cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varjojen kätkö
Varjo-sarja
Sarjan kirjojen kansikuvat ovat Maria Gripen aviomiehen Harald Gripen käsialaa.
Juoni
Varsinaisia tapahtumia kirjassa on verkkaisesti, Carolinin itsetutkiskelua on paljon. Hän miettii että hänen mahdollisella sisarpuolellaan Bertalla on sielunelämä hallinnassa, toisin kuin hänellä. Bertan elämä tuntuu selvältä, Carolinilla on paljon mietittävää omassaan. Mielessään ja sydämessään hän on isänsä löytänyt, Bertan isän. Carolinia kuitenkin kaihertaa se, että todellisessa maailmassa asiat eivät ole menneet kuten hän on niiden mielessään kuvitellut sujuvan.
Myös äiti on löytynyt jälleen, vaikka tämän sanottiin kuolleen. Carolinin äiti on tehnyt elämässään valintoja ja ratkaisuja, jotka vaikuttavat pakenemiselta. Ja ehkä äiti onkin paennut. Mutta voiko asioita vielä korjata? Aluksi äiti ja Carolin asuvat Tukholmassa äidin asunnossa. Carolin iloitsee elämästä äidin kanssa. Äiti kuitenkin palaa Rosengåvan linnaan, sillä hänen on tutustuttava uudelleen myös Rosildaan ja Arildiin. Äiti on hyvin epävarma, sillä hänen aikoja sitten tekemänsä ratkaisut lasten suhteen painavat hänen mieltään. Voiko saada anteeksi, kun on lähtenyt pois? Ja kun äiti keskittyy Rosengåvaan, tuntee Carolin itsensä hylätyksi jälleen. Etenkin kun Berta kutsutaan linnaan ilman Carolinia. Vaikka saisi asua äidin asunnossa, on Carolinin pakko muuttaa omilleen.
Carolin kirjoittelee kirjeitä "toiselle minälleen" Sagalle ottaakseen itsestään ja minuutensa eri puolista selvää. Samalla hän kirjoittaa elämäänsä liittyviä dialogeja, joista lopulta muodostuu kuin elokuvan käsikirjoitus. Harmi vain, että eletään yhä mykkäelokuvan aikaa: elokuvissa ei ollut ääniraitaa ennen 1920-luvun loppua.
David ja Åke
Carolinilla on uusia ihmissuhteita: opiskelijatoveri David on häneen rakastunut. Carolin ei silti kaipaa Davidin ihailua, hän haluaa mieluummin tutustua itseensä. David ei ota uskoakseen, hän päivystää Carolinin asunnon ulkopuolella tai milloin missäkin, ihan nauttii rakkaudessa riutuvan, torjutun kosijan roolista. Elokuussa 1914 Saksa julistaa Venäjälle sodan, ja pian alkaa maailmansota. Sen vaikutukset koskettavat myös tukholmalaisia. On levotonta. Carolin etsii rauhaa hautausmaalta. Hautausmaalla tulee usein vastaan joku nuorukainen, jolla on erikoiset silmät. Carolin kaipaisi Davidia ystäväksi, mutta koska viimeisen vuosikurssin opiskelija on käynyt ärsyttävästi palvomaan Carolinia, Carolin harkitsee josko kutsuisi luokseen luokkatoverinsa Ingeborgin, jota ei vielä juurikaan edes tunne – tutustuminenhan juuri on mielenkiintoista. Carolin saa Davidilta taas rakkauskirjeen; sen tuo hänelle pikkuinen poika, Åke. Carolin tarjoaa Åkelle maitoa ja korppuja, pikkupoika näyttää olevan puutteellisista oloista.
Aavemainen valokuva
Joulu lähestyy, eikä Carolinilla ole riittävästi kynttilöitä. Niitä pitäisi kuitenkin olla äidin asunnossa Swedenborgin kadulla, jossa Carolin ei ole ollut sitten äidin lähdön. Kynttilöitä ei tunnu löytyvän. Sen sijaan Carolin löytää kirstun, jossa on valokuvia. Tyttö hätkähtää, koska yhdestä vanhasta kuvasta "tuijottaa hänen tuskaisa silmäparinsa": mutta ei kuvassa voi olla Carolin itse. Eikä se ole äitikään. Naisesta on muitakin kuvia, mutta aavemaisesti kuvasta toiseen, vaikka aikaa kuluu, nainen pysyy samannäköisenä. Tuon kuvien naisen täytyy olla hänen äitinsä äiti, Clara de Leto, ihminen josta ei ole hyvää sanaa kuultu. Äidinäiti itsekyydellään ja oikuttelullaan pilasi Lydian lapsuuden, vaikeutti avioliittoa, ja vielä kuolemansa jälkeen kummittelemalla onnistui tuhoamaan tyttären avioliiton ja suhteen lapsiin. Ja sen seurauksena Lydia yritti itsemurhaa.
Ingeborg ja Åken perhe
Kun ihan lähellä joulua Carolin käy äidin asunnossa uudestaan, kynttilätkin löytyvät. Nyt hän huomaa myös äitinsä isän kuvat. Varhain kuollut isoisä vaikuttaa lempeältä ja rakastavalta. Carolin ei lähde jouluksi Rosengåvan linnaan, kuin mielenosoituksena hän pysyttelee poissa. Hän aikoo viettää joulun yksin, ostaa lahjankin itselleen. Lahjanhakureissulla hän törmää luokkatoveriinsa Ingeborgiin. He menevät kauppaan yhdessä, ostavat lahjat toisilleen eikä itselleen. Jouluaattona Ingeborgilta tulee kirje. Hän ottaisi sittenkin mieluummin oman lahjansa. Jos Carolinille vaihto sopii, hän tulee käymään. Ingeborg ja Carolin viihtyvät erinomaisesti yhdessä. Tulee kuitenkin outo hetki, kun Ingeborg katselee kuvia, jotka Carolin on nostanut lipaston päälle. Ingeborg hätkähtää Bertan kuvaa, mutta on pian sen jälkeen melkeinpä välinpitämätön.
Carolin tutustuu Ingeborgiin yhä paremmin, vaikka toinen välttelee kertomasta itsestään Carolinille. Carolinia kiinnostaa myös lehdessä nähty ilmoitus: ostetaan elokuvakäsikirjoituksia. Erään kerran Ingeborgin luota palatessa Carolin huomaa taas pikkupoika Åken, joka tuntuu olevan perin köyhistä oloista. Yhdessä Ingeborgin kanssa Carolin päättää selvittää missä poika asuu ja mitä hänen eteensä voisi tehdä. Käy ilmi että pojalla on hoidettavana Tyra-vauva, äiti Greta on töissä kapakassa. Gretan elämää riivaa naisen oma isä, joka juovuspäissään riehuu ja uhkailee. Tytöt onnistuvat luomaan Åken äitiin luottamuksellisen suhteen, ja he yrittävät kohentaa leskeksi jääneen naisen ja hänen lastensa elämää.
Tuntematon ilmaantuu jälleen
Ingeborg on hartaan uskonnollinen. Carolin käy hänen kanssaan kirkossa, vaikkei koe sitä omaksi paikakseen. Hän käyttää aikaansa muita tarkkailemalla. Mutta yllättäen hän onkin itse toistuvasti tarkkailun kohde: Häntä katselee nuori mies, jonka Carolin muistaa tavanneensa hautausmaalla; Tuntematon jolla on erikoiset silmät. Mies tuntuu haluavan olla Carolinin lähellä. Carolin taas on vaivautunut, kun mies putkahtelee hänen tielleen milloin missäkin. Sattumalta Carolin utelee Ingeborgilta rakkauden asioista. Ystävä tahtoo vaieta aiheesta. Carolin huomaa että tätä painaa joku asia, hän salaa jotakin. Asia ei tunnu selviävän, Ingeborg ei halua puhua. Kun toveri taas kerran katselee Bertan kuvaa, Carolin ajattelee että ystävä on mustasukkainen Bertalle.
Carolin alkaa harjoitella Orleansin Neitsyen pääosaan. Pääsiäisen lähestyessä äiti jälleen houkuttelee Carolinia Rosengåvaan. Carolinia jännittää kohdata sisaruksensa. He ovat tuttuja, mutta sisarussuhde on uusi. Uutta on sekin, että Carolin tulisi linnaan omana itsenään – ei nuorukaiseksi pukeutuneena. Carolin matkustaa junalla, ja siellä hän huomaa taas tuon miehen, Tuntemattoman, jolla on erikoiset silmät. Ennen junamatkan alkua David on asemalla, suuri ämpäri ruusuja mukanaan. Carolin ihmettelee, eihän hän junassa ruusuilla mitään tee. David ei anna periksi, mutta Carolin ei yllä ottamaan ruusuja. Yllättäen tuo Tuntematon nuori mies tulee avuksi ja kurottaa ruusut junaan Carolinin puolesta. Nyt Carolin tuumii, ettei mies ole hassummannäköinen. Tutultakin mies näyttää, mutta Carolin ei käsitä missä on miehen sitten tavannut ennen Tukholmaa. Ravintolavaunussa mies "tuppautuu" seuraan, ja se ärsyttää Carolinia. Sitten tapahtuu jotain outoa: Mies ojentaa Carolinille kirjainlukon, jonka tyttö osti itselleen joululahjaksi. Kukaan muu ei tiedä kirjainyhdistelmää, jolla lukko aukeaa. Mutta miespä osaa lukon avata. Koodi on ADAM.
Berta pitkästä aikaa, Åken perhe pulassa
Junamatkan jälkeen Berta ja Carolin kohtaavat. He juttelevat pitkään, vaikka aluksi Carolin pelkää että he ovat etääntyneet toisistaan. Käy ilmi että Carolinilla on kaupungissa ystävä, mutta Carolin on luvannut olla mainitsematta Ingeborgia nimeltä, ystävän toiveesta. Berta paljastaa että Arild on hänen paras ystävänsä, he ovat kirjeenvaihdossa. Lopulta Carolin ei sittenkään tule linnaan, vaikka Berta sinne menee. Kaupungissa Carolin lähtee käymään Åken perheen luona, mutta perillä odottavat rikotut paikat. Vaikka Gerda ja lapset tyttöjen avulla muuttivat eri paikkaan, on Gerdan isä löytänyt heidät ja kännipäissään rikkonut paikat. Carolin vie perheen kotiinsa, mutta Ingeborg vaatii että perhe tulee hänen luokseen, koska hänellä on isompi asunto. Carolin keskittyy näytelmäroolin sisään pääsemiseen, ja miettii samalla taas omaa perhettään.
Yllätys oven takana
Carolin odottaa Gerdaa ja lapsia luokseen, mutta ovelle koputetaan etuajassa: siellä ovat yllättäen äiti ja Rosilda. Carolin on hetken pois tolaltaan. Sitten Gerda tulee lapsineen, ja Åke tahtoo kahvia. Carolinin äiti on ensin varautunut, mutta Rosilda ja Åke helpottavat kaikkia sopeutumaan toisiinsa. Sitten eteen tulee pulma: Gerdan täytyy lähteä töihin, lapset jäävät Carolinille, mutta äiti ja Rosilda luulivat että Carolin voisi tulla heidän mukanaan äidin asunnolle. Rosilda ehdottaa, että Carolin ja lapset tulevat heidän kanssaan, ja Gerda töiden jälkeen saa nukkua rauhassa Carolinin asunnossa. Carolin pitää siitä millainen hänen äitinsä on, kun he kaikki leikkivät lasten kanssa äidin huoneistossa. Lapset käyvät nukkumaan, ja taas on jotenkin vaikea olla ja puhua. Äiti vetäytyy iltatoimiin, lopulta Carolin ja Rosilda pystyvät puhumaan asioistaan. Sitten he puhuvat Rosildan isästä, ja äiti kuulee sen. Rosildan on pakko kertoa, että hän ja hänen veljensä Arild eivät ole kertoneet äidille totuutta. Kaksosten toisessa Balkanin sodassa, Adrianopolin taistelussa kadonnut isä Maximillian ei olekaan kuollut, hän elää. Äiti järkyttyy. Onhan hänenkin luultu aikoinaan kuolleen, eikä aviomies tiedä että vaimo elää. Vasta tuntien päästä Lydia pystyy puhumaan, ja hän toteaa ettei aio tällä kertaa paeta – jos mies haluaa hänet nähdä. Toisaalta Carolin oivaltaa, että hän on nyt taas ulkopuolinen. Eräänä iltana Gerda tulee itkien kertomaan, että hänen isänsä on keksinyt, että he asuvat Ingeborgin luona. Hänen pitäisi päästä kaupungista pois, mutta ei ole paikkaa minne mennä. Kun Lydia kuulee asioista, hän keskittää kaiken tarmonsa pikkuperheen olojen parantamiseen: Heille on kyllä paikka maalla, Rosengåvan linnan tiluksilla.
Kun Åke perheineen on poissa, Carolinille tulee ikävä. Sitten hän huomaa, että voi nyt kaikin voimin keskittyä Orleansin Netsyt -näytelmän pääosaan. Johannan (Jeanne d'Arc ruotsiksi) rooli on vaikea. Sitten Carolin kohtaa, sattumalta, Tuntemattoman jälleen. Mies ei ole tuntevinaan Carolinia. Kun mies tuijotteli häntä kirkossa ja he sitten kohtasivat hautausmaalla, Carolin käski miehen jättää hänet rauhaan. Nyt mies siirtyy kadun toiselle puolelle, jos näkee Carolinin ajoissa. Ja he näkevät toisiaan jatkuvasti, sattumalta.
Ingeborgin salaisuus
Ingeborg ja Carolin ovat joutua riitoihin. Carolin ei keksi mikä epäsovun varsinainen syy on, mutta kun hän miettii asiaa, on Bertan nimen mainitseminen kohta, jonka jälkeen Ingeborgin käytös muuttuu. Ensin tyttö lainaa Carolinille kirjan, mutta viekin sen sitten vähän töykeästi mennessään. Seuraavana päivänä Carolin menee ystävänsä luo, vain ottaakseen hänen hyllystään sen saman kirjan, Ellen Keyn Elämän suuntaviivoja -kirjan ensimmäisen osan Rakkaus ja avioliitto. Kirja ei Carolinia niin kiinnosta, mutta kun hän kotona pitelee sitä, sen välistä tippuukin avattu kirje. Se on osoitettu Ingeborgille siihen kaupunkiin, jossa Bertakin asuu. Kuoren käsiala on Bertan! Carolin on tuohtunut, kun Ingeborg ei ole kertonut tuntevansa Bertan. Muutaman päivän hän vihoittelee, sitten Ingeborg tulee hänen luokseen. Lopultakin selviää miksi Ingeborg katosi niin äkkiä Bertan elämästä, mitä hänelle tapahtui.
Lehtijuttu, salaperäinen valo
Carolin ja Ingeborg ovat jo kauan olleet naisten äänioikeuden kannattajia. Nyt he seuraavat kiihkeästi naisten rauhanliikkeen toimintaa. Huhti-toukokuussa 1915 Haagissa pidettiin Kansainvälinen naistenkongressi, jonka kokousselostuksia ystävykset seuraavat. Eräänä päivänä Ingeborg pyytää Carolinia vilkaisemaan lehdestä jotakin aiheeseen liittyvää. Mutta Carolin huomaakin jutun, jossa kerrotaan Maximillian Falck af Stenstiernan olevan paluumatkalla kotiin. Lehti kertoo lyhyesti mitä Rosildan ja Arildin isälle on tapahtunut. Myöhemmin kun tytöt ovat iltakävelyllä ja kulkevat Carolinin äidin asunnon ohitse, Carolin huomaa että asunnossa on valot päällä. Kun tytöt lähtevät tahoilleen, käy Carolin hakemassa kotoaan äidin avaimen. Mutta nyt valo ei pala. Ehkä hän näki omiaan?
Ensi-ilta ja Norjan matka
Toukokuun lopussa 1915 Carolin esiintyy Orleansin Neitsyen ensi-illassa. Melkein kaikki Carolinin rakkaat ovat tulleet esitystä katsomaan: äiti, Arild, Ingeborg, isä ja Berta. Vain Rosilda puuttuu, hän on kotona isänsä luona. Sen sijaan tuo Tuntematon nuorukainen on paikalla hänkin. Arild ja Ingeborg kohtaavat ohimennen. Sitten Ingeborg ja Berta kohtaavat. Carolin menestyy hyvin, mutta säntää esityksen jälkeen pukuhuoneisiin. Tuntematon odottaa portaissa ja ojentaa kukkaa, Carolin karkaa. Seuraavaksi vastassa on isä kukkien kanssa. Mutta Carolin ei tahdo tavata ketään, hän lähtee välittömästi kotiinsa. Kotiin Carolin saa valtavasti kukkia ja kirjeitä. Yksi niistä on Carl Vilhelmiltä; se on isä. Isä sanoo että piti Carolinin roolihahmon uteliaista silmistä. Kun Carolin katsoo peiliin, hänkin huomaa ne nyt. Huomaa perineensä isän silmät, eikä Clara de Leton, tuon ikävänpuoleisen isoäidin silmiä. Äidiltäkin on kirje. Äiti onnittelee mutta murehtii tekojaan ja pohtii matkustaisiko Norjaan, että olisi poissa tieltä nyt, kun Maximillian on palannut. Ja myöhemmin kun Carolin käy äidin luona, äiti ehdottaa että Carolin lähtisi hänen mukanaan reissuun. Carolin tulee lupautuneeksi. Äiti kuitenkin tuntuu viivyttelevän matkaa, valmistelee ja varmistelee. Juuri ennen Kristianiaan lähtöä Carolin lähtee Ingeborgia tapaamaan. Äiti hermostuu kun tytärtä ei kuulu takaisin. Ovikello soi ja tulija on joku vieras. Äiti kätkee kasvot käsiinsä ja odottaa huonoja uutisia. Mutta tulija ei ole poliisi, joka toisi sanan sairaalasta, vaan se on Maximillian.
Rakkauksia
Carolinilta jää Norjan matka tekemättä, sillä äiti päättää lopulta pitkän jahkailun jälkeen lähteä yhdessä Maximillianin kanssa Rosengåvaan, jotta he voivat opetella tuntemaan toisensa uudestaan. Samalla Carolin kokee menettävänsä lopullisesti äitinsä Idan. Mutta uutta on tiedossa: elokuvayhtiö on kiinnostunut Caroliniin – eli Carl Jakobssoniin – elokuvakäsikirjoituksesta. Carolinin täytyy jälleen pukeutua nuorukaiseksi. Ja sopimus syntyy, jopa miespääosasta. Sitten hänen täytyy taas ihmetellä mihin tuli ryhtyneeksi ja kuinka tässä nyt näin kävi. Hänen pitäisi esittää Tuntematonta, eikä hän edes tiedä miltä mies oikeastaan näyttää. Ehkä hän luo tästä oman versionsa. Tätä tuumiessaan Carolin poikkeaa miesten vaatehtimoon. Ja törmää siellä isänsä asioilla liikkuvaan Arildiin. Tätä kohtaamista Carolin on pelännyt. Hän loukkasi Arildia syvästi esittämällä poikaa, vaikka Berta alun alkaen siitä Carolinia varoitti. Mutta Arild on hyväntuulinen ja rento, ei vihainen, eikä lainkaan aran ahdistunut ja uneksiva nuorukainen niin kuin aiemmin. Illemmalla Ingeborg on Carolinilla kylässä, kun Arild tulee vieraisille. Sattumalta Carolin katselee peiliin ja näkee sitä kautta veljensä ja ystävänsä. Ja saa todistaa parin välistä kemiaa. Mutta itse hän ei toivo rakastuvansa. Carolinin alter ego Saga on kuitenkin toista mieltä. Saga paljastaa Carolinille missä hän on aiemmin tavannut tuon Tuntemattoman, nuorukaisen jonka nimi on Adam, nuorukaisen jolla on erikoiset silmät. Ehkäpä Carolinin on aika vihdoin tutustua koko mieheen.
Sarjan teemat
Sarjan teemat jatkuvat nyt "aikusemmalla" tasolla. Carolin pohtii ihmissuhteita, sukulaisuutta, kaipuuta, rakkautta, ihmisten vastuuta ja sen pakenemista, kohtaloita, hyväksytyksi tulemista, minuuden löytämistä ja jonkin verran edelleen myös ihmisyyttä ja sukupuolta – oikeutta olla oma itsensä sukupuolesta riippumatta. Elämässä tuntuu yhtä aikaa sekä löytyvän kadonneita ihmisiä ja ihmissuhteita, että mahdollisesti katoavan myös jo olemassa olevia siteitä. Jos ihminen ei tunne omaa alkuperäänsä, hän joutuu pohtimaan enemmän myös sitä kuka oikeastaan on. Tai jos sukulainen on esimerkiksi epätasapainoiseksi tiedetty ja on traumatisoinut läheisiään, niin kuinka pitkälle jälkipolviin tuo epätasapaino ulottuu? Periytyykö epävakaa persoonallisuus tai voiko tehdä omia valintoja elämässä ilman rasitteita, voiko traumoista päästä lopulta ylitse?
Britannian Grand Prix 1973
Britannian Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. heinäkuuta 1973 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti Peter Revson, jolle voitto oli kauden ja koko uran ensimmäinen. thumb|right|200px|Kilpailun pääsylippu
Kultainen temppeli
Kultainen temppeli eli Harmandir Sahib on sikhien pyhin temppeli eli gurdwara Amritsarin kaupungissa Intian Punjabin osavaltiossa. Ensimmäisen temppelin rakennutti Guru Arjan vuonna 1601, mutta nykyinen temppeli on peräisin Randžit Singhin valtakaudelta vuodelta 1830. Etenkin ulkomailla käytetyn nimensä "Kultainen temppeli" rakennus on saanut temppelin yläosien kultauksen mukaan.
Temppeli
thumb|vasen|Sikhiläinen pyhiinvaeltaja ja Kultainen temppeli. thumb|vasen|Temppelin sisätilojen kultauksia. Kultainen temppeli eli gurdwara sijaitsee Intian Punjabin osavaltiossa Amritsarin kaupungissa. Temppeli on sikhien pyhin temppeli. Temppeli on rakennettu sitä ympäröivän tekojärven keskelle. Temppelin ohella tekojärven tai altaan ympärillä on muita sikheille tärkeitä rakennuksia, kuten Akhal Takhat, sekä vierailijoille tarkoitettu keittiö ja ruokasali. Temppeli on kolmikerroksinen ja rakennettu valkoisesta marmorista. Nimensä se on saanut kullalla silatusta yläosastaan. Temppelin tyyli edustaa suurmogulien ja rajasthanilaista arkkitehtuuria. Temppelille saavutaan kellotornirakennukselta, jonne tyypillisesti jätetään kengät, sukat ja mahdolliset nautintoaineet kuten tupakka. Temppelialueelle tulijoiden tulee myös peittää päänsä. Järven poikki temppelille johtaa marmorinen silta. Temppelillä on neljä sisäänkäyntiä sen neljällä eri puolella, minkä on tarkoitus kuvastaa sikhien uskoa tasa-arvoisuuteen. Temppelillä voivat vierailla minkä tahansa uskon edustajat. Sikhiläisyyteen ei kuulu varsinaisia temppeliseremonioita, eikä omaa papistoaan. Sen sijaan temppelin sisällä lausutaan säkeitä pyhästä kirjasta Guru Granth Sahib. Temppelillä oleva kirja on kultaisella alustalla, jonne se kannetaan joka päivä omasta temppelistään. Iltaisin kirja viedään takaisin. Temppelin toisessa kerroksessa on kävijöille avoin parvi ja katolla gurujen pavilijonki.
Pyhiinvaellukset eivät ole varsinaisesti sikhiläisyydessä vaadittu teko, mutta Kultaisella temppelillä käy silti vuosittain noin 30 miljoonaa pyhiinvaeltajaa.
Historia
thumb|[[Randžit Singh Kultaisella temppelillä.]] thumb|Valokuvassa vuodelta 1880. Ennen varsinaisen Kultaisen temppelin perustamista sen paikalla sijaitsi vesiallas, joka tunnettiin ihmeitätekevästä vaikutuksestaan. Näistä tarinoista kuuli sikhien neljäs suuri opettaja eli Guru Ram Das. Hän päätti laajentaa allasta vuonna 1577 ja antoi sille nimen "Kuolemattomuuden nektarin allas". Ram Dasin seuraaja Guru Arjan teki uusia laajennustöitä ja samalla rakennettiin altaan keskelle sen ensimmäinen temppeli. Ensimmäinen temppeli oli valmistunut vuonna 1601. Sikhien pyhä kirja Adi Granth tuotiin temppelille vuonna 1604. Ensimmäinen temppeli tuhoutui afgaanien hyökkäyksissä 1700-luvulla. Nykyinen Kultainen temppeli on peräisin 1800-luvulta. Kultaisen temppelin rakennutti sikhihallitsija Randžit Singh, joka tunnettiin myös lempinimellä "Punjabin leijona". Uuden temppelin rakennustyöt valmistuivat vuonna 1830. Nimensä Kultainen temppeli sai temppelin yläosien kultasilauksesta. Ranžit Singh oli lahjoittanut temppelille kultausta varten 100 kiloa kultaa.
Maaliskuussa 1984 temppelin valtasivat Jarnail Singh Bhindranwalen johtama radikaalin sikhiläisen liikkeen kannattajat. Liikkeen jäsenet ajoivat sikhien itsenäisen valtion eli Khalistanin perustamista. Kesäkuussa Intian tuolloin pääministeri Indira Gandhi määräsi Intian armeijan valtaamaan temppelialue takaisin niin sanotussa operaatiossa Sininen tähti (Blue Star). Intian mukaan ankarissa taisteluissa kuoli noin 400 henkilöä, joskin sikhien mukaan määrä oli huomattavasti suurempi. Hyökkäys sikhien pyhimpään temppeliin herätti myös ankaraa arvostelua. Itse Kultainen temppeli kärsi joitakin vahinkoja luodeista.
Hiukkassäteily
Hiukkassäteily koostuu subatomisista hiukkasista, joilla on massa ja liike-energiaa. Hiukkassäteily syntyy radioaktiivisen hajoamisen seurauksena atomin ytimessä. Se voi koostua esimerkiksi alfasäteilystä, beetasäteilystä, neutroneista, positroneista tai neutriinoista. Esimerkiksi aurinkotuuli on Auringosta Maahan saapuvaa hiukkassäteilyä. Hiukkassäteily vaikuttaa sähköisiin palveluihin sekä maan päällä eläviin olentoihin.
Sandra Nováková
pienoiskuva|Sandra Nováková, 2014 Sandra Nováková (s. 15. huhtikuuta 1982 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen näyttelijä.
Maailmankaikkeuden elämäkerta
Maailmankaikkeuden elämäkerta: Ikuisuuden fysiikkaa on vuonna 1999 ilmestynyt Fred Adamsin ja Greg Laughlinin kirja kosmologiasta. Teoksen on julkaissut suomeksi Like vuonna 2002 J. Pekka Mäkelän suomennoksena.
Spanish Fly
Spanish Fly on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Van Halenin kappale Van Halen II -albumilta. Koko kappale on pelkkää kitaristi Eddie Van Halenin nailonkielisellä akustisella kitaralla soittamaa sooloa raidan alussa kuuluvaa, todennäköisesti Eddien omasta suusta kuuluvaa murahdusmaista ääntä lukuun ottamatta. Kappaleen pituus on vain 58 sekuntia.
Soolo on hyvin espanjalaisvaikutteinen, joka kuuluu flamencomaisessa kitarasoundissa. Eddie Van Halen soittaa lähes aina osan kappaleesta yhtyeen keikoilla oman kitarasoolo-osionsa aikana. Kappaleessa on paljon samoja piirteitä kuin Van Halenin ensimmäisellä albumilla (1978) olevassa kitaransoittoa mullistaneessa Eruption-kappaleessa. Kappaletta voikin luonnehtia akustiseksi sovitukseksi kappaleesta.
Periklís Iakovákis
Periklís Iakovákis (, s. 24. maaliskuuta 1979 Patras, Kreikka) on kreikkalainen 400 metrin aitajuoksija.
Iakovákis voitti 1997 Ljubljanan nuorten EM-kilpailuissa hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 46,68 ja 1998 Annecyn nuorten MM-kilpailuissa kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 49,82. Seuraavana vuonna hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa 400 metrin välierissä ajalla 47,23 ja Sevillan ulkoratojen MM-kilpailuissa 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 49,53. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2001 hän voitti Välimeren kilpailuiden mestaruuden, mutta karsiutui Edmontonin MM-kilpailuissa välierissä ajalla 49,38. Kauden lopussa hän juoksi Universiadeissa neljänneksi ajalla 48,87.
Iakovákis sijoittui viidenneksi Münchenin EM-kilpailuissa 2002. Seuraavana vuonna hän juoksi toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-pronssia Pariisin MM-kilpailuissa ajalla 48,24. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudes. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui välierissä. Iakovákis voitti 2005 Euroopan cupin ykkösliigan, mutta karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Euroopan cupin ykkösliigan sekä Göteborgin EM-kilpailuissa EM-kultaa. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 47,92. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kuudes ja Pekingin olympiakisoissa 2008 kahdeksas. Hän oli viides sekä Berliinin MM-kisoissa 2009 ajalla 48,42 s että Barcelonan EM-kisoissa 2010 ajalla 49,38 s.
Iakovákis on voittanut Kreikan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1998–2012.
KISS – Maskin takaa
KISS – Maskin takaa on KISS-yhtyeen elämäkerta. Kirja käsittää yhtyeen historian perustamisvaiheista 2000-luvulle. Kirjassa on yhtyeen jäsenten ja taustavaikuttajien haastatteluita, täydellinen diskografia sekä muiden artistien ajatuksia yhtyeestä.
Suunvuoron saavat muiden muassa Alice Cooper, Lenny Kravitz, Ozzy Osbourne, Dimebag Darrell, Eddie Van Halen, George Harrison, Tommy Lee, Little Richard, Paul McCartney ja suomenkielisessä painoksessa muun muassa Mr. Lordi, Ville Valo, Jussi 69 ja Herra Ylppö.
Nimitykset
Jokaista yhtyeen alkuperäisjäsentä nimitetään kannessa eri nimillä kuin oikeasti ovat:
Bionicle
Bionicle oli Legon rakennussarja, jota ensisijaisesti markkinoitiin 8–16 vuotiaille. Ensimmäiset setit julkaistiin Euroopassa vuoden 2000 lopulla ja Amerikassa vuoden 2001 alussa. Aluksi Bionicle oli osa Legon Technic-rakennussarjaa, mutta eriytyi omaksi brändikseen vuonna 2002.
Bionicle-tuoteperheen oli alun perin kaavailtu kestämään 20 vuotta, mutta se kuitenkin päätettiin aikaisemmin vuonna 2010. Kuitenkin vuonna 2014 Lego ilmoitti käynnistävänsä sarjan uudelleen vuoden 2015 alussa.
Tuotteet
Sarjan teeman keskeisessä asemassa ovat erilaisia voimia antavat naamiot eli Kanohit, niitä käyttävät sankarihahmot sekä monet saaret, kylät ja kansat.
Yhdistelmät
Bionicle-figuurien erikoisuutena ja keräilyominaisuutena on, että tiettyjen hahmojen osat yhdistämällä voi rakentaa suurempia Bionicleja.
2001: Naamioiden metsästys
Kuusi Toaa saapui Mata Nuin saarelle taistelemaan pahaa Makutaa vastaan ja pelastamaan saaren. Ensin heidän piti löytää voimanaamioita, jotta he saisivat voimakkaammat kultaiset naamiot, joissa on suojaus-, levitaatio-, nopeus-, voima-, röntgenkatse- ja veden alla hengitysominaisuudet, kaikki samaan aikaan. Tehtävä ei ollut helppo, sillä Makutan Rahi-pedot yrittivät estää heitä. Rahit olivat esteenä ja Mata Nuin asukkaita piti puolustaa vaaroilta. Löydettyään naamiot he suuntasivat Kini-Nuille, missä Makuta oli. Toat muodostivat kaksi Toa Kaitaa: Tahu, Onua ja Pohatu muodostivat Akamain ja Lewa, Kopaka ja Gali Warihuan. He haastoivat mahtavat Manakset ja Makutan, mutta eivät saaneet tuhottua häntä kokonaan.
2002: Bohrok-laumat
Suuri taistelu Makutaa vastaan oli päättynyt, mutta taistelu herätti Bohrokit. Bohrokit olivat suuri uhka saarelle ja Toien piti löytää Kranoja, jotta he voisivat haastaa Bohrokit. Toat keräsivät kaikki Kranat ja löysivät maan alta suuret Exo-Toa -haarniskat. Toilla oli nyt valtavat voimat. He vangitsivat Cahdokin ja Gahdokin, jolloin Bohrokit oli voitettu. Toat putosivat sulaan protodemikseen ja muuttuivat Toa Nuviksi.
2003: Bohrok-Kalien hyökkäys ja Valon Naamio
Toat olivat muuttuneet Toa Nuviksi, mutta Bohrokien aikakausi ei ollut päättynyt. Cahdok ja Gahdok olivat lähettäneet kuusi erikoisbohrokia, Bohrok-Kalit, kostamaan Toille ja varastamaan heidän voimansa, jotta Cahdok ja Gahdok pääsisivät vapaaksi. Pitkän ja piinallisen sodan jälkeen Toat saivat kukistettua Bohrok-Kalit.
Esineoikeus
Esineoikeus on siviilioikeuden haara, jonka kohteena on irtaimia ja kiinteitä esineitä koskevien varallisuussuhteiden sääntely.
Bionicle
2003: Bohrok-Kalien hyökkäys ja Valon Naamio
Myöhemmin Matoranit Takua ja Jaller löysivät Valon naamion ja huhu Makutan palaamisesta levisi. Makuta oli lähettänyt Rahkshi-nimisiä olentoja etsimään Kanohi Avohkiita, valon naamiota. Jaller ja Takua lähtivät etsimään seitsemättä Toaa, joka voisi voittaa Makutan lopullisesti. Takua muuttui Takanuvaksi ja haastoi Makutan. He yhdistyivät edelleen Takutanuvaksi, joka aukaisi suuren portin, ja matoranit pääsivät takaisin Metru Nuille.
2004: Metru Nuin taru
Metru Nuilla kuusi valittua matorania muutetaan Toa-sotureiksi. Heidän oli opittava käyttämään uusia Toa-voimiaan ja löydettävä kuusi matorania, jotka tietävät missä tarunhohtoiset Mahtikiekot ovat. Kiekkoja tarvitaan Morbuzakh-kasvin pysäyttämiseen, jottei se tuhoa kaupunkia. Turaga Dumeksi naamioitunut Makuta väittää matoraneille valittujen olevan huijareita ja niiden olevan vastuussa Toa Lhikanin katoamisesta. Kuitenkin Makuta itse on syypää Toa Lhikanin häviämiseen. Hän lähettää Vahki-lainvalvojat toien perään samoin kuin voimakkaat pimeyden metsästäjät. Lopussa toat vangitsevat makutan protodermiksen sisään ja voittavat vahkit, Morbuzahkin ja pelastavat matoranit, jotka Makuta vangitsi säiliöihin. Tarina perustuu aikaan ennen Mata Nui -tarinoita.
Esineoikeus
Esineoikeus kuuluu eri oikeudenalojen systematiikassa siviili- eli yksityisoikeuteen ja sen sisällä varallisuusoikeuteen.
Tutkimusteemat
Esineoikeus tutkii ja selventää omistusoikeutta ja sen siirtämistä sääntelevien oikeussääntöjen merkitystä talousjärjestelmässä sekä yhteiskunnallisten tekijöiden vaikutuksia näiden säännösten sisältöön, mukaan lukien sääntöjen historiallinen kehitys yhteiskunnallisten tehtäviensä ja vaikutustensa valossa sekä varallisuusoikeuksien vaihdannan (omistusoikeuden muutoksen) suojajärjestelmät varallisuussuhteisiin liittyvässä täytäntöönpanossa.
Bionicle
2005: Varjojen Verkko
Toa Metrut ovat matkalla uuteen kotiin Mata Nuihin, kunnes he näkevät Metru Nuille tapahtuvan jotain outoa. Kaupunki on täynnä vihreitä verkkoja ja hyvin synkkä. Toa Metrujen on vietävä matoranit uuteen kotiin, mutta monta miljoonaa Visorak-nimistä hämähäkkimäistä olentoa sekä kaksi pahaa hallitsijaa, Sidorak ja Roodaka, vartioivat Colosseumia. Toa Metrut kaapataan ja heidät muutetaan Toa Hordikaksi: heistä tulee puoliksi Toia ja puoliksi Rahi-petoja. Heidän täytyy elää Hordikoina ja pelastaa matoranit ennen kuin he muuttuvat kokonaan pedoiksi. Tarina perustuu Metru Nuin ja Mata Nuin tarinoiden väliseen aikaan. Lopuksi Toat muuttuvat Turagoiksi ja löytävät uuden saaren matoraneille: Mata Nuin.
2006: Elämän naamio
Suuri Henki oli kuolemassa Makutan takia. Hänet voitaisiin pelastaa vain elämän naamiolla. Toa Nuvat lähtivät Voya Nuille etsimään naamiota, mutta Piraka-nimiset entiset Pimeyden metsästäjät vangitsivat heidät. Pirakat olivat ottaneet haltuunsa koko saaren ja orjuuttaneet kaikki matoranit mystisellä Antidermis-viruksella, joka on Pirakoiden Zamor-kuulissa.
Esineoikeus
Tutkimusteemat
Esineoikeuden mielenkiinnon kohteena ovat myös mm. seuraavat seikat:
Kirjallisuutta
Sachenrecht Property law Patrimoine (droit) Собственность
Bionicle
2006: Elämän naamio
Kuusi matorania Metru Nuilta lähti Nuvien perään, ja he muuttuivat Toa Inikoiksi Punaisen Tähden säteistä. Pirakat, apurinaan Brutaka, etsivät Elämän naamiota, tuota mystistä artefaktia, jonka käsiinsä saanut voi hallita elämän kiertokulkua. Inikoiden ja pirakoiden taistelu naamiosta alkoi. Toa Inikat ja pirakat päätyivät naamion etsinnässä lopulta Valmai-tulivuorelle, jossa he taistelivat erilaisten vartijoiden, ansojen ja lopulta toistensa läpi päästäkseen käsiksi naamioon. Elämän naamion viimeinen vartija Vezon pysäytti pirakoiden tien ratsunsa Fenrakkin kanssa. Pirakat voitettiin, mutta he selviytyvät hengissä.
Inikat taistelivat pitkän ja uuvuttavan taistelun melkein kuolematonta Vezonia ja hänen ratsuaan vastaan. Taistelussa Vezon ja Fenrakk putosivat laavaan. Inikat luulivat Vezonin kuolleen, mutta hän nousi laavan keskeltä uuden ratsunsa Kardas-lohikäärmeen selässä. Yhtäkkiä Vezonin niskassa kiinni ollut Elämän naamio paljasti, että se halusi uuden vartijan: Toa Inika Matoron. Vezon raivostui ja joutui raivonpuuskassaan Inikoiden vangitsemaksi. Matoro sai Elämän naamion hetkiseksi, kunnes se yhtäkkiä pakeni häneltä kohti merta.
2007: Elämän Naamio ja Mahri Nui
Elämän naamio uppoaa veteen, ja joutuu Mahri Nuin matoranien käsiin. Mahri Nui oli ennen osa Voya Nuita, kunnes irtosi, ja upposi aaltojen kanssa. Ignikan saapuminen houkuttelee Barrakit, kuusi pahaa mutanttia, Takadox, Kalmah, Ehlek, Pridak, Mantax ja Carapar, jotka uskovat palautuvansa aiempiin muotoihinsa sen avulla, ja auttavan heitä saadakseen takaisin voimansa. Inikat lähtevät Ignikan perään ja he muuttuvat Toa Mahreiksi.
2008: Elämän Naamio ja Karda Nui
Suuri henki Mata Nui on pelastettu kiitos, Matoron, joka uhrasi henkensä laittaessaan Elämän Naamion päähänsä. Toa Nuvat ovat liian pitkään Arthaktalla ja saavat yhteensopivat haarniskat ja heidät teleportattiin Karda Nuille, jossa he löytävät itsensä keskeltä mystistä luolaa. He jakautuvat kahteen tiimiin, Tahu, Onua ja Gali menevät Salaisuuksien Suolle, josta heidän pitäisi löytää Elämän Naamio, vaikka se on ilmassa. Lewa, Kopaka ja Pohatu yrittävät pysäyttää Makutat jotka ovat vallanneet juuri Karda Nuin. He huomaavat että Elämän Naamio on ilmassa ja aikovat hankkia sen. Vaikka Suuren Hengen Mata Nuin elämä on pelastettu, Henki on jäänyt vangiksi ikuiseen uneen.
Toa-soturit ovat varustautuneet muuntuvilla panssarisuojuksilla, aseilla ja naamioilla, jotka mukautuvat sankareiden kulloiseenkin ympäristöön. Soturit tarvitsevat kaikki keinot käyttöönsä, sillä Makuta-veljeskunnan voimakkaat ja lepakoita muistuttavat jäsenet ovat aloittaneet hyökkäyksen Karda Nuin Matoraneja vastaan. Vihollisen varjoimukkeet ovat jo muuttaneet monen Matoranin pahaksi.
Sekä Toa-soturien että heidän vihollistensa on liittouduttava Matoranien kanssa, jos he haluavat voittaa taistelun. Toa-soturit oppivat väärentämään kyläläisten välisen henkisen yhteyden ja hankkivat itselleen kyläläisten tiedot Karda Nuista ja uusien voimien vapauttamisesta Matoraneille. Makutat sokeutuivat energiasta, joka vapautui, kun Matoro asetti Elämän Naamion kasvoilleen ja Mata Nuin elämä palautui. Makutojen on luotettava pahoihin Matoraneihin "silminään". Siten myös Matoranit saavat uudet voimat käyttöönsä. Karda nuin viimeinen taistelu käydään "Salaisuuksien Suolla". Sen hetkisiä Toia ja Makutoita kutsutaan nimellä "Mistika".
2009: Glatorianit
Mata Nui herää unesta, mutta paha Makuta Teridax kaappaa Matoran-universumin vallan. Makuta karkottaa Mata Nuin Elämän Naamion sisällä avaruuteen, mutta naamio päättyy kuivalle aavikkoplaneetalle, jossa asuvat Agori-kyläläiset ja Glatorian-taistelijat.
2010: Stars
Lopulta Makuta päätyy Bara Magnalle. Mata Nui ja Teridax käyvät taistelun Bara Magnan herruudesta. Mata Nui voittaa, ja Matoran-universumin asukkaat pakenevat Bara Magnaan, jonka Mata Nui jälleenyhdisti viidakkoplaneetta Bota Magnan ja meriplaneetta Aqua Magnan kanssa Spherus Magnaksi. Mata Nuin henki jää Elämän Naamion sisään ja kertoo Toille, Matoraneille, Glatorianeille ja Agoreille, että näiden piti rakentaa tulevaisuutensa nyt omin käsin.
2015: Pyhät naamiot
Kauan sitten tarunomaisella Okoton saarella kaksi veljestä (Luomisen naamiota kantava Ekimu ja Hallinnan naamiota kantava Makuta) takoivat pyhät elementtinaamiot saaren kyläläisille. Ekimun naamiot saivat kuitenkin enemmän arvostusta, joten vastoin muinaista valaa Makuta takoi Päävoimanaamion. Naamio korruptoi Makutan ja hän alkoi tuhota saarta. Ekimu irrotti naamion hänen kasvoiltaan, mutta molemmat naamiontakojat vaipuivat loputtomaan uneen ja naamiot levisivät ympäri Okotoa, asettaen saaren suureen vaaraan. Juuri kun toivo oli katoamaisillaan, kuusi legendaarista sankaria ja pyhien elementtien mestaria, Toat, saapuvat saarelle, missä heidän täytyy Suojelijoiden (kylien vanhimpien) opastamina kohdata kyläläisiä uhkaavat pahat kallohämähäkit. Toat Tahu, Kopaka, Gali, Pohatu, Onua ja Lewa lähtevät etsimään kultaisia naamioita ja saatuaan ne haastavat Okoton muinaisessa naamiotekijöiden kaupungissa kallohämähäkkien herran. Sitten he kuulevat päässään Ekimun äänen, joka pyytää näitä etsimään kaupungista hänen leposijansa.
2001-2008
Toat ovat suuria sankareita Bionicle-tarinassa. He taistelevat pimeyttä vastaan ja pelastavat matoraneja. Jokaisella Toalla on oma elementti, luonnonvoima, jota hallita. Heillä on myös paljon aseita, jotka ovat käteviä taisteluissa. Heidän Kanohi-voimanaamionsa puolestaan antavat heille erityisiä kykyjä, jotka ovat osoittautuneet hyödyllisiksi.
Bionicle-sarjan tarinassa on Toien lisäksi muita järjestöjä. Makutan Veljeskunta on ilkeä suku, joka haluaa valtaa. Siihen kuuluu satoja Makutoja, joista tunnetuin, Teridax, halusi Valon Naamion.
Pimeyden Metsästäjät on järjestö, jossa Bionicle-maailman rikolliset ja palkkionmetsästäjät toimivat. He ovat olleet jo tuhansia vuosia sodassa Makuta-veljeskunnan kanssa. Metsästäjien johtajana on tuntematon olento, jota kutsutaan nimellä The Shadowed One. Hahmon voi rakentaa Keetongun (8755) ja Roodakan (8761) osista.
Jokaisella puolella on tärkeitä hahmoja, kuten myös tavallisen kansan, Matoranien, joukossa.
2009-2010
Glatorianit ovat Bara Magnalla asuvia sotureita. Ennen he toimivat areenataistelijoina, mutta nykyisin he muodostavat Yhdistyneiden kylien puolustusryhmän.
Bara Magna
Bara Magna on planeetta, jossa elää kuusi heimoa: Tuli, Vesi, Viidakko, Maa, Jää ja Kivi. Siellä myös sijaitsi suurkaupunki Atero, jossa pidettiin turnauksia. Planeetta tunnettiin Spherus Magnana, kunnes se hajosi kolmeen osaan. Suurin osa vedestä jäi Aqua Magnaan ja suurin osa kasveista Bota Magnaan. Bara Magna, palasista suurin, koostuu lähinnä aavikosta.
Mata Nui
Mata Nuin saari on nimetty Mata Nuin, Suuren Hengen, mukaan. Se oli paratiisi ennen kuin sinne saapui Makuta, joka petti veljensä ja saaren nimikkojumalan Mata Nuin. Mata Nuin saari oli Suuren Hengen Naamio. Saari syntyi Suuressa Mullistuksessa.
Saari tuhoutui, kun Suuri henki heräsi ja nousi ylös.
Metru Nui
Myöhemmin Toa Metrut, jotka muuttuivat myöhemmin Turagoiksi, pelastivat Matoranit ja toivat heidät Mata Nuille.
Voya Nui
Voya Nui oli osa Bionicle-manteretta, mutta irtosi noin tuhat vuotta sitten. Nyt Voya Nui ajelehtii irtonaisena. Saaren alla sijaitsee Mahri Nui.
Mahri Nui
Mahri Nui sijaitsee Voya Nuin alapuolella. Ignikan eli Elämän naamion pudotessa Voya Nuilta se päätyi vedenalaiseen Mahri Nuihin. Mahri Nuin lähellä sijaitsee Tyrmä. Mahri Nui oli ennen osa Voya Nuita, kunnes irtosi ja vajosi veden pohjaan.
"Tyrmä"
Tyrmä on vankila, jonne Botar tuomitsi rikollisia ikiajoiksi. Entiset Matoran-sisällissodan sotalordit, Barrakit, oli tuomittu sinne. Tyrmällä on kerran ollut vanginvartija nimeltä Hydraxon, mutta Takadox tappoi hänet ja Barrakit karkasivat. Hydraxon on kuitenkin saanut uuden elämän. Elämän Naamio muutti Dekarin uudeksi Hydraxoniksi. Myös Brutaka oli tuomittu Tyrmään. Hänet vapautettiin myöhemmin.
Karda Nui
Karda Nui on mystinen luola, jossa sijaitsee salaisuuksien suo. Luolaa ympyröi kilpi, joten mikään ei voi korjata sen vahinkoja. Salaisuuksien suolla ilma on sakeaa eikä siellä näe eteensä. Ylhäällä ilmassa näkee oikein hyvin. Täällä käydään taistelu universumin kohtalosta. Siellä Makutat ovat muuttaneet monta Av-Matorania Varjo-Matoraniksi.
Elokuvat
Elokuvia oli ensin kolme, sillä Lego-yhtiön ja Miramaxin sopimus koski vain kolmea elokuvaa, mutta Lego teki sopimuksen Universal Studios Home Entertainmentin kanssa, jolloin neljäs elokuva Bionicle: Legendan Paluu tehtiin.
Eino Karttunen
Eino Pentti August Karttunen (14. marraskuuta 1883 Rääkkylä – 1920) oli suomalainen kirjailija joka käytti nimimerkkiä Hypönniemi.
Anjou
pienoiskuva|Anjoun sijainti Ranskan kartalla Anjou on historiallinen maakunta Loiren laaksossa Länsi-Ranskassa. Se vastaa suunnilleen nykyistä Maine-et-Loiren departementtia. Maakunnan nimi tulee gallialaisesta Andecavi-heimosta.
pienoiskuva|vasen|upright|Anjoun vaakuna. Anjou sai kreivikunnan oikeudet 900-luvulla, herttuakunnan oikeudet vuonna 1360. Se kuului Englannin kuninkaalle 1154–1204 ennen joutumistaan Ranskalle.
Kuningas Ludvig IX antoi 1246 Anjoun herttuan arvon veljelleen Kaarlelle, josta tuli myöhemmin Napolin ja Sisilian kuningas Kaarle I. Anjoun suku hallitsi Napolia vuoteen 1435. Viimeinen Anjoun herttua kuoli 1481, ja Anjou palautui Ranskalle.
Anjoun suvun kuninkaat hallitsivat 1300-luvulla myös Puolaa ja Unkaria. Unkarissa ensimmäinen Anjoun suvun kuningas oli Kaarle Robert, Kaarle I:n pojanpojanpoika, joka hallitsi 1310–1342. Kaarle Robertin poika Ludvig tuli Unkarin kuninkaaksi isänsä kuoleman jälkeen ja nousi 1370 myös Puolan valtaistuimelle. Ludvigin kuoltua 1382 Puolan ja Unkarin personaaliunioni hajosi. Hänen tyttäristään Mariasta tuli Unkarin ja Jadwigasta Puolan kuningatar.
Espanjan Afrikan-armeija
thumb|Legioonalaiset esittelevät [[Berberit|berberien katkottuja päitä Rifin sodan aikana. Kuva vuodelta 1922.]] Afrikan-armeija (, myös Cuerpo de Ejército Marroquí eli Marokon-armeija) oli vuonna 1913 muodostettu espanjalainen armeija, joka toimi Espanjan Marokossa vuonna 1956 tapahtuneeseen Marokon itsenäistymiseen saakka. Armeija koostui Fuerzas Regulares Indígenas (Regulares) -joukoista sekä vuonna 1920 perustetusta Espanjan muukalaislegioonasta. Regulares oli paikallisista asukkaista värvätty joukko-osasto, jonka komentajat olivat espanjalaisia.
Sodat
Afrikan-armeija osallistui vuosina 1920–1926 Rifin sotaan, jota käytiin Espanjan alaisuudesta itsenäisiksi julistautuneiden berberien muodostamaa Rifin tasavaltaa vastaan. Vuonna 1934 kenraali Francisco Franco käytti Regulares-joukkoja emämaassa Asturian kaivoslakon veriseen tukahduttamiseen. Sen aikana sai surmansa yli 2 000 kaivostyöläistä.
Myöhemmin vuosina 1936–1939 armeija taisteli Espanjan sisällissodassa Francon johtamien kansallismielisten puolella toisen tasavallan hallitusta vastaan. Sodassa oli mukana yhteensä noin 63 000 Afrikan-armeijan sotilasta, jotka osallistuivat muun muassa Andalusian ja Extremaduran valloitukseen sekä Madridin piiritykseen. Sisällissodan aloittaneen sotilaskapinan käynnistivät Afrikan-armeijan upseerit Marokossa heinäkuussa 1936.
Lakkauttaminen
Marokon itsenäistymisen yhteydessä vuonna 1956 suurin osa Regulares-joukkojen paikallisista sotilaista siirtyi vastaperustetun Marokon kuninkaalliseen armeijaan. Espanjan hallintaan jääneissä Ceutan ja Melillan kaupungeissa on edelleen pieniä muukalaislegioonan ja Regularesin varuskuntia.
Frédéric Chopin
Frédéric François Chopin (alkuaan Fryderyk Franciszek Chopin; 1. maaliskuuta 1810 Żelazowa Wola – 17. lokakuuta 1849 Pariisi) oli puolalainen säveltäjä ja pianovirtuoosi. Hän oli yksi harvoista musiikin lapsineroista, ja lyhyen elämänsä aikana hän ehti säveltää runsaasti suosittuja pianosävellyksiä. Chopin omaksui ranskankielisen nimensä muuttaessaan Pariisiin 20-vuotiaana.
Nuoruus
Chopin syntyi Żelazowa Wolan kylässä noin 50 kilometriä Varsovasta länteen. Säveltäjän itsensä ja hänen perheensä mukaan hän syntyi 1. maaliskuuta 1810, mutta useita viikkoja myöhemmin tehdyn kastetodistuksen mukaan hän olisi syntynyt jo 22. helmikuuta. Hänen isänsä oli Puolaan vuonna 1787 muuttanut ranskalainen ja äiti puolalainen. Hänellä oli siihen aikaan yleisenä sairautena pidetty tuberkuloosi, johon hän myös kuoli.
Chopinin musikaalinen lahjakkuus tuli esiin jo hyvin varhain, ja häntä alettiin verrata Mozartiin. 7-vuotiaana hän oli säveltänyt kaksi poloneesia, ja hänestä tuli vieraileva lapsitähti Varsovan aristokraattisissa salongeissa. Lisäksi hän piti julkisia hyväntekeväisyyskonsertteja. Vuosina 1816–1822 hän sai ammattimaisia pianotunteja viulisti Vojtěch Živnyltä (1756–1842), kunnes oppilaan taidot ylittivät opettajansa. Tämän jälkeen häntä opasti urkujen soitossa pianisti ja Varsovan yliopiston professori Wilhelm Würfel.
Ura
Vuonna 1829 Chopin matkusti Wieniin ja Dresdeniin, joissa sai hyvät arvostelut julkisista esiintymisistään. Vuonna 1830 hän lähti uudelleen Wieniin ja sieltä Münchenin kautta Pariisiin, jossa vietti suurimman osan loppuelämästään. Puolan kapina vuonna 1830 epäonnistui, ja seuraavana vuonna Venäjä lakkautti Puolan autonomian, eikä säveltäjä enää koskaan palannut kotimaahansa.
Ensiesiintyminen Pariisissa 1830 oli suurmenestys. Chopinista tuli nopeasti suosittu pianonopettaja, ja hän pääsi mukaan seurapiireihin saaden ympärilleen ihailevien kuuluisuuksien joukon. Tätä kautta hän tutustui tunnettuihin kirjailijoihin. Vuonna 1831 Chopin aloitti ensimmäisten scherzojen ja balladien sekä ensimmäisen etydisarjan säveltämisen. Lisäksi hän sairastui tuberkuloosiin, jonka kanssa joutui taistelemaan lopun elämänsä. pienoiskuva|vasen|[[Eugène Delacroix, Frédéric Chopin, 1838.]] 1830-luvun alku ja puoliväli oli Chopinille tuottoisaa aikaa. Hän sai valmiiksi monet kuuluisimmista teoksistaan, jonka lisäksi hän saavutti konserteillaan kriitikoiden ja yleisön valtavan suosion. Vuoteen 1838 mennessä hänestä oli tullut kuuluisuus Pariisissa, ja hänen ystäväpiiriinsä kuului nyt myös oopperasäveltäjä Vincenzo Bellini, taidemaalari Eugène Delacroix, joka maalasi Chopinista muotokuvan, sekä säveltäjät Hector Berlioz, Franz Liszt ja Robert Schumann. Vaikka Chopin ajoittain kritisoi kolmen viimeksi mainitun säveltäjän musiikkia, hän myös ihaili heitä ja omisti osan sävellyksistään heille.
George Sand
Vuonna 1836 Chopin meni salaa kihloihin 17-vuotiaan puolalaistytön Maria Wodzińskan kanssa, mutta kihlaus purettiin pian. Samana vuonna säveltäjä tapasi eräissä juhlissa kirjailija Amandine-Aurore-Lucile Dupinin (1804–1876), joka tunnetaan paremmin salanimellä George Sand. Sandin mukaan Chopin oli aseksuaalinen, mutta heidän suhteensa kesti seuraavat yksitoista vuotta.
Tavallisesti pariskunta vietti talvet Pariisissa ja kesät Sandin maatilalla Nohant-Vicissa Keski-Ranskassa, jossa säveltäjä sai valmiiksi monet teoksistaan. Chopin kuitenkin sairastui vähitellen tuberkuloosiin, jonka ensimmäisten oireiden ilmaannuttua he matkustivat Mallorcalle talveksi 1838–1839. Talvesta tuli kuitenkin onneton ja monien vaikeuksien sävyttämä. He joutuivat asumaan lämmittämättömissä talonpoikaismajoissa ja silloin hylätyssä Valldemossan luostarissa, ja lisäksi Chopinilla oli suuria vaikeuksia saada piano Pariisista asti kuljetetuksi luostariin. Säveltäjän epätoivo kuvastuu 24 preludissa (opus 28), jotka hän sävelsi suurelta osin Mallorcan-matkan aikana. Sää oli pahentanut Chopinin kroonista keuhkotautia niin, että pelastaakseen henkensä hänen ja Sandin oli pakko palata Pariisiin. Chopin ei koskaan toipunut täysin kyseisen talven aiheuttamista rasituksista.
Viimeiset vuodet
pienoiskuva|Chopinin hauta. Frédéric Chopin ja George Sand pysyivät yhdessä aina vuoteen 1847 saakka, jolloin he erosivat Sandin lapsista johtuneiden kiistojen vuoksi. Terveydentilansa rapistuessakin Chopin pystyi yhä säveltämään, ja hän keskittyi nyt masurkoihin ja nokturnoihin. Viimeisen teoksensa, f-molli-masurkan, hän sai valmiiksi vuonna 1849.
Chopin kuoli 17. lokakuuta vuonna 1849, ja viralliseksi kuolinsyyksi ilmoitettiin tuberkuloosi. Ruumiinavauksessa löydettiin lisäksi merkkejä muista keuhkosairauksista, kuten kystisestä fibroosista ja emfyseemasta. Chopin kärsi voimakkaasta elävältä haudatuksi tulemisen pelosta, ja siksi hän oli vaatinut ruumiinsa avaamista, jotta hänen kuolemastaan voitaisiin olla varmoja.
Chopin oli lisäksi toivonut, että hänen hautajaisissaan esitettäisiin Wolfgang Amadeus Mozartin Requiem. Hautajaiset, jotka oli tarkoitus pitää Madeleinen kirkossa Pariisissa, viivästyivät lähes kaksi viikkoa, koska kirkko ei aluksi suvainnut teoksen vaatimaa naislaulajien käyttöä kuorossa. Lopulta kirkko antoi asiassa periksi. Chopin haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle, mutta hänen sydämensä on haudattu Varsovan Pyhän Ristin kirkon pilariin. Hautajaisia varten tehtiin orkesterisovitus myös Chopinin Surumarssisonaatin (opus 35) kolmannesta osasta, josta on tullut yksi Chopinin tunnetuimmista teoksista.
Chopinin mukaan on nimetty asteroidi 3784 Chopin, puolalainen vodka Chopin, pari puolalaista purjelaivaa sekä Frederic Chopinin kansainvälinen lentoasema.
Musiikki
Chopin keskittyi säveltäjänä lähes yksinomaan pianomusiikkiin, jonka tekniikan hän uudisti. Hänen virtuoosinen kirjoitustapansa vaatii aiempaa joustavampaa käden käyttöä, epäortodoksisia sormituksia ja monipuolisempaa pedaalinkäyttöä. Chopinin melodiat ovat persoonallisia ja mieleenpainuvia, ja hänen soinnutuksensa on herkkää ja vivahteikasta, joskus rohkeasti dissonoivaa. Monien teosten, kuten valssien, masurkkojen ja poloneesien, rytmeissä ilmenee ajan tanssirytmien vaikutusta.
Chopin vei irlantilaisen säveltäjän John Fieldin kehittämän nokturnon hienostuneemmalle tasolle. Hän käytti ensimmäisenä scherzoa ja keksimäänsä balladia itsenäisinä teoksina. Barokkipreludin pohjalta hän kehitti uudentyylisen pienoismuodon. Hän toi puolalaisiin kansantansseihin masurkkaan ja poloneesiin laajemman melodian ja tunteen ilmaisuskaalan, kuten myös wieniläisiin valsseihin. Chopinin etydit muodostavat perustan kyseisen sävellysmuodon repertuaarille, ja ne ovat nykyään pakollista ohjelmistoa lähes joka musiikkikorkeakoulun loppututkinnoissa ja useimmissa pianokilpailuissa.