cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C/2013 A1
Marsin lähiohitus
Komeetta ohitti Marsin noin 140 000 kilometrin etäisyydeltä 19. lokakuuta 2014. Useat luotaimet saivat tällöin kerättyä tietoja komeetasta ja sen vaikutuksesta Marsin kaasukehään. Komeetan ydin paljastui pienemmäksi kuin 1 km. Se on todennäköisesti noin 600–500 metriä halkaisijaltaan. Ytimen pyörähdysajaksi selvisi kahdeksan tuntia. Komeetan näennäinen kirkkaus oli Marsista katsottuna noin −6.
Judith Hildebrandt
thumb|Judith Hildebrandt Berliinin elokuvajuhlilla 2009. Judith Hildebrandt (s. 27. huhtikuuta 1977 München) on saksalainen näyttelijä, laulaja ja tv-juontaja. Hän on näytellyt muun muassa sarjoissa Marienhof Tinka Kuczinskia ja Lemmen viemää Tanja Liebertziä (myöhemmin Heinemann). Hän on 148 cm pitkä.
Ura
Kahdeksan vuoden iässä Hildebrandt pyrki ensimmäiseen esiintymiseensä ja pääsi ZDF-tuotannon ohjelmaan Teddys Weihnachtsträume (Teddyn joulu-unet). Vuonna 1994 lauloi hän ensimmäisen päärooliinsa Morton Rhuen kirjaan The Wave perustuvassa musikaalissa SCHOOL.
Seuraavaksi hän näytteli jouluenkeliä Charles Dickensin joulutarinaan perustuvan musikaalin Vom Geist der Weihnacht kantaesityksessä Oberhausenissa. Vuonna 2003 hän näyttelin samaisessa pääroolissa marraskuusta tammikuuhun Münchenissä. Tätä seurasivat roolit sarjassa Hinter Gittern – Der Frauenknast sekä telenovelassa Lemmen viemää (Sturm der Liebe), jossa hän näytteli 26. syyskuuta 2005 alkaen 7. tammikuuta 2008 saakka. Tämän jälkeen hän piti äitiyslomaa, jonka jälkeen palasi jälleen Lemmen viemään pariin. Hän julkaisi nimellä "Judith Hildebrandt alias Tanja Liebertz" kansanmusiikinomaisen laulun "Alpenglühn", joka esitettiin alkujaan Lemmen viemää -sarjassa.
Raskautensa alussa Hildebrandt näytteli Shakespearen näytelmässä Was Ihr Wollt (Loppiaisaatto). Helmikuussa 2008 syntyi hänen poikansa.
Kesäkuun 3. päivänä 2011 julkaistiin Hildebrandtin kolmas studioalbumi Ganz nah.
Elokuussa 2012 Hildebrand lopetti Lemmen viemää -sarjassa näyttelemisen lopullisesti.
Diskografia
Albumit
Muut albumit
Muut julkaisut
Ivan Kuzmenko
Kuzmenko oli Kiovan Dynamon pelaaja, joka pelasi myös toisen maailmansodan aikaan Startin joukkueessa joka ei hävinnyt otteluakaan. Hän pelasi myös kuuluisassa Kuolemanottelussa ja teloitettiin saksalaisten vankileirillä seuraavana vuonna.
Sinipeippo
Sinipeippo (Uraeginthus angolensis) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sinipeippoa tavataan luonnonvaraisena Angolassa, Botswanassa, Burundissa, Kongon tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa, Tansaniassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. São Tomé ja Príncipessä sitä tavataan istutettuna. Lajin on kuvattu olevan yleinen tai joskus runsaslukuinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Uli Jon Roth
Uli Jon Roth toimi 1970-luvulla Scorpionsin laulavana soolokitaristina ja osallistui yhtyeen useisiin levytyksiin. Hän kuitenkin jätti yhtyeen, ja soolokitaristiksi vaihtui Matthias Jabs Lovedrive-levyn julkaisuun mennessä.
Aiheesta muualla
Ulrich "Uli Jon" Rothin viralliset verkkosivut:
Vaihdokas (elokuva)
Vaihdokas on vuonna 1927 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Teuvo Puro. Elokuva perustuu Selma Anttilan näytelmään Vaihdokas vuodelta 1912 ja sen ensi-ilta oli 13. marraskuuta 1927 Kino-Palatsi-teatterissa Helsingissä.
Elokuvassa tehtailijan rouvan avioton lapsi solmii suhteen miehen kanssa, jota tehtailijan rouva pitää omana poikanaan.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvaa mykkäkauden tapaan ylinäytellyksi, mutta ensimmäisenä kertana kun elokuvakamerat tuotiin Suomessa tehdasmiljööseen. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Rudolf Schenker
Rudolf Schenker (s. 31. elokuuta 1948 Hildesheim, Saksa) on saksalainen kitaristi ja Scorpions-yhtyeen perustajajäsen ja musiikillinen johtaja.
Ura muusikkona
Rudolf Schenker perusti Scorpions-yhtyeen esiasteen vuonna 1965 Hannoverissa nimellä Nameless, jonka kokoonpanoon kuuluivat Karl-Heinz Follmer (soolokitara), Lothar Heimberg (basso), Wolfgang Dziony (rummut) ja Rudolf Schenker (rytmikitara ja laulu). Vuonna 1969 Namelessin nimi vaihtui Scorpionsiksi. Vuonna 1970 Schenkerin nuorempi veli Michael Schenker liittyi Scorpionsiin korvaten Follmerin. Hieman myöhemmin uusi vokalisti Klaus Meine liittyi yhtyeeseen ja Schenker alkoi säveltää materiaalia yhteistyössä Klaus Meinen kanssa. Kaksikko Schenker ja Meine ovatkin pääosin vastanneet Scorpionsin sävellyksistä.
Schenkerin ensimmäinen levytys oli vuoden 1972 Lonesome Crow, joka oli musiikkia saksalaiseen Die kalte Paradise -elokuvaan. Schenkerin ura on jatkunut Scorpionsin riveissä tähän päivään saakka.
Rudolf Schenkerin pääasiallinen rooli Scorpions-yhtyeessä on rytmikitaristi. Schenker on soittanut Scorpions-albumeille myös joitakin kitarasooloja, erityisesti blues- ja hard rock -tyylisissä kappaleissa kuten "Wind of Change", "Still Loving You", "As Soon As the Good Times Roll", "Through My Eyes" ja "Big City Nights".
Rudolf Schenker on energinen lavaesiintyjä.
Kalusto
Kuten veljensä Michael Schenker, Rudolf Schenker on tunnettu Gibson Flying V -kitaramallin käyttäjä. Schenker on kerännyt arvokkaan kokoelman, noin 70 kappaletta kyseistä kitaraa sen jokaiselta valmistusvuodelta, alkaen vuodesta 1958. Mustavalkoiseksi maalattu Gibson Flying V on muodostunut tunnusomaiseksi instrumentiksi koko Schenkerin perheelle: myös Michael Schenkerin poika Tyson Schenker (Faster Inferno) kuuluu sen käyttäjiin.
Nykyisin Schenkerin veljekset käyttävät Dean-kitaratehtaan valmistamaa vastaavaa V-mallista kitaraa. Dean on myös valmistanut rajoitetun 200 kappaleen erän erikoismallia nimeltä Schenker brothers "V" Rock Legends -sarjassaan kunnianosoituksena veljesten ansioille rock-musiikin saralla.
Yksityiselämä
Rudolf Schenker harrastaa intialaista filosofiaa, meditaatiota ja joogaa. Hän on ilmoittanut tavoitteekseen tulla tunnetuksi taitavana säveltäjänä, ei niinkään kitaravirtuoosina.
Scorpions-albumit
Livealbumit
Kauko Tuupainen
thumb|Kauko Tuupainen elokuussa 2011. Kauko Ilmari Tuupainen (s. 8. toukokuuta 1940 Kalajoki) on suomalainen entinen Perussuomalaisten kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan Keski-Suomen vaalipiiristä 4 977 äänellä vuoden 2011 vaaleissa. Tuupainen oli myös pitkäaikainen Jyväskylän kaupunginvaltuutettu (1977–1985, 1989–2016). Hänet on myös valittu Keski-Suomen liiton maakuntavaltuuston jäseneksi. Tuupainen on ollut Perussuomalaisten Keski-Suomen piiriyhdistyksen toinen varapuheenjohtaja.
Vuosina 1967–2006 Tuupainen oli sosialidemokraattisen puolueen jäsen ja 20 vuotta valtuustoryhmän jäsen, mutta erosi siitä vuonna 2006 ja perusti oman “Suomalaisten perusdemarien Spd-valtuustoryhmän”.
Tuupainen oli vuonna 2011 valitun eduskunnan iäkkäin kansanedustaja, kunnes Jörn Donner nousi varasijalta eduskuntaan vuonna 2013. Tuupainen toimi kauden ensimmäisessä istunnossa ikäpuhemiehenä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän ei enää ollut ehdokkaana, vaikka ensiksi aikoikin pyrkiä toiselle kaudelle.
Tuupaisen isä oli pohjoiskarjalaista sukujuurta ja äiti oli Sortavalasta. Tuupainen syntyi evakkona Kalajoella. Hän on koulutukseltaan merkonomi ja ennen eläkkeelle siirtymistä hän oli ammatiltaan tilintarkastaja.
Missy Giove
thumb|Missy Giove Melissa "Missy" Giove (s. 1972) on entinen maastopyöräilyn alamäkiajaja. Hän saavutti maailmanmestaruuden 1994, kaksi maailmancupin voittoa ja kolme Yhdysvaltain NORBA-mestaruutta.
Hänen lempinimensä ajajana oli The Missile ("ohjus").
Urheilulehti arvioi hänet 2009 kaikkien aikojen kymmenenneksi parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi.
Luettelo Serbian kaupungeista
Tämä on luettelo Serbian kunnista, joilla on kaupunginoikeudet. Lisäksi väestönlaskennassa erotetaan paikkakuntia sen mukaan, ovatko ne kaupunkimaisia tai maalaismaisia (kyliä).
Ensimmäinen peloponnesolaissota
"Ensimmäinen" peloponnesolaissota on nimitys Ateenan ja Spartan väliselle sodalle, joka käytiin vuosina 460–445 eaa. Se edelsi varsinaista peloponnesolaissotaa, joka käytiin vuosina 431–404 eaa.
Vuonna 464 eaa. Spartaan iski maanjäristys, jossa kuoli tuhansia spartalaisia. Messenian helootit näkivät tämän sopivaksi tilaisuudeksi kapinoida Spartaa vastaan ja aloittivat kapinan joka tunnetaan nimellä kolmas Messenian sota. Sparta pyysi kaikkia liittolaisiaan avuksi kapinaa kukistamaan. Ateenalaiset lähettivät Kimonin johdolla armeijan auttamaan, mutta spartalaiset lähettivät pian ateenalaiset takaisin kotiin, ehkä siksi, että ateenalaiset alkoivat sympatisoida messenialaisten kanssa. Tämä tapahtuma sai kuitenkin Spartan ja Ateenan entisen lämpimät suhteet viilenemään ja vuonna 460 eaa. Ateena solmi liiton Spartan perivihollisen Argoksen kanssa. Samalla Korintin ja Megaran välille puhkesi riita, joka sai Megaran myös jättämään Spartan johtaman Peloponnesolaisliiton. Ateenalaiset auttoivat megaralaisia linnoittamaan alueensa ja alkoivat myös itse rakentaa niin sanottuja pitkiä muureja Ateenan ja sen satamakaupungin Pireuksen välillä.
Vuonna 457 eaa. spartalaiset kukistivat Ateenan ja sen liittolaiset Tanagran taistelussa. Mutta kun spartalaiset palasivat Peloponnesokselle, ateenalaiset kukistivat boiotialaiset ja saivat koko Boiotian valtaansa. Seuraavana vuonna ateenalainen Tolmides johti laivastoa, joka hyökkäsi Lakonian rannikkoa vastaan ja poltti spartalaisten telakat. Samalla laivasto valtasi Naupaktoksen, jonne ateenalaiset asuttivat Messeniasta paenneita helootteja.
Vuonna 451 eaa. osapuolet sopivat viiden vuoden aselevosta. Vuonna 446 eaa. boiotialaiset kapinoivat Ateenaa vastaan ja kukistivat Tolmideen Koroneian luona. Ateena luopui Boiotiasta Plataiaita lukuun ottamatta. Tämän innoittamana Euboia ja Megara kapinoivat myös Ateenaa vastaan. Spartan nuori kuningas Pleistoanaks päätti auttaa Megaraa. Ateenalainen Perikles sai kuulla tästä ja marssi pikavauhtia spartalaisia vastaan. Kun Pleistoanaks sai kuulla tästä, päätti hän palata kotiin ilman taistelua. Tästä hyvästä häntä syytettiin lunnaiden vastaanottamisesta ja hänen oli pakko lähteä maanpakoon. Samalla Perikles sai rauhassa kukistaa Euboian kapinan. Samana vuonna Ateena ja Sparta solmivat kolmenkymmenen vuoden rauhan.
Hjalmar Schildt
thumb|Hjalmar Schild Carl Hjalmar Fabian Schildt (18. marraskuuta 1849 Heinola – 7. toukokuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kauppaneuvos (1907) ja moninkertainen valtiopäivämies.
Hjalmar Schildt oli yhdessä Mauritz Hallbergin kanssa perustamansa Schildt & Hallbergin osakas vuodesta 1877 ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1917. Hän oli myös Tanskan pääkonsuli 1908–1918 ja aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Naistenviikko
Naistenviikko on seitsemän päivän ajanjakso 18.–24. heinäkuuta, jolloin suomalaisessa almanakassa on vain naisten nimiä. Silloin juhlitaan Riikkaa, Saaraa, Markettaa, Johannaa, Leenaa, Oilia, Kristiinaa ja Tiinaa monine nimimuunnoksineen. Kaikkiaan naistenviikolla on almanakassa 34 nimeä (vuonna 2017), ja silloin viettää nimipäiväänsä noin 627 000 naista (vuonna 2011), joista 280 000:lla on silloin ensimmäisen etunimensä mukainen nimipäivä.
Entisaikaan naistenviikolla säätä seurattiin erityisen tarkkaan, sillä se ajoittuu heinäntekoaikaan. Vanha kansa väitti, että naistenviikko ei mene ilman sadetta, sillä naiset ovat kovia itkemään. Sateisuutta kuvataan monilla sananparsilla. Kustaa Vilkunan mukaan syy sateeseen laitettiin kunkin nimipäivänviettäjän tiliin, ja syntyi kaikenlaisia sananlaskuja, esimerkiksi "Mataleena itköö mielellään" tai "Reeta pissii pirahuttaa". Syynä käsitykseen naistenviikon sateisuudesta lienee se, että heinäkuun loppupuolisko on tyypillisesti sateista aikaa.
Historia
Naistenviikko alkoi muotoutua keskiajalla, kun samalla viikolla vietettiin kahden pyhimyksen, Pyhän Maria Magdalenan ja Kristina-neitsyen merkkipäivää. Myöhemmin samalle viikolle tuli myös muita naisten merkkipäiviä: 1600-luvulla Saara ja myöhemmin Marketta. Olga tuli 1868 Apollinaarin tilalle ja vuonna 1929 Fredrikin tilalle tuli Riika ja Rieti, jotka syrjäytti vuonna 1950 Riikka.
Ruotsinkielisessa kalenterissa Fredrikin päivä 18. heinäkuuta on säilynyt ja naistenviikko on kuusipäiväinen.
Kansallisarkiston Mikkelin toimipaikka
Kansallisarkiston Mikkelin toimipaikka on yksi Kansallisarkiston toimipaikoista. Se oli aiemmin Mikkelin maakunta-arkisto, yksi Suomen seitsemästä maakunta-arkistosta, jotka yhdessä Kansallisarkiston kanssa muodostivat arkistolaitoksen. Mikkelin maakunta-arkiston toimialueeseen kuuluivat Etelä-Savon, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat. Vuoden 2017 alussa maakunta-arkistot sulautuivat osaksi Kansallisarkistoa. Niistä tuli Kansallisarkiston toimipaikkoja ja vanhan arkistolaitoksen rakenteet purettiin.
Toimipaikassa säilytetään myös luovutetun alueen arkistoja Viipurin läänistä. Toimipaikan erikoistehtävänä on huolehtia mikrofilmien varmuusarkiston ylläpidosta.
Historia
Mikkelin maakunta-arkisto jatkoi vuonna 1934 perustetun Viipurin maakunta-arkiston toimintaa. Viipurin maakunta-arkisto evakuoitiin sekä talvi- että jatkosodan aikana. Arkisto ehti toimia talvisotaan mennessä Viipurissa vain viisi vuotta. Siinä ajassa se vastaanotti asiakirjoja noin 4 000 hyllymetriä. Aineistosta onnistuttiin evakuoimaan noin puolet sekä talvi- että jatkosodan aikana. Itärajan taakse jääneistä asiakirjoista valtaosa on yhä tallessa joko Leningradin alueen valtiollisessa arkistossa Viipurissa tai Karjalan tasavallan kansallisarkistossa Petroskoissa.
Viipurin maakunta-arkiston evakkotaival kulki sodan jälkeen Kuopion ja Äänekosken kautta sen lopulliseen sijoituspaikkaan Mikkeliin vuonna 1953. Arkistorakennuksen suunnitteli rakennushallituksen arkkitehti Olavi Sortta. Samaan rakennukseen sijoitettiin myös Lakkautettujen seurakuntien keskusarkisto, jonka hallussa olivat luovutetun alueen evankelis-luterilaisten seurakuntien kirkonarkistot. Keskusarkisto yhdistettiin maakunta-arkistoon vuonna 1990.
Arkiston nimi muutettiin vuonna 1945 Savo-Karjalan maakunta-arkistoksi. Sen piiriin kuuluivat tuolloin Kuopion, Kymen ja Mikkelin läänit. Joensuun maakunta-arkiston perustamisen myötä nimi muutettiin Mikkelin maakunta-arkistoksi vuonna 1974.
Vanhan arkistorakennuksen kylkeen rakennettiin 1997 lisärakennus arkkitehtitoimisto Erkki Valovirran suunnittelemana. Uudessa ja uusitussa arkistokiinteistössä on asiakirjojen säilytystilaa yhteensä 18 000 hyllymetriä.
Toimipaikassa käy vuosittain noin 3 300 asiakasta, joista valtaosa on sukututkijoita.
Maakunta-arkiston johtajina ovat toimineet:
Aineistot
Kansallisarkiston Mikkelin toimipaikassa säilytetään asiakirjoja Etelä-Savon, Etelä-Karjalan, Kymenlaakson ja luovutetun Karjalan alueilta. Toimipaikan lähdeaineiston erityislaatu perustuu luovutetun Karjalan valtiollisten ja kunnallisten viranomaisten sekä luterilaisten ja ortodoksisten seurakuntien asiakirjoihin ja karttoihin, joita säilytetään Viipurin maakunta-arkiston perintönä Mikkelissä. Seurakuntien kirkonkirjoista toimipaikka tekee sukuselvityksiä virallisia tarkoituksia (esimerkiksi perunkirjoituksia) varten.
Entisen maakunta-arkiston vanhin asiakirja on vuodelta 1455 ja yhtenäiset asiakirjasarjat alkavat 1600-luvun lopusta. Asiakirjoja on tällä hetkellä yli 13 000 hyllymetriä. Karttoja ja piirustuksia maakunta-arkiston kokoelmiin sisältyy noin 200 000 kappaletta.
Erikoistehtävät
Mikkelin maakunta-arkiston yhteyteen valmistui vuonna 1989 mikrofilmien varmuusarkisto, jonka tilat on suunniteltu erityisesti mikrofilmien pitkäaikaista säilytystä varten. Mikrofilmien varmuusarkisto on ainut Suomessa. Varmuusarkistossa on tällä hetkellä noin 24 000 mikrofilmirullaa ja yli miljoona mikrokorttia. Toimipaikka ottaa korvausta vastaan säilytettäväksi mikrofilmejä niin julkishallinnon viranomaisilta kuin yrityksiltäkin koko Suomen alueelta.
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti
thumb|250 px|Lisbeth, vuorineuvos Tuura ja Uuno portaikossa. Näyttelijät [[Hannele Lauri, Tapio Hämäläinen ja Vesku Loiri.]] thumb|DVD:n kansikuva Uuno Turhapuro – kaksoisagentti on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut 12. Uuno Turhapuro -elokuva. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Spede Pasanen, ja se on ensimmäinen ilman Ere Kokkosta tehty Uuno-elokuva. Elokuva oli vuoden 1987 ylivoimaisesti katsotuin kotimainen elokuva. Elokuvateattereissa sen näki 352 205 katsojaa.
Nyt myös Suomen elokuvasäätiö tuki ensimmäisen kerran Turhapuroa – lisäkopiotuen muodossa. Elokuvan tuotantokustannukset olivat 2 096 000 markkaa (netto), eli noin 350 000 euroa. Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle kopiotukea 79 000 markkaa, eli noin 13 000 euroa.
Juoni
pienoiskuva|oikea| Elokuvan alkutunnus.
Viipurin satama
Viipurin satama sijaitsee Viipurinlahden rannalla aivan kaupungin keskustan tuntumassa. Se toimii sekä tavara- että matkustajasatamana ja on erityisesti kesäaikaan suosittu risteilyalusten määräsatama. Rahtimääriltään Viipurin satama on huomattavasti niin ikään Viipurinlahdella toimivaa Uuraan satamaa pienempi.
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti
Juoni
Uuno ja Härski Hartikainen opiskelevat ahkerasti. Hypnotisointi-kurssia käyvä Hartikainen hypnotisoi vahingossa kapellimestari-kurssia käyvän Uunon puhelimen välityksellä. Uunon vaimo soittaa isälleen vuorineuvos Tuuralle, kertoen Uunon tulleen hulluksi ja tarvitsevansa apua. Tuura ja tämän sihteeri lähtevät Uunon luokse. Tuura yrittää saada Uunon tajuihin puhumalla ruoasta, mutta mikään ei auta. He päättävät lähteä viemään Uunoa sairaalaan. Ulos tultaessa Uuno alkaa stepata kadulla ja laulamaan Sibeliuksen Finlandiaa. Tuura, Elisabeth ja sihteeri saavat Uunon autoon ja samalla poliisi tulee paikalle. Poliisi tiedustelee metelistä ja kysyy onko autossa oleva mies kuuluisa venäläinen kapellimestari, jonka Tuura myöntää valehdellen. Poliisi ilmoittaa konsertin alkavan ja että kapellimestarin pitäisi olla konserttisalilla. Poliisi lähtee viemään Uunoa poliisiautolla konserttiin. Hartikainen ja Sörsselssön lähtevät herättämään Uunoa ja näkevät Uunon poliisiautossa. Konserttisalilla Hartikainen herättää Uunon hypnoosista ja kertoo tälle, että tämän pitäisi mennä johtamaan Sibeliuksen Finlandia. Uuno johtaa Finlandian kaupunginorkesterin edessä.
Tuuralla on perheelleen tärkeää asiaa ja hän kutsuu Uunon ja Elisabethin sekä sihteerinsä kotiinsa juhlalounaalle. Uuno tulee myöhässä, koska on kutsuvieras ja haluaa tällä tavalla herättää enemmän huomiota. Uuno syö ja juuri kun Tuura on kertomassa asiaansa, Uuno lähtee pöydästä juosten ulos. Tuura hermostuu, mutta hänen huuto ei tavoita Uunoa. Uuno juoksee pankkiin, jossa on ilmainen kahvitarjoilu. Hän käy pankinjohtajan luona kerjäämässä tarjoilun rahana, koska ei voi vatsahaavan vuoksi juoda kahvia. Tuura vaimoineen, Elisabeth ja sihteeri yllättävät kotonaan sohvalla makaavan Uunon. Naiset istuvat Tuuran käskystä Uunon päälle, ettei tämä tällä kertaa karkaa. Tuura kertoo, että hän on ollut aiemmin naimisissa ja hänellä on myös toinen tytär. Samalla hän valaisee Uunoa, että Elisabethin lisäksi toinen tytär on hänen toinen laillinen perijänsä. Uuno juoksee autokorjaamolle ja kertoo Hartikaiselle ja Sörsselssönille, miten appiukko on ryöstänyt puolet Uunon tulevasta perinnöstä, tasan 50 miljoonaa. Uuno juoksee kadulla huutaen, että hänet on ryöstetty. Tuuran juonessa mukana oleva valepoliisi lähtee juoksemaan Uunon perään. Uuno juoksee Tuuran toimiston käytävään ja jää istumaan portaille. Valepoliisi menee Tuuran toimistolle ja muka räjäyttää oven. Hän tuo savun keskeltä nokisen Tuuran istumaan Uunon viereen. Samassa portaikkoon kävelee vaalea nainen, joka kertoo Uunolle olevansa Tuuran Amerikasta tullut tytär Lisbeth Tuura. Paikalle saapuu myös Uunon vaimo ja anoppi sekä Tuuran sihteeri. He vievät Tuuran ja Lisbethin Tuuran toimistolle. Uuno ihastuu heti Lisbethiin ja lähtee autokorjaamolle kysymään kavereiltaan voiko hän mennä vaimon siskon kanssa naimisiin. Saatuaan tietää, että vaimon siskon kanssa naimisiin meno ei ole sukurutsausta, Uuno lähtee juosten Lisbethin luokse. Koko muu porukka on kahvilla Tuurien luona. Tuura käyttäytyy erittäin ystävällisesti Uunoa kohtaan. Elisabeth ja anoppi epäilevät Tuuralla olevan aivotärähdys ja lähtevät viemään häntä lääkäriin. Uuno alkaa iskeä Lisbethiä. Lääkäri kertoo, että kaikki on Tuuralla kunnossa, eikä mitään vikaa löytynyt.
Viipurin satama
Historia
Satamatoiminta Viipurissa alkoi jo kaupungin perustamisen myötä keskiajalla. Vuonna 1856 avattu Saimaan kanava yhdisti Viipurin sataman myös Suomen sisävesistöihin. Kanavan alkuperäinen tuloväylä kulki sen kautta Linnasalmea myöten Suomenvedenpohjalle, mutta nykyinen väylä kiertää noin kolmen kilometrin päästä Linnasaaren länsipuolelta.
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti
Juoni
Uuno saapuu jälleen autokorjaamolle kertomaan kavereilleen tulevista häistään. Hartikainen alkaa epäillä appiukon käytöstä ja agenttikurssin käyneenä alkaa tutkia tapausta. Hän tekee Uunosta kaksoisagentin ja Sörsselssönistä yksöisagentin. Uuno saa tehtäväkseen ottaa selvää mitä perheessä tapahtuu ja hänen pitää kirjoittaa kaikki kuulemansa paperille muistiin. Sörsselsön saa tehtäväkseen seurata Tuuraa. He saavat myös piiput, joille on 500 eri käyttömahdollisuutta. Uuno tulee kotiin ja alkaa kirjoittaa vaimonsa puhetta paperille, mutta ei ehdi kaikkea kirjoittaa, kun vaimo puhuu nopeasti. Puhelin soi ja vaimo vastaa siihen. Elisabeth lupaa Uunon lapsenvahdiksi ministerin kotiin. Vastahakoisesti Uuno lähtee Elisabethin mukaan, joka lähtee Uunoa viemään. Uuno on iloissaan kun hän tapaa ministerin parikymppiset tyttäret, joita hänen on vahdittava etteivät he joudu panttivangeiksi. Tyttäret keräävät ruokaa makuuhuoneeseen, jonne he linnoittautuvat turvaan Uunon kanssa. Uuno lukee tytöille Aku Ankka -lehteä, ettei heitä pelottaisi.
Sörsselssön seuraa Tuuraa, mutta huonon kunnon takia ei jaksa juosta Tuuran perässä ja sen seurauksena hän kadottaa Tuuran. Tuura juoksee salapaikkaan, jossa hän tapaa Lisbethin ja miehen, joka on keksinyt Tuuralle salaisen "Uunosta eroon"-suunnitelman. Samalla myös paljastuu, että Lisbeth ei ole Tuuran tytär. Juonen kehittäjä kertoo, että ero on enää kiinni siitä, että Uuno panee nimensä eropaperiin. Tuura kertoo olevansa onnellinen, kun viimein pääsee Uunosta eroon. Hän käskee kieroilijat kanssaan paikalle huomiseen erotilaisuuteen, jossa hän aikoo pyytää Uunoa kosimaan eron jälkeen toista tytärtään, jonka täytyy antaa Uunolle pakit.
Viipurin satama
Rahtimäärät
thumb|270px|Sataman irtolastilaituria. Viipurin sataman rahtimäärät vuodesta 2003 lähtien.
Uuno Turhapuro – kaksoisagentti
TV-esitykset
Lähde:Elonet
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo, ettei Kaksoisagentti ole Turhapuro-sarjan parhaita ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Nestorin kronikka
thumb|[[Mark Antokolskin veistos Nestorista (1890)]] Nestorin kronikka (muinaiskirkkoslaaviksi Повѣсть врємѧннꙑхъ лѣтъ,, Kertomus menneistä ajoista) on varhainen Kiovan Rusin historiaa kuvaava kirjallinen teos, joka on säilynyt nykypäiviin asti.
Nestorin kronikan kirjoittajana pidettiin pitkään Kiovan luostarin munkkia Nestoria, jonka väitettiin koonneen tekstin vanhemmista lähteistä 1000-luvun lopulla. Nestorin asema on sittemmin kiistetty ja on katsottu, että tekstin on koonnut vuoden 1117 tienoilla Kiovan Vydubitskin luostarin igumeni Silvestr. Kronikan vanhin säilynyt kopio on laurentiuslainen kokoelma vuodelta 1377, mutta alkuperäinen käsikirjoitus saattaa olla ehkä jo vuodelta 1095. Teos on julkaistu myös suomeksi vuonna 1994.
Kronikka kertoo slaavilaisen asutuksen leviämisestä vedenpaisumuksen jälkeen, Kiovan hallitsijoista sekä Novgorodin ja muiden kaupunkien perustamisesta 800-luvulta vuoteen 1116. Teoksella on paljon merkitystä slaaveille, ja sitä pidetään kansalliseepoksena.
Kronikka kertoo, kuinka slaavit saivat alkunsa Nooan pojan, Jafatin, poikien perillisistä ja asettuivat nykyisille asuinsijoilleen. Kronikka kertoo myös Kiovan ruhtinaasta Vladimirista, joka opiskeli ja otti selvää eri uskonnoista. Kronikan mukaan Vladimir valitsi Kiovan uskonnoksi omasta mielestään uskonnoista parhaan, ja näin ortodoksisuudesta tuli Kiovan ja sittemmin Ukrainan, Valko-Venäjän ja Venäjän uskonto.
Rusien maan synty
Vuosisatoja vedenpaisumuksen jälkeen nykyisen Venäjän alueella asuvat suomalais-ugrilaiset (tsuudit, merjalaiset, vepsäläiset) sekä slaavit (sloveenit ja krivitšit) kyllästyivät epäjärjestykseen ja heimosotiin. He kutsuivat johtajikseen kolme veljestä, Rurikin (Hrörek), Sineuksen ja Truvorin russien maasta. Näiden veljesten mukaan novgorodilaiset nimittivät maansa Russkaja zemljaksi, Rusien maaksi. Venäjän syntyhistorian tärkein kirjallinen lähde on herättänyt yli sata vuotta kestäneen väittelyn viikinkien osuudesta Venäjän valtion syntyyn. Näin kronikka itse kertoo:
Kronikassa rusien alkuperä ei täysin selviä, mutta heidän arvellaan olleen viikinkejä eli varjageja Skandinaviasta, Roslagenista. Veljeksistä vanhin, Rurik, nousi Novgorodin hallitsijaksi. Rurikin kuoltua hänen sukulaisensa Oleg (Helgi) liitti valtakuntaan Kiovan ja siirsi pääkaupungin sinne.
Lawrence Gilliard Jr.
Lawrence "Larry" Gilliard, Jr. (s. 22. syyskuuta 1971 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoista Langalla D'Angelo Barksdalena ja The Walking Deadista Bob Stookeyna.
Gilliardin perhe muutti Baltimoreen hänen ollessaan 7-vuotias. Gilliard opiskeli klassista musiikkia Baltimoren taidekoulussa ja Juilliardissa ennen kiinnostusta näyttelemiseen. Elokuvadebyyttinsä Gilliard teki esittämällä pääosaa elokuvassa Straight Out of Brooklyn vuodelta 1991.
Gilliard on naimisissa näyttelijätär Michelle Paressin kanssa.
Brandon Polk
Brandon Polk (s. 9. tammikuuta 1984) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa kaudella 2010 Australian kakkostasolla pelaavaa Hobart Chargersia. Polk on pituudeltaan 200 cm ja hän pelaa laitahyökkääjän paikalla. Hän on voittanut Sveitsin mestaruuden sekä Sveitsin Cupin Fribourg Olympicin riveissä kaudella 2006–2007. Kaudella 2008–2009 Polk pelasi Suomen I-divisioonan voittaneessa Kauhajoen Karhussa.
Pelaajaura
Polk aloitti yliopisto-opiskelut Redlandsin yliopistossa. Kahdeksi viimeiseksi yliopistovuodeksi hän siirtyi Butlerin yliopistoon, jossa hän pelasi NCAA:ta Butler Bulldogsin joukkueessa. Viimeisenä opiskeluvuotenaan hänet valittiin konferenssinsa vuoden pelaajaksi. NCAA:ssa pelatessaan hän teki koreja 13,6 pisteen keskiarvolla kaudella 2004–05 ja 18,0 pisteen keskiarvolla kaudella 2005–06. Viimeisellä yliopistokaudellaan hän oli konferenssinsa kolmanneksi paras pistemies sekä torjuntatilaston voittaja.
Ammattilaisuransa Polk aloitti kaudella 2006–07 Sveitsin pääsarjassa Fribourg Olympicin joukkueessa. Joukkue voitti kauden aikana sekä Sveitsin Cupin että Sveitsin mestaruuden. Polk oli joukkueensa toiseksi tehokkain pelaaja 13,6 pisteen keskiarvolla. Hänen kahden pisteen heittojen onnistumisprosentti oli kauden ajalta peräti 66.
Kaudeksi 2007–2008 Polk teki vuoden mittaisen sopimuksen Korisliigassa pelaavan KTP-Basketin kanssa. Polkin jo nuoruudessa saatu polvivamma alkoi kuitenkin vihoitella uudestaan ja tämän takia KTP purki hänen sopimuksensa jo ennen kauden alkua. Polk kävi näyttäytymässä ennen kauden alkua myös Namika Lahdessa, mutta myös Lahti katsoi Polkin lievän polvivamman liian suureksi riskiksi pitkää kautta ajatellen. Lahden valmentaja Sami Toiviainen harmittelikin Polkin vammautumista, sillä Polk oli hänen mielestään joukkueensa sen aikaisesta kolmesta ulkomaalaisvahvistuksesta taitotasoltaan paras.
Polk kuntoutti kesään 2008 asti polveaan, jonka jälkeen hän teki vuoden sopimuksen koripallon I-divisioonaan pudonneen Kauhajoen Karhun kanssa. Karhun voittaessa kauden 2008–2009 runkosarjan Polk teki pelaamissaan 19 ottelussa keskimäärin 18,0 pistettä ja otti 9,5 levypalloa. Hänen kahden pisten heittojen onnistumisprosenttinsa 69,1% oli sarjan paras. I-divisioonan pudotuspelit päättyivät Karhun voittoon ja joukkueen suoraan nousuun Korisliigaan. Polk teki pudotuspeleissä koreja 16,4 pisteen keskiarvolla ja otti 7,1 levypalloa ottelua kohti.
Michael Oblowitz
pienoiskuva|Michael Oblowitz vuonna 2013 Hofin kansainvälisillä elokuvajuhlilla.Michael Oblowitz (s. 1952) on Etelä-Afrikassa syntynyt yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Ricardo Alexandre dos Santos
Ricardo Alexandre dos Santos (s. 24. kesäkuuta 1976 Passos) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ricardinho debytoi Brasilian maajoukkueessa 1996. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Rex Hartwig
Hartwig voitti vuosina 1953–1955 Yhdysvaltain avoimissa, Australian avoimissa ja Wimbledonissa neljä nelinpelimestaruutta parinaan Mervyn Rose. Lisäksi hän eteni vuonna 1953 Rosen kanssa finaaliin Wimbledonissa, mutta hävisi Lew Hoadille ja Ken Rosewallille.
Sinipääpeippo
Sinipääpeippo (Uraeginthus cyanocephalus) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Sinipääpeippoa tavataan Etiopiassa, Keniassa, Somaliassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa ja Tansaniassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Sen kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
QF 2 naulan Mk II
QF 2 naulan Mk II oli Vickersin valmistama 40 millimetrin nestejäähdytteinen Vickers-Maxim mekanismilla varustettu ilmatorjuntatykki, jonka piipun pituus oli 39 kaliiperia. Ase oli lähinnä suurennettu versio Vickersin QF 1 naulan Maxim tykistä.
Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi vuonna 1915 risteilijöille ja sitä pienemmille aluksille soveltuvan ilmatorjunta-aseen. Alun perin aseessa käytettiin käsisyöttöisiä 35-ammuksen kankaiseen vyöhön ladattuja ammuksia, mikä myöhemmin korvattin metallilinkeistä koostuvilla vöillä. Skaalaus jätti sulkujärjestelmän mekaniikan heikohkoksi ja vikaherkäksi.
Suzie Q
Suzie Q on laulaja-kitaristi Dale Hawkinsin ja kitaristi James Burtonin tekemä kappale. Myös Jewel/Paula Recordsin omistaja Stan Lewis ja Eleanor Broadwater ovat olleet osallisia kappaleen kirjoittamisessa.
Cover-versioita
The Rolling Stonesin versio on albumeilla 12 X 5 (Julkaistu vuonna 1964 Yhdysvalloissa) ja The Rolling Stones No. 2 (Julkaistu vuonna 1965 Isossa-Britanniassa). Kappaleen kesto on 1:51.
Alþingishúsið
thumb|300px|Islannin parlamenttitalo. Alþingishúsið on Islannin pääkaupungissa Reykjavíkissä sijaitseva rakennus, jossa kokoontuu Islannin parlamentti eli Allting. Se on rakennettu vuosina 1880–1881, ja sen suunnitteli tanskalainen arkkitehti Ferdinand Meldahl. pienoiskuva|Parlamenttitalon puutarha eteläiseltä puolelta. Rakennuksessa on myös sijainnut Islannin kansalliskirjasto ja kansallisgalleria. Vuosina 1911–1940 sen ensimmäistä kerrosta käytti Islannin yliopisto, ja Islannin presidentin toimisto sijaitsi rakennuksessa vuoteen 1973 saakka.
Arsenal Ground
Arsenal Ground on monikäyttöinen stadion Alderneyssä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Alderneyn jalkapallomaajoukkueen kotikenttänä. Stadionille mahtuu 1 500 ihmistä, eli yli puolet koko saaren asukasluvusta.
Messier 7
Messier 7 on avoin tähtijoukko Skorpionin tähdistössä. Ptolemaios tunsi sen jo vuonna 130. Charles Messier lisäsi sen luetteloonsa 23. toukokuuta 1764.
M7 on suuri ja kirkas joukko, joka on helppo havaita paljainkin silmin. M7 on Messierin luettelon eteläisin kohde, eikä näy Suomessa.
Robert Změlík
Robert Změlík (s. 18. huhtikuuta 1969 Prostějov) on tšekkiläinen yleisurheilija, kymmenottelun olympiavoittaja Barcelonassa 1992.
Změlík nousi huipulle sijoittumalla neljänneksi EM-Splitissä 1990. Seuraavana vuonna hän otteli Tokion MM-kisoissa tasaisesti, ollen välillä kolmantena mutta jäi lopputuloksissa neljänneksi.
Změlík teki uransa parhaaksi jääneen tuloksen 8627 keväällä 1992. Barcelonan olympialaisissa Změlík voitti kultaa lähes 200 pisteen erolla, lopputulos oli 8611.
Tämä jäi Změlíkin ainoaksi ulkoratojen arvokisamitaliksi. MM-kisoissa hän keskeytti sekä 1993 että 1997, vuonna 1995 hän jäi neljänneksitoista. Atlantan olympialaisissa hän oli seitsemäs. Sisäradoilla hän voitti seitsenottelun maailmanmestaruuden 1997.
Bobby Moore
Robert Frederick Chelsea ”Bobby” Moore (12. huhtikuuta 1941 – 24. helmikuuta 1993) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän oli Englannin vuoden 1966 maailmanmestarijoukkueen kapteeni, ja häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapallopuolustajista. .
Ollessaan koulupoika Moore liittyi West Ham Unitediin ja nousi seuran edustusjoukkueeseen vuonna 1960. Hän pelasi keskuspuolustajana, missä hän menestyi hyvin enemminkin pelinlukutaitonsa kuin taklaustensa ansiosta. Pelé kuvaili Moorea paitsi parhaimmaksi puolustajaksi, jota vastaan hän on urallaan pelannut, niin myös reiluimmaksi kohtaamakseen puolustajaksi. Moore pelasi Englannin maajoukkueessa 1962 MM-kisoissa Chilessä, missä joukkue selvisi puolivälieriin. Moore oli kahden vuoden ajan maajoukkueen kapteenina, kuten myös omassa seurajoukkueessaan. Vuonna 1963 Moore johdatti West Hamin FA Cupin voittoon. Loppuottelussa Wembleyllä kaatui Preston maalein 3–2. Vuotta myöhemmin samalla stadionilla Mooren kipparoima West Ham kaatoi Cup-voittajien Cupin loppuottelussa Bayern Münchenin. Moore pääsi juhlimaan suurvoittoa samalla stadionilla vielä kolmannenkin kerran, kun Englanti MM-kotikisojen 1966 loppuottelussa kaatoi Saksan liittotasavallan maalein 4–2.
Maajoukkueuransa Moore päätti marraskuussa 1973 ystävyysotteluun Italiaa vastaan. Hän pelasi maajoukkueessa 108 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuonna 1974 hän siirtyi West Hamista, missä oli pelannut 15 vuoden ajan, kakkosdivisioonan Fulhamiin. 1975 Moore pelasi Fulhamissa FA Cupin loppuottelussa entistä seuraansa West Hamia vastaan, mikä voitti ottelun maalein 2–0. Uransa loppuvuosina Moore pelasi vielä Yhdysvalloissa San Antonio Thunderissa ja Seattle Soundersissa. Peliuransa jälkeen Moore kokeili siipiään valmentajana heikoin tuloksin. Hänellä oli ongelmia myös liiketoimissaan ja avioliitossaan. 15. helmikuuta 1993 Moore ilmoitti sairastavansa mahasyöpää. Hän kuoli pian tämän jälkeen.
Ricardo Lucas
Ricardo Lucas (s. 2. toukokuuta 1974 São Paulo) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Vulcain-luokka
Vulcain-luokka on Ranskan laivaston neljän sukeltajien emälaivan muodostama alusluokka. Alusten suunnittelun pohjana oli Chamois-luokka. Ne korvasivat aiemmin käytössä olleet Yhdysvalloista hankitut Adjutant-luokan miinanraivaajista muutetut alukset.
Suunnittelu
Aluksille kyetään majoittamaan viisitoista sukeltajaa. Alusten varustukseen kuuluu kaksi kumivenettä, jotka on sijoitettu savuhormien rinnalle. Alusten varustuksena on hydraulinosturi, jolla kyetään siirtämään viisi tonnia kuuteen metriin tai 3,5 tonnia kymmeneen metriin.
Birkdalen rautatieasema
Birkdalen rautatieasema on rautatieasema Birkdalen lähiössä Southportissa, Merseysidessa. Se sijaitsee Merseyrailin Northern Linen varrella.
Asema avattiin vuonna 1851. Se sai uudeksi nimekseen Birkdale Park huhtikuussa 1854, mutta alkuperäiseen nimeen palattiin huhtikuussa 1865. Asemaa käytti hieman yli 1,05 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Lotta (täsmennyssivu)
Muita:
Lotta liittyy myös seuraaviin:
Jani Alakangas
Jani Alakangas (s. 1975) on monninkyläläinen pesäpallon pelituomari. Alakangas on A-tason tuomari eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Alakankaan ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli 23. toukokuuta 2004 pelattu Oulun Lippo – Seinäjoen Maila-Jussit. Alakangas on ollut tuomitsemassa tuomariurallaan naisten Itä–Länsi-ottelua vuonna 2009 ja miesten Itä–Länsi-ottelua vuonna 2011. Ammatiltaan Alakangas on rehtori.
Saavutukset
Pesäpallotuomarina:
Sidney Morin
Sidney Morin (s. 6. kesäkuuta 1995 Edina, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän voitti Yhdysvaltain maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Pyeongchangissa 2018. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa Suomessa 2013. Seuratasolla hän on pelannut Minnesota Duluthin yliopiston joukkueessa vuosina 2013–2017 sekä ruotsalaisessa Modo Hockeyssa kaudella 2017–2018.
Ohikiitävää (kappale)
Kappale nousi neljäksi viikoksi latauslistalle maalis-huhtikuussa 2007, jolloin se saavutti parhaan sijoituksensa listalla, 17. sija (13/2007). Marraskuussa 2013 kappale käväisi yhden viikon ajan latauslistan sijalla 29. Julkaisuvuonnaan kappale oli parhaimmillaan radioiden soitetuin kappale.
Teuvo Hakkarainen
Teuvo Mauno Kalervo Hakkarainen (s. 12. huhtikuuta 1960 Viitasaari ) on perussuomalaisten poliitikko, kansanedustaja, europarlamentaarikko ja aiempi saha-alan yrittäjä. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa Keski-Suomen vaalipiiristä. Hän oli talousvaliokunnan jäsen ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varajäsen. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hänet valittiin uudelleen. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Hakkarainen valittiin ensimmäiselle kaudelleen Euroopan parlamenttiin.
Elämä
Teuvo Hakkaraisen äiti on Hilja-Kyllikki ja isä Mauno. Teuvo on perheen sisaruksista vanhin. Teuvo Hakkarainen on käynyt kahdeksan luokkaa peruskoulua.
Ennen kansanedustajaksi valintaansa Hakkarainen oli yrittäjä ja työskenteli perheyritys Oy Haka-Wood Ab:n omistamalla sahalla Viitasaarella.
Poliittisia näkemyksiä
Hakkarainen myi vanhan sahansa 1990-luvun alkupuolella Hondurasiin ja kävi kouluttamassa paikallisia pyörösahojen käyttäjiä ja teroittajia. Tämä vaikutti hänen arvosteluunsa perinteistä kehitysapua kohtaan. Hakkaraisen mukaan kehitysrahat hukkuvat korruptoituneisiin koneistoihin ja kehitysavun nimissä annetaan kehitysmaihin kalliita koneita, jotka vain ruostuvat ellei paikallisia ihmisiä kouluteta niiden käyttöön. Eduskunnassa Hakkarainen on esittänyt kehitysavusta kaksi kirjallista kysymystä: helmikuussa 2012 Etiopian kehitysavusta ja maaliskuussa 2013 Kenian kehitysavusta. Hän arvosteli molemmissa kysymyksissä maiden yleistä korruptiota ja heikkoa ihmisoikeustilannetta.
Hakkaraisen mukaan julkinen sektori on ylipaisunut ja sitä on pienennettävä hallinnosta ja byrokratiasta karsimalla.
Lokakuussa 2017 Hakkarainen kertoi pitävänsä naisten seksuaaliseen ahdisteluun huomiota kiinnittävää Metoo-kampanjaa ”hömppänä”. Hänen mukaansa seksuaalinen ahdistelu ei jätä uhriin jälkiä.
EU-parlamentin ympäristövaliokunnassa heinäkuussa 2019 Hakkarainen piti paljon huomiota herättäneen puheen, jossa hän kutsui ilmastonmuutosta uudeksi uskonnoksi ja vertasi ilmastonmuutoksen vastaista työtä keskiaikaiseen anekauppaan. Hakkaraisen mukaan ilmasto on aina muuttunut ja tulee muuttumaan jatkossakin.
Lausumia
Hakkarainen aiheutti sanavalinnoillaan ja ulkomaalaislausunnoillaan kohun heti eduskunnassa aloitettuaan. Hän puhui huhtikuussa 2011 Helsingin Sanomien videohaastattelussa muun muassa ”neekeriukoista” ja imitoi muslimien rukouskutsua. Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini otti Hakkaraisen puhutteluun kommenttien johdosta ja toivoi ettei vastaavanlainen kielenkäyttö toistu. Hakkaraisen mukaan hänet oli käsitetty väärin: ”Olen maahanmuuton kannalla, jos maahanmuuttajat tulevat tänne tekemään töitä. Sitä en kuitenkaan hyväksy, että he tulevat Suomeen elämään sosiaaliturvalla.” Myös vähemmistövaltuutettu Eva Biaudet huolestui Hakkaraisen kommenteista ja pyysi valtakunnansyyttäjältä arviota Hakkaraisen mahdollisesta syyllistymisestä kiihottamiseen kansanryhmää vastaan. Biaudet’n mukaan kommentit eivät olleet asiallista maahanmuuttokritiikkiä, vaan ”rasistisia ja ihmisarvoa loukkaavia”. Poliisin mukaan asiassa ei tapahtunut rikosta eikä aihetta esitutkintaan ollut.
Lokakuussa 2011 Hakkarainen herätti huomiota esitettyään lehtihaastattelussa, että homot, lesbot ja somalit tulisi laittaa Ahvenanmaalle keskenään asumaan ja katsoa, millainen malliyhteiskunta siitä rakentuisi. Perussuomalaisten eduskuntaryhmä antoi tämän seurauksena Hakkaraiselle varoituksen. Elokuussa 2013 Hakkarainen julkaisi blogissaan kirjoituksen, jossa hän väitti suurimman osan maailman terroristeista olevan muslimeja ja että "Koraanin mukaan jokaisen muslimin kunnia ja velvollisuus on surmata jokainen uskoton ja juutalainen". Nasima Razmyar piti kirjoitusta henkilökohtaisena loukkauksena ja sanoi sen luovan "jännitteitä ihmisryhmien, naapureiden, uskontokuntien ja poliittisten puolueiden välille".
Helmikuussa 2012 Hakkarainen päätyi omien sanojensa mukaan tietämättään moottoripyöräjengi Bandidosin Helsingin tiloihin, missä hänelle tarjottiin maksullista seksiä. Seurueeseen kuulunut nainen väitti tiedotusvälineille että Hakkarainen oli itse ehdottanut hänelle ja toiselle naiselle seksiä rahasta, mutta naiset olivat kieltäytyneet. Timo Soini totesi tapauksen jälkeen Hakkaraisen tarvitsevan apua alkoholiongelmaansa. Maaliskuussa 2012 Hakkarainen ilmoitti hakeutuneensa hoitoon alkoholiriippuvuuden vuoksi, mutta jatkoi yhä työtään kansanedustajana.
Yksi Hakkaraisen kevään 2011 eduskuntavaalikampanjan pääteemoista oli EU-kriittisyys. Vaalien jälkeen lehdistö toi esille, että Hakkaraisen osittain omistama perheyritys Oy Haka-Wood Ab oli saanut EU-tukea Työ- ja elinkeinokeskuksen kautta haettuna 461 000 euroa investointikuluihin uuden lajittelulinjan rakentamiseksi. Hakkarainen vastasi uutisointiin, että Euroopan unioniin ”maksetaan ja sieltä otetaan”. Kaikkiaan erilaisia tukia yritys oli saanut viimeisten 10 vuoden aikana EU-tuet mukaan lukien yli 830 000 euroa.
Hakkarainen sai marraskuussa 2016 syytteen kiihotuksesta kansanryhmää vastaan Facebook-kirjoituksestaan, jonka hän julkaisi Nizzan terrori-iskun jälkeen ja hänet tuomittiin siitä Keski-Suomen käräjäoikeudessa 4. tammikuuta 2017. Tuomio oli 20 päiväsakkoa, joka hänen tuloillaan teki 1 160 euroa. Hakkarainen oli kirjoittanut, että ”kaikki muslimit eivät ole terroristeja, mutta kaikki terroristit ovat muslimeja”. Tekstin katsottiin rinnastavan terroristit ja muslimit toisiinsa, ja että terrorismi olisi islamia tunnustavien ihmisten uskontoon liittyvä ominaisuus.
Elokuussa 2017 Hakkarainen ajoi BMW-merkkisellä 1000-kuutioisella moottoripyörällään Viitasaarella 100 km/h -rajoitusalueella 43 km/h ylinopeutta. Tästä syystä hän menetti ajokorttinsa 6–12 viikoksi ja sai yli 1 400 euron sakot.
Heinäkuun 2018 lopussa selvisi, että Hakkarainen nostaa eduskunnassa korotettua kulukorvausta kakkosasunnostaan, joka on virallisesti saunatila. Saunatilassa asui vuosina 2013–2015 Perussuomalaisten kansanedustaja Ville Vähämäki, kun taas Hakkarainen asui siellä edelleen. Helsingin kaupungin rakennusvalvonnan mukaan tilan käyttö ei ole sille määritellyn käyttötarkoituksen mukaista.
Eduskunnan pikkujoulukohu 2017
Hakkarainen sai vakavan varoituksen perussuomalaisten eduskuntaryhmältä. Lisäksi Hakkarainen ilmoitti luopuvansa vapaaehtoisesti puolueen 2. varapuheenjohtajuudesta. Eduskunnan puhemies Maria Lohela antoi Hakkaraiselle huomautuksen. Ruoho ilmoitti myöhemmin, että hän on tehnyt Hakkaraisesta poliisille rikosilmoituksen. Hakkarainen sai syytteen Ruohon pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Hakkaraisen kesäkuussa 2018 Veera Ruohon pahoinpitelystä ja seksuaalisesta ahdistelusta 45 päiväsakkoon. Niiden lisäksi Hakkarainen joutui maksamaan Ruoholle korvauksia yhteensä 1 400 euroa korkoineen sekä oikeudenkäyntikulut. Maaliskuussa 2019 Helsingin hovioikeus kovensi sakkorangaistuksen 80 päiväsakkoon. Syyttäjä oli hakenut vankeusrangaistusta.
Kunnallispolitiikassa
Hakkarainen on ollut Viitasaaren kaupunginvaltuutettu vuodesta 2012 alkaen. Vuonna 2020 hän ilmoitti, ettei enää ryhtyisi ehdokkaaksi kesän 2021 kunnallisvaaleissa, mutta tammikuussa 2021 hän muutti kantaansa ja kommentoi ratkaisuaan seuraavasti: "”Kerään perussuomalaisille ääniä, mutta en aio osallistua [Viitasaaren] kaupunginvaltuuston työskentelyyn tai kuntapolitiikkaan mitenkään. Eihän se reilua ole, mutta lähden ehdokkaaksi, kun kerran lupasin.”" Vaalikaudella 2017–2021 Hakkarainen osallistui yhteen valtuuston kokoukseen. Kesän 2021 kunnallisvaaleissa hänet valittiin edelleen valtuustoon, mutta äänimäärä laski 158:sta 43:een. — Kun hänet valittiin toukokuussa 2023 kaupunginvaltuuston 2. varapuheenjohtajaksi, hän erosi valtuustosta.
Yksityiselämä
Hakkaraisella on 1990-luvulla syntynyt tytär, joka vuonna 2015 opiskeli teologiaa.
Hakkarainen myi pian kansanedustajaksi valintansa jälkeen vuonna 2011 omat Haka-Woodin osakkeensa. Loput Hakkaraisen perheenjäsenille jääneet osakkeet myytiin kesällä 2018.
Hakkarainen tuomittiin vuonna 1986 Suomussalmen kirkon ehtoollishopeiden törkeästä varastamisesta, haaskauksesta ja kulkuneuvon juopuneelle luovuttamisesta. Vuonna 1987 Hakkarainen oli matkustajana autonsa takapenkillä, kun juopunut kuljettaja törmäsi puuhun aiheuttaen etupenkillä istuneen matkustajan kuoleman. Hän on myös itse saanut tuomion rattijuopumuksesta 1980-luvulla.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Hakkarainen on kristitty. Hän kuului helluntaiseurakuntaan, mutta hänet on erotettu käytöksensä ja julkisuuskuvansa vuoksi.
Hakkarainen kertoi elokuussa 2018 saaneensa viimeisen vuoden aikana kaksi tappouhkausta, joiden vuoksi hän aikoi salata osoitteensa.
Hakkarainen meni kihloihin hondurasilaisen Stephanie Orantesin kanssa joulukuussa 2019. Kihlaus purkautui kesäkuussa 2020.
Hakkarainen on asunut marraskuusta 2020 lähtien Hondurasin San Pedro Sulassa ja seurustellut sikäläisen hammas- ja eläinlääkäri Larizan kanssa.
Tiikerilapamonni
Tiikerilapamonni (Pseudoplatystoma fasciatum) on Amazonin jokialueella elävä runsaslajisen antennimonnien (Pimelodidae) heimon edustaja. Sen kuono on päältä litteä, ja suun ympärillä on viiksisäikeitä, joista kaksi on erityisen pitkiä. Hoikka ruumis on mustaraidallinen, mistä lajin nimikin on peräisin, ja kuono ja evät ovat täplikkäät. Tiikerilapamonni on kotiseuduillaan suosittu ruokakala. Sitä pidetään myös joskus todella suurissa akvaarioissa.
Ravinto
Tiikerilapamonnin tiedetään olevan pohjakala, joka etsii viiksisäikeidensä avulla pohjasta selkärangattomia ja pikkukaloja. Syötyään kunnolla se sulattelee ruokaansa muutaman päivän ajan. Toisin kuin monet muut heimonsa lajit, se ei näytä syövän lainkaan kasviperäistä ravintoa, kuten puista putoavia siemeniä.
Washington Stecanela Cerqueira
Washington Stecanela Cerqueira (s. 1. huhtikuuta 1975 Brasília) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Washington debytoi Brasilian maajoukkueessa 2001. Hän on pelannut yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Ivan Kolev
Ivan Kolev on seuraavien henkilöiden nimi:
Cata Mansikka-aho
Cata Mansikka-aho on suomalainen laulaja ja laulunkirjoittaja.