cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Älykäs suunnittelu
Entropia ja evoluutio
Leedsin yliopiston termodynamiikan ja palamisen teorian professori Andrew McIntoshin uskomuksen mukaan termodynamiikka estää eliöiden geneettisen informaation lisääntymisen evoluutiossa. Hän uskoo tutkimuksessaan, ettei maan kaltaisessa järjestelmässä auringosta saatava vapaa energia ratkaise tätä ongelmaa. Älykkääseen suunnitteluun uskoja Granville Sewell luulee, että elämän monimutkaisten rakenteiden kehittyminen edustaa entropian vähenemistä, mikä rikkoisi termodynamiikan toista pääsääntöä ja siitä johtuen tukisi älykästä suunnittelua. Tieteen mukaan kyseessä termodynamiikan pääsäännön väärinkäyttö, sillä sääntö pätee ainoastaan suljetuissa järjestelmissä. Evoluutio ei siis riko termodynamiikan toista pääsääntöä, koska elävät eliöt eivät ole termodynaamisesti suljettuja.
Hammarby Hockey
Hammarby Hockey oli ruotsalainen jääkiekkoseura ja Hammarby IF:n jääkiekkojaosto. Seura on perustettu jo vuonna 1889, mutta jääkiekkotoiminnan se aloitti vasta vuonna 1921. Vuonna 2008 jääkiekkojaosto ajautui konkurssiin. Hammarby on voittanut jääkiekossa Ruotsin mestaruuden yhteensä kahdeksan kertaa ja napannut hopeaa yhtä monesti. Joukkue on pelannut Ruotsin pääsarjatasolla 42 kautta, viimeksi kaudella 1984–1985.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Älykäs suunnittelu
Älykäs suunnittelija
Suunnittelu-uskomuksen mukaan suunnittelija saattaa olla mikä tahansa älyllinen toimija, joka olisi tarpeeksi kyvykäs tuottamaan suunnitelluksi tulkitun asian, unohtaen sen että sillä päästään infiniittiin regressioon eli suunnittelijalla pitää olla suunnittelija jne. Michael Behen mukaan suunnitteluargumentin puitteissa on täysin mahdollista, että suunnittelija olisi esimerkiksi kristinuskon Jumala, hyvä tai paha enkeli, Platonin demiurgi, jokin mystinen New age -voima, avaruusolento, aikamatkustaja, tai yksinkertaisesti jokin tuntematon älyllinen olento. Behen mukaan ei voida myöskään tietää, onko suunnittelija hyvä tai paha.
Arthur Hovhannisyan (karateka)
Arthur Hovhannisyan (, s. 13. syyskuuta 1975 Gjumri, Armenian SNT) on armenialainen karateka. Hän voitti aktiiviurallaan pronssia World Openissa 2007 ja on superraskaansarjan Euroopan-mestari.
Kilpaura
Hovhannisyan harrasti lapsena uintia ja nyrkkeilyä, kunnes 15-vuotiaana siirtyi harrastamaan Kyokushin karatea. Hänen ensimmäinen ohjaaja oli Karen Manukyan.
2003 Hovhannisyan voitti EM-pronssia Ukrainassa, joka oli hänen ensimmäinen EM-tason mitali.
2005 hän onnistui saavuttamaan ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa Bulgariassa, voitettuaan loppuottelussa Jan Soukupin.
2006 Hovhannisyan saavutti hopeaa Japanin mestaruuskisoissa hävittyään loppuottelussa Yoshiaki Uchidalle.
M777 (haupitsi)
M777 haupitsi on brittiläisen Vickers Shipbuilding and Engineering Ltd:n kehittämä haupitsi, joka on suunniteltu pääsääntöisesti Yhdysvaltojen maavoimien ja merijalkaväen käyttöön. Kaliiberiltaan 155 millimetrisen tykin valmistaja on BAE Systems. Aseen on ollut tarkoitus korvata kokonaan yhdysvaltalaisten joukkojen käyttämä M198 haupitsi lähivuosina.
Arthur Hovhannisyan (karateka)
Kilpaura
2007 Hovhannisyan saavutti pronssia World Openissa. Hän hävisi välierissä Jan Soukupille ja kohtasi pronssiottelussa Darmen Sadvokasovin. Hovhannisyan palkittiin turnauksessa parhaasta ottelutekniikasta.
Elokuussa 2017 Hovhannisyan voitti yli 35-vuotiaiden sarjan ensimmäisessä Shin Ki Tai -turnauksen Venäjällä. Turnauksessa kilpailtiin karaten lisäksi sumossa, kendossa ja yleiskunnossa, joiden kokonaistuloksen perusteella valittiin voittaja.
M777 (haupitsi)
Ensimmäiset 18 tykkiä toimitettiin Yhdysvaltain maavoimille lokakuussa 2006. Yli 400 tykkiä toimitettiin maavoimille ja merijalkaväelle elokuuhun 2008 mennessä. M777 on jo ollut kenttäkäytössä, ja sitä on käytetty taisteluissa Afganistanissa ja Irakissa. Lokakuuhun 2017 mennessä Yhdysvaltain maavoimien ja merijalkaväen käytössä olevien M777-tykkien määrä oli noussut jo noin tuhanteen. Ukrainan käyttöön on luvattu toimittaa 90 M777 haupitsia ja ensimmäiset ovat saapuneet maahan 8. toukokuuta 2022.
thumb|160px|left|M777 haupitsi voidaan siirtää asemiin [[helikopterin avulla.]] M777 haupitsin merkittävä etu verrattuna tykin edeltäjiin on sen keveys. Tykki painaa ainoastaan 3 175 kiloa, mikä on noin puolet verrattuna esimerkiksi M198 haupitsin painoon. M777:n keveys perustuu sen rakenteseen, jossa on käytetty materiaalina runsaasti kevyttä titaania.
M777 haupitsissa voidaan käyttää ammuksina tavallisten kranaattien lisäksi GPS-ohjattavia M982 Excalibur -kranaatteja, joilla saavutetaan jopa 40 kilometrin kantama ja noin 10 metrin osumatarkkuus. Tarvittaessa tykillä voidaan ampua hetkellisesti jopa viisi laukausta minuutissa.
Käyttäjävaltiot
thumb|left|M777-tykkejä Ukrainassa (13.5.2022). thumb|280px|M777 haupitsi käytössä [[Afganistanissa (video).]]
Ritarimittari
Ritarimittari (Ourapteryx sambucaria) on hento ja kookas, ulkonäöltään erikoisen päiväperhosmainen mittarilaji.
Jouluraketti
Jouluraketti on lastenmusiikkiyhtye Herra Heinämäen Lato-orkesterin viides albumi ja ensimmäinen jouluaiheinen albumi. Se julkaistiin lokakuussa 2012.
Ritarimittari
Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyys ulottuu Portugalista ja Brittein saarilta Skandinavian eteläosiin, Baltiaan ja idässä Venäjän poikki Altaille. Suomesta ritarimittari tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1961 Haminaan kuuluvalta Tammion saarelta ja se on sittemmin levinnyt kaakosta etelärannikkoa pitkin Turun saaristoon ja Ahvenanmaalle saakka. Nykyisin levinneisyys Suomessa kattaa koko etelärannikon, mutta Itä-Suomessa ulottuu sisämaahan ainakin Joensuun korkeudelle saakka. Lento tapahtuu yhtenä lyhytaikaisena sukupolvena heinäkuun alusta loppuun.
Jouluraketti
Albumi valittiin vuoden 2012 toiseksi parhaaksi joulualbumiksi.
Ritarimittari
Elinympäristö ja elintavat
Ritarimittari elää rehevissä ja valoisissa, lehtomaisissa metsissä. Sitä voi kuitenkin tavata myös pensaikkoisilla niityillä, puistoissa ja puutarhoissa. Laji on elintavoiltaan tiukasti yöaktiivinen lennon painottuessa keskiyölle ja perhosia tulee huonosti valolle, mikä vaikeuttaa suuresti niiden löytämistä. Perhosten lentely on nopeaa ja mutkittelevaa. Talvehtiva vaihe on keskenkasvuinen toukka.
Ravintokasvi
Toukka elää Suomessa terttuseljalla (Sambucus racemosa), muualla muillakin puilla ja pensailla sekä erityisesti euroopamuratilla (Hedera helix).
Ringer
Ringer tai The Ringer voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kokoukset (Jehovan todistajat)
Kokoukset ovat Jehovan todistajien käyttämä nimitys heidän viikoittaisille kokoontumisilleen. Jehovan todistajien kokoukset ovat sekä palvonta- että opetustilaisuuksia. Niillä on siis osittain samanlainen funktio kuin kristillisten kirkkojen perinteisillä jumalanpalveluksilla. Kokoontumispaikkoina toimivat valtakunnansalit. Ne ovat yleensä yksinkertaisia ja vaatimattomasti koristeltuja. Jumalanpalveluksessa ei käytetä kuvia, joten saleissa ei myöskään ole ikoneita eikä uskonnollisia maalauksia. Opetuksen hoitavat seurakunnissa miespuoliset jäsenet. Palveluksessa seurakuntalaiset kutsuvat toisiaan yleensä veljiksi ja sisariksi, esimerkiksi veli Virtanen. Kokouksia on yhteensä 3,5 tuntia viikossa. Kokouksia on tavallisesti yksi viikonloppuisin ja yksi arki-iltaisin.
Kokouksissa käytettävä aineisto on yhtenevä kautta koko maailman, samoin kokousten ohjelma, joten kokouksiin osallistuvat saavat samansisältöistä opetusta kaikkialla maailmassa.
Jehovan todistajien odotetaan osallistuvan kokouksiin periaatteessa aina. Tämä katsotaan tärkeäksi henkilön hengellisen kasvun ja uskovien yhteenkuuluvuuden tunteen takia; lisäksi korostetaan, että vain osallistumalla säännöllisesti kokouksiin Jehovan todistaja pystyy seuraamaan totuuden "kirkastuvaa valoa" eli Vartiotorniseuran jakamaa hengellistä ruokaa. Raamattuperusteena säännölliselle kokouksiin osallistumiselle on Heprealaiskirje 10:24-25. Mikäli Jehovan todistaja jättäytyy pois kokouksista ilman perusteltua syytä (esim. sairaus), tämä katsotaan merkiksi hengellisestä kriisistä ja seurakunnan vanhemmisto pyrkii tarjoamaan kyseiselle jäsenelle hengellistä apua.
Viikoittaisten seurakunnan kokousten lisäksi Jehovan todistajilla on myös suurempia kokouksia, joita kutsutaan konventeiksi. Erityinen kokous on kerran vuodessa Jeesuksen kuoleman muistoksi vietettävä muistojuhla.
Kokouksien historia
Raamatuntutkijoiden liike sai alkunsa sen perustajan Charles Taze Russellin ympärille kokoontuneesta raamatuntutkiskeluryhmästä, joka pyrki tutkimaan Raamattua ennakkoluulottomasti, ilman perinteisen kristillisen teologian antamia selitysvaihtoehtoja. Kun raamatuntutkijoiden liike alkoi kasvaa, Russell kehotti heitä kokoontumaan yhteen jäsenten kodeissa tutkimaan Raamattua ja rukoilemaan. Nämä varhaiset kokoontumiset olivat yleensä vapaamuotoisia raamattupiirejä, joissa luettiin Raamattua, keskusteltiin tekstien merkityksestä ja rukoiltiin yhdessä. Vuonna 1881 Russell kehotti raamatuntutkijoita tutkimaan yhdessä myös Vartiotorni-lehden artikkeleita. Koska pelkkä yksittäisten raamatunkirjojen tutkiminen osoittautui työlääksi, alkoi Russellin johtama Vartiotorniseura tarjota materiaalia aiheenmukaiseen raamatuntutkimiseen. Ensimmäisen tällaisen raamatuntutkisteluoppaan julkaisi Los Angelesin raamatuntutkijaluokka eli ekklesia 1900-luvun alussa. Myöhemmin näitä aiheenmukaisia tutkisteluoppaita alettiin kutsua Berea-oppaiksi Apostolien teoissa mainitun Berean kaupungin mukaan.
Russellin julkaistua Raamatuntutkielmia-kirjasarjaa, raamatuntutkijoita kehotettiin tutkimaan yhdessä sarjan kirjoja. Näin syntyneitä tutkimuspiirejä alettiin kutsua sarastuspiireiksi (Raamatuntutkielmia-sarja tunnettiin myös nimellä Tuhatvuotiskauden sarastus). Jotka kokoukset eivät keskittyisi pelkästään opillisiin asioihin, Russell kehotti seuraajiaan kokoontumaan myös arki-iltaisin pienissä ryhmissä rukoilemaan, laulamaan ja todistamaan uskostaan sekä jakamaan keskenään kokemuksia kristittynä elämisestä. Näitä kokouksia kutsuttiin kotikokouksiksi tai niiden sisällön perusteella rukous-, ylistys- ja todistuskokouksiksi.
Joseph Franklin Rutherfordin aikana kokousten ohjelma, joka aikaisemmin oli ollut paikallisten seurakuntien vanhemmistojen järjestämää, yhdenmukaistettiin. Vartiotornin tutkistelusta tuli Jehovan todistajien tärkein kokous. Rutherfordin aloitteesta myös rukous-, ylistys- ja todistuskokoukset muutettiin nykyisen kaltaisiksi palveluskokouksiksi, joissa pääpaino oli käytännön evankelioimistyön edistämisessä. Palveluskokoukset otettiin käyttöön vuoteen 1928 mennessä.
Rutherfordin seuraaja Nathan Homer Knorr ymmärsi, että Jehovan todistajien kasvu edellyttäisi todistajien kouluttamista käytännön saarnaamistyöhön. Hänen aloitteestaan Jehovan todistajien seurakunnat järjestivät vuonna 1943 teokraattisen palveluskoulun, jossa seurakunnan miespuolisia jäseniä koulutettiin pitämään julkisia puheita, johtamaan raamatuntutkisteluja ja evankelioimaan kaduilla ja ovilla. Vuodesta 1959 myös naiset ovat voineet osallistua kouluun. Kun seurakuntiin näin oli saatu päteviä esitelmöitsijöitä, aloitettiin säännölliset yleisökokoukset vuonna 1945.
Vuoden 2016 alusta otettiin käyttöön viikolla pidettävä Kristityn elämä ja palvelus -kokous, joka korvasi aiemmat seurakunnan raamatuntutkistelun, teokraattisen koulun ja palveluskokouksen. Kokouksen kokonaispituus on 1 tunti 45 minuuttia.
Yleisökokous
Viikonloppuisin - yleensä sunnuntaisin - pidettävä kokous on suunnattu sekä Jehovan todistajille että heidän uskonnostaan kiinnostuneille. Saarnaamistyössä tavattuja kiinnostuneita kutsutaan tavallisesti juuri sunnuntain kokoukseen. Viikonlopun kokoontumisen aloittaa yleensä yleisökokous, jossa pidetään 30 minuutin mittainen yleisöesitelmä. Esitelmän pitää yleensä vanhin, jolla on Vartiotorniseuran antama valtuutus pitää yleisöesitelmiä. Esitelmän aiheet vaihtelevat opillisten asioiden käsittelystä ja eettisten asioiden pohtimisesta ajankohtaisten asioiden käsittelyyn. Yleisöesitelmät - joita kutsutaan myös raamatullisiksi esitelmiksi - perustuvat Vartiotorniseuran valmiisiin puheenjäsennyksiin, joissa on myös mainittu puheessa esitettävät raamatunpaikat. Tapana on, että esitelmän kuulijat etsivät puhujan mainitsemat raamatunpaikat omista Raamatuistaan. Yleisöesitelmän aluksi lauletaan jokin Jehovan todistajien käyttämistä Valtakunnan lauluista, ja ennen esitelmää joku seurakunnan miespuolinen jäsen pitää alkurukouksen. Alkulaulun ja rukouksen aikana seistään.
Vartiotornin tutkiskelu
Raamatullisen esitelmän ja välilaulun jälkeen seuraa tunnin mittainen Vartiotorni-lehden tutkiskelu. Tutkiskelussa käydään läpi yksi lehden raamatullisista artikkeleista, joka on jaettu numeroituihin kappaleisiin. Niin sanottu Vartiotornin yhteenvetojen lukija lukee kappaleen kerrallaan, ja tämän jälkeen puheenjohtaja esittää yleisölle lehteen painetut, luettuun kappaleeseen kuuluvat kysymykset. Vastaukset löytyvät kappaleista, mutta osa kysymyksistä on pohtivia ja useat Jehovan todistajat esittävät opin puitteissa eri näkökulmia kappaleen ajatuksista. Nykyään tutkittavat artikkelit löytyvät Vartiotornin 15. päivän numerosta, joka on ensi sijassa tarkoitettu Jehovan todistajille ja kokouksissa säännöllisesti käyville kiinnostuneille. Kokous päätetään lauluun ja loppurukoukseen.
Kristityn elämä ja palvelus
Kokous koostuu kolmesta osasta. Jumalan sanan aarteita-osiossa käsitellään viikoittaista raamatunlukuosuutta 10 minuutin ajan, ja toiset 10 minuuttia varataan kuulijoiden esittämiä kohokohtia varten otsikolla Hengellisten helmien etsintää. Tämän jälkeen luetaan lyhyt jakso Raamattua seurakunnalle. Sitten on Valmennusta kenttäpalvelukseen -osio, jossa kuukauden ensimmäisessä kokouksessa näytetään video (jos mahdollista) kuukauden tarjouksen esittämisestä ja muissa kolme lyhyttä 2-4-6-minuutin pituista keskustelua, joissa valmentaudutaan erityisesti raamatuntutkistelujen aloittamiseen kenttäpalvelustyössä. Elämä kristittynä -osiossa käydään läpi ajankohtaisia ja paikallisia asioita. Sen kesto on 15 minuuttia. Viimeisenä ohjelmana tutkitaan Raamattua vuorossa olevan Jehovan todistajien julkaiseman selitysteoksen avulla. Tämä toteutetaan käymällä selitysteosta läpi kysymyksin ja vastauksin samaan tapaan kuin Vartiotornin tutkistelussa sunnuntaisin. Raamatuntutkiskelun kesto on 30 minuuttia. Kokouksen lopussa on lyhyt kertaus ja katsaus seuraavan viikon ohjelmaan.
Konventit
Kokousten lisäksi on suurempia tapahtumia eli konventteja kolme kertaa vuodessa: kaksi pienempää yksipäiväistä kierroskonventtia (syksystä 2014 alkaen), joihin kokoontuvat kaikki kierroksen osan seurakunnat (yleensä 5-7 seurakuntaa ja noin 500 henkeä), ja isompi aluekonventti (entinen nimitys "piirikonventti") kesällä, johon kokoontuvat alueen jäsenet (yleensä noin 4000-6000 Jehovan todistajaa kerralla . Kesän aluekonventit Suomessa järjestetään yleensä Helsingissä, Tampereella ja Oulussa, lisäksi on ruotsinkielinen aluekonventti Hämeenlinnassa. Yhteispohjoismainen englanninkielinen aluekonventti kiertää vuorovuosin eri pohjoismaissa. Konventtisalit, joissa kierroskonventit pidetään, ovat ulkoasultaan samanlaisia kuin pienemmät valtakunnansalit. Suomessa on kolme konventtisalia, yksi Hämeenlinnassa, yksi Varkaudessa ja Oulun konventtisali Ouluun kuuluvassa Kellossa.
Muistojuhla
Leipää ja viiniä muistojuhlassa nauttivat vain ne, jotka tuntevat kuuluvansa 144 000:een hengestä siinneeseen, joilla on taivaallinen toivo. Heidän joukossaan on muutamia suomalaisia, mutta heistä ei tehdä maakohtaista tilastoa. Suurin osa läsnäolijoista ei osallistu ehtoolliseen, vaan he seuraavat tilaisuutta "kunnioittavina tarkkailijoina", jotka eivät syö leipää tai juo viiniä, vaan jotka ojentavat heille tarjotun leivän ja viinin eteenpäin niistä kieltäytyen. Vuoden 2013 muistonvietossa leipään ja viiniin otti osaa 13 204 henkilöä ympäri maailman ja kaiken kaikkiaan muistonvietossa oli läsnä 19 241 252 henkilöä.
Leslie Uggams
Leslie Marian Uggams (s. 25. toukokuuta 1943 Harlem, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Uggams on tunnettu Kizzy Reynoldsin roolista minisarjassa Juuret (1977), josta hän sai Golden Globe- ja Emmy-ehdokkuudet.
Hän on myöhemmin esiintynyt elokuvissa Sugar Hill (1994), Deadpool (2016) ja Deadpool 2 (2018), sekä televisiosarjassa Empire.
Oded Fehr
Oded Fehr (s. 23. marraskuuta 1970 Tel Aviv, Israel) on israelilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Ardeth Bayn roolista elokuvissa Muumio ja Muumion paluu sekä Carlos Oliveran roolista Resident Evil -elokuvissa. Oded on myös esittänyt demoni Zankouta televisiosarjan Siskoni on noita seitsemännellä tuotantokaudella ja esiintynyt V-televisiosarjan toisella tuotantokaudella.
Joe Colborne
Joe Colborne (s. 30. tammikuuta 1990 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä NHL-joukkue Colorado Avalanchessa. Boston Bruins varasi Colbornen ensimmäisellä kierroksella sijalla 16 NHL:n varaustilaisuudessa 2008. Hän ei joukkueessa kuitenkaan ikinä pelannut. Hänet kaupattiin vuonna 2011 Toronto Maple Leafsiin ja sieltä vuonna 2013 Calgary Flamesiin.
Nuoruus
Colborne syntyi 30. tammikuuta 1990 Calgaryssa, Albertassa. Hänen isänsä Paul pelasi pelinrakentajana Calgaryn yliopistossa. Hän rohkaisi myös lapsiaan urheiluharrastuksiin. Joe kasvoi kehittäen jääkiekkotaitojaan takapihalla. Hänen sisarensa Lauren, Melissa ja Claire pelaavat koripalloa.
Pelaajaura
Suurimman osan kaudesta 2011–2012 Colborne vietti Toronto Marliesissa, jossa hän pelasi 69 ottelua ja teki 39 pistettä. NHL:n puolella hän pelasi kymmenessä ottelussa. Ensimmäisen maalin hän teki 22. marraskuuta 2011 Tampa Bay Lightningia vastaan. Myös seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ssä, jossa hän teki 42 pistettä 65 ottelussa. Maple Leafsissa hän pelasi viisi ottelua.
Ennen kautta 2014–2015 Colbornesta tuli vapaa pelaaja ja hän siirtyi Calgary Flamesiin kahden vuoden sopimuksella.
Ljudmyla Pavlytšenko
thumb|268px|Mosin-Nagant 1891/30 -tarkka-ampujankivääri PU-kiikaritähtäimellä. Ljudmyla Myhailivna Pavlytšenko (o.s. Ljudmyla Bjelova,, ; 1916–1974) oli neuvostoliittolainen tarkka-ampuja toisen maailmansodan aikana. Pavlytšenko osallistui Odessan ja Sevastopolin taisteluihin, ja hänelle kertyi sodan aikana 309 varmistettua tappoa. Tilastojen mukaan hän on tappavin naistarkka-ampuja kautta aikain.
Nuoruus
Ljudmyla syntyi Bila Tserkvassa nykyisen Ukrainan alueella 12. heinäkuuta 1916. Hänen isänsä oli tehdastyöläinen ja äitinsä opettaja. Hän oli itsenäinen ja lahjakas oppilas ja ehti käydä peruskoulun 9. luokan loppuun ennen kuin perhe muutti Kiovaan vuonna 1930. Myöhemmin Pavlytšenko kertoi olleensa ”poikatyttö”, joka oli levoton koululuokassa, mutta erittäin kilpailuhenkinen urheilussa. Hän oli päättänyt, ettei jäisi pojille toiseksi missään lajissa.
Keskiasteen koulusta valmistuttuaan Pavlytšenko meni töihin Kiovan asetehtaaseen, jossa hän työskenteli hiomakoneen käyttäjänä. Hän kiinnostui aseista ja liittyi ampumakerhoon, jossa hänestä kehittyi taitava ampuja. Myöhemmin hän liittyi myös puolisotilaalliseen järjestöön, jossa hän harjoitteli muun muassa laskuvarjohyppyä ja riippuliitämistä. Hän voitti sotamarsalkka Kliment Vorošilovin mukaan nimetyn Vorošilovin tarkka-ampujan merkin alueellisissa ampumakilpailuissa. Vuonna 1937 Pavlytšenko aloitti opiskelut Kiovan yliopistossa toiveenaan valmistua tutkijaksi ja opettajaksi. Hän harrasti ratajuoksua ja seiväshyppyä sekä otti kursseja tarkka-ampujakoulussa hioakseen ampumataitonsa täydelliseksi.
Vuonna 1932 hän meni naimisiin Aleksi Pavlytšenkon kanssa. Avioliitto mitätöitiin pian, mutta parille ehti syntyä poika Rostislav Pavlytšenko (1932-2007).
Toinen maailmansota
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941, jolloin 24-vuotias Pavlytšenko asui Odessassa. Saksalais-romanialaiset joukot etenivät pian alueelle ja Odessan taistelu alkoi. Pavlytšenko halusi värväytyä armeijaan, mutta naisia ei vielä tuolloin hyväksytty rintamatehtäviin. Häntä yritettiin ohjata sairaanhoitajaksi, mutta hän kieltäytyi. Hän teki kaikkensa päästäkseen armeijaan ja esitteli Vorošilovin tarkka-ampujan merkkiään värvääville upseereille. Elokuussa 1941 hänelle tarjoutui tilaisuus näyttää ampumataitonsa, kun puna-armeija järjesti improvisoidun pääsykokeen eräällä mäellä lähellä Biljajivkaa, jota se puolusti. Pavlytšenkolle annettiin kivääri ja osoitettiin kaksi romanialaista sotilasta. Hän ampui molemmat ja hänet hyväksyttiin armeijaan. Hän kertoi myöhemmin, että näitä romanialaisia ei laskettu hänen tappolukuunsa, sillä ”ne olivat koelaukauksia”. Hänet sijoitettiin puna-armeijan 25. ”Tšapajevin” kivääridivisioonaan, joka oli nimetty Venäjän sisällissodan aikaisen komentajan Vasili Tšapajevin mukaan.
Naisia alettiin hyväksyä puna-armeijaan kasvavassa määrin. Vaikka useimmat sijoitettiin rintaman taakse lääkintä-, ilmatorjunta- ja huoltotehtäviin, naisia palveli taistelukentällä tukevissa tehtävissä, kuten tarkka-ampujina, konekivääriampujina ja kranaatinheitinmiehistöinä, ja taistelutehtävissä, kuten panssarivaunujen miehistöinä ja hävittäjälentäjinä. 1 800–2 000 neuvostoliittolaisesta naistarkka-ampujasta noin 500 selvisi sodasta elävänä. Neuvostoliitossa sodan aikana syntyneen tarkka-ampujaliikkeen isänä pidetty kenraalimajuri Vasili Ivanovitš Morozov luonnehti, että naiset saattavat hyvinkin olla ylivoimaisia tarkka-ampujina, koska ”naisen kädet ovat herkempiä kuin miehen. Sen vuoksi kun nainen ampuu, hän vetää liipaisinta tasaisemmin ja tarkoituksenmukaisemmin.”
Pavlytšenko kehittyi taitavaksi tuhoamaan vihollisen tarkka-ampujia, joita hänen tappolukuunsa kertyi 36. Yhdeltä heistä ilmoitettiin löytyneen muistikirja, jonka mukaan tämä saksalainen tarkka-ampuja olisi ampunut satoja brittisotilaita Dunkerquen taistelun aikana. Pavlytšenkon kerrotaan mieltyneen puoliautomaattiseen Tokarev SVT 40 -kivääriin. On kuitenkin esitetty, että vaikka Pavlytšenko poseerasi valokuvassa Tokarev-kiväärin kanssa, hänen sanotaan käyttäneen luotettavampaa asetta: paranneltua tarkka-ampujaversiota Mosin-Nagant-kivääristä, johon hän sai sodan aikana myös PU-kiikaritähtäimen. Valokuvat, joissa hän piteli Tokarev-kivääriä, on otettu vuoden 1943 jälkeen, jolloin hän ei ollut enää rintamapalveluksessa.
Pavlytšenkon taktiikkana oli valita väijymiseen sopiva sijainti rintama-alueen maastosta ja siirtyä sinne kiikarilla varustautuneen tarkkailijan kanssa kolmen aikaan aamuyöllä mukanaan ruokaa, juomaa ja ammuksia. Hän saattoi piileksiä yhdessä paikassa kaksikin vuorokautta. Tyypillisesti puna-armeijan tarkka-ampujat työskentelivät pareittain, toinen tarkkailijana. Roolia vaihdettiin aina toisen saatua tapon. Kyvykkäällä Pavlytšenkolla oli kuitenkin oma tarkkailija.
Pavlytšenko taisteli Odessan seudulla kaksi ja puoli kuukautta. Hän keräsi tililleen 187 varmistettua tappoa. Kun saksalaiset valtasivat Odessan, hänen yksikkönsä vedettiin Krimille Sevastopoliin. Kesäkuussa 1942 Pavlytšenko haavoittui neljännen kerran sodan aikana, tällä kertaa kranaatinheitintulessa. Siihen mennessä hän oli kerännyt 309 tappoa. Heinäkuussa 1942 hänestä ja toisesta ansioituneesta naissotilaasta Maria Baidasta kirjoitettiin lehtijuttu, jossa kannustettiin naisia tarttumaan aseisiin. Artikkelissa kirjoitettiin: ”Opi ampumaan kuten tappava tarkka-ampuja Ljudmyla Pavlytšenko. Hän on todellinen esimerkki rohkeudesta ja uskalluksesta.” Yhdysvalloissa Neuvostoliittoa tukeva lehdistö julkaisi hänen saavutuksistaan useita uutisia. Hänestä tuli maailmankuulu ja hänet vedettiin pois rintamalta.
Vierailu Yhdysvaltoihin
thumb|left|200px|Pavlytšenko vuoden 1943 postimerkissä. Pavlytšenko kutsuttiin vierailulle Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Stalin, joka toivoi länsiliittoutuneiden avaavan toisen rintaman saksalaisten miehittämään Eurooppaan, suostui mielellään lähettämään Pavlytšenkon nostattamaan sotaponnisteluhenkeä liittolaismaissa. Hän saapui Washingtoniin vuoden 1942 lopulla, ja hänestä tuli ensimmäinen Neuvostoliiton kansalainen, joka sai kutsun Valkoiseen taloon. Hän tapasi presidentti Franklin Rooseveltin, jonka jälkeen presidentin vaimo Eleanor Roosevelt pyysi Pavlytšenkoa mukaansa kiertämään maata ja kertomaan yhdysvaltalaisille kokemuksistaan naissotilaana taistelussa. Pavlytšenko, joka oli vasta 25-vuotias, mutta haavoittunut jo neljästi, suostui auliisti Eleanor Rooseveltin pyyntöön.
Kierroksen alku sujui keskinkertaisesti. Pavlytšenko ei puhunut englantia, vaan joutui turvautumaan tulkkiin. Hän oli selvästi vieraalla maalla eikä osannut alkuun suhtautua luontevasti kaikkiin hänelle esitettyihin kysymyksiin eikä median seksistiseen asenteellisuuteen. Eräs toimittaja halusi tietää, saavatko venäläiset naiset käyttää meikkiä rintamalla. ”Mikään sääntö ei sitä kiellä... mutta kenellä on aikaa huolestua kiiltävästä nenästä kesken taistelun?”, Pavlytšenko vastasi. Time-lehti nimesi hänet Tarkka-ampujatytöksi (”Sniper Girl”), josta tuli hänen medianimensä Yhdysvalloissa. Yhdessä lehdessä moitittiin, ettei Pavlytšenko käytä huulipunaa tai meikkiä eikä hänen oliivinvihreä univormunsa oikein pue häntä. Hänen ruokailustaan kirjoitettiin mahdollisesta ylipainosta huolehtivaan sävyyn ja taas toisen lehden mukaan hänen pitkä univormuhameensa sai hänet näyttämään pulskalta. New Yorkissa vieraillessaan hän sai lahjaksi supiturkin, jonka eräs toimittaja pelkäsi menevän pilalle, koska ”Pavlytšenko Venäjän aroille palattuaan epäilemättä raahaa sen mukanaan taisteluihin.”
Lehdistön piikittelyyn kyllästyneenä Pavlytšenko vastasi: ”Kannan univormuni ylpeydellä. Siihen on kiinnitetty Leninin ritarikunnan kunniamerkki. Se on sotkeutunut vereen taistelussa. On ilmiselvää, että amerikkalaisille naisille on tärkeintä, että he pukeutuvat silkkisiin alusasuihin omien univormujensa alla. Mitä univormu tarkoittaa?, se heillä on vielä opittavana.” Kierroksen edetessä hän löysi vihdoin oman äänensä ja alkoi saada yleisön mielenkiinnon tarinoillaan lapsuudestaan Neuvostoliitossa ja taistelusta saksalaisia vastaan. Chicagossa hän kehotti miesvaltaista yleisöä liittymään sotaan: ”Olen 25 ja olen tappanut tähän mennessä 309 fasistista miehittäjää. Eikö teistä, hyvät herrat, tunnu siltä, että olette jo tarpeeksi kauan piileksineet selkäni takana”. Hänen sanansa otettiin vastaan valtavin aplodein. Palattuaan Neuvostoliittoon häntä ei lähetetty enää rintamalle, mutta hän toimi tarkka-ampujien kouluttajana sodan loppuun asti. Pavlytšenko yleni majuriksi, ja hänet nimettiin Neuvostoliiton sankariksi.
Sodan jälkeen
thumb|180px|Ljudmyla Pavlitšenkolle omistettu postimerkki vuodelta 1976. Sodan loputtua Pavlytšenko jatkoi opiskelua Kiovan yliopistossa. Hänestä tuli historioitsija, ja hän työskenteli tutkijana Neuvostoliiton laivaston päämajassa. Myöhemmin hän toimi aktiivisesti sotaveteraanikomiteassa. Eleanor Roosevelt vieraili 1957 Neuvostoliitossa ja kävi tapaamassa vanhaa ystävätärtään tämän kahden huoneen asunnossa.
Pavlytšenko kuoli 1974. Hänet haudattiin tunnettuun Novodevitšin hautausmaahan Moskovaan.
Kunnianosoituksia
Yhdysvaltain-vierailun aikana Coltin asetehdas lahjoitti hänelle Colt M1911 -pistoolin omistuskaiverruksella. Kanadassa hänelle lahjoitettiin Weaver-kiikaritähtäimellä varustettu Winchester Model 70 -kivääri. Ase on nykyään esillä armeijan museossa Moskovassa.
Yhdysvaltalainen folkmuusikko Woody Guthrie kirjoitti marraskuussa 1942 Pavlytšenkosta laulun ”Miss Pavlichenko”. Guthrie saattoi laulaa hieman erilaisia versioita sanoituksesta eri konserteissa, mutta yleensä Guthrie ihailee Pavlytšenkon rohkeutta vaikeissa sääoloissa ja haastavassa ympäristössä sekä hänen kauneuttaan naisena että tarkkuuttaan ampujana.
Pavlytšenkon mukaan nimettiin kalastusalus Ljudmyla Pavlytšenko, joka laskettiin vesille Sevastopolissa 1976. Laiva romutettiin Turkissa 1996. Sodan aikana 1943 Neuvostoliitossa julkaistiin häntä tarkka-ampujana esittävän postimerkki. Toinen postimerkki julkaistiin 1976 hänen muistonsa kunnioittamiseksi.
Fiktiivinen sotadraamaelokuva Bitva za Sevastopol (ven. Битва за Севастополь, ”Taistelu Sevastopolista”; ukr. Незламна, ”Murtumaton”) perustuu Pavlytšenkon sota-ajan kokemuksiin. Häntä näyttelee venäläinen Julija Peresild. Elokuva on ukrainalais-venäläinen yhteistuotanto, ja se kuvattiin marras-joulukuussa 2013, samaan aikaan kun Ukrainan vallankumoukseen johtaneet levottomuudet saivat alkunsa. Se sai ensi-iltansa yhtäaikaa Moskovassa ja Kiovassa keväällä 2015. Elokuvan tekijät toivoivat Venäjän ja Ukrainan yhteisestä historiasta kertovan tarinan tuovan kiisteleviä osapuolia lähemmäksi toisiaan.
Shompenit
Shompenit ovat Nikobaareilla Great Nicobarin saaren eteläkärjessä asuva alkuperäiskansa. Yhdessä neljän muun heimon kanssa shompenit ovat saaneet "Primitive Tribal Group (PTG)" -luokituksen (primitiivinen heimoryhmä). Toisin kuin muut Andamaanien ja Nikobaarien alkuperäisheimot shompenit eivät ole negritoja vaan mongolidejä. Vuoden 2001 väestönlaskennassa shompenien lukumääräksi saatiin 398.
Shompenit ovat ainakin kahden tutkimuksen mukaan itsenäisiä Kaakkois-Aasian mesoliittisen kauden metsästäjä-keräilijöiden jälkeläisiä. Shompenit puhuvat ainakin kahta luultavasti isolaattikieltä, jotka ilmeisesti eivät ole sukua nikobaarikielille eivätkä ehkä edes toisilleen.
26. joulukuuta 2004 tsunami tappoi yhdeksän shompen-heimon jäsentä.
Pajulanjoki
Pajulanjoki (alajuoksun nimenä myös Virkaanjoki) on Paimionjoen sivujoki Somerolla ja Tammelassa. Joen valuma-alueen pinta-ala on 101 km² ja järvisyys 1,81 %. Joki seuraa koko matkallaan saven täyttämiä kallioperän murroslaaksoja, joita reunustavat korkeammat kallio- ja moreenialueet. Pellon osuus valuma-alueesta on noin 28,6 %.
Pajulanjoki
Pajulanjoki saa alkunsa Someron ja Tammelan rajoilta, virtaa Somerolla halki laajojen peltoaukeiden Pajulan, Kultelan ja Ylenjoen kylien sivuitse ja laskee Paimionjoen yläjuoksun järviketjuun kuuluvaan Someron Hirsjärveen Someron Ihamäen ja Kivisojan kylien luona. Joen itärannoille ulottuvat myös Someron Hirsjärven ja Someron, aiemmin Somerniemen, Palikaisten kylien maat.
Jokilaakson pohjoisreunaa seurailee Tammelasta Somerolle jatkuva Hämeen Härkätie. Avara maisemakokonaisuus on vähintään paikallisesti merkittävä, mutta laaksonpohjan tasaiset, alavat pellot ovat alttiita tulville ja joen reunat sortumaherkkiä. Someron Kultelassa tie ja joki erkanevat, jokilaakso kapenee ja rannat jyrkkenevät. Samalla joen nimeksi tulee Virkaanjoki.
Jokilaakson yläosalle varsinkin Someron Pajulan kylässä luonteenomaiset laajat, tasaiset pellot laakson pohjalla ovat aiemmin olleet niittyjä, ja todennäköisesti myös joelle nimen antanut kylännimi Pajula johtuu niittyä tarkoittavasta maastoappellatiivista paju.
Latvahaarat ja järvet
Joen latvahaarat saavat alkunsa Tammelan Letkun, Patamon ja Torron kylistä, karun ja metsäisen Tammelan ylängön reunoilta. Latvahaaroja ovat Tammelan Letkulla joen pääuoman suuntaisesti virtaava Myllyjoki, siihen idästä yhtyvä Pienjoki eli Suojoki sekä Tammelan Torron kylän ja Someron Pajulan Vahlionkulman halki virtaava Torrojoki.
Myllyjokeen laskevat pohjoisesta Haiponjärvi, Mustalammi ja Tourunjärvi Tammelasta. Suojokeen laskevat Valajärvi Tammelasta ja Valkjärvi Tammelan ja Someron rajalta sekä joitain pikkulampia. Torrojokeen ja Pajulanjoen pääuomaan laskee joukko pikkujärviä ja -lampia Someron Pajulan kylän pohjoispuoliselta kallioalueelta.
Tuomarinkylän kartano
pienoiskuva|Tuomarinkylän kartanon päärakennus Tuomarinkylän kartano (ruots. Domarby gård) on Helsingin Tuomarinkylässä Vantaanjoen varrella sijaitseva kartano. Kylän nimenä Tuomarinkylä tunnettiin jo keskiajalla. Ensimmäinen maininta Tuomarinkylästä on vuodelta 1417 olevassa asiakirjassa. Kartanon nimenä se esiintyy 1700-luvun puolivälissä, jolloin kartanon omisti majuri Magnus Brunow. Kartano kehittyi Viaporin vaikutuksesta 1700-luvun puolivälin jälkeen. Sotakamreeri Johannes Weckström osti kartanon 1781. Sen nykyinen päärakennus rakennettiin kivestä 1790-luvulla kustavilaiseen tyyliin. Samalta ajalta ovat peräisin nykyiset kolme piharakennusta. Niitä on alun perin ollut neljä, joista yksi on purettu 1900-luvun alussa.
Sotakamreeri Weckströmin kuoltua kartano siirtyi sukulaisten haltuun. Kauppias Jacob Kavaleff osti kartanon 1845. Hänen jälkeläisensä, maanviljelysneuvos Jacob Kavaleff kehitti siitä merkittävän suurtilan, mutta myi kartanon 1917 Helsingin kaupungille. Kauppakirjaan sisältyneen ehdon turvin hänen jälkeläisensä saivat kuitenkin asua päärakennuksessa 1950-luvun lopulle.
Kartanon päärakennus restauroitiin 1960-luvun alussa. Ulkoasultaan ja väritykseltään se palautettiin 1700-luvun lopun asuun. Päärakennus toimi Helsingin kaupunginmuseon näyttelytilana vuodesta 1962 vuoteen 2013.
Helsingin kaupunki hoitaa ja viljelee yhä kartanon maita. Ympäröivät pellot muodostavat maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kokonaisuuden. Kartanon entisessä tallissa ja navetassa toimii ratsastuskouluja.
Supertiheä koodi
pienoiskuva|Kaaviokuva supertiheän kvanttikoodauksen vaiheista. Supertiheä koodi on kvanttitiedon lähettämisen menetelmä, joka hyödyntää lomittuneiden hiukkasten ominaisuuksia mahdollistaakseen kahden kubitin informaation lähettämisen vain yhden kubitin avulla. Tämä saavutetaan käyttämällä kvanttimekaniikan lomittumisilmiötä, joka yhdistää kaksi hiukkasta siten, että niiden tilat ovat riippuvaisia toisistaan, vaikka ne olisivat erillään. Menetelmän keksivät Charles Bennet ja Stephen Wiesner 1992.
Supertiheän koodauksen prosessi voidaan esittää seuraavasti :
Tiivistetysti sanottuna supertiheä koodi on kvanttitiedon lähettämisen menetelmä, joka mahdollistaa kahden kubitin informaation siirtämisen vain yhden kubitin avulla hyödyntäen lomittuneiden hiukkasten ominaisuuksia.
Pat Flaherty
George Francis ”Pat” Flaherty, Jr. (6. tammikuuta 1926 – 9. huhtikuuta 2002 ) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija. Hän voitti Indianapolis 500 -kilpailun vuonna 1956.
Kruununokikana
Kruununokikana (Fulica cristata) on Afrikassa ja Espanjassa esiintyvä rantakana. Sen elinympäristö on kaksiosainen: Etelä-Espanjassa ja Pohjois-Marokossa on oma populaationsa, ja Afrikan itäosissa Etiopiasta, Keniasta ja Ugandasta Etelä-Afrikkaan ja Madagaskarille ulottuvalla alueella oma kantansa. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Madagaskarilta vuonna 1789.
Lähteet
pienoiskuva|left|250px|Lisääntymispukuisen kruununokikanan muotokuva pienoiskuva|Fulica cristata
Haskala
Haskala (, valistus) oli valistuksen aatteita juutalaisuuteen soveltava rationalistinen liike, joka syntyi Saksassa 1770-luvulla ja levisi Itä-Eurooppaan seuraavan vuosisadan aikana. Liikkeen kannattajat pyrkivät juutalaisten tasavertaisuuteen integraation kautta. Liike korosti myös juutalaisen historian opiskelun ja heprean kielen käytön tärkeyttä. Haskala johti juutalaisen porvariston ja älymystön syntyyn, juutalaisten lehtien perustamiseen, juutalaisen muuttoliikkeen voimistumiseen ja juutalaisten poliittisten liikkeiden kuten sionismin syntymiseen.
Pekka Korpi
Korpi on ajanut 25 390 ravistarttia huhtikuuhun 2013 mennessä. Ohjastajana hän on saanut lempinimen ”Kultasormi”, ja hänellä on lukematon määrä suurkilpailuvoittoja. Hän on voittanut ohjastajien Euroopan mestaruuden kolme kertaa vuosina 1980–1982 ja ollut toinen ohjastajien MM-kilpailussa vuonna 1978 Pohjois-Amerikassa. Hänellä on ollut valmentajalisenssi vuodesta 1978. Hän on valmentanut myös Belgiassa ja Floridassa.
Koulutukseltaan Pekka Korpi on levyseppähitsaaja. Hän suoritti armeijansa Oulussa ja työskenteli sekä varusmiespalveluksen aikana että sen jälkeen Raimo Tikkasen tallilla Kempeleessä.
Pekka Korven isä Allan ”Aku” Korpi oli myös Suomen arvostetuimpia hevosmiehiä ja ravihevosvalmentajia. Raviurheilussa ovat kunnostautuneet myös Pekan kaksi veljeä, Heikki ja Ilkka Korpi, joista ensin mainittu toimi pitkään Bolognassa, Italiassa valmentajana ja jälkimmäinen on ollut pitkään Suomessa enimmäkseen lainaohjastajana.
Pekka Korvella on kaksi poikaa. Vanhempi, Hannu-Pekka Korpi, työskenteli aiemmin isänsä tallilla, mutta toimii nyt itsenäisenä ravivalmentajana. Nuorempi poika Janne Korpi on edustanut Suomea olympialaisissa lumilautailussa ja vastaa tällä hetkellä isänsä ravitoiminnasta Ruotsissa.
Bandolero
Bandolero tarkoittaa seuraavia asioita:
Ystävättäreni poikaystävä
Ystävättäreni poikaystävä (L'Ami de mon amie) on Éric Rohmerin ohjaama elokuva vuodelta 1987. Se on viimeinen elokuva Rohmerin kuusiosaisessa sarjassa Comédies et proverbes.
Kuten sarjan muutkin elokuvat, tämä on arkea kuvaava keskusteluelokuva. Samanikäiset nuoret aikuiset, kaksi tyttöä ja kaksi poikaa, ajautuvat tilanteeseen, jossa ystävyys on vaakalaudalla, kun ilmassa on parienvaihtoa. Rohmerin tapaan ympäristö kuvastaa henkilöitä. Tapahtumapaikkana on Pariisin nykyaikainen, luonnonläheinen esikaupunki, johon historiaton pienoismaailma asettuu.
Elokuva oli vuonna 1988 César-ehdokkaana parhaan käsikirjoituksen ja Sophie Renoir lupaavan näyttelijän sarjassa.
Juoni
Blanche on vastikään asettunut Pariisin lähelle muodikkaaseen Cergy-Pontoisen esikaupunkiin. Hänellä on uusi asunto, uusi työpaikka, jossa hän työskentelee itsenäisesti. Hän tutustuu uima-altaalla Léaan ja pian myös tämän tuttavaan Alexandreen, jota hän lähestyy kömpelösti. Elokuva seuraa parinvaihtoa kuvaavaa juonta, jossa Blanche ja Léa vaihtavat poikaystäviä.
HMS Hecla (A133)
HMS Hecla (viirinumero A133) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hecla-luokan tutkimusalus, joka valmistui vuonna 1964. Alus palveli kolmisenkymmentä vuotta ennen kuin HMS Scott korvasi sen vuonna 1997.
Palvelus
Falklandin sodan aikana vuonna 1982 alus oli ambulanssina ja kuljetti haavoittuneita sairaalalaiva SS Ugandalle. Alus sijoitettiin joulukuussa 1996 poistolistalle ja myytiin siviilipalvelukseen. Uusi omistaja nimesi aluksen MV Blighiksi, minkä jälkeen se jatkoi vedentutkimusaluksena Irlannin rannikolla tukikohtanaan Waterford.
Janne Pekkala
Janne Pekkala (s. 1965 tai 1966 ) on suomalainen keittiömestari. Lisäksi hän on tullut tunnetuksi toimittaja Timo Nykyrin kanssa Yleisradiolle tehdyistä televisio- ja radio-ohjelmista, kuten muun muassa lastenohjelmasta Pikku posteljooni (1993–1994), ja ruokaohjelmasta Makupalat (1997–2005).
Pekkala vietti nuoruutensa Oulun Korvenkylän kaupunginosassa. Pekkalan keittiöura alkoi 1980-luvun alussa, jolloin hän työskenteli Oulun Kauppahotellissa keittiöapulaisena. Ammattikoulussa hän kävi ravintola-alan koulutuksen. Varusmiespalveluksen aikaan hän toimi laivakokkina. 1990-luvun alussa hän työskenteli oululaisessa 45 Special Bar -ravintolassa. Tämän jälkeen hän on työskennellyt useammassa eri ravintolassa, kirjoittanut ruoka-aiheisia kirjoja ja järjestänyt erilaisia tilaisuuksia, kuten muun muassa kokkauskursseja. Pekkala harrastaa rumpujen soittamista.
Timo Nykyri
Nykyri toimii soittajana vuonna 2009 perustetussa Timo Nykyrin Ukuleleorkesterissa.
Live Santa Monica ’72
Live Santa Monica ’72 on David Bowien kesäkuussa 2008 julkaistu livealbumi vuoden 1972 Santa Monican konsertista. Se on vuonna 1994 julkaistun Santa Monica '72 -bootlegin virallinen julkaisu.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie, ellei toisin mainita.
Metroid: Other M
Metroid: Other M (jap. メトロイド アザーエム, Metoroido Azā Emu) on Team Ninjan kehittämä ja Nintendon vuonna 2010 julkaisema videopeli Wiille. Se on ensimmäinen Metroid-pelisarjan peli, joka on kolmannesta persoonasta kuvattu, mutta joka on samalla 2D-pelien hengessä kulkeva sitten Metroid Zero Missionin.
Other M sai hyvin ristiriitaisen vastaanoton. Sen pelimekaniikkaa, äänimaailmaa, grafiikkaa ja tunnelmaa kehuttiin, mutta tarina ja päähenkilön Samus Aranin hahmokuvaus saivat eniten kritiikkiä; Yoshio Sakamoton tapaa keskittyä pelissä korostamaan Samuksen tunteita ja ajatusmaailmaa on pidetty yleisesti ottaen huonona ratkaisuna.
Pelaaminen
Peli on kuvattu kolmannesta persoonasta, mutta yhdistelee hieman kaksiulotteisuutta. Peliä pelataan WiiMote ohjaimella kahdella eri tavalla: tasohyppelykohtauksissa ja taisteluissa ohjain on vaaka-asennossa, mutta voidakseen tähdätä kohteita ensimmäisestä persoonasta kuvattuna ohjaimen pää osoitetaan television kuvaruutuun. Pelissä on mahdollista tehdä näppäriä väistöliikkeitä nopeita vihollisia vastaan taistellessa. Jos Samuksen elämä uhkaa loppua, voi ohjainta ylöspäin nostamalla ja kääntämällä ladata elämämittaria osittain täyteen. Sama menetelmä toimii ohjusten kanssa.
Metroid Fusionin tapaan pelissä edetään Samuksella annettujen ohjeiden mukaisesti. Samus ei voi käyttää kaikkia aseita, ennen kuin Adam Malkovich -niminen sivuhahmo antaa siihen luvan. Saadessaan käyttöönsä uusia kykyjä pelaajalla on muiden Metroid -pelien tapaan mahdollisuus tutkia uusia alueita, joihin mikä tahansa ase tai kyky auttaa pääsemään.
Juoni
Peli alkaa takaumasta, jossa Samus Aran taistelee Mother Brainia vastaan Metroid-toukan puolustaessa häntä. Tästä siirrytään nykyaikaan, jossa Samus kunnostautuu Galaktisen Federaation huomassa uutta tehtävää varten.
Samus paikantaa autiolta vaikuttavan "Bottle Ship" -tutkimusaseman, jonne hän laskeutuu tutkimaan. Siellä Samus kohtaa edelle ennättäneen Federaatio-armeijan joukon, jonka komentajana toimii Adam Malkovich. Samus muistaa hänet menneiltä vuosilta, jolloin Samus toimi hänen alaisuudessaan ennen uraansa itsenäisenä palkkiometsästäjänä. Adam ei alkuun katso hyvällä Samuksen läsnäoloa, mutta heidän taisteltuaan yhdessä outoa mutanttia vastaan komentosillalla Adam määrää hänet joukkonsa mukaan tutkimaan tutkimusasemaa läpikohtaisin.
Tutkimusten edetessä Samukselle käy ilmi, että Galaktinen Federaatio on salaa käynnistänyt hankkeen, jonka tarkoituksena on kasvattaa tutkimusasemassa eläviä olentoja bioaseiksi. Näihin kuuluvat myös tuhoutuneen Zebesin avaruuspiraatit, joita vastaan Samus Aran on aina taistellut. Koko operaation aloittajaksi paljastuu Madeline Bergman. Samus kohtaa arktisessa Sektori 2:ssa naisen, joka pakoilee heitä, koska oli nähnyt erään Federaation sotilaan ampuvan toisensa. Juuri sillä hetkellä samainen sotilas hyökkää valtavan trukin kanssa Samuksen kimppuun. Samus ei ehdi nähdä sotilaan kasvoja, sillä sotilas ehtii paeta tuhottuaan koneen.
Samusta alkaa kalvaa ajatus siitä, kuka hänen tapaamistaan elossa olevista sotilaista on salamurhaaja. Hän uskoo, että Federaatio oli lähettänyt tappajan salaa Adamin ryhmän mukaan. Kun hän on kohdannut jälleen arkkivihollisensa Ridleyn, hän palaa trooppiselle Sektori 1:lle, jossa hän onnistuu yhyttämään tappajan ja seuraamaan tätä. Matkan varrella hän kuitenkin kadottaa tappajan, mutta tapaa taas saman naisen, joka paljastaa olevansa Madeline Bergman. Madeline kertoo Samukselle, että Federaation käynnistämässä bioase-operaatiossa on kasvatettu myös Metroideja. Järkyttynyt Samus ei voi uskoa, sillä viimeinen Metroid tuhoutui hänen ja Mother Brainin välisessä taistelussa. Madeline paljastaa Federaation saaneen Metroidin DNA:ta Samuksen panssarista, jonka päällä oli viimeisen Metroidin pölyä. Federaatio onnistui myös kloonaamaan Ridleyn ja luomaan uuden Mother Brainin tekoälyn, MB:n, hallitsemaan kasvatettuja bioaseita.
Madeline kertoo Metroidien sijaitsevan salaisessa Sektori Zerossa. Samus lähtee sinne ja kohtaa ensimmäisen Metroid-toukan. Paikalle ehtinyt Adam Malkovich jäädyttää sen, ennen kuin se käy Samuksen kimppuun. Adam sanoo Samukselle, ettei tämä voi voittaa Metroideja, sillä Federaation kasvattamat Metroidit ovat (äsken ammuttua toukkaa lukuun ottamatta) kehitetty vastustuskykyisiksi niiden ainoalle heikkoudelle eli kylmyydelle. Adam aikoo uhrata itsensä yrittämällä tuhota Sektori Zeron Metroidit ja käskee Samuksen poistumaan ennen kuin kyseinen osa asemasta irtoaa avaruuteen. Samus yrittää estää häntä, mutta Adam sulkee ovet, jonka jälkeen Metroidien valmistamo irtoaa tutkimusasemasta.
Samus palaa takaisin Madelinen luokse, mutta ei löydä muuta kuin jälleen kuolleen Federaation sotilaan. Hän tutkii vielä ja löytää myös kuolleen Ridleyn, joka on kuivunut. Ridley oli Samusta vastaan taisteltuaan paennut ja jäänyt kuolinpaikkaansa kitumaan, mutta kun valtava portti oli avautunut, oli sen toisella puolella ollut olento tappanut Ridleyn. Samus löytää toisen tutkijan eräästä kopista, mutta sitten samainen portti avautuu ja sen toiselta puolelta ilmaantuu paikalle Metroid-kuningatar, joka hyökkää toukkiensa kanssa Samuksen kimppuun. Samus voittaa kuningattaren tulemalla syödyksi ja laukaisemalla voimapommin tämän vatsassa.
Yhtäkkiä MB ilmestyy paikalle aseen kanssa. Madeline yrittää turhaan puhua MB:lle järkeä, mutta MB ei aio kuunnella vaan hyökkää kimppuun. Samassa lisää Federaation sotilaita ilmestyy paikalle. MB lukitsee paikat ja kutsuu jalostetut olennot tuhoamaan kaikki. Samus yrittää ampua MB:tä, mutta Madeline ehtii ampua ensin jäädyttäen MB:n. Lopulta sotilaat ampuvat jäätyneen MB:n tuhoten tämän ja käynnistäen ketjureaktion, jonka myötä MB:n paikalle kutsumat olennot kuolevat. Joukkojen komentaja saapuu onnittelemaan Samusta ja kehottaa häntä jättämään loput Federaation hoidettavaksi. Samus poistuu tutkimusasemalta.
Lampan talo
Lampan talo on Helsingin Pohjoisesplanadilla sijaitseva rakennus, joka valmistui vuosien 1814–1817 aikana. Rakennus sijaitsee Pohjoisesplanadin ja Helenankadun kulmassa osoitteessa Pohjoisesplanadi 5. Talon rakennutti kauppias ja raatimies Johan Lampa asuin- ja liiketalokseen vuonna 1817. Stockmannin tavaratalo sai alkunsa Lampan talossa vuosina 1858–1880 toimineesta liikkeestä.
Talon omisti aiemmin Helsingin kaupunki, joka myi sen Ilkka J. Karille 3,2 miljoonalla eurolla. Taloon piti rakentaa hotelli, mutta talousvaikeudet pysäyttivät toteutuksen. Valtuusto hyväksyi uuden kaavan ja rakennukseen saa tulla myös toimistotiloja, kunhan alakertaa pidetään yleisölle avoimena. Talon ostaa konkurssipesältä Hartwallin panimon myynnistä saatuja varoja hallinnoiva Hartwall Capital -sijoitusyhtiö, jonka omistajiin kuuluvat Hartwall-suvun jäsenet. Hartwallin kivennäisvesitehdas on aikoinaan toiminut lähellä Sederholmin talossa. Hartwall on suunnitellut rakennukseen yhtiöidensä tukikohdaksi toimistotiloja ja alakertaan ravintolan. Kauppa vahvistetaan, kun uusi kaava on lainvoimainen.
Tunturi Hopper
Tunturi Hopper on Tunturipyörän valmistama pienipyöräinen mopo. Hopper oli suomalainen kilpailija japanilaisille Suzuki PV:lle ja Honda Monkeylle. Se oli Tunturin näkemys "täydellisestä pienipyöräisestä". Siitä ei kuitenkaan tullut suurta myyntimenestystä.
Hopperin valmistus aloitettiin vuonna 1991 ja lopetettiin samalla kun Tunturi lopetti kaikkien mopojen valmistuksen vuonna 1997.
Tekniikka
Hopperissa on Morinin valmistama Franco Moto Morini FM/GS.A moottori, joka on sama kuin Tunturin Tunturi Tiger Air mallissa.
Gísli Súrinpojan saaga
Gísli Súrinpojan saaga (Gísla saga Súrssonar) kuuluu islantilaisiin saagoihin, ja se kertoo Gísli-nimisen miehen ja tämän suvun vaiheista Islannissa. Saaga on filologisin menetelmin ajoitettu 1220–30-luvuilla kirjoitetuksi.