cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Demokraattinen Sivistysliitto
Demokraattinen sivistysliitto (DSL) on 6. joulukuuta 1986 perustettu vasemmistolainen sivistysjärjestö, joka tukee sivistystyötä ”rauhan, kansainvälisyyden, humanismin, demokratian sekä marxismin ja sosialismin aatteiden pohjalta”. DSL on poliittisesti lähellä Suomen kommunistista puoluetta (SKP). Järjestö on Opintokeskukset-keskusjärjestön jäsen ja se ylläpitää opintokeskusta, joka perustettiin 1989.
DSL perustettiin 1980-luvulla Demokraattisen vaihtoehdon sivistysjärjestöksi, kun puolueen kannattajat irtaantuivat Kansan sivistystyön liiton (KSL) toiminnasta. DSL:n perustajat kokivat puolustavansa KSL:n perinteistä sivistyspoliittista linjaa.
DSL:n suurimpia yhteistyökumppaneita ovat olleet SKP:n lisäksi Kansan raittiusliitto, Kulttuurityöntekijäin liitto, Tapaturma- ja Sairausinvalidien Liitto, Asukasliitto ja Suomen Rauhanpuolustajat.
Liittotoimikunnan nykyisenä puheenjohtajana toimii Riitta Tynjä sekä pääsihteerinä Jari Karttunen.
Kansainväliset yhteydet
DSL on eurooppalaisia vasemmistolaisia sivistys- ja tutkimusjärjestöjä yhdistävän [https://www.transform-network.net/ transform! europe] -verkoston täysjäsen.
Jäsenjärjestöt
Vuonna 2022 liittoon kuuluu 44 yhdistystä tai säätiötä.
Iiro Kajanto
Iiro Ilkka Kajanto (7. kesäkuuta 1925 Rauma – 30. joulukuuta 1997 Espoo ) oli suomalainen antiikintutkija (filologi).
Henkilöhistoria
Iiro Kajannon vanhemmat olivat päätoimittaja, pakinoitsija Iivari Kajanto ja Anna-Maria Valli. Roomalaiseen epigrafiikkaan ja onomastiikkaan erikoistunut Kajanto oli Helsingin yliopiston latinan kielen ja Rooman kirjallisuuden professori vuosina 1967-1992.
Artturi Leinosen palkinto
Artturi Leinosen palkinto on sanomalehti Ilkan ja Etelä-Pohjanmaan lehtiseuran myöntämä eteläpohjalaisen kulttuurin hyväksi myönnetty palkinto. Se on nimetty päätoimittaja, kirjailija Artturi Leinosen mukaan. Palkintosumma on 10 000 euroa. Palkintoa on myönnetty vuodesta 1979.
Palkitut
Luettelo ei ole täydellinen.
Ahaggar
thumb|250px|Vuori Ahaggarin alueella thumb|250px|Ahaggarin alueen kasvillisuutta pienoiskuva|[[Keidas]] Ahaggar tai Hoggar on ylänköalue Afrikassa Saharan autiomaan keskiosassa Kravun kääntöpiirillä ja Algerian etelärajalla. Ylänkö on noin 1 550 kilometriä leveä pohjois–eteläsuunnassa ja 2 100 kilometriä pitkä itä–länsisuunnassa. Se kohoaa yli 900 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja sen korkein kohta Tahatvuori on 2 918 metriä merenpinnan yläpuolella. Ahaggar on kivistä autiomaata. Se koostuu mustasta vulkaanisesta basalttikivestä, joka lepää graniittiperustalla.
DVB-T
thumb|300px|right|Maanpäällisen digitaalitelevision lähetysjärjestelmät. DVB-T:tä käyttävät maat on merkitty sinisellä.
Ahaggar
Alueen luoteispuolelta on löydetty maakaasua. Sen länsiosassa sijaitsee tärkeä Tamanrassetin keidaskaupunki, jonka läpi kulkee karavaanireitti etelään Nigerian Kanoon.
DVB-T
DVB-T (Digital Video Broadcasting, Terrestrial) on maanpäällinen digitaalinen (digitaalitelevision) lähetysjärjestelmä, joka on käytössä yli 36 maassa. Järjestelmä lähettää pakattua digitaalista audio/video-lähetettä käyttäen OFDM-modulaatiota (COFDM). Suomessa käytetään 8k- ja 2k-järjestelmiä, missä 8k-järjestelmässä kantoaaltoja on 6 817 kappaletta ja ne ovat 1 116 hertsin välein. Lähdekoodaukseen käytetään MPEG-2-koodausta ja nykyään myös MPEG-4:ää eli H.264:ää.
Kantoaallon modulointiin käytetään QPSK:ia, 16-QAM:ia ja 64-QAM:ia. DVB-T:n häiriönsieto perustuu ennen modulointia tapahtuvaan virheenkorjausbittien lisäämiseen.
Lähettimen tekninen kuvaus
thumb|350px|DVB-T-lähetysjärjestelmä|center
Ernest Paananen
Ernest Paananen (26. joulukuuta 1879 Pihtipudas – 12. tammikuuta 1951 New York) oli amerikansuomalainen laulaja, viulisti ja sanoittaja. Paananen oli Tuulikki Paanasen isä.
Paananen teki laulajana sekä viulistina 17 levystä New Yorkissa Antti Kosolan orkesterin kanssa vuosina 1929–1930. Hän sanoitti myös valssin "Muistatko vielä illan sen", eli "Älä unhoita minua", jonka hän ja Kosola levyttivät vuonna 1930.
Taraskit
thumb|350px|Patzcuarojärvi, taraskien valtion ydin.
Taraskit (myös taraskat tai purépechat) on intiaanikansa läntisellä Meksikon eteläylängöllä nykyisessä Michoacánin osavaltiossa. He ovat assimiloitumassa Meksikon yleiseen mestitsikulttuuriin, mutta ovat silti edelleen yksikielisiä ja säilyttäneet oman kulttuurinsa. Taraskien kieli ei ole sukua muille kielille. Taraskit ovat enimmäkseen maanviljelijöitä. Heillä oli asteekkien aikoihin alueella oma valtio, ja he rakensivat muun muassa Tzintzuntzanin ja Angamucon kaupungit. Angamucossa asui arviolta 100 000 taraskia kaupungin kukoistuksen aikaan vuosina 1000–1350.
Länsi-Pokotin piirikunta
1.21667°N, 35.11667°W
Länsi-Pokotin piirikunta on Kenian luoteisosassa yksi maan 47 piirikunnasta. Sen väkiluku oli vuoden 2019 väestönlaskennassa 618 867. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Kapengurian kaupunki. Länsi-Pokotin piirikunta perustettiin vuonna 1918. Se oli toisen tason aluehallintoyksikkö Rift Valleyn maakunnassa maaliskuuhun 2013 asti, jolloin piirikunnista tuli vuoden 2010 perustuslakiuudistuksen johdosta ylimmän tason hallintoyksiköitä. __EISISLUETT__
Maantiede
Länsi-Pokotin piirikunta rajautuu pohjoisessa Turkanan piirikuntaan, idässä Baringon piirikuntaan, etelässä Marakwetin ja Trans Nzoian piirikuntiin ja lännessä Ugandan valtioon. Piirikunnan eteläosassa sijaitsevat Cherangani-kukkulat kohoavat 3 370 metrin korkeuteen. Alueen tärkeimmät joet ovat Suam ja Muruny. Länsi-Pokotin ylänköosissa vuotuinen sademäärä on 1 600 millimetriä, alanko-osissa 600 millimetriä.
Länsi-Pokotin piirikunnan pinta-ala on 9 064 neliökilometriä. Se jakautuu neljään vaalipiiriin, jotka ovat Kapenguria (1 822 km²), Kacheliba (2 109 km²), Sigor (3 953 km²) sekä Pokot South (1 284 km²).
Väestö
Suurin osa Länsi-Pokotin piirikunnan asukkaista on pokoteja, mutta siellä asuu myös sengwereitä. Maatalous tai siihen liittyvät toimet ovat elinkeino yli 80 prosentille väestöstä. Vuoden 2019 väestönlaskennassa yleisimmät ilmoitetut uskontokannat olivat protestantismi tai evankelikalismi (314 134 henkilöä eli noin 50,8 % väestöstä), katolisuus (192 787 eli 31,1 %), jokin Afrikan riippumattomista kirkoista (43 831 eli 7,1 %), jokin perinteinen uskonto (19 645 eli 3,1 %) ja ateismi (18 104 eli 2,9 %).
Länsi-Pokotin tilastotoimisto arvioi vuonna 2018 piirikunnan väkiluvun kasvavan 1 338 990 henkilöön vuoteen 2030 mennessä.
Chuck Mangione
Charles Frank ”Chuck” Mangione [mændʒiˈoʊni] (s. 29. marraskuuta 1940 Rochester, New York ) on yhdysvaltalainen flyygelitorven soittaja, trumpetisti ja jazzsäveltäjä, joka tuli 1970-luvulla tunnetuksi kevyen iloisesta popvaikutteisesta smooth jazz -musiikistaan ja jazzalbumeiksi poikkeuksellisen hyvin myyvistä levyistään. Hänet on palkittu kahdesti Grammy-palkinnolla.
Trumpetisti Dizzy Gillespie oli Mangionen lapsuuden perhetuttava, ja isä innosti lapsiaan jazzmusiikin pariin. Isoveljestä Gap Mangionesta tuli kosketinsoittaja, kun taas Chuck Mangione valitsi trumpetin ja opiskeli kotikaupunkinsa Rochesterin Eastman-musiikkikoulussa. Opiskeluaikoina pojilla oli yhteinen bebop-kvintetti nimeltä The Jazz Brothers, joka teki myös levyjä Jazzland-merkille. Siinä Chuck Mangione soitti Gillespieltä lahjaksi saamaansa ylöspäin käännettyä trumpettia. 1960-luvun puolestavälistä alkaen Chuck Mangione soitti Maynard Fergusonin ja Woody Hermanin big bandeissä sekä Art Blakeyn Jazz Messengers -yhtyeessä, jossa hänen paikallaan olivat aiemmin soittaneet Clifford Brown, Kenny Dorham, Lee Morgan ja Freddie Hubbard. Vuonna 1968 Mangione perusti oman kvartetin, jossa hän keskittyi trumpetin sijasta pehmeä-ääniseen flyygelitorveen. Kvartetin levytysten ohella Mangione teki levyjä suuremmilla studiokokoonpanoilla, joihin kuului myös laulusolisteja kuten Esther Satterfield. Vuonna 1977 Mangione levytti suurimman hittinsä ”Feels So Good” yhdessä kitaristi Grant Geissmanin kanssa. Muita Mangionen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Hill Where the Lord Hides,” ”Land of Make Believe” ja ”Chase the Clouds Away”.
Vuonna 1989 Mangione julkaisi kaksi livealbumia. Levyllä The Boys From Rochester soittivat Rochesterista kotoisin olevat tunnetut muusikot: rumpali Steve Gadd, Chuckin kosketinsoittajaveli Gap Mangione, saksofonisti Joe Romano ja basisti Frank Pullara. Toinen livejulkaisu oli Chuck Mangione Live at the Village Gate. Näiden jälkeen Chuck Mangione lopetti soittamisen useiksi vuosiksi, kunnes sai uuden kipinän oppi-isänsä Dizzy Gillespien kuoleman 1993 jälkeen. Vuonna 1997 teki comeback-kiertueen 1970-luvun kokoonpanonsa kanssa. Vuonna 2009 kaksi Mangionen yhtyeen jäsentä, saksofonisti Gerry Niewood ja kitaristi Coleman Mellett, saivat surmansa lento-onnettomuudessa New Yorkin Buffalossa.
Mangione on tehnyt myös elokuvamusiikkia. Vuonna 1978 hän oli ehdolla Parhaan musiikin Golden Globe -palkintoon musiikistaan elokuvaan Sanchezin perilliset. Sen soundtrack-albumista hän sai myös uransa toisen Grammyn; ensimmäinen tuli vuoden 1976 albumista Bellavia. 2000-vuosikymmenellä Chuck Mangione esiintyi omalla äänellään piirroshahmona animaatiosarjassa Kukkulan kuningas.
Chuck Mangione vieraili kvartetteineen Pori Jazz -festivaaleilla 1974.
Harry Triguboff
Harry Triguboff (s. 3. maaliskuuta 1933 Liaoning, Kiina) on australialainen yritysjohtaja ja yksi maan rikkaimmista henkilöistä. Triguboff on luonut omaisuutensa pääasiassa kiinteistöillä. Hänen omaisuuden arvoksi lasketaan 10 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Forbesin Australian 50 rikkaimmain listalla hänen sijoituksensa toinen.
Harry Triguboff syntyi Kiinassa venäläistaustaiseen juutalaisperheeseen. Australiaan hän saapui teini-ikäisenä vuonna 1948. Hän aloitti työuransa tekstiilien parissa, kunnes siirtyi kiinteistötoimintaan 1960-luvulla. Triguboff on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Menestyksensä hän loi kiinteistöillä. Meriton-yhtiö on erikoistunut asuinkäyttöön tarkoitettuihin tornitaloprojekteihin, erityisesti Lounais-Queenslandin osavaltiossa Brisbanen ympärillä. Lempinimi "High Rise Harry" tulikin juuri 75 000 asunnon nopeasta rakentamisesta markkinoiden tarpeeseen.
Joni Seinelä
Joni Seinelä (s. 23. maaliskuuta 1993 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue HC Indians Kaarinassa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Seinelä on Turun Palloseuran kasvatti. Hän pelasi juniorina myös TuTossa, jonka C-nuorten paras pistemies Seinelä oli karsintasarjassa tehoilla 9+9=18 kaudella 2008–2009. Hän palasi seuraavaksi kaudeksi 2009–2010 TPS:ään, jonka B-nuorten paras pistemies ja maalintekijä Seinelä oli runkosarjassa tehoilla 18+13=31. Hän sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan maalipörssissä kolmanneksi. Seinelä esiintyi kauden aikana myös TPS:n A- ja B2-nuorissa, joista jälkimmäisissä hän voitti Suomenmestaruuden keväällä 2010. Kauden 2010–2011 Seinelä vietti lähinnä A-nuorissa, mutta vahvisti myös TPS:n B-nuoria, joissa hän voitti SM-hopeaa keväällä 2011.
Kaudeksi 2011–2012 Seinelä nostettiin kaksivuotisella sopimuksella TPS:n SM-liigarinkiin. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 28. lokakuuta 2011 vieraissa JYPiä vastaan. Seinelä sai ottelussa jääaikaa 9.29 minuuttia. Hän pelasi TPS:n miesten joukkueessa myös yhden ottelun European Trophy -turnauksessa. Suurimman osan kaudestaan Seinelä pelasi kuitenkin TPS:n A-nuorissa, joiden kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 14 osumallaan.
Kaudella 2012–2013 Seinelä pelasi TPS:ssä neljä SM-liigaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös kuusi ET-ottelua tehden yhden maalin. Seinelä suurimman osan runkosarjastaan seuran A-nuorissa, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2013 loppukaudeksi lainalle Mestis-joukkue TuToon. Seinelä vietti sielläkin suurimman osan peleistään joukkueen A-nuorissa. TuTon Mestis-joukkueessa hän pelasi yhden runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua. Seinelä voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Elokuussa 2013 Seinelä liittyi Lempäälän Kisan harjoitusvahvuuteen. Hän aloitti kauden 2013–2014 kuitenkin Suomi-sarjajoukkue Bewe TuusKissa. Seinelä siirtyi kauden mittaan Porin Ässien A-nuoriin, joista hän siirtyi parin ottelun jälkeen loppukaudeksi II-divisioonajoukkue VG-62:een. Kaudeksi 2014–2015 Seinelä siirtyi Suomi-sarjan nousijajoukkue HC Indians Kaarinan riveihin.
Toukokuussa 2015 Seinelä palasi try-outille TuToon. Hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta ja siirtyi syyskuussa loppukauden 2015–2016 kattavalla sopimuksella Suomi-sarjan nousijajoukkue VG-62:n riveihin. Seinelä oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Ossi Savolaisen jälkeen tehoilla 19+16=35. Kaudella 2016–2017 hän voitti VG-62:n sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 24+26=50, joilla Seinelä sijoittui koko Suomi-sarjan maalipörssissä viidenneksi ja pistepörssissä kuudenneksi.
Kaudeksi 2017–2018 Seinelä palasi HC Indians Kaarinaan. Hän oli joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 30+17=47, joilla Seinelä voitti koko Suomi-sarjan maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa helmikuussa 2018. Kaudeksi 2018–2019 Seinelä siirtyi joukkueeseen vuoden mittaisella sopimuksella. Hänen kautensa päättyi loukkaantumisen vuoksi kuitenkin runkosarjaan.
Helmikuussa 2020 Seinelä palasi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella HC Indians Kaarinan Suomi-sarjajoukkueeseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Maajoukkueura
Seinelä on pelannut seitsemän nuorten maaottelua.
Nilgirivuoret
thumb|200px|Nilgirivuoret Nilgirivuoret ("siniset vuoret") on vuoristo eteläisessä Intiassa Tamil Nadun ja Keralan osavaltioissa. Se on osa Deccanin ylängön länsireunan muodostavaa Länsi-Ghatien vuoristoa.
Vuoret nousevat jyrkästi ympäröivältä tasangolta 1 800–2 400 metrin korkeuteen. Nilgirivuorten korkein kohta on 2 637 metrin korkuinen Doddabetta.
Vuoristoon on perustettu niiden ainutlaatuista luontoa suojeleva Nilgirin biosfäärialue, joka kuuluu Unescon Ihminen ja biosfääri -ohjelmaan.
Vuoristossa kulkeva rautatie, Nilgiri Mountain Railway, on Unescon maailmanperintökohde.
Clifford Hansen
thumb|Clifford Hansen Clifford Peter Hansen (16. lokakuuta 1912 – 20. lokakuuta 2009) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Hansen syntyi Wyomingin osavaltiossa ja opiskeli Wyomingin yliopistossa. Hän toimi Wyomingin kuvernöörinä vuosina 1963–1967.
Kuvernöörinä toimittuaan Hansen päätti pyrkiä Yhdysvaltain senaattiin, johon hän pääsikin heti 1967. Hän tuli valituksi uudelleen vuonna 1972, mutta vetäytyi 31. joulukuuta 1978.
Luettelo Helsingin kasarmeista
Kantakaupunki
Suurin osa kantakaupungin kasarmirakennuksista rakennettiin Suomen suuriruhtinaskunnan aikana Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan käyttöön. Suomen asevelvollisen armeijan tultua lakkautetuksi vuonna 1901, siirtyivät ne Venäjän keisarillisen armeijan käyttöön. Osa kasarmeista myös rakennettiin alkuaan Venäjän sotaväen käyttöön.
Suomenlinna
Kasarmirakennuksia on myös puolustusvoimien käytössä olevilla saarilla, joista huomattavimmat ovat Santahamina ja Isosaari.
A Good Feelin’ to Know
A Good Feelin’ to Know on country rock -yhtye Pocon viides albumi vuodelta 1972.
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroo oli Neuvostoliiton keskeinen hallinto- ja toimeenpaneva elin. Vuosina 1952–1966 sen nimi oli presidiumi. Politbyroohon kuuluivat puolueen keskuskomitean (TseKa) johtavat jäsenet. Teoriassa se oli keskuskomitean poliittinen toimisto, joka valittiin käyttämään puolueen keskuskomitealle kuuluvaa valtaa sinä aikana kun keskuskomitea ei ole koolla. Käytännössä politbyroo valvoi keskuskomiteaa ja teki kaikki merkittävimmät päätökset, jotka se lähetti keskuskomitean hyväksyttäväksi ja edelleen korkeimmalle neuvostolle ja puoluekokoukselle.
Puoluejohtaja Vladimir Lenin perusti politbyroon vuonna 1917 vallankumouksen toteuttamiseksi, ja kahdeksannen puoluekokouksen 1919 jälkeen siitä tuli todellinen valtakeskus. Aluksi politbyroossa oli viisi jäsentä: Lenin, Lev Trotski, Josif Stalin, Lev Kamenev ja Nikolai Krestinski.
Politbyroossa oli täysjäsenten lisäksi ehdokasjäseniä, joilla ei ollut äänioikeutta. Sen koko vaihteli, mutta yleensä siinä oli 14 täysjäsentä ja kahdeksan ehdokasjäsentä. Politbyroossa ei ollut virallista johtajaa, mutta käytännössä puolueen pääsihteeri, joka oli usein myös keskuskomitean johdossa, oli johtavassa roolissa.
Teoriassa politbyroo oli alempien elinten valitsema, mutta käytännössä politbyroon jäsenillä oli suuri vaikutusvalta siihen, keitä politbyrooseen valittaisiin. Stalinin valtakaudella puolueesta tuli täysin hierarkkinen, jolloin pääsihteeri, eli Stalin, määräsi politbyroon jäsenet ja jopa keskuskomitean.
Politbyroon valta siirrettiin 28. puoluekokouksen päätöksellä vuonna 1990 maan parlamentille ja politbyroo lakkasi olemasta elokuussa 1991.
Karsinnat salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailuihin 2019
Karsinnat salibandyn naisten maailmanmestaruuskilpailuihin 2019 järjestettiin tammi-helmikuun vaihteessa. Karsinnat pelattiin Puolassa, Slovakiassa, Thaimaassa ja USA:ssa. Kisaisäntä Sveitsi pääsi suoraan kisoihin.
Karsintoihin osallistui 28 maajoukkuetta, joista 15 pääsi joulukuussa 2019 pelattavaan lopputurnaukseen. Karsinnat pelattiin alueittain Euroopan, Aasia-Oseanian ja Amerikan lohkoissa.
Eurooppa
Euroopan karsintoihin osallistuu 18 maata, jotka on jaettu neljään lohkoon. Lohkot 1 ja 3 pelataan Puolan Gdanskissa ja lohkot 2, sekä 4 Slovakian Trencinissä. Lohkojen kaksi parasta, sekä kaksi parasta kolmosta etenevät lopputurnaukseen.
Eurooppa 1
Eurooppa 2
Eurooppa 3
Eurooppa 4
Aasia-Oseania
Aasian ja Oseanian karsinnat järjestettiin Bankokissa. 27. tammikuuta–1. helmikuuta 2019. Karsintoihin osallistui kahdeksan Aasian ja Oceanian salibandyliitto AOFC:n 15 jäsenmaasta. Lohkojen voittajat pääsivät suoraan joulukuun MM-turnaukseen ja pelasivat vastakkain karsintojen finaalissa. Lohkojen 2. ja 3. pelasivat välierät ottelupareilla A2 vs B3, sekä B2 vs A3. Välierien voittajat pääsivät MM-kisoihin ja pelasivat vastakkain karsintojen pronssiottelussa.
Lohko A
Lohko B
Amerikka
Amerikan karsinnat pelattiin Detroitissa Yhdysvalloissa 8.–9. helmikuuta 2019. Karsintoihin osallistui vain Yhdysvallat ja Kanada. Joukkueet pelasivat kahdesti toisiaan vastaan. Toinen maa pääsi mukaan joulukuun MM-turnaukseen. Yhdysvallat voitti kummatkin ottelut edeten näni lopputurnaukseen.
Tqibuli
Tqibuli on kaupunki Tqibulin piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 14 464 asukasta. Vuoden 2014 alun väkiluvuksi arvioitiin 9 770.
Ensimmäinen historiallinen maininta Tqibulista on 1200-luvulta. Tqibulin kylä kehittyi kaivosteollisuuden keskukseksi 1800-luvun lopulla. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1939. Alueella louhittiin hiiltä ja graniittia, mutta se tunnettiin myös teestään. 1950-luvulla alue oli kukoistavan teollisuutensa ansiosta yksi koko Neuvostoliiton vauraimmista. Vuonna 1986 piirikunnassa oli lähes 40 000 asukasta, mutta Georgian talouden romahdus 1990-luvulla iski erityisen voimakkaasti kaupunkiin ja se taantui pahoin. Tqibulin kaupunkiin johtaa rautatie Kutaisista.
Mattie Stepanek
Matthew "Mattie" Joseph Thaddeus Stepanek (17. heinäkuuta 1990 – 22. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän alkoi kirjoittaa runoutta 3-vuotiaana. Stepanekin kokoelmat olivat Heartsongs, Journey Through Heartsongs, Hope Through Heartsongs, Celebrate Through Heartsongs ja Loving Through Heartsongs. Kolme hänen teoksistaan pääsi New York Timesin bestseller-listalle.
Stepanek kärsi mitokondriaalisesta myopatiasta, lihasrappeumasta, joka oli aiheuttanut myös hänen siskonsa ja kahden veljensä kuoleman. Hänen äidillään Jenillä on saman sairauden aikuisiän muoto, joka todettiin vasta lasten synnyttyä. Vuonna 2002 Stepanek nimitettiin Muscular Dystrophy Association -seuran "kansalliseksi hyvän tahdon lähettilääksi".
Stepanek esiintyi The Oprah Winfrey Show'ssa, Larry King Livessä ja Good Morning Americassa. Vaikean sairautensa takia hän menehtyi Washington (DC):ssä kesäkuussa 2004. Hän oli 13-vuotias. Stepanekin hautajaiset pidettiin 28. kesäkuuta, ja tapahtumaan osallistuivat mm. Oprah Winfrey ja Billy Gilman.
PostEurop
PostEurop (Association of European Public Postal  Operators) on Euroopan julkisten postioperaattorien yhdistys. Se on yksi Maailman postiliiton (UPU) jäsenyhdistyksistä. PostEurop perustettiin vuonna 1993 yksinkertaistamaan postien vaihtoa Euroopassa CEPTin (posti- ja telehallintojen eurooppalaisen konferenssin) keskittyessä teleliikenteeseen.
PostEuropin pääkonttori sijaitsee Brysselissä, Belgiassa.
Vuodesta 1993 PostEurop on koordinoinut EUROPA-postimerkkien julkaisua.
Néa Zíchni
Néa Zíchni on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Νέας Ζίχνης, Dímos Néas Zíchnis), joka sijaitsee Sérresin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 405,6 neliökilometriä ja väkiluku 12 397. Varsinaisen Néa Zíchnin kaupungin väkiluku on 2 530 (vuonna 2011).
Nykyinen Néa Zíchnin kunta muodostui, kun Néa Zíchni ja Alistráti yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Néa Zíchnin kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Anna Shirley
thumb|250px|Anne Shirleyn ja Matthew Cuthbertin rooleja esittävät näyttelijät. Green Gables Heritage Centre, Prince Edward Island National Park. Anna Shirley (englanniksi Anne Shirley), myöhemmin Anna Blythe on kanadalaisen kirjailijan L. M. Montgomeryn kirjoittaman tyttökirjaklassikoihin kuuluvan kahdeksanosaisen Anna-sarjan päähenkilö. Kirjasarjan alussa Annan nimi on Anni Shirley, mutta hän tahtoo itseään kutsuttavan Annaksi, sillä Anna on hänen mielestään Annia kauniimpi.
Herbert Kroemer
Herbert Kroemer (Herbert Krömer) (s. 25. elokuuta 1928) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko, joka on tutkinut ja kehittänyt puolijohdekomponentteja kuten transistoreja. Hän sai yhdessä Žores Alfjorovin kanssa puolet Nobelin fysiikanpalkinnosta vuonna 2000 puolijohteiden heterostruktuurien kehittämisestä nopeisiin ja optoelektroniikan komponentteihin. Toinen puoli palkinnosta meni Jack Kilbylle. Näiden kolmen työ loi perustaa modernille mikropiirien, tietokoneiden ja informaatioteknologian aikakaudelle.
Herbert Krömer varttui saksalaisessa Weimarin kaupungissa. Hänen vanhempansa olivat kunnianhimoisia ja määrätietoisia ja halusivat tarjota lapsilleen mahdollisimman hyvän koulutuksen. lahjakkaalla Herbert-pojalla oli koulussa tylsää ja hän keksi kaikenlaisia koiruuksia, josta seurasi lukuisia päiväkirjamuistutuksia
Krömer väitteli vuonna 1952 (vain 24-vuotiaana) Göttingenin yliopistossa. Hän työskenteli ensin puolijohdeasiantuntijana Saksan teleliikennelaitoksella ja siirtyi sieltä Yhdysvaltoihin RCA:n laboratorioihin. Siellä hän kirjoitti ensimmäiset julkaisunsa heterostruktuurisista bipolaarisista transistoreista. Hän jatkoi työskentelyään Varian Associatesilla Kaliforniassa. Vuonna 1966 hänestä tuli sähkötekniikan professori Coloradon yliopistossa, ja vuodesta 1976 hänen työnantajansa oli Kalifornian yliopisto, Santa Barbara.
Krömerin vuonna 1957 julkaisemat tulokset heterostruktuurisista trasnsistoreista eli sellaisista, joissa yhdistetään kahta puolijohdetta olivat ylivertaisia aikaisempiin rakenteisiin verrattuna varsinkin silloin kun tarvittiin korkeita taajuuksia. Žores Alfjorovin ryhmä sovelsi Krömerin tuloksia käytännössä vuonna 1966. Myöhemmin osoitettiin että uudentyyppiset transistorit saattoivat toimia satakertaisilla taajuuksilla aikaisempiin verrattuina, ja ne toimivat paremmin myös vahvistimina. Alfjorov rakensi myös heterostruktuureja hyödyntävän laserin. Valokuitu pohjautuu näihin keksintöihin, joita sovelletaan monissa elektronisissa laitteissa.
Silja Salin
Silja Hickley (o.s. Salin) on Jonna Keskisen näyttelemä hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät vuosina 1999–2000, 2001 ja 2002. Silja esiintyi myös kesällä 2019 Salattujen elämien spin-off-sarjan Pihlajasadun toisella kaudella.
Perhe
Silja on Jukan ja Maarit Salinin nuorin lapsi ja ainoa tytär. Siljalla on kaksi isoveljeä, Aleksi ja Saku. Siljan isä Jukka ja äiti Maarit erosivat Siljan ollessa pieni Maaritin alkoholismin takia. Jukka meni naimisiin huomattavasti nuoremman Hanna Salinin kanssa. Silja suhtautui Hannaan varsin negatiivisesti eivätkä tulleet hyvin toimeen. Siljan ja Hannan välit lämpenivät kun Silja palasi Amerikasta. Siljalla oli Salinien lapsista lämpimimmät välit Maarittiin, ja yritti jonkin aikaa saada vanhempiaan palaamaan yhteen. Hannalla oli suhde poikapuolensa Aleksin kanssa, ja heille syntyi tytär Sofia. Ennen lähtöään vaihto-oppilaaksi Utahiin Silja tämän selville ja oli vähällä paljastaa sen Sofian ristiäisissä, muttei lopulta tehnyt niin. Utahissa Silja rakastui vaihto-oppilasperheensä poikaan Matthew Hickleyyn, ja he menivät naimisiin. Heille syntyi kaksi lasta, Lucas ja toinen nimetön lapsi. Silja asuu perheensä kanssa Utahissa. Siljan näyttelijä Jonna Keskinen on Siljan roolihahmon isän, Jukan näyttelijän (Jouko Keskisen) oikea tytär.
Ystävät
Siljan hyviä ystäviä olivat Kalle ja Miia Laitela, sekä isoveli Saku. Miia etenkin oli Siljan paras kaveri, ja he viettivät paljon aikaa yhdessä. Miia kuoli aivokasvaimeen kun Silja asui Utahissa. Silja palasi hetkeksi Suomeen Miian hautajaisia varten. Silja ystävystyi myös mielisairaan Tommi Tiihosen kanssa. Silja sympatisoi Tommin kanssa ja oli avoimesti mielisairaiden syrjintää vastaan. Tommi oli kuolleen filmitähden Rebecca Liekan eli Tyyne Puustisen suuri fani ja hän etsi tätä Pihlajakadulta. Tyyne oli kuitenkin tällöin jo kuollut. Saatuaan selville, että Aki Nikkinen oli osaksi syyllinen Puustisen kuolemaan, Tommi yritti saada ihmisiä ymmärtämään Akin olevan murhaaja. Tommi valeli itsensä bensiinillä ja uhkasi sytyttää itsensä tuleen. Aki kuitenkin esti tämän ja Tommi tajusi silloin, että Aki ei ole täysin paha. Tommi joutui ensin sairaalaan ja sitten mielisairaalaan, josta hän lähetti vielä muutamia kirjeitä Siljalle.
Romanttiset suhteet
Silja oli ihastunut veljensä Aleksin parhaaseen kaveriin Kari Taalasmaahan, joka oli Siljaa monta vuotta vanhempi. Kari ei ollut kiinnostunut Siljasta, mutta yritti Siljan avulla kiristää rahaa Jukalta. Kari oli lähtenyt motelliin Siljan kanssa, ja Silja yritti saada Karia sänkyyn. Kari kuitenkin ymmärsi että Siljan kanssa sänkyyn meneminen olisi väärin ja jätti Siljan linja-autoasemalle.
Silja oli myös hetkellisesti ihastunut Kalleen. Silja seurusteli vanhemman valokuvaajan Atte Tenolan kanssa. Silja varasti Atelta huumeita ja alkoi myydä niitä tuttavilleen. Jukka ei pitänyt Siljan ja Aten suhteesta ja halusi tämän pois kuvioista, joten hän järjesti Atelle töitä Turusta jolloin heidän suhde päättyi. Jukka päättii lähettää Siljan vaihto-oppilaaksi Amerikkaan jota Silja alussa vastusti. Silja kuitenkin lähti Utahiin, ja rakastui siellä Matthew Hickleyyn. Mennessään tämän kanssa naimisiin otti Silja hänen nimen.
Suomenruotsalaisten lippu
pienoiskuva|190x190px|Suomenruotsalaisten epävirallinen lippu Ruotsalaisen kansanpuolueen julkaisema postimerkki vuodelta 1922|190px|thumb Suomenruotsalaisten lippu on suomenruotsalaisten epävirallinen lippu, jossa on punainen pohja ja keltainen risti. Lippua käytetään joskus Pohjanmaan, Uudenmaan ja Varsinais-Suomen suomenruotsalaisten keskuudessa. Ahvenanmaan suomenruotsalaiset käyttävät Ahvenanmaan omaa lippua. Läheskään kaikki suomenruotsalaisetkaan eivät ole tietoisia suomenruotsalaisten lipun olemassaolosta. 2000-luvulla muun muassa vaasalainen Kuriren-lehden toimittaja Rune Weegar on tehnyt työtä, jotta tietoisuus lipusta kasvaisi.
Veksillologia
Suomenruotsalaisten lipussa on Suomen vaakunan punakeltaiset värit (samaa väritystä käytetään myös Ahvenanmaan lipun ristissä). Se on punainen keltaristilippu, jollaisen Suomen itsenäisyyden alussa monet varsinkin ruotsinkieliset olisivat halunneet Suomen lipuksi. Lipun muodolla ja väreillä on haluttu symboloida pohjoismaiden yhtenäisyyttä ja erityisesti suomenruotsalaisten sidettä Ruotsiin. Skånen lippu on hyvin samankaltainen. Vastaavanlainen lippu oli myös kansallissosialismiin suuntautuneen, saksalaismiehityksen alaisen Norjan pääpuolueena toimineen Nasjonal Samlingin lippu.
Lipun historia
Punainen keltaristilippu on saattanut olla käytössä jo 1500-luvulla yhdessä Suomen leijonavaakunan kanssa. Nykyisessä muodossaan lippu perustuu Suomen senaatin lippuvaliokunnan kauppalippuehdotukseen 1917. Ehdotuksessa oli yhdeksän valkoista ruusua vasemmassa yläkulmassa. Siniristilipun valinnan jälkeen punakeltalipun suosio hiipui hiljalleen suomenruotsalaisten keskuudessa 1970-luvulle asti, jolloin sen käyttö oli lähes kokonaan lakannut. 2000-luvulla lipun suosiota on yritetty palauttaa.
Suomenruotsalaiset isännänviirit
Suomenruotsalaisten perheiden lipputangoissa, etenkin maaseudulla ja mökeillä, saatetaan käyttää myös punakeltaista isännänviiriä Pohjanmaalla ja valkosinikeltaista isännänviiriä Uudellamaalla tämän lipun sijaan. Liputuspäivinä käytetään yleensä Suomen lippua.
Lattomeri
Lattomereltä on kotoisin elokuvaohjaaja Timo Koivusalo. Pitkään Lattomerellä on asunut myös ruiskutaidemaalari Simo Riikonen.
Historia
Lattomeren noustua merestä se oli pitkään soinen, kosteikkoinen ja viljelylle kelpaamaton alue. Sen kuivattamisen aloittamisesta puhui rusthollari ja rehtori Johan Kraftman kauan ja hän teki asiasta aloitteen vuonna 1748. Oman rusthollinsa alueella hän aloitti ojankaivuun ja kuivattamisen 1740-luvulla. 1760-luvulla ojitettiin jo Friitalan kylän osuutta. Hanketta ryhdyttiin toteuttamaan vasta vuodesta 1773 alkaen, kun maaherra teki asiassa myönteisen päätöksen. Samana vuonna kaivettiin ensimmäiset ojat.
Lily (verkkoyhteisö)
Lily on Trendin verkkoyhteisö. Muodin ja kauneuden lisäksi yhteisössä keskustellaan monenlaisista lifestyle-aiheista, kuten matkailusta, kulttuurista, sisustuksesta, ruoasta ja hyvinvoinnista.
Joka toinen viikko Trendi & Lily lähettävät tilaajien sähköpostiin uutiskirjeen.
Tekijät
Palvelun sisällön tuottavat yhdessä Trendin toimitus, bloggaajat ja tubettajat, yli 10 000 bloginpitäjää sekä lukijat. Kuka tahansa voi perustaa Lilyyn yhden tai useamman palstan. Lilyn päätoimittaja on Mari Karsikas.
Kallenaution kestikievari
Kallenaution kestikievari on Pirkanmaalla Juupajoen Hyytiälässä kantatie 66:n varrella sijaitseva kestikievarimuseo. Kallenaution rakennukset on sijoitettu perinteisen umpipihan muotoon ja ne sijaitsevat alkuperäisillä paikoillaan. Osa rakennuksista on peräisin 1700-luvulta, mutta kestikievarin nykyinen ulkoasu on pääosin muotoutunut 1800-luvulla. Kallenaution kestikievarin tilalla oli peltopinta-alaa 12 tynnyrinalaa, ja niityt tuottivat 30 heinäkuormaa vuosittain.
Rakennukset
Päärakennuksena oli 1800-luvulla kahdeksankymmenen neliömetrin laajuinen pirtti, jossa keskellä oli eteinen ja toisessa päässä kaksi kammaria. Pirtissä oli leivinuuni ja liesi. Toinen kammareista oli varattu kievarissa yöpyvien matkustajien käyttöön.
Pihan toisella puolella on pakaritupa, jonka yhteydessä oli myös hollitupa.
Ratasliiteri oli rakennettu 1778. Alueella oli aittarivi luhtineen. Lisäksi kokonaisuuteen kuuluivat sauna, talli, paja, riihi, latoja ja pienempiä rakennuksia. Rakennuksissa oli tuohikattoja, lautakattoja ja malkakattoja.
Historia
Kallenautiossa oli 1600-luvulla talo, joka autioitui. Sen asutti uudelleen Matti Yrjänänpoika 1757. Kallenaution kestikievarin pito aloitettiin 1778 ja kievari jatkoi toimintaansa vuoteen 1881. Aloite kestikievarin perustamiseksi tuli ruoveteläisiltä, joille oli tullut ylivoimaiseksi pitää yllä vilkastuneen liikenteen hollikyytejä. Kallenaution uudistalolla oli velvoite ylläpitää kahta hevosta. Sen aputiloina toimivat Aituan ja Hyytiälän uudistalot. Kallenaution kestikievarin liikenteen liittymäkohdat olivat Tapion kestikievari Ruovedellä ja Oriveden kestikievari Orivedellä. Edelliseen oli matkaa 1 3/4 peninkulmaa ja jälkimmäiseen 1/8. Juho Pietarinpoika otti vastatakseen kyydityksistä myös muiden talojen puolesta 1796–1806 saaden jokaiselta talolta kolme kappaa rukiita ja neljä leiviskää heiniä. Sen jälkeen palasi yleinen hollikyytivelvollisuus alueen taloille. Herman Kustaa osti Kallenaution 1865 perintötilaksi ja 1881 kestikievari siirtyi Aituan taloon.
Kallenautiossa alettiin pitää majataloa uudelleen 1920–1928. Kallenaution rakennuksista tehtiin kievarimuseo vuonna 1958. Kievarin rakennusten säilymiseen ja museon perustamiseen vaikutti erityisesti kirjailija ja taiteilija Heikki Asunta.
Vuonna 1955 Liisa, Pentti ja Seppo Teittinen luovuttivat Kallenaution kestikievarin rakennukset ja 50 aaria maata 1954 perustetulle Juupajoki-seuralle. Kantatie 66:n suunniteltu linjaus uhkasi Kallenaution kestikievaria, minkä vuoksi tien linjauksen muutosta kannattivat muun muassa Heikki Asunta ja Kustaa Vilkuna. Niilo Valonen laati Kallenaution kestikievarille korjaussuunnitelman, ja kunnostuksen lisäksi sinne lahjoitettiin myös kotiseutumuseoon sopivaa esineistöä.
Kantatie 66:n varrella jonkin matkan päässä Kallenaution kestikievarilta on Ruoveden puolella Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue.
Kulttuuriympäristö
Kallenaution kestikievari on yksi Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristoistä.
Aikuisuus
Aikuisuus on ikä- ja kehitysvaihe ihmisen elämässä nuoruuden ja vanhuuden välissä. Se on yleensä ihmisen elämän pitkäkestoisin vaihe.
Secchilevy
Rakenne
Levy voi olla minkä muotoinen hyvänsä, mutta se tulisi maalata valkoiseksi, jotta se heijastaisi pinnalta veteen tulevaa valoa takaisin mahdollisimman tehokkaasti. Levyn pintaan maalataan usein myös mustia kuvioita, mutta se ei ole välttämätöntä. Levyt ovat yleensä pyöreitä ja halkaisijaltaan 20–30 senttimetriä. Niiden keskikohtaan kiinnitetään nauru tai mittanauha, jolla levy riippuu vaakatasossa. Kun levy lasketaan veteen, voidaan kastuvan narun pituudesta tai mittanauhan avulla määrittää syvyys, missä levy on silloin.
Aikuisuus
Fyysiset muutokset
Aikuisen ruumis rapistuu pikkuhiljaa, rappeutuminen kiihtyy vanhemmalla iällä. Lihasmassa kasvaa noin 25-vuotiaaksi ja alkaa sen jälkeen vähentyä. Luuston massa alkaa vähentyä kolmekymppisenä, ensimmäisenä lantion ja selkärangan alueelta ja viimeisenä ääreisosista kuten sormista. Kolesterolia alkaa kertyä verisuoniin ja sydänlihas heikkenee vaikka ei olisi varsinaista sydänvikaa. Sukupuolihormonien määrä vähenee iän myötä.
Secchilevy
Mittaaminen
Yleensä mittaus suoritetaan niin, että levy päästetään aurinkoisena päivänä veteen niin syvälle, että se katoaa näkyvistä. Sitten levyä nostetaan ylemmäksi, kunnes se alkaa taas näkyä. Laskemalla ja nostamalla löytyy syvyys, jossa levy juuri ja juuri erottuu pinnalta katsoen. Kyseistä syvyyttä kutsutaan näkösyvyydeksi ja sen avulla voi karkealla tavalla arvioida veden sameutta.
Aikuisuus
Kognitiivinen kehitys
Perinteinen käsitys älykkyyden kehityksestä on ollut, että aikuisuudessa se alkaa hitaasti laskea. Kuten muulloin on tässäkin tapauksessa huomattava ihmisen muodostamana fyysinen, psyykkinen ja sosiaalinen kokonaisuus. Esimerkiksi vuonna 1994 julkaistun tutkimuksen mukaan koehenkilöiden älylliset taidot kasvavat noin 40 vuoden ikään asti, josta lähtien pysyvät muuttumattomina noin 60–70-vuotiaaksi asti. (Tässä on kuitenkin huomattava yksilöiden väliset huomattavat erot.) Samaisen testin tuloksista huomattiin myös, että koehenkilöitä joilla oli hyvä tulos, olivat myös usein terveempiä, elivät onnellisesti avioliitossa ja viettivät kiinnostavaa elämää. Havainto antaa viitteen siitä, että kognitiivinen kehitys on kiinteässä yhteydessä niin fyysiseen kuin psykososiaaliseen kehitykseen.
Määrällisten erojen lisäksi ikäryhmien kognitiivisista toiminnoista on etsitty myös laadullisia eroja. Aikuiset eivät turvaudu läheskään aina formaaliseen ajatteluun, vaikka voisivatkin. Ratkaisuihin vaikuttavat tunnetekijät ja elämänkokemus. .
Kehitystehtäviä
thumb|Aikuisia ihmisiä [[Maailman talousfoorumin tapaamisessa vuonna 2003.]] Aikuisuus on rajattu eri tavoin ihmisestä, kulttuurista ja tilanteesta riippuen. Se voidaan esimerkiksi rajata työn, perhe-elämän ja velvoitteiden avulla tai pelkästään täysi-ikäisyytenä. Aikuiselta kuitenkin odotetaan usein pysyvämpään työhön sijoittumista. Se ei takaa ainoastaan taloudellista toimeentuloa, vaan vaikuttaa myös yksilön itsearviointiin. Työttömyys on omiaan osoittamaan ihmiselle käänteisesti työn arvon.
Aikuisuuteen liitetään itsenäisyys ja vastuullisuus. Aikuisten oletetaan kestävän yksinoloa ja pystyvän itsenäisiin ratkaisuihin. Myös pysyvä parisuhde on kehitystehtävä, jota useimmat pyrkivät täyttämään. Se vaikuttaa mielikuvaan vanhempien turvallisuudesta. Hyvin mustavalkoisesti sanottuna vanhempien tuottaman turvallisuuden tunne ikään kuin vaihtuu puolison tuottamaan turvallisuuden tunteeseen. Ne eivät kuitenkaan ole vastaavia asioita, koska iän karttuessa haluttu turvallisuus muuttuu. Pysyvä parisuhde tuo myös haasteen itsemääräämisen ja riippuvuuden välille.
Vanhemmuus on myös yksi kehitystehtävä. Se tulee enää harvoin nykyajan vanhemmille ilman harkintaa ja sitä edeltävää valmistautumista/valmentautumista.
Vakaat vaiheet ja siirtymät
Elämänkaaripsykologian mukaan elämä on 6-8 vuotta kestävien vakaiden vaiheiden ja siirtymien vuorottelua. Siirtymävaiheessa ihminen tarkastelee tilannettaan, pohtii tekemiään valintoja ja muuttaa niitä ajatellen seuraavaa elämänvaihetta. :
Aikuisuuden jaksolle osuu yleensä useita siirtymiä. Nuoruuden loppuvaiheessa eli varhaisen aikuisuuden siirtymässä (n. 17–22-vuotiaana) ihminen erottaa menneisyyden ja tulevaisuuden jo aikakäsitteinä toisistaan. Tulevaisuus on hänelle jatkumo ja mahdollisuus, jota voi suunnitella mielin määrin. Hän joutuu omaksumaan itsenäisen päätöksentekijän roolin omassa elämässään ja aloitteentekijän roolin ihmissuhteissa. Kolmikymmenvuotiaan siirtymässä (n. 28–32-vuotiaana) ihminen näkee tulevaisuutensa jo rajallisempana mahdollisuuksien suhteen. Aikaisemmin tehdyt elämänsuunnitelmat tukevat itsearvostusta ja käsitystä omasta pärjäämisestä. Keski-iän siirtymässä (n. 40–46-vuotiaana) aikakäsitys murtuu. Tulevaisuudessa ei ole enää paljonkaan uusia mahdollisuuksia ja itse asiassa ihminen kokee tulevaisuuden olevan nyt ja tässä. Tämä voi aiheuttaa voimakkaita tunnemyrskyjä. Kriisin ratkaisusta riippuu, kääntyykö jäljellä oleva elämä uudistumisen vai lisääntyvän jähmettymisen, luopumisen ja katkeroitumisen suuntaan.
Urheiluvuosi 2021
Urheiluvuosi 2021 käsittelee vuoden 2021 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Seija
Seija on suomalainen naisen nimi, jonka nimipäivää vietetään 13. joulukuuta. Nimen on muodostanut kouluneuvos Yrjö Karilas, ja aiheena olivat toisaalta muinaisroomalaisen oraiden jumalattaren nimi Seia, toisaalta harvinaiseksi käynyt, vielä Lönnrotin sanakirjassa esiintynyt suomen kielen sana seijas (sees, selkeä). .
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Seija on annettu 29 440 naiselle, joista yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla. Kaksi ensimmäistä Seijaa kastettiin vuonna 1912, ja suosituin nimi oli vuonna 1948, jolloin syntyi 1 269 Seijaa. Seija tunnetaan Suomessa myös harvinaisena sukunimenä.
Nick Green
Nicholas David "Nick" Green (s. 4. lokakuuta 1967 Melbourne, Australia) on australialainen soutaja, joka voitti urallaan kaksi olympiakultaa ja neljä maailmanmestaruutta.
Green saavutti suurimmat menestyksensä perämiehettömässä nelosessa. Hän voitti maailmanmestaruuden Tasmaniassa 1990 ja Wienissä 1991 sekä olympiakultaa Barcelonassa 1992 ja Atlantassa 1996. Olympiavoittojen välillä hän sijoittui Tampereen MM-kilpailuissa 1995 viidenneksi. Viimeisissä MM-kilpailuissaan Kölnissä 1998 hän voitti kultaa sekä perämiehellisessä kaksikossa että perämiehellisessä nelosessa.
Stephen Foster
thumb|Stephen Foster Stephen Collins Foster (4. heinäkuuta 1826 – 13. tammikuuta 1864) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka tunnetaan ”amerikkalaisen musiikin isänä”. Monet hänen kappaleistaan ovat kansanlaulunomaisia ja niissä on vaikutteita Yhdysvaltojen etelävaltioiden musiikista, vaikka Foster ei itse asunut koskaan etelävaltioissa. Hänen laulunsa, kuten ”Oh! Susanna”, ”Camptown Races”, ”My Old Kentucky Home”, ”Old Black Joe”, ”Beautiful Dreamer” ja ”Old Folks at Home” (”Swanee River”), ovat suosittuja vielä nykyäänkin.
Stephen Foster syntyi Pennsylvanian osavaltion Pittsburghin esikaupungissa Lawrencevillessä. Hän osoitti jo nuorena musikaalisuutta, mutta ei saanut musiikkiopetusta. Hän oppi soittamaan klarinettia, viulua, kitaraa, huilua ja pianoa ja sai tukea saksalaissyntyiseltä musiikkiliikkeen omistajalta Henry Kleberiltä (1816–1897) Pittsburghissä. Foster sai ensimmäisen laulunsa julkaistuksi 17-vuotiaana, mutta piti lauluntekoa harrastuksenaan ja elätti itseään kirjanpitäjänä Ohion Cincinnatissä. Pian hän muutti takaisin Pittsburghiin ja alkoi päätoimiseksi lauluntekijäksi paikalliselle minstrel show -seurueelle. Tältä ajalta on peräisin valtaosa hänen tunnetuimmista sävelmistään. Foster kuoli New Yorkissa 37-vuotiaana.
thumb|left|200px|[[Giuseppe Morettin veistos Stephen Fosterista Pittsburghin Carnegie-museon sisäänkäynnin lähellä.]] Fosterista on tehty kolme Hollywood-elämäkertaelokuvaa: Harmony Lane (1935) pääosassa Douglass Montgomery, Swanee River (1939) pääosassa Don Ameche ja Jeannien suuri rakkaus (I Dream of Jeanie) (1952), pääosassa Bill Shirley. Elokuvista ensimmäinen ja kolmas olivat halvalla tehtyjä niin sanottujen B-studioiden elokuvia, mutta vuoden 1939 elokuva oli Foxin kunnianhimoisempia yrityksiä.
Lapsuudenkoti
”Lapsuudenkoti” tai ”Lapsuuden koti” (”On the Banks of the Wabash, Far Away”) on yhdysvaltalainen laulu vuodelta 1897. Sen on säveltänyt ja sanoittanut Paul Dresser. Nostalgisessa laulussa hän muistelee lapsuuttaan Indianan maaseudulla Wabash-joen varrella. Laulu nousi 1900-luvun vaihteen Yhdysvalloissa suureksi myyntimenestykseksi nuottijulkaisuna.
Kappaleesta tehtiin maaliskuussa 1913 Indianan osavaltion virallinen tunnuslaulu. Sen suosio toimi innoituksena James Hanleyn ja Ballard MacDonaldin niin ikään Indianan osavaltiota kuvailevalle laululle ”(Back Home Again in) Indiana” (1917). Kappale pohjautui niin vahvasti Dresserin sävellykseen, että Dresserin kuoleman jälkeen hänen veljensä, kirjailija Theodore Dreiser haastoi Hanleyn ja MacDonaldin oikeuteen kappaleen plagioinnista. Oikeus kuitenkin hylkäsi syytteet. ”Indiana” on sittemmin saavuttanut jopa suuremman menestyksen kuin ”On the Banks of the Wabash, Far Away”.
Laulun vanhin suomennos on Wäinö Solan tekemä käännös ruotsalaisen Karl-Ewert Christensonin sanoituksesta ”Barndomshemmet”. Laulu alkaa sanoilla ”Vielä nytkin muistan viljapellot laajat...”. Tunnetuin suomenkielinen levytys lienee Tapio Rautavaaran vuonna 1959 tekemä, mutta laulun ovat suomeksi levyttäneet myös Otto Pyykkönen 1924, Erik Kivi 1926, Gustav Nieminen 1929, Teemu Grönberg 1942, Finntrio 1967 ja Pasi Kaunisto vuonna 1983.
Alkuperäiset sanat
1. Round my Indiana homestead wave the cornfields, In the distance loom the woodlands clear and cool. Oftentimes my thoughts revert to scenes of childhood, Where I first received my lessons, nature’s school. But one thing there is missing from the picture, Without her face it seems so incomplete. I long to see my mother in the doorway, As she stood there years ago, her boy to greet.
Taivassalo
Taivassalo on Suomen kunta, joka kuuluu Varsinais-Suomen maakuntaan. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on merialueita ja 0 km² sisävesiä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Lapsuudenkoti
Alkuperäiset sanat
2. Many years have passed since I strolled by the river, Arm in arm, with sweetheart Mary by my side, It was there I tried to tell her that I loved her, It was there I begged of her to be my bride. Long years have passed since I strolled thro’ the churchyard. She’s sleeping there, my angel, Mary dear, I loved her, but she thought I didn’t mean it, Still I’d give my future were she only here.
Taivassalo
Maantiede
Taivassalon kunta sijaitsee Varsinais-Suomessa, Turun saaristossa. Sen naapurikunnat ovat Kustavi, Masku, Mynämäki, Naantali, Uusikaupunki ja Vehmaa. Entisiä naapurikuntia ovat Maskuun liitetty Askainen, Uuteenkaupunkiin liitetty Lokalahti, Mynämäkeen liitetty Mietoinen ja Naantaliin liitetty Velkua. Matkaa Turkuun on noin 50 km.
Taivassalossa on kolme järveä: Kuutniemenaukko, Mustajärvi, ja nimetön 2,75 hehtaarin järvi.
Taivassalossa on kaksi Natura-kohdetta, tammimetsää ja kallioketoja sisältävä Orikvuori ja matalien merenlahtien muodostama Kolkanaukko.
Aiemmin Taivassalo on ollut saari, mutta on maankohoamisen takia kasvanut kiinni mantereeseen. pienoiskuva|Venäjän armeijan sotilaskartoittajien tekemässä [[Senaatin kartastot|Senaatin kartaston kartassa vuodelta 1882 Taivassalo näkyy vielä saarena.|274x274px]]
Kyliä
Ahainen, Hakkenpää, Halesmäki, Helsinki, Hilloinen, Huitila, Hurunkorpi, Huukainen, Hylkilä, Hyövelä, Ihattula, Inkeranta, Isokorpi, Isosärkilä, Järppilä, Järvenperä, Kahiluoto, Kaitainen, Karhula, Kaustio, Keräsaari, Ketarsalmi, Kirkonkylä, Koivisto, Kouvoinen, Kummila, Kurjala, Kyrö, Lahdenperä, Leikluoto, Lemmetyinen, Lempoinen, Liittinen, Marjunen, Mierla, Mussalo, Onnikmaa, Palo, Pappila, Paltvuori, Punttinen, Rouhu, Sannainen, Santala, Sarsala, Taipale, Tammisto, Toroinen, Touppa, Tuomarainen, Tuomoinen, Uskoinen, Uurna, Vainionperä, Vehas, Viianen, Vuorenpää, Vuorte, Vähäsärkilä.
Kaustion kartta vuodelta 1696, maanmittari Olof Mörtin tekemä. Uskoisten kartta vuodelta 1699, sama tekijä.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Taivassalossa oli 1 654 asukasta, joista 640 asui taajamassa, 999 haja-asutusalueilla ja 15:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Taivassalon taajama-aste on 39,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Taivassalon kirkonkylä.
Historia
Taivassalo mainitaan jo 1300-luvun dokumenteissa. Pyhän Ristin kirkko valmistui vuonna 1350. Taivassalolainen Maunu Särkilahti valittiin Turun piispaksi vuonna 1489.
Taivassalossa on useita keskiaikaisia kartanoita: Viiainen, Järppilä, Iso-Särkilä, Kahitluoto, Paltvuori, Ketarsalmi, Kunnarainen, Siusluoto, Laupunen ja Rahin Isokartano. Vuodesta 1638 kuninkaallinen postitie kulki reittiä Tukholma–Taivassalo–Turku. Tukholmaan vietiin silakkaa ja muita elintarvikkeita, ja sieltä tuotiin suolaa, tupakkaa ja rautaa.