cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pommikone
Terrori
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen lentokoneiden kehitys oli lamassa useita vuosia, minkä jälkeen matkustajakoneet kehittyivät nopeasti. Italialainen kenraali Giulio Douhet loi kirjoillaan strategisesta pommituksesta Euroopan ja Pohjois-Amerikan ilmavoimiin doktriinin, jonka mukaan pommikoneita voi käyttää vihollisen nujertamiseen tuhoamalla vihollismaan suurkaupunkeja, kunnes kansan henkinen kestokyky murtuu. Pitkään uskottiin myös pommikoneiden olevan tuhoamattomia. Asutusalueiden pommitusta kuitenkin pidettiin niin pahana, että kaupunkien pommituksia perusteltiin toisessa maailmansodassa hyökkäyksinä sotataloutta tukevaa teollisuutta vastaan. Suurpommituksissa kuoli toisen maailmansodan pommituskampanjoissa jopa satojatuhansia ihmisiä yhden pommituksen aikana. Luftwaffe pommitti Etelä-Englannin lentoasemia, satamia ja lopulta myös teollisuuskaupunkeja vuosina 1939–1941, minkä jälkeen Saksan ilmahyökkäykset Englantiin kuihtuivat konekapasiteetin ollessa varattuna muilla rintamilla. Vuosina 1942–1945 Yhdysvaltain armeijan ilmavoimat ja Kuninkaalliset ilmavoimat pommittivat Saksaa. Suurimpia ihmismenetyksiä aiheuttivat Englannin Saksan kaupunkeihin kohdistamat palopommitukset. Suurin ilmasta käsin suoritettu tuho saavutetaan kuitenkin ydinaseella. Yhdysvallat on tuhonnut kaksi japanilaista kaupunkia. Uudempaa ilmaterroria edustaa esimerkiksi Bagdadin pommitukset Irakin sodassa. thumb|Saksan pommituksiin käytetty [[B-17-pommikone.]] Terroripommituksia suoritetaan useista eri syistä, jotka ovat aina liittyneet 1920-luvulla syntyneeseen douhetismiin. Yleisin väitetty syy on pyrkimys tuhota vihollisen taistelutahto. Toisen maailmansodan pommitukset Euroopassa saivat aikaan yhä sitkeämpää puolustustahtoa. Muita syitä on esimerkiksi yritys lamauttaa vihollisen teollisuutta. Yhdysvallat pommitti toisen maailmansodan aikana Saksan lentokoneteollisuutta, kuulalaakeritehtaita ja Romanian öljykenttiä. Saksa pystyi kuitenkin koko ajan nostamaan teollista tuotantoaan. Sodan lopulla sen polttoaineenjakelu rintamille takkuili, mutta tämä johtui pikemminkin liittoutuneiden hävittäjien ja maataistelukoneiden toiminnasta kuin pommikoneista. Ilmapommituksilla voidaan tuhota kaupunki, jossa on viholliselle tärkeä paikka, kuten varuskunta tai keskeinen rautatieasema. Hiroshiman ja Nagasakin sijasta Yhdysvallat harkitsikin Japanille henkisesti tärkeämmän Kioton tuhoamista, mutta sen kohdalla arveltiin loukkauksen olevan niin kova, että sota ei lopukaan pommitukseen, vaan jatkuu vielä Japanin miehityksen jälkeenkin. Ilmaterrorismiksi voitaneen lukea myös syyskuun 11. päivän terroriteot.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailmansodan aikana zeppeliinit tekivät ensimmäiset pommitustehtävät. Ne kykenivät kantamaan mukanaan melko suurta pommilastia ja lisäksi ne lensivät sen ajan ilmatorjunnalle ja hävittäjäkoneille liian korkealla. Saksa käytti niitä tiedusteluun sekä pommikoneina. Myös Lontoota pommitettiin, mikä on varhaisin esimerkki ilmaterrorista. Saksalla ja länsivalloilla oli käytössään myös ”tavallisia” lentokoneita, joita käytettiin myös tiedusteluun. Koneiden tähystäjät alkoivat pian käyttää käsiaseita ilmasta käsin, ja pian lentokoneisiin asennettiin kiinteät aseet. Vaikka potkuripommittajat eivät kyenneetkään kuljettamaan samalla kerralla yhtä paljon pommeja kuin zeppeliini, ne olivat huomattavasti nopeampia kuin zeppeliinit. Viimeistään ensimmäisen maailmansodan jälkeen zeppeliinit siirtyivät pelkästään siviilikäyttöön. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa alettiin jo suorittaa suurehkoja pommitusoperaatioita, mutta pääasiassa pommituksen hoiti ensimmäisessä maailmansodassa tykistö.
Maailmansotien välinen aika
Pitkään 1920-luvun lopulla ja 1930-luvuilla uskottiin pommikoneiden olevan tuhoamattomia. Tähän oli syynä raskaampien lentokoneiden kehittyminen nopeammin kuin hävittäjäkoneiden. Ne lensivät nopeammin kuin hävittäjät aina 1930-luvun loppupuolelle. Tähän oli syynä matkustajakoneiden kehitys 1920-luvulla ja vielä nopeampi kehitys 1930-luvun alussa. Pommikoneiden ylivoimaisuuteen luottava ilmasotadoktriini oli nimeltään douhetismi.
Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa lentokoneteknologia oli kehittynyt huomattavasti. Pommikone saattoi kuljettaa useita tonneja pommeja mukanaan samaan aikaan ja kantama oli useita satoja kilometrejä. Toisessa maailmansodassa pommikoneita myös käytettiin paljon monipuolisemmin ja tehokkaammin kuin aiemmin. Saksan ilmavoimat, Luftwaffe suunniteltiin salamasodan välineeksi. Niinpä Saksan koneet olivat yksinomaan taktisia pommikoneita tai maataistelukoneita. Myös toinen ääripää löytyi – Britannian Kuninkaallisilla ilmavoimilla oli käytännössä pelkästään raskaita strategisia pommikoneita. Ilmavoimien käyttöä toisessa maailmansodassa edisti myös täysin uudenlainen sotalaiva, lentotukialus. Sen kannelta lentokoneet pystyivät operoimaan myös merellä, pitkänkin matkan päässä mantereesta.
Eurooppa
Toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939. Saksa hyökkäsi Puolaan, ja sen ilmavoimat saavuttivat täydellisen ilmaherruuden sallien pommikoneiden tehdä pommituslentoja täysin vapaasti. Puolan vanhanaikainen armeija ei kyennyt puolustautumaan pitkäänkään, varsinkin koska Luftwaffen maataistelukoneet estivät joukkojen liikuttelun ja tuhosivat rautatie- ja viestiyhteydet. Sota jatkui menestyksekkäästi puoli vuotta myöhemmin myös Norjassa ja Ranskassa keväällä 1940, jolloin Norjan olemattomat ja Ranskan heikot ilmavoimat antoivat Luftwaffelle toimia jälleen täysin vapaasti. Pian Saksa alkoi valmistella maihinnousua Britanniaan. Luftwaffe pyrki saamaan ilmaherruuden ja pommitti rajusti Englannin teollisuutta ja lentokenttiä. Sen epäonnistuttua tavoitteessaan pommitukset suunnattiin siviilikohteita vastaan. Pahimmin kärsineet kaupungit olivat Coventry ja Lontoon East End.
Suihkukoneet ja ohjukset
Sodan jatkuessa Saksa pyrki saavuttamaan etulyöntiasemaa uudella teknologialla. Niinpä Saksassa kehitettiin Messerschmitt Me 262 -suihkuhävittäjä. Koneella oli hyvät ilmataisteluominaisuudet ja varsinkin sen nopeus teki siitä aikansa parhaan hävittäjän. Koneella oli myös maataisteluominaisuuksia (Salamapommittaja), mutta kaikesta huolimatta kone oli monilta osin pettymys, varsinkin kalliiden tuotantokustannuksien vuoksi. Lisäksi koneissa oli materiaalipulan vuoksi paljon teknisiä ongelmia jotka estivät koneiden käytön. Myös polttoainepula vaikutti siihen, että sinänsä edistykselliset koneet jäivät melko vähäiselle merkitykselle sodankulussa. Toinen uusi keksintö oli ohjus, jota käytettiin lähinnä Lontoon pommituksiin. Saksalaiset kehittivät myös alkeellista häiveteknologiaa.
Aasia
Aasiassa ja varsinkin Tyynenmeren sodassa pommikoneet olivat merkittävässä asemassa. Tyynenmeren sota koostui lähinnä ”saarelta saarelle” -tyyppisestä sodasta ja laivastotaisteluista. Laivojen tykit eivät enää ratkaisseet taisteluja, vaan lentotukialusten kannelta nousevilla syöksypommittajilla oli suurin merkitys. Niinpä meritaistelujen tulokset ratkaisi usein lentotukialusten määrä. Sota alkoi 7. joulukuuta 1941, kun Japani hyökkäsi Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston tukikohtaan Pearl Harboriin. 441 japanilaista syöksy- ja torpedopommittajaa nousi kuuden lentotukialuksen kannelta. Hyökkäys oli Japanin kannalta menestys. Lentotukialusten kannelta nousevat syöksy- ja torpedopommittajat olivat merkittävässä asemassa myös muissa Tyynenmeren sodan taisteluissa. Myöhemmin japanilaiset joutuivat puolustuskannalle. Menetettyään viimeisetkin lentotukialuksensa 1944 Japani oli käytännössä hävinnyt sodan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa yhdysvaltalaiset pommikoneet saivat myös uudenaikaisen pommin, atomipommin, joka perustui uraanin fissioon. Kahden ydinaseen pudottaminen Hirošimaan ja Nagasakiin lopetti sodan.
FN SCAR
thumb|right|Yhdysvaltalainen sotilas ampumassa SCAR-H aseella. pienoiskuva|Ylempi ase on SCAR-L ja alempi SCAR-H FN SCAR on belgialaisen FN Herstalin valmistama kaasumäntätoiminen (gas-operated, short stroke piston), pyörivällä lukolla varustettu rynnäkkökivääri. Ase on tehty mahdollisimman modulaariseksi, esimerkiksi piippua voi vaihtaa kaliipereiden välillä. SCAR:illa on kaksi päätyyppiä: SCAR-L 5,56 mm NATO ja SCAR-H 7,62x51 NATO. Molempiin on saatavilla pidempipiippuinen sekä lyhyempi piippuinen rakennetun alueen taisteluun soveltuva versio. FN SCAR läpäisi matalatasoisen alustavan testin kesäkuussa 2007. Muutamien viivytysten jälkeen ensimmäiset aseet annettiin operatiivisten joukkojen käyttöön 2009. Yhdysvaltojen 75th Ranger Regiment] oli ensimmäinen suuremman kappalemäärän käyttöönottanut joukko, 600 kpl aseita. Myöhemmin USSOCOM perui kaupan SCAR-L-aseesta ja he suunnittelivat poistavansa aseen käytöstä vuoteen 2013 mennessä. Kuitenkin myöhemmin USSOCOM suunnitteli ostavansa SCAR-H-sarjan aseita 5,56 mm muunnoskonversiolla.
Vuoden 2015 alussa FN SCAR oli käytössä yli 20 maassa.
Suomen puolustusvoimat teki maaliskuussa 2015 ostopäätöksen 300–500 aseesta erikoisjoukkojen käyttöön.
Palveluskäyttö
pienoiskuva|Amerikkalainen sotilas, asenaan FN SCAR
Luigi Lucheni
thumb|Luigi Lucheni Luigi Lucheni (22. huhtikuuta 1873 – 19. lokakuuta 1910) oli italialainen anarkisti, joka surmasi Itävallan keisarinnan ja Unkarin kuningattaren Elisabetin 10. syyskuuta 1898 Genevenjärven rannalla Sveitsin puolella. Elisabet matkusti ilman henkivartijoita, joten hän oli helppo kohde.
Lucheni syntyi Pariisissa köyhissä oloissa italialaiseen perheeseen. Palattuaan Italiaan hän teki monia töitä ennen liittymistään Italian armeijaan, jonka palveluksessa oli kolme ja puoli vuotta. Myöhemmin hän muutti Sveitsiin, jossa tutustui anarkistiseen ideologiaan.
Lucheni halusi tappaa jonkun kuninkaallisen ja valitsi sattumalta kohteeksi Itävallan keisarinnan Elisabetin, joka vieraili Genevessä. Oikeudenkäynnissä 12. marraskuuta 1898 Lucheni kertoi suunnitelleensa tappavansa ensin Orléansin herttuan. Hän päätyi kuitenkin Elisabethiin, koska Orléansin herttua ei saapunutkaan Geneveen aikomustensa mukaan, ja Lucheni sai lehdestä tietää keisarinnan olevan kaupungissa. Lucheni arveli keisarinnan surmalla saavansa kuuluisuutta.
Lucheni tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Hän hirttäytyi vankilassa 19. lokakuuta 1910.
La strada (albumi)
La strada on suomalaisen The Quiets -rautalankayhtyeen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Jägermeister
Jägermeister on saksalaisen Mast-Jägermeister AG:n tuottama likööri, jonka alkoholipitoisuus on 35 %. Jägermeister valmistetaan 56 eri ainesosasta, joista yleisessä tiedossa on noin 25, muun muassa sitruunankuori, pomeranssi, tähtianis, inkivääri, kardemumma, lakritsi ja useat yrtit. Juomassa on 130 grammaa sokeria litraa kohden. Jägermeisterin etiketti kuvaa Hubertus-legendaa.
Historia ja yritys
Wilhelm Mast perusti Mast-Jägermeister SE:n vuonna 1878 Wolfenbüttelissä, Ala-Saksin osavaltiossa. Yrityksen pääkonttori on edelleen samassa kaupungissa. Jägermeister-yrttiliköörin keksi hänen poikansa Curt Mast vuonna 1934. Nykyään Jägermeisteria myydään yli 60 maassa. Yhtiö on edelleen perheomisteinen, eikä sillä ole muita kansainvälisiä tuotteita omistuksessaan.
Valmistus
Jägermeisterin ainesosat uutetaan ja sitten kypsennetään tammitynnyreissä noin 12 kuukauden ajan. Tuotteen valmistuksessa käytettävät ainesosat ja mm. tynnyreiden tammi ovat tarkkaan määritelty, ja ne tulevat aina samalta alueelta ja samalta tuottajalta.
Etiketti ja legenda
Etiketissä oleva pyhän Hubertuksen symboli viittaa metsästäjien suojeluspyhimykseen. Hubertus oli eurooppalainen ylimys, joka eräällä metsästysretkellään näki saksanhirven, jonka sarvien välissä hohti risti. Tästä seuranneiden tapahtumien jälkeen hän päätti kääntyä kristinuskoon ja alkoi varjella metsän eläimiä, jotta kannat säilyisivät myös tulevaisuuteen. Hänestä tuli myöhemmin piispa ja pyhimys. Curt Mast monien aikalaistensa tapaan harrasti metsästystä ja halusi kunnioittaa Pyhää Hubertusta laittamalla hänen symbolinsa tuotteen etikettiin. Etiketissä vihreässä kehyksessä kiertää myös tunnettu metsästäjien runo.
Saksaksi:
Suomeksi suora käännös on:
Tuote on suosittu metsästäjien palkintojuoma, joka nautitaan jahdin päätteeksi. Tästä perinteestä on myös muodostunut yleinen tapa nauttia tuotetta ryhmässä ja juhlistaa sillä jotain onnistunutta suoritusta tai jälleennäkemistä.
Käyttö
pienoiskuva|Jägerbomb-drinkkejä Jägermeisteria juodaan yleisimmin jääkylmänä shottina eli lyhyenä 4 cl:n paukkuna. Jägermeister sopii ainesosaksi myös moneen drinkkiin. Juoma, jossa Jägermeister-minipullo on upotettu Red Bull -lasiin on nimeltään Jägerbomb. Batteryä ja Jägermeisteria sekoittamalla saatua juomaa kutsutaan Jekkubatteryksi tai akkuhapoksi. Muita yhdistelmiä ovat mm. Jägermeister ja kola sekä Jäger-Combo, joka sisältää jääkylmän shotin ja kylmän oluen, omissa laseissaan. Tuotetta käytetään myös ruoanlaitossa: se sopii marinadeihin, liekittämiseen ja kastikkeisiin.
Vuosikymmenien saatossa Jägermeisteria on käytetty digestiiviksi ja jopa puudutusaineena sota-ajan kenttäsairaaloissa.
Nikolai Prohorkin
Nikolai Prohorkin (, synt. 17. syyskuuta 1993 Tšeljabinsk) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa.
Jägermeister
Jägermeister maailmalla
Jägermeister toimii musiikkitapahtumien tukijana, ja se on ollut yhteistyössä mm. Ozzfestin kanssa. Jägermeisterin omalla Music Tourilla on ollut esiintymässä Metallica. Myös Suomessa Jägermeister on useiden tapahtumien yhteistyökumppani, kuten Provinssirockin ja Sonispheren.
Koppana
Koppana (myös Kopanetsa, ) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Niisnovan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Siestajoen rannalla neljä kilometriä Niisnovasta pohjoiseen. Kylässä on 14 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Koppanan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 70 inkerikkoa, jotka kuuluivat Kaprion ortodoksiseen seurakuntaan.
Paikalliset talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia. Yksi Niisnovan kartanon perillisistä rakennutti 1800-luvun alussa Koppanan eteläpuolelle Aleksandrovskajan kartanon. Vuosisadan lopulla se siirtyi talonpoikien omistukseen. Vuonna 1862 Koppanan kylässä oli 17 taloa ja 87 asukasta, Aleksandrovskajassa yksi talo ja 15 asukasta.
Myöhemmin Koppana muodosti Someron volostiin kuuluneen kyläkunnan, joka käsitti myös Kylmäojan kylän. Vuonna 1899 Koppanassa oli 114 asukasta, joista 108 oli ”suomalaisia” ja 6 venäläisiä. Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja. Asukaat harjoittivat maanviljelyn ohella saviastioiden valmistusta, kalastusta, hevosajurin ammattia ja polttopuiden hankintaa.
Neuvostoaikana Koppana muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Vuodesta 1925 lähtien se kuului Raikkovan, vuodesta 1954 Paavelan ja vuodesta 1958 Niisnovan kyläneuvostoon. Koppana, Ilmola ja Kylmäoja muodostivat 1930-luvulta lähtien Rassvet-kolhoosin, joka vuonna 1950 liitettiin Novaja žizn -sovhoosiin.
Ottaako sydämestä?
Ottaako sydämestä? on vuosina 1995–1996 MTV3:lla esitetty suomalainen televisiosarja. Sarjan on käsikirjoittanut Ilse Rautio ja ohjannut Peppi Kajanne.
Juoni
Sarja kertoo pienestä terveyskeskuksesta tai lähinnä sen odotushuoneesta. Sairauksista kaiken tietävä Reetta on eläkeikää lähestyvä vanhankansan vastaanottovirkailija, joka vastustaa viimeiseen asti ATK:ta. Hän pitää kaiken järjestyksessä ja käyttää vihkoja potilastietojen ylläpitoon. Reetan maailma järkkyy kun hänen vastaanottopisteeseen tulee tietokone ja hänen pitäisi alkaa käyttää sitä vihkojen sijasta. Terveyskeskukseen siirron saaneella sairaanhoitaja Minnalla ja terveyskeskuksen ainoalla lääkäärilla Manulla on ollut suhde aiemmin ja nyt he päätyvät sattumalta samaan työpaikkaan.
Kauan
Kauan on Tenhin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Levystä julkaistiin vuonna 2004 kaksi bonuskappaletta sisältävä uusintapainos.
Keskellä kesää
Keskellä kesää on Samuli Putron soolouran seitsemäs, 19. helmikuuta 2021 julkaistu studioalbumi. Albumin on tuottanut Riku Mattila, ja Putron parina kappaleita on sanoittanut Ronja Salmi. Levy nousi Suomen virallisen albumilistan 4. sijalle.
Kauan
Venäläis-ukrainalainen yhtye Kauan, joka soittaa metallimusiikkia ja esittää useita laulujaan suomeksi, on saanut idean nimeensä Tenhin kappaleesta Kauan.
Keskellä kesää
Singleinä albumilta julkaistiin ”Kesän tyynet hetket” elokuussa ja ”Sydän hakkaa ahneesti” marraskuussa 2020. Kappaleesta ”Tyttäreni” julkaistiin Aki Roukalan ohjaama musiikkivideo. ”Tee minusta ihminen” oli puolestaan mukana Mika Ronkaisen ohjaaman Kaikki synnit -televisiosarjan toisella tuotantokaudella, joka julkaistiin lokakuussa 2020.
Salon Piivolley
Salon Piivolley oli suomalainen lentopalloseura. Piivolley oli yksi SM-liigan menestyneimmistä joukkueista 2000-luvulla. Seura menetti liigalisenssinsä kauden 2010-11 jälkeen talousvaikeuksiensa vuoksi.
Salon Piivolley voitti SM-hopeaa peräkkäisiltä kausilta 2004, 2005 ja 2006. Pronssia salolaiset saavuttivat vuosina 2001 ja 2007. Suomen Cupin finaalissa joulukuussa 2003 Piivolley voitti Perungan Pojat Länsi-Auto Areenalla erin 3-2. Suomen Cupin hopeaa joukkue on voittanut kolme kertaa.
Historia
Vuonna 1999 syntyi ajatus Salon seudun miesten huippulentopallojoukkueiden yhdistämisestä. Lentopallossa menestystä 1990-luvulla niittänyt Perttelin Peikot yhdistyi Salon Viestin kanssa yhdeksi joukkueeksi 1999. Nimeksi joukkuelle vakiintui Salon Piivolley.
Uusi seura pääsi heti mitalien makuun, kun se voitti kaudella 2001 SM-pronssia. Lisäksi joukkue otti Suomen Cupin hopeaa palkintokaappiinsa. Kaudella 2003 joukkuetta ravisteli dopingkohu, kun Piivolleyn pelaaja kärähti dopingista. Dopingkäryn taustalla eivät kuitenkaan olleet joukkueen valmentajat tai muu henkilökunta. Pelaaja toimi itsenäisesti ottaessaan kiellettyjä aineita. Kausi kirkastui kuitenkin hieman, kun joukkue otti seuran historian ensimmäisen Suomen Cupin voiton.
Kaudella 2004 Piivolley pääsi jälleen mitalien makuihin, kun joukkue otti SM-hopeaa sekä Suomen Cupin hopeaa. SM-finaalisarjassa joukkue hävisi Pielaveden Sampolle. Kaudella 2005 sama kaava toistui jälleen kun Piivolley oli häviävänä osapuolena finaalisarjassa Pielaveden Sampoa vastaan. Kaudella 2006 joukkue eteni jälleen SM-finaaleihin, mutta ei pystynyt ottamaan Suomen mestaruutta vielä Saloon. Tällä kertaa Salon Piivolleyta parempi oli Tampereen Isku-Volley. Kaudella 2007 Piivolley otti pronssia SM-liigassa, kun se kaatoi Isku-Volleyn. Tilille kertyi myös Suomen Cupin hopea. Kausi 2008 päättyi salolaisten osalta puolivälieriin, kun Isku-Volley eteni välieriin 3-0 otteluvoitoin.
pienoiskuva|Salon Piivolley kaudella 2008
Muuta
Salossa ovat pelanneet muun muassa Viron maajoukkuepassari Kert Toobal, Suomen maajoukkueen hakkuri Matti Hietanen sekä yleispelaaja Teppo Heikkilä sekä liberona maajoukkueessa viime vuosina esiintynyt Jesse Mäntylä.
Jack McConnell
Elämä ja ura
McConnell kasvoi lammasfarmilla Arranilla ja liittyi 16-vuotiaana Skotlannin kansallispuolueeseen (Scottish National Party, SNP), mutta erosi myöhemmin. Suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon Stirlingin yliopistossa 1983 hän opetti matematiikkaa Lornshill Academyssa Alloassa Clackmannanshiressa. Seuraavina vuosina hänet valittiin kunnanvaltuustoon, jossa hän toimi kahdeksan vuotta.
Vuonna 1998 McConnell oli jäsenenä Skotlannin perustuslaillisessa kokouksessa, jonka tuloksena kansanäänestyksen jälkeen perustettiin Skotlannin parlamentti. McConnell oli ehdokkaana ensimmäisissä vaaleissa 1999 ja valittiin. Hänet nimitettiin valtiovarainministeriksi Skotlannin Donald Dewarin hallitukseen. Dewarin kuoleman jälkeen McConnell haastoi Henry McLeishin pääministerin paikasta, mutta hävisi. Kun McLeish joutui eroamaan ns. Officegate-skandaalin vuoksi, McConnellista tuli ilman vastaehdokkaita pääministeri.
Ensimmäisessä hallituksen muutoksessaan hän korvasi lähes kaikki McLeishille uskolliset ministerit ja puolueen toimihenkilöt. Hän ei ole myöskään innostunut Skotlannin itsenäisyyshankkeista kuten edeltäjänsä.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa 2006 McConnell ilmoitti tukevansa Trinidad ja Tobagon joukkuetta Englannin sijaan.
McConnell on Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuoneen jäsen vuodesta 2010.
Arseeni
Ominaisuudet
thumb|290px|Arseenia Alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä arseeni kuuluu samaan ryhmään kuin fosfori. Kemiallisesti se muistuttaa fosforia niin paljon, että se usein korvaa fosforin biokemiallisissa reaktioissa ja on sen vuoksi myrkyllinen. Kuumennettaessa arseeni hapettuu valkosipulin hajuiseksi oksidiksi. Arseeni ja jotkut arseeniyhdisteet voivat sublimoitua kuumennettaessa, eli kaasuuntua suoraan kiinteästä olomuodosta. Arseenilla on kolme allotrooppista muotoa: keltainen (As4), musta ja harmaa. Alkuaine arseenia on kahdessa kiinteässä muodossa: keltainen (1,97 g/cm3) ja metallinen harmaa (5,73 g/cm3).
Historiaa ja nykykäyttöä
Sana arseeni tulee persiankielen sanasta زرنيخ (zarnik), joka tarkoittaa keltaista orpimenttia (diarseenitrisulfidi, As2S3). Gaius Plinius vanhempi puolestaan sanoo sen johtuvan kreikan kielen sanasta arsen (miehekäs, vahva). Sanasta zarnik on johdettu myös kreikkalaisten arseenia tarkoittava sana arsenikon. Arseeni on tunnettu Persiassa ja muualla kautta aikojen.
Skolastikko Albertus Magnus kuvasi 1200-luvun puolivälissä arseenin valmistusta. Arseenia käytettiin myrkytysmurhissa ennen arseenimyrkytyksen toteamiseen käytetyn Marshin testin keksimistä. Brittiläinen kemisti James Marsh julkaisi 1836 menetelmän ja laitteiston, jolla kudoksista voitiin osoittaa pienetkin arseenimäärät. Toinen arseenin tunnistamiseen käytetty menetelmä on Reinschin testi. Myrkytyskäytön vuoksi arseenia on kutsuttu "myrkkyjen kuninkaaksi ja kuninkaan myrkyksi".
Viktoriaanisella ajalla naiset söivät arseenin, viinietikan ja liidun sekoitusta saadakseen ihonsa näyttämään vaaleammalta ja erottuakseen työläisistä. Arseenia hierottiin tässä tarkoituksessa myös suoraan kasvoihin ja käsiin.
Tapettien ja maalien vihreässä värissä käytettiin aiemmin arseeniyhdisteitä, jotka irrotessaan aiheuttivat asukkaissa pitkäaikaisen myrkytyksen.
Bio-Salo
Bio-Salo on Salossa osoitteessa Helsingintie 11 toimiva elokuvateatteri. Teatterin omistaa Bio-Kuva Jari Mäkilä. Bio-Salo on yksi Suomen vanhimmista toimivista elokuvateattereista. Se on toiminut yhtäjaksoisesti 1930-luvulta asti samassa kiinteistössä ja samalla nimellä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Rakennus, jossa Bio-Salo toimii Rakennus on alun perin rakennettu elokuvateatteriksi ja se avautui syksyllä 1938. Alkujaan siinä oli yksi sali, jossa sekä parveke- että permantokatsomo. Suurremontissa vuonna 1975 Bio-Salo jaettiin kahteen saliin: permannosta tuli Bio-Salo 1 ja parvekkeesta tehtiin Bio-Salo 2.
Arseeni
Historiaa ja nykykäyttöä
Jäämies Ötzistä on löydetty runsaasti arseenia. Siksi hänen arvellaan olleen kupariseppä.
Bio-Salo
Historia
Toinen suuri remontti tehtiin vuonna 2007, jolloin teatterin aulatilat palautettiin 1970-luvun kuosista lähes alkuperäiseen 1930-luvun asuun kattovalaisimia ja lasimaalauksia myöten, ja saleista tehtiin modernit: istuimia uusittiin, jalkatilaa lisättiin 92 cm:stä 110 cm:iin, lämmitystä parannettiin ja valkokankaat uusittiin. Keväällä 2012 esitystekniikka uusittiin filmistä digitaaliseksi: vanhat filmikoneet poistettiin yli 70 vuoden käytön jälkeen.
Arseeni
Historiaa ja nykykäyttöä
Nykyisin arseenimyrkytyksen vaarassa ovat malmien tai puunkyllästyksen kanssa tekemisissä olevat. Teollisuudessa arseenilla kovetetaan metalliseoksia ja kirkastetaan lasia. Suomessa porakaivojen pilaajana arseeni on merkittävä. Sen enimmäisohjearvo vedessä on 10 mikrogrammaa litrassa. Ongelmia on erityisesti Tampereen ja Hämeenlinnan tienoilla, missä ylitys voi olla satakertainen.
Arseenia on käytetty monenlaisena lääkkeenä. Ensimmäinen bakteereja ja mikrobeja tuhoava synteettinen lääke valmistettiin arseenista. Lääkkeen kuppaan eli syfilikseen kehitti saksalainen Nobel-palkittu Paul Ehrlich 1900-luvun alussa. Se oli arseenijohdannainen arsfenamiini, ja Ehrlich nimesi sen 1909 salvarsaaniksi. 1960-luvun jälkeen arseenia ei ole käytetty lääkkeenä.
Bio-Salo
Historia
Vuonna 2018 sisätiloja uusittiin. WC:t kunnostettiin ja ison salin lattiaa nostettiin takaosasta katsomismukavuuden parantamiseksi. Myös molempien salien äänentoisto uusittiin johdotuksia myöten. Seuraava uudistus tehtiin kesällä 2021, jolloin tiloihin rakennettiin kolmas sali. Bio-Salo 3 -salissa on 17 katsojapaikkaa ja yksityisnäytöksiä varten myös tarjoilutila.
Salit ja esityslaitteisto
Teatterissa on kolme salia, jotka on varustettu digitaalisilla esityslaitteistoilla. 3D-järjestelmänä on X-Pand ja äänijärjestelmänä Dolby Digital. Saleissa ei ole numeroituja paikkoja, vaan asiakas voi valita paikan vitse.
Arseeni
Historiaa ja nykykäyttöä
Rikoskirjallisuuden lempiaiheita olivat aiemmin arsenikkimyrkytykset. Aiheesta on Joseph Kesselring tehnyt näytelmän Arsenikkia ja vanhoja pitsejä ja sen pohjalta Frank Capra on ohjannut samannimisen elokuvan 1944.
Esiintyminen
Arseenia esiintyy luonnossa yleisesti, erityisesti sitä löytyy Ruotsin Kiirunan kaivoksesta.
Arseeni on yksi kullan seuralaisalkuainesta. Suomessa kallio- ja maaperässä sekä pohjavedessä korkeimmat pitoisuudet löytyvät Pirkanmaalta ja Keski-Lapista.
Käyttö
Lyijyarsenaattia on käytetty 1900-luvulle saakka hyönteismyrkkynä hedelmäkärpäsiä vastaan (mikä johti hermostovaurioihin ruiskuttajille). Scheelen vihreää (kupariarseniittia) on tavattu 1800-luvun makeisissa ja muissa elintarvikkeissa väriaineena.
Puuta on kyllästetty kromatuilla kupariarsenaateilla (CCA).
Seostamalla piihin tai germaniumiin pieni määrä arseenia valmistetaan elektronisissa komponenteissa tarvittavia n-tyypin puolijohteita.
Arseenin yhdisteistä Galliumarsenidi (GaAs) on myös tärkeä puolijohdeteollisuuden materiaali. Elektroniset piirit, joissa on käytetty galliumarsenidia, ovat nopeampia ja kalliimpia kuin piistä tehdyt piirit. Laserdiodeissa ja LEDeissä galliumarsenidi muuttaa sähkön suoraan valoksi.
Arsiini eli arseenivety AsH3 on muun muassa puolijohteiden douppaukseen käytetty erittäin myrkyllinen kaasu. Arsiinia on yritetty käyttää myrkkykaasuna Toisessa maailmansodassa, mutta erittäin tulenaran kaasun käyttöaikeista luovuttiin. Arsiinia muodostuu myös ns. Marshin kokeessa jolla todettiin arseenimyrkytys ennen nykyaikaisempia kokeita.
Salvarsaania ja neosalvarsaania on käytetty 1900-luvun alkupuolella kupan hoitoon, ennen myrkyttömien penisilliinien keksimistä.
Myrkyllisyys
Arseeni estää eliöiden aerobisen soluhengityksen, mikä aiheuttaa happikatoa ja veren ja ihon sinertymistä.
Arseeni ja sen yhdisteet luokitellaan EU-direktiivin 67/548/EEC mukaan myrkyiksi ja ympäristölle vaarallisiksi aineiksi.
Arseeni on radonin ohella pahimpia yksittäisten kaivojen veden laadun ongelmia Suomessa. Talousveden laatuvaatimusten mukaan arseenin määrä juomavedessä ei saa ylittää ohjearvoa 10 µg/l. Suomessa joidenkin alueiden porakaivoista on löydetty ohjearvon jopa satakertaisesti ylittäviä arseenipitoisuuksia.
Syöpävaarallisuus
IARC (International Agency for Research on Cancer) määrittelee arseenin ja sen yhdisteet 1. luokan karsinogeeneiksi. EU listaa arseenitrioksidin, arseenipentoksidin ja arseenisuolat 1. luokan karsinogeeneiksi.
Arseeni juomavedessä nostaa tunnetusti aikuisten riskiä sairastua keuhko-, virtsarakko- ja ihosyöpiin. Lisäksi yhteys aikuisiän munuais- ja maksasyöpiin on mahdollinen. Viitteitä on myös siitä, että juomaveden arseenille altistuminen varhaisessa lapsuudessa lisää lapsuusiän maksasyöpäkuolleisuutta.
M2 (moottoritorpedovene)
M2 oli Irlannin laivaston moottoritorpedovene. Aluksen tilasi alun perin Latvian laivasto 16. toukokuuta 1939 John I. Thornycroft and Companyltä. Sen köli laskettiin 29. syyskuuta Thornycroftin Hampton-on-Thamesin veneveistämöllä telakkanumerolla 2464. Irlannin valtio lunasti aluksen, koska Latvia joutui Neuvostoliiton miehittämäksi.
Aluksessa oli kaksinkertainen mahonkirunko, ja siinä oli kylkikaaria tiheässä. Aluksen kolmas teakvuoraus oli pohjassa peittämässä kylkikaaria. Sen voimanlähteenä oli neljä Rolls-Roycen V6-moottoria Thornycroftin RY/12-asennuksina, ja ne oli kytketty pareittain kahteen akseliin. Aluksen apumoottorina oli Thornycroftin RA/4, joka mahdollisti peruuttamisen.
Aluksen koeajot aloitettiin 4. heinäkuuta 1940. Alus luovutettiin 8. heinäkuuta Irlannille, jonka laivastoon se liitettiin ensimmäisenä päällikkönään luutnantti A. Thompson. Se saapui Irlantiin vielä heinäkuussa.
Ica
Ica (Ica-Chincha) on kaupunki Perussa ja siellä asuu noin 310 000 asukasta.
Ica-Chincha oli Chancayn tapainen paikallinen valtio noin 1000–1476 Perun etelärannikolla.
Kaupunki ja sen ympäristö vaurioituivat pahoin 15. elokuuta 2007 tapahtuneen 8.0 richterin maanjäristyksen seurauksena.
Kyyrölä (Viipurin lääni)
Kyyrölä oli Suomen kunta Karjalankannaksella, Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Kyyrölän asutus oli lähes kokonaan venäjänkielistä, ja se oli erityisen tunnettu saviruukkujen valmistuksesta. Se kuului Kyyrölän ortodoksiseen seurakuntaan. Kyyrölä liitettiin Muolaan kuntaan 1934. Kyseessä oli Suomen historian ensimmäinen kuntaliitos. Liitos oli lisäksi ainoa, joka tapahtui kokonaan luovutetulla alueella.
Historia
thumb|left|Katukuvaa Kyyrölän kirkonkylästä ennen sotia. Karjalankannaksen siirryttyä Uudenkaupungin rauhassa 1721 Venäjälle Kyyrölän lahjoitusmaahovin omistaja Grigori Tšernyšev siirrätti autioituneille tiloille 29 maaorjaperhettä Venäjältä Jaroslavlin ja Kostroman alueilta. He juurtuivat näille uusille asuinsijoilleen ja muodostivat oman yhdyskuntansa. He olivat ortodokseja ja säilyttivät kielensä, tapansa ja perinteensä senkin jälkeen kun alueesta tuli osa Suomen suuriruhtinaskuntaa 1812 ja edelleen itsenäistä Suomea 1917. Se oli Suomen suurin yhtenäinen venäjänkielinen asutus.
Itse Kyyrölän kylän (Krasnoje Selo, nyk. Krasnoselskoje) lisäksi Kyyrölän yhteisöön ja sittemmin kuntaan kuului kolme muuta venäjänkielistä kylää: Kangaspelto (Novaja derevnja, nyk. Iskry), Parkkila (Parkino, nyk. Podgorje) ja Sudenoja (Razvoz, nyk. Muravjevo). Alue kuului Muolaan kuntaan vuoteen 1890, jolloin se erotettiin omaksi Kyyrölän kunnaksi, joka puolestaan liittyi takaisin Muolaaseen vuonna 1934.
Yunlinin piirikunta
Yunlinin piirikunta on Kiinan tasavaltaan, eli Taiwaniin, kuuluva piirikunta. Sen hallinnollinen keskus on Douliu.
Kyyrölä (Viipurin lääni)
Historia
Itsenäisyyden aikanakin kylien väestö oli mieleltään suomalaista. Miehet taistelivat Suomen armeijassa. Heitä kaatui sodassa 47. Kyyrölään sankarihautausmaalle on haudattu 25 sodassa kaatunutta. Sotien jälkeen kyyröläläiset asutettiin etupäässä Hämeenlinnan seudulle. Hämeenlinnan Ruununmyllyn kylässä heitä oli ja on edelleen niin runsaasti, että eräästä Ruununmyllyn sivukylästä käytetään nimitystä Pikku-Moskova. Tunnettu kyyröläisten jälkeläinen on ministeri Tarja Filatov.
Nykyisin Kyyrölän alue on osa Viipurin piirin Kyyrölän eli Krasnoselskojen maalaiskuntaa.
Yunlinin piirikunta
Historia
Qing-dynastian otettua Taiwan haltuunsa vuonna 1683 saarelle perustettiin keisari Kangxin käskystä kolme piirikuntaa, joista Yunlin kuului historialliseen Zhuluon piirikuntaan. Vuonna 1887 keisari Guangxu nosti Taiwanin provinssin tasolle, ja samassa yhteydessä perustettiin Yunlinin piirikunta. Piirikunta lakkautettiin Japanin imperiumin aikana (1895–1945) huolimatta paikallisten suuresta vastustuksesta.
Maantiede ja ilmasto
Suurin osa piirikunnan maastosta on tasaista alankoa ja loput vuoristoa. Piirikunnan pinta-ala on 1 291 km2.
Ilmastoltaan Yunlin on leuto (Köppen-asteikolla Cfa). Douliussa mitattuna vuoden keskilämpötila on 22,3 °C ja vuoden keskiverto sademäärä 2 354 mm. Sateet painottuvat loppukesään ja lämpimin kuukausi on heinäkuu.
Väestö ja kulttuuri
Vuonna 2020 piirikunnan asukasluvuksi arvioitiin 676 873. Suurimmat kaupungit ovat Douliu (noin 108 600 asukasta) ja Huwei (noin 70 900 asukasta).
Piirikunnan nimikkokukka on perhoskämmekät, nimikkopuu kamferipuu ja nimikkolintu taiwaninloistoharakka.
Hallinto ja talous
Toimeenpanovaltaa piirikunnassa käyttää maistraatti. Vuonna 2018 tehtävään valittiin Chang Li-shan, joka edustaa kuomintangia.
Pávlos Melás (kunta)
Pávlos Meláksen kunta sijaitsee pari kilometriä Thessalonikin keskustasta pohjoiseen ja siihen kuuluu suuri osa metropolialueen pohjoisista osista. Kunta syntyi, kun Efkarpía, Políchni ja Stavroúpoli yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta on nimetty kreikkalaisupseeri Pávlos Meláksen mukaan. Melás oli merkittävä henkilö Kreikan taistelussa kreikkalaisen Makedonian alueesta 1900-luvun alussa.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Pávlos Meláksen kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kaupungit ovat:
Designmuseo
Designmuseo (ruots. Designmuseet) on Helsingissä sijaitseva valtakunnallinen vastuumuseo. Museo on perustettu vuonna 1873, ja sen alkuperäisenä lähtökohtana oli toimia taideteollisuuden opetuskokoelmana. Nykyisissä tiloissaan Korkeavuorenkatu 23:ssa museo on ollut vuodesta 1978. Museo jakaa pihansa Suomen arkkitehtuurimuseon kanssa, joka on Kasarmikadun puoleisessa päädyssä korttelia. Museossa kävi vuonna 2017 yhteensä noin 160 000 vierailijaa.
Valtakunnallisena vastuumuseona Designmuseo kerää ja tallentaa muotoilualan kokoelmaa, vastaa osaltaan alan tutkimustoiminnasta, kehityksen dokumentoinnista sekä muotoilun nykyaikaa ja historiaa esittelevien näyttelyiden toteutuksesta. Museo tuottaa myös näyttelyitä muotoilun eri alueilta kotimaiseen ja kansainväliseen kiertoon. Museon kotisivuilla on lisäksi erilaisia verkkonäyttelyitä, muun muassa Arabian, Marimekon, sekä muotoilijoiden Kaj Franckin ja Oiva Toikan tuotannosta. "Uusi aika" -näyttelyssä perehdytään suomalaisen muotoilun sodanjälkeiseen kulta-aikaan 1950–1960-luvuille.
Museon kokoelmissa on yli 75 000 esinettä, 40 000 piirustusta ja 100 000 kuvaa. Lisäksi museon rekisterissä on tiedot yli tuhannesta muotoilijasta. Museon "Suomalainen muoto" -perusnäyttely esittelee museon kokoelmien pohjalta suomalaisen muotoilun historiaa ja kehityslinjoja. Museossa järjestetään säännöllisesti ajankohtaisia vaihtuvia näyttelyitä.
Museorakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström vuonna 1894, ja siinä toimi vuoteen 1977 asti yksityinen ruotsinkielinen oppikoulu Läroverket för gossar och flickor. Rakennuksen omistaa Senaatti-kiinteistöt. Muotoilun World Design Capital Helsinki 2012 -teemavuoden kesällä museoiden välisellä piha-alueella sijaitsi Paviljonki-tapahtumakeskus.
Ruusunätkelmä
Ruusunätkelmä (Lathyrus latifolius) on Euroopassa kasvava myrkyllinen nätkelmälaji. Ruusunätkelmä on yksivuotisen tuoksuherneen lähisukulainen.
Ulkonäkö
Ruusunätkelmä on monivuotinen vanhanajan harvinainen köynnös. Siipipalteinen varsi kasvaa 2-3 metriä pitkäksi. Parilehtisten, sinivihreiden lehtien päässä on kärhet. Ruusunötkelmä kukkii vahapintaisin punaisin, ruusunpunaisin ja valkoisin kukin, jotka ovat tertussa. Tertussa voi olla jopa 8 kukkaa. Kukat muistuttavat hajuherneitä. Palko on 5-10 senttimetriä pitkä ja monisiemeninen.
Ruusunätkelmä Suomessa
Ruusunätkelmää kasvaa auringossa tai puolivarjossa kuivahkoilla alueilla loppukesästä.
Myrkyllisyys
Ruusunätkelmä on ihmiselle myrkyllinen, koska sen siemenissä on jonkin verran beeta-n-oksaaliamino-l-alaniinia eli BOAA:ta. Pienen määrän syöminen ei kuitenkaan ole vaarallista.
Lähteet
http://www.puutarhakasvit.fi/tuote/ruusun%C3%A4tkelm%C3%A4-lathyrus-latifolius-l/7312600958579/
Koiramäki (Särkänniemi)
Koiramäki (vuoteen 2012 asti Lasten Eläintarha) on Tampereella Särkänniemen huvipuistossa sijaitseva teemapuistoalue, joka perustuu Mauri Kunnaksen luoman Koiramäki-kirjasarjan ympärille. Alueella toimi aikaisemmin Lasten Eläintarha, jonka eläimet ovat nykyään Koiramäessä. Alue uudistettiin kesäkaudeksi 2013 nykyiseen muotoonsa Koiramäeksi. Särkänniemi on ilmoittanut uudistuksen hinnaksi yli 5 miljoonaa euroa.
Historia
Lasten Eläintarha avattiin vuonna 1970, jolloin sen eläinten lukumäärä oli melko vähäinen. Vuonna 2012 eli viimeisenä toimintavuotena Lasten eläintarhassa sekä nykyisin Koiramäessä asusteli ja asustelee noin 30 eri eläinlajia ja yhteensä 200 eläinyksilöä.
Koiramäki
Alue on suunniteltu etenkin lapsiperheille, ja sieltä löytyy muun muassa Koiramäen kaupunki, maatila, talli ja Drakkulan linna sekä kauppoja. Koiramäessä ei kuitenkaan ole varsinaisia huvilaitteita.
Koiramäen taustalla on ollut toiminnallisuuden ja yhdessätekemisen hakeminen. Suunnittelutyöt kestivät kolme vuotta, ja rakentaminen maksoi yli 5 miljoonaa euroa. Se on Särkänniemen suurin investointi 2000-luvulla.
Koiramäkeä on ollut suunnittelemassa Särkänniemen työntekijöistä koostuva oma työryhmä, amerikkalainen Bruce D. Robinson Design Group, Mauri Kunnaksen edustajana suunnittelussa Leena Carelse sekä arkkitehti- ja pääsuunnittelusta vastaamassa tamperelainen arkkitehtikonttori Petri Pussinen Oy.
Euroopan Kulttuurisäätiö
Euroopan Kulttuurisäätiö (The European Cultural Foundation, ECF) on itsenäinen eurooppalainen kulttuurijärjestö, joka kehittää ja tukee kulttuuriaktiviteetteja koko Euroopan alueella. Säätiön painopisteitä ovat kulttuuritoimijoiden liikkuvuuden edistäminen ja eurooppalaiseen kulttuuripolitiikkaan vaikuttaminen. Säätiöllä on omat median, taiteiden ja liikkuvuuden ohjelmat. Euroopan Kulttuurisäätiö tukee erityisesti yhteiseurooppalaisia kulttuuriprojekteja. Suomessa Euroopan Kulttuurisäätiötä edustaa Euroopan Kulttuuriyhdistys EKSO ry.
Toimintamuotoja
Euroopan Kulttuurisäätiön Step-ohjelma myöntää matka-apurahoja nuorille kulttuuri- ja taidealojen tekijöille. Tandem Cultural Managers’ Exchange -ohjelma tuo kulttuurialan ammattilaisia yhteen vuoden mittaisissa vaihto-ohjelmissa, joiden tarkoituksena on luoda uusia kumppanuuksia ja hankkeita. ECF:n Idea Campit ovat kolmipäiväisiä tiiviitä tapahtumia tietyn yhdyskuntasuunnitteluun liittyvän teeman ympärillä.
Historiaa
Euroopan Kulttuurisäätiö perustettiin Sveitsin Genevessä vuonna 1954 tavoitteena eurooppalaisen kulttuuriyhteistyön edistäminen. Sen perustajahahmoja olivat sveitsiläinen filosofi Denis de Rougemont, Euroopan yhteisön pääarkkitehti Robert Schuman ja Alankomaiden prinssi Bernhard, jonka johtokaudella säätiö muutti toimipaikakseen Amsterdamin vuonna 1960. Säätiön johdossa on nyt Alankomaiden prinsessa Laurentien.
Säätiön ensimmäisiä suomalaisia jäseniä olivat kauppaneuvos Martti Auriala, vuorineuvos Göran Ehrnrooth, ministeri Eljas Erkko, vuorineuvos Heikki H. Herlin, professori Magnus Malmberg, vuorineuvos R. Erik Serlachius ja kauppaneuvos Hugo Timonen.
Euroopan Kulttuuriyhdistys ry
1960-luvulla Euroopan Kulttuurisäätiö loi Eurooppaan kansallisten komiteoiden verkoston. Suomen kansallinen toimikunta perustettiin vuonna 1969, tavoitteena eurooppalaisen kulttuurisen yhteyden korostaminen pohjoismaisen ja toisaalta Neuvostoliittoon suuntautuneen kansainvälisyyden rinnalla. Euroopan Kulttuuriyhdistys (vuoteen 2012 asti nimellä Eurooppalaisen Kulttuurisäätiön Suomen Osasto, EKSO) merkittiin yhdistysrekisteriin vuonna 1973. Se ilmoittaa tavoitteikseen tehdä Suomea tunnetuksi muissa jäsenmaissa eurooppalaisena kulttuurimaana, tuoda Suomeen tietoa kehityksestä muissa Euroopan maissa sekä edistää ja tukea eurooppalaista kulttuuriyhteistyötä tieteen, taiteen, kasvatuksen, koulutuksen ja tulevaisuudentutkimuksen aloilla.
Vuosituhannen vaihteen jälkeen Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys on järjestänyt useita seminaareja, aiheinaan erityisesti eurooppalainen identiteetti, sivistys ja monikulttuurisuus. Marraskuussa 2001 pidettiin Rovaniemen Arktikumissa seminaari Kaamoksen valossa – Pohjoinen Euroopan turvallisena voimavarana. Helmikuussa 2003 järjestettiin seminaari Oulu – eurooppalainen menestystarina ja keväällä 2004 Jyväskylässä seminaari Kulttuurin paikka. Syksyllä 2006 järjestettiin seminaari Turku ei jätä kylmäksi! yhteistyössä Turun kulttuuripääkaupunkihankkeen kanssa. Vuonna 2008 järjestettiin Seinäjoella seminaari Seinäjoki – Lakeuden Bryssel.
Elokuussa 2004 yhdistys järjesti yhdessä Ylioppilaslehden kanssa eurooppalaisten ylioppilaslehtien konferenssin Enlargement of young minds. Keväällä 2007 järjestetyssä The Idea of Europe: Continuity and Change -seminaarissa pohdittiin EU:n rauhaan ja yhteistyöhön tähtäävää perusajatusta sekä keskusteltiin eurooppalaisista arvoista, identiteetistä ja sivistyksestä sekä niiden kytkeytymisestä taloudelliseen menestykseen ja hyvinvointiin.
Vuodesta 2013 lähtien EKSO on järjestänyt pari kertaa vuodessa yleisölle avoimia Minne menet, Eurooppa? -luentoja. Niiden teemoja ovat olleet ”Eurooppa ja nuoret”, ”Filosofien Eurooppa” sekä ”Venäjä, Suomi ja Eurooppa”.
Nikotiinireseptorit
pienoiskuva|[[Torpedo marmorata -sähkörauskukalan nikotiinireseptori (PDB: 2BG9), joka on kiinni kaksoislipidikalvossa (punaisen ja sinisen viivan välinen alue).]] Nikotiinireseptorit eli nikotiiniasetyylikoliinireseptorit (lyhenne: nAChR:t) ovat ryhmä ionotrooppisia reseptoreita eli agonistin aktivoimia ionikanavia, jotka ovat yleensä kiinni solukalvoissa tai joskus muissa kaksoislipidikalvoissa. Aktivoituessaan nAChR:t läpäisevät natrium- (Na+) ja kaliumioneita (K+). Osa läpäisee myös kalsiumioneita (Ca2+). nAChR:t voivat tyypistään riippuen sitoa samanaikaisesti enintään 2, 3 tai 5 agonistia. nAChR:t ovat asetyylikoliinireseptoreita, sillä asetyylikoliini aktivoi ne. Osan niistä aktivoi myös koliini. Myös monet ulkosyntyiset aineet vaikuttavat nAChR:iin. Esimerkiksi (S)-nikotiini sitoutuu agonistina ihmisten nAChR:iin muiden asetyylikoliinireseptorien sijaan. Tästä asetyylikoliinireseptorien tutkimuksen varhaisvaiheessa tehdystä havainnosta tulee myös nikotiinireseptorien nimi.
nAChR:t ovat homo- tai heteropentameerisiä. Ne siis koostuvat viidestä vastaavasti samanlaisesta tai osin erilaisesta peptidiketjusta eli alayksiköstä. Ihmisissä ja muissa nisäkkäissä alayksikkötyyppejä on 16. Muissa selkärankaisista niitä on likimain yhtä monta. Joissain selkärangattomissa alayksikkötyyppejä taas on jopa satoja. Alayksikköyhdistelmät tuottavat erilaisia nAChR:iä.
Täysikasvuisten nisäkkäiden hermo-lihasliitoksissa on vain yhdenlaisia nAChR:iä, jotka välittävät niissä hermoimpulssin lihassupistukseksi. Muissa kudoksissa nisäkkäillä on monia erilaisia nAChR:iä. Ne ovat muun muassa välttämätön osa hermostoa, jossa ne vaikuttavat esimerkiksi uneen, tunnetiloihin, muistiin ja kehon normaalitoimintojen ylläpitoon eli homeostaasiin yleisesti ottaen säätämällä kalvojännitettä, hermoimpulssien eteenpäin välittymistä ja monien välittäjäaineiden vapautumista. Ihmisillä on nikotiinireseptoreita hermoston lisäksi monissa muissa kudoksissa.
Rakenne
pienoiskuva|Yllä: kaavakuva lipidikalvossa (sininen) kiinni olevasta viidestä osin erilaisesta alayksiköstä koostuvasta eli heteropentameerisestä nikotiinireseptorista (purppura). Alla: reseptorin [[räjäytyskuva avattuna viideksi alayksikökseen. Vihreät ovat α-kierteitä. N- ja C-terminaalit (mustien viivojen alkukohdat). TM3 ja TM4 välinen lenkki on kalvon alapuolella.]] Nikotiinireseptorit koostuvat viidestä tynnyrimäisen kehäsymmetrisesti järjestäytyneestä peptidiketjusta eli proteiinialayksiköstä. Yksiköt voivat olla keskenään samanlaisia tai erilaisia. Reseptori voi siis vastaavasti olla homo- tai heteropentameeri. Kukin yksikkö omaa 4 solukalvon tai muun kaksoislipidikalvon läpäisevää α-kierrettä, joista yksikkö on kiinni kalvossa. Kierteiden nimet ovat N-terminaalista C-terminaaliin TM1, TM2, TM3 ja TM4. TM2:n aminohapot määräävät reseptorin läpäisemät kationit, sillä TM2 on ionikanavan sisäpinnalla.
N- ja C-terminaalit ovat solun ulkopuolella jos alayksikkö on solukalvossa. N-terminaali on usein noin 200 aminohappoa pitkä. Se on pidempi ja konservoituneempi eli samankaltaisempi eri alayksikkötyyppien välillä kuin C-terminaali. Nisäkkäiden alayksiköt jaetaan rakenteellisesti α-yksiköihin ja ei-α-yksiköihin, kuten β-, δ-, ε- ja γ-yksiköihin (katso: alayksikkötyypit). Vain α-yksiköiden N-terminaalissa on kahden kysteiinin välisen disulfidisidoksen tuottama "lenkki". Se on tärkeä yksikön aktivoitumisen kannalta, sillä reseptorin aktivoiva ligandi eli agonisti voi sitoutua lenkin lähelle monien α-alyksikkötyyppien kohdalla. Kaikki α-yksiköt eivät tosin voi sitoa agonistia.
TM3 ja TM4 väliin jäävä lenkki on solun sisällä ja sen aminohapposekvenssi vaihtelee eri alayksikkötyyppien välillä. Lenkki vaikuttaa alayksiköiden keskinäiseen vuorovaikutukseen, reseptorin toimintaherkkyyden säätelyyn ja sen sijoittumiseen solussa.
Agonistin sitoutuminen ja alayksiköiden järjestäytyminen
Nikotiinireseptorit ovat ionikanavia, jotka agonistin sidottuaan päästävät keskiöönsä tällöin avautuvan tunnelin läpi kalium- (K+) ja natriumioneita (Na+) solukalvon tai muun kaksoislipidikalvon eri puolille. Tiettyjä alayksikköjä omaavat nikotiinireseptorit läpäisevät myös kalsiumioneita (Ca2+). vasen|pienoiskuva|391x391px|Heteromeerinen (α4β2)2β2-nikotiinireseptori (yllä) ja homomeerinen α7-nikotiinireseptori (alla). ACh on asetyylikoliinin tai jonkin muun ligandin sitova ortosteerinen kohta. Ionit kulkevat reseptorien keskikohdan kautta reseptorin ollessa aktiivinen. Keskenään eri alayksiköistä koostuvissa eli heteromeerissä nikotiinireseptoreissa on vähintään 2 ja enintään 3 luontaista eli ortosteeristä sitoutumiskohtaa agonisteille. Kukin kohta on alayksikköparin välissä. Nisäkkäissä alayksikköparissa yksi yksiköistä on tyyppiä α1, α2, α3, α4, α6, α7 tai α9 ja toinen on tyyppiä α10, β2, β4, δ, γ tai ε. Näitä alayksikköpareja on reseptorissa kaksi. Reseptorin viides alayksikkö voi olla jokin muu alayksikkö. Alayksikköjärjestystä sanotaan usein reseptorin stoikiometriaksi. Esimerkiksi α4β2-reseptori tarkoittaa reseptoreita, jossa on kaksi α4- ja β2-alayksikön muodostamaa alayksikköparia. Viides yksikkö voi tällaisessa reseptorissa olla esimerkiksi α4 tai β2, jolloin reseptorin stoikiometria on vastaavasti (α4β2)2α4 tai (α4β2)2β2. Jälkimmäisessä on vain 2 sitoutumispaikkaa agonistille. (α4β2)2α4-reseptorissa paikkoja taas on 3. Kolmas paikka muodostuu kahden α4-yksikön väliin, mutta sen affiniteetti agonistitoimiselle asetyylikoliinille on ainakin ihmisissä alempi kuin kahdella muulla sitoutumispaikalla.
Vain yhdenlaisista alayksiköistä koostuvissa eli homomeerisissä nikotiinireseptoreissa on 5 ortosteeristä sitoutumiskohtaa. Nisäkkäissä esimerkiksi α7-alayksiköt muodostavat homomeerisiä reseptoreita.
FS Champlain (L9030)
Champlain (runkonumero L9030) oli Ranskan laivaston 1975 palvelukseen otettu Champlain-luokan kuljetusalus.