cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rosa ’Aurora’
Kuvaus
Aurora kasvaa noin 1,5–2 metrin korkuiseksi pensaaksi. Uudet versot ovat punertavanruskeita. Vanhetessaan ne muuttuvat harmaanruskeiksi. Versoissa on isoja piikkejä. Lehdet ovat pienikokoisia ja vihertävänharmaita. Kukinta alkaa Suomessa juhannukselta ja kestää 2–3 viikkoa. Kukat ovat puolikerrannaisia, kirkkaankeltaisia ja halkaisijaltaan 6–7 cm. Terälehtiä on noin 20. Heteet ovat kellanruskeat. Vasta-auenneen kukan tuoksu on voimakas, miellyttävä, raikas ja pimpinellaruusumainen. Kiulukat ovat mustia. Ruusu kasvattaa jonkin verran juurivesoja. Lajike menestyy lämpimässä ja suojaisessa paikassa, mutta sietää myös kuivuutta. Se menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–III.
Mertujärvi
Mertujärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pourunperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 29 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Sen kaakkoispäässä ja lounaisosassa on molemmissa lahdet. Kaakkoinen Pourunlahti on pitkä ja Kydönlahti leveä mutta matala. Lahdella on Kotasaari sekä kaksi suorantaista saarta. Lahtien väliin jää kaksi saarta, joista isoin on Antinsaari. Muut seitsemästä saarest ovay luotoja. Järven rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Ruoveden ja Virtain välinen kuntaraja kulkee järven keskilinjaa myöten. Etelässä se seuraa tulojokea ja pohjoisessa se kulkee Mertusalmen kautta Lahnalahteen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,1 metriä mpy. Järveen on johdettu muutama metsä- ja pelto-oja. Suurin vesimäärä tulee Pirttijärvestä alkavasta lasku-uomasta. Siinä on pudotusta 0,7 metriä. Mertujärven lasku-uoma on salmi, joka on niin leveä, että korkeusero Vaskiveteen on olematon.
Cassiodorus
Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator (noin 490 - noin 585) oli roomalainen poliitikko ja historioitsija. "Senator" on hänen sukunimensä, ei arvonimi.
Ryan Donowho
Ryan Wayne Donowho (s. 20. syyskuuta 1980, Houston, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja muusikko.
Donowho muutti Texasista Brooklyniin, New Yorkiin, jota hän kutsuu kodikseen. Brooklynissä hän on saanut mainetta soittamalla kaduilla ja pienissä baareissa. Ryanin isän nimi on Wayne, joka on myös Ryanin toinen nimi. Donowholla on isoveli, Matthew. On näytellyt ainakin O.C.ssä ja elokuvissa nimeltä Koti Maailman Laidalla - A home at the end of the World ja Bandslam.
Cassiodorus
Cassiodorus syntyi Scylaceumissa (Squillace) Etelä-Italiassa. Hän oli konsulina ostrogoottien kuninkaan Teoderik Suuren aikana. Hän kirjoitti goottien historiasta teoksen, joka ei ole säilynyt nykypäivään asti. Kuitenkin Jordanes käytti sitä kootessaan oman kirjansa goottien historiasta.
Uransa jälkeen Cassiodorus vetäytyi perustamaansa luostariin Vivariumissa, jossa hän alkoi kirjoittaa teologisia tutkielmia.
Luettelo Marttilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Marttilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Marttilan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Seán Ó Faoláin
Seán Proinsias Ó Faoláin (synt. John Francis Whelan) (22. helmikuuta 1900 Corkin kreivikunta – 20. huhtikuuta 1991 Dublin ) oli irlantilainen kirjallisuudentutkija ja kulttuurikriitikko. Ó Faoláinin romaaneja ja novelleja sävyttää tyypillisesti terävä ironia ja lyyrinen impressionismi. Hän kirjoitti myös elämäkertateoksia ja matkakuvauksia.
Heikki Kalha
Heikki Sakari Kalha (ent. Kronqvist, 1. syyskuuta 1931 Helsinki – 10. marraskuuta 1994 Helsinki ) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari.
Heikki Kalha kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1950, valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1957 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Toimittuaan aluksi Tyrvään tuomiokunnan notaarina vuosina 1958–1959 hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Kalha työskenteli avustajana Suomen YK-edustustossa vuonna 1960, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1963–1964, lähetystösihteerinä Madridissa vuosina 1964–1967 ja Tokiossa vuosina 1967–1969 sekä jaosto- ja toimistopäällikkönä ulkoministeriössä vuosina 1969–1974. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Beirutissa 1974–1977 ja samalla Ammanissa ja Kuwaitissa, sitten Ateenassa 1977–1980, Bonnissa 1980–1985, oli sitten ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1985–1988 ja toimi jälleen suurlähettiläänä Madridissa 1988–1990 ja Tokiossa 1990–1994.
Kauko Tulonen
Tulosen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Kalle Armas Tulonen ja puhtaaksikirjoittaja Hilda Sofia Kinnunen ja puoliso vuodesta 1940 sairaanhoitaja Sirkka Mirjami Ellonen. Tulonen tuli ylioppilaaksi Pieksämäen yhteiskoulusta 1934 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1938, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1939. Tulonen oli harjoittelija Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa, Metsähallituksen Sotkamon hoitoalueella 1938–1939, Kärkkäinen & Putkonen Oy:n palveluksessa Iisalmella 1939, Rauma Oy:n apulaismetsänhoitaja Tampereella 1938–1942, Rautatiehallituksen puutavaratoimiston Tampereen piirin apulaismetsänhoitaja 1940–1942 ja piirimetsänhoitaja 1942–1945 ja Rauma-Raahe Oy:n, vuodesta 1952 Rauma-Repola -osakeyhtiö, Tampereen piirin piirimetsänhoitaja 1945–1956 ja ylimetsänhoitaja Raumalla 1956–1979. Tampereen liikennepiirin puutavarankuljetuspäällikkönä Tulonen toimi 1943–1944. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä, mukaan lukien Rauman Lukon jääkiekkojaoston puheenjohtajuus 1957–1959 ja seuran hallituksen jäsenyys vuodesta 1957 sekä puheenjohtajuus 1960–1967. Metsäneuvoksen arvonimen Tulonen sai 1976.
Northland Resources
pienoiskuva|Kaunisvaaran kaivos Pajalan kunnassa, Ruotsissa. Kaivoksen omisti Northland Resources joka ajautui konkurssiin vuonna 2014. pienoiskuva|Northland Resources logo.
Raakel Lignell
thumb|Raakel Lignell [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2013.]] Raakel Johanna Lignell (o.s. Honkanen; s. 13. joulukuuta 1966 Mikkeli ) on suomalainen muusikko. Hän on toiminut viulistina, tuottajana, juontajana ja kirjailijana.
Northland Resources
Northland Resources Inc. on kanadalainen, Oslon pörssissä noteerattu kaivosyhtiö, joka on aikeissa hyödyntää Suomen ja Ruotsin malmivarantoja, lähinnä maiden pohjoisosissa. Yhtiö on ollut aikeissa perustaa Hannukaisen kaivoksen Kolariin sekä Tapulin ja Stora Sahavaaran kaivokset Pajalaan. Kaivokset tulisivat louhimaan pääasiassa rautaa ja kuparia, jossain määrin myös kultaa.
Zielona Góra
Zielona Góra on piirikuntatason kaupunki läntisessä Puolassa. Se sijaitsee Lubuszin voivodikunnassa ja oli aiemmin Zielona Góran voivodikunnan pääkaupunki. Vuoden 2019 arvion mukaan kaupungissa asui 141 222 asukasta.
Northland Resources
Emoyhtiö teki konkurssiin 2014. Tapojärvi Oy osti Hannukaisen kaivosoikeudet 2015 ja perusti Hannukainen Mining Oy:n.
Zielona Góra
Zielona Góra perustettiin 1200-luvulla slaavilaisena kylänä. Se oli vuodesta 1250 lähtien osa Głogówin herttuakuntaa. Kylä sai kaupunginoikeudet vuonna 1323. Saksalaistuttuaan kaupungin nimeksi vakiintui Grünberg. Se oli osa muun muassa Preussin kuningaskuntaa. Kaupunki palautui Puolalle vuonna 1945, josta lähtien väestö on koostunut lähinnä etnisistä puolalaisista. Aiemmin Zielona Góran piirikuntaan erillisenä kuntanaan kuulunut Zielona Góran maalaiskunta sulautettiin 1. tammikuuta 2015 osaksi Zielona Góran kaupunkia, jolloin kaupungin väkiluku nousi lähes 20 000 asukkaalla.
Zielona Góra on aiemmin tunnettu muun muassa viineistään, ja ensimmäinen viinitila perustettiin 1300-luvun alussa. Viinin tuotantoa ei ollut kommunistisen hallinnon aikana, ja se lopetettiin 1990-luvulla.
Carl Ludvig Engel
Johan Carl Ludvig Engel oli saksalainen arkkitehti, joka työskenteli vuodesta 1816 Suomen suuriruhtinaskunnassa. Hänen arkkitehtuurinsa edusti uusklassista empiretyyliä. Engel loi pääkaupungiksi korotetulle Helsingille monumentaalikeskustan ja toimi koko suomalaisen rakennustaiteen suunnannäyttäjänä 1800-luvun alkupuoliskolla.
Raakel Lignell
Lignell on opiskellut Sibelius-Akatemiassa ja Berliinin musiikkiakatemiassa. Hän on avioliitossa näyttelijä Nicke Lignellin kanssa. Heillä on viisi lasta, joista vanhin on Raakel Lignellin aiemmasta suhteesta. Yhteisistä lapsista tytär Greta (s. 1994) pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee näyttelijäksi.
Zielona Góra
Zielona Górassa sijaitsee muun muassa Zielona Góran lentoasema. Nykyisenä pormestarina toimii Janusz Kubicki.
Carl Ludvig Engel
Engelin päätyö Helsingissä on Senaatintorin empiremiljöö, johon kuuluvat Helsingin tuomiokirkko, Valtioneuvoston linna, Helsingin yliopiston päärakennus ja Kansalliskirjasto. Hän suunnitteli myös runsaasti kirkkoja ja julkisia rakennuksia eri puolille Suomea sekä piirsi useiden kaupunkien, kuten Turun ja Porvoon ruutu­asema­kaavat.
Varhainen ura
Johann Carl Ludwig Engel syntyi vuonna 1778 Berliinissä, silloisessa Preussin kuningaskunnan pääkaupungissa. Hänen isänsä oli muurarimestari Johann Philipp Engel. Isänsä esimerkkiä seuraten Engel suuntautui rakennusalalle ja aloitti opinnot Berliinin maineikkaassa rakennusakatemiassa Bauakademissa. Akatemiassa opetettiin teknisten aineiden lisäksi ”rakennustaiteen historiaa ja hyvää arkkitehtonista makua”; hyvällä maulla tarkoitettiin käytännössä tuon ajan muotityyliä, uusklassismia. Engelin kanssa samaan aikaan Bauakademissa opiskeli Karl Friedrich Schinkel, myöhemmin Preussin maineikkain arkkitehti ja Berliinin uusklassisen keskustan luoja. Ei kuitenkaan ole näyttöä siitä, että Engel ja Schinckel olisivat tunteneet toisensa opiskeluaikanaan. Vuoteen 1800 mennessä Engel valmistui Bauakademista maanmittariksi ja vuonna 1804 arkkitehdiksi. Tutkintotodistuksensa mukaan hän oli tehnyt oppilastöinä piirustukset koulua, virastotaloa, myllyä ja viljavarastoa varten. Todistuksessa korostettiin erityisesti Engelin ”eleganttia piirustustapaa”.
Valmistumisensa jälkeen Engel sai viran Preussin rakennushallituksessa. Virassaan hän pääasiassa avusti vanhempia arkkitehteja ja suunnitteli teollisia rakennuksia ja rakennelmia, kuten myllyjä, patoja ja vesipumppuja. Ansioluettelossa, jonka Engel laati erottuaan rakennushallituksen palveluksesta, hänen mainitaan suunnitelleen kahdeksan myllyä sekä tehneen 60 piirustusta pienempiä pato- ja myllylaitteita sekä vesipumppuja varten. Entisen opettajansa, arkkitehti Philipp Bernhard Bensonin kanssa hän suunnitteli myös kolme julkista rakennusta: Neuruppinin kaupungin raatihuoneen ja Pyhän Marian kirkon sekä Zittaun kaupungin raatihuoneen. Näistä Neuruppinin kirkko on edelleen jäljellä. Engelin vanhin säilynyt rakennuspiirustus on suunnitelma Preussin kruununleipomoksi vuodelta 1806; tätä rakennusta ei kuitenkaan toteutettu.
Vuonna 1806 Ranska voitti Preussin Jenan–Auerstedtin taistelussa. Maa joutui antautumaan Napoleonille, mikä lamautti Preussin rakennustoiminnan. Työpulan vuoksi Engel otti vuonna 1808 vastaan kaupunginarkkitehdin viran Venäjän keisarikuntaan kuuluvasta Tallinnasta, jonka asukkaista suurin osa oli baltian­saksalaisia. Engelin Tallinnaan suunnittelemista rakennuksista tiedetään vain vähän, ja vain yksi kaupungin vanhassa keskustassa sijaitseva yksityistalo on onnistuttu identifioimaan hänen työkseen. Tallinnakaan ei kuitenkaan tarjonnut Engelille riittävästi työtä, joten hän suuntasi katseensa keisarillisen Venäjän pääkaupunkiin Pietariin.
Ensimmäiset kosketukset Suomeen
thumb|300px|Vartiovuorenmäen tähtitorni vuonna 1852.
Engel erosi 1813 Tallinnan kaupunginarkkitehdin virasta ja siirtyi pietarilaisen tehtailijan C. R. Lomanin palvelukseen. Hän matkusti Turkuun johtamaan Lomanin omistaman sokeritehtaan laajennusta ja vietti siellä kaksi vuotta. Engelin Turussa viettämät vuodet osoittautuivat merkityksellisiksi hänen tulevalle uralleen. Hän tutustui Turun akatemian fysiikan professoriin Gustaf Gabriel Hällströmiin, jonka kautta hän sai suunniteltavakseen akatemian tähtitornin. Vuonna 1819 valmistuneesta Vartiovuoren tähtitornista tuli Engelin ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö Suomessa.
Ilmeisesti Turussa solmittujen kontaktien kautta Engelin nimi kantautui Johan Albrecht Ehrenströmin korviin. J. A. Ehrenström, vanha kustavilainen diplomaatti ja hovimies, oli Helsingin uudelleenrakennuskomitean puheenjohtaja. Ehrenström oli laatinut pääkaupungiksi korotetulle Helsingille hienostuneen uuden asemakaavan, mutta hänellä oli vaikeuksia löytää suunnitelman toteuttajaksi sopiva arkkitehti. Ruotsin vallan aikaisia arkkitehteja, kuten uuden Yleisten rakennusten intendentinkonttorin johtajaksi nimitettyä Charles Bassia, pidettiin tyyliltään vanhentuneina ja liian ”ruotsalaisina”.
Engel vieraili Ehrenströmin luona Helsingissä 1814, mukanaan nippu rakennuspiirustuksia. Hän teki hyvän vaikutuksen Ehrenströmiin, joka päätti suositella Engeliä uudelleenrakennuskomitean arkkitehdiksi. Ehrenström kehotti Engeliä piirtämään suunnitelman Helsinkiin suunniteltua pörssitaloa varten ja käyttämään sitä työnäytteenä virkaa hakiessaan. Ehrenström kirjoitti Engelistä suosituskirjeet Suomen asiain komitean edustajalle Carl Johan Walleenille ja ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinderille. Eräässä kirjeessään Ehrenström kuvailee tapaamistaan Engelin kanssa:
Sokeritehtaan valmistuttua 1815 Engel seurasi Lohmania Pietariin, missä hän imi vaikutteita uusklassismin venäläisestä muodosta. Pörssitalon lisäksi hän laati luonnokset teatteriksi Pietariin sekä valtavaksi kirkoksi Moskovaan. Nämä piirustukset esiteltiin keisari Aleksanteri I:lle, ja ne saivat suopean vastaanoton keisarilta, joka oli innokas arkkitehtuurin harrastaja. Virantäyttöprosessi kesti silti vuosia; etenkin Carl Walleen oli varauksellinen Engeliä kohtaan ja toivoi, että uudelleenrakennuskomitean palvelukseen kiinnitettäisiin joku Pietarin taideakatemian oppilas. Keisarilliseen byrokratiaan turhautunut Engel valmisteli jo muuttoa takaisin kotikaupunkiinsa Berliiniin, mutta hänen suunnitelmansa keskeytyivät helmikuussa 1816. Tuolloin keisari hyväksyi Ehrenströmin ehdotuksen Engelin kiinnittämisestä Helsingin uudelleenrakennuskomitean arkkitehdiksi. 38-vuotias Engel muutti samana vuonna perheineen Helsinkiin, kaupunkiin, jonka uudelleenrakentamisesta tuli hänen elämäntyönsä.
Helsingin uudelleenrakennuskomitean arkkitehti
thumb|300px|Engel ja Ehrenström postimerkissä 1950
Engelin päätyö oli Senaatintorin ja sitä ympäröivien rakennusten suunnittelu. Ehrenströmin asemakaava korosti klassismin ihanteiden mukaisesti aukion symmetriaa. Pohjoisreunalle oli varattu paikka luterilaiselle kirkolle ja sen edessä olevalle päävartiolle, itä- ja länsireunoille taas senaatintalolle ja kenraalikuvernöörin palatsille, joiden tuli olla keskenään symmetriset.
Engelin ensimmäinen työ Helsingissä oli Senaatintorin eteläreunassa sijainneen Bockin talon muuttaminen (alun perin väliaikaiseksi) kenraalikuvernöörin palatsiksi. Myös muut Ruotsin vallan aikaiset kauppiastalot, jotka reunustivat toria etelästä, modernisoitiin klassismin ihanteiden mukaisiksi. Vuonna 1822 valmistui torin itäreunalle massiivinen Senaatintalo (nyk. Valtioneuvoston linna), jota Engel piti parhaana siihenastisena työnään ja johon hän myöhemmin viittasi mestariteoksenaan. Länsireuna varattiin aluksi kenraali­kuvernöörin palatsille, mutta myöhemmin siihen päätettiin sijoittaa yli­opiston pää­rakennus, koska Turusta vuonna 1827 Helsinkiin siirretty yliopisto tarvitsi kipeästi tiloja ja koska kenraalikuvernöörillä oli jo torin varrella sangen edustava palatsi. Päärakennus valmistui 1832.
Engelin päätyöksi muodostui luterilaisen pääkirkon, Nikolainkirkon (nyk. Helsingin tuomiokirkko), suunnittelu. Hän hioi kirkon piirustuksia vuosikymmenen ajan ja pyrki tekemään siitä mahdollisimman ”puhtaan” ja klassismin ihanteiden mukaisen. Kirkon rakennustyöt alkoivat vuonna 1830 ja ne olivat kesken vielä Engelin kuollessa 1840. Hänen seuraajansa saattoivat rakennustyöt päätökseen, mutta samalla tekivät lisäyksiä Engelin alkuperäisiin piirustuksiin ja muuttivat ratkaisevasti kirkon ulkoasua.
Intendentinkonttorin johtaja
thumb|300px|[[Helsingin yliopiston päärakennus Senaatintorin laidalla.]] thumb|300px|Engelin alkuperäispiirustus Senaatintalon julkisivuksi
Engelin siirtyessä intendentiksi hänen vaikutusvaltansa laajeni siis Helsingistä koko maahan. Hän suhtautui virkaansa kunnianhimoisesti ja piti tehtävänään levittää maakuntiin ”parempaa arkkitehtuuria ja hyvää makua”. Konttorin laajasta tuotannosta luonnollisesti vain pieni osa oli Engelin itsensä suunnittelemaa, mutta kaikki sen arkkitehdit seurasivat hänen tyyli-ihanteitaan. Konttorin kautta uusklassismi levisi 1800-luvun alkupuoliskon määrääväksi rakennustyyliksi: pappiloiden, raatihuoneiden ja kartanoiden kautta tyyli omaksuttiin kaupunkien porvaristaloihin ja myös vauraimpiin maalaistaloihin.
Kenties kuuluisin Engelin Helsingin ulkopuolisista töistä on Eckerön postitalo joka nousi Ahvenanmaan läntisimpään pitäjään Eckeröön, Ruotsista tulleen ikiaikaisen merireitin varrelle. Hän suunnitteli postitalosta tietoisesti liian suuren, sillä sen oli tarkoitus toimia Suomen suuriruhtinaskunnan voimanosoituksena Ruotsin suuntaan. Engelin lukuisista uusklassisista kirkoista huomattavimmat ovat luterilaiset Lapuan tuomiokirkko, Oulun tuomiokirkko ja Haminan kirkko (nyk. Johanneksen kirkko) sekä Turun ortodoksinen kirkko. Myös Porin raatihuone ja Haminan raatihuone kuuluvat hänen huomattaviin töihinsä.
Viimeiset vuodet
Engel kuoli 14. toukokuuta 1840 kotonaan Bulevardilla sairasteltuaan viimeisinä vuosinaan. Hänet on haudattu perhehautaan Hietaniemen hautausmaalle.
Raakel Lignell
Vuosina 2002–2003 Lignell juonsi MTV3-kanavan Levyraati-ohjelmaa. Hän osallistui vuonna 2007 Yle TV1:n esittämään, elämäntapojen kohentamiseen liittyvään televisio-ohjelmaan Elämä pelissä.
Lignell oli vuoden 2007 eduskuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana.
Syksyllä 2013 Lignell osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelman kahdeksannelle tuotantokaudelle tanssiparinaan tanssinopettaja Jani Rasimus. He putosivat semifinaalissa mutta pääsivät Harri Syrjäsen loukkaantumisen vuoksi finaaliin kisaamaan Manuela Boscoa ja Matti Puroa vastaan. Lignell ja Rasimus voittivat kisan ja saivat äänistä 51 prosenttia.
Lignell aloitti MTV3-kanavan Studio55-ohjelman juontajana vuonna 2014.
Lignell on julkaissut tieto- ja kaunokirjallisuutta, muun muassa omaelämäkerrallisen romaanin Älä sano että rakastat vuonna 2019 ja musiikkiaiheisen romaanin Kevätuhri vuonna 2022.
Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa
Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa on varhaisen hollantilaisen maalarin Jan van Eyckin öljyvärimaalaus puulle vuodelta 1434. Muotokuva tunnetaan useilla nimillä, kuten Arnolfinin häät. Maalaus on nykyisin National Galleryssa Lontoossa, jonne se ostettiin vuonna 1842. Teos on länsimaisen taidehistorian tunnetuimpia maalauksia.
Maalauksen arvellaan olevan muotokuva Giovanni Arnolfinista ja hänen vaimostaan, mahdollisesti kuvattuna heidän kotonaan Bruggessa. Arnolfinin puoliso maalauksessa olisi parikymmenvuotiaana 1433 kuollut Costanza Trenta, tai Arnolfinin mahdollinen toinen vaimo, jota asiakirjat eivät kuitenkaan vahvista. Edellisessä tapauksessa kaksoismuotokuvassa olisi kyse vuotta aiemmin kuolleen vaimon muistoksi tehdystä maalauksesta.
Maalauksessa on tarkasti kuvattuja yksityiskohtia, kuten kuusihaarainen kynttiläkruunu ja koristeltu peili. Peilin yläpuolella on kirjoitus ”Johannes de Eyck fuit hic” (Jan van Eyck oli täällä) ja vuosiluku 1434.
Vertauskuvia
Taiteilija on kuvannut maalauksessa erilaisia esineitä, joilla on vertauskuvallinen merkitys. Esimerkiksi tuolin selkämyksen Pyhän Margareetan muotokuva on raskauden ja synnytyksen suojelija. Puolisoiden jaloissa oleva pieni koira kuvaa eri tulkintojen mukaan joko uskollisuutta, onnellista avioliittoa tai intohimoa, joka osoittaa pariskunnan halua saada lapsi. Naisen valkea päähine on puhtauden vertauskuva. Joidenkin tulkintojen mukaan sandaalit lattialla kuvaavat tilanteen arvokkuutta: jalkineiden ottaminen pois on merkinnyt paikan kunnioittamista.
Pariskunnan asema maalauksessa näyttää heijastavan aikansa sukupuolirooleja. Vaimo on kuvattu maalauksen kodinpuoleisella sivustalla ja mies lähellä ulkopuoliseen maailmaan avautuvaa ikkunaa. Giovanni katsoo eteenpäin ja hänen vaimonsa kuuliaisesti miestään.
Muistomaalaus
Margaret Koster on esittänyt, että kyseessä on muistomaalaus kuolleesta vaimosta, joka on mahdollisesti menehtynyt lapsivuoteeseen. Hän on esittänyt seuraavia perusteluja.
Carl Ludvig Engel
Perhe
Engel avioitui saksalaissyntyisen vaimonsa Charlotte Sophien (1782–1831), omaa sukua Barth, kanssa viimeistään vuonna 1811. Charlotte Engel oli kotoisin Lüneburgista.
Perheeseen syntyi viisi lasta :
Seuraelämä
Aikalaiset kuvailivat Carl Ludvig Engeliä pidättyväiseksi herrasmieheksi, joka pukeutui elegantisti ja käyttäytyi aina ryhdikkäästi ja moitteettomasti. Engel oli julkisesti esiintyessään jäykkä ja vähäpuheinen, mikä saattoi johtua siitä, ettei ruotsin kieli ollut hänen äidinkielensä; hän puhui elämänsä loppuun saakka ruotsia paksulla saksalaisella korostuksella. Helsingin seurapiirien suhtautuminen Engeliin oli kaksijakoista: hänen taitavuuttaan arkkitehtina ihailtiin, mutta monia hänen rakennussuunnitelmiaan pidettiin liian korkealentoisina ja uhkarohkeina, ja eräät pitivät häntä jopa saksalaisena seikkailijana. Nämä ennakkoluulot saavuttivat huippunsa Nikolainkirkon ongelmallisen rakennustyön aikana; kirkkoa pidettiin liian huterasti suunniteltuna, ja helsinkiläisten väitettiin jopa lyöneen vetoa siitä, mihin suuntaan se kaatuu.
Engel viihtyi parhaiten pienessä ja luotetussa piirissä. Hänen parhaita ystäviään olivat kenraalikuvernöörin kanslian tirehtööri E. B. von Weissenberg, koskenperkaustoimikunnan johtaja Carl Rosenkampff sekä vuoriyli-intendentti Nils Nordenskiöld. Tämä herranelikko kokoontui säännöllisesti juomaan teetä von Weissenbergin taloon Vanhan kirkon porttia vastapäätä. Seurue puhui keskenään todennäköisesti saksaa, sillä von Weissenberg ja Rosenkampff olivat syntyisin Liivinmaalta, jonka yläluokka oli tuolloin vielä saksankielistä.
Definitely Maybe
Definitely Maybea pidetään yhtenä 1990-luvun brittirockin merkittävimmistä albumeista. Ilmestyessään levy oli valtavirrasta poikkeava, jätkähenkinen, perinteiseen englantilaiseen rockmusiikkiin vahvasti nojaava albumi. Albumi on listattu useasti viiden parhaan joukkoon Britannian kaikkien aikojen parhaiden levyjen luetteloissa. Sitä pidetään usein parhaana debyyttialbumina ikinä. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin yhdeksän miljoonaa kappaletta, ja se sisältää hittisinglet ”Supersonic”, ”Shakermaker”, ”Live Forever” ja ”Cigarettes & Alcohol”. Myös albumin kappaleita ”Rock ’n’ Roll Star” ja ”Slide Away” pidetään hyvin merkittävinä kappaleina, joista edellä mainittu oli usein yhtyeen keikkojen päätöskappale sen suosionsa vuoksi. Näiden lisäksi ”Columbia” on myös noussut vahvaksi fanisuosikiksi.
Carl Ludvig Engel
Koti
Intendentinkonttorin johtajaksi päästyään Engel ryhtyi suunnittelemaan perheelleen omaa taloa. Se valmistui vuonna 1828 Bulevardille, joka oli muodostunut Helsingin yläluokan suosimaksi asuinalueeksi. Bulevardi 18:ssa sijainnut puinen empiretalo oli aikansa helsinkiläisellä mittapuulla ylellinen: siinä oli sali, ruokasali, vieraiden vastaanottohuone, Engelin työhuone, isäntäväen makuuhuoneet sekä keittiö ja palvelusväen tilat. Taloa ympäröi suuri puutarha, jonka hoitamiseen Engel keskittyi erityisellä innolla. Taloa ja puutarhaa hoiti suuri palveluskunta. Engelin talo sijaitsi alkuperäisellä paikallaan vuoteen 1883 asti, jolloin se purettiin ruotsinkielisen tyttölyseon koulurakennuksen tieltä.
Definitely Maybe
Albumin ja kiertueiden menestyksen jälkeen vuonna 1995 Oasis voitti parhaan brittiläisen läpimurron Brit Awards -palkinnon ja kolme NME Awards -palkintoa. Oasis vastaanotti myös ”Parhaan liveyhtyeen” Q Award -palkinnon. Syyskuussa 2004 albumi palkittiin kotimaassaan seitsemänkertaisella platinalevyllä.
Carl Ludvig Engel
Tärkeimmät rakennukset Helsingissä
thumb|300px|Keisarillinen palatsi, nykyisin presidentinlinna.
Definitely Maybe
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. Noel Gallagher, kaikki kappaleet laulaa Liam Gallagher.
Carl Ludvig Engel
Töitä muualla Suomessa
thumb|250px|[[Eckerön posti- ja tullitalo.]] thumb|pysty|C. L. Engel: [[Turun tuomiokirkko|Turun tuomiokirkon torni. ]]
Definitely Maybe
Singlejulkaisut
Kaikille singleille kuvattiin myös musiikkivideot, jotka on sittemmin julkaistu muun muassa videopalvelu YouTubessa.
Carl Ludvig Engel
Luovutetulla alueella
Engelin maineen vuoksi hänen nimiinsä pannaan usein rakennuksia, jotka ovat hänen oppilaidensa suunnittelemia tai joiden piirustukset on tehty intendenttikonttorissa hänen johtajakaudellaan.
Sémillon
Sémillon, tunnetaan Etelä-Afrikassa nimellä Wyndruif, on viiniköynnöksen lajike, rypäleet ovat kullanvärisiä. Sémillonia käytetään sekä makeiden että kuivien valkoviinien valmistukseen. Erityisen paljon Sémillonia viljellään Ranskassa ja Australiassa.
Viljely ja käyttö
Sémillonia pidetään helposti viljeltävänä lajikkeena, joka on melko vastuskykyinen taudeille, paitsi homeelle. Paksukuorinen Sémillon palaa herkästi kuumemmissa ilmastoissa, joten se soveltuu parhaiten viljeltäviksi alueilla, joilla on aurinkoiset päivät, mutta viileät yöt.
Ranskassa Sémillonia viljellään erityisesti Bordeaux'ssa, jossa sitä käytetään sekoiteviineissä yhdessä Sauvignon Blancin ja Muscadellen kanssa. Kuivissa bordeaux'laisissa valkoviineissä (Bordeaux blanc), Sémillonia käytetään vähemmän kuin muita lajikkeita. Sen sijaan makeissa valkoviineissä Sémillonia on yleensä enemmän kuin muita viinejä. Näissä viineissä rypäleisiin lasketaan jalohometta (Botrytis cinerea), joka vähentää rypäleen vesipitoisuutta.
Australiassa Sémillonia viljellään erityisesti Hunter Valleyssä Sydneyn pohjoispuolella.
Augustus De Morgan
Hän syntyi Madrasin lähellä Intiassa. Hänen isänsä oli brittiarmeijan eversti. Matemaattisen lahjakkuuden Augustus lienee perinyt äitinsä puolelta. De Morgan muutti jo seitsenkuisena sylivauvana Intiasta Englantiin. Hän meni 16-vuotiaana opiskelemaan Cambridgen yliopistoon, mutta ei saanut maisterinpapereita, koska ei suostunut osallistumaan uskonnolliseen kokeeseen. Hän muutti Lontooseen ja aloitti lakiopinnot, mutta kun University College London perustettiin, hän haki sieltä virkaa matematiikan alalta. Hän eteni matematiikan professoriksi 1828.
De Morgan kehitti kuuluisat De Morganin lait sekä vakiinnutti matemaattisen induktion. De Morgan -kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Rock and roll
thumb|200px|[[Little Richard on yksi rock and roll -musiikin keskeisimmistä hahmoista.]] thumb|200px|Chuck Berry kehitteli rock and rolliin sopivaa kitaransoittoa ja sävelsi monia rock and roll -hittejä Rock and roll (myös rock ’n’ roll tai rock & roll) on rockmusiikin vanhin alalaji. Se erkaantui Amerikassa afroamerikkalaisesta rhythm and bluesista 1950-luvulla ja muodosti vetovoimaisten artistien avulla tärkeän pohjan länsimaiselle nuorisokulttuurille.
Rock and rollin juuret
Rock and roll kehittyi 1940- ja 1950-luvun mustasta rhythm and bluesista, joka oli kehittynyt aiempaa nopeatempoisemmaksi ja rytmikkäämmäksi jump blues -tyylin mukaisesti. Rock and roll otti vaikutteita myös countrymusiikista, gospelista ja sähkökitaralla esitetystä bluesista. Rock and roll kehittyi vaiheittain monen vuoden aikana, ja siihen antoi oman panoksensa suuri joukko muusikoita.
Nimityksen synty
Nimitystä rock-and-roll on käytetty vauhdikkaasta musiikista jo 1940-luvulta alkaen. Nimitystä käytti esimerkiksi kolumnisti Maurie Orodenker Billboard-lehdessä toukokuussa 1942. Termiä oli myös käytetty mustan blues-musiikin sanoituksissa jo 1920-luvun alusta lähtien sukupuoliyhteyden merkityksessä. Clevelandilainen levykaupan omistaja Leo Mintz alkoi käyttää nimitystä rock & roll 1940-luvun lopulla asiakkaidensa pitämästä, tanssittavasta rhythm and blues -musiikista häivyttääkseen musiikin mustan etelävaltiolaisen taustan ja saadakseen sitä soitetuksi valkoistenkin radioasemilla. Mintzin tuntema DJ nimeltä Alan Freed alkoi käyttää nimitystä vuodesta 1951 alkaen radio-ohjelmassaan The Moondog Rock & Roll House Party, jonka kautta se levisi yleiseen käyttöön.
Rock and roll musiikkityylinä
Rock and roll korosti ja vahvisti kaikkia rhythm and bluesin ”räväköitä” piirteitä. Näihin kuuluivat esimerkiksi kohdat, joissa yhtye antaa vain yhden iskun tahdin alkuun ja laulaja laulaa tahdin loppuun ilman säestystä. Samoin pianoa alettiin hakata aggressiivisemmin (vaikutteita otettiin boogie woogie -musiikista) ja kitaristit omaksuivat Chuck Berryn johdolla uuteen tyyliin paremmin soveltuvat riffit.
Yksi keskeinen muutos rock and rollin synnyssä oli nopeaan ja tasaiseen rytmiin siirtyminen. Aiemmin nopeat blues- tai rhythm and blues -kappaleet olivat käyttäneet shuffle-komppia (”ränt-tä-tänt-tä”), mutta rock and rollissa komppi muuttui tasaiseksi (”rä-tä-tä-tä”), mikä mahdollisti aikaisempaa selvästi ”jykevämmältä” kuulostavan menon. Rock and roll ei välttämättä vaadi tasaista rytmiä (esimerkiksi Chuck Berryn ”School Days” perustuu perinteiseen shuffle-komppiin), mutta se oli kuitenkin tärkeä ja keskeinen muutos uuden tyylin syntymisessä.
Myöhemmin rockmusiikille tyypillinen särjetty kitarasoundi ei kuulunut vielä 1950-luvun musiikkiin, mutta sitä on 1960-luvulta alkaen käytetty myös rock and rollissa. Samoin 1950-luvulla bassona käytettiin valtaosin vielä akustista pystybassoa. Sähköinen bassokitara yleistyi 1950-luvun loppuun mennessä.
Rock and rollin nousu
Bill Haley lauloi rock and rollin maailmankartalle vuonna 1955 levyttämään ”Rock Around the Clock” -kappaleella. Muita 1950-luvun eturivin rock and roll -artisteja olivat Bo Diddley, Buddy Holly, Eddie Cochran, Jerry Lee Lewis ja Little Richard.
Chuck Berry oli rock and roll -artisteista merkittävin säveltäjä, ja hänellä oli myös suuri vaikutus siihen, että kitarasta tuli myöhemmin rockin keskeisin soitin. Jerry Lee Lewis ja Little Richard olivat puolestaan merkittäviä pianisteja. Elvis Presley puolestaan oli merkittävin laulaja ja esiintyjä. Presley soitti myös kitaraa ja pianoa. Artisteista varsinkin Chuck Berry, Little Richard ja Elvis Presley vaikuttivat siihen, että rocklaulamisessa alettiin käyttää tahallista äänen karkeutta ja erilaisia huudahduksia.
Rock and rollin alkuperäinen aikakausi 1950-luvun Amerikassa oli hyvin lyhyt. Sen suosio alkoi hiipua vuosikymmenen vaihteessa. Suosion laskuun vaikuttivat merkittävästi seuraavat suunnilleen samanaikaiset tapahtumat: Elvis lähti armeijaan, Chuck Berry joutui vankilaan, Jerry Lee Lewisin suosio tipahti hänen mentyään naimisiin 13-vuotiaan serkkunsa kanssa, Little Richard tuli uskoon lopettaen musiikinteon kokonaan (vaikka hän tekikin paluun myöhemmin 1960-luvulla), Buddy Holly kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1959 ja Eddie Cochran kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1960.
1960-luvun alkupuolella suosittuja rock and roll muusikoita olivat esimerkiksi Roy Orbison ja The Rolling Stones. thumb|left|Rock and rollin kuninkaaksi kutsuttu Elvis Presley vuonna 1957 elokuvassa [[Rock'n roll -suosikki.]]
Rock and roll -ilmiö 1950-luvulla
Rock and roll herätti kauhistelua 1950-luvun yhteiskunnassa. Vaikka rock and roll kuulostaa nykyään vauhdikkuudestaan huolimatta melko kesyltä, se oli aikalaistensa korvissa erittäin hyökkäävää, ja lasten vanhemmat pitivät sitä vaarallisena. Lehdissä saatettiin esimerkiksi julkaista tutkimuksia, joiden mukaan rock and roll -musiikin kuunteleminen vähentää älykkyyttä. Itävallassa mentiin niin pitkälle, että rock and roll kiellettiin maan yhdessä läänissä. Myös rock and rollin maine ”mustaihoisena musiikkina” kasvatti sen epäilyttävyyttä valkoihoisten yhdysvaltalaisten ja eurooppalaisten keskuudessa.
Bill Haleyn kappaletta ”Rock around the Clock” oli käytetty vuonna 1955 ilmestyneessä elokuvassa Älä käännä heille selkääsi (Blackboard Jungle) sekasortoisessa kohtauksessa, ja elokuvan esittämisen yhteydessä eri maissa tapahtui paikoin nuorison mellakointia. Monet vanhemmat ihmiset toivoivat rock and rollin jäävän vain lyhytikäiseksi ilmiöksi, joka unohdettaisiin muutamassa viikossa.
Myöhempi vaikutus
Rock and rollin välitön jälkeläinen oli surf-musiikki, joka syntyi instrumentaalikappaleisiin keskittyneiden rock and roll -artistien levytysten myötä.
Jatkumo rock and rollista myöhempään rockmusiikkiin ei kulje yksinomaan rock and rollin kautta, vaan 1960-luvun rock-artistit palasivat uudestaan vanhempaan bluesiin ja rhythm and bluesiin. Rock and roll oli kuitenkin musiikillisten vaikutteiden lisäksi luonut sen musiikillisen asenteen ja kulttuurisen pohjan, jolle myöhemmät rock-artistit perustivat musiikkinsa.
Rock muodostui jo 1960-luvun jälkipuolella tunnelmaltaan ja lähestymistavaltaan hyvin erilaiseksi tyyliksi kuin 1950-luvun rock and roll. Toisaalta rockmusiikin 1960-lukulaisten kokeilujen vastapainoksi syntyi vuosikymmenen lopussa perinteistä rock and rollia elvyttävä suuntaus, joka nosti suosioon sekä vanhoja 1950-luvun rocktähtiä että uusia 1950-luvun musiikista innostuneita esiintyjiä. Suomalaisena esimerkkinä voidaan mainita 1970-luvun suosituimpiin kuulunut yhtye Hurriganes, jonka musiikki pohjautui vahvasti perinteiseen rock and rolliin. 1970-luvulta aina tähän päivään asti rock and roll on elänyt merkittävänä kultti-ilmiönä nousten ajoittain laajemmankin huomion kohteeksi, kuten esimerkiksi 1970-luvun lopun suomalaisnuorison keskuudessa eläneen 1950-lukumuodin aikana.
Menestyneimpiä rock and roll -kappaleita
1950-luvulla singlet olivat vielä paljon albumikokonaisuuksia tärkeämpi julkaisukanava musiikille. Sen takia rock and rollin tärkeimmät julkaisut ovat singlejä.
Karl Mai
Karl Mai (27. heinäkuuta 1928 Fürth, Saksa – 15. maaliskuuta 1993) oli saksalainen jalkapalloilija.
Mai kuului Länsi-Saksan maajoukkueeseen, joka voitti vuoden 1954 MM-kilpailut; hän pelasi turnauksessa viisi Saksan kuudesta ottelusta. Urallaan hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 21 ottelua ja teki yhden maalin. Seurajoukkueurallaan Mai edusti SpVgg Greuther Fürthiä sekä Bayern Müncheniä.
Chester A. Arthur
Chester Alan Arthur (5. lokakuuta 1829 – 18. marraskuuta 1886) oli Yhdysvaltain 21. presidentti (1881–1885). Hän nousi virkaansa varapresidentin paikalta edeltäjänsä James Garfieldin kuoltua salamurhan uhrina. Ennen presidentiksi nousuaan Arthur toimi lakimiehenä, Unionin armeijan majoitusmestarina ja New Yorkin sataman tullivirkailijana.
Presidenttinä Arthurin merkittävin saavutus oli spoils-järjestelmää eli poliittisia virkanimityksiä rajoittaneen niin sanotun Pendletonin lain läpivieminen. Munuaissairautensa takia Arthur ei pyrkinyt toiselle presidenttikaudelle.
Nuoruus
Chester Alan Arthur syntyi 5. lokakuuta 1829 Fairfieldissä, Vermontissa. Hänen isänsä oli Irlannista Yhdysvaltoihin muuttanut baptistipappi William Arthur ja äiti Vermontissa syntynyt Malvina Stone Arthur. Chesterillä oli kaksi nuorempaa veljeä sekä neljä vanhempaa ja kaksi nuorempaa siskoa. Chesterin ollessa nuori perhe muutti Williamin työn takia paljon Vermontin lähialueilla.
Chester, joka tunnettiin myös lempinimellään ”Chet”, opiskeli Union Collegessa Schenectadyssa, New Yorkin osavaltiossa, josta hän valmistui vuonna 1848. Valmistumisensa jälkeen Arthur toimi opettajana ja opiskeli lakia State and National Law Schoolissa Ballston Spassa, New Yorkissa. 1850-luvun alussa hän toimi North Pownalin, Vermont ja Cohoesin alueiden koulujen rehtorina. Vuonna 1854 Arthur sai luvan lakimiehen ammatinharjoittamiseen New Yorkissa.
Ura ennen presidentiksi nousua
thumb|left|Arthur nimitettiin vuonna 1871 täysin poliittisesti korkea-arvoiseen asemaan New Yorkin satamaan. Pilakuvassa poliittisia nimityksiä vastustanut presidentti [[Rutherford B. Hayes potkaisee Arthurin ulos New Yorkin tullitalosta.]] Vuonna 1850 Arthur meni naimisiin virginialaisen Ellen ”Nell” Lewis Herndonin kanssa. Arthur toimi lakimiehenä New Yorkin kaupungissa ja voitti useita tunnettuja kansalaisoikeustapauksia. Yksi Arthurin lakimiesuran tunnetuimmista oikeustapauksista tapahtui vuonna 1855, kun hän edusti tummaihoista Elizabeth Jennings Grahamia tämän haasteessa newyorkilaista raitiovaunuyhtiötä vastaan. Graham oli poistettu ihonvärinsä takia yksityisen yrityksen omistamasta raitiovaunusta: Graham voitti oikeudenkäynnin ja tapaus vaikutti rotuerotteluun New Yorkin julkisessa liikenteessä. Toinen Arthurin tunnetuista oikeudenkäynneistä oli niin kutsuttu Lemmonin orjatapaus vuonna 1860: tuolloin New Yorkin korkein oikeus määräsi, että kaikki New Yorkin osavaltion läpi kuljetetut orjat ovat vapaita. Oikeudenkäynnin aikoihin Arthur liittyi uuteen orjuutta vastustaneeseen republikaaniseen puolueeseen.
1850-luvun lopussa Arthur liittyi vapaaehtoisena New Yorkin armeijaan. Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä vuonna 1861 Arthur palveli muun osavaltion tapaan Unionin joukoissa. Sodassa hän toimi huoltojoukkueen johdossa tehtävänään organisoida New Yorkin armeijan ruoka- ja varustekuljetuksia. Arthur ei joutunut sodan aikana kertaakaan sotatoimiin.
Vuonna 1871 republikaanien presidentti Ulysses S. Grant nimitti vaikutusvaltaisen republikaanipoliitikko Roscoe Conklingin suosituksesta Arthurin New Yorkin satamaan tullitehtäviin. Virkamiesten poliittinen nimittäminen oli tuohon aikaan normaalia ja sitä kutsuttiin spoils-järjestelmäksi. Arthur, joka sai nimityksen myötä noin tuhat alaista, palkkasi alaisikseen Conklingin tukijoita. Hallituksen rahoilla palkatut Conklingin tukijat taas antoivat osan palkastaan suoraan republikaaniselle puolueelle. Lopulta vuonna 1879 presidentti Rutherford B. Hayes pyrki lopettamaan poliittiset nimitykset ja tämän takia erotti myös Arthurin virastaan. Seuraavana vuonna Arthurin vaimo Ellen Herndon kuoli keuhkokuumeeseen.
Nousu presidentiksi
thumb|Presidentti [[James Garfieldin salamurhan jälkeen Chester Arthur nousi presidentiksi. Kuvassa Arthur vannoo presidentin virkavalaansa 20. syyskuuta 1881 asunnossaan New Yorkin korkeimman oikeuden tuomarille John R. Bradylle. ]] Vuoden 1880 presidentinvaaleja edeltäneessä republikaanien puoluekokouksessa puolue oli jakautunut kahtia aiemmin presidenttinä toimineen Ulysses S. Grantin ja senaattori James Blainen tukijoihin. Ennätyksellisen 36 äänestyskierroksen jälkeen puolue valitsi kompromissina presidenttiehdokkaakseen Unionin kenraalina ja kongressiedustajana kunnostautuneen James Garfieldin. Arthur valittiin Garfieldin varapresidenttiehdokkaaksi.
Vaaleissa Garfield voitti vastaehdokkaansa demokraattien Winfield Hancockin ja nousi 4. maaliskuuta 1881 Yhdysvaltain 20. presidentiksi. Alle neljä kuukautta virkaanastujaistensa jälkeen Garfieldia vastustanut illinoisilainen lakimies Charles J. Guiteau ampui tämän juna-asemalla Washingtonissa. Garfield haavoittui vakavasti ja kuoli kaksi kuukautta myöhemmin, 19. syyskuuta, Valkoisessa talossa. Varapresidenttinä toiminut Arthur vannoi presidentin virkavalansa asunnossaan Manhattanilla aikaisin seuraavana aamuna.
Koska Arthur oli ennen presidentiksi nousuaan kannattanut virkamiesten poliittisia nimityksiä, ihmiset yllättyivät, kun hän ryhtyi edeltäjänsä tapaan vastustamaan poliittisia nimityksiä. Tammikuussa 1883 Arthur hyväksyi Pendletonin lain, joka oli merkittävä askel poliittisten nimitysten kitkemiseksi. Laki kielsi virkamiesten palkkaamisen tai erottamisen poliittisten näkemysten mukaan. Lakia valvomaan perustettiin Civil Service Commission -niminen komissio.
Poliittisten nimitysten uudistamisen lisäksi Arthur pyrki presidenttinä myös, vaihtelevalla menestyksellä, alentamaan tullimaksuja. Hän käytti veto-oikeuttaan kiinalaisten maahanmuuttoa rajoittaneeseen Chinese Exclusion Act -lakiehdotukseen, joka kuitenkin lopulta hyväksyttiin kongressin kumottua presidentin veton. Lisäksi Arthurin hallinto pyrki tämän presidenttikaudella toimimaan Yhdysvaltain postilaitoksessa paljastuneita väärinkäytöksiä vastaan ja uudistamaan Yhdysvaltain laivastoa.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Jätettyään Valkoisen talon maaliskuussa 1885 Arthur muutti takaisin New Yorkiin, jossa hän jatkoi hetken aikaa uraansa lakimiehenä. Arthurin terveydentila kuitenkin heikkeni nopeasti, ja hän kuoli kotonaan 18. marraskuuta 1886. Hänet on haudattu vaimonsa viereen Albany Rural Cemetery -hautausmaalle Menandsiin, New Yorkiin.
Yksityiselämä
thumb|Arthur meni vuonna 1850 naimisiin virginialaisen [[Ellen Arthur|Ellen “Nell” Lewis Herndonin kanssa.]] Vuonna 1850 Arthur meni naimisiin virginialaisen Ellen “Nell” Lewis Herndonin kanssa, jonka isä oli Yhdysvaltain laivaston upseeri. Pari sai yhteensä kolme lasta, joista kaksi, Chester Arthur Jr. (1864–1937) ja Ellen Herndon Arthur (1871–1915), selvisivät aikuisikään asti. Ellen kuoli vuonna 1880, alle kaksi vuotta ennen Arthurin nousemista Yhdysvaltain presidentiksi. Ensimmäisen naisen tehtäviä Arthurin presidenttikaudella hoiti hänen siskonsa Mary McElroy.
Valkoisessa talossa Arthur tuli tunnetuksi hyvästä pukeutumisestaan sekä kiintymyksestään hienoihin huonekaluihin. Arthurin väitettiin omistaneen jopa 80 erilaiset housut, ja hän saikin presidenttikaudellaan lempimiä kuten Gentleman Boss ja Elegant Arthur.
Takajärvi (Kokemäki)
Takajärvi on Satakunnassa Kokemäellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen.
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja sen halkaisija on 150 metriä. Järvi on paljon suurempi, mutta se on kasvamassa umpeen. Siihen johtaa monet suo-ojat. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 5,8 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kynsijärvenojaan ennen laskemistaan Kokemäenjokeen Kokemäen Kynsikankaalla. Järven rantaviiva on 0,75 kilometriä pitkä ja ranta on avosuota. Suon molemmin puolin kulkee metsätiet, jotka johtavat Kauvatsankylään.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Takojärvi". Kartan mukaan järvi oli nykyistä suurempi ja muodoltaan pitkänomainen, kun se nykyään on pyöreämpi. Takajärvestä ei silloin laskenut ojaa, jollainen sillä on nykyään. Vuonna 1869 tehtiin tutkimus järven laskemiseksi. Talollinen Karl Kustaa Oittisen käytti tutkimuksen tietoja tehdessään vuonna 1871 anomusta järvenlaskun suorittamiseksi. Totetutetun järvenlaskun tarkoituksena oli hankkia lisää heinäniittyjä karjan rehuksi, kuten siihen aikaan oli tavallista.
Ironspine
Ironspine on suomalainen vuonna 2006 perustettu roolipelejä kustantava ja julkaiseva yritys.
Ellen Karlsson
Ellen Karlsson (s. 3. kesäkuuta 1994 Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa nykyisin Damallsvenskan-joukkue Örebron paidassa. Karlsson käyttää pelinumeroa 7.
Giorgio Koukl
Giorgio Koukl (s. 1953 Praha) on pianisti, cembalisti ja säveltäjä. Hän aloitti opintonsa Prahassa ja muutti vuonna 1968 Sveitsiin. Hän täydensi opintojaan Zürichissä sekä Milanossa, Italiassa. Hän osallistui Nikita Magalovin, Jacques Févrierin, Stanislaus Neuhausin ja Rudolf Firkušnýn mestarikursseille. Koukl on johtavia Bohuslav Martinůn pianomusiikin tulkitsijoita. Hän on levyttänyt Naxokselle säveltäjän koko soolopianotuotannon sekä lisäksi tämän vokaalimusiikkia ja kaksi levyä konserttoja.
Kouklin toinen hanke on ollut Aleksandr Tšerepninin pianoteosten levyttäminen. Koukl asuu Luganossa, Sveitsissä, ja hänellä on äitinsä puolelta venäläisiä sukujuuria. Hän on julkaissut omia sävellyksiään Lux Nova Pressin kautta.
Pirttijärvi (Ruovesi, Pourunperä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 43 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järven rantaviivan pituus on 6,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Pirttijärven valuma-alueeseen (35.414) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,8 metriä mpy.
Musiikkipedagogi (AMK)
Musiikkipedagogi (AMK) on kulttuurialan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Musiikkipedagogin koulutus on laajuudeltaan 240 opintopistettä, ja opinnot kestävät 4 vuotta. Musiikkipedagogiksi valmistutaan joko klassisen musiikin koulutusohjelmasta, kansanmusiikin koulutusohjelmasta tai rytmimusiikin koulutusohjelmasta.
Tyypillisiä suuntautumisvaihtoehtoja ovat soitonopetus, laulunopetus, musiikin teoria, varhaisiän musiikkikasvatus ja musiikkiteknologian opetus. Musiikkipedagogin tutkinnon suorittaminen antaa kelpoisuuden musiikkioppilaitoksen opettajan virkaan (taiteen perusopetuksen laaja oppimäärä). Musiikkipedagogi voi työskennellä myös kuntien opetus- ja kulttuuritoimen eri tehtävissä (vapaa sivistystyö) sekä ammatillisen toisen asteen opettajana. Tutkinto ei kuitenkaan anna pätevyyttä peruskoulujen ja lukioiden musiikinopettajan virkaan, johon vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto musiikkikasvatus-aineesta. Musiikkikasvatusta voi Suomessa opiskella Sibelius-Akatemiassa, Jyväskylän yliopistossa ja Oulun yliopistossa.
Leo Gummerus
Leo Benedikt Gummerus (20. kesäkuuta 1885 Kurkijoki – 16. joulukuuta 1956 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko. Gummerus toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1927–1929 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Gummerus toimi myös Lappeenrannan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Gummerus kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1903, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1907, teologian kandidaatiksi vuonna 1911, vihittiin papiksi samana vuonna ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1916. Politiikan ulkopuolella Gummerus toimi ylimääräisenä pappina Parikkalassa 1911–1914, Jaakkimassa 1914–1915 ja Iisalmessa 1915–1920, kirkkoherrana Rautjärvellä 1920–1931 ja Lappeella 1931–1956, tuomiokapitulin asessorina Savonlinnassa 1923–1925 ja Viipurissa 1925–1929 ja 1935–1941, vt. lääninrovastina 1947–1951 ja lääninrovastina 1951–1956.
Gummeruksen vanhemmat olivat kirkkoherra Julius Immanuel Gummerus ja Aina Helena Winter. Gummeruksen puoliso vuosina 1914–1925 oli Karin Lydia Noponen sekä vuodesta 1926 Siiri Helena Elisabeth Tavast. Gummerus toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950. Gummerukselle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1929 sekä teologian kunniatohtorin arvonimi vuonna 1955.
Ollijärvi (Kokemäki, länsi)
Ollijärvi on Satakunnassa Kokemäellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Karhiniemen alueeseen. Se on toinen niin sanotuista Ollijärvistä, jotka sijaitsevat vierekkäin Ollisuolla Pikku-Säpilässä Kauvatsalla.
Muhammad ibn Arafa
Muhammad ibn Arafa, tai Ben Aarafa (1889–1976) oli Marokon sulttaanin Muhammad V:n kaukainen sukulainen, jonka ranskalaiset viranomaiset asettivat valtaistuimelle vuonna 1953.