cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalevi Korpi
pienoiskuva|Kalevi Korpi kokoelmalevynsä kansikuvassa. Kalevi Johannes Korpi (3. lokakuuta 1927 Miehikkälä – 6. huhtikuuta 2013 ) oli suomalainen laulaja. Alun perin taidelaulajaksi tähdännyt Korpi voitti Yleisradion tenorikilpailun vuonna 1955 ja piti seuraavana vuonna ensikonserttinsa. 1950- ja 1960-lukujen aikana hän levytti Pohjoismaiselle Sähkölle mutta lauloi samaan aikaan myös Trubaduurit-kvartetissa. Lisäksi hän kiersi tuolloin tanssilavoja Veikko Ahvenaisen yhtyeen laulusolistina. Korpi lauloi myös Radiokuorossa sekä muun muassa Radion sinfoniaorkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina. 1960-luvun alussa hän teki oman orkesterinsa kanssa kiertueita muihin Pohjoismaihin. Lisäksi hän toimi yksityisenä laulunopettajana. 1970-luvulla hän oli maineikkaan Dallapé-orkesterin laulusolistina.
Sony
Historiaa
Vuonna 1949 yhtiö kehitti magneettisen nauhan ja myi vuonna 1950 ensimmäisen nauhurin Japanissa. Vuonna 1957 yhtiö kehitti taskukokoisen radion, ja samalla yhtiön nimi muutettiin Sonyksi. Vuonna 1960 se kehitti ensimmäisen transistoritelevision maailmassa. Vuonna 1961 Sony oli ensimmäinen japanilainen yhtiö, joka noteerattiin New Yorkin pörssissä. Vuonna 1988 Sony laajensi elokuvamarkkinoille ostamalla CBS:n Columbia Recordsin, josta tuli ”Sony Music Entertainment”. Vuonna 1994 pitkäaikainen johtaja Morita ilmoitti vetäytyvänsä eläkkeelle.
Kalevi Korpi
Harmonikkataiteilija Veikko Ahvenainen on luonnehtinut Korpea erittäin taitavaksi ja monipuoliseksi laulajaksi, joka ei kuitenkaan saanut miltään taholta sitä arvostusta, jonka hän olisi ansainnut. Esimerkiksi Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon Iskelmän kultaisessa kirjassa tai Isossa musiikkitietosanakirjassa Korpea ei mainita lainkaan.
Sony
Historiaa
Vuonna 2000 Sonyn ja ruotsalaisen Ericssonin matkapuhelinyksiköt yhdistyivät Sony Ericsson -nimiseksi yhteisyritykseksi. Sony osti Aiwan vuonna 2002. EU hyväksyi Sony Music Entertainmentin ja Bertelsmann Music Groupin (BMG) yhdistymisen 20. heinäkuuta 2004. Uudesta yhtiöstä tuli Sony BMG Music Entertainment, ja se hallitsee Universalin kanssa 60 prosenttia maailman musiikkiteollisuudesta.
Kalevi Korpi
Korven laulutuotanto käsittää iskelmien ohella myös hengellistä musiikkia, joululauluja ja operettisävelmiä. Kaikkiaan levytyksiä on noin 280, joiden lisäksi Yleisradion arkistoissa on useita tallenteita, joilla Korpi esiintyy.
Sony
Historiaa
Maaliskuussa 2008 päättyneenä tilivuonna Sonyn myynti oli 88,7 miljardia dollaria ja sen palveluksessa oli 180 500 henkilöä.
Vuonna 2016 Sonyn liikevaihto oli yli 75 miljardia dollaria.
Helmikuussa 2018 Sony ilmoitti toimitusjohtajan vaihtumisesta huhtikuussa: Kenichiro Yoshida korvaa Kazuo Hirain, joka jää yhtiön hallitukseen.
Heinäkuussa 2020 ilmoitettiin Sonyn omistaman Altair Semiconductorin nimen muutoksesta Sony Semiconductor Israeliksi. LTE-teknologiaa valmistavan yhtiön ostosta uutisoitiin vuonna 2016.
Lokakuussa 2021 yhtiö kertoi, että PlayStation 5 -konsolia on myyty 13,4 miljoonaa kappaletta ja peliosasto on yhtiön kannattavin verrattuna musiikkiin tai elokuviin.
Yhtiön tulos
Yhtiön tulos toimialoittain vuoden 2016 kolmannen jakson tilinpäätöksen mukaan:
Elokuvatuotanto
Sony Pictures Entertainment, johon kuuluu muun muassa:
Osakkaat
(Marraskuussa 2004)
Kartelli
Sony, Fuji ja Maxell saivat Euroopan komissiolta 75 miljoonan euron sakot videonauhojen kartellista 1999–2002. Sonyn sakkoja korotettiin kolmanneksella sen häirittyä tutkimuksia; Sonyn työntekijä kieltäytyi vastaamasta kuulusteluissa, ja toinen työntekijä silppusi asiakirjoja ratsian aikana.
MODY
MODY on nimi ryhmälle oireyhtymiä, joissa pääoire on hyperglykemia. Ne kuuluvat siksi diabetes mellitus -oireyhtymiin. MODY on lyhenne englanninkielen sanasta Maturity-Onset Diabetes of the Young. Määritelmän mukaan MODY:t alkavat alle 25-vuotiaana, ne aiheutuvat yhden geenin mutaatiosta eli ne ovat monogeenisiä sairauksia, ne periytyvät autosomaalisesti ja dominantisti, eikä niissä ilmene haiman tuhoutumista autoimmuunivälitteisesti. MODY:t ovat harvinaisia ja kattavat arviolta 1–5% kaikista diabetestapauksista. MODY-oireyhtymät luokitellaan numeroin. MODY2 ja eritoten MODY3 ovat yleisimmät.
MODY:t
MODY:jen esiintyvyys vaihtelee maittain. Esimerkiksi Ruotsissa MODY2:n on arvioitu kattavan 3.5 % kaikista MODY-tapauksista ja MODY3:n 5.2 %. Taas vaikkapa Britanniassa vastaavien osuuksien on arvioitu olevan 11–20 % ja 73 %.
Marshall Grant
Marshall Grant (5. toukokuuta 1928 Bryson City, Pohjois-Carolina – 7. elokuuta 2011 Jonesboro, Arkansas) oli yhdysvaltalainen kontrabasisti ja sähköbasisti, laulaja. Hän oli Johnny Cashin alkuperäisen taustayhtyeen The Tennessee Twon jäsen Luther Perkinsin kanssa.
Elämä
Grant syntyi Bryson Cityn lähellä ja kasvoi 12-lapsisessa perheessä Bessemer Cityssä. Hän meni naimisiin Etta May Dickersonin kanssa 1946, ja he muuttivat Memphisiin. Grant työskenteli automekaanikkona ja alkoi soittaa kitaraa yhdessä kollegoidensa Luther Perkinsin ja A. W. Kernodlen kanssa. Samassa yrityksessä työskenteli myös Johnny Cashin veli Roy, joka esitteli kolmikon Cashille. Alkujaan Cash, Perkins ja Grant soittivat kaikki rytmikitaraa, mutta yhteisellä päätöksellä Grant siirtyi bassoon.
Elvis Presleyn inspiroimana he koe-esiintyivät Sun Recordsin Sam Phillipsille, joka hylkäsi kuitenkin gospelia soittaneen yhtyeen, sillä gospel ei myisi tarpeeksi. Steel-kitaraa soittanut Kernodle jätti yhtyeen tämän jälkeen. Yhtye siirtyi Phillipsin suosituksesta rock and rolliin, ja he saivat lopulta levytyssopimuksen Sun Recordsille. Grant soitti Cashin yhtyeessä 25 vuoden ajan. Hän ei polttanut ja oli absolutisti. Grant joutuikin käytännössä paimentamaan Cashia aikoina, jolloin tämä oli huumekoukussa ja itsetuhoinen.
Lyman
Lyman on Itä-Ukrainan Donetskin alueen pohjoisosan Kramatorskin piirissä sijaitseva kaupunki. Paikkakunnan nimenä oli vuosina 1925–2016 Krasnyi Lyman ("punainen Lyman"), ja sitä ennen Lyman. Kaupungin nimi vaihdettiin helmikuussa 2016 osana Ukrainan kommunismin ajan perinnöstä irtautumista. Rautatien risteyspaikkakuntana toimiva kaupunki sijaitsee 156 kilometriä aluekeskus Donetskista ja seitsemän kilometriä Donetsjoesta pohjoiseen.
Marshall Grant
Elämä
Grantin ja Cashin yhteistyö loppui vuonna 1980, kun Cashin jatkuva huumeiden käyttö johti useisiin erimielisyyksiin, joiden seurauksena Cash päätti erottaa Grantin. Pian tämän jälkeen Grant ja vuonna 1968 kuolleen Perkinsin perhe nostivat erilliset oikeusjutut Cashia vastaan. He syyttivät tätä eläkerahojen kavaltamisesta. Juttu sovittiin lopulta oikeudessa. Grant toimi jatkossa Statler Brothersin managerina. Hän oli vuonna 1965 levyttänyt yhtyeen kanssa hittikappaleen ”Flowers on the Wall”. Myöhemmin Grant ja Cash sopivat riitansa, kun Cash oli myöntänyt vuoden 1997 omaelämäkerrassaan tehneensä väärin. He soittivat vielä uudestaan yhdessä vuonna 1999.
Lyman
Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan kaupungissa oli vuoden 2021 alussa 20 469 asukasta (2013: 22 509 as.). Vuonna 2001 väkiluku oli 28 172 ja asukkaiden valtaosa oli ukrainalaisia (81 prosenttia). Tämän ohella väestöön kuului etnisesti venäläisiä (17 %), valkovenäläisiä, armenialaisia, molodvalaisia, tataareja, saksalaisia ja kreikkalaisia.
Marshall Grant
Elämä
Grant jäi eläkkeelle 2002 ja asui viimeiset vuotensa Hernandossa, Mississippissä, vaimonsa Ettan kanssa. Grantin omaelämäkerta I Was There When it Happened: My Life With Johnny Cash julkaistiin lokakuussa 2006. Seuraavana vuonna The Tennessee Two valittiin Musicians Hall of Fameen. Larry Bagby esitti Grantia vuoden 2005 elokuvassa Walk the Line.
Lyman
Historia
Seudulta on löydetty neoliittisen kauden kalastajien ja metsästäjien asuinpaikkoja sekä pronssikauden asutuksen jäänteitä toiminnasta osoittavia merkkejä (Štšuroven kylän lähistöltä). Lyman oli skyyttien asuinpaikka 300-luvusta eaa- 200-luvulle jaa. Nomadien kiviveistoksia 800-1200-luvuilta. Tiiviimpi asutus alkoi muodostua 1600-luvulla. Lymanin kylän (perustettu 1667) historia liittyy läheisesti 18 kilometrin päässä sijainneen suojalinnoituksen historiaan. Rautatielinja Lymanin kautta rakennettiin vuosina 1904–1910. Radan varteen tuli rautatieasema ja rautatieläisten asutus. Vuonna 1926 asukkaita oli noin 4 800. Vuonna 1938 paikkakunta sai kaupungin aseman Lymanin kylä ja radanvarren asutus yhdistettiin. Vuonna 1939 väkiluvuksi kirjattiin jo 25 600 asukasta. Stalinin vainot kohdistuivat kaupungin asukkaisiin. Natsi-Saksan miehitys 7. heinäkuuta 1942 - 3. helmikuuta 1943.
Marshall Grant
Elämä
Grant kuoli elokuussa 2011 Jonesborossa, mihin hän oli matkustanut osallistuakseen Johnny Cash -festivaaleille, jonka tarkoituksena oli kerätä rahaa Cashin nuoruudenkodin kunnostamiseen. Grant oli osallistunut torstain konsertin harjoituksiin keskiviikkona, 3. elokuuta. Hän oli kuitenkin yöllä joutunut aneurysman takia sairaalaan, missä hän kuoli sunnuntaina.
Lyman
Historia
Kaupunki muodosti vuoteen 2016 saakka oman kaupunkipiirin ja toimi myös sitä ympäröineen 21 881 asukkaan (2013) Lymanin piirin, hallintokeskuksena. Ukrainan parlamentin ja Donetskin aluehallinnon päätöksillä Lymanin piiri yhdistettiin vuonna 2016 kaupunkipiiriin. Laajennetun Lymanin kaupunkipiirin uudeksi väkiluvuksi Ukrainan tilastokeskus arvioi 43 594 (1.1.2017), josta kaupunkilaisiksi katsottiin 32 407 ja maaseutuväestöksi 11 187 henkeä. Kaupunkilaisia oli Lymanin kaupungin (21 691 as.) ohella viidessä kaupunkityyppisessä taajamassa: Drobyševe (Дробишеве, 2 862 as.), Zaritšne (Зарічне, 2 571 as.), Novoselivka (Новоселівка, 1 297 as.), Jampil (Ямпіль, 2 031 as.) ja Jarova (Ярова, 1 955 as.). Kesällä 2020 Lymanin kaupunkipiiri yhdistettiin Ukrainan aluehallinnollisessa uudistuksessa osaksi laajempaa Kramatorskin piiriä.
Venäjän hyökkäyssodan aikana venäläisjoukot miehittivät kaupunkia toukokuun lopusta 2022 lähtien. 30. syyskuuta 2022 esimerkiksi yhdysvaltalainen ajatushautomo ISW raportoi Ukrainan asevoimien piirityksen lähestyneen kaupunkia ainakin kolmesta ilmansuunnasta ja arvioi kaupungin siirtyvän ukrainalaishallintaan kolmen seuraavan vuorokauden aikana. Ukrainan onnistui piirittämään kaupungin ja etenemään kaupungin laitamille 1. lokakuuta. Tiedot Ukrainan asevoimien kaupunkiin motittaneiden venäläistaistelijoiden lukumäärästä vaihtelivat. Itse Lymanin kaupungin vapauttaminen oli 1. lokakuuta vielä kesken. Ennen piiritystä kaupungissa oli Venäjän 752. motorisoitu kaartin kiväärirykmentti. Lisäksi paikalla oli kevyesti aseistettuja kahden venäläispataljoonan reserviläisiä ja kaksi "Luhanskin kansantasavallan" rykmenttiä. Useat venäläiset sotabloggaajat luonnehtivat perjantaina 30. syyskuuta venäläisjoukkojen vetäytymistä Lymanista itään kohti Kreminnaa kaoottiseksi. Vetäytymisvaiheessa monia venäläispanssareita ja muita ajoneuvoja tuhottiin. Lauantaina Venäjän puolustusministeriö kuitenkin viesti sen joukkojen vetäytymisestä piirityksen välttämiseksi.
Grand Stade Lille Métropole
Grand Stade Lille Métropole on ranskalainen jalkapallostadion, joka sijaitsee Villeneuve-d’Ascqissa Lillen suurkaupunkialueella. Stadion toimii jalkapalloseura Lille OSC:n kotikenttänä ja sen yleisökapasiteetti on 50 186.
Stadion otettiin käyttöön 17. elokuuta 2012.
Bülowstraßen metroasema
Bülowstraßen metroasema on Berliinin metron asema linjalla U2. Asema sijaitsee samannimisellä kadulla. Asemalla on hissit. MetroBus-linjat M19, M48 ja M85 risteävät aseman kohdalla. 11. maaliskuuta 1902 avattu asema on säilynyt pitkälti alkuperäisessä asussaan.
pienoiskuva|vasen|Aseman laiturialue.
Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto
Kansallinen lääketieteellinen yliopisto O. O. Bohomoletsin mukaan (NMU) eli Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto on Ukrainan Kiovassa sijaitseva, perustamisajakseen syyskuun 1841 ilmoittava (opetustoiminnan aloitus) lääketieteellinen yliopisto.
Tsaari Nikolai I allekirjoitti aihetta koskevan määräyksen vuonna 1840. Vuonna 1841 perustettiin nykyään Kiovan kansallisena yliopistona tunnetun, aluksi Pyhän Vladimirin yliopistoksi nimetyn yliopiston lääketieteellinen laitos ja aloitettiin lääketieteellinen opetus. Tästä kasvoi lääketieteellinen tiedekunta. 1920 sen pohjalta perustettiin erillinen terveystieteen instituutti. Seuraavana vuonna tämä muutti nimensä Kiovan lääketieteelliseksi valtionakatemiaksi, tai Kiovan lääketieteelliseksi valtioninstituutiksi. Siitä kasvoi oma lääketieteellinen korkeakoulu ja yliopisto. Vuonna 1946 se nimettiin ukrainalaisen patofysiologin, Ukrainan tiedeakatemian johtajan O.O. Bohomoletsin (1881–1946) mukaan. Kansalisen yliopiston aseman se sai 1995.
Bohomoletsin kansallinen lääketieteellinen yliopisto kuuluu maan arvostetuimpiin. Vuonna 2013 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa se pisteytettiin Ukrainan 5. parhaaksi yliopistoksi. Vuoden 2014 vastaavassa vertailussa se sijoittui 8. sijalle, jälleen parhaana lääketieteellisenä yliopistona maassaan. Yliopistoa käy yli 12 000 opiskelijaa.
Lactobacillus bulgaricus
Lactobacillus bulgaricus (koko nimeltään Lactobacillus delbrueckii s.p. bulgaricus) on grampositiivinen, sauvamainen bakteeri, jota käytetään muun muassa jogurtin ja juustojen valmistuksessa. Se on tunnettu myös nimellä Thermobacterium bulgaricum.
Flecktarn
pienoiskuva|Moderni saksalainen flecktarn-maastokuvio. pienoiskuva|Saksalaisia sotilaita flecktarn-kuvioisissa maastopuvuissa. Flecktarn (myös flecktarnmuster tai fleckentarn) on monivärinen, yleisimmin viisivärinen saksalainen maastokuvio. Saksan armeija alkoi kehittää maastokuvioita ja maastopukua jo ennen toista maailmansotaa. Waffen-SS-joukot ottivat maastokuvioiset varusteet käyttöön vuonna 1935.
Lactobacillus bulgaricus
Aineenvaihdunta
Lactobacillus bulgaricus lisääntyy 20–50 °C:n lämpötilassa. Se hajottaa maidon laktoosin glukoosiksi ja galaktoosiksi. Prosessissa syntyvä maitohappo juoksettaa maidossa olevan kaseiinin ja siten muuttaa maidon rakenteen paksummaksi. Valmiin jogurtin maitohappopitoisuus voi olla jopa 1,6 %.
Flecktarn
Vuonna 1976 Bundeswehr suunnitteli uuden oliivinvihreä-harmaa-maastokuvion. Sen pohjalta vuonna 1990 Bundeswehr otti käyttöön nykyisen Saksan armeijan Flecktarn-maastokuvion. Flecktarn-tyyppisiä maastokuvioita on nykyään myös muun muassa Tanskan maavoimien käytössä.
Lactobacillus bulgaricus
Käyttö elintarvikkeiden tuotannossa
L. bulgaricus -bakteeria on käytetty vuosituhansien ajan hapatettujen maitotuotteiden valmistuksessa. Bakteerin tuottama maitohappo parantaa maidon säilyvyyttä. Hapan ympäristö heikentää muiden – ihmiselle mahdollisesti haitallisten – mikrobien elinolosuhteita maidossa.
Lactobacillus bulgaricus -bakteerit, kuten muutkin maitohappobakteerit, saattavat helpottaa laktoosi-intoleranssista kärsivien oireita. Ne pilkkovat maitosokerin helpommin sulaviksi sokereiksi.
Rock ’n Roll Children
Rock 'n Roll Children on Sturm Und Drang -yhtyeen toinen levy. Se julkaistiin 12.11.2008. Levyltä on julkaistu kolme singleä, "Break Away", "A Million Nights" sekä "That's The Way I Am". Kappaleista on kuvattu musiikkivideot. Levy ylsi toisella myyntiviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle ja myi viikossa kultaa. Sonata Arctican entinen kitaristi Jani Liimatainen on kirjoittanut levylle kappaleen "The River Runs Dry".
Lactobacillus bulgaricus
Käyttö elintarvikkeiden tuotannossa
Länsimaissa jogurteissa käytetään usein miedomman makuisen lopputuloksen antavaa Lactobacillus acidophilus -bakteeria.
Historia
Bulgarialaissyntyinen Stamen Grigorov keksi vuonna 1905 Genevessä, että tietty bakteerilaji aiheutti maidon muuttumisen luonnonjogurtiksi. Bakteeri sai nimekseen Lactobacillus bulgaricus. Myöhemmin sen on todettu olevan Lactobacillus delbrueckii -bakteerin alalaji.
Rock ’n Roll Children
Lähteet
v
Kössi Ahmala
Kustaa ”Kössi” Ahmala (13. helmikuuta 1889 Lumijoki – 29. huhtikuuta 1918 Viipuri ) oli suomalainen postimies ja työläiskirjailija. Hän on yksi sisällissotaa edeltäneen vanhan työväenliikkeen tärkeimpiä runoilijoita yhdessä Kössi Kaatran, Kasper Tantun ja Kaarlo Uskelan kanssa.
Sholom Schwartzbard
thumb|Sholom Schwartzbard Sholom Schwartzbard (, ; 18. elokuuta 1886 Izmail, Bessarabia, nykyinen Ukraina – 3. maaliskuuta 1938 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) oli anarkisti ja jiddišinkielinen kirjailija, joka murhasi ukrainalaisen sosialistin Symon Petljuran. Hänet tunnetaan myös nimillä Samuil Isaakovitš Švartsburd, Šulem-Šmil Švartsburd, Šulim Švartsburd, Šolem-Šmuel Švartsbord, Šolom Švartsbard.
Elämä
Schwarzbard syntyi Izmailissa, Ukrainassa juutalaiseen perheeseen. Hän kasvoi Baltan kaupungissa. Hänen 15-henkinen perheensä kuoli juutalaisvastaisessa pogromissa.
Kössi Ahmala
Ahmalan tuotanto käsittää runojen ohella myös proosaa, kuten erilaisia pakinoita ja pienoiskertomuksia. Hänen tunnetuin runonsa on vuonna 1913 kirjoitettu Työn laulu, joka on aikakautensa työväenliikkeen huomattavimpia kirjallisia tuotoksia. Sitä on myöhempinä vuosikymmeninä siteerattu lukuisissa eri yhteyksissä ja Työn laulua pidetään myös yhtenä merkittävimmistä työn ylistyksistä koko suomalaisessa runoudessa. Vuoden 1918 sisällissodan aikana Ahmala kuului Suomen kansanvaltuuskunnan nimittämään postineuvostoon, jonka vuoksi valkoiset teloittivat hänet Viipurissa sodan loppuvaiheessa. Ahmalan elinaikana hänen tuotantoaan ehti ilmestymään ainoastaan työväenlehtien palstoilla. Ahmalan ainoa kokoelmateos julkaistiin postuumisti vuonna 1920.
Sholom Schwartzbard
Elämä
Vuodesta 1905 hän asui Itävalta-Unkarissa, jossa hän tutustui anarkismiin ja otti osaa erääseen pankkiryöstöön Wienissä ja hän joutui rangaistussiirtolaan. Vuonna 1910 hän muutti Pariisiin, jossa hän työskenteli kellokorjaamossa.
Ilari Ruuth
Ilari Ruuth (s. 27. elokuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Tampereen Ilvestä. Ruuth on Tampereen Ilveksen kasvatti ja hän debytoi miesten sarjassa kesäkuussa 2008 IFFK - Ilves ottelussa. Hän siirtyi TamU:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella kaudeksi 2009. Ensimmäisen liigaottelunsa Ruuth pelasi FC Honkaa vastaan 17. toukokuuta 2009. Tampere Unitedin sarjasta sulkemisen jälkeen Ruuth siirtyi takaisin kasvattajaseuraansa Ilvekseseen.
Kössi Ahmala
Elämä
Ahamala toimi kaikilla asuinpaikkakunnillaan aktiivisesti Sosialidemokraattisessa nuorisoliitossa ja Helsingissä hänestä tuli nopeasti paikallisen nuorisojärjestön henkinen johtohahmo. Vuosina 1915–1918 Ahmala ja Kasper Tanttu johtivat Helsingin sosialidemokraattisen nuorisoseuran Decamerone-kirjallisuusklubia. Kyseessä oli työläisintellektuellien viikoittain kokoontunut vapaamuotoinen keskustelukerho, joka muiden julkaisukanavien puuttuessa toimitti myös käsin kirjoitettuja lehtiä. Ahmalan ja Tantun lisäksi mukana olivat työläiskirjailijoista muun muassa Emil Lindahl ja Lennart Berghäll. 1910-luvulla Ahmala tunnettiin sosialidemokraattisen puolueen sisällä myös mielipidevaikuttajana, joka puhui erityisesti työväenkulttuurin puolesta. Työmiehen pitkäaikainen päätoimittaja Edvard Valpas pyrki ohjaamaan suomalaista työläiskirjallisuutta puolueuskolliseksi, mutta Ahmalan mielestä sen piti avartua myös porvarilliseen suuntaan, jotta työläiskirjallisuus pysyisi aikakauden kirjallisten suuntausten mukana. Vuonna 1916 hän esitti yhdeksi keinoksi puolueesta riippumatonta työläiskirjailijoiden liittoa ja tammikuussa 1917 pidettiinkin Työväen Kirjallisuusliiton perustava kokous. Hanke jäi kuitenkin alkutekijöihinsä helmikuun vallankumouksen synnyttämien yhteiskunnallisten mullistusten myötä.
Sholom Schwartzbard
Elämä
Ensimmäinen maailmansota vei Schwartzbardin Ranskan muukalaislegioonaan ja hän haavoittui rintamalla. Vuonna 1917 hän palasi Ukrainaan ja liittyi puna-armeijaan. Joidenkin tietojen mukaan hänen komppaniansa päällikkö oli Grigori Kotovski.
Schwartzbardin veli karkotettiin Ranskasta vuonna 1919, koska oli levittänyt kommunistista propagandaa. Sholom Schwartzbard itse onnistui muuttamaan Pariisiin vuonna 1920 ja sai Ranskan kansalaisuuden. Hän avasi kelloliikkeen ja liittyi anarkistiseen ryhmään.
Kössi Ahmala
Elämä
Matkaposteljoonin työssään Ahmala osallistui myös vallankumoukselliseen toimintaan. Syyskesällä 1917 hän välitti Helsingissä piileskelleen V. I. Leninin ja Pietarissa toimineen bolševikkien keskuskomitean kirjeenvaihtoa. Ahmala sai postin Leniniä majoittaneelta Kustaa Roviolta ja toimitti sen edelleen Pietariin Suomen asemalle, josta kirjeet välitettiin Leninin puolisolle tai sisarelle. Suomen sisällissodan sytyttyä tammikuussa 1918, hänet nimitettiin punaisen Suomen postineuvoston jäseneksi. Se toimi aluksi Helsingissä ja myöhemmin huhtikuun jälkipuoliskolla Viipurissa, jonne punaisten sodanjohto oli Helsingin valtauksen jälkeen paennut. Viipurin taistelun yhteydessä valkoiset teloittivat Ahmalan ja viisi muuta punaisten postineuvoston Viipurin postitalon sisäpihalla 29. huhtikuuta 1918. Hänen lisäkseen teloitettiin muun muassa punaisten liikennepäällikkö Theodor Alexejeff sekä Suomen Postiljooniyhdistyksen perustajiin kuulunut Juho Valo. Ahmalan kerrotaan juuri ennen kuolemaansa huutaneen teloitusryhmän edessä ”Eläköön sosialismi!”. Ennen teloitustaan hän oli kirjoittanut puolisolleen vielä edellisenä päivänä viestin, jossa Ahmala aavisti oman kohtalonsa. Kirje ja hänen pistimen lävistämä lompakkonsa kulkeutuivat myöhemmin Ahmalan omaisille Helsinkiin ja nykyään ne ovat Kansan Arkiston kokoelmissa. Ahmalan hautapaikka ei ole tiedossa.
Sholom Schwartzbard
Petljuran murha
Vuonna 1917 Schwartzbard oli matkalla Odessaan liittyäkseen punaisiin, kun hän kuuli puhuttavan, että Symon Petljura oli syyllinen Ukrainan pogromeihin. Schwartzbard päätti murhata Petljuran, joka oli Ukrainan pakolaishallituksen johtajana Pariisissa. Niinpä Schwartzbard lähestyi Petljuraa 25. toukokuuta 1926 kello 14:12, Gibertin kirjakaupan edustalla. Petljura käveli Rue Racinellä lähellä Boulevard Saint-Micheliä, Latinalaiskorttelissa. Schwartzbard kysyi häneltä ukrainaksi: "Oletko herra Petljura ?" Petljura ei vastannut vaan nosti kävelykeppiään ylös. Schwartzbard veti pistoolin ja ampui kolme kertaa Petljuraa kohti ja sanoi kunkin laukauksen aikana "Tämä on pogromista", "Tämä massamurhasta" ja "Tämä on uhrien puolesta". Petljura kaatui jalkakäytävälle.
Monet ukrainalaiset emigrantit pitivät Schwartzbardia Neuvostoliiton agenttina. Ukrainalaisen lähteiden mukaan GPU:n agentti Mihail Volodin saapui Pariisin ja tapasi Schwartzbardin, joka sitten alkoi seurata Petljuraa.
Schwartzbardin oikeudenkäynti alkoi 18. lokakuuta 1927. Kuuluisa ranskalainen juristi Henri Torres puolusti Schwartzbardia oikeudessa. Valamiehistö totesi hänet syyttömäksi.
Kössi Ahmala
Tuotanto
Ahmala julkaisi ensimmäiset runonsa Oulussa ilmestyvässä Kansan Tahdossa keväällä 1906. Hänen varhaistuotantonsa taustalla olivat vuoden 1905 suurlakon nostattama innostus sekä myöhemmin elokuun 1906 Viaporin kapinan kukistuminen. Ahmalan ensimmäisissä runoissa näkyi Kalevalan lisäksi muun muassa Eino Leinon ja Larin-Kyöstin vaikutus. Lisäksi nuoren Ahmalan innoittajana toimi suomalaisen työväenliikkeen alkuvuosien tunnetuin runoilija Kössi Kaatra. 1910-luvun aikana hänen runoutensa kuitenkin siirtyi taisteluhenkisestä aattellisuudesta lyyrisempään suuntaan. Yhteiskunnallisten aiheiden ohella Ahmala alkoi kirjoittamaan myös rakkausrunoja ja lisäksi yhdeksi tyylikeinoksi tuli satiiri. Erikoispiirteenä Ahmalan runoudessa näkyi kansallismielisyys, jota on luonnehdittu ”proletaariseksi patrioottisuudeksi”.
Sholom Schwartzbard
Oikeudenkäynnin jälkeen
Vuonna 1928 Schwartzbard yritti muuttaa Palestiinaan, mutta britit eivät antaneet hänelle viisumia. Hän muutti Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1937 Schwartzbard matkusti Etelä-Afrikkaan, jossa hän keräsi materiaalia suureen saksankieliseen Encyclopaedia Judaicaan. Hän kuoli 3. marraskuuta 1938. Vuonna 1967, 29 vuotta kuoleman jälkeen, hänen ruumiinsa haudattiin Israelin ja Moshav Avihayiliin.
Kössi Ahmala
Tuotanto
Kansan Tahdon lisäksi hänen runojaan ilmestyi myöhemmin lukuisissa sosialidemokraattisissa aikakauslehdissä ja erilaisissa vuosialbumeissa, kuten Työläisnainen, Työväen Kuvalehti ja Punanen Viesti. Lisäksi Ahmala kirjoitti pakinoita ja pienoiskertomuksia, joita kuitenkin julkaistiin huomattavasti runoja vähemmän. Ennen kuolemaansa Ahmala kokosi kirjoituksistaan kaksi runo- ja kaksi proosakokoelmaa. Niistä osa katosi sisällissodan aikana, mutta Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton haltuun päätynyt satiiri- ja kertomuskokoelma Hirsipuita julkaistiin lopulta vuonna 1920. Teos sisältää yhteensä 30 pienoiskertomusta, joiden aiheet käsittävät muun muassa romanttisia rakkaustarinoita sekä kaupunkikuvauksia. Työväen Arkiston hallussa on Syksyn runoja ja Lauluja menneiltä ajoilta -nimisten runoteosten sekä neljäntoista pienoiskertomuksen käsikirjoitukset, neljä päiväkirjanomaista runovihkoa ja 19 arkkia erillisiä runoja.
Perhe
Kössi Ahmala avioitui vuonna 1915 Fanny Maria ”Maikki” Henellin (s. 1891) kanssa. Heidän tyttärensä Hilkka Ahmala tuli 1950–1960-luvuilla tunnetuksi yhtenä Suomen merkittävimmistä työväenlehdistön toimittajista. Lisäksi perheeseen syntyi yksi poika. Kössi Ahmalan veli puolestaan oli jääkäriluutnantti Otto Ahmala, joka sisällissodassa taisteli valkoisten puolella.
Kia Avella
Kia Avella on Kia Motorsin vuosina 1994–2000 valmistama pieni henkilöautomalli. Se suunniteltiin Kian ja Fordin välisessä yhteistyössä, ja autoa myytiin myös nimellä Ford Festiva (Pohjois-Amerikassa Ford Aspire). Avellan korvaajaksi tuli Kia Rio. pienoiskuva|vasen|Sedan-korinen Kia Avella. Moottoreina autossa käytettiin Mazdan 1,3- ja 1,5-litraisia bensiinimoottoreita.
Macrianus Major
thumb|Macrianus Major Fulvius Macrianus, usein Macrianus Major (, k. 261) oli roomalainen kenraali ja usurpaattori. Hän palveli keisari Valerianuksen armeijassa ja toimi muun muassa virkailijana (rationibus Augusti) Egyptissä. Hänellä oli luultavasti Junia -niminen vaimo.
Suojelupoliisi
Suojelupoliisi (lyhenne Supo, SUPO tai supo, aiemmin epävirallisesti Suopo;, kansainvälisissä yhteyksissä Finnish Security and Intelligence Service ) on Suomen valtion kansallisesta turvallisuudesta vastaava sisäministeriön alainen turvallisuus- ja tiedustelupalvelu. Supon tehtävänä on ennaltaehkäistä ja torjua vakavimpia kansallisen turvallisuuden uhkia, kuten terrorismia tai vakoilua.
Macrianus Major
Macrianus oli Valerianuksen upseereita sotaretkellä persialaisia vastaan idässä (procurator arcae et praepositus annonae in expeditione Persica). Roomalaiset kärsivät kuitenkin suuren tappion Carrhaen lähistöllä kesällä 260, ja Valerianus joutui persialaisten vangiksi. Sen jälkeen Persian kuninkaan Sapor I:n joukot hyökkäsivät Vähään-Aasiaan ryöstellen aluetta. Macrianus ja pretoriaaniprefekti Ballista (tai Callistus) kokosivat Rooman armeijan rippeet ja järjestivät ne uudelleen taisteluun persialaisia vastaan Kilikiassa. Macrianus ja Ballista onnistuivat ajamaan persialaiset provinssista, jolloin Sapor päätti palata takaisin Persiaan.
Suojelupoliisi
Suojelupoliisin päällikkönä toimii Antti Pelttari. Supolla on kaksi apulaispäällikköä: Jonna Turunen ja Teemu Turunen, jotka molemmat nimitettiin tehtäviinsä kesällä 2021. Jonna Turunen on tehnyt pitkän uran poliisissa. Teemu Turunen on taustaltaan diplomaatti.
Ski Classics 2014–2015
Ski Classics 2014–2015 oli maastohiihdon maratonkilpailujen sarjan Ski Classicsin viides kilpailukausi. Kausi alkoi 13. joulukuuta 2014 Italian Livignossa ja päättyi 28. maaliskuuta 2015 Ruotsin Åressa. Kausi koostui ensimmäisen kilpailun yhteydessä hiihdetystä prologista ja kahdeksasta varsinaisesta osakilpailusta.
Suojelupoliisi
Suojelupoliisin virallinen lyhenne on aina ollut Supo. Virastossa aiemmin vallinneen salaamisen kulttuurin johdosta asiaa ei kuitenkaan kerrottu julkisuuteen, joten lyhenne Suopo vakiintui käyttöön viranomaistahojen ulkopuolella.
Macrianus Major
Keisarin kaappauksen jälkeisessä sekasorrossa syntyi useita kapinoita eri puolilla valtakuntaa: Illyriassa Ingenuus ja Regalianus huudettiin molemmat keisariksi, ja myös Galliassa Postumus nousi kapinaan keisari Gallienusta vastaan, joka oli noussut isänsä vangitsemisen jälkeen yksin hallitsijaksi. Hän oli laillisena keisarina kuitenkin kaukana lännessä eikä pystynyt tekemään paljoa valtakunnan itäosien ongelmille, joten alueen armeija päätti huutaa voittoisan kenraalinsa Macrianuksen keisariksi. Tämä kuitenkin kieltäytyi kunniasta vedoten ikäänsä ja terveyteensä. Sen sijaan hän nimitti poikansa Macrianus nuoremman ja Quietuksen keisareiksi, luultavasti ennen 17. syyskuuta 260. Uudet hallitsijat tunnustettiin keisareiksi idässä ja Egyptissä, ja pian myös kolikoita lyötiin Macrianuksen ja Quietuksen kunniaksi.
Ski Classics 2014–2015
Kokonaiskilpailun voitti miehissä norjalainen Petter Eliassen ja naisissa itävaltalainen Katerina Smutna.
Macrianus Major
Vuonna 261 Macrianus lähti poikansa Macrianus nuoremman kanssa kohti länttä Gallienusta vastaan. Hänelle uskolliset joukot kuitenkin kukistivat Macrianuksen armeijan kenraali Aureoluksen johdolla Illyriassa syksyllä 261, ja sen jälkeen Macrianuksen omat sotilaat murhasivat komentajansa. Pian myös Quietus ja Ballista saivat surmansa idässä, surmaajana Palmyran Odaenathus.
Suojelupoliisi
Etsivä keskuspoliisi (EK)
Suojelupoliisin edeltäjä, Valtiollinen poliisi (Valpo), sai alkunsa valkoisten kesällä 1918 perustamasta yleisesikunnan Osasto III:sta, jonka tehtävänä oli sotilaallinen tiedustelu ja sisäisestä turvallisuudesta vastaaminen. Vuoden 1919 alusta sisäisen tiedustelun tehtävää hoitanut yleisesikunnan passiosasto siirtyi sisäministeriön alaisuuteen. Organisaation uudistuksia jatkettiin kesällä 1919 perustamalla Etsivä keskuspoliisi (EK), joka vakinaistettiin vuoden 1927 lopulla. Joulukuussa 1937 annetulla asetuksella yksikön nimeksi muutettiin Valtiollinen poliisi. Yksikön pitkäaikaisin päällikkö oli Esko Riekki vuosina 1923–1938.
Etsivän keskuspoliisin henkilöstö kutsui ironisesti yksikköään ohranaksi (, ’suoja’, ’vartio’). Termiä oli aikaisemmin käytetty Venäjän keisarikunnan aikaisesta salaisesta poliisista (, ’suojelusosasto’). Nimitys levisi myös talon ulkopuolelle, ja erityisesti vasemmistolaiset poliitikot ja lehtimiehet käyttivät samaa nimitystä myös EK:n seuraajasta, Valtiollisesta poliisista (Valpo I).
Valpo I
Kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa Valpon johto solmi henkilökohtaiset suhteet Schutzstaffelin (SS) ja Saksan turvallisuuspoliisin Gestapon uusiin johtohenkilöihin. Jatkosodan aikana Valpo teki yhteistyötä Saksan Sicherheitsdienst-turvallisuuspalvelun (SD) Einsatzkommando Finnland -erityisyksikön kanssa, asettaen vuosina 1941–1942 sen käyttöön 12-miehisen sotavankien kuulustelijoista ja tulkeista koostuvan komennuskunnan. Valpon johto ja komennuskunta olivat tietoisia siitä, että saksalaisten sotavankeja teloitettiin kuulustelutulosten perusteella, ja yksittäisissä tapauksissa Valpon henkilökuntaa osallistui itse teloituksiin.
1. helmikuuta 1938 lähtien Valpon päällikkönä toimi Paavo Säippä, kunnes 1. helmikuuta 1941 hänen tilalleen asetettiin saksalaismieliseksi tunnettu Arno Anthoni. Valtioneuvoston määräyksellä 15. heinäkuuta 1941 Valpo alistettiin Päämajan käskyvaltaan ”sodan loppuun asti”. Saksan tappio Stalingradin piirityksessä talvella 1943 heikensi saksalaismielisten asemaa hallinnossa, jolloin eräiden muidenkin virkamiesvaihdosten mukana Anthoni korvattiin Paavo Kastarilla 29. helmikuuta 1944. Valpossa toiminnasta jätettiin tarkoituksellisesti asiakirjat laatimatta.
Valpo II, punainen Valpo
Vuosina 1944–1949 erityisesti Otto Brusiinin päällikköaikana erotettiin Valposta paljon aiempaa henkilökuntaa, jotka korvattiin kommunisteilla ja muilla neuvostomielisillä. Joka kymmenes henkilökuntaan kuuluva oli saanut tuomion joko maan- tai valtiopetoksesta. Brusiinin päällikköaikana palvelukseen otettiin myös lähes 80 henkilöä, joilla oli takanaan rikoksista saatu vankeustuomio. Kautta kutsuttiin yleisesti Punaiseksi Valpoksi, virallisemmin Valpo II tai Uusi Valpo. Punaisen Valpon syntyyn vaikutti valvontakomission ja kommunistisen sisäministerin Yrjö Leinon lisäksi asekätkentäjutun paljastuminen. Sosiaalidemokraattisen hallituksen noustua valtaan Valpo II hajotettiin vuonna 1948.
Supo
pienois|Ratakatu 12 vuonna 1957. Tilanne Valpossa alkoi rauhoittua Erkki Tuomisen tullessa päälliköksi ja Risto Höltän apulaispäälliköksi tammikuussa 1948, vakinaisiksi maaliskuussa 1948. Heti SKDL:n vaalitappion jälkeen alettiin valmistella Valpon lakkauttamista ja henkilöstöltään huomattavasti pienemmän suojelupoliisin (Supo) perustamista vuoden 1949 alusta.
Etsivän Keskuspoliisin ja Valpon arkisto on noin vuoteen 1948 asti julkinen ja sen säilytyspaikka on Kansallisarkisto. Supon vuoden 1949 arkisto avautui ensimmäistä kertaa kaikelle kansalle 1. tammikuuta 2009.
Tehtävät ja toiminta
Suojelupoliisi tuottaa tiedustelutietoa Suomen valtiojohdolle vakavista kansallisen turvallisuuden uhkista ja ilmiöistä. Valtiojohdon lisäksi tietoa tuotetaan muille viranomaisille, yrityksille, yhteisöille ja kansalaisille.
Terrorismintorjunta on Supon keskeinen tehtävä. Supon tuottaa ennakoivaa tiedustelutietoa terrorismiin kytkeytyvistä ilmiöistä, jotta ne eivät kehittyisi nykyistä vakavammiksi. Supo pyrkii myös paljastamaan terroristista toimintaa operaatioillaan sekä vaihtamalla tietoa muiden viranomaisten ja kansainvälisten kumppaneiden kanssa. Keväällä 2021 Supo arvioi, että suurimman terrorismin uhkan Suomessa muodostavat äärioikeistolaista tai radikaali-islamistista ideologiaa kannattavat yksittäiset toimijat tai pienryhmät.
Vastatiedustelu kuuluu Supon perinteisiin tehtäviin. Supon vastatiedustelu torjuu vieraiden valtioiden vakoilua ja vaikuttamisyrityksiä Suomessa. Suomessa on väkilukuun nähden paljon ulkomaiden tiedustelu-upseereja. Suomi kiinnostaa tiedustelullisesti erityisesti Venäjää ja Kiinaa.
Kybervakoilu on noussut yhä merkittävämmäksi uhkaksi perinteisen henkilötiedustelun rinnalle. Esimerkiksi keväällä 2021 Supo ilmoitti tunnistaneensa eduskuntaan kohdistuneen kybervakoiluoperaation, jossa yritettiin tunkeutua eduskunnan tietojärjestelmiin. Supon mukaan kyseessä oli niin sanottu APT31-operaatio.
Supo on kasvattanut rooliaan myös Suomen kriittisen infrastruktuurin turvaamisessa.
Supo tekee turvallisuusselvityksiä sekä henkilöistä että yrityksistä. Supon vastuulla ovat kaikki Suomessa tehtävät turvallisuusselvitykset lukuun ottamatta puolustushallinnon turvallisuusselvityksiä. Turvallisuusselvityksiä tehdään ihmisistä, jotka käsittelevät työssään kansallisen turvallisuuden kannalta tärkeää tai salassa pidettävää tietoa. Vuonna 2020 Supo teki yli 88 000 turvallisuusselvitystä.
Marraskuussa 2020 suojelupoliisi teetti kyselytutkimuksen suomalaisten käsityksistä suojelupoliisin toiminnasta. Kyselyn mukaan 91 prosenttia täysi-ikäisistä suomalaisista luotti suojelupoliisiin joko paljon (50 %) tai melko paljon (41 %). Viisi prosenttia 1 005 haastatellusta ei luottanut suojelupoliisiin kovinkaan paljon tai ollenkaan.
Organisaatio
Suojelupoliisin organisaatio uudistui kesäkuussa 2019, kun uudet tiedustelulait astuivat voimaan. Organisaatio jaettiin uudistuksessa yhdeksään yksikköön. Vanhoja yksiköitä ovat terrorismintorjunta, vastatiedustelu, sisäiset palvelut, alueyksikkö, turvallisuusselvitykset ja tiedonhankinta. Uudistuksessa toimintansa aloitti kolme uutta yksikköä, jotka ovat esikunta, tiedustelu ja digitaaliset palvelut.
Pääkaupunkiseudun ulkopuolella Supolla on kahdeksan aluetoimistoa. Ne sijaitsevat Joensuussa, Kuopiossa, Lappeenrannassa, Oulussa, Rovaniemellä, Tampereella, Turussa ja Vaasassa.
Henkilöstö ja budjetti
Vuonna 2020 Suojelupoliisissa työskenteli 505 henkilöä. Supon henkilöstön keski-ikä on 42,3 vuotta. Työntekijöistä 41 prosenttia on naisia ja 59 prosenttia miehiä. Poliisien lisäksi Supossa työskentelee esimerkiksi analyytikkoja, IT-asiantuntijoita ja kielenkääntäjiä. IT-tehtävät liittyvät esimerkiksi erilaisten järjestelmien, tietoturvan ja tietoverkkojen kehittämiseen ja ylläpitoon. Niiden joukossa on myös operatiivisia tehtäviä.
Henkilöstöstä 48 prosenttia on poliisikoulutuksen saaneita ja muuta henkilöstöä 52 prosenttia. Muusta henkilöstöstä noin puolet on erityisasiantuntija- ja asiantuntijatehtävissä sekä toinen puoli ammatti-, toimisto- ja tukitehtävissä. Kaikki Suojelupoliisissa vakinaisesti työskentelevät ovat virkamiehiä ja kaikkiin Supon virkoihin vaaditaan Suomen kansalaisuus. Korkeakoulututkinnon on suorittanut noin kolmasosa henkilöstöstä.
Níkos Papatákis
Níkos Papatákis (joskus Nico Papatakis, ; 5. heinäkuuta 1918 Addis Abeba, Etiopia – 17. joulukuuta 2010 Pariisi, Ranska) oli kreikkalainen elokuvaohjaaja.
Suojelupoliisi
Suojelupoliisin päälliköt
Suojelupoliisin päällikön virka oli vuonna 2007 ensimmäistä kertaa avoimessa haussa. Hakijoita oli yli 20. Valtaosa hakijoista oli arvostettuja poliisin tai oikeuslaitoksen edustajia. Valtioneuvosto kuitenkin nimitti 1. marraskuuta 2007 sisäministeri Anne Holmlundin (kok.) erityisavustajan, varatuomari Ilkka Salmen (kok.) turvallisuuspoliisin uudeksi päälliköksi. Salmi on kotoisin Turusta ja hän oli aloittanut työskentelynsä Supossa ylitarkastajana vastavakoiluyksikössä vuonna 2002.
Níkos Papatákis
Papatákis asui lapsena vuoroin Etiopiassa, vuoroin Kreikassa. Vuonna 1939 hän asettui Pariisiin ja työskenteli avustajana elokuvissa. Hän hankki omistukseen maineikkaan pariisilaisen klubin La Rose Rouge. Sen laulajiin kuului muun muassa Juliette Gréco. Hän avioitui näyttelijä Anouk Aiméen kanssa, ja he saivat tyttären.
Suojelupoliisi
Suojelupoliisin päälliköt
Vuodesta 2011 alkaen 15. helmikuuta 2015 asti Supon väliaikainen päällikkö oli Antti Pelttari Ilkka Salmen sijaisena. Pelttari nimitettiin vuonna 2016 jatkamaan tehtävässään, tällä kertaa vakituisena päällikönä. Tammikuussa 2021 Pelttari nimitettiin Supon päälliköksi myös seuraavan viisivuotiskauden ajaksi eli helmikuun 2026 loppuun asti.
Níkos Papatákis
Papatákiksen ensimmäinen elokuva Les Abysses synnytti skandaalin. Se osallistui Cannesin elokuvajuhlille 1963, mutta sitä ei suostuttu esittämään. Se perustuu Jean Genet'n näytelmään Piiat. Vuonna 1967 hän ohjasi toisen uskaliaan elokuvan, Oi Voskoi. Algerian sodan aikana hän osallistui Kansallinen vapautusrintaman (FLN) toimintaan. Seuraavan elokuvansa Gloria mundi hän ohjasi 1976 ja palasi jälleen elokuvan pariin 1987 Kreikassa ohjaamallaan elokuvalla I Photografia. Hänen viimeinen ohjauksensa oli Les équilibristes 1992.
Kerrotaan, että valokuvaaja Herbert Tobias antoi siihen aikaan tunnetulle mallille Christa Päffgenille, josta myöhemmin tuli laulaja, lempinimen "Nico" tämän entisen poikaystävän Papatákiksen mukaan.
Suojelupoliisi
Valvonta
Suojelupoliisin valvontaa uudistettiin vuonna 2019, kun tiedustelulait astuivat voimaan. Tässä yhteydessä perustettiin tiedusteluvalvontavaltuutetun virka. Tiedusteluvalvontavaltuutettu on itsenäinen ja riippumaton viranomainen, joka valvoo siviili- ja sotilastiedustelun laillisuutta sekä perus- ja ihmisoikeuksien toteutumista tiedustelutoiminnassa. Vuodesta 2019 lähtien valtuutettuna on toiminut Kimmo Hakonen.
Tiedusteluvalvontavaltuutetulla on rajaton pääsy Supon tietoihin ja tiloihin.
Supon parlamentaarisesta valvonnasta vastaa eduskunnan tiedusteluvalvontavaliokunta. Myös sisäministeriö valvoo Supon toimintaa.
Stasi-kohu
Pitkään sairauslomalla ollut Seppo Nevala jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2007 lähtien. Eroilmoitusta edelsi kohu Saksan demokraattisen tasavallan tiedustelupalvelun niin kutsutuista Stasi-arkistosta ja Rosenholz-aineistosta. Aineiston saamisesta käytiin neuvotteluja Yhdysvaltojen kanssa vuonna 2000, jolloin poliittinen johto päätti aineiston asianosaisjulkiseksi sekä luovutettavaksi tutkijoiden käyttöön. Sittemmin ilmeni, että aineisto oli jo tuolloin Supon hallussa, mutta sitä ei luovutettu edes tuomioistuimille. Stasi-aineistosta Tiitisen listaa on vaadittu julkiseksi.
Työpaikkakiusaaminen
Loppuvuodesta 2010 julkisuudessa oli Supon työpaikkakiusaaminen. Ylitarkastaja Matti Mikkola kertoi joutuneensa järjestelmällisen syrjinnän ja kiusaamisen kohteeksi ja kiusattuja olevan muitakin. Entinen terrorismiyksikön päällikkö ja sittemmin kenttävalvontayksikön päällikkö Paavo Selin istui päivät pitkät ilman työtehtäviä. Hänellä ei ollut oikeutta edes päästä johtamansa yksikön tiloihin, hänelle ei voinut lähettää sähköposteja eikä puheluita yhdistetty. Silloisen poliisiylijohtaja Mikko Paateron mukaan kyse oli yksittäistapauksista. Selinin tilanteen taustalla oli esitelmä syyskuulta 2005, jonka mukaan Euroopassa Natolla ei ole merkitystä terrorismin torjunnassa. Lausunto suututti silloisen oppositiojohtaja Jyrki Kataisen, joka soitti silloiselle Supon päällikölle Seppo Nevalalle, joka puolestaan haukkui alaisensa kovasanaisesti puhelimessa. Katainen syytti tuolloin Supoa yrityksestä suistaa hänet puoluejohtajan tehtävästä. Nevala määräsi Selinin vastoin tämän tahtoa toisiin tehtäviin maaliskuussa 2007, kun Kokoomus oli voittanut eduskuntavaaleissa. Myöhemmin Supon uudeksi päälliköksi nimitettiin kokoomuslainen Ilkka Salmi. Syyskuussa 2009 tuli julkisuuteen nauha keskustelusta, jossa Nevala haukkuu Seliniä, ja Selinin eristäminen työpaikallaan alkoi. Poliisihallitus teetti asiasta selvityksen, jossa ei tullut esille kiusaamista tai epäasiallista toimintaa. Selvityksen mukaan kyseessä oli väärinkäsitys. Selinin jäätyä sairauslomalle hänen kulkuoikeutensa poistettiin turvaamistoimenpiteenä, josta ei tehty kirjallista päätöstä. Myöhemmin sisäministeriö moitti Supon toimintaa Selinin asiassa hyvän hallintotavan vastaiseksi. Lisäksi kihlakunnansyyttäjä kertoi käynnistävänsä Supoa koskevan esitutkinnan entistä ylitarkastajaa koskevassa jutussa, jossa oli myös kyse kulkulupien ja tietojärjestelmien käytön estämisestä.
Selin on saanut Supolta varoituksen osallistuttuaan suurlähettiläs Alpo Rusin kirjan julkistamistilaisuuteen lokakuussa 2011.
Muissa maissa
Supo on tehnyt paljon yhteistyötä ja tiedonvaihtoa ulkomaisten, erityisesti muiden pohjoismaisten turvallisuusviranomaisten kanssa.
Pohjoismaat
Ruotsissa toimii Säkerhetspolisen (SÄPO), jonka henkilöstömäärä on noin 1 000 ja budjetti noin 120 milj. €.
Norjassa toimii Politiets sikkerhetstjeneste (PST), jonka henkilöstömäärä on noin 515 ja budjetti on noin 70 milj. €.
Tanskassa toimii Politiets Efterretningstjeneste (PET), jonka henkilöstömäärä on noin 780 ja budjetti on noin 100 milj. €.
Rabbe Johansson
Rabbe Johansson (s. 1961) on suomalainen rumpali. Hän soitti rumpuja punkyhtyeessä Ypö-Viis. Kun yhtye hajosi 1981 toimittuaan noin neljä vuotta, hän siirtyi soittamaan Freelance-yhtyeeseen. Freelance soittaa tanssi- ja rock-musiikkia eri tanssipaikoissa.
Andrew Tomas
Andrew P. Tomas tai Alfred Tomas (synt. A. Boncza-Tomaszewski 1906 Pietari – 2001) oli australialainen kirjailija. Tomas syntyi Pietarissa 1906, josta perhe muutti Helsinkiin vuonna 1911, jossa perheen isän toimi laivastoupseerina. Suomen itsenäistymisen myötä Tomasin isän komennus suuntautui Kiinaan, jossa hän vietti seuraavat 21 vuotta kunnes Maon vallankumouksen myötä oli edessä muutto Yhdysvaltoihin. Elämänsä viimeiset vuodet hän vietti tiettävästi Australiassa UFO-tutkijana. Lisäksi hän oli vapaamuurari. Tomas kirjoitti ja puhui sujuvasti ainakin ranskaa, englantia ja venäjää. Hänen teoksiaan on käännetty yli 60 eri kielelle. Tomas julkaisi elämänsä aikana ainakin 8 virallista kirjaa sekä monia sisäiselle piirille ja veljille tarkoitettuja teoksia. Harvinaisin hänen julkaistuista teoksista lienee vuonna 1950 ilmestynyt kirja astrologiasta ja tarot-korteista Signs, stars and seers; An experiment in historical prediction.
Aihepiireiltään Tomasin teokset ovat Erich von Dänikenin tuotosten kaltaisia mutta näistä aiheista hän kirjoitti jo vuosikymmeniä ennen Dänikeniä vuonna 1935 kirjassaan The Planetary Doctrine.
Aiheesta muualla
Andrew Tomas-Australian UFO Pioneer
The Artist
The Artist on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut ranskalainen Michel Hazanaviciusin ohjaama mustavalkoinen romanttinen mykkäkomedia. Sen pääosissa ovat Jean Dujardin ja Bérénice Bejo. Elokuvan tarina sijoittuu Hollywoodiin vuosien 1927–1932 väliseen ajanjaksoon. Jean Dujardin näyttelee George Valentinia, mykkäelokuvien tähteä, jonka ura uhkaa tyssätä äänielokuvan nousuun. Samaan aikaan näyttelijä Peppy Miller (Berenice Bejo) on nousemassa suureen suosioon. Valentinin ja Millerin tarinat kietoutuvat yhteen elokuva-alan myllerryksessä. Dujardinin ja Bejon rinnalla näyttelevät muiden muassa yhdysvaltalaiset John Goodman ja James Cromwell sekä englantilainen Malcolm McDowell studiomogulina, autokuskina ja hovimestarina. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 2. maaliskuuta 2012.
Elokuva palkittiin parhaan näyttelijän palkinnolla vuoden 2011 Cannesin elokuvajuhlilla, jossa elokuvan maailman ensi-iltanäytös järjestettiin. Elokuva sai kuusi Golden Globe -ehdokkuutta ja myöhemmin kymmenen Oscar-ehdokkuutta. Vuoden 2012 Bafta-palkintogaalassa The Artist palkittiin vuoden elokuvana sekä parhaasta ohjauksesta, käsikirjoituksesta, miespääosasta, kuvauksesta, musiikista ja puvustuksesta. Oscar-gaalassa elokuva sai viisi palkintoa muun muassa sekä parhaan elokuvan että parhaan ohjauksen palkinnon.
Jali Joutsen
Ollessaan Suomen sisällissodan jälkeen 1919 vangittuna Tammisaaren vankileirillä Jali Joutsen kirjoitti siellä sanat lauluun Punavangin valssi.
Prättäkitti
pienoiskuva|Ypäjän Mannisten kylän vanhaa tonttia [[Loimijoki|Loimijoen rannassa.]] Prättäkitti (myös Rättäkitti) oli 1600-luvulla elänyt noita ja ennustaja ja Mannisten kylän Tepon talon emäntä Loimaalla, nykyisellä Ypäjällä.
Ennustuksia ja tarinoita
Prättäkitin kerrotaan muun muassa ennustaneen Loimaan kirkon palon vuonna 1888, ja että Loimaan Peltoisten Välimetsässä vielä on joskus kaupunki, että maailma vyötetään rautaisella vyöllä ja että Loimijoen yli tehdään rautainen silta, jota ajetaan rautaisilla hevosettomilla vaunuilla. Tarinan mukaan Prättäkitin kuoleman jälkeen hänen arkkunsa oli niin painava ettei sitä saatu hevosella vedetyksi mäen päälle, ja arkku lensi useaan kertaan kuuseen.
Tarinoiden sovituksia
Loimaalainen kirjailija Pirkko Jaakola on kirjoittanut kuunnelman Prättäkitti, noita Nousiaisista (1980), josta on tehty myös käännös saksaksi ja näytelmäsovitus. 2000-luvulla Prättäkitistä on ilmestynyt myös satukirja. Vuonna 2016 Ypäjän Musiikkiteatteri esitti Prättäkitistä kertoviin tarinoihin perustuvan lastennäytelmän Prättäkitti ja Yrjä Pytyn tapaus.
St Giles-without-Cripplegate
pienoiskuva|St Giles-without-Cripplegate vuonna 2004. St Giles-without-Cripplegate on anglikaaninen kirkko Lontoon Cityssä. Rakentamisajankohtanaan 1390-luvulla se sijaitsi kaupunginmuurin ulkopuolella lähellä Cripplegaten porttia, ja siksi sen nimessä on sana ”without”. Kirkko on omistettu Pyhälle Egidiukselle.
St Giles-without-Cripplegate säilyi ehjänä Lontoon suuressa palossa vuonna 1666, mutta pommitus 29. joulukuuta 1940 tuhosi katon ja sisäosat.
Oliver Cromwell ja Elizabeth Bourchier menivät naimisiin St Giles-without-Cripplegatessa vuonna 1620. Runoilija John Milton sekä tutkimusmatkailija Martin Frobisher on haudattu tähän kirkkoon.
Taipaleenkylän taistelu
Taipaleenkylän taistelu (myös nimellä Kivitaipaleen taistelu ) oli 12.–14. lokakuuta 1944 käyty Lapin sodan taistelu.