cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tyreese
Sarjakuvassa
Rick palaa takaisin vankilaan, yhdessä entisien ja uusien tuttavuuksien kanssa. Vankila kuitenkin on täynnä kulkijoita porttien oltua auki. Ryhmä jälleen puhdistaa vankilan kulkijoista. Lori ja Carl ovat peloissaan Rickin kunnosta, ja Tyreese tulistuu tälle tämän tempauksista ja uhkaa heittää Rickin ulos mikäli ei huolehdi perheestään. Rick lähtee juuri karanneen Martinezin perään, ja Tyreese selittää Carlille Rickin tehden tämän vain siksi että vankilan ihmiset olisivat turvassa.
Rick kertoo, että Woodbury tulee löytämään vankilan hetkenä minä hyvänsä. Heidän ensimmäinen hyökkäyksensä epäonnistuu, ja Tyreese kokee olevansa taakka sillä ei osaa käsitellä asetta alkuunkaan. Hän lyöttäytyy Michonnen kanssa yhteen, ja he lähtevät mellakkapukuihin sonnustautuneina tappamaan Kuvernööriä. He saavat muutaman sotilaan hengiltä, mutta Tyreese jää miesten vangiksi.
Kuvernööri tuo Tyreesen vankilan porteille. Pahoinpidelty Tyreese huutaa ihmisille, etteivät saa avata portteja. Kuvernööri odottaa hetken vankilan ihmisten mielipidettä asiasta, mutta ei saa vastakaikua. Mies sivaltaa Tyreesen niskan poikki Michonnen katanalla, jättäen tämän valtavan ruumiin zombien syötäväksi. Vankilan tuhouduttua Michonne käy tappamassa zombiksi muuttuneen Tyreesen samaisella katanallaan.
Jevonsin paradoksi
alt=Engraving of a view of Manchester from a distance, showing factories, smokestacks, and smoke.|oikea|pienoiskuva| Kivihiilen polttolaitoksia 1900-luvun Manchesterissa, Englannissa. Teknologinen kehitys mahdollisti kivihiilen käytön [[Teollinen vallankumous|teollisessa vallankumouksessa, mikä lisäsi merkittävästi hiilen kulutusta. ]] Taloustieteessä kutsutaan Jevonsin paradoksiksi (joskus Jevonsin vaikutus) tilannetta, jossa teknologinen kehitys tai hallituksen politiikka tehostaa resurssien käyttöä (eli vähentää tiettyyn työhön kuluvien resurssien määrää), mutta siitä seuraava kysynnän lisääntyminen johtaa kulutusasteen kasvuun. Jevonsin paradoksi on ehkä ympäristötaloustieteen tunnetuin paradoksi. Useimmat hallitukset ja myös monet ympäristönsuojelijat tapaavat olettaa, että tehokkuuden kasvu vähentää resurssien kulutusta.
Englantilainen taloustieteilijä William Stanley Jevons havaitsi vuonna 1865, että hiilen käytön tehokkuutta lisäävät teknologiset parannukset johtivat monilla aloilla hiilen kulutuksen lisääntymiseen. Yleisestä intuitiosta poiketen hän esitti, ettei teknisen kehityksen voida luottaa johtavan polttoaineen kulutuksen vähentämiseen.
Asiaa on tutkittu myös energiatehokkuuden parantamisesta seuraavan rebound-ilmiön näkökulmasta. Sen lisäksi, että energiatehokkuus vähentää tiettyyn käyttötarkoitukseen tarvittavaa resurssimäärää, se laskee resurssin käytön suhteellisia kustannuksia, mikä lisää kysyntää. Tämä toimii yhtenä vastavoimana käytön vähenemiselle. Lisäksi parantunut tehokkuus lisää reaalituloja ja nopeuttaa talouskasvua, mikä lisää resurssien kysyntää entisestään. Jevonsin paradoksista puhutaan tilanteessa, jossa tehostuminen nopeuttaa resurssien kulutusta lisääntyneen kysynnän vuoksi.
Energiatehokkuuteen liittyvän rebound-ilmiön suuruudesta ja Jevonsin paradoksin merkityksestä energiansäästölle on käyty paljon keskustelua. Jotkut sivuuttavat paradoksin, kun taas toiset pelkäävät, että kestävyyden tavoittelu energiatehokkuuden keinoin kääntyy tarkoitustaan vastaan. Jotkut ympäristötaloustieteilijät ovat ehdottaneet tehokkuusetujen yhdistämistä sellaiseen ympäristönsuojelupolitiikkaan, jossa käytön hintaa pidettäisiin Jevonsin paradoksin välttämiseksi ennallaan (tai jopa säädettäisiin korkeammaksi). Käytön hintaa korottavia käytäntöjä (esim. päästökauppa ja vihreät verot) voidaan käyttää rebound-ilmiön hallintaan.
Historia
alt=Engraving of William Stanley Jevons|oikea|pienoiskuva| [[William Stanley Jevons, jonka mukaan paradoksi on nimetty ]] Jevonsin paradoksin kuvasi ensimmäisenä englantilainen taloustieteilijä William Stanley Jevons vuoden 1865 The Coal Question -kirjassaan. Jevons havaitsi Englannin kivihiilen kulutuksen kohonneen rajusti James Wattin kehittämän uuden höyrykoneen myötä. Tämä uusi höyrykone oli huomattavasti Thomas Newcomen aiempaa konetta tehokkaampi. Wattin innovaatiot tekivät hiilestä kustannustehokkaamman energialähteen, mikä johti höyrykoneen käytön lisääntymiseen monilla eri toimialoilla. Tämä puolestaan lisäsi kivihiilen kokonaiskulutusta, vaikka tiettyyn käyttötarkoitukseen tarvittavan hiilen määrä laskikin. Jevons esitti, että polttoainetehokkuuden parantaminen tapaa vähentämisen sijaan pikemminkin lisätä polttoaineen käyttöä. Hän kirjoitti: "Ei ole perusteita olettaa, että polttoaineen taloudellisempi käyttö tarkoitaisi kulutuksen vähenemistä. Totuus on päinvastainen. "
Britanniassa oli tuohon aikaan huolta hiilivarojen riittävyydestä, mutta jotkut asiantuntijat ennustivat teknologian parantumisen johtavan hiilen käytön vähenemiseen. Jevons piti tätä näkemystä virheellisenä, sillä tehostumisella oli tapana lisätä hiilen käyttöä. Teknologian kehitys johtaisi Englannin hiilivarojen hupenemisen kiihtymiseen, eikä siihen siten voitu ratkaisukeinona luottaa.
Vaikka Jevons keskittyi alun perin kivihiileen, käsitettä on myöhemmin laajennettu koskemaan mitä tahansa resurssia, esimerkiksi veden käyttöä ja ihmistenvälistä vuorovaikutusta. Se on ehkä ympäristötalouden tunnetuin paradoksi.
Toimintamekanismi
alt=Diagram showing a shallow demand curve, where a drop in price from $100 to $80 causes quantity to increase from 10 to 14|vasen|pienoiskuva|320x320px| Joustava kysyntä: 20 % tehokkuuslisää seuraa 40 % lisääntyminen matkustamisen määrässä. Polttoaineen kulutus kasvaa ja Jevonsin paradoksi toteutuu. alt=Diagram showing a steep demand curve, where a drop in price from $100 to $80 causes quantity to increase from 10 to 11|vasen|pienoiskuva|320x320px| Joustamaton kysyntä: 20 % tehokkuuslisää seuraa 10 % lisääntyminen matkojen määrässä. Jevonsin paradoksi ei toteudu. Taloustieteilijät ovat havainneet autojen polttoainetehokkuuden lisäävän kuluttajien matkustusmäärää, mistä seuraa ponnahdus (rebound) polttoaineen kysynnässä. Resurssin käytön tehokkuuden lisääntyminen johtaa kyseisen resurssin käytön kustannusten alenemiseen. Yleisesti ottaen hyödykkeiden tai palveluiden kustannusten (tai hinnan) lasku lisää kysyntää (kysynnän laki). Kustannusten lasku lisää matkustusta ja polttoaineen kysyntää. Tätä kysynnän kasvua kutsutaan rebound-ilmiöksi. Riippuu tilanteesta, ylittääkö se ne säästöt, jota tehokkuuden kasvusta seurannut polttoaineiden käytön väheneminen synnytti. Jevonsin paradoksista on kyse tilanteessa, jossa rebound-vaikutus on suurempi kuin 100 %, eli ylittää tehokkuuden alkuperäisen kasvun.
Rebound-ilmiön koko riippuu hyödykkeen kysynnän hintajoustosta. Kun kyse on täysin kilpailluista markkinoista, joilla polttoaine on ainoa tuotantopanos, niin silloin kun polttoaineen hinta pysyy vakiona mutta tehokkuus kaksinkertaistuu, matkustuksen hinta puolittuu (matkoja voidaan ostaa kaksi kertaa enemmän). Jos tästä seuraa matkustuksen määrän kaksinkertaistuminen (eli kysyntä on hintajoustavaa), polttoaineen kulutus kasvaa, eli Jevonsin paradoksi toteutuu. Jos kysyntä ei ole hintajoustavaa, matkustuksen määrä jää alle kaksinkertaistumisen, ja polttoaineen kulutus vähenee. Hyödykkeet ja palvelut kuitenkin edellyttävät yleensä enemmän kuin vain yhdentyyppisiä tuotantopanoksia (esim. polttoaine, työvoima, koneet), ja hintoihin voi tuotantopanosten lisäksi vaikuttaa muitakin tekijöitä. Nämä tekijät vähentävät usein rebound-vaikutusta, mikä tekee Jevonsin paradoksista vähemmän todennäköisen.
Khazzoom–Brookesin postulaatti
Vuonna 1992 taloustieteilijä Harry Saunders nimesi hypoteesin, jonka mukaan energiatehokkuuden parantaminen johtaa energiankulutuksen lisääntymiseen, Khazzoom–Brookesin postulaatiksi ja esitti hypoteesin saavan laajaa tukea uusklassisen kasvun teoriasta (joka koskee pääoman kertymistä, teknologista kehitystä ja pitkän tähtäimen talouskasvua). Saunders osoitti Khazzoom–Brookesin-postulaatin pitävän paikkansa uusklassisessa kasvumallissa monilla oletuksilla.
Saundersin mukaan energiatehokkuuden lisääntymisellä on taipumus lisätä energiankulutusta kahdella tavalla. Ensinnäkin energiatehokkuuden lisääminen tekee energian käytöstä suhteessa halvempaa, mikä kannustaa käytön lisääntymiseen (suora rebound-ilmiö). Toiseksi energiatehokkuuden lisääntyminen kasvattaa reaalituloja ja voimistaa talouskasvua, mikä lisää koko talouden energiankäyttöä. Mikrotaloudellisella tasolla (tarkasteltaessa yksittäisiä markkinoita), jopa rebound-ilmiön tapahtuessa, energiatehokkuuden paraneminen johtaa yleensä myös energiankulutuksen pienenemiseen. Rebound-vaikutus jää toisin sanoen yleensä alle sadan prosentin. Makrotaloudellisella tasolla tehokkaampi (ja siten suhteessa halvempi) energia kuitenkin johtaa nopeampaan talouskasvuun, mikä lisää koko talouden energiankäyttöä. Saunders esitti, että sekä mikrotaloudelliset että makrotaloudelliset vaikutukset huomioon ottaen energiatehokkuutta parantava teknologinen kehitys tapaa johtaa yleisen energiankäytön lisääntymiseen.
Energiansäästöpolitiikka
Jevons varoitti polttoainetehokkuuden kasvun lisäävän polttoaineen käyttöä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että parannettu polttoainetehokkuus on Jevonsin paradoksin toteutuessa arvoton; korkeampi polttoainetehokkuus mahdollistaa tuotannon lisäämisen ja kohentaa aineellista elämänlaatua. Esimerkiksi tehokkaampi höyrykone mahdollisti teolliseen vallankumoukseen myötävaikuttaneiden hyödykkeiden ja ihmisten tehokkaamman kuljetuksen. Kuitenkin, mikäli Khazzoom–Brookes-postulaatti pitää paikkansa, polttoainetehokkuuden lisääminen ei yksinään vähennä fossiilisten polttoaineiden ehtymisnopeutta.
Khazzoom-Brookesin postulaatin paikkansapitävyydestä ja Jevonsin paradoksin merkityksestä energiansäästöpolitiikalle on käyty paljon keskustelua. Useimmat hallitukset, ympäristönsuojelijat ja kansalaisjärjestöt ajavat tehokkuutta parantavia käytäntöjä, uskoen näiden vähentävän luonnonvarojen kulutusta ja ympäristöongelmia. Toiset, esimerkiksi monet ympäristötaloustieteilijät, suhtautuvat epäillen kestävyyden tavoitteluun "tehokkuusstrategialla", ja ovat ilmaisseet huolensa siitä, että tehokkuuden lisääntyminen voi tosiallisesti johtaa tuotannon ja kulutuksen kasvuun. He katsovat resurssien käytön vähentämisen edellyttävän resurssien käyttöä rajoittavia sopimuksia. Toiset ympäristötaloustieteilijät huomauttavat kuitenkin, että vaikka Jevonsin Paradoksi voi joissakin tilanteissa toteutua, empiiriset todisteet sen laajasta esiintyvyydestä ovat rajalliset.
Jevonsin paradoksiin viitataan toisinaan perusteena sille, että energiansäästöpyrkimykset ovat turhia – esimerkiksi, että öljyn tehokas käyttö johtaa kysynnän nousuun, eikä siksi hidasta öljyhuipun vaikutuksia. Argumenttia tavataan käyttää ympäristöpoliittisia aloitteiden vastustamiseen tai polttoainetehokkuuteen pyrkimistä (autojen polttoainetehokkuuden lisääntyminen johtaa ajamisen lisääntymiseen). Tätä argumenttia on kritisoitu useista näkökulmista. Ensinnäkin, kun puhutaan sellaisista kypsistä markkinoista, jotka koskevat esimerkiksi öljyä kehittyneissä maissa, suora rebound-vaikutus tapaa olla pieni, jolloin polttoainetehokkuuden kasvu yleensä vähentää resurssien käyttöä kun muut olosuhteet vakioidaan. Toiseksi, vaikka tehostuminen ei vähentäisi polttoaineen kokonaiskulutusta, sillä on muita hyötyjä. Polttoainetehokkuuden lisääntyminen saattaa loiventaa hinnanousuja, pulia ja öljyhuippuun liittyviä maailmantalouden häiriöitä. Kolmanneksi, ympäristötaloustieteilijät ovat huomauttaneet polttoaineiden käytön laskevan, mikäli tehokkuuden lisääntymisen ohella toimeenpannaan polttoaineverojen kaltaisia käytäntöjä, jotka pitävät polttoaineen käytön hinnan samana tai korkeampana.
Jevonsin paradoksi tarkoittaa, ettei kasvanut tehokkuus välttämättä vähennä polttoaineen käyttöä, ja että kestävä energiapolitiikka edellyttää valtion interventioita. Käytön kustannuksia korottavat käytännöt auttavat rebound-ilmiön ehkäisyssä. Jotta varmistetaan, että tehokkuutta lisäävät tekniset parannukset vähentävät polttoaineen käyttöä, tehokkuuden lisääntymiseen voidaan yhdistää kysyntää vähentäviä valtion rajoituksia (esim. ympäristöverot, päästökauppa tai tiukemmat päästöluokitukset). Ympäristötaloustieteilijät Mathis Wackernagel ja William Rees ovat ehdottaneet tehokkuuden lisääntymisen tuottamien kustannussäästöjen "poisverottamista tai taloudesta poistamista muilla keinoin. Ne olisi mieluiten ohjattava luonnonpääoman vaalimiseen." Koska tehokkuutta lisäävä teknologinen kehitys voi vähentää niiden valtion interventioiden taloudellista kuormittavuutta, joilla pyritään edistämään ekologisesti kestävää toimintaa, se saattaa helpottaa niiden käyttöönottoa ja toteuttamisen todennäköisyyttä.
Edmond Halley
Edmond Halley (joskus "Edmund", 29. lokakuuta 1656 – 14. tammikuuta 1742) oli englantilainen tähtitieteilijä, geofyysikko, matemaatikko, meteorologi ja fyysikko. Hän oli aikansa johtava tähtitieteilijä. Vuodesta 1720 hän oli Greenwichin observatorion johtaja. Hän havaitsi matkoillaan Afrikassa ja Amerikassa magneettisen ja maantieteellisen pohjoisen eron eli erannon sekä toimitti 1701 ensimmäisen aihetta käsittelevän kartan. Revontulet Halley selitti magneettiseksi ilmiöksi ja hän keksi peilioktantin sekä käytti ilmapuntaria korkeusmittauksiin. Hän toimi Kunin­kaalli­sena tähti­tieteilijänä (Astronomer Royal) ja Green­wichin kunin­kaallisen observa­torion johtajana vuosina 1720–1742. Halley luetteli 341 eteläisen taivaanpallon tähteä ja julkaisi ensimmäisenä maailmassa Maapallon tuulikartan. Hän auttoi Newtonia Principian julkaisemisessa. Hänen tutkimuksensa, jotka suurelta osin koskivat samoja asioita kuin Newtonin, ovat jääneet Newtonin varjoon.
Nykyään Halley muistetaan parhaiten Halleyn komeetasta, jonka uudelleenesiintymisen Halley ennusti oikein. Lisäksi Halleyn mukaan on nimetty asteroidi 2688 Halley.
Viitteet
thumb|right|Edmond Halleyn muistolaatta [[Westminster Abbeyssa.]]
Android Open Source Project
Android Open Source Project (AOSP) on Googlen ylläpitämä avoimen lähdekoodin projekti Android-käyttöjärjestelmän kehitykseen. Projektiin perustuvat muun muassa Amazonin Fire OS.
Projekti käyttää Open Source Initiativen hyväksymiä avoimen lähdekoodin lisenssejä. Suurin osa Androidin ohjelmistosta on lisensoitu Apache-lisenssillä. Avoimen lähdekoodin myötä Androidin lähdekoodia voi katselmoida, sen kehitykseen voi osallistua ja sitä voi käyttää sekä muokata vapaasti lisenssin mukaan.
Android on peräisin Googlen johtamasta Open Handset Alliancesta (OHA). Nykyisin projektiin osallistuu myös muita yhtiöitä. Androidin filosofia on ensisijaisesti käytännöllisyys: tavoite on jaettu tuote, jota voi räätälöidä ja kustomoida. Yhteensopivuuden vuoksi AOSP ylläpitää Android Compatibility Program -määritelmää yhteensopivuuden varmistamiseksi. Android koostuu useista aliprojekteista, joiden hallintaan AOSP osallistuu.
AOSP ei sisällä kaikkea julkaisuvalmiiseen käyttöjärjestelmään: laitteiden ja järjestelmäpiirien valmistajien on lisättävä ajurit omiin laitteisiinsa. AOSP ei myöskään sisällä Googlen omia sovelluksia kuten Google Play, joita Google lisensoi erikseen.
M/S Ceres
M/S Ceres oli suomalainen rahtilaiva, joka kallistui lastin siirryttyä ja upposi myrskyssä Selkämerellä 10. lokakuuta 1973. Onnettomuudessa hukkui aluksen päällikkö.
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön omistama Ceres oli matkalla 1 500 tonnin paperi- ja selluloosalastissa Kemistä Rostockiin Saksaan. Laivassa oli lisäksi kansilastina 240 tonnia selluloosapaaleja. Voimakkaan 20 m/s puhaltavan pohjoismyrskyn aikana tämä kansilasti pääsi liikkumaan, ja laiva alkoi kallistua. Kansilasti saatiin osittain sidotuksi uudelleen, mutta pian voimakas merenkäynti irrotti sen uudelleen, ja aaltojen virratessa kannelle lastiruuman luukkujen kansipeitteet repeytyivät irti ja myös laivan kakkosruumaan pääsi vettä sen puisten kansiluukkujen hajottua. Laivan kallistuma paheni ja päällikkö Björn Walter Hamberg päätti suunnata kurssin kohti lähintä satamaa Mäntyluodossa, jossa lasti oli tarkoitus sitoa uudestaan.
Kallistuma kasvoi kuitenkin matkan aikana niin, että alukselta lähetettiin hätäsanoma kello 10.20, ja kello 11.30 päällikkö määräsi pelastusveneet ja -lautat laskettavaksi vesille. Laivan kallistuma oli jo 40 astetta, kun 19 miehistön jäsentä pääsi siirtymään pelastusveneeseen ja lautalle. Viimeksi laivalle jääneet perämies ja päällikkö olivat jo tulleet laivan kannelle, kun päällikkö ilmoitti hakevansa vielä navigointihytistä laivan paperit. Hän ei kuitenkaan palannut kannelle, kun laiva alkoi upota kello 12 aikaan. Muu miehistö pelastettiin tunnin kuluttua paikalle saapuneeseen M/S Seebergiin, joka kuljetti heidät Mäntyluotoon. Ruotsalainen meripelastushelikopteri ja merivartioston veneet etsivät vielä tuloksetta päällikköä merestä aina pimeän tuloon saakka.
1 763 dwt:n M/S Ceres oli rakennettu Hollannissa vuonna 1952. Aluksen pituus oli 76 metriä, leveys 11 metriä, syväys 4,9 metriä, koneteho 1 100 hevosvoimaa ja matkanopeus 11 solmua. Aluksessa oli kolme ruumaa, ja sen kansirakennus sijaitsi perässä.
Big Hits & Nasty Cuts
Big Hits & Nasty Cuts on Twisted Sisterin kokoelma vuodelta 1992.
Kokkokangas (Tornio)
thumb|K-Market Kirsikka Kokkokankaalla Kokkokangas on Tornion kaupungissa sijaitseva omakotialue Pirkkiön saaressa noin kolme kilometriä etelään kaupungin keskustasta.
Kokkokangas on soraharjualueena on ollut perinteisenä ulkoilualueena. 1920-luvulla Alatornion ja Tornion suojeluskunnat rakensivat alueelle hiihtomajan ja ampumaradan. Aluetta täydennettiin 1930-luvulla rakentamalla puinen hyppyrimäki. Tässä ympäristössä käytiin maaliskuisin kaksipäiväiset Alatornion hiihdot järjestäjinään Tornion Pyry ja Alatornion suojeluskunnan Urheilijat. Sodan jälkeen rakennettiin noin neljänkymmenen metrin hypyt antava uusi puumäki. Mäki uusittiin vielä kerran 1950-luvun lopulla, jolloin aina 1970-luvulle asti pystyssä ollut puumäki huonokuntoisena purettiin. Sodan jälkeisinä kisajärjestäjinä olivat Tornion Pyry ja suojeluskuntaurheilijoiden perillinen Alatornion Urheilijat.
Kokkokankaan harjualue oli ollut torniolaisten hiekanottopaikkana vuosikymmenien ajan, ja niinpä tultaessa 1970-luvulle soraharju oli käytännössä louhittu. Hiihtotoiminta siirrettiin Puuluotoon, ampumaratatoiminta Laivakankaalle, ja maa-alue otettiin laajentuvan Tornion omakotitaloasutuksen käyttöön.
Alueella sijaitsee myös Kokkokankaan ala-aste, sekä päiväkoti ja K-Market Kirsikka.
Kresley Cole
Kresley Cole on yhdysvaltalainen kirjailija, joka toimi ennen kirjailijanuraansa huipputason urheilijana sekä henkilökohtaisena valmentajana.
Halton
Halton voi tarkoittaa:
Love Me Only
Love Me Only on suomalaisen Hurriganes-yhtyeen kappale ja single vuonna 1983 ilmestyneeltä albumilta Seven Days, Seven Nights. Singlen B-puoli on samalla albumilla julkaistu ”Doreen”. Singleä ei juurikaan soitettu radiossa, eikä se saavuttanut listasijoituksia.
Alkuperäisen singlen julkaisi Scandia-Musiikki. Svart Records julkaisi siitä uusintapainoksen vuonna 2017. Svartin mustavinyylistä versiota on painettu 200 kappaletta ja kirkkaalle vinyylille painettua versiota 300 kappaletta.
Anyone, Anymore
Lovex osallistui kyseisellä kappaleella Suomen euro­viisu­karsintoihin ja sijoittui kolmanneksi.
Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo.
Vasile Pușcașu
Vasile Pușcașu (s. 1956) on romanialainen entinen painija, joka kilpaili vapaapainissa 100 kilon sarjassa.
Pușcașu saavutti pronssia Los Angelesin olympiakisoista 1984. Neljä vuotta myöhemmin Soulissa hän voitti kultaa kaadettuaan finaalissa Neuvostoliiton Leri Habelovin. Kirkkaimman MM-mitalinsa Pușcașu saavutti Clermont-Ferrandista 1987 otettuaan hopeaa.
Mgahingan kansallispuisto
Mgahingan kansallispuisto on Ugandassa sijaitseva, maan pienin kansallispuisto. Kansallispuistoa lähimpänä sijaitseva kaupunki on Kisoro. Alueen lähellä, naapurivaltioissa on myös kansallispuistoja. Ruandassa on Volcanoesin kansallispuisto ja Kongon demokraattisessa tasavallassa on Virungan kansallispuisto. Mgahingan alueella elää merkittävä osa uhanalaisista vuorigorilloista. Alueella on tulivuoria, joista osa toimii yhä ja osa on sammuneita.
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2009
Freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2009 12. kerran. Kilpailut käytiin Japanin Inawashirossa 2.–8. maaliskuuta. Kilpailulajeina olivat kumparelasku, parikumparelasku, hypyt, half-pipe ja skicross.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Elina Pukkinen
Elina Pukkinen, o.s. Mäki, (s. 13. joulukuuta 1985 Alahärmä) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Pukkinen pelasi aikuisten sarjoissa kaudesta 2001 lähtien. Kausina 2004–2015 hän pelasi 259 Superpesiksen runkosarjaottelua Ylihärmän Pesis-Junkkareiden, PeTo-Jussien, Kirittärien ja Lapuan Virkiän joukkueissa.
Pukkinen on naimisissa pesäpalloilija Antti Pukkisen kanssa.
China Petrochemical Corporation
China Petrochemical Corporation tai Sinopec Group on kiinalainen maailman suurin öljynjalostuksen, maakaasun ja petrokemian teollisuuden konglomeraatti. China Petrochemical Corporation on liikevaihdoltaan maailman kolmanneksi suurin yritys.
Jalava (kirjankustantamo)
Kustannus Oy Jalava on vuonna 1982 perustettu kustannusyhtiö, joka on nykyisin Art House -kustantamon aputoiminimi Kustannus Jalava. Jalava aloitti kustannustoimintansa sarjakuvilla ja laajensi sitten toiminta-alaansa kauhu- ja tieteiskirjallisuuteen sekä vuodesta 1989 yhä vahvemmin fantasiakirjallisuuteen (mm. Dragonlance-kirjat). Kustannus Jalavan kustannusjohtajana toimi sen perustaja Markku Jalava eläkkeelle jäämiseensä, 1.11.2012, saakka. Jalava kustantaa edelleen suomennettua fantasiaa, scifiä, kauhua ja sarjakuvaa.
Ambrose Cowley
thumb|Ambrose Cowleyn tekemä Galápagossaarten kartta William Ambrose Cowley oli brittiläinen kaapparilaivan kippari, joka toimi 1600-luvun loppupuolella Espanjan kauppareittien varrella Amerikan rannikolla. Hän julkaisi vuonna 1678 Galapagossaarten kartan, jossa saaret oli nimetty englantilaisten kuninkaallisten ja aatelisten mukaan.
Cowley kirjoitti matkoistaan myös noin 40-sivuisen käsikirjoituksen, joka on säilynyt Lambethin linnassa. Omien kirjoitustensa mukaan hän lähti laivalle navigaattoriksi, ja vasta merillä kuuli että reitti muuttuu ja lähdetään kaappaamaan espanjalaisia laivoja.
Emmi Viitala
Emmi Viitala (s. 26. kesäkuuta 1989 Lapua) on suomalainen pesäpalloilija. Viitala on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2003 lähtien. Kausina 2005–2018 hän on pelannut 302 Superpesiksen runkosarjaottelua Lapuan Virkiän, Pesä Ysien ja Porin Pesäkarhujen joukkueissa.
Wide Awake (Katy Perryn kappale)
”Wide Awake” on yksi kolmesta uudesta kappaleesta, jotka lisättiin Katy Perryn Teenage Dream -albumin maaliskuun 2012 uudelleenjulkaisulle Teenage Dream: The Complete Confection. Kappale julkaistiin myös singlenä toukokuussa 2012. ”Wide Awaken” kirjoittamiseen osallistuivat Perryn itsensä lisäksi Lukasz Gottwald, Max Martin, Henry Walter ja Bonnie McKee. Kappale tehtiin erityisesti elokuvaa Katy Perry: Part of Me varten.
BMW Projekt IV
BMW Projekt IV oli BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä kehitetty suunnitteluasteelle jäänyt toisen maailmansodan aikainen suihkuhävittäjälentokone, jonka tarkoituksena oli demonstroida ja toimia mainoskampanjana BMW:n valmistamalle BMW 018 turbojetille.
Pirta
thumb|Mallikangaspuissa punainen, muovinen pirta (nro 10). Pirta eli kaide pitää kangaspuiden loimilangat halutulla etäisyydellä toisistaan eli pirran avulla loimeen saadaan haluttu tiheys. Pirta on luhaan kiinnitettävä (yleensä metallinen) kehikko, jossa on tasavälein ohuita säleitä eli piitä. Loimilangat pujotellaan säleiden väliin.
BMW Projekt IV
Suunnittelu ja kehitys
BMW:n kehitystyöt oman turbojetin kanssa olivat venyneet pitkälle sotavuosiin ja lentokonevalmistajien kiinnostus oli jo alkanut siirtyä muihin moottorivaihtoehtoihin. Vuoden 1944 paikkeilla päätettiin BMW:llä aloittaa pieni mainoskampanja pyrkimyksenä jälleen herättää kiinnostusta BMW:n valmistamille 003- ja 018 mallisille turbojeteille kehittämällä muutamia lentokonemalleja, joihin niiden uskottiin hyvin soveltuvan.
Pirta
Pirran numero ilmaisee, kuinka monta piinrakoa on kymmenellä senttimetrillä (esim. pirta nro 40 > 40 lankaa/10 cm). Jos loimen tiheydeksi halutaan esimerkiksi 4 lankaa/cm, valitaan pirta numero 40 ja pujotetaan kuhunkin rakoon yksi loimilanka. Vaihtoehtoisesti voidaan käyttää pirtaa numero 20 (kaksi loimilankaa/rako), pirtaa numero 80 (yksi loimilanka joka toiseen rakoon) jne.
Harmaanuoliainen
Harmaanuoliainen (Yasuhikotakia modesta, vanh. Botia modesta) on aasialainen kala, jota pidetään myös akvaariossa. Se voi kasvaa jopa kaksikymmentäviisi senttiä pitkäksi. Kala on tasaisen siniharmaa. Evät ovat oranssinsävyiset.
Pirta
Suomen kieleen on pirrasta juontunut sanonta ”sopia jonkun pirtaan”, joka tarkoittaa jonkin sopimista jollekulle.
Harmaanuoliainen
Luonnossa harmaanuoliaisia esiintyy Thaimaan Mekong-joessa ja siihen yhteydessä olevissa vesistöissä.
Harmaanuoliaiset tonkivat pohjaa aktiivisesti, ja siksi niille sopii parhaiten hienojakoinen hiekkapohja. Ne elävät parvessa, ja parven selvitellessä nokkimisjärjestystään kalat päästelevät kovaäänisiä naksauksia.
Laina Laine
Impi Laina Laine (2. helmikuuta 1890 Helsinki – 26. helmikuuta 1962) oli suomalainen näyttelijä. Hän tulkitsi muun muassa useiden operettien naispääosia. Teatteriuran ohella hän näytteli sivurooleja suomalaisissa elokuvissa.
Perhetausta
Laina Laineen äiti oli syntyään iiläinen liikkeenharjoittaja Maria Sofia Paaso. Hänen isänsä Filip Laine oli muurari ja kotoisin Hartolasta. Hänellä oli kaksi sisarusta, vanhempi veli Yrjö Laine ja nuorempi sisko, näyttelijä Eine Laine. Maria Laine vastusti Venäjän imperialismia Suomessa, ja sen tähden hänen piti poistua maasta vuonna 1913. Filip Laine työskenteli kausiluonteisesti muurarina rakennuksilla, ja hänen alkoholisminsa varjosti perheen elämää. Maksamattomien vuokrien takia Laineen perhe joutui vaihtamaan usein asuntoa.
Käytyään Helsingin Suomalaisen tyttökoulun Laina Laine opiskeli Musiikkiopistossa muun muassa oopperalaulaja Annikki Uimosen johdolla. Hän esiintyi nuoruudessaan laulunäytelmissä, joita hänen parisen vuotta nuorempi sisarensa Eine Laine säesti. Eine Laineesta tuli kuuluisa operettiprimadonna, veli Yrjö Laine oli puolestaan kansakoulunopettaja.
Ura
Laina Laineen ammattilaisura alkoi kiinnityksellä helsinkiläiselle Kansan Näyttämölle 1913–1919. Vuosina 1919–1923 hän työskenteli Viipurin Näyttämöllä, josta Laine palasi Kansan Näyttämölle vuosiksi 1923–1928. Sen jälkeen hän näytteli Turun Teatterissa (1933–1935) ja Kotkan Näyttämöllä (1935–1939).
Laine näytteli useissa suomalaisissa elokuvissa 1940- ja 1950-luvulla. Hänen roolinsa olivat pieniä, usein yhden kohtauksen sivuosia. Satuelokuvassa Prinsessa Ruusunen hän näytteli Sannaa 105-vuotiaana. Edvin Laineen palkitussa Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Niskavuoren Heta Laineella oli Akustin äidin Marin osa. Elokuvassa Hilja – maitotyttö hän näytteli Hiljan äitiä. Laine oli mukana myös muun muassa elokuvissa Radio tekee murron, Opri ja Ryysyrannan Jooseppi sekä värielokuvassa Nummisuutarit. Elokuvassa Pikku-Matti maailmalla hän käytti nimeä Laina Hirvipohja. Teatteri- ja elokuvatehtävien lisäksi Laina Laine esiintyi radiossa.
Summer 2003
Summer 2003 on thrash metal -yhtye Anthraxin EP, joka julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Nuclear Blast Records.
Roba
Roba on suomalainen poliisisarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla syksyllä 2012. Sarjan pääosissa on nähty muun muassa Kari Hietalahti, Aarni Kivinen, Leena Pöysti, Aku Hirviniemi, Riku Nieminen, Tiina Lymi, Mimosa Willamo ja Andrei Alén, sekä jokaisessa jaksossa lukuisia tunnettuja näyttelijöitä vierailijoina.
Sarjan nimi viittaa Helsingin Pienellä Roobertinkadulla eli ”Roballa” sijainneeseen poliisiasemaan, joka suljettiin vuonna 2012.
Sarjalle kuvattiin toinen ja kolmas tuotantokausi syksyn 2014 ja kevään 2015 aikana. Toinen tuotantokausi esitettiin MTV3-kanavalla syys–marraskuussa 2015 ja kolmas kausi loka–joulukuussa 2016. Neljäs kausi julkaistiin C More -suoratoistopalvelussa alkukesästä 2019, ja sen esittäminen MTV3-kanavalla alkoi elokuussa 2019. Helmikuussa 2020 julkistettiin, että Roba tulee jatkumaan 5. tuotantokaudelle. Jaksot ensiesitettiin C More -suoratoistopalvelussa keväällä 2021.
Roban neljännen kauden ohjasivat Jäppi Savolainen (4 jaksoa), Antti Heikki Pesonen (3 jaksoa) sekä Inari Niemi (3 jaksoa).
Marraskuussa 2022 kerrottiin, että sarjan kuudennen tuotantokauden kuvaukset alkavat vielä saman vuoden aikana ja uudet jaksot alkavat C Moressa vuonna 2024.
Isoaho (Viitasaari)
Isoaho on Viitasaaren kaupunginosa, joka sijaitsee kaupungin eteläpuolella. Alueella on noin 1 700 asukasta.
Isonahon alueella sijaitsee jalkapallo- ja tenniskenttä. Nykyisin Isolla-aholla on pääasiassa omakotitaloja mutta myös rivitaloasuntoja.
Enni Kylä-Kause
Enni Kylä-Kause (s. 2. toukokuuta 1987 Rauma) on suomalainen pesäpalloilija. Kylä-Kause on pelannut aikuisten sarjoissa kaudesta 2001 lähtien. Kausina 2007–2017 hän on pelannut 251 Superpesiksen runkosarjaottelua Feran, Lapuan Virkiän ja Rauman Lukon joukkueissa.
Konsti Järnefelt
Tapani Kaarlo Aarre Konstantin (Konsti) Järnefelt (16. kesäkuuta 1890 Taipalsaari – 19. heinäkuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Järnefelt toimi Suomen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1951–1954 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Järnefelt toimi myös Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Järnefelt kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 ja suoritti alemman hallintotutkinnon vuonna 1913. Järnefelt toimi politiikan ulkopuolella Valtionrautateiden piirihallituksen kirjurina ja kirjanpitäjänä Viipurissa, Valtionrautateiden piirihallituksen notaarina, Valtionrautateiden rautatierakennusosaston notaarina Helsingissä, Rautatiehallituksen koneosaston osastosihteerinä sekä Rautatiehallituksen koneosaston konttoripäällikkönä. Hän oli myös Virkamiesliiton, Rautatievirkamiesliiton ja Henkisen Työn Keskusliiton (myöh. Toimihenkilö- ja Virkamiesjärjestöjen Keskusliitto) puheenjohtaja.
Järnefeltin vanhemmat olivat kruununnimismies Konstantin Järnefelt ja Ilma Elin Lydia Eikelin. Järnefeltin puoliso vuodesta 1915 oli Elin Sigrid Kosunen.
ATK-instituutti
ATK-instituutti oli suomalainen tietojenkäsittelyn oppilaitos.
ATK-instituutin ensimmäiset toimitilat olivat Vanhalla Polilla, osoitteessa Lönnrotinkatu 29. Vuoden 1973 alussa tutkintokoulutus sai toimitilat Espoon Matinkylästä Säästöpankkiopiston vuokralaisena. Heinäkuussa 1978 ATK-instituutti muutti Helsingin Pasilaan omaan toimitaloon. Lisätiloja vuosina 1986–1991 oli Vantaan Koivukylässä. Pasilan toimitalon laajennus valmistui joulukuussa 1991.
ATK-instituutin Kannatusyhdistys ry perustettiin 19. helmikuuta 1970 ylläpitämään ATK-instituutti -nimistä oppilaitosta. ATK-instituutti sai toimiluvan valtioneuvoston päätöksellä 10. kesäkuuta 1971. ATK-instituutin ensimmäisenä rehtorina toimi 1970–1974 Miikka Jahnukainen, toisena ja viimeisenä rehtorina 1974–1999 Lauri Fontell.
Koulutus
Ensimmäinen lukukauden mittainen ohjelmoijakurssi aloitettiin syksyllä 1970 ja vuotta myöhemmin elokuussa 1971 käynnistyi lukuvuoden mittainen alempi atk-tutkinto, myöhemmin atk-ohjelmoijatutkinto. Keväällä 1974 käynnistyi ylempi atk-tutkinto (myöhemmin atk-suunnittelijatutkinto) alemman tutkinnon jatkokoulutukseksi. 21. elokuuta 1978 käynnistyi ATK-instituutin kehittämä uusi 2,5-vuotinen datanomin tutkintokoulutus. ATK-instituutti oli mukana suunnittelemassa uutta opetussuunnitelmaa, jolla tämä koulutus vuonna 1985 laajeni valtakunnalliseksi kauppaoppilaitoksiin.
ATK-instituutista on valmistunut kaikkiaan 873 atk-ohjelmoijatutkinnon, 787 atk-suunnittelijatutkinnon ja 1835 datanomin tutkinnon suorittanutta.
Marja Packalén
Marja Unelma Packalén (s. 2. marraskuuta 1948 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän on myös toiminut ääninäyttelijänä Muumilaakson tarinoita -piirrossarjassa. Packalén on ollut naimisissa Matti Ijäksen kanssa ja heillä on kolme lasta.
Packalénille myönnettiin vuoden 2019 Ida Aalberg -palkinto, joka on suuruudeltaan 15 000 euroa. Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussilla roolistaan elokuvassa 70 on vain numero vuonna 2022. Packalénin Jussi-palkinto oli viimeisiä näyttelijöille jaettuja sukupuolitettuja Jussi-palkintoja. Filmiaura luopui 2022 Jussi-gaalan jälkeen näyttelijäpalkintojen nais-mies-jaottelusta.
Pedro Chaves
Pedro Matos Chaves (s. 27. helmikuuta 1965 Porto, Portugali ) on entinen portugalilainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui lyhyellä urallaan 13 Grand Prix'in Coloni-tallin autolla, mutta karsiutui niistä kaikista.
Chaves voitti Portugalin Formula Ford -sarjan mestaruuden vuonna 1985, jonka jälkeen hän siirtyi kilpailemaan Britanniaan vastaavaan sarjaan. Vuonna 1990 hän voitti Britannian Formula 3000 -sarjan mestaruuden, mikä auttoi Formula 1:siin nousua.
Kausi 1991 jäi Chavesin ensimmäiseksi ja viimeiseksi F1:ssä. Hän kilpaili heikolla Coloni-tallin autolla karsiutuen kaikista osallistumistaan osakilpailuista. Portugalin GP:n jälkeen Chaves jätti tallin ja koko F1-sarjan.
Oppikoulu
pienoiskuva|300px|Useimmat kaupunkien valtiolliset oppikoulut rakennettiin 1920- ja 1930-luvuilla ja niiden arkkitehtuuri edusti [[klassismia. Kuvassa Kemin lyseo.]] Oppikoulu oli Suomessa ennen peruskoulu-uudistuksen voimaantuloa valtioneuvoston luvalla ylempää koulusivistystä varten perustettu valtion, kunnallinen tai yksityinen oppilaitos, johon voivat kuulua ylioppilastutkintoon johtava ja sitä kautta korkeakouluopintoihin valmentava lukio, sekä keskiasteen opintoihin oikeuttava keskikoulu.
Kokonaisuutena oppikoulu oli kahdeksan-, tytöille ehkä yhdeksänvuotinen (koska mm. käsityö- ja kotitaloustunteja oli enemmän kuin pojille) oppilaitos, joka lakkautettiin peruskoulu-uudistuksen yhteydessä 1970-luvulla. Se jakautui vuodesta 1914 alkaen viisi- tai kuusivuotiseen keskikouluun sekä kolmivuotiseen lukioon – tyttökouluissa keskikoulu saattoi kestää kuusi vuotta, koska muun muassa kotitalous- ja käsityötunteja oli enemmän ja ylimmillä keskikoululuokilla luettiin useampaa kieltä kuin yhteiskouluissa tai poikakouluissa.
Oppikouluun saattoi pyrkiä kansakoulun neljännen luokan jälkeen pääsykokeiden kautta; osa oppilaista pyrki sinne kansakoulun viidennen ja joskus vasta kuudennen luokan jälkeen.
Järjestelmän rakenne
Oppikouluista säädettiin vuonna 1872 annetussa asetuksessa, Koulujärjestyksessä, joka oli useaan kertaan muutettuna voimassa peruskouluun siirtymiseen, lukioiden kohdalla eräiltä osin vuoteen 1983, saakka. Oppikoulujärjestelmä oli lähtökohtaisesti valtiollinen. Valtio perusti 1800-luvun lopulla kaikkiin suurimpiin kaupunkeihin koulut, jotka olivat yleensä pelkästään poikia kouluttavia lyseoita tai tyttölyseoita. Samaan aikaan pienemmissä kaupungeissa perustettiin yleensä yksityisiä oppikouluja, jotka kouluttivat sekä poikia että tyttöjä. Näitä oppilaitoksia kutsuttiin yleensä yhteiskouluiksi. 1920-luvulla moni näistä kouluista siirtyi valtion huostaan ja ne muutettiin lyseoiksi, mutta samaan aikaan uusia yksityisoppikouluja perustettiin kiihtyvällä tahdilla lisää. Yleensä yksityiset oppikoulut toimivat säätiö- tai yhdistysmuotoisina, joskus myös osakeyhtiömuodossa.
Oppikouluun meneminen ei riippunut pelkästään oppilaan älynlahjoista. Erityisesti maaseudulla ja pikkukaupungeissa oppikoulu oli yksityinen ja sen maksut olivat yleiseen palkkatasoon nähden korkeat, joten vähävaraisilla perheillä ei ollut varaa laittaa lastaan sinne. Usein myös työläisperheissä haluttiin lapset mahdollisimman nopeasti työhön, mikä onnistui parhaiten käymällä pelkkä kansakoulu ja kenties sen jälkeen ammattikoulu.
Valtion oppikouluissa lukukausimaksut olivat edullisemmat, mutta verrattuna maksuttomaan kansakouluun lapsen laittaminen oppikouluun merkitsi taloudellista uhrausta. Koulukirjat oli joka tapauksessa ostettava itse eikä maksutonta kouluruokailuakaan ollut. Maaseudun oppikouluverkko oli harva, mikä merkitsi suurempia matka- tai asumiskustannuksia. Valtionavun ehtona niin valtion kuin yksityisissäkin oppikouluissa oli kuitenkin vapaaoppilas- ja puolivapaaoppilaspaikkoja, joita myönnettiin vähävaraisten perheiden hyvin koulussa menestyneille lapsille. Tällä järjestelyllä pyrittiin turvaamaan, että myös vähävaraisten perheiden lapsilla olisi mahdollisuus päästä opiskelemaan oppikouluihin.
Kuntien merkitys oppikoulujärjestelmässä oli vähäinen. Valtiolliset oppikoulut olivat suoraan läänin kouluhallinnon alaisia (lukuun ottamatta suoraan kouluhallituksen alaisia normaalikouluja), kun taas yksityiskoulut toimivat omien johtokuntiensa alaisina. Suurimman osan rahoituksestaan kaikki oppikoulut saivat valtionavustuksina, ja kouluhallinto tarkasti säännöllisesti niiden opetuksen tasoa. Vasta 1940-luvulta alkaen kunnat alkoivat itse perustaa keskikouluja maan syrjäseuduille. Hiljalleen näitä seurasivat myös kunnalliset yhteislukiot.
Oppikouluun pääseminen
Oppikouluun pyrkiminen tapahtui kevään pääsykokeissa. Järjestelmän loppuaikoina kokeeseen kuuluivat ainekirjoitus ja matematiikan koe. Koska oppikouluun pääseminen oli ainoa tie korkeampaan koulutukseen, kokeet olivat melko vaativat ja stressaavat. Myös jatko oli raskas: luokalle jääminen oli yleistä eikä oppilaiden eroaminen huonon koulumenestyksen vuoksi ollut mitenkään tavatonta.
Opetussuunnitelma ja opettajat
Oppikoulun opetussuunnitelmat olivat luonteeltaan pitkäikäisiä. Niitä uudistettiin vain muutamien vuosikymmenten välein ja samat perusoppikirjat kuluivat jopa useiden sukupolvien käsissä. Oppikouluja leimasi 1900-luvun alusta jako reaalikouluihin ja klassillisiin lyseoihin. Reaalilyseoissa luettiin "uusia" eli maailmankieliä sekä luonnontieteitä, kun taas klassillisissa lyseoissa keskeisiä oppiaineita olivat klassiset kielet (latina ja klassinen kreikka). Molemmissa koulutyypeissä opetettiin lisäksi matematiikkaa, joka oli luonteeltaan varsin teoreettista. Kielten opetuksessa kirjallinen kielitaito oli pääosassa. Opetus tähtäsi lähinnä virkamiesten kouluttamiseen. Oppikoulun viimeinen opetussuunnitelma pysyi käytössä vielä jonkin aikaa peruskoulu-uudistuksen jälkeenkin, vuoteen 1982 saakka lukion ja osin peruskoulun yläasteen osalta.
Oppikoulun opettajat olivat kansakoulunopettajiin verrattuina korkeasti koulutettuja. Heillä oli pääsääntöisesti joko ylempi tai joissain tapauksissa alempi korkeakoulututkinto. Virkarakenne sisälsi nuoremman ja vanhemman lehtorin virkoja, joihin päästiin muutaman vuoden ylimääräisenä opettajana toimimisen jälkeen. Naisille opettajan työ oli yksi harvoista akateemisista uramahdollisuuksista. Peruskouluun siirtymisen jälkeen oppikoulun opettajat muuttuivat joko lukioiden tai yläasteiden lehtoreiksi.
Oppikoulun suurimpana ongelmana oli opetettavan aineksen teoreettisuus. Opetussuunnitelmaan ei alkujaan sisältynyt lainkaan käsityötä, ja lukuaineiden opetus oli varsin teoriapainotteista. Kun 1950-luvulta alkaen yhä suurempi osa ikäluokasta siirtyi oppikouluun, alkoi käydä ilmeiseksi, että opetussuunnitelmaa olisi uudistettava vastaamaan paremmin käytännön elämän tarpeita.
Eräänä ratkaisuna tähän olisi voinut olla kansakoulun kuudennen luokan jälkeen aloitettava kolmivuotinen keskikoulu, jota oli kokeiltu 1930–1950-luvulla eräissä syrjäseudun kunnissa. Tämä ei kuitenkaan ollut mahdollista, sillä kansakouluissa ei opetettu lainkaan vieraita kieliä. Ensimmäinen vieras kieli olisi tällöin aloitettu vasta 13-vuotiaana.
Ratkaisuksi valittiin 1950-luvun lopussa ruotsalaismallinen peruskoulujärjestelmä, joka täytti paremmin alueellisen ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden vaatimukset sekä mahdollisti entistä suuremman valinnaisuuden. Peruskoulujärjestelmään siirryttiin 1970-luvun aikana vaiheittain koko maassa, jolloin suurin osa valtiollisista ja yksityisistä oppikouluista kunnallistettiin. Keskikoulut ja kansakoulujen jatkoluokat yhdistettiin peruskoulun yläasteeksi, jossa opettajat olivat aineenopettajia.
Lukio
Lukioon ei oppikoulujärjestelmässä ollut nykyisen kaltaista karsintaa tai erillistä pääsykoetta keskikoulusta. Kuitenkin keskikoulun viimeisen luokan lukuvuoden päättyessä jaettiin erityinen keskikoulun päästötodistus. Melko suuri osa oppikoululaisista lopettikin opinnot keskikoulun jälkeen ja he menivät joko töihin tai ammattikoulutukseen. Keskikoulu sinällään avasi jo ovet moneen sellaiseen ammattioppilaitokseen, joihin pelkkä kansakoulu ei antanut mahdollisuutta.
Lukiot olivat yleensä linjajakoisia. Yleisimmät vaihtoehdot ovat olleet kielilinja, reaalilinja ja matematiikkalinja. Kaikilla linjoilla opetettiin sekä vieraita kieliä että matematiikkaa, mutta tuntimäärät olivat eri suuruiset ja kielilinjalaisille opetettiin useampaa kieltä kuin muille.
Yksittäisiä kouluja
Suomen vanhin suomenkielinen oppikoulu oli keisarillisella päätöksellä perustettu, 1. lokakuuta 1858 toimintansa aloittanut Jyväskylän yläalkeiskoulu. Tämän oman aikansa "kokeilukoulun" oppilaiksi pääsivät vain pojat. Ensimmäiset ylioppilaat tästä koulusta kirjoittivat vuonna 1865. Vuonna 1873 koulun nimi muuttui Jyväskylän lyseoksi. Vuonna 1973 tämä sata vuotta valtion oppikouluna toiminut poikalyseo siirtyi Jyväskylän kaupungin omistukseen. Koulun viralliseksi nimeksi tuli Jyväskylän Lyseon lukio ja opiskelijoiksi alkoivat päästä myös tytöt.
Vuonna 1886 toimintansa aloittanut Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu (SYK) on Suomen vanhin suomenkielinen yhteiskoulu.
Suomen ensimmäinen yksityinen oppikoulu oli 18. maaliskuuta 1853 Savonlinnaan perustettu Fruntimmers-skolan i Nyslott (1853–1894), tunnettu myöhemmin nimillä Savonlinnan yksityinen tyttökoulu (1894–1931) ja Savonlinnan yksityinen tyttölyseo (1931–1950). Koulu perustettiin ruotsinkielisenä 1-luokkaisena kouluna. Vuodesta 1874 koulu toimi 2-luokkaisena, vuodesta 1881 alkaen kolmiluokkaisena ja 1895 alkaen viisiluokkaisena. Laajentumisluvan 9-luokkaiseksi koulu sai 22. toukokuuta 1931. Koulu otettiin valtion haltuun 6. huhtikuuta 1950 valtioneuvoston antamalla asetuksella. Koulun valtion haltuun ottamisen jälkeen toimintaa jatkettiin Savonlinnan tyttölyseon nimellä, vuodesta 1972 Savonniemen yhteislyseo, vuodesta 1975 Savonniemen yläaste ja lukio.
Vanhin maaseudulle perustettu oppikoulu oli 1899 toimintansa aloittanut ja tammikuussa 1900 keisarilliselta senaatilta toimiluvan saanut Forssan yhteislyseo.
Suomen nuorin yksityinen oppikoulu on 1. elokuuta 2001 perustamisluvan saanut Klaukkalan aikuislukio. Toimilupa periytyy Käpylän iltaoppikoululta, joka perustettiin 10. toukokuuta 1962.
Toini Anttila
Ura
Toini Anttilan vanhemmat olivat huonekalutehtailija Arvi Ahonen ja Hilma Selenius. Hänen ensimmäinen näyttelijäkiinnityksensä oli Tampereen Työväen Teatteriin vuosina 1915–1919. Ura jatkui hänen aikakaudelleen tyypillisesti melko tiuhaan vaihtuvin kiinnityksin: Oulun Työväen Teatteri 1921–1922, Voikkaan Työväen Näyttämö 1922–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931, Salon Näyttämö 1931–1933, Lahden Työväen Näyttämö 1939–1941 ja Viipurin Kaupunginteatteri 1941–1946. Vuodesta 1946 vuoteen 1961 Anttila työskenteli Imatran Teatterin ohjaajana ja järjestäjänä.
Anttilan näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kaisa kansannäytelmässä Pohjalaisia, Pohjolan tytär näytelmässä Lemmin poika ja Karin Timelius näytelmässä Neljä naista. Hän näytteli myös muun muassa Elinan roolin balladissa Elinan surma ja Viivin roolin komediassa Ruma Elsa.
Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät Anne Frankin päiväkirja, Neljä naista, Opri ja Oleksi ja Tukkijoella.
Muuta
Toini Ahonen avioitui teatterinjohtaja Väinö Anttilan kanssa 1924. Liitto päättyi puolison kuolemaan 1952. Pariskunta teki taiteellisen uransa pääosin samoissa teattereissa.
Baldassare Galuppi
thumb|Galuppin muistomerkki Buranossa Baldassare Galuppi (18. lokakuuta 1706 – 3. tammikuuta 1785) oli venetsialainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti opera buffa -oopperoistaan. Galuppi syntyi Buranon saarella ja häntä kutsuttiin nimellä Il Buranello. Galuppi toimi jonkin aikaa Pietarin hovikapellin kuoronjohtajana ja Dmitri Bortnjanskin opettajana. Hän sävelsi myös paljon kosketinsoittimille, erityisesti cembalolle. Tyyliltään cembalomusiikki on galanttia, mutta erityisesti myöhemmissä teoksissa on viitteitä klassismin vaikutteista. Suuri osa näistä on sonaatteja, joita ei toistaiseksi ole vielä luetteloitu kunnolla.
Mutantit (Marvel Comics)
Marvel Comicsin sarjakuvissa mutantti on termi ihmisille, joilla geneettinen ominaisuus nimeltä X-geeni. Sen seurauksena mutantilla on yliluonnollisia kykyjä, jotka näyttäytyvät ensi kertaa murrosiässä. Ihmismutantteja kutsutaan toisinaan ihmisten alalajiksi Homo sapiens superior tai yksinkertaisesti Homo superior. Marvel-universumissa on myös epätarkkoja tietoja siitä ovatko mutantit Homo sapiensin seuraava kehitysvaihe vai ei.
Toisin kuin Marvelin muut mutaatiot, kuten Hulk, Hämähäkkimies, Ihmeneloset ja Imijä, jotka olivat altistuneet ulkopuolisille energioille tai muille tekijöille, mutanteilla on oikeita geneettisiä mutaatioita.
Taustatarina
1950-luvulla Marvelin edeltäjän Atlas Comicsin sarjakuvissa esiteltiin useita erilaisia mutanttihahmoja, kuten Roger Carstairs, jolla on nyky luoda illuusioita, tai Tad Carter, jolla oli telekineettiset voimat. Mutta 1960-luvun alussa Marvelin toimittaja/kirjoittaja Stan Lee loi modernin käsitteen mutanteille ja käytti termiä joihinkin supersankareihin tai superroistoihin, jotta kaikille heistä ei tarvitsisi olla erillistä taustatarinaa. Lisäksi Lee päätti, että teini-ikäisillä mutanteilla olisi myös tavallisten ihmisten tavoin oma koulu, jotta nämä pystyisivät paremmin sopeutumaan maailmaan. Ensimmäiset mutanttihahmot olivat Ryhmä-X:n jäsenet, jotka esiteltiin näiden omassa sarjakuvssa X-Men vuonna 1963. Marvel esitteli myöhemmin myös muitakin mutanttisupersankariryhmiä kuten Uudet Mutantit, X-Tekijä, Excalibur, X-Voima ja Generation X.
Gradski stadion pod Goricom
Gradski stadion pod Goricom on urheilustadion Montenegron pääkaupungissa Podgoricassa. Stadion avattiin vuonna 1945 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 2000-luvulla tehtyjen laajennus- ja korjaustöiden jälkeen noin 17 000 istumapaikkaa. Stadion, kuten kaupunkikin, on saanut nimensä lähistöllä sijaitsevan kukkulan mukaan ja sen nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”kaupunginstadion Gorican (kukkulan) juurella”.
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloiluun, ja se toimii seurajoukkue Budućnostin sekä Montenegron maajoukkueen kotistadionina. Maajoukkue pelasi stadionilla historiansa ensimmäisen ottelun 24. maaliskuuta 2007 Unkaria vastaan. Budućnostin lisäksi myös muut montenegrolaiset seurajoukkueet käyttävät stadionia pelatessaan Mestarien liigan ja Uefa-cupin otteluita, sillä se on maan ainoa Euroopan jalkapalloliiton vaatimukset täyttävä stadion.
Aiheesta muualla
42.44473°N, 19.26438°W
Sami Toiviainen
Ura
Pelaajaurallaan Toiviainen voitti 22-vuotiaiden Suomen mestaruuden. Tämän jälkeen hän työskenteli Namika Lahden organisaatiossa, jossa hän valmensi seuran juniorijoukkueita. Kaudella 2007–2008 hän valmensi ensimmäistä kertaa urallaan Korisliigassa päävalmentajana, sillä hänet nostettiin Namika Lahden päävalmentajaksi. Seuraavalla kaudella Lahti voitti Suomen mestaruuden, ja Toiviainen valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi.