cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ratata
Ratata on vuonna 1980 perustettu ruotsalainen popyhtye, joka tunnetaan erityisesti sen 1980-luvulla tehdyistä hittikappaleistaan, kuten "Jackie" ja "Så länge vi har varann". Yhtyeen jäsen Mauro Scocco on tehnyt myös soolouraa.
Seebliga
Seebliga on laskettelurinne Silvretta Montafonin talviurheilukeskuksessa Schrunsin ja Silbertalin kunnissa Itävallassa.
Seebligalle rakennetulla crossradalla järjestetään lumilauta- ja skicrossin maailmancupin osakilpailuja.
Box 13
Box 13 oli syndikoitu jännityskuunnelmasarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa 1948–1949. Sarjan päätähtenä oli Alan Ladd, joka esitti Dan Holidayta, entistä lehtimiestä, nykyistä jännityskirjailijaa.
Sarjan tuotti Alan Laddin ja Bernie Joslinin yhteisomistama Mayfair Productions. Ensimmäinen jakso lähetettiin länsirannikolla 15. maaliskuuta 1948 ja viimeinen 7. maaliskuuta 1949. Itärannikolla ensilähetys tapahtui 22. elokuuta 1948 ja viimeinen jakso lähetettiin 14. elokuuta 1949. Vaikka sarja oli ensisijaisesti tarkoitettu syndikointiin, lähetykset tapahtuivat Mutual Broadcasting Systemin verkon kautta.
Kaikissa sarjan jaksoissa oli sama näyttelijäkaarti. Dan Hollidayn sihteeriä esitti Sylvia Picker ja poliisikomisario Kingiä Edmund MacDonald. Vaihtuvissa rooleissa toimivat Betty Lou Gerson, Frank Lovejoy, Lurene Tuttle, Alan Reed, Luis Van Rooten ja John Beal. Sarjan ohjaajana oli Vern Carstensen ja tuottajana Richard Sanville. Sanville toimi myös sarjan kuuluttajana.
Aaltojuotos
thumb|250px|Aaltojuotos Aaltojuotos on elektroniikkateollisuudessa käytetty nopea juotosmenetelmä, jolla komponentteja liitetään piirilevyyn. Sulaa tinaa pumpataan suulakkeen läpi ylöspäin siten, että siitä muodostuu yhtenäinen aalto, jonka yli juotettava piirilevy kuljetetaan. Menetelmä soveltuu läpipainettavien komponenttien ja liimalla kiinnitettyjen pintaliitoskomponenttien juottamiseen.
Aaltojuotosmenetelmällä saavutetaan suurempi nopeus kuin manuaalisella juottamisella. Nykyisin läpipainettavien komponenttien käyttö on harvinaista ja aaltojuotoksen sijaan käytetään pastajuotosmenetelmää (eng. reflow soldering), jolloin pintaliitoskomponentteja ei tarvitse erikseen liimata, vaan tahmea juotospasta pitää ne paikallaan uuniin asti.
James Mill
thumb|James Mill James Mill (6. huhtikuuta 1773 Northwaterbridge – 23. kesäkuuta 1836 Kensington) oli skotlantilainen historioitsija, ekonomisti, poliittinen teoreetikko ja filosofi. James Mill syntyi Angusin alueella Skotlannissa, suutarin poikana. Hänen äitinsä oli Isabel Fenton.
James Mill oli filosofi John Stuart Millin isä sekä Jeremy Benthamin läheinen ystävä.
Feminismi
Siinä missä poika ja Bentham olivat uraauurtavia feministejä, James Milliä on pidetty antifeministinä, mutta häntä on myös tulkittu feminismille myönteiseksi.
Tiheikkölaulaja
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 16–19 senttiä, koiras on hiukan suurempi. Höyhenpuku on pääosin ruskea suomumaisin täplin, koiraan kurkku on valkoinen ja mahassa on musta laikku. Suuri silmä on ruskea, pyrstö on pitkä ja jalat ovat voimakkaat. Laji on erittäin arka ja piiloutuu vähäisestäkin syystä. Laulaa piilossa voimakasta, noin 12-tavuista "tshiip, tshiip..." ääntä.
Sanna Pussinen
Sanna Pussinen (s. 23. lokakuuta 1967) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tiheikkölaulaja
Esiintyminen
Tiheikkölaulaja on kotoperäinen australialainen laji, joka elää pienellä alueella (noin 1500 neliökilometriä) kaakkoisessa Queenslandissa ja Uuden Etelä-Walesin koillisosassa. Lajin kanta on vaarantunut elinympäristön tuhoutumisen takia. Pääosa linnuista elää suojelualueilla tarkkailun alaisena.
Sanna Pussinen
Vaajakosken Terän kasvatti Pussinen edusti Tampereen Pyrintöä koko naisten SM-sarjauransa ajan, neljä kautta vuosina 1982–1986. Vuosina 1983, 1984 ja 1986 Pyrintö voitti Suomen mestaruuden ja vuonna 1983 Suomen cupin. Pussinen pelasi kaksi A- ja kaksi B-nuorten maaottelua.
Tiheikkölaulaja
Elinympäristö
Subtrooppiset sademetsät lähellä eukalyptusmetsiköitä yli 600 metrin korkeudella merenpinnasta. Viihtyy kosteissa, hämärissä tiheiköissä, joissa on runsaasti karisseita lehtiä ja oksia, joiden seassa laji viettää pääosan ajastaan.
Arizonan osavaltionyliopisto
Arizonan osavaltionyliopisto (Arizona State University, ASU) on julkinen tutkimusyliopisto Yhdysvaltojen Arizonan osavaltiossa. Sillä on viisi kampusta eri puolilla Phoenixin metropolialuetta ja lisäksi neljä alueellista toimipistettä osavaltiossaan. Pääkampus on Tempessä noin 15 kilometriä Phoenixista itään.
Tiheikkölaulaja
Lisääntyminen
Tiheikkölaulajan pesimäaika on syys-marraskuussa. Sen pesä ja sen kaksi munaa ovat samankaltaiset, mutta pienemmät, kuin isotiheikkölaulajalla. Pesä on kupolimainen rakennelma lähellä maanpintaa. Munista usein toinen jää kehittymättä. Naaras hautoo ja hoitaa poikaset yksin, poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä.
Arizonan osavaltionyliopisto
ASU on yksi suurimmista yliopistoista Yhdysvalloissa. Se ylitti sadan tuhannen opiskelijan rajan vuonna 2017, ja sillä on 2010-luvun lopulla noin 80 000 päiväopiskelijaa ja lisäksi noin 30 000 verkko-opintoja suorittavaa. Yliopisto jakaantuu 17 collegeen eli tiedekuntaan, joista tunnetuimpiin kuuluu yritysjohtajia kouluttava Thunderbird School of Global Management. Bachelor-tutkintoja voi suorittaa 350 ohjelmassa ja jatko-opintoja 450:ssä.
Tiheikkölaulaja
Ravinto
Maassa karikkeen alla tai seassa elävät selkärangattomat, lähinnä hyönteiset.
Arizonan osavaltionyliopisto
Yliopiston urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Arizona State Sun Devils, ”aurinkopirut”. Suomalainen kiekonheittäjä Carol Lindroos suoritti ASU:ssa insinöörin tutkinnon 1960-luvun taitteessa.
Kallonporaus
thumb|Trepanaatiotekniikkaa vuodelta 1517 Trepanaatio eli kallonporaus on kirurginen toimenpide, jossa kalloon porataan tai raaputetaan reikä. Trepanaatiota on harjoitettu vuosituhansia, mutta muinaisina aikoina Egyptissä, inkojen keskuudessa (400 eaa. lähtien) ynnä muualla sen tarkoitus oli päästää ulos päässä olevia ”pahoja henkiä”. Esimerkiksi migreenin ja epilepsian uskottiin olevan päässä olevien pahojen henkien aiheuttamia.
On löydetty hyvin vanhoja pääkalloja, joissa kalloon porattu reikä on kasvanut umpeen. Tästä on päätelty, että potilaista osa on elänyt pitkään trepanaation jälkeen. Useimmiten kallonporauksen jälkeen potilas kuitenkin kuoli nopeasti. Egyptissä parantumattomasti ja vaikeasti sairaat vietiin kallonporaajalle heidän kuolemansa nopeuttamiseksi. Kyseessä oli siis eräänlainen eutanasian esiaste.
Nykyisin kraniotomiaa, kallon rei'itystä, käytetään lääketieteessä aivojen tulehduksiin ja verenvuotoon.
Aiheesta muualla
thumb|left|Trepanaation esittely ranskalaisessa tietosanakirjassa 1700-luvulta thumb|1950-luvulla trepanaatiossa käytetty pora
Mäntyharju
Mäntyharju on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Savon maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Maantiede
Mäntyharjun asukkaista noin kaksi kolmasosaa asuu sen kaupunkimaisessa keskustaajamassa.
Mäntyharjun Natura 2000-kohteita ovat liito-oravien takia suojellut Kolmikanta ja Kihtelysniemi, tärkeinä lohikalojen kutualueina suojellut Mäntyharjun reitin kosket sekä Sammakkolammen metsä, Rossinlammen metsä, Lahnaniemen, Solistonsuon ja Alatalon metsät, Laukoniemi, Kinalammen metsä, Pyhäniemi, Haapasaari - Luhtanen - Majaluhta, ja Mäntyharjun Suursuo.
Kylät ja kulmakunnat
Mäntyharjulla on 32 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973 ):
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Mäntyharjulla oli 6 054 asukasta, joista 3 754 asui taajamassa, 2 249 haja-asutusalueilla ja 51:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Mäntyharjun taajama-aste on 62,5 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Mäntyharjun asemanseutu.
Historia
Pitäjä olikin hyvin hajanainen sotilaspappi Jaakko Pietarinpojan perustaessa seurakunnan vuonna 1595. Seurakuntaan tuli kuulumaan alueita kolmesta eri maakunnasta. Tämän lisäksi alue jakautui viiden eri hallintopitäjän alueisiin. Savon puoli kuului Pellosniemeen, Karjalan puoli Taipalsaareen ja Hämeen puoli jakautui Sysmän, Asikkalan ja Hollolan kesken. Kirkollisesti Mäntyharjun alue oli kuulunut ennen seurakunnan perustamista neljään seurakuntaan: Iittiin, Sysmään, Taipalsaareen ja Mikkeliin.
Huolimatta siitä, että Mäntyharju itsenäistyi omaksi seurakunnaksi ja pitäjäksi, pysyi sen sisäinen hallinto jatkuvasti hyvin sekavana. Hyvän kuvan sekavuudesta antaa selostus ”Porvoon hiippakunnan papiston anomuksessa Kuninkaalle” syyskuun 9. päivältä v. 1741. Se on tehty siinä toivossa, että kuningas ryhtyisi asiaa korjaamaan: ”Kaikki kurinpito on seurakunnassa käynyt mahdottomaksi niin hyvin seurakunnallisessa kuin poliittisessakin mielessä...seurakunta kun on jaettu ei ainoastaan kolmen läänin, Hämeen, Kymenkartanon ja Savon läänien osalle, vaan myöskin kolmen kihlakunnan, neljän käräjäpiirin, kolmen käskynhaltijan, kolmen manttaalikomissaarin, neljän kirjoituspaikan, neljän nimismiehen ja neljän siltavoudin alaisuuteen, joista kukaan ei asu pitäjässä.”
Vuonna 1743 hajanaisuutta lisäsi vielä Turun rauhan mukainen Ruotsin ja Venäjän välinen valtakuntien raja, joka halkaisi pitäjän kahtia. Noin kolmasosa Mäntyharjun alueesta joutui Venäjälle, ja tällä alueella sijaitsivat Mäntyharjun kirkko ja pappilat. Vuonna 1746 valtiopäivillä ehdotettiin, että Mäntyharjun Ruotsille jäänyt osa erotettaisiin omaksi seurakunnakseen, johon olisi liitetty myös Hirvensalmen kappeliseurakunta. Uuden seurakunnan kirkko ehdotettiin rakennettavaksi Lahnaniemeen. Ehdotusta ei kuitenkaan toteutettu, ja vaikka valtakunnanraja jakoi pitäjän kahtia, se pysyi hallinnollisista ja muista hankaluuksista huolimatta yhtenä seurakuntana koko sen ajan, jonka Turun rauhan raja oli voimassa. Samaan tapaan myös Sulkava, Sääminki ja Kerimäki pysyivät kukin yhtenä seurakuntana, vaikka nekin sijaitsivat kahden valtakunnan alueella.
Mäntyharjun Venäjän-puoleinen osa kuului Vanhaan Suomeen, joka vuonna 1812 liitettiin muun Suomen yhteyteen. Tämän jälkeen Mäntyharju kuului kokonaisuudessaan Suomen suuriruhtinaskuntaan, ja pian tämän jälkeen myös sen jo vuodesta 1743 lähtien Venäjälle kuulunut osa liitettiin Kymenkartanon lääniin. Mikkelin läänin osa Mäntyharjusta tuli 1822. Viimeisen suuren muutoksen kunta koki 1926, jolloin Pertunmaa erotettiin omaksi kunnakseen.
Hallinto
Mäntyharjun kunnanjohtaja vuodesta 2014 vuoden 2023 huhtikuuhun oli Jukka Ollikainen. Kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa. Kaudella 2021–2025 suurimmat valtuustoryhmät ovat Keskustalla (7 paikkaa), Kokoomuksella (7 paikkaa) ja Puolueisiin Sitoitumattomilla (5 paikkaa).
Elinkeinoelämä
Mäntyharjun suurimpien työllistäjien joukkoon kuuluvat Mäntyharjun kunta, Veisto Oy, Woikoski Oy ja Exel Composites.
Mäntyharju on eräs Suomen suosituimpia kesämökkipaikkakuntia. Kunnassa on lähes 4 800 kesämökkiä, mikä on enemmän kuin vakituisten asuntojen määrä kunnassa. Mökkiläisten ansioista kunnan väkiluku jopa kolminkertaistuu kesäisin. Kaikkiaan 63 kunnassa oli vuonna 2016 enemmän mökkejä kuin vakinaisesti asuttuja asuntoja. Tällaisia mökkimäärältään suuria kuntia olivat mm. Parainen, Mäntyharju, Kemiönsaari ja Pälkäne.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Mäntyharjulla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Pertunmaan kunnan alueella.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Mäntyharjulla toimii Mäntyharjun helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Mäntyharjun alueella toimii Saimaan ortodoksinen seurakunta.
Palveluja
Mäntyharjun keskustassa sijaitseva Mäntyharjun hyvinvointikeskus tarjoaa kuntalaisille perusterveydenhoitoa.
Koulutus
Kyläkoulujen lakkauttamisen myötä perusopetus on keskitetty Mäntyharjun yhtenäiskouluun. Yhteinäiskoulun eteläpuolella toimii Mäntyharjun lukio.
Kulttuurielämä
Mäntyharjulla toimii elokuvateatteri Kino, jossa on viikonloppunäytöksiä. Kesäisin Mäntyharjulla on kesäteattereita, mm. Koirakivessä ja Kirkonkylässä.
Mäntyharjulla järjestetään myös maankuulut markkinat joka vuosi juhannuksen jälkeisenä maanantaina.
Mäntyharjulla järjestetään kesäisin SOI suvessa -festivaali.
Metsäfestiwal-musiikkifestivaali (aiemmin Lawatanssit) on järjestetty vuonna 2012 jo kolmannen kerran Tiilikkalassa. Tapahtumassa on esiintynyt laaja skaala vaihtoehtomusiikin artisteja ja yhtyeitä ympäri maailman.
Mäntyharjulla on taidekeskus Salmela, joka toimii pitsihuvilassa. Salmelassa on myös taiteilijaresidenssi, ja siellä järjestetään kesäisin konsertteja.
Ruokakulttuuri
Mäntyharjun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sikakaali, joka on padassa haudutettua sianlihaa ja haudutusliemessä kypsennettyä kaalia, sekä karpalokiisseli.
Harrastus- ja liikunta-aktiviteetteja
Mäntyharjulla toimii urheiluseura Mäntyharjun Virkistys, jonka toiminnan piiriin kuuluu useita lajeja, kuten lentopallo, hiihto, pesäpallo ja salibandy.
Mäntyharjulla toimii myös jalkapalloseura Mäntyharjun Jäntevä (MäJä). Seura on perustettu 1921 ja toimi aiemmin urheilun yleisseurana. Edustusjoukkue pelasi vuonna 2016 miesten 6. divaria. Sillä on myös lukuisia juniorijoukkueita. Real Mäntyharju puolestaan pelasi talvella 2014–2015 paikkakunnan historian ensimmäisenä joukkueena futsalia piirin sarjoissa, kun se osallistui Kaakkois-Suomen kolmosdivisioonaan.
Mäntyharjun Ratsastajat on vuonna 1998 perustettu Suomen Ratsastajainliitto ry:n jäsenseura.
Suomen Latu ry:n jäsenyhdistyksen Mäntyharjun Reissupolku ry:n lajeina ovat mm. retkeily, pyöräily, melonta ja hiihto.
Liikenneyhteydet
Mäntyharjun keskustan läpi kulkee Savon rata, jota pitkin junamatka Mikkeliin kestää n. 25 minuuttia ja Kouvolaan n. 40 minuuttia. Elokuusta 2014 alkaen kaikki Savon radalla kulkevat matkustajajunat pysähtyvät Mäntyharjun asemalla. Mäntyharjun länsiosien läpi kulkee valtatie 5 ja itäosien läpi valtatie 15. Kuntakeskuksesta on suora yhteys seututietä 419 pitkin valtatielle 5 Vihantasalmen liittymään sekä seututietä 368 pitkin Uutelan liittymään.
Mäntyharjun lähimmät kaupungit ovat Heinola, Mikkeli, Kouvola, Lahti ja Lappeenranta.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Iso-Pappilan päärakennus. Mäntyharjun nähtävyyksiä
Foundry Group
Foundry Group on yhdysvaltalainen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana varhaisen vaiheen yrityksille. Foundry Group toimii päätoimipaikastaan, Boulderista, Coloradosta käsin koko Pohjois-Amerikassa. Yrityksen perustajajäsen Brad Feld pitää yhtä alan tunnetuimmista blogeista.
Aaltofunktio
Aaltofunktio on kvanttimekaniikan tapa kuvata hiukkasta. Aaltofunktio on yleisesti kompleksinen suure, jonka itseisarvon neliö, todennäköisyysamplitudi |\psi|^2(tarkasti ottaen tulo kompleksikonjugaattinsa kanssa \psi\psi^*) kuvaa hiukkasen esiintymisen todennäköisyystiheyttä tiettynä hetkenä tietyssä pisteessä: (tässä \psi ei ole ajan funktio).
Klassinen hiukkanen vs. kvanttimekaniikan aaltofunktio
Klassisen fysiikan mukaan hiukkanen on paikallistunut tiettyyn pisteeseen tietyllä hetkellä, ja sen paikka ja nopeus voidaan tietää äärettömän tarkasti samanaikaisesti. Kvanttimekaniikassa hiukkanen ei kuitenkaan esiinny paikallistuneena tiettyyn pisteeseen, vaan sen paikan ja liikemäärän määrityksessä on aina tietty epävarmuus (ks. Heisenbergin epätarkkuusperiaate). Tämä ajattelutapa on seurausta kokeista, joissa hiukkaset ilmentävät itseään aaltoina (Thompsonin elektronidiffraktio, esimerkiksi).
thumb|200px|Tässä k_0 = 1, ja d = 4. Tulosta voidaan havainnollistaa seuraavan yksiulotteisen esimerkin avulla. Tiedetään, että hiukkanen on paikallistunut avaruudessa ja tarvitaan myös sitä kuvaava aaltofunktio \psi noudattamaan edellä mainittua todennäköisyystiheysominaisuutta. Kvanttimekaanisesti ajatellaan siis paikallistunutta aaltofunktiota hiukkasena. Lähdetään liikkeelle täysin paikallistumattomasta aaltofunktiosta, eli jonka paikkaa ei tiedetä lainkaan: kosiniaallosta, jossa. Kosiniaalto on muodoltaan samankaltainen kuin siniaalto, ja sellaisenaan se on määritelty negatiivisesta äärettömästä positiiviseen äärettömään. Kun laitetaan päällekkäin useampia kosiniaaltoja (eli rakennetaan \psi:n Fourier-sarjalla), joiden aaltoluvut k eroavat hieman toisistaan, jossain kohdissa aaltofunktiot kumoavat toisensa, kun taas jossain kohdissa ne vahvistavat toisiaan. Valitsemalla k:t sopivasti voidaan luoda lokalisoitunut aaltopaketti. Tässä käytetään binomijakaumaa kertoimille, jotta saadaan suurin piirtein Gaussin käyrän rajaama paketti (ks. kuva): (normalisoi jakamalla ). Mitä paikallistuneempi paketti halutaan, eli mitä tarkemmin halutaan tietää sen paikka, sitä suurempi jakauma tarvitaan k_0:ssa. Täten paikallistunut aaltofunktio hiukkaselle tarvitsee jakauman liikemäärässä, koska. Täten mitä pienemmäksi epävarmuus paikassa vähenee, sitä suuremmaksi epävarmuus liikemäärässä kasvaa.
Aaltofunktion sovellukset
Koska todennäköisyys sille, että hiukkanen ylipäänsä on jossain, on yksi, on toteuduttava normittumisehto. Niin sanotuissa sirontatiloissa tällainen normittaminen ei kuitenkaan yleensä onnistu. Aaltofunktion ja sen derivaatan on oltava jatkuvia. Jos potentiaali on epäjatkuva, voi aaltofunktion derivaatassa esiintyä epäjatkuvuus.
Aaltofunktiolla voimme myös selittää havainnon, että yksittäiset fotonit noudattavat tuttua diffraktiokuviota Youngin kaksoisrakokokeessa. Klassisesti tämä on mahdotonta, koska fotonihiukkasen on mentävä jommastakummasta raosta eikä se voi diffraktoida toisen fotonin kanssa. Kuitenkin fotonit ovat ”tietoisia” toisestakin raosta ja luovat diffraktiokuvion. Kvanttimekaniikassa ongelmaa ei ole, sillä fotonille voidaan löytää aaltofunktioratkaisuja, joiden mukaan se ”kulkee” molempien rakojen läpi samanaikaisesti diffraktoiden itsensä kanssa.
Aaltofunktiot klassisessa aaltomekaniikassa
Aaltofunktion käsitettä voidaan hyödyntää myös klassisille aalloille. Esimerkiksi mekaanisen aallon aaltofunktio kuvaa väliaineen hiukkasjoukon siirtymiä (aallon muotoa ja kulkusuuntaa) tietyllä hetkellä. Tarkastellaan esimerkkinä yksiulotteista, vakiomuotoista ja poikittaista aaltoa, joka kulkee narussa maahan nähden positiiviseen x-suuntaan nopeudella v. Naru väliaineena noudattaa Hooken lakia. Y-akseli määritellään suuntaan, joka on kohtisuora aallon etenemissuuntaan nähden. Nopeudella v aalto kulkee ajan t kuluessa matkan vt maahan nähden. Jos aaltoa tarkastellaan Maan suhteen nopeudella v liikkuvassa koordinaatistossa M, johon nähden aallon nopeus on nolla, voidaan narun minkä tahansa hiukkasen siirtymä y-suunnassa esittää liikkumatonta aaltoa kuvaavan "ajasta riippumattoman aaltofunktion" f arvona DMy = f(xM). Jos taas tilannetta tarkastellaan Maan koordinaatistossa, jossa aallon nopeus on v, koordinaatti x = xM - vt, ja tarvitaan "ajasta riippuvaa aaltofunktiota" f(x,t) kuvaamaan kohdassa x olevan hiukkasen siirtymää hetkellä t. Voidaan osoittaa, että ajasta riippuvan aaltofunktion yleinen muoto harmoniselle aaltoliikkeelle on aallon kulkusuunnasta riippuen joko f(x-vt) tai f(x+vt), jossa f(x) on aallon muodon määrittävä funktio, esimerkiksi sin(k(x-vt)). Tulos seuraa siitä, että aaltofunktio f(xM) aallon suhteen liikkumattomassa koordinaatistossa saa maan suhteen liikkumattomassa koordinaatistossa muodon f(x-vt), missä x on Maan koordinaatiston koordinaatti. Näin ollen mielivaltaisen narupartikkelin siirtymä Maan koordinaatistossa y-akselin suhteen on niin ikään DY = f(x-vt) samoin merkinnöin. Tulokset voidaan yleistää myös useampiulotteisille aalloille.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestetään joka toinen vuosi. Sen järjestää Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailualtaan pituus on 25 metriä.
Bob Cortner
Bob Cortner (16. huhtikuuta 1927 – 19. toukokuuta 1959 ) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija. Hän osallistui urallaan kahteen Formula 1:n MM-sarjaan kuuluneeseen Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1958–59, mutta karsiutui molemmista. Cortner kuoli vuonna 1959 Indianapolis 500 -kilpailun harjoituksissa, kun hänen autonsa suistui ulos radalta ja törmäsi seinään.
Romaani
thumb|upright|[[Aarresaari-romaanin vuoden 1911 painoksen kansikuva.]] Romaani on laaja proosamuotoinen, sepitteellinen kirjallinen teos. Romaani on 1800-luvulta lähtien ollut kaunokirjallisuuden hallitseva lajityyppi.
Romaani on kirjallisuudenlajeista moniaineksisin ja joustavin – laajuutensa ansiosta siihen on mahdollista sijoittaa monenlaisia tekstiaineksia, henkilöhahmoja, dialogia, kuvausta sekä monimutkaisia juonirakenteita. Länsimaisen kirjallisuuden traditiossa sana romaani (roman) juontaa 1100-luvun Ranskasta, jossa sitä käytettiin alkuaan mistä tahansa kansankielellä eli lingua romanalla kirjoitetusta proosatekstistä.
Romaani eroaa novellista pituutensa ja monimutkaisemman rakenteensa puolesta, mutta joskus romaanin ja novellin ero voi olla vaikeasti määriteltävissä. Joitakin satasivuisia tekstejä lasketaan vielä novelleiksi ja toisaalta on olemassa pienoisromaaneja, joista esimerkiksi Samuel Beckettin Huonosti nähty huonosti sanottu on vain 50-sivuinen.
Vaikka ehdottomia määritelmiä ei ole, luetaan seuraavat ominaisuudet usein romaanin tunnusmerkeiksi:
Romaani sijoittuu usein tunnistettavaan paikkaan ja aikaan. Yleensä tietyt henkilöhahmot ovat kertomuksessa keskeisempiä eli teoksella on yksi tai useampia päähenkilöitä, ja romaani kuvaa juonen kautta tiettyä muutosta ja kehitystä näissä henkilöhahmoissa.
Historia
Romaania muistuttavia pitkiä proosateoksia on kirjoitettu Euroopassa ja muualla maailmassa jo antiikin aikoina. Antiikin aikana romaania ei kuitenkaan vielä määritelty, koska se ei ollut arvostettu kirjallisuudenlaji. Pitempiä proosateoksia kutsuttiin kreikaksi muun muassa nimillä historia, mythos, drama tai plasma, latinaksi taas nimellä fabula. Niiden aiheina olivat yleensä rakkaus ja seikkailut, Roomassa usein eroottiset teemat. Antiikin aikaisia romaanin alkumuotoja ovat miletolaiset tarinat, Heliodoroksen, Lukianoksen, Petroniuksen ja Apuleiuksen kertomukset. Myös homeeriset eepokset voidaan käsittää romaanin esiasteeksi. Egyptissä kirjoitettiin noin 1200 eaa. kirjallisuutta, jossa oli romaanimaisia piirteitä, esimerkiksi Kuolleiden kirja ja Sinuhen tarina.
Nykyisenkaltainen romaani alkoi kehittyä vasta keskiajalla, jolloin romaani eriytyi eepoksesta omaksuen ilmaisutavoikseen proosamuodon ja kansankielen. Käsitteenä romaani (roman) on alun perin merkinnyt lingua romanalla eli latinaan pohjautuneella kansankielellä kirjoitettua proosatekstiä.
Romaani yleistyi renessanssin aikana, ja sen suosio kasvoi vuonna 1605 julkaistun Miguel de Cervantesin Don Quijoten ilmestymisen jälkeen. Don Quijote merkitsi uudenaikaisen, individualismia korostavan romaanin syntyä. Myös Daniel Defoen vuonna 1719 julkaistu Robinson Crusoe oli suuri menestys, ja vahvisti romaanin asemaa kirjallisuuden muotona.
Hallitsevaksi kaunokirjallisuuden lajiksi romaani nousi 1800-luvun realismin myötä, ja se on säilyttänyt valta-asemansa nykypäivään asti.
Avainromaani
Avainromaanissa keskeisillä henkilöillä ja heihin liittyvillä tapahtumilla on selvästi tunnistettavat vastineet todellisuudessa. Romaanissa henkilöiden nimet on kuitenkin yleensä muutettu toisiksi. Lajityyppinä avainromaani syntyi Ranskassa 1600-luvulla, jolloin sitä edusti esimerkiksi Madeleine de Scudéryn kymmenosainen teos Artaméne, ou le Grand Cyrus (1649-53). Muita huomattavia avainromaaneja ovat muun muassa Ernest Hemingwayn Ja aurinko nousee ja Simone de Beauvoirin Mandariinit. Tunnettuja suomalaisia avainromaaneja ovat Hannu Salaman Tapausten kulku ja Helvi Hämäläisen Säädyllinen murhenäytelmä.
Dokumenttiromaani
Dokumenttiromaani perustuu tositapahtumiin sekä niiden pohjalta laadittuihin dokumentteihin. Se on alun perin ranskalaisten Edmond ja Jules de Goncourtin 1860-luvulla käyttöön ottama termi. Goncourt-veljekset asettivat romaanin tehtäväksi yhteiskunnallisen ja psykologisen tutkimuksen. Naturalistisissa ja äärimmäisen yksityiskohtaisissa teoksissaan he paneutuivat muun muassa mielisairaiden ja köyhälistön elämään.
Nykyisin dokumenttiromaanilla tarkoitetaan romaania, joka perustuu suurimmaksi osaksi asiakirjoihin ja erilaiseen arkistoaineistoon. Kuuluisia esimerkkejä dokumenttiromaanista ovat Theodore Dreiserin Amerikkalainen murhenäytelmä ja Truman Capoten Kylmäverisesti. Tunnettu suomalainen dokumenttiromaani on Paavo Rintalan Lakko, joka kuvaa Kemin satamalakkoa.
Elämäkertaromaani
Elämäkertaromaani kertoo yleensä tunnetun julkisuuden henkilön elämänvaiheista ja yhdistelee faktatietoa fiktiiviseen ainekseen. Elämäkertaromaaneja kirjoitetaan etenkin kirjailijoista, taiteilijoista ja poliitikoista. Elämäkertaromaanissa käsitellään kohteen uraa yleensä pitkältä ajalta, mutta joskus romaani painottuu kohteen identiteetin ja tulevaisuuden näkymien kannalta ratkaisevaan ajanjaksoon. Moni elämäkertaromaani lähtee autofiktiivisen romaanin tapaan liikkeelle taiteilijan elämän loppupäästä ja hakee hänen uralleen merkitystä takautuvasti huippukohtien kautta.
Fantasiaromaani
Fantasiaromaani kertoo arkitodellisuudelle vieraista, sadunomaisista tai myyttisistä tapahtumista. Fantasiaromaaneissa esiintyy usein kansanperinteestä tuttuja taruolentoja, kuten lohikäärmeitä tai kääpiöitä. Esimerkkejä fantasiaromaaneista ovat J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta ja Johanna Sinisalon Ennen päivänlaskua ei voi.
Historiallinen romaani
Historiallisen romaanin tapahtumat sijoittuvat menneisyyteen, esimerkiksi antiikin Rooman tai keskiaikaan. Joskus historiallinen romaani voi olla allegoria kirjoitushetkensä aikakaudesta. Tunnetuin suomalainen historiallinen romaani on Mika Waltarin Sinuhe egyptiläinen.
Kehitysromaani
Kehitysromaanissa on keskeistä henkilön sisäisen ja ulkoisen kehityksen sekä persoonallisuuden kypsymisen kuvaus myötä- ja vastoinkäymisten kautta. Romaanilaji syntyi alun perin Saksassa 1700-luvulla, jossa sitä kutsuttiin nimellä Bildungsroman. Tunnettuja esimerkkejä kehitysromaanista ovat Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset, Charles Dickensin David Copperfield ja Toivo Pekkasen Tehtaan varjossa.
Kirjeromaani
Kirjeromaani rakentuu kirjeistä tai kirjeenvaihdosta. Tämä romaanin alalaji oli erityisen suosittu Euroopassa 1700-luvulla, ja naiskirjailijoilla oli merkittävä rooli sen muotoutumisessa. Esimerkkejä ovat Johann Wolfgang von Goethen Nuoren Wertherin kärsimykset ja Choderlos de Laclos’n Vaarallisia suhteita. Myös ensimmäinen Suomessa ilmestynyt romaani, Fredrika Wilhelmina Carstensin Murgrönan, on muodoltaan kirjeromaani.
Päiväkirjaromaani
Päiväkirjaromaani rakentuu päähenkilönsä ja kertojansa päiväkirjamerkinnöistä. Esimerkki päiväkirjaromaanista on Georges Bernanos'n Maalaispapin päiväkirja.
Rakkausromaani
Rakkausromaanissa tarina keskittyy kahden henkilön välisen rakkauden ympärille. Romanttinen rakkaus on luonteeltaan seksuaalista ja toteuttaa idealistista rakkauskäsitystä. Rakkausromaani vahvistaa sen yhden ainoan myyttiä, jossa täydellistyminen voi tapahtua. Sukupuolieron vuoksi rakkausromaaneissa päähenkilöt toteuttavat maskuliinisiksi ja feminiiniksi luokiteltuja kulttuurisia piirteitä. Näitä piirteitä miesten kohdalla ovat erityisesti voimakkuus, aktiivisuus ja rationalismi. Nainen kuvataan tyypillisesti hieman passiivisemmaksi, tunteelliseksi ja herkäksi. Sankarittaret ovat myös kauniita: jos naiset eivät pidä itseään kovin viehättävinä, heillä on jokin kompensoiva erityispiirre. Rakkausromaanin tyypillisiä mieshahmoja on yleensä vain kaksi: voimakas ja maskuliininen, vaikeasti taltutettava sankari ja feminiinisiä piirteitä omaava tunteellinen mies.
Rakkausromaanit ovat omalta osaltaan rakentaneet länsimaisen kulttuurin piirissä yleiseksi muodostunutta käsitystä rakkauden ainutlaatuisuudesta. Rakkausromaanit uusintavat ja toistavat vakiintuneita konventioita ja representaatioita romanssikaavallaan. Samalla ne myös tuottavat rakkauden jo yleisesti omaksuttua kieltä. Tyypillisessä rakkausromaanissa tarinan loppu on onnellinen, ja monien vaikeuksien ja väärinkäsitysten jälkeen pääpari saa toisensa. Rakkausromaaneiden kirjoittajia ovat muun muassa Danielle Steel ja Catherine Cookson.
Rikosromaani
Rikosromaani kertoo rikoksesta, sen tapahtumisesta ja selvittämisestä. Rikosromaaneissa juoni punoutuu rikoksen ja rikollisen motiivien selvittämisen ympärille. Lajityyppi on saanut alkunsa 1700-luvulla.
Rikosromaani on lajina monipuolinen ja monimuotoinen. Osa teoksista on kaavamaista viihdettä, osassa taas pohditaan kunnianhimoisesti yhteiskunnallisia ja psykologisia aiheita. Esimerkki rikosromaanista on Matti Yrjänä Joensuun Harjunpää ja poliisin poika. Kun dekkari kertoo tarinan rikollisen näkökulmasta, kyseessä on rikosromaani. Henkilöt ja heidän motiivinsa kuvataan tarkasti, ja rikoksen suunnittelu, valmistelu ja toteuttaminen ovat kerronnan kohteita. Lukijan oletetaan samastuvan näin rikolliseen ja toivovan vilpittömästi että rikos onnistuisi ja että poliisit epäonnistuisivat.
Tieteisromaani
Tieteisromaanit käsittelevät asioita, jotka nousevat tieteen luomista mahdollisuuksista – joko lisäten mukaan mielikuvituksellisia piirteitä, tai pitäytyen tiukasti tieteellisissä tosiasioissa. Ne sijoittuvat tyypillisesti kaukaiseen tulevaisuuteen. Keskeisiä aiheita voivat olla esimerkiksi maan ulkopuolinen äly, kaukaiset planeetat, avaruussiirtokunnat ja tähtimatkat. Tunnettu esimerkki on muun muassa Arthur C. Clarken 2001: Avaruusseikkailu.
Yhdenpäivänromaani
Yhdenpäivänromaani on nimensä mukaisesti romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen päivään. Tunnettuja yhdenpäivänromaaneja ovat muun muassa Joel Lehtosen Putkinotko, Volter Kilven Alastalon salissa, Antti Tuurin Pohjanmaa, Aleksandr Solženitsynin Ivan Denisovitšin päivä ja James Joycen Odysseus.
Maailmankirjallisuuden merkkinimiä
Yksi maailmankirjallisuuden merkittävimmistä romaaneista on Cervantesin vuonna 1605 ilmestynyt Don Quijote de la Mancha. 1800-luvulla julkaistuista romaaneista klassikkoasemassa ovat muun muassa Charles Dickensin Oliver Twist, Fjodor Dostojevskin Rikos ja rangaistus ja Leo Tolstoin Sota ja rauha, Victor Hugon Kurjat ja Herman Melvillen Moby Dick. Suomenkielisen romaanin suurin klassikko on Aleksis Kiven Seitsemän veljestä.
Suomalaisia romaanikirjailijoita
Erääksi ensimmäiseksi suomenkieliseksi romaaniksi katsotaan Aleksis Kiven Seitsemän veljestä (1870). Suomenkielisten pienoisromaanien kirjoittajana taas on kunnostautunut ennen muuta Mika Waltari. Klassikoihin kuuluvat myös Väinö Linnan pääteokset Tuntematon sotilas ja Täällä Pohjantähden alla -trilogia.
Dieselsähköinen voimansiirto
thumb|250px|Dieselsähköinen [[Dr16|Dr16-veturi.]]
Dieselsähköinen voimansiirto on menetelmä, jossa kulkuneuvon, yleensä laivan tai veturin dieselmoottoriin on kytketty sähkögeneraattori, josta syötetään sähkövirtaa sähkömoottoreille, jotka toimivat varsinaisina ajomoottoreina. Vanhemmissa konemalleissa kyseessä oli tasavirta, koska tällä virralla voidaan käyttää suoraan käyttömoottoreita, mutta nykyään suositaan invertteri- eli taajuusmuuttajakäyttöä, jossa tasavirrasta tehdään halutun taajuista vaihtovirtaa. Nykyisin invertteriä syöttävää tasavirtaa tuotetaan vaihtovirtageneraattorilla; koneistoon on tätä varten liitetty tasasuuntaussillat. Invertterikäyttö tekee mahdolliseksi käyttää miltei huoltovapaita oikosulkumoottoreita.
Vetureissa voidaan erottaa vanhempi tasavirtakäyttö, jossa oli dieselmoottoriin kytketty, joko tasavirtageneraattori, tai vaihtovirtageneraattori, jonka virran tasasuuntauksen yhteydessä joissakin tapauksissa käytettiin säätöelementteinä tyristoreja. Ajomoottoreina käytettiin tasavirtamoottoreita. Dieselsähköisiä vetureita ovat Suomessa olleet Dr12, Dr13, Dr15, Dr16, Dr18 ja Dr19.
Maantieliikenteessä hybridiauto toimii samalla periaatteella, kuitenkin niin, että sähköenergiaa varastoidaan myös ajoakkuihin.
Historiaa
left|thumb|200px|Panssarilaiva Väinämöinen Eräs ensimmäisistä dieselkoneilla varustetuista aluksista (aivan ensimmäinen oli tanskalainen M/S Selandia ), venäläinen jokitankkeri Vandal oli myös ensimmäinen dieselsähköisellä koneistolla varustettu alus. Yhdysvaltain laivasto otti 1920-luvulta alkaen käyttöön höyryturbiini-sähkökäyttöisiä taistelulaivoja.
Suomessa dieselsähkökoneistot asennettiin ensimmäisinä panssarilaiva Väinämöiseen 1929 ja myöhemmin sisaralus Ilmariseen. Kolmas oli jäänmurtaja Sisu vuonna 1939. Vuodesta 1954, kun jäänmurtaja Voima valmistui, kaikki suomalaiset jäänmurtajat on varustettu dieselsähköisellä koneistolla.
Seuraava suuri kehitysaskel oli tarkastusalus Saaristo, joka valmistui vuonna 1965 Reposaaren Konepajalla Porissa. Aluksessa käytettiin koneiston säätötekniikassa ensi kerran puolijohdetekniikkaa, ns. syklokonverttereita, joka nopeasti osoittautuikin oikeaksi kehityskuluksi, ja asennettiin sittemmin ensin jäänmurtaja Varmaan (Wärtsilä Oy Helsingin telakka 1968) ja sen jälkeen valmistuneisiin jäänmurtajiin sekä vuonna 1975 myös Saariston sisarlaiva Suuntaan.
Dieselsähköinen voimansiirto on yleistynyt laivoissa. Järjestelmään lisätään nykyään useimmin myös ns. ruoripotkurit. (Esimerkiksi ABB:n "Azipod") Tässä järjestelmässä potkurit sähkömoottoreineen ovat kääntyviä, toisin sanoen erillistä peräsintä ei enää tarvita. Alusta ohjataan kääntämällä moottoripakettia. Menetelmä antaa alukselle perinteistä ohjausjärjestelmää paremman ohjattavuuden. Suuren potkuriakselia pyörittävän mäntämoottoripääkoneen jäädessä pois, laivan värinöiden hallinta on helpompaa.
Taivaanpallo
thumb|Maapallo pyörimässä taivaanpallon sisällä. Punaisella katkoviivalla Auringon rata eli [[ekliptika.]] Taivaanpallo on kuviteltu pallopinta, jonka keskipisteessä katsoja on ja jolla taivaankappaleet näyttävät sijaitsevan.
El Molinón
Estadio Municipal El Molinón on jalkapallostadion, joka sijaitsee Gijónissa Espanjassa. Kaupungin jalkapallojoukkue Sporting Gijón pelaa siellä kotiottelunsa. Se on Espanjan jalkapalloilussa vanhin käytössä oleva stadion. Ensimmäinen virallinen ottelu stadionilla pelattiin 22. huhtikuuta 1917, kun Sporting ja Arenas Club kohtasivat Espanjan cupissa. Stadionilla on myös pelattu vuoden 1982 jalkapallonmaailmanmestaruuskilpailuiden otteluita ja vuoden 1920 Copa del Rey -loppuottelu FC Barcelonan ja Athletic Bilbaon välillä.
Taivaanpallo
Taivaanpallo on viimeistään 2 500 vuotta sitten kehitetty ajatus pallosta, joka ympäröi maapalloa. Ihmiset ymmärsivät jo antiikin aikoina, että maapallo on pallomainen, ja he hahmottivat tähdet taivaanpallon reikinä tai jollain muulla tavalla taivaanpalloon liittyvinä valoina. Taivaanpalloa ei ole todellisuudessa olemassa, sillä tähdet ovat kaukaisuudessa eri etäisyyksillä sijaitsevia kaasupalloja. Taivaanpallon näennäinen pyörimisliike Maan ympäri taas johtuu Maan omasta pyörimisestä. Taivaanpallo on kuitenkin edelleen käyttökelpoinen käsite, ja ajatus pyörivästä taivaanpallosta helpottaa tähtitaivaan tarkkailua.
El Molinón
Sporting Gijón hankki stadionin omistukseensa 20. joulukuuta 1924. Stadionilla vuonna 1931 riehunut tulipalo pakotti kuitenkin Sportingin palauttamaan sen kaupungin omistukseen vuonna 1944.
1982 MM-kilpailuiden ottelut El Molinónilla
Molinólilla pelattiin vuoden 1982 maailmanmestaruuskilpailuiden alkulohkon otteluita Algerian, Chilen, Itävallan ja Länsi-Saksan välillä.
Taivaanpallo
Taivaanpallon kohteet ilmoitetaan leveysastetta vastaavana deklinaationa δ ja pituusastetta vastaavana rektaskensiona α. Taivaanpallon kohteen suunta määritellään tuntikulmana. Jokin taivaankappale, esimerkiksi Aurinko, Kuu, planeetta tai tähti on tietyllä korkeudella ja tietyssä suunnassa, eli kappaleella on kulmakorkeus ja atsimuutti.
Maan pyörimisakseli osoittaa taivaanpallon pohjoiseen ja eteläiseen taivaannapaan, joiden näennäiseen suuntaan Maan pyöriminen ei vaikuta. Navoilta katsottuna taivaannavat ovat suoraan yläpuolella ja päiväntasaajalla aivan horisontissa. Taivaannavan korkeus riippuu leveysasteesta. Jos ollaan leveysasteella 60, pohjoinen taivaannapa on samoin 60 asteen korkeudella. Tällä korkeudella on suunnilleen Pohjantähti.
Pohjoisnavalla nähdään vain taivaanpallon pohjoispuoliskon tähdet ja etelänavalla eteläpuoliskon tähdet. Päiväntasaajalla vuoden aikana voidaan nähdä koko taivaanpallo.
Taivaanrannan yläpuolella näkyvää osaa taivaanpallosta kutsutaan taivaankanneksi. Taivaanpallon havaitsijan pään päällä oleva kohta on taivaanlaki eli zeniitti ja jalkojen alla oleva, "maan sisässä" oleva suunta nadiiri.
O Kerstnacht, schoner dan de dagen
Seuraten kreikkalaista traditiota kuorolualun esittämisessä, van den Vondel liitti näytöksen loppuun puhuttuna tai laulettuna esitettyjä ajatuksia, jotka olivat irrallaan näytelmän sisällöstä. Kolmas näytös päättyy siihen, että klarissalaisnunnat laulavat kappaleen nimeltä "Rey van Clarissen" (klarissalaisten reitanssi).
Tämä tanssi alkoi myöhemmin elää omaa elämäänsä ja löysi tiensä joulunviettoon. Vuonna 1644 se otettiin mukaan hollantilaiseen Livre Septième –nimiseen laulukirjaan (Livre Septième, dat is het boeck vande zangh-kunst, ‘Seitsemäs kirja eli laulutaidon kirja’.
Ei ole varmaa, kuka oli melodian ja polyfoniset fraasit säveltänyt, mutta usein ne pannaan joko Cornelis Padbruén tai Dirk Janszoon Sweelinckin nimiin.
Vielä 1900-luvulla tästä sävelmästä tehtiin uusia sovituksia, esim. Gaston Feremansin sovitus neliääniselle kuorolle. samoin ilmestyi hollantilaisen kirkkomuusikon Jan van Biezenin adaptaatio. Viimemainittu ei pitänyt tavanomaisesta versiosta — hänen mielestään oktaavin nousu "Kerstnachtissa" ei ollut hyvä — ja niinpä hän sävelsi vuonna 1973 uuden version, joka on mukana virsikirjassa "Liedboek voor de Kerken" (‘kirkon virsikirja’).
Tämä laulu sai jonkin verran kuuluisuutta, kun hollantilainen progressiivisen rockin yhtye Focus sisällytti kaksi säkeistöä tätä laulua teokseensa Hamburger Concerto, missä se voidaan kuulla noin 15 minuutin kohdalla.
Laulun kolme ensimmäistä säkeistöä, Joost van den Vondelsin käyttämällä ortografialla, ovat seuraavat:
Virsikirjassa "Liedboek voor de Kerken" on viisi tämän laulun kahdeksasta säkeistöstä. Lause Wat kan de blind staatzucht brouwen wanneer ze raast uit misvertrouwen (‘mitä sokea pyrkimys valtaan saa aikaan, jos se raivoaa epäilyksen voimalla’) mainitaan usein Alankomaissa, kun on puhe brutaalista politiikasta ja tyranniasta.
Charles Correll
Charles Correllilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Lisäksi hän on päässyt sekä Radio Hall of Fameen (1988), että NAB Hall of Fameen (1977).
Ann Wagner
Ann Louise Wagner (o.s. Trousdale, s. 13. syyskuuta 1962 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, joka edustaa Missourin 2. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. Hän toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Luxemburgissa vuosina 2005–2009. Tätä ennen hän oli Missourin republikaanisen puolueen puheenjohtaja.
Mia Malmi
Mia Malmi on helsinkiläinen toimittaja ja bloginpitäjä.
Ann Wagner
Wagnerilla on kolme lasta puolisonsa Raymond Wagnerin kanssa.
Crest of a Knave
Crest of a Knave on Jethro Tullin vuonna 1987 julkaisema musiikkialbumi. Albumi voitti Grammyn parhaasta Hard rock/metallialbumista vuonna 1989.
Urpo Leppänen
Urpo Olavi Leppänen (10. helmikuuta 1944 Polvijärvi – 14. maaliskuuta 2010 Forssa) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1979–1991 ja Kalevi Sorsan IV hallituksen työvoimaministerinä 1983–1987.
Leppänen toimi SMP:ssä puoluesihteerinä (1972–1977 ja 1979–1984) ja varapuheenjohtajana. Koulutukseltaan hän oli valtiotieteen maisteri.
Crest of a Knave
Osa levyn kappaleista käsittelee myös erilaisia ammatteja kertojanäkökulmasta, kuten rakennustyöläinen ("Steel Monkey"), maanviljelijä ("Farm On The Freeway"), sotilas ("Mountain Men") ja kiertuemuusikko ("Said She Was A Dancer", "Budapest".)
Urpo Leppänen
Varhaiset vaiheet
Leppänen syntyi Polvijärvellä Hukkalan kylässä jatkosodan aikana. Sodan päätyttyä perhe asettui asumaan kylään. Perheen isä Reino Leppänen oli autonkuljettajana paljon poissa kotoa, ja äiti Tyyne Kiiskinen hoiti kodin käytännön järjestelyt. Vuonna 1956 Reino Leppänen ryhtyi pitämään Esso-huoltoasemaa, jossa myös Urpo Leppänen aloitti työnteon 12-vuotiaana. Hän harrasti aktiivisesti liikuntaa Polvijärven Urheilijoissa.
Crest of a Knave
Levyn synty
1980-luvun alussa Jethro Tullin luultiin jo lopettavan uransa johtuen kolmesta surkeasti myyneestä ja arvosteluissa huonosti menestyneistä albumeistaan, A:sta, Broadsword and the Beast:sta ja Under Wraps:sta, jotka olivat tyylilajiltaan elektronista rockia (tai syntetisaattoripainotteista folk rockia "Broadswordin" tapauksessa.) Vuoden 1984 Under Wraps -kiertue jouduttiin keskeyttämään Andersonin äänen kadotessa kokonaan. Äänensä menetyksestä johtuen Andersonin ääniala madaltui merkittävästi ja Jethro Tull piti parin vuoden mittaisen tauon. Kuitenkin vuonna 1986 alkoi elää idea kokonaan uudesta Jethro Tull -albumista ja silloinen kolmihenkinen kokoonpano (Anderson-Barre-Pegg) ryhtyi valmistautumaan levytyksiä varten.
Urpo Leppänen
Varhaiset vaiheet
Leppänen aloitti koulunkäynnin vuonna 1951 Hukkalan vastaperustetussa kyläkoulussa, josta hän jatkoi Polvijärven kunnalliseen keskikouluun ja vuonna 1960 Joensuun lyseoon. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963. Leppänen pääsi opiskelemaan Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteelliseen tiedekuntaan, mutta kiinnostui tilastotieteestä ja vaihtoi valtiotieteelliseen tiedekuntaan. Tilastotiedettä opetti professori Leo Törnqvist, ja Leppänen opiskeli myös filosofiaa akateemikko G. H. von Wrightin ja professori Jaakko Hintikan johdolla sekä kansantaloustiedettä muun muassa professori Pentti Pöyhösen oppilaana. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1967.
Crest of a Knave
Levyn synty
Andersonin äänen madaltuessa Jethro Tullille ominainen seksuaalisten teemojen käsittely ei kadonnut; levyn ehkäpä tunnetuin kappale Budapest kuvaa intiimiä hetkeä paikallisen tarjoilijatytön kanssa. Yhtye päätti myös kolmen aiemman levyn huonoista kokemuksista huolimatta sisällyttää uutukaiselleen syntetisaattorin, joskin "Crestillä" syntetisaattorin käyttö oli huomattavasti kolmea aikaisempaa levyä hillitympää.
Urpo Leppänen
Varhaiset vaiheet
Yliopistovuosinaan Leppänen oli aktiivisesti mukana Karjalaisen Osakunnan (KO) toiminnassa. Vuonna 1965 hän nousi HYY:n edustajistoon KO:n listoilta ja vuonna 1967 HYY:n hallitukseen.
Leppänen työskenteli Tapaturmantorjunta-yhdistyksen tutkijana 1966–1969 ja tutkimuspäällikkönä vuosina 1969–1970 sekä Helsingin yliopiston tilastotieteen laitoksen assistenttina 1967–1968.
Crest of a Knave
Levyn synty
Levyn kansikuva muistuttaa perinteisten englantilaisten aatelissukujen vaakunoita. Levyn kannessa esiintyvään vaakunaan on pyritty lisäämään Jethro Tullille ominaisia elementtejä, kuten poikkihuilu ja musta kissa.
Urpo Leppänen
Nousu kansanedustajaksi
Leppänen valitsi poliittisen kantansa vuoden 1968 presidentinvaalien yhteydessä. John Kenneth Galbraithia ja Herbert Marcusea luettuaan hän päätyi Veikko Vennamon kannattajaksi. Syksyllä 1967 Leppänen liittyi SMP:n jäseneksi. Vuoden 1970 eduskuntavaaleissa Leppänen oli ensi kertaa SMP:n ehdokkaana Helsingissä saaden 252 ääntä. Pian vaalien jälkeen Vennamo pyysi Leppästä puolueen palvelukseen, mihin hän suostui ja jätti tutkijan uran. Vuosina 1970–1972 Leppänen oli SMP:n tiedotuspäällikkö ja vuosina 1972–1977 ja 1979–1984 puoluesihteeri. Hän oli myös SMP:n äänenkannattaja Suomen Uutisten vastaava päätoimittaja vuosina 1975–1984.
Leppänen nousi eduskuntaan Kymen läänin vaalipiiristä 10 219 äänellä vuonna 1979. Eduskuntavaaleissa 1983 hän sai viidenneksi eniten ääniä koko maassa (16 959 ääntä) ja teki vaalipiirin (edelleen voimassa olevan) ääniennätyksen. SMP:n vaalivoitto nosti puolueen hallitukseen ja Leppäsestä tuli työvoimaministeri. Hänen ministerikaudellaan säädettiin niin sanottu Lex Leppänen, jonka mukaan kuntien tuli järjestää työtä tietyn ajan työttöminä olleille. Laki perustui Rauman työvoimatoimiston johtajan Heikki Rinteen luomaan työllisyysmalliin, jota kutsutiin Rinteen malliksi. Laista luovuttiin 1990-luvun alun laman aiheuttaman suurtyöttömyyden vuoksi.
Crest of a Knave
Menestys
Levy keräsi kehuja kriitikoilta ja myi hyvin, mutta kaikkein suurin yllätys oli vasta luvassa: vuoden 1989 Grammy-gaalan erikoisgrammy parhaasta hard rock/metallialbumista meni Crest of a Knavelle. Gaalan ehdoton ennakkosuosikki oli Metallica. Itse yhtye ei ollut mukana kyseisessä gaalassa, koska todennäköisyys palkinnon saamiselle oli vähäinen. Kyseistä valintaa käytetään usein esimerkkinä Grammy-tuomariston tietämättömyydestä nykymusiikkia kohtaan, sillä Crest of a Knave koostuu lähinnä kevyestä rockmusiikista. Yhtye on sittemmin suhtautunut valintaan itseironisesti: Anderson kommentoi palkintoa sanoin "Flute is a heavy, metal instrument!" ("Huilu on raskas, metallinen soitin"; kaksoismerkitys huilun ulkomuodon ja heavy metal -genren välillä).
Urpo Leppänen
Nousu kansanedustajaksi
Vuosina 1976–1990 Leppänen vaikutti Polvijärven (1976–1978), Luumäen (1980–1984) ja Imatran (1984–1990) valtuustoissa.
Crest of a Knave
Menestys
Levyltä jäi elämään parikin Jethro Tull -klassikkoa, kuten "Farm On The Freeway" ja "Budapest". Sittemmin Budapest on vakiintunut yhtyeen livenumerona, ja kappale sisältyy usealle yhtyeen kokoelmalevylle.
Urpo Leppänen
Riidat ja paluu
Vaalikaudella 1987–1991 Leppänen riitautui Pekka Vennamon kanssa ja lähti SMP:stä vuonna 1989. Helmikuussa 1989 Leppänen perusti oman Vapaat demokraatit (Vade) -eduskuntaryhmän. Keväällä perustettiin tulevaa vaaliyhteistyötä varten myös Vapaa vaalirengas, jota johti Peter Fryckman. Vaalirengaskuviossa oli mukana myös Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) puheenjohtajana vuosina 1984–1990 toiminut Kyösti Lallukka. Joulukuussa 1989 Leppänen kävi yhteistyöneuvotteluja Uudistuspuolue Liberaalien kanssa. Niiden kariuduttua hän liittyi helmikuussa 1990 LKP:hen ja muodosti puolueen yhden hengen eduskuntaryhmän. Vade liittyi LKP:n osastoksi. Vuoden 1991 vaaleissa Leppänen putosi eduskunnasta. Hän sai vain 170 ääntä Uudellamaalla.
1980-luvun lopulla Leppänen meni mukaan yritystoimintaan. Hän perusti tietokonekaupan Imatralle ja ryhtyi kiinteistösijoittajaksi veljiensä kanssa. Lisäksi hänellä oli SKDL:n silloisen kansanedustaja Arvo Kemppaisen kanssa turistihotellihanke Kuubassa, joka jäi lopulta toteutumatta rahoittajien vetäytymisen vuoksi. Hotellihankkeessa oli mukana myös liikemies Peter Fryckman. Hankkeet kuitenkin kariutuivat ja konkursseista jäi Leppäselle kymmenien miljoonien markkojen velat.
Leppänen palasi SMP:hen heinäkuun 1993 puoluekokouksen alla. Hän olisi halunnut puoluesihteeriksi, mutta luopui ehdokkuudesta huomattuaan kannatuksen vähäisyyden. Vuoden päästä Leppänen valittiin varapuheenjohtajaksi. SMP:n toisena varapuheenjohtajana toimi samanaikaisesti Leppäsen entinen vaimo Marja-Leena Kaartinen. Eduskuntavaaleissa 1995 Leppänen sai 526 ääntä Helsingissä.