cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konstantin Tšernenko
Poliittinen ura
Tšernenko liittyi Komsomoliin vuonna 1926 ja kommunistipuolueeseen vuonna 1931. Hän palveli rajavartiostossa Neuvostoliiton Kiinan-vastaisella rajalla ja toisen maailmansodan ajan Leonid Brežnevin adjutanttina. Poliittisen uransa hän aloitti paikallistasolla. Hänet kutsuttiin vuonna 1960 Moskovaan, jossa hän työskenteli Leonid Brežnevin lähimpänä alaisena. Hänestä tuli kommunistisen puolueen keskushallinnon henkilöstöjohtaja vuonna 1965. Tšernenko jatkoi työtään sihteerinä ja vahvisti poliittista asemaansa. Hänellä oli tietoa kaikista kommunistipuolueen johtohenkilöistä, ja hän muodosti oman poliittisen suhdeverkostonsa. Hänen päätyönään oli satojen dokumenttien allekirjoittaminen joka päivä: hän teki tätä työtä 20 vuotta. Brežnevin kuoltua vuonna 1982 Tšernenko menetti poliittisen valta-asemansa KGB:n ja puna-armeijan antibrežneviläisille voimille. KGB:n muodollinen johtaja Juri Andropov nimitettiin pääsihteeriksi Brežnevin jälkeen. Andropov kuitenkin kuoli hoidettuaan virkaa alle 13 kuukautta. Tšernenko valittiin hänen tilalleen huolimatta huonosta terveydentilasta.
Pääsihteerinä
Tšernenko edusti paluuta takaisin Brežnevin ajan kovan linjan politiikkaan. Hän suosi työläisiä. Tšernenko muokkasi koulutusta kommunistisen ideologian mukaiseksi ja kasvatti jo ennestään raskasta byrokratiaa. Ulkopolitiikassa hän kiihdytti asevarustelukilpaa Yhdysvaltain kanssa. Hän solmi kauppasopimuksen Kiinan kansantasavallan kanssa. Tšernenkon heikko terveys esti häntä hallitsemasta tehokkaasti. Toistuvat poissaolot virasta merkitsivät hänen valtansa jakamista konservatiivien ja uudistajien välillä. Ainoan huomattavan henkilövaihdoksen hän teki erottamalla armeijan ylipäällikön Nikolai Ogarkovin, joka vaati kansalaisten elintarvikkeiden vähentämistä ja rahojen ohjaamista asevarusteluun ja -kehitykseen.
Suomen presidentti Mauno Koivisto tapasi Tšernenkon ensimmäisenä länsimaisena valtionpäämiehenä vieraillessaan Moskovassa keväällä 1984. Koivisto kutsui Tšernenkon vierailulle Suomeen, mutta tämä vierailu ei koskaan toteutunut. Saman vuoden syyskuussa Tšernenko nosti Suomen Yleisradion esittämässä televisiolausunnossa Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen malliesimerkiksi kaikkien maailman maiden ja kansojen välisille suhteille. Kyseinen lausunto oli ensimmäinen, jonka Neuvostoliiton valtionpäämies oli koskaan antanut läntiselle televisioyhtiölle.
Viimeiset kuukaudet ja kuolema
Tšernenkon poliittinen vastustaja, politbyroon jäsen Viktor Grišin kohteli Tšernenkoa julmasti. Hän miltei raahautti kuolemansairaan Tšernenkon sairasvuoteelta äänestämään vaaleissa 1985. Tšernenko esiintyi televisiossa 28. helmikuuta 1985. Tšernenkon loppukautta leimasivat neuvostohallinnolle muutenkin ominaiset lahjonta ja johtajien terveydentilan salailu. Tyypillistä on, että Tšernenkon lyhyeltä virkakaudelta on hyvin harvoja valokuvia hänestä.
Konstantin Tšernenkon aikana pysähtyneisyyden, stagnaation, voi sanoa saavuttaneen syvimmän vaiheensa Neuvostoliitossa. Sitäkin toivoa herättävämpänä ja raikkaampana näyttäytyi etenkin ulkomailla hänen seuraajansa Mihail Gorbatšovin kausi.
Tšernenko on haudattu Kremlin muurin viereen pääsihteerien rivistöön.
So Mean (vuoden 1998 albumi)
20 suosikkia – So Mean on Kojon kokoelmalevy vuodelta 1998. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Reimantorni
Reimantorni on vuonna 2007 valmistunut asuinkerrostalo Espoonlahden kaupungiosassa Espoossa. Sen on suunnitellut arkkitehti Juha Mutanen. Tornitalon korkeus on 63 metriä ja siinä on 18 kerrosta.
Valkokurkkupeukaloinen
Valkokurkkupeukaloinen (Hylorchilus navai) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkokurkkupeukaloista tavataan pienellä alueella Meksikon eteläosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-alan arvioidaan olevan 4 800–4 900 km2. Vuoden 2012 uhanalaisuusarvioinnissa lajin kannaksi arvioitiin 2 500–9 999 yksilöä. Sitä uhkaa levinneen asutuksen ja karjanlaidunnuksen aiheuttama elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Celesta
thumb|Celesta
Celesta [tšelesta] (latinan sanasta caelestis ’taivaallinen’) on kosketinsoitin, jota käytetään toisinaan sinfoniaorkestereissa. Siinä on pianon koskettimisto ja koneisto. Vasarat lyövät metallisia levyjä, joten ääni muistuttaa kellopelin ääntä. Soittimen patentoi Auguste Mustel vuonna 1886 Pariisissa.
Heikkoäänisenä soittimena celesta peittyy helposti suureen orkesteritekstuurin alle. Ääntä voidaan kuitenkin vahvistaa sähköisesti. Celestan ääniala on useimmiten 4–5 oktaavia, ja matalin ääni on usein c1. Celesta nuotinnetaan basso- ja diskanttiavaimille, mutta se soi oktaavin kirjoitettua korkeammalta.
Celestaa ovat käyttäneet myös monet jazzmuusikot 1920-luvulta lähtien, muiden muassa McCoy Tyner, Fats Waller, Spud Murphy ja Johnny Costa. Popmusiikissa soitinta on käyttänyt Keith Emerson Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen albumilla Tarkus (1971).
Päivi Hiltunen-Toivio
Päivi Hiltunen-Toivio on suomalainen diplomaatti. Hän oli Suomen suurlähettiläs Jakartassa, Indonesiassa 2014–2018. Aiemmin hän toimi suurlähettiläänä Prahassa, Tšekissä vudoesta 2010. Sitä ennen hän on työskennellyt Suomen pääkonsulina Shanghaissa ja eri tehtävissä Suomen Pariisin-suurlähetystössä ja Suomen EU-edustustossa Brysselissä.
Hiltunen-Toivio aloitti ulkoministeriön palveluksessa 1979. Hiltunen-Toivio on toiminut Suomessa useissa EU:hun liittyvissä tehtävissä, esimerkiksi ulkoministeriön EU-puheenjohtajuussihteeristön apulaispääsihteerinä, Eurooppa-osastolla EU:n laajentumisen yksikön päällikkönä ja valtioneuvoston kansliassa EU-asioiden erityisasiantuntijana. Hän työskennellyt myös ulkoministeriön poliittisella, kauppapoliittisella, oikeudellisella ja protokollaosastolla.
Dollari-miljoona
Dollari-miljoona (Dollar-miljonen) on Nils Dahlströmin ja Oscar Tengströmin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942. Se perustuu ruotsalaisen Anders Ejen romaaniin Dollarmillionen (1917). Ruotsissa Ejen romaanista tehtiin vuonna 1926 mykkäelokuva, jonka ohjaajana oli Sigurd Wallen. Elokuva ja lähes kaikki siihen liittyvä aineisto, mukaan lukien käsikirjoitus, negatiivit, esityskopiot ja julisteet, ovat kadonneet tai tuhoutuneet.
Juoni
Juoniseloste perustuu Ejen teokseen ja Svensk filmografin tietoihin.
Arvioinnit
Dollari-miljoonasta on säilynyt kolme arvostelua, jotka kaikki olivat negatiivisia. Elokuvan alkeellisuutta ja heikkoa tasoa kummasteltiin, varsinkin kun elokuvaraakamateriaalista oli huutava pula. Ohjausta, kuvausta, äänitystä ja aiheen käsittelyä moitittiin. Helsinkiläinen Hufvudstadsbladet kirjoitti: "Dollarmiljonen mottogs av en tom och dödtyst salong." ("Dollari-miljoonan vastaanotti tyhjä ja kuolemanhiljainen elokuvasali.") Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1942 huonoin.
Exodus (yhtye)
Exodus on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Exodusta pidetään yhtenä keskeisimmistä Bay Area thrash metal -tyylilajin kehittäjistä.
Historia
thumb|upright|Exodus vuonna 2005. Exodus perustettiin San Franciscossa vuonna 1982. Yhtyeen perustajajäsenet olivat Tom Hunting (rummut), Kirk Hammett (kitara) ja Gary Holt (kitara). Vähän myöhemmin yhtyeen laulajaksi valittiin Paul Baloff. Alkuvuodesta 1983 Kirk Hammett siirtyi Exoduksesta Metallicaan, ja hänen tilalleen valittiin Rick Hunolt. Samoihin aikoihin yhtyeen basistiksi vakiintui Rob McKillop.
Exoduksen ensimmäinen albumi Bonded by Blood julkaistiin monien viivästysten jälkeen vuonna 1985. Vähän ennen toisen levyn nauhoituksia Baloff päätti kuitenkin erota yhtyeestä henkilökohtaisten ja musiikillisten erimielisyyksien takia. Hänen tilalleen valittiin Steve "Zetro" Souza (Legacyn entinen jäsen). Pleasures of the Flesh julkaistiin vuonna 1987. Tätä seurannut Fabulous Disaster julkaistiin 1989.
1990-luvulla Exodus julkaisi kaksi albumia, Impact is Imminent 1990 ja rock-henkinen Force of Habit 1992. Sen jälkeen Exodus hajosi henkilösuhteissa esiintyneiden ongelmien takia.
Kypärämäki
thumb|200px|Kypärämäen kartta Kypärämäki on Jyväskylän kaupunginosa keskustaajaman länsilaidalla. Asukkaita Kypärämäessä on 2 991. Pääosa Kypärämäestä on tyypillistä jatkosotaa seuranneen jälleenrakennuskauden omakotialuetta, joka on säilyttänyt hyvin alkuperäisen luonteensa. Se on kuitenkin monikasvoinen asuinalue, sillä siellä on paljon myös, 1940-luvun lopun pienkerrostaloja, 1960–1970-luvun suurempia kerrostaloja ja 1980–1990-luvun rivitaloja sekä jonkin verran 1970–1990-luvun sekä 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen omakotitaloja.
Exodus (yhtye)
Historia
Lyhyeksi jäänyt Exoduksen uusi yritys tehtiin 1996, jolloin mukana oli alkuperäinen laulaja Baloff. Yhtye teki livealbumin Another Lesson in Violence. Tämän jälkeen yhtye jatkoi hiljaiseloa, kunnes se lähti mukaan Clash of the Titans -kiertueelle 2001. Yhtye alkoi työstää myös uutta materiaalia, mutta laulaja Paul Baloff kuoli yllättäen aivohalvaukseen 2. helmikuuta 2002. Exodus jatkoi kuitenkin Souza laulajana ja julkaisi studioalbumin Tempo of the Damned vuonna 2004.
Kypärämäki
Kypärämäki valittiin Suomen vuoden kaupunginosaksi vuonna 2004. Perusteina valinnalle olivat kaupunginosan omaleimaisuus, rakennusperinnön vaaliminen ja yhteisen ympäristön hoitaminen. Kypärämäki on hyvämaineinen ja suosittu asuinalue. Kypärämäen asukkaat pitävät sitä rauhallisena ja luonnonläheisenä asuinpaikkana, jossa on hyvät ulkoilu- ja virkistysmahdollisuudet.
Exodus (yhtye)
Historia
Yhtyeessä tehtiin sen jälkeen suuria muutoksia, ja laulaja Steve Souza erotettiin hankalan asenteensa takia. Kitaristi Hunolt joutui jättämään yhtyeen perhe- ja huumesyistä. Myös Hunting joutui jäämään väliaikaisesti pois yhtyeestä psyykkisten ongelmien vuoksi. Uudeksi laulajaksi valittiin Exoduksen entinen kitarateknikko Rob Dukes, kitaristiksi Lee Altus Heathen-yhtyeestä ja rumpaliksi Paul Bostaph (aiemmin Slayer, Forbidden). Seitsemäs studioalbumi Shovel Headed Kill Machine julkaistiin syksyllä 2005.
Kypärämäki
Kypärämäen omakotitalot ovat enimmäkseen 1940–1950-lukujen tyyppitaloja. Taloilla on enimmäkseen melko suuret tontit, mikä antaa asuinalueelle puutarhakaupunkimaisen luonteen. Kypärämäen omakotialue on arvioitu maakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi ympäristöksi, ja osa alueen rakennuksista on suojelukohteita. Kypärämäen eteläosassa sijaitseva omakotialue tunnetaan nimellä Köhniö. Luoteisosan kerros- ja rivitaloalue on nimeltään Köhniönranta. Ne ovat saaneet nimensä viereisestä Köhniönjärvestä.
Luonto ja ympäristö
thumb|200px|Köhniönjärvi Kypärämäki on saanut nimensä samannimisestä mäestä, jonka huippu on hieman kaupunginosan rajan ulkopuolella Kortepohjan kaupunginosassa. Mäen nimi on tullut sen säännöllisestä muodosta. Mäen laella on vesitorni. Pienempiä mäkiä Kypärämäessä ovat Könkkölänmäki kaupunginosan läntisessä päässä ja itäpäässä Tähtitorninmäki.
Kypärämäen arvokkaimmat luontokohteet ovat Köyhänojan varsi, Lehtokadun ja Savelankadun välinen tuorelehto ja Mäyräojan suualueen suoalue. Köyhänojan varrella kasvaa korpisorsimoa, joka on Keski-Suomessa uhanalainen laji. Muita Kypärämäessä tavattuja uhanalaisia kasveja ovat nurmikaunokki, kirkiruoho ja punakoiso, joista viimeksi mainittu ei tosin ole alueen alkuperäiskasvillisuutta, vaan asutuksen mukana tullut koristekasvi, joka on levinnyt luontoon. Aikaisemmin Kypärämäessä sijaitsi Suomessa erittäin harvinaisen siperianlillukan esiintymä. Se tuhoutui, kun alueelle rakennettiin Rihlaperä-niminen katu, mutta esiintymästä pelastettiin siperianlillukoita Laukaaseen kasvamaan.
Kypärämäen linnusto koostuu tyypillisistä keskisuomalaisista asuinalueiden lintulajeista. Metsäisyyden ansiosta alueen metsälinnusto on runsasta. Sen sijaan vesi- ja rantalinnusto on vähäistä, koska Köhniönjärven rannat ovat virkistyskäytössä ja vesikasvillisuus on niukkaa. Köhniönjärven läheisissä metsissä on havaittu liito-oravia.
Kaskimaasta työläiskaupunginosaksi
Ennen Jyväskylän kaupungin perustamista nykyinen Kypärämäen asuinalue oli laidun- ja kaskimaata. Lähes koko Kypärämäen asuinalue oli kaupungin rajojen sisällä jo vuonna 1837, kun Jyväskylän kaupunki perustettiin, mutta pysyi kaupunkiin kuuluessaankin metsämaana välirauhaan asti. Jyväskylän kaupungin perustamisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana nykyinen Kypärämäen asuinalue oli Jyväskylän herrojen metsästysmaata. Nykyisin Kortepohjan kaupunginosaan kuuluva maantieteellisen Kypärämäen huippu, toisin kuin pääosa nykyisestä Kypärämäen asuinalueesta, jäi juuri ja juuri kaupungin rajan ulkopuolelle. Se liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin vasta vuoden 1941 alussa.
'
Sota-ajan asuntopulan helpottamiseksi alueelle kaavoitettiin vuonna 1940 omakotitontteja. Kypärämäen ensimmäisen asemakaavan suunnitteli kaupunginarkkitehti Matti Hämäläinen, joka myös suunnitteli talojen rakennuspiirustukset yhdessä kaupungin rakennustoimiston kanssa. Kypärämäki on Jyväskylän seitsemäs kaupunginosa ja vanhin, joka ei sisältynyt vielä Jyväskylän vuoden 1910 asemakaavaan. Se on myös Jyväskylän ensimmäinen kaupunginosa, jonka asemakaava voitiin suunnitella ilman tarvetta ottaa huomioon alueella jo entuudestaan olevat rakennukset, ja Jyväskylän ensimmäinen kokonaan suunnitelmien mukaan rakennettu kaupunginosa. Toisaalta jouduttiin ottamaan huomioon rinteinen maasto ja sijoittamaan talot tonteille vaihtelevasti toisin kuin monilla muilla tuon ajan omakotialueilla. Tämän takia ajan kritiikki uusien omakotialueiden yksitoikkoisuudesta ei koskenut Kypärämäkeä yhtä paljon kuin useimpia muita ajan uusia omakotialueita.
Kypärämäen kaupunginosan vanhin osa on Kypärärinteen omakotialueen itäosa, joka käsittää Vuorikadun sivukatuineen Vesangantien pohjoispuolella. Nämä sivukadut ovat lännestä itään lueteltuina Korkeakatu, Mäntykatu, Kypärätie, Mäkikatu, Kalliokatu ja Lehtokatu. Ensimmäiset talot valmistuivat syystalvella 1940. Hyvin pian rakennettiin myös Vesangantien eteläpuolelle Kypärätien alueelle. Metsäkadulla on 22 Ruotsista lahjoituksena saatua omakotitaloa, jotka toimitettiin Ruotsista Suomeen valmiina elementteinä. Ne valmistuivat kesällä 1941. Kypärämäen vanhimman osan omakotitalot rakennutti pääasiassa kaupunki. Rakennusurakan sai helsinkiläinen Otto Karme. Se rakennettiin köyhien asuntopulaa ajatellen, joten se pyrittiin rakentamaan mahdollisimman halvalla. Alueelle ei aluksi rakennettu vesijohtoja eikä viemäriverkostoa. Vesihuolto järjestettiin yleisten kaivojen turvin. Sähköjohdot Kypärämäkeen rakennettiin kuitenkin jo alussa. Monet talot olivat alun perin yksikerroksisia kahden perheen taloja, joissa oli kummassakin päädyssä yhden huoneen ja tupakeittiön muodostama asunto. Asuntopulan vuoksi taloihin päätettiin sijoittaa liesi myös asuinhuoneeseen, jolloin yhteen taloon voitiin majoittaa väliaikaisesti neljä perhettä yhden huoneen asuntoihin. Osa taloista oli kaksikerroksisia, ja lähes kaikki yksikerroksiset korotettiin kaksikerroksisiksi sotien jälkeen. Nykyään yksikerroksisia kyseisistä taloista ovat enää Kypärätie 11 ja Mäntykatu 5.
Ensimmäiset asukkaat tulivat enimmäkseen Keski-Suomen maaseudulta ja Karjalan luovutetuilta alueilta. Syntyperäisten jyväskyläläisten osuus oli lähes olematon. Monet asukkaat havaitsivat pian uusissa taloissaan vikoja. Pahimmassa tapauksessa ulkoseinistä saattoi puuttua eristysaine kokonaan tai sisäseinät saattoivat painua alaspäin tukipilareiden puutteen vuoksi. Rakentaja joutui tekemään jälkikorjauksia, mutta täysin moitteettomaan kuntoon taloja ei saatu. Rakennusvirheet, asumisen ahtaus ja puutteellinen kunnallistekniikka saivat julkisuutta lehdistössä ja antoivat Kypärämäen asuinalueelle sen alkuaikoina hieman huonon maineen.
Kypärätien varrella Vesangantien eteläpuolella on omaperäisiä puisia pienkerrostaloja, jotka valmistuivat vuonna 1949. Näissäkin taloissa oli ongelmia, ja asukkaat valittivat lämmöneristyksen puutteesta. Niiden vieressä on Jyväskylän vanhin rivitalo, vuonna 1954 valmistunut Veljeskypärä.
Kypärämäki oli alun perin työläiskaupunginosa. Monet kävivät töissä läheisessä Valmetin Rautpohjan tehtaassa tai näkkileipää ja leipomoalan raaka-aineita valmistaneessa Leipäteollisuuden tuotantolaitoksessa, jota kutsuttiin Leipätehtaaksi. Alueella harjoitettiin myös pienteollisuustoimintaa talojen pihoissa sijaitsevissa verstaissa. Tunnettuja kypärämäkeläisiä pienyrityksiä olivat muun muassa polkuautoistaan tunnettu Ahrenbergin metallialan verstas Lehtokadulla ja irtokirjasimia valmistanut Pikval.
Jatkosodan jälkeen kaupunki myi omistamansa talot. Ostajina oli sekä yksityishenkilöitä että yrityksiä. Esimerkiksi Leipäteollisuus osti 10 taloa työsuhdeasunnoiksi työläisilleen.
Asuttu alue laajenee
Toisaalta valmiit tyyppitalopiirustukset eivät kuitenkaan eronneet toisistaan kovin paljon. Suosittuja talomalleja Köhniöllä olivat Aino, Yrjö-2, Mäki-Mökki, Jussintupa, Antti 2 sekä Kipinä 2. Jotkut talot rakennettiin kuitenkin rakennusmestarin piirustusten mukaan valmiin mallin sijasta. Useimmat talot ovat lautaverhoiltuja, mutta joukossa on myös rapattuja.
Köhniön omakotitaloissa oli yleensä alakerrassa kaksi huonetta ja keittiö, yläkerrassa oli lisää asuinhuoneita tai kokonaan erillinen asunto, jolle oli oma sisäänkäynti. Yläkertaan otettiin vuokralaisia, ja usein talon omistaja vuokrasi pois myös toisen alakerran huoneista. Asuntotilanteen parantuessa 1960-luvulla vuokralaisten määrä väheni ja yhä useampi talo jäi vain sen omistavan perheen käyttöön. Koska tuolloin Jyväskylän opiskelijoiden keskuudessa oli paljon asuntopulaa Kortepohjan ylioppilaskylästä huolimatta, ne Kypärämäen omakotitalojen omistajaperheet, jotka eivät halunneet ottaa koko taloa omaan käyttöönsä, vuokrasivat osan talostaan entistä useammin opiskelijalle. Samoihin aikoihin taloihin rakennettiin saunoja ja sisävessoja, jotka taloja rakennettaessa oli kustannussyistä jätetty pois.
Köhniön lisäksi kaavoitettiin Kahakatu sekä Kypärärinteen länsipuolella sijaitseva Pyssymiehenkadun, Jousimiehenkadun ja Hankuraisen alue, joka myöhemmin kaupunginosajaossa erotettiin Kypärämäestä ja liitettiin Kortepohjan kaupunginosaan kuuluvaan Kortemäen asuinalueeseen. Kahakadulle ja Jousimiehenkadulle kaavoitettiin asuntotiloja, mutta myöhemmin ne pienennettiin asukkaiden tahdon vastaisesti normaalikokoisiksi omakotitonteiksi, koska kaupungin mukaan niitä ei juuri ollut käytetty viljelyyn. Salokadulle rakennettiin omakotitaloja 1950-luvun puolivälissä. Köhniön halki kulkeva nykyinen alueen keskusväylä Erämiehenkatu rakennettiin loppuosaltaan Köhniönjärven rantaan 1950-luvulla.
1940-luvun lopulla Kypärämäen palveluihin kuuluivat osuuskauppa, kioski ja leipomo. 1950-luvulla kaupunginosassa aloittivat toimintansa neuvola ja säästöpankin konttori sekä yleinen sauna, pesula ja postikonttori. Kypärämäen työväentalo valmistui 1950-luvun lopulla. Seuraavan vuosikymmenen alussa laajennettuun työväentaloon tulivat vuokralaisiksi muun muassa posti, apteekki, kirjasto ja hammaslääkäri.
Kypärämäen kansakoululaiset kävivät koulua "iltavuorossa" Cygnaeuksen koulussa, kunnes Kypärämäen koulu aloitti toimintansa. Kypärämäen koulun nykyinen rakennus valmistui Erämiehenkadun varteen vuonna 1949. Vuonna 1959 oppilasmäärän kasvettua selvästi rakennettiin siihen lisäsiipi. Kypärämäen nuorison joukossa oli levotonta ainesta, ja alueella esiintyi näihin aikoihin ilkivaltaa ja tappeluja. Tämän vuoksi koulun oppilaiden vanhemmat perustivat vanheimpainkerhon, joka järjesti keräyksiä, myyjäisiä ja arpajaisia, mutta harjoitti myös katupartiointia iltaisin saadakseen häirikkönuoret pysymään kurissa.
Kaupunginosa muuttuu
Kypärämäen luoteisosan Köhniönrantaan rakennettiin 1960-luvulla kerros- ja rivitaloja. 1970-luvulla Kypärämäkeä alettiin täydennysrakentaa. Yksittäisiä tyhjiksi jääneitä omakotitontteja otettiin käyttöön, mikä jatkui 2000-luvulle asti. Käytöstä pois jääneitä liikerakennuksia muutettiin rivitaloiksi sekä Kypärätien ja Erämiehenkadun risteyksen tienoille rakennettiin kerrostaloja. Kerrostalojen tieltä purettiin kolme puutaloa. Yhdessä puretuista taloista oli neuvola, joka siirtyi paikalle rakennettuun uuteen taloon. . Samoihin aikoihin Kypärämäen omakotitalojen asukkaille mahdollistettiin vuokratonttinsa lunastaminen. Vuokrauksen jatkoa haluavien asukkaiden tonttivuokria laskettiin. Asukkaiden arvostama, aiemmin vilkkaassa käytössä ollut Kypärätien sauna-pesula purettiin kerrostalon tieltä 1980-luvun puolivälissä.
1990-luvulla Kypärämäki menetti osittain laman takia suuren osan keskeisistä palveluistaan. Pankki-, posti- ja terveyspalveluiden puuttuminen hankaloittaa erityisesti ikääntyneen väestön elämää. Vuonna 2014 Kypärämäki samoin kuin Kuokkala menetti kirjastonsa. Viimeisinä vuosinaan Kypärämäen kirjasto toimi supistetuissa tiloissa supistetuin aukioloajoin. Myös Kypärämäen koulun menettämistä on pelätty. Kypärämäki on kuitenkin päässyt eroon alkuaikojen huonosta maineestaan. Siitä on tullut suosittu asuinalue. Vuoden 1999 asukastutkimuksessa todettiin, että alueelle muuttaneilla oli Kypärämäestä hyvä käsitys jo ennen muuttamista eikä käsitys ole muuttunut siellä asuessa. Vain harva harkitsi muuttoa pois alueelta ellei muuttunut elämäntilanne sitä vaadi.
Toteutumattomia suunnitelmia
Kypärämäen työväenyhdistyksen aloitteesta Kypärätien varteen alettiin 1970-luvun alussa suunnitella tiheämmin asuttua keskustaa Kypärämäelle. Kaikki Kypärätien omaperäiset puiset pienkerrostalot aiottiin purkaa suurempien kerrostalojen tieltä. Suunnitelma toteutui vain pieneltä osin, sillä puiset pienkerrostalot osoittautuivat huonosta maineestaan huolimatta pääosin korjauskelpoisiksi ja useimmat niistä päätettiin säilyttää. Puukerrostalot peruskorjattiin 1970-luvun lopulla, ja ne saneerataan toisen kerran vuosina 2013–2015.
Pitkään toteuttamatta ollut asemakaavaan Kypärämäen alueelle merkitty katu, Kahakadulta Keihäsmiehenkadulle asemakaavassa kulkenut Vipukatu, jonka varteen aiottiin sijoittaa seitsemän omakotitalotonttia, jäi toteuttamatta, koska 1980-luvulla hanke osoittautui niin kalliiksi, että katsottiin paremmaksi vahvistaa kadulle suunniteltu alue virkistysalueeksi. Tämän takia alueella kulkeva latu-ura sai säilyä.
Köhniönjärven ja Keuruulle vievän valtatien välissä sijaitsevaa Köhniöntaus-nimistä metsäaluetta on pitkään suunniteltu kaavoitettavan asuinalueeksi. Alueen asukkaat ja Kypärämäen-Köhniön asukasyhdistys ovat vastustaneet suunnitelmaa. Virallisessa kaupunginosajaossa Köhniöntaus tosin kuuluu nykyisin Ruokkeen kaupunginosaan.
Kirsti Kauppi
Kirsti Helena Kauppi (s. 1957 Oulu) on suomalainen diplomaatti. Hän on ollut tammikuusta 2015 Suomen suurlähettiläs Washingtonissa, Yhdysvalloissa. Sitä ennen hän oli ulkoministeriön poliittisen osaston osastopäällikön tehtävässä 1. huhtikuuta 2012 alkaen vuoden 2014 loppuun. Vuodesta 2009 hän hoiti ulkoministeriön Afrikan ja Lähi-idän osaston osastopäällikön tehtävää. Aiemmin hän on työskennellyt ministeriössä poliittisella osastolla muun muassa eurooppakirjeenvaihtajan yksikön päällikkönä sekä myös kehitysyhteistyöosastolla. Kauppi aloitti ulkoministeriön palveluksessa 1983. Koulutukseltaan Kauppi on kauppatietieden maisteri ja hän on valmistunut Kauppakorkeakoulusta vuonna 1981.
Kypärämäki
Osa-alueet
Kypärämäen asuinalue jaetaan Jyväskylän kaupunginosamäärittelyssä neljään osa-alueeseen: Kypärärinne, Kypärätie, Köhniö ja Köhniönranta. Kypärärinne on Kypärämäen vanhin osa, Vesangantien pohjoispuolella oleva omakotialue. Sille antaa persoonallista ilmettä sijainti Kypärämäen jyrkällä rinteellä. Vuorikatu, josta Kypärärinteen muut kadut Keihäsmiehenkatua lukuun ottamatta haarautuvat, on sijoitettu näihin muihin katuihin nähden vinoon liiallisen jyrkkyyden välttämiseksi. Kypärätien alue, jolla on paljon sekä omakoti- että kerrostaloja, sijaitsee Kypärärinnettä vastapäätä Vesangantien eteläpuolella. Nimestään huolimatta se käsittää muitakin katuja kuin Kypärätien ja toisaalta ei koko Kypärätietä, sillä tämännimisen kadun pohjoisin ja vanhin osa on Kypärärinteellä.
Kypärämäen eteläosassa sijaitseva omakotialue tunnetaan nimellä Köhniö. Sen pohjoisrajana ovat Keskussairaalantie ja Erämiehenkatu. Kypärämäen neljästä osa-alueesta luoteisin on Köhniönranta, joka rajoittuu lännessä Köhniönjärveen, pohjoisessa Vesangantiehen, idässä Keihäsmiehenkatuun, etelässä Erämiehenkatuun. Köhniönranta on kerros- ja rivitalovaltainen alue, mutta siellä on myös omakotitaloja Kahakadulla ja Keihäsmiehenkadulla, joiden välissä sijaitsee Kahakadun liikuntapuisto ja kuntopolku, talvella lumen riittäessä latu-ura. Köhniö ja Köhniönranta ovat saaneet nimensä vieressään sijaitsevasta Köhniönjärvestä. Yleisimmin näistä osa-alueiden nimistä on käytössä Köhniö. Köhniön asuinalueen reunalla kulkee Haapamäki–Jyväskylä-rata.
Kirsti Kauppi
Ulkomaanedustustoista Kauppi on palvellut suurlähettiläänä Wienissä vuosina 2005–2009 sekä pysyvänä edustajana IAEA:ssa ja Wienin YK-järjestöissä. Hän on työskennellyt Suomen edustustoissa Bangkokin suurlähetystössä, EU-edustustossa Brysselissä, Washingtonin suurlähetystössä ja Berliinin suurlähetystössä, jossa hän oli ministerin tehtävässä.
Kypärämäki
Osa-alueet
Kaupungin virallinen aluejako poikkeaa kuitenkin monien Kypärämäen asukkaiden käsityksestä. Usein ajatellaan, että Kypärämäkeen kuuluvat virallisen kaupunginosajaon osa-alueista vain Kypärätie ja Kypärärinne. Köhniö ja Köhniönranta muodostavat yhdessä Köhniön, joka ei kuulu Kypärämäkeen. Aiemmin Kypärämäen kaupunginosan rajan sisälle kuului myös osa Ruokkeen kylästä, vaikka Ruokkeen asukkaat eivät pitäneetkään itseään kypärämäkeläisinä. Nykyiseen Kypärämäen kaupunginosaan kuuluu osa Killerin alueesta, johon kuuluu raviradan tienoon lisäksi myös metsäaluetta Könkkölänmäen rinteillä. Kortemäen omakotialue sijaitsee maantieteellisen Kypärämäen länsiosassa ja kuuluu Kypärämäen äänestysalueeseen. Kortemäestä on kirjoitettu Kypärämäki-Köhniön asukasyhdistyksen lehdessä, ja se on mukana yhdistyksen asukaslehtijaossa, joten yhdistys katsoo sen kuuluvan toimialueeseensa ja katuyhteys sinne on vain Kypärämäen kautta, mutta Jyväskylän kaupunginosajaossa se on Kortepohjan osa-alue.
Omakotivaltaisia alueita Kypärämäessä ovat kaupunginosan etelä- ja itäosa lukuun ottamatta pääosaa Kypärätien varresta, jossa on 1940-luvun lopussa rakennettuja puukerrostaloja sekä pääasiassa 1970-luvulla rakennettuja korkeampia betonikerrostaloja. Kerros- ja rivitalovaltaista on asuinalueen läntisin osa, Köhniönranta, jonka ensimmäiset kerros- ja rivitalot rakennettiin 1960-luvulla. Myöhempinä vuosikymmeninä Köhniönrantaan on rakennettu lisää rivitaloja.
Väestö
Kypärämäki oli aluksi selkeästi työläiskaupunginosa. 1940-luvun lopulla 70 prosenttia kaupunginosan asukkaista sai elantonsa joko teollisuudesta tai rakennusalalta. Myöhemmin Kypärämäen väestörakenne muuttui kuten muillakin asuinalueilla: aiemmin työväestö oli asunut laitakaupungilla puutaloissaan ja varakkaampi väki keskustan kivitaloissa, sittemmin omakotitaloalueen väljä, vehreä tunnelma alkoi kiinnostaa keskiluokkaa ja varakastakin väkeä. Neljässä vuosikymmenessä tehdas- ja rakennustyöläisten osuus putosi 23 prosenttiin asukkaista. Toisaalta kerrostalorakentaminen tarjosi kohtuuhintaisia omistusasuntoja Kypärämäessä pienituloisillekin. Kaupunginosaan rakennettiin myös vuokrakerrostaloja.
Monet aikoinaan omakotitalon rakentaneista jäivät asumaan taloihinsa eläkepäivikseen, minkä vuoksi yli 65-vuotiaiden osuus Kypärämäen asukkaista kasvoi vuoden 1970 viidestä prosentista 1990-luvulle tultaessa lähes 20 prosenttiin. Kypärämäessä on myös useita vain eläkeläisille ja vanhuksille tarkoitettuja kerrostaloja.
Palveluja ja toimintaa
thumb|left|Entinen Kypärämäen kirkko thumb|left|Killerin päärakennus vuoden 2007 Suomen rallin aikaan. Kypärämäessä toimii kaksi päiväkotia, kunnallinen Kypärämäen päiväkoti ja yksityinen Steiner-päiväkoti. Oppilaitoksista siellä toimivat Kypärämäen koulu, jossa ovat luokat 1–6, ja Jyväskylän palvelualan opisto. Lisäksi siellä on seniori-ikäisille tarkoitettu Kypärämäen hyvinvointikeskus ja Sotainvalidien sairaskoti.
Kypärämäkeä palvelee K-Market (entinen Siwa. Asukasyhdistyksen mukaan alueelta löytyy myös vauva- ja äitiystarvikkeiden kauppa, kukkakauppa, parturi-kampaamo, hieroja ja pizzeria. Aikaisemmin Erämiehenkadulla vauva- ja äitiystarvikekaupan tiloissa oli elintarvikekioski, joka lopetti toimintansa. Sitä vastapäätä oli lemmikkitarvikeliike, joka muutti Vaajakoskelle syksyllä 2013.
Kypärämäessä on vuodesta 1956 toiminut partiolippukunta Mäkipartio, jossa on noin sata jäsentä. Uskonnollisia rakennuksia ovat olleet 2010-luvulla purettu Jehovan todistajien Jyväskylän läntisen seurakunnan valtakunnansali ja entinen Jyväskylän seurakunnan Kypärämäen kirkko. Jyväskylän seurakunta myi kirkon kiinteistösijoitusyhtiölle vuonna 2011.
Kypärämäen länsiosassa sijaitsevat Killerin liikuntakeskus, hevosurheilukeskus ja ravirata. Raviradalla on muutamana vuonna ajettu Suomen rallin Killerin erikoiskoe, joka on aiheuttanut alueella liikenneruuhkia. Köhniönjärven länsirannalla on kunnallistekniikan museo Könkkölä, jolla ei ole säännöllisiä aukioloaikoja, vaan jota esitellään tilauksesta ryhmille. Rihlaperän tähtitorni sijaitsee itäisessä Kypärämäessä Tähtitorninmäellä lähellä kaupunginosan rajaa.
Kaupunginosan etuja ajaa vuonna 1982 perustettu Kypärämäen-Köhniön asukasyhdistys. Yhdistys on vahvistanut kaupunginosan yhteishenkeä, tukenut kaupunginosan elinvoimaisuutta ja vaalinut arvokasta rakennusperinnettä. Asukasyhdistys on vuodesta 1998 järjestänyt nelipäiväisen kaikenikäisille ohjelmaa tarjoavan tilaisuuden Kypärämäen kulttuuripäivät ja työllistänyt työllisyysvaroin kylätaiteilijoita. Alueella tehdään kylämäistä yhteistyötä ja asukasaktiivisuus ja yhteisöllisyys onkin todettu alueen vahvuuksiksi. Kypärämäessä toimii muun muassa aktiivinen lähiruokapiiri.
Politiikka
Kypärämäen äänestysalueeseen kuuluu Kypärämäen kaupunginosan lisäksi Kortepohjan kaupunginosan asuinalue Kortemäki sekä osa Ruokkeen kylästä. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa eniten ääniä Kypärämäessä sai perussuomalainen Kauko Tuupainen, joka on entinen kypärämäkeläinen ja entinen sosiaalidemokraatti. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa eniten ääniä sai puolestaan SDP:n Riitta Mäkinen. Presidentinvaalien 2012 toisella kierroksella Pekka Haavisto sai 50,1 % Kypärämäen äänistä.
Liikenneyhteydet
Jyväskylän keskustaan on matkaa noin neljä kilometriä, ja bussit (linjat 1 ja 2) keskustaan kulkevat arkisin 20 ja viikonloppuisin 30 minuutin välein. Myös Jyväskylästä länteen kulkevat pitkänmatkanvuorot pysähtyvät Kypärämäessä. Pysäkkejä ovat Rihlaperä, Salokatu, Kypärämäen koulu, Kahakatu, Köhniönjärvi, Killeri ja Könkkölä. Aiemmin Kypärämäessä on ollut Köhniönjärven rautatieseisake, mutta se on poistettu käytöstä vuosikymmeniä sitten.
Suuri Pohjan sota
Suuri Pohjan sota käytiin vuosina 1700–1721 Ruotsin ja suuren vihollisliittoutuman välillä. Ruotsin vastustajiin lukeutuivat Venäjä, Saksi, Tanska ja Puola-Liettua sekä vuodesta 1715 myös Preussi ja Hannover. Sota päättyi Ruotsin tappioon Venäjän voimia vastaan, minkä johdosta Ruotsi joutui Uudenkaupungin rauhassa luovuttamaan suuria alueita. Sodan seurauksena Ruotsi menetti asemansa pohjoiseurooppalaisena suurvaltana. Suomi kärsi sodan aikana isonavihana tunnetusta miehityskaudesta. Tanska ei sodassa onnistunut valloittamaan Skånen, Hallandin ja Blekingen maakuntia, jotka se oli menettänyt Ruotsille Roskilden rauhassa vuonna 1658.
Sodan tausta: Ruotsin valta Itämerellä
Ruotsi oli 1600-luvulla noussut suurvallaksi Tanskan, Venäjän, Puola-Liettuan ja Saksan kustannuksella. Tanska oli vuonna 1658 menettänyt Roskilden rauhassa lopullisesti Skånen, Blekingen ja Hallannin maakunnat, Saarenmaan sekä Gotlannin, ja Norjan puolelta Bohuslänin, Jämtlandin ja Härjedalenin maakunnat. Venäjä oli vuoden 1617 Stolbovan rauhassa menettänyt Ruotsille Inkerinmaan ja Käkisalmen läänin, ja samalla itselleen kauppa- ja sotilaspoliittisesti elintärkeän pääsyn Itämerelle. Ruotsi kykeni kontrolloimaan ja verottamaan Venäjän ulkomaanliikennettä Itämeren satamissa, ja Venäjän ainoa vapaa kauppareitti nousevalle Euroopan-kaupalle kulki pohjoisen Arkangelin kautta.
Ruotsi oli käynyt 1600-luvulla lähes taukoamatta sotaa naapureiden eri liittokuntia vastaan – ainoa pitempi rauhanjakso oli saatu vasta vuodesta 1679 Brandenburgin, Tanskan ja Hollannin kanssa solmittujen rauhansopimusten myötä.
Ruotsin vastainen liittokunta syntyy 1699
Kuningas Kaarle XI:n kuoltua vuonna 1697 Ruotsin hallitsijaksi nousi vasta 15-vuotias Kaarle XII. Naapurivaltiot näkivät tilaisuutensa revanssiin tulleen, ja Kaarle XII:n serkku, Saksin vaaliruhtinas ja 1697 Puolan kuninkaaksi valittu August II Väkevä ryhtyi suunnittelemaan Ruotsin Liivinmaan valtaamista. August II sekä Tanskan kuningas Fredrik IV solmivat Dresdenissä salaisen sopimuksen vuonna 1699, johon nopeasti liittyi myös Venäjän tsaari Pietari Suuri.
Ruotsalaiset olivat kuitenkin hankkeesta tietoisia, ja ryhtyivät välittömästi varustautumaan uutta sotaa varten; heti samana vuonna valtakunnassa kannettiin ylimääräinen varusteluvero, ja seuraavana vuonna toinen.
Sota alkaa vuonna 1700
Sota alkoi 22. helmikuuta 1700, kun August II hyökkäsi ilman ajalle tyypillistä sodanjulistusta 10 000 miehen saksilaisarmeijallaan kohti Ruotsin valtakunnan suurinta kaupunkia, Riikaa Liivinmaalla. Saatuaan tiedon hyökkäyksestä Viron kenraalikuvernööri Axel Julius De la Gardie antoi Suomen rykmenteille käskyn nousta liikekannalle. Baltiaan sijoitettujen 8 000 miehen varuskuntajoukkojen tueksi laivattiin pikavauhtia Suomesta kaikki vakinaiset yksiköt ja ylimääräisellä väenotolla perustetut lisäjoukot, kolmikkaat, yhteensä 7 000 miestä. Armeija marssi nopeasti Narvasta etelään ja saapui 6. toukokuuta Riian edustalle, jolloin saksilaisjoukot vetäytyivät Väinäjoen taakse.
Tanskan sota
Tanskan kuningas, Kaarlen serkku Fredrik IV, liittyi sotaan sopimuksen mukaisesti helmikuussa hyökkäämällä Kaarle XII:n liittolaista ja lankoa, Holstein-Gottorpin herttuaa vastaan. Kaarle XII yllättyi hyökkäyksestä mutta toimi nopeasti. Hän kutsui aseisiin isänsä muodostaman vahvan armeijan Tanskaan tehtävää maihinnousua varten. Ruotsin liittolaisten – Ison-Britannian, Alankomaiden ja Hannoverin – avustuksella Kaarlen armeija nousi maihin Sjællantiin. Vakavasti uhattuna Tanska joutui solmimaan 8. elokuuta Treventhalin rauhan ja luopumaan samalla liitosta Ruotsia vastaan. Onnistuneella hyökkäyksellä Tanska masennettiin niin perusteellisesti, ettei se osallistunut sotaan useaan vuoteen.
Venäjä liittyy sotaan
Alkuvuonna 1700 tsaari Pietari Suuri oli ollut kiinni sodassa Turkkia vastaan. Määräaikainen rauha Turkin kanssa solmittiin 14. heinäkuuta, ja jo 20. elokuuta tsaari julisti sodan Ruotsille. Pari päivää sodanjulistuksensa jälkeen Pietari kuuli Tanskan tehneen rauhan. Tästä huolimatta hän marssitti armeijansa piirittämään Ruotsin tärkeintä tukikohtaa idässä, Narvan linnoitusta. Venäläisjoukkoja oli lähes 30 000 jalkamiestä ja rakuunaa, sekä 7 500–10 000 ratsumiestä. Piiritysarmeija oli ylivoimainen, puolustajia oli alle parituhatta.
Ruotsin varustautuminen
Suomessa suoritettiin uusi ylimääräinen väenotto. Joukkoja kutsuttiin kaksikkaiksi. Rahvaalle oli luvattu ylimääräisten väenottojen yhteydessä, että joukot tulisivat oman alueen puolustukseen. Tästä huolimatta kolmikkaat ja kaksikkaat siirrettiin välittömästi Viroon ja Inkeriin.
Riian toinen piiritys
Ruotsin Riian kenttäarmeijan komentaja Otto Wellingk pidättäytyi hyökkäämästä Väinäjoen yli, jolloin saksit saivat rauhassa varustaa 18 000 miestä. Tarkoitus oli hyökätä ylivoimalla uudestaan Riikaa vastaan. August II Väkevä oli tullut henkilökohtaisesti johtamaan Saksin armeijaa, joka ylitti Väinäjoen 19. päivä ja piiritti Riian 27. heinäkuuta. Kaupungissa levisi samaan aikaan ruttoepidemia. Kun saksit miehittivät läheisen Kockenhusenin kaupungin, taipui Riian komentaja ja Liivinmaan joukkojen ylipäällikkö Eric Dahlberg aselepoon. Saksin armeija vetäytyi talvileiriin Kuurinmaan ja Samogitian puolelle.
Kun Kaarle XII nousi lokakuun alussa maihin Pärnussa, hän sai tietää Riian aselevosta. Kaarle lähti epäröimättä kohtaamaan ainoan jäljelle jääneen vastustajansa, tsaari Pietarin. Ruotsin Virossa ja Liivinmaalla olevat joukot määrättiin marssimaan Wesenbergin (nyk. Rakvere) luo, josta Kaarle lähti 13. marraskuuta Narvaa kohden.
Narvan taistelu
Kun Kaarlen kenttäkanuunoiden äänet kantautuivat piiritysleiriin, tsaari Pietari Suuri jätti komennon herttua de Croylle ja kiiruhti piiritysleiristä Moskovaan armeijan päällikön, marsalkka Golovin kanssa. Seuraavana päivänä, 20. marraskuuta Kaarlen 10 500 miehen karoliiniarmeija hyökkäsi kahtena syvänä kiilana kohti venäläisten puolustuslinjoja. Venäläiskomentaja oli levittänyt linjan kuuden kilometrin pituudelle, jolloin puolustuslinja oli suuresta 32 000 miehen määrästä huolimatta ohut.
Ruotsalaiset pääsivät lähelle puolustuslinjaa äkillisesti huonontuneen sään suojissa. Puolen tunnin jälkeen linja murtui kolmessa kohdassa. Venäläiset pakenivat ruotsalainen ratsuväki kintereillään, ja ruotsalaiset painoivat venäläisjoukot kohti jokea. Paniikkiin ajautuneet venäläisjoukot pyrkivät pakoon selustan kahden sillan kautta, jolloin toinen niistä romahti ja pakenevat joukot joutuivat veden varaan. Venäläisen ratsuväen yrittäessä ylittää jokea kahluupaikalla virta veti mukaansa tuhatkunta ratsua ja sotilasta. Viimeinenkin venäläisvastarinta loppui seuraavana päivänä viimeisten pikkulinnakkeiden antauduttua.
Nils Dahlström
Nils Ernst Wilhelm Dahlström (8. elokuuta 1907 Ylöjärvi – 30. marraskuuta 1978 Tukholma) oli suomalainen elokuva-alan vaikuttaja.
Suuri Pohjan sota
Narvan taistelu
Venäläiset menettivät kuolleina ja haavoittuneina 10 000 miestä, ruotsalaiset parituhatta. Vankeja ruotsalaisten käsiin jäi yli 15 000, eli enemmän kuin ruotsalaissotilaita oli jäljellä. Muonatarpeiden puuttuessa vangit vapautettiin.
Nils Dahlström
Ura
Nils Dahlström oli Suomi-Filmin johtokunnan jäsen vuodesta 1932 ja yksi yhtiön kolmesta pääosakkaasta vuoteen 1940. Tuolloin yhtiön kaksi muuta pääosakasta, Risto Orko ja Matti Schreck, painostivat häntä luopumaan osakkuudestaan. Dahlström ja Schreck olivat perustaneet Helsinkiin elokuvateatterin Savoyn 1937. Dahlström oli teatterin ainoa omistaja vuodesta 1943 vuoteen 1953, jolloin hän myi sen merikapteeni Lars E. Nilssonille ja muutti Tukholmaan. Dahlström oli suomalaisen elokuvamaailman vaikuttaja toisessa polvessa, sillä hänen isänsä J. E. Dahlström oli turkulainen elokuvateatterinomistaja.
Nils Dahlström näytteli muutamissa elokuvissa 1920- ja 1930-luvuilla, kuten suomalais-ruotsalaisessa äänielokuvassa Hiljaisuuden talo (Tystnadens hus), jossa hänellä oli rikoskonstaapelin osa. Vuonna 1942 hän ohjasi yhdessä Oscar Tengströmin kanssa sittemmin kadonneen elokuvan Dollari-miljoona.
Suuri Pohjan sota
Narvan taistelu
Armeijan menetystä suurempi isku Pietari Suurelle oli sotilaallinen tappio: karoliiniarmeija sai jälleen mainetta voittamattomana. Ruotsalainen sotapropaganda otti voitosta kaiken mahdollisen irti. Narvan voitosta syntyi myös Ruotsin tappion siemen – Kaarle uskoi lyöneensä venäläiset pitkäksi aikaa, ja aliarvioi jatkossa heidät pahasti.
Tie Pultavaan
thumb|Ruotsalaisten voitto Narvassa 1700. Gustaf Cederströmin maalaus (1910). thumb|Pultavan taistelu. Denis Martens nuoremman maalaus vuodelta 1726. Ruotsin sotiessa Saksia ja Puolaa vastaan ruotsalaiset olivat sallineet venäläisten hyökkäillä itärintamalla. Pietari oli valloittanut Inkerin ja alkoi rakentaa uutta pääkaupunkiaan, Pietaria vuonna 1703 Suomenlahden pohjukkaan. Pietari Suuri tarjosi rauhaa, ja rauhanehtojen mukaan Ruotsi olisi menettänyt vain Inkerin. Kaarle ei kuitenkaan tyytynyt tarjoukseen, ja elokuussa 1707 Ruotsin joukot lähtivät marssimaan kohti Venäjää. Kesällä 1708 armeija käsitti 49 500 miestä, jotka kaikki olivat matkalla kohti Moskovaa. Ruotsi pystyi voittamaan joitain erillistaisteluja, Kaarle pääsi Smolenskiin muttei kyennyt lyömään Venäjää. Pietari Suuri käytti poltetun maan taktiikkaa: venäläiset tuhosivat alueet, joilta joutuivat perääntymään, jolloin Ruotsin armeija ei löytänyt ruokaa sen enempää miehille kuin elikoillekaan. Kun tie Smolenskista Moskovaan ei auennut, Kaarle XII muutti strategiaansa, hän pyrki saamaan hetmanaatin kapinalliset kasakat, tataarit ja Turkin mukaan sotaan Pietaria vastaan.
Erityisen kylmän talven 1708–1709 jälkeen Kaarle XII lähti jälleen kohti Moskovaa. Jälleen poltetun maan taktiikka ja ilmasto tekivät tehtävänsä: kolmannes armeijasta oli kuollut ja Kaarle itse haavoittunut, kun Ruotsin ja Venäjän armeijat viimein kohtasivat 28. kesäkuuta 1709 Pultavan taistelussa. Pietari Suuren 45 000 miehen armeija löi Ruotsin 29 000 miehen joukot.
Kaarle pakeni henkikaartin ja parin ruotsalaisen pataljoonan kanssa, joissa oli yhteensä noin tuhat miestä, sulttaani Ahmed III:n hallitsemaan Turkkiin. Ruotsin armeijan pääjoukot antautuivat 30. kesäkuuta, ja 2 500 sotavankia vietiin Siperiaan, kaivoksiin tai rakentamaan Pietarin kaupunkia. Turkissa Kaarle sai houkuteltua Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Suurvisiiri Baltacı Mehmet paššan osmanisotilaat voittivat Pietari Suuren armeijan Venäjän–Turkin sodassa, mutta tyytyivät verrattain vähiin myönnytyksiin rauhansopimuksissa.
Tanska ja Puola liittyvät taas sotaan
thumb|Gadebuschiin taistelu 1712. Pultavan taistelun innoittamana Saksi ja Tanska liittyivät jälleen vuonna 1709 sotaan. August Väkevä kruunattiin uudelleen Puolan kuninkaaksi. Vuoden 1710 helmikuussa Magnus Stenbock löi kuitenkin Helsingborgin taistelussa Skåneen maihinnousseen 14 000 miehen tanskalaisarmeijan.
Iso-Britannia, Alankomaat ja Preussi tarjoutuivat toimimaan välittäjinä mutta Turkkiin jäänyt Kaarle ei vieläkään halunnut tehdä rauhaa. Vuoden 1712 lopulla Stenbock lähti Saksaan tarkoituksenaan kohdata Kaarle XII ja hän voittikin Tanskan ja Saksin armeijat Gadebuschissa Lyypekin lähellä. Saksan-retki päättyi kuitenkin huonosti, ja Stenbock armeijoineen joutui antautumaan toukokuussa 1713 Tönningissä.
Isonvihan aika
thumb|left|Viipurin linna palaa venäläisten hyökkäyksen jäljiltä 1710. Digitaalinen mallinnus perustuen pienoismalliin Viipurin linnan museossa. Kaarlen vehkeilyistä huolimatta (tai juuri niiden vuoksi) Turkin sulttaani luopui sodasta Venäjää vastaan lopullisesti vuonna 1713 ja Pietari Suuri oli vapaa toimimaan Itämeren suunnalla. Ruotsin ylivoimainen avomerilaivasto pystyi kuitenkin pitämään venäläiset pois Itämereltä, vaikka Venäjä oli saanut ensimmäiset kolme 50-tykkistä linjalaivaansa valmiiksi vuoden 1710 syksyllä. Ruotsin laivasto talvehti Karlskronassa, josta ei ehtinyt estämään Venäjän Itämeren laivaston keväisiä operaatioita. Vuoden 1710 keväällä juuri jäiden lähdön jälkeen venäläiset laivasivat tykistönsä piirittämään Viipuria, jonka lisäksi he valloittivat Riian, Pärnun ja Tallinnan. Viipurin menetyksen jälkeen 1711–1712 laivaston talvehtimispaikaksi valittiinkin Helsinki.
Huonoista kokemuksista huolimatta Ruotsin laivasto vietti talven 1713 jälleen Karlskronassa, vaikka Venäjän maihinnousua Suomeen osattiinkin odottaa. Suomea puolustavat maajoukot oli siroteltu pitkin etelärannikkoa, pääjoukot olivat Porvoossa ja Pernajassa, lännempänä joukkoja oli Helsingissä ja Turussa asti. Heti jäiden lähdön jälkeen Venäjän saaristolaivasto kaleereineen pääsi toimimaan vapaasti Suomenlahdella ja 8. toukokuuta 1713 venäläiset saapuivatkin Helsingin edustalle 300 aluksen ja 17 000 miehen voimin kreivi Fjodor Apraksinin johdolla. Ruotsin avomerilaivasto saapui Helsinkiin liian myöhään, Helsinkiä puolustaneiden 1 800 miehen komentaja Armfelt oli jo polttanut kaupungin ja vetäytynyt. Apraksinin laivasto ja joukot eivät myöskään olleet jääneet odottamaan Ruotsin laivastoa ja nousivat maihin Porvoossa ja Pernajassa Porvoon itäpuolelle. Suomessa olevien joukkojen ylipäällikkö, Georg Lybecker vitkasteli ja vältteli yhteenottoa venäläisten kanssa. Venäjän armeija saavutti taisteluitta Helsingin 10. heinäkuuta, kaupungin edustalla ollut laivasto-osasto poistui ja Lybecker perääntyi lopulta joukkoineen Hämeenlinnaan.
Kostianvirran taistelu
Tukholman sotaneuvosto sai tarpeekseen kyvyttömästä Lybeckeristä ja kutsui hänet Tukholmaan ”neuvotteluja varten”. Kenraalimajuri Carl Gustav Armfelt nimitettiin hänen tilalleen Suomessa olevien joukkojen ylipäälliköksi. Armfeltin lähettämä pieni 500 jalkamiehen ja 200 ratsumiehen osasto ei pystynyt estämään venäläisten etenemistä elokuun lopulla Turkuun. Venäläisten Turun-retki jäi kuitenkin kesken; Pietari Suuri pakeni takaisin Helsinkiin kuultuaan Ruotsin saaristolaivaston kaleerien saapuneen Turun edustalle.
Syyskuussa 1713 Venäjän armeija lähti etenemään pohjoiseen poistaakseen Armfeltin armeijan uhan. Armfelt ei voinut vain perääntyä, vaan hän asettui asemiin Hämeenlinnan pohjoispuolelle. Armfelt oli jakanut 7 200 miestään eri puolille Hämettä. Pääjoukot, 3 400 miestä, olivat Pälkäneellä Kostianvirran partaalla. Yksi jalkaväkirykmentti ja pääosa ratsujoukoista oli jaettu eri puolille Mallasvettä torjumaan venäläisten koukkausta. Kostianvirralla olevat Armfeltin joukot pystyivät kyllä estämään 15 000 miehen vahvuisten venäläisjoukkojen etenemisen virran yli, mutta se vain hidasti kenraali-yliamiraali Apraksinia. Lokakuun 6. päivä yli 6 000 venäläistä ylitti Mallasveden hirsilautoilla. Armfelt pystyi irrottamaan vain 2 000 miestä Kostianvirralta maihinnousua torjumaan. Vastarinnasta huolimatta venäläiset rantautuivat Mälkilän kylässä ja kiersivät Kostianvirralla olevien joukkojen selustaan. Ruotsalaiset menettivät yli 800 miestä ja koko tykistönsä (yhdeksän tykkiä).
Napuen taistelu
Kostianvirran jälkeen venäläiset pääsivät etenemään Pohjanmaalle saakka. Isossakyrössä Napuen luona 19. helmikuuta 1714 Armfeltin armeija joutui saarroksiin ja menetti yli puolet vahvuudestaan. Venäläiset etenivät Vaasaan ja polttivat Pietarsaaren kaupungin; Raahea kohti perääntyvät Armfeltin armeijan rippeet polttivat Kokkolan sataman. Venäläiset perääntyivät kuitenkin ennen kelirikkoa takaisin Ylä-Satakuntaan, Kangasalan tienoille. Pietari Suuri sovelsi taas poltetun maan taktiikkaa. Estääkseen Ruotsin armeijan huollon hän määräsi kasakat hävittämään ennen poistumistaan kymmenen peninkulman verran Pohjanmaata. Miehet tapettiin ja lapset ja naiset vietiin orjiksi Venäjälle – 8 000–9 000 ihmistä surmattiin tai vietiin pois.
Riilahden taistelu
Seuraavana kesänä seurasi Ruotsin ja Venäjän laivastojen kohtaaminen. Venäjän saaristolaivastoon kuului silloin jo sata kaleeria ja kymmenentuhatta miestä. Heinäkuussa 1714 Apraksinin johtama saaristolaivasto oli jäänyt saarroksiin Hankoniemen itäpuolelle Tvärminnen edustalle. Pietari ei uskaltanut riskeerata linjalaivojaan vaan jätti avomerilaivastonsa Tallinnan satamaan ja suuntasi saaristolaivaston mukana Hankoon. Hankoniemen edustalla 27. heinäkuuta 1714 käydyssä Riilahden taistelussa venäläiset onnistuivat valtaamaan tiedustelemassa olleen Ruotsin laivasto-osaston, jossa oli 18-tykkinen fregatti Elephant, kuusi kaleeria ja kolme saaristolaisvenettä. Tämän Venäjän laivaston ensimmäisen merivoiton kunniaksi 27. heinäkuuta on ollut Venäjän ja Neuvostoliiton laivastojen juhlapäivä, ja laivastoissa on ollut useita aluksia nimeltä Gangut (, Hangö udd). (Myös Suomen laivastossa oli 1943 uponnut miinalaiva Riilahti.)