cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Milt Campbell
Yleisurheilu-uransa jälkeen Campbell pelasi ammattilaisena amerikkalaista jalkapalloa. Hän kuoli Gainesvillessä, Georgian osavaltiossa 2. marraskuuta 2012 78 vuoden iässä sairastettuaan eturauhasen syöpää vuosikymmenen ajan.
HMS Salisbury
Valmistus
Alus tilattiin Mare Islandin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. huhtikuuta 1918. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1919 kumminaan rouva F. W. Kellogg ja liitettiin Yhdysvaltain laivastoon saman vuoden lopulla 13. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään kapteeniluutnantti F. T. Leighton.
Palvelus
USS Claxton oli Yhdysvaltain länsirannikolla 18. kesäkuuta 1922 saakka, jolloin se poistettiin palveluksesta San Diegossa Kaliforniassa. Alus palautettiin 22. tammikuuta 1930 palvelukseen länsirannikolle sekä New Orleansiin reservikoulualukseksi, kunnes se siirrettiin 1933 erikoisosastoon valvomaan Kuuban rannikkoa. Tammikuusta marraskuuhun 1934 alus oli Charlestonissa vuoroin reservissä ja vuoroin palveluksessa, kunnes se palasi Kuuban rannikolle lokakuuhun 1935. Pääsotaharjoituksen jälkeen alus liitettiin osaksi merisotakoulua vuosiksi 1936–1937, jolloin alus teki kolme rannikkopurjehdusta.
Alus liitettiin lokakuussa 1937 laivueeseen 40-T, jonka tehtävänä oli valvoa Yhdysvaltain etua Euroopan rannikolla Espanjan sisällissodan aikana. Alus vapautui tehtävästä marraskuussa 1938 ja palasi tammikuussa 1939 merisotakoululle. Syyskuussa alus aloitti Yhdysvaltain puolueettomuuden turvaamisen Floridansalmessa ja tammi–helmikuun 1940 alus partioi Uuden Englannin rannikolla. Tehtävästä vapauduttuaan alus teki koulutuspurjehduksen itärannikolla ja se saapui Halifaxiin Nova Scotiaan 21. marraskuuta 1940.
Claxton luovutettiin 26. marraskuuta Britannialle osana hävittäjiä tukikohdista -sopimusta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 5. joulukuuta.
HMS Salisbury
Britannian kuninkaallinen laivasto otti aluksen palvelukseen 5. joulukuuta Halifaxissa nimellä HMS Salisbury. Alus lähti Britteinsaarille pysähtyen matkalla Newfoundlandiin St. John'iin ja se saapui 30. joulukuuta Belfastiin Pohjois-Irlantiin, mistä se jatkoi edelleen. Alus saapui 9. tammikuuta 1941 Plymouthiin. Alus siirrettiin muutettavaksi brittiläiseksi saattajaksi Devonportin telakalle ja määrättiin läntisen reitin alaiseen 2. saattajaryhmään.
Maaliskuussa muutostöiden valmistuttua ja koeajojen päätyttyä alus aloitti kouluttautumisen tulevaan tehtävään, minkä päätyttyä se aloitti Atlantin saattueiden suojaamisen. Heinäkuussa alus siirrettiin edelleen 4. saattajaryhmään. Syyskuussa alus suojasi ryhmänsä mukana saattuetta ON19. Se määrättiin syyskuussa telakalle, jossa sen varustusta parannettiin edelleen paremmin saattuetehtäviin sopiviksi. Alus siirrettiin 26. lokakuuta Rosythiin laivastontelakalle, mistä se palasi palvelukseen maaliskuussa 1942 määrättynä Gibraltarille menevien saattueiden paikallissuojaukseen.
Alus liittyi 15. huhtikuuta Clydessä saattueen WS18 suojaksi yhdessä HMS Badsworthin, HMS Georgetownin, HMS Lancasterin, HMS Lauderdalen, HMS Boadicean ja HMS Volunteerin kanssa, mikä muodosti paikallissuojueen matkan alkuosaksi matkalla Freetowniin. Alus erkani saattueesta 22. huhtikuuta aloittaen paluumatkan liittyäkseen Kotilaivaston aluksista muodostettuun USS Waspin suojaksi koottuun osastoon Britteinsaarille Maltan lentokonetoimituksen operaatio Calendarin päätyttyä.
Alus suojasi 3. toukokuuta alkaen Waspia, joka teki operaatio Boweryssä uuden lentokonetoimituksen Maltalle. Suojueen muina aluksina olivat HMS Renown, HMS Echo, HMS Intrepid, Georgetown, USS Lang ja USS Sterett. Saattueeseen liittyivät 8. toukokuuta läntisen Välimeren alueella HMS Eagle, HMS Charybdis, HMS Vidette, HMS Partridge, HMS Ithuriel, HMS Westcott, HMS Wishart, HMS Wrestler ja HMS Antelope, jotka muodostivat osasto W:n. Salisbury palasi 10. toukokuuta Kotilaivaston alusten mukana Britteinsaarille saattuetehtäviin. Alus jatkoi 15. toukokuuta saattueiden suojaamista.
Alus liittyi 31. toukokuuta Irlannin merellä saattueeseen WS19P yhdessä HMS Buxtonin ja HMS Mansfieldin kanssa suojaten saattueen Liverpoolista Clydeen, jonne seuraavana päivänä saavuttuaan erkani saattueesta. Alus suojasi 17. kesäkuuta RMS Queen Elizabethia HMS Delhin, Boadicean, HMS Keppelin, HMS Leamingtonin ja HMS St. Albansin kanssa ja eroten saatettavasta, kun se aloitti matkan ilman saattajia. Salisbury palasi muun saattueen mukana Clydeen.
Alus liittyi 21. kesäkuuta Clydessä Georgetownin, Boadicean, HMS Ripleyn, HMS Beaglen, St. Albansin, Videtten ja HMS Wolverinen kanssa saattueeseen WS20, mistä se erkani 24. kesäkuuta Georgetownin kanssa palaten Clydeen. Alus liittyi 29. heinäkuuta Clydessä HMS Bramhamin, HMS Wiltonin, HMS Bicesterin, Keppelin ja HMS Lamertonin kanssa saattueeseen WS21, mistä se erkani 4. elokuuta paikallissaattueen mukana palaten Clydeen. Alus määrättiin lainattavaksi Kanadan laivastolle Halifaxiin sijoitettuun läntiseen paikallissaattajaosastoon.
HMCS Salisbury
Alus siirtyi syyskuussa 1942 Halifaxiin liittyäkseen uuteen osastoonsa. Lokakuussa alus aloitti Kanadan rannikolla saattueiden suojaamisen osastonsa mukana. Se siirrettiin 27. marraskuuta kattilahuoltoon Charlestownissa South Carolinassa telakalle, mistä se palasi tammikuussa 1943 palvelukseen. Palvelukseen palattuaan alus suojasi saattueita Kanadan laivaston alusten mukana. Se erkani 21. tammikuuta osastostaan auttaaksen myrskyssä liikuntakyvyttömäksi tullutta sisaralustaan HMS Caldwellia. Alus kuitenkin joutui palaamaan Halifaxiin myrskyn vuoksi. Helmikuussa alus liitettiin Kanadan laivaston saattajaosasto W:hen HMCS Montgomeryn kanssa suojaamaan St John'sin ja Halifaxin välisiä saattueita.
Alus siirrettiin 4. huhtikuuta Bostonin laivastontelakalle huollettavaksi, mistä palattuaan se aloitti koeajot kesäkuussa. Se palasi 12. kesäkuuta Halifaxiin saattuetehtäviin osana WLEFiä, kunnes se joulukuussa määrättiin poistettavaksi palveluksesta. Alus poistettiin palveluksesta 10. joulukuuta Halifaxissa, jolloin sen miehistö siirrettiin uudelle Yhdysvalloissa valmistetulle Captain-luokan fregatille HMCS Rupertille.
Alus makasi Halifaxissa Kanadan tarjottua alusta takaisin Yhdysvalloille, joka hylkäsi tarjouksen. Alus sijoitettiin 22. maaliskuuta poistolistalle ja se myytiin 21. lokakuuta Boston Steel Corporationille romutettavaksi. Alus saapui hinattuna Baltimoreen 21. huhtikuuta 1945.
Puerto Cabezas
Puerto Cabezas eli Bilwi on Karibianmeren rannikolla Nicaraguassa sijaitseva kaupunki, joka on itsehallinnollisen Región Autónoma de la Costa Caribe Norten (RACCN) pääkaupunki. Puerto Cabezasin kaupungin asukasluku oli noin 73 656 vuoden 2017 arvioissa. Kaupunkiin on liikenneyhteydet maitse, meritse ja ilmateitse.
Puerto Cabezasissa toimii kaksi yliopistoa, URACCAN (Universidad de las Regiones Autónomas de la Costa Caribe Nicaragüense) ja BICU (Bluefields Indian & Caribbean University).
Hurrikaani Felix iski syyskuussa 2007 Puerto Cabezasiin, jolloin noin sata henkeä kuoli.
Jean Assaad Haddad
Jean Assaad Haddad (17. joulukuuta 1926 – 22. tammikuuta 2021) oli libanonilainen melkiittinen katolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 2. heinäkuuta 1950 ja nimitettiin Tyrin arkkihiippakunnan johtoon 26. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maximos V Hakim, jota avustivat Grégoire Haddad ja Habib Bacha.
William Priddy
pienoiskuva|William Priddy vuonna 2017. William "Reid" Priddy (s. 1. lokakuuta 1977 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen lentopalloilija. Hän kuuluu Yhdysvaltojen A-maajoukkueeseen. Lisäksi hän on pelannut rantalentopalloa Amerikan ammattilaissarjassa.
Nuoruusvuodet
Priddy aloitti lentopallouransa vasta viisitoistavuotiaana asuessaan Floridassa. Hänen opettajansa suostutteli hänet mukaan harjoituksiin. Hän pelasi samaan aikaan jalkapalloa, mutta heti ensimmäisten lentopalloharjoitusten jälkeen rakkaus lajiin oli syntynyt niin kovaksi, että jalkapallo sai jäädä. Hänen perheensä muutettua Phoenixiin Arizonaan Priddy alkoi pelata high schoolinsa joukkueessa. Hän johdatti joukkueensa historian ensimmäiseen osavaltion mestaruuteen vuonna 1995. Hän valmistui high schoolista vuonna 1996. Tämän jälkeen hän siirtyi pelaamaan College-sarjassa, jossa hän nousi yhdeksi suurimmista tähtipelaajista. Hän sai useita tunnustuksia, muun muassa sarjan parhaan pelaajan tittelin sekä osan All-Stars -joukkueessa.
A-maajoukkue
Ensimmäisen A-maaottelunsa Priddy pelasi Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Tämän jälkeen hän on noussut yhdeksi joukkueen kantavista voimista ja nostanut A-maajoukkuetta kohti maailman huippua. Hän johti joukkueen muun muassa maailmanliigan voittoon vuonna 2008. Hän johdatti Yhdysvallat myös olympiakultaan kesäolympialaisissa 2008.
HMS Southern Prince
HMS Southern Prince (viirinumero M47) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus
Liverpoolilainen Furness, Withy & Co tilasi aluksen Lithgow'lta Port Glasgow'sta Skotlannista. Alus oli tarkoitettu Prince Linelle New Yorkin ja Argentiinan reiteille. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1929 ja valmistui elokuussa nimellä Southern Prince. Amiraliteetti lunasti 19. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä HMS Southern Prince.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kyleen 1. miinalaivueeseen, jonka mukana se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Alus oli laskenut miinakentän SN-70A pohjoiseen sulkuun ja paluumatkalla 26. elokuuta 1941 siihen osui Saksan laivaston sukellusveneen U-652 laukaisema torpedo. HMS Lightning ja HMS Lamerton saapuivat Scapa Flow'sta avustamaan vaurioituneen aluksen Minchesiin. Alus siirrettiin Belfastiin telakalle.
Normandian maihinnousussa (operaatio Neptune) alus oli kontra-amiraali Rivett-Carnetin esikuntalaivana. Alus lähti 7. kesäkuuta 1944 Solentista saattueessa EWP-1 ja ankkuroitui Juno Beachin edustalle seuraavana päivänä. Lokakuusta 1944 alkaen alus oli majoitusaluksena ja sodan lopun se oli koululaivana Tyynellä valtamerellä.
Alus palautettiin 1945 omistajilleen. Alus myytiin 1. huhtikuuta 1947 Italiaan Genovaan G. Costa fu Andrea, joka nimesi aluksen Anna C.:ksi. Alus sijoitettiin Italian ja Etelä-Amerikan reiteille maaliskuussa 1948. Aluksen moottorit vaihdettiin ja majoitustilat uusittiin 1951-1952. Aluksella oli tulipalo 1971, minkä jälkeen se myytiin romutettavaksi. Alus romutettiin La Speziassa.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat :
Kynsimökrassit
Kynsimökrassit (Cardaria) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva suku. Monet Cardaria-sukuun luokitellut lajit on myöhemmin määritetty muiden sukujen lajien synonyymeiksi.
Kynsimökrassit ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden kukat ovat valkoisia.
Thomas Sowell
thumb|Sowell 1960-luvun alussa. Thomas Sowell (s. 30. kesäkuuta 1930) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja yhteiskuntateoreetikko, joka on tullut tunnetuksi väittämästä jonka mukaan tukipolitiikka on rikkonut afroamerikkalaiset perheet. Sowell on ollut Stanfordin yliopiston Hoover-instituutin Senior Fellow vuodesta 1980. Sowellin mukaan afroamerikkalaiset ovat selvinneet vuosisatoja orjuudessa ja Jim Crow -laeista, mutta heidän perheensä ovat hajonneet hyvinvointivaltion laajentamisen vaikutuksesta, jota vasemmistolaiset ovat ajaneet. Sowellin mielestä rasismi ei ole juurisyy mustien heikkoon tilanteeseen Yhdysvalloissa, vaan hyvinvointivaltio. Sowell on kirjoittanut paljon afroamerikkalaisista ja hänen vuoden 1981 etnisyyttä käsittelevä kirjansa on ollut myyntimenestys. Sowellin mukaan inhimillinen pääoma on keskeinen ihmisten taloudellista käyttäytymistä määrittävä tekijä.
Sowell on syntynyt Pohjois-Carolinassa, mutta kasvoi New Yorkin Harlemissa. Hän kävi lukiota New Yorkissa, kunnes joutui keskeyttämään sen 17-vuotiaana taloudellisista syistä. Sowell kutsuttiin asepalvelukseen ja hän palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä valokuvaajana Korean sodan aikaan, joutumatta kuitenkaan itse osallistumaan sotaan. Sowell on opiskellut taloustiedettä Harvardin yliopistossa, Columbian yliopistossa sekä Chicagon yliopistossa, josta hän valmistui tohtoriksi vuonna 1968.
Kapinmesikot (suku)
Kapinmesikot (Promerops) on suku pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan eteläisestä Afrikasta. Kapinmesikoiden pääravintoa on mesi, mutta ne syövät myös hyönteisiä. Kapinmesikoilla on ruskeahko höyhenpeite, pitkä alaspäin kaartuva nokka ja pitkät pyrstösulat. Lintuja näkee yleensä imemässä mettä proteoista, ja niiden pesä on oksanhaarassa. Pesässä on yleensä kaksi munaa.
Sukuun kuuluu kaksi lajia.
Jokeri (televisiohahmo)
Hahmon historia
Veikkauksella ei ole aikaisemmin ollut elävää Jokeri-hahmoa Jokeri-pelin maskottina. Peli uudistui kierroksella 45/2009, jolloin uuden Jokeri-hahmon lisäksi uudistettiin Jokerin pelitapaa, voitonjakoa, hintaa ja palautusprosenttia. Uudistuksen taustalla olivat asiakkaiden toiveet voittamisen helpottamisesta. Tavoitteena oli myös saada uusia pelaajia ja vahvistaa pelin omaa brändiä. Uudistusta mainostava laaja mainoskampanja oli esillä bussipysäkeillä, sanomalehtien etusivuilla, rakennusten julkisivuilla ja televisiossa. Kyseessä oli Veikkauksen vuoden kallein kampanja ja suurin uudistus Jokeri-pelin yli 30-vuotisessa historiassa.
Mainoselokuva Return of the Joker oli myös osa mainoskampanjaa, sitä esitettiin niin televisiossa kuin elokuvateattereissakin. Mainoselokuva kertoo ränsistyneessä huvilassa asuvasta erakoituneesta Jokeri-hahmosta, joka on kuvassa vilahtavien lehtileikkeiden perusteella jättäytynyt estradeilta suosionsa huipulla katsojalle hämäräksi jäävistä syistä. Utelias postityttö kuitenkin ystävystyy Jokeri-hahmon kanssa, tekee hänelle uuden esiintymisasun ja auttaa tätä palaamaan esiintymään eli Jokeri-arvontalähetyksen juontajaksi. Kyseessä on perinteinen kaunotar ja hirviö -mukaelma. Return of the Joker -mainoselokuva on erittäin lyhytelokuvamainen ja poikkeuksellisen pitkä, 2 minuuttia ja 45 sekuntia, eikä siinä kuulla yhtään puhetta, mikä korostaa musiikin osaa tunnelman luomisessa.
Sines
Sines on kaupunki ja kunta Setúbalin piirissä, Alentejossa, Portugalissa. Kunnan väkiluku on 14 238 (2011 ). 200px|thumb|left|Vasco da Gaman patsas Sinesissä Kaupunki Sinesistä tuli vuonna 1997. Tunnetuin historiallinen asukas oli löytöretkeilijä Vasco da Gama.
Jokeri (televisiohahmo)
Arvontalähetys
Jokeri-arvontalähetys esitettiin Yle TV1:llä keskiviikkoisin Viking Loton arvonnan yhteydessä kello 20:25 ja lauantaisin Lottolähetyksen yhteydessä kello 20:45. Jokaisen lähetyksen yhteydessä Jokeri kertoi myös yhden vitsin. Vitsi valittiin Veikkauksen nettisivujen välityksellä lähetetyistä vitseistä, joita oli voinut lähettää jokainen yli 18-vuotias Veikkaus-kortin omistaja. Jokerinumeron virallisen arvonnan ennen arvontalähetystä suorittivat valtion valvojat tietokoneella peliajan sulkeuduttua.
Ulkonäkö
Jokeri-hahmon asu on keltavihreäpunainen ja siinä on harlekiinin asusta tuttuja salmiakkikuvioita. Jokeri-hahmolla on päässään hovinarrimainen keltavihreäpunainen kolmihiippainen päähine ja silmillään supersankarimainen vihreä naamio. Supersankari-ilmettä korostavat lisäksi punainen viitta sekä Veikkauksen logosta tutulla x-merkillä varustetut saappaat, hanskat ja vyönsolki. Veikkauksen uuden Jokeri-hahmon käyttäytyminen arvontalähetyksen aikana on narrimaista ilveilyä ja pelleilyä. Populaarikulttuurista, esimerkiksi Batman-sarjakuvista ja -elokuvista, tutut jokerihahmot ovat aina olleet irvisteleviä ja paljon hymyileviä hahmoja. Tämä juontaa juurensa eurooppalaisesta narriperinteestä, jossa narrit olivat viihdyttäjiä, mutta välillä myös pirullisia irvailijoita ja kiusantekijöitä.
Agudat
Agudat (myös agoudat tai amarot) ovat Länsi-Afrikan entisiä paluumuuttajaorjia, brasilialaisten ja portugalilaisten orjakauppiaiden jälkeläisiä, sekä näiden molempien ryhmien pitämien orjien jälkeläisiä, jotka myöhemmin sulautuivat heihin. Nigeriassa heitä kutsutaan saroiksi. Agudat ovat katolisia ja muslimeita, sekä perinteisten uskontojen, kuten orishan ja vodunin harjoittajia.
Afrikasta lähtöisin olevia palasi Länsi-Afrikkaan 1820-luvulta 1890-luvulle. Afrikkaan palasi orjien jälkeläisiä, jotka olivat afrobrasilialaisten lisäksi afrokuubalaisia, afroamerikkalaisia, afrokanadalaisia (vapautettuja orjia Nova Scotiasta) ja sierraleonelaisia (sarot). Suurimpia ryhmiä olivat afrobrasialaiset ja sarosit.
Sana aguda tarkoittaa jorubaksi ”katolista”, luultavasti siksi, että enemmistö heistä oli katolisia.
Saapuessaan Afrikkaan useimmat brasilialiset olivat olivat kristittyjä, europpalaistuneita ja suhteellisen hyvin koulutettuja. Tämän takia heidän roolinsa oli tärkeä aluksi muun muassa Togon poliittisessa elämässä, mutta heidän merkityksensä väheni myöhemmin. Brasilialaiset ovat kuitenkin mukana valtion virkamiesten ja vapaiden ammatinharjoittajien korkeimmilla tasoilla.
Tausta
Amerikkaan vietiin arviolta yhteensä lähes 11 miljoonaa afrikkalaista orjina vuosina 1500–1866. Heistä noin viisi miljoonaa orjaa päätyi Brasiliaan. Orjarannikolta Benininlahdelta vietiin Brasiliaan noin 900 000 orjaa.
Eri alkuperistä lähtöisin olevia brasilalaisia, valkoisia orjakauppiaita, mulatteja ja vapautettuja orjia asettui Afrikkaan. Paluumuutto vilkastui Bahian orjakapinoiden jälkeen 1830-luvun lopulla. Monet asettuivat asumaan muun muassa Anéhoon tai Agouéen.
Tavat, kieli ja uskonnot
Agudat erottuivat paikallisesta väestöstä harjoittamalla afrikkalais-amerikkalaisia tapoja, kieltään ja uskontojaan, kuten candombléa ja katolilaisuutta. Heillä on usein portugalin- ja espanjankielisiä nimiä. Monet agudat olivat myös muslimeja, jotka toivat islamilaisia vaikutteita Dahomeyhin.
Musiikki ja esitystaide
Afrobrasilialaisten vaikutus ilmenee monien perheiden sukunimissä, ruokakulttuurissa ja kansanjuhlissa.
Agudat toivat mukanaan Samba da show -tanssin ja Samba-rummun Afrikkaan. Eteläbeniniläinen Kaleta-traditio on peräisin brasilailaisilta paluumuuttajilta 1830-luvulta. Cotonoussa ja Porto-Novossa vietetään paikallisten brasilalaisten järjestämiä burrinha-festivaaleja.
Arkkitehtuuri
Agudat toivat mukanaan afrobrasilialaisen arkkitehtuurin Länsi-Afrikkaan. Monet paluumuuttajista olivat käsityöläisiä ja rakentajia, jotka toivat mukanaan Brasiliassa opittuja taitojaan. Afrobrasilialaisen arkkitehtuurin tunnusmerkkejä ovat tiilirunko, kaari-ikkunat ja ovet, sekä puiset ikkunaluukut. ”Brasilialaisissa” taloissa on usein kaksi kerrosta ja veranta. Koristeissa on usein vaikutteita paikallisesta yhteisöstä.
Afrobrasilialaiset rakensivat muun muassa kirkkoja ja moskeijoita, kouluja, valtion residenssejä ja elokuvateattereita.
Tyylissä kolme pääsuuntaa, perinteinen joruba-arkkitehtuuri, lusobrasilialainen (portugalin brasilialainen) barokki ja afrobrasilialainen. Tyyli ei ollut yhtenäinen, se kehittyi usean sukupolven aikana.
Vaikutus
Ensimmäisten ”brasilialaisten” joukossa oli Brasilian portugalilaisten plantaasiaristokraatteja, joiden sukunimiä olivat esimerkiksi da Souza, Olympio, Santos ja d'Almeida, tai da Silva, Rodriguez tai Martinez. Esimerkiksi Porto-Novon 30 000 hengen väestöstä oli vuonna 1898 tuhat brasilialaista. Entinen presidentti Émile-Derlin Zinsou ja päällikkö Paul Émile de Souza ovat brasilialaisten jälkeläisiä. Agudoilla oli tärkeä osuus varsinkin Ranskan siirtomaavallan alkuaikoina, jolloin he vaikuttivat siirtomaan kulttuuriseen, ammatilliseen ja poliittiseen elämään.
Tampereen klassillinen lukio
Tampereen klassillinen lukio (puhekielessä myös Clasu) on Tampereella sijaitseva lukio.
Keski-Afrikan tasavallan presidentti
Keski-Afrikan tasavallan presidentti on Keski-Afrikan tasavallan valtionpäämies.
Tampereen klassillinen lukio
Tampereen klassillinen lyseo aloitti toimintansa 1901 Reaalilyseon rinnakkaisosastona. Koulu itsenäistyi Klassilliseksi lyseoksi 1903 ja oma, Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelema koulurakennus valmistui 1907. Ennen lisärakennuksen valmistumista samassa talossa toimi myös keskikoulu. Nykyään lukion käytössä on myös vuonna 1968 valmistunut lisärakennus. Koulu sijaitsee Tampereen keskustassa Tuomiokirkon vieressä, Rautatienkadun ja Satakunnankadun kulmassa. Lukion oppilasmäärää ollaan kasvattamassa, sillä peruskoulu siirtyi lukuvuoden 2012 jälkeen pois kiinteistöstä.
Tampereen klassillisessa lukiossa aloitti luonnontiedepainotteinen opintolinja syksyllä 2013. Linjaa varten lukion luonnontiedeluokat remontoitiin ja niiden yhteyteen rakennettiin lukioksi varsin kehittyneet luonnontiedelaboratoriot. Luonnontiedelinjalle on myönnetty valtakunnallisen erityisen tehtävän asema syksyllä 2017. Vuonna 2016 valmistunut yhdysrakennys liittää yhteen päärakennuksen ja vuonna 1968 valmistuneen Rongansiiven.
Agudat
Vaikutus
Itsenäisyyden jälkeen Beninin agudojen vaikutusvalta väheni ja monet muuttivat vapaaehtoisina pakolaisina Ranskaan vuoden 1972 vallankaappauksen jälkeen.
Tampereen klassillinen lukio
Lukiossa on myös latinan kielen opiskelumahdollisuus sekä Saksan liittotasavallan opetusministeriön virallinen lupa järjestää saksan kielen diplomikokeita, joiden läpäisy antaa oikeuden hakea korkeakouluopintoihin saksankielisissä maissa. Lukiolla on myös ystävyyskoulut Italiassa, Ranskassa, Saksassa, Tšekissä ja Espanjassa, joihin järjestetään vuosittain leirikoulumatkoja.
Tampereen klassillinen lukio on mukana opetus- ja kulttuuriministeriön käynnistämässä valtakunnallisessa tuntijakokokeilussa, joka kohdentuu lukion syksyinä 2016 ja 2017 aloittaneisiin nuoriin.
Agudat
Vaikutus
1990-luvulla useat agudat osallistuivat aktiivisesti Kansalliskongressin organisoimiseen, joka edisti vallan siirtymistä demokratiaan Beninissä. Jotkut aguda-yhteisön jäsenet saavuttivat poliittista arvostusta ja näkyvyyttä.
Kangassinisiipi
Kangassinisiipi (Plebeius argus) on sinisiipien (Lycaenidae) heimoon kuuluva päiväperhonen ja Suomen yleisimpiä sinisiipiä.
Tampereen klassillinen lukio
Oppilaitoksen rehtorina toimii Maria Kaakkolammi.
Kangassinisiipi
Koko ja ulkonäkö
thumb|200px|left|Naaras Siipien kärkiväli on 18–27 mm. Koiraan siipien yläpinta on syvänsininen ja siiven ulkoreunassa on melko leveä musta reunus. Naaraan siipien yläpinta on tummanruskea, tyviosasta melko usein sinisävyinen. Naaraalla sekä taka- että etusiiven yläpinnalla ulkoreunan tuntumassa on yleensä nähtävissä oransseja täpliä, mutta niiden voimakkuus vaihtelee yksilökohtaisesti paljon. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset. Siipien alapinnat ovat sinertävänharmaat, naaraalla sävyltään ruskeammat. Alapinnoilla on valkoreunaisia mustia täpliä ja takasiiven submarginaalialassa oranssit täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi juovaksi. Aivan takasiiven reunassa on mustia täpliä, joissa on sininen keskus. Etummaisen raajaparin säärten kärjissä on suurennuslasilla näkyvä oka.
Kangassinisiipi muistuttaa suuresti ketosinisiipeä (Plebeius idas) sekä rinnesinisiipeä (Plebeius argyrognomon), mutta sen erottaa varmimmin siitä, että näistä kolmesta ainoastaan kangassinisiiven eturaajojen säärissä on selvä oka. Pelkät siipien tuntomerkkierot aina riitä kolmikon lajien varmaan tunnistukseen, joskaan rinnesinisiipeä ei tavata Suomessa.
Levinneisyys ja lentoaika
Kangassinisiipeä tavataan lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Skotlannista, Irlannista ja Euroopan pohjoisimmista osista. Euroopasta esiintymisalue jatkuu Aasian lauhkeiden osien kautta Japaniin. Suomessa lajia tavataan suunnilleen napapiirille saakka. Kangassinisiiven lentoaika on Keski-Euroopassa toukokuusta alkaen, Pohjois-Euroopassa kesä–elokuu. Suomessa kesäkuun loppupuolelta elokuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat
Kangassinisiipi on yleinen avoimissa maastoissa, kuten kuivissa kangasmetsissä, kuivilla kedoilla ja niityillä sekä rämeillä. Se kuitenkin puuttuu tuntureilta ja ulkosaaristoista. Perhoset ovat erittäin paikkauskollisia eivätkä yksilöt yleensä lennä koskaan yli 50 m päähän kuoriutumispaikastaan. Lajin leviämisnopeudeksi uusille elinpaikoille onkin arvioitu vain noin kilometri vuosikymmenessä. Koiraat lentelevät ympäriinsä etsien naaraita ja parittelu tapahtuu usein maanpinnalla. Laji suosinee kuivempia elinympäristöjä kuin ketosinisiipi.
Naaras laskee munat yksitellen ravintokasveille ja kangassinisiipi talvehtii muna-asteena. Toukilla on läheinen suhde muurahaisiin, jotka lypsävät niiden erittämää sokeripitoista nestettä. Vastapalveluksena muurahaiset suojelevat toukkia saalistajilta. Myös koteloituminen tapahtuu muurahaispesään. Toukkavaihe kestää 5–10 viikkoa, kotelovaihe 2–3 viikkoa.
Valtakunnallisessa päiväperhosseurannassa 2013 kangassinisiipi oli Suomen kuudenneksi eniten havaittu päiväperhonen. Maatalousympäristöjen päiväperhosseurannassa 2013 se oli sijalla 23.
Ravintokasvi
200px|thumb|left|Siipien alapinta thumb|upright=1.1|Koiras alapuolelta Toukan ravintokasveja ovat muun muassa juolukka (Vaccinium uliginosum), niittynätkelmä (Lathyrus pratensis), hiirenvirna (Vicia cracca), ja kanerva (Calluna vulgaris).
Sector No Limits
Sector No Limits (yleisemmin Sector) on italialaisen Giardiellon perheen vuonna 1973 perustama kellomerkki. Nykyisin sen omistaa koruihin ja designiin keskittyvä Morellato & Sector S.p.a. Sector keskittyy valmistamaan urheilullisia kelloja.
Sector käyttää kelloissaan japanilaisia Miyotan- sekä sveitsiläisiä ETA SA:n kvartsikoneistoja. alt=Sector No Limits 950|pienoiskuva|Sector No Limits 950
Giovanni Pierluigi da Palestrina
Palestrina kuuluu merkittävimpiin kirkkomusiikin kehittäjiin. Hänen vaikutuksensa katolisen kirkon kirkkomusiikin kehitykseen oli valtava, ja hänen teostensa voidaan katsoa olevan renessanssipolyfonian huipentuma, samalla tavoin kuin Johann Sebastian Bachin tuotanto barokkimusiikin kontrapunktin huipentuma. Hän oli ensimmäinen taidemusiikin säveltäjä, jonka tyyliä tulevien sukupolvien säveltäjät tietoisesti jäljittelivät. Palestrina sävelsi satoja teoksia. Merkittävimpiä ovat muun muassa 104 messua ja 250 motettia.
Elämä
pienoiskuva|Giovanni Pierluigi da Palestrina Ensimmäinen historiallinen lähde vuodelta 1537 kertoo Palestrinan eläneen tuolloin Roomassa, missä hänet on merkitty laulajaksi poikakuoron kokoonpanoon. Hän myös opiskeli musiikkia mahdollisesti Gaudio Mellin johdolla. Vuosina 1544–1551 hän toimi kotikaupunkinsa Palestrinan pääkirkon Sant'Agapiton urkurina, missä hän myös meni naimisiin vuonna 1547 Lucrezia de Gorisin kanssa.
Vuonna 1551 Paavi Julius III, joka oli aiemmin toiminut Palestrinan piispana, nimitti hänet Magister Cappellaeksi ja Magister Puerorumiksi Roomaan Vatikaaniin Juliuksen kappeliin (Cappella Giulia) kuuden scundin kuukausipalkalla.
Kolme vuotta myöhemmin ilmestyi hänen ensimmäinen teoksensa: kokoelma messuja, jotka hän omisti Julius III:lle. Teos oli myös ensimmäinen italialaissyntyisen säveltäjän tekemä messukokoelma; tuohon aikaan suurin osa italialaisen kirkollisen musiikin säveltäjistä oli hollantilaisia ja espanjalaisia. Julius III nimitti hänet 13. tammikuuta 1555 Sikstuksen kappelin kuoroon, minkä vuoksi hänen täytyi jättää virkansa Juliuksen kappelissa.
Kun uudeksi paaviksi tuli Paavali IV vuonna 1555, Palestrina ja kaksi muuta naimisissa ollutta laulajaa erotettiin Sikstuksen kappelin kuorosta. Palestrina hoiti seuraavina vuosikymmeninä samaa virkaa kuin Juliuksen kappelissa monissa Rooman kirkoissa ja kappeleissa muun muassa pyhän Johannes Lateranin 1555–1560 ja pyhän Maria Maggioren kirkossa 1561–1566. Hän palasi Juliuksen kappeliin 1571 ja jäi sinne loppuelämäkseen.
Palestrinan vaimo, kaksi poikaa ja veli kuolivat 1570-luvulla kolmessa ruttoepidemiassa. Jäätyään leskeksi hän harkitsi ensin pappisvihkimyksen ottamista, mutta meni kuitenkin uusiin naimisiin varakkaan lesken, Virginia Dormolin, kanssa. Vaimo turvasi hänen taloudellisen tilanteensa niin, että hän pystyi säveltämään täysipainoisesti kuolemaansa asti.
Palestrina kuoli 69-vuotiaana keuhkopussitulehdukseen, jonka hän oli saanut viimeistellessään kolmenkymmenen madrigaalin kokoelmaansa.
Musiikki
Palestrina tuotti satoja sävellyksiä, muun muassa 104 messua, 250 motettia, 33 magnificatia, 5 sarjaa lamentaatioita ja 140 madrigaalia. Palestrinan säveltäminä on pidetty myös yhdeksää urkuricercaria, mutta nykyisen musiikkitieteellisen tutkimuksen perusteella niiden autenttisuus on kyseenalaistettu. On oletettavaa, ettei Palestrina säveltänyt lainkaan puhdasta instrumentaalimusiikkia.
Palestrinan laajasta tuotannosta on löydettävissä monia eri musiikkityylejä. Hänen varhaistuotannossaan on paljon vaikutteita aikansa flaamilaisesta tyylistä, ja näitä piirteitä on havaittavissa myös monissa hänen tunnetuimmista teoksistaan, kuten Missa Brevisissä. Monissa Palestrinan teoksissa ei käytetä lainkaan polyfoniaa vaan perinteisempää yksiäänistä tyyliä.
"Palestrinan tyylin" eli pehmeän 1500-luvun polyfonisen sävellystyylin määritteli musiikkitieteilijä Johann Joseph Fux tutkittuaan ensin tarkasti Palestrinan tuotantoa. Tätä tyyliä opetetaan usein yliopistoissa kontrapunktin kursseilla renessanssipolyfoniana.
Palestrinan pääteoksiin luetaan paavi Marcellus II:lle omistettu Missa Papae Marcelli, joka legendan mukaan on sävelletty siinä tarkoituksessa, että se saisi Trenton kirkolliskokouksen luopumaan suunnitelmista kieltää polyfoninen kirkkomusiikki. Nykyisin kuitenkin arvellaan teoksen sävelletyn useita vuosia ennen kirkolliskokouksen alkua.
Colombelles
thumb|250px|Rue de la République, Colombellesin entinen pääkatu Colombelles on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 6 242 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Colombellesin pinta-ala on seitsemän neliökilometriä. Colombelles kuuluu Caenin kaupunkiseutuun Communauté d'agglomération Caen la Mer.
Lion-sur-Mer
thumb|250px|Rantaa Lion-sur-Merissa Lion-sur-Mer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 2 401 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Lion-sur-Merin pinta-ala on viisi neliökilometriä. Lion-sur-Mer kuuluu Caenin kaupunkiseutuun Communauté d'agglomération Caen la Mer.
Tamotsu Suzuki
Tamotsu Suzuki (s. 29. huhtikuuta 1947 Saitama) on japanilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Ura
Vuonna 1989 Suzukista tuli Japanin naisten maajoukkueen päävalmentaja.
Laurence Owen
Laurence Rochon Owen (9. toukokuuta 1944 – 15. helmikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän sijoittui kuudenneksi vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssa ja voitti vuonna 1961 Yhdysvaltain-mestaruuden naisten yksinluistelussa. Matkallaan maailmanmestaruuskilpailuihin Prahaan Owen kuoli 15. helmikuuta 1961 tuhoisassa lento-onnettomuudessa lähellä Brysseliä ollessaan vasta 16-vuotias.
Thriller
Thriller on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 30. marraskuuta 1982. Albumi on Yhdysvaltojen kaikkien aikojen toiseksi myydyin levy. Yhdysvaltalainen musiikkilehti Rolling Stone valitsi Thrillerin 1980-luvun seitsemänneksi parhaaksi rock-levyksi marraskuussa 1989.
Thrilleriä pidetään yleisesti Michael Jacksonin merkkiteoksena. Tuottaja Quincy Jones, lukuisat lauluntekijät mukaan lukien Jackson itse sekä laaja muusikkokaarti hioivat albumia pitkään. Useilla albumin raidoilla soitti yhdysvaltalainen soft rock -yhtye Toto. Thrillerin äänimaailma oli ajalleen edistyksellinen sekä huoliteltu ja albumin tuotantoon käytettiin runsaasti rahaa. Jacksonin väitetään vaatineen jo valmista levyä kokonaan uudelleen miksattavaksi, kun hän ei ollut millään tyytyväinen lopputulokseen.
Levymyynti ja menestys
Michael Jacksonin Thriller on maailman kaikkien aikojen myydyin albumi, mutta tarkasta myyntimäärästä ei ole kuitenkaan varmuutta. Levyn on hurjimmillaan arvioitu myyneen 130 miljoonaa kappaletta. Toimittaja Bill Wyman kyseenalaisti The New Yorkerissa tammikuussa 2013 julkaistussa artikkelissaan usein esitetyn väitteen, jonka mukaan Thriller olisi yltänyt sadan miljoonan kappaleen myyntilukemaan, todenperäisyyden. Wyman katsoi myös myyntimäärien liioittelun olevan yleistä musiikkialalla. Yleinen arvio levyn myyntimäärästä oli pitkään noin 50 miljoonaa kappaletta. The Wall Street Journalin toimittaja Carl Bialik pohti puolestaan Jacksonin levymyyntitilastojen taustoja heinäkuussa 2009, jolloin Guinness World Recordsin viimeisimmässä Thrilleriä koskeneessa merkinnässä todettiin: ”Vaikka maailmanlaajuisten myyntilukujen vahvistaminen on mahdotonta, se [Thriller] pysyy epäilemättä edelleen kaikkien aikojen myydyimpänä albumina.”
Vuoden 2015 lopussa Thriller ylsi ensimmäisenä albumina Yhdysvalloissa 30-kertaiseen platinaan 30 miljoonan kopion myynnillään. Thriller on yksi kolmesta albumista, joka on ollut yli vuoden ajan Billboard 200 -listan kymmenen kärjessä. Albumi vietti siellä yhteensä 80 viikkoa, joista 37 viikkoa listaykkösenä. Listaviikkoja kertyi lopulta yhteensä 122.
Thrilleriltä julkaistiin seitsemän singleä, joista kaikista muodostui kymmenen kärjen hittejä. Niistä tunnetuimpia ovat ”Billie Jean”, rock-yhtye Van Halenin kitaristin Eddie Van Halenin kanssa esitetty ”Beat It” sekä nimikkokappale ”Thriller”, jonka 14 minuuttia pitkä musiikkivideo Michael Jackson’s Thriller on nähty keskeisenä tekijänä musiikkivideoiden suosion kasvamisessa.
Thriller toi Jacksonille seitsemän Grammy-palkintoa, joiden ohella hän sai samana päivänä myös kahdeksannen Grammyn eräästä toisesta levystä. Jackson oli ollut tyytymätön siihen, että hänen edellinen levynsä Off the Wall oli tuonut hänelle vain yhden Grammyn.
William Marrion Branham
William Marrion Branham (6. huhtikuuta 1909 – 24. joulukuuta 1965) oli yhdysvaltalainen saarnaaja, joka tuli tunnetuksi paitsi hyvänä puhujana, myös parantajana. Suomessa hän kävi saarnamatkalla vuonna 1950.
Lapsuus
William Marrion Branham syntyi vuoristomökissä Cumberlandissa Kentuckyn vuoristossa 6. huhtikuuta 1909. Hänen vanhempansa olivat metsätyöläinen Charles Branham ja Ella Branham. Perheessä oli yhdeksän lasta. Ensimmäisen kerran Branham kävi kirkossa vanhempiensa kanssa kahden viikon ikäisenä, pienessä vanhanaikaisessa baptistikirkossa, Lone Star -kokoushuoneessa.
Kun he asuivat Kentuckyn vuoristossa, he joutuivat usein kokemaan luonnon aiheuttamia vaikeuksia. Eräänä lumimyrskyisenä talvena Branham ja hänen äitinsä olivat olleet nääntymässä nälkään ja jäätymässä hengiltä, mutta he pelastuivat lähistöllä asuneen huolestuneen naapurin tultua katsomaan, miksi heidän mökistään ei ollut noussut savua moneen päivään.
Tuon talven jälkeen perhe muutti Kentyckystä Indianan osavaltioon maaseudulle lähelle Uticaa maalaistaloon, jossa Charles Branham oli työssä vuoden ajan. Kaksivuotiaana William Branham koki ensimmäisen enkeli-ilmestyksensä. Enkeli kertoi hänelle että he pian muuttavat New Albanyn lähelle. Perhe muutti maaseudulle, viisi mailia pohjoiseen Jeffersonvillen kaupungista, jolloin toteutui se, minkä enkeli oli William Branhamille aikaisemmin kertonut. Branham aloitti opiskelunsa 7-vuotiaana Jeffersonvillen lähellä olevassa koulussa.
Enkeli-ilmestys 1916
Eräänä syyskuun iltapäivänä kun 7-vuotias William Branham oli hakemassa kaivosta vettä, alkoholisoituneen isänsä viskinvalmistamista varten, hän kohtasi matkalla olevan poppelipuun luona jonkun jota hän ei nähnyt, mutta jota hän piti enkelinä ja tuo enkeli sanoi hänelle: "Älä koskaan juo, tupakoi tai saastuta ruumistasi millään tavalla, sillä minulla on sinulle tehtävä, kun tulet vanhemmaksi." Hän juoksi pelästyneenä kotiinsa. Tuon sanoman vuoksi hän ei koskaan juonut, eikä tupakoinut.
Branham eli lapsuutensa ja nuoruutensa köyhissä olosuhteissa. Hänen isänsä käytti alkoholia kohtuuttomasti ja kasvatti lapsiaan halkovajassa. Perhe oli sen vuoksi köyhä, eikä Williamilla ollut koulua aloittaessaan edes paitaa vanhan pukunsa alla.
Nuoruus
Branham lähti kodistaan 19-vuotiaana, työskennellen maatilalla Phoenixissa Arizonassa. Hänen nuoremman veljensä Edwardin kuoltua hän muutti takaisin ja äitinsä pyynnöstä jäi Jeffersonvilleen. Siellä hän sai työpaikan Public Service Company of Indianan palveluksessa.
Kahden vuoden kuluttua hänellä oli työpaikka New Albanyn kaasulaitoksessa. Mittareita tarkistaessaan hän sai kaasumyrkytyksen, jonka seurauksena hän sairasti monta viikkoa. Hänet vietiin erikoislääkäreiden luokse Louisvilleen Kentuckyyn, jossa lääkärit väittivät vaivojen johtuvan umpisuolesta, joka sitten leikattiin. Sairaalan leikkauspöydällä hän menetti tajuntansa ja hän kuuli saman äänen joka oli puhunut hänelle poppelin puun luona useita vuosia aikaisemmin sanovan: "Kutsuin sinua ja sinä et halunnut lähteä". Tämä puhe toistui Branhamin kertoman mukaan kolme kertaa. Branham vastasi: "Herra, jos se olet sinä, anna minun tulla takaisin maan päälle ja haluan saarnata evankeliumia katoilta ja kadunkulmista. Tulen kertomaan kaikille siitä."
Tämän kokemuksen jälkeen Branham alkoi etsiä Jumalaa. Hän kävi kirkoissa, mutta ei löytänyt kirkkoa jossa ihmisiä kutsuttaisiin esille. Eräänä iltana hän meni vanhaan vajaan ja yhtäkkiä vajaan tuli valoa, joka muodosti ristin, joka puhui hänelle kielellä, jota hän ei ymmärtänyt, sitten kaikki katosi. William Branham koki olevansa lumottu. Kun hän tointui lumouksesta, hän rukoili "Herra, jos se olit sinä, puhu minulle uudelleen"
Hän toimi lyhyen ajan myös nyrkkeilijänä, voittaen useita otteluita.
Branhamin kulkiessa erään naisastrologin ohitse tämä käänsi katseensa häntä kohti ja pyysi häntä tulemaan luoksensa, koska tahtoi puhua hänelle. Hän sanoi Branhamille: "Sanokaa, tiedättekö syntyneenne määrätyn merkin alla ja tiedättekö tähden seuraavan Teitä? Olette saanut syntymälahjan." Tämä tietäjähengen kautta v. 1928 ilmoitettu puhe hämmensi Branhamia.
Branhamin matkustaessa metsänvartijana täpötäydessä bussissa Jeffersonvillestä kohti Henryvillea, hän huomasi jonkun toisen matkustajan katselevan häntä ja hänen käännyttyä katsomaan, hän näki harmaasilmäisen naisen, joka alkoi puhua hänelle. Nainen kertoi olevansa astrologi ja kysyi Branhamilta, onko hän uskossa ja sai kuulla, ettei Branham ollut uskossa. Sitten harmaasilmäinen nainen kertoi Branhamin syntymäajan ja tämä hämmästytti Branhamia, jonka vuoksi hän kysyi mistä syystä harmaasilmäinen nainen voi tietää hänen syntymäaikansa. Harmaasilmäinen nainen vastasi, tietävänsä sen, koska Branhamia seuraa merkki. Hän sanoi Branhamille: " Te olette syntyneet määrätyn tähden merkeissä ja olette siitä syystä lahjoilla varustettu henkilö. Eikö kukaan saarnaaja ole Teille koskaan tästä puhunut?" Branham vastasi: "Minulla ei ole saarnaajien kanssa mitään tekemistä."
Branhamin uskoontuleminen 1931
William Branham tuli uskoon 22-vuotiaana ja Branham toimi viiden vuoden ajan apulaispastorina Lähetysbaptistikirkossa Jeffersonvillessä. Sieltä hän joutui lähtemään, koska ei hyväksynyt naisia pastoreina. Sen jälkeen hän piti herätyskokouksia omassa teltassaan.
Kääntymyksensä jälkeen Branhamista tuli baptistisaarnaaja ja tohtori Roy Davis vihki hänet papiksi Jeffersonvillessä. William Branham oli 24-vuotias, kun hän alkoi pitää kokouksia Jeffersonvillessä Missionary Baptist Church -nimisessä seurakunnassa. Vuonna 1933 hänen seurakuntalaisensa rakensivat First Pentecostal Baptist Church -nimisen kirkon, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Branham Tabernacle.
William Branham hankki toimeentulonsa kaivamalla ojia 20 sentin tuntipalkalla. Hän avioitui 1934 Amelia Hope Brumbachin kanssa.
Branhamin pitäessä 11. kesäkuuta 1933 kastekokousta Ohiojoella, suuren telttakokouksen päätyttyä, kun hän oli kastamassa, 17 henkilöä kertoi kuulleensa hiljaisen äänen, joka sanoi: "Katso ylös". Kolme kertaa ääni toisti samat sanat. Ylös katsoessaan Branham näki kirkkaan tähden. Muutamat pelästyivät ja juoksivat pois. Sitten tähti vetäytyi ja katosi. Tapahtuma herätti huomiota niin paljon, että siitä kerrottiin paikkakunnan lehdessä.
Ensimmäinen kosketus "Jeesus yksin" -liikkeeseen 1936
Branham osallistui vuonna 1936 Mishawaka-nimisellä joella pidettyyn helluntailaisen "Jeesus yksin" -liikkeen telttakokoukseen, jossa häntä pyydettiin puhumaan, ja puhe "Rikkaasta miehestä helvetissä" teki hyvän vaikutuksen kuulijoihin, jonka tähden häntä pyydettiin pitämään puheita useissa "Jeesus yksin" -liikkeen seurakunnissa. Ensin hän lupautui ja valmisti puheita koko vuoden ajaksi, mutta myöhemmin hän kuitenkin kieltäytyi ystävien ja sukulaisten varoitettua häntä.
Branhamin vaimon kuolema 1937
Vuonna 1937 Ohio-joen tulviessa Branhamin vaimo Hope kuoli keuhkotautiin ja hänen nuorin lapsensa Sharon Rose selkäydintulehdukseen. Branham piti tapahtumia seurauksena siitä, että hän ei lähtenyt "Jeesus yksin" -liikkeen seurakuntiin saarnaamaan. Hän myös koki menettäneensä voitelunsa viiden vuoden ajaksi samasta syystä.
pienoiskuva|William Branhamin perhe.
Enkeli vierailee Branhamin luona
Branham toimi metsänvartijana ja hän asui Indianassa, missä hän väitti kokeneensa kummallisen enkeli-ilmestyksen 7. toukokuuta 1946.
Branham näki valon läpi tulevan suurikokoisen 200 naulaa painavan enkelin, joka oli pukeutunut valkoiseen vaippaan. Enkelin kasvot olivat sileät ja parrattomat, tumma tukka ulottui olkapäille asti, enkeli oli iholtaan tumma. Enkeli sanoi Branhamille: ''"Älä pelkää! Minut on lähetetty Kaikkivaltiaan Jumalan luota kertoakseni sinulle, että merkillinen elämäsi ja väärinymmärtämäsi tiet ovat osoituksena siitä, että Jumala tahtoo antaa sinulle parantamisen lahjan, jotta käyttäisit sitä koko maailman hyväksi. Jos olet vilpitön ja voit saada ihmiset uskomaan sinua, ei mikään voi vastustaa rukouksesi voimaa, ei edes syöpä." ''
Enkeli kertoi hänelle myös kahdesta merkistä, jotka annettaisiin hänelle. Ensimmäinen merkki oli tarkoitettu lahjaksi hänen vasempaan käteensä, voiman avulla hän pystyisi paljastamaan sairaudet. Tämä yliluonnollinen merkki olisi vahvistukseksi koko seurakunnalle. Sen jälkeen hänelle annettiin toinen merkki, hän sai kyvyn paljastaa ihmisten ajatukset ja heidän menneisyyden tapahtumiansa. Tässä kyvyssä oli rajoituksena se, että hän ei voinut paljastaa niitä asioita, joista ihmiset olivat tehneet parannuksen ja jotka olivat jo anteeksi annetut. Tämän lisäksi enkeli ilmoitti Branhamille, sen että jos hän uskollinen kutsumukselleen, sen tulokset ulottuisivat yli koko maailman ja järkyttäisivät kansoja, näiden merkkien kautta Jumala kokoaisi kansansa Hengen yhteyteen, jotta heillä olisi yksi sydän ja yksi usko.
Tämän sanottuaan enkeli poistui ja Branham kertoo muistelmissaan että sama enkeli tuli puhumaan hänelle sen jälkeen 2-4 kertaa vuodessa.
Kaatuneiden muistopäivän kokous 1946
Branham kertoi enkelin vierailusta ja kertoi että hänelle annetaan sairaiden parantamisen armolahja ja hänen tehtävänä on saarnata maailman kansoille, seisten tuhansien kuulijoiden edessä, niin että tuhannet tulisivat hänen luokseen parantuakseen. Hän kertoi että hänen saamansa lahja on viimeisten päivien merkki, jonka avulla Jumala kutsuisi kansansa Hengen yhteyteen.
thumb|left|300px|Branhamin kokous St. Louisissa.
Parantumiskokoukset St. Louisissa Missourissa 1946
William Branham saapui kokousmainoksin varustetulla autollaan 14. kesäkuuta 1946 St. Lousiin, mukana oli hänen kaksi sisartaan ja hänen perheensä. Saman päivän iltana hän piti telttakokouksen pastori Daughertyn kanssa. Kokouksen aikana parantui rampa mies, sokea mies ja muutama kuuro. Seuraavana päivänä Branham vieraili St. Louisin hermotautisairaalassa, tämän vierailun aikana parantui yksi hermosairas nainen, joka myöhemmin pääsi sairaalasta. Saman päivän iltana hän piti telttakokouksen, jossa kerrotana useita parantuneen. Alun perin oli suunniteltu että kokoukset kestäisivät vain muutaman päivän, mutta monien kaupungin saarnaajien pyydettyä häntä jatkamaan, hän jatkoi kokouksia 25. kesäkuuta 1946 saakka. Väkeä kokouksissa kävi paljon ilta toisensa jälkeen. Paikallinen poliisikin kävi tarkastamassa että kaikki olivat kunnossa.
Branhamin elämäkerran kirjoittanut Gordon Lindsay on verrannut Branhamin elämää Gideonin elämään. Molemmat olivat syntyneet köyhissä oloissa, kumpikin sai tehtävänsä ilmestyksen kautta. Gideon kärsi kateellisten veljien ja lihallisten ihmisten vastustuksesta, samoin myös Branham.
Kuollut herää Jonesboron kokouksessa 1947
Arkansin osavaltion Jonesboron kaupungissa Branhamin pitäessä kokouksia, paikalle oli saapunut n. 25 000 ihmistä, tämän kokoussarjan viimeisenä iltana Branham rukoili ambulanssissa paikalle tuodun syöpää sairastavan naisen puolesta, joka oli kuollut kokouksen aikana. Ambulanssin kuljettaja oli pyytänyt Branhamin rukoilemaan ja niin hän teki, mennen ambulanssiin ja ottaen siellä olevaa kuollutta naista kädestä kiinni ja rukoillen samaan aikaan, hetken päästä kuolleen naisen käsi muuttui lämpimäksi ja hän nousi istumaan.
Kokousmatkat Amerikassa ja Kanadassa
Branham piti kokouksia ympäri Yhdysvaltoja; Phoenixissa, Los Angelesissa, Long Beachissa, Sacramentossa, Santa Rosassa ja Fresnossa. Kanadassa hän kävi Saskatoonissa, Saskatchewassa, Prince Albertissa, Albertassa ja Calgaryssa. Keväällä 1948 Branham kävi Miamissa, Pensacolassa, Kansas Cityssä Kansasissa, Sedalissa Missourissa sekä Elginissä Illinoisissa.
Branhamin ollessa puhumassa Houstonissa Houston Coliseumissa Ted Kipperman -niminen ammattivalokuuvaja otti hänestä valokuvan, jossa näkyi hänen päänsä yläpuolella sädekehän muotoinen valkea kohta.
Branhamin vierailu Suomessa 1950
thumb|right|300px|William Branhamin kokous Messuhallissa 18.4.1950
William Branham, J. Ern Baxter, Jack Moore, Howard Branham ja Gordon Lindsay matkustivat 6. huhtikuuta 1950 Flagship Scotland -nimisellä lentokoneella Lontooseen, käyden tutustumassa kaupungin historiallisiin muistomerkkeihin, kirkkoihin ja Wesleyn kappeliin, sen jälkeen he matkustivat Pariisin ja tutustuivat sielläkin historiallisiin paikkoihin. Suomeen he saapuivat 14. huhtikuuta laskeutuen Helsingin lentokentälle, jossa heitä oli vastassa helluntaiseurakunnan johtaja Eino Manninen ja sisar May Isaacson, amerikkalaissyntyinen tulkki.
thumb|right|200px|William Branhamin kokouksen jonottavia messuhallin ulkopuolella 1950.
thumb|left|300px|William Branhamin kokousta Messuhallin ulkopuolella kuuntelemassa olevia ihmisiä 1950.