cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mureke
Lihamureke
Lihamurekkeen ainesosina käytetään jauhelihaa, kananmunia, vettä, kermaviiliä tai kermaa, korppujauhoa, sipulia ja mausteita. Mureketaikinan sisään voidaan laittaa myös täyte, jonka aineksiksi sopii esimerkiksi juurekset, juusto, luumut, omenat tai sienet. Uunivuokaan erottuvasta paistoliemestä saadaan kastiketta, kun sitä suurustetaan vehnäjauhoilla, voi-jauhosuuruksella tai kermalla. Lihamureke voidaan tarjota syötäväksi joko kuumana tai kylmänä.
Yleistietoa
Mureke on liharuoka, joka koostuu makuvalintaan sopivasta lihasta, joka on muotoiltu leivän muotoon ja sitten paistettu tai savustettu. Sitä tarjoillaan usein lämpimänä pääruokana, mutta se voidaan myös paloitella ja tarjoilla kylmänä. Yleensä murekkeen teossa käytetään pihvilihaa tai usean lihan sekoitusta, kuten lammasta, karitsaa tai sikaa. Mureke on monella tapaa pâtén tyyppinen, joka kuitenkin on usein hienommin jauhettua. Se voidaan valmistaa joko paistinlaudalla tai muotissa, jolloin lopputulos on yleensä paistetun leivän muotoinen, vaikka muitakin muotoja voidaan luoda (sydän, neliö jne.).
Kalaa käytetään usein samalla tavalla Kaakkois-Aasiassa ja Keski-Amerikassa ruokaresepteissä, missä se on sekoitettu riisin kanssa ja paistettu uunissa. Kalkkunaa voidaan lisätä maissileivän täytteen, mausteiden ja vihannesten kera, viimeisteltynä kastikkeella, jolloin saadaan kokonainen "kalkkunaillallinen" yhteen murekkeeseen. Yhdysvalloissa Suuren laman aikaan oli suosittua lisätä maissilastuja tai -muroja murekkeen jatkeeksi; nykyään tätä käytetään vähentämään murekkeen rasvapitoisuutta ja lisäämään sen kiinteyttä.
Koska mureketta on usein miltei mahdotonta tehdä väärin, sen huonoa valmistusta käytetään usein Yhdysvalloissa humoristisena tapahtumana.
Aiheesta muualla
Polpetta
Kinue Hitomi
Kinue Hitomi (, 1. tammikuuta 1907 Okayama – 2. elokuuta 1931 Osaka) oli japanilainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hitomi oli 157 senttimetriä pitkä ja painoi 45 kilogrammaa.
Hitomi tuli Amsterdamissa järjestettyihin vuoden 1928 kesäolympialaisiin pituushypyn maailmanennätyksen haltijana. Hänelle selvisi vasta paikan päällä, että tuo laji ei ollut ohjelmassa. Niinpä Hitomi osallistui 100 metrille, korkeushyppyyn ja kiekonheittoon ilman suurempaa menestystä. 800 metrin juoksuun hän osallistui ensimmäistä kertaa elämässään, saavuttaen hopeaa Saksan Lina Radken jälkeen. Tuo mitali oli ensimmäinen japanilaisnaisen saavuttama olympiamitali. Naisten maailmankisoista Hitomi saavutti kolme kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia. Mitalit tulivat pituushypystä, kolmiloikasta, pikajuoksuista, kiekonheitosta ja keihäänheitosta.
Hitomi teki urallaan virallisen maailmanennätyksen 100 metrillä, 200 metrillä, pituushypyssä ja 1920–1930-luvuilla ennätysluettelossa olleessa kolmiottelussa (lajeina 100 m, korkeushyppy ja keihäänheitto). Lisäksi hän teki epävirallisia maailmanennätyksiä 200 metrillä, 400 metrillä, pituushypyssä ja kolmiloikassa. Hänen toukokuussa 1928 hyppäämänsä pituustulos 598 cm säilyi virallisena maailmanennätyksenä heinäkuuhun 1939 saakka.
Markku Kuitunen
Markku Kuitunen (s. 22. marraskuuta 1953, Tyrväntö ) suomalainen ympäristötieteilijä ja professori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa ympäristötieteen professorina 2000–2016.
Akateeminen ura
Markku Kuitunen aloitti uransa opetustehtävissä 1970-luvulla. Hän oli Tammelan vs. johtajaopettaja vuonna 1974. Sen jälkeen hän työskenteli kartoittajana, laboranttina ja kartanpiirtäjänä Hämeenlinnassa vuosina 1974–1976. Kuitunen opiskeli biologiaa Jyväskylän yliopistossa. Hän väitteli vuonna 1989 Jyväskylässä tohtoriksi. Kuitusen väitöskirja (Food, space and time constraints on reproduction in the common treecreeper (Certhia familiaris L.)) käsitteli ravinnon ja elinympäristön merkitystä puukiipijän (Certhia familiaris) lisääntymiselle.
Akateemisen uransa Kuitunen aloitti Jyväskylän yliopistossa suunnittelijana vuonna 1982. Sen jälkeen hän on toiminut erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä Jyväskylän yliopiston biologian laitoksella (nykyisin laitos tunnetaan nimellä bio- ja ympäristötieteiden laitos). Hän toimi laitoksella assistenttina vuodesta 1982. Sittemmin hän työskenteli yliassistenttina vuosina 1989–2000.
Professoriksi
Markku Kuitunen nimitettiin ensimmäistä kertaa ympäristötieteen professuuriin vuonna 2000 ja hän aloitti toimessaan vuonna 2001. Vuonna 2004 hänet nimitettiin vakinaiseksi ympäristötieteen professoriksi, jonka erikoisala olivat ympäristötieteet, etenkin ympäristövaikutusten arviointi ja hallinta. Hän aloitti kyseisessä virassa elokuussa 2004. Ympäristövaikutuksien tutkimus Jyväskylän yliopistossa on painottunut yhdyskuntien toimintaan sekä erilaisiin luonnon- ja maankäytön toimintoihin. Niiden ohella on selvitetty mm. ympäristövaikutusten lainmukaisen arviointiprosessin vaikuttavuutta.
Kuitunen jäi virastaan eläkkeelle marraskuun lopussa 2016. Jäähyväisluentonsa hän piti joulukuussa 2016.
Tutkimusura
Professori Kuitusen tutkimus on keskittynyt ympäristötieteen alalle. Hän on tutkinut, miten ympäristövaikutuksia voi arvioida ja miten niitä voi hallita. Hän on syvällisesti perehtynyt erilaisiin ympäristö- ja maisemaekologian sekä luonnonsuojelubiologian kysymyksiin. Hän on selvittänyt, millaisia valintakriteerejä luonnonsuojelussa käytetään ja miten erilaiset menetelmät valitaan. Muita hänen keskeisiä alojaan ovat olleet maankäytön suunnittelu, ympäristöasenteet sekä paikkatietosovellukset.
Kuitunen on julkaissut tutkimuksistaan useita kymmeniä tieteellisiä artikkeleita.
Kirjailija ja toimittaja
Toimitustyön ohella Kuitunen on julkaissut teoksia ympäristötieteen alalta sekä alan oppimateriaalia.
Työn ulkopuolella
Vapaa-ajallaan professori Kuitunen harrastaa lintuja, valokuvausta ja puutarhan hoitoa.
Gomorra (elokuva)
Gomorra on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut italialainen elokuva, joka kertoo viisi tarinaa napolilaisen Camorra-rikollisjärjestön piirissä elävien ihmisten elämästä. Matteo Garronen ohjaama elokuva perustuu Roberto Savianon tietokirjaan Gomorra: Mafian valtakunta.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Cannesissa Gomorra palkittiin Grand Prix’lla, elokuvajuhlien toiseksi arvostetuimmalla palkinnolla. Joulukuussa 2008 Gomorra sai useita Euroopan elokuva-akatemian jakamia palkintoja: parhaan elokuvan palkinnon lisäksi se sai palkinnon myös ohjauksesta, kuvauksesta ja käsikirjoituksesta, ja Toni Servillo palkittiin pääroolistaan. Elokuva ei kuitenkaan päässyt parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon lyhytlistalle. Kotimaassaan Italiassa Gomorra sai seitsemän David di Donatello -palkintoa.
Jarmo Hovi
thumb|250px|Jarmo Hovi kesällä 2008. Jarmo Hannes Hovi (s. 17. helmikuuta 1959) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Miljoonasade-yhtyeen rumpalina, vaikka hänen soitantoaan on kuultavissa muidenkin artistien ja kokoonpanojen levyiltä. Hänen tunnetuin sävellyksensä Miljoonasateelle on ”Lelukaupan häät”. Hovi on myös vahvasti läsnä Samuli Putron soololevyllä Elämä on juhla. Varsinaiselta ammatiltaan Hovi on liikennelentäjä.
Punasompasammal
Punasompasammal (Splachnum rubrum) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon havumetsävyöhyke. Suomen alueella lajia esiintyy melko harvinaisena koko maassa Ahvenanmaata ja Enontekiötä lukuun ottamatta.
Ulkonäöltään punasompasammal muistuttaa keltasompasammalta (Splachnum luteum). Lajin pitkäperäisten itiöpesäkkeiden pesäkeosan sompamaiset kaulalaajentumat ovat tummanpunaisia. Punasompasammal on lyhytikäinen ja tuottaa yleisesti itiöpesäkkeitä. Se kasvaa tuoreissa metsissä ja soilla esimerkiksi hirven ja lehmän lannalla.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
Jung Jae-Eun
Jung Jae-Eun (, s. 11. tammikuuta 1980 ) on eteläkorealainen taekwondon olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Bélédougou
thumb|325px|Senegal ja Mali 1880-luvun lopussa. Bélédougou on historiallinen ja luonnonalue Mandinguen ylängöllä Malissa.
Bamakon pohjoispuolella sijaitseva Bélédougou käsittää Koulikoron alueen Kolokanin piirin sekä osan Katin, Koulikoron ja Naran piireistä ja Bamakon piirikunnasta. Se kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen. Kasvillisuus on puu- ja metsäsavannia. Tärkein vesistö on Baouléjoki.
Historiallisesti Bélédougou oli pienten bambaravaltioiden löyhä yhteenliittymä. Siitä tuli Ranskan protektoraatti vuonna 1883.
Bürgerliches Gesetzbuch
Bürgerliches Gesetzbuch (tai BGB) on Saksan siviilioikeuslakikirja. Sitä valmisteltiin vuodesta 1881 lähtien ja se tuli voimaan 1. tammikuuta 1900 korvaten sitä ennen käytössä olleen roomalaisen oikeuskäytännön. Sitä pidettiin massiivisena uraauurtavana projektina. Saksan siviili­oikeus­laki­kirja on ollut mallina vastaaville laeille monissa muissa maissa kuten Portugalissa, Virossa, Latviassa, Kiinan tasa­vallassa, Japanissa, Thaimaassa, Etelä-Koreassa, Kiinan kansan­tasa­vallassa, Kreikassa ja Ukrainassa.
Saksan keisarikunta
thumb|300px|Reichsgesetzblatt-julkaisu 24. elokuuta 1896
Kun Ranskassa oli vuonna 1804 saatettu voimaan yhtenäinen siviili­laki, Code Napoléon, alettiin Saksassa yleisesti toivoa vastaavan­laista siviili­lain­säädännön kodifiointia, joka järjestel­mällis­täisi ja yhtenäis­täisi monet toisistaan poikkeavat lait, jotka olivat voimassa Saksan eri ruhtinas­kunnissa. Saksan liiton aikana yritykset tällaisen lain laatimiseksi epä­onnistuivat siitä syystä, että ei ollut sellaista lainsäädäntöelintä, jonka valta olisi ulottunut koko Saksaan. Lisäksi hanketta vastusti Friedrich Carl von Savignyn historiallinen koulukunta.
Vuonna 1871 useimmat Saksan valtiot yhdistyivät Saksan keisari­kunnaksi. Aluksi lain­säädäntä­valta siviili­oikeuden alalla kuitenkin pysyi osa­valtioilla, kunnes vuonna 1873 keisari­kunnan perustus­­lakiin lisättiin säännös, "Lex Miquel-Lasker" (nimetty Johannes von Miquelin ja Eduard Laskerin mukaan), joka siirsi siviili­oikeuden keisari­kunnan päätös­valtaan. Tämän jälkeen asetettiin useita komiteoita, joiden oli määrä laatia koko maalle yhteinen siviili­laki korvaamaan eri osa­valtioiden siviili­lait.
Ensimmäinen laki­ehdotus vuodelta 1888 ei saanut laajaa kannatusta. Asetettiin toinen komitea, johon kuului 22 jäsentä, juristien lisäksi myös finanssi­alan edustajia sekä eri ideo­logisten suuntausten kannattajia, ja joka laati toisen ehdotuksen. Sen jälkeen kun ehdotukseen oli tehty merkittäviä muutoksia, Saksan valtiopäivät hyväksyivät sen vuonna 1896. Se tuli voimaan vuoden 1900 alussa ja on ollut siitä lähtien Saksan siviili­oikeuden perustana.
Natsi-Saksa
Natsi-Saksan aikana suunniteltiin BGB:n korvaamista uudella siviili­oikeuden kodifikaatiolla, joka olisi saanut nimekseen "Volksgesetzbuch" ("kansan laki­kirja") ja jonka olisi ollut määrä paremmin kuvastaa natsismin ideo­logiaa, kun taas BGB perustui pikemminkin vapaa­mielisiin aatteisiin. Tätä hanketta ei kuitenkaan koskaan toteutettu. Joitakin BGB:n peri­aatteita kuten Bona fide -periaatetta (242 §, "Grundsatz von Treu und Glauben") kuitenkin alettiin tulkita natsien käsityksen mukaisesti.
Aarne Toivanen
Aarne Toivanen (25. heinäkuuta 1936 Rautavaara – 8. elokuuta 2021 ) oli suomalainen teologi ja eksegeetti. Hän oli mukana komiteassa, joka käänsi Raamatun nykysuomeksi 1974–1992.
Bürgerliches Gesetzbuch
Saksa vuodesta 1945
Kun Saksa vuonna 1949 jakautui Saksan liittotasavaltaan (Länsi-Saksa) ja Saksan demo­kraattisen tasa­valtaan (Itä-Saksa), Bürgerliches Gesetz­buch jäi aluksi voimaan siviili­oikeuden perustana molemmissa valtioissa. Sosialistisessa Itä-Saksassa BGB:n säännökset kuitenkin vähitellen korvattiin uusilla laeilla, joista ensimmäisenä säädettiin uusi perhelaki vuonna 1966, kunnes vuonna 1976 astui voimaan kokonaan uusi siviili­laki (Zivilgesetzbuch) ja vuonna 1982 uusi sopimus­laki. Vuonna 1990 tapahtuneesta Saksojen yhdisty­misestä lähtien BGB on jälleen ollut voimassa koko Saksassa.
Aarne Toivanen
Toivanen toimi vuonna 1992 käyttöön otetun virallisen Raamatun suomennoksen valmistaneen komitean pääsihteerinä vuodesta 1974. Hän laati useita modernin käännösteorian ja -tekniikan (dynaaminen vastaavuus) esittelyjä ja hakusanakirjoja. Toimiessaan Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan opetustehtävissä hän suomensi ja toimitti vuosikymmeniä oppikirjana palvelleen johdatuksen Uuden testamentin kreikkaan. Toivanen kirjoitti arviointeja Vanhan testamentin apokryfikirjojen uudesta suomennoksesta, jota käsiteltiin marraskuun 2006 kirkolliskokouksessa.
Bürgerliches Gesetzbuch
Saksa vuodesta 1945
Myös Länsi-Saksassa ja myöhemmin jälleen yhdisty­neessä Saksassa BGB:hen on tehty useita muutoksia. Huomattavimmat muutokset tehtiin vuonna 2002, jolloin varsinkin sen velvoite­oikeutta koskevaan osastoon tehtiin suuria muutoksia. Vaikka BGB on siviili­oikeuden perustana, myös oikeudellisilla ennakko­tapauksilla on rajoitettua merkitystä: tapa, jolla tuomio­istuimet tulkitsevat säännöksiä, on muuttunut monella tavoin ja kehittyy edelleen, mikä johtuu erityisesti säännösten suuresti abstraktista luonteesta. Viime vuosina lain­laatijat ovat myös yrittäneet yhdistää joitakin myöhemmin säädettyjä erillisiä lakeja BGB:hen. Esimerkiksi asunnon vuokraa koskevat säännökset, joista välillä laadittiin erillisiä lakeja kuten Miet­höhenge­setz ("vuokra­maksu­laki"), on nyttemmin jälleen sisällytetty BGB:hen.
Aarne Toivanen
Vuosina 1994–2001 Aarne Toivanen toimi Suomen Lähi-idän (ent. Jerusalemin-) instituutin säätiön asiamiehenä ja vuosina 1991–1999 Suomen Pipliaseuran hallituksen puheenjohtajana. Hän oli Vantaan kaupungin historiatoimikunnan jäsen ja Suomen Lähi-idän instituutin säätiön ystävien kunniajäsen 2004. Hän johti lukuisia opintomatkoja Lähi-idän maihin ja Etiopiaan.
Bürgerliches Gesetzbuch
Saksa vuodesta 1945
BGB on tyypillistä 1800-luvun lain­säädäntöä, ja sitä on alusta lähtien arvosteltu siitä, ettei se ota huomioon sosiaalisen vastuun näkö­kohtia. Lain­säätäjät ja oikeus­käytäntö ovat aikojen kuluessa enemmän tai vähemmän onnistuneesti yrittäneet sovittaa tällaiset näkö­kohdat BGB:hen. Viime vuosina eurooppa­oikeuden vaikutus on ollut suuri, ja myös sen vuoksi BGB:hen on tehty useita muutoksia.
Rakenne
BGB perustuu suurelta osin roomalaiseen oikeuteen. Muiden siitä vaikutteita saaneiden siviili­lakien tavoin siinä säädetään henkilöistä, omaisuudesta, perheestä ja perinnöstä, mutta toisin kuin esimerkiksi Ranskan Code Civilissä ja Itävallan siviili­laissa, sen alussa on yleisiä säännöksiä koskeva osasto. Sen vuoksi BGB sisältää viisi pää­osastoa ("kirjaa"):
Abstraktioperiaate
BGB:hen kuuluu oleellisesti "abstraktio­periaate" ja siihen liittyvä "separaatio­periaate". Friedrich Carl von Savignyn pandektistisen koulu­kunnan oppien mukaisesti laki tekee suuren eron toisessa osastossa käsiteltyjen velvoite­oikeudellisten sopimusten ja kolmannessa osastossa käsiteltyjen, omaisuuden siirtoa koskevien sopimusten välillä. Lyhyesti nämä peri­aatteet merkitsevät sitä, että sopimus, joka velvoittaa jonkun luovuttamaan jotakin toiselle osa­puolelle, ei vielä tee saajasta tämän esineen omistajaa vaan ainoastaan antaa hänelle oikeuden vaatia omistus­oikeuden siirtoa.
Separaatio­peri­aate merkitsee, että sopimus omaisuuden siirrosta ja omaisuuden todellinen siirto ovat kaksi eri asiaa ja niistä on eri säännökset. Samoin abstraktio­peri­aate merkitsee, että omistus­oikeuden siirto on laillisesti pätevä riippumatta alku­peräisen velvoite­sopimuksen pätevyydestä. Tästä erosta seuraa, että sopimukset, jotka vain velvoittavat johonkin, eivät vielä siirrä omistus­oikeutta niin kauan kuin ei ole erikseen tehty sopimusta omistus­oikeuden siirrosta; toisaalta omaisuuden siirto pätemättömän velvoite­sopimuksen perusteella voi aiheuttaa saajalle velvollisuuden palauttaa omaisuus, mutta saaja katsotaan silti sen omistajaksi siihen saakka, kunnes se todella on palautettu erillisellä sopimuksella.
Esimerkiksi sopimus jonkin esineen kaupasta ei BGB:n mukaan vielä sellaisenaan siirrä omistus­oikeutta esineeseen ostajalle vaan ainoastaan tuottaa myyjälle velvoitteen luovuttaa omistus­oikeus. Myyjä on tällöin velvollinen erillisellä sopimuksella luovuttamaan myymänsä omaisuuden. Sen vuoksi näistä kahdesta vaiheesta on eri säännökset: osa­puolten velvollisuuksista säädetään 433 §:ssä, omistus­oikeuden siirtoa koskevista sopimuksista 929 §:stä. Samaan tapaan säädetään kauppa­hinnan maksusta eli rahan omistus­oikeuden siirrosta.
Joka­päiväisessä kaupan­käynnissä tätä erotusta ei yleensä tarvitse ottaa huomioon, koska molemmat sopimukset tehdään saman­aikaisesti, kun tavara luovutetaan ja samalla maksetaan. Vaikka abstraktio­peri­aate saattaa vaikuttaa hyvin tekniseltä eikä ehkä vastaa tavan­omaista käsitystä kaupan­teosta, Saksan oikeus­yhteisössä sitä pidetään kiistattomana. Abstraktio­peri­aatteen suurin etu on siinä, että se muodostaa lailliset puitteet mille tahansa liike-elämässä kysymykseen tulevalle sopimukselle, olipa se luonteeltaan kuinka moni­mutkainen tahansa.
Hyvä esimerkki tästä liittyy osamaksukauppaan. Jos joku ostaa jotakin ja maksaa kauppa­hinnan osa­maksulla, molemmilla osa­puolilla on omat, osittain risti­riitaiset intressinsä: ostaja haluaa hankkimansa esineen välittömästi haltuunsa, kun taas myyjä haluaa varmistua siitä, että koko kauppa­hinta tulee maksetuksi. Abstraktio­peri­aatteen mukaisesti BGB:llä on tähän yksinkertainen ratkaisu: sopimus velvoittaa ostajaa maksamaan koko hinnan ja velvoittaa myyjää luovuttamaan omistus­oikeuden esineeseen sitten, kun viimeinenkin osa­maksu­erä on maksettu. Siihen saakka myyjällä säilyy omistus­oikeus esineeseen, ja ostajalla on siihen vain käyttö- ja hallinta­oikeus. Jos ostaja ei kykene maksamaan hintaa kokonaisuu­dessaan, myyjä voi vaatia esineen takaisin milloin tahansa samoin kuin muunkin oman omaisuutensa.
Toinen etu on, että virheellisen kaupan tapauksessa omistus­oikeus pysyy ennallaan eikä jälleen­myynti ole sallittu. Laitonta hyötymistä koskevien säännösten mukaisesti ostaja on velvollinen palauttamaan omistus­oikeuden, mikäli mahdollista, tai muussa tapauksessa maksamaan korvausta.
BGB muiden maiden lakien mallina
Vuonna 1896 Japanissa säädettiin BGB:hen perustuva siviili­laki, joka on edelleen voimassa, joskin toisen maailmansodan jälkeen siihen tehtiin erinäisiä muutoksia.
José Luís Peixoto
thumb|José Luís Peixoto José Luís Peixoto (s. 1974) on portugalilainen kirjailija. Suomessa on julkaistu hänen romaaninsa Tyhjä Taivas, joka on Portugalissa voittanut arvostetun Jose Saramago -kirjallisuuspalkinnon. Syksyllä 2017 Enostone kustannus julkaisi Rita Dahlin suomentaman Peixoton runokokoelman Ruhtinas, joka rakastui orjaan (ISBN 978-952-5960-59-4).
Iivana Julma (elokuva)
Elokuva sukeltaa 1500-luvulla eläneen Venäjän tyrannimaisen tsaarin Iivana Julman mielenliikkeisiin. Tsaari kokoaa vallan itselleen, ja papit ja pajarit ryhtyvät juonittelemaan häntä vastaan.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Iivana Julma oli mukana heistä yhdeksäntoista listalla. Kriitikko Arto Pajukallio toteaa, että elokuva vakuuttaa katsojan yhä.
Štšeljajur
Štšeljajur (komiksi ja venäjäksi Щельяю́р) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Ižman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Petšora-joen rannalla 54 kilometriä Ižman piirikeskuksesta luoteeseen. Asukkaita on 3 600 henkeä (vuonna 2002).
Šeljajurin kylä syntyi 1700-luvun puolivälissä. Sen nimi perustuu venäläislainaan šelja ’rantatörmä’ ja komin sanaan jur ’pää, yläosa’. Komien lisäksi kylässä asui nenetsejä. Neuvostoaikana perustettiin jokilaivojen korjaustelakka ja Šeljajurista tuli Petšoran laivaliikenteen keskus. Vuosina 1962–1992 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Karvounádes
Karvounádes on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 119 (vuonna 2011).
Karvounádes sijaitsee Kytheran keskiosassa. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καρβουνάδων, Topikí Koinótita Karvounádon), johon kuuluvat varsinaisen Karvounádeen kylän lisäksi Ágios Ilías, Alexandrádes, Keramotó, Pitsiniánika ja Stathiánika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 324.
Karvounádes on yksi saaren vanhimmista kylistä. Kylän nähtävyyksiin kuuluu Pyhän Georgioksen kirkko, jossa on taivaansininen kupoli. Karvounádeksen keskusaukiolla on kauppoja, leipomo sekä supermarket. Kylässä on myös saaren toinen apteekki. Enemmistö asukkaista saa elantonsa maataloudesta.
Eräänä päivänä tyhjä taivas
Eräänä päivänä tyhjä taivas on Tiina Raevaaran esikoisromaani, jonka on julkaissut kustannusyhtiö Teos vuonna 2008. Romaani oli Tiiliskivi-palkintoehdokkaana.
Sisältö
Romaani on arvosteluissa nähty vallankäytön ja inhimillisen pahuuden arvosteluna. Yksilön ei tarvitse kuitenkaan alistua, vaan hän voi omissa teoissaan valita toisin. Pahuus ja hyvyys syntyvät teoista.
Vastaanotto
Tähtivaeltajan Toni Jerrman kiitti kirjaa, mutta katsoi, että lähitulevaisuuteen sijoittuvat jaksot ovat osoittelevia ja romaani voisi toimia vertauskuvallisena kertomuksena myös ilman niitä. Kiiltomato.netin Johanna Kähärin mukaan patriarkaalisuuteen liitetty pakkovalta ja naiseuteen liitetty lämpö ja myötätuntoisuus on kulunut ja liian yksinkertaistava asetelma.
Keltasompasammal
Keltasompasammal (Splachnum luteum) on lehtisammallaji sompasammalten heimossa (Splachnaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuolisko, erityisesti havumetsäalue. Suomessa keltasompasammalta esiintyy koko maan alueella paitsi lounaassa, pohjoisosassa se on yleinen.
Keltasompasammal on lyhytikäinen ja kasvaa pieneksi, yhdestä kahteen senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat leveät, niissä on lyhyt ja terävä kärki sekä selvä keskisuoni. Lajin itiöpesäke on huomattavan suuri ja pitkäperäinen, jopa 15 senttimetriä pitkä. Pesäke on pysty, pitkänomainen ja haiseva. Sen alla on leveä ja vaaleankeltainen kaulaosan laajentuma, joka toimii laskeutumisalustana lajin itiöitä levittäville kärpäsille.
Keltasompasammal kasvaa lehmän, poron ja hirven lannalla metsissä soisilla paikoilla.
Penisillinaasi
Penisillinaasi on stafylokokkien tuottama beetalaktamaasientsyymi, joka rikkoo penisilliinin sisältämän beetalaktaamirenkaan. Tästä syystä kapeakirjoiset penisilliinit eivät tehoa stafylokokkeihin. Penisillinaasin EC-numero eli entsyyminumero on EC 3.5.2.6.
Penisillinaasia kestäviä penisilliinejä ovat metisilliini, oksasilliini, kloksasilliini ja diklosasilliini.
Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha
Saint Helena, Ascension ja Tristan da Cunha on Britannian merentakainen alue, joka sijaitsee Etelä-Atlantilla. Se koostuu Saint Helenan, Ascensionin ja Tristan da Cunhan saarista. Aiemmin kaikkia saaria hallittiin Saint Helenalta käsin, mutta vuonna 2009 kaikille annettiin samanarvoinen asema.
Partiohuivi
Partiohuivi on tärkein osa partiolaisten asustusta. Kaikki maailman partiolaiset käyttävät sitä, vaikka asustus muuten eroaakin. Se on suorakulmaisen kolmion muotoinen kangas, joka on kääritty rullalle. Huivin päät on joko solmittu yhteen esimerkiksi merimiessolmulla tai neljäntuulensolmulla, tai huiviin on pujotettu vogli eli solki, jolloin huivia ei solmita ollenkaan.
Partiolainen käyttää aina edustamansa organisaation huivia. Suomessa suomalaisella partiolaisella on siis oman partiolippukuntansa lippukuntahuivi, partiopiiriä edustettaessa piirihuivi ja ulkomailla Suomen Partiolaisten edustushuivi, joka on lipunsininen ja valkoisella reunustettu. Suomessa lippukuntahuivi on usein sininen tai sinivalkoinen, ja sen taakse on ommeltu lippukunnan merkki, mutta myös muun mallisia lippukuntahuiveja löytyy.
Metsänkävijä-lippukunnilla on oma huivinsa: se on valkeasta ja lipunsinisestä kolmiosta koottu muuten normaalin huivin kokoinen, jossa sininen on vasemmalla ja valkea oikealla, jakolinja kulkee takakolmion keskellä.
Isommilla partioleireillä voi myös eri alaleireillä olla omat partiohuivinsa, jota leiriläinen pitää leirin ajan.
Otto Authén
Otto Fredrik Authén (1. marraskuuta 1886 Oslo – 7. heinäkuuta 1971 Oslo) oli norjalainen voimistelija. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa joukkuekilpailussa.
Thomas Thorstensen
Thomas Thorstensen (15. toukokuuta 1880 Stavanger – 18. kesäkuuta 1953) oli norjalainen voimistelija. Hän oli mukana voittamassa kultaa vapaan systeemin joukkuekilpailussa vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa. Hän oli saanut joukkueineen hopeaa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän oli Gabriel Thorstensenin veli.
Andrei Kuteikin
Andrei Kuteikin (s. 30. syyskuuta 1984) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Kuteikin edustaa KHL-seura HK Spartak Moskovaa.
Kuteikin on kotikaupunkinsa jääkiekkoseuran Kristall Saratovin kasvatti. Hän siirtyi kauden 2004–2005 aikana Salavat Julajev Ufaan, joka pelasi tuolloin Venäjän superliigassa. Kuteikin pelasi Ufassa yhdeksän kautta ennen siirtymistään SKA Pietariin kaudeksi 2013–2014. Kaudeksi 2016–2017 Kuteikin siirtyi itäisen konferenssin Avangard Omskiin.
Kortit pöydällä
Kortit pöydällä on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, joka ilmestyi Britanniassa 2. marraskuuta 1936. Se ilmestyi suomeksi 1939 WSOY:n kustantamana. Aikaisemmin samana vuonna ilmestyneessä Aikataulukon arvoituksessa Poirot kertoo, mikä hänen mielestään olisi täydellinen murha, niin vaativa murha, ettei "edes hän" voisi sitä selvittää - murha, jossa yksi henkilö murhataan neljän muun pelatessa bridgeä samassa huoneessa. Christie kirjoitti "Kortit pöydällä" juuri tästä lähtökohdasta.
Romaanin päähenkilö on Hercule Poirot. Esipuheessa Christie kertoo, kuinka monessa salapoliisiromaanissa vähiten epäilty henkilö on syyllinen. Hän vakuuttaa, että Kortit pöydällä ei ole sellainen romaani. Epäiltyjä on vain neljä, ja yksi heistä on murhaaja. Lisäksi jokainen epäilty on jo kerran murhannut jonkun.
Agatha Christien alter ego Ariadne Oliver esiintyy ensimmäisen kerran tässä kirjassa, ja hänen kuviteltujen romaaniensa päähenkilö, suomalainen Sven Hjerson mainitaan useaan otteeseen.
Stefanos Byzantionlainen
Stefanos Byzantionlainen (500-luku) oli bysanttilainen grammaatikko ja leksikografi, joka kirjoitti merkittävän maantieteellisen sanakirjan Ethnika. Teoksesta itsestään on säilynyt vain katkelmia, mutta siitä tunnetaan myös erään Hermolaoksen tekemä tiivistelmä.
Kortit pöydällä
Juoni
Poirot tapaa sattumalta Shaitanan, joka kutsuu hänet illalliselle. Vieraina olisi neljä ihmistä, jotka ovat tehneet täydellisen murhan eli eivät olleet jääneet kiinni. Poirot suostuu kutsuun.
Stefanos Byzantionlainen
Elämä
Stefanoksen elämästä ei tiedetä muuta kuin se, että hän eli Arcadiuksen ja Honoriuksen ajan jälkeen ja ennen Justinianus II:ta ja että hän toimi grammaatikkona Konstantinopolissa. Myöhemmät kirjailijat eivät tarjoa lisätietoa Stefanoksesta, mutta he mainitsevat, että eräs Hermolaos lyhensi tämän teoksen tiivistelmäksi. Hermolaos omisti tiivistelmänsä Justinianukselle, mutta ei ole tietoa, viitataanko tällä Justinianus I:een vai II:een. On kuitenkin todennäköistä, että Stefanos vaikutti Konstantinopolissa Justinianus I:n aikana, 500-luvulla jaa.
Kortit pöydällä
Juoni
Shaitanan illanvietossa on läsnä neljä ”etsivää”: Poirot, rikoskirjailija Ariane Oliver, poliisitarkastaja Battle ja eversti Race. Shaitanan neljä murhaajaa ovat tohtori Roberts, rouva Lorrimer, majuri Despard ja neiti Meredith. Illallisen jälkeen seurue pelaa bridgeä: etsivät viereisessä huoneessa ja murhaajat toisessa, jossa myös Shaitana istuu takkatulen ääressä. Kun etsivät palaavat pelin jälkeen huoneeseen, muitten peli on yhä edelleen käynnissä. Lähdössä oleva Race huomaa, että Shaitana on kuollut – terävä veitsi on isketty hänen rintaansa. Huoneessa ei ole pelaajien lisäksi käynyt kukaan muu. Murhaajan täytyy olla yksi neljästä bridgen pelaajasta. Murha-ase kuului Shaitanalle ja se lojui pöydällä huoneistossa.
Stefanos Byzantionlainen
Ethnika
Lyhennelmänäkin Ethnika on arvokas maantieteellisen, mytologisen ja uskonnollisen tiedon lähde antiikin Kreikkaa koskien. Lähes jokainen artikkeli teoksessa sisältää viittauksia johonkin antiikin aikaiseen kirjailijaan auktoriteettina paikan nimeä koskien. Säilyneistä katkelmista voidaan nähdä, että alkuperäinen teos sisälsi paljon lainauksia eri kirjailijoilta, sekä paljon mielenkiintoisia topografisia, historiallisia, mytologisia yms. yksityiskohtia.
Alkuperäisen teoksen merkittävimmät katkelmat ovat peräisin Konstantinos Porfyrogennitoksen teoksista De administrando imperio, luku 23 (artikkeli "") ja De thematibus, II.10 (Sisilian kuvaus). Jälkimmäinen sisältää katkelman komediakirjailija Aleksikseltä. Kolmas merkittävä katkelma, joka alkaa artikkelista "" ja päättyy -kirjaimen loppuun, sisältyy erääseen Pierre Séguierin kokoaman Fonds Coislin -kirjaston käsikirjoitukseen.
Teoksen ensimmäinen nykyaikainen laitos oli Aldus Manutiuksen vuonna 1502 toimittama. Teoksen standardilaitos on puolestaan Augustus Meineken vuonna 1849 toimittama. Teokseen viitataan yleensä Meineken sivunumeroilla. Uusin laitos on Margarethe Billerbeckin saksaksi toimittama (osa I: A-G, 2006).
Kortit pöydällä
Juoni
Shaitana uskoi vakaasti, että kaikki neljä olivat murhaajia. Niinpä neljä etsivää ryhtyvät selvittämään, onko Shaitanan olettamuksessa mitään perää. Poirot'ta kiinnostaa kuitenkin enemmän, mitä epäillyt muistavat huoneen sisustuksesta. Tutkimusten tulokset ovat varsin laihat:
Tohtori Roberts Vuosia aikaisemmin herra Craddock oli kuollut epäpuhtaan partaveitsestä saamaansa tulehdukseen. Rouva Craddock oli sitten lähtenyt ulkomaille ja kuollut siellä pari kuukautta myöhemmin johonkin paikalliseen tautiin. Rouva oli rakastunut tohtoriin ja aviomies ei ollut mielissään siitä. Jos Craddock olisi nostanut metelin asiasta, siitä olisi ollut vakavia seurauksia Robertsin uralle. Roberts olisi voinut saastuttaa partaveitsen ja hän oli myös antanut rouvalle rokotukset ennen tämän matkaa.
Rouva Lorrimer Rouva Lorrimerin menneisyydestä ei löydy mitään. Hänen miehensä on kuollut, mutta siinä ei näytä olevan mitään hämärää.
Anne Meredith Meredith oli muutaman kuukauden töissä rouva Croftwayn luona, joka otti erehdyksessä myrkkyä lääkkeen sijasta. Hän oli kuollut vakuuttuneena siitä, että oli itse syypää kuolemaansa. Poirot saa selville, että Meredith on kleptomaani. Se myös antaa motiivin Croftwayn murhaamiselle: Meredith oli ehkä varastanut jotain arvokasta ja Croftway oli pääsemässä vihille siitä.
Majuri Despard Majuri Despard oli vuosia aikaisemmin oppaana tutkimusmatkalla Amazonasissa. Seurueen johtaja herra Luxmore oli kuollut kuumeeseen, mutta huhujen mukaan hänet olisi ammuttu. Rouva Luxmoren mukaan, joka oli epätoivoisesti rakastunut majuriin, Despard ampui mustasukkaisen Luxmoren tappelun aikana. Despardin mukaan taas kuumehoureinen Luxmore oli hoippumassa kohti jokea ja Despard halusi ampumalla pysäyttää hänet. Rouva Luxmore kuitenkin halusi estää sen ja luoti tappoi Luxmoren.
Tutkimukset eivät etene kunnolla ketään epäiltyä vastaan ei ole kunnollisia todisteita. Kunnes rouva Lorrimer kutsuu Poirot'n luokseen ja tunnustaa murhan. Poirot ei kuitenkaan halua uskoa tätä ja käykin ilmi, että Lorrimer halusi suojella Anne Meredithiä. Hän oli nähnyt kuinka Meredith oli kumartunut Shaitanan puoleen ja tajunnut vasta myöhemmin sen merkityksen. Ja koska Lorrimer on kuolemansairas, hän halusi ottaa syyt niskoilleen ja antaa nuorelle naiselle uuden mahdollisuuden.
Seuraavana aamuna rouva Lorrimer löydetään kuolleena – hän oli tehnyt itsemurhan. Ennen kuolemaansa hän oli kirjoittanut kirjeen kolmelle muulle epäillylle. Tohtori Roberts saapuu paikalle kirjeen saatuaan ja toteaa kuolemansyyn. Poirot aavistaa kuitenkin pahaa, Battle ja hän kiiruhtavat Anne Meredithin luo vain nähdäkseen kuinka Anne yrittää murhata murhata Rhodan joella. Rhoda pelastetaan, mutta Anne kuolee. Anne halusi tappaa Rhodan, koska luuli hänen olevan ainut, joka tiesi Croftwayn tapauksesta.
Loppupaljastuksessa kaikki ovat kokoontuneet Poirot'n luokse. Poirot kertoo, että murhaaja on tohtori Roberts. Roberts myös murhasi rouva Lorrimerin ja Poirot'lla on tähän murhaan jopa todistaja: ikkunanpesijä, joka näki kaiken mitä Roberts teki Lorrimerille. Roberts tunnustaa murhat. Roberts oli bridge-pelin tehnyt sellaisen siirron, että muiden huomio oli kiintynyt peliin ja hän saattoi itse kenenkään huomaamatta murhata Shaitanan. Ja Anne Meredith oli ensimmäinen, joka huomasi sen – sen takia rouva Lorrimer epäili häntä murhaajaksi. Poirot paljastaa myös, että ikkunanpesijä oli Poirot'n palkkaama näyttelijä – rouva Lorrimerin murhalla ei oikeasti ollut todistajaa.
Henkilöt
Muut henkilöt
Vastaanotto
Caldwell Harpur kirjoitti myönteisen arvostelun Times Literary Supplementissä 14.11.1936: "Poirot'ta onnistaa jälleen, kahdessakin mielessä, sillä tämä on Christien 20. romaani. Yksi sen sivuhenkilöistä on 32 salapoliisiromaanin kirjoittaja, joka monessa kohtaa kuvaa ammattinsa hankaluuksia. Christie varmastikin tuntee ne, mutta hän voittaa ne aina niin hyvin, että voimme toivoa lisää romaaneja häneltä."
Isaac Anderson kirjoitti The New York Times Book Review -lehdessä 28.2.1937: "Tarina on nerokas, mutta siihen jää pari irrallista seikkaa, kun Poirot'n on selittänyt tapauksen. Kortit pöydällä ei ole aivan Agatha Christien parhaimpien teosten veroinen."
The Observerissa Torquemada kirjoitti 15.11.1936 arvostelussa "Supreme de Poirot": "En ollut ainoa, joka ajatteli Poirot'n tai hänen tekijänsä joutuneen harhateille Murha Mesopotamiassa -romaanissa. Se tarkoittaa siis myös sitä, että lisäkseni muutkin iloitsevat hänen paluustaan Christien nerokkaassa Kortit pöydällä -romaanissa. Tämä kirjailija, toisin kuin monet jotka ovat saavuttaneet mainetta ja menestystä muilla kuin kirjallisilla arvoilla, on pyrkinyt parantamaan kirjoitustapaansa jokaisessa salapoliisiromaanissaan. Sen seurauksena voimme hänen uusimmassa teoksessaan nähdä huumoria, rakennetta ja hienovaraisuutta, jonka ajattelimme olevan ''Stylesin tapauksen kirjoittaja ulottumattomissa. Hämäyksen lahja, jonka Christiellä on synnynnäistä, säilyy, eikä sitä ole käytetty paremmin hyväksi kuin tässä tiiviissä, harhauttavassa ja pääasiallisesti analyyttisessa ongelmassa. Kortit pöydällä on ehkä harmaiden solujen täydellisin tapaus."
The Scotsmanissä kirjoitettiin 19.11.1936: "Yhteen aikaan Hercule Poirot ajatteli siirtyvänsä eläkkeelle ja viljelevänsä kesäkurpitsoja. Onneksi tätä uhkausta ei koskaan toteutettu ja Christien uusimmassa teoksessa pieni belgialainen etsivä on erinomaisessa vedossa. Juoni on yksinkertainen ja nerokas." Arvostelu päättyi toteamukseen: "Kirjailija Ariane Oliver on yksi Christien huvittavimmista luomuksista."
E. R. Punshon arvosteli romaaniin The Guardianissa 20.11.1936: "Jopa rikostarinassa huumorilla on usein merkittävä asema." Hän jatkoi: "Tässä suhteessa ... Agatha Christie on jälleen kerran ... salapoliisiromaanien malli. Siinä on hienoja kohtauksia, kuten kun Poirot vertailee omia viiksiä muihin ja julistaa itsensä voittajaksi, tai kun Poirot on pakotettu kerrankin sanomaan "Minä erehdyin", tai rouva Oliverin luennointi romaanin kirjoittamisen taidosta. Mutta se ei ole koskaan pääasian tiellä, kun Poirot vähitellen ratkaisee arvoituksen ja kuka neljästä bridgen pelaajasta murhasi illan isännän." Hän päätti arvostelun: "Poirot saa totuuden selville tutkimalla pääasiassa pelitaulukoita, ja Christie huolehtii siitä, että niin tehdessään hän yllättää lukijan kerran toisensa jälkeen."
Robert Barnard: "Parhaimmistoa. Makupala bridgen tuntijoille, mutta muutkin voivat pelata. Erinomaisen tiivis rakenne ja nerokkaat johtolangat. Luetaan niin kauan kuin pokerinaamaiset naiset kokoontuvat pelaamaan korttia."
Hercule Poirot -televisiosarja
Kortit pöydällä oli Hercule Poirot -televisiosarjan kymmenennen tuotantokauden toinen elokuva. Pääosissa olivat David Suchet Poirot'na ja Zoë Wanamaker Ariadne Oliverina.
Jakso poikkeaa alkuperäisestä romaanista seuraavissa kohdissa:
Britannia ja Yhdysvallat
Kirja ilmestyi kuusiosaisena jatkoromaanina yhdysvaltalaisessa The Saturday Evening Post -lehdessä 2.5.1936 - 6.6.1936 (numerot 44-49). Sen kuvitti Orison MacPherson.
Suomennokset
WSOY julkaisi Aune Suomalaisen suomennoksen 1939. 1978 ilmestyneen 7. painoksen suomennoksen on tarkistanut Kirsti Kattelus.
Suomennosten painokset (jos toisin ei mainita, kustantajana on WSOY) :
Pirjo Rusanen
Pirjo Maija Rusanen (s. 18. joulukuuta 1940 Mikkeli) on suomalainen kauppatieteiden maisteri, HTM-tilintarkastaja, kansanedustaja, ministeri sekä Euroopan parlamentin jäsen.
Rusanen toimi kansanedustajana vuosina 1983–1995. Hänet valittiin Mikkelin läänin vaalipiiristä ja hän oli jäsenenä Kokoomuksen eduskuntaryhmässä. Kansanedustajakaudellaan hän oli jäsenenä toisessa lakivaliokunnassa (1983–1984), liikennevaliokunnassa (1983–1984), suuressa valiokunnassa (1983–1986), valtiovarainvaliokunnassa (1991), eduskunnan valitsijamiehissä (1983–1986), eduskunnan palkkavaltuuskunnassa (1983–1990) ja eduskunnan tilintarkastajana (1984–1990).
Ministerinä Rusanen toimi vuodet 1991–1995 ympäristöministeriössä ja hänelle kuuluivat asuntoasiat. Rusanen oli Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1995–1996, jolloin eduskunta valitsi EU:n parlamentin suomalaisjäsenet ilman vaaleja. Valtiolliseen politiikkaan Rusanen on osallistunut myös toimimalla presidentin valitsijamiehenä vuosina 1982 ja 1988 eli viimeisissä pidetyissä valitsijamiesvaaleissa.
Lisäksi Rusanen on osallistunut paikallispolitiikkaan, sillä hän oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1973–1995, josta vuodet 1982–1991 hän toimi valtuuston puheenjohtajana ja vuonna 1981 varapuheenjohtajana. Mikkelin kaupunginhallituksen jäsen hän oli vuosina 1972–1980.
Anki Lidén
Anna Catarina Lidén eli Anki Lidén (s. 5. huhtikuuta 1947 Mölltorp silloinen Skaraborgin lääni, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Lidén sai Guldbaggen parhaasta naissivuroolista elokuvasta Kattona tähtitaivas 2010.
Lidénillä on Tommy Körbergin kanssa poika Anton Körberg. Lidén on ollut vuodesta 1988 naimisissa Klas Berglingin kanssa, ja heidän yhteinen poikansa oli Tim Bergling, musiikkituottajana tunnettu Avicii.
Imatran Voima (täsmennyssivu)
Imatran Voima voi tarkoittaa:
Crosby, Stills, Nash (and Young)
thumb|Vasemmalta oikealle: Young, Crosby, Nash ja Stills (1970) Crosby, Stills and Nash on folk/rock-yhtye, jonka jäseniä ovat David Crosby, Stephen Stills ja Graham Nash. Neil Young on ollut ajoittain mukana, jolloin yhtyeen nimi on Crosby, Stills, Nash and Young. Yhtye sai suuren suosion 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alkupuolella mm. kappaleilla "Marrakesh Express", "Our House", "Helpless", "Ohio" ja "Teach Your Children".
Kokoonpanon jäsenistä Graham Nash on brittiläinen, Neil Young kanadalainen sekä David Crosby ja Stephen Stills yhdysvaltalaisia.
Historia
Neil Young ja Stephen Stills olivat yhtyeessä Buffalo Springfield, joka hajosi vuonna 1968. Tämän jälkeen Stephen Stills kutsui uuteen yhtyeeseensä The Byrdsistä erotetun David Crosbyn ja The Holliesissa soittaneen Graham Nashin. Vuonna 1969 julkaistiin esikoisalbumi Crosby, Stills, and Nash, joka oli heti myyntimenestys. Neil Young tuli myöhemmin mukaan toiselle albumille Deja-Vu, joka on kaikkien neljän artistin urien eniten myyty levy. Deja-Vun jälkeen kaikki neljä yhtyeen jäsentä julkaisivat myös sooloalbumin, joista Stephen Stillsin debyytti oli menestynein, saavuttaen korkeimmillaan Billboard-listan kolmannen sijan. Neil Young keskittyi soolouraansa, vaikka on ollut tämän jälkeenkin mukana yhtyeen muutamalla albumilla. Youngin osallistumisen ajoittaisuuteen on vaikuttanut sekin, että hänen ja Stephen Stillsin yhteistyötä on Buffalo Springfieldin ajoista lähtien luonnehdittu myrskyisäksi. Yhtyeen kolmas levy CSN julkaistiin 1977. Sitä ennen he julkaisivat soololevyjen lisäksi musiikkia mm. Crosby & Nash ja Stills-Young Band kokoonpanoilla.
Crosby, Stills and Nash esiintyi hyväntekeväisyyskonsertissa Live Aidissa vuonna 1985 esittäen kappaleet "Teach Your Children", "Suite: Judy Blue Eyes", "Southern Cross" sekä Neil Youngin kanssa tämän hitin "Only Love Can Break Your Heart". Young esitti myös yksin omia kappaleitaan konsertissa.
Crosby, Stills & Nash on jatkanut aktiivista konsertointia näihin päiviin saakka, sekä Neil Youngin kanssa vuosina, 2000, 2002 sekä 2006. Viimeisin yhteisesiintyminen on vuoden 2013 Bridge School Benefit-konsertti Californiassa.
Viivi Luik
Viivi Luik (6. marraskuuta 1946 Tänassilma, Viljandimaa, Eestin SNT) on virolainen kirjailija ja runoilija.
Runoilijana
1960–1970-luvun vaiheessa Luik siirtyi kirjoittamaan assosiatiivista runoutta (mm. Hääl). Säkeet ovat lakonisia ja katkelmallisia, ja runoilijan katse on kääntynyt sisäänpäin. Pian tämän jälkeen Luiken aihepiiri laajeni luonnosta ja itsetutkistelusta yhteiskunnan ilmiöihin ja arkeen. Hän siirtyi vapaasta mitasta nelisäkeeseen ja ankaraan ilmaisuun kokoelmissa Pildi sisse minek (1973) ja Põliskevad (1975). Arkiseen elämään suuntautuu myös runokokoelma Maapäälsed asjad (1978).
Prosaistina
Proosaa Viivi Luik alkoi kirjoittaa 1970-luvulla. Huomion arvoisia ovat kolme lastenkirjaa Leopold-nimisestä pojasta (1974–1976) sekä kertomus Salamaja piir (1974).
Luiken romaani Seitsemäs rauhan kevät (1985) osoittautui suureksi menestykseksi. Teos on avoimen omaelämäkerrallinen kuvaus pienen maalaistytön maailmasta 1950-luvun sekavissa yhteiskuntaoloissa. Romaani Historian kauneus (1991) kuvaa vuotta 1968: päähenkilöt virolainen nainen ja juutalainen mies kohtaavat Riiassa, kun Neuvostoliitto miehittää Prahan. Molemmat romaanit on käännetty useille kielille.
Golovin
Golovin on kaupunki Sewardin niemimaalla Länsi-Alaskassa. Se sijaitsee pienessä niemenkärjessä Golovnin Lagoonin ja Golovnin Bayn välissä noin 105 kilometriä Nomesta itään. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 144. Asukkaista 84,03 prosenttia edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Historiaa
Golovin oli alun perin inupiattikylä nimeltä Chinik. Kaupunki on nimetty Venäjän laivaston kapteenin Vasili Golovninin mukaan. Golovnin vieraili Alaskassa maailmanympärimatkoillaan tarkastamassa Venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian töitä Diana-laivalla 1807–1809 ja Kamchatka-laivalla 1817–1819. Vuonna 1842 Golovinin kylä raportoitiin Ikalikguigmyut-nimisenä. Kaupungin nimi on kirjoitettu väärin, ilman n-kirjainta, mutta läheinen lahti on Golovnin Bay.
Vuonna 1867 Mission Covenant of Sweden perusti kirkon ja koulun nyky-Golovinista etelään. Vuoden 1890 tienoilla John Dexter perusti kauppa-aseman, josta tuli koko Sewardin niemimaan tärkein tietojenvaihtopaikka. Councilista löydettiin kultaa vuonna 1898 ja Golovinista tuli kultakaivosten huoltotukikohta. Tarvikkeet purettiin laivoista Golovinissa ja vietiin sitten pienemmillä aluksilla Golovnin Lagoonin poikki Fish- ja Niuklukjokia pitkin Counciliin.
Kun nykyisen Nomen alueelta löydettiin kultaa, suurin osa kaivos- ja satamatoiminnasta siirtyi sinne ja Golovinin asukasluku väheni. Poronhoito alueella alkoi noin vuoden 1900 tienoilla.
Xiao Zhong
Xiao Zhong (s. 1969) on kiinalainen matemaatikko ja professori. Hän työskenteli vuosina 2009–2016 matematiikan professorina Jyväskylän yliopistossa. Helsingin yliopiston matematiikan professorina hän on toiminut vuodesta 2016. Matemaatikkona Zhong tunnetaan matemaattisen analyysin tutkijana.
Tieteellinen ura
Xiao Zhong suoritti 1995 maisterin (Master of Science) tutkinnon Wuhanin matematiikan ja fysiikan instituutissa (Wuhan Institute of Mathematics and Physics). Wuhanin instituutti on jo 1970-luvulta lähtien tehnyt pitkäaikaista tiedeyhteistyötä Jyväskylän yliopiston kanssa. Instituutin kontaktien kautta Zhong päätyi Suomeen ja aloitti opinnot Jyväskylän yliopiston matematiikan ja tilastotieteen laitoksella. Hän väitteli tohtoriksi 1998 Jyväskylän yliopistossa.
Zhong työskenteli valmistumisensa jälkeen Jyväskylän yliopiston matematiikan laitoksella eri tehtävissä. Ennen professoriksi nimittämistään hän toimi matematiikan dosenttina. Matematiikan professorina hän aloitti syyskuussa 2009.
Jyväskylän yliopistossa toimii yhteistyössä Helsingin yliopiston kanssa vuosina 2014-2019 Suomen Akatemian nimeämä Analyysin ja dynamiikan huippututkimusyksikkö. Zhong on johtanut yksikössä tutkimusryhmää, joka tutkii epälineaarisiin osittaisdifferentiaaliyhtälöihin lukeutuvia elliptisiä osittaisdifferentiaaliyhtälöitä.
Zhong siirtyi vuonna 2016 matematiikan professoriksi Helsingin yliopistoon.
Imatran Voima
Imatrankosken voimalaitos|thumb
Xiao Zhong
Tutkijana
Professori Zhongin tutkimusala on matemaattinen analyysi. Matemaatikkona hän on erikoistunut lineaaristen ja epälineaaristen osittaisdifferentiaaliyhtälöiden tutkimiseen. Hänen toinen pääalansa tutkijana on geometrinen funktioteoria. Näiden ohella hän on selvittänyt rajoitetun väännön kuvauksia ja analyysiä metrisissä mitta-avaruuksissa. Hän on tehnyt aiheeseen liittyvää tutkimusta niin kutsutun Heisenbergin ryhmän nimellä tunnetussa matriisilaskennan sovellutuksessa. Kyseinen sovellus on nimetty Werner Heisenbergin mukaan.
Imatran Voima
Imatran Voima Oy (lyhenne IVO ) oli valtion omistama energiantuotantoyhtiö. Yhtiön toiminta alkoi Imatrankosken patoamisella ja päättyi yhdistymiseen Neste Oy:n kanssa Fortum Oyj:ksi vuonna 1998.
Xiao Zhong
Tutkijana
Italialainen matemaatikko Ennio De Giorgi (1928-1996) esitti vuonna 1995 kysymyksen tason elliptisen toisen kertaluvun osittaisedifferentiaaliyhtälön ratkaisujen jatkuvuudesta. Professori Zhong on artikkelissaan osoittanut, että yhtälöjen ratkaisussa on havaittavissa säännöllisyyttä. Hän onnistui ratkaisemaan De Giorgin asettaman ongelman.
Imatran Voima
Imatran Voima oli pääasiassa sähkön- ja lämmöntuotantoa harjoittava yhtiö, joka oli perustettu vuonna 1932 hallinnoimaan ja käyttämään Imatrankosken vesivoimalaitosta. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja oli vesivoimalan suunnittelija ja rakentaja Hugo Malmi. Yhtiön omistukseen tuli myöhemmin joukko muita voimalaitoksia, joista suurimpia ovat Oulujoki Oy:n voimalaitokset, Inkoon ja Naantalin voimalaitos hiilivoimalaitokset ja Loviisan ydinvoimalaitos. Yhtiön omistukseen kuuluivat turvevoimalaitokset Rauhalahden voimalaitos Jyväskylässä ja Joensuun voimalaitos Joensuussa sekä nykyisin Kanteleen Voiman omistama Haapaveden voimalaitos Haapavedellä.
Xiao Zhong
Tunnustuksia
Zhong sai 2011 Suomalaisen tiedeakatemian myöntämän Väisälän palkinnon. Palkinto myönnetään tutkijalle, joka on tutkimusurallaan aktiivivaiheessa ja jo tieteellisesti ansioitunut.
Torleif Torkildsen
Torleif Torkildsen (12. toukokuuta 1892 Oslo – 7. lokakuuta 1944 Oslo) oli norjalainen voimistelija ja tennispelaaja. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa osallistuen voimisteluun, jossa hän saavutti pronssia ruotsalaissysteemin joukkuekilpailussa.
Torkildsen edusti Norjaa Davis Cupissa viidessä maaottelussa.
Paris (Texas)
Paris on kaupunki Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa väestöä oli 25 171 henkilöä, joista miehiä 11 741 ja naisia 13 430 henkilöä.
Liikenne
Kaupunki sijaitsee valtateiden 82 ja 271 risteyskohdassa. Kaupungissa on Cox Fieldin lentokenttä.