cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nika-kapina
Kilpa-ajot pidettiin niin kuin oli luvattu. Aluksi ihmiset vain huusivat erilaisia solvauksia Justinianukselle, mutta päivän lopulla katsojat alkoivat huutaa ”Nika!” (suom. ”Voitto!”) tavanomaisten ”vihreä” ja ”sininen”-huutojen sijaan. Tämän jälkeen alkoi yleinen mellakka. Ihmismassat yrittivät hyökätä keisarilliseen palatsiin, mutta eivät onnistuneet. Seuraavien päivien ajan palatsi oli käytännössä piiritettynä.
Eräät senaattorit näkivät nyt tilaisuutensa päästä eroon Justinianuksesta, jota pidettiin nousukkaana. Senaatin tukemana mellakoitsijat vaativat, että Justinianus erottaisi kansan erityisesti vihaamia virkamiehiä. Nämä olivat verotuksesta vastaava prefekti Johannes Kappadokialainen ja lainsäädännön uudelleenkirjoittamisesta vastaava kvestori Tribonianus. Lopulta he julistivat uudeksi keisariksi Hypatiuksen, joka oli entisen keisari Anastasiuksen veljenpoika.
Justinianus oli jo valmis pakenemaan pääkaupungista, mutta keisarinna Theodora sai hänet jäämään paikalleen. Tämän jälkeen Justinianus määräsi kenraalinsa Belisariuksen ja kamariherra Narseksen kukistamaan kapinan. Kapinalliset saatiin koottua Hippodromiin, jossa heistä teloitettiin arviolta 30 000. Myös kapinalliset senaattorit ja Hypatius teloitettiin.
Erkki Vuokila
Erkki Ilmari Vuokila (s. 15. elokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen ristikonlaatija, tietokirjailija, päätoimittaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on toiminut Sanaris Oy:n toimitusjohtajana vuodesta 1986 alkaen. Yrityksellä on seitsemän työntekijää ja kymmeniä avustajia.
Vuokilan ensimmäinen kuvaristikko julkaistiin 20.2.1971 Tuotantouutisissa. Hän oli tuolloin 13-vuotias. Samana vuonna hän sai kuvaristikoitaan myös Suosikkiin, Hopeapeiliin, Antenniin, Oma Markkaan ja Iisakin Julkaisut Oy:n ristikkolehtiin. Hän jatkoi myös innokkaana ratkojana. Vuonna 1974 Vuokila tuli ensimmäisessä ristikonratkonnan SM-kisassa hopealle. Vuokilan repertuaari kasvoi, kun hänen ensimmäinen piilosanansa julkaistiin Suomen Kuvalehdessä 22.10.1976. Jo sitä ennen hän oli laatinut ensimmäiset kryptonsa.
Vuosina 1979–1986 Vuokila suoritti metsänhoitajan tutkinnon Helsingin yliopistossa. Perheyhtiö Sanaris Oy:n hän perusti vuoden 1986 alussa vaimonsa Eevan ja isänsä Yrjö Vuokilan kanssa. Vuokilan siihen mennessä julkaistujen ristikoiden määrä oli n. 3 300. Jo perustamisvuoden aikana Ilta-Sanomat tilasi yritykseltä viikoittaisen Uutisristikon, joka on ilmestynyt lähes yhtäjaksoisesti 3.6.1986 alkaen joko maanantaina tai tiistaina. Vuokila on laatinut niistä valtaosan. Tehtävä sisältää jopa edellisenä päivänä tapahtuneita asioita. Vuokila on ollut myös Ilta-Sanomien ja Sanaristikkoseura Sanaseppojen järjestämän ristikonratkonnan SM-kisan laadintatiimin jäsen vuodesta 1993 eli alusta lähtien. Piilosana SM -kisan laadintatiimin hän on muodostanut Pertti Oskalan kanssa vuodesta 2013 alkaen.
Erkki Vuokila teki ensimmäisen ristikkosanastonsa Otavalle vuonna 1984. Sen nimi oli Ristisanakirja. Kirjasta ilmestyi sittemmin useita uudistettuja painoksia. Jo ennen vuotta 1984 oli ilmestynyt sen esiasteita omakustanteina. Vuonna 2004 ilmestyi MMM-kirjasarjaan kuuluva Sanaristikot, jossa aiempaa kompaktimman sanaston lisäksi oli kappaleet muun muassa ratkonnasta, laadinnasta, toteutuksesta ja ristikoiden historiasta. Sanaristikot-teos toimii Ristikkoakatemian virallisena oppikirjana. Vuonna 1987 Vuokila laati Veikko Nurmen kirjaan Sanaristikoiden maailma mallitehtävät 60:een 65:stä erilaisesta ristikkotyypistä.
Ten Point Pressin kustantamien Pelikaani-ristikkolehtien päätoimittaja ja sisällöstä vastaava Vuokilasta tuli 15.7.1993. Tuolloin ilmestyivät helppo Musta Pelikaani ja visainen Punainen Pelikaani. Vuonna 1994 alkoi ilmestyä Paksu Pelikaani, joka myöhemmin muutti nimensä Passeliksi Pelikaaniksi. Vuodesta 1995 on ilmestynyt Krypto Pelikaani, joka on Suomen vanhin yhä ilmestyvä kryptolehti. Musta Pelikaani lopetettiin vuonna 2014.
Vuokila on toiminut monien ristikonlaatijoiden kouluttajana ja mentorina. Teemu Pallonen aloitti Sanaris Oy:ssä 20-vuotiaana vuonna 1996. Kaksi vuosikymmentä myöhempi löytö on aviopari Tuomas Holopainen ja Johanna Kurkela. Holopainen on laatija ja Kurkela tekee ulkoasun.
Erkki Vuokila on myös koko aikuisikänsä tehnyt lauluja, enimmäkseen pöytälaatikkoon. Hänen osaksi tai kokonaan tekemiään kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Jyrki Härkönen, Taljanka ja Puolikuu. Vuokila on tehnyt myös lastenlauluja. Toukokuussa 2018 ilmestyi albumi Vuokilan laatimia ja kitaristi Peter Engbergin sovittamia lauluja. Tämä Jyrki Härkösen levy oli nimeltään Jyrkkä… Jyrkempi… Jyrkin levy. Sen single Malja Myllykosken Pekalle kantaesitettiin Pekka Myllykosken muistokonsertissa 1.6.2017.
Erkki Vuokila on todennut elämästään: ”Joko olen koko ajan töissä tai koko ajan vapaalla. Tarkoitan lähinnä sitä, että jos minulla ei ole mitään tekemistä, alan edistää jotain ristikkoa.”
Salaisuuksia ja valheita
Salaisuuksia ja valheita (Secrets & Lies) on Mike Leigh’n ohjaama elokuva vuodelta 1996. Se kertoo nuoresta musta­ihoisesta naisesta (Marianne Jean-Baptisten näyttelemä Hortense Cumberbatch), joka adoptio­äitinsä kuoltua lähtee etsimään biologista äitiään (Brenda Blethynin roolihahmo Cynthia Rose Purley). Hortensen saapuminen Cynthian elämään järisyttää tämän perheen arkea, ja Hortense kohtaa myös ihon­väriinsä liittyviä ennakkoluuloja.
Elokuva oli ehdolla parhaan ohjauksen, parhaan elokuvan ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-voittajaksi. Blethyn ja Jean-Baptiste saivat molemmat suorituksistaan Oscar-ehdokkuuden (paras naispääosa ja paras naissivuosa). Elokuva voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla ja Bafta-palkinnon parhaasta alkuperäis­käsikirjoituksesta. Se sai Bafta-gaalassa myös Alexander Korda -palkinnon vuoden parhaana britti­elokuvana.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Salaisuuksia ja valheita äänestettiin kaikkien aikojen 40. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat Salaisuuksia ja valheita vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta.
Ghanan punta
Ghanan punta oli Ghanan valuutta vuodesta 1958 vuoteen 1965. Se jaettiin 20 šillinkiin. Ghana oli käyttänyt Brittiläisen Länsi-Afrikan puntaa vuoteen 1958 asti, jonka jälkeen valtio laski liikkeelle oman valuuttansa. Vuonna 1965 Ghana esitteli ensimmäisen cedin, joka toimii maan valuuttana tänäpäivänäkin.
Mari Hietala
Mari Hietala (s. 10. marraskuuta 1969 Muonio) on suomalainen entinen maastohiihtäjä. Hän kilpaili naisten 15 kilometrin hiihdossa vuoden 1994 talviolympialaisissa. Vuonna 1996 Hietala voitti EM-hopeaa naisten 15 kilometrin hiihdossa Ylivieskalla.
Vasyl Stus
Vasyl Semenovytš Stus (6. tammikuuta 1938 Rahnivka, Vinnytsja, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 4. syyskuuta 1985 työleiri Perm-36, Neuvostoliitto ) oli ukrainalainen runoilija, kääntäjä, kirjallisuudentutkija ja Neuvostoliiton aikaisen Ukrainan toisinajattelijoiden aktiivisimpia jäseniä. Neuvostohallinto kielsi poliittisista syistä hänen teoksensa, ja hän oli vankileirillä 12 vuotta. Ukrainan valtio myönsi hänelle postuumisti vuonna 2005 arvonimen Ukrainan sankari.
Stus valmistui ukrainan kielen ja ukrainankielisen kirjallisuuden opettajaksi, ja työskennellessään opettajana hän alkoi julkaista runojaan kirjallisuuslehdissä. Hän aloitti 1963 maisterinopinnot Ukrainan kirjallisuusinstituutissa, ja siihen vaiheeseen osuu hänen tuottelias Kiovan-kautensa. Leonid Brežnevin kaudella tilanne Ukrainassakin kiristyi. Kun Stus esiintyi julkisesti kommunistihallinnon arvostelijana, hänet erotettiin instituutista ”järjestelmällisestä käyttäytymissäntöjen rikkomisesta”. Samana vuonna hän avioitui. Hänen ei ollut alun pitäen tarkoitus nousta neuvostojärjestelmää vastaan, vaan hän ryhtyi toimiin näkemänsä epäoikeudenmukaisuuksien, ihmisoikeusrikkomusten ja ukrainan kielen ja ukrainalaisen kulttuurin kriisin vuoksi. Kielloista huolimatta hän osallistui 1970 hämäräperäisesti kuolleen taiteilijan Alla Gorskan hautajaisiin ja esitti tilaisuudessa julkisesti syytöksen, että Gorskan kuoleman takana oli KGB. Kahden vuoden kuluttua KGB:llä oli riittävästi aineistoa häntä vastaan, ja hänet pidätettiin.
Kansainvälinen komitea esitti häntä vuoden 1986 Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokkaaksi.
Vasyl Stusin palkinto on vuodesta 1989 alkaen Stusin muistoksi myönnetty palkinto runoilijalle ”lahjakkuudesta ja rohkeudesta”.
Koulun Aamu
Koulun Aamu on päivänavauksiin erikoistunut 16-sivuinen lehti, joka ilmestyy 9 kertaa vuodessa eli koulun lukukausien aikana verkossa luettavana näköislehtenä. Lehti on perustettu vuonna 1949 nimellä Kouluhartaus. Ensimmäinen päätoimittaja oli teologian tohtori Martti Haavio. Vuonna 1970, peruskoulu-uudistuksen myötä lehden nimi muutettiin Koulun Aamuksi. Tällä hetkellä päätoimittajana toimii Leena Hietamies. Lehden julkaisijoina ovat olleet Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliitto, SKSK-Kustannus Oy ja vuodesta 1993 Kotimaa-yhtiöhin kuuluva Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaa, nykyiseltä nimeltään Kotimaa Oy. Lehden levikki on noin 800 kappaletta.
Vuoden 2014 alusta Koulun Aamu alkoi ilmestyä vain verkossa, josta se on luettavissa näköislehtenä.
Suur-Portugali
thumb|Suur-Portugalin kartta
Suur-Portugali tai Portugalicia on ehdotettu portugalinkielisten alueiden unioni. Unioniin kuuluisi Galicia, Eonavian ja Olivenzan alue sekä monia muita Espanjan ja Portugalin rajalla sijaitsevia kyliä, joissa puhutaan jonkinlaista portugalin tai galician kielen murretta, kuten falaa.
Suur-Portugali-käsite perustuu portugalilaisiin löytöretkiin, joissa portugalilaiset löysivät asuttamattomia saaristoja kuten Madeiran, Selvagensaaret ja Azorit.
Belgianpaimenkoira tervueren
Belgianpaimenkoira tervueren (berger belge tervueren), joka tunnetaan hollanniksi myös nimellä tervuereninpaimenkoira (Tervuerense herder), on belgialainen koirarotu. Joissain maissa siitä käytetään lisäksi lyhennettä tervuren tervuerenin sijaan. Se on Suomessa suosituin belgianpaimenkoiran neljästä muunnoksesta ja täällä pentuja syntyy noin 300 vuosittain. Tervueren eroaa muista muunnoksista pitkällä punaruskealla tai hopeanharmaalla turkillaan.
Suur-Portugali
Nykyinen käyttö
Suur-Portugali-termiä käyttävät nykyään muutamat poliittiset aloitteet. Vaikka Suur-Portugalin rajat eivät ole täysin selvät suurin osa sen puolestapuhujista kuvaavat sen seuraavien alueiden unionina:
Belgianpaimenkoira tervueren
Ulkonäkö
Belgianpaimenkoira on keskikokoinen koira (säkäkorkeus uroksella 62, nartulla 58 cm), joka on suunnilleen yhtä pitkä kuin korkea. Korvien tulee olla pystyt ja ilmeen tarkkaavainen, älykäs ja valpas. Häntä riippuu levossa ollessa alhaalla ja kohoaa liikkeessä ylös. Tervueren eroaa groenendaelista ainoastaan värinsä ja hieman lyhyemmän karvansa perusteella.
Karvapeite
Karvapeite on pitkä ja sileä, ja muodostaa röyhelömäisen kauluksen niskan ympärille, joka ulottuu eturintaan asti. Uroksen karva on varsinkin kaulassa ja eturinnassa pidempää ja tuuheampaa kuin nartun, mikä onkin huomattavin sukupuolten välinen ulkoinen eroavaisuus. Muunnoksen erityispiirre on punaruskea tai hopeanharmaa turkki, jossa karvankärjet ovat mustat. Tämä väritys tunnetaan nimellä hiilikko (charbonné) ja vastaa joidenkin muiden rotujen seesamia, soopelia tai riistanväriä eli agoutia. Punahiilikko on värityksistä hopeahiilikkoa toivotumpi. Jokin verran esiintyy myös hiilikoita, joiden pohjaväritys on hiekanvaalea eli fawn, mutta tätä pidetään erittäin epätoivottuna ominaisuutena. Koiran maskin tulisi olla aina musta ja ulottua kirsun päästä otsaan asti.
Luonne ja käyttäytyminen
Belgianpaimenkoirat ovat vilkkaita ja aktiivisia. Ne tarkkailevat jatkuvasti mitä niiden ympärillä tapahtuu ja puolustavat tarvittaessa isäntäänsä. Ne suhtautuvat vieraisiin tyypillisesti epäluuloisesti synnynnäisen vahtiviettinsä vuoksi. Niissä esiintyy kuitenkin myös heikkohermoisuutta, pehmeyttä sekä paukkuarkuutta.
Nykyisin tervueren on saavuttanut hyviä tuloksia muun muassa agility-kilpailuissa ja se sopii sekä harrastus- että näyttelykoiraksi. Se on aktiivisuudestaan huolimatta nykyisin suositumpi näyttely- kuin käyttökoirana, ja runsaan, kauniin karvapeitteensä ansiosta pärjääkin usein paimenkoirien ryhmäkehässä hyvin groenendaelin ohella.
Alkuperä
Belgianpaimenkoirat ovat alkujaan lammaskoiria. Tervueren-muunnos on saanut nimensä Tervurenin kylästä, joka sijaitsee Flanderin Brabantissa lähellä Brysseliä. Siellä asui kuuluisa kasvattaja herra Corbeel, joka risteytti mustia ja hiekanvärisiä (fawn) koiria keskenään 1900-luvun alkupuolella. Kaikki belgianpaimenkoiran eri muunnokset yhdistettiin vuonna 1892 virallisesti samaan rotuun kuuluviksi, mutta alussa tervueren ja groenendael luokiteltiin samaksi muunnokseksi nimeltä pitkäkarvainen belgianpaimenkoira. Vielä nykyisinkin groenendael-pentueisiin saattaa syntyä puna- tai hopeahiilikon värisiä pentuja, jotka rekisteröidään värityksen perusteella tervuereneiksi. Samoin tervueren-pentueisiin syntyy toisinaan mustia pentuja, joiden kohdalla menetellään päinvastaisesti.
Terveystilanne
Rodulla on havaittu perinnöllisiä silmäsairauksia, kaihia ja verkkokalvonrappeumaa. Epilepsiasta puhutaan paljon, mutta on tieteellisesti todistettu että sitä ei esiinny yhtään sen enempää kuin muillakaan roduilla.
Wienin raatihuone
thumb|300px|Wienin raatihuone. Wienin raatihuone on raatihuonerakennus Itävallan pääkaupungissa Wienissä, 1. kaupunginosassa eli Innere Stadtissa. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1872, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1883. Rakennus rakennettiin uusgoottilaiseen tyyliin, ja sen suunnittelusta vastasi arkkitehti Friedrich von Schmidt. Rakennuksesta oli järjestetty kansainvälinen arkkitehtikilpailu. Raatihuoneen katto yltää 97,9 metrin korkeuteen, kun taas sen torni kohoaa 104,3 metrin korkeuteen. Rakennus on pituudeltaan 152 metriä ja leveydeltään 127 metriä.
Bellin piirikunta (Texas)
Bellin piirikunta on Yhdysvaltojen Texasin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Vuoden väestönlaskennassa sen asukasluku oli 370 647. Piirikunnan hallintokeskus on Beltonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1850.
Carmen (1861)
Carmen oli Espanjan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu puurunkoinen potkurifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Cartagenasta ja se laskettiin vesille 1861.
Palvelus
Aluksen kohtalosta ei ole tietoa.
Trichoderes pini
Trichoderes pini on Trichoderes-sukuun ja sarvijäärät-heimoon (Cerambycidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kovakuoriainen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Chevrolat vuonna 1843. Sillä ei ole alalajeja.
Suomalainen insinöörityöpalkinto
Suomalainen insinöörityöpalkinto myönnetään vuosittain tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista tekniikan kehittämisen alalla. Palkinto on jaettu vuodesta 1981 alkaen ja siitä on kehittynyt yksi arvostetuimmista tunnustuksista alallaan Suomessa. Palkinnon myöntävät Tekniikan Akateemisten Liitto TEK ja Tekniska Föreningen i Finland (TFiF).
Armas Lahoniitty
Armas Onni Lahoniitty (6. lokakuuta 1944 Punkalaidun – 15. lokakuuta 2018 ) oli Turun kaupunginjohtaja. Puoluetaustaltaan hän oli sosiaalidemokraatti.
Valtasormus
right|thumb Valtasormus (, Ruling Ring ja Ring of Power) on kuvitteellinen esine, joka esiintyy J. R. R. Tolkienin Keski-Maassa. Valtasormusta kutsutaan Tolkienin kirjoissa myös nimellä Sormusten Sormus, Suurin Sormus, Herrasormus, Hallitsijasormus tai ainoastaan yksinkertaisesti Sormus. Klonkku kutsui Sormusta nimellä Aarre (Precious). Elrondin neuvonpidossa mainitaan nimitys Isildurin Turma. Tarun sormusten herrasta juoni kertoo Frodo Reppulin tehtävästä tuhota Sormus.
Leena Hietamies
Leena Hietamies (s. 24. kesäkuuta 1953) on helsinkiläinen toimittaja, kirjailija ja kuvataiteilija, koulutukseltaan diakoni. Hietamies on työskennellyt muun muassa varhaisnuorisotyön kouluttajana Helsingin seurakuntayhtymässä, toimittajana JP-lehdessä sekä Ilossa, toimitussihteerinä Lastenmaassa ja Kotimaassa sekä päätoimittajana Koulun Aamu-lehdessä. Hietamiehen kolumneja ja pakinoita ovat julkaisseet Elanto, Kirkko ja kaupunki, Valitut Palat, Kotimaa sekä Askel. Hän on kirjoittanut ja osin kuvittanut erilaisia puuha- ja askartelukirjoja sekä opiskellut taideaineita lukuisilla kursseilla.
Valtasormus
Tarina
Valtasormuksen takoi Musta Ruhtinas Sauron Tuomiovuoren uumenissa noin vuonna 1600 Toista Aikaa. Sauron vuodatti Sormukseen suurimman osan pahansuopuudestaan, ahneudestaan, julmuudestaan ja osan omasta elinvoimastaan. Sormuksen leikkasi Sauronin sormesta Isildur, kuningas Elendilin poika. Elrond Puolhaltia neuvoi Isilduria tuhoamaan Sormuksen, mutta Isildur vastusti ja julisti Sormuksen omakseen, tarkoituksenaan tehdä siitä sukunsa perintökalleus. Isildur kuoli Kurjenmiekkakenttien lähistöllä vuonna 2 Kolmatta Aikaa ja Sormus upposi Anduin-jokeen.
Leena Hietamies
Hietamiehen taidetta on ollut esillä mm. Lohjan Vivamossa, Sammatin Putiikkikahvilassa, Sammatin jyvälainaston kesänäyttelyssä, Saarijärven Vinttigalleriassa, Pop-up Galleria Resta-Mestassa, Laajasalon kirkossa, Puerto de la Cruzin suomalaisen seurakunnan tiloissa, Las Palmasin Suomi-kerhossa, Espoon Karatalon galleriassa, Klaukkalan Galleria Toivossa, Porvoon Galleria Maarissa, Nurmijärven taideyhdistyksen vuosinäyttelyissä sekä Nurmijärven Aittakallion Ateljeessa.
Armas Lahoniitty
Lahoniitty valmistui ylioppilaaksi Tyrvään yhteislyseosta Vammalasta vuonna 1964 ja valtiotieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1975. Hän työskenteli myös Turun Päivälehden toimittajana.
Leena Hietamies
Teoksia Koillissanomien ja Pohjois-Pohjanmaan kesäyliopiston taidekokoelmissa.
Armas Lahoniitty
Vuosina 1972–1980 ja 1984–1989 hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen. Lahoniitty toimi Turun kaupunginjohtajana vuosina 1995–2005. Hän jäi virastaan eläkkeelle 31. joulukuuta 2005. Hänen seuraajansa Mikko Pukkinen aloitti kaupunginjohtajan virassa 1. tammikuuta 2006. Lahoniitty oli ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja sai 703 ääntä
Valtasormus
Tarina
Miltei 2 500 vuotta myöhemmin kaksi hobittien kaukaista sukulaista, Déagol ja Sméagol olivat kalastamassa, kun Déagol löysi joenpohjasta Sormusten Sormuksen. Sméagol halusi Sormuksen itselleen, mutta kun Déagol ei suostunut luovuttamaan Sormusta vapaaehtoisesti, Sméagol kuristi hänet ja otti Sormuksen. Sormus turmeli Sméagolin ja häntä alettiin kutsua nimellä Klonkku. Sméagol-Klonkku asui miltei 500 vuotta Sumuvuorten alaisessa luolassa, kunnes Sormus hylkäsi Klonkun. Sormuksen löysi kaikkein epätodennäköisin olento, hobitti Bilbo Reppuli.
Änättijärvi
Änättijärvi on monihaarainen järvi Sotkamon reitin alkupäässä. Se sijaitsee Kuhmossa lähellä Venäjän rajaa. Sen pinta-ala on 24 neliökilometriä. Järvi laskee Lentiiraan Änättikosken ja Aittokosken kautta.
Valtasormus
Tarina
Bilbo ei tiennyt Sormuksen taustasta ja piti sitä harmittomana taikasormuksena, joka kykeni muuttamaan näkymättömäksi. Bilbo vei Sormuksen mukanaan Kontuun, mutta velho Gandalf sai selville, että Bilbon taikasormus oli Suurin Sormus.
Aikanaan Sormus periytyi Bilbolta hänen veljenpojalleen Frodo Reppulille. Gandalf neuvoi Frodoa viemään Sormuksen Rivendelliin. Päätettiin, että Sormus tuhottaisiin ja Frodoa suojaamaan muodostettiin Sormuksen Saattue. Sauron oli saanut tietää Sormuksen löytyneen ja lähetti palvelijansa etsimään sitä.
Tarun sormusten herrasta lopussa Valtasormus tuhoutui Tuomiovuoren liekeissä ja Sauron lyötiin ikiajoiksi. Sauron menetti Sormuksen mukana suurimman osan mahdistaan ja hävisi olemattomiin.
Ulkomuoto
Valtasormukseen kaiverrettu riimukirjoitus: center
Tolkien kuvaili Sormuksen harmittoman näköiseksi kultasormukseksi. Toisin kuin muissa Mahtisormuksissa, Valtasormuksessa ei ollut jalokiveä tai muita koristeita. Kun Sormusta kuumensi, siihen ilmestyi kirjoitus: Kirjoitus oli haltiariimuilla, mutta kieli oli Mustaa Kieltä. Kirjoitus merkitsi: Kyseessä oli loitsu, jonka Sauron lausui takoessaan Sormuksen.
Sormusruno:
Lastenmaa
Lastenmaa on vuodesta 1986 ilmestynyt leikki-ikäisten ja pienten koululaisten puuhalehti. Lehden julkaisijana toimii Lasten keskus. Lehden päätoimittajana toimi 1986–1987 Tertti Lappalainen, 1987-1992 Eila Jaatinen ja vuodesta 1992 Anna-Mari Kaskinen.
Lehti sisältää muun muassa satuja, tarinoita, sarjakuvia, runoja, askartelu- ja leikkiohjeita.
Valtasormus
Ominaisuudet
Sormus vahvensi käyttäjänsä luontaisia kykyjä, joka hobittien kohdalla muutti kantajansa näkymättömäksi. Toisaalta Sauron itse pysyi näkyvänä hahmona sormusta käyttäessään. Näkymättömyys oli joskus hyvin hyödyllistä, mutta sormuksen käyttö kiinnitti Sauronin Silmän ja nazgûlin huomion.
Tolkien ei varsinaisesti kuvaillut, minkälaisena Sormuksen kantaja näki maailman näkymättömäksi muuttuneena, mutta Hobitissa Bilbo ei aluksi huomaa tulleensa näkymättömäksi tai muita muutoksia. Frodo huomasi Sormusta käyttäessään Viimapäällä, että maailma ja muut seurueen jäsenet muuttuivat epäselviksi kun taas Sormusaaveet muuttuivat "hirvittävän selviksi". Frodo näki haltijaylimys Glorfindelin todellisen olemuksen kuten myös Sormusaaveet Sormuksen ja Morgulin veitsen vaikutuksen miltei saatua hänet valtaansa. Frodosta olisi tällöin tullut Sormusaaveiden kaltainen mutta niiden käskyvallassa oleva olento.
Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa Sormus saa kantajansa näkemään oikean maailman varjoina ja näyttää Sormusaaveiden olemuksen.
Gandalf totesi, että Sormuksella oli oma tahto. Bilbo kertoi hänelle sen vaativan huomiota yhä enemmän ja että hän tunsi Sormuksen kuluttavan häntä samalla, kun se antoi hänelle epätavallisen pitkän eliniän. Sormus pidensi myös Smeágolin ikää, mutta vääristi hänet sekä henkisesti että fyysisesti.
Sormus saattoi fyysisesti laajeta ja kutistua, ja se etsi aina vahvempaa kantajaa ja pyrki takaisin Sauronille. Se että Bilbo löysi Sormuksen saattoi näin olla vain osaksi sattuma. Keskeneräisten tarujen kirjassa J. R. R. Tolkien kuvaa kohtauksessa Isildurin viimeisistä hetkistä, että Sormus vaikutti tuokion ajan siihen, miten muut näkevät kantajan kun tämä oli ottanut Sormuksen pois. Pelastaessaan Frodoa Sam näytti örkeistä uhkaavalta ja kookkaalta ja että hahmossa oli jokin merkillinen voima.
Sormus turmeli vähitellen kantajansa, ja jopa Gandalfin ja Galadrielin kaltaiset henkilöt eivät uskaltaneet käyttää Sormusta. Se olisi tehnyt heistä Sauronin kaltaisia ja kaikki Sormuksen avulla tehty olisi muuttunut lopulta turmeltuneeksi. Sarumanista olisi tullut jopa Sauronia voimakkaampi ja hirvittävämpi, ja hänen liittonsa Sauronin kanssa oli vain kulissia hänen kaavailulleen saada Sormus itselleen. Puutarhurina Sam oivalsi, ettei hän tarvitse koko maailman kokoista puutarhaa. Soturina Boromir näki Sormuksen aseena Sauronia vastaan. Frodon viattomuus antoi hänelle voiman kestää Sormusta, vaikka se hallitsi häntä yhä enemmän taivuttaen häntä pois tavallisesta maailmasta.
Frodo kysyi Galadrielilta, miksi hän ei näe mahtisormusten käyttäjien ajatuksia. Hän vastasi että yritys murtaisi Frodon ja että kyky käyttää sormusta on kantajansa mukaan.
Jotkut henkilöt, kuten Saruman ja Boromir lankesivat himoitsemaan Sormusta, ja se koitui heidän kohtalokseen. Ainoa, johon Sormus ei vaikuttanut, oli Tom Bombadil. Sormuksen tuhouduttua sekä Bilbo että Frodo kokivat tyhjyyttä, jota elämä ei voinut enää täyttää, minkä vuoksi heidän sallittiin seilata Harmaista Satamista meren yli Valinoriin Gandalfin, Galadrielin ja Elrondin mukana lepäämään ja parantumaan. Kymmeniä vuosia myöhemmin myös Sam lähti Satamiin ja sieltä Valinoriin, vaikka hän piti hallussaan Sormusta vain lyhyen aikaa. Peter Jacksonin elokuvissa Sormus on nostettu miltei elävän hahmon kaltaiseksi. Elokuvissa sen voi kuulla joskus jopa tuottavan hengityksen kaltaisia ääniä erityisesti eripuraisuuksien ja epäilysten hetkinä.
Sormuksen oli tehnyt kultaseppä. Jackson antoi elokuvien kuvausten jälkeen Frodon näyttelijälle Elijah Woodille ja Klonkun näyttelijälle Andy Serkisille omat Sormukset.
György Konrád
György Konrád (2. huhtikuuta 1933 – 13. syyskuuta 2019 ) oli unkarilainen prosaisti ja esseisti.
Konrád syntyi Debrecenissä ja opiskeli Budapestin yliopistossa. Hän oli kommunistihallinnon vastustaja ja osallistui vuonna 1956 Unkarin kansannousuun. Hän oli Kansainvälisen Penin puheenjohtaja ja johti myös Berliinissä Pariser Platzilla Akademie der Künsteä.
Konrádille myönnettiin vuonna 2001 Aachenin kaupungin Karlspreis. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Vierailija, Pidot puutarhassa ja Kivikello, joiden suomenkieliset käännökset julkaistiin Keltaisessa kirjastossa vuosina 1976, 1993 ja 1997.
Vierailija kertoo sosiaalityöntekijästä, joka turhautuu ja uupuu työssään.
Let There Be Rock
Let There Be Rock on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Siltä julkaistiin myös single ”Dog Eat Dog”. Angus Young, Malcolm Young ja Bon Scott ovat kirjoittaneet kaikki albumin kappaleet. Albumi on yhtyeen viimeinen julkaisu, jossa bassoa soitti Mark Evans. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat nimikappale ja "Whole Lotta Rosie".
Albumista julkaistiin erilaisia painoksia. Levyn Australian- ja Euroopan-painoksille lukeutuu kappale ”Crabsody in Blue”, mutta muun muassa Pohjois-Amerikassa ja Japanissa se oli korvattu kappaleella ”Problem Child”, joka Australiassa ja Euroopassa oli ilmestynyt jo edellisellä albumilla Dirty Deeds Done Dirt Cheap. Myös albumin CD-versiot ovat noudattaneet Amerikan-painoksen sisältöä. Let There Be Rockin alkuperäiset Australian- ja Euroopan-painokset eivät siten eroa kappaleiden osalta toisistaan, mutta Australian-version kansikuva on muista painoksista poikkeava.
Vuonna 1980 AC/DC julkaisi live-elokuvan AC/DC: Let There Be Rock. Vuonna 1997 se julkaistiin yhtyeen Bonfire-boksissa CD-levyillä 2–3 nimellä Let There Be Rock: The Movie
Työstö
Yhtye äänitti studiossa vuorotellen adelaidelaisen The Angels -yhtyeen kanssa, jota se oli Albert Productions -levy-yhtiölle suositellut. Studiossa Angus ja Malcolm Young käyttivät uusia Marshall-vahvistimia, jotka oli saatu käyttöön sponsorisopimuksen myötä. Bon Scott käytti ”Let There Be Rock” -kappaleen sanoituksessa apuna Raamatun Mooseksen kirjaa.
Kurjat (vuoden 1998 elokuva)
Kurjat (Les Misérables) on Bille Augustin elokuva vuodelta 1998. Elokuva pohjautuu Victor Hugon romaaniin Kurjat, ja sen käsikirjoituksen on tehnyt Rafael Yglesias. Elokuvan pääosassa on Liam Neeson.
Juoni
Jean Valjean (Liam Neeson), joka on ollut vankilassa 19 vuotta varastettuaan leivän, pääsee ehdonalaiselle. Koska muut ihmiset eivät halua päästää tuomittua varasta luokseen yöpymään, piispa Myriel (Peter Vaughan) ottaa Valjeanin ystävällisesti vastaan ja antaa tälle yösijan kotoaan. Valjean kertoo Myrielille aikovansa tulla seuraavana päivänä uudeksi mieheksi. Sinä yönä Valjean kuitenkin varastaa Myrielin hopeat ja pakenee. Valjean jää myöhemmin kiinni, ja hänet viedään takaisin Myrielin luo. Myriel kuitenkin kertoo poliiseille, että Valjean on syytön ja että hän itse antoi hopeat tälle. Myriel ojentaa Valjeanille vielä kaksi kallista kynttilänjalkaa. Sitten Myriel muistuttaa Valjeania tämän lupauksesta tulla sinä päivänä uudeksi mieheksi.
Yhdeksän vuotta myöhemmin Valjeanista on tullut varakas tehtailija ja pormestari. Aikanaan hän ystävystyy Fantinen (Uma Thurman) kanssa, joka on yksinhuoltajaäiti ja prostituoitu, pelastettuaan tämän poliisikonstaapeli Javertin (Geoffrey Rush) kynsistä. Javert työskenteli aikoinaan vartijana samassa vankilassa, jossa Valjean kärsi tuomiotaan. Javert alkaa epäillä, että pormestari ja Valjean ovat yksi ja sama henkilö. Myöhemmin Valjean saa sanan, että erästä toista miestä on luultu häneksi ja että tämä on joutumassa vankilaan hänen sijastaan. Valjean saapuu miehen oikeudenkäyntiin ja paljastaa henkilöllisyytensä: hän on oikea Valjean. Sitten Valjean palaa kotiin ja saa tietää, että Fantine on kuolettavasti sairas. Ennen Fantinen kuolemaa Valjean lupaa kasvattaa tämän pienen tyttären, Cosetten (Mimi Newman). Javert saapuu Valjeanin kotiin pidättämään hänet, mutta Valjean onnistuu karkaamaan. Hän pakenee kaupungista. Lopulta Valjean löytää Cosetten ja pelastaa tämän Thénardiereilta (Jon Kenny ja Gillian Hanna), jotka ovat korruptoituneita majatalonpitäjiä ja jotka käyttävät Cosettea henkilökohtaisena orjanaan, vaikka heidän oli määrä pitää tytöstä huolta. Sekä Valjean että Cosette pääsevät viimein Pariisiin, missä he aloittavat yhdessä uuden elämän.
Elina Pylkkänen
Elina Pylkkänen on suomalainen taloustieteilijä ja Suomen työ- ja elinkeinoministeriön alivaltiosihteeri.
Pylkkänen on aiemmin työskennellyt finanssineuvoksena valtiovarainministeriön vero-osastolla, yksikön johtajana Stakesin sosiaalitalouden tutkimusohjelmassa ja ekonomistina Ruotsin valtiovarainministeriössä. Pylkkänen on keskittynyt tutkimuksessaan muun muassa työn taloustieteen teemoihin, verotukseen sekä mikrosimulointimallien kehittämiseen ja soveltamiseen. Pylkkänen on koulutukseltaan taloustieteen tohtori. Hän väitteli Göteborgin yliopistossa.
Elina Pylkkäsen puoliso on filosofi Paavo Pylkkänen.
Rolf Sorg
Rolf Sorg on saksalaissyntyinen yrittäjä ja PM-International AG:n perustaja ja toimitusjohtaja.
Ura
Rolf Sorg kiinnostui suoramyynnistä opiskeluaikoinaan, kun hän halusi ansaita hieman ylimääräistä. Muutaman menestyksekkään alalla vietetyn vuoden jälkeen hän päätti keskeyttää koneenrakennusalan opintonsa ja keskittyä täydellisesti liiketoimintaan.
Vuonna 1993, kun hänen työnantajansa teki ennalta arvaamatta konkurssin, Sorg perusti PM-Cosmetics GmbH:n, jonka ensimmäinen toimipaikka oli Saksan Limburgerhofissa. Vuonna 1994 perustettiin emoyhtiö PM-International Luxemburgissa. Vuonna 2009 yrityksen liikevaihto saavutti 100 miljoonan euron rajapyykin, ja vuonna 2016 se oli 460 miljoonaa dollaria.
Sorg on asunut Luxemburgissa vuodesta 1998, ja hän on Luxemburgin kansalainen. Hän on naimisissa Vicki Sorgin kanssa, joka toimii yhtiössä hyväntekeväisyyslähettiläänä. Sorg on kahden lapsen isä.
Vuonna 2014 saksalainen Manager Manazin valitsi Sorgin yhdeksi vuoden yrittäjistä. Vuonna 2022 hänen yrityksensä sijoittui 9. sijalle Direct Selling News Global 100 -listalla.
Lämpöpakkaukset
pienoiskuva|Ilma-aktivoitavia kertakäyttöisiä lämpöpakkauksia. Kuvassa Yhdysvaltain neljännesdollari suuruusluokan hahmottamiseksi.
Lämpöpakkaukset ovat pieniä (useimmiten kertakäyttöisiä) paketteja, jotka tuottavat lämpöä ja auttavat pitämään tiettyjä ruumiinosia lämpimänä. Niitä käytetään useimmiten ulkona liikuttaessa, kuten vaeltamisessa tai hiihtämisessä pitämässä raajat lämpimänä ja kohottaakseen vaatteiden lämmöneristystä. Toisenlaisia lämmittimiä on saatavilla tarjoamaan lämpöä lihas- tai nivelkipuihin.
Riippuen mallista ja lämpölähteestä, lämpöpakkaukset voivat kestää 30 minuutista (kiteytyminen) jopa 12 tuntiin (platinakatalyysi).
Kiteytymis mallinen lämpöpakkaus
tyhjä|pienoiskuva|Lyhyt video, jossa näkyy kiteytymisen aktivointi uudelleenkäytettävässä lämpöpakkauksessa.
Ylikylläinen liuos (kiteytyminen)
Kiteytymistyyppiset lämpöpakkaukset tuottavat lämpöä ylisaturoituneiden liuosten (tyypillisesti natriumasetaatti) kiteytymisestä ja ovat useimmiten uudelleenkäytettäviä. Tämän tyyppiset lämpöpakkaukset voidaan käyttää uudelleen upottamalla lämpöpakkaus kuumaan veteen kunnes lämmittimen sisältö on nesteytynyt täysin, jonka jälkeen lämmitin annetaan jäähtyä. Lämmön uudeelleentuotanto käynnistetään taivuttamalla pientä metallilevyä lämmittimessä, mikä aiheuttaa nukleaatiokeskuksia jotka käynnistävät kiteyttämisen. Ulkoista lämpöä tarvitaan liuottamaan suola omassa kiteytymisvedessään, jolloin varastoitunut lämpö vapautuu, kun kiteytyminen alkaa.
Tämän tyyppisissä lämpöpakkauksissa on tyypillisesti lyhyempi lämmönluovutuksen kesto, 20 minuutista kahteen tuntiin.
Sytytinneste
Sytytinnestelämmittimissä käytetään sytytinnestettä, joka luovuttaa lämpöä platinakatalyysin avulla. Näitä lämmittimiä voidaan uudelleen käyttää yksinkertaisesti täyttämällä ne uudestaan. Nämä lämmittimet tuottavat lämpöä 12 tuntia 12 ml täytöllä. ”PEACOCK” on Zipon rekisteröity tavaramerkki.
Akku
Akkukäyttöiset lämpöpakkaukset käyttävät sähköisesti resistiivisiä lämmittimiä muuttaakseen akun sähköenergian lämpöenergiaksi, joko kertakäyttöisiä tai ladattavia akkuja hyödyntäen. Tyypillisesti tämän kaltaiset lämpöpakkaukset tuottavat lämpöä jopa kuusi tuntia, lämmöntuoton ollessa 40-48C. Uudelleenladattavat sähköiset lämpöpakkaukset voidaan ladata verkkovirrasta tai 5V USB –virtalähteestä, taaten noin 500 uudelleenlataussykliä.
Kivihiili
Kivihiilikäyttöiset lämpöpakkaukset tuottavat lämpöä, kun kivihiiltä poltetaan kotelossa. Nämä voivat kestää jopa kuusi tuntia. Koteloissa on yleensä huopakerros ulkopuolella ja sisällä materiaaleja, jotka eivät pala, vaan jakavat lämmön tasaisesti, kuten esimerkiksi metalleja. Lämpöpakkauksen aktivointi tapahtuu sytyttämällä kivihiilitikun toinen tai molemmat päät, jonka jälkeen ne sammutetaan, luoden kytevän hiilloksen. Kytevä tikku asetetaan tämän jälkeen kotelon sisään, jonka jälkeen kotelo suljetaan tiukasti. Kivihiilitikkuja on saatavilla useimmista retkeilyliikkeistä ja ne ovat melko halpoja.
Villa de Madrid (1862)
Villa de Madrid oli Espanjan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen potkurifregatti.
Palvelus
Aluksen kohtalosta ei ole tietoa, mutta se oli palveluksessa vielä 1873.
Josef Holeček (kirjailija)
upright|thumb|Josef Holeček luultavasti vuonna 1909. Josef Holeček (27. helmikuuta 1853 Stožice – 6. maaliskuuta 1929 Praha) oli tšekkiläinen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä. Hänen realistiset ja maaseutuaiheiset teoksensa sijoittuivat Etelä-Böömin läänin alueelle. Hän käänsi myös Kalevalan tšekin kielelle. Holečekin kaunokirjallinen pääteos oli 12 kirjana julkaistu Naši (1897–1930, 'Meidän väkeä'), joka kuvaa maalaiselämää eteläböömiläisessä Stožicen kylässä.
Holeček suoritti opintonsa Písekissä, České Budějovicessa ja Táborissa. Táborissa hän ystävystyi useiden eteläslaavien kanssa ja kiinnostui heidän kansanperinteestään ja yleisesti kirjallisuudesta, taiteesta ja historiasta. Opintojen päätyttyä Holeček työskenteli Zagrebissa, ja vuonna 1875 hänestä tuli Prahassa ilmestyneen Národní listy -lehden Balkanin kirjeenvaihtaja. Slavofiilina tunnettu Holeček vieraili 1887 Venäjällä, ja vuonna 1889 hän teki matkan Anatolian halki, jolloin hän kävi myös Istanbulissa.
Holeček opiskeli suomen kieltä Prahan kirjastossa amanuensseina toimineiden Leopold Geitlerin ja Bohuslav Čermákin avustuksella. Opiskelussa he käyttivät Leipzigin antikvariaateista hankittuja suomalais-saksalaisia sanakirjoja ja Johan Strahlmannin vuonna 1818 ilmestynyttä saksankielistä suomen kielioppia Finnische Sprachlehre für Finnen und Nicht-Finnen, koska Prahan ja Skandinavian kirjakauppojen välillä ei tähän aikaan ollut vielä yhteyksiä. Holečekin Kalevala-käännös ilmestyi pääosin hänen omalla kustannuksellaan vuosina 1894–1895. Käännöksestä julkaistiin toinen painos Prahassa 1953. Uusi painos on julkaistu vuonna 1999.
Holeček oli kotoisin Etelä-Böömistä. Julkaistuaan 1884 Aino-runojen käännöksen hän siirsi oivallisella tavalla tšekin kielelle koko Kalevalan (Kalevala, národní epos Finu, 1893–1895) sekä Kantelettaren 1904–1905. Holeček on toiminut sanomalehtimiehenä ja kirjoittanut paitsi esityksiä Bosnian, Hertsegovinan ja Montenegron oloista, myös teoksen ’Venäjä ja Länsi’.
Ari-Kyösti Seppo
Ari-Kyösti ”Kössi” Seppo (s. 17. toukokuuta 1965 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa Ansa ja Oiva vuosina 1995–2001 Oivaa, toista sarjan päähenkilöistä. Hänen äitinsä oli näyttelijä Maija-Liisa Ahlgren (1929–1985).
Ari-Kyösti Seppo on tullut tutuksi myös Tapio Piiraisen luottonäyttelijänä ja on esiintynyt Piiraisen ohjaamissa elokuvissa ja tv-sarjoissa, kuten Raid– tv-sarjassa sekä elokuvassa, Poliisin pojassa ja Siivottomassa jutussa. Hänet muistetaan myös erityisesti Kalle Päätalona elokuvassa Nuoruuteni savotat, sekä Ahti Saarena Talvisodassa.
Elokuva– ja tv-rooliensa lisäksi Ari-Kyösti on näytellyt myös teattereissa, muun muassa Riihimäen Teatterissa ja Ryhmäteatterissa .Nykyään hän näyttelee Kuopion kaupunginteatterissa.
Hän on opiskellut Lahden kansanopiston teatterikoulutuksessa vuosina 1986–1987.
Almansa (1864)
Almansa oli Espanjan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen potkurifregatti. Alus tilattiin Ferrolista ja se laskettiin vesille 1864. Alus oli 1890-luvulla koululaivana Ferrolissa.
Trichoderes
Trichoderes on sarvijäärät-heimoon (Cerambycidae) kuuluva hyönteisten – täsmällisemmin kovakuoriaisten – suku. Siihen kuuluu kolme lajia.
Neffa & i messaggeri della dopa
Neffa & i messaggeri della dopa on italialaisen poplaulaja Neffan ensimmäinen albumi, joka julkaistiin 14. toukokuuta 1996.
Dvorak
Dvorak tai Dvořák voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nelostie
Nelostie voi tarkoittaa seuraavia:
Damokles
thumb|[[Richard Westallin maalaus Damokleen miekka vuodelta 1812.]] Damokles on henkilö antiikin ajan kreikkalaisessa tarinassa. Hän oli Sisilian Syrakusan tyrannin Dionysios nuoremman ystävä neljännellä vuosisadalla eaa.
Kertomus Damokleen miekasta
Damokles sanoi Dionysiokselle, että tämä oli todella onnekas, koska tällä oli suuri käskyvalta. Dionysios tarjoutui vaihtamaan Damokleen kanssa paikkaa päivän ajaksi, jotta tämä voisi itse koettaa tätä onnea. Illalla pidettiin juhlaillallinen, jolla Damokles nautti suuresti tullessaan kohdelluksi kuin kuningas. Vasta aterian lopulla hän katsoi ylös, ja huomasi terävän miekan roikkuvan ainoastaan yhden hevosen jouhen varassa kuninkaanistuimen yläpuolella. Damokleelta katosi ruokahalu, ja hän totesi Dionysiokselle, ettei enää halua olla onnekas.
Merkitys
Damokleen miekka on vertauskuva, joka kertoo valtaa käyttävien turvattomuudesta ja siitä, että valta voi nopeasti kadota. Puupiirroksia Damokleen miekasta alkoi esiintyä 1500- ja 1600-luvuilla eurooppalaisissa kirjoissa.
Helmikuu
thumb|200px|Helmikuu. 15. vuosisadan ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin [[Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta helmikuun kohdalla. ]]
Helmikuu on gregoriaanisessa ja juliaanisessa kalenterissa vuoden toinen kuukausi. Sitä edeltää tammikuu ja sitä seuraa maaliskuu. Helmikuussa on 28 päivää, karkausvuonna 29 päivää.
Sääolot helmikuussa
Suomessa helmikuu on etelässä iltapäivien pidentymisen ja usein talven kovimpien pakkasten ja korkeiden nietosten aikaa. Eteläisessä Suomessa lumipeite ei helmikuussa ole välttämättä pysyvä lämpötilojen heitellessä suojan ja pakkasen puolella, ja kevään alku on häilyvämpi. Pohjoisessa se on ensimmäisten kunnolla aurinkoisten päivien, ja rajujen pakkasten aikaa. Etelä-Suomessa voi helmikuun lopulla koulujen hiihtolomakaudella ensimmäistä kertaa vuodessa aurinkoisena päivänä tuntea auringon lämmittävän vaikutuksen iholla. Tyypillisesti lumipeite alkaakin tämän takia tiivistyä hitaasti kasaan ja sen vesiarvo alkaa päivä päivältä kasvamaan. Varsinainen sulaminen käynnistyy yleensä vasta maaliskuussa.
Narvan raatihuone
Narvan raatihuone on raatihuonerakennus Narvan kaupungissa Itä-Virossa. Vuonna 1671 valmistunut raatihuone oli yksi monista Narvan barokkityylisistä rakennuksista, mutta vain raatihuone säästyi toisen maailmansodan tuhoilta.
Helmikuu
Keskilämpötila
Helmikuun keskilämpötilat eri puolella Suomea vaihtelevat. Vantaalla helmikuun keskilämpötila on noin –6 astetta, Lahdessa noin –7,5 astetta, Tampereella noin –8 astetta, Kuopiossa noin –9,5 astetta, Oulussa noin –9,5 astetta ja Sodankylässä noin –12 astetta. Etelä-Suomessa tyypillinen päivälämpötila vaihtelee 0–20 pakkasasteen välillä, riippuen mereistä lämpöä tuovien matalapaineiden reiteistä ja arktisista kylmänpurkauksista; keskimäärin Etelä-Suomessa on helmikuussa 3 astetta pakkasta päivällä. Pohjois-Suomessa sen sijaan lämpötila on yleensä tasaisesti päivisin noin -10 asteen molemmin puolin.
Narvan raatihuone
Historia
thumb|vasen|Narvan raatihuone [[Pietari Suuri|Pietari Suurta Narvan taistelussa 1704 esittävän maalauksen taustalla.]] Suuri osa tuolloin Ruotsin valtakuntaan kuuluneesta Narvasta tuhoutui tulipalossa vuonna 1659, minkä jälkeen kaupungissa aloitettiin lukuisia kokonaan uusia rakennushankkeita. Tuolloinen valtakunnankansleri Axel Oxenstierna suunnitteli Narvasta valtakunnan toista pääkaupunkia ja niinpä vapaiden rakennuspaikkojen lisäksi tarjolla oli avokätistä rahoitusta. Narvan raatihuoneen suunnitteli nykyisestä Saksasta saapunut Georg Teuffel. Rakentaminen alkoi vuonna 1665, ja raatihuone valmistui vuonna 1671.
Helmikuu
Sateet ja lumen määrä
Sanonta helmikuu helistää tarkoittaa kuukaudelle tyypillisiä kovia pakkasia. Helmikuu onkin vuoden kylmintä aikaa – Etelä-Suomessakin on joskus kireitä pakkasia. Helmikuussa on Etelä-Suomessakin vain harvoin lumettomia kausia. Helmikuun loppuvaiheessa päivälämpötilat alkavat hitaasti kohota varsinkin pilvisessä säässä, vaikka pakkaset jatkuvatkin usein Etelä-Suomessakin maaliskuulle. Helmikuussa sataa todella niukasti, muttei yhtä niukasti kuin maaliskuussa. Pitkän harmaan ajan jälkeen saadaan yhä enemmän ja enemmän auringonpaistetunteja. Helmikuussa päivät pitenevät entisestään, vaikkakin ne ovat vielä melko lyhyitä, ja Lapissa on Etelä-Suomea pimeämpää, mutta ei enää kaamosta.
Narvan raatihuone
Historia
Raatihuonetta entisöitiin 1960-luvun alussa ja neuvostoaikana sen nimeksi annettiin Narvan Pioneerien palatsi. Raatihuone on ollut 1990-luvun loppupuolelta lähtien tyhjillään, mutta suunnitelmissa on ollut palauttaa rakennus entiseen käyttötarkoitukseensa ja avata se turisteille.
Rakennus
Raatihuoneessa on kaksi kerrosta ja ullakko. Rakennuksen katolta nuosee torni.
Helmikuu
Helmikuun pituus
Vuonna 1712 Ruotsissa ja Suomessa helmikuussa oli poikkeuksellisesti 30 päivää, kun palattiin ruotsalaisesta kalenterista juliaaniseen. Vuonna 1753 Ruotsissa ja Suomessa oli helmikuussa poikkeuksellisesti 17 päivää, kun siirryttiin juliaanisesta gregoriaaniseen (parannettuun) kalenteriin.
Helmikuun nimi suomessa ja muissa kielissä
Helmikuun sanotaan saaneen nimensä puun oksien jäähelmistä, joita syntyy tällöin Etelä-Suomessa kun tyypillisesti tammikuun lopun suojasään jälkeen pakkanen taas äkkiä kiristyy. Vanha kansa odotti innokkaasti ensimmäistä sydäntalven suojaa, koska siitä laskettiin olevan 200 päivää rukiin tuleentumiseen.
Helmikuun latinankielinen nimi Februarius tulee sanasta februa, joka oli roomalaisten sovinto- ja puhdistusjuhla. Helmikuussa valmistauduttiin puhdistautumismenoin ja sovintouhrein uuden vuoden tuloon ja uuteen alkuun. Ennen Julius Caesarin kalenteriuudistusta helmikuu oli roomalaisessa kalenterissa vuoden viimeinen kuukausi.
Helmikuun tapahtumia ja merkkipäiviä
Vuonna 1899 Nikolai II:n helmikuun manifesti aloitti Suomessa sortokauden.
Helmikuussa on juhla laskiainen, jota vietetään seitsemää viikkoa ennen pääsiäistä. Lisäksi helmikuun 14. päivä on ystävänpäivä.
Suomessa liputetaan Runebergin päivänä 5. helmikuuta ja Kalevalan päivänä 28. helmikuuta.
Yhdysvalloissa on vuodesta 1976 lähtien helmikuussa pidetty Black History Month, jolloin juhlistetaan afroamerikkalaisten saavutuksia.
Aino Ackté
Aino Ackté, Pariisin-vuosiinsa saakka Achté oli ensimmäinen suomalainen kansainvälinen oopperatähti ja suomalaisen oopperan uranuurtajia. Hän työskenteli kotimaansa lisäksi muun muassa Pariisin ja New Yorkin maailmankuuluilla oopperanäyttämöillä. Acktén tunnetuimpia osia olivat Faustin Margareta, Lohengrinin Elsa, Tannhäuserin Elisabeth, Toscan nimirooli sekä Richard Straussin Salome, joka oli hänen henkilökohtaisesti rakkain roolinsa.
Wessex (suku)
Wessex on nimitys suvulle, joka hallitsi Wessexinä tunnettua kuningaskuntaa Lounais-Englannissa. Wessex-suku oli vallassa aina 500-luvulta kuningas Cedricin aikakaudesta Englannin kuningaskuntien yhdistymiseen asti. Silloin suvusta tuli koko Englannin hallitsijoita. Tätä jatkui aina Alfred Suuresta vuonna 871 Edmund Rautakyljen kuolemaan vuonna 1016 asti.
Wessexien kausi tunnetaan anglosaksien aikakautena. Wessexien jälkeen Englannin hallitsijaksi tulivat tanskalaiset ja ensimmäisenä Sven Haaraparta, jota tosin ei koskaan kruunattu kuninkaaksi. Vuodesta 1016 eteenpäin hallitsi Knuut Suuri.
Aino Ackté
Ackté kuului Saksasta tulleeseen Aghte-Ackte-sukuun, joka oli päätynyt Suomeen Baltian ja Venäjän kautta.
Elämä
thumb|upright|Aino Ackté, [[Albert Edelfeltin maalaama muotokuva vuodelta 1901.]] Acktén vanhemmat olivat mezzosopraano Emmy o.s. Strömer ja säveltäjä-kapellimestari Lorenz Nikolai Achté. Keväällä 1901 Aino Ackté avioitui tohtori, kansanedustaja-senaattori Heikki Renvallin kanssa, ja he saivat saman vuoden syksyllä tyttären (Glory Leppänen). Heidän poikansa Mies Reenkola (1908–1988) oli myöhemmin yksi Suomen tunnetuimpia lääkäreitä. Heikki Renvall ja Aino Ackté-Renvall erosivat virallisesti vuonna 1917.
Ackté avioitui vuonna 1919 kenraalimajuri, Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalanderin (1872–1966) kanssa, ja hänen nimekseen tuli Aino Ackté-Jalander.
Sopraano Aino Acktén sisar oli altto Irma Tervani.
Nuoruus
Achtén perhe oli perustanut vuonna 1882 oman koulun, Helsingin lukkari- ja urkurikoulun, jossa molemmat vanhemmat opettivat. Aino Ackté kävi Helsingin suomalaista tyttökoulua ja opiskeli musiikkia aluksi äitinsä johdolla. Emmy Achté, joka oli opiskellut ulkomailla, halusi lapselleen mahdollisuuden kansainväliseen uraan, josta oli itse perheen perustamisen tähden joutunut luopumaan.
Pariisi
thumb|left|upright|Aino Ackté Pariisin Oopperassa 1900 Taiteilijatar Alcestena.
Vuonna 1894 Ackté pääsi Pariisin valtionkonservatorioon professori Edmond Duvernoyn laululuokalle ja professori Alfred Girodet’n oopperaluokalle. Kolmen vuoden jälkeen, vuonna 1897, hän debytoi Pariisin Suuressa Oopperassa. Acktén esiintyminen Faustissa oli menestys, ja hänet kiinnitettiin Pariisiin kuudeksi vuodeksi. Mielenkiintoisena yksityiskohtana Suomesta Achté-nimisenä lähtenyt nuori nainen oli joutunut opiskeluaikanaan vaihtamaan nimensä Acktéksi välttääkseen joutumasta pilkan kohteeksi (ranskan kielen acheté ’ostettu’).
Ackté matkusteli paljon ja kävi oopperan vastapainoksi konsertoimassa myös Suomessa, jossa kiertueella häntä säesti Oskar Merikanto.
New York ja paluu Eurooppaan
Ackté oli vuosina 1904–1906 kiinnitettynä New Yorkin Metropolitan-oopperaan, mutta ei saavuttanut samankaltaista menestystä kuin Euroopassa. Hän pettyi eikä viihtynyt kaupungissa. Menestykseen vaikuttivat huono kielitaito ja entistä ankarampi kilpailu.
Acktén toinen lempirooli Charles Gounod’n Faustin Margaretan, jossa roolissa hän oli tehnyt läpimurron Suuressa Oopperassa, ohella oli Richard Straussin Salomen nimirooli. Hän harjoitteli roolia ankarasti ja esitti sen Leipzigissa 1907. Hän onnistui mainiosti, joskin vuonna 1910 Lontoon Covent Gardenin Salome-esityksessä hän teki todellisen läpimurtonsa. Jälkeenpäin hän piti tuon tapahtuman ansiosta tätä rooliaan kahdesta suosikistaan merkittävämpänä. Ackté lopetti kuitenkin kansainvälisen uransa jo 1913.
Takaisin Suomeen
thumb|[[Aino Acktén huvila Helsingin Tullisaaressa.]] Vuonna 1913 kansainvälisen uransa lopetettuaan Ackté siirtyi Suomeen. Hänen jäähyväisnäytäntönsä Suomalaisessa Oopperassa oli vuonna 1920. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli Olavinlinnan oopperajuhlilla pienessä sivuroolissa pyynnöstä vuonna 1930, jotka olivat niin ikään viimeiset hänen johtamansa oopperajuhlat.