cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ichigo 100%
Ichigo 100% on japanilainen manga- ja animesarja, joka kertoo Junpei Manakasta ja hänen ystävistään. Sarjan tekijä on Mizuki Kawashita.
Sarjan muita henkilöitä ovat Aya Toujo, Rikiya Komiyama, Tsukasa Nishino, Okusa, Hiroshi Sotomura, Amachi, Satsuki Kitaoji, Misuzu Sotomura ja Chinami Hashimoto.
Juoni
Eräänä kauniina päivänä Junpei Manaka menee koulunsa katolle katsomaan kaunista näköalaa. Katolla Junpei huomaa kauniin koulutytön joka kaatuu ja tuulen nostaessa tytön hametta, paljastuu hänen mansikka-alushousunsa. Tyttö juoksee pois ennen kuin Junpei saa selville hänen nimeään. Junpei, joka haluaa tulla elokuvaohjaajaksi ajattelee, että tämä olisi täydellinen kohtaus elokuvaan. Niinpä hän alkaa etsiä tyttöä ainoana vihjeenään, että hänellä on mansikka-alushousut.
Margitta Gummel
Margitta Gummel (o.s. Helmbold, 29. kesäkuuta 1941 – 26. tammikuuta 2021 ) oli DDR:ää edustanut kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.
Margitta Helmbold sijoittui kuulantyönnössä viidenneksi Tokion 1964 olympialaisissa. Vuonna 1966 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden ja sai ulkoratojen EM-kisoissa Budapestissa hopeaa hävittyään vain Neuvostoliiton Nadešda Tšišovalle. Syyskuussa 1968 rouva Gummel työnsi maailmanennätyksen 18,87. Méxicon 1968 olympialaisissa hän työnsi loppukilpailun kolmannella kierroksella maailmanennätyksen 19,07 ja paransi viidennellä työnnöllään tulokseksi 19,61, mikä riitti olympiavoittoon. Syyskuussa 1969 hän työnsi maailmanennätyksen 20,10 ylittäen toisena naiskuulantyöntäjänä 20 metrin rajan. Viisi päivää myöhemmin Ateenan EM-kisoissa hän sai hopeaa ja menetti maailmanennätyksensä Nadešda Tšišovalle. Helsingin EM-kisoissa 1971 Gummel sai pronssia. Münchenin 1972 olympialaisissa hän työnsi uransa parhaan tuloksen 20,22, mutta Tšišova oli jälleen parempi uudella ME-tuloksella.
Ammatiltaan Margitta Gummel oli liikennepoliisi. Hän toimi sekä DDR:n että yhdistyneen Saksan olympiakomiteassa.
DDR:n järjestelmällisestä dopingista kirjan kirjoittaneen Brigitte Berendonkin mukaan Gummel oli ensimmäisiä anabolisten steroidien käytön aloittaneita itäsaksalaisia naisurheilijoita. Lokakuussa 1967, 26-vuotiaana, Gummel oli työntänyt DDR:n ennätyksen 17,69. Kesäkuussa 1968 hän paransi ennätystään kolmeen kertaan muutamilla senttimetreillä, työntäen parhaimmillaan 17,86. Berendonkin tekemien arkistolöytöjen mukaan Gummel aloitti ensimmäisen Oral-Turinabol-kuurinsa heinäkuun loppupuolella 1968. Kuuden viikon päivittäisen dopingin käytön jälkeen hän työnsi jo 18,43 ja muutamaa viikkoa myöhemmin 22. syyskuuta hän työnsi maailmaennätyksen 18,87. Lokakuussa Méxicon olympialaisissa hän työnsi 19,61.
The Record of the Year
2001
Kymmenen finalistia olivat:
2002
Kymmenen finalistia olivat:
2003
Kymmenen finalistia olivat:
2004
Kymmenen kappaletta valittiin alun perin 30:stä vaihtoehdosta ja finaali nähtiin ITV1-kanavalla lauantaina 4. joulukuuta 2004.
Kymmenen finalistia olivat:
2005
Finaali järjestettiin lauantaina 10. joulukuuta 2005
Kymmenen finalistia olivat:
2006
Finaali järjestettiin lauantaina 9. joulukuuta 2006.
Kymmenen finalistia olivat:
2007
Finaali järjestettiin sunnuntaina 16. joulukuuta 2007.
Kymmenen finalistia olivat:
2008
Kymmenen finalistia olivat:
2009
Kymmenen finalistia olivat:
Ismo Eskelinen
Ismo Eskelinen (s. 2. elokuuta 1971, Kuopio) on suomalainen kitaristi. Hän on tunnettu klassisen musiikin piireissä ja on taitava klassisen kitaran soittaja.
KUKA
pienoiskuva|Johann Josef Keller ja Jacob Knappich perustivat yrityksen vuonna 1898
KUKA on maailmanlaajuisesti toimiva saksalainen teollisuusrobottien ja tehdasautomaatioratkaisujen tuottaja. Kuka Roboticsilla on maailmalla 25 tytäryhtiötä, muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa, Meksikossa, Brasiliassa, Argentiinassa, Kiinassa, Japanissa, Koreassa, Taiwanissa, Intiassa ja Chilessä sekä useimmissa Euroopan maissa. Useimmat niistä tuottavat myynti- ja huoltopalveluita. Yrityksen nimi, KUKA, on lyhenne sanoista Keller und Knappich Augsburg. Se on myös KUKAn tuottamien teollisuusrobottien ja muiden tuotteiden rekisteröity tavaramerkki.
Vuodesta 2017 KUKA-yhtiön on omistanut kiinalainen Midea Group.
pienoiskuva|KUKAn teollisuusrobotteja
Historia
Johann Josef Keller ja Jacob Knappich perustivat yrityksen vuonna 1898 Augsburgissa, Saksassa. Alussa yrityksen päätoimialaa oli talojen ja katujen valaistus, mutta pian KUKA siirtyi muille aloille (hitsauslaitteet ja laitteistot, suuret säiliöt), saavuttaakseen vuonna 1966 Euroopan markkinajohtajuuden huoltoajoneuvojen valmistajana. Vuonna 1973 KUKA loi maailman ensimmäisen teollisuusrobotin nimeltä FAMULUS. Siihen aikaan yritys kuului Quandt-konserniin. Vuonna 1980 Quandtin perhe luopui KUKAsta, josta siten tehtiin julkinen yritys. Vuonna 1995 KUKA jaettiin yhtiöiksi KUKA Robotics ja KUKA Schweißanlagen (nykyisin KUKA Systems GmbH). Nykyisin KUKA keskittyy edistyksellisiin teollisen tuotannon automaatiosovelluksiin. Yhtiö omistaa KUKA Oyj:n (aiemmin IWKA-konserni).
Tietoja yrityksestä
Yrityksen pääkonttori sijaitsee Augsburgissa, Saksassa. Kukan palveluksessa on yli 3 150 työntekijää (30.9.2012). Asiakkaat ovat pääosin autoteollisuudesta mutta lisääntyvässä määrin myös muilta teollisuuden aloilta.
Tärkeimmät virstanpylväät
1971 – Euroopan ensimmäinen hitsauskokoonpanolinja rakennettiin Daimler-Benzille.
1973 – KUKA rakensi maailman ensimmäisen teollisuusrobotin, FAMULUKSEN, jonka kuutta akselia ohjattiin sähkömekaanisesti.
2007 – KUKA „titan“ – aikansa suurin ja vahvin kuusiakselinen teollisuusrobotti pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan.
2010 – Robottisarja KR QUANTEC kattaa ainoana robottiperheenä ensimmäisenä maailmassa 90–300 kg kuormausmahdollisuudet 3 100 mm ulottuvuudella.
2012 – Uusi pikkurobottisarja KR AGILUS julkaistiin.
2016 – Kiinalainen Midea Group osti KUKAn.
Järjestelmätietoja
KUKA-käyttöjärjestelmä on koko ohjauksen ydin. Siihen on tallennettu kaikki perustoiminnot, joita tarvitaan robottijärjestelmän käyttöön. Robotteihin kuuluu aina ohjauspaneeli, jonka näytön resoluutio on 640 × 480 pikseliä, sekä integroitu 6D-hiiri, joiden avulla manipulaattoria liikutellaan, asemia tallennetaan (TouchUp), tai joilla moduuleita, toimintoja, tiedostoja jne. luodaan ja muunnellaan. Akselien manuaalinen ohjaus on mahdollista kytkemällä ohjauspaneelin (KCP, KUKAControlPanel) takaa löytyvä kytkin (nykyisin vain hätänappi). Yhteys ohjaimeen kulkee VGA-liitännän ja CAN-bus-liitännän kautta. Laitekaappiin sijoitettu suojattu teollisuustietokone kommunikoi robotin kanssa MFC-kortin välityksellä. Ohjaussignaali manipulaattoriin liikkuu DSE-RDW-yhteydellä. DSE-kortti on laitekaapissa, RDW-kortti on robotin pistokkeessa. Vanhat KRC1-tyyppien ohjaimet käyttivät Windows 95:ttä pyörittääkseen VxWorksiin perustuvaa ohjelmistoa. Oheislaitteisiin kuuluu CD-ROM ja diskettiasemat; Ethernet-, Profibus-, Interbus-, Devicenet- ja ASI-liitännät ovat myös käytössä. Uudemmat KRC2-tyypin ohjaimet toimivat WindowsXP-käyttöjärjestelmässä. Oheislaitteina toimitetaan CD-ROM-asema ja USB-liitäntä, Ethernet-yhteys sekä tarpeen mukaan Profibus-, Interbus-, DeviceNet- ja Profinet-yhteydet. Useimmat robotit toimitetaan “KUKAn oranssina" tai mustana.
Sovellusalueet
Teollisuusrobotteja käytetään moniin tarkoituksiin. Usein niitä käytetään materiaalin käsittelyyn ja työstöön, lastaukseen ja purkamiseen, lavaukseen sekä piste- ja kaarihitsaukseen. KUKA-teollisuusrobotit avustavat tuotannossa muun muassa seuraavissa yrityksissä: GM, Chrysler, Ford, Porsche, BMW, Tesla, Audi, Mercedes-Benz, Volkswagen, Ferrari, Harley-Davidson, Boeing, Siemens, Stihl, Ikea, Swarovski, Wal-Mart, Nestlé, Budweiser, BSN Medical ja Coca-Cola. Alla on esitelty useita sovelluksia:
Kuljetus
Teollisuusrobotteja voidaan käyttää painavien lastien kuljetukseen. Tärkeitä ominaisuuksia ovat niiden kantokapasiteetti ja vapaa kohdistamismahdollisuus.
Elintarviketeollisuus
KUKA-robotteja käytetään myös elintarviketeollisuudessa. Ne vähentävät ihmisten ja koneiden työtaakkaa vaativissa tehtävissä kuten pakkauskoneiden täyttö ja purku, lihan paloittelu, pinous ja paletointi sekä laadunvalvonta.
Rakennusteollisuus
Käyttökohteita löytyy myös rakennusteollisuudesta. Robotteja käytetään varmistamaan tasainen materiaalin kulku. Myös jatkotyöstö ja tuotanto voivat tehostua robottien avulla.
Lasiteollisuus
Lasiteollisuudessa robotteja käytetään useissa prosessin vaiheissa kuten lasin ja kvartsilasin lämpökäsittelyssä laboratoriolasin tuotannossa, taivuttamis- ja muokkaustoimenpiteissä sekä normi- ja massatuotantoesineiden valmistuksessa.
Valimo- ja takomoteollisuus
Koska teollisuusrobotit kestävät kuumaa ja likaa, niitä voidaan käyttää valimokoneiden läheisyydessä, niiden päällä ja jopa sisällä. KUKA-robotteja voidaan käyttää myös jälkiprosessoinnissa kuten purseenpoistossa, hionnassa tai porauksessa sekä laadunvalvonnassa.
Puuteollisuus
Hionta, jyrsintä, poraus, sahaus, paletointi ja lajittelu on mahdollista automatisoida.
Metallin työstö
Robottien päätehtäviä ovat työstötoimenpiteet, esim. poraus, jyrsintä, sahaus, taivutus ja meistaus. Toki teollisuusrobotit voivat hoitaa muitakin tehtäviä kuten hitsaus, kokoonpano, lastaus ja purku.
Kiven työstö
Keramiikka- ja kiviteollisuudessa teollisuusrobotteja käytetään kivilevyjen siltasahaukseen ja jopa täysautomatisoidussa 3D-prosessoinnissa.
Taloudellisia tunnuslukuja
Liikevaihto (KUKA Roboter GmbH)
Johtoryhmä KUKA Roboter GmbH:
Toimitusjohtaja Manfred Gundel
Talous- ja rahoitusjohtaja Michael Albert
Liikevaihto (KUKA AG)
Johtoryhmä KUKA AG:
Toimitusjohtaja Dr. Till Reuter
Talous- ja rahoitusjohtaja Peter Mohnen
Mielenkiintoisia lisätietoja
KUKA-robotit ovat olleet esillä myös useissa Hollywood-elokuvissa. James Bond -elokuvan Kuolema saa odottaa kohtauksessa, jossa kuvataan jääpalatsia Islannissa, laserhitsausrobotti uhkailee NSA-agentti Jinxiä (Halle Berry) lasersäteillä. Ron Howardin ohjaamassa elokuvassa ''Da Vinci -koodi KUKA-robotti ojentaa Tom Hanksin roolihahmolle Robert Langdonille krypteksin. Vuonna 2001 KUKA kehitti Robocoasterin, joka on maailman ensimmäinen ihmisiä kuljettava teollisuusrobotti. Laitteen kaksi istuinta on kiinnitetty robotin käsivarsiin, jotka voidaan ohjelmoida tekemään vuoristoradan tyyppisiä liikeratoja. Myös matkustajat itse voivat ohjelmoida toivomansa liikeradat. Vuonna 2007 KUKA esitteli robocoasteriin perustuvan simulaattorin[8]. Vuodesta 2010 alkaen Floridan Orlandossa sijaitsevassa Universal's Islands of Adventure -huvipuistossa KUKAn robottikäsi viihdyttää vallankumouksellisessa Harry Potter and the Forbidden Journey -laitteessa. Laitteen istuimet on kiinnitetty robottikäsiin, jotka taas on kiinnitetty kuljetusrataan. Siten istuimet liikkuvat laitteen kulkurataa pitkin ja liikkuvat robottikäsien avulla samanaikaisesti laitteen show-elementtien (liikkuvat lavasteet, projektiopinnat jne.) kanssa.
pienoiskuva|KUKAn Robocoaster-huvipuistolaite perustuu teollisuusrobottiteknologiaan.
Mitzi Gaynor
thumb|right|Mitzi Gaynor Francesca Marlene de Czanyi von Gerber eli Mitzi Gaynor (s. 4. syyskuuta 1931 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja tanssija. Hän esiintyi useissa elokuvissa pääasiassa 1950-luvun aikana.
Gaynor oli ehdolla Golden Globen saajaksi työstään elokuvamusikaalissa South Pacific (1958). Lisäksi hän esiintyi muun muassa elokuvamusikaalissa Rytmiä veressä (1954).
Gaynorilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Ashley Purdy
pienoiskuva|Ashley Purdy esiintymässä Black Veil Bridesin konsertissa vuonna 2010. Ashley Abrocket Purdy (s. 28. tammikuuta 1979) on yhdysvaltalainen basisti, joka on soittanut Black Veil Brides -yhtyeessä, josta Purdy lähti syksyllä 2019. Purdy asuu tällä hetkellä Los Angelesissa. Hänen vanhempansa kuolivat kun hän oli nuori, ja hänen isovanhempansa kasvattivat hänet.
Bergenissä, Missourissa varttunut mies on ollut kiinnostunut musiikista jo varhaisesta iästä lähtien, ja soittanut kolmessa yhtyeessä ennen liittymistään Black Veil Bridesiin syksyllä 2009. Mötley Crüe -cover-yhtye Children of the Beast, Orgasm ja Stolen Hearts eivät koskaan menestyneet samalla tavalla kuin Black Veil Brides, joka on viimeisen vuoden aikana noussut nopeasti suuren yleisön tietoisuuteen.
Purdy on valmistunut graafiseksi suunnittelijaksi muotialalle, ja on sanonut aikovansa keskittyä tälle alalle, mikäli musiikkibisneksessä työskentely joskus loppuu.
Deron Quint
Deron Timothy Quint (s. 12. maaliskuuta 1976 Durham, New Hampshire) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa KHL-seura Traktor Tšeljabinskia.
Ura
Quint pelasi ennen ammattilaisuraansa muun muassa juniorisarja WHL:n Seattle Thunderbirdsissä ja valittiin vuonna 1995 sarjan läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Winnipeg Jets varasi hänet NHL:ään numerolla 30 varaustilaisuuden 1994 toisella kierroksella. Hän aloitti joukkueessa kaudella 1995–1996, josta pelasi osan myös farmijoukkue Springfield Falconsissa AHL:ssä. Joulukuussa 1995 Quint teki kaksi maalia neljän pelisekunnin sisällä ottelussa Edmonton Oilersia vastaan ja jakaa näin NHL:n ennätyksen Nels Stewartin kanssa, joka teki saman Montreal Maroonsin ja Boston Bruinsin välisessä ottelussa vuonna 1931.
Vuonna 1996 Winnipeg Jetsistä tuli Phoenix Coyotes. Quint pelasi Coyotesissa vajaat neljä kautta, maaliskuuhun 2000, ennen siirtymistä New Jersey Devilsiin osana pelaajakauppaa, jossa toiseen suuntaan siirtyi Lyle Odelein. Hän pelasi Devilsissä vain neljä ottelua, joiden jälkeen suljettiin joukkueen ulkopuolelle kurinpidollisista syistä. Hän ei näin ollut osa Stanley Cupin voittanutta Devils-joukkuetta ja saanut nimeään mestaruuspokaaliin. Kesäkuussa 2000 Quint siirtyi Columbus Blue Jacketsiin osana pelaajakauppaa, jossa Blue Jackets sai hänen lisäkseen Krzysztof Oliwan ja jossa Devilsiin siirtyi Turner Stevenson. Hän pelasi Blue Jacketsissa kaksi kautta ennen paluuta Phoenix Coyotesiin kaudeksi 2002–2003. Kauden 2003–2004 hän pelasi Chicago Blackhawksissa.
NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Quint pelasi HC Bolzanossa Italian pääsarjassa Serie A:ssa. Hän jatkoi Euroopassa myös työsulun päätyttyä. Hän pelasi kauden 2005–2006 alun Kloten Flyersissa Sveitsin pääsarjassa Nationalliga A:ssa ennen siirtymistä Saksan pääsarjan DEL:n Eisbären Berliniin marraskuussa 2005. Quint edusti Eisbäreniä neljä kautta ja voitti kolmesti Saksan mestaruuden, vuosina 2006, 2008 ja 2009. Kaudella 2007–2008 hän oli DEL:n puolustajien piste- ja maalipörssien voittaja tehtyään runkosarjassa 21 maalia ja 30 syöttöpistettä, yhteensä 51 tehopistettä, 56:ssa ottelussa ja kaudella 2008–2009 DEL:n plusmiinustilaston voittaja lukemalla +25. Kaudella 2006–2007 hän pelasi myös viisi NHL-ottelua tehtyään maaliskuussa 2007 sopimuksen New York Islandersin kanssa, mutta palasi Eisbäreniin kauden päätyttyä.
Vuodesta 2009 Quint on pelannut KHL:ssä. Hän edusti kauden 2009–2010 Neftehimik Nižnekamskia sekä kaudet 2010–2011, 2011–2012 ja 2012–2013 Traktor Tšeljabinskia. Hän oli kaudella 2010–2011 KHL:n puolustajien maalipörssin voittaja tehtyään 21 maalia 53:ssa ottelussa ja kaudella 2012–2013 hänen joukkueensa pelasi Gagarin Cupin voitosta KHL:n loppuotteluissa häviten kuitenkin Dinamo Moskovalle otteluvoitoin 2–4. Kaudeksi 2013–2014 Quint siirtyi pelaamaan Moskovaan edustaen aluksi Spartakia ja tammikuusta 2014 TsSKAa. Hän voitti tuolla kaudella toisen kerran KHL:n puolustajien maalipörssin tehtyään 13 maalia 51:ssä ottelussa. Yhden Moskovan kauden jälkeen Quint palasi takaisin Tšeljabinskiin kaksivuotisella sopimuksella.
Quint on edustanut Yhdysvaltain maajoukkuetta yksissä jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2001. Hän pelasi turnauksessa yhdeksän ottelua ja jäi ilman tehopisteitä.
Kaukalon ulkopuoliset asiat
Quint on herättänyt laajaa hämmennystä ja osin pahennustakin Vladimir Putinia ja hänen politiikkaansa ylistävillä lausunnoillaan ja lausunnoilla, joiden mukaan Krimin niemimaa kuuluu Venäjälle. Quint on myös ilmaissut halunsa saada Venäjän kansalaisuus.
Kozelštšanin Jumalanäiti
Kozelštšinan Jumalanäiti tai usein myös Kozelštšanin Jumalanäiti on Kozelštšinan kylästä nimensä saanut Jumalanäitiä eli Neitsyt Mariaa esittävä ikonityyppi, jonka tunnetuimpia kappaleita pidetään ihmeitätekevinä ikoneina. Yksi alkuperäisen ikonin ihmeitätekevänä pidetty ikonikopio on Uspenskin katedraalissa Helsingissä. Sitä pidetään eräänä Suomen ortodoksisen kirkon merkittävimmistä ikoneista.
Ukrainan Kozelštšinan Jumalanäidin ikoni
thumb|250px|Ukrainan Pultavan alueen Kozelštšynan taajaman Jumalansynnyttäjälle omistetun luostarin kirkko Ikonityyppi on saanut nimensä Venäjän keisarikunnan Pultavan kuvernementin Kobeljakyn kihlakunnan (ven. Kobeljaki) alueella sijainneen Kozelštšinan kylän ja siellä sijainneen maatilan mukaan. Kerrotaan, että kylällä maatilan omistaneen kreivi Vladimir I. Kapnistinin vanhin tytär Maria parani 21. helmikuuta 1881 maatilan ikonin edessä rukoillessaan. Edellisvuonna Maria-neito oli nyrjäyttänyt nilkkansa ja myöhemmin myös hartianivelet olivat menneet sijoiltaan tuskaa ja raajojen tunnottomuutta aiheuttaen. Tieto odottamattomasta parannusihmeestä levisi, ja väkeä alkoi tulla tämän italialaista ikonimaalausperinnettä edustavan ikonin luo rukoilemaan. Ikonille rakennettiin tilapäinen kappeli jo kahden kuukauden kuluttua ja sitten tiilistä tehty kirkko. Kirkon yhteyteen käynnistettiin naisluostari vuonna 1891. Useita ikoniin liittyviä, ihmeeksi tulkittuja tapahtumia on kirjattu tämän jälkeen.
Nykyisin aiempi kylä on Ukrainan Pultavan alueen Kozelštšynan piirin keskus, Kozelštšynan kaupunkityyppinen taajama. Paikkakunnan tärkein nähtävyys on Moskovan patriarkaatin yhteyteen kuuluvan Ukrainan ortodoksisen kirkon Pultavan hiippakunnan, neuvostovuosien jälkeen 1990-luvulla uudelleen avattu Jumalansynnyttäjälle omistettu luostari (koordinaatit 49.2155°N, 33.8518°W), jonka kirkkoon neuvostoaikana Kiovassa piilossa ollut ikoni palautettiin vuonna 1993. Myös Ukrainan suurimmalla ortodoksisella kirkolla (Kiovan patriarkaatti) on esimerkiksi Donetskissa Kozelštšinan Jumalanäidin ikonille omistettu kirkko.
Helsingin Uspenskin katedraalin ikoni
thumb|250px|Kozelštšinan Jumalanäidin ikoni Uspenskin katedraalissa Helsingissä (2015). Ainakin yhtä Kozelštšinan Jumalanäidin ikonista painamalla tehtyä ikonikopiota pidetään ihmeitä tekevänä. Tämä pyhäinkuva on alkuperäisteosta pienempi, 21 × 26 cm2 kokoinen painokuva, jossa kuitenkin iho-osat on maalattu. Kerrotaan, että Kronstadtin rovasti, myöhemmin pyhitty Johannes Kronstadtilainen lähetti kuvan viipurilaisen Kravotinskin perheen parantumattomasti sairaan Anna-tyttären siunaukseksi, koska ei itse päässyt käymään sairaan luona. Anna parani kuvan äärellä pidetyn rukoushetken jälkeen. Perheen äiti päätti lahjoittaa Pultavassa 1885 painetun, ihmeitätekeväksi uskomansa Jumalanäidin ikonikuvan paikalliselle seurakunnalle, Viipurin esikaupungin Sorvalin Uspenien kirkkoon. Viipurilaiset ortodoksit alkoivat käydä ahkerasti kuvaa kunnioittamassa. Kuvalle punottiin riisa kultalangoista ja valmistettiin kehys, johon osa kiitollisten rukoilijoiden lahjoittamista lukuisista jalokivistä ja kultakoruista kiinnitettiin. Talvisotaan saakka pyhäinkuva oli Viipurin Jumalansynnyttäjän kuolouneen nukkumisen kirkossa.
Nykyisin kuva on Helsingin ortodoksisen seurakunnan Uspenskin katedraalissa, kirkkosalin pohjoisseinällä. Tämä Kozelštšinan Jumalanäidin ikoni nousi suuren yleisön tietoisuuteen, kun tiedotusvälineet uutisoivat ikonin tulleen varastetuksi helsinkiläiskirkosta kesäkuussa 2010. Ikoni kuitenkin löydettiin usean kuukauden kuluttua tunnontuskiin tulleen varkaan kerrottua seuraavana talvena ikonin kätköpaikan maastossa. Kuva saatiin vaurioistaan huolimatta korjattua Valamon luostarin konservointilaitoksella. Ikoni palasi Uspenskin katedraaliin elokuussa 2011.
Helsingin Uspenskin katedraalin Kozelštšinan Jumalanäiti vieraili tammikuussa 2012 Virossa. Matkan jälkeen raportoitiin uusista, ikonin välityksellä toteutuneiksi uskotuista ihmeistä.
Ortodoksinen kirkko viettää Kozelštšanin Jumalanäidin ikonin muistojuhlaa vuosittain helmikuun 21. päivänä, ensimmäisen kirjatun ihmeteon vuosipäivänä.
Ajan lyhyempi historia
Ajan lyhyempi historia on Stephen Hawkingin ja yhdysvaltalaisen fyysikon Leonard Mlodinown kirjoittama, vuonna 2005 julkaistu tietokirja. Se on päivitys ja tiivistys Hawkingin vuonna 1988 ilmestyneestä kirjasta Ajan lyhyt historia. Ajan lyhyemmässä historiassa alkuperäisen teoksen keskeistä sisältöä on laajennettu, mutta samalla kirjan pituus ja helppolukuisuus ovat säilyneet. Teoksen sisältöä on päivitetty vastaamaan tieteen uudempia käsityksiä, ja teoksen nimestä huolimatta muutamia aiheita on myös laajennettu. Teos on siis lyhyempi historia, sillä kirjasta on jätetty pois jonkin verran teknistä sisältöä. Sisältöä on myös päivitetty liittämällä siihen uusia teorioita ja havaintoja. Ajan lyhyemmässä historiassa kerrotaan edistysaskelista kohti täydellistä, kaikki fysiikan voimat yhdistävää teoriaa. Havaintojen osalta kirja sisältää tärkeää uutta tietoa, kuten kosmista taustasäteilyä, joita mittasivat COBE-satelliititi sekä Hubble-avaruusteleskooppi.
Luettelo suomalaisista punaupseereista
Tämä on epätäydellinen luettelo suomalaisista punaupseereista.
Kirkonkylän koulu (Kirkkonummi)
Kirkkonummen Kirkonkylän koulu oli Kirkkonummella sijaitseva noin 400 oppilaan ala-aste. Koulussa sijaitsi myös erityisopetus- ja musiikkiluokat. Kirkonkylän koulun vieressä sijaitsivat myös Kirkkoharjun koulun yläaste ja Porkkalan lukio. Vuoden 2014 alusta koulu yhdistyi Kirkkoharjun koulun kanssa yhtenäiseksi peruskouluksi. Koulun vararehtorina toimi Maija Kylä-Setälä. .
SRG SSR
SRG SSR  on Sveitsin yleisradioyhtiö.
Juridisesti SRG SSR on yhdistys, jonka toiminta tapahtuu viidessä liiketoimintayksikössä (virallisesti ):
Meghadūta
Meghadūta (”pilvisanansaattaja”) on intialaisen runoilijan Kālidāsan 400-luvulla jKr. kirjoittama lyyrinen runo. Se kertoo maanpakoon lähetetystä vaurauden jumalasta, joka lähettää puolisolleen viestin pilven välityksellä. Samalla kuvaillaan intialaisia paikkoja ja maisemia, jotka pilvi ohittaa matkallaan. Meghadūtassa on noin 115 säettä, ja sen tyyli on ainutlaatuinen sanskritinkielisessä kirjallisuudessa. Teos on antanut vaikutteita myös Friedrich Schillerin näytelmään Maria Stuart.
Raab
Raab on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Hopeasilkkiapina
Hopeasilkkiapina eli hopeamarmosetti eli hopea-apina (Callithrix argentata) on kierteishäntäapinoiden heimoon kuuluva kädellislaji. Se on suunnilleen oravan kokoinen, ja kuuluu pienimpiin uuden maailman apinoihin. Hopeasilkkiapina vaihtelee väriltään hopeanvalkoisesta ruskehtavaan. Sen korvat ovat paljaat ja tupsuttomat ja naama on vaaleanpunainen tai punertava. Häntä on musta.
Hopeasilkkiapinaa tavataan itäisestä Brasiliasta, Amazonjoen etelä- ja itäpuolelta.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että nimitys hopeamarmosetti vahvistettaisiin tämän lajin ensisijaiseksi suomenkieliseksi nimeksi.
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö (, lyhenne STM ) on sosiaali- ja terveyspolitiikan suunnittelusta, ohjauksesta ja toimeenpanosta vastaava ministeriö. Osana valtioneuvostoa ministeriö toteuttaa hallitusohjelmaa, valmistelee oman toimialansa lainsäädännön ja keskeiset uudistukset, ohjaa niiden toteuttamista ja huolehtii valtioneuvoston esikuntatehtävistä.
Sosiaali- ja terveysministeriössä työskentelee noin 390 henkilöä.
Ministeriön vastuualueet ja tavoitteet
Ministeriön vastuualueisiin kuuluvat:
Sosiaali- ja terveysministeriön toiminnan tavoitteena on taata kaikille suomalaisille samanlaiset mahdollisuudet terveelliseen ja turvalliseen elämään. Vuonna 2011 ministeriö julkaisi sosiaali- ja terveyspolitiikan strategian Sosiaalisesti kestävä Suomi 2020, jossa määritellään tavoitteen saavuttamisen kannalta tärkeimmät linjaukset.
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot
Sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla työskentelee yli 3 400 henkilöä ja toimii useita itsenäisiä laitoksia ja virastoja, jotka toteuttavat ministeriön yhteiskunnallisia tavoitteita ja osallistuvat hallitusohjelman hankkeisiin. Osa laitoksista ja virastoista tuottaa tutkimustietoa lainsäädännön valmisteluun sekä sosiaali- ja terveyspolitiikan linjausten ja päätöksenteon pohjaksi. Osa virastoista toimii lupa- ja valvontaviranomaisina. Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus toimii itsenäisenä yksikkönä ministeriön sisällä.
Ministeriön nelivuotisen tulossopimuksen piirissä ovat aluehallintovirastot (sosiaali- ja terveystoimen tehtävät ja työsuojelu), Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea, Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira, Säteilyturvakeskus (STUK), Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), Työterveyslaitos (TTL), Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta (SAMU). Lisäksi ministeriö valvoo Työeläkeasioiden muutoksenhakulautakuntaa, Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaa ja Liikennevahinkolautakuntaa.
Muita ministeriön hallinnonalan toimijoita ovat Alko, Eläketurvakeskus, Kansaneläkelaitos, Työsuojelurahasto, Työllisyysrahasto, Finanssivalvonta ja FinnHEMS. Lisäksi hallinnonalalla toimii useita neuvottelu- ja lautakuntia.
Aiemmin ministeriön yhteydessä toimivat myös tasa-arvovaltuutettu ja lapsiasiavaltuutettu, mutta ne siirtyivät vuoden 2015 alussa oikeusministeriön hallinnonalalle.
Kansliapäälliköt
Seuraavat henkilöt ovat toimineet sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikköinä:
Idris I
Idris I (Mohammed Saied Idris as-Senussi; 12. maaliskuuta 1889 – 25. toukokuuta 1983) oli ainoa Libyan kuningas vuosina 1951–1969. Hän oli senusien suufiveljeskunnan perustajan Muhammad ibn Ali as-Senussiin (1787–1859) pojanpoika ja yksi senusien johtajista.
Hän peri isoisänsä aseman ja ennen ensimmäistä maailmansotaa britit tunnustivat hänet Kyrenaikan emiiriksi, minkä myös italialaiset tunnustivat 1920. Idris ponnisteli neuvotellakseen maakunnalleen itsenäisyyden. Vuonna 1922 Italia aloitti kuitenkin sodan ja Idris pakeni Egyptiin, josta käsin senusit kävivät sissisotaa italialaisia vastaan. Vuonna 1942 hän palasi Libyaan brittijoukkojen mukana ja muodosti hallituksen.
Kun Rommelin johtamat saksalaisetkin voitettiin, Idris palasi pääkaupunkiinsa Bengasiin. Hänet kutsuttiin myös Tripolitanian emiiriksi, mistä alkoi nykyisen Libyan yhdistäminen. Idris neuvotteli brittien ja YK:n kanssa maan itsenäisyydestä, joka tunnustettiin 24. joulukuuta 1951 ja Idris julistettiin Libyan kuninkaaksi.
Arabinationalistien pettymykseksi Idris piti yllä läheisiä suhteita Britanniaan ja Yhdysvaltoihin, jopa silloin kun britit hyökkäsivät Egyptiin vuoden 1956 Suezin kriisissä. Uhan hänen asemalleen tuotti kyvyttömyys saada miespuolista jälkeläistä kruununperijäksi. Libyan talous kuitenkin kukoisti öljykenttien ja amerikkalaisten sotilastukikohtien ansiosta.
Kuninkaan vanhetessa hänen terveytensä alkoi rapistua. 1. syyskuuta 1969, kun hän oli Turkissa hoidossa, Libyan armeija syrjäytti hänet eversti Muammar Gaddafin johdolla verettömässä vallankaappauksessa. Idris luopui kruunusta, jolloin hänen seuraajakseen tuli automaattisesti perijä Sayyid Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussi mutta vain päivän ajaksi, kun Libya julistettiin tasavallaksi.
Erkki Valovirta
thumb|upright|Turun läntistä ylioppilaskylää. Erkki Rainer Valovirta (23. toukokuuta 1942 Helsinki – 15. tammikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Yksi hänen merkittävimmistä töistään on Turun ylioppilaskylän läntinen osa, jonka hän suunnitteli yhdessä arkkitehti Jan Söderlundin kanssa. Alueen rakentamiseksi järjestettiin arkkitehtikilpailu, jonka Söderlund ja Valovirta voittivat vuonna 1967. Ylioppilaskylä toteutettiin vuosina 1969–1979 ja se kuuluu Museoviraston määrittelemiin Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.<ref Yl Ylioppilaskylä edustaa konstruktiivista arkkitehtuuria. Valovirta oli suunnittelukilpailun aikaan vielä arkkitehtiylioppilas, hän valmistui arkkitehdiksi 1969.
Śakuntalā
pienoiskuva|upright=1.1|Kohtaus Śakuntalāsta Śakuntalā (Devanagari: अभिज्ञानशकुन्तलम्, IAST: Abhijñānaśākuntalam, Sakuntalan tunnustus) on intialaisen runoilijan Kālidāsan kirjoittama sanskritinkielinen näytelmä, joka pohjautuu Mahabharata-eepoksessa kerrottuun Śakuntalā-tarinaan. Teosta pidetään yleisesti intialaisen kirjallisuuden kaikkein suurimpana tuotoksena. Sen tarkka ajoitus on epävarma, mutta Kālidāsan on tavallisesti arveltu eläneen vuoden 400 jKr. paikkeilla.
Erkki Valovirta
Söderlundin ja Valovirran suunnitelmien pohjalta toteutettiin myös Hotelli Rantasipi Yyteri (1974), nykyinen Yyterin kylpylähotelli. Arkkitehtikaksikko osallistui lisäksi muutamiin muihin arkkitehtikilpailuihin, joista tuli kärkisijoituksia ja lunastuksia.
Śakuntalā
Teos kertoo kuningas Dushyantan viettelemästä nymfi Śakuntalāsta ja heidän lapsestaan Bharatasta, intialaisen kansakunnan myyttisestä esivanhemmasta. Näytelmä pohjautuu vanhaan legendaan, mutta Kālidāsa on muokannut alkuperäistä tarinaa oman mielensä mukaan.
Erkki Valovirta
Valovirta aloitti oman toimiston 1983. Hänen suunnittelutöitään ovat muun muassa Hämeen lääninvankilan 1992 ja Mikkelin maakunta-arkiston lisärakennus vuodelta 1997 ja Kouvola-talo (1982 ja 1987).
J. P. Walker
J. P. Walker (s. 16. lokakuuta 1976) on yhdysvaltalainen lumilautailija. Hänellä on oma lumilautamalli Santa Cruz:lta. Vuonna 2000 Snowboarder-lehti valitsi hänet maailman kymmenen parhaan lumilautailijan joukkoon. Walker on yksi ns. Jibbailun oleellisimmista suunnannäyttäjistä.
Maunu Kurkvaaran Kujanjuoksu
Juoni
Elokuva pohjautuu Helsingin Kumpulassa 5. maaliskuuta 1963 tapahtuneeseen surmatyöhön. 16-vuotias koulutyttö Pirkko Ryhänen (s. 1946) puukotettiin iltamyöhään. Ehdonalaisessa vapaudessa ollut pakkolaitosvanki Torsti Ossian Koskinen (s. 1924) tuomittiin taposta 12,5 vuodeksi kuritushuoneeseen ja eristettäväksi pakkolaitokseen. Koskinen kiisti syyllisyytensä tekoon.
Oikeusasiamies Risto Leskisen aloitteesta tapahtui marraskuussa 1970 tuomionpurku, jonka seurauksena Koskinen todettiin syyttömäksi ja laskettiin vapauteen. Tuomionpurkua helpotti nuori varastomies Pekka Tapio Lappalainen, joka tunnusti Pirkko Ryhäsen tapon. Koskiselle maksettiin vapaudenmenetyksestä korvauksia 93 290 markkaa.
Jan Jonston
thumb|200px|Jan Jonston noin vuonna 1650 Jan Jonston (3. syyskuuta 1603 Szamotuly, Puola – 8. kesäkuuta 1675 Legnica) oli puolalainen luonnontieteilijä, historioitsija ja lääkäri.
Jonstonin isä Simon Johnston oli skotti, joka muutti kahden veljensä kera Puolaan. Janin koulutie alkoi läheisessä Ostrorógin kaupungissa vuonna 1611. Täältä hän siirtyi lounaispuolalaiseen Bytomiin, josta vuonna 1619 Toruńiin, nykyiseen Viroon. 1622–1625 Jonston opiskeli hepreaa ja skolastista filosofiaa St Andrewsin yliopistossa Skotlannissa. Hän palasi Puolaan 1625 ja sai opettajan paikan Kurtzbach-Zawadskin perheessä Lesznossa vuonna 1628. Samana vuonna hän matkusti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueella muun muassa Wittenbergissä, Frankfurt (Oder) issa, Leipzigissa ja Franekerissa. Leidenissä ja Cambridgen yliopistossa hän opiskeli lääketiedettä ja kasvitiedettä.
Vuonna 1630 Jonston palasi Puolaan ja otti vastaan Bogusław Leszczyńskin yksityisopettajan toimen. Samaan aikaan hänelle tarjottiin Deventerin filosofian professorin oppituolia, jonka hän hylkäsi. 1632 Jonston matkusti yhdessä Bogusław Leszczyńskin ja eräiden muiden aristokraattien poikien kanssa tutustumaan eurooppalaisiin yliopistoihin. Hänet promovoitiin sekä lääketieteen että filosofian tohtoriksi sekä Leidenissä että Cambridgessä. Seurue palasi Puolaan 1636 ja Jonston asettui Lesznoon. Hän opetti aktiivisesti Lesznon Akatemiassa, jota johti hänen ystävänsä Johan Amos Comenius. Myöhemmin hän vielä kieltäytyi ottamasta vastaan Frankfurtista, Heidelbergistä ja Leidenistä tarjottuja oppituoleja.
Jonstonin lintukirja Historiae naturalis de avibus libri (1657) oli aikanaan sangen suosittu ja se käännettiin englanniksi, hollanniksi, ranskaksi ja saksaksi. Viimeinen painos kirjasta otettiin vuonna 1773.
Raili Malmberg
pienoiskuva|upright|Raili Malmberg Kalevalaisten Naiset Ry:n puheenjohtajana vuonna 1995. Raili Malmberg (s. 22. marraskuuta 1926 Helsinki ) on suomalainen journalisti, pedagogi, tapakulttuurin vaalija ja usean valtakunnallisen naisjärjestön kunniajäsen. Hän toimi pitkään Koululainen- (1972–1981) ja Kotiliesi-lehtien (1981–1986) päätoimittajana. Hän on työskentellyt myös Suomenmaassa ja Kaunis koti -lehdessä (1949–1950). Hän on ollut muun muassa Kalevalaisten Naisten Liiton puheenjohtaja vuosina 1991–1997.
Malmberg on kirjoittanut yhden runoteoksen, televisionäytelmän ja kuusi muuta julkaisua.
Ura ja hallitustyöskentely
Malmbergille on myönnetty opetusneuvoksen arvonimi 1995 Hän on saanut valtion journalistipalkinnon vuonna 1997 työstään Kotiliedessä että Kotimaassa. Malmberg on valittu Naisjärjestöjen keskusliiton kunniajäseneksi vuonna 2001 ja Kalevalaisten Naisten jäsenyhdistysten kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2019. Malmberg on valittu vuoden lotaksi vuonna 2009. Hän on Maanpuolustuksen Tuki ry:n valtuuskunnan jäsen.
Kämmäkkä
Kämmäkkä on kylä Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Se sijaitsee Ylistenjärven eteläpuolella lähellä Huittisten rajaa. Kämmäkkä on aikoinaan kuulunut vuoteen 1980 asti Kiikan kuntaan ja vuosina 1981–2008 Äetsän kuntaan. Asukkaita kylässä on noin 70.
Kämmäkkä ei ole maarekisterikylä, vaan se on syntynyt Kiikan kylien takamaille. Erämaat ovat erottaneet Kämmäkän Kiikasta ja Tyrväästä, ja lähimmät yhteydet ovat ennen vanhaan olleet Huittisiin päin. Nykyisin kylästä ovat poistuneet palvelut, ja entinen kansakoulu on myyty kyläseuralle.
EPIC
Embedded Platform for Industrial Computing (EPIC) on teollisuustietokoneisiin suunniteltu yhden piirilevyn tietokoneen emolevymuoto. EPIC sijoittuu EBX:n ja PC/104:n väliin.
Se on suunnattu lähinnä sulautettuihin järjestelmiin ja sallii tehokkaammat suorittimet kuin aikaisemmat standardit ja mahdollistaa PCI Express -väylän käytön.
EPIC-standardi on luotu viiden lähinnä yhdysvaltalaisen tietotekniikka-alan yrityksen – WinSystems, Ver-saLogic, Octagon Systems, Micro/sys ja Ampro – yhteistyönä. EPIC on avoin standardi, josta ei tarvitse maksaa lisenssimaksuja.
Mitat
EPIC on kooltaan 115 mm × 165 mm (4.5” × 6.5”). EPIC tukee myös PC/104:n kaltaisia kerroksittaisia moduuleja.
Ella Korpinen
Ella Korpinen (s. 30. lokakuuta 2007) on suomalainen näyttelijä. Korpinen tunnetaan Ylen draamasarjasta Lasten tasavalta, jossa Korpinen näytteli pääosaa. Hän on myös ollut "Billy Elliot" -musikaalissa Tampereen Työväen Teatterissa. Syksyllä 2021 Korpinen nähtiin Tampereen Työväen Teatterissa "Matilda"-musikaalissa.
Korpinen on harrastanut muodostelmaluistelua IceBlades-joukkueessa. Kaudella 2018–2019 hän toimi kapteenina.
Thomas Dossevi
Thomas Dossevi (s. 6. maaliskuuta 1979 Chambray-lès-Tours, Indre-et-Loire, Ranska) on togolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Dossevi on hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Dossevi aloitti jalkapalloilun Ranskassa ASOA Valencessa Championnat National tasolla. Hän pelasi kauden aikana 26 ottelua ja onnistui maalinteossa seitsemän kertaa.
Kesällä 2001 Dossevi siirtyi Ligue 2 tasolla pelanneeseen Châteauroux'n riveihin, jossa hän pelasi aikaisemmin nuorten tasolla vuosina 1998–2001. Avauskaudellaan Dossevi pelasi kuusi ottelua, mutta ei onnistunut kertaakaan maalinteossa. Toisella kaudellaan hän sai runsaammin peliaikaa pelattuaan 22 sarjaottelua ja onnistui maalinteossa kolmesti. Dossevi pelasi vielä yhden kauden Châteauroux'ssa, kunnes siirtyi sarjatasoa alemmaksi pelanneeseen Stade de Reimsiin vuonna 2003.
Avauskaudellaan Reimsissa Dossevi teki neljä maalia seitsemässätoista ottelussa. Joukkue nousi kauden päätteeksi Ligue 2:een kaudeksi 2004–2005. Samaisella kaudella Dossevi pelasi parhaan kautensa tehtyään kauden aikana yhdeksän maalia pelaamissaan 35 sarjaottelussa.
Kesällä 2005 Dossevi siirtyi toiseen Ligue 2:ssa pelanneeseen joukkueeseen Valenciennesiin, jossa hän onnistui kuudesti maalinteossa. Kauden päätteeksi he nousivat Ranskan pääsarjaan Ligue 1:een. Ensimmäinen kausi Ranskan pääsarjassa ei kuitenkaan ollut kovin tehokasta, Dossevi pelasi pääosin vaihtopelaajan roolissa ja onnistui maalinteossa vain kahdesti pelaamissaan 20 sarjaottelussa. Ensimmäisen maalinsa Ranskan pääsarjassa hän teki 21. lokakuuta 2006 Troyesia vastaan.
Elokuussa 2007 Dossevi siirtyi kesken alkukauden Nantesiin. Hän nousi joukkueen vakiohyökkääjäksi pelattuaan 24 sarjaottelua Ligue 2:ssa. Maalinteossa hän onnistui yhdeksän kertaa ja teki muun muassa kaksi maalia kotiottelussa Stade Brestoisia vastaan 24. elokuuta 2007. Joukkue nousi kauden päätteeksi Ranskan pääsarjaan. Dossevin peliaika jäi kuitenkin vähälle ja hän pelasi vaihtopelaajan roolissa seuraavat kaksi kautta.
3. elokuuta 2010 Dossevi allekirjoitti vuoden sopimuksen Englannin ykkösliigassa pelaavan Swindon Townin kanssa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueen paidassa 14. elokuuta 2010 vierasottelussa Hartlepoolia vastaan. Huhtikuussa 2011 Dossevi jätti seuran yhteisymmärryksessä.
Maajoukkueura
Dossevi on pelannut Togon maajoukkueessa vuodesta 2001 alkaen. Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Togon paidassa 30. joulukuuta 2001 Beniniä vastaan.
Dossevi pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2002 Afrikan kisoissa, jossa Togo jäi alkulohkoon. Hän pelasi myös 2006 MM-kisoissa, jossa Togo jäi myös alkulohkoon. Dossevin oli tarkoitus pelata kolmannet arvokisansa vuoden 2010 Afrikan kisoissa, mutta Togo vetäytyi turnauksesta ennen turnausta sattuneessa ampumaväijytyksessä, jossa joukkueen apuvalmentaja, tiedottaja ja linja-auton kuljettaja kuolivat sekä yhdeksän muuta joukkueeseen kuulunutta henkilöä loukkaantui.
Kiinalaisen huoneen argumentti
Kiinalaisen huoneen argumentti on filosofi John Searlen artikkelissaan "Minds, brains and programs" (1980) esittämä ajatuskoe, joka on suunnattu vahvan tekoälyn ajatusta vastaan. Argumentin sanoma tiivistettynä on, että säännönseuraaminen – tarkemmin kommunikointi pelkkien hyvin monimutkaisten sääntöjen nojalla – ei ole ihmismielen toimintaan, erityisesti mielen suorittamaan kommunikaatioon, verrattavissa oleva tapahtuma, koska siinä ei tapahdu merkityksen ymmärtämistä.
Artikkelista lähtien vahvan tekoälyn mahdollisuudesta on väitelty laajalti. Vahvan tekoälyn kannattajat uskovat, ettei tarkoituksenmukaisesti ohjelmoitu tietokone ole pelkkä mielen simulaatio tai malli, vaan se todella lasketaan mieleksi. Se siis ymmärtää, ajattelee ja sillä on kognitiivisia tiloja.
Searlen argumentti tätä vastaan (tai tarkasti ottaen hänen ajatuskokeensa, jonka on tarkoitus kumota tämä) kuuluu seuraavasti:
Oletetaan, että monen vuoden kuluttua olemme saaneet rakennetuksi tietokoneen, joka käyttäytyy niin kuin se ymmärtäisi kiinaa. Kone ottaa syötteenä kiinalaisia kirjoitusmerkkejä, asettaa niitä vastaavuussuhteeseen toisten merkkien kanssa seuraten joukkoa tiettyjä sääntöjä, niin kuin kaikkien tietokoneiden voi sanoa tekevän, ja esittää ne tulosteena. Oletetaan, että kone tekee tämän niin uskottavasti, että se läpäisee Turingin testin helposti, eli saa kiinaa osaavan ihmisen vakuutetuksi siitä, että on itse kiinaa puhuva ihminen. Kone antaa tarkoituksenmukaisen vastauksen kaikkiin ihmisen sille esittämiin kysymyksiin, niin että kiinaa puhuva ihminen uskoo kommunikoivansa toisen kiinaa puhuvan ihmisen kanssa. Vahvan tekoälyn kannattajat tekisivät tästä johtopäätöksen, että kone ymmärtää kiinaa kuten ihminen.
Searle kuitenkin pyytää meitä olettamaan, että hän istuu tietokoneen sisällä. Toisin sanoen hän on pienessä huoneessa, jonka yhdestä ovesta hän saa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä, jonka jälkeen hän seuraa sääntökirjaa ja palauttaa toisesta ovesta kiinalaisia kirjoitusmerkkejä sääntöjen mukaan. Searle huomauttaa, että hän ei kuitenkaan osaa sanaakaan kiinaa. Hän väittää, että tämä ymmärryksen puute osoittaa, etteivät tietokoneetkaan ymmärrä kiinaa, koska ne ovat samassa tilanteessa kuin hän. Ne ovat vain mieltä vailla olevia symbolien käsittelijöitä, aivan kuten hänkin — eivätkä ne ymmärrä mitä ne "sanovat", niin kuin ei hänkään.
Laajemmassa muodossaan argumentti väittää, että syntaksista ei voisi johtaa semantiikkaa. Searlen mukaan semantiikka (symbolien merkitykset) on riippumaton syntaksista (symbolien mekaanisista käsittelysäännöistä). Tietokone kykenee Searlen mukaan ainoastaan syntaksiin eikä lainkaan semantiikkaan, mitä kiinalainen huone kansantajuisesti pyrkii havainnollistamaan. Searle on kehittänyt biologiseksi naturalismiksi kutsumansa ajatusrakennelman, jonka mukaan merkityksiä voisi syntyä vain neurobiologisissa prosesseissa.
<!--
Ajatuskokeet
In 1980, John Searle published "Minds, Brains and Programs" in the journal Behavioral and Brain Sciences. In this article, Searle sets out the argument, and then replies to the half-dozen main objections that had been raised during his presentations at various university campuses (see next section). In addition, Searle's article in BBS was published along with comments and criticisms by 27 cognitive science researchers. These 27 comments were followed by Searle's replies to his critics.
Over the last two decades of the 20th century, the Chinese Room argument was the subject of many discussions. By 1984, Searle presented the Chinese Room argument in a book, Minds, Brains and Science. In January 1990, the Scientific American took the debate to a general scientific audience. Searle included the Chinese Room Argument in his contribution, "Is the Brain's Mind a Computer Program?" His piece was followed by a responding article, "Could a Machine Think?", written by Paul and Patricia Churchland. Soon thereafter Searle had a published exchange about the Chinese Room with another leading philosopher, Jerry Fodor (in Rosenthal (ed.) 1991).
The heart of the argument is an imagined human simulation of a computer, similar to Turing's Paper Machine. The human in the Chinese Room follows English instructions for manipulating Chinese characters, where a computer "follows" a program written in a computing language. The human produces the appearance of understanding Chinese by following the symbol manipulating instructions, but does not thereby come to understand Chinese. Since a computer just does what the human does — manipulate symbols on the basis of their syntax alone — no computer, merely by following a program, comes to genuinely understand Chinese.
This argument, based closely on the Chinese Room scenario, is directed at a position Searle calls "Strong AI". Strong AI is the view that suitably programmed computers (or the programs themselves) can understand natural language and actually have other mental capabilities similar to the humans whose abilities they mimic. According to Strong AI, a computer may play chess intelligently, make a clever move, or understand language. By contrast, "weak AI" is the view that computers are merely useful in psychology, linguistics, and other areas, in part because they can simulate mental abilities. But weak AI makes no claim that computers can actually understand or be intelligent. The Chinese Room argument is not directed at weak AI, nor does it purport to show that machines cannot think — Searle says that brains are machines, and brains think. It is directed at the view that formal computations on symbols can produce thought.
We might summarize the narrow argument as a reductio ad absurdum against Strong AI as follows. Let L be a natural language, and let us say that a "program for L" is a program for conversing fluently in L. A computing system is any system, human or otherwise, that can run a program.
The second premise is supported by the Chinese Room thought experiment. The conclusion of this argument is that running a program cannot create understanding. The wider argument includes the claim that the thought experiment shows more generally that one cannot get semantics (meaning) from syntax (formal symbol manipulation).
Formaalit argumentit
In 1984 Searle produced a more formal version of the argument of which the Chinese Room forms a part. He listed four premises:
The second premise is supposedly supported by the Chinese Room argument, since Searle holds that the room follows only formal syntactical rules, and does not “understand” Chinese. Searle posits that these lead directly to four conclusions:
Searle describes this version as "excessively crude." There has been considerable debate about whether this argument is indeed valid. These discussions center on the various ways in which the premises can be parsed. One can read premise 3 as saying that computer programs have syntactic but not semantic content, and so Premises 2, 3 and 4 validly lead to conclusion 1. This leads to debate as to the origin of the semantic content of a computer program.
Vastaukset
There are many criticisms of Searle’s argument. Most can be categorized as either systems replies or robot replies.
Systeemivastaus
Although the individual in the Chinese room does not understand Chinese, perhaps the person and the room, including the rule book, considered together as a system, do.
Searle’s reply to this is that someone might in principle memorize the rule book; they would then be able to interact as if they understood Chinese, but would still just be following a set of rules, with no understanding of the significance of the symbols they are manipulating. This leads to the interesting problem of a person being able to converse fluently in Chinese without "knowing" Chinese. It is open for someone to claim that such a person actually does understand Chinese even though the Chinese speaker claims otherwise.
In Consciousness Explained, Daniel C. Dennett offers an extension to the systems reply, which is basically that Searle's example is intended to mislead the imaginer. We are being asked to imagine a machine which would pass the Turing test simply by manipulating symbols in a look-up table. It is highly unlikely that such a crude system could pass the Turing test.