cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
3,4-dikloorianiliini
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 3,4-dikloorianiliini on harmaata tai ruskeaa kiteistä ainetta. Se on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee hyvin metanoliin, etanoliin sekä dietyylieetteriin ja vähäisemmässä määrin bentseeniin ja kloroformiin.
3,4-dikloorianiliini ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi olla oireina yskä, pääkipu, huonovointisuus ja methemoglobiinin muodostuminen, mikä näkyy ihon sinistymisenä.
Valmistus ja käyttö
3,4-dikloorianiliinin valmistamiseen on useita tapoja. Käytettyjä ovat muun muassa p-kloorianiliinin klooraus alumiinikloridin ja vetykloridin avulla sekä 1,2-dikloori-4-nitrobentseenin pelkistys vedyttämällä katalyyttisesti. Jälkimmäisessä tapauksessa reaktoriin pitää lisätä lisäaineita, jotka estävät dehalogenoitumisen eli klooriatomien korvautumisen vetyatomeilla. Reaktorit täytyy myös valmistaa erityisestä korroosiota kestävästä teräksestä.
3,4-dikloorianiliinista käytetään väriteollisuuden lähtöaineena esimerkiksi valmistettaessa väriainetta Pigment yellow 183 ja väriaineiden valmistuksessa käytettäviä kemikaaleja kuten 3,4-dikloorifenyyli-isosyanaattia. Yhdisteestä valmistetaan myös maatalouskemikaaleja kuten rikkaruohojen torjuntaan käytettävää propaniilia ja kosmetiikkatuotteissa antibakteerisena aineena käytettävää triklokarbaania.
Orlando (romaani)
Orlando on Virginia Woolfin vuonna 1928 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Kirsti Simonsuuri vuonna 1984. Romaanin pohjalta on tehty samanniminen elokuva vuonna 1992.
Nassaun herttuakunta
Nassaun herttuakunta oli herttuakunta Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa ja myöhemmin Saksan liitossa. Sen hallitsijasuku oli Nassaun suku, jonka jälkeläisiä on nykyään muun muassa Alankomaita hallitseva Orania-Nassaun sukuhaara.
Nassaun kaupunki perustettiin vuonna 915, ja se julistautui herttuakunnaksi 1225. Samana vuonna sinne rakennettiin Nassaun linna. Nassau oli vuodesta 1160 lähtien tunnustettu herttuakunta. Vuonna 1225 Nassau hajosi pieniksi herttuakunniksi, jotka seuraavien vuosisatojen aikana yhdistyivät jälleen Nassauksi. Tunnetuimpia herttuakuntia oli Nassau-Dillenburg, jota hallitsi Orange-Nassaun suku. Toinen tunnettu herttuakunta oli Nassau-Weilburg, jonka hallitsijasuku hallitsee nykyään Luxemburgia.
Carlo Cattaneo
Carlo Cattaneo (15. kesäkuuta 1801 Milano – 5. helmikuuta 1869 Lugano) oli italialainen filosofi, lehtikirjoittaja, poliitikko, opettaja ja patriootti. Hänellä oli merkittävä rooli keväällä 1848 järjestetyssä kapinassa, joka tunnetaan nimellä Milanon viisi päivää. Hän oli myös eräs Italian yhdistymisen keskeisiä hahmoja. Tasavaltalaisena Cattaneo piti määrätietoisesti etäisyyttä syntyneeseen Italian kuningaskuntaan. Cattaneo hankki huomattavan henkisen pääoman, ja hänet tunnetaan positivismin kannattajana.
Ura
Carlo Cattaneon vanhemmat olivat kultaseppä Melchiorre ja Maria Antonia Sangiorgi. Cattaneo opiskeli alkuun Milanossa ja sittemmin oikeustiedettä Pavian yliopistossa. Hän valmistui 1824, minkä jälkeen hän toimi opettajana Milanossa vuoteen 1835. Cattaneo osallistui aktiivisesti keskusteluun Lombardian kehittämisestä; hän perusti 1839 Il Politecnico -aikakauslehden ajatustensa alustaksi. Cattaneo oli mukana kevään 1848 kapinassa, jota alettiin kutsua nimellä Milanon viisi päivää. Demokraattina ja tasavaltalaisena hän joutui kuitenkin oppositioon suhteessa Milanon maltilliseen hallitukseen. Cattaneo muutti samana vuonna Pariisiin, ja sieltä edelleen Sveitsin Ticinoon, jossa hän eli loppuelämänsä. Hän opetti filosofiaa Luganossa vuodesta 1852.
Cattaneo seurasi Italian yhdistymiskehitystä ulkopuolelta ja suhtautui siihen kriittisesti. Federalistina hän ei myöskään sopinut niin kutsutun demokraattisen vasemmiston riveihin. Cattaneo valittiin Italian edustajainhuoneeseen 1860 ja 1867, mutta hän ei hyväksynyt monarkiaa, eikä osallistunut istuntoihin.
Cattaneo kirjoitti ahkerasti politiikasta, taloudesta, historiasta ja filosofiasta. Lisäksi hän toimi kirjallisuuskriitikkona.
2/1 täyspelivaatimus
2/1 täyspelivaatimus (Kaksi yli yhden täyspelivaatimus) on yksi bridgen tarjousjärjestelmä, joka rakentuu seuraavista vastauksista yhden tason avauksiin:
2/1-systeemi ei ole voimassa passanneelta kädeltä, eikä vastustajan välitarjouksen jälkeen. Muut vastaukset ovat kuten SAYC:ssa tai parin sovittavissa.
Täyspelitarjoukset
2/1 TPV-tarjoukset ovat: 1♦–2♣, 1♥–2♣, 1♥–2♦, 1♠ –2♣, 1♠–2♦, 1♠–2♥.
Muunnelmia
Seuraavat muutokset voidaan sopia parikohtaisesti:
1NT vastaus
Koska kahden tason tarjoukset ovat SAYC:ia vahvempia, vastaus 1NT on vaatimus ja sitä käytetään (muun muassa) heikompien käsien tarjoamiseen alemmissa väreissä. Koska 1NT vastaus on vaatimus (vaatimussangi), voi kolmen kortin tuella aloittaa sangilla. Jotkut parit pelaavat muunnosta, jossa 1NT vastaus 1♥ tai 1♠ päälle on puolivaatimus. Koska avaaja on pakotettu jatkamaan käsillä, joilla hän muuten olisi passannut, hän voi joutua tarjoamaan kolmella tai jopa vain kahdella kortilla.
Muita ominaisuuksia
2/1:n käyttö edellyttää yleensä (ainakin) seuraavat sopimukset:
Caudron C.59
Caudron C.59 oli ranskalainen, kaksipaikkainen, kaksitasoinen ja puurakenteinen yksimoottorikone kangasverhouksella. Valmistaja oli Caudron ja konetta valmistettiin vuosina 1922-1924. Kone oli suunniteltu moniin eri tehtäviin.
Kone oli käytössä Ranskan lisäksi Bulgariassa, Kiinassa, Turkissa ja se osallistui myös Espanjan sisällissotaan.
Kattilalammi
Kattilalammi on Pirkanmaalla Virroilla Monoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Caudron C.59
Koneesta tehtiin myös C.59/2-variantti, joka oli varustettu 230 hv:n Lorraine 7Ma-moottorilla.
Kattilalammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Nikolaus Joseph von Jacquin
right|thumb|Nikolaus Joseph von Jacquin Vapaaherra Nikolaus Joseph von Jacquin (16. helmikuuta 1727 Leiden – 24. lokakuuta 1817 Wien) oli hollantilainen kasvitieteilijä, lääkäri, kemisti ja ornitologi.
Kattilalammi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Majajärven valuma-alueeseen (35.418) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137 metriä mpy.
Nikolaus Joseph von Jacquin
Nikolauksen isä oli varakas vaatetehtailija Claudius Nikolaus Jacquin ja äiti Siegeberta von Henningen. Jacquinin perheen juuret olivat katolisessa Ranskassa. Koska Leidenissä ei ollut katolista koulua, isä lähetti Nikolauksen jesuiittojen kouluun Antwerpeniin. Sieltä hän meni Leuvenin yliopistoon, palatakseen myöhemmin kotiin opiskelemaan lääke- ja kasvitiedettä Leidenin yliopistossa. Siellä eräs hänen professoreistaan oli Adriaan van Royen (1704–1779), Linnén kannattajia, ja hän tutustui myös kahteen muuhun linnéläiseen, jotka olivat Jan Fredrik Gronovius (1690–1762) ja tämän poika Laurens Theodoor (1730–1773). Jälkimmäisellä oli suuri vaikutus Jacquinin tulevaisuuteen kasvitieteilijänä.
1750–1752 Jacquin opiskeli lääketiedettä Pariisissa. Täällä hän tutustui de Jussieun veljeksiin Antoineen (1686–1758) ja Bernardiin (1699–1777). Hän osallistui Antoine de Jussieun luennoille ja Bernard de Jussieun kasvitieteellisille retkille, jotka laajensivat suuresti hänen kasvitieteen tietojaan. 1752 hän matkusti Wieniin saattaakseen lääketieteen opintonsa päätökseen. Hänen mesenaattinaan toimi Gerard van Swieten (1700–1772), joka oli lääketieteen professori, ja toimi samalla aktiivisesti Schönbrunnin palatsin puutarhojen kehittämiseksi. Jacquin vieraili ahkerasti puutarhoissa ja tutustui Itävallan keisariin Frans I:seen.
Vuosina 1754–1759 Jacquin tutki Länsi-Intian saariston ja Keski-Amerikan kasvillisuutta, jonne keisari hänet lähetti, van Swietenin kannustamana. Matka alkoi Italiasta ja päättyi Martiniquelle puoli vuotta myöhemmin. Hänen kumppaninaan oli Schönbrunnin hollantilainen puutarhuri Richard van der Schot. Retkikunta tutki useita alueen suurista saarista ja kävi myös Kolumbiassa ja Venezuelassa. Jacquinin tehtävänä oli kerätä kasveja Schönbrunniin. Hän keräsikin laajan kokoelman kasveja, eläimiä ja kivinäytteitä, ja lähetti Wieniin seitsemän näyte-erää. Ne on kuvailtu hänen teoksessaan Hortus Schoenbrunnensis (1797–1804).
Jacquinin matka oli suuri menestys. Itse Linné kirjoitti hänelle 1. elokuuta 1759 ja kiitteli uusista upeista kasvilöydöistä. Linnén ja Jacquinin kirjeenvaihto jatkui Linnén kuolemaan saakka. Jacquinin vuonna 1760 julkaisema Enumeratio systematica plantarum oli ensimmäinen teos, jossa oli käytetty Linnén luomaa binominimijärjestelmää, jos ei oteta lukuun itse Linnén ja hänen oppilaidensa töitä.
Vuonna 1762 (tai 1763) Jacquinista tuli mineraali- ja kaivosalan professori Chemnitzin Kaivosakatemiaan. Itse asiassa hän sai valita kolmesta professuuritarjouksesta, joista kaksi muuta olivat Pietarista ja Innsbruckista. Chemnitzissä hän sai 500 kultatukaatin stipendin, suuren talon laboratorioineen, puutarhan ja oikeuden neljään hevoseen. Hän avioitui ja sai vaimoltaan suuret myötäjäiset. Vuonna 1768 hänelle myönnettiin kasvitieteen ja kemian professuuri Wienin yliopistossa. Lisäksi hän ryhtyi johtamaan Wienin kasvitieteellistä puutarhaa.
1788 hänet kutsuttiin Royal Societyn jäseneksi ja Ranskan tiedeakatemian jäseneksi hänet hyväksyttiin 1804. Vapaaherran arvonimen hän sai 1806. Hänen nuorempi poikansa Joseph Franz von Jacquin (1766–1839) jatkoi hänen työtään Wienin yliopiston kasvitieteen professorina ja puutarhan johtajana.
Jacquin kuvaili ja nimesi tieteelle lukuisia kasvi- ja eläinlajeja, linnuista muun muassa kaulustrapin.
Nikolaus Jacquinilla oli ainakin 3 lasta. Vanhin poika Gottfried (1763–1792) oli lahjakas muusikko, samoin tytär Franziska (1769–1853) oli lahjakas pianisti ja klaveerin soittaja. Wolfgang Amadeus Mozart oli Jacquinien perhetuttu.
Caudron C.59
Caudron C.59-lentokoneita rakennettiin yli 1 800 kappaletta.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimille ostettiin vuonna 1923 Ranskasta kolme Caudron C.59 -konetta. Koneiden tunnukset olivat ns. neljännessä rekisterissä 2E3-2E5 ja vuoden 1927 rekisterissä CA-48 - CA-50. Koneiden valmistusnumerot olivat 5407–5409. Koneessa oli pyörälaskutelineet, mutta ainakin 2E3-konetta kokeiltiin myös kellukkeilla. Koneet vastaanotettiin 8. marraskuuta 1923 ja viimeinen niistä poistui käytöstä 1931.
Museokoneet Suomessa
Päijät-Hämeen ilmailumuseossa Vesivehmaan lentokentällä on yksi Caudron C.59 -lentokone (CA-50).
Jukka Jylli
Jukka Kalevi Jylli on suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Hän on toiminut basistina muun muassa yhtyeissä Kingston Wall, Mannerheim, Saunabadh, Ants in the Pants Zook ja Rhythm Music Orchestra.
Fakarava
Fakarava on atolli Ranskan Polynesiassa, Tyynellämerellä. Se on osa Tuamotun saariryhmää. Atolli sijaitsee 450 kilometriä Tahitista koilliseen. Fakaravan suurin kylä on Rotoava, jossa on noin 350 asukasta. Atollilla oli 844 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Fakaravan kuntaan kuuluvat myös Kauehi ja Niau.
Fakarava on saariryhmänsä toiseksi suurin atolli Rangiroan jälkeen, sen laguunin pinta-ala on yli 1 112 neliökilometriä. Atollin kaakkoisosassa on kilometrin levyinen yhteys mereen. Atollilla on myös lentoasema.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Fakaravan sisä-atolli Rotoavan kylän läheltä nähtynä
GP2 Turkin Grand Prix 2010
GP2 Turkin Grand Prix 2010 oli GP2-kauden 2010 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 29.–30. toukokuuta İstanbul Parkin moottoriradalla Turkissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Turkin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi Rapax -tallin kuljettaja Pastor Maldonado. Sunnuntain kilpailun voitti Racing Engineering -tallin Dani Clos.
Prototyyppipohjainen ohjelmointi
Prototyyppipohjainen ohjelmointi on eräs olio-ohjelmointiin liittyvistä ohjelmointiparadigmoista.
100 metrin juoksu yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
100 metrin juoksu on ollut Yleisurheilun MM-kilpailuiden ohjelmassa ensimmäisistä MM-kilpailuista lähtien. Menestynein maa MM-kilpailujen 100 metrin juoksussa on ollut Yhdysvallat.
Prototyyppipohjainen ohjelmointi
Prototyyppipohjaiset ohjelmointikielet tukevat monia olio-ohjelmoinnin piirteitä, kuten kapselointia, jäsenmuuttujien ja metodien määrittelyä ja oliokielien tapaista jäsenmuuttujien ja metodien käyttöä. Tärkeimpänä erona normaaliin olio-ohjelmointiin on varsinaisien luokkamäärityksien puuttuminen. Luokan mukaiset oliot luodaan joko rakentajafunktion tai -metodin avulla tyhjästä tai kloonaamalla olemassa oleva olio. Toiminnallisuuden uudelleenkäyttö (perintä) tapahtuu kloonaamalla toinen olio, joka toimii uuden olion ”prototyyppinä”.
Prototyyppipohjaisia ohjelmointikieliä ovat muun muassa JavaScript, Lua, Self ja Io.
Prototyyppipohjaista ohjelmointia ei tule sekoittaa prototypoivaan ohjelmistokehitykseen.
Adam Gilljam
Adam Gilljam (s. 8. heinäkuuta 1990) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Hammarby IF:ää.
Gilljam nousi kasvattajaseurassaan Broberg/Söderhamn:issa edustusmiehistöön jo 15-vuotiaana kaudella 2005-2006. Kaudella 2008-2009 hänet nimettiin vuoden junioripelaajaksi Ruotsissa. Brobergissa pelatessaan hän ei pässyt kertaakaan loppuotteluun. Siirryttyään syksyllä 2012 tukholmalaiseen Hammarby IF:ään mestaruus tuli heti ensimmäisenä kautena keväällä 2013. Lisäksi hänen roolinsa loppuottelussa oli keskeinen, sillä hän teki aivan ottelun alussa Hammarbyn kaksi ensimmäistä maalia. Hänelle kausi 2012-2013 olikin läpimurtovuosi. Hänet arvioitiin ensimmäisen Hammarby-kauden perusteella Ruotsin Elitserienin pelaajaparhaimmistoon.
Gilljam on pelannut yhdet MM-kisat keväällä 2014. Niissä Ruotsi saavutti hopeaa.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Henkilökohtaisesti
Pahalammi (Virrat, Monoskylä)
Pahalammi on Pirkanmaalla Virroilla Monoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Mikael Dorsin
Mikael Frank Dorsin (s. 6. lokakuuta 1981 Lidingö, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja. Dorsin edustaa Norjan pääsarjassa Tippeligaenissa pelaavaa Rosenborgia.
Saavutukset
Djurgårdens IF
Rosenborg
CFR Cluj
Niina Kantola
Niina Kantola (s. 15. elokuuta 1975) on suomalainen pesäpalloilija. Kantola edusti urallaan Superpesiksessä Oulun Lippoa ja Viinijärven Urheilijoita. Kantola saavutti kaksi SM-kultaa kaudella 1994 ja kaudella 1995, kaksi SM-hopeaa kaudella 1999 ja kaudella 2000 ja kaksi SM-pronssia kaudella 1993 ja kaudella 1996. Kantola pelasi viisi Itä-Länsi-ottelua vuosina 1996, 1997, 1998, 2000 ja 2001. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Kantola pelasi 208 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 11 kunnaria ja 132 tavallista juoksua, toi 180 juoksua ja keräsi 1 092 kärkilyöntipistettä.
Jarowskij Finland
Jarowskij Finland Oy on suomalainen tv-ohjelmien tuotantoyhtiö, joka tuottaa draamaohjelmia. Jarowskij Finlandin omistaa ranskalainen Banijay Entertainment.
Jarowskij Finland on rekisteröinyt useita aputoiminimiä, joita se voi käyttää tuotannoissaan: Hullu Suomi, Jarowskij Suomi, Mediarodeo, No TV, Suomen Parhaat TV-kustannus, T&T -Broadcasters, ja Zodiak Television Finland.
Yhtiö on tuottanut mm. pitkiä draamasarjoja kuten Presidentti, Kiiltokuvia, Tappajan näköinen mies, Sydänjää, Uutishuone, Käenpesä, Rikospoliisi ei laula ja Rikospoliisi Maria Kallio.
Viljo Karhu
Ura
Karhu opiskeli laulua Olavi Rapelin ja Boris Levitzkyn johdolla sekä lausuntaa Siiri Franssilan johdolla. Hän kävi Viipurin Kaupunginteatterin teatterikoulun 1933–1935. Karhu aloitti näyttelijän uransa Viipurin Kaupunginteatterin harjoittelijana, minkä jälkeen hänellä oli lukuisia näyttelijänkiinnityksiä itäisen ja kaakkoisen Suomen teattereihin. Vuodesta 1944 alkaen Karhu toimi useiden teatterien johtajana, pisimpään Lohjan Työväen Teatterissa 1951–1959 ja Kuusankosken Teatterissa 1965 alkaen. Karhun teatteriohjaajan ura limittyi johtajan uraan, hän ohjasi muun muassa Lahden Kaupunginteatterissa 1946–1947.
Karhun rooleja olivat muun muassa Armand (Kamelianainen), ministeri (Ministerin rakastettu), Topias (Nummisuutarit), Töyry (Täällä Pohjantähden alla I) ja Lilo-Taro (Havaijin kukka). Karhu näytteli sivurooleja muutamissa televisiotuotannoissa, viimeisen kerran minisarjassa Kukkivat roudan maat (1981).
Lohjalla asuessaan Karhu toimi myös Uusmaan Kunnallislehden vt. päätoimittajana.
Perhe
Karhu avioitui näyttelijä Tuulikki Kaipiaisen kanssa 1938. Pariskunnalle syntyi neljä lasta vuosina 1939–1947.
Tobias Furneaux
Furneaux osallistui Samuel Wallisin maailmanympäripurjehdukseen vuosina 1766–1768. Toisen kerran hän lähti purjehtimaan maailman ympäri maineikkaan James Cookin alaisuudessa vuonna 1772. Hän sai komentoonsa laivan nimeltä Adventure, ja tarkoitus oli, että hän avustaisi Cookia tämän tutkiessa eteläistä Jäämerta ja Tyyntä valtamerta. Vaikeat sääolosuhteet tekivät kuitenkin yhteistyön hankalaksi. Cookin komentama Resolution ja Furneaux'n Adventure kadottivat yhteyden toisiinsa kahdesti, jälkimmäisellä kerralla pysyvästi.
Hermínia Silva
thumb|right|Hermínia Silva
Hermínia Silva Leite Guerreiro (23. lokakuuta 1907 Lissabon – 13. kesäkuuta 1993) oli portugalilainen fadolaulaja ja näyttelijä.
Silva työskenteli ompelijaharjoittelijana, kunnes kiinnostui taiteellisesta elämästä. Hän vieraili usein Sociedade de Recreio Leais Amigosissa, kunnes värväytyi sinne amatöörinäyttelijäksi vuonna 1925. Hän lauloi ensimmäiset fadonsa pianon säestyksellä. Vuonna 1926 Silva liittyi Tournée Artística Gil Vicenteen ja kiersi Portugalissa sekä Espanjassa. Hän saavutti huomattavaa menestystä sekä näyttelijänä että laulajana. Silva vakiinnutti asemansa fadolaulajana ensin Malacaio-teatterissa ja sittemmin Parque Mayerin Valente das Farturasissa. Hän esiintyi monissa fadotaloissa ja teki vuonna 1932 operettidebyyttinsä Fonte Santan esityksessä, jossa tulkitsi fadolauluja. Vuonna 1933 Silva esiintyi Beatriz Costan kanssa näyttelijänä vaudevillenäytöksessä Feijão Frade. Hänen esiintymisensä teatterissa alkoivat yleistyä tässä vaiheessa, ja 1930–1940-luvuilla hän oli vaudevilleteatterin tärkein fadolaulaja. Suurten hittien joukossa olivat 1930-luvulla "Velha Tendinha", "Rosa Enjeitada" ja "Mãos Sujas".
Vuonna 1938 Silva esiintyi ensimmäisessä elokuvaroolissaan (Maria da Luz) Chianca de Garcian teoksessa Aldeia da Roupa Branca. Hänen kanssaan esiintyivät Beatriz Costa, Óscar de Lemos sekä José Amaro, ja hän lauloi kappaleet "Fado da Fadista" ja "Fado do retiro". Vuonna 1943 Silva esiintyi fadolaulaja Rosa Mariana Arthur Duarten elokuvassa O Costa do Castelo. Hän esiintyi myös Henrique Camposin elokuvassa Um Homem do Ribatejo (1946) ja sen jatko-osassa Ribatejo (sama ohjaaja, 1949). Silva palasi elokuvaan tämän jälkeen enää vuonna 1969 Constantino Estevesin työssä O diabo era outro, jonka pääosassa esiintyi António Calvário. Silvan revyyesiintymiset jatkuivat säännöllisinä vuoteen 1958, jolloin hän päätti avata oman fadotalonsa Solar da Hermínian aviomiehensä Manuel Guerreiron kanssa. Pariskunta oli avioitunut vuonna 1949. Fadotalo lopetti toimintansa 23. lokakuuta 1982. Silva luovutti paikan runoilija José Luís Gordon käyttöön. Myös fadotalon toiminnan aikana Silva palasi satunnaisesti vaudeville-esityksiin.
Silva vältti esiintymistä ulkomailla tunnetun, monien vitsien aiheeksi päätyneen lentopelkonsa takia. Hän esimerkiksi sai 1930-luvulla kolme kutsua esiintymään Madeiralle, mutta hän ei ottanut tarjouksia vastaan. Pisimmän kiertueensa hän teki laivalla Brasiliaan vuonna 1952. Silva matkusti vuonna 1954 Azoreille ja Madeiralle. Hän esiintyi moneen otteeseen siirtolaisyhteisöille Ranskassa, viimeisen kerran vuonna 1981. Vuoden 1971 kiertueella hän esiintyi Pohjois-Amerikassa. Manner-Portugalin sisällä Silva esiintyi paitsi Lissabonissa, myös Portossa, Aveirossa ja Coimbrassa. Hän teki monia äänityksiä, mutta vain harva näistä on julkaistu CD-muodossa. Televisio-ohjelmia, joihin Silva osallistui, olivat muiden muassa Natal dos Hospitais ja Grande Noite do Fado. Vuonna 1992 Nuno Forte ohjasi Rádio e Televisão de Portugalille Silvaa koskeneen dokumentin, joka julkaistiin myös DVD:nä vuonna 2005 muiden nauhoitusten kanssa.
Silvalla oli vuonna 1927 syntynyt poika Mário. Silva sai urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Lissabonin kaupungin kultamitalin (1980), Henrik Purjehtijan ritarikunnan komentajan arvon (1985) ja Henrik Purjehtijan ritarikunnan suurristin (1990). Vuonna 1993 Lissabonin kaupunginvaltuusto nimesi Silvan mukaan kadun Ajudassa.
Helmiäispilvi
thumb|250px|Helmiäispilviä.
Helmiäispilvi eli polaaristratosfääripilvi (PSC < polar stratospheric cloud ) on hohtava pilvi, jota esiintyy 15–30 kilometrin korkeudessa stratosfäärissä. Helmiäispilvet ovat väriltään pastellimaisia, joskus hiukan sinertäviä. Tavallisimmin ne ovat vaalean hohtoisia kuin helmet. Helmiäispilvet koostuvat rikkihaposta, typpihaposta ja jääkiteistä.
Runsaimmin helmiäispilviä näkyy pohjoisella pallonpuoliskolla Islannissa, Skandinaviassa ja Skotlannissa tammi–helmikuussa, mutta niitä voi näkyä joskus myös maaliskuussa ja marras–joulukuussa. Niitä nähdään Suomessa talvikuukausina ja eniten Länsi-Lapissa muutaman kerran vuodessa. Etelä-Suomessa helmiäispilvet ovat varsin harvinaisia. Pilvet ovat parhaiten nähtävissä heti auringonlaskun jälkeen tai juuri ennen auringonnousua. Joskus ne ovat niin kirkkaita, että näkyvät päiväsaikaan.
Helmiäispilvet syntyvät, kun alemman ilmakehän syvä matalapaine törmää vuoristoon kuten Skandeihin. Stratosfäärissä on noin 60 leveysasteen pohjoispuolella kuiva napapyörre 10–80 kilometrin korkeudessa, missä on jopa 100 m/s virtaavia tuulia ja jopa −80 °C:n talvilämpötiloja. Vuoristot kohdatessaan läntiseen ilmavirtaukseen syntyy vuoristoaaltoja, jotka nostavat alemman ilmakehän kosteuden kylmään stratosfääriin. Siellä se härmistyy jääkiteiksi, jotka muodostavat helmiäispilviä.
Matti Hagman
pienoiskuva|Matti Hagman,1979 Matti Risto Tapio Hagman (21. syyskuuta 1955 Helsinki – 12. lokakuuta 2016 Espoo) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän oli ensimmäinen Suomessa kiekko-oppinsa saanut pelaaja NHL:ssä. Hagman ei kuitenkaan ollut ensimmäinen suomalainen NHL-pelaaja, sillä Pentti Lund oli uransa alussa vielä Suomen kansalainen.
Helmiäispilvi
Helmiäispilvet aiheuttavat otsonikatoa. Niissä klooriyhdisteet muuttuvat sellaisiksi, että otsonia tuhoutuu.
Matti Hagman
SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa keskushyökkääjä Hagman pelasi 513 ottelua tehoin 288+462. Pudotuspeleissä Hagmanin saldo on 20+36 47 ottelussa. Hän voitti kolme Suomen mestaruutta ja yhteensä kahdeksan SM-mitalia.
Hän on Suomen pääsarjassa kaikkien aikojen pistetilastossa kolmantena Janne Ojasen ja Arto Javanaisen jälkeen; syöttötilastossa Hagman on toisena Ojasen pitäessä kärkipaikkaa.
Yhteensä Hagman teki neljän NHL-kautensa aikana 145 pistettä (56 maalia ja 89 syöttöä) 237 ottelussa. WHA:ssa hänen saldona oli 53 ottelussa 25+31 (=56 tehopistettä).
Hagman tunnettiin etenkin loistavana pelintekijänä, joka antoi tarkkoja syöttöjä. Suomessa Hagman pelasi kahden kauden mittaista Lahden Hockey-Reippaan visiittiä lukuun ottamatta aina HIFK:ssa. Hän aloitti uransa 1972 ja lopetti 1992. Väliin mahtuu 13 kautta HIFK:ssa, kaksi Reippaassa, neljä Pohjois-Amerikassa ja yksi Saksassa.
Menestyneimmäksi suomalaiseksi NHL-kiekkoilijaksi arvioitu Jari Kurri arvioi Marko Lempisen Hagman-kirjassa, että ”Hakkia voi hyvällä syyllä kutsua kaikkien aikojen lahjakkaimmaksi suomalaispelaajaksi” ja muistuttaa, että tämän mennessä NHL:ään hänellä ei ollut kotimaisia esikuvia. Hagman puolestaan raivasi tietä juuri Kurrille ja muillekin suomalaispelaajille.
Pitkäaikainen HIFK-vaikuttaja Frank Moberg nimesi Matti Hagmanin vuonna 2011 seuran suurimmaksi legendaksi, jonka pelisilmä ja taidot olivat todella ainutlaatuiset. ”Hyökkääjä, jossa yhdistyivät huippukiekkoilijan kaikki ominaisuudet”, Moberg analysoi ja lisäsi tämän olleen hyvin vaativa niin kentällä kuin sen ulkopuolellakin.
Juniorivaihe
Nuori Matti Hagman oli myös lupaava yleisurheilija, joka juoksi 400 metriä parhaimmillaan aikaan 49,3 sekuntia käsiajanotolla mitattuna. Hagman harrasti myös koripalloa ja pesäpalloa jääkiekon lisäksi.
Pohjois-Amerikan vuodet
Hagmanin ammattilaisura sai lähtölaukauksen kesällä 1975, kun hänet varattiin sekä NHL:n että WHA:n varaustilaisuudessa. Hagman aloitti NHL-varauksen tehneessä Boston Bruinsissa vuonna 1976. Tuohon aikaan eurooppalaiset pelaajat eivät olleet vielä tehneet läpimurtoaan. Bostonin valmentaja Don Cherry lukeutui eurooppalaispelaajia aliarvioivien valmentajien joukkoon. Niinpä Hagman ei missään vaiheessa saanut kovinkaan paljoa peliaikaa. Matti Hagman pelasi puolitoista kautta Bostonissa ja ehti kokea joukkueensa mukana Stanley Cupin finaalinkin 1977 ennen siirtymistään WHA-liigan Quebec Nordiquesiin, jossa teki kovat tehot.
Paluu Suomeen, mestaruus ja pistepörssiennätys
Hagman palasi syksyksi 1978 Suomeen. Kaudella 1979–1980 hän lopulta johti HIFK:n mestariksi. Kauden runkosarjassa sentteri keräsi ennätykselliset 37+50=87 tehopistettä, vaikka oli yhden ottelun pelikiellossa. Ennätystä paransi kaudella 1986–1987 Kärppien Kari Jalonen 44 ottelua sisältävässä runkosarjassa, kun Hagman pelasi vielä 10 joukkueen liigassa 35 peliä.
Uudelleen ammattilaiseksi Edmontoniin
HIFK-vaiheen jälkeen Hagman yritti uudelleen NHL:ssä vuosina 1980–1982 maineikkaassa Edmonton Oilersissa. Kanadassa keskushyökkääjä jäi kuitenkin ilman suurta henkilökohtaista menestystä kaikkien aikojen kiekkoilijana pidetyn Wayne Gretzkyn varjossa. Oilers-joukkuetoveri Jari Kurri on arvioinut, että jossain muussa NHL-seurassa ”Hakki” olisi noussut suureksi tähdeksi. Erityisellä lämmöllä suomalaista muistelee arvostetuimpien kanadalaiskiekkoilijoiden joukkoon kuuluva Mark Messier. Tämä rikkoi ainoan kerran urallaan tavoitellun 50 maalin rajapyykin suomalaisen rinnalla pelatessaan kaudella 1981–82 ja ylistää helsinkiläistä ”suureksi pelinrakentajaksi”.
Maajoukkueessa
Komeasta urastaan huolimatta Hagman pelasi maajoukkueessa suhteellisen vähän. Pelejä hänelle kertyi Suomen paidassa 104 tehoin 21+42. Hagman edusti maataan neljä kertaa MM-tasolla, kerran olympialaisissa ja kolmesti Kanada-cupissa.
Joulukuussa 1977 Hagman edusti myös kertaalleen Kanadaa Moskovan Izvestija-turnauksessa. Hän edusti tuolloin Quebec Nordiquesia, joka korvasi turnauksessa Kanadan maajoukkueen. Tapausta luonnehdittiin erikoiseksi, sillä Hagman teki turnauksessa maalin Suomen maajoukkuetta vastaan.
Valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Matti Hagman toimi apuvalmentajana HIFK:ssa ja Jokereissa sekä päävalmentajana Jokerien A-junioreissa, Junkkarit HT:ssä , sveitsiläisessä HC Martignyssa , EPS:ssa ja HC Salamoissa.
Yksityiselämä
Matti Hagman opiskeli Töölön yhteislyseossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1975. HIFK:ssa pelatessaan Hagman työskenteli palomiehenä. Jääkiekko ei vielä ollut Suomessa ammattiurheilua, joten Hagman halusi vastapainoa, koska pelejä oli vain kaksi viikossa.
Matti Hagmanin isä oli monessa lajissa menestynyt urheilija Nils Hagman. Matin poika Niklas Hagman on myös useita kausia NHL:ssä pelannut maajoukkuetason jääkiekkoilija. Matti Hagmanin sisko on entinen pikajuoksija Riitta Salin, joka voitti urallaan muun muassa Euroopan-mestaruuden. Matti Hagmanin ensimmäinen vaimo oli Ann-Mari ”Ammi” Hagman (o.s. Haaskivi), jonka kanssa avioliitto kesti vuoteen 1992. Myöhemmin Matti Hagman oli naimisissa Maire Hagmanin kanssa. Tämä avioliitto solmittiin Matti Hagmanin 50-vuotisjuhlien yhteydessä syksyllä 2005, ja se jatkui Matin kuolemaan saakka. Entinen jalkapalloilija Kai Haaskivi on Hagmanin lanko.
Urheilu-uran jälkeen Matti Hagmanilla oli sopeutumisvaikeuksia siviilielämään, ja alkoholin käyttö kärjistyi hengenvaaralliseen terveyden heikkenemiseen 2009.
Helmiäispilvi
Kuuluisan norjalaisen taiteilijan Edvard Munch in "Huuto"-taulun taustan dramaattiset pilvet ovat todennäköisesti helmiäispilviä.
Reginn
Reginn (”Neuvonantaja”) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä kääpiö, Hreidmarrin poika sekä Fafnirin ja Otrin veli. Reginn on taitava ja ovela seppä, joka tuntee taiat. Reginnistä kerrotaan Eddan Reginnin ja Fafnirin runoissa.
Reginn ja Sigurd menivät Gnitaheidrille, jonne Fafnir oli vetäytynyt vartioimaan aarrettaan. Fafnirilla oli suojanaan kauhukypärä, jota kaikki elolliset pelkäsivät. Sigurd kaivoi kuopan Fafnirin kulkureitille ja piiloutui sinne. Fafnirin kulkiessa purolle Sigurd työnsi miekan pedon vatsaan. Sitten Sigurd ja kuoleva Fafnir keskustelivat ja Fafnir varoitti, että kulta ja kimaltelevat aarteet koituvat kerran Sigurdin surmaksi. Fafnir varoitti myös Reginnin petollisuudesta ja kuolee sitten. Piilossa ollut Reginn palasi Sigurdin luokse ja leikkasi Fafnirin sydämen irti ja joi verta haavasta. Sigurd ja Reginn kiistelivät siitä, kummalla on suurempi osa Fafnirin surmassa. Sitten Reginn pyysi Sigurdia paistamaan sydämen. Sigurd paistoi sydäntä ja kokeili onko se kypsää. Liha poltti hänen sormensa ja Sigurd pani sormen suuhunsa. Fafnirin sydänverta maistettuaan Sigurd ymmärsi lintujen puheen. Linnut sanoivat, että Reginn aikoo pettää Sigurdin. Silloin Sigurd katkaisi miekallaan Reginnin kaulan. Sitten Sigurd söi Fafnirin sydäntä ja joi sekä Fafnirin että Reginnin verta. Sen jälkeen Sigurd meni Fafnirin maan alle rakennettuun asumukseen ja otti kulta-aarteen, kauhukypärän, Hrotti-miekan, kullatun panssaripaidan ja muita kalleuksia.
Matti Hagman
Yksityiselämä
Hagman kuoli 11.–12. lokakuuta välisenä yönä 2016, hakeuduttuaan muutamaa päivää aiemmin hoitoon espoolaiseen sairaalaan. Arto Terosen ja Jouko Vuolteen Urheilun nousuja ja laskuja -kirja kertoo kuolinsyyksi ”pitkäaikaisen alkoholismin, mutta akuutimmin se oli seurausta kaatumisesta, avohaavasta kipeään polveen ja siitä kaikkialle levinneestä verenmyrkytyksestä”.
Muuta
Hagman myös näytteli Tapio Suomisen ohjaamassa vuonna 1990 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Porttikielto taivaaseen.
Kunnallisvaaleissa 1988 Hagman valittiin kokoomuksen riveistä Espoon kaupunginvaltuustoon. Hagman olisi halunnut liikuntalautakunnan jäseneksi, mutta sen sijaan hänet nimitettiin palo- ja pelastusasioita linjanneeseen lautakuntaan. Hagman jätti politiikan yhden valtuustokauden jälkeen.
Olli Järvinen (täsmennyssivu)
Olli Järvinen voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Frank Lindroos
Frank Edward Lindroos (14. huhtikuuta 1874 Pietari – 10. heinäkuuta 1923 Duluth, Minnesota) oli amerikansuomalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka oli 1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä amerikansuomalaisen työväenliikkeen musiikkivaikuttajia.
Pietarinsuomalaisen räätälin perheeseen syntynyt Lindroos oppi viulunsoiton isältään jo lapsena. Isän sairastuttua vakavasti Lindroos kiersi 12-vuotiaasta lähtien parin vuoden ajan äitinsä kanssa kerjäläisenä Pietarin kaduilla viulua soitellen. Isän kuoltua perhe muutti vuonna 1888 Lappeenrantaan, jossa Lindroos liittyi Viipurin pataljoonan soittokuntaan kornetistiksi. Kymmenen vuotta myöhemmin Lindroos palasi Pietariin, jossa hän jatkoi armeijan soittokunnassa.
Vuonna 1904 Lindroos lähti siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Perhe asui aluksi New Yorkissa ja vuodesta 1907 lähtien Pennsylvanian Monessenissa, kunnes asettui Minnesotan Duluthiin vuonna 1913. New Yorkissa Lindroos liittyi Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön jäseneksi. Elantonsa hän hankki työväenyhdistysten soittokuntien ja kuorojen johtajana sekä musiikinopettajana. Duluthissa Lindroos radikalisoitui ja liittyi syndikalistisen IWW-ammattiliiton jäseneksi.
Lindroos teki itsemurhan 49-vuotiaana heinäkuussa 1923. Hänewt on haudattu Park Hillin hautausmaalle Duluthiin.
16. jääkäripataljoona
thumb|150px|Arno Emil Jaatinen 16. jääkäripataljoona oli valkoisten itäarmeijan 3. jääkäriprikaatin 6. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
George Hamilton
Näyttelijänura
George Hamilton sai ensimmäisen pienen roolinsa jo 1952 mutta löi läpi 1959 elokuvalla Varjoja auringossa (engl. 'Crime & Punishment, USA').
16. jääkäripataljoona
Komentaja: jääkärikapteeni Arno Emil Jaatinen
1. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Karl Bruno Enquist.
2. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Väinö Valdemar Kaski.
3. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Erkki Vilho Viitasalo.
Pataljoonassa palvelleita Saksan jääkäreitä
Adjutanttina jääkärivänrikki Julius Einari Kärnä (17. maaliskuuta 1918 alkaen), adjutanttina jääkärivänrikki Bror Albert Sjöberg, lääkintäaliupseerina jääkärivaravääpeli Vilho Villiam Tallberg, jääkärivaravääpeli Johan Albin Pekkarinen (17. huhtikuuta alkaen).
Lavatähti-laulukilpailu
Lavatähti-laulukilpailu on suomalainen iskelmälaulukilpailu. Kilpailua järjestää Ohjelmatoimisto ViihdeSallap Oy.
Lavatähti-kilpailussa ovat menestyneet muun muassa Saija Varjus, Kari Vepsä ja Janne Tulkki.
Katriinan sairaala
Katriinan sairaala on Vantaan Seutulassa sijaitseva sairaala. Sairaala on Vantaan ainoa terveyskeskussairaala ja sillä on 155 potilaspaikkaa. Sairaalassa on kahdeksan vuodeosastoa, joista yksi tarjoaa palliatiivista hoitoa, päiväsairaala ja geriatrinen poliklinikka. Sairaalan tiloissa toimi aiemmin myös Katriinan terveysasema, mutta sen toiminta on siirretty marraskuun 2011 lopussa tehdyllä päätöksellä Martinlaakson terveysasemalle. Katriinan sairaalan alaisuuteen kuuluu myös Peijaksen sairaalassa sijaitseva 37-paikkainen geriatrinen akuuttiyksikkö.
Sairaalan alueella sijaitsee Seutulan kylän Katrinebergin kartano, jonka Helsingin maalaiskunta osti vuonna 1949. Arkkitehti Elsi Laisaari suunnitteli nykyisen sairaalan vanhan osan ja se rakennettiin kartanon koillispuolelle, alle sadan metrin päähän vuosina 1957–1959. Kunnan vanhainkoti nimeltään Katriinakoti aloitti tuolloin toimintansa, ja sen nimi vaihtui Katriinan sairaalaksi vuonna 1969. Sairaalaa laajennettiin vuonna 1979 ja peruskorjattiin vuosina 1991–1994 ja 2005.
Sairaalan lähellä sijaitsee muun muassa Katriinan päiväkoti, Seutulan päiväkoti ja Seutulan koulu. Katrinebergin kartanoon ja sen lähialueille on valmisteilla kotieläinpiha, joka on tarkoitus avata kesällä 2017.
Ekenäs gymnasium
Ekenäs Gymnasium on ruotsinkielinen lukio, joka sijaitsee Tammisaaressa Uudellamaalla. Se on yksi Raaseporin kaupungin kolmesta lukiosta.
Vuonna 2018 lukiossa oli 186 oppilasta. Keväällä 2021 uutisoitiin sisäänoton kasvattamisesta aiempaa useamman nuoren halutessa opiskella tässä lukiossa.
Sekvenssi
Sekvenssi voi tarkoittaa jaksoa tai sarjaa eri yhteyksissä, kuten:
Syväjärvi (Virrat, Monoskylä)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Monoskylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,7 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Majajärven valuma-alueeseen (35.418) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,6 metriä mpy.
Tobias Reinholt
Tobias Reinholt (s. 4. heinäkuuta 1995 Horsens ) on tanskalainen koripalloilija. Sentterinä pelaava Reinholt on pelannut Tanskan ja Suomen pääsarjoissa.
Pelaajaura
Reinholt on Horsens IC:n kasvatti ja pelasi seuran edustusjoukkueessa Tanskan pääsarjaa kaudella 2012–2013. Hän vietti myös muutaman kuukauden kroatialaisen KK Splitin akatemiassa. Reinholt muutti Suomeen syksyllä 2013 tehtyään nelivuotisen sopimuksen pääsarjajoukkue Kouvojen kanssa. Kouvot hyötyi Reinholtista pystyttyään peluuttamaan juniorijoukkueessa omia kasvattejaan luontaisilla pelipaikoillaan. Lisäksi Reinholt täytti Korisliigan herrasmiessopimuksen kriteerit. Kaudella 2013–2014 Reinholtin vahvistama Kouvojen A-juniorijoukkue voitti ikäluokan Suomen mestrauuden, ja seuran edustusjoukkueessa Reinholt pelasi 11 runkosarjaottelussa 1,3 pisteen ja 0,9 levypallon keskiarvoilla.
Syksyllä 2014 Reinholtin peliaika Kouvoissa jäi vähäiseksi. Hän pelasi neljässä Korisliigaottelussa vähäisiä minuuttimääriä. Marraskuussa Reinholt siirtyi loppukaudeksi vuokralle Tampereen Pyrinnön reservijoukkueeseen. Samassa organisaatiossa työskenteli Reinholtille maajoukkueesta tuttu valmentaja Pieti Poikola. Elokuussa 2015 Reinholt sirtyi Belgian pääsarjajoukkue Base Oostendeen.
Reinholtin veli Esben Reinholt on myös koripalloilija.
Pekka Simola
Pekka Simola (1. tammikuuta 1920 Turku – 31. elokuuta 2014 Somero) oli suomalainen pituushyppääjä.
Simola voitti pituushypyn Suomen mestaruuden vuosina 1943, 1944, 1945, 1947 ja 1948 sekä hopeaa vuonna 1946 ja pronssia 110 metrin aitajuoksussa vuonna 1945. Hän edusti Suomea maaotteluissa 19 kertaa vuosina 1938–1950. Simola edusti Turun Urheiluliittoa. Simola hyppäsi ennätyksensä 740 senttimetriä vuosina 1939 ja 1943.
Urheilu-uransa jälkeen lakimieheksi valmistunut Pekka Simola toimi Humppilassa pankinjohtajana, lakimiehenä, kunnallispolitikkona ja maanviljelijänä.
Marija Lvova-Belova
Marija Aleksejevna Lvova-Belova (s. 25. lokakuuta 1984 Penza) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Venäjän lapsiasiainvaltuutettuna vuodesta 2021 lähtien.
Maaliskuussa 2023 kansainvälinen rikostuomioistuin antoi pidätysmääräyksen Lvova-Belovasta, jota se syyttää ukrainalaislasten pakkosiirroista Venäjän hyökkäyssodassaan miehittämiltä Ukrainan alueilta Venäjälle.
Ura
Lvova-Belova syntyi Penzassa ja valmistui A. A. Arhangelskin Penzan kulttuuri- ja taidekoulusta kapellimestariksi vuonna 2002. Vuosina 2003–2005 hän opiskeli Samaran kulttuurin ja taiteiden valtionakatemiassa. Vuonna 2021 hän valmistui Venäjän presidentillisestä kansantalouden ja julkishallinnon akatemiasta.
Vuonna 2019 Lvova-Belova valittiin Penzan kaupunginduumaan. Myöhemmin samana vuonna hän liittyi Venäjän valtapuolueeseen Yhtenäiseen Venäjään. Samalla hänet valittiin puolueen yleisneuvoston puheenjohtajistoon. Vuonna 2020 hänet nimitettiin Venäjän liittoneuvostoon.
Lokakuussa 2021 Venäjän presidentti Vladimir Putin nimitti Lvova-Belovan Venäjän lapsiasiavaltuutetuksi. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Venäjä on Lvova-Belovan johdolla kaapannut ukrainalaisia lapsia miehittämiltään alueilta ja antanut heitä ”adoptoitaviksi” venäläisiin perheisiin. Lvova-Belova on itse ”adoptoinut” 15-vuotiaan mariupolilaisen pojan. Muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta, Euroopan unioni ja Yhdysvallat ovat lisänneet Lvova-Belovan pakotelistoilleen.
Maaliskuussa 2023 kansainvälinen rikostuomioistuin antoi pidätysmääräkyset Putinista ja Lvova-Belovasta. Tuomioistuin syyttää heitä sotarikoksista eli lasten laittomista siirroista Venäjän miehittämiltä Ukrainan alueilta Venäjälle.
Yksityiselämä
Lvova-Belovan puoliso Pavel Kogelman on Venäjän ortodoksisen kirkon pappi. Heillä on viisi biologista lasta ja 17 adoptiolasta.
Liisa Taxell
Liisa Taxell (9. heinäkuuta 1931 Helsinki – 1. huhtikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja näyttelijä.
Åsa Wikforss
Åsa Wikforss (s. 25. heinäkuuta 1961 Göteborg) on ruotsalainen kirjailija ja teoreettisen filosofian professori Tukholman yliopistossa vuodesta 2008. Wikforss väitteli tohtoriksi Columbian yliopistosta vuonna 1996. Vuonna 2019 hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi.
Wikforss on tutkimustyössään keskittynyt muun muassa kieleen ja tietoisuuteen. Vuonna 2017 häneltä ilmestyi kirja Alternativa fakta – om kunskapen och dess fiender (2017), jossa hän pohtii tiedevastaisuutta filosofian näkökulmasta. Kirja sai paljon huomiota muun muassa edellisenä vuonna presidentiksi valitun Donald Trumpin vuoksi, ja Björn Ulvaeuksen aloitteesta noin 110 000 kirjakappaletta jaettiin ruotsalaisille lukiolaisille lukuvuonna 2019–2020.
Kokoomuksen Nuorten Liitto
Kokoomuksen Nuorten Liitto ry (lyh. KNL, yleensä Kokoomusnuoret) on Kansallisen Kokoomuksen nuorisojärjestö. Kokoomusnuoret on perustettu 22. toukokuuta 1927, mutta varsinainen toiminta alkoi 4. marraskuuta 1928, jolloin järjestön paikallistoiminta yhdistyi valtakunnalliseksi.
Historia
Ensimmäisinä vuosikymmeninään (1928–1943) Kokoomuksen Nuorten Liitto oli varsin heikko toimija puolueensa sisällä. Se oli epäedullisessa kilpailuasemassa aikansa nuorisosta, kun oikeistolaisesti ajattelevat aktiiviset nuoret toimivat mieluummin IKL:n ja Akateemisen Karjala-seuran riveissä.
Vaaran vuosina 1944–1948 KNL joutui Punaisen Valpon silmätikuksi. Valpo ja sen toimia ohjannut Suomen Kommunistinen Puolue pyrkivät löytämään todisteita KNL:n ”äärioikeistolaisuudesta” ja ”fasistisuudesta” saadakseen sen kielletyksi ja lakkautetuksi. KNL kuitenkin vältti lakkauttamisen. Lisäksi järjestön taistelu olemassaolostaan lisäsi merkittävästi sen kiinnostavuutta aikansa nuorison silmissä, mikä johti jäsenmäärän kasvuun ja toiminnan selvään aktivoitumiseen järjestön alkuvuosikymmeniin verrattuna.
1950-luvulta lähtien kokoomusnuorista voi puhua sen kaltaisena järjestönä, jollaisena se nykyisin tunnetaan. Sotien jälkeen sille alkoi muodostua asema itsenäisenä toimijana puolueen sisällä, joka politiikallaan toisinaan myös haastoi emopuolueensa politiikkaa. Kiistakysymyksenä emopuolueen kanssa oli tuona aikana etenkin sosiaalipolitiikka, missä kokoomusnuoret vaati puoluekokouksissa puolueelta aktiivisempaa otetta sosiaalipolitiikassa ja sosiaalisten kysymysten parempaa huomioimista.
Sisäinen kamppailu järjestön linjasta
pienoiskuva|200px|Ilkka Kanerva oli KNL:n puheenjohtajana vuosina 1972–1976. KNL:n todellinen aatteellinen ja järjestöllinen mullistus alkoi kuitenkin vasta 1960-luvulla. Aikakaudelle oli ominaista voimakas aatteellinen debatti järjestön sisällä ja liiton poliittisten ohjelmien muokkaaminen. Yleisenä tavoitteena oli luoda selkeä ideologinen vastine vasemmiston marxismille, porvarismi. Lähtökohtana aatteellisessa uudistustyössä oli korostunut individualismi sekä Karl Popperin ja Ralf Dahrendorfin teoriat. Samassa yhteydessä KNL pyrki tekemään selvää pesäeroa myös perinteisiin konservatiivisiin oikeistoarvoihin.
1980-luvun alussa KNL:ssä käytiin suuri vääntö siitä, tulisiko liiton liittyä Neuvostoliiton tukemaan Suomen Rauhanpuolustajiin. Ilkka Kanerva ja KNL:n tuolloinen puheenjohtaja Unto Hämäläinen kannattivat liittymistä, kun taas Zyskowiczin johtama liiton sisäinen oppositio vastusti jäsenyyttä. Jäsenyys jäi lopulta hakematta, kun vuoden 1981 liittokokouksessa Zyskowiczin ”maltillinen oikeisto” sai liittojohdon vetämään rauhanpuolustajakysymyksen pois asialistalta. Kun pian seuranneeseen kokoomuksen puoluekokoukseen tuli yllättävä tieto Urho Kekkosen erosta, merkitsi se uuden ajan alkamista eikä liittymisasiaan enää palattu.
Idänsuhteet
Kokoomuksen Nuorten Liitto alkoi luoda idänsuhteita vuoden 1969 lopulla, kun puheenjohtajaksi tuli Ilkka Suominen. Seuraavana vuonna KNL osallistui Leninin syntymän 100-vuotisjuhliin. Ilkka Kanervan puheenjohtajakaudella kokoomusnuoret kävivät ensi kertaa Komsomolin vieraana ja osallistuivat Itä-Berliinin nuorisofestivaaleihin. Neuvostoliiton nuorisojärjestöjen komitea kutsui kokoomusnuoret Moskovaan vuonna 1979. Kaksi vuotta myöhemmin KNL hyväksyttiin neuvostonuorisokomitean yhteistyökumppaniksi.
Länsisuuntauksen vahvistuminen ja KNL:n oikeistolaistuminen
250px|pienoiskuva|Kokoomusnuorten vanha logo. 180px|pienoiskuva|Kokoomusnuorten logo vuosina 2018–2020. Kokoomuksen Nuorten Liiton linja säilyi emopuoluetta vasemmistolaisempana vielä läpi koko 1980-luvun, mutta vähitellen liiton linja alkoi siirtyä länsimielisemmille linjoille. Merkittävä rajapyykki saavutettiin, kun kokoomusnuoret keväällä 1990 ensimmäisenä merkittävänä ja näkyvänä poliittisena organisaationa vaati Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aloite, jossa vaadittiin täysjäsenyyden hakemista seuraavalla vaalikaudella tehtiin puoluevaltuustolle 17. huhtikuuta 1990. Vaikka KNL:n panos ei ollut Suomen EU-jäsenyyden suhteen ratkaiseva, kykeni liitto vauhdittamaan asian etenemistä valtakunnalliseen yleispoliittiseen keskusteluun enemmän kuin sen kokoonsa nähden olisi luullut pystyvän. Jäsenyyshanke myös yhdisti liittoa henkisesti ja poliittisesti, vähentäen samalla aiempia poliittisia linjaerimielisyyksiä.
Länsisuuntaus valtasi nopeasti alaa kokoomusnuorissa. Vuonna 1995 liitossa nähtiin Nato-jäsenyys loogisena jatkona EU-jäsenyydelle, mistä eteenpäin Suomen Nato-jäsenyys on kuulunut KNL:n keskeisiin poliittisiin tavoitteisiin. Myös 1960-luvulla hylätyt oikeistoarvot alkoivat tehdä uutta tulemistaan, kun "isänmaahan kohdistuvan kiintymyksen ja kansallisen kulttuurin ylläpitäminen" nostettiin KNL:n sääntöjen tarkoituspykälään.
Kokoomuksen Nuorten Liiton poliittinen linja on 2000-luvun aikana, päinvastoin kuin 1960–1980-luvuilla, muodostunut selvästi emopuoluetta oikeistolaisemmaksi. Kokoomusnuoret otti vuonna 2005 esimerkiksi kantaa siirtymiseksi tasaveroon tuloverotuksessa. Keväällä 2009 kokoomusnuoret puolestaan ensimmäisenä merkittävänä poliittisena tahona alkoi vaatia menojen leikkaamista velkaantumisen estämiseksi alkaneessa talouskriisissä.
Wille Rydmanin tultua valituksi puheenjohtajaksi vuoden 2009 liittokokouksessa kokoomusnuoret alkoi profiloitua myös kannattamalla tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa. Kokoomusnuoret kävi suurella delegaatiolla vuonna 2012 veljespuolueen republikaanien puoluekokouksessa Floridan Tampassa. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 24. elokuuta 2013 Susanna Koski, joka voitti niukasti kokoomusnuorten historian ensimmäisessä neuvoa-antavassa jäsenäänestyksessä vastaehdokkaana olleen Matias Marttisen, joka vetäytyi tuloksen myötä puheenjohtajuuden tavoittelusta. Nuorkonservatiiviksi itseään kutsuneen Kosken puheenjohtajakauden jälkeen järjestön johdossa on tapahtunut käännös liberaalimpaan suuntaan oikeistoliberaalin Daniel Sazonovin puheenjohtajavalinnan jälkeen vuonna 2015. Puheenjohtaja Henrik Vuornoksen kaudella kokoomusnuoret vaati Suomelta kunnianhimoisempia ilmastotavoitteita, ja ehdotti ratkaisuksi mm. hiiliveroa.
Ideologia
Kokoomusnuorten vuoden 2010 periaateohjelman mukaan järjestö on sitoutunut puolustamaan länsimaista sivistystä ja oikeusjärjestystä. Periaateohjelman mukaan kokoomusnuoret korostaa isänmaallisuutta.
Järjestön mukaan todellista tasa-arvoa on ns. mahdollisuuksien tasa-arvo, missä yhteiskunnan tehtävä on luoda kaikkia yksilöitä koskevat yhtäläiset säännöt, jotka turvaavat yleisen järjestyksen, yhteiskuntarauhan ja yksilöiden oikeusturvan. Yhteiskunnan tulee kokoomusnuorten mukaan kannustaa yksilöä työntekoon, ahkeruuteen ja yritteliäisyyteen.
Vuoden 2017 periaateohjelmassa kokoomusnuorten määrittelivät arvoikseen vapauden, vastuun ja välittämisen, sivistyksen, mahdollisuuksien tasa-arvon, isänmaallisuuden ja kansainvälisyyden sekä ekologisen kestävyyden.