n hinta oli vuodesta 1966 noussut alle 20 %, ja Wartburgeja jonottaneet eivät olleet varautuneet maksamaan autosta puolitoistakertaista hintaa aiempaan verrattuna. Edeltäjämallin valmistuksen päätyttyä monet jonottaneet joutuivat rahanpuutteen takia luovuttamaan paikkansa seuraavalle, mutta siitä huolimatta jonotuslista kattoi koko aiotun tuotannon 1990-luvun puoliväliin saakka. Poliittinen johto yritti selittää uuden mallin kohonnutta hintaa sen parannetuilla ominaisuuksilla, mutta glasnostista alkaneen rajojen aukeamisen myötä maahan alkoi tulvia lännestä edullisia käytettyjä autoja, ja perustelu ei vakuuttanut. Uudesta moottoristaan huolimatta Wartburg oli auttamattoman vanhanaikainen hiljakkoin esiteltyihin Škoda Favoritiin ja Lada Samaraan verrattuna.
Vuoden 1990 alussa alkoi käydä ilmeiseksi että Wartburgin tarina olisi ohi. Maaliskuussa samana vuonna AWE siirtyi Adam Opel AG:n hallintaan. Toukokuussa ilmoitettiin Opel Vectran tuotannon aloittamisesta Eisenachissa samalla kun Wartburgin tuotanto jatkuisi vuoteen 1993 asti; tuotannosta oli tarkoitus suunnata 80 % vientiin. Romahtanut kysyntä kuitenkin joudutti lopettamispäätöstä, sillä auto ei käynyt kaupaksi vaikka hinta oli onnistuttu painamaan 13 450 D-markkaan. Vuoden 1990 lopulla Wartburgeja myytiin 30 % alennushintaan. Joulukuussa ilmoitettiin että Wartburgin tuotanto nojautui uudelleenyhdistyneen Saksan antamiin tukiaisiin. Viimeinen Wartburg valmistui 10. huhtikuuta 1991. Kokonaistuotantomääräksi tuli 152 775; paras tuotantovuosi oli 1989, jolloin linjoilta rullasi ulos 70 204 autoa, ja viimeisenä vuonna valmistui vain 7 200 yksilöä. Wartburgien tuotannon hiipuessa tehdas keskittyi Opelien valmistukseen.
Moottori ja voimansiirto
pienoiskuva|Wartburgin 1,3-litrainen moottori. Voimanlähteenä ollut 1 272-kuutioinen, nelitahtinen, nelisylinterinen rivimoottori perustui Volkswagen Polossa vuosina 1981–1990 käytettyyn moottoriin. Siinä oli hihnavetoinen kannen yläpuolinen nokka-akseli, alumiininen sylinterikansi ja valurautainen moottorilohko. Puristussuhde oli 9,5:1 ja moottori toimi 91-oktaanisella bensiinillä. Sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskunpituus 72 mm.
Nya Åland
pienoiskuva|Nya Ålandin toimisto Nya Åland, Nyan, on toinen Ahvenanmaan sanomalehdistä. Lehden levikki on 7 285 kappaletta (2007). Nyanin levikki on hieman pienempi kuin Ahvenanmaan toisen sanomalehden Ålandstidningenin. Lehden päätoimittaja on Anna Björkroos.
Wartburg 1.3
Moottori ja voimansiirto
Vaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi peruutusvaihde. Lavamuunnelman vetopyörästön välityssuhde oli hieman sedan- ja farmarimalleja suurempi. Vetoakselit olivat kaksoisnivelöidyt.
Nya Åland
Nya Åland perustettiin keväällä 1981 Ahvenanmaalla puhjenneen lehtikriisin yhteydessä. Perustamismuoto oli osuuskunta, jonka jäsenet koostuivat toimituskunnasta. Lehti sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1982.
Wartburg 1.3
Kori ja alusta
Korivaihtoehtoihin lukeutui nelioviset sedan- ja farmarimallit sekä kaksiovinen lava-auto. Auton sähköjärjestelmä oli 12-volttinen ja siihen kuului 44 ampeeritunnin akku. Laturi tuotti 14 volttia ja 53 ampeeria.
Aikaisempien mallien tapaan Wartburgissa oli kantavana rakenteena erillinen hevosenkengän muotoinen runkorakenne, jonka päälle kori oli asennettu. Sekä etu- että taka-akselilla oli erillisjousitus. Kaikissa malleissa oli 2 450 mm akseliväli. Raideväli edessä oli 1 382 mm ja takana 1 360 mm. Ohjausvaihde oli hammastankotyyppinen.
Nya Åland
Lehti valittiin vuonna 2010 parhaaksi paikallislehdeksi vähintään kolmesti viikossa ilmestyvien paikallislehtien sarjassa. Myös vuonna 2004 se oli ensimmäinen, vuonna 2002 toinen ja vuosina 2006 ja 2003 kolmas.
Wartburg 1.3
Kori ja alusta
Hydraulinen jarrujärjestelmä oli kaksipiirinen ja varustettu kuorman mukaan säätyvällä taka-akselin jarruvoiman säätimellä. Edessä oli nelimäntäisillä jarrusatuloilla varustetut levyjarrut ja takana simplex-tyyppiset rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti takapyöriin mekaanisen välityksen kautta. Vaihtoehtoiset rengaskoot olivat 165 R 13 ja 175/70 R 13.
Muunnelmia
pienoiskuva|Wartburg 1.3 New Line -prototyyppi Eisenachin automuseossa. Mallin lyhyen elinkaaren aikana siihen kokeiltiin vaihtoehtoisena voimanlähteenä 1 390-kuutioista, 80-hevosvoimaista Renaultin moottoria, jonka jatkeeksi oli asennettu viisivaihteinen vaihteisto. Tämän avulla auto saavutti 150 km/h huippunopeuden. Tällä yhdistelmällä arvioitiin saatavan noin 1 000 D-markan säästö autoa kohden. Hanke kuitenkin kariutui Wartburgin valmistuksen tyrehdyttyä.
Poliisivoimia varten suunniteltiin muunnelma tarpeellisella varustuksella. Autoja valmistettiin kolme kappaletta. Poliisin taholta ei kuitenkaan tullut kiinnostusta, vaan kalustohankinnoissa suuntauduttiin läntisen Saksan suosimiin BMW:ihin ja Volkswageneihin.
Vuoden 1990 puolivälissä läntisessä Saksassa tunnettu autojen korisarjojen valmistaja Irmscher suunnitteli kolmen kuukauden toimitusajalla Wartburg New Line -muunnelman, joka esiteltiin syyskuussa 1990. Yläosaltaan punaisessa, kylkilistan alauolelta mustassa autossa oli takaspoileri, uudelleen suunnitellut mustat puskurit ja 14-tuumaiset alumiinivanteet. Jousitusta oli laskettu 25 mm ja autossa oli Bilsteinin iskunvaimentimet. Etuistuimet olivat Recaron valmistamat. Autosta painettiin esitteitä, jotka tarjosivat sitä 17 000 D-markan hintaan. Tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu ja prototyyppi jäi ainoaksi laatuaan.
Alumni
Alumnilla ( ’kasvatti’ < alere ’ravita’) tarkoitetaan yleensä jossakin oppilaitoksessa aiemmin opiskellutta henkilöä. Sana alumni on alun perin monikkomuoto latinankielisestä sanasta alumnus, joka tarkoittaa suojattia, kasvattia tai oppilasta. Alumnitoiminnalla tarkoitetaan näille henkilöille järjestettävää toimintaa. Alumnitoiminnan tavoitteena voi olla esimerkiksi yhteyden säilyttäminen oppilaitoksen ja sen entisten oppilaiden välillä tai yhteyksien luominen alumnien välille.
Alumnitoiminnalla on pitkät perinteet muun muassa Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Suomessa alumnitoiminta on yleistynyt lähinnä korkeakouluissa 1990-luvulta lähtien. Lähes jokaisella ammattikorkeakoululla ja yliopistolla on omat alumniyhdistyksensä, jotka tarjoavat entisille opiskelijoilleen muun muassa täydennyskoulutusta. Korkeakoulujen alumnitapahtumissa jaetaan tietoa uusimmasta tutkimuksesta ja vaihdetaan kuulumisia puolin ja toisin. Myös korkeakoulut hyötyvät, kun alumnit tuovat opetuksen ja tutkimuksen kehittämiseksi kokemuksia työelämästä. Alumnit toimivat myös mentoreina jakamalla omaa asiantuntemustaan ja kontaktejaan alalle tuleville opiskelijoille.
The Group for Contemporary Music
The Group for Contemporary Music on Harvey Sollbergerin ja Charles Wuorisen vuonna 1962 perustama uuteen taidemusiikkiin erikoistunut yhtye. Se sai vuonna 1985 kunniamaininnan Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemialta ja -instituutilta. Yhtyeen alaa ovat sekä jo vakiintuneet modernit teokset että uusien lahjakkuuksien töiden tulokset. Kokoonpanon julkaisuihin lukeutuvat Naxos-levymerkillä ilmestyneet Jacob Druckmanin, Morton Feldmanin, Roger Sessionsin ja Charles Wuorisen teosten levytykset.
Cup
Cup on urheilussa kilpailumuoto, jossa kullakin kierroksella ottelunsa hävinneet putoavat jatkosta ja voittajat jatkavat kilpailua.
Tunnetuimpia cup-muotoisia kilpailuita ovat esimerkiksi jalkapallocupit, kuten Englannin FA Cup sekä nyrkkeilyturnaukset.
Jonglööri (albumi)
Jonglööri on suomalaislaulaja Johnnyn vuonna 1973 julkaistu viides ja viimeinen studioalbumi.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Rosa Salomaa
Rosa Salomaa (s. 11. kesäkuuta 1994 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Salomaa näytteli vuonna 2006 Unna ja Nuuk -elokuvan toista pääosaa, Unnaa. Hän on näytellyt myös elokuvissa Erottamattomat (2008), Kohtaamisia (2009), Harjunpää & pahan pappi (2010), Risto Räppääjä ja polkupyörävaras (2010), 8-pallo (2013), Ei kiitos (2014) Ikitie (2017) ja Oma Maa (2018).
Filmografia
Lähde
Kenny Delmar
Kenny Delmar (1910 – 14. heinäkuuta 1984) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Ensiesiintymisensä elokuvissa hän teki jo lapsena D. W. Griffithin elokuvassa Orpolapset vuonna 1921. 1930-luvulla hän vakiinnutti asemansa radionäyttelijänä, ja hän näytteli muun muassa kuunnelmasarjassa The Shadow. Hänellä oli rooli myös Orson Wellesin kuunnelmassa Maailmojen sota vuonna 1938. Fred Allen Show'hun hän loi suosituksi tulleen senaattori Beauregard Claghornin hahmon, jota hän esitti myös vuonna 1947 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa It's a Joke, Son! ja vuonna 1951 Broadway-musikaalissa Texas, Little Darlin. 1960-luvulla Delmar toimi ääninäyttelijänä mainoksissa ja animaatioelokuvissa.
Niittysuppilohämähäkki
Niittysuppilohämähäkki eli suppilohämähäkki (Agelena labyrinthica) on suppilohämähäkkeihin kuuluva keskikokoinen hämähäkkilaji. Se oli luokiteltu Suomesta hävinneeksi mutta on sittemmin palannut lajistoon. Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa se on luokiteltu Suomessa vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö
Niittysuppilohämähäkki on keskikokoinen hämähäkkilaji, jonka koiraiden ruumis on 8–12 mm pitkä ja naaraiden 10–14 mm pitkä. Eturuumis on ruskea, takaruumis harmaansävyinen. Eturuumiin selkäpuolella on kaksi leveää, eteenpäin kapenevaa tummanruskeaa pitkittäisjuovaa. Takaruumiissa on vaalea pitkittäissuuntainen juova ja sen molemmin puolin tummemmat alueet. Vaalean juovan päällä on jono V-kirjaimen muotoisia vaaleita täpliä. Suppilohämähäkeille tyypilliseen tapaan takaruumiin kärjen kehruunystyjen toinen pari on huomattavan pitkä. Raajat ovat pitkät ja ruskeankirjavat.
Feikkilehti
Feikkilehti on oikeaa sanoma- tai aikakauslehteä parodioiva julkaisu, jonka julkaisijat ovat yleensä kansalaisjärjestöjä tai yhteiskunnallisia aktiiveja. Feikkijulkaisu jäljittelee nimen ja ulkoasun puolesta esikuvaansa, mutta sisältö on tyypillisesti aivan erilaista. Vuosi 2009 on merkinnyt näiden julkaisujen suoranaista läpimurtoa.
Niittysuppilohämähäkki
Elintavat
Niittysuppilohämähäkkiä tavataan kuivilla ja aurinkoisilla, matalakasvustoisilla niityillä ja pensaikoissa. Hämähäkki tekee tyypillisen, laajan mattomaisen verkkonsa pensaaseen tai matalaan kasvillisuuteen harvoin yli metrin korkeudelle maanpinnasta. Verkko on hyvin tiheä ja saattaa olla paikoin miltei läpinäkymätön. Verkko johtaa putkimaiseen seittimuodostumaan, jossa hämähäkki piileskelee. Verkon yläpuolelle hämähäkki kutoo joukon seittirihmoja, jotka pyydystävät verkon yli lentävät tai hyppäävät hyönteiset. Saaliin päädyttyä verkkoon, hämähäkki syöksyy piilopaikastaan, lamauttaa sen ja raahaa tunneliinsa.
Hämähäkit ovat täysikasvuisia heinäkuusta alkaen. Koiraat liikkuvat etsimässä naaraita ja parittelu tapahtuu naaraan verkon tunnelissa, jonka yhteyteen naaras myös myöhemmin rakentaa munakotelon. Munakotelon luokse vie monimutkainen käytävälabyrintti, josta laji on saanut tieteellisen nimensäkin. Pariskunta pysyttelee yhdessä muutaman viikon ajan ja naaras vartioi munia kuolemaansa saakka. Poikaset elävät aluksi vararavintonsa turvin, talvehtivat pesässä ja lähtevät liikkeelle vasta seuraavana keväänä.
Suomesta laji oli kadoksissa 45 vuoden ajan. Viimeinen havainto niittysuppilohämähäkistä oli pitkään Hankoniemeltä vuonna 1955 kunnes vuodesta 2000 lähtien sitä on jälleen havaittu Hankoniemellä sekä saaristossa. Häviämisen syyksi on arveltu karjanhoidossa tapahtuneiden muutosten aiheuttamaa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvua.
Niko Kranjčar
Niko Kranjčar (s. 13. elokuuta 1984 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Queens Park Rangersia lainalla Dynamo Kiovasta. Hänen isänsä on Kroatian jalkapallomaajoukkueen entinen päävalmentaja Zlatko Kranjčar. Kranjčarilla on Kroatian lisäksi Itävallan kansalaisuus.
Kranjčar pelasi nuoruutensa Dinamo Zagrebissa. Hänestä tuli 17-vuotiaana Dinamon kaikkien aikojen nuorin kapteeni. Tammikuussa 2005 hän siirtyi 24 maalin ja 90 ottelun jälkeen Dinamon "arkkiviholliseen" Hajduk Splitiin Kroatian ennätyssiirtosummalla, 1½ miljoonalla eurolla. Hajdukissa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan maan mestaruuden.
Vuonna 2006 Kranjčar siirtyi pelaamaan jalkapalloa Englannin Valioliigaan, kun Portsmouthin silloinen manageri Harry Redknapp hankki Kranjčarin pelioikeudet Hajduk Splitiltä.
Kesän 2009 siirtoikkunan viimeisenä päivänä Kranjčar siirtyi toiseen Englannin Valioliigaseuraan lontoolaiseen Tottenhamiin. Redknapp oli aikaisemmin siirtynyt Tottenhamin manageriksi ja hän hankki Kranjčarin uudelleen valmennuksensa alaiseksi.
Vuonna 2012 Kranjčar siirtyi neljän vuoden sopimuksella ukrainalaiseen Dynamo Kiovaan.
Syyskuun alussa 2013 Kranjčar siirtyi lainalle Englantilaiseen Queens Park Rangersiin kolmannen kerran Harry Redknappin valmennuksen alaiseksi.
Kranjčar pelasi Kroatian nuorisomaajoukkueissa (U16, U17, U19 ja U21), mutta isänsä tultua valituksi maan A-maajoukkueen valmentajaksi hän debytoi aikuisten tasolla 18. elokuuta 2004 vain hieman yli 20-vuotiaana. Vaikka ajoittain valmentajaisää on syytetty nepotismista, Niko Kranjčar on peliesityksillään lunastanut paikkansa maajoukkueen vakiokokoonpanossa. Hän oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa, jossa pelasi kaikissa Kroatian kolmessa ottelussa. Kranjčar on pelannut 24 maaottelua, joissa on tehnyt kolme maalia (tilanne 22. kesäkuuta 2006).
Pikkulampikorento
Pikkulampikorento (Leucorrhinia dubia) on lampikorentoihin kuuluva Suomessa yleinen sudenkorento.
Ivan Toney
Ivan Benjamin Elijah Toney (s. 16. maaliskuuta 1996 Northampton) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 179-senttimetrinen. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Brentfordia.
Liigauran alkuvuodet
Toney pelasi Newcastle Unitedin joukkueessa Englannin Valioliigassa kaksi ottelua kaudella 2015–2016. Hän aloitti liigauransa Englannin kakkosliigassa kaudella 2013–2014 Northampton Townin joukkueessa pelattuaan edellisellä kaudella jo yhdessä FA Cupin ottelussa ja on sen jälkeen pelannut Englannin ykkösliigassa lainalla Newcastlesta Barnsleyssa, Shrewsbury Townissa, Scunthorpe Unitedissa ja Wigan Athleticissa sekä pelaajakaupan jälkeen kausina 2018–2020 Peterborough Unitedissa. Hän oli kaudella 2019–2020 ykkösliigan paras maalintekijä tehtyään 32 ottelussa 24 maalia.
Brentford
Toney siirtyi syksyllä 2020 Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Brentfordiin. Hän oli mestaruussarjakauden 2020–2021 paras maalintekijä 31 maalilla 45 ottelussa. Tammikuun 2021 lopulla hän teki kolme maalia Wycombea vastaan. Kauden päätteeksi Brentford nousi karsintojen kautta Valioliigaan ja Toney teki karsinnoissa rangaistuspotkusta maalin sekä toisessa välieräottelussa Bournemouthia että loppuottelussa Swansea Cityä vastaan.
Pikkulampikorento
Ulkonäkö ja koko
Pikkulampikorennon takaruumiin pituus on 21–27 mm ja takasiiven pituus 23–28 mm.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkulampikorento on yleinen pohjoisessa Euroopassa ja luoteisessa Aasiassa. Laji esiintyy etelämmässä reliktinä. Lajia tavataan melkein koko Suomessa yleisenä. Suorantojen alueilla laji elää useimmiten lähes varmasti.
Laji elää enimmäkseen suoalueiden lammilla ja muilla suorantaisilla lammilla ja järvillä sekä muun muassa sorakuoppien lampareilla.
Elintavat
Pikkulampikorennon lentoaika on toukokuun lopulta elokuun lopulle. Päälentoaika on kesäkuun puolivälistä heinäkuun loppupuolelle.
Ivan Toney
Brentford
Toney sai toukokuussa 2023 kahdeksan kuukauden pelikiellon lyötyään vetoa yli 200 jalkapallo-ottelusta vuosina 2017–2021 vastoin Englannin jalkapalloliiton sääntöjä. Hänelle määrättiin myös 50 000 punnan sakot.
Maajoukkue
Toney oli syyskuussa 2022 Englannin maajoukkueen mukana vaihtopelaajana Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan mutta ei tuolloin vielä päässyt kentälle. Maaliskuussa 2023 hän tuli EM-karsintaottelussa Ukrainaa vastaan vaihdosta kentälle 81. minuutilla.
Muuta
Toneylla on jamaikalaisia sukujuuria.
Praying Mantis
thumb|Praying Mantis esiintymässä. Praying Mantis on brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa 1970-luvulla Britanniassa syntynyttä NWOBHM-tyyliä. Yhtye perustettiin 1970-luvun lopussa nimellä Junction. Vuonna 1980 Praying Mantis julkaisi ensimmäisen levynsä. Se oli kolme kappaletta sisältänyt EP-levy. Ensimmäinen täysimittainen albumi, Time Tells No Lies, ilmestyi vuonna 1981, kun yhtye oli solminut levytyssopimuksen BMG Europen kanssa. Esikoisalbumiin sisältynyt Cheated-single oli menestys. Hiukan sen jälkeen Praying Mantis kuitenkin hajosi. 1990-luvun alussa yhtye perustettiin uudelleen. Vaikka yhtye on jo julkaissut lukuisia albumeita, se ei enää ole saanut kovin paljoa suosiota.
Esko Karvinen
Esko Karvinen (30. joulukuuta 1922 Savonlinna – 28. joulukuuta 1978 Jyväskylä) oli suomalainen professori ja liikuntatieteilijä. Hän oli Jyväskylän yliopiston liikuntafysiologian professori 1964–1978, liikuntatieteellisen tiedekunnan dekaani 1968–1974 ja yliopiston vararehtori 1974–1977. Hän julkaisi liikunnan fysiologiaa käsitteleviä tutkimuksia.
Karvinen valmistui ylioppilaaksi 1941, lääketieteen kandidaatiksi 1947 ja lisensiaatiksi 1952. Hän suoritti Master of Sciences -tutkinnon 1954 ja filosofia tohtorin tutkinnon 1958 Chicagon yliopistosta.
Karvinen palveli jatkosodan aikana suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa.
Prokonsuli
Etymologia
Latinankielinen sana prōconsul on lyhennetty muoto sanasta prō consul, joka tarkoittaa "(joka toimii) konsulin puolesta". Se esiintyy kirjoituksissa, jotka alkavat vuodesta 135 eaa. Muinaiset historioitsijat kuvailevat Quintus Publilius Philon, ensimmäisen prokonsulin, toimineen prokonsulina vuonna 326 eaa. Myöhemmille prokonsuleille samat lähteet käyttävät lyhennettyä muotoa.
Kohvakka
Kohvakka on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Plasto
thumb|250px|Plaston Volvo-kuorma-auto talvisissa olosuhteissa Plasto on suomalainen lelutehdas, joka sijaitsee Ahvenanmaalla ja valmistaa muovista kestäviä leluja sekä Plastopak-nimisiä pakkauksia.
Tehtaan perusti vuonna 1954 Olof Geelnard. Työntekijöitä Plastolla on noin 50 henkilöä, liikevaihto 4–5 miljoonaa euroa. Kaikki tuotteet on valmistettu Ahvenanmaalla ja merkitty Avainlippu-tunnuksella. Leluista on ehkä suosituin ja tutuin iso kuorma-auto, muita ovat kolmipyöräinen polkutraktori ja perävaunu, potkumopo, lasten lumilapio, kola, ja lehtiharava, leikkiastiat, kylpyankka sekä Delfiini-uima-apu.
Vanhemmat lelut on suunnitellut pääasiassa Ingmar Gustafsson, hänen jälkeensä suunnitelusta on vastannut Timo Heino. Lelujen raaka-aineen valinnalla ja rakenteella ne on saatu kestäviksi sukupolvelta toiselle ja kestävät rikkoutumatta myös päiväkotikäytössä.
Plaston omisti aikoinaan perunalastuista ja muista elintarvikkeista tunnettu Chips, joka myi yrityksen vuonna 1997 Briolle. Vuonna 2004 ahvenanmaalainen sijoittajaryhmä osti Plaston takaisin suomalaisomistukseen.
Gunnarsbynin piiri
Gunnarsbynin piiri sijaitsee Bodenin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Bodenin kunnan piirit
Hélène Flautre
Hélène Flautre (s. 29. heinäkuuta 1958 Bapaume, Pas-de-Calais, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Hän on ollut vuodesta 1999 Euroopan parlamentissa Europe Écologien edustajana. Parlamentissa hän on muun muassa kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan jäsen.
Hän on ollut Arrasin kaupunginvaltuutettu 1989–1992 ja 2001–2007.
Bandyliigakausi 2007–2008
Jääpallon Suomen mestaruus 2007-2008 ratkaistiin kaksinkertaisen runkosarjan päätteeksi kahdeksan parhaan pudotuspeleillä. Kausi oli juhlavuosi, sillä ensimmäinen jääpallon Suomen mestaruus oli ratkaistu sata vuotta aiemmin.
Sarjassa oli 11 joukkuetta kun Veitsiluodon Vastus vetäytyi sarjasta. Ennakkosuosikkeina kauteen lähtivät Tornion Palloveikot, Oulun Luistinseura ja Helsingin IFK. Ennakkosuosikit muodostivat myös runkosarjan kärkikolmikon. OLS ja ToPV selvittivät tiensä myös välieriin, mutta HIFK:n tie kuitenkin katkesi puolivälierissä Porin Narukerää vastaan. Neljäs välieräjoukkue oli Warkauden Pallo -35, joka pudotti välierissä vahvassa nousussa olevan Mikkelin Kampparit. Välierissä OLS ja ToPV eivät kuitenkaan antaneet yllättää itseään, vaan etenivät Helsingin Oulunkylän tekojääradalla pelattuun SM-finaaliin.
Loppuottelu oli yksi kaikkien aikojen jännittävimmistä. OLS aloitti vahvasti ja johti ottelua ensimmäisen erän jälkeen, toisella jaksolla ToPV nousi kuitenkin tasoihin ja ottelu venyi jatkoajalle. ToPV siirtyi jatkoajalla jo kahden maalin johtoon, mutta OLS nousi tasoihin puoli minuuttia ennen jatkoajan päättymistä. Näin ensimmäistä kertaa jääpallon SM-finaalien aikana mestaruuden ratkaisemiseen tarvittiin rangaistuslyöntikilpailu. OLS voitti rangaistuskilpailun ja voittolukemat olivat lopulta 9-6. ToPV sai hopeaa neljän perättäisen mestaruuden jälkeen. Näin historian pisin mestaruusputki on edelleen Oulun Palloseuran viisi perättäistä mestaruutta 1960-luvulla.
Puolivälierät
Puolivälierät pelattiin kaksoisotteluissa, ensimmäinen ottelu käytiin heikommin sijoittuneen ja toinen ottelu paremmin sijoittuneen kotikentällä. Paremmuuden ratkaisi kahden ottelun yhteispisteet.
Välierät
Välierät pelattiin paras kolmesta menetelmällä aloittaen paremmin sijoittuneen kotikentällä.
Loppuottelut
Loppuottelu pelattiin 15. maaliskuuta Helsingissä jääpallon SM-kilpailujen 100-vuotisjuhlan kunniaksi.
Suomen mestarit
OLS: Joni Tero, Marko Kilpeläinen, Ari Af Hällström, Pekka Paasovaara, Tuomas Ylinampa, Matti Parkkinen, Antti Pesonen, Timo Arjanko, Jarmo Mällinen, Ville-Veikko Angeria, Janne Parpala, Petri Paasovaara, Pertti Virtanen, Matti Immonen, Markus Kumpuoja, Arto Loukkola, Pasi Keränen, Vesa Leino, Sami Harjuoja, Ilari Moisala, Hannu Kauttio, Samuli Niskanen.
Parhaat maalintekijät
Pistepörssin voitti OLS:n Samuli Niskanen 78 pisteellään.
Tuoksuvalmuska
Tuoksuvalmuska (Tricholoma matsutake, ) on Japanissa suosittu kulinaristien arvostama herkku, joka liitetään aina syksyyn. Sitä pidetään yleisesti tryffelin veroisena sienenä.
Fennoskandiassa kasvava tuoksuvalmuska on Ruotsissa tehdyissä DNA-tutkimuksissa todettu samaksi lajiksi, jonka tieteelliseksi nimeksi on sovittu Tricholoma matsutake. Japaninkielinen nimi tulee sanoista mänty (matsu) ja sieni (take). Tällä nimellä kutsutaan usein myös kaikkia muitakin syötäviä valmuskalajeja. Nimi on kiinaksi song yi, koreaksi songrong, tiibetiksi peisha.
Tuoksuvalmuska kuuluu hyväksyttyihin kauppasieniin 16. huhtikuuta 2007 alkaen. Suomessa ei ole totuttu syömään tuoksuvalmuskaa, koska se kuuluu ns. "ruskeisiin" sieniin, joita yleensä on kehotettu olemaan poimimatta erittäin vaarallisten myrkkyseitikkien takia, ja onpa osa valmuskoistakin myrkyllisiä.
Matsutaken malto on kiinteä ja säilyy hyvin. Lisäksi sen hinta Japanissa on korkea, jopa satoja euroja kilolta, ja yksittäisiä itiöemiäkin voidaan myydä kalliiseen hintaan. Sienen kaupallinen hyödyntäminen ja vienti Suomesta on mahdollista samaan tapaan kuin nyt viedään herkkutatteja Italiaan.
Sienen tuoksu on mausteisen makea. Heltat ja malto valkoiset. Lakki ruskea, suomuinen, jalassa vanhemmiten rengas. Kasvaa kuivilla mäntyvaltaisilla kankailla, jossa poronjäkäliä, kanervaa ja puolukkaa. Ilmeisesti männyn mykoritsasieni, jonka satokausi on heinäkuun lopulta lokakuun alkuun.
Japanissa sientä pidetään sukupuolista halukkuutta lisäävänä.
Matsutake ruokana
Matsutaket valmistetaan ruoaksi useilla eri tavoilla: esimerkiksi höyryttämällä, grillaamalla, paistamalla. Matsutake sukiyakissa ja tempurassa ovat myös suosittuja. Lisäksi matsutakeriisiä ja -keittoa pidetään myös herkullisina. Keitto, jossa on useita viipaleita sientä, tarjoillaan kannellisesta kulhosta tai ruukusta niin, että tuoksu pysyy astiassa, kunnes se tarjoillaan. Matsutakeja annetaan myös lahjaksi. Alla olevista linkeistä löytyy reseptejä eri kielillä.
Kaupallinen hyödyntäminen
Lajin esiintyminen vaihtelee vuosittain. Vielä 1940-luvulla Japanin vuosituotto oli 12 000 tonnia, mutta 2000-luvulla hyvänäkin vuonna enää noin 1 000 tonnia, jonka lisäksi noin 2 000 tonnia tuodaan Kiinasta, Koreasta, Marokosta ja Yhdysvalloista. Matsutaken satojen romahtaminen Japanissa on mahdollisesti kytköksissä tietyn mäntyä vahingoittavan sukkulamadon leviämiseen.
Pohjois-Amerikan länsirannikolla alueella, joka ulottuu Oregonista Brittiläiseen Kolumbiaan ja Idahoon, poimitaan white matsutake -nimellä sikäläistä valmuskalajia T. magnivelare, joka kasvaa kontortamännyn kanssa. Yhdysvalloissa kaupalliset matsutaket sijoitetaan kuuteen eri luokkaan. Arvokkaimpaan luokkaan nro 1 kuuluvat pienet sienet, joiden heltat ovat vielä piilossa. Poimittaessa tällaiset pienet sienet ovat usein karikkeen alla piilossa, joten niiden löytäminen vaatii taitoa. Lisäksi päivän mittaan sieni voi vielä kypsyä korissa luokkaan 2 ennen kuin sieni on saatu ostajalle. Luokassa 2 on helttoja suojaava kalvo osittain avautunut. Luokassa 3 osa kalvosta on vielä kiinni lakissa, mutta suurin osa heltoista on näkyvissä. Luokassa 4 lakki on täysin auki, ja siinä voi olla epätäydellisyyksiä pinnassa. Luokassa 5 lakki on täysin auki, ja siinä voi olla murtumia tai palanen voi puuttua. Luokassa 6 sienet ovat huonompilaatuisia, esimerkiksi madon syömiä osia on poistettu, ym. Hinta on ehkä kahdeskymmenesosa luokan 1 hinnasta. Missään luokassa sientä ei saisi leikata. Se romahduttaa arvon. Sienen ulkoasu siis vaikuttaa hintaan.
Yhdysvalloissa esimerkiksi kansallispuistossa tai vastaavassa poimiminen vaatii luvan. Japanissa yksityiset maanomistajat järjestävät maksua vastaan pienen alueen, jolla saa poimia sieniä, ja vielä myyvät poimitut sienet poimijalle markkinahintaan. Usein samaa maksua vastaan tarjotaan lounas poiminnan yhteydessä. Valtion metsissä poimiminen on ilmaista. Kiinan Yunnanissa matsutaken kerääminen on 1990-luvulla muodostanut jopa 80 % paikallisten perheiden tuloista, mutta toisaalta kestämättömät keräysmenetelmät ovat ehkä laskemassa satoa.
Tieteellisen nimen historia
Tuoksuvalmuska-nimitystä on Suomessa käytetty myös voimakastuoksuisesta kalvasvalmuskasta Tricholoma irinum.
Muuta
Tuoksuvalmuska on olennaisessa osassa Antti Tuomaisen kirjoittamassa romaanissa Mies joka kuoli ja siihen perustuvassa samannimisessä televisiosarjassa.
Eino Kaakkolahti
thumb|right|240px|Eino Kaakkolahti lukkarina vuonna 1958 Eino Vihtori Kaakkolahti (25. huhtikuuta 1929 – 25. kesäkuuta 2014) oli suomalainen pesäpalloilija, joka pelasi useimmat vuotensa Jyväskylän Kirissä.
Eino Kaakkolahti valittiin vuoden pesäpalloilijaksi 1961 etenkin loistavan ulkopelinsä ansiosta. Vuonna 1953 Jyväskylän Kiri pelasi SM-sarjassa koko kauden ilman yhtään tappiota. Kaakkolahti pelasi 15 Itä–Länsi-ottelua ja valittiin kuusi kertaa vuoden lukkariksi. Hän menestyi 1950-luvulla myös mäkihyppääjänä.
Vuosina 1973–74 Kaakkolahti oli pesäpalloliiton varapuheenjohtaja. Vuonna 1992 hän sai liikuntaneuvoksen arvonimen ja vuonna 2001 Pro Urheilu -mitalin. Kaakkolahti on nimetty pesäpallon kunniagalleriaan ja Suomen urheilun Hall of Fameen.
Eino Kaakkolahden pikkuveli Matti Kaakkolahti on mäkihypyn SM-mitalisti ja on pelannut pesäpalloa SM-sarjassa.
Paula Cole
thumb|right|Paula Cole Paula Cole (s. 5. huhtikuuta 1968 Rockport, Massachusetts, Yhdysvallat) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen menestyneimpiin hitteihinsä kuuluvat "Where Have All the Cowboys Gone" ja "I Don't Want to Wait".
Colen ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen julkaistiin kesäkuussa 2007.
Nukkatyräkki
Nukkatyräkki (Euphorbia leuconeura) on tyräkkeihin kuuluva kasvi.
Tuntomerkit
Nukkatyräkillä on viisikulmainen, halkaisijaltaan noin kolmesenttinen runko, jonka särmät ovat ruskeat. Runko kasvaa metrinkin pituiseksi, alaosa on puumainen. Kasvi haaroittuu rungostaan vanhempana. Lehdet ovat sirot, kohollaan olevat, tummanvihreät. Täysikasvuinen lehti on noin seitsemän senttimetriä leveä ja noin 22 senttiä pitkä. Lehtivarren pituus on noin 10 senttimetriä. Uudet lehdet muodostuvat varren yläpäähän rungon kasvaessa pituutta ja vanhat lehdet kuihtuvat alta pois.
Nukkatyräkki kukkii pienin mitättömän näköisin valkoisin kukin. Muodostuvat hedelmät aukeavat äkisti ja kasvin siemenet lennähtävät parinkin metrin päähän. Nukkatyräkki kukkii vasta, kun se on kasvanut noin 40 senttimetriä korkeaksi. Kasvin rungosta erittyy valkoista maitiaisnestettä, jos esimerkiksi irrottaa lehden. Maitiasneste on ärsyttävää ja voi aiheuttaa pahoja ihoreaktioita. Itsestään kuihtuneiden lehtien jättämät arvet rungossa ovat ruskeat. Erikoisesta siementämistavastaan johtuen nukkatyräkkiä kutsutaan myös lempinimillä ”paha poika”, ”tuhma poika”, ”merimiehen syrjähyppy” ja ”seksipalmu”. Nukkatyräkki muistuttaa hyvin paljon lähisukulaistaan särmätyräkkiä (Euphorbia lophogóna).
Hoito
Nukkatyräkki on helppohoitoinen, se viihtyy valossa, mutta ei siedä suoraa auringonpaistetta. Se tarvitsee enemmän kastelua kuin esimerkiksi kaktukset, talvella kastelu on niukempaa. Sitä lannoitetaan niukasti vain kasvukaudella. Täysin palvelleet lehdet putoavat itsekseen pois. Jos nukkatyräkki kärsii kuivuudesta, lehdet alkavat roikkua. Kastelun jälkeen lehdet kohoavat normaaliasentoon. Mehikasvina nukkatyräkki kestää jonkin verran kuivuutta lehdistön vahingoittumatta.
Lisääminen
Nukkatyräkin siemen on pieni, tumma ja itää multaan pistettynä helposti. Ensin putkahtaa mullasta kaksi kynnenkokoista lehteä ja tulitikunmittainen varsi. Istutus on pidettävä kosteana, aluslautasella kannattaa pitää koko ajan vettä. Nukkatyräkki on aluksi hyvin hidaskasvuinen, ruohovartinen ja kuivahtaa helposti. Juuret ovat hennot eikä juuripaakkua juurikaan muodostu, joten siirto isompaan ruukkuun kannattaa tehdä vasta, kun kasvilla on mittaa noin 20 senttiä. Nuori taimi kannattaa tukea. Kuluu reilusti toista vuotta, ennen kuin nukkatyräkki on kasvanut niin, että varren alaosan puumainen osuus erottuu selvästi ja varsi paksuntuu.
Aspen
Aspen on kaupunki Yhdysvaltain keskilännessä sijaitsevassa Coloradon osavaltiossa. Sen pinta-ala on 10,05 km² (ei vettä) ja asukasluku 6 658. Asukkaista 95 % on valkoisia, muut etniset ryhmät ovat pieniä. Kaupunki tunnetaan talviurheilun ja kulttuurin keskuksena.
Liikenne
Aspenissa on myös Aspen-Pitkin County Airport -niminen lentokenttä. Bussiliikenteestä vastaa Roaring Fork Transportation Authority (RFTA).
Borg (suku)
Borg on suomalainen pappissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet kulttuurin eri aloilla. Suvun kantaisänä pidetään 1720-luvulla kuollutta luutnantti Karl Borgia. Suvun myöhemmät edustajat ovat hänen poikansa, Pyhäjoen nimismies Karl Kaarlenpoika Borgin (1716–1797) jälkeläisiä. Eräs sukuhaara suomensi myöhemmin sukunimen Kivilinnaksi ja eräs toinen Soanlinnaksi. Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan myös muita Borg-nimisiä sukuja, muun muassa ruotsalainen aatelisuku Borg.
Suvun jäseniä
Teatterinjohtaja Felix Borg sekä professori ja poliitikko Olavi Borg perheineen eivät kuulu tähän sukuun.
Anthony Šerić
thumb|Anthony Šerić
Anthony "Ante" Šerić (s. 15. tammikuuta 1979, Sydney, Australia) on australialaissyntyinen Kroatiaa edustava jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Šerić on vuodesta 2005 edustanut kreikkalaista Panathinaikosta.
Anthony Šerić syntyi kroaattiperheeseen Australian Sydneyssä. Hän sai stipendin Australian urheiluinstituuttiin. Šerić aloitti ammattilaisuransa Kroatiassa Hajduk Splitissä. Sitten hän muutti Italiaan Serie A:han, jossa pelasi Veronassa, Bresciassa, Parmassa ja Laziossa ennen siirtymistään Panathinaikosiin.
Šerić pelasi ensimmäisen maaottelunsa 29. toukokuuta 1998 Pulassa Slovakiaa vastaan. Hän valitsi Kroatian maajoukkueen vaikka olisi valittu Australiankin joukkueeseen. Hän on ollut Kroatian joukkueessa 1998, 2002 ja 2006 MM-kisoissa, mutta ei ole pelannut niissä yhtään ottelua. Šerić on pelannut 14 maaottelua (tilanne 22. kesäkuuta 2006).
Pakko-oireinen häiriö
Pakko-oireinen häiriö (myös OCD, lyhenteenä sanoista obsessive-compulsive disorder) on psykiatrinen häiriö, joka luokitellaan ICD-10 tautiluokituksessa ahdistuneisuushäiriöihin. Pakko-oireita voi liittyä myös muihin psyykkisiin häiriöihin kuten masennukseen. Pakko-oireinen häiriö ilmenee monissa muodoissa, mutta useimmiten se esiintyy potilaan pakonomaisina ajatusmalleina ja/tai tapana tehdä joitakin rituaalinomaisia tehtäviä eli pakkotoimintoja, joiden tarkoituksena on suojella ihmistä oletetulta uhkalta tai katastrofilta. Potilas yrittää varmistaa, ettei itse aiheuta muille tai itselle peruuttamatonta vahinkoa. Useimmilla ihmisillä on pakonomaisia tai ahdistavia ajatuksia ja impulsseja. Pakko-oireesta kärsivä ahdistuu näistä ajatuksista, ja pakkotoimintojen avulla hän yrittää poistaa tai vähentää huolta ja siitä seuraavaa ahdistusta.
Pakko-oireisen häiriön erottaminen muista ahdistuneisuuden muodoista, kuten tavallisesta jännityksestä ja stressistä, on tärkeää. Henkilöllä, joka vaikuttaa tiettyyn aiheeseen takertuneelta tai on täydellisyyttä tavoitteleva, ei välttämättä ole pakko-oireista häiriötä. Pakko-oireiseksi potilas voidaan määritellä silloin, kun pakonomaisiin ajatuksiin tai toimintoihin menee aikaa yli kaksi tuntia päivässä tai kun oireista on muuten merkittävää haittaa ihmisen toimintakyvylle.
Yleisyys
Nykytutkimus on osoittanut, että pakko-oireinen häiriö on paljon yleisempi kuin aiemmin luultiin. Noin 2–3 prosentilla Yhdysvaltain väestöstä oletetaan olevan pakko-oireinen häiriö tai sen oireita. Monet häpeilevät oireitaan, minkä vuoksi näihin lukuihin ei ole kirjattu läheskään kaikkia häiriöstä kärsiviä ja prosentit voivat olla korkeammatkin.
Aiheuttajat
Tuoreet tutkimukset ovat paljastaneet mahdollisen geneettisen mutaation, joka voisi olla pakko-oireisen häiriön aiheuttaja. Tutkijat ovat löytäneet hSERT-geenissä mutaation perheissä, joissa esiintyy pakko-oireista häiriötä ja jotka eivät ole toisilleen sukua. Ensimmäisen asteen sukulaisista (vanhemmat, sisarukset, lapset) 3–20 prosentilla on todettu sama häiriö, mutta edelleen lienee lähes mahdotonta sanoa, onko lopulta kyse geneettisestä vai sosiaalisesta perimästä, todennäköisesti molemmista. Yleensä pakkoneurootikot ovat kasvaneet tavalla tai toisella ahdistavassa ympäristössä ja pyrkineet sopeutumaan siihen omaa käyttäytymistään ja tunnetilaansa säädellen – ja lopulta kovan hinnan sopeutumisestaan maksaen.
Joidenkin tapausten uskotaan johtuvan ainakin osittain lapsuuden aikaisesta streptokokki-infektiosta. Näitä tapauksia kutsutaan nimellä PANDAS. Naisilla pakko-oireinen häiriö saattaa ainakin osittain johtua alhaisista estrogeeni tasoista.
Fysiologinen perusta
OCD:n hoitoon erikoistuneen Jeffrey Schwartzin mukaan pakko-oireet johtuvat aivotoiminnan häiriöstä, jossa potilaan aivojen päätöksenteosta vastaava orbitofrontaalisen aivokuoren ja tottumuksista vastaavan häntätumakkeen aktiivisuus on poikkeuksellisen suurta jopa levossa. Tämä johtaa Schwartzin mukaan kuolemanpelkoa muistuttavaan voimakkaaseen pelkotilaan, joka lievittyy ainoastaan pakko-oireisen käytöksen avulla. Potilaat käyttäytyvät tämän vuoksi tavalla, jonka he itsekin tunnistavat epärationaaliseksi.
On myös huomattu, että orbitofrontaalisen aivokuoren ja häntätumakkeen toiminta muuttuu normaalimmaksi, jos potilaan pakko-oireet lievittyvät esimerkiksi meditaatioharjoitusten avulla.