cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beeta-arbutiini
Luonnon arbutiinin käyttö
Tunnettuja vaikutuksia on myös anti-inflammatorinen ja kapilaariverisuonia vahvistava vaikutus (couperosan hoito). Flavonoidien, joihin myös luonnon arbutiini kuuluu, tiedetään suodattavan valoa, jolloin se antaa suojaa UV-säteilylle.
John Ashbery
Kirjailijanura
John Ashbery voitti varhaisella kokoelmallaan Some Trees Yale Younger Poets Prizen vuonna 1956. Hän julkaisi kaksi kokoelmaa myös Ranskassa asuessaan. 1970-lukuun mennessä hän oli noussut yhdeksi merkittävimmistä yhdysvaltalaisista nykyrunoilijoista. Vuonna 1975 hän voitti Pulitzer-palkinnon, Kansallisen kirjapalkinnon ja National Book Critics Circle Awardin.
Kokoelmaa Self-Portrait in a Convex Mirror (1975) ja varsinkin sen nimikkorunoa pidetään yhä yhdysvaltalaisen runouden merkkiteoksena. Hän julkaisi runojensa lisäksi proosaa ja näytelmiä; myös runoilijan julkaisemia taidearvosteluja on koottu kirjaksi.
Ashberyn johdolla opiskeli muiden muassa runoilija John Yau.
Marco Bode
Marco Bode (s. 23. heinäkuuta 1969 Osterode am Harz, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Ura seurajoukkuetasolla
Rehmer aloitti uransa VfR Osterode 08:n juniorijoukkueessa ennen siirtymistään Werder Bremeniin. Otto Rehhagel löysi lupaavan nuoren ja nosti hänet seuran edustusjoukkueeseen.
Bode pelasi koko uransa Bremenissä. 14 vuoden aikana hän teki 101 maalia, mikä on Bremenin seuraennätys. Bodelle esitettiin tarjouksia muista joukkueista, mutta hän pysyi uskollisena Bremenille. Bode lopetti uransa pian MM-kilpailujen 2002 jälkeen.
Lähteet
Boden profiili FIFAn kotisivuilla
Ahmed Bouchiki
Ahmed Bouchiki oli algerialaissyntyinen Marokon kansalainen, joka työskenteli tarjoilijana Lillehammerissa, Norjassa.
Israelilaiset Mossadin agentit murhasivat hänet 21. heinäkuuta vuonna 1973.
Ahmed murhattiin tämän raskaana olevan norjalaisen vaimon eteen heidän palatessaan elokuvista. Kuusi Mossadin agenttia pidätettiin tapauksen johdosta. Ahmedia luultiin Mossadin etsimäksi palestiinalaiseksi terroristiksi Ali Hassan Salamehiksi, joka oli yksi Musta syyskuu -järjestön johtajista. Musta syyskuu tuli tunnetuksi Münchenin verilöylyn järjestämisestä.
Kaksi murhaan osallistunutta Mossadin agenttia, Dan Ert ja Marianne Gladnikoff, pidätettiin, kun he palauttivat omilla nimillään vuokraamaansa autot Oslon lentoasemalle. Kuulusteluissa he paljastivat Mossadin piilopaikan osoitteen ja neljä muuta agenttia pidätettiin. Yksi murhaan osallistuneista Mossadin agenteista käytti kanadalaisen Patricia Roxboroughin henkilöllisyyttä, jonka passi varastettiin Montrealissa muutamia kuukausia aiemmin.
Bouchikin murha oli vahinko, mutta tämän omaiset luulivat sitä tahalliseksi. Vuonna 1996 Israelin hallitus maksoi korvausta Bouchikin perheelle, mutta Israel ei ole koskaan tunnustanut olevansa syyllinen tapahtuneeseen. Tuomioistuimen tuomiot oli tavallisuudesta huomattavasti poikkeavan lievät. Viisi Mossadin agenttia sai lyhyen tuomion ja yksi vapautettiin syytteistä. Salameh kuoli vuonna 1979 Beirutissa Mossadin järjestämään autopommi-iskuun.
Lars-Gunnar Nordström
Lars-Gunnar Nordström (19. elokuuta 1924 Helsinki – 10. elokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä, jonka töitä oli ensi kertaa julkisesti esillä vuonna 1947. Nordströmiä pidetään yhtenä Suomen nonfiguratiivisen taiteen ja konkretismin varhaisimmista ja määrätietoisimmista uranuurtajista.
Ura
Nordström syntyi arkkitehtiperheeseen, ja hän pyrki itsekin opiskelemaan Teknillisen korkeakoulun arkkitehtilinjalle mutta ei läpäissyt pääsykokeita. Hän päätyi opiskelemaan sisustusarkkitehdiksi Taideteollisessa keskuskoulussa vuosina 1946–1949. Hän kävi myös Vapaata taidekoulua ja teki opintomatkoja Pariisiin ja New Yorkiin. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa muun muassa huonekalujen suunnittelijana vuoteen 1960 saakka.
Nordströmin varhaisimmat maalaukset olivat kubistisvaikutteisia figuratiivisia teoksia, kuten muotokuvia ja asetelmia, mutta hän suuntautui pian abstraktiin taiteeseen omaksuen selväpiirteisen konstruktivistisen tyylilajin. Pariisissa käydessään hän tutustui joihinkin merkittäviin abstraktin maalaustaiteen edustajiin, kuten Alberto Magnelliin, ja hän innostui erityisesti Victor Vasarelyn taiteesta ja tämän rytmisistä sommitteluista. Ensimmäiset abstraktit työnsä Nordström myi Pariisin Musée Nationale d’Art Modernelle.
Nordströmin teoksille on ominaista kuvailmaisun äärimmäinen tarkkuus ja hallittu värien käyttö geometrisissa muodoissa, jotka luovat teoksiin usein voimakkaan dynamiikan. Suurikokoisten maalausten tarkkarajaiset, värikkäät kentät keskittyvät muodon, värin ja viivan yleispäteviin ominaisuuksiin, ja sen vuoksi Nordstömiä onkin luonnehdittu konkretismin suomalaiseksi mestariksi. Teosten suuria väripintoja erottavat linjat eivät juuri koskaan ilmene näkyvinä viivoina vaan pintoja erottavina rajoina. Rytmikkäiden ja määrätietoisten linjojen on sanottu luovan muun muassa jazz-musiikkiin verrattavissa olevia tunnelmia; Nordström oli tunnettu jazz-levyjen keräilijä. Hän rakensi kompositioita myös eri elementtien vastakohtaparien avulla. Maalausten ohella Nordström teki suuren määrän abstraktia grafiikkaa, pääosin serigrafiatekniikalla.
Nordströmin ensimmäinen monumentaalityö valmistui 1953 Poriin ravintola Itä-Puistoon. Se oli ilmeisesti Suomen ensimmäinen täysin abstrakti monumentaalimaalaus. Sen jälkeen hän teki vastaavia töitä lasimosaiikkeina Helsinkiin (Rakennuskeskus oy 1956, Helsingin Osuuskauppa (1957), Oy Alko Ab (1974) sekä Turkuun (Oy Partek Ab).
Lars-Gunnar Nordströmin tuotantoa alettiin arvostaa vasta 1970-luvulla, vaikka hän piti ensimmäisen ei-esittävän taiteen näyttelynsä jo vuonna 1949 – ensimmäisenä Suomessa. Tällä välillä hän teki melko paljon julkisia seinämaalauksia. Nordströmin teoksia on muun muassa Ateneumin taidemuseon, Porin taidemuseon, Tampereen taidemuseon ja Aboa Vetus Ars Nova -museon kokoelmissa.
Hauenleuka
pienoiskuva|Pieniä hauenleukoja
Hauenleuka on liitin, joka voidaan yhdistää esimerkiksi piirilevylle juotettuun johtimen pätkään jännitteen syöttöä varten. Leuoissa on jatkuva puristus, koska rakenteessa on jousi. Kytkettäessä puristetaan sopivasta kohdasta ja leuat avautuvat.
Hauenleukoja on eri kokoisia ja eri käyttötarkoituksiin. On myös irrallisia hauenleukoja, jotka on tarkoitettu käyttäjän -juotettaviksi tai liitettäviksi banaanikoskettimella. Yleensä hauenleukoja käytetään tilapäisiin kytkentöihin tai testaukseen.
Akkukaapeleissa käytetyt hauenleuat ovat kookkaita ja niissä olevat kaapelit sietävät isompaakin virtaa palamatta.
Rochard
Rochard on suomalaisen Recoil Gamesin kehittämä tasohyppely- ja pulmapeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille, PlayStation 3:lle ja Macintoshille, sekä myöhemmin Linuxille ja Androidille.
Vastaanotto
IGN:n arvostelussa pelin PlayStation 3 -versio sai arvosanaksi 8,5/10.
Käytettävyys
thumb|Perustason esimerkki käyttöliittymän suunnittelemisesta käytettävyydeltään paremmaksi. Käytettävyys on apuvälineen tai muun valmistetun esineen, palvelun tai ympäristön helppokäyttöisyyttä tietyn tavoitteen saavuttamiseksi. Käytettävyydellä voidaan myös viitata helppokäyttöisyyttä mittaaviin menetelmiin sekä oppiin niistä periaatteista joita soveltamalla tuotteesta, palvelusta tai ympäristöstä saadaan helppokäyttöisempi.
Muskogee (albumi)
20 suosikkia – Muskogee on vuonna 2001 julkaistu Hurriganesin kokoelma-albumi.
Käytettävyys
Ihmisen ja koneen välisessä vuorovaikutuksessa käytettävyydellä viitataan yleensä tietokoneohjelmiston tai verkkosivun helppokäyttöisyyteen.
Käytettävyydellä voidaan myös viitata aikaan, jonka laitteet kuten palvelimet ja paperikoneet ovat käytössä.
Käytettävyys (usability)
ISO 9241-11 -standardi määrittelee käytettävyyden seuraavalla tavalla: "Se vaikuttavuus, tehokkuus ja tyytyväisyys, jolla tietyt määritellyt käyttäjät saavuttavat määritellyt tavoitteet tietyssä ympäristössä".
Tietotekniikan saralla Jakob Nielsen on tunnetuin käytettävyyden uranuurtaja. Hän on laajentanut ISO-määritelmää opittavuuden, muistettavuuden ja virheiden vähyyden kriteereillä:
Näillä tekijöillä voidaan osaltaan luoda puitteita käytettävyyden mittaamiselle ja luoda epämääräiseksi ja mielipiteenomaiseksi koetusta asiasta konkreettinen ja hallittava.
Nielsen on saattanut käytettävyysnäkökulman suuremman yleisön tietoisuuteen. Hänen teoksiinsa viitataan suurimmassa osassa käytettävyyteen liittyvissä artikkelissa.
Käytettävyydessä voidaan soveltaa myös Claude Shannonin informaatioteoriaa, tavoitteena kasvattaa tieto–häly-suhdetta. Tämä onnistuu kasvattamalla tiedon osuutta ja vähentämällä hälyn osuutta. Paul Fitts puolestaan on esittänyt Fittsin lain, jonka mukaan
MacKenzie on esittänyt, että Fittsin laki on johdettavissa Shannonin informaatioteoriasta.
Käyttäjäkeskeisiä suunnittelumenetelmiä pidetään lähtökohtana sille, että tuotteista saadaan suunniteltua mahdollisimman käytettäviä. Käyttäjäkeskeisessä suunnittelussa on usein konkreettisena kohteena nimenomaan käyttöliittymäsuunnittelu, mutta yhä useammin käyttäjäkeskeisessä suunnittelussa otetaan kantaa laajemminkin käyttötilanteiden ja käyttökokemuksen suunnitteluun. Tällöin käyttöliittymäsuunnittelua usein edeltää käyttäjätutkimus, jossa on tarkoituksena ymmärtää paremmin käyttäjän tavoitteet, toimintaympäristö ja kartoittaa tarkasti mahdolliset nykyiset työvälineet ja -tavat. Käyttäjäkeskeisiä menetelmistöjä on paljon ja ne painottuvat eri tavoin. Esimerkkejä menetelmistä ovat muun muassa Soren Lauesenin Virtual Windows -menetelmä, John M. Carroll:n Scenario-based design, Alan Cooperin Goal-Directed Design sekä Karen Holzblattin ja Hugh Beyerin esittelemä Contextual Design -menetelmäpaketti.
Käytettävyys liitetään usein tietotekniikkaan, jolloin siihen kuuluvat paitsi käyttöliittymät ja verkkosivut, myös laitteiden (esimerkiksi matkapuhelimet) ja ohjainten muotoilu. Käytettävyyteen liittyvät myös esteettömyys ja käyttäjäkokemus. Käytettävyyteen ja sen suunnitteluun liittyykin läheisesti useita tieteenaloja kuten tietotekniikka, psykologia, kognitiivinen psykologia ja kognitiotiede sekä myös teollinen muotoilu. On väärin rajoittaa käytettävyys koskemaan vain ohjelmistoja, koska lopulta käytettävyys on määritelmänsä mukaisesti sitä, että tuote tai palvelu on sopiva käyttötarkoitukseensa. Käytettävyyteen panostetaan myös teollisuusyrityksissä. Käytettävyys tieteenalana on erittäin poikkitieteellinen ja usein parhaat käytettävyyteen erikoistuneet tiimit syntyvät eri koulutustaustan omaavista käytettävyyteen erikoistuneista osaajista.
Käytettävyys ei ole vain maali, jolla tuote projektin lopussa päällystetään vaan teräskehikko, jonka varaan yksityiskohdat kiinnitetään (Ben Schneiderman). Käytettävyys liittyy vahvasti tuotteen toiminnallisuuteen ja usein käyttäjätutkimuksia voidaan tehdä myös markkinatutkimuksien lisäksi tukemaan ja syventämään niistä saatuja tietoja. Uusimpien viime aikoina virinneiden ajatusten myötä on alettu puhua myös käytettävyyden nostamisesta strategiselle tasolle päätöksentekoon. Puhutaan käytettävyysstrategiasta. Määrittelemällä tavoite käytettävyystyölle organisaatiossa ja askeleet miten tavoitteeseen päästään lyhyellä ja pidemmällä aikavälillä saadaan käytettävyyden tavoitteet laajemmin tunnetuksi organisaatiossa. Se, missä laajuudessa käytettävyyttä otetaan osaksi tuotesuunnittelua yrityksissä vaihtelee. Osa yrityksistä nostaa käytettävyyden hyvin tärkeäksi osaksi tuotekehitystään, toisissa yrityksissä on ehkä tunnistettu tarve työlle, mutta rakenteita ei ole vielä olemassa.
Käytettävyyden opetusta annetaan useissa yliopistoissa ja keskiasteen oppilaitoksissa.
Käytettävyys (availability)
Tuotantoympäristöissä käytettävyydellä tarkoitetaan yleensä järjestelmien teknistä toimivuutta ja toimivuusastetta. Toinen tästä yleisesti käytetty termi on saatavuus. Monissa organisaatioissa käytettävyys-termin käyttöä saatavuudesta on alettu välttää, jottei se sekoittuisi käyttäjäkokemuksen yhteydessä käytettyyn termiin, ks. artikkelin alku.
Saatavuudella viitataan siihen, kuinka suuren osan vuorokaudesta järjestelmä on toiminnassa ja käyttäjien saatavilla. Esimerkiksi jonkun järjestelmän saatavuus voi olla 99%, jolla tarkoitetaan sitä, että järjestelmä on ollut toimintakykyinen 99% ajasta. ITIL-sanaston suomenkielinen versio liittää saatavuuteen myös luotettavuuden, ylläpidettävyyden, huoltovarmuuden, suorituskyvyn ja turvallisuuden.
Teknisissä standardeissa (esimerkiksi PSK 6201 ) käytettävyydellä (availability) tarkoitetaan vain käytettävyyttä ajan suhteen. Saatavuus-termin käyttäminen esimerkiksi paperikoneen tai robottijärjestelmän toiminta-asteen suhteen johtaa väärinkäsityksiin, koska robottijärjestelmän saatavuus käsitetään kuvaamaan kyseisen järjestelmän hankinnan vaikeutta. Käytettävyys-termi käsitettynä toimintakuntona ajan suhteen on tuhansissa tuotantokapasiteetin kauppasopimuksissa määritelty laskukaavojen tarkkuudella, koska monet sopimussakot ovat perustuneet siihen.
Käytettävyyden toisen merkityksen (usability), tullessa yhä merkittävämmäksi on ehdotettu otettavaksi käyttöön myös termi aikakäytettävyys kuvaamaan käytettävyyttä ajan suhteen. Olennaista tässä terminologiaviidakossa olisikin olla sekoittamatta merkityksiä keskenään. Jos sekoittumisen vaara on ilmeinen, kannattaa englanninkieliset vastineet liittää mukaan kuvaukseen tai käyttää termiselityksiä.
Shattered Horizon
Shattered Horizon on suomalaisen Futuremark Games Studion kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna Windowsille.
Vastaanotto
Peli sai GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 7,5/10.
Country Life
Useassa maassa Country Life julkaistiin erilaisella kannella varustettuna, koska alkuperäistä kansikuvaa pidettiin liian rohkeana. Siinä on kuvattuna yhtyeen kaksi saksalaista fania.
Country Life sisältyy Robert Dimeryn kirjaan 1001 albumia, jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Taustaa ja albumin tyyli
Roxy Music oli alusta asti luokiteltu glam rockiin suuntautuneen taiderockin ja hienostuneen, aistikkaan popin välimaastoon. Kosketinsoittaja Brian Enon eroamisen myötä yhtye alkoi Country Lifella siirtyä uuteen, kaupallisempaan ilmaisuun. Tästä huolimatta levyn on katsottu olevan viimeinen, joka edustaa Roxy Musicin ”vanhaa tyyliä” ennen tulevien levyjen funk- ja soul-vaikutteita.
John Gustafson soitti albumin bassoraidat, mutta syksyllä 1974 hänen paikkansa yhtyeessä otti John Wetton. Wetton soitti muun muassa syksyllä alkaneella Britannian-kiertueella sekä tammikuussa 1975 alkaneella Amerikan-kiertueella. Seuraavan Roxy Music -albumin, Sirenin, äänityksiin Gustafson oli kuitenkin palannut.
Kansikuva
Albumin kansitaide herätti ilmestyessään yhtä paljon huomiota kuin itse musiikki. Kuvassa on kaksi yhtyeen saksalaista fania, Constanze Karoli ja Eveline Grunwald, jotka solisti Bryan Ferry oli tavannut Portugalissa kirjoittaessaan Country Lifen kappaleita ja pyytänyt poseeraamaan uuden albumin kannessa. Paljas pinta ja sormien vihjaileva sijoittelu aiheutti kohun. Useassa valtiossa kansi julkaistiinkin sensuroituna versiona, jossa oli vaihtoehtoisesti joko lähikuva naisten kasvoista tai pelkkä taustalla näkyvä lehdistö. Muun muassa Yhdysvalloissa käytettiin sensuroitua versiota.
Myöhemmin on spekuloitu sillä, olisiko albumi menestynyt Yhdysvalloissa yhtä hyvin ilman kanteen liittynyttä kohua.
Julkaisu ja vastaanotto
Country Life julkaistiin Britanniassa 15. marraskuuta 1974. Levyn julkaisivat Euroopassa sekä Island Records että Polydor Records. Yhdysvalloissa jakelijana toimi Atco Records, ja siellä albumi ilmestyi tammikuussa 1975. Levyn Ranskan-versio oli siitä erikoinen, että se oli muiden valtioiden painosten vastaisesti niin sanottua gatefold-mallia, eli avattavakantinen.
Listamenestys
Levy saavutti menestystä yltämällä avausviikollaan Britannian albumilistan kolmannelle sijalle, mikä jäi samalla sen korkeimmaksi sjoitukseksi. Listaviikkoja kertyi kymmenen. Uudessa-Seelannissa, Itävallassa, Norjassa ja Tanskassa albumi pääsi kahdenkymmenen myydyimmän levyn joukkoon. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla Country Life ylsi sijalle 37, mikä oli huomattavasti paremmin kuin kahden edellisen albumin kohdalla, jotka olivat jääneet top 100:n ulkopuolelle.
Kritiikki
Albumi sai yhtyeen kotimaassa enimmäkseen hyvää palautetta. Myös Yhdysvalloissa Rolling Stone -lehden Jim Miller nimitti helmikuun 1975 arvostelussaan Country Lifea yhdessä edellislevy Strandedin ohella brittiläisen taiderockin lakipisteeksi. Hän uskoi levyn saavuttavan menestystä Yhdysvalloissa sen astetta kaupallisemman sävyn ansiosta. Billboard totesi albumin olevan sekoitus poppia, klassista musiikkia ja ”loistavaa muusikkoutta”. Lehti kehui myös Bryan Ferryn laulua ja tekstejä sekä levyn tuotantoa ja sovituksia. Vuonna 1981 Robert Christgau oli sanoissaan varovaisempi ja antoi levylle arvosanaksi B+. Sen sijaan vuonna 1995 The All-Music Guide to Rockissa Rick Clark kehui levyä Roxy Musicin parhaaksi ja antoi sille täydet viisi tähteä. Hänen mielestään ”Out of the Blue” on yksi yhtyeen parhaista kappaleista, ja hän jakoi tunnustusta myös siinä kuultavalle Eddie Jobsonin viulusoololle.
Tuoreemmista arvosteluista Allmusicin Stephen Thomas Erlewine antoi levylle täydet viisi tähteä. Hän kehuu albumin olevan vuoroin ”majesteettista, uhkaavaa taiderockia” ja vuoroin ”luomoavaa, tyylikästä pop rockia”. Erlewinen mielestä Country Life on myös Roxy Musicin yhtenäisin albumi.
Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien arvostelujen perusteella Country Life on vuoden 1974 50:nneksi paras albumi.
Kokoonpano
Muusikot
Muut
Aashish Khan
thumb|right|Aashish Khan
Aashish Khan (s. 5. joulukuuta 1939 Maihar ) on intialainen sarodinsoittaja ja säveltäjä. Hän aloitti musiikkiopintonsa isoisänsä Allauddin Khanin johdolla. Häntä opettivat myös isä Ali Akbar Khan ja täti Annapurna Devi.
Ensimmäisen julkisen esiintymisensä Khan piti 13-vuotiaana isoisänsä ja tablansoittaja Kanthe Maharajin kanssa New Delhissä. Hän matkusti 1960-luvulla isänsä kanssa esiintymään Tokioon ja Los Angelesin Hollywood Bowliin. Sittemmin hän on esiintynyt myös itsenäisesti eri puolilla Intiaa ja maailmaa. Hän on tehnyt eri kokoonpanoissa fuusiomusiikkia ja esimerkiksi säveltänyt ensimmäisen konserton sarodille (1972). Hän perusti vuonna 1978 veljensä Pranesh Khanin kanssa musiikin ja esittävien taiteiden akatemian Calgaryyn. Lisäksi hän on opettanut Intiassa, Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Etelä-Afrikassa.
Khan on säveltänyt musiikkia baletteihin ja elokuviin. Hän on tehnyt yhteistyötä monista eri kulttuuriympäristöistä tulleiden muusikoiden kanssa.
Khan sai vuonna 1996 All India Critics Associationin parhaan sarodinsoittajan tunnustuksen, vuonna 2002 Illinois Arts Councilin Fellowship Awardin, vuonna 2005 Sangeet Natak Akademin palkinnon ja vuonna 2007 Grammy-ehdokkuuden maailmanmusiikkikategoriassa.
Robotti-sarja
Robotti-sarja on venäläis-amerikkalaisen kirjailija Isaac Asimovin tieteiskirjasarja, joka on samalla etsivätarina. Sarjasta on lähtöisin robotiikan kolme pääsääntöä.
Sarjaan kuuluvat kirjat:
André Guelfi
André Guelfi (6. toukokuuta 1919 Mazagan, Marokko – 28. kesäkuuta 2016 ) oli ranskalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1958, Marokon GP:hen. Hän oli kilpailussa viidestoista, eikä saavuttanut pisteitä. Hän osallistui myös lukuisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin.
My Heart Is Yours
My Heart Is Yours on norjalaisen laulajan Didrik Solli-Tangenin kappale, jolla hän edusti Norjaa vuoden 2010 Eurovision laulukilpailussa, joka käytiin hänen kotimaassaan Oslossa Alexander Rybakin voitettua vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan Fairytale. My Heart Is Yours sisältyi myös Solli-Tangenin debyyttialbumille Guilty Pleasures, joka ilmestyi marraskuussa 2010.
Eurovision laulukilpailussa Norja selviytyi isäntämaana finaaliin, jossa se sijoittui 20:nneksi kerättyään 35 pistettä. Suurin pistemäärä, seitsemän kappaletta, tuli Virolta.
My Heart Is Yoursin ovat säveltäneet ja sanoittaneet Hanne Sørvaag ja Fredrik Kempe.
Kóstas Martákis
Konstantínos ”Kóstas” Martákis (, s. 25. toukokuuta 1984 Ateena, Kreikka) on kreikkalainen laulaja, joka oli yksi ehdokkaista edustamaan maataan vuoden 2008 Euroviisuissa.
Ura
Martákis nousi kuuluisuuteen Dream Show -kykyjenetsintäohjelmasta. Ennen musiikkiuraansa hän oli toiminut mallina ja opiskellut Ateenan amerikkalaisessa korkeakoulussa, jossa hän keskittyi tietokoneteknologiaan. Dream Show -menestyksen ansiosta Martákis solmi levytyssopimuksen Kreikan Sony BMG:n kanssa ja julkaisi ensimmäisen singlensä, Pánta Mazín, kesällä 2006.
Heinäkuussa 2007 julkaistiin Martákisin ensimmäinen albumi, nimeltään Anatropí. Albumi sai yleisesti hyvän vastaanoton, ja kappaleet ”Anatropí” ja ”Nai” nousivat hiteiksi. Samana kesänä Martákis osallistui myös Latviassa järjestettyyn kansainväliseen New Wave Festivaliin, jossa hän sijoittui neljänneksi. Yleisö äänesti Martákisin suosikikseen, minkä ansiosta hänen kappaleensa saivat myös radiosoittoa. Kilpailumenestys johti jälleen levytyssopimukseen, kun Martákis sopi Venäjän Sony BMG:n kanssa englanninkielisen albumin julkaisemisesta kaikissa entisen Neuvostoliiton alueen valtioissa vuoden 2008 aikana. Nousussa olevan suosion johdosta ERT pyysi Martákista yhdeksi ehdokkaaksi edustamaan maataan Eurovision laulukilpailussa 2008.
Martákis osallistui karsintaan englanninkielisellä kappaleella Always & Forever, jonka on säveltänyt Dimítris Kontópoulos ja sanoittanut Víky (Vicky) Gerothódorou. Kappale tullaan julkaisemaan singlenä Venäjän Sony BMG:n kautta ja siitä tehdään myös kreikan- ja venäjänkieliset versiot. Kreikan edustuskappaleeksi valittiin kuitenkin Kalomoiran Secret Combination.
Spiritualismi
Spiritualismi (< lat. spiritualis, 'henkinen, hengellinen') on 1840-luvulla syntynyt hengellinen liike. Se tunnetaan parhaiten käsityksestään, että ihminen siirtyy kuollessaan henkimaailmaan ja että näihin vainajahenkiin on mahdollista saada yhteys meedioiden välityksellä.
Spiritualismiin kuuluu myös ihmiskäsitys ja maailmankatsomus, jossa ihminen nähdään hyvään pyrkivänä henkisenä olentona ja että ihminen kuoltuaan siirtyy henkisille tasoille. Nykyisin spiritualismiin on vakiintunut käsitys, että henkimaailma ei ole vain henkien oleskelupaikka, vaan korkeampi taso, jossa henget jalostuvat.
Spiritualismi samastetaan usein spiritismin kanssa Varsinaisesti spiritismillä kuitenkin tarkoitetaan spiritualismin ranskalaista versiota, joka perustuu Allan Kardecin kirjoituksiin. Varsinaisesta spiritualismista se eroaa varsinkin siinä, että se uskoo myös jälleensyntymiseen, joka on siinä keskeinen opinkappale Kardecilainen spiritismi on tullut hyvin suosituksi Latinalaisessa Amerikassa, varsinkin Brasiliassa, jossa se on saanut uskontoihin verrattavan aseman.
Spiritualismi Suomessa
Suomessa spiritualismin keskuksena toimii Spiritualistisen seuran huoneisto Helsingissä (Karjalankatu 2). Seura julkaisee Henkinen Kehitys -lehteä. Seuralla on noin 1 500 jäsentä (2007).
Mynsterin kenttä
Mynsterin kenttä on Ulvilan ainoa täysimittainen jalkapallokenttä. Kenttä on ns. 3. sukupolven tekonurmi ja se on FC Ulvilan kotikenttä. Mynsterin kenttä sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta Mynsterin alueella Ulvilan kirkonseudulla.
Kentän yhteydessä on huoltorakennus pukuhuoneineen sekä kahvikioski.
Eino Lakkinen
Eino Vilhelmi Lakkinen (18. marraskuuta 1931 Tyrvää – 13. helmikuuta 2022 Hämeenlinna) oli suomalainen poliisi ja jännityskirjailija.
Lakkisen vanhemmat olivat maanviljelijä Vilho Lakkinen ja Helmi Maunula. Hän kävi kansakoulun sekä suoritti Osaran maamieskoulun 1949 ja Poliisikoulun 1953. Lakkinen oli Hyvinkään poliisilaitoksen palveluksessa vuosina 1953–1989.
Lakkisen kirja Kasvot usvan takaa ilmestyi Kariston 1962–1966 julkaisemassa Punaiset dekkarit -sarjassa.
20 suosikkia – Get On
20 suosikkia – Get On on vuonna 1995 julkaistu Hurriganesin kokoelma-albumi.
International Karate
International Karate on System 3:n kehittämä vuonna julkaistu karateaiheinen tappelupeli. System 3 julkaisi sen ensin Euroopassa ja sitten Epyx Yhdysvalloissa nimellä World Karate Championship. Pelille julkaistiin vuotta myöhemmin jatko-osa nimellä International Karate +.
Pelaaminen
Viholliseen osuvan iskun onnistuessa pelaaja saa joko puolikkaan tai yhden pisteen. Kun pelaajalla on kaksi pistettä, hän voittaa sen erän. Kahden erän jälkeen maisema vaihtuu. Pelaaja käy läpi kahdeksan eri paikkaa ympäri maailmaa, kuten Sydneyssä ja New Yorkissa. Tarpeeksi pisteitä saatuaan pelaajalle myönnetään korkeamman asteen vyö. Vyöasteikko on valkoinen, keltainen, vihreä, purppura, ruskea ja musta.
Carl Theodor Mellgren
Carl Theodor Mellgren (8. toukokuuta 1836 Tukholma – 10. syyskuuta 1905 Tukholma) oli ruotsalainen Venäjällä työskennellyt arkkitehti ja akateemikko.
Kreetalaiset hieroglyfit
thumb|right|240px|Kreetalaista hieroglyfikirjoitusta vihreästä [[jaspiskivestä tehdyssä sinettileimasimessa, n. 1800 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.]] Kreetalaiset hieroglyfit (myös minolaiset hieroglyfit, kreetalainen/minolainen kuvakirjoitus) on nimitys, jota käytetään Kreetalta löydetystä varhaisesta minolaisen kulttuurin käyttämästä kirjoitusjärjestelmästä. Kirjoitusjärjestelmä ei kuitenkaan ole varsinaisesti hieroglyfejä vaan todennäköisesti tavukirjoitusta. Se on toinen minolaisista kirjoitusjärjestelmistä niin kutsutun lineaari-A-kirjoituksen ohella. Kumpaakaan ei ole ainakaan toistaiseksi kyetty tulkitsemaan.
Historia
Kirjoitusjärjestelmä oli käytössä minolaisen kulttuurin MM IA -kaudelta MM III -kaudelle eli noin vuosina 2000–1650 eaa. Se on todennäköisesti kehitetty Kreetalla, mahdollisesti keskisellä Kreetalla (Archánes, Agía Triáda) tai Máliassa, mistä tunnetaan pääosa sen ensimmäisistä esiintymistä. Loppuvaiheessa MM IB -kaudelta noin vuodesta 1850 eaa. sitä käytettiin samaan aikaan tuolloin syntyneen lineaari-A-kirjoituksen kanssa. Lineaari-A on mahdollisesti kehittynyt hieroglyfeistä, mutta tästä ei ole varmuutta. Kun kirjoitusjärjestelmiä käytettiin yhtä aikaa, hieroglyfejä käytettiin usein sinettileimasimissa ja sineteissä, kun taas lineaari-A-kirjoitusta esiintyy ennen kaikkea savitauluissa, mutta ei juuri koskaan sineteissä. Sinettileimasimia käytettiin ennen kaikkea omistajan nimen painamiseen. Näin hieroglyfit ovat voineet olla käytössä täydentävänä ja kenties edustavampana kirjoitusjärjestelmänä, vaikka lineaari-A olisi syrjäyttänyt sen muuten.
Kirjoituksen kutsuminen hieroglyfeiksi on peräisin Knossoksen kaivaukset suorittaneelta Arthur Evansilta, koska se muistutti hänen mielestään Egyptistä tunnettua kirjoitusta. Kirjoituksella ei kuitenkaan ole mitään tekemistä egyptiläisten kirjoitusmerkkien kanssa. Evans oli ensimmäinen kirjoitusjärjestelmää tutkinut ja julkaisi siitä tutkimuksen vuonna 1909. Tunnetut tekstit yhteen kokoava laitos Corpus Hieroglyphicarum Inscriptionum Cretae (CHIC) julkaistiin vuonna 1996.
Kirjoitusmerkit ja tunnetut tekstit
Kirjoitusjärjestelmässä on noin 100 eri merkkiä. Tämän vuoksi kyseessä on todennäköisesti tavukirjoitusjärjestelmä, joka koostuu yksittäisiä vokaaleja sekä konsonantin ja vokaalin muodostamia tavuja kuvaavista merkeistä sekä joistakin yksittäisistä logogrammeista eli kuvamerkeistä. Näin kirjoitus todennäköisesti muistuttaa idealtaan lineaari-A:ta (sekä siitä myöhemmin kehittynyttä lineaari-B-kirjoitusta).
Carl Theodor Mellgren
Mellgrenin vanhemmat olivat mitalinkaivertaja Karl Magnus Mellgren ja Natalia Hjorth. Hän sai ylioppilastodistuksen yksityisesti 1854 ja opiskeli sitten Helsingin teknillisessä reaalikoulussa ja Tukholman taideakatemiassa valmistuen arkkitehdiksi.
Kreetalaiset hieroglyfit
Kirjoitusmerkit ja tunnetut tekstit
thumb|right|240px|Kreetalaisia hieroglyfejä [[Knossos|Knossoksesta tai Máliasta löydetyssä savitangossa, n. 1900–1600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.]] Kirjoitusjärjestelmän merkit ovat pääosin suhteellisen luonnollisen näköisiä kuvia, eivät lineaarikirjoitusjärjestelmien käyttämiä abstraktimpia merkkejä. Merkeissä esiintyy muun muassa ihmisruumiin osia, eläimiä, kasveja, aseita ja laivoja. Pisteitä on käytetty merkitsemään lukuarvoja. Merkkeihin kuuluu kuitenkin myös joitakin abstraktimpia, lineaari-A:ta muistuttavia merkkejä. On mahdollisesta, että tekstit, joissa tällaisia merkkejä esiintyy, edustavat jonkinlaista siirtymävaihetta hieroglyfeistä lineaarikirjoitukseen.
Hieroglyfitekstejä on löydetty minolaisista palatsikeskuksista eri puolilta Kreetaa, muun muassa Knossoksesta, Faistoksesta ja Máliasta. Yhteensä kirjoitusjärjestelmällä kirjoitettuja tekstejä tunnetaan noin 360 kappaletta ja yksittäisiä merkkejä noin 1 700 kappaletta erilaisissa esineissä. Noin puolet tunnetuista merkeistä on kivestä, norsunluusta tai metallista tehdyissä sinettileimasimissa tai leimasimilla painetuissa sinettikuvissa keramiikassa. Merkkejä esiintyy myös kirjanpitoon käytetyissä savitauluissa ja -tangoissa, eli samanlaisessa käyttötarkoituksessa kuin lineaari-A-kirjoitusta. Tunnettujen tekstien määrä on pieni, mikä hankaloittaa kirjoitusjärjestelmän selvittämistä. Selvittämistä hankaloittaa myös se, että sineteissä yksittäiset tekstit ovat aina lyhyitä. Myöskään hieman paremmin tunnettua lineaari-A:ta ei juuri voida käyttää apuna tulkitsemisessa, koska suuressa osassa tekstejä niiden käyttötarkoitukset ovat hyvin erilaisia.
Samoin kuin lineaari-A:n tapauksessa, ei ole tietoa siitä, mitä kieltä kirjoitusjärjestelmällä on kirjoitettu. Kieli saattaa olla sama tai eri kuin lineaari-A:ssa (minolainen kieli). Joka tapauksessa kieli ei suurella varmuudella ole kreikkaa, niin kuin lineaari-B:n tapauksessa.
Niin ikään Kretalta löydetyssä Faistoksen kiekossa on käytetty merkkejä, jotka eivät ole kreetalaisia hieroglyfejä vaan jotain muuta tuntematonta kirjoitusta.
Carl Theodor Mellgren
Mellgren toimi Moskovan kenraalikuvernöörin virkamiehenä 1877–1891 ja hän oli samalla kuvernementinhallinnon rakennusosastolla teknikkona. Hänet aateloitiin Venäjällä 1888 ja hän sai valtioneuvoksen arvonimen.
Maija Itkonen
Maija Itkonen (s. 1977) on suomalainen teollinen muotoilija, yrittäjä ja muusikko, joka perusti vuonna 2008 huonekaluihin integroitavia langattomia latauslaitteita kehittävän PowerKiss Oy:n. Keväällä 2013 yritys myytiin yhdysvaltalaiselle Powermatille, ja Itkonen toimi vuoteen 2015 saakka Powermatin muotoilu- ja brändi johtajana.
2010-luvun loppupuolella Itkonen toimi yhdessä Reetta Kivelän kanssa perustamansa nyhtökaurayritys Gold & Green Products Ltd:n johdossa. Yrityksen osake-enemmistö myytiin Pauligille vuonna 2016 ja sitten Valiolle 2022. Keväällä 2022 Itkonen siirtyi toimitusjohtajaksi keinotekoista munanvalkuaisproteiinia kehittävään Onego Bio -startup-yritykseen.
Itkonen on opiskellut teollista muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa ja muotoilujohtamista Helsingin kauppakorkeakoulun IDBM-ohjelmassa. Oboeta yhdeksänvuotiaasta asti soittanut Itkonen opiskeli ennen muotoiluopintojaan musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Göteborgin yliopistossa.
Itkonen on ollut mukana perustamassa Aalto-yliopiston Design Factorya. Hänet valittiin vuoden 2010 innovaatiojohtajaksi Business Summit 2010 -tapahtumassa Helsingissä.
Maija Itkonen on naimisissa kirjailija Juha Itkosen kanssa.
Gallipolin niemimaa
thumb|Gallipolin niemimaa satelliittikuvassa Gallipolin niemimaa on niemimaa Turkin Euroopan puoleisessa osassa.
Gallipolin nimi on johdettu kreikankielisestä nimestä Kallipolis (vaihtoehtoisesti Kalliopolis tai Kallioupolis). Niemimaalla on pitkään ollut strategista merkitystä Istanbulin puolustamisen kannalta. Se oli ensimmäinen osmanien Euroopassa valtaama alue 1300-luvulla. Ensimmäisen maailmansodan aikana niemimaalla käytiin Gallipolin taistelu osmanien ja ympärysvaltojen välillä.
No Prayer for the Dying
No Prayer for the Dying on brittiläisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin 1. lokakuuta 1990 ja sen on tuottanut Martin Birch. Albumi sai melko negatiivisen vastaanoton niin taiteellisesti kuin kaupallisestikin. Levyä esimerkiksi myytiin vähemmän kuin muita Bruce Dickinsonin laulamia Iron Maiden -albumeja.
No Prayer for the Dyingilla Iron Maiden teki täyskäännöksen musiikillisessa suuntauksessaan vieden sitä paljon yksinkertaisempaan ja rockimpaan suuntaan kuin kahdella edellisellä albumillaan. Uudelta levyltä puuttuivat edellislevyjen progressiiviset vaikutteet ja myös syntetisaattoreita kuultiin huomattavasti vähemmän. No Prayer for the Dying oli myös Iron Maidenin ensimmäinen albumi, jolla soitti yhtyeen nykyinen kitaristi Janick Gers, joka korvasi Adrian Smithin.
Albumin kappaleista ”Holy Smoke” ja ”Bring Your Daughter... to the Slaughter” julkaistiin singlet. ”Bring Your Daughter ... to the Slaughter” on toistaiseksi yhtyeen ainoa single, joka on noussut Britannian listaykköseksi.
Työstö
thumb|left|200px|No Prayer for the Dying oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, jolla uusi kitaristi [[Janick Gers soitti.]] Yhtyeen kaksi edellistä studioalbumia, vuoden 1986 Somewhere in Time ja vuoden 1988 Seventh Son of a Seventh Son, olivat lähennelleet progressiivista rockmusiikkia ja sisältäneet myös koskettimia ja syntetisaattoreita. No Prayer for the Dyingin oli määrä palauttaa yhtye musiikillisesti takaisin juurille suoraviivaisella tyylillä. Yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Adrian Smith oli jättänyt yhtyeen edellisen studioalbumin jälkeen, sillä hän ei ollut pitänyt kappalemateriaalin muuttumisesta yksinkertaisempaan suuntaan. Smithin korvaajaksi hankittiin muun muassa yhtyeen laulaja Bruce Dickinsonin soolotuotannolla vaikuttanut Janick Gers. Smith tosin palasi yhtyeeseen vuonna 1999. Koska yhtye halusi tuottaa albumista ”musiikillisesti roisimman”, yhtye päätyi nauhoittamaan albumin bassokitaristi Steve Harrisin Essexissä sijainneen kodin ladossa.
Yhtyeen suunnitelmana oli viettää kolme kuukautta Harrisin kartanossa ja kirjoittaa materiaali valmiiksi rauhassa, mutta muutamien viikkojen kuluttua yhtye hankki käyttöönsä The Rolling Stonesin omistaman liikuteltavan studion ja aloitti nauhoitukset. . Bruce Dickinson on myöhemmin sanonut, että “albumia ei olisi pitänyt nauhoittaa ladossa kyseisillä menetelmillä, sillä se pilasi albumin äänimaailman”. Dickinson käytti projektista termiä ”Maiden made in heinälato”.
Musiikki ja teemat
Albumin musiikissa on voimakkaita kaikuja yhtyeen varhaisista vaikutteista, kuten Deep Purplen, Freen, Led Zeppelinin ja The Whon kaltaisilta yhtyeiltä. Musiikki on aiempaa suorempaa hard rockia ilman progressiivisuutta. Vaikutteita haettiin myös alkuaikojen NWOBHM-tyylistä. Yhtyeelle epätyypillisesti albumilla ei ole yhtäkään yli kuusiminuuttista kappaletta. Myös syntetisaattoreiden osuus pidettiin minimaalisena, minkä lisäksi Bruce Dickinsonin laulu oli miksattu aiempaa enemmän taka-alalle.
Albumi poikkesi edeltäjistään myös sanoituksellisesti. Yhtyeen edellisten albumien sanoitukset käsittelivät lähinnä kirjallisuuteen perustuvia myyttejä ja fantasioita, mutta No Prayer for the Dyingin materiaalissa sanoitusten aihepiireihin lukeutuivat muun muassa uskonnolliset ja sosiaaliset aiheet. Esimerkiksi albumin kakkosraita ”Holy Smoke” käsittelee televisiosaarnaajien tekopyhyyttä ja ahneutta, kun taas neljäs raita ”Public Enema Number One” käsittelee yhteiskunnan sosiaalisia huolenaiheita. . Lisäksi kappaleella "Run Silent Run Deep" on lainattu Led Zeppelin -yhtyeen kappaletta "Kashmir". . ”Tailgunner” sijoittuu toisen maailmansodan ilmataisteluun Britanniasta ja on Iron Maidenin toinen kappale samasta aiheesta vuoden 1984 ”Aces High’n” jälkeen. Myös Hiroshimaan atomipommin kuljettanut Enola Gay mainitaan kappaleessa. Itse kappaleen nimi oli kuitenkin peräisin samannimisestä pornoelokuvasta. Albumin viimeinen raita ”Mother Russia” kertoo nimensä mukaisesti Venäjästä. Kappale yhdistelee rockia ja slaavilaista kansanlaulua.
Julkaisu ja vastaanotto
Levy-yhtiön vaihdoksen johdosta Epic Records vastasi albumin levittämisestä Yhdysvalloissa, ja EMI vastasi albumin levittämisestä Yhdysvaltain ulkopuolella. Vaikka No Prayer for the Dying saavutti useassa maassa korkean listasijoituksen, sijoittuen esimerkiksi yhtyeen kotimaassa Britanniassa toiseksi, albumi on toistaiseksi viimeisin yhtyeen studioalbumi, joka on saavuttanut kultalevystatuksen Yhdysvalloissa. Tästä huolimatta albumi myi vähemmän kuin muut Bruce Dickinsonin laulamat Iron Maiden -albumit.
Vaikka albumi ei ollut yhtä ylistetty teos kuin edeltäjänsä, pysyi yhtyeen singlemenestys silti vankalla pohjalla: Dickinsonin soolotuotannosta poimittu "Bring Your Daughter... to the Slaughter" nousi listaykköseksi pysyen kärjessä kolmen viikon ajan, ja "Holy Smoke" sijoittui Britanniassa kolmanneksi vuoden 1990 loppuvaiheilla. Tähän päivään mentäessä "Bring Your Daughter… to the Slaughter" on edelleen yhtyeen ainoa listaykköseksi Britanniassa sijoittunut singlejulkaisu.
Albumia seurannut maailmankiertue No Prayer on the Road kattoi yhteensä 106 esiintymistä ympäri maailmaa, ja kiertue poikkesi myös Suomessa yhtyeen esiintyessä Helsingissä 12. marraskuuta 1990.
Kritiikki
Suomalaisessa Soundi-lehdessä myöhemmin Iron Maidenin koko tuotannon kattavissa analyyseissa albumi on saanut niin ikään pääasiassa negatiivisenpuoleisia arvosanoja. Vuoden 2000 arviossa albumia pidettiin ”pahana kangistumisena, sillä levylle oli ensimmäisen kerran eksynyt mitäänsanomattomuuksia lukuun ottamatta ”Tailgunneria” ja ”Bring Your Daughter... to the Slaugheria””. Myös vuonna 2008 Soundin Ville Sorvali mainitsi albumin olevan “yksi yhtyeen pitkän uran pahimpia notkahduksia ponnettomalla ja lattealla musiikillaan, poikkeuksena ”Bring Your Daughter… to the Slaughter”.
Iron Maidenin fanien keskuudessa No Prayer for the Dyingia pidetään yleisesti yhtenä huonoimmista Bruce Dickinsonin laulamista levyistä. Myöskään yhtye ei ole juurikaan palannut albumiin, vaikkakin ”Bring Your Daughter… to the Slaughter” -kappaletta on soitettu yhtyeen konserteissa myöhemminkin.
Kansikuva
No Prayer for the Dying on ensimmäinen Iron Maidenin albumin kansitaide, joka ei sisällä viittauksia vuoden 1983 Piece of Mind-albumin jälkeisten tuotosten kansikuviin. Albumi ei seuraa kyseisen albumin aloittamaa sarjaa, jonka aikana yhtyeen maskotti Eddie the Head on kokenut esimerkiksi lobotomian ja esiintynyt kyborgina.
Albumin kansikuvasta on olemassa kaksi eri versiota. Vuonna 1990 julkaistussa alkuperäisessä kansitaiteessa Eddie nousee haudastaan kuristaen haudankaivajan. Koska yhtyeen manageri Rod Smallwood ei pitänyt haudankaivajan esiintymisestä kannessa, hän pyysi kannen maalannutta Derek Riggsiä tekemään uuden kansikuvan vuoden 1998 albumin uudelleenmasteroitua versiota varten. Kyseisessä kansikuvaversiossa haudankaivaja ei esiinny, ja kansikuvassa on vain haudastaan nouseva Eddie. Alkuperäinen kansikuva tosin painettiin uudelleenjulkaistun version CD-levyyn.
Kokoonpano
Muusikot
Philibert Louis Debucourt
pienoiskuva|Philibert Louis Debucourt, omakuva ja nimikirjoitus Philibert Louis Debucourt (1755–1832) oli ranskalainen kuparinpiirtäjä, taidemaalari ja graafikko, jota Janinet'n ohella pidetään värillisen kuparinpiirrännän etevimpänä edustajana. Hän tuotti vaikuttavaa väritehoa humoristisissa akvatintasyövytyksissään, jotka kuvaavat hienoston elämää ja joista osassa hän käytti jopa yhdeksää väriä. Hän oli arvioiden mukaan havainnoissaan terävä mutta myötätuntoinen ihmiskuvaaja.
Letalnica bratov Gorišek
Letalnica bratov Gorišek on lentomäistä toiseksi suurin Vikersundbakkenin jälkeen. Lentomäestä voi pystyä hyppäämän uuden maailmanennätyshypyn. Letalnica bratov Gorišek on osa Planica Nordic Centeriä, johon kuuluvat myös Bloudkova Velikankan mäkihyppystadion ja maastohiihtostadion.
Historia
Planican ensimmäinen lentomäki oli Bloudkova Velikanka, joka avattiin jo vuonna 1934. Se oli maailmanennätysmäki vuoteen 1948 asti. Silloisesta mäestä Josef Bradl hyppäsi ensimmäisen yli 100 metrin hypyn. Kun Heini-Klopfer-Skiflugschanzesta ja Kulmin lentomäestä hypättiin pidemmälle, ensimmäiset suunnitelmat uudesta lentomäestä kehitettiin vuonna 1954.
Vuonna 1968 slovenialaiset veljekset Lado ja Janez Gorišek rakennuttivat Planicaan uuden Letalnica K153 -lentomäen. Alastulorinteen suurin kulma oli 42,24° ja vauhtimäen pituus oli 145 metriä. Letalnican suunnitteli Stanko Bloudek yhdessä Gorišek-veljesten kanssa. Lentomäki on erikoinen siitä, että keulan korkeus on vain kaksi metriä. Siitä huolimatta lentorata oli jopa 15 metriä korkea. Se johtui erittäin jyrkästä alastulorinteestä, jota ei oltu muotoiltu mitenkään. Helmikuussa 1969 valmistui 12 metriä korkea ja 8 metriä leveä tuomaritorni. Letalnica avattiin virallisesti 19. maaliskuuta 1969, ja seuraavina päivinä hypättiin viisi uutta maailmanennätystä.
Vuonna 1972 kautta aikain ensimmäiset lentomäen maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin K165 Letalnicassa, samoin kuin vuoden 1979 lentomäen MM-kilpailut.
Vuoden 1985 lentomäen MM-kilpailut järjestettiin K185 Letalnicassa. Lentoradan takia vuosien 1993–1994 remontissa keulaa siirrettiin kymmenen metriä taaksepäin ja alastulorinteen kulmaksi remontoitiin 33 astetta. Remontin ansiosta lentorata muuttui V-tyylille sopivaksi. Rakennustöitä johtivat Gorišekin veljekset. Kunnostettu Letalnica oli valmis vuoden 1994 lentomäen MM-kilpailuja varten.
Maailmanennätyksiä ei hypätty muualla kuin Planican lentomäessä vuodesta 1987 Vikersundin uuden lentomäen käyttöönottoon asti vuonna 2011. Lentomäen MM-kilpailuissa vuonna 1994 Toni Nieminen hyppäsi maailman historiassa ensimmäistä kertaa yli 200 metriä kantaneen hypyn, hyppy oli 203,0 metriä pitkä.
Vuoden 1994 jälkeen mäkeen on tehty vain pieniä muunnoksia. Suurin osa muunnoksista on tehty täyttämään FIS:n vaatimukset, mutta myös pitämään yllä kilpailua maailmanennätyksestä. Vuoden 2004 lentomäen MM-kilpailuja varten mäen sädettä suurennettiin vuonna 2003 mahdollistaen yli 230 metrin hypyt. Vuoden 2004 MM-kilpailussa K-piste oli 185 metrissä ja HS-piste 215 metrissä. Lähes joka vuosi on myös kaivettu alastulorinteen monttua. Mäen voimassa olevan mäkiennätyksen, 239,0 metriä, hyppäsi norjalainen Bjørn Einar Romøren vuonna 2005. Hypyllään Romøren piti hallussaan maailmanennätystä vajaat kuusi vuotta. Samassa kisassa Janne Ahonen hyppäsi pitemmälle (240,0 metriä), mutta kaatui ja eikä saanut maailmanennätystä itselleen. Hyppy oli mahdollisesti pitempikin, mutta alastulorinteen mittausasteikko loppui 240 metriin. Lentomäen MM-kilpailut järjestettiin Letalnicassa vuonna 2010.
Mäen profiili ei rankaise tekniikkavirheitä ja ponnistusvoiman puutetta, jos ponnistuksen suuntaus on hyvä. Kilpailuaikaan aamupäivällä on usein vastatuuli, kuten lentomäen suunnitellut insinööri Stanko Bloudek harkitsi valitessaan rakennuspaikkaa Letalnicalle. Vastatuulen takia on mahdollista hypätä pidemmälle ja alastulo on turvallisempi tehdä pitkiin hyppyihin. Näiden erikoisuuksien takia Letalnica korostaa hyppääjissä hyviä lentäjiä ja ponnistuksen suuntaajia (kuten Robert Kranjec), koska lennon aikana voi paikata teknisiä virheitä ja ponnistusvoiman puutetta. Myös uudessa lentomäessä on samat piirteet.
Uudistus 2013–2015
Uuden mäkiprofiilin piirsi Janez Gorišek yhdessä poikansa Sebastjan Gorišekin kanssa. Vuosien 2013–2015 aikana Planican lentomäki rakennettiin kokonaan uudelleen. K-piste siirtyy 185 metristä 200 metriin ja HS-piste 215 metristä 225 metriin. Vanha torni purettiin kokonaan ja tilalle rakennetaan betoninen vauhtimäki, jossa on helposti muokattavissa oleva keula seuraavaa suurentamista varten. Keulaa siirrettiin taaksepäin 12–13 metriä ja nostettiin ylemmäs viisi metriä. Alamäen profiilia on muokattu nykyaikaisemmaksi ja sitä on myös betonoitu, jotta pidemmät hypyt onnistuvat turvallisemmin kuin vanhassa mäessä. Myös katsomot rakennettiin kokonaan uudestaan ja yleistä infrastruktuuria parannettiin, jotta ne voisivat palvella jopa 100 000 katsojaa. Koko rakennusprojekti oli valmis kevään 2015 maailmancupin finaaliviikonloppua varten. Uudistuksen takia kevään 2014 Planican kilpailut siirrettiin suurmäkeen, koska lentomäki oli remontissa. Vuonna 2018 HS-piste siirrettiin 240 metriin. Uudistetussa lentomäessä järjestettiin vuoden 2020 lentomäen MM-kilpailut.
Mäkiennätyksen kehittyminen
thumb|290px|Vanha alastulorinne (–2013). thumb|290px|Vanha vauhtimäki (–2013). thumb|290px|Uusi vauhtimäki (2015–). thumb|290px|Uusi hyppyrin keula (2015–). Mäkiennätyksen 252,0 metriä on hypännyt Ryōyū Kobayashi.
Inga-Britt Wik
Henkilöhistoria
Wik toimi Helsingin yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1961–1988. Hänen puolisonsa oli vuosina 1954–1962 Jörn Donner. Wik kertoi avioliitostaan kahdessa romaanissaan, Ingen lycklig kärlek (1988) ja Bryta upp (1996). Hänen toinen puolisonsa vuosina 1962–1981 oli lääkäri, dosentti Gustav Amnell. Kahdesta avioliitostaan hänellä on kolme poikaa.
Kirjallinen tuotanto
Wik julkaisi esikoiskokoelmansa Profil 1952, jolloin ruotsinkielisen Pohjanmaan runous oli vahvoilla. Runojen lisäksi Wik kirjoitti kirjailija Lars Huldénin elämäkerran Strövtåg i ordskogen (2002), romaaneja ja novellikokoelman. Viimeiseksi jäänyt runoteos Skriver i dagarnas bok ilmestyi postuumisti 2008.
Wik julkaisi oppikirjoja nimellä Inga-Britt Amnell.
Factoraped
Factoraped on suomalaisen metalliyhtye Slumgudgeonin toinen ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1995 levymerkillä Stupido Records.
Yhtyeen lopetettua toimintansa Heikki Kärkkäinen ja kitaristi Marko Annala perustivat myöhemmin Mokoma-yhtyeen.