cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ap Bacin taistelu
Taustaa
Yhdysvaltain tuki alkoi 1960-luvun alussa, jolloin kentälle etelävietnamilaisjoukkojen avuksi saapui suuri määrä erikoisjoukkoja sekä Yhdysvaltain ja Vietnamin yhteiset ilmavoimat, joka myöhemmin kuitenkin käytännössä oli Yhdysvaltain ilmavoimat. Helikopterien mukaantulo sotatapahtumiin muutti taisteluiden luonnetta huomattavasti, sillä se mahdollisti Etelä-Vietnamin joukoille nopean liikkumisen mihin tahansa paikkaan antaen hyvin vähän aikaa vihollisen vetäytymiselle. Koko vuoden 1962 ajan vietnamis-amerikkalaiset joukot saavuttivat hyvää menestystä käyttäen helikoptereita ja panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja (APC). Kevyesti aseistetuilla kapinallisilla ei ollut mahdollisuutta panssaroidun kaluston pysäyttämiseen ja he kärsivät huomattavia tappioita.
Menestynein etelävietnamilainen joukko-osasto oli ollut 7. divisioona komentajanaan eversti Huỳnh Văn Cao. Hänen amerikkalainen neuvonantajansa oli everstiluutnantti John Paul Vann, joka oli suurelta osalta vastuussa joukon toiminnan suunnittelusta yhdessä kapteeni Richard Zieglerin kanssa. He olivat saavuttaneet sotatoimien parhaat menestykset toistaiseksi. Etelä-Vietnamin upseerit olivat kuitenkin hyvin varovaisia ja pelkäsivät omien joukkojensa menetyksiä, lukuisista hyvistä tilanteista ja mahdollisuuksista huolimatta suuret jopa kokonaisten pataljoonien nujertamiset olivat jääneet saavuttamatta.
Tämä käytös hämmensi Vannia, joka yritti kouluttaa Caosta aggressiivisen komentajan. Vann ei tiennyt Diệmin inhoavan miehistötappioita. Hänellä oli tapana ojentaa tai alentaa upseereita, jotka olivat menettäneet liikaa miehiä, oli sotilasoperaation menestys kuinka hyvä tahansa. Diệm kuvitteli vuoden 1960 vallankaappausyrityksen johtuneen hyökkäystoimissa kärsityistä henkilömenetyksistä ja niinpä hän oli kiinnostuneempi käyttämään armeijaansa oman valtansa suojelemiseen kuin Vietkongin kukistamiseen. Hänen ratkaisunsa oli nimittää armeijan johtoon poliittisia ystäviään (kuten Cao), joilla oli hyvin vähän sotilaallista taitoa, mutta jotka luultavasti eivät yrittäisi kaapata valtaa.
Erään miestappioita aiheuttaneen operaation jälkeen Diệm kutsui Caon Saigoniin ja nuhteli tätä. Palattuaan Cao pakotti amerikkalaisneuvontajansa pois tehtävistään ja alkoi tehdä partioita vain alueille, joilla ei ollut Vietkongin joukkoja ja samoin monia sotatoimia toteutettiin pelkästään paperilla. Tämän jälkeen Cao raportoi kiihtyvistä operaatioista, taisteluista joita ei todellisuudessa käyty.
Vuonna 1962 Diệm päätti jakaa alueen Saigonista etelään komennon kahteen osaan. Entistä III armeijakuntaa pienennettiin ja se kontrolloi Saigonin koillispuolta, uusi IV armeijakunta miehitti länttä ja lounasta. Cao sai ylennyksen kenraaliksi ja sai johtoonsa IV armeijakunnan taktisen alueen, joka kattoi hänen 7. divisioonansa operointialueen. 7. divisioonan komentajuus siirrettiin Caon esikuntapäällikölle eversti Bùi Đình Đạmille. Đạm esitti huolensa omista sotilaskyvyistään, mutta otti Caon aseman vastaan ja toivotti Vannin neuvonantajat tervetulleiksi takaisin. Mutta vaikka johtajuus vaihtuikin, entiset ongelmat säilyivät 7. divisioonassa.
Lähtötilanne
Joulun 1962 jälkeen saatiin selville, että Vietkongilla on radiolähetin lähellä Tan Thoita, 1,5 kilometriä Ap Bacista luoteeseen. Alueella arveltiin olevan noin 120 miehen vahvuisen komppanian. Đạm ja Vann päättivät pian operaatiosta, jonka tavoitteena oli kapinallisjoukon tuhoaminen.
Suunnitelman mukaan 7. divisioona tukenaan paikalliset majuri Lam Quang Thon johtamat joukot, hyökkää vihollisen kimppuun kolmepiikkisellä pihtiliikkeellä. Yksi 7. divisioonan jalkaväkipataljoonista (noin 330 miestä) laskeutuisi Tan Thoin pohjoispuolelle helikoptereilla, kaksi Thon pataljoonaa lähestyisi Ap Bacia etelästä ja 13 M113 panssaroitua miehistönkuljetusvaunua jalkaväkijoukkoineen tulisi lännestä. Näitä tuettaisiin tykistötulella ja ilmapommituksin, lisäksi reservissä olisi kaksi jalkaväkikomppaniaa. Kylän itä- ja koillispuoliset pellot jätettäisiin vapaiksi vihollisen perääntyä, jolloin heidät voitaisiin tuhota tykistön ja ilmatuen avulla.
Vietkongin joukot käsittivät kaksi jalkaväkikomppaniaa: 261. pataljoonan 1. komppanian (120 miestä) ja 514. pataljoonan 1. komppanian (115 miestä). Näitä auttoi paikallinen Chau Thanhin seutukunnan 50 miehen joukkue. Molemmat pataljoonat (261. ja 514.) olivat Vietkongin kahdeksannen sotilasalueen alaisia ja sen tärkeimpiä yksiköitä. Niillä oli hyvä, sotasaaliina saatu amerikkalaisvalmisteinen aseistus. Useimmilla sotilailla oli aseena M1 Carbine. Lisäksi molemmilla komppanioilla oli Browning M1919 -konekivääri ja jokaisella joukkueella oli pari Browning Automatic Rifle -pikakivääriä. Lisäksi käytössä oli yksi 60 mm kranaatinheitin. Etelä-Vietnamin joukoilla oli kuitenkin yli kymmenkertainen miesylivoima.
Taistelu
thumb|200px|Yhdysvaltalaisten käyttämä CH-21 Shawnee -helikopteri.
2. tammikuuta 1963 kello 07:00 kymmenen CH-21 Shawnee -helikopteria aloitti 7. divisioonan jalkaväkipataljoonan ilmakuljetukset Tan Thoin pohjoispuolelle. Kovan sumun takia helikopterit pystyivät kuljettamaan aluksi vain yhden komppanian. Kahden muun komppanian kuljetus viivästyi puoli kymmeneen asti, siihen saakka asemiin päässyt komppania joutui odottelemaan paikoillaan.
Tämä viivästys aiheutti sen, että kaksi etelästä lähestyvää pataljoonaa saivat ensimmäiset taistelukosketukset viholliseen. Kello 07:45 yksi pataljoona saavutti Ap Bacin eteläpuolisen itälänsisuuntaisen metsänreunan. Kapinalliset antoivat pataljoonan lähestyä lähietäisyydelle ennen kuin aloittivat tulen metsänreunasta ja etelästä oikealle juoksevalta purolta. Yksi komppaniapäällikkö kuoli välittömästi. Pataljoonan joukot hakivat suojaa ojista ja yrittävät kaksi tuntia ilman menestystä hyökätä kapinallisten sivustaan. Tykistön tulitus suunnattiin vääriin asemiin, sillä tulenjohtaja ei pystynyt tarkkailemaan seisten tulituksen kohteita ja niinpä ammukset lensivät vihollisten yli tai avoimille pelloille heidän eteensä. Kello 10 pataljoonan komentaja haavoittui ja hyökkäystoimet keskeytettiin.
Vihollisjoukoista tietämättömät CH-21:t lähestyivät aluetta pohjoisesta (niitä saattoi viisi UH-1 Hueyta) ylittäen Tan Thoin ja seuraten Ap Baciin johtavaa puroa. Sitten kopterit kaartoivat laskeutumispaikalle alle 200 metrin päähän kylästä. Kaikki CH-21:t alkoivat saada osumia vihollisen tulituksesta. Hueyt tekivät iskuja vihollisasemien luokse, mutta Vietkongin joukot olivat puiden ja syvien monttujen suojissa.
Saatuaan jalkaväkikomppanian maihin, helikopterit valmistautuivat lähtemään alueelta, mutta yksi CH-21:stä oli kykenemätön nousemaan. Miehistöä ei haluttu jättää etelävietnamilaisten kanssa kentälle, joten toinen CH-21 lähetettiin pelastamaan lentäjät. Tämä helikopteri vahingoittui heti laskeutumisensa jälkeen. Tämän jälkeen yksi Hueysta tuli noutamaan maassa olevat miehistöt. Juuri ennen kopterin laskeutumista vihollistuli osui sen pääroottoriin ja helikopteri kääntyi ympäri ja syöksyi maahan. Kauempana myös kolmas CH-21 joutui tekemään hätälaskun. Jalkaväkikomppania oli saanut vastaansa kovan tulituksen ja hakeutunut suojaan kapeaan kasteluojaan. Etelä-Vietnamin joukot olivat haluttomia toimimaan ja ne oli ajettu "selkä seinää vasten" kello 10:30 mennessä.
Tämän jälkeen Vann määräsi APC-eskadroonan, jonka oli asemissa useita kilometrejä länteen kylästä, lähtemään välittömästi Ap Baciin pelastamaan jalkaväkikomppaniaa ja helikopterimiehistöjä. Matkalla jyrkkäreunaiset kanaalit estivät panssariajoneuvojen etenemisen ja APC-komentaja kapteeni Ly Tong Ba arveli kapinallisten häipyvän ennen kuin hän saisi M-113:t kanaalien yli. Vann ja Ba välille syntyi radiossa sananharkka Vannin yrittäessä saada Bata liikkeelle. Ba yritti saada yhteyttä esimiehiinsä eikä edennyt, sillä hänellä ei ollut lupaa ottaa määräyksiä suoraan amerikkalaisilta. Samaan aikaan yksi CH-21 onnistui laskeutumaan lähelle pudotettuja helikoptereita, mutta raskas tulitus pakotti sen vetäytymään. Pahoja osumia saaneena sekin joutui laskeutumaan heti taistelualueelta päästyään. Vietkong oli saanut toimintakyvyttömäksi ennätykselliset viisi helikopteria.
A Bright Shining Lie -kirjan mukaan tässä vaiheessa taistelua myös Vietkongin joukot kohtasivat ongelmia. Niihin kohdistui painetta sekä pohjoisessa että etelässä. Pieni joukko vetäytyi eteläisestä metsänreunasta ja liikkui Ap Bacin sijaan Tan Thoihin eivätkä suostuneet palaamaan etelään. APC-joukkojen odottelu paikalle hiljensi kuitenkin vihollistulen ja näin Vietkongin joukot saivat lisää ammuksia sekä johtajat luotua uskoa miehiinsä. Taistelun puhjetessa uudelleen joukot olivat taas palanneet järjestykseen.
Vihdoin kello 13:45 APC:t saavuttivat kylän länsipuoliset riisipellot. Tiheän lehvistön takia joukoilla oli vaikeuksia havaita metsänrajassa olevia kapinallisia. Vietkong aloitti raskaan tulituksen kohti ajoneuvoja keskittyen jokaisen APC:n konekiväärimieheen. APC:sta kaksi saatiin ajettua tiputettujen helikoptereiden viereen, mutta yhden ajaja sai surmansa laitettuaan päänsä ulos luukusta. Aiemmissa taisteluissa Vietkongin sotilaat olivat lopettaneet tulituksen ja hajaantuneet nähtyään APC:t ja nyt ajajat kuvittelivat saman tapahtuvan. Pelastusoperaation jatkuessa Ba menetti tajuntansa vaunun sisällä ja APC:t kieltäytyivät liikkumasta ennen kuin hän palaa tajuihinsa. Samalla eskadroona menetti lisää konekiväärimiehiä. Ba palasi tajuihinsa ja organisoi joukkonsa hyökkäykseen. Se eteni hitaasti sillä ajamisessa täytyi käyttää periskooppeja ja siihen miehistö ei ollut aiemmin tottunut. Lopulta kovaa vastarintaa kohdanneet APC:t epäonnistuivat tavoitteessaan saavuttaa metsänreuna. Kello 14:30 APC:t lopettivat hyökkäyksen ja perääntyivät.
Laskuvarjojoukot
Kun selvisi, että vihollisjoukkoja ei pystyttäisiin kukistamaan, paikalle pyydettiin vahvistukseksi laskuvarjopataljoona. 8. laskuvarjopataljoona laskeutui riisipelloille auringonlaskun aikaan, muttei pystynyt hyökkäämään ennen seuraavaa aamua. Sekä Vann että eversti Daniel B. Porter (IV armeijakunnan taktisen alueen neuvonantaja) olivat ehdottaneet joukkojen pudottamista kanavan itäpuolelle, jolloin vihollinen olisi saarrettu, mutta pataljoona tiputettiin kuitenkin länteen.
Alexander Ploner
Alexander Ploner (s. 10. heinäkuuta 1978) on italialainen alppihiihtäjä.
Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 Ploner sijoittui kahdeksanneksi suurpujottelussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 Ploner oli suurpujottelun kahdeksastoista.
Pipping
Pipping on suomalainen saksalaisperäinen suku, jonka kaksi sukuhaaraa on aateloitu Suomessa. Joseph Pipping aateloitiin vuonna 1812 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 165, nimellä Pippingsköld. Hänen serkkunsa, Fredrik Wilhelm Pipping aateloitiin vuonna 1839 ja introdusoitiin seuraavana vuonna aatelisena sukuna 207, vanhalla nimellä Pipping.
Betel
Betel tai Bethel (hepreaa: "Jumalan huone") tarkoittaa seuraavia asioita:
Topi Jaakola
Seurajoukkueissa
Jaakola oli 17-vuotias debytoidessaan jääkiekon SM-liigassa Oulun Kärpissä kaudella 2000–2001. Hän pelasi kauden aikana neljä ottelua sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä, muttei tehnyt pisteitä. Ensimmäisellä kokonaisella liigakaudellaan 2001–2002 Jaakola pelasi 44 ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Kaudella 2002–2003 Jaakola teki ensimmäisen maalinsa SM-liigassa 26. marraskuuta 2002 pelatussa vierasottelussa Jokereita vastaan. Keväällä 2003 Jaakola voitti Kärpissä SM-hopeaa. Vaikkei Jaakola loistanut pisteiden valossa, hän oli ensimmäisinä liigakausinaan Kärppien lahjakkaimpia puolustajia. Florida Panthers varasi Jaakolan viidennellä kierroksella vuonna 2002.
Jaakola voitti Kärpissä Suomen mestaruuden vuosina 2004 ja 2005. Kaudella 2004–2005 Jaakola pelasi vain 33 ottelua, mihin vaikutti NHL-pelaajien, kuten Janne Niinimaan, Josef Boumediennen ja Lasse Kukkosen paluu kotiseuraansa NHL:n työsulun vuoksi. Seuraavina vuosina Jaakola kuului jälleen Kärppien luottopelaajiin. Kaudella 2005–2006 joukkue voitti SM-pronssia. Kausina 2006–2007 ja 2007–2008 Kärpät voitti Suomen mestaruuden. Jaakola kuului Kärppien parhaimmistoon kevään 2008 finaalipeleissä tekemällä kaksi maalia ja kauden aikana hän teki myös henkilökohtaisen piste-ennätyksensä runkosarjassa tekemällä 55 ottelussa tehopisteet 3+11=14.
Heinäkuussa 2014 Jaakola teki kahden vuoden sopimuksen KHL:ssä pelaavan Helsingin Jokereiden kanssa. Hän pelasi Jokereissa kauden aikana 54 ottelua tehden 4 maalia ja antaen 10 maaliin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hän merkkautti kahdeksassa ottelussa yhden syöttöpisteen.
Huhtikuussa 2016 Jaakola solmi vuoden jatkosopimuksen ja option kaudesta 2017–18. Huhtikuussa 2017 Jokerit ilmoitti, että Jaakolan optiota ei käytetä.
Kaudella 2018–2019 Jaakola edusti TPS:aa, mutta pelasi alkukaudesta vammojen vuoksi vain yhden liigaottelun ja sopimus purettiin lokakuussa 2018.
Kaudeksi 2019–2020 Jaakola teki yksivuotisen sopimuksen Pelicansin kanssa. Hän teki kaudella piste-ennätyksensä tekemällä 38 ottelussa tehot 3+14=17.
Maajoukkueessa
Jaakola pelasi keväällä 2001 myös 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa, joissa Suomen joukkue voitti pronssia ja Jaakola valittiin Suomen joukkueen parhaaksi pelaajaksi. Hän oli voittamassa myös alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuosina 2002 ja 2003. Jaakola pääsi pelaamaan MM-kilpailuissa keväällä 2009. Kesällä 2009 Jaakola nimettiin myös Suomen ensimmäiselle olympialeirille. Hänet valittiin MM-kisamiehistöön myös kevään 2010 kisoihin Saksaan. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Topi Jaakola saavutti maailmanmestaruuden. Hän pelasi myös kisoissa vuosina 2012, 2015 ja 2016.
Muuta
Kesällä 2019 Jaakolan ilmoitettiin lahjoittaneen 50 000 euron pääoman perustettavalle Perttu Häkkisen säätiölle.
Błyskawica
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Błyskawica ja muuta [[Varsovan kansannousua varten varattua aseistusta.]] thumb|left|250px|Puolalainen sotilas tulittaa Błyskawicalla Varsovan kansannousun taistelussa.
Henry Armstrong
Reutersille, ESPN:lle ja TigerBoxing.comille kirjoittava nyrkkeilytoimittaja Kieran Mulvaney sijoitti hänet ESPN:n listalla 50 kautta aikojen parhaimmasta nyrkkeilijästä sijalle 3 vuonna 2009.
Kolmen painoluokan maailmanmestariksi
29. lokakuuta 1937 Henry Armstrong kohtasi hallitsevan höyhensarjan maailmanmestarin Petey Sarronin Madison Square Gardenissa New Yorkissa. Haastaja Armstrong voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Tämän jälkeen Armstrong kohtasi lähes jokaisen sarjan huippunyrkkeilijän, ja voitti kaikki tyrmäyksellä.
Kun vastustajia ei enää löytynyt höyhensarjasta, Armstrong siirtyi toiseen painoluokkaan. Hän ei noussut yhden luokan verran, vaan kaksi luokkaa välisarjaan kohtaamaan luokan maailmanmestaria Barney Rossia. Maailmanmestarit kohtasivat 31. toukokuuta 1938 ja Barnes voitti 15-eräisen ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Kymmenen viikkoa myöhemmin, 17. elokuuta Armstrong siirtyi alas kevytsarjaan kohtaamaan maailmanmestaria Lou Ambersia. Tämänkin ottelun Armstrong voitti, ja hän oli täten maailmanmestari välisarjassa, kevytsarjassa ja höyhensarjassa.
Jatkossa Armstrong keskittyi lähinnä välisarjan mestaruuden puolustamiseen, ja hän kohtasi sen ajan parhaat nyrkkeilijät. Koska hän oli nyrkkeillyt välisarjassa, Armstrongin oli vaikeata pudota painoa kun hänen tulisi kohdata Lou Ambersin kevytsarjan uusintaottelussa 22. elokuuta 1939. Siksi Armstrong ei pystynyt säilyttämään mestaruutensa, vaan Ambers voitti pisteillä. Tämän jälkeen Armstrong päätti luopua myös höyhensarjan mestaruudesta. Sen sijaan Armstrong siirtyi keskisarjaan kohtaamaan Ceferino Garciaa MM-ottelussa. Ottelu käytiin Los Angelesissa 1. maaliskuuta 1940 ja päättyi ratkaisemattomana kymmenen erän jälkeen. Carcia sai siis pitää mestaruutensa, eikä Armstrong saavuttanut neljännen luokan maailmanmestaruuden.
Hän palasi välisarjaan ja puolusti mestaruutensa menestyksekkäästi neljä kertaa kunnes hän yllättäen hävisi Fritzie Zivicille pisteillä 4. lokakuuta 1940. Uusintaottelussa kolme kuukautta myöhemmin Armstrong hävisi tyrmäyksellä 12 erässä. Armstrong oli hävinnyt tyrmäyksellä vain kerran aiemmin, uransa ensimmäisessä ottelussa, heinäkuussa 1931 ja päätti pitää kilpailutaukoa. 17 kuukauden jälkeen hän palasi kehään kesäkuussa 1942 ja vaikka hän menestyikin hyvin, hän ei enää pystynyt voittamaan ajan huippunyrkkeilijöitä. Viimeisen ottelunsa hän kävi 14. helmikuuta 1945, kun hän hävisi Chester Sliderille pisteillä.
Ljahovinsaaret
Ljahovinsaaret on Uuden-Siperian saarten eteläisimmän osan muodostava saariryhmä Pohjoisella jäämerellä Sahan tasavallan alueella Venäjällä. Ljahovinsaaret sijaitsevat lähinnä mannerta Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren välissä. Mantereesta saariston erottaa noin 60 kilometriä leveä Dmitri Laptevin salmi ja Uuden-Siperian saarten pääsaariryhmästä Anžusaarista noin 50 kilometriä leveä Sannikovinsalmi. Saariston pinta-ala on noin 6 100 km².
Saariston saaret ovat:
Saaristoon kuului vielä 1900-luvun alkupuolella myös pieni Semjonovinsaari (о. Семёновский), joka kuitenkin mureni ja vajosi veden pinnan alapuolelle 1960-lukuun mennessä. Vuonna 1823 saaren pinta-ala oli vielä 5 km², 1945 enää 0,2 km².
Ljahovinsaaret on nimetty niitä vuonna 1773 tutkineen Ivan Ljahovin mukaan.
Keväällä 2013 saarilta löydettiin pehmytkudostensa osalta ennennäkemättömän hyvin säilynyt mammutin ruumis.
Warkauden Urheilijat
Warkauden Urheilijat ry (WU, Warkauden tehtaan voimistelu- ja urheiluseura (1904–1911), voimistelu- ja urheiluseura Elo (1911–1929)) on vuonna 1904 perustettu varkautelainen yhdistys, joka nykyisin toimii Varkaudessa junioreiden ja nuorten maastohiihdon erikoisseurana. Palloilupuolella toimi Varkauden suojeluskunnan palloilijat vuosina 1919–1929, jonka Eloon liittymisen seurauksena syntyi nykyinen WU.
WU:lla on ollut toimintaa myös useissa muissa lajeissa. Pesäpallon Suomen-mestaruuksista se kamppaili jo vuonna 1929 cupmuotoisessa kilpailussa pudoten jatkosta puolivälierissä. Naisten puolella seura selvisi aina loppuotteluun saakka vuonna 1946 häviten siinä Katajanokan Haukoille, johdettuaan ensimmäisen osaottelun jälkeen kahdella juoksulla. Myös kesällä 1940 oli tullut hopeaa.
Seurassa on pelattu myös jääpalloa ja jääkiekkoa. Jääkiekkomaalivahti ja -tuomari Raimo Sepponen on edustanut seuraa. Ainoalla Jääkiekon SM-sarjakaudella 1963–1964 joukkue saavutti 18 ottelussa yhden sarjapisteen vierastasapelillä Rauman Lukkoa vastaan. Joukkueen maaliero sarjassa oli 36–153. Joukkueen tehokkain pelaaja oli Pekka Olkkonen, 8+4=12.
Oskars Dankers
Oskars Dankers (26. maaliskuuta 1886 – 11. huhtikuuta 1965) oli latvialainen sotilas, joka osallistui muun muassa ensimmäiseen maailmansotaan, Suomen sisällissotaan ja Latvian vapaussotaan. Sotien jälkeen hän yleni kenraaliksi. Toisen maailmansodan aikana hän siirtyi ensin Saksaan ja lopulta sodan jälkeen Yhdysvaltoihin.
Elämäkerta
Oskars Dankers syntyi tuolloisella Kuurinmaalla Lielaucessa 26. maaliskuuta 1883. Opiskeltuaan jonkin aikaa Jelgavassa hän liittyi vuonna 1902 Venäjän armeijaan. Armeija-aikanaan Dankers opiskeli sotilaskoulussa Vilnassa valmistuen vuonna 1906 ja palvellen sittemmin upseerina Suomenlinnalla. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Dankers komensi ensin komppaniaa ja sittemmin pataljoonaa yleten everstiluutnantiksi vuonna 1916. Dankers haavoittui useamman kerran sodan aikana. Lopulta kesäkuussa 1916 hän jäi Itävalta-Unkarin joukkojen sotavangiksi.
Dankers vapautettiin joulukuussa 1918. Vapauduttuaan Dankers liittyi kenraali Rüdiger von der Goltzin komentamiin Suomeen lähetettyihin saksalaisjoukkoihin. Suomesta palattuaan Dankers liittyi Latvian armeijaan toukokuussa 1919. Hän komensi ensin rykmenttiä ja hieman myöhemmin Lejaskurzemen eli Ala-Kuurinmaan sotilaspiiriä. Joulukuussa hän yleni Latvian armeijan everstiksi ja nousi divisioonan komentoon. Dankersin alaiset joukot osallistuivat taisteluihin Latvian vapaussodassa saksalaisia ja Pavel Bermondt-Avalovin valkoisia venäläisiä vastaan.
Dankers yleni sodan jälkeen vuonna 1925 kenraaliksi ja vuonna 1933 hänestä tuli Kuurinmaan divisioonan komentaja. Dankers jäi eläkkeelle tammikuussa 1940 ja myöhemmin samana vuonna Neuvostoliitto miehitti Latvian. Dankers pakeni Saksaan 19. kesäkuuta ja palasi Latviaan Saksan vallattua Latvian Neuvostoliitolta toisen maailmansodan aikana. Saksalaismihityksen aikana Dankers toimi Latvian hallinnon sisäasioiden vastaavana, eli tosiasiallisesti hallinnon päämiehenä. Neuvostoliiton joukot alkoivat edetä uudestaan Latviaan saksalaisten vetäytyessä ja Dankers pakeni jälleen vuoden 1944 keskivaiheilla Saksaan.
Saksassa hän jäi länsivaltojen sotavangiksi vuosien 1945 ja 1946 välillä. Lopulta vapautettu Dankers muutti vuonna 1957 Yhdysvaltoihin, jossa hän asui loppu elämänsä. Dankers kuoli Grand Rapidsissä Michiganissa 11. huhtikuuta 1965. Ennen kuolemaansa hän kirjoitti teoksen Lai vēsture spriež tiesu ja muistelmansa No atmiņu pūra.
Marcus Mittermeier
Marcus Mittermeier (s. 8. lokakuuta 1969 Landshut, Baijeri, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten ohjauksestaan Muxmäuschenstill (2004), mistä hän voitti useita palkintoja. Hän näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa Syyttäjä, SOKO 5113, Samt und Seide, Kahden keikka, SOKO Kitzbühel, SOKO Leipzig ja SOKO Köln.
Mittermeirillä on yksi poika.
Oikeusinstituutio
Oikeusinstituutio (, järjestely) eli oikeussäännöstö on niiden oikeussäännösten kokonaisuus, jotka kuuluvat tiettyihin oikeussuhteisiin. Oikeusinstituutioon kuuluvilla säännöksillä tulee olla keskinäinen joko säädännäinen tai muu yhteys. Esimerkiksi avioliittoa, pesänselvitystä, kiinteistön kauppaa tai ryhmäkannetta käsittelevät oikeussäännökset muodostavat kukin oikeusinstituution. Oikeudellisessa kielenkäytössä instituutti ja instituutio olivat aiemmin usein synonyymejä, mutta nykyisin instituutti viittaa yleensä tutkimus- tai muuhun laitokseen.
Martti Honkavaara
Honkavaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Yrjö Ilmari Honkavaara ja Hedvig Sofia Viitala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1931 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1942. Honkavaara oli Kiinteistötoimisto Y. Honkavaara & Pojan osakkaana 1934–1942 sekä Suomalainen ylioppilas -lehden päätoimittajana ja taloudenhoitajana 1939–1942. Hän toimi sitten nimismiehenä Seinäjoella, Kuortaneella, Lapualla ja Alajärvellä 1942–1944 sekä Tuupovaarassa 1944–1955 ja oli Kuopion läänin vt. apulaispoliisitarkastaja 1946. Valtiovarainministeriössä Honkavaara oli vt. hallitussihteerinä 1955–1956, nuorempana hallitussihteerinä 1956 ja vanhempana hallitussihteerinä 1956–1962.
Honkavaara oli kansanedustajana 1957–1958 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan tammikuussa 1957 kuolleen kansanedustaja Arvi Ikosen tilalle. Honkavaara oli myös presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa, ja hän kuului Tuupovaaran kunnanvaltuustoon. Honkavaara toimi Maalaisliiton Pohjois-Karjalan piirin puheenjohtajana.
Martti Honkavaara oli naimisissa vuodesta 1945 Mirjam Elina Ronkaisen kanssa.
Matinpäivän taistelu
Matinpäivän taistelu oli Baltian ristiretkien aikaan käyty virolaisten ja Kalparitariston sekä heidän liiviläisten liittolaisten välinen taistelu.
Taistelu
Sakalalainen virolainen päällikkö Lembitun oli onnistunut keräämään joukkoja Sakalasta Läänemaasta, Harjumaasta, Järvamaasta, Virumaasta sekä Revaliasta taisteluun kalparitaristoa vastaan, joka oli aloittanut ristiretket pakanallisia virolaisia vastaan. Lembitu kokosi yhteensä 6000 soturia ja lisäksi venäläiset olivat luvanneet vahvistuksia. Venäläiset eivät kuitenkaan ehtineet saapua ennen kalparitariston hyökkäystä. Lembitu kuoli taistelun aikana ja virolaiset hävisivät, Henrikin Liivinmaan kronikan mukaan Lembitun tappoi latvialainen soturi Veko, joka hakkasi Lembitun pään irti ja vei sen sittemmin Riikaan. Myös kristinuskoon kääntynyt liiviläinen heimopäällikkö Kauppo kuoli taistelussa. Taistelun seurauksena kalparitaristo otti haltuunsa Sakalan ja Järvamaan virolaiset maakunnat.
Naurun kansainvälinen lentoasema
Naurun kansainvälinen lentoasema (IATA: INU, ICAO: ANYN, ennen ANAU) on Naurun ainoa lentoasema. Se sijaitsee Yarenissa saaren etelärannikolla.
Naurun kansainvälinen lentoasema rakennettiin tammikuussa 1943. Se palveli vuonna 2000 noin 161 000 matkustajaa.
Intian rupia
Intian rupia (symboli ₹, lyhenne ₨, kansainvälinen valuuttatunnus INR) on Intian virallinen rahayksikkö. Se on käytössä myös Bhutanissa Bhutanin ngultrumin rinnalla. Rupia on yleinen rahan nimi Etelä-Aasiassa.
Valuuttaa merkitään symbolilla ₹, joka on kirjoitettu useimpiin Intian seteleihin. Intian hallitus hyväksyi 15. heinäkuuta 2010 valuutalle uuden symbolin (ks. kuva) nostaakseen valuutan tunnettavuutta.
Rupia jakautuu 100 paisaan. thumb|250px|Rupia, 1887. [[Brittiläinen Intia, kuningatar Victoria. Hopea 917.]] 1 rupia = 0,01394 euroa ja 1 euro = 71,7440 rupiaa (18. tammikuuta 2013).
MTV Uutiset
thumb|200px|MTV Uutisten logo. MTV Uutiset (aiemmin MTV3 Uutiset ) on MTV:n uutisbrändi. Saman nimen alla tuotetaan uutissisällöt ja -lähetykset niin televisioon, radioon kuin verkkoonkin. MTV Uutisten vastaava päätoimittaja on Tomi Einonen.
MTV Uutisten uutislähetyksiä ovat muun muassa Seitsemän uutiset ja Kymmenen uutiset, jotka lähetetään MTV3-kanavalla. Lisäksi saman kanavan Huomenta Suomi-ohjelmassa esitetään uutisia puolen tunnin välein.
Historia
Viimeiset uutiset Pasilasta lähetettynä nähtiin 10. tammikuuta 2023, jonka jälkeen MTV:n toiminta siirtyi Vallilan Konepajalle.
Seitsemän uutiset
Seitsemän uutiset lähetetään joka päivä kello 19.00. Ensimmäiset sähkemuotoiset Seitsemän uutiset lähetettiin Kolmoskanavalla 3. syyskuuta 1990. Syksystä 2001 alkaen Seitsemän uutisilla on ollut samat uutisankkurit kuin Kymmenen uutisilla.
Vuosina 1998–2001 Seitsemän uutisten arkilähetyksillä oli vakioankkurit, jolloin ankkureina toimivat Keijo Leppänen ja Ripsa Koskinen-Papunen. Jälkimmäisen ollessa äitiyslomalla hänen sijaisenaan toimi Maija Lehmusvirta.
Elokuun 2009 alusta Seitsemän uutiset kestävät 20 minuuttia joka arkipäivä ja sisältävät enemmän Kauppalehden tuottamia talousuutisia. Taloudellinen sisältö paikkaa Kauppalehden talousuutiset -lähetystä. Viikonloppuisin lähetysten kesto on 10 minuuttia.
Kymmenen uutiset
Kymmenen uutiset on MTV3:n valtakunnallinen pääuutislähetys, joka lähetetään MTV3:lla joka päivä kello 22.
Vuosina 1993–2009 Kymmenen uutiset lähetettiin maanantaisin kello 21 Yhdeksän uutisina maanantai-illan elokuvan vuoksi. Maanantaista 5. tammikuuta 2009 alkaen Kymmenen uutiset alkoivat myös maanantaisin kello 22 ja maanantai-illan elokuva siirtyi MTV3:lta Sub-kanavalle 12. tammikuuta 2009.
Kymmenen uutisilla on samassa lähetyksessä kaksi ankkuria: yksi nainen ja yksi mies. Samaa formaattia on sovellettu myös Seitsemän uutisiin vuodesta 1993. 26.6.2016 nähtiin poikkeuksellinen lähetys, kun Kymmenen uutiset juonsi vain yksi uutisankkuri. Samassa lähetyksessä pitkäaikainen meteorologi Visa Salojärvi jäi eläkkeelle. Kymmenen uutisille tyypillistä on lyhyt loppukevennys, jonka jälkeen uutisankkurit vitsailevat tai juttelevat keskenään sekä hyvästelevät katsojat. Kymmenestuhannes Kymmenen uutisten lähetys esitettiin MTV3:lla 1. helmikuuta 2009.
Lähetysajat
Ensimmäisen kerran Kymmenen uutiset lähetettiin 1. syyskuuta 1981, ja lähetyksen ankkureina olivat Kaj Lindén ja Pirkko Arstila.
Kymmenen uutiset lähetettiin alusta lähtien 14. tammikuuta 1990 saakka seuraavasti:
Kymmenen uutiset lähetettiin 15. tammikuuta 1990 alkaen vuoden 1992 loppuun saakka joka päivä TV2:ssa kello 22. Joskus saattoi kuitenkin olla poikkeava lähetysaika esimerkiksi suuren urheilutapahtuman, kuten kesällä 1990 jalkapallon MM-kisojen vuoksi. Uudenvuodenaattona 1992 Kymmenen uutiset lähetettiin MTV3-kanavan avajaisgaalan Kanavanvaihtokarnevaalien välissä sekä TV2:ssa että Kolmoskanavalla. Joskus satunnaisesti muulloinkin Kymmenen uutiset saatettiin vuonna 1992 esittää Kolmoskanavalla TV2:n lisäksi.
Vuosina 1993–2008 Kymmenen uutiset lähetettiin MTV3:lla tiistaista sunnuntaihin kello 22.00 sekä maanantaisin Yhdeksän uutiset -nimisenä kello 21.00. Maanantain aikaisempi lähetysaika johtui siitä, että maanantai-illat oli varattu elokuvalle. Yhdeksän uutiset lähetettiin viimeisen kerran 29. joulukuuta 2008, kun vuoden 2009 alusta MTV3:n maanantai-iltojen elokuvat siirtyivät Subille. Lisäksi vuosina 1993–1999 maanantai-illan elokuvan jälkeen esitettiin sähkemuotoinen Myöhäisuutiset.
Profiili
Vuoden 1981 alusta vuoden 1992 loppuun asti Kymmenen uutisten logo oli sininen viisarikello, joka näytti kymmentä, ja sen alla luki sana ”uutiset” isoilla kirjaimilla. Kellologoa on käytetty kolmessa eri tunnusfilmissä. Vuosina 1988–1992 käytössä olleella tunnusfilmillä ehti olla kaksikin tunnussäveltä, joista uudempi otettiin käyttöön vuonna 1989. Vuodesta 1993 alkaen Kymmenen uutisilla on samanlainen profiili kuin MTV3:n muillakin uutislähetyksillä.
Vuosina 1993–1997 käytössä olleessa tunnuksessa esiintyi muun muassa maailmankartta ja kello, joka näytti Kymmenen uutisissa kymmentä ja Seitsemän uutisissa seitsemää. Vuosina 1997–2001 tunnuksessa oli sinivihreä tausta jonne ilmestyi maapallo sekä valkoinen ja punainen nauha, josta muodostui luku 3. Kymmenen/Seitsemän uutisten tunnus pelkistyi 6. syyskuuta 2001 alkaen: kanavailmeen uudistumisessa pöllö muuttui läpinäkyväksi pöllön silmäksi. Uuden kanavailmeen rinnalla uudistui myös uutislähetysten grafiikka, jonka toteutti Novocom. Vuosina 2005–2013 tunnuksessa oli pöllönsilmä ja valkoisia palloja, joista muodostui maailmankartta. Vuosina 2013–2018 tunnuksessa liikkui MTV:n logopallo eri maiden nimien seassa.
Uutisten seuraava tunnus otettiin käyttöön 15. joulukuuta 2018, ja samalla uusittiin MTV:n uutisstudioiden ilme. Ilme oli käytössä siihen saakka, kun MTV Uutisten toiminta muutti uuteen toimipaikkaan Helsingin Vallilaan tammikuussa 2023. Ensimmäiset Seitsemän ja Kymmenen uutiset uudesta studiosta lähetettiin 11. tammikuuta 2023.
Radiouutiset
MTV toimittaa radiouutisia useille Bauer Median radiokanaville, kuten Radio Novalle, Radio Classicille ja Iskelmälle. MTV tuottaa radiouutisia kanaville viikon jokaisena päivänä. Uutisia lukevat radiotoimittajien lisäksi myös Seitsemän ja Kymmenen uutisten ankkurit.
Jani Kaaro
Jani Kaaro (s. 1971) on suomalainen tietokirjailija, tiedeaiheisiin erikoistunut toimittaja ja suomentaja. Hän on kirjoittanut muun muassa Ylelle, Helsingin Sanomiin ja Tiede-lehteen.
Kaaron äiti oli myymäläauton myyjä ja isä teki töitä rakennustyömailla. Kaaron lapsuutta varjosti isän alkoholismi. Lapsuusajan huippuhetket Kaaro kertoo kokeneensa lintu- ja kovakuoriaisharrastusten parissa. 13-vuotiaana hän joutui koulukiusatuksi, ja kiusaaminen jatkui, kunnes hän lopulta jätti lukion kesken. Hän sai töitä Luonto-Liiton Nuorten luontolehdestä . Samalla hän kirjoitti freelancerina tiedeuutisia ja tiedejuttuja Helsingin Sanomille.
Hänellä ei ole tieteellistä loppututkintoa, vaan hän tutustui tiedemaailmaan harrastuneisuuden kautta. Vuonna 2008 Kaaro julkaisi NeuroReport-tiedejulkaisussa Harvardin yliopiston tutkija Nouchine Hadjikhanin kanssa tieteellisen artikkelin, joka esittää uuden teorian migreenin synnystä.
Syksyllä 2012 Kaaro sai lasten- ja nuortenkirjasta Evoluutio (Avain, 2011) sekä Tieto-Lauri-palkinnon että tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon yhdessä kirjan kuvittaja Väinö Heinosen kanssa. Suomen tiedetoimittajien liitto valitsi hänet Vuoden tiedetoimittajaksi 2015.
Kaaro asuu Porvoossa. Hänellä on kolme lasta kahdesta suhteesta.
José de la Mar
José de la Mar (1778 – 1830) oli eteläamerikkalainen sotilasjohtaja ja Perun presidentti 1827–1829.
Hän syntyi Cuencassa Ecuadorissa. Hän vietti nuoruusvuotensa Espanjassa, jossa hän aloitti sotilasuransa. 1815 Ferdinand VII ylensi hänet, antoi hänelle Pyhän Hermenegildon ristin ja nimitti hänet Perun varakuningaskunnan alatarkastajaksi, sekä Callaon kuvernööriksi. Hän saapui kaupunkiin 1816 ja nimitettiin marsalkaksi 1819.
Itsenäisyyssota (1821–1827)
Sodan alussa la Mar oli kuninkaallisten joukkojen puolella. Hän johti Real Felipen linnoitusta, joka suojasi Callaota. Varaherttua José de la Serna hylkäsi pääkaupungin 6. kesäkuuta 1821, jättäen la Marin oman onnensa nojaan. La Mar kuitenkin onnistuneesti torjui lukuisia kapinallisten hyökkäyksiä neljän kuukauden ajan, kunnes de la Serna komensi la Marin antautumaan.
Antautumisen jälkeen la Mar liittyi kapinallisten joukkoihin. José de San Martín nimitti hänet saman tien divisioonan kenraaliksi. La Mar hallitsi maata San Martínin lähdettyä Perusta (1822-1823 ja vaaleilla valittuna presidenttinä 1827-1829), ja hänen toinen toimikautensa päättyi, kun kenraali Agustín Gamarra kaappasi vallan. La Mar kuoli maanpaossa 1830 Costa Ricassa.
Oleh Ljaškon radikaalipuolue
Oleh Ljaškon radikaalipuolue on ukrainalainen puolue. Lokakuun 2014 parlamenttivaaleissa puolue nousi 7,4 prosentin ääniosuudella maan viidenneksi suurimmaksi puolueryhmäksi. Se sai 22 kansanedustajaa Ukrainan parlamenttiin ja osallistui Arseni Jatsenjukin toiseen hallitukseen ennen puolueen siitymistä oppositioon syksyllä 2015.
Historia
Oleh Ljaško valittiin puolueen johtoon kolmannessa puoluekokouksessa elokuussa 2011, jolloin puolueen nimi muutettiin.
Menestys vaaleissa
thumb|160px|left|Oleh Ljaškon kannatus (% annetuista äänistä) Ukrainan eri alueilla kevään 2014 presidentinvaaleissa. Ljaško oli 28. lokakuuta 2012 järjestetyissä parlamenttivaaleissa puolueen ainut läpimennyt ehdokas.
Keväällä 2014 Ljaško osallistui Ukrainan presidentinvaaleihin, joissa hän oli kolmanneksi suosituin ehdokas 8,3 prosentin kannatuksella. thumb|270px|Oleh Ljaškon radikaalipuolueen kannatus (% annetuista äänistä) Ukrainan eri alueilla lokakuun 2014 ylimääräisissä parlamenttivaaleissa. Lokakuun 26. päivän 2014 parlamenttivaaleihin radikaalipuolue kampanjoi halulla puhdistaa Ukraina oligarkeista, kuvaannollisesti (puoluetunnuksessaan näkyvän) hangon avulla. Puolue kampanjoi myös maan varustamisella uudelleen ydinaseilla. Donbassin sodassa (Itä-Ukrainan kriisissä) puolue haluaisi käyttää voimaa.
Radikaalipuolue sai vaaleissa 7,44 prosentin kannatuksen, joka toi 22 kansanedustajapaikkaa radaan. Se oli yksi valtakunnallisen 5 prosentin äänikynnykseen ylittäneistä kuudesta puolueesta. Vuoden 2011 vaalilain mukaan puolet parlamentin kansanedustajista valitaan vaalipiireistä, mutta radikaalipuolue ei voittanut edustajia yhdestäkään vaalipiiristä. Vuoden 2014 vaaleissa tosin 27 vaalipiirikohtaista paikkaa jätettiin täytettäväksi myöhemmin, koska vaalitoimitusta ei voitu suorittaa Krimillä ja paikoin separatistien hallitsemassa Itä-Ukrainassa.
Valeri Voštševskyi (Валерій Миколайович Вощевський) oli liikenneministeri ja kolmas varapääministeri. Puolue jätti hallituksen syyskuussa 2015 vastalauseena perustuslainmuutokselle, jonka oli tarkoitus antaa lisää autonomiaa kapinallisalueille.
Kauppakeskus Kaisa
pienoiskuva|Kauppakeskuksen Kaisaniemenkadun puoleinen sisäänkäynti kesällä 2006. Kauppakeskus Kaisa oli Helsingin Kaisaniemenkadun varrella 1990–2000-luvulla sijainnut kauppakeskus. Kauppakeskus Kaisa toimi konkurssin tehneen Pukevan tavaratalon tiloissa, kunnes se lopetettiin helmikuussa 2010. Rakennus purettiin ja sen tilalle rakennettiin Helsingin yliopiston uusi kirjastorakennus, Kaisa-talo, joka aloitti toimintansa vuonna 2012.
Malevolent Rapture
Malevolent Rapture on Legion of the Damnedin albumi, joka julkaistiin vuonna 2006. Albumin tuotti Andy Classen.
Kauppakeskus Kaisa
Kauppakeskuksesta oli yhteys Kaisaniemen metroasemalle (nyk. Helsingin yliopiston metroasema) ja sen suurimpia liikkeitä olivat Kodin Ykkönen ja K-Market Kaisa.
Malevolent Rapture
Kappaleesta ”Bleed for Me” kuvattiin musiikkivideo.
Kokoonpano
+
Kauppakeskus Kaisa
Historia
Kaisaniemenkatu 5:n paikalla sijaitsi alun perin Helsingin kaupungin teurastamo, joka rakennettiin 1700-luvulla terveyssyistä silloisen rakennetun kaupunkialueen ulkopuolelle lähelle Kluuvinlahden rantaa. Rakennus purettiin 1927. Paikalle valmistui seuraavana vuonna Martti Välikankaan suunnittelema punatiilinen asuintalo. Kauppaneuvos Ruben Jaarin 1930-luvulla perustama, vaatekauppaan erikoistunut Pukeva (alun perin Kappa-Keskus) toimi paikalla perustamisestaan aina 1990-luvun laman aikana tapahtuneeseen konkurssiinsa asti.
Lähteet
60.17139°N, 24.94778°W
Morten Wieghorst
Ura pelaajana
Wieghorst aloitti pelaajauransa Lyngby BK:ssa 1989 ja nousi nuorena pelaajana nopeasti seuran avauskokoonpanoon. Hän oli voittamassa Tanskan cupin mestaruutta 1990 ja liigamestaruutta kaksi vuotta myöhemmin. Nuoren ja taitavan keskikenttäpelaajan taidot pantiin merkille ulkomailla. Mestaruuskauden jälkeen 21-vuotias Wieghorst siirtyikin Skotlannin Valioliigaan Dundeen joukkueeseen.
Wieghorst pelasi Dundeessa kolme kautta, kunnes sai siirron suurseura Celticiin. Loukkaantumiset pilasivat kuitenkin kaksi ensimmäistä kautta Celticissä ja myös EM-kisat 1996 jäivät väliin. Kaudella 1997/98 hän pääsi lopulta tositoimiin ja oli tärkeässä roolissa Celticin viedessä liigamestaruuden yhdeksän vuoden tauon jälkeen.
Vuonna 2000 Wieghorstin ura sai jälleen uuden takaiskun, kun hänellä diagnosoitiin Guillain-Barrén oireyhtymä. Hän oli vuoden verran sivussa pelikentiltä tehden paluun marraskuussa 2001 Skotlannin cupissa. Hän pelasi kaudella 2001/02 kaksi ottelua Celticissä jättäen joukkueen kauden jälkeen.
Wieghorst palasi kesällä 2002 kotimaahansa Michael Laudrupin valmentamaan Brøndbyn joukkueeseen. Wieghorst kärsi loukkaantumisista myös Brøndbyssä ja toukokuussa 2004 FC Kööpenhaminaa vastaan pelatussa ottelussa tullut polvivamma piti hänet sivussa lähes vuoden. Hän palasi pelikentille huhtikuussa 2005 ja pääsi juhlimaan seuran paidassa tuplamestaruutta. Wieghorst lopetti loukkaantumisten sävyttämän uransa kesällä 2005.
Tanskan maajoukkueessa Wieghorst debytoi elokuussa 1994 Suomea vastaan. Loukkaantumiset sävyttivät myös Wieghorstin maajoukkueuraa ja väliin jäivät EM-kisat 1996. Hän oli kuitenkin mukana kaksi vuotta myöhemmin MM-kisoissa pelaten kaikki Tanskan kolme alkulohkon ottelua. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi huhtikuussa 2004 Skotlantia vastaan.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Wieghorst aloitti kesällä 2005 FC Nordsjællandin apulaisvalmentajana. Johnny Petersenin saatua potkut kesällä 2006 nousi Wieghorst seuran päävalmentajaksi. Debyyttikaudellaan hän johdatti seuran komeasti Tanskan superliigassa viidenneksi. Kaudella 2008/09 hän johti seuran peliä myös UEFA Cupissa, jossa tie katkesi Olympiakosia vastaan pudotuspelikierroksella.
Kaudella 2009/10 Wieghorst taisteli Nordsjællandin kanssa valmennusuransa ensimmäisestä pokaalista, kun seura selvitti tiensä Tanskan cupin loppuotteluun. Välierissä kaatui Vejle BK yhteismaalein 2–0 ja finaalissa vastaan asettui FC Midtjylland. Finaaliottelu oli tasainen ja eteni jatkoajalle saakka. Lopulta Wieghorstin suojatit olivat vahvempia maalein 2–0 ja näin sekä päävalmentaja että seura pääsivät juhlimaan ensimmäistä kertaa Tanskan cupin mestaruutta. Kaudella 2010/11 Wieghorstin luotsaama Nordsjælland taisteli jälleen liigassa keksikastin sijoituksista. Cupissa menestys oli jälleen hienoa ja joukkue eteni toistamiseen finaaliin saaden jälleen vastaansa Midtjyllandin. Toinen perättäinen cup-mestaruus ratkesi tällä kertaa jo varsinaisella peliajalla maalein 3–2.
Menestyksekkäiden vuosien jälkeen Wieghorst jätti Nordsjællandin kauden 2010/11 jälkeen ja siirtyi Tanskan U21-maajoukkueen valmentajaksi. Helmikuussa 2013 Wieghorstista tuli Michael Laudrupin apuvalmentaja Englannin Valioliigassa pelaavaan Swansea Cityyn. Tanskalaisduo valmensi Swansea lähes vuoden, kunnes sai helmikuussa 2014 potkut tehtävistään.
Toukokuun lopussa 2014 Wieghorst teki kolmivuotisen sopimuksen Aarhus GF:n kanssa. Wieghorstin johdolla perinteikäs AGF nousi kauden 2014/15 päätteeksi takaisin Tanskan Superliigaan. Nousijajoukkueen kausi alkoi heikosti ja Wieghorst sai potkut joulukuun alussa 2015.
Tammikuun alussa 2017 Wieghorstista tuli Aalborg BK:n päävalmentaja. Wieghorstin debyyttikausi päättyi Tanskan liigassa sijalle 10. Kaudella 2018/19 AaB sijoittui viidenneksi ja eteni Wieghorstin alaisuudessa Tanskan cupin puolivälieriin. Wieghorst sai potkut AaB:sta marraskuun lopulla 2018, kun joukkue oli Tanskan liigassa kuudentena ja kerännyt vain 10 pistettä 12 edellisestä ottelustaan.
Kesällä 2020 Wieghorstista tuli Tanskan maajoukkueen apuvalmentaja.
Sigurd Wilhelm Forss
Kunnalliselämää
Jyväskylän kunnalliselämässä itsenäisyyden alkuvuosina porvarillinen Edistyspuolue suhtautui ennakkoluulottomasti sosiaalidemokraatteihin. Kun vasemmisto ei voinut toivoa valtuustoon puheenjohtajan paikkaa, se äänesti mieluummin edistyspuoluetta (opettaja Hytönen 1923-26 ja lehtori Forss 1929-45) kuin kokoomusta. Kokoomuslaiset olivat edistyspuoluelaisia jyrkempiä suhteessa kapinavankeihin ja valtiomuototaistelussa he olivat enemmän kuningasmielisiä, edistyspuoluelaiset taas tasavallan kannattajia.
Felix Lahtisen mukaan "lehtori S.W.Forss muistetaan tahdikkaana ja miellyttävänä henkilönä, joka taitavasti sovitellen pyrki johtamaan valtuuston työtä ja hiomaan kiistelyn kuluessa pois pahimpia särmiä. Kovalle koetukselle hänen puheenjohtajakykynsä joutui mm. eräässä talousarviokokouksessa, muistaakseni vuonna 1932. Kokous oli myrskyinen, alkoi klo 18 ja päättyi seuraavana aamuna klo 4.30."
Mäntsälän kapinan aikaan
1932 Mäntsälässä Ohkolan työväentalolla puhkesi selkkaus tohtori Mikko Erichin puheen johdosta, mikä johti Mäntsälän kapinan nimellä tunnettuun kriisiin. Maata uhkasi vallankaappaus ja myös Keski-Suomessa Lapuanliikkeen piirisihteerin maanviljelijä Aholan taloon Jyväskylän naapuriin kokoontui aseistettuja suojeluspukuisia joukkoja. Näiden Mäntsälään lähtö jäi tekemättä, mutta sen sijaan joukko siirtyi jyväskylään ja otti haltuunsa Suojatalon yläkerran. Suojatalosta tuli näin kapinallisten tukikohta ja Jyväskylästä toinen maan poliittisen kiehunnan keskipiste. Tilanne kärjistyi torstaina 3. maaliskuuta. Illalla olivat laillisen yhteiskuntajärjestyksen kannattajat kutsuneet kaupungintalolle kansalaiskokouksen neuvottelemaan tilanteesta. Väkeä oli salin täydeltä, ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajan S. W. Forssin johtama kokous päätti lähettää tasavallan presidentille lojaalisuussähkeen. Ennen kuin näin pitkälle oli päästy, kapinallisten iskuryhmä oli yrittänyt hajottaa kokouksen. Tilanteen dramaattisuudesta kertoo oravisaarelaisen maanviljelijän Matti Jääskeläisen kuoleminen sydänhalvaukseen kesken tätä välinäytöstä. Tilanne laukesi seuraavana päivänä presidentin lähettämän välitysmiehen Martti Pihkalan myötävaikutuksella.
Perhe
Forssin vanhemmat olivat Sysmän ja Joutsan nimismies Ivar Forss (1851-1895) sekä Elin Andersin, kirjakustantaja Otto Andersinin sisar. Kirjallista perintöä tuli myös isoäiti Sofie Rudbeckin puolelta, jonka veli oli kirjallisuudentutkija, suomentaja ja kirjailija Eero Salmelainen. Puoliso oli vuodesta 1923 kansakoulunopettaja Jenny Olivia Tuomikoski. Heidän poikansa on urkuri Erkki Forss.
Pitäjänkoulu
Pitäjänkoulu on ruotsalainen ja suomalainen historiallinen alkeisoppilaitos, jonka kustannuksista vastasi pitäjäksi kutsuttu paikallishallinnollinen alueyhteisö. Oppilaille koulu oli ilmainen. Koulumestarin johtama pitäjänkoulu toimi joko kiertokouluna tai kiinteänä opetuspaikkana tavallisesti pitäjäntuvassa tai käräjätalossa, harvemmin erityisessä koulutalossa. Pitäjänkouluja alettiin perustaa 1600-luvulla ja ne toimivat kyläkoulujen rinnalla. Valtakunnallisia pitäjänkouluja koskevia asetuksia annettiin 1723 ja 1762. Suomessa alkuopetuksesta huolehtineet pitäjänkoulut syrjäytti kansakoulu virallisesti vuonna 1866.
Anu Pentik
pienoiskuva| Anu Pentik, Ogoh-Ogoh 2012, [[Kouvolatalon piha.]] Anu Pentik (oik. Eeva Anneli Pentikäinen, o.s. Pasi; s. 3. elokuuta 1942 Kuusankoski ) on suomalainen muotoilija ja taidekeraamikko. Hän on nimeään kantavan Pentik Oy:n perustaja, suunnittelija ja taiteellinen johtaja. Anu Pentik -taiteilijanimessä hänen lempinimensä yhdistyy aviomieheltä saadun sukunimen lyhenteeseen.
Pentik Oy
pienoiskuva|Pentikin valmistama [[Peter Winquistin suunnittelema Riekko-kermanekka.]]
Anu Pentik on perustanut taidekeramiikkaa ja käyttöesineitä valmistavan Pentik Oy:n yhdessä yrittäjäpuolisonsa Topi Pentikäisen kanssa. Anu Pentik suunnittelee jokapäiväiseen käyttöön tarkoitettua keramiikkaa, jonka taiteelliset vaikutteet ovat peräisin luonnosta. Anu Pentikin lisäksi Pentik Oy:n suunnittelijoina toimii Lasse Kovanen, Minna Niskakangas ja Liina Harju.
Keramiikkaesineet valmistetaan Posiolla Pentik Oy:n keramiikkatehtaassa. Keramiikan ohella Pentik Oy myy kodinsisustus- ja kattaustuotteita. Myymälöitä on Suomen ohella Ruotsissa, Tšekissä ja Venäjällä.
Elämäkerta
Anu toimi askarteluohjaana Siilinjärven Tarinaharjun parantolassa 1960-luvun puolivälissä, kun hän tapasi tulevan aviomiehensä, voimisteluopettaja Topi Pentikäisen Siilinjärven kesätansseissa. Pariskunnan lapset, Raisa ja Pasi, syntyivät Kuopiossa.
Pentikäisten haave asua Lapissa luonnon keskellä toteutui vuonna 1969, kun hänen miehelleen tarjoutui Posiolta paikka liikunnanopettajana. Pentikäinen jatkoi uudella paikkakunnalla taidekäsitöiden parissa. Hän valmisti kotona saviesineitä ja nahkatöitä sekä opetti kuvaamataitoa koulussa ja kansalaisopistossa.
Ensimmäiset käsityötuotteet, omakotitalon kellarissa tehdyt kynttilänjalat, myytiin Posion Essolla. Anu Pentikin perustama ja Topi Pentikäisen johtama keramiikkayritys Pentik Oy aloitti toimintansa Posiolla vuonna 1971. Pentikin keramiikkapaja ja -tehdas valmistuivat 1974. Ensimmäinen Anu Pentikin suunnittelema menestystuote oli Kaamoskivi-kynttilänjalka (1971). Vuonna 1975 Anu Pentik järjesti ensimmäisen keramiikkasymposiumin Posiolla.
Pentikäinen suuntautui 1990-luvun laman ja Pentikin vaikeuksien keskellä entistä vahvemmin designiin. Hän ammensi opit omasta tehtaastaan ja suunnitteli ensimmäiset astiastonsa, Ainon ja Tapion, keskelle lamaa. Niiden jälkeen syntyivät Vanilja ja Valo, joista tuli myös klassikkoja. Uusimmat Anun suunnittelemat astiasarjat Kivi ja Kallio ovat vuodelta 2015.
Laman jälkeen 2000-luvulla Pentik Oy kasvoi ja Anu Pentik suuntautui oman taiteen tekemiseen. Retretissä 2006 pidetyn yksityisnäyttelyn myötä Anu Pentik nousi taiteilijana yleisön tietoisuuteen. Sittemmin hän on pitänyt useita yksityis- ja ryhmänäyttelyitä Suomessa. Seuraava Anu Pentikin näyttely avataan Wäinö Aaltosen taidemuseoon Turkuun vuonna 2020. Sitä ennen Anu Pentikin elämäntarina nousee myös näyttämölle, kun Kouvolan Teatteri alkaa marraskuussa 2019 esittää Eppu Nuotion kirjoittamaa ja Tiina Luhtaniemen ohjaamaa draamaa Anun elämästä. Näytelmässä Anua esittää Nina Petelius-Lehto.