cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esisokraatikot
Mytologisista selityksistä kohti filosofiaa
Thaleen, jota pidetään usein ensimmäisenä esisokraattisena ajattelijana, aikoihin monet kreikkalaiset alkoivat kyseenalaistaa vanhoja myyttejä ja etsiä asioille rationaalisempia selityksiä, ja esimerkiksi tulkita myytit vertauskuvina niiden käsittelemistä fysikaalisista ilmiöistä. Myöhemminkin vielä Aristoteles ajatteli, että myytit sisälsivät unohdettuja totuuksia luonnonfilosofiasta, ja että nämä totuudet olivat vain hautautuneet myyttien alle historian saatossa:
Eirik Kvalfoss
Eirik Kvalfoss (s. 25. joulukuuta 1959) on entinen norjalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Esisokraatikot
Mytologisista selityksistä kohti filosofiaa
Jossain vaiheessa useat ajattelijat alkoivat sivuuttaa myyttiset selitykset kokonaan. Kreikkalaisissa myyteissä on piirteitä, jotka ovat saattaneet vaikuttaa muutokseen, joka johti poispäin myyttisistä selityksistä. Ensiksi, monet myytit kuvasivat sitä, kuinka jumaluudet itsessään olivat syntyneet (theogonia), toisin sanoen myös jumalilla oli alku. Kreikkalaiset uskoivat yleisesti, että materia oli ollut olemassa jopa ennen jumalia. Näin myytit eivät edes vastanneet kaikkein perustavanlaatuisimpiin kaikkeutta koskeviin kysymyksiin.
Eirik Kvalfoss
Eirik Kvalfoss oli Norjan paras ampumahiihtäjä 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa. Hän voitti urallaan 16 arvokisamitalia. Niistä neljä oli henkilökohtaisia kultamitaleja, arvokkaimpana olympiakulta 10 kilometrillä Sarajevon 1984 kisoissa.
Kvalfoss on kotoisin Vossin kaupungista kuten toinen ampumahiihdon maailmanmestari Odd Lirhuskin.
Esisokraatikot
Mytologisista selityksistä kohti filosofiaa
Toiseksi, myyteille oli tyypillistä antropomorfismi, toisin sanoen jumaluudet kuvattiin ihmishahmoisina, mihin Aristoteleskin viittasi. Myyttis-poeettiset selitykset ottivat tyypillisesti erilaisia inhimillisiä piirteitä, kuten rakkaus, viha ja kateus, ja sovelsivat niitä luonnon selittämiseen. Esimerkiksi useilla Homeroksen jumalilla oli ihmisen muoto ja persoonallisuus, mukaan lukien kaikki ihmisten hyveet ja paheet. Tämä teki myyttien alkuperän melko ilmeiseksi, ja niin ensimmäisten filosofien oli helppo hyökätä niitä vastaan. Esimerkiksi esisokraatikko Ksenofanes on tunnettu siitä, että hän pilkkasi ajatusta jumalten ihmisenkaltaisuudesta. Hän sanoi, että jos hevoset voisivat kuvitella jumalia, niiden jumalilla olisi hevosten muoto.
Mytologisten selitysten syrjäyttäminen liittyy myös samaan aikaan kehittyneemmissä kulttuureissa käynnissä olleeseen luonnontieteiden kehitykseen. Muun muassa matematiikka ja tähtitiede kehittyivät samaan aikaan. Tähtien tutkiminen oli tärkeää paitsi uskonnolle, johon liittyi usein astrologiaa, myös maanviljelylle, jonka kannalta esimerkiksi Niilin tulvimisen ajoituksen ennustaminen oli tärkeää. Myös geometria palveli maanviljelyä maanmittauksen muodossa. Aristoteles on tunnetusti kuvannut Metafysiikassaan, että uskonnollisen instituution synty, yhteiskunnallinen työnjako ja pappien käytettävissä ollut vapaa-aika olivat tärkeässä roolissa tässä kehityksessä:
Egyptin lisäksi samanlaista kehitystä tapahtui myös Mesopotamiassa (seemiläisissä ja babylonialaisissa kulttuureissa) ja Persiassa. Kreikkalaiset omaksuivat monia näistä ajatuksista ja taidoista, koska maan sijainti oli ideaalinen ja kauppayhteydet laajat. Muun muassa Thaleen kerrotaan matkustelleen Egyptissä ja oppineen matematiikkaa papeilta. Myös kreikkalaisten kehittyvien kaupunkivaltioiden tilanne helpotti kehitystä: monien kaupunkien hallintomuoto suosi vapaiden miesten opiskelua, ja ajatuksella ja puheella oli tietyissä rajoissa aiempaa suurempi vapaus. Orjuuden vuoksi vapailla mielillä oli tarvittavaa vapaa-aikaa.
Siirtymä myyttis-poeettisista selityksistä filosofiseen ajatteluun tapahtui kuitenkin hitaasti ja useissa vaiheissa. Esimerkiksi Ferekydeen teokset olivat sekoitus myyttejä ja filosofiaa. Empedokles kuvasi, kuinka klassiset alkuaineet toimivat, mutta hänen selityksensä sisälsivät myös abstrakteja jumaluuksien tapaisia voimia, kuten Rakkaus ja Viha. Parmenides esitti ajatuksensa runomuodossa, mystisinä näkyinä. Vielä niinkin myöhään kuin Platonin dialogeissa erilaisia myyttejä käytetään filosofisten ajatusten esittämisessä, vaikkakaan hänellä kaikkia myyttejä ei ole todennäköisesti tarkoitettu otettavaksi liian kirjaimellisesti.
Kuten edellä on esitetty, ensimmäiset luonnonfilosofit esittivät kysymyksiä koskien maailman alkuperää, syytä, perimmäistä prinsiippiä, sekä muutosta ja liikettä. Pelkkä kysyminen, ihmettely, ei kuitenkaan erottanut filosofista selitystä myyttisestä selityksestä — vaikka filosofian taustalla oli nimenomaan ihmettely, myös myytti koostui ihmettelystä, eivätkä kreikkalaiset alun perin aina tehneet niiden välille selvää eroa:
Useilla esisokraatikoilla vastaukseen liittyi jokin arkhē, alkuperuste tai ensimmäinen prinsiippi, joka tarjoaisi selityksen kaikkiin esitettyihin kysymyksiin yhtä lailla olemassaolosta, materiasta, muutoksesta kuin liikkeestäkin. Määritelmällisesti tämän tuli olla jotain, jota voitiin joko havaita luonnossa, tai joka voitiin rationaalisesti päätellä havainnoista. Tyypillisissä vastauksissa arkhē oli joku klassisista alkuaineista tai niiden yhdistelmä. Esimerkiksi Thales päätyi ajatukseensa vedestä kaiken alkuperusteena havaittuaan, että kaikkialla missä on elämää, on kosteutta. Näin hänen teoriansa kykeni selittämään havainnot. Joissakin selityksissä arkhe oli kuitenkin jotakin abstraktimpaa ja alkuaineiden taustalla olevaa, kuten Anaksimandroksen apeiron, rajaton massa. Hän katsoi, ettei vesi voinut olla alkuperuste, koska se ei voinut synnyttää vastakohtaansa tulta. Samoin hän katsoi, ettei mikään muukaan alkuaineista voinut olla itsessään alkuperuste. Näin hänen selityksensä oli omalla tavallaan rationaalisempi, vaikkakaan se ei enää perustunut samalla tavalla suoriin havaintoihin. Vastaavanlainen rationalismi johti sellaisiin rohkeisiin spekulaatioihin kuin Anaksagoraan Nous, järki, tai pythagoralainen "luku" ensimmäisenä prinsiippinä.
Esisokraattista filosofiaa kuvasi siis tiedon tavoittelu sen itsensä vuoksi ja mahdollisimman rationaalisten, luontoon perustuvien selitysten esittäminen myyttis-poeettisten selitysten sijaan. Myyttis-poeettisen dogmatismin sijaan filosofiaan kuului dialektinen menetelmä totuuden löytämiseksi: filosofit esittivät omia teorioitaan, sekä kehittelivät joitakin esitettyjä teorioita edelleen ja hyökkäsivät toisia teorioita vastaan.
Esisokraatikkojen ryhmät
thumb|140px|[[Parmenides]] thumb|140px|[[Demokritos]] thumb|140px|[[Herakleitos]]
Antiikin aikana filosofia saattoi sisältää mitä tahansa luonnontieteistä politiikkaan ja puhetaidosta hyvän elämän opetuksiin, ja tämä tilanne vallitsi ennen kaikkea aikana ennen Sokratesta. Näin ollen ei ole helppo sanoa, kenet tulisi laskea esisokraatikoiksi nimenomaan filosofisessa mielessä. Mukaan voidaan laskea tässä käsiteltyjen ryhmien lisäksi myös esimerkiksi sofistit ja yleisesti viisaina tunnettuja miehiä, kuten Kreikan ns. seitsemän viisasta.
Merkittävimmät esisokraatikkojen ryhmät ja esisokraatikot olivat:
Solarussa
Solarussa on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 425 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 31,86 neliökilometriä. Se sijaitsee 12 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Sanchi
Sanchi on kylä Intiassa, Madhya Pradeshin osavaltiossa, 45 kilometriä Bhopalin kaupungista. Kylä on kuuluisa buddhalaisista monumenteistään, jotka rakennettiin 200-luvun eaa. ja 1100-luvun välisenä aikana. Sanchi on merkittävä ja ainutlaatuinen paikka, jossa on parhaiten säilyneitä stupia. Lisäksi alueelta pystyy näkemään Intian buddhalaisen arkkitehtuurin synnyn, kukoistuksen ja rappion. Vuonna 1989 Sanchin buddhalaiset monumentit listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Ašoka, joka oli kääntynyt buddhalaisuuteen luultavasti vuonna 258 eaa. aloitti pyhäkön rakentamisen. Hän rakennutti alueelle kahdeksan stupaa sekä 12 metriä korkean pylvään, johon on kaiverrettu hänen julistuksiaan. Kuuluisin näistä stupista on Stupa 1, eli ns. "suuri stupa".
Suuri stupa on 36,6 metriä halkaisijaltaan ja korkeudeltaan 16,46 metriä. Sen kupoli on lähes täydellisen puolipallon muotoinen. Sitä on laajenettu kolmeen otteeseen, viimeisen kerran 400-luvun puolivälissä. Erityisen kuuluisa Suuri stupa on neljästä monumentaalisesta portistaan, torana, jotka on koristeltu näyttävästi.
Sanchi hylättiin 1300-luvulla. Sanchin monumentit löydettiin uudelleen vuonna 1818, kun brittiläinen kenraali tuli alueelle. Kasvillisuus oli jo tällöin pitkälti peittäneet rakennukset. Monumentit kärsivät tämän jälkeen amatööriarkeologien ja aarteenmetsästäjien käsissä ja vasta 1910-luvulla arkeologi John Marshallin johdolla Sanchi sai nykyisen kuntonsa.
Aiheesta muualla
23.47944°N, 77.73972°W
Chiayi
Chiayi on kaupunki Taiwanissa, jota ympäröi samanniminen piirikunta.
Kaupungin nykyisenä pormestarina toimii kuomintangia edustava Huang Min-hui, joka valittiin tehtäväänsä vuonna 2018.
Historia
Aikojen saatossa kaupungista on käytetty monia eri nimiä: paikalliset hoanyat käyttivät nimeä Tirosen. Kiinalaiset väänsivät nimen muotoon Chu-lô-san, joka myöhemmin lyhennettiin Chu-lô. Nykyinen nimi on peräisin vuodelta 1787, jolloin keisari Qianlong antoi kaupungille nimen kiitoksena kaupunkilaisten uskollisuudesta. Chiayi on ainoa taiwanilainen kaupunki, jonka on nimennyt keisari henkilökohtaisesti.
Hollantilaiset hallitsivat Chiayita lyhyen aikaa vuosina 1624–1661, jolloin perustettiin mm. paikallishallinto (landtag). Ming-dynastian armeija ajoi hollantilaiset kuitenkin pois 1660-luvulla ja alkoi suunnitella Taiwanin jakamista kahteen piirikuntaan: Tianxing ja Wannian, joista jälkimmäiseen kuului Chiayi. Kaksi vuosikymmentä myöhemmin Qing-dynastia otti saaren haltuunsa ja jakoi sen neljään piirikuntaan. Vuonna 1786 Tsulon piirikunnassa, johon Chiayi kuului, puhkesi kapina, jonka kukistamisessa kaupunkilaiset auttoivat Qingin lähettämää armeijaa. Taiwanin siirryttyä osaksi Japanin imperiumia Chiayista tuli virallisesti kaupunki, joka kuului Tainanin piirikunnan alaisuuteen.
Maantiede
Chiayi kuuluu lauhkeaan ilmastovyöhykkeeseen (Köppen Cwa), jota hallitsee kostean subtrooppinen ilmasto. Vuoden keskilämpötila on 21,9 °C, mutta etenkin loppukesää kohti lämpötilat nousevat usein 25–30 °C välille. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 3113 mm.
Väestö ja kulttuuri
Vuonna 2016 kaupungin väkiluku oli 269 815, joka edustaa noin 1,15 % Taiwanin koko väestöstä. Väentiheys on 4496 as/km2. Kaupungin pinta-ala on 60,03 km2 ja se jakautuu 84 kylään.
Kaupungissa puhutaan hyvin laajalti taiwanin kieltä. Kaupungin poliittinen ja teollinen johto ovat halunneet kannustaa kielen käyttöä mandariinikiinan rinnalla ja julkaisivat huhtikuussa 2021 ehdotuksen, jonka nojalla kaikkien ravintoloiden ruokalistat olisivat jatkossa kaksikielisiä.
Kaupungin nimikkokukka on hongkonginbauhinia. Kaupungin lempinimi on persikoiden kaupunki. Chiayin nimikkoruoka on kalkkunariisi, jonka taustalla on toisen maailmansodan jälkeisen ajan niukkuus. Lisäksi kaupungin ympäristössä on useita kalkkunoiden kasvattajia.
Kaupungissa toimivat Chiayin kansallinen yliopisto.
Estadio Metropolitano
Stadion avattiin vuonna 1994 ja tuolloin noin 20 000 -paikkainen stadion oli alun perin pääasiassa yleisurheilukäytössä. Vuonna 2017 valmistuneen laajennuksen jälkeen stadionilla on 67 703 paikkaa ja se on Espanjan kolmanneksi suurin stadion Camp Noun ja Santiago Bernabéun jälkeen.
Stadion sijaitsee San Blasin – Canillejasin alueella Madridin koillisosassa, lähellä Barajasin lentoasemaa. Stadionia palvelee Madridin metron seitsemänteen linjaan kuuluva Estadio Metropolitanon asema.
Historia
Stadionin ovat suunnitelleet sevillalaiset arkkitehdit Antonio Cruz ja Antonio Ortiz. Vuonna 1994 valmistuneella stadionilla oli alun perin noin 20 000 katsojapaikkaa ja se oli pääosin yleisurheilukäytössä. Vuosina 1994–2004 sillä järjestettiin kansainvälinen Meeting de Atletismo, joka kahtena jälkimmäisenä vuotena toimi samalla kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n Super Grand Prix’nä, ja vuonna 2002 IAAF:n maailmancup. Stadionilla on järjestetty myös konsertteja.
Stadion kuului Madridin itsehallintoalueen omistukseen vuoteen 2002 asti, jolloin se siirtyi Madridin kaupungille. Marraskuussa 2011 alkoivat laajennustyöt, jotka kasvattivat kapasiteetin noin 68 000:een.
Stadion oli mukana vuosien 2012, 2016 ja 2020 kesäolympialaisten valintaprosesseissa, ja se olisi toiminut olympiastadionina, mikäli Madrid olisi saanut kilpailut järjestääkseen. Stadion kuului Madridin olympiarenkaan itäiseen sektoriin, johon oli suunniteltu stadionin lisäksi rakennettavan myös olympiakylä sekä uintilajien, voimistelun, ja pyöräilyn suorituspaikkoja. Mahdollisia olympialaisia varten stadionille olisi jätetty tilaa juoksuradoille ja muille yleisurheilun suorituspaikoille. Kolmen epäonnistuneen yrityksen jälkeen kaupunki päätti olla hakematta vuoden 2024 kilpailuja.
Jalkapalloseura Club Atlético de Madrid siirtyi pelaamaan kotiottelunsa stadionille kaudesta 2017–2018 alkaen. Samalla seura luovutti Manzanaresjoen rannalla sijaitsevan vanhan stadioninsa Vicente Calderónin Madridin kaupungille, joka purkaa stadionin ja muuttaa alueen puistoksi.
Stadionilla pelataan Mestarien liigan loppuottelu vuonna 2019.
Nimi
Stadion on historiansa aikana tunnettu nimillä Estadio de la Comunidad de Madrid (Madridin itsehallintoalueen stadion) ja Estadio Olímpico de Madrid (Madridin olympiastadion) sekä lempinimellä La Peineta (”kampa”), joka viittaa pääkatsomon muotoon.
Atlético Madridin siirryttyä stadionille se sai nimen Wanda Metropolitano vuosina 1923–1966 Atléticon kotistadionina toimineen Metropolitanon ja seuran osaomistajan Wandan mukaan. Uefan kilpaluissa stadionista käytetään nimeä Estadio Metropolitano.
Aiheesta muualla
40.43611°N, -3.59944°W
Kaarlo Ahto
Kaarlo Aukusti Ahto, sukunimi vuoteen 1900 Henriksson (4. maaliskuuta 1875 Kaarina – 1. joulukuuta 1947) oli suomalainen merikapteeni ja merenkuluntarkastaja.
Kaarlo Ahton vanhemmat olivat työmies Henrik Henriksson ja Vilhelmina Johansson. Ahto suoritti merikapteeni- ja höyrylaivapäällikkötutkinnot 1902 sekä opettajakokeet 1907. Hän teki opintomatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1912.
Ahto työskenteli koti- ja ulkomaisilla aluksilla vuosina 1892–1905. Hän oli Rauman merikoulun apulaisopettajana 1906–1907 ja Koiviston merimieskoulun johtajana 1908–1918. Ahto oli sitten merenkuluntarkastajana Oulun piirissä 1918–1920, Vaasan-Oulun piirissä 1920–1934 ja Turun piirissä 1934–1937. Ahto toimi viimeksi merenkulun ylitarkastajana 1937–1939 ja merikelpoisuudentarkastajana Turussa 1939–1947. Hän oli myös Koiviston säästöpankin kamreerina 1916 ja Koiviston puhelinyhtiön toimitusjohtajana 1915–1918.
Kaarlo Ahto oli naimisissa vuodesta 1901 Martta Sofia Wigeliuksen (k. 1947) kanssa. Kaarlo Ahton veli oli turkulainen pankkimies ja kunnallisneuvos Antti Raita.
Julkaisuja
Nimellä K. A. Ahto:
Orange (demoryhmä)
Orange on suomalainen PC-koneille keskittynyt demoskene-ryhmä, joka toi tuotoksissaan PC-demoskenelle paljon tyylillisiä vaikutteita Amigan Melon Dezign -ryhmältä. Orange on merkittävimpiä PC-demoryhmiä.
Orangen ydinryhmä koostui kolmesta henkilöstä: Hoplite (Mikko Wilkman, ohjelmoija), Dune (Lassi Nikko, muusikko/ohjelmoija) ja Der Piipo (Iiro Harra, graafikko/ohjaaja).
Yksi merkittävimmistä eroista Orangen demoissa verrattuna muihin demoihin oli se kuinka Orange käytti harvoin 3d-skenejä; usein demot rakentuivat vain ohjelmoiduille 2D-efekteille ja joissakin tapauksissa animaatioille (Esimerkiksi Megablast-demon alku). Orangen ohjelmoija Hoplite ei pitänyt 3d-skenejä erityisen haastavina ja Orange toivoikin demojensa ns. info-teksteissä, että kilpailevat demoryhmät keskittyisivät vähemmän monimutkaisten 3d-kohtauksien luomiseen ja enemmän kekseliäisiin ohjelmointikikkoihin.
Orangen demoja tahdittivat Dunen omaperäinen musiikki, jotka yhdessä kekseliään koodin ja Der Piipon yksilöllisen graafisen tyylin kanssa tekivät Orangen demoista äärimmäisen yksilöllisiä. Ryhmän tyyliä jäljiteltiin paljon.
Murojärvi (Juupajoki)
Murojärvi on Pirkanmaalla Juupajoen Lylyssä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Murovuoren juurella. Vuori kohoaa 26 metriä paikoin jyrkkärinteisenä järven etelärannalla. Muroniemi jakaa järven kaakkoispään kahdeksi lahdeksi, joista pohjoisemman nimi on Pitkälahti. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Alueen haja-asutus muodostuu kahdesta taloudesta ja yli 10 vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet Lylystä alkavalta yhdystieltä 14294. Järven rantaan asti ulottuu Murovuoren päällä sijaitsevan Lylyn viestivarikon aitaukset.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,4 metriä mpy. Järveen on johdettu viisi metsäojaa ja suo-ojaa, joista Pitkälahdessa oleva on järven laskuoja. Se laskee 2,5 kilometrin päässä Ala-Lylyjärveen. Ojalle tulee pudotusta 12,2 metriä.
Juliette Binochen filmografia
pienois|pysty|Binoche [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elo­kuva­juhlilla vuonna 2000.]] Tämä on Juliette Binochen filmografia.
Murojärvi (Juupajoki)
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa oli järven luoteisrannalla kaksi maatilaa, joiden peltoja kuului järven lähivaluma-alueeseen. Suurin osa pelloista oli metsitetty vuoden 1977 kartan julkaisuun mennessä. Viestivarikon metsäalueelle rakennettiin tie Koninnokkaan asti.
Myrskylän rautatieasema
Myrskylän rautatieasema on Lahti–Loviisa-radalla oleva rautatieasema. Aseman rakennuskanta koostuu päärakennuksesta ja aseman hoitajan virka-asunnosta. Aseman kohdalla on Lipon vartioimaton tasoristeys.
Alun perin Myrskylän rautatieasema perustettiin yhtenä liikennepaikkana kapearaiteiselle Loviisan–Vesijärven rautatielle, joka avattiin yleiselle liikenteelle 1904. Rautatieasema siirtyi Valtionrautateiden omistukseen 1950-luvun lopussa. Nykyään Loviisa–Vesijärven rautatieyhtiön rakentama talo on yksityinen, mutta suojelutoimien kohteena oleva. Vuonna 1918 Myrskylän asema toimi osasto Brandensteinin kenttäsairaalana.
Vaikka rautatie kulkee vähän matkaa Myrskylän koilliskulman halki, niin Myrskylän asema ei ole kunnan alueella, vaan Myrskylän kirkonkylästä Lapinjärven kunnan Porlammin kylään johtavan tien varrella, noin kilometrin Lapinjärven puolella.
Billy Joe Roper II
Billy Joe Roper II s. 1976 Russellville, Arkansas) oli kahden vuoden ajan yhdysvaltalaisen uusnatsistisen ryhmän National Alliancen näkyvin jäsen.
Collegen jälkeen Billy Joe Roper II:sta tuli High Schoolin opettaja. Hänet erotettiin kansallissosialististen ajatusten esittämisen vuoksi.
Heikki Vanhanen
Heikki Tapani Vanhanen (s. 18. heinäkuuta 1958 Janakkala) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kuulantyöntäjä. Uransa aikana hän edusti Tervakosken Pyrkivää, Hyvinkään Tahkoa, Hämeenlinnan Tarmoa sekä Janakkalan Janaa ja hänen valmentajanaan toimi Armas Vanhanen.
Kalevan kisoista Vanhanen saavutti kuulantyönnön pronssia vuonna 1981. Lisäksi sisäratojen SM-kilpailuista hän voitti kultaa vuonna 1980. Ennätyksikseen Vanhanen työnsi ulkoradoilla 18,94 metriä (1981) ja hallissa 18,06 metriä (1980). Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1988 jälkeen.
Jarno Kaksonen
Jarno Kaksonen on suomalainen pesäpalloilija. Kaksonen pelasi Superpesistä kaudet 1990-2005 ja 2008. Kaksonen edusti koko uransa Kiteen Palloa. Kaksonen saavutti urallaan kolme SM-kultaa kaudella 1999, kaudella 2000 ja kaudella 2005, kolmd SM-hopeaa kaudella 1997, kaudella 2001 ja kaudella 2004 sekä yhden SM-pronssin kaudella 1998. Kaksonen pelasi urallaan yhden Itä-Länsi-ottelun vuonna 1994. Hän pelasi sisäpelissä kärkietenijänä ja ulkokentällä siepparina. Kaksonen pelasi urallaan 396 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi kymmenen kunnaria ja 40 tavallista juoksua, toi 272 juoksua ja keräsi 1125 kärkilyöntiä. Kaksonen pelasi urallaan 63 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kaksi tavallista juoksua, toi 35 juoksua ja keräsi 148 kärkilyöntiä. Kaksonen pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi yhden tavallisen juoksun, toi kaksi juoksua ja keräsi 20 kärkilyöntiä.
Pavel Nizovoi
Pavel Georgijevitš Nizovoi (, oikea sukunimi Tupikov; 30. lokakuuta 1882 Kostroman läänin Kinešman kihlakunnan Novosjolkin kylä – 4. lokakuuta 1940 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Pavel Nizoi syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli eri ammateissa, harjoitti itseopiskelua ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan. Nizovoin ensimmäiset teokset ilmestyivät ennen vallankumousta. 1920-luvun alussa hän liittyi Kuznitsa-kirjailijajärjestöön ja ryhtyi kirjoittamaan kertomuksia ja romaaneja ajankohtaisista aheista. Arktisesta alueesta kertova romaani Valtameri (Okean, 1929) on omistettu Aleksei Novikov-Priboille.
Viikonloppu (lehti)
thumb|Viikonloppu 34/1962. Kannessa oli hyvin usein jonkin filmitähden kuva, kuten tässä tapauksessa [[Steve Forrest.]] Viikonloppu: kertomuksia Suomen kodeille oli Ilmarisen kustantama naislukijoille suunnattu lukemistolehti, joka ilmestyi vuosina 1937–1971. Lehteä toimittivat muun muassa Yrjö Halme ja J. Salakari.
Joitakin lehden vakiosivuista olivat Harry Aaltosen musiikkinurkka, Siskon sivu, Leenan osasto kirjetoveria etsiville, Selvänäkijän kirjelaatikko ja Kohtaloni-kuvahoroskooppi. Lehti sisälsi paljon novelleja ja niin sanottuja tosikertomuksia elävästä elämästä. Jokaisessa lehdessä oli mukana myös yksi osa jotakin pitempää jatkoromaania.
Lehden kirjoittajat käyttivät usein nimimerkkejä, esimerkiksi Onni Haini kirjoitti nimimerkillä O. Kaskamo, Arvo Kalliola nimimerkillä Rafael ja Martti Löfberg eli Marton Taiga nimimerkillä Margot Lagarton. Monet novelleista julkaistiin vailla kirjailijatietoja.
Lehdessä julkaistiin romanttisia sarjakuvia. 1950-luvulla lehdessä ilmestyi Soma ja Jukka (Tillie The Toiler), piirtäjänä Russ Westover, ja 1960-luvulla perhesarjakuva Tupsujussilaiset, piirtäjänä Buford Tune.
Lehti jatkui ”Viikonloppu romanssi” -nimisenä sarjana vuodesta 1972.
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Viikonloppu oli kaikista lehdistä vuonna 1943 sijalla 8, vuonna 1953 sijalla 4 ja vuonna 1963 sijalla 9.
Ursus (traktori)
Ursus oli puolalainen traktorimerkki. Sitä valmisti Zakladow Mechanicznych -konepaja, joka aloitti 1893 valmistamalla pitopalvelulaitteita jatkaen 1913 moottoreihin, joista suurimpien teho oli 450 hv.
Ursus hakeutui konkurssiin pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien jälkeen vuonna 2021.
Traktorinvalmistus
Yritys sai valmiiksi traktoriin sopivan moottorin 1918. 1922 saatiin valmiiksi ensimmäinen peltokone ja seuraavan viiden vuoden aikana niitä myytiin vain 100 kappaletta. 1930-luvulla Puolan valtio pelasti yhtiön konkurssilta. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti 700 traktoria sotilaskäyttöön. thumb|Ursus
Lanz
Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö valmisti jäljitelmiä Lanz Bulldogista. Muita yksisylinterisiä puolidieseleitä olivat Landini, Marshall ja Vierzo.
Zetor
1950-luvulla alkoi SEV:n piirissä muodostua yhteistyötä ja Ursuksen tehdas kääntyi Zetorin puoleen. Puolalaistehdas teki osia Zetorille ja sai siltä teknologiaa ja malleja. Ensimmäinen Zetorille perustuva Ursus oli Ursus C-325. 1970-luvulla noin puolet Ursuksen osista tuli Zetorilta.
Massey-Ferguson
Puolalaistehdas neuvotteli Massey-Fergusonin kanssa ja tuotti sillä perusteella 38 hv - 72 hv -malliston. MF:ään perustuvia Ursuksia vietiin Yhdysvaltoihinkin.
Antje Kempe
Maailmanmestaruuskisat 1983 olivat hänelle verrattaen kova pettymys hänen jäädessään 11. sijalle, eikä hänen yleisurheilu-uransa kestänyt vanhemmalle iälle huipputasolla. Omassa maassaan hän jäi pari vuotta vanhemman ja raamikkaamman Petra Felken varjoon.
Antje Kempe edusti ensin Jenan joukkuetta, siirtyi OSC Berliniin ja myöhemmin länteen Mannheimiin. Antjella on poika Max Zöllkau, joka on syntynyt 1989.
Karl Hilén
Karl Hugo Konstantin Hilesmaa (1886 – 1961) aiemmin Hilén oli suomalainen sotilas, joka kunnostautui yhteensä neljässä sodassa.
Ensimmäinen maailmansota
Hilén palveli Venäjän keisarillinen armeijassa Itärintamalla 8. armeijan, 44. Siperian tarkka-ampuja rykmentissä luutnanttina ja myöhemmin alikapteenina.
Pohjanmaa
Sotilaskomitea sai senaatilta tammikuussa 1918 rahaa aseellisen toiminnan aloittamiseen ja keskitti toimintansa Etelä-Pohjanmaalle, koska siellä oli valmiina vahvoja ja jo aseistettuja suojeluskuntia. Niiden komentajana toimi kenraali Paul von Gerich.
Senaatti perusti 6. tammikuuta Jalasjärvelle Suomen Tasavallan Vartioston, josta tuli näin Suomen ensimmäinen virallinen armeijan jalkaväkijoukko-osasto. Sen komentajaksi määrättiin eversti Karl Emil Berg. Berg nimesi omaan esikuntaansa 44. Siperian tarkka-ampuja rykmentin alikapteeni Karl Hilénin, Henkikaartin Volhyanin rykmentin luutnantti William Helmanin, 157. Imeretian rykmentin alikapteeni Toivo Hämäläinen, luutnantti Arvi Pajunen, vänrikki Matti Toivonen ja vartioston talouspäälliköksi Viipurin poliisimestari everstiluutnantti Maximilian Spåre.
Vartioston ensimmäinen tehtävä oli riisua Ilmajoen venäläinen varuskunta aseista tammisunnuntaina. Aamupäivällä vartiosto matkusti 12 upseerin, 50 miehen ja 2 konekiväärin kanssa Ilmajoelle. Heidän apunaan oli 150 suojeluskuntalaista ja jääkäri vänrikki Yrjö Könni sekä agronomi Oiva Jääskeläinen. Piiritettyään venäläisen varuskunnan Berg neuvotteli venäläisten kanssa antautumisesta. Venäläiset upseerit halusivat neuvotella miehiensä kanssa ja neuvottelujen venyessä Ilmajoelle alkoi oli kasautunua päivän mittaan lisää suojeluskuntalaisia Jalasjärveltä. Seinäjoen vapautuksen jälkeen sieltä saatiin 100 kivääriä näiden aseistamiseen, mutta 100 jäi edelleen ilman aseita. Suojeluskuntalaisilla oli kuitenkin käytettävänään aiemmin saadut 800 käsikranaattia.
Ilmajoen 575 venäläistä antautuivatkin lopulta taisteluitta illalla 29. tammikuuta puolentoista vuorokauden piirityksen jälkeen. Sotasaaliiksi Venäjän armeijan 106. divisioonan tykistöprikaatilta saatiin mm. 200 hevosta, 600 kivääriä ja 6 kappaletta 76 K 02 tykkejä. Niillä ammuttiin Suomen tykistön ensimmäiset laukaukset 3. helmikuuta Oulun vapautuksen yhteydessä.
Savon rintama
Helmikuussa Varkauden taistelussa alikapteeni Hilén johti konekiväärikomppaniaa. Taistelun jälkeen teloitettiin yli 80 punakaartilaista.
Kajaanin sotilaspiiri
Maaliskuun alussa kapteeniksi ylennettynä hänet siirrettiin Kajaanin sotilaspiirin komentajaksi. Ensimmäinen teloitus Kajaanissa tapahtui kuukautta myöhemmin 18. maaliskuuta. Kajaanilainen metallimies Akseli Teittinen oli aseineen vangittu Savonlinnassa ja passitettu Kajaaniin. Kapteeni Hilén teloitutti hänet ilmeisesti esimerkkitapauksena, saatuaan muodollisen luvan Kuopion esikunnalta. Viikkoa myöhemmin jääkäriupseerien kouluttamassa asevelvollisten komppaniassa syttyi valkoisen Suomen ainoa kapina ennen rintamalle lähtöä. Satakunta miestä kieltäytyi nousemasta junaan. Joukko-osasto riisuttiin aseista, ja komppania komennettiin seminaarille, joka tuolloin toimi sissien koulutuskeskuksena. Kenttäoikeus tuomitsi pääkiihottajina kuolemaan neljä miestä. Sotkamolaiset talollisenpoika Kalle Korhonen, työmies Severus Hyvönen, sahatyömies Kalle Heiskanen ja talollisenpoika Antti Leinonen Paltamosta ammuttiin 26. maaliskuuta. 13 muuta asevelvollista pidettiin vangittuna ja joukosta poistettu muutamia kymmeniä miehiä poliittisesti epäluotettavina, loput sissijääkäreiden komppaniasta lähtivät junalla ja rintamalle. Kapinan takia se myöhästyi hieman Tampereen vapautuksesta. Kajaanissa teloitettiin sodan aikana yhteensä yhdeksän miestä ja Leppävirralla neljä.
Kajaanin punaisten ampumiset päättyivät dramaattiseen sijaisteloitukseen, joka suututti ylipäällikkö Mannerheiminkin. Kapteeni Hilén joutui väliaikaisesti väistymään tehtävästään, vaikkei sotaoikeuteen joutunutkaan. Aseiden hallussapidon takia oli tuomittu kuolemaan myös sotkamolainen Emil Kemppainen ja kajaanilainen Leander Pekkonen. Heidän teloitustaan seuraamaan tuotiin 20. huhtikuuta vankilasta kahdeksan työväenyhdistyksen johtomiestä, mukana myös puheenjohtaja ja järjestökaartin päällikkö Kalle Niemi, työväentalon vahtimestari Santeri Kari ja Janne Myyryläinen. Kari ja Niemi ja muut vangitut johtomiehet olivat vedonneet vankilasta julkaistulla ilmoituksella kaartilaisiin, jotta kaartilaiset luovuttaisivat kätkemänsä aseensa.
Hilén halusi kuitenkin saada myös päälliköitä tilille ja kysyi, onko johtajissa miestä astumaan viattomampien tilalle. Kari astui esiin, ja Kemppainen pääsi pois. Sitten myös Niemi ilmoittautui, ja Pekkonen vapautui.
Rajavalvonta
Ylipäällikkö Mannerheim määräsi 27.3.1918 kapteeni Hilénin järjestämään itärajan vartioinnin Kajaanin kihlakunnan korkeudella. Suomussalmen, Hyrynsalmen ja Kuhmoniemen suojeluskunnat vartioivat 350 miehen voimin Venäjän vastaista valtakunnan rajaa. Rajavartiostoihin sijoitettiin sekä vapaaehtoisia, että kutsunnoissa sotaväkeen määrättyjä asevelvollisia. Suojeluskuntien rajavartiostoilla oli liikkuvia partioita ja kenttävartioita rajanpinnassa sekä kasarmeja kauempana takalinjoilla.
Taistelujen jälkeiset teloitukset
Vaikkei Hilén ollut itse monessakaan Kajaanin sissirykmentin toteuttamissa joukkoteloituksissa paikalla oli hän silti esimiesasemassa joukkoihin. Varkauden lisäksi rykmentti osallistui Viipurissa ja Haminassa satojen ihmisten teloituksiin ilman oikeudenkäyntiä.
Talvisota
Sotien välisenä aikana Hilén muutti nimensä Hiilesmaaksi. Hänet oli myös ylennetty majuriksi. Talvisodassa hän palveli Erillinen pataljoona 4:n huoltopäällikkönä. Liikkuvan pataljoonan talouspäällikkönä hän joutui useasti osallistumaan itsekin taisteluun. Karjalan kannaksella hän taisteli Ahijärvellä, Kyyrölässä, Hotakassa ja Ilveksessä. Helmikuussa 1940 hän haavoittui, eikä sen jälkeen enää osallistunut sotatoimiin.
Jatkosota
1941 Hiilesmaa määrättiin Sotavankien järjestelyleiri n:o 2 päälliköksi. Vankien huono kunto ja korkea kuolleisuus sekä niistä seurannut päämajan puuttuminen sotavankiasioihin lienevät olleen syynä useimpien ensimmäisen maailmansodan upseerien poistamiseen leirien johdosta. Hiilesmaa poistettiin vankileirin johdosta jo syksyllä 1941, kun muilla leireillä päälliköitä vaihdettiin vasta keväällä ja kesällä 1942.
Meksikon Grand Prix 1968
Meksikon Grand Prix 1968 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. marraskuuta 1968 Autódromo Hermanos Rodríguez -radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Graham Hill, jolle voitto oli kauden kolmas. Hill voitti kuljettajien maailmanmestaruuden.
Soleminis
Soleminis on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 874 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 12,79 neliökilometriä. Se sijaitsee 200 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Lisähermo
Lisähermo on yhdestoista aivohermo ja se hermottaa epäkäslihasten yläosia sekä päännyökkääjälihaksia. Hermon ylemmät motoneuronit eli liikehermosolut sijaitsevat motorisella aivokuorella ja hermosolujen aksonit kulkevat pyramidiradan mukana aivorunkoon, jossa ne ristitsevät vastakkaiselle puolelle ja päätyvät ydinjatkeen alaosassa olevaan accessorius-tumakkeeseen ja tämän kautta selkäytimen ylimpien cervikaalitasojen etusarvissa oleviin alempiin motoneuroneihin.
Ötökän elämää
Ötökän elämää (A Bug’s Life) on Disneyn ja Pixarin yhteistyönä vuonna 1998 valmistunut ja 1999 Suomessa julkaistu tietokoneanimaatioelokuva. Ötökän elämää oli ensimmäinen Disney-elokuva, josta tehtiin suoraan myös DVD-versio. Tarinan lähtökohtana toimi Aisopoksen antiikin ajan satu Heinäsirkka ja muurahainen.
Tuotanto
Elokuvan storyboardeja tehtiin kaksi ja puoli vuotta. Niihin tuli 27 500 piirrosta ja työhön osallistui kerrallaan 8-12 ihmistä. Kun hahmoja ja maisemia suunniteltiin, sitä varten tehtiin erikoisvideokamera, jolla kuvattiin pihalla ja nähtiin, miltä kaikki näyttää hyönteisten näkökulmasta noin sentin korkeudella. Hahmoista tehtiin ensin luonnosten pohjalta veistokset, joiden perusteella saatiin animoitua digitaaliset rautalankamallit, joiden perusteella hahmot ja niiden liikkeet tehtiin.
Elokuva on John Lasseterin ohjaama.
Juoni
Tarina sijoittuu Murkkusaari-nimiseen paikkaan, jota asuttavat muurahaiset. On kesä, ja muurahaiset keräävät viljaa heinäsirkoille. Prinsessa Atta odottaa kauhuissaan heinäsirkkojen tuloa. Muurahaisyhdyskunnan älykkö Flik kehittää viljankeruukoneen, jonka pitäisi nopeuttaa sadonkorjuuta. Pian vartiomies huomaa heinäsirkkojen saapuvan, ja koko yhdyskunta kiirehtii kekoon turvaan. Paniikissaan Flik hajottaa vahingossa kivialustan, jolle viljaa kerättiin, tuhoten siten koko ruokasadon. Flik on juuri kertomassa Atalle tapahtuneesta, kun yksi sirkoista huomaa ruoan hävinneen. Raivopäissään sirkat hyökkäävät murkkujen kimppuun, mutta sirkkojen johtaja Hopper keskeyttää hyökkäyksen. Hän on tyytymätön ja vaatii yhdyskuntaa kerämään koko sadon uudestaan ennen kuin viimeinen lehti puusta putoaa.
Muurahaisten neuvosto järjestää Flikille oikeudenkäynnin. Flik keksii, että hän voisi lähteä etsimään kaupungista suuria sotureita, jotka taistelisivat heinäsirkkoja vastaan. Atta ja muut antavat Flikin lähteä etsimään apua, vaikka todellisuudessa he haluavat vain päästä Flikistä eroon.
Flik lähtee kaupunkiin etsimään sotureita. Flik saapuu kapakkaan, jossa hän kohtaa sattumalta ryhmän, joka taistelee kärpäsiä vastaan kutsuen itseään sotureiksi, vaikka ovat todellisuudessa vain sirkusötököitä. Flik pyytää sirkusötököitä avuksi mukaan saarelle torjumaan heinäsirkkojen hyökkäystä, mihin nämä suostuvatkin, koska luulevat Flikin olevan kykyjenetsijä, joka palkkaa heidät tekemään sirkustemppuja.
Saarella yhdyskunta on lopen uupunut viljankeruusta. Flik saapuu sirkusötököiden kanssa ja saa muilta muurahaisilta raikuvat aplodit. Muurahaisten järjestämän näytelmän jälkeen, jossa soturiötökät taistelevat sirkkoja vastaan, uudet tulokkaat kertovat Flikille totuuden, että he ovat oikeasti sirkusötököitä. Sirkusötökät lähtevät saarelta, mutta lintu hyökkää heidän kimppuunsa. Ötökät pelastavat kuitenkin Dotin, nuoren muurahaisprinsessan, ja heitä luullaan oikeiksi sotureiksi. Ötökät rakentavat ison linnun joka on tarkoitettu pelottamaan sirkat pois.
Sirkkojen tukikohdassa Hopper ei ole unohtanut Flikiä, joka uskalsi uhmata häntä Murkkusaarella. Hermostunut Hopper tappaa yhden sirkoista, joka on eri mieltä hänen kanssaan, ja lähtee muiden sirkkojen kanssa takaisin saarelle.
Saarelle jääneet murkut eivät ehdi kerätä satoa ja sirkat saapuvat. Hopper ottaa muurahaiskuningattaren panttivangikseen. Dot lähtee etsimään Flikiä ja onnistuu taivuttamaan tämän tulemaan takaisin. Sirkusötökät harhauttavat Hopperia ja muita sirkkoja, samaan aikaan kun Flik ja murkkulapset suuntavat kohti tekolintua. Taikatempun varjolla sirkusryhmän taikuri Manny onnistuu pelastamaan kuningattaren, mutta Hopper hyökkää tämän kimppuun tempun paljastuttua. Flik ja muut hyökkäävät sirkkojen kimppuun rakentamallaan linnulla. P.T. Kirppu huomaa Mannyn kuolemaa jäljittelevän taikatempun, luulee sitä todeksi, tajuaa sirkuksensa kovan kohtalon, ja sytyttää linnun tuleen. Hopper luulee ensin Attan tehneen linnun, mutta Flik tunnustaa linnun olevan hänen keksintönsä. Hopper lähettää tappelijaheinäsirkka Rumpalin Flikin kimppuun, joka mukiloi Flikin. Flik kertoo Hopperille että muurahaisten ei tarvitse palvella heitä, vaan sirkkojen pitäisi kunnioittaa muurahaisia. Tämän myötä muurahaiset nousevaan kapinaan sirkkoja vastaan ylivoimansa turvin. Sade yllättää ötökät. Flik ja Atta lentävät karkuun Hopper kintereillään, johdattaen tämän oikean linnun pesään. Hopper yrittää tappaa Flikin, mutta jähmettyy linnun nähdessään. Hopper luulee kyseessä olevan taas jonkin tekolinnun, mutta pian hänen huomattua erehdyksensä, lintu nappaa hänet ja syöttää poikasilleen. Saarella muurahaiset juhlivat vapautumistaan heinäsirkkojen ikeestä. Sirkusötökät palaavat takaisin kaupunkiin, ja heihin on liittynyt myös osa muurahaisista sekä Hopperin veli Molt. Flik ja Atta saavat toisensa, ja Flikin maine on palautunut. Hänestä on tullut yhdyskunnan sankari.
Äänirooleissa
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Petteri Halmela, Outi Haverinen ja Tuomas Oksanen.
Heinrich Ernst Schirmer
thumb|Heinrich Ernst Schirmer (1814-1887) Heinrich Ernst Schirmer (1814 Leipzig – 1887 Gießen) oli saksalaissyntyinen arkkitehti joka työskenteli Norjassa. Schirmer opiskeli Dresdenin taideakatemiassa vuosina 1831-1834 ja Münchenin taideakatemiassa vuosina 1834-1837. Norjassa hän työskenteli useiden suurten projektien parissa. Parhaiten hänet tunnetaan Trondheimin Nidarosin tuomiokirkon kunnostustöiden arkkitehtina.
Schirmer Kristianiassa
thumb|left|Pyhän Olavin kirkko näytti tietä Schirmerin myöhemmin suunnittelemille kirkoille. Tehtyään opintomatkan Italiaan vuonna 1837 Schirmer tuli Norjaan professori J. C. Dahlin kehotuksesta. Hän ryhtyi linnanarkkitehti Hans Ditlev Franciscus von Linstowin assistentiksi Kristianiassa (nyk. Oslo) vuonna 1838 ja työskenteli muun muassa kuninkaallisen linnan somistus- ja kalustamistöiden parissa.
Schirmer oli epätavallisen tuottelias ja osallistui useiden monumentaalisten rakennusten suunnitteluun Norjan pääkaupungissa. Hänen jälkensä on nähtävissä muun muassa Gaustadin sairaalarakennuksessa (1847-1855), Pyhän Olavin kirkossa (josta myöhemmin tuli Oslon katolinen tuomiokirkko, 1852-1856), Tangenin kirkossa (1854), Vestre Akerin kirkossa (1853-1855), Østre Akerin kirkossa (1857-1860), Rikshospitaletissa (1874-1883) ja Norjan kansallisgallerian päärakennuksessa (1879-1881). Erityisesti Schirmerin työskentely Nidarosin tuomiokirkon kunnostustöiden parissa on tehnyt häntä tunnetuksi. Tuomiokirkko oli ennen Schirmeriä erittäin huonossa kunnossa.
Schirmer ja Wilhelm von Hanno
Schirmer liittäytyi yhteen arkkitehti Wilhelm von Hannon kanssa vuosien 1853-1864 ajaksi. Yhdessä he työstivät muun muassa Norjan ensimmäisiä rautatieasemia Norjan pääradan ja Kongsvingerbanenin varrella. He suunnittelivat myös muita rakennuksia, muun muassa sarjan militäärirakennuksia Akershusin linnoituksessa (1858-1870).
Yhteistyö von Hannon kanssa päättyi vuonna 1864, kun von Hannonin ehdotus Grønlandin kirkoksi voitti arkkitehtikilpailun. Sen jälkeen Schirmer työskenteli yksin Christianiassa ja myös muissa Norjan kaupungeissa. Hän muun muassa suunnitteli Hamarin tuomiokirkon. Schirmerin viimeiseksi projektiksi jäi Ullevålin sairaalarakennus, jota hän ei ehtinyt nähdä koskaan täysin valmiina. Saksaan hän oli ehtinyt palata neljä vuotta ennen kuolemaansa, vuonna 1883.
Glenn Ford
pienoiskuva|upright|Glenn Ford vuonna 1979. Glenn Ford, oik. Gwyllyn Samuel Newton Ford (1. toukokuuta 1916 Sainte-Christine, Quebec, Kanada – 30. elokuuta 2006 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Ford oli kahdeksanvuotias, kun hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin.
Glenn Fordin maine perustuu ensisijaisesti hänen työhönsä lännenelokuvissa, kuten Peloton mies, Texasin huimapäät, Nopein ase voittaa, Armoton ase ja Villein lännessä. Hänen läpimurtotyönsä oli miespääosa filmiklassikossa Gilda, jossa Rita Hayworth esitti nimiroolin. Fordin muita maineikkaita rooleja ovat suoritukset elokuvissa Älä käännä heille selkääsi, Frank Capran elokuvassa Taskullinen ihmeitä, Elokuun teehuone sekä Fritz Langin elokuvissa Gangsterikuningas ja Ihmispeto.
53-vuotisen uransa aikana Ford ehti tehdä yhteensä 85 elokuvaa, tosin toisen tiedon mukaan niitä olisi ollut yli sata. Uran parasta aikaa olivat 1950- ja 1960-luvut. Hän jatkoi työntekoa yli 70-vuotiaaksi, mutta veritulpat katkaisivat uran 1990-luvun alussa. Hän sai elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Glenn Ford oli naimisissa neljä kertaa. Hänen puolisojaan olivat Eleanor Powell, Kathryn Hays, Cynthia Hayward ja Jeanne Baus. Hänellä oli yksi poika Peter Ford (alias Tom Shea). Ford kävi ainakin kerran Suomessa, jossa hän osallistui muun muassa erään elokuvansa Suomen ensi-iltaan elokuvateatteri Gloriassa Helsingissä.
Idänkermesmarja
Idänkermesmarja (Phytolacca acinosa) on Itä-Aasiasta kotoisin oleva kasvi. Se on monivuotinen, kookas, runsaasti haarova ja pensasmainen ruoho, joka kasvaa jopa kahden metrin korkuiseksi. Varsi on paksu ja mehevä, violetinsävyiseksi muuttuva. Lehdet ovat ehyet ja vastapuikeat – leveän suikeat, enintään 20 senttimetriä pitkiä. Kukintona on pysty ja tiheä valkokukkainen terttu. Kukinnosta muodostuu kookas marjaterttu. Hedelmät ovat kypsinä violetinmustia marjoja ja yksi marja koostuu 7–9 säteittäin kasvavasta yksisiemenisestä osahedelmästä.
Laji kasvaa alkuperäisenä itäisessä Aasiassa: Himalajalla, Kiinassa, Koreassa, Japanissa, Taiwanissa, Myanmarissa ja Vietnamissa. Se esiintyy myös tulokaslajina Euroopassa, monissa Keski-Euroopan maissa. Idänkermesmarjaa voidaan käyttää koristeperennana.
Etäisyys (albumi)
Etäisyys on suomalaisen laulaja Esa Kaartamon toinen sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1993.
Kappaleet
Säv. & san. & sov. Esa Kaartamo; "Onnen kulkuri" san. Arto Tamminen.
Turvasäilö
Turvasäilö on poikkeuksellinen vangitsemisen muoto, joka tarkoittaa yleensä henkilön vangitsemista turvallisuusuhkana ilman normaalia tutkintaa ja syyteharkintaa.
Suomessa turvasäilöön sulkemista käytettiin laajasti talvi- ja jatkosodan aikana. Syksyllä 1939 säädetyn tasavallan suojelulain nojalla turvasäilöön – käytännössä vankilaan – voitiin sulkea ilman syytettä ja tuomiota maan turvallisuudelle vaarallisina pidettyjä henkilöitä määräämättömäksi ajaksi.
Suomen Valtiollinen poliisi vangitsi turvasäilöön yhteensä noin 1 100 henkilöä talvi- ja jatkosodan aikana sekä heti sodan jälkeen. Vangitsemiset tapahtuivat ilman oikeudenkäyntiä. Suurin osa pidätyksistä – lähes tuhat – koski poliittista vasemmistoa, joka koettiin uhkaksi Suomen ollessa sodassa Neuvostoliiton kanssa. Myöhemmin vuosina 1944–1947 vangittiin runsaat sata henkilöä asekätkennästä tai vakoilusta Saksan hyväksi.
Nykyään tietty henkilö voidaan ottaa [[puolustustila]ssa tietyin edellytyksin turvasäilöön käräjäoikeuden päätöksellä, enintään kolmeksi kuukaudeksi kerrallaan. Syynä voi olla muun muassa rikollisen toiminnan vuoksi tai epäilyn maanpetoksellisen toiminnan johdosta.
Poliittinen tausta
Lain säätämisessä oli käytetty esimerkkinä 1930-luvulla säädettyjä kommunistilakeja, jotka oli tähdätty kommunistisen toiminnan tukahduttamiseen. Lakia perusteltiin kansallisella turvallisuudella: sen avulla voitaisiin varautua mahdollisten valtakuntaa sisältä uhkaavien vaarojen varalta jo etukäteen.
Lakia kritisoitiin sen mahdollistamasta mielivaltaisuudesta ja kansalaisoikeuksien polkemisesta. Laissa ei määritelty menettelyä valitustiehen tai vangitsemisten oikeudelliseen kontrollointiin.
Lain voimaantulo
Talvisodan alla 3. lokakuuta 1939 Suomen eduskunta hyväksyi hallituksen esittämän tasavallan suojelulain. Se valtuutti presidentin antamaan asetuksia, vaikka ne olisivat ristiriidassa perustuslaissa määriteltyjen kansalaisten perusoikeuksien kanssa.
Presidentti Kyösti Kallio antoi 30. marraskuuta asetuksen henkilökohtaisen vapauden rajoittamisesta. Asetuksen mukaan kaikki poliisiviranomaiset olivat valtuutettuja vangitsemaan henkilön, joka on harjoittanut, tai johon nähden on perusteltua aihetta otaksua, että hän tulee harjoittamaan maanpuolustusta vahingoittavaa tai valtakunnan suhteita muihin valtioihin huonontavaa toimintaa. Sanamuoto takasi, että pidätyksiä voitiin tehdä poliisin oman arvion mukaan, ja esimerkiksi kaikki entiset punakaartilaiset olivat jo määritelmällisesti epäiltyjä.
Päätösvalta vangitsemisista annettiin lääninhallituksille ja Valtiolliselle poliisille. Pidättämisistä oli tehtävä ilmoitus Sisäasiainministeriölle, joka päättäisi miten kauan vangitsemiset jatkuisivat. Sisäasiainministerinä tuolloin toimi Urho Kekkonen. Pidätetyt vangittiin toistaiseksi, määräämättömäksi ajaksi. Tutkimuksia, oikeudenkäyntejä tai syytteitä ei vaadittu.
Talvisodan vangitsemiset
Sodan uhan lisääntyessä hallitus oli toimeenpannut Valpon kautta jo lokakuussa 1939 ennakoivia muutaman päivän suojelupidätyksiä, joiden avulla vaaralliseksi katsottujen henkilöiden olinpaikat pyrittiin kartoittamaan. Kiinni saaduille langetettiin poistumiskielto paikkakunnalta ja säännöllinen ilmoittautumisvelvollisuus poliisille. Suojelupidätysten perusteella laadittiin kullakin Valpon osastolla SP-luettelot, joissa nimetyt henkilöt vangittaisiin tarpeen vaatiessa ensimmäisinä turvasäilöön.
Ensimmäiset vangitsemiset tapahtuivat eri puolilla maata joulukuun alussa. Joulukuun aikana vangittuja oli 111 henkilöä, joista 13 oli naisia. Vangitut sijoitettiin vankiloihin eri puolille Suomea. Vaarallisimmiksi ajateltuja vankeja alettiin tammikuussa koota Tammisaaren vankileirille. Vangitsemisia jatkettiin koko talvisodan ajan, kunnes huhtikuussa vangitut vapautettiin.
Jatkosodan vangitsemiset
Jatkosodan syttyminen vahvisti oikeiston ja äärioikeiston poliittista voimaa ja laajensi laillisesta politiikasta pois suljettavien piiriä: nyt kaikki vasemmistolaisina sosiaalidemokraattisen puolueen ulkopuolelle joutuneet miellettiin uhkana. Sodan sytyttyä kesäkuussa 1941 pidätettiin useita satoja henkilöitä. Valmisteluja oli tehty jo tammikuusta lähtien Valtiollisen poliisin, Sisäasiainministeriön ja Puolustusvoimien kesken. Turvasäilöön koottiin ihmisiä nyt tiheämmällä seulalla kuin talvisodan aikana. Suunnitelmana oli vangita 500–600 henkeä, neljä tai viisi jäsentä kustakin Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran osastosta. Kesäkuun alussa turvasäilövankien määrä oli 126 henkilöä, sotaa edeltävällä viikolla yli 200 ja kuukausi sodan alkamisen jälkeen, heinäkuun lopulla 457 henkeä. Sodan edetessä vangitsemisia jatkettiin. Koska vangittuja ei aina rekisteröity ei tarkkaa vankimäärää tiedetä, mutta jatkosodan aikana vangittiin turvasäilöön arviolta tuhat henkilöä. Turvasäilöksi perustettiin Köyliön varavankilaan Vankileiri n:o 1, mutta vankejä sijoitettiin myös muihin vankiloihin ja leireihin. Köyliöön oli sijoitettuna myös upseerivankeja.
Turvasäilöön vangittuina oli myös entisiä Suomen kansalaisia, jotka olivat siirtyneet Suomesta Neuvostoliittoon, ottaneet maan kansalaisuuden ja palannet salaa Suomeen. Useimmat olivat saaneet tuomion toiminnasta vieraan vallan hyväksi. Tuomion kärsimisen jälkeen heidät pidätettiin suoraan turvasäilöön. Osa näistä henkilöistä luovutettiin Suomen juutalaisluovutusten yhteydessä Saksaan.