cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paavali I
Salaliiton uhri
Aleksanteri otti nyt kaartin komentoonsa, mutta edessä oli vielä vaikein, eli kertominen asiasta omalle äidille. Maria Fjodorovnalle yritettiin selittää, että kyseessä on ollut sairaskohtaus, mutta hän ei uskonut, eikä häntä päästetty katsomaan miehensä ruumista. Aleksanterin oli vaikeata kertoa asiasta myös omalle puolisolleen, ja syyllisyydentunteet isän kohtalosta seurasivat häntä läpi loppuelämän. Hän myös syytti salaliittolaisia huijaamisesta ja hänen nuoruutensa ja kokemattomuutensa hyväksikäytöstä.
Tavallinen kansa ei voinut hyväksyä pyhänä pitämänsä keisarin murhaamista. He lähettivät leskikeisarinnalle ikoneja ja sitaatin Raamatusta, jossa kysytään, kuinka hyvin käykään kuninkaanmurhaajalle. Von der Pahlen vaati ikonit hävitettäviksi, mutta Aleksanteri karkotti hänet Baltiaan. Vähin erin myös muut salaliittolaiset karkotettiin Pietarista. Yhtäkään murhaajista ei kuitenkaan asetettu syytteeseen. Keisarinvallan loppuun asti Paavalin kuolinpäivänä koko hallitsijaperhe kokoontui Paavalin muistojumalanpalvelukseen.
Yksityishenkilö
Henkilönä Paavali oli monisyinen. Hän oli vilpittömän uskonnollinen, osasi olla hyväntahtoinen ja pyrki edistämään oikeudenmukaisuutta. Hän halusi olla ritarillinen ja osasi joskus jopa nauraa itselleen; kun paljastui, että eräs hovimies harrasti karikatyyrien piirtelyä, Paavali pyysi saada karikatyyrin itsestään. Piirrokselle hän nauraa hohotti. Keisari Nikolai I muisteli myöhemmin isäänsä ja sanoi hänen olleen lasten kanssa tavattoman hauska ja hän oli leikkinyt mielellään heidän kanssaan. pienoiskuva|350x350px|Keisari Paavali I perheineen Pavlovskin puistossa, Gerhard von Kügelgen 1800. Oik. taustalla [[Pavlovskin palatsi. Vas.oikealle: suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš (23 v.), suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš (21 v.), suuriruhtinas Nikolai Pavlovitš (4 v.), keisarinna Maria Fjodorovna (41 v.), suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovna (12 v.), suuriruhtinatar Maria Pavlovna (14 v.), rintakuva lapsena kuolleesta Olga Pavlovnasta (3 v.), suuriruhtinatar Anna Pavlovna (5 v.), keisari Paavali I (46 v.), suuriruhtinas Mihail Pavlovitš (2 v.), suuriruhtinatar Alexandra Pavlovna (17 v.) ja suuriruhtinatar Jelena Pavlovna (16 v.).]] Paavalin luonteen varjopuolet aiheuttivat kuitenkin hankaluuksia. Hän oli monessa asiassa vaimonsa Maria Fjodorovnan ja rakastajattarensa Jekaterina Nelidovan ohjailema, ja nämä saivat hänet muuttamaan päätöksiään moneen kertaan. Hän oli erittäin usein ärsytysherkkä ja ärtyisä ja vaati määräystensä noudattamista aina naurettavuuksiin menevällä pedanttisuudella. Hän epäili kaikkia ja kaikkea ja antoi virheistä täysin kohtuuttomia rangaistuksia.
True Finn – Tosi suomalainen
True Finn – Tosi suomalainen on israelilaisen videotaiteilijan Yael Bartanan ohjaama taide-elokuva, joka oli vuoden 2014 Ihme-nykytaidefestivaalin pääteos. Sen ensiesitys oli 31. maaliskuuta 2014.
Superkeikka
Superkeikka (myös kirjoitusmuoto How to Beat the High Co$t of Living ) on Robert Scheererin ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomediaelokuva vuodelta 1980. Rikoskomediaelokuvan pääosissa ovat Jane Curtin, Susan Saint James ja Jessica Lange. Muissa rooleissa ovat muun muassa Fred Willard, Richard Benjamin ja Eddie Albert.
Juoni
Eronnut ja raskaana oleva Jane (Susan Saint James), jätetty ja laskuihin hukkuva Elaine (Jane Curtin) ja tulottoman antiikkikaupan omistaja sekä oikeuteen haastettu Louise (Jessica Lange) ovat esikaupunkilaisia Oregonin Eugenessa. Kolme naista ovat olleet ystäviä high schoolista asti, ja nyt yhdessä kamppailevat rahavaikeuksissa. Inflaatio syö heidän palkkansa nopeammin kuin he itse ehtivät tuhlata. Naiset ovat epätoivoisia, kunnes he keksivät rohkean ja täydellisen ryöstön, joka ei koskaan paljastuisi...
Tuotanto
Robert Kaufman oli kirjoittanut käsikirjoituksen vuosina 1971–1972. 20th Century Fox, Warner Bros. ja Universal Pictures olivat kiinnostuneet projektista, jos Kaufman saisi päärooleihin suuria tähtiä. Studiot halusivat Kaufmanin kysyvän Ann-Margretia, Shirley MacLainea, Glenda Jacksonia, Faye Dunawayta, Raquel Welchia, Jane Fondaa ja Dolly Partonia, että he kaikki olisivat samassa elokuvassa. Kaufman ehdotti rooleja myös Diane Keatonille, Margot Kidderille, Mary Tyler Moorelle, Julie Andrewsille, Dyan Cannonille, Sally Fieldille, Goldie Hawnille, Madeline Kahnille, Teri Garrille ja Jill Clayburghille. Kaufman tarjosi Ali MacGraw’lle jopa miljoonan dollarin palkkaa. Kukaan heistä ei ottanut rooleja, koska he eivät halunneet olla elokuvassa, jossa olisi myös oman naispääosan lisäksi kaksi naispääosaa. He olisivat tehneet elokuvan kahden miespääosan kanssa. Kaufman ja Jere Henshaw halusivat nuoret naisnäyttelijät pääosiin, mutta suuret studiot vaativat vanhempia ja kuuluisimpia naisnäyttelijöitä. Kaufman ja Henshaw eivät saaneet elokuvaa tehtyä, kunnes Henshaw sai työpaikan American International Picturesilta. Kaufman ja Henshaw tekivät ensiksi Rakkautta ensi puraisulla -elokuvan (1979), jonka suurmenestyksen myötä kaksikko alkoivat tehdä Superkeikkaa nuoremmilla ja vähemmän tunnetuilla nimillä.
Suurin osa elokuvasta kuvattiin Oregonin Eugenessa ja sen lähistöllä. Eugenen kaupunki valittiin sen takia, koska elokuvantekijät tarvitsivat ostoskeskuksen, joka sijaitsisi joen vieressä. Elokuvassa kuvattu ostoskeskus on Valley River Center, joka sijaitsee Willamette-joen vieressä. Elokuvan budjettina oli 4,75 miljoonaa dollaria, ja aikatauluna oli kuvata elokuva 42:ssä päivässä. Elokuvan kuvaukset alkoivat 5. syyskuuta vuonna 1979 ja päättyivät lokakuun lopussa.
Jane Curtin ja Susan Saint James myöhemmin näyttelivät yhdessä tilannekomediasarjan Kate & Allie (1984–1989) pääosissa.
Julkaisu
Superkeikka sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 11. heinäkuuta vuonna 1980 New Yorkissa. Suomessa elokuva tuli ensi-iltaan 21. elokuuta vuonna 1981. Filmways Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa elokuvan ilmestymisvuonna. Metro-Goldwyn-Mayer myöhemmin toimi DVD-julkaisujen levittäjänä maailmanlaajuisesti. Ilmestymisvuonnaan Superkeikka tuotti Yhdysvalloissa 7,5 miljoonaa dollaria.
Superkeikka on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä.
Andrew Cunningham
'''Andrew Browne Cunningham, Cunningham of Hyndhopen 1. varakreivi''' (s. 7. tammikuuta 1883 − k. 12. kesäkuuta 1963) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston amiraali toisessa maailmansodassa ja kenraali Sir Alan Cunninghamin vanhempi veli.
Cunningham syntyi 7. tammikuuta 1883 Irlannissa Rathminesissa Dublinin etelälaidalla. Hän aloitti koulunsa Dublinissa ja Edinburghissa, kunnes kymmenvuotiaana kirjoittautui laivastoakatemiaan. Valmistuttuaan Dartmouthin Kuninkaallisesta Laivastokoulusta 1898 hän yleni nopeasti arvoasteikossa.
Cunningham komensi hävittäjää ensimmäisessä maailmansodassa sekä pääosan sotien välisestä ajasta. Hän sai ansioistaan Sotilasansiomerkin kahdella nauhalla. Erityisiksi ansioiksi luettiin hänen toimintansa Dardanellien maihinnousussa ja Itämerellä.
Toisessa maailmansodassa Cunningham palveli Välimeren laivaston komentajana, jossa tehtävässä hän johti Kuninkaallista laivastoa kriittisissä Välimeren taisteluissa 1939–1943. Hänet siirrettiin 1943 ensimmäiseksi laivastoministeriksi, jossa tehtävässä hän oli vuoteen 1946 eläkkeelle siirtymiseensä saakka.
Eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Cunninghamille suotiin kunnia toimia Elisabet II:n kruunajaisissa 1953 ylimpänä seremoniamestarina, Lord High Steward.
Rosemary Harris
Rosemary Harris voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Taustasäteily
Taustasäteily voi viitata seuraaviin:
Livertäjätyranni
Livertäjätyranni (Tyrannus melancholicus) on tyrannien heimoon kuuluva amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Yhdysvaltain lounaiskolkasta Meksikoon, Keski-Amerikkaan, Grenadaan, Trinidad ja Tobagoon, Hollannin Antilleille, sekä pääosaan trooppista Etelä-Amerikkaa Argentiinan keskiosiin saakka. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Paraguaysta vuonna 1819.
Gennadi Gusev
Gennadi Gusev on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet on valittu Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1967.
Emil Danielssonin erämaa-ateljee
Emil Danielssonin erämaa-ateljee eli Pirunvuoren kivilinna on taiteilija Emil Danielssonin rakennuttama, vuonna 1906 valmistunut ateljee nykyisessä Sastamalan kaupungissa Rautaveden rannalla Pirunvuoren huipulla. Danielsson vietti kivilinnassa kesänsä usean vuosikymmenen ajan ja maalasi myös paljon Pirunvuoren maisemia.
Kivilinna kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Rakennusta on peruskorjattu viimeksi 1997–1998, ja siellä voi vierailla kesäkuukausina.
Rakennus ja sijainti
Rakennuksen ulkomitat ovat 10x10 metriä, mutta sisällä lattiatilaa on vain reilut 5x5 metriä. Seinät ovat kokonaisuudessa pari metriä paksut, ja sisä- ja ulkoseinän välissä on eristyksenä hiekkaa.
Huvila sijaitsee Rautaveden itärannalla Pirunvuoren laella Karkun–Tyrvään valtakunnallisesti arvokkaalla maisema-alueella. Pirunvuorelta on laaja näköala Rautaveden yli. Nähtävyyksiensä ansiosta se on ollut matkailukohde 1800-luvun puolivälistä lähtien. Pirunvuorelle ja Kivilinnalle johtaa Ellinvuoren hotellin pihasta reilun kilometrin mittainen polku. Huvilan ympäristössä on kivikkoista ”pirunpeltoa”.
Rakennustyöt
Taiteilija Emil Danielsson tuli vuonna 1903 viettämään kesää Karkun Heinooseen jo ennestään tuntemansa Hugo Johanssonin luo. Danielsson kiipeili tuolloin Pirunvuoden rinteillä ja ihastui alueeseen. Vuosina 1904–1905 hän teki Gabriel Engbergin ja Kaarlo Atran kanssa opintomatkan Italian ja Saksaan. Sen aikana Danielsson ilmeisesti päätti rakennuttaa Pirunvuorelle kivisen linnan asunnokseen.
Danielsson palasi Euroopan-matkaltaan Karkkuun ja löysi Pirunvuoren koilliselta rinteeltä mieleisensä tonttipaikan. Rustitilallinen Paul Nurkka vuokrasi Danielssonille 12,5 aarin suuruisen tontin. Vuokra-ajaksi määriteltiin 50 vuotta ja vuosivuokraksi 10 markkaa.
Huvilan rakennustyöt aloitettiin kesällä 1906. Rakennuskivet kerättiin paikalla olevasta pirunpellosta. Niitä muotoiltiin hieman, ja suurimmat kivet laitettiin alimmaiseksi. Kivet nostettiin paikalleen omatekoisella nostolaitteella. Kivilinnaa rakensi kolme miestä, ja syksyllä rakennus alkoi olla valmis. Sisätyöt viimeisteltiin myöhemmin, ja rakennus jaettiin välipohjilla kolmeen kerrokseen. Sisäseinät paneloitiin laudoilla ja tapetoitiin. Täysin valmiina ja kalustettuna rakennus oli kesällä 1913.
Ateljee
Danielsson käytti huvilaa kesäateljeenansa. Hän maalasi siellä, ja siellä vieraili myös monia muitakin taiteilijoita. Kesällä 1912 Danielsson toi paikalle ensimmäistä kertaa myös tuoreen kihlattunsa Saga Andelinin.
Danielsson maalasi vuosikymmenten ajan Pirunvuoren maisemia. Danielssonit asuivat kesät kivilinnassa vuoteen 1964 asti. Viimeisen kerran hän oli Pirunvuorella kesällä 1966. Hänen viimeinen työnsä oli keskeneräiseksi jäänyt Maisema Pirunvuorelta. Hän kuoli keuhkosyöpään seuraavana kesänä.
Emil Danielssonin jälkeen
Kivilinna oli jo Danielssonin viimeisinä elinvuosina jäänyt vähälle hoidolle, ja hänen kuolemansa jälkeen se alkoi rapistua nopeasti. Sitä korjattiin ensimmäisen kerran kesällä 1972, jolloin rahoituksesta vastasivat Tyrvään seudun Museo- ja kotiseutuyhdisty ja Karkun kunta. Pärekatto oli alkanut jo aiemmin vuotaa, ja sisään päässyt vesi lahottaa rakenteita. Pärekaton päälle tehtiin pitävä huopakatto ja lahoja välipohjia korjattiin.
Emil Danielssonin vaimo Aurora (Saga) saneli elokuussa 1975 lahjakirjan, jossa hän luovutti jo kivilinnan omistusoikeuden Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistykselle. Kivilinna oli kotiseutuyhdistykselle liian iso pala, sillä sen korjaamista olisi pitänyt jatkaa. Se oli kuitenkin yhdistykselle ylivoimainen urakka. Se ottikin 1980-luvun lopulla yhteyttä Vammalan kaupunkiin, johon Karkku oli liitetty. Kaupunginhallitus ja -valtuusto päättivät ottaa huvilan lahjoituksena vastaan. Rakennus siirtyi Vammalan kaupungille helmikuussa 1990.
Erämaa-ateljee kuului Museoviraston ja ympäristöministeriön vuonna 1993 tekemään Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt -inventointiin. Rakennus oli edelleen mukana Museoviraston uudemmassa vanhan korvanneessa Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa -inventoinnissa.
Sastamalan kaupunki pitää linnaa auki kesäisin, ja siellä on myös silloin vaihtuvia taidenäyttelyitä. Vuonna 2015 rakennuksessa vieraili ennätyksellisesti noin 3 250 kävijää.
Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskus
Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskus (lyh. hybridiosaamiskeskus tai hybridikeskus; ) on Helsingissä sijaitseva laitos, jonka tavoite on vahvistaa kokonaisturvallisuusajattelua kansallisesti, Euroopan unionissa ja kansainvälisessä yhteistyössä. Keskeisenä tavoitteena on lisätä tietoisuutta hybridiuhkista ja yhteiskuntien haavoittuvuuksista, joita voidaan hyödyntää hybridioperaatioissa. Keskukseen voivat liittyä Euroopan unionin ja Naton jäsenvaltiot.
Keskus aloitti toimintansa syyskuun alussa 2017, ja sen johtajana toimii Teija Tiilikainen. Hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksen tutkimusjohtajana toimii Hanna Smith. Tiilikaisen edeltäjänä oli Matti Saarelainen.
Perustaminen
Keskuksen perustamisasiakirjan allekirjoittivat 11. huhtikuuta 2017 Helsingissä Suomi, Ruotsi, Iso-Britannia, Latvia, Liettua, Puola, Ranska, Saksa ja Yhdysvallat. Paikalla olivat myös EU:n ulkosuhdehallinnon ja Naton edustajat. Espanja, Norja ja Viro liittyivät keskukseen heinäkuussa 2017.
Perustamisasiakirja on luonteeltaan yhteisymmärryspöytäkirja, eikä sitä oikeudellisesti sitomattomana tuotu eduskunnan hyväksyttäväksi. Keskus on asemaltaan julkinen oikeushenkilö, mutta ei ole osa Suomen valtiota, eikä se käytä Suomessa julkista valtaa, eikä sillä ole julkisia hallintotehtäviä. Suomen osallistumismaksu tulee valtion budjetista.
Naton apulaispääsihteeri Arndt Freytag von Loringhoven totesi avajaistilaisuudessa puheessaan, että Venäjä on keskuksen pääkohteita, joita se seuraa, ja valtioneuvoston entisen viestintäjohtajan Markku Mantilan mukaan Venäjä on keskuksen perustamisen syy.
Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov on sanonut Venäjän olevan kiinnostunut yhteistyöstä keskuksen kanssa. Lavrovin mukaan hänen ja Suomen ulkoministerin Timo Soinin välisessä keskustellussa Soini olisi suhtautunut myönteisesti yhteistyöhön Venäjän kanssa. Lavrovin mukaan Venäjä voisi olla kiinnostunut, jos se virallisesti kutsuttaisiin. Ulkoministeri Soini kuitenkin sanoi, että asian otti esille Lavrov, eikä Soini kommentoinut asiaa vastapuolelle enempää. Venäjän ulkoministerin puheet asiasta osoittautuivat näin Venäjän yksipuolisiksi, värikkäiksi lausumiksi, joka voidaan nähdä osana maan informaatiovaikuttamisen yrityksiä.
Tausta
EU:n ulkoasiainneuvosto antoi toukokuussa 2015 EU:n korkealle edustajalle tehtävän valmistella ehdotuksia hybridiuhkiin vastaamiseksi. Myös Eurooppa-neuvosto vaati kesäkuussa 2015 toimia hybridiuhkiin vastaamiseksi. Raporttien jälkeen ulkoasiainneuvosto julkaisi 19. huhtikuuta 2016 päätelmänsä, joissa jäsenvaltioita kehotettiin harkitsemaan osaamiskeskuksen perustamista.
Lainsäädännöllinen asema
Suomen hallitus antoi 24. toukokuuta 2017 esityksen eduskunnalle laiksi Euroopan hybridiuhkien torjunnan osaamiskeskuksesta. Laki tuli voimaan 1. heinäkuuta 2017.
Hybridiosaamiskeskuksesta säädetyn lain mukaan sillä on Suomessa lainkäytöllinen koskemattomuus, ellei se ole yksittäistapauksessa nimenomaisesti siitä luopunut. Vaikka keskus luopuisi koskemattomuudesta, se ei tarkoita suostumusta tuomion täytäntöönpanotoimiin, vaan tuomio on pantavissa täytäntöön vain, jos siihen on suostuttu erikseen.
Myös keskuksen johtokunnan jäsenillä, johtajalla ja keskuksen henkilöstöllä on Suomessa lainkäytöllinen koskemattomuus tehtävänsä perusteella antamiensa lausuntojen ja tekemiensä toimenpiteiden osalta.
Hybridiosaamiskeskuksen tilat ja omaisuus ovat niiden sijaintipaikasta ja haltijasta riippumatta vapautetut pakkotoimista Suomessa. Virkamiehellä tai muulla Suomessa julkista valtaa käyttävällä henkilöllä on pääsy keskuksen toimitiloihin virkatehtäviensä suorittamiseksi ainoastaan johtajan tai hänen nimeämänsä henkilön nimenomaisella suostumuksella.
Kaikki hybridiosaamiskeskuksen kokoama tieto on loukkaamatonta. Mitään keskukselle tai sen henkilöstölle osoitettuja viestejä ei saa tarkastaa ennakkoon tai valvoa.
Keskus on vapautettu kaikista välittömistä veroista Suomessa.
Häirintäkohu
Keskuksen entinen johtaja Matti Saarelainen joutui STT:n tietojen mukaan eroamaan tehtävästään vuonna 2019 henkilökuntaan kohdistuneiden lukuisten häirintätapausten takia.
Björn Månsson
Björn Månsson (s. 17. joulukuuta 1952 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja poliitikko. Lisäksi hän on toiminut ruotsalaisen eduskuntaryhmän pääsihteerinä.
Tausta ja yksityiselämä
Månsson on naimisissa muotokuvataiteilija Riitta Mäkinen-Månssonin kanssa. Heillä on kolme aikuista lasta. Perhe asuu Helsingin Tapanilassa.
Ura journalistina
Vuosina 1982–2009 Månsson toimi Hufvudstadsbladetin pääkirjoitustoimittajana. Kirjoituksissaan Månsson on keskittynyt lähinnä kotimaan poliittisiin ilmiöihin ja EU-politiikkaan. Månsson on myös kirjoittanut kolumneja useista matkoistaan.
Månsson on myös johtanut suomenruotsalaisten toimittajien keskusjärjestöä, Finlands svenska publicistförbund, viimeksi vuoden 2007 toimikaudella. Vuosina 1992–1998 Månsson toimi Suomen Journalistiliiton varapuheenjohtajana.
Poliittinen ura
Nuoruudessaan Månsson oli aktiivinen nuorisopoliitikko. Hän profiloitui muun muassa ydinvoiman vastustajana toimiessaan vuosina 1975–1977 RKP:n nuorisojärjestön, Svensk Ungdomin, puheenjohtajana. Vuosina 1977–1982 häntoimi Pernajan kunnanvaltuuston jäsenenä.
Vuonna 2000 Månsson valittiin ruotsalaisen eduskuntaryhmän pääsihteeriksi. Hän toimi virassa aina vuoteen 2013 asti, jolloin hän erosi alkaakseen kirjoittaa RKP:n historiikkia, joka käsitteli puolueen historiaa 1970-luvulta lähtien.
Vaalimenestys
Vuoden 2009 eurovaaleissa Månsson sai RKP:n ehdokkaana 13 334 ääntä, muttei tullut valituksi. Eduskuntavaaleissa 2011 hän sai 2 847 ääntä.
Ans kattoo ny
Ans kattoo ny on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 1983. Albumi myi kultalevyn oikeuttavan määrän.
Kanttorila
Kanttorila oli Suomessa vuoteen 1944 saakka evankelisluterilaisen kirkon lukkari-urkurin virkatalo tai virkatalon osa, johon kuului kanttori-urkurin asunto maa-alueineen. Kanttorilaan saattoi kuulua viljelymaata ja maatalousrakennukset riippuen seurakunnan päätöksestä. Kanttorila kuului vakinaisen kanttori-urkurin virkaan palkkaetuna. Kanttorila voi sijaita niin kaupunki- kuin maaseurakunnissa.
Jos kanttori-urkurin asuntoon ei liittynyt seurakunnan omistamaa maa-aluetta, sitä kutsuttiin virka-asunnoksi vuonna 1944 annetussa ja vuonna 1954 muutetussa laissa evankelis-luterilaisten seurakuntien virkataloista.
Geledi
Geledi on somalialainen alaklaani. Se kuuluu Rahanweyn-klaaniin. Klaani asuttaa lähinnä Shebelen seutua ja siellä olevaa Afgooyen kaupunkia.
Nälkätalvena
Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus on Väinö Katajan esikoisromaani. Se ilmestyi alkujaan sanomalehdessä nurkkaromaanina, ja se ehdittiin painaakin mutta on jäänyt epäselvistä syistä ilmestymättä. Kun yksi kappale löytyi ulvilalaisen keräilijän kokoelmasta, rovaniemeläinen kustantamo Väylä julkaisi siitä uusintapainoksen 2014.
Teos sisältää romaanin alkuperäisessä kieliasussa, ja lisäksi on liitteenä löytöhistoria ja vanhahtavien sanojen selitykset.
Fly to the Rainbow
Fly to the Rainbow on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1974 julkaisema toinen albumi. Levyllä ei soita enää kitaristi Michael Schenker, koska hän liittyi 1972 UFO-yhtyeeseen. Hänet korvasi Ulrich Roth seuraavana vuonna. Myös yhtyeen levy-yhtiö vaihtui: Lonesome Crowilla levy-yhtiönä oli Brain Records, Fly to the Rainbowilla RCA.
Nauhoitukset
Albumi nauhoitettiin huhtikuussa 1974 kuuden päivän aikana Musicland Studioilla Saksan Münchenissä. Rudolf Schenkerin sekä Klaus Meine ovat tehneet valtaosan albumin materiaalista. Myös yhtyeen entinen kitaristi Michael Schenker on ollut työstämässä kolmea albumin kappaletta. Basisti Francis Buchholz sekä Jürgen Rosenthal eivät osallistuneet kappaleiden tekoon. Albumin miksaus hoidettiin huhtikuun lopulla samana vuonna.
Yleistä kappaleista
Aloituskappale ”Speedy's Coming” edustaa nopeatempoista hard rockia. Sen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, joka pitää David Bowiesta, Alice Cooperista sekä Ringo Starrista. Kappaleesta julkaistiin single. ”Speedy's Comingia” seuraa ”They Need a Million”, jonka sanoituksissa kerrotaan rahanahneesta henkilöstä. Kappale edustaa yhtyeelle tyypillistä hard rockia, lukuun ottamatta sen alussa kuultavaa akustisen kitaran johtamaa osuutta. Kolmantena kappaleena toimii pitkä ”Drifting Sun”. Se kertoo leskestä, joka ei voi unohtaa hänen kuollutta rakkauden kohdettaan, vaan tämä häiritsee häntä aloittamasta uutta parisuhdetta. Kappaleessa kuullaan pitkä osio, jossa nopeatempoinen kappale hidastuu huomattavasti. ”Drifting Sunia” seuraa balladi ”Fly People Fly”, joka on ikään kuin johdanto nimikappaleeseen. Kappaleessa lauletaan ihmisistä, jotka haluavat muuttaa ulkomaille paremman elämän toivossa. Kappale päättää albumin a-puolen.
B-puolen aloittaa ”This Is My Song”, jossa kerrotaan valehtelusta, kateudesta sekä vihasta. Se edustaa albumille tyypillistä hard rockia. Kuudentena kappaleena toimii rauhallisella kitarasoololla alkava ”Far Away”. Kappaleen tempo kasvaa alusta saakka vähitellen, jonka jälkeen kappaleessa alkaa sen loppuun kestävä raskaampi osio. Päätöskappaleena toimii lähes kymmenminuuttinen nimikappale, joka jatkaa sanoituksissaan ”Fly People Flyn” sanoituksia. Kappaleen sanoituksissa ulkomaille parempaa elämän perässä muuttaneet ihmiset huomaavatkin, että uusi kotimaa tuntuu huonommalta kuin entinen.
Kansitaide
Kysyttäessä albumin kansikuvasta yhtyeen silloinen kitaristi Ulrich Roth ilmaisi tyytymättömyytensä sitä kohtaan. Hän ei myöskään osannut kertoa, mitä se esittää.
Majeerteenien sulttaanikunta
Majeerteen, Majerteen eli Macherten (,, Muhammad Harti Amaleh Abdi Muhammad Abdirahman Jaberti) on Harti-klaanin alaklaani Somaliassa. Harti-klaani taas kuuluu Darod-klaaniin. Klaanin pääasiallinen asuinalue on Puntmaa Koillis-Somaliassa.
Marc Methot
pienoiskuva|Methot vuonna 2010. Marc Methot (s. 21. kesäkuuta 1985 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Isokokoinen Methot on pelityyliltään puolustava puolustaja.
Ura
Methot pelasi vuodet 2002–2005 OHL-joukkue London Knightsissa. Columbus Blue Jackets varasi hänet ensimmäisen siellä vietetyn kauden jälkeen 168. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2003. Methot voitti Knightsissa OHL:n mestaruuden ja Memorial Cupin vuonna 2005.
Kaudeksi 2005–2006 Methot siirtyi Columbus Blue Jacketsin organisaatioon. Hän pelasi ensimmäisen kautensa kokonaan AHL-joukkue Syracuse Crunchissa, mutta seuraavalla kaudella 2006–2007 Methot pelasi 20 NHL-ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 25. helmikuuta 2007 Nashville Predatorsia vastaan. Myös kaudesta 2007–2008 Methot pelasi vielä suurimman osan farmissa ja hän pelasi NHL:n puolella yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Kauden 2008–2009 Methot pelasi kokonaan NHL:ssä ja vakiinnutti paikkansa siellä. Hän pelasi 66 runkosarjaottelua tehoin 4+13=17, mikä on Methotin NHL:n yhden kauden piste-ennätys. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 18. lokakuuta 2008 vieraissa Nashville Predatorsia vastaan. Heinäkuussa 2010 Methot teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Blue Jacketsin kanssa. Methot pelasi Blue Jacketsissa 275 runkosarjaottelua, kunnes hänet kaupattiin Ottawa Senatorsiin kesällä 2012 vaihdossa Nick Folignoon.
Modestas Pitrėnas
pienoiskuva
Marc Methot
Maajoukkue
Methot edusti Kanadaa vuosien 2011 ja 2012 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa.
Modestas Pitrėnas
Modestas Pitrėnas (s. 1974) on liettualainen kapellimestari. Hän on Kaunasin kaupungin sinfoniaorkesterin taiteellinen johtaja ja pääkapellimestari sekä Latvian kansallisoopperan musiikillinen johtaja ja pääkapellimestari. Hän toimii myös Liettuan kansallisen sinfoniaorkesterin ja Liettuan kansallisoopperan ja -baletin kapellimestarina. Lisäksi hän on johtanut muiden muassa Latvian kansallista sinfoniaorkesteria ja Puolan kansallisoopperaa (Teatr Wielki).
Vuodesta 2003 lähtien Pitrėnas on opettanut Liettuan musiikki- ja teatteriakatemiassa. Hän on toteuttanut kutsuttuna projekteja Saksassa ja kiertänyt muissa Euroopan maissa sekä Yhdysvalloissa ja Kiinassa. Hän on sinfoniakonserteissa johtanut muiden muassa Gustav Mahlerin, Pjotr Tšaikovskin, Richard Straussin, Witold Lutosławskin, Sergei Prokofjevin ja Alfred Schnittken teosten esityksiä. Hän on aktiivisesti johtanut oopperaa (mm. Carmen', Lentävä hollantilainen, Werther, Patarouva, Aida, Sevillan parturi) ja myös balettia. Laulajia, joiden kanssa Pitrėnas on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Matti Salminen, Jaakko Ryhänen, Aleksandrs Antonenko, Virgilijus Noreika, Egils Silins, Ain Anger, Violeta Urmana, Inga Kalna, Asmik Grigorian, Kristine Opolais ja Pretty Yende. Soittajia, joiden kanssa Pitrėnas on esiintynyt, ovat olleet viulistit Tatjana Grindenko, Baiba Skride ja Pavel Berman; sellistit David Geringas ja Aleksandr Knjazev; pianistit Mūza Rubackytė, Anton Ljahovski, Peter Donohoe ja Petras Geniušas sekä oboisti Francesco di Rosa.
Metsäsininokka
Metsäsininokka (Spermophaga ruficapilla) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Metsäsininokkaa tavataan Angolassa, Burundissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon ddemokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa, Sudanissa, Etelä-Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Castra praetoria
thumb|Antiikin Rooman kartta. Castra praetoria on merkitty punaisella. Castra Praetoria oli Roomassa sijainnut pretoriaanikaartin kasarmialue. Historioitsija Suetoniuksen mukaan pretoriaaniprefekti Lucius Aelius Sejanus rakennutti kasarmit vuonna 23.
Kasarmit sijaitsivat Rooman ulkopuolella, ja ne oli ympäröity vankoilla tiilimuureilla. Alueen koko oli 440 x 380 metriä. Myöhemmin kasarmin suojavallit yhdistettiin Aurelianuksen kaupunginmuuriin, ja osa Castra Praetorian muureista on näkyvissä edelleen.
Paul Van Himst
Paul Van Himst (s. 2. lokakuuta 1943) on belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Hän on yksi Belgian kaikkien aikojen parhaista pelaajista ja valittiin uransa aikana neljästi Belgian liigan parhaaksi pelaajaksi. Marraskuussa 2003 hänet nimettiin Belgian parhaaksi pelaajaksi 50 viimeisen vuoden ajalta.
Ura pelaajana
Van Himst aloitti uransa RSC Anderlechtissa vuonna 1959 ja pelasi seurassa kaikkiaan 16 kautta. Hän voitti näinä vuosinaan kahdeksan Belgian mestaruutta ja neljä cup-mestaruutta. Hän jätti seuran vuonna 1975, eli juuri ennen historiallista Cup-voittajien Cupin mestaruuteen päättynyttä kautta. Hän pelasi tämän jälkeen RWD Molembeekissa ja kakkosdivisioonassa K.S.C. Eendracht Aalstissa kunnes lopetti uransa vuonna 1977.
Belgian maajoukkueessa Van Himst esiintyi vuosina 1960–1974 kaikkiaan 81 A-maaottelussa ja teki 30 maalia. Hän oli pitkään yhdessä Bernard Voorhoofin kanssa eniten maaleja Belgian maajoukkueessa tehnyt pelaaja. Romelu Lukaku ohitti heidät maalintekijätilastossa marraskuussa 2017. Van Himst edusti Punaisia paholaisia MM-kisoissa 1970 ja oli mukana myös EM-hopeaa 1972 voittaneessa joukkueessa.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Van Himst aloitti rakkaassa seurassaan RSC Anderlechtissa kesken kauden 1982/83. Hänen johdollaan RSC eteni UEFA Cupin loppuotteluun, jossa kukisti Sven-Göran Erikssonin luotsaaman SL Benfican 1–0. Liigassa Van Himst johdatti RSC:n mestariksi kaudella 1984/85, mutta sai potkut kesken seuraavan kauden.
RSC-pestinsä jälkeen Van Himst luotsasi RWD Molembeekia, kunnes nousi vuonna 1991 Belgian maajoukkuevalmentajaksi. Hänen johdollaan maajoukkue selviytyi MM-kisoihin 1994. Lopputurnauksessa Punaiset paholaiset etenivät toiselle kierrokselle, jossa taipuivat tiukan taistelun jälkeen Saksalle 3–2. Kun maajoukkue jäi rannalle EM-kisoista 1996 sai Van Himst potkut huhtikuussa 1996.
Syke (televisiosarja)
thumb|260px|Sarjan tunnus kausilla 1–4. Syke on vuodesta 2014 asti esitetty suomalainen televisiodraamasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat suurkaupungin keskussairaalan traumaosastolle. Sarja keskittyi ensimmäisillä kausilla neljän sairaalassa työskentelevän hoitajan elämään työssä ja vapaa-ajalla. Neljännellä tuotantokaudella sarjan tapahtumat laajenivat myös sairaalan ulkopuolelle, kun näytettiin kuinka potilaita haetaan ambulanssilla sairaalaan. Vuonna 2018 julkaistulla viidennellä tuotantokaudella tapahtumat laajenivat entisestään seuraamaan koko traumaosaston toimintaa. Sarjan jokaisessa jaksossa nähdään kaksi–kolme potilasta, joiden tarinat liittyvät sairaanhoitajien yksityiselämään.
Sarjan pääosissa näyttelivät sen alkaessa Lena Meriläinen, Iina Kuustonen, Tiina Lymi ja Leena Pöysti. Pääroolien näyttelijöiden lisäksi sarjassa näyttelivät keskeisissä osissa muun muassa Jarkko Niemi, Matti Ristinen ja Antti Luusuaniemi. Kymmenennellä kaudella heistä ovat mukana vielä Meriläinen, Pöysti, Ristinen ja Luusuaniemi.
Vuosina 2014–2017 sarjaa esitti Yle TV2, mutta vuonna 2018 esitetystä viidennestä kaudesta alkaen sen oikeudet on omistanut Nelonen Media. Kaudet 1–4 ovat edelleen nähtävissä Yle Areena -suoratoistopalvelussa. Kaudet 5–14 ovat katsottavissa Ruutu-suoratoistopalvelussa, jossa ne julkaistaan ensin maksullisessa Ruutu+ -lisäpalvelussa.
Sarjan tekeminen ja ensimmäiset vuodet
Sarjan idean on luonut Petja Peltomaa. Peltomaa toimi myös sarjan pääkäsikirjoittajana kolmella ensimmäisellä tuotantokaudella sekä jälleen viidennellä kaudella. Sarjan työnimiä olivat Sisar hento valkoinen ja Veitsenterällä.
Ylen draamapäällikkö ja sarjan sisällön kehittäjä Olli Tola asetti ennen sarjan alkua sille 500 000 katsojan jaksokohtaisen tavoitteen. Ensimmäisellä tuotantokaudella 500 000 katsojan raja ylittyi ensimmäisen (29. lokakuuta 2014) ja neljännen (19. marraskuuta 2014) jakson televisioensiesityksessä. Ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella keskikatsojamäärä kaikkine televisioesityksineen oli yli 900 000 ja Yle Areenan katseluluku jaksoa kohti oli keskimäärin 165 000. Sarjan ensimmäinen osa on Yle Areenan katsotuin draamasarjan jakso yli 200 000 käynnistyksellään. Syke on ollut Yle Areenan kaikkien aikojen katsotuin ohjelma vuoteen 2018 mennessä.
Syke on kuvattu pääosin helsinkiläisessä studiossa, johon sarjan 360-asteiset lavasteet on rakennettu. Ennen sarjan lokakuussa 2013 alkaneita kuvauksia pääroolien näyttelijät kävivät perehdytyskursseilla, joilla he muun muassa opettelivat sairaalan laitteiden käyttöä sekä tekemään pieniä toimenpiteitä. Kuvauksia varten tilattiin Britanniasta irtoihoa, -suolia, -silmiä, sydän sekä jalkoja ja verta. Kuvauksia varten sisäelimiä on tehty silikonilla päällystetystä vaahtomuovista ja sydämiä hyytelöllä täytetyistä kondomeista. Sisäelimien tekoon on käytetty myös muun muassa jauhelihaa, ilmapalloja, sukkahousuja ja pehmoista muovia olevia letkuja. Kuvauksissa on käytössä myös uutta leikkaus- ja hoitotekniikkaa, kuten leikkausrobotteja.
Kymmenosaisen ensimmäisen tuotantokauden ohjasi Joona Tena. Toisella kaudella ohjaajaksi vaihtui Aleksi Mäkelä. Kolmannella kaudella ohjaajana toimi Taavi Vartia. Neljännen kauden kaksi ensimmäistä jaksoa ohjasi Jäppi Savolainen ja loput kahdeksan Aleksi Mäkelä.
Kolmas kausi voitti yleisöäänestyksessä vuoden 2016 parhaan televisio-ohjelman Kultaisen Venlan.
Sykkeen neljä ensimmäistä tuotantokautta esitettiin vuosina 2014–2017 Yle TV2:lla ja Yle Areenassa. Neljännen kauden jälkeen Yle ilmoitti, että sarjan esittäminen päättyy heidän kanavillaan. Yle Draaman päällikön Jarmo Lampelan mukaan päätös perustui pohjoismaisten julkisen palvelun kanavien periaatteeseen, että kolmesta neljään tuotantokautta on pitkä ikä draamasarjalle.
Sarjan ruotsinkielinen nimi oli Ylen tuotantokausilla Puls.
Sarjan siirtyminen Yleltä Nelonen Medialle
thumb|260px|Sarjan tunnus kausilla 5–6. Tuotantoyhtiö Yellow Film & TV kuitenkin jatkoi neuvotteluita sarjan jatkumisesta toisella kanavalla Ylen päätöksen jälkeen. Maaliskuussa 2018 tiedotettiin, että Sykkeen tulevat tuotantokaudet tullaan julkaisemaan marraskuusta 2018 alkaen maksullisessa Ruutu-palvelussa. Ruudussa tullaan tulevien vuosien aikana julkaisemaan useampi uusi tuotantokausi ja Nelonen Median televisiojohtaja Ville Toivosen mukaan ne tullaan esittämään ”tasaisemmin läpi vuoden”. Heinäkuun 2018 ja maaliskuun 2019 välillä kuvattiin sarjan viides ja kuudes tuotantokausi. Ville Toivosen mukaan Syke on Nelonen Median historian suurin rahallinen panostus yhteen tuotteeseen.
Viidennelle tuotantokaudelle sarjan lavasteiden määrä kaksinkertaistui, kun sarjan tapahtumapaikkojen määrää kasvatettiin ja ensimmäistä kertaa sarjassa nähdään muun muassa sairaalan ruokala. Viidennen tuotantokauden kuvaukset alkoivat heinäkuussa 2018 ja sen ensimmäinen jakso julkaistiin Nelosen maksullisessa Ruutu-suoratoistopalvelussa 16. marraskuuta 2018. Uudella kaudella jatkoivat kaikki sarjan aiemmat päänäyttelijät: Iina Kuustonen (Iiris), Leena Pöysti (Johanna), Tiina Lymi (Marleena), Lena Meriläinen (Lenita), Antti Luusuaniemi (Max), Matti Ristinen (Ilmari) sekä Jarkko Niemi (Holopainen).
Uusina hahmoina esiintyivät Valtteri Lehtisen ja Senna Vodzogben esittämät vastavalmistuneet sairaanhoitajat Leevi ja Zahra, Janne Saarisen esittämä ensihoitajaharjoittelija Nikke, Amelie Blaubergin esittämä lähihoitaja Aino sekä Sanna Stellanin esittämä psykiatri Ella, Sebastian Rejmanin esittämä akuuttilääkäri Jesse ja sairaalaklovni Santtua esittävä Jenni Banerjee.
Viidennellä kaudella jaksojen rakennetta muutettiin merkittävästi. Viidennellä kaudella on neljäkymmentä noin 21 minuuttia kestävää jaksoa, jotka muodostavat kymmenen kokonaisuutta. Ylellä esitetyt kaudet sisälsivät kymmenen 48 minuutin pituista jaksoa.
Sarja jatkui Nelosella ainakin kuudennelle (2019), seitsemännelle (2020), kahdeksannelle (2020), yhdeksännelle (2020), kymmenennelle (2021), yhdennelletoista (2022), kahdennelletoista (2022), kolmannelletoista (2022) ja neljännelletoista (2023) tuotantokaudelle.
Seitsemännellä kaudella mukaan tulivat Nicke Lignellin esittämä yleiskirurgi Jari Valkjärvi sekä Iida-Maria Heinosen näyttelemä anestesiahoitaja Sonja Salmi.
Ulkomaat
Huhtikuussa 2015 Helsingin Sanomat uutisoi ruotsalaisen ja brittiläisen tuotantoyhtiön ostaneen Sykkeen optio-oikeudet. Optio-oikeus on myyty myös Espanjaan. Ohjelman ulkomaisia oikeuksia myy Eccho Rights nimellä Nurses.
Maaliskuussa 2016 tiedotettiin ruotsalaisen TV4-kanavan ostaneen sarjan remake- eli uudelleentuotanto-oikeudet. Syrror-nimistä sarjaa esitettiin Ruotsissa syksystä 2016 alkaen kahden kauden ajan. Aftonbladet-lehti kuitenkin kertoi ruotsalaisten terveydenhoitoalalla työskentelevien pettyneen sarjan toteutukseen, joka heidän mukaan antoi väärän kuvan sairaala-arjesta ja samalla vääristelleen totuutta. Syrror-sarjaa esitettiin myös Norjassa. Sykkeestä omat paikalliset versiot on tehty myös Slovakiassa (Sestričky) ja Ranskassa (H24).
Saksalainen ProSiebenSat.1 on esittänyt Sykettä Sat.1 Emotion -maksukanavallaan. Viron yleisradioyhtiö ERR esittää sarjaa ETV-kanavallaan nimellä Pulss.
Elokuvat
Ensimmäinen Syke-sarjaan pohjautuva elokuva Syke-elokuva: Hätätila sai ensi-iltansa elokuvateattereissa marraskuussa 2021. Elokuvan ohjasi Toni Laine ja sen käsikirjoitti Petja Peltomaa. Pääosissa siinä näyttelivät Iina Kuustonen ja Riku Nieminen. Muissa rooleissa oli sarjan keskeisiä näyttelijöitä, kuten Lena Meriläinen, Tiina Lymi, Leena Pöysti, Antti Luusuaniemi, Jarkko Niemi ja Matti Ristinen.
Toisen sarjaan pohjautuvan elokuvan, Syke: Särkynyt sydän, kuvaukset alkavat keväällä 2023. Elokuvan päähenkilö on Jarkko Niemen esittämä yleiskirurgi Holopainen.
Luís Fábio Silveira
Luís Fábio Silveira on brasilialainen, kanalintuihin erikoistunut lintutieteilijä.
Silveira opiskeli biologiaa Pontifícia Universidade Católica de Minas Geraisissa ja valmistui sieltä 1995, jonka jälkeen hän siirtyi São Paulon yliopistoon, jossa tutki tinamien osteologiaa, ja valmistui maisteriksi 1999. Tohtoriksi hän väitteli São Paulossa vuonna 2003, väitöksen aiheena oli hokkojen (Cracidae) fylogenia ja osteologia. São Paulossa hänen ohjaajanaan toimi Elisabeth Höfling. Tämän jälkeen Silveira on toiminut São Paulon yliopiston eläintieteen laitoksen professorina ja Revista Brasileira de Ornitologia-julkaisun päätoimittajana. Silveira on julkaissut ainakin 42 tieteellistä artikkelia.
Vuonna 2005 Silveira oli nimeämässä uutta papukaijalajia Aratinga pintoi, jolla ei vielä ole suomenkielistä nimeä.
UFO 2: Flying
UFO 2: Flying on brittiläisen hard rock-yhtye UFOn toinen albumi. Se julkaistiin 1971. Albumi jäi kitaristi Mick Boltonin viimeiseksi yhtyeessä.
Yhtyeen ensimmäisen levyn heikohkosta menestyksestä huolimatta yhtye sai julkaista uuden studioalbumin. Albumin tuottivat edellisen tavoin Doug Flett ja Guy Fletcher, tosin Flettin mukaan hän nauhoitti albumin yksin. Lokakuussa 1971 julkaistu toinen studioalbumi poikkesi edeltäjästään musiikillisesti, sillä debyyttialbumiin verrattuna kappaleet olivat selvästi pitempiä; esimerkiksi nimikappale ”Flying” kestää yli 26 minuuttia. Lisäksi yhtyeen jäsenet olivat kehittyneet musiikillisilta taidoiltaan. UFO 2: Flying ei edeltäjänsä tavoin noussut Iso-Britannian tai Yhdysvaltain albumilistoille, mutta se myi melko hyvin Saksassa ja siitä julkaistu single ”Prince Kajuku” nousi Länsi-Saksan singlelistalla sijalle 26.
Albumi julkaistiin uudelleen Flying - The Early Years kokoelmalla.
Miinanraivaaja Kuore
Miinanraivaaja Kuore (Ahven 5) oli Suomen merivoimissa palvellut Ahven-luokan miinanraivaaja. Kuore rakennettiin Turun veneveistämöllä vuosina 1936–1937 ja otettiin palvelukseen 1937.
Kansainvälinen katukiekkoliitto
Kansainvälinen katukiekkoliitto (ISBHF) on katukiekon kattojärjestö. Järjestö järjestää vuosittain myös katukiekon maailmanmestaruuskilpailuja.
Miinanraivaaja Kuore
Alus poistettiin palveluksesta 1960.
Kuoreen sisaralukset olivat Ahven, Kiiski, Muikku, Särki ja Lahna.
Häkkinen
Häkkinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Edward Tiffin
thumb|Edward Tiffin Edward Tiffin (19. kesäkuuta 1766 Carlisle, Englanti – 9. elokuuta 1829 Chillicothe, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Ohion osavaltion ensimmäinen kuvernööri.
Tiffin syntyi Englannin Carlistessa ja muutti silloiseen Virginian (nykyisen Länsi-Virginian alueelle 1784. Tiffin oli Ohion perustuslakia säätäneen kokouksen puheenjohtaja vuonna 1802 ja valittiin seuraavana vuonna Ohion kuvernööriksi, jolloin hänet valittiin ylivoimaisella äänten enemmistöllä. Hän istui Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1807–1809, josta hän erosi vaimonsa kuoleman jälkeen. Vuosina 1809–1811 hän toimi Ohion edustajainhuoneessa ja 1810–11 saman edustajainhuoneen puheenjohtajana.
Betchworthin rautatieasema
Betchworthin rautatieasema on rautatieasema Betchworthin kylässä Surreyssä. Se sijaitsee North Downs Linen varrella.
Asema avattiin 4. heinäkuuta 1849. Sitä käytti 14 972 matkustajaa kaudella 2015–2016.
Magneetti
thumb|400px|Magneettiset voimaviivat tankomagneetin ympärillä. Kuva on muodostettu ripottelemalla rautajauhetta magneetin päällä olevalle paperille. Magneetti on kappale, joka luo ympärilleen magneettikentän.
Magneetit ovat kaksinapaisia. Napoja nimitetään S- ja N-navoiksi (engl. South ja North, etelä ja pohjoinen). Samannimiset magneetin navat hylkivät toisiaan ja erinimiset vetävät toisiaan puoleensa.
Kompassineulan N-napa on se, joka osoittaa kohti pohjoista, joten itse asiassa Maan pohjoinen napa onkin S-napa. Magneetin voimakkuutta kuvaa sen magneettinen momentti. Lisäksi magneetille voidaan määritellä napavoimakkuus, joka saadaan jakamalla magneettinen momentti sen napojen välisellä etäisyydellä.
Magneetti voi olla kestomagneetti tai sähkömagneetti. Kestomagneetteja voidaan valmistaa teräksestä, ja ne pysyvät magneettisina hyvinkin kauan. Useimmiten käyttökelpoisen sähkömagneetin muodostavat rautainen kappale ja sen ympärille käämiksi kierretty sähköjohdin. Se tulee magneettiseksi, kun johtimessa kulkee sähkövirta, mutta virran lakattua rautasydämeen jää vain heikkoa jäännösmagnetismia. Periaatteessa sähkömagneetin muodostaa jo mikä tahansa sähkövirta joka kulkee tiettyä reittiä pitkin. Sähkövirtaa ympäröivä magneettikenttä on sitä voimakkaampi mitä suurempi reitin läpi kulkeva sähkövirta on. Tällä tavoin ensimmäiset todisteet magnetoitumisen ja liikkuvan varauksen välisestä suhteesta löysi vuonna 1820 tanskalainen tiedemies Hans Christian Ørsted, joka havaitsi kompassineulan heilahtelun virtajohdon lähellä.
Sanan alkuperä
Sana magneetti johtuu Vähässä-Aasiassa (nyk. Turkissa) sijaitsevan Manisan kaupungin vanhasta nimestä Magnesia ad Sipylum. Kaupungin läheisyydestä löydettiin vanhalla ajalla voimakkaasti magneettista rautamalmimineraalia, magnetiittia. Nimen on myös väitetty tulleen Magnesian alueesta Thessaliassa, ja asiasta on ollut aikojen kuluessa siis erimielisyyttä.
Taivaankappaleet magneetteina
Auringon ja planeettojen magneettikentät syntyvät niiden sisällä tapahtuvista monimutkaisista sulan aineen virtauksista, jotka ovat seurauksia eri pyörimisnopeuksista eri etäisyyksillä kappaleen ytimestä. Maan magneettiset navat eivät ole tarkasti pyörimisliikkeen napojen kohdalla. Tämä onkin huomioitava esimerkiksi navigoinnissa. Lisäksi maan magneettikentän pohjoisnapa on lähellä maantieteellistä etelänapaa ja päinvastoin.
Magnetoituminen
Magneettikenttä muodostuu magneetissa, kun malmin yksittäisten atomien magneettiset momentit järjestäytyvät samansuuntaisesti esimerkiksi ulkoisen magneettikentän ohjaamina. Magneettisesta malmista voidaan tulkita sen syntyaika ja -paikka sekä magneettikentän suunta.
Toisin sanoen ferromagneettiset kappaleet magnetoituvat toisen magneetin lähellä. Ns. magneettisesti kovissa aineissa, kuten teräksessä, näin aikaansaatu magneettisuus on pysyvää, magneettisesti pehmeissä aineissa se taas heikkenee nopeasti, kun ulkoinen magneettikenttä on poistettu. Magneettisuus voidaan poistaa esimerkiksi lämmittämällä tai kuumentamalla sitä, jolloin siitä tulee paramagneettinen.
Sovelluksia
Magnetismilla on keskeinen merkitys modernissa, pitkälti sähkön hyödyntämiseen perustavassa yhteiskunnassa, sillä magneettiset ilmiöt liittyvät kiinteästi varaukseen ja sähkövirtaan.
Magneetteja käytetään yleisesti hyödyksi monissa erilaisissa jokapäiväisissä esineissä. Eräs kaikkein yksinkertaisin, mutta samalla historiallisesti varsin merkittävä magneetin sovellus on kompassi. Muita jokapäiväisiä sovelluksia ovat esimerkiksi sähkögeneraattorit, sähkömoottorit, muuntajat, kaiuttimet ja erilaiset magneettiset tiedontallenteet kuten kiintolevyt, C-kasetit ja VHS-kasetit. Näin ollen myös sellaiset yhteiskunnan toiminnot kuten energiantuotanto ja -siirto, viestintä ja tietotekniikka perustuvat magneettisiin ilmiöihin.
Myös lääketiede hyödyntää magneettisia ilmiöitä magneettikuvauksessa.
Yksinapainen magneetti
Vuonna 2014 julkaistiin tieto, että tutkimusryhmä oli onnistunut luomaan synteettisen yksinapaisen magneetin eli magneettisen monopolin. Koe toteutettiin Aalto-yliopiston tekniikan tohtorin Mikko Möttösen kehittämällä menetelmällä yhdysvaltalaisessa Amhearst Collegessa, ja tulokset mallinnettiin Aalto-yliopistossa. Luonnollisen yksinapaisen magneetin avulla voitaisiin luoda todella voimakkaita magneettikenttiä, joita tarvitaan muun muassa fuusiovoimaloissa. Nykyisin niiden luomiseen tarvitaan runsaasti sähköä.
Siiverska
thumb|225px|Ortesjokea Siiverskan aseman luona. [[Sergei Prokudin-Gorskin värivalokuva 1900-luvun alusta.]] thumb|225px|[[Pioneeriliike|Pioneerileirin arkea Siiverskan huvilamuseossa.]] Siiverska on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Leningradin alueen Hatsinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen varrella 22 kilometriä Hatsinasta ja 67 kilometriä Pietarista etelään. Taajamassa on 11 900 ja kunnassa 18 600 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Siiverskan kunnan pinta-ala on 194,37 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Hatsinan piirin Koprinan ja Susaninan, idässä Viiritsan, etelässä Orinansavotan ja lännessä Possatan kuntiin. Pinta-alasta 64,8 % on metsää, 18,3 % maatalousmaata ja 14,2 % asuinaluetta. Ortesjoella entisen Pielilän voimalaitoksen lähellä sijaitsee luonnonmuistomerkkinä suojeltu devonikauden kalafossiileja sisältävä kalliomuodostelma. Käytöstä poistettu vesivoimala on myös Siiverskassa.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Hulluhovin (ven. Družnoselje) taajama sekä kuusi kylää: Varpaala eli Varpaan Siiverska (Starosiverskaja), Hynnisen Siiverska eli Uusi-Siiverska (Novosiverskaja), Kurovitsa (Kurovitsy), Markkosi (Margusy), Pielilä (Belogorka) ja Polssova (Bolševo).
Historia
Siiverskan kylät mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500 nimillä Seversko staroje ja Seversko novoje. Seudulla on sijainnut 1000–1200-luvuilla syntynyttä slaavilaisasutusta. Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla sinne muutti inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Koprinan luterilaiseen seurakuntaan. Hynnisen ja Varpaan Siiverskan lisäksi inkeriläisiä asui 1900-luvun alussa Polssovassa. Kurovitsan lähellä on vanha suomalainen hautausmaa.
1700-luvun alussa seudun kylät kuuluivat Pietari Suuren pojalle Alekseille. Vuonna 1762 Ortesjoen rannalle rakensi kartanon Novgorodin kuvernööri Jacob Johann Sievers, johon paikannimi usein virheellisesti yhdistetään. Vuonna 1874 kartanon omistajaksi tuli Voldemar Freedricksz.