cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomi 1990-luvulla
Tietokoneet ja internet
thumb|upright|Tietokoneet, joilla toimi eräs suomalainen BBS-verkko 1990-luvulla. Internet teki läpimurtonsa 1990-luvulla. Tietokoneet olivat normaalisti liitetty lankapuhelinverkkoon (BBS); laajakaistayhteydet tekivät läpimurtonsa vasta vuosituhannen vaihteessa. Vuonna 1991 suomalaisopiskelija Linus Torvalds alkoi kehittää Linux-käyttöjärjestelmää. Vuosikymmenen puolivälissä Internet ylitti median uutiskynnyksen. Tästä alkoi Internetin nopea kehittyminen. Internetin laajempi leviäminen alkoi 1993, kun EUnet Finland alkoi tarjota nettiyhteyksiä yrityksille ja kotitalouksille. Samana vuonna yhteyksiä alkoivat tarjota myös Tele (nykyinen Telia) ja HPY (nykyinen Elisa). Vuosikymmenen puolivälissä alettiin puhua esimerkiksi ”tiedon valtatiestä”, ”netti-surffailusta” ja ”interaktiivisuudesta”. Vuosikymmenen lopulla tapahtui niin sanottu IT-kupla, kun Internet mobiiliteknologian ohella synnytti sijoittajissa epärealistisia tuotto-odotuksia.
Garches
Garches ([ ɡaʁʃ ] ) on Ranskan kunta Pariisin läntisellä esikaupunkivyöhykkeellä, noin 12 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Lähinnä asuinalueista muodostuva kunta sijaitsee Saint-Cloudin puiston ja Saint-Cucufan metsän välisellä alueella. Garchesissa on arviolta 17 662 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 2,69 neliökilometriä.
Suomi 1990-luvulla
Tietokoneet ja internet
Vuonna 1995 muun muassa Yle, MTV3 ja Iltalehti avasivat nettisivunsa. Seuraavana vuonna Veikkaus avasi pelisivunsa nettiin. TeleSampo ja Infotel -tietoverkkopalvelut olivat suosionsa huipulla vuosikymmenen lopulla. Suomi24:n edeltäjät Sirkus.com ja Evreka.fi perustettiin 1998 ja Muropaketti 1999.
Garches
Garchesissa sijaitsee traumatologiaan ja fysioterapiaan erikoistunut, Raymond Poincarén mukaan nimetty yliopistosairaala.
Apollonios Molon
Apollonios Molon ( ja ; ) oli kreikkalainen asianajaja, grammaatikko ja ennen kaikkea puhuja, joka vaikutti 1. vuosisadalla eaa. Rhodoksessa ja ajoittain myös Roomassa. Hänestä käytettiin antiikin aikana useimmiten nimeä Molon.
Suomi 1990-luvulla
Tietokoneet ja internet
Vuosikymmenen puolivälissä noin joka viidennessä kotitaloudessa oli tietokone. Kotitalouksien tietoliikenteeseen käyttämät kulutusmenot kasvoivat noin 48 prosentilla vuosina 1990–1995 ja jopa 157 prosentilla vuosina 1995–2001. Tietokoneen ja nettiyhteyden omaavien osuus kaikista kotitalouksista nousi puoleen vasta vuosituhannen vaihtumisen jälkeen. Keväällä 2001 tietokone oli noin 51 prosentilla kotitalouksista ja Internet-yhteys 34 prosentilla.
Suomen kieli
1990-luvun uudissanoja tai vuosikymmenen aikana runsaasti tiedostusvälineissä käytettyjä sanoja. Lähteenä 1990-lukuun sijoittuneiden Mitä missä milloin -kirjojen luettelot vuoden sanoista:
Kirjallisuus
thumb|upright|[[Olli Jalonen.]] 1990-luvulla kaunokirjallinen proosa oli runsasta, ja nimekkeitä tuli jatkuvasti lisää. Lukijakunnat kuitenkin erikoistuivat enenevissä määrin tiettyyn kirjallisuudenalaan, esimerkiksi fantasiaan tai dekkareihin.
Näkyviä ilmiöitä 1990-luvun suomalaisessa kirjallisuudessa olivat esimerkiksi minä-kerronta ja proosan yleisillä käytänteillä leikittely. Muistelmasta tuli moninainen kirjallisuuden laji. Minä-kerronta näkyi muun muassa Irja Ranen romaanissa Talvipuutarha (1998) ja Harri Tapperin muistelmaromaanissa Missä kurkien aura on (1998). Monet kirjailijat leikittelivät proosan yleisillä käytänteillä, muun muassa Kari Hotakainen romaaneissaan Buster Keaton (1991) ja Klassikko (1997).
Novellitaiturit Rosa Liksom ja Juha Seppälä ironisoivat todellisuutta ja parodioivat vanhempaa kirjallisuutta. Monille kirjailijoille historia oli yhä tärkeä aihe (muun muassa Leena Lander, Olli Jalonen, Erno Paasilinna ja Antti Tuuri), mutta 1990-luvun kirjallisuudessa painotettiin jo enemmän tulevaisuutta ja menneisyyden vaikutusta ihmisten mietteisiin. Ihmisen tulevaisuutta käsiteltiin muun muassa Leena Krohnin novellikokoelmassa Matemaattisia olioita tai jaettuja unia (1992) ja Kari Hotakaisen romaanissa Bronks (1993).
1990-luvulla aloittaneet runoilijat hylkäsivät modernistisen perinteen, ja runouden maailmankuva muuttui moniarvoiseksi. Yhden ehyen selitysmallin tilalle tuli rinnakkaisia selityksiä, ja yksilöllisyys nousi yhteisöllisyyden edelle. Runokuvia ei tulkittu enää kokemustiedon pohjalta, koska runo saattoi koostua monenlaisista elementeistä, vaikkapa intertekstuaalisista suhteista. Vuosikymmenen merkittävimpiä runoilijoita olivat esimerkiksi Jyrki Kiiskinen, Tomi Kontio ja Helena Sinervo.
Suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa vallitsi melkoinen romaanibuumi, ja merkittäviä suomenruotsalaisia kirjailijoita olivat esimerkiksi Helsinkiin sijoittuvista romaaneistaan tunnettu Kjell Westö, naispainotteisista romaaneistaan tunnettu Monika Fagerholm ja kertomakirjailija Bo Carpelan.
Finlandia-palkinnot
Finlandia-palkinnon on 1990-luvulla voittaneet seuraavat suomalaiset teokset:
Teatteri
Yhdeksänkymmentäluvun alun lama näkyi myös teatterialalla. Lama-aikana pääsylipputulojen merkitys kasvoi entisestään, joten teatterit joutuivat osin palaamaan vanhaan aikaan ja esittämään reilusti komediaa, farssia ja musikaalia. Freelance-näyttelijöiden tilanne heikkeni lama-aikana.
Pahimpien lamavuosien jälkeen kotimainen draama nousi eri puolilla Suomea. Sen keskeisimpiä nimiä olivat muun muassa Reko Lundán ja Sirkku Peltola. 1990-luvun teatterin keskeisiä nimiä on tietysti myös Esa Kirkkopelto, joka toimi Ylioppilasteatterin ohjaajana. Vuosikymmenen aikana debytoi useita ulkomaillakin menestyneitä ohjaajia, kuten Kristian Smeds, Mikko Roiha ja Mika Myllyaho. Naisten tekemä teatteri vahvistui ja monipuolistui huomattavasti. Ohjaajista naisten eturivissä olivat Sirkku Peltolan ohella etenkin Eija-Elina Bergholm, Laura Jäntti ja Maarit Ruikka.
Stand up- eli lavakomiikka rantautui Suomeen 1990-luvulla. Sen alkusysäyksenä pidetään usein Stan Saanilan ensimmäistä, ruotsinkielistä stand up -esitystä Vanhalla ylioppilastalolla Helsingissä marraskuussa 1991. Ensimmäiset suomenkieliset stand up -klubit avattiin vuosikymmenen puolivälissä. Pysyvämpi ilmiö stand up -komiikasta tuli vasta 2000-luvulla, jolloin se levisi televisioonkin.
Radio
Yleisradio uudisti kanavatoimintansa vuonna 1990, jolloin aloittivat kanavat Radio Suomi sekä nuorille suunnattu Radiomafia. MTV sai monopolin valtakunnalliselle mainosradiolle, joka aloitti lähetyksensä vuonna 1997 nimellä Radio Nova. Samalla sallittiin myös liuta osavaltakunnallisia mainosradioita (mm. Kiss FM ja NRJ), kun aiemmin radioiden ketjuuntumista oli torjuttu. Vuosikymmenen lopulla suomalainen radio alkoi digitalisoitua: ensimmäinen kotimainen digitaalinen radiokanava Radio Peili aloitti toimintansa vuonna 1998, ja seuraavana vuonna aloittivat digitaaliset radiokanavat Ylen Klassinen ja Radio Aino. Tunnetuimpiin radioääniin kuulunut pääkuuluttaja Pentti Fagerholm jäi eläkkeelle tammikuun lopulla 1998.
Televisio
thumb|left|200px|[[Timo Koivusalo oli 1990-luvulla merkittävä TV-juontaja, koomikko ja elokuvaohjaaja.]]
Kanavat ja tekniikka
Vuosina 1986–1992 toiminut Kolmoskanava muuttui MTV3:ksi, kanava aloitti vuonna 1993 omana valtakunnallisena televisiokanavanaan. Aiemmin MTV oli lähettänyt ohjelmiaan Yleisradion ykkös- ja kakkosverkoissa Ylen oman ohjelmiston lomassa. Vuosikymmenen ensimmäisenä päivänä PTV4-kanava aloitti lähetyksensä. Kesäkuussa 1997 Nelonen korvasi PTV4:n.
Televisiolähetysten tekniikka oli vielä lähes täysin analoginen, mutta käytännössä lähes aina värillinen. Lokakuussa 1997 Yle aloitti kahdelta lähettimeltä Suomen ensimmäiset digitaaliset koelähetykset lähettäen kanavia TV1 ja TV2. Virallisesti digitaaliset lähetykset otettiin Suomessa käyttöön vasta vuonna 2001. Vastaanottimet olivat vielä lähes aina tilaa vieviä kuvaputkitelevisioita.
Televisio-ohjelmia
Todellinen 1990-luvun televisiolegenda on tamperelaisen Kummeli-koomikkoryhmän tekemät samannimiset sketsisarjat. Kummeli julkaisi vuosikymmenen aikana myös pari elokuvaa. Muita suosittuja sketsisarjoja olivat muun muassa Vintiöt ja Herra 47. Ajalta muistetaan myös helsinkiläisen huumorimusiikkiyhtyeen Lapinlahden Lintujen tekemät sketsisarjat. Useat sketsisarjat levittivät varsinkin nuorison käyttöön uusia hokemia, kuten Vintiöistä tuttu ”Asiaa!” ja Kummelista tuttu ”Kyllä lähtee!”. 1990-luvun draamasarjoista muistetaan etenkin Ruusun aika, Metsolat, Kotikatu, Puhtaat valkeat lakanat ja Ihmeidentekijät. Vuosikymmenen alkupuolella esitetty Hynttyyt yhteen oli yksi ensimmäisistä kotimaisista naispainotteisista komediasarjoista. Salattujen Elämien ensimmäinen jakso näytettiin tammikuussa 1999, ja sitä näytettiin alusta alkaen useasti viikossa, mikä oli varsin uutta.
Vuosikymmenen poliittisia tapahtumia käsiteltiin satiirisarjoissa, joista muistetaan ainakin Iltalypsy. Ekoisti-ohjelma opetti suomalaisia toimimaan ympäristöystävällisemmin jämäköin, mutta hieman humoristisin keinoin.
Edellisellä vuosikymmenellä aloitetun Napakymppi-parisuhdevisailuohjelman rinnalle tuli vuonna 1992 Tuttu Juttu Show. 1990-luvulla esitettiin myös useita talk show -ohjelmia, kuten Frank Pappa Show, Hyvät, pahat ja rumat.
Visailuohjelmista muistetaan etenkin Megavisa, Suomen Tietoviisas, Onnenpyörä, Passi ja hammasharja sekä jo 1980-luvulla aloittanut Kymppitonni. Vuonna 1999 esitettiin Haluatko miljonääriksi? -tietovisailua ensimmäistä kertaa Suomessa. Speden Spelit oli hyvin suosittu kilpailuohjelma. Toinen kilpailuohjelma oli maatalousläheinen Talonpojan ralli.
Suosittuja musiikkiohjelmia olivat muun muassa Ei itketä lauantaina sekä yhteislauluohjelma Tammerkosken sillalla. Nuorten musiikkiohjelmista muistetaan ainakin NoTV ja Rockstop! vuosikymmenen alusta sekä myöhäisempi Jyrki, joka toi julkisuuteen useita uusia kasvoja.
1990-luvun tunnetuimpia TV-kasvoja olivat muun muassa Timo Koivusalo, Baba Lybeck, Simo Rantalainen, Spede Pasanen ja Jari Sarasvuo.
Musiikki
thumb|350px|[[HIM Provinssirockissa vuonna 1999.]]
Klassinen musiikki
Suomen ensimmäinen kaupallinen klassista musiikkia 24 tuntia vuorokaudessa soittava paikallisradio, Classic Radio, aloitti lähetyksensä Helsingissä tammikuussa 1992.
Aulis Sallisen ooppera Kullervo kantaesitettiin suomalaisvoimin Los Angelesissa helmikuussa 1992. Suomen Kansallisoopperan pitkään odotettu uusi ooppera0talo valmistui Helsingin Töölönlahden rantaan vuonna 1993, ja sen avajaisnäytäntönä oli Kullervo-oopperan Suomen-ensisesitys 30. marraskuuta.
Apollonios Molon
Elämä
Molon oli kotoisin Kaarian Alabandasta. Jo nuoruudessaan hän suuntautui puhujanuralle opettajanaan samassa kaupungissa asuva Menekles. Ennen pitkää Molon muutti läheiselle Rhodoksen saarelle samannimiseen kaupunkiin, joka tuolloin oli kuuluisa filosofian, retoriikan ja grammatiikan keskus, ja alkoi siellä antaa puhetaidon opetusta. Sen lisäksi hän toimi asianajajana sekä kirjailijana.
Garches
Garchesin ja Pariisin välillä liikennöi Transilien Paris–Saint-Lazare -juna sekä bussi numero 9.
Apollonios Molon
Elämä
Molon toimi ajoittain myös Roomassa. Jonkin verran epävarman tiedon mukaan hän oleskeli Roomassa vuonna 87 eaa., kun Poseidonioksen johtama lähetystö saapui kaupunkiin. Oleskelun luonteesta emme tiedä mitään, mutta tuskinpa hän osallistui mitenkään lähetystön toimintaan. Vuonna 81 eaa. Molon toimi itse lähettiläänä Roomassa, ja koska hän ei osannut latinaa, hän sai senaatilta erivapauden puhua kreikaksi suoraan ilman tulkkia. Tehtävänä oli neuvotella rahallisista korvauksista, joihin rhodoslaiset roomalaisten ystävinä katsoivat olevansa oikeutetut Mithridateen sodissa kärsimistään vahingoista. Diplomaattisten tehtäviensä ohella Molon antoi Roomassa myös retoriikan opetusta. Kreikantaitoinen Marcus Tullius Cicero oli tuolloin hänen oppilaanaan.
Molonin ansiosta Rhodoksen reetorikoulusta tuli suosittu opiskelukeskus. Cicerokin hakeutui sinne uudemman kerran vuonna 78 eaa. puhujantaitojaan ryhdistämään. Muita tunnettuja Molonin oppilaita olivat Gaius Julius Caesar (vuonna 76 eaa.), Marcus Favonius (ilmeisesti 60-luvulla eaa.) ja varhain kuollut Titus Tituksen poika Torquatus, jonka Cicero sanoo omanneen enemmän puhujanlahjoja kuin puhehaluja.
Retoriikka ja teokset
Molonin teoksista ei ole säilynyt riviäkään jälkipolville. Tiedämme kuitenkin hänen kirjoittaneen moniakin retoriikkaa koskevia teoksia, muiden muassa retorista koristelua koskevan kirjan. Ilmeisesti hän myös julkaisi puheitaan opetustarkoituksiin. Molon liikkui myös grammatiikan alueella. Meillä on tieto hänen laatimastaan Homeros-kommentaarista, joka lienee sisältänyt, paitsi kielellisiä ja retorisia huomioita, myös allegorisia selityksiä. Viimeksi mainituista uusplatonilainen filosofi Porfyrios antaa näytteen esittämällä Homeroksen Iliaan 9. laulusta pari tulkintaongelmaa, jotka Molon aikanaan ratkaisi allegorisella selityksellä.
Molon kirjoitti myös teoksen filosofeja vastaan. Sen sisällöstä emme tiedä paljonkaan, mutta ilmeisesti kohteena oli ainakin Sokrates ja Platon. On myös esitetty, että Molon olisi kirjoittanut juutalaisvastaisen pamfletin, mutta tämä on hyvin epävarmaa. Kaikki tieto tuntuu palautuvan Josephuksen Contra Apionem ('Apionia vastaan') -nimiseen poleemiseen kirjoitukseen, emmekä tiedä, mihin Josephus Molonin juutalaisvastaisiksi väittämänsä ajatukset perustaa. Onkin arveltu Josephuksen harrastavan loanheittoa, kun hän muutenkin tuntuu esittävän vääriä tietoja Molonista. On myös esitetty, että Molonin juutalaisvastaisilta vaikuttavien kommenttien osoitteena eivät olisi niinkään juutalaiset kuin stoalainen Poseidonios, joka vaikutti samaan aikaan Rhodoksella ja jonka Molon koki kilpailijakseen. Onkin mahdollista, että Molonin juutalaisvastaisuus oli Poseidoniokseen kohdistuvaa nokittelua: kun Poseidonios oli ilmaissut ihailunsa juutalaisten viisaudesta ja kekseliäisyydestä, Molon olisi ikään kuin vastaukseksi väittänyt, ettei tämä primitiivinen kansa ollut tehnyt ainuttakaan keksintöä, jne. Ainakin siltä osin kuin Molonin juutalaisvastaisuudet olivat vastaväitteitä Poseidoniokselle, olisi ollut kyseessä pikemminkin Molonin filosofivastaisesta ohjelmasta.
Suomi 1990-luvulla
Klassinen musiikki
Esa-Pekka Salonen valittiin Los Angelesin filharmonikkojen ylikapellimestariksi ja taiteelliseksi johtajaksi.
Pop ja rock
Yhdeksänkymmentäluvulla vallitsevia musiikin tyylisuuntia olivat etenkin pop ja eurodance. Tunnettuja yhtyeitä ovat muun muassa Kolmas Nainen, Hausmylly, Aikakone, Movetron, Neon 2, Ultra Bra, Waldo’s People ja CatCat. Menestyskappaleita olivat muun muassa Kolmannen Naisen Tästä asti aikaa (1990), Neon 2:n Tässä talossa (1992), vuoden 1995 kesähitti Aikakoneen Odota sekä Ultra Bran Sinä lähdit pois (1997). Vuosikymmenen jälkipuoliskolla tyttöbändit tulivat suureen suosioon: niistä suosituimpia olivat Nylon Beat, Taikapeili ja Tiktak. Nylon Beat tunnettiin erityisesti nasaalisesta äänestään ja tarttuvista hiteistään, joista tunnetuimpia olivat muun muassa Teflon love (1996) ja Viimeinen (1998). Myös suomirap alkoi saada muutamien esittäjien muodossa suosiota vuosikymmenen aikana, mutta siitä tuli pysyvämpi ilmiö vasta vuosituhannen vaihduttua. 1990-luvun raphitteihin lukeutuivat ainakin Raptorin Oi beibi (1990) ja Bomfunk MC’sin Freestyler (1999).
Kansainvälistä menestystä saivat rock-yhtyeet Waltari ja 22-Pistepirkko. Rock-yhtye HIMin kansainvälinen suosio alkoi vuosikymmenen lopulla muun muassa hiteillään Your Sweet 666 (1998) ja Join Me in Death (1999). Samoihin aikoihin aloitti ulkomaillakin maineikas metalliyhtye Children of Bodom. Suomalaisen rockin näkyväksi vientituotteeksi muodostui sellokvartetti Apocalyptica, jonka Metallica-esikoisalbumin myynti ylitti vuonna 1998 kansainvälisesti 300 000 kappaleen rajan. Suomen menestyminen Euroviisuissa jäi varsin heikoksi.
Vuosikymmenen sooloartistien suuria nimiä olivat muun muassa Samuli Edelmann, jonka suuria hittejä olivat muun muassa Peggy (1991) sekä Aikakoneen Sanin kanssa duetoitu Tuhat yötä (1995). Myös Mikko Kuustonen ja Aki Sirkesalo kuuluivat vuosikymmenen sooloartistien kärkikaartiin. Tunnetuimpia 1990-luvun huumorimusiikin kasvoja on erityisesti Sepi Kumpulainen, jonka kappaleista muistetaan etenkin Armotonta menoa (1991).
Useat pitkän linjan artistit ja yhtyeet olivat suosiossa 1990-luvullakin. J. Karjalainen jatkoi suosiotaan, vaikkakin 1980-luvulla toiminut Mustat Lasit -kokoonpano oli jo lopettanut. Hänen hittejään 1990-luvulta ovat muun muassa Telepatiaa (1992) ja Missä se Väinö on? (1996). Leevi and the Leavings oli suosionsa huipulla ja levytti muun muassa ikihitit Itkisitkö onnesta? (1995) ja Laura Jenna Ellinoora Alexandra Camilla Jurvanen (1996). Eppu Normaali levytti vuosikymmenen alkupuolella muutamia hittejä, kuten Tahroja paperilla (1990) ja Näinhän täällä käy (1993), mutta yhtye jäi vuonna 1994 noin kymmenen vuoden pituiselle tauolle. Niin Leevi and the Leavings kuin Eppu Normaali julkaisivat vuosikymmenen aikana suureksi myyntimenestykseksi nousseen tuplakokoelmalevyn: Keskiviikko... 40 ensimmäistä hittiä ja Repullinen hittejä.
1970-luvun maineikkaan Hurriganes-yhtyeen jäsenet, basisti Cisse Häkkinen ja kitaristi Albert Järvinen menehtyivät vain kolmen kuukauden välein vuosikymmenen alussa.
Iskelmä
Suomalaisen iskelmän vaikeat 1980-luvun ajat olivat 1990-luvulle siirryttäessä taakse jäänyttä elämää. Uudella vuosikymmenellä iskelmämusiikki alkoi yhä enemmän muistuttaa nykyaikaista populaarimusiikkia, ja aiempia vuosikymmeniä vahvasti leimannut iskelmän ja rockin vastakkainasettelu haluttiin unohtaa. Iskelmämusiikin suuria nimiä ovat muun muassa Joel Hallikainen, jonka esikois- ja nimikkoalbumi (1992) on Suomen kaikkien aikojen viidenneksi eniten myydyin levy. Levyllä on muun muassa Tuttu Juttu Show -ohjelman myötä hitiksi noussut kappale Kuurankukka. Saman vuoden myyntimenestyksiä ovat myös Katri Helenan albumi Anna mulle tähtitaivas ja Anna Hanskin albumi Jos et sä soita. Kaija Koon albumi Tuulten viemää vuodelta 1993 on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin levy, ja sillä on muun muassa hittikappale Kuka keksi rakkauden. Runsaasti ovat myyneet myös Laura Voutilaisen esikois- ja nimikkoalbumi (1994) sekä Kari Tapion albumi Myrskyn jälkeen (1996).
Tangokuninkaallisista tunnetaan erityisesti edelleen suosittu vuoden 1995 tangokuningas Jari Sillanpää sekä saman vuoden tangokuningatar Marita Taavitsainen. Jari Sillanpään esikois- ja nimikkoalbumi (1995) on myynyt jopa 272 000 kappaletta, ja se on kaikkien aikojen myydyin suomalainen musiikkialbumi. Albumin hittejä ovat muun muassa Satulinna ja Kaduilla tuulee. Myös Sillanpään vuoden 1997 albumi Auringonnousu on myyntimenestys. Marita Taavitsaisen kappaleista muistetaan etenkin vuonna 1998 Syksyn sävelen voittanut André. Myös vuoden 1994 tangokuningas Sauli Lehtonen, joka kuoli seuraavana vuonna hirvikolarissa, muistetaan lahjakkaana ja luonnollisena laulajana.
1990-luvulla edesmenneitä suomalaisen musiikin legendoja olivat muun muassa iskelmämusiikin monitoimimies Juha Vainio (1938–1990), reteistä ralleistaan tunnettu Irwin Goodman (1943–1991), säveltäjä, kapellimestari ja tuotantopäällikkö Toivo Kärki (1915–1992), viimeinen vanhimman polven muusikko Eugen Malmstén (1907–1993), säveltäjä ja kapellimestari George de Godzinsky (1914–1994), omia polkujaan kulkenut laulaja ja lauluntekijä Veikko Lavi (1912–1996) sekä jazzahtavista iskelmistään tunnettu Carola (1941–1997). Iskelmälaulaja Jamppa Tuominen kuoli traagisen tapahtumasarjan päätteeksi Kanariansaarilla marraskuussa 1998 epäselvissä olosuhteissa.
Muuta musiikkiin liittyvää
CD-levyjen myynti ohitti vinyylilevyjen myynnin vuonna 1992. Autoissa ja kannettavissa soittimissa C-kasetti piti vielä pintaansa. Alun perin Japanista lähtöisin ollut karaoke alkoi kotiutua suomalaiseen baarikulttuuriin 1990-luvulla. Hartwall Areenan valmistuttua vuonna 1997 megakonsertit yleistyivät ja monet maailmantähdet innostuivat tulemaan Suomeen.
Suomalainen kansanmusiikki murtautui jälleen suuren yleisön tietoisuuteen vuosikymmenen alussa Värttinä-yhtyeen ansiosta. Värttinän vanavedessä nousivat tunnetuiksi uudenlaisen kansanmusiikin tulkeiksi muiden muassa Angelin tytöt, Slobo Horo ja harmonikansoittaja Maria Kalaniemi. Julkisuutta sai myös Tenavatähti-kilpailu, jonka osallistujien tulkinnat aikuisten kappaleista sulattivat monien kuulijoiden sydämet. Toisaalta esiintyi kritiikkiä lasten hyväksikäytöstä musiikkibisneksessä. Tunnetuimpia Tenavatähti-kilpailun osallistujia olivat esimerkiksi Leif Lindgren ja Matias Sassali.
Suomalaisen jazzmusiikin keskeisiin nimiin kuulunut, Uuden Musiikin Orkesterin (UMO) kapellimestarina sen perustamisesta saakka toiminut Esko Linnavalli kuoli joulukuussa 1991.
Lama näkyi elokuva-alalla
1990-luvun alussa elokuva-ala vajosi muun maan tavoin lamaan, ja elokuvissa kävi vähemmän ihmisiä kuin koskaan. Tuotannon määrä pysyi kuitenkin korkeana koko vuosikymmenen. 1990-luvun alkupuolella yleisö karttoi kotimaista elokuvaa, ja ajan menestyneimpiä elokuvia olivat kansanomaiset komediat, kuten vanha tuttu Uuno Turhapuro sekä sen rinnalle syntyneet Ere Kokkosen Vääpeli Körmy -sotilasfarssit ja Timo Koivusalon Pekko Aikamiespoika -maalaiskomediat. Kotimaisen elokuvan ”katastrofivuotena” voidaan pitää vuotta 1994, jolloin kotimaisten elokuvan katsojaosuus oli vain noin neljä prosenttia, ja myös edellä mainittujen komedioiden suosio oli laskenut. Tuon vuoden parhaiksi yleisömenestyksiksi jäivät Koivusalon Pekko ja poika vain hieman yli 60 000 katsojalla, sekä vuoden Turhapuro, Hannu Seikkulan Uuno Turhapuron veli ainoastaan 20 000 katsojallaan.
Lamavuosien elokuvatuotannossa korostuivat yksilö- ja perhetragediat. Esimerkkejä tästä ovat Pekka Lehdon melodraama Kaivo (1992) ja Veikko Aaltosen Tuhlaajapoika (1992) ja Isä meidän (1993) sekä jo nousukauden puolella tehty Auli Mantilan esikoisohjaus Neitoperho (1997). Nuorten elämää käsiteltiin laajasti esimerkiksi Kari Paljakan elokuvassa Veturimiehet heiluttaa (1992), Jarmo Lampelan esikoisohjauksessa Sairaan kaunis maailma (1997) ja Claes Olssonin elokuvassa Ihanat naiset rannalla (1998).
Nuorten ohjaajien tie menestykseen
Nuorten elokuvaohjaajien tekemien esikoiselokuvien tuotanto kiihtyi. Vuosina 1990-1996 toteutettiin Sparrausrinki, jossa Suomen elokuvasäätiö, Yleisradio, MTV ja Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskus rahoittivat 12 esikoisohjaajan elokuvaa. Niistä kahdeksan pääsi teatterilevitykseen, muun muassa Tero Jartin Aapo (1994), Kaija Juurikkalan Rosa Was Here (1994) ja Heikki Kujanpään Jäänmurtaja (1997).
Nuoret ohjaajat tarttuivat ennakkoluulottomasti kansainvälisiin genreihin. Aleksi Mäkelä viritteli suomalaista action-elokuvaa teoksissaan Romanovin kivet (1993) ja Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat (1994). 1990-luvun kotimaisia kauhuelokuvia ovat esimerkiksi Olli Soinion jatko-osa Kuutamosonaatti 2 – Kadunlakaisijat (1991) ja Atro Lahtelan Silmä silmästä (1999). Jari Halonen taas sekoitti eri lajityyppejä ja ”roskaelokuvan” tyylikeinoja ilkikuriseksi cocktailiksi esimerkiksi teoksissaan Back to the USSR – Takaisin Ryssiin (1992) ja Joulubileet (1996).
Kaurismäen kansainvälinen menestys
Aki Kaurismäen asema kansainvälisenä art house -nimenä vahvistui. Hän ohjasi elokuvia tiuhaan tahtiin niin Suomessa kuin ulkomailla. Hänen teoksiaan ovat muun muassa kotimaassa ohjatut Tulitikkutehtaan tyttö (1990) ja Pidä huivista kiinni, Tatjana (1994), Englannissa ohjattu I Hired a Contract Killer (1990) sekä Ranskassa ohjattu Boheemielämää (1992). Leningrad Cowboys -yhtyeen saaga jatkui komediassa Leningrad Cowboys Meet Moses (1994) ja samana vuonna ilmestyneessä konserttielokuvassa Total Balalaika Show. Vuonna 1996 Kaurismäki palasi työläiselokuvaan ja työttömyyden teemaan teoksellaan Kauas pilvet karkaavat, josta tuli kansainvälinen menestys.
Dokumenttielokuvat
1990-luku oli suomalaisen dokumenttielokuvan murroskausi, jolta usean tekijän – esimerkiksi Peter von Baghinin, Arto Halosen, Virpi Suutarin, Anu Kuivalaisen, Kiti Luostarisen, Taru Mäkelän, Marja Pensalan ja John Websterin – tuotannosta on filmografiakäsittelyn saanut varsin satunnainen valikoima elokuvia. Pirjo Honkasalon "pyhän ja pahan trilogia" herätti paljon huomiota, esimerkkinä elokuvat Tanjuska ja 7 perkelettä (1993) ja Atman (1997).
Vuosikymmenen lopun elokuvabuumi
1990-luvun lopulla käynnistynyt uusi nousukausi sai aikaan elokuvateattereissa äkillisen menestyspiikin, ”suomalaisen elokuvan buumin”, jota laman aallonpohjassa tuskin osattiin ennakoida. Tähän johtivat muun muassa nousset tuotantotuet, uuden tekijäpolven läpimurto ja uudenlainen panostus markkinointiin. Tärkein yksittäinen tekijä oli ehkä tuottajien roolin kasvu ja tuotantoprosessin ammattimaistuminen. Uutta tuottajapolvea edustivat muun muassa Marko Röhr, Lasse Saarinen ja Markus Selin. Kotimaisten menestyselokuvien kirjo monipuolistui huomattavasti.
Monissa vuosikymmenen lopun elokuvissa palattiin kansalliseen perinteeseen ja historiaan, esimerkkeinä Kaisa Rastimon Säädyllinen murhenäytelmä (1998) ja Aki Kaurismäen Juha (1999). Elokuvissa käsiteltiin usein myös uuden sukupolven näkemyksiä Suomen historian käännekohdista, kuten Taru Mäkelän Lotat (1995) sekä Olli Saarelan Rukajärven tie (1999). Matti Grönberg ohjasi humoristisia, televisiosta tutun Kummeli-koomikkoryhmän elokuvia, kuten Kummeli Stories (1995) ja Kummeli Kultakuume (1997).
Elokuvateatterien yleisöluvut kohosivat pilviin vuonna 1998, jolloin ensin Markku Pölösen tukkilaiselokuva Kuningasjätkä ja sitten Raimo O. Niemen koko perheen seikkailuelokuva Poika ja ilves keräsivät suuryleisöt. Vuonna 1999 elokuvissakäyntien määrä ylitti seitsemän miljoonan rajan ensi kertaa kymmeneen vuoteen ja kotimaisten elokuvien katsojaosuus nousi jopa 25 prosenttiin. Koko vuosikymmenen katsotuin kotimainen elokuva lienee Olli Saarelan sotaelokuva Rukajärven tie vuodelta 1999, jota seuraavat samana vuonna julkaistut Aleksi Mäkelän modernisoitu pohjalaiselokuva Häjyt, Timo Koivusalon Helismaa ja Rautavaara -kuvaus Kulkuri ja joutsen sekä Åke Lindmanin kullankaivajaelokuva Lapin kullan kimallus. Elokuvabuumi jatkui 2000-luvulla.
Tekniikka
Kotona katsottavat elokuvat olivat läpi vuosikymmenen useimmiten tallennettu videokaseteille. DVD-laitteet tulivat Suomeen vuosikymmenen lopulla.
Jussi-palkinnot ja katsotuimmat elokuvat
Parhaan elokuvan Jussi -palkintoja on jaettu vuodesta 1993 alkaen, ja palkinnon on 1990-luvulla voittanut seuraavat kotimaiset elokuvat:
Katsotuimmat suomalaiset elokuvat 1990–1999 (Suomen elokuvateattereissa):
Katso myös: Luettelo 1990-luvun suomalaisista elokuvista
Urheilu
Suomi menestyi 1990-luvulla useissa urheilulajeissa, etenkin talvi- ja moottoriurheilussa. Edellisellä vuosikymmenellä mäkihypyssä useita kultamitaleja voittanut Matti Nykänen sai vielä vuonna 1990 yhden lentomäen MM-hopeamitalin, mutta lopetti huippu-uransa jo samana vuonna. Vuonna 1992 vasta 16-vuotias Toni Nieminen voitti kaksi mäkihypyn olympiakultamitalia, joista toisen joukkuemäessä ja toisen suurmäessä. Myöhemmin vuosikymmenen aikana lupaava tulokas oli nuori Janne Ahonen, joka voitti kolme mäkihypyn MM-kultamitalia.
Suomen jääkiekkomaajoukkue voitti historiansa ensimmäisen MM-kultamitalinsa toukokuussa 1995. Loppuottelussa Suomi kaatoi Ruotsin lukemin 4–1, minkä jälkeen kymmenet tuhannet ihmiset kerääntyivät juhlimaan mestaruutta Helsingin kauppatorille, jonne maajoukkue saapui avoautosaattueessa. Vuosikymmenen parhaita pelaajia olivat etenkin Ville Peltonen, Timo Jutila, Saku Koivu, Mika Strömberg ja Jere Lehtinen  sekä NHL-uralla menestynyt Teemu Selänne. Vuosikymmenen aikana Suomen jääkiekkomaajoukkue on saanut myös neljä MM-hopeaa: 1992, 1994, 1998 ja 1999.
1990-luvun menestyneimpiä ralliautoilijoita olivat Juha Kankkunen, joka voitti maailmanmestaruuden 1991 ja 1993, sekä Tommi Mäkinen, joka voitti maailmanmestaruuden 1996, 1997, 1998 ja 1999. Mika Häkkinen voitti Formula 1 -maailmanmestaruuden kahdesti, vuosina 1998 ja 1999. Hän ajoi tuolloin McLaren-tallissa. Niin ikään vuonna 1999 Suomen menestynein miesalppihiihtäjä Kalle Palander voitti pujottelun maailmanmestaruuden. Vuosikymmenen loppupuolella Mika Myllylä voitti maastohiihdossa yhden olympiakullan ja neljä MM-kultaa.
Suomen menestyneimpiin jalkapalloilijoihin kuuluva Jari Litmanen pelasi 1990-luvulla Ajaxissa. Naisurheilijoista menestyneimpiä on ainakin Sari Essayah (mm. kilpakävelyn maailmanmestari 1993) ja Heli Rantanen (keihäänheiton olympiakultamitalisti 1996).
Muoti
thumb|250px|Yhdysvalloista lähtöisin olevaa nuorten [[hip hop -muotia joka tuli laajalti muotiin 1990-luvulla.]] 1990-luvun pukeutumis- tai muoti-ilmiöitä olivat baseball-lippikset (lippaa saattoi pitää myös takana tai sivulla), leveälahkeiset farkut ja trumpettihousut, lappuhaalarit, pitkät nahkatakit, hupparit, napapaidat, vyölaukut, Adidaksen sivunappiverkkarit, kalastajahatut, bandanat ja paksupohjakengät. Kaikille vartalotyypeille sopivat salihousut rantautuivat Suomeen, ja niistä tuli nopeasti hyvin suosittuja. Nuorten hip hop-tyylissä herätti huomiota ainakin hyvin alhaalla olevat housut, joista saattoi näkyä alushousun yläosa ja jopa takapuolen yläosan alkua.
Tavaroita kuljetettiin usein JanSport- tai Eastpak-repussa; tytöillä yleinen näky olivat selässä roikkuvat minireput. Naisten hiustyylissä ajalle tyypillisiä olivat saparot, ja kampauksen viimeistelyssä käytettiin usein pantoja, kreppejä ja donitseja. Muotitrendit vaihtuivat nopeasti ja yksilöllisyyttä haluttiin korostaa, siksi lista aikakauden muotivillityksistä on pitkä.
Ruoka ja juoma
thumb|left|upright|Italialaislähtöinen lasagne oli suosittu viikonloppuruoka 1990-luvulla. 1990-luvun ruokasuosikkeja olivat jauheliha- ja makkararuoat, kalaruoat, pastaruoat (esimerkiksi lasagne) sekä broileriruoat (etenkin hunajamarinoidut broilerisuikaleet, jotka tulivat myyntiin vuonna 1992 ). Hiteiksi nousivat myös muutamat suomalaisille uudet eksoottiset ruoat, kuten curry, vokki ja texmex. Ruokailmiöitä olivat muun muassa monenlaiset valmisruoat, Valion Viilis-viilit ja Nami Nami -vanukkaat sekä Muumi- ja Frisco -limonadit. Myös tuoreyrttien käyttö yleistyi 1990-luvulla. Ruokakauppojen valikoimat laajenivat paljon. Euroopan unioniin liittyminen vapautti elintarvikkeiden tuonnin, minkä jälkeen kauppojen hyllyille ilmestyi monenlaisia tuontituotteita.
Edelliseltä vuosikymmeneltä alkaen yleistynyt mikroaaltouuni löytyi vuonna 1998 jo 78 prosentista suomalaistalouksista.
Laman aikana kotiviinin juominen oli hyvin yleistä: vuosina 1993 ja 1994 jopa neljännes kaikesta viinin kulutuksesta oli kotiviiniä. Vuoden 1995 alussa voimaan tullut alkoholilaki toi ruokakauppoihin ja kioskeihin muutkin käymisteitse valmistetut enintään 4,7-prosenttiset alkoholijuomat kuin oluet. Tämän myötä siideristä tuli muotijuoma, koska sen makea maku oli enemmän monien nuorten ja naisten mieleen. Baarien suosituimpia drinkkejä olivat muun muassa hot shotit ja Ville Vallaton, ja kotimaisia juomia ryhdyttiin korvaamaan kansainvälisillä. Alaikäisten alkoholinkäyttö oli 1990-luvulla huomattavasti yleisempää kuin nykypäivänä.
Maailmanperintökohteet
thumb|[[Vanha Rauma hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1991, ja se on yhdessä Suomenlinnan kanssa Suomen ensimmäinen maailmanperintökohde.]] Suomi oli ratifioinut Unescon yleissopimuksen kulttuuri- ja luonnonperinnön säilyttämisestä vuonna 1987. Valtaosa suomalaisista maailmanperintökohteista lisättiin maailmanperintöluetteloon 1990-luvulla. Ensimmäisenä maailmanperintöluetteloon lisättiin Suomenlinna ja Vanha Rauma vuonna 1991. Petäjäveden vanha kirkko lisättiin maailmanperintöluetteloon 1994, Verlan puuhiomo ja pahvitehdas 1996 ja Sammallahdenmäen pronssikautinen röykkiöalue 1999.
Kuolleita
Suomessa kuolivat 1990-luvulla muun muassa seuraavat merkkihenkilöt:
Corporation Act (1661)
Corporation Act (1661) oli vuonna 1661 annettu laki, jolla pyrittiin rajoittamaan julkiset virat Englannissa vain Englannin kirkon jäsenille.
Laki ei ollut kohdistettu suoraan roomalaiskatolilaisia vastaan, vaan lähinnä presbyteerejä. Presbyteerit olivat saavuttaneet vaikutusvaltaisen aseman kaupunkien hallinnossa kaikkialla Englannissa.
Laissa säädettiin, että ketään ei voida laillisesti valita mihinkään hallituksen, kaupungin tai yrityksen hallintoon liittyvään virkaan, ellei hän ole edeltävien 12 kuukauden aikana saanut Herran ehtoollisen sakramenttia Englannin kirkon rituaalien mukaisesti. Hänen oli myös sitouduttava anglikaaniseen oppiin valalla. Näiden vaatimusten puuttuessa vaalit oli mitätöitävä.
Laki kumottiin lopulta vuonna 1828, vuosi ennen katolisille annettua uskonnonvapautta.
Kiertäjänikama
thumb|Kiertäjänikama kuvattuna kraniaaliselta puoleltaan. Kiertäjänikama eli kiertonikama eli aksis (, kreik. epistrofeus) on pitkälle erikoistunut toinen kaulanikama. Sen solmun jatkeena on hammas, joka on tappina kiertäjänikaman ja kannattajanikaman (atlas) välisessä kiertonivelessä. Se niveltyy atlakseen kraniaaliselta puoleltaan myös parillisella nivelpinnalla (facies articularis superior). Kannattajanikaman ja kiertäjänikaman väliin muodostuu kannattaja-kiertonikamanivel, jolla on tärkeä tehtävä pään kiertoliikkeessä.
Kaudaaliselta puoleltaan kiertäjänikama kiinnittyy kolmanteen kaulanikamaan. Näiden nikamien välillä on välilevy, kiertäjänikaman ja kannattajanikaman välissä sellaista ei ole.
William Kerr
William Kerr on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja professori (Dimitri V. D'Arbeloff - MBA Class of 1955 Professor of Business Administration) Harvard Business Schoolissa. Hän on tutkinut muun muassa maahanmuuttajien yrittäjyyttä ja innovaatioita. Kerr sai vuonna 2013 Ewing Marion Kauffman -palkinnon yrittäjyyttä käsittelevistä tutkimuksistaan.
Kerrin puoliso on Sari Pekkala Kerr.
Pensaspunavarpunen
Pensaspunavarpunen (Carpodacus rhodochlamys) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pensaspunavarpusta tavataan Afganistanissa, Kiinassa, Intiassa, Kazakstanissa, Kirgisiassa, Mongoliassa, Pakistanissa, Venäjällä, Tadžikistanissa ja Uzbekistanissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oskari Qvick
Oskari Qvick (s. 15. joulukuuta 1997) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa Veikkausliigaa FC Interin riveissä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja ja hänen pelinumeronsa on 28. Debyyttinsä liigatasolla Qvick teki kaudella 2013 vasta 15-vuotiaana. Miesten liigaotteluissa Qvick ei ole vielä saanut suurempaa vastuuta, vaan hän pelaa edelleen tiiviisti Interin A- ja B-junioreiden mukana. Hän on saanut tililleen seitsemän ottelua Suomen poikamaajoukkueissa.
Akallinen mies
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti elokuvasta murska-arvion: ”Se on sydämettömimpiä näkemiäni filmejä. Sitä mainostetaan mm. koskettavan hauskaksi. Se ei ole kumpaakaan. Se on pelottava. Koko suomalainen maalaiselämä esitetään siinä pelkäksi kaupankäynniksi, lainojen kanssa velmuamiseksi, nimien ottamiseksi takuupapereihin.” Hän käytti elokuvan arviointiin myös sanoja itsekäs, omahyväinen, lattea ja osaamaton. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvaa yhtä kammottavaksi kuin sen edeltäjä Akaton mies ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Mike Lee (yhdysvaltalainen poliitikko)
Michael Shumway Lee (s. 4. kesäkuuta 1971 Mesa, Arizona, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen juristi ja republikaanipoliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2011 lähtien Utahin osavaltiota edustavana senaattorina Yhdysvaltain senaatissa, jossa hänen nykyinen virkakautensa päättyy vuonna 2023. Hän on tällä hetkellä (2018) kongressin yhteisen talouskomitean varapuheenjohtaja.
Mike Lee on naimisissa Sharon Leen kanssa, ja heillä on kolme lasta. Leen isä oli juristi Rex E. Lee.
Knockhill Racing Circuit
Knockhill Racing Circuit on Skotlannissa Fifen alueella, 10 kilometriä Dunfermlinestä pohjoiseen sijaitseva moottorirata. Se on avattu vuonna 1974, ja on Skotlannin kansallinen moottoriurheilun keskus.
Vaikka rata on lyhyt ja siinä on vähän mutkia, sen haastavuutta lisäävät isot korkeusvaihtelut ja Skotlannin rannikkoseudun epävakaa sää.
Knockhillissä järjestetään pääasiassa kansallisen tason kilpailuja, joista tärkeimpinä vuosittain BTCC-sarjan osakilpailu. Sarja vieraili ensimmäistä kertaa radalla vuonna 1992.
Martin Max
Martin Max (s. 7. elokuuta 1968 Tarnowskie Góry, Puola) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Max pelasi Saksan pääsarjaa Bundesliigaa Borussia Mönchengladbachissa (1989–1995), FC Schalke 04:ssä (1995–1999), TSV 1860 Münchenissä (1999–2003) ja FC Hansa Rostockissa (2003–2004) yhteensä 396 ottelua, joissa hän teki 126 maalia. Hän on sarjan kaikkien aikojen 25. paras maalintekijä.
Maalimäärällä mitattuna Maxin paras kausi oli 2003–2004, joka oli hänen ainoansa Hansa Rostockissa ja jäi myös hänen ammattilaisuransa viimeiseksi. Max teki kauden aikana 20 maalia 33:ssa sarjaottelussa. Hän pelasi urallaan myös neljä muuta yli kymmenen maalin Bundesliiga-kautta. Kaudella 1999–2000 hän voitti sarjan maalikuninkuuden yksinään 19:llä maalilla ja kaudella 2001–2002 hän jakoi voiton Márcio Amoroson kanssa 18:lla maalilla.
Saksan maajoukkueessa Max pelasi yhden A-maaottelun, 17. huhtikuuta 2002 Argentiinaa vastaan. Hän tuli ottelussa vaihdosta kentälle 83. minuutilla Torsten Fringsin tilalle.
Saavutukset
Henkilökohtaiset palkinnot:
Eurovision Aasian-laulukilpailu 2019
Eurovision Aasian-laulukilpailu 2019 oli suunniteltu ensimmäinen Eurovision Aasian-laulukilpailu. Se oli tarkoitus järjestetää Gold Coastissa, Australiassa 7. joulukuuta 2019. Sen oli tarkoitus olla Aasian ja Tyynenmeren alueen vastine Eurovision laulukilpailulle. mennessä 17 maata oli ilmoittanut halustaan osallistua kilpailuun. Vuonna 2021 SBS kuitenkin vahvisti, ettei kilpailua järjestetä aikaisemmista suunnitelmista huolimatta.
Tausta
Maaliskuussa 2016 Eurovision laulukilpailun oikeuksia hallinnoiva Euroopan yleisradiounioni (EBU) ilmoitti tehneensä australialaisen Special Broadcasting Servicesin kanssa sopimuksen, joka antoi SBS:lle oikeuden järjestää Eurovision-formaattiin pohjautuvan kilpailun Aasian maille. SBS alkoi suunnitella yhteistyökumppaninsa Blink TV:n kanssa kilpailun tarkempaa formaattia ja sääntöjä. Ensimmäinen kilpailu oli tarkoitus järjestää Australiassa vuonna 2017.
Osallistujat
Seuraavat maat ovat ilmoittivat kiinnostuksestaan osallistua kilpailuun:
Muut maat
Toisin kuin alun perin oletettiin, Eurovision laulukilpailuun osallistuminen ei vaadi Aasian ja Tyynenmeren yleisradiounioni ABU:n täysjäsenyyttä. Kilpailun järjestävä televisioyhtiö Blink TV ilmoitti elokuussa 2017, että kilpailuun ovat tervetulleita kaikki Aasian ja Tyynenmeren alueen maat riippumatta siitä, onko niillä yleisradioyhtiötä, joka kuuluu ABU:un.
The Sims: Lomalla
Peli tuo mukanaan uusia esineitä. Pelaajalla on mahdollisuus viedä siminsä lomalle aurinkorannalle, talviseen pikkukylään laskettelemaan tai luonnonhelmaan keskelle metsää. Lomakohteessa voi harrastaa erilaisia asioita, kuten lasketella tai pelata lentopalloa. Pelin mukana tulee muutama uusi hahmo, muun muassa rantahai, Jeti ja lomaopas. Simit voivat tilata matkansa soittamalla matkatoimistovirkailijalle ja valitsemalla haluamansa lomakohteen. Bussi noutaa tämän jälkeen simit heidän kotipihaltaan.
Sateenkaariahven
Koko ja ulkonäkö
Sateenkaariahven kasvaa 9–12 cm pitkäksi. Kala on yleisväriltään harmaansininen. Sen kyljessä kulkee tumma vaakajuova, joka katkeaa pystysuuntaisten ”sadejuovien” kohdalta. Koiras on värikkäämpi kuin naaras ja sen evien kärjissä on lippumaiset ulokkeet. Ulkoiset erot ovat hyvin pienet. Koirasta ja naarasta on erittäin vaikea erottaa toisistaan kututapahtuman ulkopuolella. Kalan väri vaihtelee sen mielialan mukaan, ja akvaariossa kasvaneet ovat joskus hailakammanvärisiä kuin villit lajitoverinsa.
Alkuperä
Sateenkaariahven elää villinä Keski-Amerikan joissa: Costa Ricassa, Hondurasissa, sekä Nicaraguassa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Sateenkaariahvenet ovat melko rauhallisia kaloja, joita ei pitäisi pitää kovin aggressiivisten lajien seurassa. Ne voivat kutea myös seura-akvaariossa. Kaksi naarasta voi kutea yhdessä, mutta kudun hedelmöittämiseen tarvitaan koirasta. Ainoastaan kututapahtuman aikana voi varmistaa kalojen sukupuolen tarkkailemalla kalojen sukuelimiä.
Vesiolot ja ravinto
Sateenkaariahvenille sopivan veden pH on 6,5–8,0; kovuus keskikova (°dH: 9,0–20,0); ja lämpötila 21–29 °C. Ravinnoksi kelpaa oikeastaan kaikki akvaarioon laitettava ruoka: lihapitoiset rakeet, hiutaleet, katkarapupelletit, pakasteet, jopa kesäkurpitsa kelpaa. Ahne, jopa röyhkeä ruokailija, kuten useimmat kirjoahvenet.
Kontiomäen rautatieasema
Kontiomäen rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Kainuussa, Paltamon kunnassa sijaitsevassa Kontiomäen kylässä. Liikennepaikan etäisyys ratakilometreinä Helsingin päärautatieasemalta Pieksämäen kautta on 658,8, ja Oulun kautta 918,9 ratakilometriä. Kontiomäen rautatieasema otettiin käyttöön tammikuussa 1923 Kajaani–Kontiomäki-rataosuuden valmistuessa.
Rautatieasemasta on valmistettu pienoismalli, joka sijaitsi Kontiomäen Shellin yläkerran pienoismallinäyttelyssä. Mallin oli valmistanut Vaihtoehtona työ -projekti.
Gunnar Aspelinin ja Jarl Ungernin suunnittelema hirsirunkoinen asemarakennus tuhoutui tulipalossa 6. toukokuuta 2020.
Kari-Pekka Klinga
Kari-Pekka Klinga (s. 30. maaliskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija ja kaikkien aikojen parhaita suomalaisia pelaajia.
Kontiomäen rautatieasema
Museovirasto on luokitellut Kontiomäen rautatieaseman asema-alueen valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Kari-Pekka Klinga
Klinga pelasi koko uransa (1980–1998) ajan helsinkiläisessä Torpan Pojissa (ToPo), jossa hän toimi monta vuotta joukkueen kapteenina ja jossa hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja kolme Suomen Cup -mestaruutta.
Kontiomäen rautatieasema
Risteysasema
Kontiomäki suunniteltiin alun perin risteysasemaksi. Siellä risteävät Joensuusta, Iisalmesta, Oulusta, Ämmänsaarelta ja Vartiuksesta alkavat rataosat.
Mistral (S73)
Mistral (runkonumero S73) on Espanjan laivaston vuonna 1983 vesille laskettu Galerna-luokan sukellusvene.
Kari-Pekka Klinga
Klinga pelasi Suomen koripallomaajoukkuessa 135 maaottelua vuosina 1981–1997 ja oli mukana myös Suomen joukkueessa vuoden 1995 Euroopan mestaruuskilpailujen lopputurnauksessa.
Kontiomäen rautatieasema
Risteysasema
Nykyisin matkustajaliikennettä on vain rataosalla Iisalmi–Kontiomäki–Oulu, ja muut rataosat ovat tavaraliikenneratoja. Asemalla pysähtyvät rataosan kaikki junat. Asemalla tapahtuu päivän aikana yksi junakohtaus, jossa IC 713 Ouluun käyttää raidetta yksi ja IC 70 Helsinkiin raidetta kaksi. Muutoin kaikki junat käyttävät raidetta yksi.
Kari-Pekka Klinga
Suomalaiset urheilutoimittajat valitsivat Klingan vuoden koripalloilijaksi vuosina 1986 sekä 1994, ja Suomen koripalloliitto valitsi hänet parhaaksi pelaajaksi vuosina 1993 ja 1995.
Mistral (S73)
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1977 Cartagenasta, missä köli laskettiin 30. toukokuuta 1980. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1983 ja otettiin palvelukseen 5. kesäkuuta 1985.
Kontiomäen rautatieasema
Asema-alueen rakennukset
Kontiomäen asema-alueella on asemarakennuksen lisäksi veturitalli, vesitorni, ravintolarakennus, tavaramakasiini sekä rautatieläisten asuntoja. Suurin osa näistä rakennuksista valmistui 1920-luvulla. Useat rakennukset siirtyivät Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Paul Thorwall
Paul T. Thorwall, vuoteen 1916 Tarasow (18. toukokuuta 1888 Lapinjärvi – 1. maaliskuuta 1965 Helsinki ) oli  diplomi-insinööri, joka loi uran mainosalalla.
Kontiomäen rautatieasema
Rautatieasema
Rautatieaseman päärakennus rakennettiin vuonna 1923, jolloin rautatie Kajaanista Kontiomäelle valmistui. Gunnar Aspelinin ja Jarl Ungernin suunnittelema mansardikattoinen asemarakennus noudatteli samaa rakennustyyliä kuin Iisalmen–Ylivieskan radan asemarakennukset. Kyseisellä rataosalla sijaitseva Pyhäsalmen rautatieasema rakennettiinkin samoin piirustuksin kuin Kontiomäen asema.
Paul Thorwall
Thorwallin vanhemmat olivat kauppias John Tarasow ja Anna Andersson-Höysti. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1916–1919 oli Ellen Vendla Bonsdorff ja toinen vuodesta 1923 Karen Sigrid Lilian Säthren. Thorwall tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1914. Amerikassa hän työskenteli 1907–1909 ja toimi sitten metalli- ja koneteollisuudessa ja tukkukaupan parissa. Thorwall perusti Helsinkiin 1924 Liike-Apu-nimisen mainostoimiston, myöhemmin Oy Liikemainonta Ab, jonka toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 1958 ja sitten vielä johtokunnan puheenjohtajana. Thorwall oli Suomen myynti- ja mainosalan yhdistysten perustajajäseniä ja aktiivinen rotari. Voimaliiton jäsen Thorwall toimi Suomen sisällissodassa ensin Savon ryhmän ja sitten Itäarmeijan esikunnan komendanttina. Päämajan etappiesikunnan insinööriosaston päällikkö hän oli 1918. Reservin kapteeniksi Thorwall ylennettiin 1930 ja majuriksi 1942. Hän työskenteli 1939–1940 puolustusministeriön erityistehtävissä ja 1941–1942 päämajan ampumatarviketoimistossa.
Kontiomäen rautatieasema
Rautatieasema
Ennen kauko-ohjauksen valmistumista Kontiomäen liikenteenohjaajan toimisto siirrettiin asemarakennuksen vierelle sijoitettuun parakkiin asemarakennuksessa olleen homevaurion vuoksi. Asemarakennuksen homevauriot korjattiin myöhemmin.
Asemarakennuksessa syttyi aamuyöllä 6. toukokuuta 2020 tulipalo, joka tuhosi asemarakennuksen kokonaan.
Veturitalli
Kontiomäelle rakennettiin nelipaikkainen veturitalli, jota laajennettiin myöhemmin 13-paikkaiseksi.
Ratapiha
Kontiomäen ratapiha on yksi Suomen viimeisiä ratapihoja, jolla ei ollut minkäänlaisia turvalaitteita. Alun perin Kontiomäellä oli ainoastaan ratapihaa suojasivat siipiopastimet, jotka korvattiin 1990-luvulla valo-opastimilla. Kun Matkalan vaihde lakkautettiin ja Kontiomäen ohitusraide valmistui, otettiin ohitusraiteella käyttöön VR-76-tyyppinen releasetinlaite. Kontiomäen ratapihalle mitään turvalaitteita ei valo-opastimien lisäksi kuitenkaan asennettu.
Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Vuokralainen (The Lodger: A Story of the London Fog) on Alfred Hitchcockin ohjaama mykkä brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin kolmas ohjaus ja ensimmäinen, jota voidaan pitää aitona ”Hitchcock-elokuvana”.
Elokuvan aihe on yksinkertainen: salamyhkäinen mies vuokraa huoneen, ja vähitellen vuokranantajapariskunta alkaa epäillä hänen olevan Lontoossa riehuva sarjamurhaaja.