cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Space Invaders
Graafinen suunnittelu
Nishikado huomautti myös, että hänen alkuperäinen aikomuksensa oli suunnitella peli, jossa viholliset olisivat lentokoneita, mutta se osoittautui teknisesti liian vaikeaksi toteuttaa. Hän vastusti ihmishahmoisten vihollisten käyttöä (mikä olisi ollut helpompaa), koska hän uskoi, että on "moraalisesti väärin" kuvata pelissä ihmisten ampumista.
Äänet ja musiikki
Pelin äänien todettiin vaikuttavan pelaajiin hätiköimisenä kun vastustajat laskeutuvat alemmas verrattuna samaan peliin ilman ääniä.
Vaikutukset
Videopelejä oli olemassa jo ennen Space Invadersia, ja sen julkaisuaikaan esimerkiksi Atarin Pong oli muutaman vuoden vanha. Space Invaders vangitsi kuitenkin yleisön mielenkiinnon tavalla, jollaista tuskin koskaan on pelien historiassa nähty. Sen science fiction -toiminta ja futuristinen ulkonäkö vetosivat Star Wars -huumaa elävään yleisöön.
Space Invadersin valtava suosio huomattiin viihdeteollisuudessa. Vuoden sisällä julkaisustaan peli oli tuottanut satoja miljoonia dollareita voittoa, josta suurin osa tuli nuorilta ja kouluikäisiltä lapsilta.
Ilmiö johti ensimmäisiin videopelien vastaisiin mielenilmauksiin, kun huolestuneet vanhemmat katsoivat videopelien vaikuttavan lapsiin haitallisesti. Space Invadersin tapauksessa ongelmana ei ollut niinkään sen abstrakti ja tyylitelty väkivalta, vaan se, ettei peliä voinut sanan perinteisessä merkityksessä "voittaa". Kriitikot huomauttivat, että pelaaja on voimaton ja voi ainoastaan viivyttää vääjäämätöntä tappiota. Heidän mielestään peli istutti nuoriin kyseenalaista ajattelutapaa ja vähensi kilpailullisuutta, minkä tarkoituksena oli ehkä haitata Yhdysvaltoja talouskilpailussaan Japania vastaan.
Japanissa Space Invadersin suosio aiheutti kolikkopulan, kunnes liikkeellä olevien jenien määrä nelinkertaistettiin.
Yksi Space Invadersin suosion syistä oli uudentyylinen pelitapa: sen julkaisuun saakka videopeleissä oli ollut kello, jonka rajoissa pelaaminen tapahtui. Peli loppui ajan (ja mahdollisen bonus-ajan) kuluttua umpeen. Space Invadersissa peli loppui vasta kolmen "elämän" kuluttua tai muukalaisten laskeuduttua ruudun alalaitaan. Pelaaja saattoi siis pelata niin kauan kuin taidot mahdollistivat.
Ennätystulos
Kirjan Stratford Video Gaming Records, 1980 Premiere Edition (s. 79) Canadian National Exhibition -tapahtumassa saatu Space Invadersin ennätystulos on 1 114 020 pistettä, jonka pelasi kanadalainen 12-vuotias Eric Furrer.
Amir Teymuri
Amir Teymuri (s. 17. kesäkuuta 1984 Kermānšāh) on iranilainen, nykyään Saksassa asuva säveltäjä. Hänen kamari- ja pianomusiikkiteoksiaan on esitetty sekä Iranissa että Saksassa. Hän aloitti musiikin opintonsa Teheranin yliopistossa vuonna 2004 ja opiskeli sittemmin sävellystä Cornelius Schwehrin johdolla Hochschule für Musik Freiburgissa (2010–2014). Teymurin teosten joukossa ovat apart (viululle ja pianolle, 2013), Autonomie (huilulle, sellolle ja pianolle, 2013), Kinderlied - music for loudspeakers (2014) ja Nebeneinander (jousikvartetille, 2013). Lisäksi hän on säveltänyt pianolle teokset Zwei Klavierstücke (2006–07), Small Music (nelikätinen, 2012–13) ja Allein (2013).
Svenska Dagbladet
Svenska Dagbladet, josta käytetään myös lyhenteitä SvD ja ”Svenskan”, on päivittäin julkaistava ruotsalainen sanomalehti.
Svenska Dagbladet kuuluu nykyään norjalaiseen Schibsted-mediakonserniin, joka on ollut lehden enemmistöomistaja vuodesta 1998. Lehti on perustettu vuonna 1884 ja sen ensimmäinen numero ilmestyi 18. joulukuuta samana vuonna. Vuodesta 1910 vuoteen 1977 Svenska Dagbladet oli oikeistopuolueen (vuodesta 1969 maltillinen kokoomus) äänenkannattaja, minkä jälkeen se on toiminut puolueista riippumattomana. Lehden linja on kuitenkin edelleen säilynyt lähellä maltillista kokoomusta.
Svenska Dagbladetin ensimmäisenä päätoimittajana toimi vuoteen 1888 Axel Jäderin. Elokuusta 2013 lähtien päätoimittajana on toiminut Fredric Karén. Vuosina 2002–2013 päätoimittajana toimi lehden ensimmäinen naispuolinen päätoimittaja Lena K. Samuelsson.
Svenska Dagbladet on levikiltään (193 500 helmikuussa 2007) Ruotsin kolmanneksi suurin päivälehti Dagens Nyheterin ja Göteborgs-Postenin jälkeen.
Vilho Ruuskanen
Vilho ”Ville” Ruuskanen (12. lokakuuta 1912 Terijoki – 7. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Ruuskasen ura alkoi Helsingin Kansanteatterissa, missä hän näytteli pitkään. Hänet muistetaan teattereissa operettisankarina. Sodan viihdyttäjiin kuuluneen Ruuskasen laulu-ura on jäänyt kuitenkin lähes pimentoon. Myöhemmin hän näytteli muun muassa lyhytikäiseksi jääneessä Suomen Työväen Teatterissa.
Ainoa pääosa Vilho Ruuskasella oli ruotsalaisen Anders Ejen romaaniin perustuvassa Nils Dahlströmin ja Oskar Tengströmin ohjaamassa Dollari-miljoonassa (1942), joka on kadonnut tai tuhoutunut. Muuten hänelle kertyi lähinnä pienehköjä osia ja avustajarooleja. Muissa huomattavissa elokuvarooleissaan Ruuskanen näytteli muun muassa seppä Kristoa elokuvassa Nummisuutarit (vuoden 1938 versio), näyttelijä Kimmo Arijoutsia elokuvassa Suomisen taiteilijat (1943) sekä luutnantti Autiota Tuntemattomassa sotilaassa (1955). Lisäksi hänellä oli rooleja Pekka Puupää -elokuvissa. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli pieni näyttäytyminen elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968).
Daktinomysiini
Daktinomysiini eli aktinomysiini-D on kasvainten hoitoon käytettävä antibiootti. Se vaikuttaa kiinnittymällä tumassa DNA:n kaksoiskierteiden väliin ja estämällä siten transkription eli käytännössä geenin toiminnan. Siten se estää syöpäsolujen kasvua. Sitä käytetään joidenkin lapsilla esiintyvien syöpäsairauksien hoidossa. Daktinomysiinin käyttöalueita ovat pehmytkudossarkoomat, Ewingin sarkooma, Wilmsin kasvain, rabdomyosarkooma, luun sarkooma ja istukkasyöpä. Daktinomysiiniä on annettu suonensisäisinä ruiskeina (iv.).
Daktinomysiini on suhteellisen myrkyllistä. Tärkeimmät haittavaikutukset ovat pahoinvointi, limakalvovauriot, ihottumat, hiustenlähtö ja luuytimen vajaatoiminta.
Daktinomysiiniä saadaan aktinomykeetti-bakteereista eli ns. sädesienistä, Streptomyces parvulus, jotka ovat myös tunnettuja rakennusten kosteusvaurioista lähinnä allergioitten aiheuttajana.
Lääkkeen keksimisestä sen käyttöönottoon meni hieman yli kaksi vuosikymmentä (Yhdysvalloissa FDA vuonna 1964), ja siihen on voinut olla syynä daktinomysiinin suuri myrkyllisyys.
Daktinomysiinin keksi vuonna 1940 Yhdysvaltojen juutalainen lääketieteen tutkija Selman Waksman, joka oli syntynyt Ukrainassa. Hän löysi tutkimistaan sädesienistä useita antibiootteja, mm. streptomysiinin.
Myyntiluvan peruuttaminen
29.2. 2012 lukien on daktinomysiinin (Cosmegen) myyntilupa peruutettu. Lääkettä oli markkinoinut Lundbeck -niminen lääkealan konserni. Erityislupaa voi pienille lääke-erille hakea, joko potilas taikka terveydenhuollon alan toimija, Fimeasta. Lääkkeen käyttö on vähentynyt, toisten vastaavien lääketuotteiden kehittelyn myötä.
Ćelije
Ćelije (myös Ćelija) on kylä itäisessä Kroatiassa länteen päin Trpinjasta ja etelään Osijekin lentoasemalta. Kylässä oli vuonna 2011 121 asukasta. Kansallismieliset serbit tekivät ensimmäisen etnisen puhdistuksensa juuri Ćelijessä Kroatian sodassa ensin tulittamalla kylää, sitten siirtämällä jäljelle jääneet kyläläiset pois kuorma-autoilla. Jonkin verran kyläläisiä surmattiin.
Guadalajara (Meksiko)
Guadalajara on Meksikon kolmanneksi suurin kaupunki 1,5 miljoonalla asukkaallaan. Metropolialueella on arvioitu olevan noin asukasta (2010). Se on myös Jaliscon osavaltion pääkaupunki. Guadalajara sijaitsee Meksikon länsiosassa noin 500 kilometrin päässä maan pääkaupungista, Méxicosta.
Palù Park
Palù Park on laskettelupuisto Ski area Valmalencon talviurheilukeskuksessa Chiesa in Valmalencossa Italiassa.
Guadalajara (Meksiko)
Don Miguel Hidalgo y Costillan kansainvälinen lentoasema palvelee kaupunkia.
Palù Park
Palù Parkissa on järjestetty freestylehiihdon ja lumilautailun maailmancupin osakilpailuita sekä nuorten maailmanmestaruuskilpailuita.
Guadalajara (Meksiko)
Hospicio Cabañas (Cabañasin sairaala) rakennettiin 1800-luvun alussa orpojen, vanhusten ja invalidien hoivakodiksi. Se on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997. pienoiskuva|vasen|upright|[[Cabañasin sairaala on Unescon maailmanperintökohde]]
Aiheesta muualla
Guadalajara
Methuselah Mouse Prize
Methuselah Mouse Prize (MPrize) on palkinto, joka perustettiin vuonna 2003 edistämään ikääntymistutkimusta palkitsemalla tutkijoita, jotka onnistuvat lisäämään hiirten elinikää. MPrizen toivotaan kannustavan ikääntymistutkimusta samassa hengessä kuin Ansari X-Prize kannusti yksityisiä avaruuslentoja. Palkintoja hallinnoi Methuselah-säätiö, jonka päätutkijana toimii biogerontologi Aubrey de Grey.
Palkintoja on kahta lajia: pitkäikäisyyspalkinto (longevity prize), joka jaetaan maailman pisimpään elossa pysyneestä hiirestä, ja nuorennuspalkinto (rejuvenation prize), joka jaetaan tehokkaimmasta nuorennuskeinosta vanhoille hiirille. Ensimmäinen nuorennuspalkinto jaettiin joulukuussa 2004 tohtori Stephen Spindlerille, joka onnistui nuorentamaan keski-ikäisiä hiiriä kalorirajoitteisella ruokavaliolla.
Tuulten sijainnit ja nimet
Tuulten sijainnit ja nimet on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Teos on todellisuudessa lyhyt katkelma peripateettisessa koulukunnassa syntyneestä laajemmasta tutkielmasta De signis. Siksi sitä kutsutaankin myös pidemmällä nimellä Ventorum situs et appellationes ex Aristotelis libro de signis. Kirjoitus on usein pantu Theofrastoksen nimiin.
Sisältö
Kirjoitus luettelee kahdentoista eri ilmansuunnista puhaltavan tuulen nimet sekä niiden vaihtoehtoiset eri paikkakunnilla käytetyt nimet, sekä kertoo muun muassa sen, missäpäin ne aiheuttavat myrskyjä. Tuulten suuntia on käsitelty myös teoksissa Meteorologia ja Maailmankaikkeudesta.
Newfoundlandinkoira
thumb|250px|right|Vesipelastusta, newfoundlandinkoira ja landseer. Newfoundlandinkoira (lempinimeltään nöffi) on koirarotu, joka on kehittynyt Newfoundlandin saarella Kanadan itärannikolla. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis terras novae.
Ulkonäkö
Newfoundlandinkoira on suurikokoinen, ja sillä on paksu ja tuuhea turkki. Uroksen säkäkorkeus on yli 70 cm ja nartun noin 66 cm. Uroksen keskimääräinen paino on 64–69 kg ja nartun 50–54,5 kg. Karvapeitteen tulisi olla kaksinkertainen, rungonmyötäinen, tiheä ja vettähylkivä. Varpaiden välissä on räpylöitä muistuttavat ihopoimut. Suomessa sallitut newfoundlandinkoiran värit ovat musta, ruskea tai valkomusta. Newfoundlandinkoiralla esiintyy myös harvinainen sinertävä värimuunnos. Suomessa tämä sävy ei kuitenkaan ole näyttelykoirille sallittu. Valkoinen täplä rinnassa, hännänpäässä ja tassuissa hyväksytään.
Luonne ja käyttäytyminen
Rodulle ominaisia luonteenpiirteitä ovat rauhallisuus ja lempeys. Ensimmäiset newfoundlandinkoirat haukkuivat laivoilla hiekkasärkkiä ja pelastivat veden varaan joutuneita merimiehiä. Nykyäänkin ne pitävät uimisesta. Ne ovat myös hyvin rauhallisia, mutta kuitenkin leikkisiä. Aggressiivisia newfoundlandinkoiria ei juurikaan ole. Lisäksi ne ovat hyvin kekseliäitä ja seurallisia sekä pitävät leikkimisestä. Nöffi on nykyään hyvin arvostettu seurakoira ystävällisyytensä ja kiltteytensä ansiosta.
Suloisista, pehmeistä, nallemaisista pennuista kasvaa suuria ja vaikuttavia jättiläisiä. Silti ne pysyvät hyväluonteisina. Newfoundlandinkoirat ovat erittäin lapsirakkaita.
Alkuperä
thumb|250px|Cruftsin vuoden 1908 BIS-voittaja Shelton Viking. thumb|250px|Newfoundlandinkoira kanadalaisessa postimerkissä. Newfoundlandinkoiran tarkka alkuperä on epäselvä. Nimensä rotu on saanut Newfoundlandin saaresta Kanadan itärannikolla. Newfoundlandinkoiran arvellaan kehittyneen intiaanien suurista koirista, viikinkien 1000-luvulla Newfoundlandin saarelle tuomista koirista ja myöhemmin Euroopasta tulleista koirista. Norjalaisen saagan mukaan viikingit veivät saarelle suuria mustia karhukoiria, todennäköisesti nykyisten lapinkoirien ja karjalankarhukoirien edeltäjiä.
Kun Pohjois-Amerikan asutus levisi 1500-luvulla Newfoundlandin saarelle, eurooppalaisten kalastajien tuomat koirat antoivat rodulle oman panoksensa. Alun perin kalastajat käyttivät sitä veto- ja vesipelastuskoirana. Viimeistään 1600-luvulla rotu oli jo kehittynyt ominaisuuksiltaan käyttötarkoitukseensa sopivaksi: suureksi koiraksi, joka pystyy työskentelemään äärimmäisen ankarissa oloissa. Newfoundlandinkoirat vetivät painavia taakkoja, kuten kalaverkkoja, ja toimivat vesipelastuskoirina. Rotua käytettiin myös maalla raskaiden taakkojen vetäjänä esimerkiksi metsätöissä. Suuria, karhumaisia pelastuskoiria tuotiin melko pian Eurooppaan, missä niistä tuli hyvin nopeasti suosittuja. Englantilaiset kehittivät rotua 1800-luvulla ja saivat aikaan yhtenäisen tyypin. Myöhemmin mustavalkoisista newfoundlandinkoirista kehittyi oma rotunsa, landseer.
Terveystilanne
Rodulle ominainen ja krooninen sairaus on lonkkaniveldysplasia. Yhä useampia yksilöitä on jouduttu lopettamaan lonkkavian vuoksi. Tämän takia on ennen astutusta tärkeää kuvata isän ja emän lonkat. Sairaus on periytyvä, eikä sen etenemistä voida täysin estää. Nykyään newfoundlandinkoirat tutkitaan myös kystinuria-nimisen perinnöllisen sairauden varalta.
Think Global
thumb|250px|Ford TH!NK city Think Global oli norjalainen sähköautoja valmistava yhtiö. Yhtiö valmisti kahden hengen TH!NK city -kaupunkiautoa, jonka uusimman version toimitukset alkoivat vuoden 2008 alkupuolella. Sitä valmistettiin Suomessa. Lisäksi yhtiö on esitellyt viiden hengen TH!NK Ox -konseptiauton.
Historia
TH!NK sähköauton tarina alkaa 1973-1974 öljykriisistä, jolloin Lars Ringdal, Bakelittfabrikken AS yrityksen omistaja, sai idean sähköautosta. 15 vuotta myöhemmin Ringdalin poika Jan Otto Ringdal perusti yrityksen idean ympärille. Yhtiö perustettiin alun perin vuonna 1991 Oslossa nimellä Pivco. Pivcon rahoittajina toimivat muun muassa Norjan valtio, Hydro, Statoil sekä ABB. Sen ensimmäisiä prototyyppejä oli PIV2, joita valmistettiin muutamia kappaleita Lillehammerin talviolympialaisia varten 1994. Seuraava malli oli vuonna 1995 esitelty PIV3 (City Bee), joita tehtiin yhteensä 120 kappaletta. Tämän jälkeen ryhdyttiin kehittämään ensimmäistä tuotantomallia PIV4, joka sai myöhemmin nimen TH!NK city. Sen toimintamatka oli 85 km latauksella ja huippunopeus oli 90 km/h.
Tuotantomallin kehitys vei oletettua enemmän aikaa ja resursseja, ja kun kehitys saatiin valmiiksi 1999, yhtiön varat olivat lopussa. Yhtiön omistajaksi tuli Ford, joka pystyi aloittamaan TH!NK cityn tuotannon. Tuotanto jatkui vuoteen 2002 asti, jolloin oli valmistettu 1005 autoa. Ford luopui omistuksestaan yhtiössä vuoden 2003 tammikuussa ja myi sen sveitsiläiselle KamKorp Microelectronics -yhtiölle. Tämän seurauksena kaupunkiauton tuotekehitys pysäytettiin. Fordin päätökseen luopua yhtiöstä vaikutti todennäköisesti Kalifornian osavaltion vetäytyminen tavoitteistaan kasvattaa nolla-päästöisten kulkuneuvojen osuus 10 prosenttiin kaikista myydyistä autoista.
Vuoden 2006 maaliskuussa yhtiön ostivat norjalaiset investoijat, jotka vaihtoivat yhtiön nimen Think Nordicista Think Globaliksi. Yhtiö ryhtyi kehittämään uutta TH!NK city -mallia. Uusi TH!NK city täyttää autoilta vaadittavat turvavaatimukset, ja siinä on ABS-jarrut sekä turvatyynyt. Auton toimintamatka on 170 km ja huippunopeus on 100 km/h. Pakkasella auton käytännön toimintasäde jäi alle 100 kilometriin.
TH!NK city
Ensimmäiset uuden malliset TH!NK cityt toimitettiin Norjan markkinoille kevään 2008 aikana. Yhtiön suunnitelmana on aloittaa kansainvälinen myynti Tanskasta ja Ruotsista, jonka jälkeen siirrytään Isoon-Britanniaan, Saksaan, Italiaan ja Alankomaihin. Auton hinnaksi ilman akkuja arvioidaan 20 000 €. Akut vuokrataan osana 200 €/kk pakettia, johon kuuluu akkujen huolto ja autovakuutus.
Tekniset tiedot
Konkurssi
Think-sähköautojen tuotanto keskeytyi helmikuussa 2011 Uudessakaupungissa. Syynä oli huono myyntimenekki ja asiakkaan eli norjalaisen Think Globalin päätyminen konkurssiin. Tehtaan tavoite oli kuitenkin käynnistää tuotanto Uudessakaupungissa jälleen elokuussa. Think-tuotannosta oli lomautettuina 55 henkilöä. Tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu uudestaan.
Uusi omistaja yhtiölle
Kesäkuun lopulla konkurssiin hakeutuneen THINK Global AS:n toimintaa jatkaa edelleen venäläinen yrittäjä Boris G. Zingarevich, joka suunnittelee kaupunkisähköauto THINK Cityn myynnin ja tuotannon uudelleen järjestämistä yhteistyössä Ener1:n ja Valmet Automotiven kanssa. Konkurssihallinnon toiminnan jatkajaksi valitsema Zingarevich on kansainvälinen teknologiayrittäjä. Hän on ollut Ener1:n pääsijoittaja vuodesta 2002.
Uuden yhtiön nimi on Electric Mobility Solutions AS. Tavoite on ollut jatkaa autojen tuotantoa edelleen Uudessakaupungissa vuoden 2012 ensimmäisellä neljänneksellä mutta tuotantoa ei ole aloitettu koska Think oli tuotteena edelleen rakkile ja Valmet Automotive ei ollut valmis jatkuviin muutoksiin tuotantolinjalla.Tuotanto ei ollut taloudellisesti kannattavaa. Syynä myös lienee se että uudet sähköautomallit ovat myyneet varsin heikosti. Esimerkiksi ensimmäiset uuden sukupolven ladattavat sähköautot ovat myyneet kappalelukumääräisesti vähän. Japanilaista Nissanin Leafia ja amerikkalaista General Motorsin Chevrolet Voltia on mennyt kaupaksi yhteensä vain 30 000 (Financial Times). Menekkiä painavat korkeat hinnat ja toimituksen pullonkaulat.
GMC
GMC (alun perin GMC Truck) on yhdysvaltalaisen General Motors -konsernin automerkki. Se valmistaa maasto-, lava-, paketti- ja kuorma-autoja. Aiemmin yhtiö on myös valmistanut linja-autoja.
Myös GMC on kärsinyt korkeista polttoainehinnoista, sillä merkin jättiläismäiset autot ovat suurikulutuksisia. GMC:n uudet mallit on usein varustettu myös lisätyillä hybridimoottoreilla, jotta ne täyttäisivät monien osavaltioiden tiukat päästörajoitukset.
pienoiskuva|GMC Yukon XL
Nykyiset mallit
pienoiskuva|GMC Sierra 1500
Darryl F. Zanuck
thumb|Zanuck vastaanottamassa Oscar-palkintoa vuonna 1947.
Darryl Francis Zanuck (5. syyskuuta 1902 – 22. joulukuuta 1979) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen tuottaja, näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Zanuck syntyi Nebraskan osavaltiossa, mutta muutti 6-vuotiaana äitinsä kanssa Los Angelesiin. Jo 8-vuotiaana hän esiintyi ensimmäisessä elokuvassaan, tosin vain extran roolissa. Hänen isänsä ei kuitenkaan ollut mielissään poikansa näyttelijäinnostuksesta, vaan kutsui tämän takaisin kotiin Nebraskaan. Vuonna 1917 Zanuck liittyi Yhdysvaltain armeijaan ja palveli muutaman vuoden ajan Ranskassa. Yhdysvaltoihin palattuaan hän päätti koettaa kykyjään käsikirjoittamisen parissa. Hän saikin myytyä muutamia käsikirjoituksiaan eri elokuvayhtiöille. Vuonna 1924 Zanuck sai vakituisen paikan Warner Bros. -yhtiöstä. Hän siirtyi ensin hallintopuolelle ja kohosi lopulta yhtiön tuotantopuolen johtoon vuonna 1931.
Kahta vuotta myöhemmin Zanuck kuitenkin jätti yhtiön työskennelläkseen sen sijaan Twentieth Century Pictures -yhtiölle. Vuonna 1935 hän kumppaneineen osti Fox-yhtiön ja liitti sen yhteen vanhan yhtiönsä kanssa. Tästä muodostuneelle uudelle yhtiölle annettiin nimeksi 20th Century Fox. Zanuck toimi sen varapääjohtajana. Toisen maailmansodan aikaan hän otti vapaata yhtiöstä ja palveli jälleen armeijassa. 1950-luvulla hän vetäytyi yhtiöstä tuottaakseen itsenäisesti elokuvia Euroopassa. Zanuck palasi kuitenkin jo vuonna 1962 takaisin yhtiön johtoon. Hän myös nimitti poikansa Richard D. Zanuckin tuotannon johtajaksi, mikä osoittautui virheeksi, sillä vuonna 1971 hänen poikansa yhdessä yhtiön johtokunnan kanssa pakotti Zanuckin eroamaan virastaan.
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1938 virsikirjan virsistä
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1938 virsikirjan virsistä Luetteloitu sen virsikirjan virret ja sen osiot.
Brisbane
Brisbane on Australiassa Queenslandin osavaltion pääkaupunki ja sen suurin kaupunki, mutta myös koko Australian kolmanneksi suurin kaupunki. Siellä on asukkaita runsaat kaksi miljoonaa. Kaupunki sijaitsee Tyynenmeren läheisyydessä Brisbanejoen rannalla Moreton Bayn ja Australian Kordillieerien välisellä rannikkotasangolla Queenslandin kaakkoisosassa.
Maantiede
Brisbanen pinta-ala, 1 140 km2, on Australian osavaltionpääkaupungeista suurin. Kaupunkikuvaa hallitsevat mutkittelevan joen rannat, kukkulat ja vehmaat puistot.
Ilmasto
Brisbane sijaitsee subtrooppisella ilmastovyöhykkeellä. Kesät ovat kuumia ja kosteita, talvet lauhkeita ja kuivia. Keväällä paahdetta viilentää usein merituuli. Ukkosmyrskyt ovat yleisiä loppukeväästä alkusyksyyn ja niihin liittyy joskus myös raekuuroja, voimakasta tuulta sekä rankkasateita.
Kaupungin lämpöennätys 43,2 °C mitattiin vuoden 1940 tapaninpäivänä ja kylmyysennätys 2,3 °C taas 12. heinäkuuta 1894 sekä 2. heinäkuuta 1896. Brisbanen sademääräennätys 465 mm mitattiin 21. tammikuuta 1887, mikä on enemmän kuin missään australialaisessa suurkaupungissa.
2000-luvulla Brisbanessa ja sen lähialeilla on tehty useita kuivuusennätyksiä. Patojen vesimäärät vähentyivät neljännekseen normaalista, niin että kotitalouksien liiallista vedenkäyttöä jouduttiin rajoittamaan lailla.
Marraskuussa vuonna 2012 Brisbaneen iski ankara rajuilma, ja salamoita iski 4 000 yhden päivän aikana.
Historia
thumb|left|200px|Rangaistusvankien rakentama tuulimylly vuodelta 1824. thumb|left|200px|Vuoden 1893 tulva. Brisbane on nimetty Skotlannin Ayrshiressä syntyneen Sir Thomas Brisbanen mukaan. Sir Brisbane toimi Uuden Etelä-Walesin osavaltion kuvernöörinä.
Ennen eurooppalaisten saapumista nykyisen Brisbanen aluetta asuttivat aboriginaaliyhteisöt. Ensimmäisenä Brisbanen aluetta tutkinut eurooppalainen oli vuonna 1797 nykyisen Redcliffen esikaupunkialueen Woody Pointissa maihin laskenut Matthew Flinders. Ensimmäiset vakituiset asukkaansa alue sai kuitenkin vasta puoli vuosisataa myöhemmin, kun Sydneyyn vapaaehtoisesti asettuneet siirtolaiset vaativat, että Sir Brisbane siirrättäisi kaikkein huonoimmin käyttäytyvät rangaistussiirtolaiset muualle.
23. lokakuuta vuonna 1823 kenraali John Oxley lähti seurueineen merille Mermaid-kutterilla, tavoitteenaan tutkia Port Curtisin (nykyinen Gladstone), Moreton Bayn sekä Port Bowenin alueet uusien rangaistussiirtoloiden perustuspaikkojen löytämiseksi. Seurue saapui Port Curtisiin 5. marraskuuta. Oxleyn mielestä paikka oli kuitenkin sopimaton rangaistussiirtolalle, koska sen ylläpitäminen olisi ollut liian vaikeaa.
Kun Oxley saapui Moreton Bayn Point Skirmishiin, hän huomasi aboriginaalien lähestyvän. Näiden mukana oli useita valkoihoisia miehiä, jotka paljastuivat haaksirikkoutuneiksi, aboriginaalien parissa seitsemän kuukautta viettäneiksi puutavarakauppiaiksi.
Tavattuaan aboriginaalit ja heidän valkoiset vieraansa Oxley purjehti sadan kilometrin verran Sir Brisbanen mukaan nimeämäänsä Brisbanejokea pitkin. Nykyään moni paikka joen varrella on nimetty Oxleyn ja hänen seurueensa mukaan.
Ensimmäisen rangaistussiirtolan Redcliffe Pointiin (noin 20 kilometrin päähän nykyisestä Brisbanesta) perusti luutnantti Miller vuonna 1824. Samaan aikaan Oxley tutki kasvitieteilijä Allan Cunnighamin kanssa Brisbanejokea pidemmälle ja he laskivat ankkurinsa kykyisen New Quayn alueella. Vuotta myöhemmin Redcliffen siirtokunta siirrettiin niemimaalle Brisbanejoen varrelle Brisbanen nykyisen liikekeskustan paikalle. Pioneerit nimesivät paikan "Edenglassieksi" skotlantilaisten suurkaupunkien Edinburghin ja Glasgow'n mukaan, mutta nimi muutettiin myöhemmin nykyiseen muotoonsa. Vuoden 1825 lopulla Brisbanen virallinen väkiluku oli "45 miestä ja kaksi naista".
Alun perin Brisbanen rangaistussiirtola perustettiin Sydneyn rangaistussiirtolan "sivupisteeksi", minne niskoittelevat rangaistussiirtolaiset lähetettiin kärsimään rangaistuksiaan. Siirtola saikin pian maineen yhtenä Uuden Etelä-Walesin tiukimmista rangaistussiirtoloista.
Vapaaehtoinen siirtolaisuus alueelle oli pitkään kiellettyä. Koska rangaistussiirtolaisia laivattiin Australiaan yhä vähemmän, väheni luonnollisesti myös Brisbanen rangaistussiirtolan väkiluku, jolloin siirtola alkoi vuodesta 1838 lähtien hyväksyä myös vapaasta tahdostaan saapuneita siirtolaisia. 1840-luvulla vapaaehtoisia siirtolaisia alkoi saapua enemmän ja he käyttivät sumeilematta hyväkseen alueen runsaita metsävaroja, sillä metsissä asuvien aboriginaalien ja eläinten karkottaminen ei ollut lailla rangaistavissa. Hedelmällisen rannikkoalangon peittivätkin pian laidunmaat ja pellot ja pian myös rangaistussiirtola suljettiin.
Vuoteen 1869 mennessä lähes kaikki alueen aboriginaalit olivat kuolleet luoteihin tai eurooppalaisten mukanaan tuomiin tauteihin. Näistä selvinneet pakenivat alueelta erään Tom Petrie -nimisen siirtolaisen avulla.
Vuonna 1859 Queensland erotettiin Uudesta Etelä-Walesista omaksi itsenäiseksi siirtokunnakseen. Alun perin Brisbanen naapurikaupunki Ipswichistä piti tulla Queenslandin pääkaupunki, mutta koska se ei sijainnut tarpeeksi lähellä rannikkoa jotta isoilla valtamerialuksilla olisi ollut pääsy sen satamaan, tuli Brisbanesta osavaltion keskuspaikka. Kaupunkioikeudet Brisbane sai kuitenkin vasta vuonna 1902.
Toisen maailmansodan jälkeen teollistuminen vauhtitti Brisbanen kasvua Australian kolmanneksi suurimmaksi kaupungiksi.
Vuonna 2014 kaupunki valittiin G20-huippukokouksen pitopaikaksi. Vuoden 2032 kesäolympialaiset on tarkoitus järjestää Brisbanessa.
Hallinto
thumb|200px|Kaupungintalo. Toisin kuin muut australialaiset pääkaupungit, suurinta osaa koko suurkaupunkialueesta hallinnoi yksi itsenäinen hallinnollinen elin, Brisbane City Council. City Councilin perustamisen jälkeen vuonna 1925 kaupunki on kasvanut huomattavasti yli Councilin hallintarajojen.
Brisbane on jaettu 26 äänestysalueeseen, joista jokainen valitsee itselleen kaupunginvaltuutetun edustajakseen. Sekä Brisbanen ylipormestari (Lord Mayor) että valtuutetut valitaan neljän vuoden välein kansanäänestyksellä, johon kaikkien äänioikeutettujen on osallistuttava. Tämänhetkinen ylipormestari on Graham Quirk, joka valittiin virkaansa huhtikuussa 2011.
Brisbane City Council on Australian suurin paikallishallinnollinen elin sekä väkilukunsa että budjettinsa perusteella. Councililla, joka on 20 pienemmän hallinnollisen elimen yhteensulautuma, on lainkäyttövalta yli 1367 km²:n alueella.
Brisbanen suurkaupunkialue ulottuu nykyään usean viereisen paikallishallinnollisen alueen rajojen yli. Näitä ovat muun muassa Beaudesert Shire, Caboolture Shire, Gold Coast City, Ipswich City, Logan City, Pine Rivers Shire, Redcliffe City ja Redland Shire.
Liikenne
Brisbane on junaratojen ja maanteiden risteyspaikka, ja palvelee laajaa maanviljelyaluetta. Sillä on suuri satama.
Brisbanen paikallisliikennettä hoidetaan busseilla, lautoilla ja paikallisjunilla. Kantakaupungin alueella bussiliikenne on ilmaista.
Väestö
Brisbane Cityn asukasluku oli kesäkuussa 2011 1 041 842, ja koko Suur-Brisbanen yli kaksi miljoonaa. Kaupungin väkiluku kasvaa nopeimmin Australiassa: vuosien 2006 ja 2011 välisenä aikana kaupungin väkiluku kasvoi 11,5 %.
Viimeisimmän väestönlaskennan (2016) perusteella 2,4 % kaupunkilaisista on aboriginaalista syntyperää, kun taas 31 % asukkaista on syntynyt ulkomailla. Arviolta 22 % kotitalouksista puhutaan jotakin muuta kieltä kuin englantia, yleisimmät näistä ovat kiina, vietnam, espanja ja hindi. Brisbanelaisten keski-ikä on 35 vuotta.
Palvelut
Kaupungin kolmesta tunnetuimmasta yliopistosta University of Queensland at St. Lucia on perustettu jo vuonna 1909, Griffith University vuonna 1971. Queensland University of Technology aloitti tällä nimellä 1989, mutta sen edeltäjä toimi vuodesta 1849.
Brisbane saa käyttöveden kolmesta vedenottamosta: Manchester-järvestä, Mount Crosby Weiristä ja Somersetin padosta.
Kulttuuri
Brisbanen kulttuurielämän keskus on Parklands ja Queenslandin Kulttuurikeskus, jossa on taidemuseo, kirjasto, Queenslandin osavaltion museo ja esittävän taiteen keskus.
Kaupungin arvorakennuksiin kuuluu kaupungintalo vuodelta 1930 joonialaisine pylväineen, sekä osavaltion parlamentti vuodelta 1868. Siellä on myös kaksi katedraalia.
Olympe de Gouges
thumb|Olympe de Gouges Olympe de Gouges (ent. Marie Gouze) (7. huhtikuuta 1748 Montauban – 3. marraskuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen näytelmäkirjailija, journalisti ja feministi. Hän aloitti kirjoittamisen Ranskan vallankumouksen aikaan. Hänen merkittävin teoksensa on Déclaration des droits de la Femme et de la Citoyenne (Naisten oikeuksien julistus), joka julkaistiin vuonna 1791. Kirjoitus on vastine Ranskassa kaksi vuotta aikaisemmin hyväksytylle Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistukselle. Naisten oikeuksien lisäksi Gouges otti kirjoituksissaan kantaa muun muassa avioeroon, abolitionismiin ja orpolasten oikeuksiin. Gouges joutui mestattavaksi giljotiinilla kirjoitustensa vuoksi vuonna 1793.
Elämä
Marie Gouze syntyi 7. toukokuuta 1748 Montaubanissa. Hän meni naimisiin 17-vuotiaana ja synnytti pojan. Aviomies kuoli vuoden kuluttua häistä ja Gouges jäi leskeksi. Seuraavien vuosien aikana leskeksi jäänyt Gouze vaihtoi nimekseen Olympe de Gouges, muutti poikansa kanssa Pariisiin ja aloitti kirjailijan uran. Varakkaan rakastajansa Jacques Biétrix de Rozièresin taloudellisesti tukemana Gouges opetteli Pariisissa ranskan kielen (Gougesin äidinkieli oli oksitaani) ja kävi salongeissa, joissa hän tutustui valistusajan taiteilijoihin ja filosofeihin. Gouges kirjoitti aluksi erityisesti näytelmiä, joista suuri osa oli poliittisesti kantaaottavia. Ranskan vallankumouksen lähestyessä Gouges aloitti näytelmien lisäksi poliittisten esseiden ja pamflettien kirjoittamisen.
Gouges peräänkuuluttaa kirjoituksissaan muun muassa sananvapautta, tasa-arvoa, oikeutta avioeroon, orjuuden lakkauttamista ja rikkaiden tuloverotusta. Liberaaleista näkemyksistään huolimatta Gouges kannatti demokratian sijaan perustuslaillista monarkiaa. Gouges kirjoitti ahkerasti läpi vallankumouksen. Hän kuului girondistipuolueeseen vuodesta 1792 alkaen. Gougesin viimeiseksi kirjoitukseksi jäi Les Trois Urnes (Kolme uurnaa), jossa hän vaati kansanäänestystä kolmen hallintomuodon välillä. Kirjoitus ei miellyttänyt vallassa olleita jakobiineja, ja Gouges pidätettiin pian tekstin julkaisun jälkeen. Gouges tuomittiin kuolemaan, ja hänet mestattiin giljotiinilla 3. marraskuuta 1793.
Matti Maisala
Matti Antero Maisala (s. 14. marraskuuta 1931 Koivisto) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Maisala edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa perämiehellisessä nelosessa. Joukkue karsiutui välierissä. Maisala kilpaili kolmissa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa vuosina 1957–1961 sekä viidessä maaottelussa.
”Masa” Maisala edusti seuratasolla Wärtsilän Soutajia ja Turun Soutajia. Hän voitti eri luokissa kahdeksan Suomen mestaruutta vuosina 1957–1962.
Jarmo Skön
Jarmo Skön on Tampereella asuva suomalainen teatteriohjaaja, taidekasvattaja, yhteisötaiteilija, esiintyjä ja laulaja. Skön toimii tällä hetkellä freelancer-pohjaisesti taiteilijana ja taidekasvattajana sekä Suomessa että erilaisissa kansainvälisissä hankkeissa. Hän on myös toiminut vuodesta 2017 Vimmart -yhdenvertaisen taiteen oppilaitoksen toiminnanjohtajana ja musiikkikoulun rehtorina sekä vuodesta 2014 Tampereen taidekasvatus ry:n puheenjohtajana. Syksyllä 2022 Skönistä tuli myös Tampereen King Sejong -instituutin kunniapuheenjohtaja.
Onslaught
Onslaught on englantilainen thrash metal -yhtye. Kaksi punkkaria – Nige Rockett (kitara) ja Steve Grice (rummut) – perustivat sen Bristolissa vuonna 1983. Myöhemmin mukaan liittyi Jase Pope (laulu) ja Paul Hill (basso). Onslaughtin sanoitukset olivat muihin 80-luvun thrash-yhtyeisiin verrattuna tavallista uskonnonvastaisempia. Yhtyeen tunnetuin levy lienee The Force.
Jarmo Skön
2000-luvun alussa Skön työskenteli myös mm. Kokkolan kaupunginteatterissa. Lisäksi hän toimi Eräjärven Työväen Näyttämön ohjaajana vuosina 2010-2021, jonka aikana hän ohjasi yli 20 kokopitkää näytelmää.
Vuonna 2011 Skön kutsuttiin liettualaiseen LNK -televisiokanavalla pyörivään Žvaigždžių Duetai-laulukilpailuun, jossa hän sijoittui Superfinaalin 3.lle sijalle yhdessä parinsa Ruslanas Kirilkinasin kanssa. Skön on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja YAMK. Hän tehnyt myös sosiaalisen sirkuksen, tanssi-innostamisen® ja draamakasvatuksen opintoja.
Messaliaanit
Messaliaanit eli 'rukoilijat' olivat syyrialaisia askeetteja 300-luvulta lähtien; he elivät pelkästään kerjäämällä. 400-luvulla heitä syytettiin irstaudesta. He kirjoittivat teoksen Asceticus, jonka Efesoksen kirkolliskokous tuomitsi vääräoppiseksi vuonna 431. Messaliaanit säilyivät keskiajalle saakka paulikiaaneina ja bogomiileina.
Kansalliskieli
Kansalliskieli on valtion tai alueen virallinen kieli, jota esimerkiksi viranomaiset saattavat käyttää. Suomen kansalliskieliä ovat suomi ja ruotsi.
GeForce 16 -sarja
GeForce 16 -sarja on Nvidian kehittämä GeForce-näytönohjainsarja. Sarjan näytönohjaimet pohjautuvat Turing-arkkitehtuurin. Ensimmäinen GeForce 16 -sarjan näytönohjain, GeForce Gtx 1660 Ti, julkaistiin helmikuussa 2019.
Näytönohjaimet
Lähde:
Red Devil
Red Devil Energy Drink on alankomaalainen marjapohjainen energiajuoma. Juomaa myydään maailmalla yli 60:ssa eri maassa.
Red Devilin piristävä vaikutus perustuu kofeiiniin ja tauriiniin. Juomaa myydään punaisissa tölkeissä, joita koristaa sarvipäinen paholainen. Red Devilissä on 32 mg kofeiinia desilitraa kohden eli noin 80 mg tölkissä. Suomessa on saatavilla kahta eri variaatiota, alkuperäistä sekä Goldia.
Red Deviliä valmistaa Energy Brands Ltd.
Sponsorointia
Red Devil tukee mm. nimeään kantavaa Formula 1 -venejoukkuetta, Woodstock Red Devil Racingia, RCTIC eSportsia (suomalainen tietokonepeli-organisaatio) ja Espoo Devilsiä (amerikkalaista jalkapalloa pelaava joukkue Espoossa).
Suomalainen jazz
pienoiskuva|[[Dallapé harjoituksissa vuonna 1962.]] Suomalaista jazzia on tehty ainakin 1920-luvulta alkaen. Aluksi jazzin käsite oli Suomessa epäselvä. Sillä viitattiin usein kaikenlaiseen musiikkiin, jossa yhtye käytti rumpuja. Suomalainen jazz alkoi kuitenkin kehittyä 1920-luvun loppupuoliskolla huomattavasti, ja siihen tuli mukaan useita alkuperäisen yhdysvaltalaisen jazzin elementtejä. 1960-luvulla suomalaisesta jazzista tuli omalaatuisempaa ja se yhdisti alkuperäistä yhdysvaltalaista jazzia ja suomalaisia vaikutteita keskenään. 1990-luvulla suomalaisesta jazzista tuli ammattitaitoisempaa ja kansainvälisesti arvostetumpaa kuin koskaan ennen. Viimeisin kehitys suomalaiseen jazziin on nu-jazz-liike, joka yhdistää elektronista musiikkia ja samplausta jazzsoittimiin ja improvisoituihin sooloihin.
Suomalaisen jazzin alkuhetkenä on yleisesti pidetty kesäkuuta 1926, jolloin matkustajalaiva S/S Andania toi joukon amerikansuomalaisia vierailulle vanhaan kotimaahansa. Laivalla soittanut yhtye kiinnitettiin esiintymään Ruotsalaisen teatterin yhteydessä sijainneeseen Oopperakellariin, jossa sen kuulijoina oli vaikutteille alttiita muusikonalkuja. Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon mukaan amerikkalainen jazz tunkeutui 1920-luvun koulunuorison tajuntaan samanlaisella koko elämää muuttavalla voimalla kuin rock and roll 30 vuotta myöhemmin. Toimittaja Sakari Warsell on kuitenkin huomauttanut, että jazzia oli soitettu Suomessa jo ennen vuotta 1926; vaikutteet oli tosin saatu Saksasta ja Britanniasta. Vuonna 1922 Laivaston soittokunnassa oli oma ”jazzband”, jossa soittivat muiden muassa veljekset Georg ja Eugen Malmstén.
Alpha TV
Alpha TV on kreikkalainen kaupallinen televisiokanava.
Kanavan katsojaosuus Kreikassa oli vuonna 2021, mikä tekee siitä maan toiseksi katsotuimman televisiokanavan. pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Alpha News -uutisstudio.
Mykola Skrypnyk
Elämä
Skrypnyk oli mukana sosialistien toiminnassa vuodesta 1897. Hänen opintonsa Pietarin teknillisessä instituutissa jäivät kesken, kun hän ensimmäisen pidätyksensä jälkeen vuonna 1901 ryhtyi ammattivallankumoukselliseksi. Helmikuun vallankumousta edeltäneinä vuosina hänet vangittiin 15 kertaa ja tuomittiin karkotukseen seitsemän kertaa. Vuosina 1909–1913 hän oli sisäisessä karkotuksessa Jakutiassa ja vuosina 1914–1917 Tambovin alueella. Lokakuun vallankumouksen aikana hän kuului Pietarin sotilaallisen vallankumouskomitean johtoon. Joulukuussa 1917 Skrypnyk nimettiin työasiain kansankomissaariksi bolševikkien Harkovassa perustamaan Ukrainan hallitukseen, kansansihteeristöön. Maaliskuussa 1918 Vladimir Lenin hyväksyi hänet Ukrainan kansansihteeristön puheenjohtajaksi, sillä Lenin toivoi hänen toimivan vastapainona johtavien ukrainalaisten bolševikkien ”isovenäläiselle sovinismille”. Kansansihteeristö lakkasi pian toimimasta kun Saksan armeija valtasi koko Ukrainan.
Skrypnyk osallistui Ukrainan kommunistisen puolueen (KP(b)U) perustavaan kokoukseen heinäkuussa 1918, mutta häntä ei valittu puoluejohtoon. Sen jälkeen hän oli tammikuuhun 1919 saakka Neuvosto-Venäjän salaisen poliisin Tšekan johtokunnan jäsen. Hän johti jonkin aikaa Tšekan pahamaineista vastavallankumouksen vastaisen taistelun osastoa.
Skrypnyk oli Ukrainan neuvostotasavallassa vuosina 1920–1921 työläisasiain, 1921–1922 sisäasiain, 1922–1927 oikeusasiain ja 1927–1933 opetusasiain kansankomissaarina. Hän oli myös yliprokuraattori vuosina 1922–1927 ja Ukrainan marxismi-leninismin instituutin ensimmäinen johtaja 1928–1930. Ukrainan kommunistisessa puolueessa Skrypnyk kuului vuodesta 1920 keskuskomiteaan ja oli vuosina 1923–1925 politbyroon ehdokasjäsen ja 1925–1933 täysjäsen. Hän oli myös Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean ehdokasjäsen 1925–1927 ja täysjäsen 1927–1933. Lisäksi hän kuului Kommunistisen internationaalin toimeenpanevaan komiteaan.
Skrypnyk vastusti Neuvostoliiton keskusjohtoisuutta ja venäläistämistä, mutta myös porvarillista ukrainalaista nationalismia. Hänen mukaansa sosialismin rakentaminen Ukrainassa edellytti kansallista kulttuurista perustaa. Toimiessaan opetusasiain kansankomissaarina vuodesta 1927 hän määräsi Neuvosto-Ukrainan kansallisuuspolitiikan linjan, mikä merkitsi 1920-luvun alussa aloitetun ukrainalaistamispolitiikan voimistamista. Ukrainan kielestä tehtiin koululaitoksen, lehdistön ja julkaisutoiminnan pääkieli. Skrypnykin aloitteesta vuonna 1927 kokoontunut kielitieteilijöiden konferenssi laati ukrainalaisesta aakkostosta uuden yhtenäistetyn version. Tämä Ukrainan oikeinkirjoitusuudistus 1928 otettiin virallisesti käyttöön seuraavana vuonna, ja sitä kutsuttiin nimellä skrypnykivka.
Stalinin hallinto alkoi 1920-luvun lopussa kääntyä yhä selvemmin ukrainalaistamispolitiikkaa vastaan, ja arvostelu Skrypnykiä kohtaan voimistui. Ukrainan nälänhätä tarjosi lopulta tekosyyn neuvostotasavallan johdon vaihtamiselle. Stalinin tammikuussa 1933 Ukrainan kommunistisen puolueen toiseksi sihteeriksi lähettämä Pavel Postyšev sai määräyksen puhdistaa puolue. Skrypnykin politiikka tuomittiin, ja hänet erotettiin helmikuussa 1933 kansankomissaarin virasta. Hän sai vielä viran suunnitteluvirasto Gosplanin ukrainalaisen vastineen Deržplanin johtajana, mutta aavistaessaan pahemman kohtalon odottavan hän teki heinäkuussa 1933 itsemurhan.
Shovel Knight
Shovel Knight on Yacht Club Gamesin kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, Wii U:lle ja Nintendo 3DS:lle kesäkuussa 2014, OS X:lle ja Linuxille syyskuussa 2014, PlayStation 3:lle, PlayStation 4:lle, PlayStation Vitalle and Xbox Onelle huhtikuussa 2015 ja Nintendo Switchille maaliskuussa 2017. Shovel Knightin pelattavuuden ja grafiikan inspiraation lähteenä toimii Nintendo Entertainment Systemin tasohyppelypelit.
Pelattavuus
Shovel Knight on 2D side-scrolling tasohyppely 8-bittisellä graafisella tyylillä, jossa pelaaja ohjaa samannimistä protagonistiä hänen keräillessään aarteita ja taistellessaan Order of No Quarteria vastaan. Shovel Knight käyttää lapiota, jolla hän voi iskeä vihollisia, kaivaa aarteita tai pompata alla olevista vihollisista.
Päätehtävän lisäksi, jossa pelaajat pyrkivät pääsemään maailmankartan läpi taistellen jokaisen tason läpi ja tuhoamalla pomovastuksen tason lopussa, pelaajia kannustetaan keräämään mahdollisimman paljon aarteita. Aarteita voidaan hankkia tappamalla vihollisia, etsimällä arkkuja, kaivamalla ympäristöä ja löytämällä muistilehtiä, jotka myös avaavat musiikkikappaleita. Ansaitut rahat voidaan tuhlata kylissä erilaisiin esineihin, kuten terveyden ja magian päivityksillä, myyntimiehen myymillä toissijaisilla tuotteilla ja panssari- ja lapiopäivityksillä. Vaikka pelaajalla on loputtomasti elämiä, kuolemisesta pelaaja menettää osan rahastaan, mutta pelaaja voi palauttaa ne keräämällä lentävät säkit, jotka ilmestyvät paikkaan, jossa pelaaja viimeksi kuoli. Lisähaastetta halutessaan pelaajat voivat myös tuhota tallennuspisteitä ansaitakseen enemmän aarteita sillä riskillä, että heidät lähetetään taaksepäin, jos he kuolevat.
Tarina
Ennen pelin tapahtumia, seikkailijat Shovel Knight ja Shield Knight matkasivat kahdestaan ympäri maailmaa, mutta heidän tutkiessaan Tower of Fatea, kirottu amuletti ottaa haltuunsa Shield Knightin ja hän hylkää Shovel Knightin sinetöidyn tornin juurelle. Surressaan rakastettuaan, Shovel Knight lopettaa seikkailemisen ja lähtee itseaiheutetulle maanpaolle. Hänen poissaollessaan Enchantress nousee valtaan levittäen pahaa maan yli. Kuultuaan, että Enchantress on purkautunut kohtalon tornista, Shovel Knight aloittaa matkansa takaisin sinne ja toivoo löytävänsä ja pelastavan Shield Knightin. Tätä varten Shovel Knight joutuu taistelemaan "The Order of No Quarterin" jäseniä vastaan, jotka Enchantress on lähettänyt estämään häntä.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10. Peli on saanut Nintendo Lifen arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Martta Helminen
Martta Helena Helminen (26. heinäkuuta 1890 Tampere – 6. toukokuuta 1983 Helsinki ) oli suomalainen taiteilija, joka tunnetaan erityisesti kirkkojen alttaritauluista.
Tausta ja koulutus
Martta Helmisen vanhemmat olivat kauppias Gustaf Helminen ja Hilda Helenius. Martta valmistui Tampereen tyttökoulusta vuonna 1906, jonka jälkeen hän kävi taideyhdistyksen piirustuskoulua, josta valmistui vuonna 1909. Taideopintojaan hän täydensi ulkomailla Münchenissä 1910, Pariisissa taidemaalari Charles-François-Prosper Guérinin opissa vuosina 1914 ja 1921 sekä Italiassa 1928. Ennen varsinaista taiteilijan uraansa Helminen toimi Tampereen tyttölyseon piirustuksenopettajana vuosina 1910–1921. Vuosina 1912-1961 Tampereen Aaltosen Kenkätehtaan teknillisen johtajana toimiva diplomi-insinööri Otto Ferdinand Helminen (1886–1970) oli hänen veljensä.
Ura taiteilijana
Helminen erikoistui urallaan kirkkotaiteeseen. Hän maalasi uudet alttaritaulut Pihtiputaan, Punkaharjun, Luumäen ja Kangaslammen kirkkoihin. Kirkollisten kuvien lisäksi hän maalasi muotokuvia. Myös Tampereen Tammelan koulun dekoratiiviset seinäkoristelut ovat hänen tekemiään. Helminen osallistui myös perheaikakausikirja Aamun taiteelliseen toimittamiseen.
Helminen osallistui muun muassa Suomen taiteilijaseuran taidenäyttelyihin ja piti yksityisnäyttelyitä Tampereella ja Helsingissä.
Tampereen taideyhdistyksen johtokunnan jäsenenä Martta Helminen toimi vuosina 1919–1932 ja oli v. 1920 mukana perustamassa Tampereen Taiteilijaseuraa.
Helmisen töitä kuuluu mm. Tampereen taidemuseon, sekä Tampereella sijaitsevissa Hiekan taidemuseon sekä Emil Aaltosen museon kokoelmiin.
Sacred Reich
Sacred Reich oli yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Sen kappaleet olivat usein poliittisia ja kantaa ottavia. Vaikka Sacred Reichin levyjä ja t-paitoja näkyi aikoinaan Suomessakin, se ei silti koskaan noussut kovin suosituksi missään vaan jäi kulttibändiksi.
Hamad ibn Jassim Al Thani
Hamad bin Jassim bin Jaber Al Thani (s. 1959) on qatarilainen šeikki, maataan hallitsevan Al Thani -suvun jäsen, joka toimi maansa ulko- ja pääministerinä emiiri Hamad ibn Khalifa al-Thanin aikana. Hänet siirrettiin pois ministerin virasta kesällä 2013, kun emiiri luopui vallasta poikansa Tamim ibn Hamad Al Thanin hyväksi.
Seututie 566
Seututie 566 on Pohjois-Savon maakunnassa kulkeva seututie. Tie kulkee Kuopion Riistavedeltä Kaavin kirkonkylään. Keskivuorokausiliikenne tiellä on ollut noin tuhat ajoa vuorokaudessa. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa. Tien kuntoluokka on hyvä.
Hamad ibn Jassim Al Thani
Pää- ja ulkoministerin tehtävien lisäksi Hamad bin Jassim johti Quatarin investointivirastoa ja teki huomattavia sijoituksia yli 30 maahan. Ei ole selvää, mikä kaikki on Qatarin valtion omaisuutta, mikä hallitsevan valtaeliitin yksityisomaisuutta.
Hamad bin Jassimilla on loistelias asunto Lontoon Hyde Parkissa ja 15 lasta kahden vaimonsa kanssa.
Hamad bin Jassimin on sanottu olevan kiinnostunut YK:n pääsihteerin paikasta, kun Ban Ki-moonin kausi päättyy 2016.
Rantavehnä
Rantavehnä (Leymus arenarius) on rannoilla ja tienpenkoilla kasvava tuulipölytteinen, monivuotinen, sinisävyinen heinäkasvi.
Rantavehnän siemeniä on käytetty Suomessa historiallisesti hätäravintona. Rantavehnä esiintyy ravintokasvina jo kivikautisten asuinpaikkojen löytöaineistossa.
Lucy Hale
Karen Lucille ”Lucy” Hale (s. 14. kesäkuuta 1989 Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Valehtelevat viettelijät -televisiosarjasta. Halella on levytyssopimus Hollywood Recordsin kanssa.
Tausta
Lucy Hale syntyi Memphisissä, Tennesseessä Julie Knightille ja Preston Halelle. Hänen äitinsä on ammatiltaan sairaanhoitaja. Halella on vanhempi sisko Maggie, velipuoli Wes ja siskopuoli Kirby. Hale oli lapsena kotikoulussa. Hän myös harrasti näyttelemistä ja otti laulutunteja. Musiikkia hän on kutsunut "ensirakkaudekseen". Elokuussa 2012 Hale paljasti kärsineensä syömishäiriöstä.
Ura
Hale teki debyyttinsä näyttelijänä vuonna 2005 vieraillessaan televisiosarjassa Ned's Declassified. Sitä ennen hän esiintyi vuonna 2003 tosi-tv -ohjelmassa American Juniors, jossa hän oli mukana laulukvintetissä. Sittemmin hän on tehnyt vierailevia rooleja muun muassa televisiosarjoissa O.C., C.S.I. Miami, Rakkauden anatomia ja Ensisilmäyksellä. Hän esiintyi myös Disney Channelin komediasarjan Waverly Placen velhot parissa jaksossa.
Vuonna 2007 Hale sai merkittävän roolin lyhyeksi jääneestä televisiosarjasta Bionic Woman.
Halen elokuvadebyytti oli Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2, jossa hän esitti yhden päähenkilön pikkusiskoa. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Tuhkimotarina 3 (Cinderella Story: Once Upon a Song) ja Scream 4. Vuosina 2010–2017 Hale näytteli tv-sarjassa Valehtelevat viettelijät Aria Montgomerya. Hän voitti roolistaan useita Teen Choice -palkintoja.
Vuonna 2014 Hale oli ehdolla naispääosaan elokuvassa Fifty Shades of Grey, mutta hävisi roolin Dakota Johnsonille.
Rotspon
Rotspon on Lyypekissä varastoitua ranskalaista Bordeaux-viiniä.
pienoiskuva|oikea|von Mellen viinitalo Lyypekin [[Beckergrubessä]] Hansaliiton ensimmäiset alukset purjehtivat Ranskan rannikolle ostamaan viiniä Bordeaux'sta jo 1200-luvulla. Viini varastoitiin Lyypekin viinikellareihin, mistä sitä myytiin eteenpäin. Viini tunnetaan nimellä Lübecker Rotspon. Napoleonin armeija miehitti Lyypekin kaupungin vuonna 1806. Tällöin ranskalaiset upseerit huomasivat, että Lyypekin viinikellareissa säilytetyt Bordeaux-viinit maistuivat paljon paremmin kuin Bordeaux-viinit kotona. Varastointi Lyypekin viinikellareissa oli parantanut viinin laatua.