cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Origenes
Dogmaattiset, käytännölliset ja apologeettiset kirjoitukset
Origeneen systemaattisen, käytännöllisen ja apologeettisen teologian töistä tulee ensin mainita hänen teoksensa Ensimmäisistä prinsiipeistä, jonka hän todennäköisesti kirjoitti edistyneemmille oppilailleen joskus vuosien 212 ja 215 välillä. Siitä on säilynyt ainoastaan Tyrannius Rufinuksen vapaa käännös, katkelmia kolmannesta ja neljännestä kirjasta teoksessa Filokalia, sekä sitaatteja Justinianuksen kirjeessä Mennakselle.
Ensimmäisessä kirjassa Origenes käsittelee Jumalaa, Logosta eli Sanaa eli Poikaa, Pyhää Henkeä, järkeä ja enkeleitä. Toisessa kirjassa hän käsittelee maailmaa ja ihmistä, sekä Sanan lihaksitulemista, sielua, vapaata tahtoa ja eskatologiaa. Kolmannen kirjan aiheena on synti ja tuomitseminen. Neljännessä kirjassa käsitellään kirjoituksia. Teos päättyy koosteeseen kaikesta sanotusta. Teos on merkittävä, koska se pyrkii esittämään kristinuskon kokonaisena maailmanselitysteoriana. Sen tarkoituksena oli myös poistaa vaikeudet, jotka monilla kristityillä oli uskon perusteiden ymmärtämisessä.
Ennen tätä teosta Origenes kirjoitti kaksi sittemmin kadonnutta kirjaa ylösnousemuksesta, jotka oli omistettu Ambrosiokselle. Kesareaan muuton jälkeen hän kirjoitti myös säilyneet teokset Rukouksesta, Marttyyriudesta ja Kelsosta vastaan (Contra Celsum). Ensimmäinen näistä oli kirjoitettu vähän ennen vuotta 235 (tai ennen vuotta 230). Se kertoi rukouksen tarkoituksesta, tarpeellisuudesta ja hyödyistä sekä sisälsi eksegeettisen analyysin Isä meidän -rukouksesta. Kirjassa oli myös huomioita rukouksen ajasta, paikasta ja vaadittavasta asenteesta rukouksen aikana sekä erilaisista rukouksen tyypeistä.
Maximinuksen toimeenpanemat vainot saivat aikaan teoksen Marttyyriudesta. Siinä Origenes varoittaa epäjumalanpalvelusta ja korostaa velvollisuutta kärsiä marttyyrikuolema miehekkäästi. Hän myös selittää marttyyriuden merkitystä. Kahdeksan kirjaa käsittävä teos Kelsosta vastaan vuodelta 248 syntyi, koska pakanallinen Kelsos esitti syytöksiä kristinuskoa vastaan.
Eusebiuksella oli yli sata Origeneen kirjettä käsittävä kokoelma. Myös Hieronymuksen esittämä lista antaa ymmärtää, että niitä on ollut useita kirjoja. Katkelmia lukuun ottamatta niistä on säilynyt ainoastaan lyhyt kirje Gregorios Thaumaturgokselle ja kirje Sextus Julius Africanukselle. Jälkimmäinen puolusti Danielin kirjaan kreikankielellä tehtyjen lisäysten autenttisuutta.
Rufinus luettelee teoksessaan De adulteratione librorum Origenis joukon väärennettyjä teoksia, jotka on pantu Origeneen nimiin. Näiden lisäksi Origeneen nimiin on laitettu ainakin teokset Dialogus de recta in Deum fide, Hippolytoksen Filosofumena ja Julianos Halikarnassoksen kommentaari Jobin kirjaan.
Filosofiset ja uskonnolliset näkemykset
Origenes oli filosofisilta näkemyksiltään enimmäkseen platonilainen, mutta hän oli saanut myös stoalaisia vaikutteita. Näin hän oli siis idealisti, jonka mukaan kaikki väliaikaiset ja materiaaliset asiat olivat merkityksettömiä, ja ainoastaan ideat olivat todellisia ja ikuisia asioita. Hän pitää näin ollen Jumalaa eli puhdasta järkeä hengellisen ja ikuisen maailman puhtaasti ideaalina keskuksena. Jumalan luova voima kutsuu materiaalisen maailman olevaksi, tarpeellisena perustana muun muassa ihmiselämälle.
Yhtä lailla platoninen on hänen oppinsa siitä, että henget, jotka kykenevät tuntemaan tämän ylimmän järjen mutta ovat vangittuina tässä maailmassa olevaan ruumiiseen, tulevat kuoleman jälkeen nousemaan jumaluuteen, puhdistettuina tulessa. Näin hän yhdisti platonilaisen ja kristillisen ajatusmaailman, ja saattoi huomata samalla tavalla ajatelleiksi edeltäjikseen Filon Aleksandrialaisen ja jopa gnostilaiset. Hänen ajattelunsa ei eronnut kovin paljon Herakleonin ajatuksista, mutta hän vältti kuitenkin gnostilaisten tulkintojen ylilyönnit ja piti ajatuksensa yhteensopivina Uuden testamentin kanssa.
Origenes oli ennen kaikkea tiukka Raamatun seuraaja, eikä hän esittänyt mitään lausuntoa ilman raamatullista perustaa. Raamattu oli hänelle jumalallisesti inspiroitu, minkä saattoi päätellä sekä toteutuneista profetioista että siitä välittömästä vaikutelmasta, jonka lukija pyhistä kirjoituksista sai. Koska jumalallinen Logos puhui Raamatussa, se oli eheä mutta orgaaninen kokonaisuus.
Origenes taisteli erityisesti gnostilaisia virtauksia vastaan vetoamalla Uuteen testamenttiin. Hän oli tietoinen evankeliumien toisistaan poikkeavista kuvauksista, mutta piti niitä ainoastaan epätäsmällisyyksinä ja pyrki mieluummin löytämään kirjoituksista niiden syvemmän merkityksen esimerkiksi allegorisilla tulkinnoilla. Eräs hänen käyttämistään menetelmistä oli erisnimien kääntäminen. Sillä tavalla hän saattoi Filonin tavoin löytää syvempiä merkityksiä yksittäisistä historian tapahtumista. Samanaikaisesti hän kuitenkin pitäytyi varsinaisten tekstien eksaktissa kääntämisessä.
Origenes teki eron empiirisen ja ideaalin kirkon välillä, ja erotti näin ”ihmisten kirkon” ja ”enkelten kirkon”, tai kuvattuna platonilaisittain, alemman kirkon ja sen taivaallisen ideaalin. Yksin ideaali kirkko oli Kristuksen kirkko, siroteltuna ympäri maailmaa — alempi kirkko puolestaan tarjosi suojan syntisille. Hänen mielestään kirkko oli kaikkien mysteerien haltija ja ainoa tie pelastukseen.
Hän ei kuitenkaan välittänyt liiemmin kirkon organisaatiosta, vaikka puhuikin silloin tällöin kirkon viranhaltijoista sen tukipilareina sekä heidän raskaista tehtävistään ja velvollisuuksistaan. Hänelle paljon tärkeämpää oli Platonilta lainattu ajatus siitä, kuinka ihmiset on jaettu kahteen osaan, niihin, jotka kykenevät näkemään vain aisteilla, ja niihin, jotka kykenevät ymmärtämään kirjoitusten salatun merkityksen ja erilaiset mysteerit. Kirkon organisaatiota tarvittiin ainoastaan ensin mainittujen vuoksi.
Ei tiedetä kannattiko Origenes jotain pakollista uskontunnustusta. Mikään sellainen ei kuitenkaan ollut normi, niin kuin Raamattu. Hänen mukaansa ainoana tiedon lähteenä toimi järki, jonka jumalallinen Logos valaisi ja joka kykeni tutkimaan jumalallisen luonnon salaisimmatkin syvyydet.
Teologiset ja dogmaattiset näkemykset
Origeneen näkemys Jumalasta oli puhtaasti abstrakti — Jumala on täydellinen ykseys, näkymätön ja ruumiiton, ylivertainen kaikkeen materiaaliseen verrattuna, ja siksi ajatukset ylittävä ja käsittämätön. Hän on myös muuttumaton sekä ajan ja paikan ylittävä. Hänen voimaansa rajoittavat kuitenkin hänen hyvyytensä, oikeudenmukaisuutensa ja viisautensa — ja vaikka hän onkin vapaa kaikista pakoista, hänen hyvyytensä ja kaikkivaltiutensa vaativat häntä paljastamaan itsensä luomakunnalle.
Tämä paljastaminen ilmenee Origeneen mukaan monella tavalla, joista Logos on vain yksi. Ilmestys oli ensimmäinen Jumalan luomisteoista (vertaa Sananl. 8:22), jotta se voisi toimia välittäjänä Jumalan ja maailman välillä. Välittäjää tarvittiin, koska Jumala ei muuttumattomana voinut olla lähteenä kaikelle luomiselle.
Logos on järjellinen luova voima, joka täyttää koko universumin. Koska Jumala tekee itseään tiettäväksi ikuisesti, myös Logos on vastaavasti ikuinen. Se muodostaa sillan luodun ja ikuisen välille, jumalallisen viisauden näkyvän edustuksen, ja käsittämätön ja ruumiiton Jumala voidaan tuntea vain sen kautta. Luominen toteutui ainoastaan Logoksen kautta, ja Jumalan ainoa tai läheisin teko maailmaa kohtaan oli käsky luoda. Vaikka Logos onkin olennaisesti yksi, se käsittää suuren määrän erilaisia käsitteitä, ja siksi Origenes kuvaa sitä platoniseen tyyliin ”olemusten olemuksena” ja ”ideoiden ideana”.
Jumalan ykseyden puolustus gnostilaisia vastaan johti siihen, että Origenes määritteli Logoksen Jumalan alaisuuteen kuuluvaksi. Origenes painotti selvästi Logoksen itsenäisyyttä ja eroa Jumalan olemuksesta. Siihen aikaan ei vielä käytetty Nikaian uskontunnustuksen määritelmää ”samaa olemusta kuin Isä”. Logos on pelkkä kuva, heijastuma, jota ei voi verrata Jumalaan — kuin yksi muista ”jumalista”, mutta tietenkin ensimmäinen arvojärjestyksessä.
Logos-doktriini ja kosmologia
Origenes selitti Logoksen toiminnan platoniseen tyyliin maailmansieluna, jonka välityksellä Jumala ilmoittaa kaikkivaltiudestaan ja voimastaan. Hänen ensimmäinen luova tekonsa oli jumalainen henki, jolla oli erillinen olemassaolo. Luodut rationaaliset älylliset olennot olivat myös Logoksen osittaisia heijastumia, ja koska niiden taustalla oli täydellinen Jumala, myös niiden tuli olla vastaavalla tavalla täydellisiä. Niiden täydellisyys, päinvastoin kuin Jumalan, Logoksen ja jumalallisen hengen, täytyi kuitenkin erikseen saavuttaa.
Tahdon vapaus on olennainen osa, joka seuraa järjen olemassaolosta, vaikka Jumala onkin ennaltatietävä. Logos, joka on ikuisesti luova, muodostaa lakkaamattoman sarjan äärellisiä, käsitettävissä olevia vaihtoehtoisia maailmoja. Origenes yhdisti käsityksiinsä stoalaisia näkemyksiä maailmankaikkeudesta ja ymmärsi näkyvän maailman ikuisena kosmisena prosessina, mikä tarjosi myös selityksen sille, miksi ihmiset saavat onnea, palkintoja ja rangaistuksia elämässä kovin eri suhteissa. Materiaalisella maailmalla ei ollut alun perin sijaa tässä ikuisessa henkisessä prosessissa, mutta se sai alkunsa, koska henget lankesivat eroon Jumalasta. Ensimmäisenä lankesi käärme, joka kahlittiin materiaan ja ruumiiseen. Jumalan lopullisena päämääränä materiaalisen maailman luomisessa ei ollut rankaiseminen vaan langenneiden henkien takaisin nostaminen. Ihmisen olemassaolo on sidottu tilapäiseen ruumiiseen, mutta hänen korkeampi luontonsa on muotoiltu Jumalan kuvaksi. Sielu on jaettu rationaaliseen ja irrationaaliseen osaan, joista jälkimmäinen on materiaalinen ja tilapäinen, kun taas ensin mainittu on ruumiiton ja omaa tahdon vapauden ja voiman nousta uudelleen puhtaampaan elämään.
Tällä kosmisella prosessilla on myös suuret eettiset seuraamukset. Päämääränä on paluu alkuperäiseen tilaan. Hengillä on mahdollisuus palata Paratiisiin ikuisesti toistuvien maailmojen kautta. Jumala on järjestänyt maailman niin, että kaikki yksittäiset teot suuntautuvat samaa kosmista päämäärää kohti, niin että ne kulminoituvat lopulta Jumalaan itseensä. Ihminen, joka on luotu Jumalan kuvaksi, kykenee jäljittelemään Jumalaa hyvissä teoissa ja niin tulemaan Jumalan kaltaiseksi, jos hän ensin havaitsee oman heikkoutensa ja luottaa kaikessa jumalalliseen hyvyyteen. Ihmistä ohjaavat tässä suojelusenkelit, mutta erityisesti Logos, joka toimii pyhimysten ja profeettojen kautta
Kristologia
Asteittainen jumalallinen ilmoitus kulminoituu ilmoituksessa Kristuksesta. Kristuksessa Jumala, joka on aiemmin ilmoittanut olevansa ensi sijassa Herra, ilmoittaa olevansa myös Isä. Logoksen lihaksituleminen Kristukseksi oli tarpeellista, sillä muuten hän ei olisi ollut ihmisten aisteilla käsitettävissä. Logoksen lopullinen olemus säilyi kuitenkin mysteerinä, eikä Origeneskään kyennyt selittämään sitä. Hän puhuu ”erikoisesta ruumiista”, ja hänen mukaansa Jumala muutti Jeesuksen kuolevaisen ruumiin taivaalliseksi ruumiiksi. Näin hän lähestyi doketismia, jonka mukaan Jeesus ei ollut todellisesti vaan ainoastaan näennäisesti ihminen, vaikka hän muuten kammosikin tätä oppia.
Hänen näkemyksensä Jeesuksen sielusta on myös epävarma ja horjuva. Hän esitti, että se ei ollut alun perin täydellisenä Jumalan yhteydessä, vaan sai alkunsa Jumalasta ja sai tämän käskystä materiaalisen ruumiin. Koska hän piti materiaa luotujen henkien rajoitteena, on mahdotonta sanoa, missä määrin nämä kaksi puolta olivat yhdistyneenä Jeesuksessa. Hän kiersi ongelman viittaamalla jumalalliseen mysteeriin, jolla maailmaa hallitaan. Loogisemmin hän selitti, että maailman materiaalinen luonto on vain välivaihe henkisen kehityksen prosessissa, jonka päätepiste olisi kaiken materian tuho ja paluu Jumalaan, joka olisi jälleen kaikki kaikessa.
Oppia ruumiiden ylösnousemuksesta Origenes ylläpiti selityksellä, jonka mukaan Logos ylläpitää ihmisen olemassaolon ykseyttä muuttamalla hänen ruumiinsa aina uusiin muotoihin. Näin hän saattoi säilyttää harmonian persoonallisuuden ykseyden ja identiteetin sekä edellä esitetyn kosmisen prosessin opin välillä.
Origeneen näkemys Logoksesta mahdollisti sen, ettei hänen tarvinnut muodostaa lopullista mielipidettä Jeesuksen tekemästä sovitustyöstä. Koska synti oli loppujen lopuksi ainoastaan negaatio, puhtaan tiedon puuttumista, niin Jeesuksen tehtävänä oli oleellisesti toimia lähinnä esimerkkinä ja neuvona, ja hänen elämänsä ihmisenä oli vain sivujuonne, kun sitä verrataan kaikkialla läsnä olevan Logoksen kosmiseen toimintaan. Origeneelle Jeesuksen kuolema oli uhraus, ja hän vertasi sitä muihin tapauksiin, joissa joku uhraa itsensä yleisen hyvän edestä. Tässä Origineen ja kirkon opetukset kohtaavat ainoastaan hyvin pinnallisella tasolla.
Eskatologia
Origenes käsitti, että ainoastaan hengellinen on totta, ja tämä oli keskeistä koko hänen oppijärjestelmässään. Tämä mahdollisti sen, että hän saattoi vastustaa kristilliseen eskatologiaan liittyvää kiliasmia (khiliasmos, oppi tuhatvuotisesta valtakunnasta). Hän pidättäytyi silti irrottautumasta kokonaan kristinuskon taivaallisen toivon odotuksesta ja paratiisikuvauksista. Hän esitti sielujen puhdistuvan vaiheittaisesti, kunnes ne on lopulta puhdistettu kaikesta pahasta, tulevat tietämään totuuden ja Isän Jumalan niin kuin Poika tämän tunsi, saavat nähdä Jumalan kasvoista kasvoihin, ja saavat täydellisesti Pyhän Hengen ja ykseyden Jumalan kanssa.
Origenes kuvasi tämän kaiken saavuttamisen keinon eri tavoilla. Niistä merkittävin oli hänen platonilainen ajatuksensa puhdistavasta tulesta, joka puhdistaisi maailman kaikesta pahasta ja johtaisi kosmiseen uudistukseen. Edelleen hengellistämällä Origenes saattoi kutsua Jumalaa itseään täksi puhdistavaksi tuleksi. Seurauksena sielut vapautuisivat synnistä ja tietämättömyydestä, materiaalinen maailma väistyisi, kunnes loputtomien aikakausien päästä, lopullisena päämääränä, Jumala olisi kaikki kaikessa, ja maailmat ja sielut palaisivat Jumalan tuntemiseen.
Origeneen vaikutus myöhempään kirkkoon
Origeneestä kristillinen kirkko sai ensimmäisen teologinsa sanan korkeimmassa merkityksessä. Hänen kirjoituksensa eivät olleet pelkästään teoreettisia, niin kuin hänen vastustajiensa gnostilaisten kirjoitukset, vaan niihin sisältyi myös suuri eettinen voima. Niille monille ihmisille, jotka eivät voineet ymmärtää hänen syvällisiä kirjoituksiaan, hän jätti joukon välittäviä mielikuvia ja symboleja, sekä käsityksen elämän lopullisesta päämäärästä. Hänen myötään kristinuskoon voidaan katsoa jossain määrin sekoittuneen pakanallista totuuden etsintää ja kaipausta Jumalan puoleen.
Origenes ei kuitenkaan jättänyt oppilasta, joka olisi voinut seurata häntä, eikä myöskään hänen aikansa kirkko kyennyt jatkamaan hänen työtään. Näin hänen tietämyksensä katosi. Kolme vuosisataa myöhemmin jopa hänen nimensä pyyhittiin kirjoista. Kreikkalaisten luostareissa hänen nimensä kuitenkin eli edelleen, ja hän oli kreikkalaisen luostarielämän henkinen isä.
Jonkin aikaa Origenes laskettiin yhdeksi merkittävimmistä kirkkoisistä ja hänen kirjoituksiaan käytettiin laajalti kirkossa. Hänen eksegeettiset menetelmänsä olivat Aleksandrian koulun standardi ja origeneläiset olivat merkittävä ryhmä 300-luvun väittelyissä areiolaisuudesta.
Origenes joutui kuitenkin kirkossa vaikeuksiin myöhemmin, sillä hänen seuraajansa olivat omaksuneet joitakin jyrkkiä näkemyksiä, jotka laitettiin Origeneen nimiin. Muun muassa Euagrios Pontoslainen esitteli teoksissaan kehiteltyjä versioita Origeneen teoksista. Kiistojen myötä nousi esille joitakin muita Origeneen opetuksia, joita kirkon konsensus ei hyväksynyt. Näihin kuuluivat muun muassa oppi sielujen pre-eksistenssistä eli ennalta olemisesta, apokatastasis- eli ennalleenpalauttamisoppi eli oppi universaalista pelastuksesta, sekä hierarkkinen näkemys kolminaisuudesta. Nämä ja muutamat vielä erikoisemmat ajatukset julistettiin kauhistukseksi Konstantinopolin paikallisessa kokouksessa vuonna 545 ja myöhemmin Konstantinopolin toisessa kirkolliskokouksessa vuonna 553.
Kirkko ei koskaan julistanut Origenestä itseään kerettiläiseksi, mutta ei myöskään pyhimykseksi. Katolinen kirkko ei lue häntä kirkkoisien joukkoon koska osa hänen opetuksistaan oli harhaoppisia, mutta ortodoksinen kirkko lukee hänet kirkkoisäksi.
1970-luvulla esitettiin, että Origenes olisi uskonut myös reinkarnaatioon. Lähteenä on todennäköisesti teosofi Geddes MacGregorin teos Reincarnation in Christianity (1978). MacGregor on varma, että Origenes uskoi ja opetti reinkarnaatiota, ja että hänen aihetta käsittelevät kirjoituksensa on tuhottu. Hän myöntää kuitenkin, ettei hänellä ole asiasta todisteita.
Väitettä ei voida todistaa Origeneen säilyneiden teosten valossa. On totta, että Origenes tunsi ajatuksen reinkarnaatiosta (tai hänen sanoillaan transmigratio) käsitteen kreikkalaisesta filosofiasta, mutta hän toisti useasti, että ajatus ei ole osa kristillistä oppia tai kirjoituksia. Kommentaarissaan Matteuksen evankeliumiin hän kirjoitti: "Tässä kohdassa [jossa Jeesus sanoi Elian tulevan ja viittasi Johannes Kastajaan] ei vaikuta siltä, että puhuttaisiin Eliaan sielusta, eikä näin ollen puhuta transmigraatiosta, joka on vieras Jumalan kirkolle, ja jota eivät ole jättäneet perinnöksi apostolit, eivätkä mitkään kirjoitukset" (ibid., 13:1). Hänen tiedetään kyllä spekuloineen asialla: kappaleessa ”Ylösnousemus ja tuomio” kirjassa Ensimmäisistä prinsiipeistä Origenes tulee siihen johtopäätökseen, että ”kirkkauden ja kunniakkaiden” ylösnousemusruumiiden sijaan ei-kirkastetut saavat ”synkät ja tummat ruumiit” heidän sieluntilansa mukaisesti - pimeyden ja tietämättömyyden. Hän lisää vielä kappaleen, jonka Rufinus editoi 300-luvulla pois, mutta jonka Hieronymus säilytti:
Ehkäpä ”synkkyyden ja tummuuden” tulisikin tarkoittaa tätä karkeaa ja maallista ruumistamme, jonka jokainen ihminen, jonka tulee siirtyä toiseen maailmaan, saa syntyäkseen uudelleen.
Samaan viittaa hänen lausumansa ''Sielulla ei ole alkua eikä loppua. Sielut tulevat tähän maailmaan joko entisten elämien voittojen vahvistamina tai takaiskujen heikentäminä''.
On kuitenkin arveltu myös hänen tarkoittaneen, että jokaista uutta elämää varten Jumala luo uuden maailmankaikkeuden, eikä varsinaista sielunvaellusta sellaisena kuin sen nykypäivänä ymmärrämme (metempsykhosis).
Aiheesta muualla
Yleistä:
Teoksia:
Where the Wild Roses Grow
Where the Wild Roses Grow on Nick Caven säveltämä ja sanoittama kappale. Se on julkaistu Nick Cave and the Bad Seeds -yhtyeen albumilla Murder Ballads (Mute Records, 1996). Kappaleella toisena laulusolistina Caven lisäksi on Kylie Minogue. Minogue esiintyy kappaleen sanoituksessa roolinimellä Elisa Day. Cave itse soittaa piano-osuudet. Albumiversiolla muut muusikot ovat:
The Essential Iron Maiden
The Essential Iron Maiden on Iron Maidenin neljäs ”greatest hits” -kokoelma. Albumi julkaistiin 12. heinäkuuta 2005 Yhdysvalloissa ja Thaimaassa. Se on osa Sony BMG:n The Essential -sarjaa.
Fred Vargas
thumb|250px|Fred Vargas vuonna 2009. Fred Vargas (oik. Frédérique Audoin-Rouzeau, s. 7. kesäkuuta 1957 Pariisi) on ranskalainen rikoskirjailija ja tutkija.
Vargas asuu Pariisissa, minne myös hänen teoksensa sijoittuvat. Hän ammentaa kirjoihinsa aineksia historiallisista legendoista ja uskomuksista. Vargasin esikositeos Les jeux de l'amour et de la mort ilmestyi vuonna 1986. Hänen teoksiaan on käännetty 45 kielelle ja niitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 10 miljoonaa kappaletta. Vargas on voittanut CWA International Dagger -rikoskirjallisuuspalkinnon vuosina 2006, 2007, 2009 ja 2013. Vuonna 2008 hän sai Suomen dekkariseuran ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan.
Koulutukseltaan Vargas on arkeologi, erikoisalueenaan keskiaikaiset eläinten luut ja kulkutaudit. Hän on työskennellyt Ranskan kansallisessa tutkimuskeskuksessa (CNRS) ja Pasteur-instituutissa.
Vargasin taiteilijasukunimi tulee Paljasjalkakreivitär-elokuvan Ava Gardnerin esittämältä hahmolta. Hänen kirjallisia esikuviaan ovat Agatha Christie ja Arthur Conan Doyle.
Lille
thumb|125px|Vieille Bourse, näkymä Grand Placelta
Lille [] on kaupunki Pohjois-Ranskassa Deûle-joen varrella aivan Belgian rajan tuntumassa. Se on Hauts-de-Francein alueen ja Nordin departementin pääkaupunki.
Lommen kaupunki sulautettiin Lilleen vuonna 2000, minkä jälkeen kaupungin väkimäärä oli 226 014 vuonna 2006. Lillen suurkaupunkialue käsittää myös Belgialle kuuluvia alueita, kuten Kortrijkin (Courtrai) kaupungin, ja sen arvioitu väkimäärä oli 1 727 525 vuonna 2000, mikä teki siitä yhden Euroopan merkittävistä suurkaupunkialueista.
Historia
Lille mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1066, mutta alueella tiedetään olleen pysyvää asutusta jo toisella vuosituhannella eaa. Kaupunki on saanut nimensä saarta tarkoittavasta sanasta l’isle, sillä alue oli aikanaan soiden ympäröimä. Nimeä käytettiin Flanderin kreivin alueelle rakennuttamasta linnasta. Alkuperäiset asukkaat, keltit, korvautuivat germaanisilla heimoilla, ja 800-luvulla viikingit valloittivat alueen. Myöhemmin normannien ja unkarilaisten valloitukset aiheuttivat tuhoa alueella.
Flanderin kreivi yhdessä Boulognen ja Hainaut’n kreivien, Saksan ja Englannin kanssa julisti sodan Ranskalle, joka päättyi Ranskan voittoon vuonna 1214. Kaupunki siirtyi Flanderin kreivittären Jeanne Flanderilaisen johdettavaksi, joka ennen kuolemaansa 1244 perusti muun muassa Kreivittären sairaalan 1236, joka nykyään on yksi Lillen vanhankaupungin kauneimmista rakennuksista.
Lille siirtyi Ranskan haltuun Mons-en-Pévèlen taistelun seurauksena 1304 ja vuonna 1369 Burgundin herttuan alaisuuteen. Siitä tuli siten yksi Burgundin kolmesta pääkaupungista Brysselin ja Dijonin ohella. 1400-luvun puoliväliin mennessä Lillen asukasluku oli noussut 25 000:een ja siitä oli tullut alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Viimeinen Burgundin herttua Charles le Téméraire kuoli vuonna 1477, jonka jälkeen alue siirtyi vähitellen Espanjan kuninkaan haltuun aina Filip IV:n kuolemaan saakka vuonna 1665.
1500-luvulla kaupunki koki ruttoepidemian, tekstiiliteollisuuden nousun ja protestanttien kapinan. Vuonna 1667 Ranskan Ludvig XIV (Aurinkokuningas) piiritti onnistuneesti Lillen ja kaupunki siirtyi jälleen Ranskalle Aix-la-Chapellen rauhassa 1668. 1700-luvulla kaupunki pysyi pääosin katolisena, eikä siten juuri osallistunut Ranskan vallankumoukseen 1789–1799. Vallankumouksen jälkeen itävaltalaiset piirittivät kaupungin, mutta asukkaat pormestarin johdolla onnistuivat vastustamaan piiritystä onnistuneesti.
Vuonna 1800 Lillessä asui 53 000 ihmistä ja pian siitä tuli Nordin departementin pääkaupunki. Napoleonin mannersulku Englantia vastaan kasvatti yhä entisestään kaupungin puuvillatekstiilien tuotantoa. Vuonna 1846 avattiin Pariisin ja Lillen välinen rautatie. Vuonna 1872 kaupungin asukasluku oli jo 158 000 ja 1891 se ylitti 200 000 asukkaan rajan.
Ensimmäisessä maailmansodassa loppuvuodesta 1914 joukot Lillessä uskottelivat saksalaisille pitävänsä hallussaan runsaasti aseistusta, vaikka todellisuudessa heillä oli käytössään vain yksi kanuuna. Hämäyksestä huolimatta saksalaiset pommittivat yli 2 200 rakennusta ja lisäksi polttivat osan kaupungista kostoksi harhautuksesta. Englannin joukot vapauttivat kaupungin 17. lokakuuta 1918. 1930-luvun alussa Lille kärsi pahoin suuren pörssiromahduksen aiheuttamasta lamasta, ja vuonna 1935 jo kolmannes kaupungin asukkaista eli köyhyysrajan alapuolella.
Toisessa maailmansodassa saksalaiset miehittivät jälleen kaupungin toukokuussa 1940 lyhyeksi jääneen vastarinnan jälkeen. Kun Belgia miehitettiin, asukkaat pakenivat kaupungista suurin joukoin. 3. syyskuuta 1944 saksalaiset joukot jättivät Lillen perääntyessään brittijoukkojen takia, jotka olivat lähestymässä Brysseliä. Sodan jälkeen kaupunki palasi vähitellen normaalitilaan vuoteen 1948 mennessä.
thumb|left|Automaattinen Lille VAL 1960–1970-luvulla hiili-, kaivos- ja tekstiiliteollisuuden laskusuhdanne pakotti kaupungin keskittymään enemmän palvelualoihin 1980-luvulla. Vuonna 1983 kaupungissa avattiin maailman ensimmäinen täysin automaattinen metro, VAL. 1993 otettiin käyttöön TGV-suurinopeusjunayhteys Pariisin ja Lillen välillä ja seuraavana vuonna valmistunut Kanaalitunneli sekä Eurostar-junat yhdistivät Lillen entistä tiiviimmin Lontooseen ja Brysseliin.
Liikenneyhteydet
VAL (véhicule automatique léger = kevyt automatisoitu kulkuväline) on täysin automatisoitu metrojärjestelmä, jonka linja 2 on 32 kilometriä pitkä ja sisältää 43 asemaa. Yhteensä Lillen metrossa on 60 asemaa, joista osa sijaitsee aivan Belgian rajan tuntumassa. Junat ovat vain 26 metriä pitkiä ja sisältävät kaksi junayksikköä. TGV- ja Eurostar-junayhteyksien ansiosta Lillestä on tullut keskeinen kaupunki Lontoon, Brysselin ja Pariisin muodostaman kolmion keskellä.
Lille Lesquinin kansainvälinen lentokenttä sijaitsee 15 minuutin ajomatkan päässä kaupungin keskustasta. Se on maan kahdenneksitoista vilkkain lentokenttä. Lille on Pariisin jälkeen Ranskan merkittävin moottoriteiden risteymäkohta. Sen kautta kulkee viisi autoroutea (A1, A22, A23, A25 ja A27). Lillessä on Ranskan kolmanneksi suurin jokisatama Pariisin ja Strasbourgin jälkeen.
Urheilu
Jalkapallojoukkue Lille OSC pelaa Ranskan pääsarjassa.
Maija-Riitta Tuomaala
pienoiskuva|Maija-Riitta Tuomala vuonna 1953. Maija-Riitta Tuomaala (1934 – 13. tammikuuta 2019) oli vuoden 1953 Miss Suomi. Valintansa aikaan hän oli 19-vuotias lahtelainen kampaaja. Tuomaala ei menestynyt Miss Maailma- tai Miss Eurooppa -kisoissa, mutta mannekiinin töitä riitti missivuonna.
Tuomaala meni pian missivuoden jälkeen naimisiin Mauri Salon kanssa ja sai kaksi lasta. He asuivat Porvoossa. Heidän tyttärensä Päivi Salo osallistui Miss Suomi -kisoihin 1977, mutta ei sijoittunut kärkipäähän.
Lihaliemi
Lihaliemi (luuliemi) on luista pitkään haudutettua lientä, jota on käytettyä perinteisesti kastikkeiden ja keittojen raaka-aineena sekä lämpimänä juomana. Lihaliemi voi sisältää esimerkiksi kollageenia sekä glukosamiinia. Lisäksi liemi sulaa helposti ja siinä on antioksidantteja. Lihaliemi voi sisältää myös nivelrustojen ylläpitoon tarvittavaa glukosamiinia, kaliumia, fosforia ja magnesiumia.
Lihaliemituotteet
Suomalaisessa keittiössä lihaliemenä käytetään usein lientä, joka saadaan sulattamalla liemikuutio kuumaan veteen. Niiden sijaan suositellaan kuitenkin monissa lähteissä fondeja mm. liemikuutioiden korkean suolapitoisuuden vuoksi.
True Blood
True Blood on yhdysvaltalainen draamaa, fantasiaa, kauhua, mysteeriä ja mustaa komediaa yhdistävä televisiosarja, joka perustuu Charlaine Harrisin Sookie Stackhouse -kirjoihin (The Southern Vampire Mysteries). Sarjan on tuottanut ja luonut Alan Ball, joka tunnetaan myös Mullan alla -sarjasta. Sarjassa kuvataan vampyyrien ja ihmisten yhteiseloa kuvitteellisessa Bon Tempsin pikkukaupungissa Louisianassa.
Vampyyrit ovat ilmoittaneet olemassaolostaan ihmisille, kun Japanissa on keksitty tapa valmistaa keinotekoista verta. Päähenkilö Sookie Stackhouse (Anna Paquin) on tarjoilija, jolla on telepaattisia kykyjä. Hän rakastuu vampyyri Bill Comptoniin (Stephen Moyer) ja joutuu samalla vaaroihin. Sarjassa seurataan Sookien ja hänen läheistensä ihmissuhteita, kaupungin rikoksia ja mysteerejä sekä vampyyrien pyrkimyksiä sopeutua yhteiskuntaan.
Sarjan pääosissa esiintyivät Anna Paquin, Stephen Moyer, Sam Trammell, Alexander Skarsgård, Ryan Kwanten ja Rutina Wesley. Paquin sai roolistaan Golden Globe -palkinnon vuonna 2009.
Syyskuussa 2013 HBO ilmoitti sarjan päättyvän seitsemännen tuotantokauden jälkeen. Viimeinen kausi alkoi Yhdysvalloissa 22. kesäkuuta 2014 ja viimeinen jakso esitettiin 24. elokuuta 2014.
Kehittely
Tuottaja-käsikirjoittaja Alan Ball näki sattumalta Sookie Stackhouse -sarjan ensimmäisen kirjan kirjakaupassa ja osti sen, koska takakannen teksti "Ehkä vampyyri poikaystävänä ei olekaan hyvä idea" huvitti häntä. Hän alkoi lukea sitä ollessaan etuajassa hammaslääkärissä ja sai idean tuottaa kirjasta televisiosarja. Ball otti yhteyttä kirjailija Charlaine Harrisiin ja sai tietää, että kirjoista oli jo elokuvaoptio. Optiota ei kuitenkaan käytetty ja Ball sai ostettua filmausoikeudet.
Ball oli tehnyt vuonna 2005 kahden vuoden mittaisen sopimuksen HBO-kanavan kanssa ja alkoi tuottaa sarjaa HBO:lle nimellä True Blood. Hän käsikirjoitti ja ohjasi sarjan alkuperäisen pilottijakson, joka kuvattiin kesällä 2007. Jaksossa näyttelivät pääosissa Anna Paquin, Stephen Moyer, Sam Trammell, Ryan Kwanten ja Brook Kerr.
Alkuperäistä pilottijaksoa ei esitetty sellaisenaan televisiossa, mutta HBO tilasi sen perusteella sarjan ensimmäisen tuotantokauden. Tuotanto alkoi saman vuoden syksyllä. Näyttelijöistä Brook Kerr korvattiin Rutina Wesleyllä. True Bloodin tuotanto keskeytyi kahden jakson tuottamisen jälkeen muutamaksi kuukaudeksi käsikirjoittajien lakon takia, mutta jatkui lakon päättymisen jälkeen.
Esitys
True Blood alkoi HBO-kanavalla syyskuussa 2008. Ensimmäinen jakso sai 1,4 miljoonaa katsojaa. HBO tilasi sarjasta toisen tuotantokauden, kun sarjaa oli esitetty vasta kaksi jaksoa. Toinen kausi esitettiin seuraavan vuoden kesäkuussa ja kolmas kausi kesällä 2010. Sarjan näyttelijäkaartiin liittyi toisella kaudella muun muassa Michelle Forbes, Evan Rachel Wood ja Anna Camp ja kolmannella kaudella Joe Manganiello ja Denis O’Hare.
Suomessa Canal+ esitti syksyllä 2008 ensimmäisen kauden jaksoja. Toisen kauden jaksot alkoivat kanavalla syyskuussa 2009. Yle TV2 alkoi esittää sarjaa maaliskuussa 2010 ja esitti kaksi ensimmäistä tuotantokautta peräkkäin. Sarjan kolmas tuotantokausi alkoi Suomessa 14. helmikuuta 2011. Neljäs tuotantokausi esitettiin Suomessa keväällä 2012. Viidennen kauden jaksoja alettiin näyttää huhtikuussa 2013.
Taustaa
Vampyyrit päättävät ilmoittaa olemassaolostaan ihmisille, kun Japanissa keksitään tapa valmistaa keinotekoista verta. Sarjan tapahtumat alkavat kaksi vuotta tämän jälkeen. Vaikka vampyyrit voivat nyt ostaa tekoverijuomaa kaupasta sen sijaan että imisivät verta ihmisistä, heillä on vaikeuksia sopeutua yhteiskuntaan. Heihin kohdistuu paljon ennakkoluuloja ja vihaa.
Vampyyrit joutuvat olemaan varuillaan myös sen takia, että vampyyriverestä on tullut himottu mustan pörssin kauppatavara sen aisteja terävöittävien ominaisuuksien takia. Sarjan maailmassa on vampyyrien lisäksi muitakin yliluonnollisia olentoja kuten ihmissusia, muodonmuuttajia ja keijuja, mutta nämä eivät ole vampyyrien tavoin tulleet julkisuuteen.
Sarjan päähenkilö Sookie Stackhouse työskentelee Bon Tempsin pikkukaupungin Merlotte’s-nimisessä baarissa. Sookie ei ole vampyyri, muttei hän myöskään ole ihan tavallinen ihminen, sillä hän osaa lukea ajatuksia, tai oikeammin muiden ihmisten sensuroimattomat ajatukset tulvivat väkisin hänen mieleensä. Eräänä päivänä Bill Compton -niminen vampyyri ilmaantuu Sookien työpaikalle ja Sookie tuntee välittömästi vetoa Billiin. Sookie huomaa, että hänen telepaattiset kykynsä eivät toimi Billiin, mikä saa hänet kiinnostumaan vampyyristä entistä enemmän.
Pian kaksikko rakastuu toisiinsa, mutta kokee paljon vaarallisia vastoinkäymisiä niin vampyyrien kuin ihmistenkin taholta. Sookie alkaa epäillä suhdetta, kun Billistä käy pian ilmi myös arveluttavia puolia ja usea muukin kiinnostava mies kuten pitkäaikainen ystävä Sam ja karismaattinen vampyyrisheriffi Eric alkavat osoittaa kiinnostusta. Kaikilla on omat salaisuutensa ja Sookie joutuu pohtimaan keneen voi luottaa.
1. tuotantokausi
Ensimmäinen tuotantokausi perustuu löyhästi Charlaine Harrisin kirjaan Veren voima (Dead Until Dark, 2001). Sookie rakastuu vampyyri Billin, jolla on sekä herramiesmäisiä että epäilyttäviä puolia. Sookien pomo Sam tavoittelee myös Sookieta. Bon Tempsissa alkaa tapahtua murhia, joiden uhreilla näyttää olevan kytköksiä sekä vampyyreihin että Sookien veljeen, Jason Stackhouseen, josta tulee pääepäilty. Sookie päättää alkaa käyttää telepaattisia kykyjään murhien selvittämiseksi ja veljensä auttamiseksi.
2. tuotantokausi
Toinen tuotantokausi perustuu löyhästi Harrisin kirjaan Verenjanoa Dallasissa (Living Dead in Dallas, 2002). Jason liittyy vampyyrien vastaiseen uskonlahkoon nimeltä Auringon seurakunta. Samaan aikaan sosiaalityöntekijänä esiintyvä Maryann Forrester, joka on oikeasti voimakas yliluonnollinen olento mainadi, alkaa hitaasti ottaa valtaansa Bon Tempsin asukkaita. Sookie ja Bill matkustavat Dallasiin auttaakseen Eric Northmania löytämään kaksituhatta vuotta vanhan vampyyrin nimeltä Godric, joka on kadonnut, ja jonka uskotaan olevan Fellowship of the Sun -kultin sieppaama. Jessica kapinoi Billiä vastaan ja alkaa seurustella Hoytin kanssa.Myös Lorena palaa kuvioihin.
Tuomas Ketola
Tuomas Ketola (s. 21. helmikuuta 1975 Turku) on suomalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut tenniksen maailmanlistan kaksinpelirankingin sijalla 130 toukokuussa 1998 ja nelinpelirankingin sijalla 76 lokakuussa 1998. Hän on viisi kertaa selviytynyt Grand Slam -turnauksen pääsarjaan, mutta vain kerran voittanut ensimmäisen kierroksen ottelunsa.
True Blood
3. tuotantokausi
Kolmas tuotantokausi perustuu löyhästi Harrisin kirjaan Kylmäveristen klubi (Club Dead, 2003). Kauden alussa Billin on siepannut vampyyrien kuningas, ja häntä yritetään manipuloida heidän puolelleen. Sookie yrittää jäljittää hänet ihmissusi Alciden avulla. Vampyyri Franklin pakottaa Taran mukaansa. Jason ihastuu ihmispuuma Crystaliin, jolla on epäilyttävä tausta. Sookien telepatiakykyjen lähde myös paljastuu, hänen isoisänsä on ollut keiju.
4. tuotantokausi
Neljäs tuotantokausi perustuu löyhästi Harrisin kirjaan Veren imussa (Dead to the World, 2004). Noita Marnie haluaa tuhota vampyyrit ja vampyyrien ja noitien välille kehittyy sota. Tara ja Lafayette liittyvät noitien puolelle. Bill ja Sookie ovat eronneet. Billistä tulee vampyyrikuningas. Eric menettää muistinsa Marnien taian takia ja Sookie ottaa hänet hoiviinsa. Sookien ja Ericin välille tulee romanssi. Jessican ja Hoytin suhde ajautuu ongelmiin, ja Jason ihastuu Jessicaan.
Tuomas Ketola
Huhtikuussa 1998 Ketola hävisi parinsa Neville Godwinin kanssa Hong Kongin ATP-turnauksen loppuottelun Byron Blackille ja Alex O'Brienille. Hän on voittanut viisi ATP-haastajaturnausta. Ketola pelasi Suomen Davis Cup -joukkueessa vuosina 1993–2007. Hän on eniten Davis Cup -maaotteluita pelannut suomalainen 31 maaottelullaan.
Peliuransa lopetettuaan Ketola on toiminut valmentajana Tampereen Tennisseurassa sekä Micke Kontisen henkilökohtaisena valmentajana.
True Blood
6. tuotantokausi
Kuudes tuotantokausi perustuu osittain Harrisin kirjaan Veren perintö (Dedinitely Death, 2006) Leirillä Pam on psykoanalyysissä, ja myöhemmin häntä käsketään kaksintaistelemaan Ericia vastaan todelliseen kuolemaan. Bill vapauttaa Warlow'n pelastaakseen Sookien, eikä Ericin kaksintaistelu Pamin kanssa pääty odotetulla tavalla. Sookie ottaa sitten Warlowin mukaansa vain keijuille tarkoitettuun lentokoneeseen suojellakseen häntä Billiltä ja kyseenalaistaakseen Warlowia lisää hänen aikomuksistaan ​​häntä kohtaan.
7. tuotantokausi
Seitsemäs tuotantokausi perustuu osittain Harrisin kirjaan Pahan veren valtakunta (All Together Dead, 2007) Sookie palaa Billin luo, joka on päättänyt olla hänen kanssaan jälleen ennen kuolemaa. Eric, Pam ja herra Gus löytävät ja vangitsevat Sarahin. Juotuaan hänestä Eric paranee lähes välittömästi hep-V-viruksestaan. Sillä välin Lettie Mae ja Lafayette vakuuttavat pastori Danielsin liittymään heidän kanssaan Taran hengen etsintään.
Musiikki
Sarjan tunnussävelenä on countryartisti Jace Everettin kappale "Bad Things", joka on alun perin hänen vuoden 2005 albumiltaan. Everett on tehnyt sarjaan useita muita kappaleita. Säveltäjä Nathan Barr tekee sarjan taustamusiikkia, jolla kuullaan muun muassa selloa, kitaraa ja pianoa. Hän myös soittaa itse useita soittimia soundtrackin kappaleissa. Everett ja Barr ovat voittaneet True Bloodin musiikistaan BMI-palkinnot.
Eri artistien kappaleita sisältävä ensimmäinen True Bloodin soundtrack-albumi julkaistiin 19. toukokuuta 2009. Albumilla on Everettin tunnuskappaleen lisäksi kappaleita muun muassa Lucinda Williamsilta, Ryan Adamsilta ja Dr. Johnilta. Nathan Barrin True Bloodiin säveltämää musiikkia julkaistiin albumilla saman vuoden syyskuussa.
Seuraavat soundtrackit julkaistiin toukokuussa 2010 ja syyskuussa 2011. Soundtrack True Blood – Volume 2 ja albumilla ollut Lucinda Williamsin ja Elvis Costellon kappale "Kiss Like Your Kiss" saivat Grammy-ehdokkuudet vuonna 2010. Soundtrack True Blood – Volume 3 sai parhaan soundtrack-albumin Grammy-ehdokkuuden vuonna 2011.
Katsojaluvut
475px|right|Sarjan katsojaluvut Yhdysvalloissa. Sarjan ensimmäinen jakso sai Yhdysvalloissa 1,44 miljoonaa katsojaa, mikä on vähän verrattuna useisiin HBO:n muihin sarjoihin. Kanavan muista sarjoista Big Love sai ensimmäisellä jaksollaan 4,56 miljoonaa katsojaa ja Deadwood 5,79 miljoonaa. Katsojaluvut kuitenkin nousivat kauden loppua kohden.
Toisen tuotantokauden katsojaluvut olivat ensimmäistä parempia. Kauden aloitusjaksoa katsoi suorana 3,4 miljoonaa ihmistä. Katsojaluvut nousivat edelleen kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella. Neljännen tuotantokauden yhdeksännestä jaksosta tuli sarjan katsotuin 5,53 miljoonan ihmisen yleisöllä.
Kritiikki ja palkinnot
True Blood on HBO:n menestyssarja. Kriitikoiden arvostelut ovat olleet pääosin positiivisia, vaikka pilottijakso jakoi mielipiteitä. New York Postissa sarjaa kritisoitiin tylsäksi. USA Today -lehdessä sarjaa sanottiin puolestaan seksikkääksi, älykkääksi ja omaperäiseksi.
Sarja on voittanut useita palkintoja. Anna Paquin on voittanut roolistaan Golden Globe -palkinnon. Paquin ja Nelsan Ellis on palkittu Satellite Awards -gaalassa. Stephen Moyer ja Joe Manganiello ovat voittaneet rooleistaan Saturn-palkinnot. Vuoden 2009 Emmy-gaalassa True Blood palkittiin roolituksestaan Outstanding Casting for a Drama series -palkinnolla.
Allegoriat vähemmistöihin
Katsojat ja kriitikot ovat nähneet True Bloodin teemoissa allegorioita tosielämän vähemmistöihin. Vampyyrien on koettu edustavan oikeuksiensa puolesta taistelevia seksuaalivähemmistöjä tai rodullisia vähemmistöjä. Kapinallisen nuoren naisvampyyrin on nähty edustavan äärimmäistä teinikapinaa. Alkuperäisteosten kirjailija Charlaine Harris on sanonut kirjoittaneensa oikeuksiensa puolesta taistelevasta vähemmistöstä.
Sarjassa on viitattu usein tosielämän vähemmistöihin. Alkutekstijaksossa näkyy kyltti "God Hates Fangs" (Jumala vihaa torahampaita), joka on viittaus homojen vastaisten kampanjoiden iskulauseeseen "God Hates Fags" (Jumala vihaa homoja). Vampyyrit puhuvat "arkusta tulosta", joka vastaa "kaapista tulemista". True Bloodin luoja Alan Ball on kuitenkin sanonut, että vertailuja on liiankin helppo tehdä eivätkä ne välttämättä ole hyväksi, sillä sarja ei esitä vampyyreja pelkästään positiivisessa valossa.
DVD-julkaisut
Sarjan kaikki seitsemän tuotantokautta on julkaistu DVD:llä ja Blue-ray:lla.
! Kausi !! Julkaisun nimi !! Alue 1 !! Alue 2
Shelton Benjamin
World Wrestling Entertainment
thumb|Shelton Benjamin WWE Tag Team mestarina Shelton teki sopimuksen syyskuussa 2002. Hän liittyi WWE:n SmackDown! brändiin joulukuun 26. päivä. Benjamin muodosti Team Angle:n Charlie Haasin ja Kurt Anglen kanssa. Heidän ensimmäinen virallinen ottelu oli 2. tammikuuta 2003 Edgeä ja Chris Benoitia vastaan. Heidän jatkuva riita Benoitin kanssa johti No Way Outiin asti, jossa Chris Benoitin joukkuetoveri oli Brock Lesnar. Benoit & Lesnar voittivat Team Anglen melkein vartin kestoisessa tasoitusottelussa. Ennen tätä he olivat jo voittaneet WWE Tag Team Championshipit 4. helmikuuta. WrestleMania XIX:ssä he säilyttivät mestaruutensa, mutta hävisivät tittelinsä Judgement Dayssä, joka oli tikapuumatsi. Kurt Angle lähti joukkueesta 12. kesäkuuta ja uhmasi antaa heille potkut. Joukkueen nimi vaihdettiin The World Greatest Tag Teamiksi. 1. heinäkuuta The World Greatest Tag Team voitti WWE Tag Team mestaruudet uudelleen, mutta hävisivät mestaruudet 18. syyskuuta Los Guerreroseilla ja samana päivänä Benjamin joutui sivuun loukattuaan polvensa. Hän oli noin kuukauden sivussa, mutta parivaljakko taisteli vasta WrestleMania XX:n Fatal Four-Way matsissa WWE Tag Team tittelistä, mutta menestyksettä.
Intercontinental mestaruus
22 maaliskuuta Shelton arvottiin RAW brändiin. Hän feudasi Triple H:n ja hänen Evolutionin kanssa. Benjamin voitti Hunterin kolmekertaa ja Ric Flairin Backlashissa, mutta hävisi Randy Ortonille Bad Bloodissa Intercontinental mestaruudesta. Taboo Tuesday 2004:ssä Shelton voitti ensimmäisen Intercontinental mestaruutensa voittamalla Chris Jerichon. Survivor Seriesissä Benjamin voitti Christianin Intercontinental mestaruudesta. New Year's Revolutionissa Shelton puolusti mestaruuttaan Mavenia vastaan. Backlashissa Shelton puolusti onnistuneesti mestaruuttan Chris Jerichoa vastaan. 20. kesäkuuta hän hävisi mestaruutensa Carlitolle. 20. helmikuuta Shelton voitti Ric Flairin hänen äitinsä huijauksella. Shelton hävisi mestaruuden Rob Van Damia vastaan "Winner Take All" matsissa. Hän voitti kolmannenkerran Intercontinental mestaruuden RAW:ssa 15. toukokuuta 3-on-2 handicap Texas Tornado matsissa. Benjamin feudasi Carliton kanssa kunnes hävisi mestaruuden Vengeancessa Johhny Nitrolle Triple Threat matsissa. Shelton valkaisi hiuksensa muuttaakseen hahmonsa The Gold Standardiksi.
The Gold Standard (2007–2010)
Marraskuun 20. Benjamin teki ensiesiintymisen ECW-brändissä. Sheltonilla oli pitkä voittoputki, mutta hävisi 29. tammikuuta Kanelle ulos laskulla. 22. helmikuuta hän voitti Jimmy Wang Yangin Money in the Bank -karsimisottelussa. WrestleMania XXIVssä oleva Money in the Bank matsi oli hänelle jo kolmas, mutta voiton vei CM Punk. Sheltonilla ja Kofi Kingstonilla oli lyhyt aikainen feudi. Kingston voitti Benjamin 22. huhtikuuta 2008 ja viikon päästä uusintamatsissa teki sen uudelleen. ECW:n sadannessa jaksossa Shelton lopetti Kofin voittoputken. Vuonna 2008 WWE Draftissa Shelton siirti SmackDown takaisin brändiin. The Great American Bashissa Benjamin voitti United States mestaruuden Matt Hardyltä. Cyber Sundayssa Shelton voitti R-Truthin, jonka oli valinnut WWE Universe Unites States mestaruudesta. Joulukuussa hänellä oli matsi Hurricane Helmsiä vastaan, jonka Benjamin voitti. Royal Rumblessa hän tuli kadentenakymmenentenä, mutta ei ehtinyt olla noin kaksi minuuttia, kun The Undertaker pudotti hänet kehästä. 6. helmikuuta, 2009 Shelton hävisi MVPlle potkaistuaan Drive-By Kickin. Seuraavassa SmackDown jaksossa Shelton teki MVP:lle Pay Dirtin kesken matsin. Tämän jälkeen Chavo Guerrero teki Frog Splashin MVP:lle. 20. helmikuuta Benjamin hävisi Chavolle ei mestaruus matsissa. Shelton pääsi mukaan Money in the Bank otteluun voitettuaan Jeff Hardyn diskauksella. SmackDownin 500. jaksossa Benjamin hävisi United States mestaruutensa MVP:lle. 3. huhtikuuta nähtiin United States -mestaruusmatsi Shelton Benjamin vs. MVP, jonka voitti MVP ja säilytti mestaruutensa. Judgement Dayssä hänellä oli matsi John Morrisonin kanssa, jonka hän Benjamin hävisi. 30. kesäkuuta Shelton palasi ECW:n ja hävisi yhdestä potkusta uudelle tulokkaalle Yoshi Tatsulle, mutta seauraavassa ECW:ssä Shelton voitti hänet. Tämän jälkeen Benjamin aloitti feudin Sheamuksen kanssa minkä aikana hän kääntyi "faceksi". 22. marraskuuta 2009 Survivor Seriesissä Shelton osallistui 5 vastaan 5 tag team -matsiin (Team Miz vs Team Morrison). Team Morrison kuitenkin hävisi. Seuraavassa ECW:ssä hän voitti Zack Ryderin, jonka jälkeen Christian haastoi Benjamin Ladder matsiin ECW Mestaruudesta, joka käytiin TLC: Tables, Ladders & Chairsissa 13. joulukuuta. Pitkän matsin jälkeen Benjamin kuitenkin hävisi. Royal Rumblessa Shelton ilmestyi kehään 20. ja ehti olla ringissä vaivaiset 48 sekuntia, kunnes John Cena eliminoi hänet. 16. helmikuuta viimeisessä ECW:n lähetyksessä Shelton ja Vladimir Kozlov lyöttäytyivät yhteen ja mukiloivat useita ECW tähtejä. 26. helmikuuta Benjamin palasi jälleen kerran SmackDowniin ja voitti CM Punkin Rey Mysterion tultua väliin ja pääsi ottelemaan WrestleMania XXVIssä Money in the Bank -ottelussa. Jack Swagger kuitenkin voitti matsin.
Moldovan presidentti
Moldovan presidentti on Moldovan valtionpäämies, joka valitaan kaksikierroksisilla suorilla vaaleilla neljän vuoden välein. Vuonna 2000 perustuslakia muutettiin niin, että presidentin valitsi Moldovan parlamentti, mutta maan perustuslakituomioistuin kumosi muutoksen vuonna 2016, ja palattiin suoriin vaaleihin.
Moldovan nykyinen presidentti on Toiminta- ja solidaarisuuspuoluetta edustava Maia Sandu, joka tuli valituksi virkaan marraskuussa 2020 pidetyissä vaaleissa.
Vuonna 2017 presidentin kuukausipalkka oli 12 960 leuta.
William Pfaff
thumb|William Pfaff William Pfaff (joulukuu 1928 Council Bluffs, Iowa – 30. huhtikuuta 2015 Pariisi, Ranska ) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti kahdeksan teosta Yhdysvaltojen ulkopolitiikasta ja nykyhistoriasta. Hän kirjoitti kolumneja The International Herald Tribune -lehteen yli neljännesvuosisadan. Pfaff oli taustaltaan saksalais-englantilais-irlantilainen ja asui Pariisissa.
Johnny and the New Dodgers (albumi)
Johnny and the New Dodgers on aikaisemmin Johnny & the Dodgers -nimellä toimineen yhtyeen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1980. Levy on ilmestynyt Levytuottajat Oy:n levymerkillä Rockin' ja sen ovat tuottaneet Paul Fagerlund ja Jussi W. Itkonen. Äänityksen ja miksauksen on tehnyt Martin Brushane Studio Brushanessa.
Kannen on suunnitellut Tapsa Rantanen Private Eye -yhtiöstä ja valokuvan on ottanut Markku Haverinen Q-Studiosta. Kannen on valmistanut Kirjapaino E. Kuronen.
Kappaleet
1. Be-Bop Baby – 2:02 2. Somebody Touched Me – 2:05 3. Made to Love – 2:14 4. Please Don’t Tease – 3:05 5. Bird Dog – 2:24 6. Open Your Lovin' Arms – 2:05
1. Yksin sua – Part of a Fool – 2:38 2. Odotan sua – Travelin' Light – 2:47 3. Uni – Dream Lover – 2:29 4. Suukot makeat nuo – Kisses Sweeter Than Wine – 2:09 5. Yksin itken sateeseen – Crying in the Rain – 2:01 6. Kaikki muuttui – String Along – 2:21
St. Pauli ja Reeperbahn
St. Pauli ja Reeperbahn on Irwin Goodmanin kuudes albumi, joka ilmestyi vuonna 1970.
Levyn kappaleita ovat mm. ”St. Pauli ja Reeperbahn”, ”Siihen aikaan kun isä lampun osti” sekä ”Elon myrskyissä”. Kappaleessa ”Ryysyranta meni” on introna Irwinin kotiradiolla nauhoittama Ryysyrannan pakkohuutokauppa. Myöhemmin Hattulan nimismies lähetti Fazer Finnlevylle 300 markan laskun levyllä esiintymisestä.
Albumi oli Suomen levymyyntitilaston kärjessä helmikuussa 1971, jolloin se syrjäytti väliaikaisesti Creedence Clearwater Revival -yhtyeen Pendulum-albumin. Maaliskuussa Pendulum palasi kärkipaikalle ja St. Pauli ja Reeperbahn putosi kuudenneksi.
Kullervo Linnan Humppa-Veikot levytti albumin nimikappaleen vuonna 1971 omalle albumilleen Humppa-Veikot jälleen.