cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pianokonsertto (Grieg)
Taustaa
Grieg sävelsi ainoan konserttonsa vuonna 1868, ja teos kantaesitettiin Kööpenhaminassa huhtikuussa 1869. Pianistina toimi norjalainen Edmund Neupert. Säveltäjä teki konserttoon muutoksia ainakin seitsemän kertaa ennen kuolemaansa. Franz Liszt soitti konsertton 1870 Roomassa ja antoi loistavaa kehua, mutta ehdotti pieniä muutoksia. Griegin pianokonserttoa verrataan usein Schumannin pianokonserttoon. Molemmat ovat a-mollissa, ja teokset ovat sävellystyyliltään hyvin samankaltaiset. Grieg kuuli Clara Schumannin esittämänä sitä noin vuonna 1858 Leipzigissa nuorena oppilaana konservatoriossa.
Mätäsvaara
Mätäsvaara ennen kaivosta
Mätäsvaaralla vaelsi 1800-luvulla nilsiäläinen maallikkosaarnaaja Paavo Ruotsalainen. Saarnapaikkanaan hän piti Konnanvaaran taloa.
Krzysztof Raczkowski
Diskografia
Vader
Pianokonsertto (Grieg)
Rakenne ja orkestraatio
Kuten valtaosa pianokonsertoista, Griegin pianokonsertto jakautuu kolmeen osaan:
Mätäsvaara
Kaivos
Rakennusliike A. Palmberg sai alkuvuodesta 1939 rakennusurakan. Keskelle korpimetsää tehtiin suurkaivos siihen kuuluvine laitoksineen: yli 80 asuinrakennusta, joista osa itsensä arkkitehti Alvar Aallon piirtämiä tyyppitaloja, rikastuslaitos, korjaamoja, valtavat 900 tonnin betonisiilot murskatulle malmille sekä höyryvoimalaitos 62 metriä korkeine piippuineen. Kaivos palveli tärkeänä molybdeenin lähteenä. Molybdeeniä vietiin jatkosodan aikana Saksaan, jossa sitä käytettiin jaloteräkseen. Toiminta ajoittui vuosille 1939–1947.
Krzysztof Raczkowski
Diskografia
Slashing Death
Pianokonsertto (Grieg)
Rakenne ja orkestraatio
Soolopianoa säestää suuri orkesteri, joka koostuu kahdesta huilusta, kahdesta oboesta, kahdesta klarinetista, kahdesta fagotista, neljästä käyrätorvesta, kahdesta trumpetista, kolmesta pasuunasta, patarummuista ja jousisoittimista. Tavanomainen esitysaika on noin 30 minuuttia.
Krzysztof Raczkowski
Diskografia
Sweet Noise
Dies Irae
Moon
Black Altar
Christ Agony
Tower
Atrocious Filth
Videografia
Vader
Dies Irae
Luettelo Paraguayn kaupungeista
thumb|Paraguayn kartta Tämä on luettelo Paraguayssa sijaitsevista kaupungeista.
Tyhjä ääni
Tyhjä ääni tarkoittaa äänestyksessä tai vaalissa annettua ääntä, joka ei ilmaise kannatusta yhdellekään vaihtoehdolle tai ehdokkaalle ja jota ei voida laskea kenenkään hyväksi. Tyhjän äänen antaja ei katso voivansa kannattaa yhtäkään tarjolla olevista vaihtoehdoista ja se on usein tarkoitettu protestiääneksi. Samassa tarkoituksessa on lisäksi mahdollista pidättäytyä kokonaan äänestyksestä.
Yleensä kaikissa äänestyksissä on mahdollisuus "tyhjän" äänestämiseen. Lippuäänestyksessä tyhjä ääni annetaan yleensä jättämällä tyhjä äänestyslippu, koneäänestyksissä se edellyttää muunlaisia järjestelyitä. Esimerkiksi Suomen eduskunnassa kansanedustajilla on kolme äänestyspainiketta: "jaa", "ei" ja "tyhjää". Joissakin maissa myös valtiollisissa vaaleissa on mahdollista äänestää vaihtoehtoa "kaikkia vastaan". Ääntenlaskennassa tyhjät äänet voidaan ilmoittaa erikseen. Suomen valtiollisissa vaaleissa tyhjiä ääniä ei kuitenkaan ilmoiteta erikseen, vaan ne luetaan hylättyjen äänten joukkoon yhdessä virheellisten ja sopimattomia merkintöjä sisältäneiden äänestyslippujen kanssa.
Salaiseksi säädetyissä vaaleissa, joita ovat esimerkiksi lippuäänestyksellä toteutetut yleiset vaalit Suomessa, vaalisalaisuus tulee säilyttää myös jätettäessä tyhjä ääni. Tämä tarkoittaa, että äänestäjä ei saa esimerkiksi suoraan äänestyslipun saatuaan mennä pudottamaan sitä äänestysuurnaan, sillä tällöin paikalla olevat vaalivirkailijat ja muut äänestäjät saisivat tietää, että äänestäjä antaa tyhjän äänen, mikä rikkoisi vaalisalaisuutta.
Jos tuomioistuimessa pitää äänestää päätöksestä, tuomioistuimen jäsen ei saa äänestää "tyhjää" vaan hänen on lausuttava jokaisesta esillä olevasta kysymyksestä.
Suomen eduskunnan suorittamissa äänestyksissä tyhjiä ääniä ei lasketa annetuksi ääniksi siinä yhteydessä, kun tarkastellaan määräenemmistösäännösten täyttymistä (kuten kahden kolmasosan määräenemmistöä vaadittaessa), vaan annetuiksi ääniksi lasketaan vain jaa- ja ei-äänet.
Oikeuskäytäntöä
Seuraavat korkeimman hallinto-oikeuden päätökset käsittelevät Suomen kunnallisessa päätöksenteossa järjestettyjen vaalien ääntenlaskentaa, kun äänestyksessä on annettu tyhjiä ääniä:
Kirjallisuutta
Suomalaisten yhdistysten kokouskäytäntöä ja menettelyä ääntenlaskennassa käsittelee
Luettelo Perun kaupungeista
Tämä on luettelo Perussa sijaitsevista kaupungeista.
Musta surma
pienoiskuva|300px|Mustan surman uhrien hautausta. Gilles Li Muisisin kronikat, 1272–1352. Musta surma oli Eurooppaa ja sen lähiseutuja vuosina 1346–1353 runnellut kulkutauti, jonka arvioidaan tappaneen 30–60 prosenttia Euroopan väestöstä eli 25–50 miljoonaa ihmistä ja saman verran Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa.
Suurin osa tutkijoista uskoo nykyisin, että mustan surman aiheutti paiserutto, joka leviää mustarotan kirppujen puremista. Tämä käsitys on saanut tukea myös uusista DNA-tutkimuksista. Myös keuhkoruttoa ja jotain sittemmin kadonnutta tautia on epäilty mustan surman aiheuttajaksi.
Sininokkahokko
Sininokkahokko (Crax alberti) on uhanalainen keskiamerikkalainen kanalintu.
Musta surma
Musta surma alkoi viimeistään 1346 Etelä-Venäjällä. Epidemian on myös arveltu saaneen alkunsa joko Kiinasta tai Keski-Aasiasta, mistä se levisi Venäjän kautta Mustanmeren yli Konstantinopoliin ja Aleksandriaan, sitten koko Lähi-itään ja vuonna 1347 Euroopan satamakaupunkeihin Italiassa ja Ranskassa. Sieltä epidemia levisi seuraavien vuosien aikana koko Eurooppaan, viimeisenä Venäjän kristittyihin osiin 1350-luvulla. Vain muutama maa, kuten Islanti ja Suomi säästyivät epidemialta.
Mustan surman aiheuttama väestökato aiheutti Euroopassa suuria yhteiskunnallisia ja taloudellisia muutoksia, kun palkollisten asema parani työvoimapulan myötä.
Sininokkahokko
Levinneisyys
Sininokkahokkoja tavataan vain Kolumbian alavissa metsissä. Laji on äärimmäisen uhanalainen elinalueen kutistumisen takia.
Musta surma
Tausta ja konteksti
Paiserutto oli tunnettu Euroopassa jo ennen mustaa surmaa, sillä varhaiskeskiajalla 500-luvulla oli kärsitty Justinianuksen ruton nimellä tunnetusta tuhoisasta pandemiasta. Musta surma oli toisen Euroopassa riehuneen ruttopandemian ensimmäinen ja tuhoisin epidemia. Sitä seurasi uusia epidemioita, ja koko pandemia kesti vuosiin 1650–1722 asti.
Syyt
Toinen ruttopandemia syntyi mahdollisesti kahdesta syystä. Suuria osia Euraasiasta valloittaneet mongolit olivat hevosilla liikkuvia sotureita, jotka muodostivat sotilaallisen ja hallinnollisen verkoston koko Keski-Aasian välille. He saattoivat tuoda tautia kantavat jyrsijät Kiinasta aroja pitkin lännemmäs 1300-luvun alkuun mennessä. Toinen syy pandemian alulle saattoi olla 1200-luvun puolivälissä alkanut ilmastonmuutos, joka aiheutti Saharasta puhaltamaan kääntyneiden tuulien myötä Keski-Aasian lämpenemisen ja kuivumisen ja pakotti jyrsijät liikkeelle.
Alkukoti
Mustan surman alkukoti on yhä kiistanalainen. Joidenkin tutkijoiden mukaan epidemia lähti leviämään Keski-Aasiasta ja toisten mukaan Kiinasta. Paiseruttoa esiintyykin jyrsijöissä endeemisenä niin Keski-Aasiassa kuin Pohjois-Kiinassakin. Kiinalaisista historiankirjoista ei kuitenkaan löydy mainintaa rutosta ennen 1640-lukua. Kiinan Hebein maakunnassa oli 1330-luvulla tuhoisa kulkutauti, mutta ei ole varmaa, oliko se ruttoa. Vuonna 2010 julkaistun geenitutkimuksen mukaan kaikki kolme tunnettua ruttopandemiaa, mukaan lukien musta surma, olisivat kuitenkin syntyneet Kiinassa. Länteen musta surma olisi kulkeutunut silkkitietä pitkin.
Issyk Kulissa, nykyisen Kirgisian alueella Keski-Aasiassa, on poikkeuksellisen monia nestoriolaiskristittyjen hautoja vuosilta 1338–1339, ja joissain hautakivissä on kuolinsyyksi ilmoitettu kulkutauti. Joidenkin vainajien hampaista onkin löydetty paiseruttoa aiheuttanutta bakteeria. Brittiläis-saksalaisen tutkijaryhmän mukaan tämä osoittaa, että Kirgisia on epidemian alkukoti, ja että epidemia alkoi pian kyseisen bakteerikannan syntymisen jälkeen.
Historiallisten, geneettisten ja ekologisten tietojen pohjalta on myös esitetty, että mustan surman aiheuttanut ruttobakteerikanta syntyikin jo sata vuotta ennen epidemiaa.
Epidemia alkoi mahdollisesti Kaspianmeren luoteisrannoilla ja Etelä-Venäjän seudulla Kultaisen ordan valtion keskiosissa keväällä 1346, kuten venäläiset kronikoitsijat ja arabikirjoittaja Ibn al-Wardi kirjoittivat. Sieltä tauti lähti leviämään Mustallemerelle sekä etelään päin maata pitkin. Pohjoiseen tai Mustanmeren länsipuolelle se ei alkukodistaan levinnyt, sillä Kultaisen ordan muslimeilla ei ollut kauppasuhteita tai muitakaan yhteyksiä siellä asuvien kristittyjen kanssa.
Krimille
Vuonna 1343 vähän aiemmin islaminuskoon kääntynyt kiptšakkien mongolikaanikunta hyökkäsi Krimin niemimaalla sijainneen Kaffan kaupunkiin ajaakseen sitä asuttaneet genovalaiset kauppa-asemaltaan. Jälkimmäisen piirityksen 1345–1346 aikana piirittäjien joukoissa puhkesi rutto. Piacenzalaisen Gabriele de Mussisin kertomuksen mukaan kiptšakit ampuivat katapulteilla ruttoon kuolleiden ruumiita muurin yli genovalaisten tukikohtaan heikentääkseen sen puolustusta tautia levittämällä. Tämä on mahdollista, mutta miasmateoriaan uskoneet piirittäjät olisivat luultavasti odottaneet ruumiiden alkavan ensin haista levittääkseen ”pahaa ilmaa”. Ruttoa levittävät kirput kuitenkin lähtevät kylmenevästä ruumiista nopeasti, joten tauti levisikin Kaffaan todennäköisemmin kaupunginmuurien raoista sisään päässeiden jyrsijöiden mukana.
Konstantinopoliin ja Anatoliaan
Kaffasta laivoillaan paenneet italialaiset toivat ruton Konstantinopoliin luultavasti toukokuussa 1347. Epidemia alkoi näkyä kaupungissa heinäkuussa, ja syksyllä se raivosi täydellä voimallaan. Konstantinopolista pakenevat ihmiset levittivät tautia muuallekin Vähän-Aasian rannikolle ja myös Euroopan puolelle Konstantinopolia. Vuonna 1349 tauti saavutti Anatolian sisämaan vuoristoalueet. Etelä-Venäjältä tauti oli sitä ennen levinnyt jo Kaukasukselle, ja Azerbaidžanissa koettiin epidemia 1346–1347.
Afrikkaan ja Lähi-itään
Egyptin Aleksandriaan tauti tuli alkusyksyllä 1347 kauppalaivan mukana joko Konstantinopolista tai suoraan Kultaisesta ordasta, jonka kanssa Egypti kävi paljon kauppaa. Aleksandriasta epidemia alkoi levitä Niiliä pitkin etelään sekä itään ja länteen. Gazassa tauti riehui keväällä 1348. Muualle Lähi-itään kuten Aleppoon ja Bagdadiin tauti tuli pian eri suunnilta yhtä aikaa. Arabiassa pyhiinvaeltajat toivat taudin Mekkaan 1348. Myös Jedda kärsi epidemiasta, mutta Medina säästyi. Etelä-Arabian Jemeniin epidemia tuli Egyptistä palanneen Jemenin kuninkaan mukana 1351.
Tauti oli levinnyt Libyaan jo Aleksandriasta, mutta Tunisiaan se tuli ensin laivalla Sisilian Messinasta, ja epidemia alkoi Tunisin kaupungissa keväällä 1348. Marokkoon epidemia levisi samana vuonna Fèsin hallitsijan armeijan mukana, joka oli yrittänyt hyökätä Tunisiaan.
Egyptin eteläosat epidemia tavoitti puolessatoista vuodessa siitä kun se tuli Aleksandriaan. Sitä etelämmäs tai Länsi-Afrikkaan epidemia ei enää levinnyt. Lisäksi Pohjois-Afrikan nomadit säästyivät siltä lähes kokonaan, sillä rotat ja niiden kirput eivät olleet heidän vaivanaan.
Eurooppaan
pienoiskuva|350px|Mustan surman leviäminen Euroopassa. Kartan valtionrajat ovat nykyvaltioiden mukaisia. Tarkoista vuosiluvuista ja taudilta välttyneistä alueista (etenkin Böömistä ja Puolasta) on erilaisia käsityksiä. Musta surma yllätti Euroopan aikana, jolloin muut kulkutaudit kuten isorokko eivät olleet vaivanneet maanosaa pitkään aikaan. Euroopan asukasluku oli pysynyt tasaisena jo 50–100 vuoden ajan. Kaikki viljelykelpoinen maa oli käytössä, mutta ihmisten määrä oli saavuttanut maanosan kantokyvyn, joten puutetta ja nälänhätiä esiintyi usein.
thumb|Rutto Firenzessä 1348, [[Luigi Sabatellin etsaus Boccaccion Decameroneen.]] Loppukesällä ja syksyllä 1347 rutto oli ehtinyt eteläiseen ja keskiseen Kreikkaan. Taudin leviäminen Eurooppaan alkoi kuitenkin varsinaisesti Italian satamista syksyllä 1347. Sisilian Messinaan tauti tuli luultavasti elokuun toisella viikolla ja sieltä Ranskan Marseilleen ehkä jo syyskuussa. Messinasta lähteneet pakolaiset tartuttivat sen jälkeen koko Sisilian loka–marraskuussa ja joulukuussa myös Sardinian ja Korsikan. Italian mantereelle tauti ehti ennen vuodenvaihdetta. Genovaan tartunnan toi kolme maustelaivaa Konstantinopolista, ja epidemia havaittiin siellä vuoden 1347 viimeisinä päivinä. Tammikuussa 1348 tauti levisi Pisan rannikkokaupungista muualle Toscanaan. Italiaan idästä saapuneet laivat levittivät tartuntaa paluumatkallaan moniin satamiin Adrianmerellä, ja Venetsiassa epidemia havaittiin 25. tammikuuta, eli tauti oli tullut sinne luultavasti marraskuun lopulla.
Italiasta rutto levisi myötäpäivään ympäri Euroopan, ensin Ranskaan ja Espanjaan. Espanjaan tauti tuli ainakin kolmelta suunnalta: etelästä Gibraltarinsalmen yli, pohjoisesta Pyreneiden yli, ja Italiasta Baleaarien kautta itärannikon satamakaupunkeihin Barcelonaan ja Valenciaan. Kastilian kuningas Alfonso XI kuoli mustaan surmaan maaliskuussa 1350 ja oli ainoa tautiin kuollut hallitseva monarkki Euroopassa.
Etelä-Balkanille epidemia saapui syksyllä 1347 mahdollisesti yhtä aikaa sekä idästä että lännestä. Pohjois-Balkanille tauti saapui loppuvuonna 1347 Venetsian kautta. Unkarissa Tonavan rannoilla tauti havaittiin tammikuussa 1349. Böömiin rutto saapui 1350.
pienoiskuva|Musta surma, [[Hugo Simberg, 1906]]
Pohjoismaista musta surma saapui ensin Norjaan Oslon seudulle luultavasti vuoden 1348 lopulla. Tanskaan tauti tuli vähän myöhemmin. Islantiin musta surma ei levinnyt lainkaan. Ruotsiin tauti saapui ilmeisesti lännestä syksyllä 1349, mutta taudin etenemisestä maassa ei ole juuri lainkaan kuvauksia. Pääsiäisenä 1350 koettiin Visbyn hansakaupungissa epidemia, joka ei ollut tullut Itämeren yli vaan Ruotsin etelärannikkoa pitkin.
Suomen musta surma jätti ilmeisesti kokonaan rauhaan. Joitain autioituneita maatiloja tunnetaan seuraavalta vuosisadalta, mutta ei tiedetä, autioituivatko ne ruton takia. Tuohon aikaan Suomen asukasluku oli vain noin 65 000 ja asutus oli harvaa. Pieniä kaupunkeja oli vain yksi tai kaksi. Suomi sijaitsi syrjässä meren suojaamana, ja koska kaupankäynti oli muiden maiden kanssa hyvin vähäistä, taudilla ei ollut tilaisuuksia levitä maahan.
Viimeiset luotettavat havainnot rutosta ovat vuoden 1353 kesältä Moskovasta, mutta se jatkoi luultavasti vielä Kiovaan.
Leviämisnopeus
Musta surma levisi aluksi kauppareittejä pitkin suuriin kaupunkikeskuksiin laivojen mukana. Ensin tauti saapui Välimeren satamakaupunkeihin ja suurten purjehduskelpoisten jokien varrella oleviin kaupunkeihin, jotka myös levittivät tautia sitten toisiinsa omien laivojensa mukana. Meriteitse tapahtunut leviäminen oli niin nopeaa, etteivät viranomaiset ehtineet varautua siihen. Joissakin harvemmissa tapauksissa tauti levisi metastaattisesti melko pitkiä matkoja myös maateitse, kuten Ranskassa Carcassonnesta Bordeaux'hon ja Italiassa Pisasta tiettyihin sisämaakaupunkeihin. Rannikkokaupunkiin saavuttuaan kulkutauti säteili ensin alueen muihin kaupunkeihin ja niistä puolestaan hevosvaunujen ja kuormahevosten rahtien mukana maaseudulle. Näin musta surma levisi lopulta kattamaan kokonaisia alueita.
Maininnat epidemiasta
Suurten kaupunkien eliitit ja sitä kautta myös kronikoitsijat eivät useinkaan kiinnittäneet mustaan surmaan huomiota epidemian alkuvaiheessa, sillä se kosketti vain kaupunkien köyhälistöä. Ruttoepidemiasta myös vaiettiin pitkään siksi, ettei kaupankäynti muiden kaupunkien kanssa kärsisi. Taudin saapumisesta sen mainitsemiseen aikakirjoissa kesti kylissä noin kuusi viikkoa, keskikokoisissa kaupungeissa seitsemän viikkoa ja suurkaupungeissa ehkä kahdeksan viikkoa.
Mustan surman noustessa Euroopassa pohjoisemmaksi ja idemmäksi kuvaukset siitä muuttuvat samalla harvemmiksi ja epätarkemmiksi.
Taudinkuva
Firenzeläinen kirjailija Giovanni Boccaccio, joka eli mustan surman aikana, kuvaili taudin oireita Decameronen johdannossa:
Rutto alkaa rottapopulaatiossa ruttobakteeria kantavien kirppujen puremien levittämänä. 10–14 vuorokauden kuluttua epidemian alkamisesta rottia on kuollut niin paljon, että nälkäiset kirput alkavat etsiä ihmisistä uutta isäntää. Ne purevat ihmistä ja tartuttavat ruton. Taudin itämisaika on 3–5 vuorokautta, jolloin oireita ei ilmene. Alettuaan oireet kestävät 3–5 vuorokautta. Tautia kantavien kirppujen saapumisen ja ensimmäisten ihmisten kuolemien välillä kuluu kaikkiaan keskimäärin 24 vuorokautta. Nopeasti eteneväksi epidemiaksi rutto kehittyi paikkakunnalla sen jälkeen noin viikossa.
Rutto riehui etenkin lämpiminä vuodenaikoina. Talvisin epidemia laantui etenkin viileillä seuduilla, sillä kirput vähenivät ja ruttobakteerin lisääntyminen hidastui.
Aikalaisten käsityksiä
Aikalaiset pitivät ruttoa yleisesti Jumalan rangaistuksena syntisille. Esimerkiksi ruttoon itsekin 1348 kuollut firenzeläinen kronikoitsija Giovanni Villani piti ruttoa jumalallisena rangaistuksena firenzeläisten "rahanhimosta, ahneudesta ja köyhien kiskurimaisesta sortamisesta". Jotkut uskoivat ruttoa ”huonon ilman” aiheuttamaksi. Rutosta syytettiin myös juutalaisia, minkä takia tauti johti monin paikoin juutalaisvainoihin. Kristillisessä kulttuurissa ruton alkuperää pidettiin saatanallisena, minkä vuoksi paholaista usein symboloivia kissoja hävitettiin runsaasti, mikä kuitenkin aiheutti ruttoa levittävien rottien lisääntymistä. Jotkut uskoivat syiden olleen astrologisia ja planeettojen kohtaamisen aiheuttaneen epidemian.
Yersinia pestis -teoria
thumb|200px|Yersinia pestis -bakteeri. Useimmat tutkijat pitävät nykyisin mustan surman aiheuttajana Yersinia pestis -bakteerin aiheuttamaa paiseruttoa. Tauti leviää mustarotan kirpun Xenopsylla cheopis välityksellä. Kirppu etsiytyy ihmiseen kun sen isäntärotta on kuollut ja tartuttaa taudin uuteen isäntäänsä puremallaan. On myös esitetty, että musta surma olisi levinnyt ihmisestä toiseen myös suoraan kirppujen ja täiden levittämänä, sillä epidemia levisi poikkeuksellisen nopeasti vain rottien aiheuttamaksi.
Kanadalaisen McMaster-yliopiston ja saksalaisen Tübingenin yliopiston tutkimuksessa havaittiin ylöskaivetuista mustan surman uhrien luista eristetyn bakteeri-DNA:n kuuluvan juuri Yersinia pestis -lajille. Esihistoriallisten Yersinia pestis -bakteerien DNA poikkeaa vain hieman nykyisin elävistä saman lajin edustajista, eikä tutkijoiden mukaan heikentynyt mustan surman vahingollisuus johdu bakteerikannoissa tapahtuneista geneettisistä muutoksista, vaan täytyy olla muita selittäviä tekijöitä.
Vaihtoehtoiset teoriat
Englantilainen J. F. D. Shrewsbury (1971) ja jotkut myöhemmät tutkijat ovat ehdottaneet, että epidemia oli ollut primaarinen keuhkorutto tai jokin kokonaan toinen, tuntematon tauti. Keuhkorutossa ruttobakteeri menee keuhkoihin, minkä jälkeen se voi siirtyä yskivästä ihmisestä toiseen pisaratartuntana ilman välityksellä. Keuhkoruttopotilas ei kuitenkaan ehdi levittää tautia kovin tehokkaasti ennen kuolemaansa. Suurikokoiset pisarat jäävät myös usein kurkkuun ja aiheuttavat nopeasti tappavan veriruton. Keuhkoruttoepidemiat kestävätkin tyypillisesti vain lyhyen ajan, toisin kuin paiseruttoepidemiat. Paiseruttopotilaista 10–25 prosentille kehittyy sekundaarinen keuhkorutto. Jotkut mustan surman aikalaiset kuvailivatkin "verta yskiviä" uhreja, mutta suurin osa kuvauksista vastasi paiseruton oireita. Näin ollen on luultavaa, että keuhkoruttotapaukset olivat useimmiten sekundaarisia.
Cohn (2002) perusteli teoriaa viruksesta taudin aiheuttajana epidemian hyvin nopealla etenemisellä sekä sillä, että koska epidemia muuttui alun jälkeen etupäässä lapsia koskevaksi, aikuiset olivat saaneet siihen immuniteetin, mikä viittaa virustautiin.
Twigg (1984) ehdotti että musta surma olisi ollut pernarutto. Scott ja Duncan (2001 ja 2004) ehdottivat taudin olleen Ebolan tai Marburgin mutaatio, sillä mustan surman oireet muistuttivat niiden oireita.
Ole Benedictowin (2010) mukaan vaihtoehtoisia teorioita yhdistää se, että niissä tehdään totuudenvastaisia oletuksia esimerkiksi ruton leviämisestä ja mustarotan esiintymisestä Euroopassa.
Rutolta suojautuminen
pienoiskuva|Flagellantteja.
Kukaan ei tiennyt, miten rutto levisi, joten siltä ei osattu suojautua. Melko yleisesti arveltiin, että rutto levisi ilman kautta. Ranskan Avignonissa asunut paavi Klemens VI suojautuikin rutolta lääkärinsä kehotuksesta pysyttelemällä omissa oloissaan sisätiloissa kahden valkean välissä. Tulen tarkoitus oli puhdistaa ilmaa myrkyllisestä miasmasta, jonka uskottiin olevan tautien syynä.
Ford Scorpio
thumb|Ford Scorpio Mk I thumb|Ford Scorpio Mk II Ford Scorpio on Fordin vuosina 1985–1998 Saksassa Kölnin tehtaallaan valmistama henkilöautomalli. Ford Sierran rakenteeseen perustuva Scorpio korvasi mallistossa Granadan, ja autoa myytiinkin Isossa-Britanniassa Granada-mallinimellä. Joskus käytetään myös merkintää Granada Mk III, jatkona Granadan kahdelle edeltävälle sukupolvelle.
Musta surma
Rutolta suojautuminen
Jotkut kantoivat mukanaan kaulassa roikkuvia pieniä pusseja, jotka oli täytetty hyväntuoksuisilla yrteillä. Hyvän tuoksun toivottiin suojaavan rutolta, jonka uskottiin leviävän pahanhajuisen, saastuneen ilman mukana.
Ford Scorpio
Scorpio suunniteltiin alkujaan Fordin ”lippulaivaksi”. Perusmallissakin oli vakiovarusteena muun muassa lukkiutumattomat jarrut ja keskuslukitus. Ohjaustehostin, kattoluukku ja sähköikkunat sekä automaattivaihteisto olivat lisävarusteita.
Musta surma
Rutolta suojautuminen
Flagellantit olivat 50–300-henkisinä kulkueina vaeltaneita miehiä ja naisia, jotka ruoskivat itseään verille. Itseruoskinnan katsottiin osoittavan syntien katumista ja siten edistävän mustasta surmasta paranemista. Flagellantit oli 900-luvulta peräisin ollut liike, mutta mustan surman aikana heitä alkoi liikkua paljon erityisesti Saksassa ja muualla Keski-Euroopassa. Liike hiipui vuoteen 1350 mennessä.
Pohjois-Italian Milanoon päästettiin vain hyvin vähän tulijoita. Kaupunki säästyikin melko hyvin: vain kolme perhettä sairastui ja kuoli, mutta heidän kotinsa laudattiin umpeen, joten tauti ei levinnyt.
Ford Scorpio
Scorpio valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1986.
Musta surma
Kuolleisuus
Varovaisempi joskus esitetty arvio Euroopan ja Lähi-idän väestömenetyksestä on 30–50 prosenttia. Euroopan väestöstä tämä oli 25 miljoonaa, ja epidemia saattoi surmata saman verran ihmisiä myös Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Vanhemmassa kirjallisuudessa arviot ovat hiukan pienempiä.
Ford Scorpio
Mark I 1985–1994 (1992 restyling)
Ensimmäisen sukupolven Scorpio rakennettiin jatketulle Sierran pohjalevylle, ja suunniteltiin ulkoisesti Sierran ja kolmannen sukupolven Escortin tyylisesti. Moottorivalikoimana oli 1,8 litrainen Pinto -moottori (ei tuotu Suomeen) ja 2,0 l tilavuuksina, V6 Cologne -moottori 2,8 l, sekä myöhemmin myös 2,4 ja 2,9 litran tilavuuksina ja diesel 2.5 D sekä myöhemmin 2.5 TD. Vuoteen 1989 mennessä valikoimasta poistettiin Pinto -moottorit. Nämä korvasi 2,0 l DOHC-moottori. Vuonna 1991 tuli saataville myös 2,9 litrainen 24 venttiilinen Cosworth-malli. pienoiskuva|Ford Scorpio Mk II Wagon Ensimmäisen sukupolven Scorpio oli ensimmäinen eurooppalainen massatuotantoauto, jossa oli vakiona ABS-jarrut. Alkuun Scorpiota sai vain hatchback -mallisena. Sedan -malli esiteltiin vuonna 1990 ja farmari kaksi vuotta myöhemmin.
Musta surma
Kuolleisuus
Kuolleisuus vaihteli Euroopassa alueittain voimakkaasti. Joillain paikkakunnilla lähes kaikki kuolivat, mutta toiset paikkakunnat säästyivät taudilta kokonaan. Erityisen pahasti kärsivät Firenze, Venetsia, Pariisi, Hampuri, Bremen ja Norja, joissa vähintään puolet väestöstä kuoli. Myös Tunisiassa, Syyrian Aleppossa, Egyptissä ja Gazassa epidemiaan kerrottiin kuolleen huomattavasti ihmisiä. Toisaalta esimerkiksi Nürnberg, osa Pyreneitä, keskinen Balkan, Islanti ja ehkä myös Suomi säästyivät epidemialta lähes täysin. Myös Milano ja osa Alankomaita pääsivät melko vähällä. Joidenkin tutkijoiden mukaan myös Böömi ja Puola kärsivät vain vähän. Todennäköisesti maat joutuivat kärsimään taudista kuitenkin yhtä paljon kuin muukin Eurooppa, ja vanha käsitys johtuu siitä että epidemiasta ei siellä paljon kirjoitettu. Joissain aikakirjoissa on kuitenkin kuvauksia taudin vuoksi tyhjentyneistä böömiläiskaupungeista.
Vuonna 2022 julkaistun siitepölyn fossiileihin perustuneen tutkimuksen mukaan viljely väheni vuosien 1250–1450 välillä huomattavasti muun muassa Ranskassa, Kreikassa ja Ruotsissa. Tutkijoiden mukaan tämä viittaa mustan surman aiheuttamaan korkeaan kuolleisuuteen näillä alueilla. Sen sijaan suurimmassa osassa Keski- ja Itä-Eurooppaa sekä Irlannissa, Pyreneiden niemimaalla tai Suomessa viljelyssä ei näy katkoa.
Ford Scorpio
Mark II 1995–1998
Täysin erilainen muotoilu edeltäjäänsä verrattuna. Ei saavuttanut suurta suosiota ostajien keskuudessa. Huippumalleissa todella paljon varusteita, Cosworthin 2,9 l moottori ja automaattivaihteisto.
Musta surma
Kuolleisuus
Itä-Euroopan pienet kuolleisuusluvut saattoivat johtua siitä, että ruttobakteeri oli ehtinyt muuttua vaarattomammaksi kierrettyään ensin monen vuoden ajan muualla. Böömiä suojasivat lisäksi vuoret kolmella suunnalla.
Ensimmäiset reaktiot
Rutto aiheutti tullessaan valtavan järkytyksen, ja jokapäiväinen elämä pysähtyi monilta osin. Maanviljelijät lakkasivat kyntämästä ja kauppiaat sulkivat ovensa. Papit lakkasivat antamasta viimeisiä riittejä. Myös rikkaiden ennen juhlavat hautajaiset muuttuivat koruttomiksi, ja vainajat usein vain heitettiin maakuoppaan.
Jotkut kerääntyivät asumaan taloihin, joissa kukaan ei vielä ollut sairastunut, ja eristäytyivät muista ihmisistä. Toiset ryhtyivät sen sijaan juhlimaan huolettomasti. Moni pakeni kaupungeista maaseudulle.
Myöhemmät epidemiat
Rutto jäi mustan surman laannuttua elämään Euroopan jyrsijäpopulaatioihin, ja pandemia jatkui syklisesti. Mustaa surmaa heikompia epidemioita koettiin seuraavien vuosisatojen aikana Euroopassa ja muualla maailmassa useita kymmeniä viiden–kahdentoista vuoden välein paikasta riippuen. Toinen epidemia alkoi keväällä 1361 ja kesti vuoden ajan. Se surmasi Euroopassa ehkä 20 % väestöstä ja koetteli erityisen ankarasti lapsia ja maanomistajaluokkaa. Kolmas epidemia vuonna 1369 surmasi 10–15 % väestöstä, ja seuraavatkin enimmillään saman verran. Mustalta surmalta kokonaan säästynyt Islanti koki vuonna 1402 vakavan ruttoepidemian.
Väestökato
Mustan surman seurauksena eurooppalaisten keskimääräinen elinikä laski 35–40 vuodesta alle 20 vuoteen 1300-luvun jälkipuoliskolla.
Euroopan asukasluvun lasku jatkui epidemian jälkeenkin. Joidenkin arvioiden mukaan maanosan väkiluku oli 1400-luvun alussa mahdollisesti laskenut jopa puoleen tai senkin alle epidemiaa edeltäneestä ajasta. Tämä lasku johtui ilmeisesti osittain mustan surman jälkeen tulleista pienemmistä ruttoepidemioista. Ensimmäisistä ruttoepidemioista selvinneet vanhukset selvisivät uusista epidemioista nuoria ihmisiä paremmin. Euroopan väkimäärä lähti jälleen nousuun vasta 1400-luvun puolivälissä, ja mustaa surmaa edeltänyt taso saavutettiin 1500-luvun alkupuolella. Lähi-idässä vastaavaa väestöllistä toipumista ei tapahtunut.
Taloudelliset ja yhteiskunnalliset muutokset
pienoiskuva|Paul Fürst: Rooman tohtori Nokka, 1656. [[Ruttolääkäri|Ruttotohtorit pitivät nenänsä edessä suojusta, jonka sisälle laitettujen aromaattisten aineiden uskottiin suojaavan tartunnalta. ]] Väestökato toi muassaan taloudellisia muutoksia, koska sosiaalinen liikkuvuus parani. Esimerkiksi talonpoikien sitoutuminen perinteisille maa-alueilleen väheni, koska asutus harveni huomattavasti. Niinpä maaorjien olot paranivat merkittävästi; maaorjuus oli nimenomaan perustunut vuokraviljelijöiden ja maatyöläisten käytännössä mielivaltaiseen ja rajattomaan riistoon vuokranantajien taholta. Musta surma aiheutti valtavan työvoimapulan, kun esimerkiksi Englannissa jopa kolmannes aiemmin viljellystä pellosta jäi käyttämättä. Niinpä palkolliset kykenivät vaatimaan entistä suurempia palkkoja ja pienempiä vuokria, ja tämä johti lopulta feodalismina tunnetun järjestelmän romahtamiseen. Maata ja myllyjä saatettiin ottaa uuteen hyötykäyttöön, kuten laidunmaiksi, pelkän viljanviljelyn sijaan.
Vanhat johtajat kuten kuvernöörit, papit ja älyköt lakeineen ja teorioineen joutuivat epäsuosioon, sillä he eivät olleet onnistuneet suojelemaan kansaa. Lainvalvonnan rapautuminen aiheutti lisäksi anarkiaa.
Joidenkin ammattien harjoittajien kysyntä kasvoi hetkellisesti. Haudankaivajille ei ollut maksettu esimerkiksi Firenzessä lainkaan palkkaa ennen epidemiaa, mutta toimesta tuli epidemian ajaksi uusi elinkeino monelle köyhälle. Myös lääkärien määrä kasvoi nopeasti kun lääkäreiksi otettiin kovassa tarpeessa paljon täysin kouluttamattomia ihmisiä. Kun eri alojen ammattilaisia kuoli joukoittain, killat korvasivat vajeen ottamalla lisää noviiseja. Käytännön pakosta kiltoihin alettiin hyväksyä myös oppipoikia, joilla ei ollut omaa sukua ammattikunnassa. Laajentuneen rekrytoinnin johdosta jotkut aikalaiset kirjoittajat valittelivat työn laadun heikkenemistä.
Ihmisten ruokavalio muuttui halvasta vilja- ja papuvoittoisesta ruokavaliosta monipuolisemmaksi: alettiin nauttia entistä enemmän lihaa, voita, olutta ja viiniä. Ihmisillä oli myös entistä paremmin varaa vaatteisiin ja kaikenlaisiin tavaroihin kotiaan varten.
Kirkon aseman heikentyminen
Katolinen kirkko menetti lisää paaviskandaaleissa jo karissutta uskottavuuttaan, kun ihmiset huomasivat ettei uskonto estänytkään taudin leviämistä ja perheiden kärsimyksiä. Uskonnonharjoitus kärsi myös siitä, että monelta alueelta kuolivat kaikki papit.
Kirkon kanssa kilpailemaan syntyi useita uskonnollisia liikkeitä. Syntyi uusien, köyhien pyhimysten kultti, jota kirkon oli vaikea hyväksyä.
Moni lähti pyhiinvaellusmatkalle: esimerkiksi Roomaan tuli vuonna 1350 paavin kehotuksesta yli miljoona pyhiinvaeltajaa.
Koulutuksen muutokset
Yliopistot menettivät suuren osan opiskelijoistaan, ja Euroopan 30 yliopistosta viisi lopetti toimintansa kokonaan. Toisaalta epidemian johdosta monia yliopistoja laajennettiin ja uusia perustettiin nopeasti paikkaamaan syntynyttä pappien ja muiden oppineiden katoa. Firenzen yliopisto ja sen jälkeen moni muukin yliopisto Italiassa lisäsi klassisia aineita opintoihinsa. Latinaa osaavien opettajien vähenemisen seurauksena oppilaitoksissa alettiin käyttää kansankieltä.
Juutalaisvainot
Joissain paikoissa juutalaisia syytettiin mustan surman levittämisestä kaivoja myrkyttämällä, ja tämä johti juutalaisvainoihin. Useimmissa maissa viranomaiset pystyivät suojelemaan juutalaisia kansan raivolta, mutta koska Saksassa ei ollut riittävää keskushallintoa, moni suuri juutalaisyhteisö siellä hävitettiin kokonaan. Vainojen seurauksena moni juutalainen pakeni Puolaan ja Venäjälle.
Lääketieteen kehitys
Mustalla surmalla oli suuri vaikutus lääketieteen kehittymiseen. Vallalla ollut humoraalioppiin perustunut lääketiede osoittautui tehottomaksi ruttoa vastaan ja menetti asemansa. Lääkärikoulutus oli 1300-luvulle asti ollut teoreettista eikä perustunut kliiniseen tutkimukseen ja hypoteeseihin. Mustan surman seurauksena terveydenhoito alkoi muuttua käytännöllisemmäksi, ja tieteellinen menetelmä tuli suosituksi. Kirurgit nousivat lääkärien rinnalle, ja yleinen anatomiantuntemus kasvoi ruumiinavausten yleistyessä. Hygieniaan alettiin kiinnittää huomiota, ja Italiassa heti epidemian jälkeen säädetyt terveydenhoitolait ja perustetut kunnalliset terveyslautakunnat levisivät muuallekin Eurooppaan. Aluksi terveyslautakunnat keskittyivät vain uusien ruttoepidemioiden torjumiseen, mutta myöhemmin niiden toiminta laajeni yleisemmäksi. Myös erityisten ruttolääkärien virkoja perustettiin. Vuonna 1374 Venetsiaan ei päästetty ihmisiä, joiden epäiltiin sairastavan ruttoa, ja muualla otettiin käyttöön laivojen karanteeneja. Täydellistä suojaa nekään eivät antaneet, joten ruttoepidemiat jatkuivat.
Vaikutus taiteeseen
Musta surma oli keskiajan ihmisille valtava isku, joka heijastui myös kulttuuriin. Taiteessa alkoivat korostua kuoleman ja kauheuksien kuvaukset, sarkasmi, mutta joskus myös toivo. Realismi tuli aiempaa suositummaksi tyylilajiksi. Yksinäisestä sairastajasta kuolinvuoteellaan tuli yleinen teema maalauksissa, ja kuolemaa kuvattiin enkelinä tai luurankona. Kuolemantanssissa kuolemaa edustavat luurangot kuvattiin tanssimassa ja keräämässä kuolevia mukaansa. Taiteeseen tuli myös makaabereja kuvauksia mätänevistä ruumiista.
Franz Danzi
thumb|right|Franz Danzi Franz Danzi (15. kesäkuuta 1763 – 13. huhtikuuta 1826) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä oli arvostettu sellisti, joka opetti pojalleen sellon ja kosketinsoittimen soittamista sekä laulamista.
Danzi syntyi Schwetzingenissä ja työskenteli myöhemmin muun muassa Mannheimissa, Münchenissä ja Stuttgartissa. Hän kuoli Karlsruhessa.
Danzin sävellysten voidaan katsoa edustavan sekä klassismia että romantiikkaa. Hänen tärkeimpiin teoksiinsa kuuluu muun muassa kamarimusiikkia sekä konserttoja.
Tunteiden ilmaisu ihmisissä ja eläimissä
Tunteiden ilmaisu ihmisissä ja eläimissä on Charles Darwinin vuonna 1872 julkaistu tunteiden ilmaisua käsittelevä kirja. Yhdessä Ihmisen polveutuminen ja sukupuolivalinta -teoksensa kanssa tämä kirja oli Darwinin yritys vastata ihmisen alkuperään ja psykologiaan liittyviin kysymyksiin. Darwin sivusi ihmisten tunteiden muodostusta jo teoksessa edellisessä teoksessaan, mutta aineistoa jäi yli ja siksi Darwin päätti kirjoittaa asiasta oman kirjansa. Tunteiden ilmaisu ihmisissä ja eläimissä oli yksi ensimmäisiä kirjoja, jossa käytettiin valokuvia.
Montabaur
Montabaur on kaupunki Länsi-Saksassa, Rheinland-Pfalzin osavaltiossa. Kaupunki sijaitsee noin 30 kilometriä Koblenzista koilliseen.
Germanwingsin lennon 9525 perämies Andreas Lubitz oli kotoisin Montabaurista.
Regular Show
thumb|Regular Show’n logo Regular Show on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jota tuottaa Cartoon Network -kanava. Sen pääasiallinen kirjoittaja ja animaattori on J. G. Quintel, joka toimii myös monien hahmojen äänenä.
Vuonna 2011 Regular Show oli Emmy-ehdokkaana. Cartoon Network lopetti sarjan tammikuussa 2017 kahdeksannen tuotantokauden jälkeen.
Mizuna
right|300px
Mizuna (Brassica rapa var. japonica/nipposinica) on nauriin lajikeryhmä, jonka lehtiä käytetään salaatteihin ja muhennoksiin. Sen lehti on liuskoittunut, koristeellinen. Mizunaa on ryhdytty kasvattamaan myös Suomessa. Mizunaa on kasvatettu joitakin vuosia Yhdysvalloissa ja aiemmin Kaukoidässä.
Luettelo miekkailutermeistä
pienoiskuva|Lameeliiveihin pukeutuneita florettimiekkailijoita. Oikealla oleva miekkailija hyökkää syöksymällä ja vasemmalla oleva väistää osuman kvartti-väistöllä ja siirtymällä samalla ristiaskeleella taaksepäin. Miekkailutermistö on lajin pitkän historian vuoksi yksi kaikkien urheilulajien rikkaimmista. Urheilumiekkailu muotoutui kohti nykyistä muotoaan etenkin Aurinkokuningas Ludvig XIV:n hovissa 1600-luvulla. Monet tuolta ajalta peräisin olevat miekkailun säännöt ja liikkeet ovat edelleen käytössä. Tämän vuoksi miekkailussa käytetään laajasti ranskankielistä sanastoa, ja esimerkiksi kansainvälisissä kilpailuissa tuomarit tuomitsevat ottelut tavanomaisesti ranskaksi. Miekkailusta ryhdyttiin puhumaan urheiluna 1890-luvulla. Ensimmäiset varsinaiset miekkailukilpailut järjestettiin 1890-luvun alussa. Vuonna 1896 floretti ja säilä olivat lajeina ensimmäisissä olympialaisissa Ateenassa, ja kalpa tuli mukaan kilpailuohjelmaan vuonna 1900 Pariisissa. Urheilumiekkailun lisäksi miekkailusanastoa käytetään myös historiallisessa ja näyttämömiekkailussa.
Pensacola
Pensacola on Escambian piirikunnan pääkaupunki Yhdysvaltain Floridassa. Virallisen arvion mukaan Pensacolan asukasmäärä vuonna 2017 oli 52 689. Kaupunkia ympäröivän metropolialueen, joka käsittää Escambian ja Santa Rosan piirikunnan, asukasluku on yli 476 700. Pensacolan maapinta-ala on 59 km². Ilmasto on subtrooppinen.
Pensacolan pormestarina toimii Grover C. Robinson, IV.
Historia
Pensacola oli eurooppalaisten siirtolaisten ensimmäisiä asutuksia Yhdysvalloissa. Espanjalainen Juan Ponce de León saapui alueelle vuonna 1513. Kolme vuotta myöhemmin Don Diego Miruelosta tuli ensimmäinen Pensacolanlahden läpi purjehtinut. Kaupunki nimettiin aluetta asuttaneen intiaaniheimon mukaan. Siihen viitattiin nimellä "Panzacola" ensimmäistä kertaa 1686. Kaupunki oli Ison-Britannian vallassa Seitsenvuotisen sodan aikana.
Kaupunki oli 1870-luvulla suomalaisten laivojen tärkein satamapaikka Yhdysvalloissa.
Väestö
Vuonna 2000 Pensacolassa oli 56 255 asukasta, 24 524 taloutta ja 14 665 perhettä. Väestötiheys oli 956,8/km².
Pensacolan asukkaista 64,91 % on valkoisia, 30,58 % afroamerikkalaisia, 1,77 % aasialaisia, 0,52 % intiaaneja, 0,06 % Tyynenmeren saarelaisia ja loput muista roduista. Väestöstä on 93 % kristittyjä. Kaupungissa on ollut 1700-luvulta lähtien myös juutalainen yhteisö. Siellä on kaksi synagogaa.
MAOL-taulukot
MAOL-taulukoiden kannen väri vaihdetaan painoksittain. Kannen väri on ollut esimerkiksi keltainen, vihreä ja sininen.
Uusimman kirjan kansi on punainen. Edeltävän kirjan kansi oli harmaa ja se kelpaa vielä ylioppilastutkinnon kokeissa, mutta näitä vanhemmat painokset eivät enää kelpaa.
MAOL-taulukkokirjan fyysistä painosta sai käyttää ylioppilaskokeissa vuoden 2020 loppuun, jonka jälkeen kokeissa siirryttiin käyttämään ainoastaan MAOL-taulukkokirjan digipainosta nimeltään MAOL-digitaulukot.
Terho Itkonen
Ura
Itkonen kuului suomalaiseen Itkosten tiedesukuun. Hänen isänsä oli saamen kielen tutkija T. I. Itkonen.
Terho Itkonen tuli ylioppilaaksi vuonna 1951 Helsingin suomalaisesta lyseosta ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja suomalais-ugrilaista kielentutkimusta. Hän valmistui kandidaatiksi 1955 ja lisensiaatiksi 1957 ja väitteli vuonna 1965. Paitsi yliopiston assistenttina hän työskenteli myös Sanakirjasäätiössä vuosina 1955–1964. Professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1965.
Laajassa tuotannossaan Itkonen on käsitellyt lukuisia suomen kielen historian ja kieliopillisen kuvauksen kysymyksiä. Hänen tutkijanotteelleen on ominaista teoreettinen kunnianhimo, joka suomen kielen näkökulmista pyrki esittämään yleiskielitieteellisesti merkityksellisiä ja kansainvälisesti kiinnostavia kielen ilmiöitä. Toisin kuin suurin osa sukupolvensa tutkijoista, Itkonen suhtautui jo varhain kriittisesti generatiivisen kielitieteen esittämiin strukturalistisiin kielen rakenteen kuvauksiin. Hänen kielinäkemyksensä korosti kielijärjestelmän avoimuutta ja analogian merkitystä kielellistä rakennetta muovaavana voimana. Hän harjoitti paljon kielitieteellisiä kenttätöitä ja perusteli esittämiään teoreettisia käsityksiä laajalla empiirisellä aineistolla.
Kielihistoriallisessa tuotannossaan Itkonen selvitteli erityisesti suomen suhdetta toisiin itämerensuomalaisiin kieliin ja saameen. Hänen artikkelissaan Välikatsaus suomen kielen juuriin (1983) esitettiin käsitys kolmeen murteeseen jakaantuneesta kantasuomesta, jota puhuttiin Suomenlahden ympäristössä. Tämä artikkeli kuului pitkään siteeratuimpiin suomenkielisiin humanistisiin tiedejulkaisuihin.
Itkonen järjesti professorina laajan suomen murteiden ja paikannimistön kenttäkeruun (Nimestäjän opas, 1961) ja koulutti kokonaisen sukupolven suomen kielen tutkijoita. Hän oli myös uuttera kielenhuoltaja, minkä osoittaa laajalevikkinen teos Kieliopas; lisäksi hän kirjoitti aiheesta runsaasti muun muassa Helsingin Sanomiin, Kielikelloon ja Virittäjään. Kielenhuoltoaiheisia kirjoituksia on koottu teoksiin Selvää suomea, Näillä näkymin ja Retkiä nykysuomeen.
Itkonen on nimetty Greifswaldin yliopiston kunniatohtoriksi.
Terho Itkosen puoliso oli fil. lis. Pirjo Ketonen vuodesta 1964. Heidän poikansa on Markus Itkonen.
Katolinen kirkko Mongoliassa
Katolinen kirkko Mongoliassa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa. Mongoliassa on vain 415 katolilaista ja kolme katolista kirkkoa maan pääkaupungissa Ulan Batorissa. Katolilaisuus saapui maahan mongolivaltakunnan aikana 1200-luvulla, mutta kuihtui pois Yuan-dynastian myötä vuonna 1368. Lähetystyö aloitettiin uudelleen oopiumisodan jälkeen 1800-luvun puolivälissä. Kirkon toiminta ulottui Ulko-Mongoliaan, mutta kirkollinen työ loppui maassa kommunistien pystytettyä maahan hallintonsa.
Demokratiakehityksen alkaessa 1991 katoliset lähetystyöntekijät palasivat Mongoliaan ja kirkon toiminta käynnistyi uudelleen. Tällä hetkellä maassa on apostolinen prefektuuri, piispa ja kolme kirkkoa. Mongolia solmi diplomaattisuhteet Vatikaanin kanssa vuonna 1992. Paavi Johannes Paavali II suunnitteli aikoinaan vierailevansa Mongoliassa ja myös nykyisen paavi Benedictus XVI:n on toivottu saapuvan maahan. Jos vierailu toteutuisi, se olisi paavin ensimmäinen käynti Mongoliassa kautta aikojen.
Historia
Katolisella kirkolla on Mongoliassa pitkä menneisyys, josta valtaosa on peräisin Kiinasta. Lähetystyöntekijät - esimerkiksi William Rubruck ja Giovanni da Pian del Carpine - saapuivat alueelle 1200- ja 1300-luvuilla, jolloin mongolit suhtautuivat heille vieraisiin uskontoihin myötämielisesti. On todennäköistä, että Giovanni da Montecorvino käänsi Uuden testamentin ja Psalmit. Hän aloitti katolisen kirkon lähetystyön Pekingissä ja oli myös kaupungin ensimmäinen piispa.
Kirkkohallinnollisesti Mongolia kuului Pekingin hiippakuntaan vuoteen 1840, jolloin Mongolia sai oman piispan. Vuonna 1883 perustettiin Sisä-Mongolian vikariaatti, ja lähetystyö Ulko-Mongoliassa käynnistettiin vuonna 1922. Uskonnonvapautta maassa ei kommunistihallinnon aikana ollut.
Lähetysalueena (1991–2003)
pienoiskuva|Tuomiokirkko Ulan Batorissa. Mongolian uusi perustuslaki takasi maassa uskonnonvapauden ja diplomaattisuhteet Vatikaanin kanssa solmittiin vuonna 1992, niinpä isät Wenceslao Padilla, Gilbert Sales ja Robert Goessens saapuivat käynnistämään katolisen kirkon toimintaa. Tätä ennen maanpakolaiset Mongoliassa olivat osallistuneet protestanttisiin kirkon­menoihin.
Alkuvaiheessa kukaan lähetystyöntekijöistä ei osannut mongoliaa eivätkä seurakuntalaiset puhuneet englantia. Myöskään liturgisia tekstejä ei ollut painettuna mongoliaksi. Vuonna 1996 isä Wince Padilla ja 150 seurakuntalaista osallistuivat Mongolian ensimmäisen katolisen kirkkorakennuksen vihkiäisiin. Vatikaani nimitti Mongolian ensimmäisen nuntiuksen 1997. Uusi, Pyhälle Pietarille ja Paavalille omistettu katedraali on muotoiltu perinteisen gerin muotoiseksi.
Oma hiippakunta (vuodesta 2003)
Kardinaali, Uskonopin kongregaation johtaja Crescenzio Sepe vihki isä Padillan 23. elokuuta 2003 nyky-Mongolian ensimmäiseksi piispaksi, vaikka maasta ei vielä ollut muodostettu hiippakuntaa. Paavi Johannes Paavali II lähetti pahoittelunsa, koska ei voinut itse olla paikalla tapahtumassa. Mongolian presidentti oli kutsunut paavin maahan ollessaan vierailulla Vatikaanissa vuonna 2000.
Lähetystyöntekijät huolehtivat lastentarhasta, englanninkielisistä luokista, teknillisestä koulusta, ruoanjakelusta, kahdesta maatilasta sekä keskuksesta, jossa on 120 vammaista lasta. Kirkon tavoitteena on myös vähentää naisiin kohdistuvaa perheväkivaltaa. CICM-keskus puolestaan huolehtii 120 entisestä katulapsesta, jotka aiemmin ovat asuneet Ulan Batorin viemäreissä. Joulu ei ole Mongoliassa kansallinen juhlapäivä, sillä maassa on hyvin pieni kristittyjen yhteisö. Neljäs katolinen seurakunta perustettiin 2007 Darhaniin, Mongolian toiseksi suurimpaan kaupunkiin.
Pakoros I
Pakoros I (kuoli 38 eaa.) oli parthialainen prinssi, joka ehkä oli isänsä Orodes II:n kanssahallitsija.
Pakoros johti sotaretkeä Roomaa vastaan sen jälkeen kun parthialaiset olivat kukistaneet Marcus Licinius Crassuksen Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. Pakosroksen johtamat joukot valtasivat Syyrian, mutta Gaius Cassius Longinus kukisti hänet ja hän joutui perääntymään.
Vuonna 40 eaa. Pakoros liittoutui Quintus Labienuksen kanssa ja hyökkäsi taas Syyriaan (Rooman–Parthian sota (40 eaa.–33 eaa.)). Yhdessä Labienuksen kanssa parthialaiset kukistivat paikallisen roomalaisen päällikön Saxan. Parthialaiset valtasivat pian koko Palestiinan ja osia Vähästä-Aasiasta. Judeassa Pakoros syrjäytti kuningas Hyrkanos II:n ja nimitti tämän veljenpojan Antigonoksen kuninkaaksi.
Vuonna 39 eaa. roomalaiset tekivät vastahyökkäyksen Publius Ventidius Bassuksen johdolla. Labienus kuoli taistelussa Taurus-vuorilla. Pakoros hyökkäsi Syyriaan vielä vuonna 38 eaa., mutta kuoli taistelussa.
Şabran
Dəvəçistä tuli hallintopiirin keskus vuonna 1930, kaupunkimainen taajama vuonna 1944 ja kaupunki vuonna 1961. Se on maatalousalueen keskus, jossa toimii rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä, mattotehdas sekä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Vuonna 2010 Dəvəçi nimettiin seudulla sijainneen keskiaikaisen kaupungin mukaan Şabraniksi.
Super Mario 3D World
Super Mario 3D World (japaniksi:スーパー マリオ 3D ワールド), Sūpā Mario Surī Dī Wārudo) on Nintendo EAD Tokyon kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkistettiin E3 2013 -pelimessuilla ja julkaistiin Wii U:lle marraskuussa 2013.
Peli tuotiin myös Nintendo Switch konsolille 12. helmikuuta 2021, joka sisältää alkuperäisen pelin lisäksi co-op tilan ja Bowser's Fury lisäpelin.
Pelaaminen
Peli on Super Mario 3D Landin seuraaja, ja pelit muistuttavat toisiaan huomattavasti. Super Mario 3D Worldissa yhdistyvät vapaa 3D-ohjaus ja eteenpäin vierivä 2D-tyyli. Pelihahmoksi voi valita Marion, Luigin, Prinsessa Peachin tai Toadin. Kaikilla hahmoilla on oma erikoiskykynsä : Mario on perushyvä kaikessa, Luigi hyppää korkealle, Prinsessa Peach voi leijua ilmassa vähän matkaa ja Toad juoksee kovaa. Pelissä on yksinpelitila, jossa peliä voi pelata joko televisiosta tai GamePad-peliohjaimesta. Pelissä on myös moninpelitila, joka muistuttaa paljon New Super Mario Bros. Wiin moninpeliä. Korkeintaan neljä pelaajaa voi pelata yhtä aikaa, ja he voivat kantaa sekä heitellä toisiaan. Kun ottaa laatikosta lisävoiman, niitä tulee niin monta kuin pelaajia on. Kaikilla on yhteiset lisäelämät. Aina kun yksi pelaaja kuolee, hän ilmestyy uudelleen kuplan sisällä. Jos kaikki pelaajat kuolevat yhtä aikaa, palataan karttavalikkoon.
Super Mario 3D Worldissa on pelattavana myös viides hahmo, Rosalina, joka on tuttu Super Mario Galaxy ja Super Mario Galaxy 2 -peleistä sekä Mario kartista. Rosalina hyppää yhtä korkealle kuin Luigi ja voi kayttää ”spin attack” -voimaa. Toisin kuin muut hahmot, Rosalina ei ole alusta asti pelattavana, vaan se on erikseen avattava.
Pelissä on kahdeksan maailmaa, niin kuin useimmiten muissakin Mario-peleissä, sekä neljä bonusmaailmaa, jotka voi avata vasta, kun pelin loppuvastus on voitettu.