cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leena Kartio
Sirkka Leena Kartio (o.s. Karumo, s. 30. elokuuta 1938 Helsinki) on Turun yliopiston professori emerita sekä yliopiston kansleri vuosina 2000–2003. Erityisesti hänen uransa sisältää toiminnan siviilioikeuden tutkijana ja opettajana sekä alan opinnäytteiden ja tutkimusten ohjaajana.
Kartion vanhemmat ovat Veikko Karumo ja Helvi Hollmérus. Hän tuli ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1956 ja valmistui lainopin kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1961. Oikeustieteen lisensiaatiksi Kartio valmistui Turun yliopistosta 1966 ja tohtoriksi 1974. Lisensiaatintyön aiheena oli määräalan saanto ja väitöskirjan aiheena rakennuksen omistajan oikeusasema.
Turun yliopiston siviili- ja roomalaisen oikeuden assistenttina hän työskenteli 1967–1974, vt. apulaisprofessorina ja professorina 1970–1974 sekä Suomen Akatemian nuorempana tutkijana 1974–1977. Turun yliopiston siviilioikeuden professori Kartio oli 1978–2000 ja kansleri 2000–2003. Lisäksi hän on toiminut Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 1985–1987. Kartio on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1987, Turun suomalaisen säästöpankin isäntänä hän toimi 1980–1992. Suomen Lakimiesliitto myönsi Kartiolle K. J. Ståhlberg -mitalin vuonna 2007.
Kartion puoliso vuodesta 1958 on hovioikeudenlaamanni Kaapo Kartio (s. 1935).
Bonifatiuskirche
thumb|Bonifatiuskirche Wiesbadenissa Bonifatiuskirche, viralliselta nimeltään St. Bonifatius, on kirkkorakennus Hessenin pääkaupungissa Wiesbadenissa, Saksassa. Se on pyhitetty pyhälle Bonifatiukselle. Kirkko on Wiesbadenin katolinen pääkirkko ja se on rakennettu vuosina 1844–1849 arkkitehti Philipp Hoffmannin suunnitelmien pohjalta uusgoottilaiseen tyyliin. Kolmilaivaisen hallikirkon molemmat tornit yltävät 68 metrin korkeuteen. Kirkko sijaitsee klassistisen Luisenplatz-aukion laidalla.
Aiheesta muualla
50.07944°N, 8.23944°W
Kasper Vuorinen
Kasper Vuorinen (s. 22. huhtikuuta 1984) on suomalainen lentopalloilija ja lentopallovalmentaja. Hän toimii kaudella 2019–2020 Mestaruusliigassa Raision Loimun päävalmentajana.
Hän pelasi kaudella 2018–2019 Mestaruusliigassa Raision Loimun joukkueessa.
Kauden 2014–2015 Vuorinen pelasi Iranin Superliigassa. Aiemmin urallaan hän on pelannut Suomessa Hurrikaani Loimaan (vuoteen 2010), Muuramen Lentopallon (2010–2013) ja Kokkolan Tiikereiden (2013–2014) joukkueissa. Kauden 2013–2014 aikana Vuorinen voitti Tiikereiden riveissä Suomen Cupin mestaruuden ja SM-hopeaa. Vuorinen valittiin kauden 2013–2014 päätteeksi uransa ensimmäistä kertaa Suomen miesten maajoukkueryhmään. Hänet valittiin maajoukkueryhmään myös vuonna 2015. A-maaotteluita hän ei ole vielä toistaiseksi pelannut ainuttakaan.
Vuorinen pelasi kauden 2017–2018 itävaltalaisessa SK Posojilnica Aich/Dobissa ja voitti sekä Itävallan että Keski-Euroopan Mevza-sarjan mestaruudet. Hän palasi kaudeksi 2018–2019 Loimuun.
Pelipaikaltaan Vuorinen on passari. Hän on 190 senttimetriä pitkä ja Loimaan Jankon juniorikoulun kasvatti. Hän on opiskellut Jyväskylän yliopiston liikunta- ja terveystieteiden tiedekunnassa.
Muuta
Vuorinen kirjoitti blogia seikkailuistaan Iranin lentopallokentillä – ja niiden ulkopuolella.
Cyril Domoraud
Cyril Domoraud (s. 22. heinäkuuta 1971 Lakota, Norsunluurannikko) on synnyinmaataan maajoukkuetasollakin edustanut jalkapalloilija. Seuratasolla hän edustaa ranskalaista US Cretéiliä.
Domoraud on todellinen kiertolainen, sillä ammattilaisurallaan hän on edustanut yhdeksää eri seuraa neljässä eri maassa: Cretéilin lisäksi Red Star 93:tä, Girondins de Bordeaux'ta, Olympique Marseille'ta, SC Bastiaa ja AS Monacoa Ranskassa, Milanon Interiä Italiassa, RCD Espanyolia Espanjassa sekä Konyasporia Turkissa.
Cyperus articulatus
Cyperus articulatus on sädekaisloihin kuuluva sarakasvi. Se kasvaa laajalla alueella vesistöjen varsilla ympäri tropiikkia ja subtroopiikkia. Korret kasvavat leensä 40–140 senttimetriä korkeaksi, ja lehtitupet ovat 10–25 senttimetriä pitkiä. Lehti on yleensä lavaton.
Kuvaus
Cyperus articulatus -lajin korret ovat yleensä pyöreitä, ja niitä on 1–3. Korsi kasvaa yleensä 40–140 senttimetriä korkeaksi, mutta voi kasvaa jopa 200 senttimetriseksi; korsi on juurestaan 4–12 millimetriä paksu ja kärjestä 1,5–2,5 millimetriä paksu. Kasvin maavarsi voi olla jopa kaksi metriä pitkä. Korren juuressa on kaksi tai kolme lehtituppea, jotka ovat 10–25 senttimetriä pitkiä, irtonaisia ja paperisia. Lehdet ovat yleensä lavattomia.
Lajilla on 1–5 tähkää, siinä on 5–7 laitakukkaa, jotka ovat 0,3–8 senttimetriä pitkiä. Suojuslehtiä on 2–4, ja ne ovat kolmiomaista tasasoukkiin. Tähkyläranka on pysyvä ja 0,4 millimetriä leveät pallet ovat läpinäkyviä ja valkeahkoja tai oljenkeltaisia. Tähkylöitä on 5–10 ja ne ovat 10–35 millimetriä pitkiä ja 1,1–2 millimetriä leveitä. Kukkien ponsit ovat 1,7–2,4 millimettiä pitkiä, ja niiden vartalo on 1,2–3,6 millimetriä pitkä ja luotti 1,7–6 millimetriä pitkä. Pähkylä 1,2–1,6 millimetriä pitkä ja 0,4–0,6 millimetriä leveä, ruskea, perällinen ja munan- tai luumunmuotoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Cyperus articulatus on levinnyt laajalle alueelle trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Sitä kasvaa natiivina Afrikassa, Aasian lauheissa ja trooppisissa osissa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Afrikassa. Afrikassa sitä tavataan koko mantereella, mutta erityisesti läntisillä, eteläisillä, itäisillä ja koillisilla alueilla.
Cyperus articulatus on monivuotinen kasvi, joka kasvaa lammissa, ojissa, joissa, soilla, järivssä ja kanavien rannoilla. Sitä kasvaa sekä paikallaan pysyvissä että hitaasti virtaavissa vesissä.
Niclas Grönholm
Niclas Alfons Grönholm (s. 16. kesäkuuta 1968 Hanko) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Grönholm aloitti uransa Hangö IK:sta. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja pelasi seurassa 2. divisioonaa kolme kautta. Grönholm siirtyi 1989 mestaruussarjan Turun Palloseuraan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1991. TPS:n jälkeen Grönholm pelasi kaksi kautta Ruotsin 1. divisioonan BK Forwardissa. Hän palasi 1994 Suomeen Myllykosken Palloon. Myllykoskella Grönholm voitti kolme perättäistä SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1995. Vuodet 1997–1998 hän pelasi Finnairin Palloilijoissa, minkä jälkeen hän palasi 1. divisioonaan nousseeseen Hangö IK:iin. Grönholm siirtyi kaudeksi 2002 1. divisioonan Rovaniemen Palloseuraan, josta hänet hankittiin syyskuun alussa loppukaudeksi Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK voitti mestaruuden, mutta Grönholm ehti pelata vain kaksi ottelua. Kaikkiaan Grönholm pelasi uransa aikana 196 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 55 maalia.
Grönholm pelasi vuosina 1990–1994 maajoukkueessa yhteensä 17 maaottelua, joissa hän teki 2 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Grönholm on toiminut muun muassa Grankulla IFK:n valmentajana ja myöhemmin managerina. Siviiliammatiltaan hän on opettaja. Grönholm valittiin Hangon kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa RKP:n listoilta.
CIOFF
CIOFF on kansainvälinen kansalaisjärjestö, joka on perustettu vuonna 1970 perinteisen kulttuurin suojelemista ja tunnetuksi tekemistä varten. CIOFFissa on jäsenenä yli 70 maata kaikista maanosista. Se on Unescon virallinen partneri (Official Partner), ja se on akreditoitu neuvonantajaksi Unescon aineettoman kulttuuriperinnön yleissopimuksen toimeenpanossa. Suomi liittyi sopimukseen 21. toukokuuta 2013. Museovirasto vastaa sopimuksen toimeenpanosta Suomessa.
CIOFF tunnetaan erityisesti kansanmusiikki- ja tanssifestivaaleista: järjestöön kuuluu yli 250 kansainvälistä festivaalia. CIOFF järjestää noin neljän vuoden välein maailmanlaajuisen Folkloriada-festivaalin. Suomessa on neljä CIOFF-festivaalia: Kaustinen Folk Music Festival, Pispalan Sottiisi, Jutajaiset ja Hollo ja Martta -festivaali.
Jokaisessa jäsenmaassa on kansallinen komitea. Suomen edustajana CIOFFissa toimii Kansantanssin ja kansanmusiikin edistämiskeskus, joka on suomalaisten kansantanssi- ja kansanmusiikkialan tärkeimpien järjestöjen ja festivaalien yhteistyöelin. Sen puheenjohtaja on Risto Kupari. Esa Vilhonen on ollut vuodesta 2005 kansainvälisen CIOFFin työvaliokunnan jäsen ja taloudenhoitaja. Riitta Korhonen on hallituksen jäsen edustaen Pohjois-Euroopan sektoria. Aiemmin Kari Bergholm on toiminut CIOFFin puheenjohtajana ja Kyösti Toivonen hallituksessa Pohjois-Euroopan sektorin edustajana.
Lezgiläiset kielet
Lezgiläiset kielet on Venäjällä Etelä-Dagestanissa sekä Pohjois-Azerbaidžanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten ryhmä.
Lezgiläisiin kieliin kuuluvat lezgi, tabasarani, agul, rutul, tsahur, kryz, buduh, artši ja udi. Niiden yhteinen puhujamäärä oli vuonna 1989 yli 640 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin: Ensimmäisenä lezgiläisestä kantakielestä on eronnut udi. Hinalugin kuulumista kieliryhmään pidetään kyseenalaisena.
Udin kieltä käytettiin muinaisen Kaukasian Albanian kirjakielenä. 1920–1930-luvuilla luotiin lezgin ja tabasaranin kirjakielet. 1990-luvulla omat kirjoitusjärjestelmänsä saivat myös agul, rutul ja tsahur.
Michihiro Yasuda
Michihiro Yasuda (s. 20. joulukuuta 1987 Osaka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yasuda oli osa Japanin olympiajoukkuetta vuonna 2008. Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2008-2011.
Puukeskus
Puukeskus Oy oli puupohjaisten tuotteiden ja rakennustarvikkeiden jälleenmyyjä, jolla oli Suomessa 23 toimipistettä, 3 Venäjällä sekä yksi tytäryhtiö Virossa. Vuonna 2014 se fuusioitui Starkki-rautakauppaketjun kanssa, ja maaliskuussa 2015 yhteiseksi uudeksi toiminimeksi otettiin Stark.
Puukeskus perustettiin vuonna 1929, ja siitä tuli osa UPM-konsernia vuonna 1977. UPM myi Puukeskus Oy:n sijoitusyhtiö Tritonille ja Puukeskuksen toimivalle johdolle syksyllä 2006, ja vuonna 2014 Puukeskus siirtyi Starkki-rautakauppaketjun omistajalle, tanskalaiselle DT Group A/S:lle. Puukeskus oli Suomen kolmanneksi suurin rakennustarvikkeita myyvä kauppa.
Toimipaikkakunnat
Espoo, Helsinki, Joensuu, Jyväskylä, Kajaani, Kokkola, Kouvola, Kuopio, Lahti, Lappeenranta, Lohja, Mikkeli, Oulu, Pori, Rovaniemi, Savonlinna, Seinäjoki, Tallinna, Tampere, Tornio, Turku, Vaasa, Vantaa.
Tuoteryhmät
(vaihtelevat toimipaikoittain)
Philipp Wollscheid
Philipp Wollscheid (s. 6. maaliskuuta 1989 Wadern, Saarlandin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa VfL Wolfsburgia. Wollscheid on pelipaikaltaan yleensä keskuspuolustaja.
Wengen
thumb|250px|Wengenin kylää Wengen on vuoristokylä Sveitsissä, Bernin kantonissa, Lauterbrunnenin kunnassa. Kylässä on noin 1 300 ympärivuotista asukasta. Wengen on autoton kylä, eikä sinne johda yhtään autotietä. Pääasiallinen matkustustustapa kylään onkin kapearaiteinen hammasrata, Wengernalpbahn, joka kulkee Lauterbrunnenista Wengenin ja Kleine Scheideggin kautta Grindelwaldiin. Radalla liikennöi päiväsaikaan junia molempiin suuntiin 2–3 kertaa tunnissa. Kylän asukkaat pysäköivät autonsa Lauterbrunnenin kylän pysäköintihalliin. thumb|250px|left|Juna matkalla ylös Wengeniin
Matkailu ja urheilu
Kylän läheisyydessä, Lauberhornin rinteillä, on laskettelukeskus, jossa järjestetään vuosittain alppihiihdon maailmancupin osakilpailu. Huollettuja laskettelurinteitä on 160 kilometriä. Lauberhornin alppihiihtokilpailut on pidetty Wengenissä vuodesta 1930 asti. Niissä kilpaillaan syöksylaskussa ja pujottelussa sekä alppiyhdistetyssä. Haastavuutensa lisäksi Lauberhornin syöksylaskurata on maailmancupin pisin, ja siinä saavutetaan myös suurimmat nopeudet, jopa yli 150 kilometriä tunnissa. Keskimääräinen laskija laskee 4 455-metrisen radan noin kahdessa ja puolessa minuutissa.
Anders Järryd
Anders Pierre Järryd (s. 13. heinäkuuta 1961 Lidköping) on ruotsalainen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1980.
Järryd kuului Davis Cupin vuosina 1984 ja 1987 voittaneeseen maajoukkueeseen. Hän voitti lisäksi nelinpelissä pronssia vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa.
Järryd voitti miesten nelinpelin Grand Slam -turnauksissa yhteensä kahdeksasti: Ranskan avoimissa kolmesti (1983, 1987, 1991), Yhdysvaltain avoimissa kahdesti (1987, 1991), Wimbledonissa kahdesti (1989, 1991) sekä Australian avoimissa kerran (1987).
Järrydin pelitovereina olivat edellä mainituissa voitoissa Hans Simonsson, Stefan Edberg, Robert Seguso ja John Fitzgerald. Hän vetäytyi myöhemmin 1990-luvulla.
Minnesota Wild
Minnesota Wild on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Saint Paul Minnesotan osavaltiossa. Seura kuuluu NHL-liigan Läntisen konferenssin Keskiseen divisioonaan. Wild liittyi NHL:ään kaudella 2000–2001.
Minnesota Wild pelaa kotiottelunsa 17 954 katsojan Xcel Energy Centerissä, joka valmistui Wildin ensimmäiseksi kaudeksi vuonna 2000. Hallin omistaa Saint Paulin kaupunki ja sen toimintoja pyörittää Minnesota Sports & Entertainment -yhtiö, joka omistaa myös Wildin sekä muun muassa samassa hallissa pelaavan haavipallojoukkue Minnesota Swarmin.
Jääkiekko Minnesotassa
North Stars muutti pois, mutta jääkiekon kysyntä ei kadonnut Minnesotasta. Aukkoa täyttämään perustettiin IHL-liigaan Minnesota Moose, joka kuitenkin viihtyi St. Paulissa vain kaksi kautta, 1994–1996, ennen kuin siirtyi Kanadan Winnipegiin, missä se vuorostaan korvasi Yhdysvaltain puolelle Arizonan Phoenixiin muuttaneen Winnipeg Jetsin.
Minnesotan paluu NHL-seuraksi
Lopulta NHL myönsi kesäkuussa 1997 sarjapaikan Minnesota Hockey Ventures Group -yhteenliittymälle. Ehdolla joukkueen nimeksi olivat Wildin lisäksi Blue Ox, Freeze, Northern Lights, Voyageurs ja White Bears, mutta lopulta päädyttiin nimeen Minnesota Wild.
Ensi kaudet 2000–2002
Wildin ensimmäiset kaksi kautta eivät sujuneet kovinkaan kummoisesti. Pääosin muiden joukkueiden jämäpelaajista laajennusvarauksen kautta kasattu joukkue keräsi ensimmäisellä kaudellaan vain 25 voittoa. Kesällä Wild teki sopimuksen Andrew Brunetten kanssa. Brunettesta tulisi myöhemmin yksi Wildin vielä lyhyen seurahistorian tärkeimmistä pelaajista, mutta hänen 69 pistettään kaudella 2001–2002 eivät vielä nostaneet Wildia sarjataulukon pohjilta. Joukkue pärjäsi tälläkin kaudella heikosti ja keräsi vain 26 voittoa. Wild sijoittui läntisessä konferenssissa vasta toiseksi viimeiseksi.
Moritz Sassi
Moritz Sassi (13. kesäkuuta 1880 Wien – 25. syyskuuta 1967 Wien) oli itävaltalainen lintutieteilijä, joka työskenteli Wienin luonnonhistoriallisessa museossa.
Minnesota Wild
Kaudet 2003–2009
Kausi 2003–2004 oli edellistä kautta heikompi. Wild sijoittui läntisen konferenssin kymmenenneksi eikä siis selviytynyt pudotuspeleihin. Kesällä 2004 Wild teki sopimuksen vapaana pelaajana olleen Brian Rolstonin kanssa. Työsulun jälkeen kaudella 05-06 Wild jäi jälleen pudotuspelien ulkopuolelle Rolstonin ja Gáboríkin hurjista pistemääristä huolimatta. Rolston voitti joukkueen sisäisen pistepörssin 79 pisteellä, kun loukkaantumisista kärsinyt Gáborík taas teki 65 pelaamassaan ottelussa peräti 38 maalia. Kausi oli myös Mikko Koivun ensimmäinen Minnesotassa.
Moritz Sassi
Sassi julkaisi vuonna 1911 teoksen Eine Sudanreise (Berliini: Süsserott), ja Franz Zimmerin kanssa kirjoituksen Beiträge zur Kenntnis der Vogelwelt des Songea-Distrikts mit besonderer Berücksichtigung des Matengo-Hochlandes (D. O. A. einschließlich einiger Arten aus dem nördlichen D. O. A.).
Sassi nimesi linnuista valkoniskakyyhkyn (Columba albinucha), oliivikäen (Cercococcyx olivinus), mustalakkibulbulin (Phyllastrephus lorenzi), kongonkirjorastaan (Zoothera oberlaenderi) ja kultaniskakutojan (Ploceus aureonucha).
Minnesota Wild
Kaudet 2003–2009
Kaudella 2006–2007 Wild saavutti runkosarjassa 104 pistettä, mikä on eniten seuran historiassa. Wild jäi vain pisteen päähän luoteisen divisioonan voitosta ja oli konferenssin seitsemäs. Wild hävisi kuitenkin pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella tulevalle Stanley Cup -voittaja Anaheim Ducksille otteluvoitoin 4–1. Gáborík kärsi jälleen loukkaantumisista ja pelasi vain 48 ottelua, mutta teki niissä peräti 57 pistettä. Joukkueen sisäisen pistepörssin kärkisijan jakoivat kovasta laukauksestaan tunnettu Rolston ja kesällä pelaajavaihdossa Los Angelesista hankittu Pavol Demitra. Kauden päätteeksi Niklas Bäckström ja Manny Fernandez pokkasivat vähiten maaleja päästäneen joukkueen maalivahdeille jaettavan William M. Jennings Trophyn. Lisäksi Bäckström nappasi Roger Crozier Saving Grace Awardin. Lisäksi Bäckström oli ehdokkaana Vezina Trophyn voittajaksi. thumb|left|250px|[[Marián Gáborík teki 20. joulukuuta 2007 viisi maalia New York Rangersin verkkoon]]
Myös seuraavan kauden runkosarja sujui mainiosti. Wild voitti ensimmäistä kertaa historiassaan oman divisioonansa. Gáborík pelasi vihdoin ilman suurempia loukkaantumisia ja teki ensimmäisenä Wild-pelaajana yli 40 maalia yhdessä kaudessa. Gáboríkn 42 maalia on yhä voimassa oleva seuraennätys. Yksi Minnesotan kauden puhutuimmista aiheista oli Gáboríkin viiden maalin peli New York Rangersia vastaan joulukuussa 2007. Myös Brian Rolston jatkoi hyviä otteitaan tehden kolmantena kautena peräkkäin yli 30 maalia. Hyvän runkosarjan jälkeen Wild joutui kuitenkin pettymään pudotuspeleissä häviten Colorado Avalanchelle otteluvoitoin 4-2. Kausi oli myös seuraikoni Wes Walzin viimeinen. Walz jäi kesken kauden pois kokoonpanosta henkilökohtaisten syiden vuoksi ja ilmoitti uransa loppumisesta joulukuussa 2007. Lopetettuaan uransa Walz oli eniten pelejä Minnesotan paidassa pelannut pelaaja.
Kesällä 2008 Wild teki kolmivuotisen sopimuksen kolme edellistä kautta Coloradossa pelanneen Andrew Brunetten kanssa. Pavol Demitra ja Brian Rolston puolestaan eivät tehneet joukkueen kanssa uusia sopimuksia. Kaudella 08-09 Wild ei päässyt pudotuspeleihin jääden viimeisestä pudotuspelipaikasta vain kahden pisteen päähän. Mikko Koivu oli 67 pisteellään joukkueen paras pistemies. Loukkaantumista kärsinyt Marián Gáborík pelasi vain 17 ottelua. Gáboríkin sopimus päättyi tähän kauteen, eikä Minnesota onnistunut tekemään miehen kanssa uutta sopimusta. Niinpä Gáborík oli kesällä vapaa pelaaja ja teki sopimuksen New York Rangersin kanssa. Gáboríkin lähtemistä pidetään yhtenä Wildin historian suurimmista menetyksistä.
2009–2012
thumb|right|250px|Wild-kapteeni [[Mikko Koivu aloituksessa kauden 2010-11 avausottelussa Helsingissä]] Toukokuussa 2009 Wildin manageri Doug Risebrough sai potkut, ja uudeksi manageriksi nimettiin entisen NHL-manageri Cliff Fletcherin poika Chuck Fletcher. Lemaire sai samalla luopua valmennustehtävistä ja uudeksi valmentajaksi valittiin Todd Richards Heinäkuussa 2009 Wild yritti paikata Gáboríkin jättämää aukkoa tekemällä kuusivuotisen sopimuksen Martin Havlatin kanssa. Wild joutui kuitenkin pettymään seuraavalla kaudella jääden jälleen pudotuspelien ulkopuolelle. Joukkueen valopilkku oli Montrealista hankittu Guillaume Latendresse, joka teki Wildissa pelaamassaan 55 ottelussa 25 maalia ja voitti joukkueen sisäisen maalipörssin. Joukkueen paras pistemies taas oli Wildin historian ensimmäinen vakituinen kapteeni Mikko Koivu. Kesän varaustilaisuudessa Minnesota varasi ensimmäisellä kierroksella Mikael Granlundin.
Harjoitusottelussa syyskuussa 2010 päättyi Minnesotan peräti 409 ottelua kestänyt perättäisten loppuunmyytyjen kotiotteluiden putki. Kyseessä on NHL:n ennätys. Kauden ensimmäiset ottelunsa Minnesota pelasi Helsingissä Carolina Hurricanesia vastaan. Wild jäi kolmantena vuotena peräkkäin pudotuspelien ulkopuolelle ollen konferenssinsa kahdestoista. Koivu ja Havlat jakoivat joukkueen pistekuninkuuden. Brent Burns teki Wildin puolustajien yhden kauden piste-ennätyksen iskemällä 46 pistettä, joista peräti 17 oli maaleja.
Kesällä 2011 Wild vaihtoi taas valmentajaa, kun Todd Richardsin tilalle valittiin aiemmin Minneostan farmijoukkue Houston Aerosia valmentanut Mike Yeo. Wild teki kesällä myös kaksi suurta pelaajakauppaa San Jose Sharksin kanssa. Joukkueesta lähtivät mm. Martin Havlat ja Brent Burns. Wildin riveihin puolestaan siirtyivät mm. Devin Setoguchi ja Dany Heatley. Itse runkosarja alkoi Wildin osalta loistavasti. Joukkue oli vielä joulukuun alussa koko liigan kärkijoukkue, mutta loukkaantumisista kärsinyt joukkue putosi lopulta kauas pudotuspeleistä.
Suuret hankinnat ja paluu pudotuspeleihin (2012–)
4. heinäkuuta 2012 Wild teki eittämättä seurahistoriansa suurimmat hankintansa vapaiden pelaajaen markkinoilla, kun se teki peräti 13-vuotiset sopimukset Ryan Suterin ja Zach Parisen kanssa. Lisäksi Wild teki kesäkaudella odotetun sopimuksen Mikael Granlundin kanssa. Wildin hienoa kesäkautta varjosti NHL:n työsulku, ja fanit pääsivät näkemään uudistuneen Wildin tositoimissa vasta tammikuussa 2013. Siirtojen takarajalla 4. huhtikuuta 2013 Wild hankki pelaajavaihdon kautta Jason Pominvillen Buffalo Sabresista. Kaudella 2012-2013 Wild selvisi pudotuspeleihin ensimmäistä kertaa sitten kevään 2008. Vasta runkosarjan viimeisessä ottelussaan pudotuspelipaikkansa varmistanut Wild hävisi kuitenkin ensimmäisen kierroksen ottelusarjan Chicago Blackhawksille otteluvoitoin 4-1. Kauden päätteeksi Ryan Suter oli ehdokkaana Norris Trophyn voittajaksi
thumb|right|150px|Ryan Suter ensimmäisellä kaudellaan Wildissa Ennen kautta 2013–2014 Wild siirrettiin NHL:n divisioonajaon uudistuksen myötä lakkautetusta luoteisesta divisioonasta keskiseen divisioonaan. Kauden aikana Mikko Koivu nousi seuran kaikkien aikojen parhaaksi pistemieheksi ohittaen Marian Gaborikin. Kausi oli myös Mikael Granlundin läpimurtokausi. Granlund löysi oivan tutkaparin Jason Pominvillesta, josta tuli vasta seurahistorian kolmas 30 maalia yhdellä kaudella tehnyt pelaaja. Wildilla oli koko kauden ajan ongelmia maalivahtiensa kanssa. Josh Harding aloitti kauden erinomaisesti, mutta ei pystynyt enää vuodenvaihteen jälkeen pelaamaan MS-tautinsa vuoksi. Niklas Bäckström puolestaan kärsi vammoista pitkin kautta, ja maaliskuussa hänen kautensa ilmoitettiin olevan ohi. Päävastuu jäi näin nuorelle Darcy Kuemperille, jonka partneriksi hankittiin Edmonton Oilersista Ilja Bryzgalov. Wild selviytyi lopulta pudotuspeleihin ensimmäisellä villi kortti-paikalla. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella vastaan asettui Colorado Avalanche, jonka Wild voitti otteluvoitoin 4-3. Seitsemännessä ottelussa Jared Spurgeon tasoitti pelin lukemiin 4-4 vain 2 minuutta 27 sekuntia ennen kolmannen erän päättymistä. Jatkoaikamaalin teki kesällä New York Islandersista hankittu Nino Niederreiter. Toisella kierroksella vastaan tuli edelliskauden mestari, ja Minnesotan pudottanut Chicago. Maalilla vastuun otti Bryzgalov, sillä Kuemper loukkaantui Colorado-sarjan viimeisessä ottelussa. Edellisvuoden tapaan Minnesota hävisi Chicagoa vastaan kaksi ensimmäistä ottelua vieraskaukalossa. Wild oli kuitenkin nyt valmis haastamaan Chicagon, ja voitti kaksi seuraava ottelua kotikentällään lukemin 4-0 ja 4-2. Chicago eteni kuitenkin jatkoon voitettuaan seuraavat kaksi ottelua. Ottelusarja päättyi onnekkaan pompun jälkeen Patrick Kanen jatkoaikamaalin kuudennessa ottelussa Minnesotassa.
Kesällä 2014 Wild teki kolmivuotisen sopimuksen vapaana pelaajana olleen Thomas Vanekin kanssa. Kauden 2014-15 alkupuolisko sujui Wildin osalta heikosti, ja kauden puolivälissä pudotuspelipaikka näytti olevan kiven takana. Tammikuussa Wild kuitenkin hankki pelaajavaihdon kautta maalivahti Devan Dubnykin Arizonasta. Siirron jälkeen Dubnyk aloitti Wildin maalilla 38 perättäisessä ottelussa, joista Wild voitti 27. Dubnykin saapuessa joukkueeseen Wild oli kahdeksan pisteen päässä pudotuspelipaikasta, mutta selvisi lopulta pudotuspeleihin kuroen ulos jääneeseen Los Angelesiin viiden pisteen eron. Dubnyk on myös kauden päätteeksi ehdolla Vezina Trophyn voittajaksi. Pudotuspeleissä Wild kohtasi ensimmäisellä kierroksella St. Louis Bluesin ja meni jatkoon otteluvoitoin 4-2. Toisella kierroksella Wild hävisi kolmatta vuotta peräkkäin Chicagolle; tällä kertaa suoraan otteluvoitoin 4-0.
Wild ilmoitti helmikuussa 2016 erottavansa Mike Yeon päävalmentajan tehtävästä joukkueen hävittyä sitä ennen 14 ottelussa 13 kertaa. Keväällä 2023 joukkue pelasi historiansa pisimmän ottelunsa, kun sen peli Dallasia vastaan venyi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella toiselle jatkoajalle ja aikaan 92.20. Ottelu päättyi yöllä kello 1.
Kapteenisto
Minnesota Wildissa käytettiin kauteen 2008-2009 asti kiertävän kapteeniuden järjestelyä. Kapteeni ja varakapteenit valittiin aina kuukaudeksi kerrallaan, joskin toimikausia saattoi olla useampi perätysten. C-kirjainta on seuran historian aikana kantanut 22 pelaajaa.
Käytäntö vaihtui kaudella 2009-2010 kun seuran ensimmäiseksi vakituiseksi kapteeniksi valittiin Mikko Koivu.
NHL-palkinnot
Jack Adams Award Roger Crozier Saving Grace Award William M. Jennings Trophy
Jäädytetyt pelinumerot
Numero 1 on omistettu minnesotalaisille kiekkofaneille, eikä sitä käytetä. Lähes koko NHL-uransa seurassa pelanneen sekä vuosina 2009–2020 joukkueen kapteenina toimineen Mikko Koivun pelinumero 9 jäädytettiin ja nousi kattoon 13. maaliskuuta 2022. Wayne Gretzkyn numero 99 on jäädytetty koko NHL:ssä.
Bryan Little
Bryan Little (s. 12. marraskuuta 1987 Edmonton, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Arizona Coyotesia.
Fazliddin Gaibnazarov
Fazliddin Gaibnazarov (s. 16. kesäkuuta 1991 Bekabad) on uzbekistanilainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja. Zoirov saavutti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 kevyessä välisarjassa eli 64 kg painoluokassa. Hän osallistui jo olympialaisiin Lontoossa 2012 kevytsarjassa (60 kg), mutta putosi puolivälierissä. Hän saavutti hopeaa vuoden 2015 MM–kilpailuissa sekä saman vuoden Aasian-mestaruuskilpailuissa. Gaibnazarov siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2017. Ensimmäisen ammattilaisottelun hän ottelu huhtikuussa 2017, kun hän voitti yhdysvaltalaisen Victor Vazquezin. Heinäkuuhun 2019 mennessä hän oli otellut kahdeksan ammattilaisottelua, joista hän oli voittanut seitsemän. Näistä neljä oli tullut tyrmäyksellä. Ensimmäisen tappionsa Gaibnazarov kärsi toukokuussa 2019 yhdysvaltalaiselle Mykal Foxille.
Bryan Little
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Little pelasi vuodet 2003–2007 Barrie Coltsin riveissä OHL-junioriliigassa. Kaudella 2003–2004 Little oli joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies sekä OHL:n tulokaspelaajien maalipörssin kärkinimi tehtyään 64:ssä runkosarjaottelussa tehot 34 maalia ja 24 syöttöpistettä. Hänet nimettiin kauden jälkeen OHL:n vuoden tulokkaaksi ja liigan tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudesta 2004–2005 alkaen hän oli kolmella peräkkäisellä kaudella Coltsin paras pisteidentekijä, 2004–2005 ja 2006–2007 myös joukkueen paras maalintekijä. Eniten pisteitä ja maaleja Little teki kaudella 2005–2006, jolla hän teki 109 tehopistettä, 42 maalia ja 67 syöttöpistettä. Kauden 2006–2007 päätteeksi hänet nimettiin OHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Yhteensä Little teki neljän OHL-vuotensa aikana 342 tehopistettä, 113 maalia ja 189 syöttöpistettä, 247:ssä runkosarjaottelussa ja 48 tehopistettä, 22 maalia ja 26 syöttöpistettä, 38:ssa pudotuspeliottelussa.
Ammattilaisura
Atlanta Thrashers varasi Littlen NHL:ään numerolla 12 varaustilaisuuden 2006 ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi ensimmäiset ammattilaisottelunsa keväällä 2007, jolloin hän edusti Thrashersin farmiseuraa Chicago Wolvesia kahdessa AHL-liigan pudotuspeliottelussa. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 5. lokakuuta 2007, jolloin Thrashers kohtasi kotiottelussaan Washington Capitalsin. Little teki joukkueensa ainoan maalin Capitalsin 3–1-voittoon päättyneessä ottelussa ja hänet nimettiin ottelun kakkostähdeksi.
Little pelasi kaudella 48 NHL:n runkosarjaottelua, joissa hän keräsi 16 tehopistettä, kuusi maalia ja kymmenen syöttöpistettä. Suuren osan kaudesta hän pelasi myös Chicago Wolvesin riveissä AHL:ssä. Hän edusti Wolvesia 34:ssä AHL:n runkosarjaottelussa, joissa hän teki 25 tehopistettä, yhdeksän maalia ja 16 syöttöpistettä, ja 24:ssä pudotuspeliottelussa, joissa hän teki kahdeksan maalia ja antoi neljä maalisyöttöä. Hän oli kesäkuussa 2008 voittamassa AHL:n mestaruutta, Calder Cupia, kun Chicago Wolves voitti loppuottelusarjassa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin voitoin 4–2.
Littlen tilastojen valossa paras kausi Atlanta Thrashersissa oli kausi, jolla hän oli joukkueen toiseksi eniten maaleja ja neljänneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja tehtyään 79:ssä ottelussa 51 tehopistettä, 31 maalia ja 20 syöttöpistettä. Kaudesta alkaen Little pelaa Winnipeg Jetsissä Atlanta Thrashersin muutettua uuden omistajan myötä Winnipegiin, Manitobaan.
Kauden alussa Little sai pelitilanteessa jääkiekon päähänsä, mistä aiheutui vakava aivotärähdys ja hän joutui olemaan koko kauden sivussa. Aivotärähdys ja sen jälkihoitona tehty tärykalvoleikkaus pitivät Littlen sivussa myös koko seuraavan kauden.
Little ei ole pelannut syksyn 2019 jälkeen, muttei ole myöskään lopettanut uraansa. Arizona Coyotes hankki hänen pelaajaoikeutensa pelaajasiirtojen takarajalla 2023, jottei seuran palkkalattia eli palkkakustannusten alaraja alitu. Littlen pelaajasopimus päättyy kauteen 2023–2024.
Maajoukkue
Little edusti Kanadaa vuoden 2007 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja oli voittamassa maalleen kultaa. Hän teki kuudessa ottelussa yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön.
Robin Gibb
Robin Hugh Gibb, CBE (22. joulukuuta 1949 Douglas, Mansaari – 20. toukokuuta 2012 Lontoo, Englanti ) oli brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten Bee Gees -yhtyeestä, jonka hän perusti veljiensä kanssa.
Varhainen elämä
Gibb syntyi Mansaarella 35 minuuttia ennen kaksosveljeään Mauricea. Perheeseen syntyi kaikkiaan viisi lasta, joihin Robinin ja Mauricen (1949–2003) lisäksi kuuluivat Lesley (s. 1945), Barry (s. 1946) ja Andrew (1958–1988). 1950-luvulla perhe muutti Chorlton-cum-Hardyyn, Manchesteriin, ja myöhemmin, loppuvuodesta 1958, Brisbanen Cribb Islandille, Australiaan.
Ura
Gibbin musiikkiura alkoi Australiassa ja kukoisti vuonna 1967 tapahtuneen Englantiin paluun jälkeen. Gibb toimi Bee Geesissä yleensä laulusolistina, ja lisäksi hän julkaisi lukuisia soololevytyksiä. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa, Robin's Reign (1970), on peräisin ajalta, jolloin hän oli jättänyt yhtyeen ja muut olivat jäädyttäneet yhtyeen toiminnan omia soolouria suunnitellessaan. Albumi ei ollut erityisen suuri menestys, vaikkakin kappale "Saved by the Bell" saavutti Britanniassa listan kakkossijan. Gibbin ensimmäisen sooloalbumin jälkeen Bee Gees palasi yhteen, ja Gibbin seuraava sooloalbumi julkaistiin vasta vuonna 1983. Samana vuonna ilmestyi single Another Lonely Night in New York.
Sairaus ja kuolema
Gibb leikattiin elokuussa 2010 tukkeutuneen suolen takia. Maurice-veli oli kuollut vastaavassa tilassa vuonna 2003. Gibbillä todettiin paksusuolen syöpä, joka levisi hänen maksaansa. Gibb kuoli lontoolaisessa sairaalassa 20. toukokuuta 2012 taudin komplikaatioihin. Hän oli kuollessaan 62-vuotias.
Tunnustukset
Gibb pääsi Songwriters Hall of Fameen vuonna 1994, ja vuonna 1997 Bee Gees yhtyeenä pääsi Rock and Roll Hall of Fameen. Gibbistä tehtiin yhdessä Mauricen ja Barryn kanssa Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja uutenavuotena 2001/2002. Gibb sai vuonna 2005 Steiger-palkinnon, ja vuonna 2004 hän sai Barryn kanssa kunniatohtorin arvot Manchesterin yliopistolta. Molemmat myös saivat vuonna 2009 Freedom of the City -tunnustukset Douglasin kaupungilta; Maurice sai sen lisäksi postuumisti. Gibb sai myös Ivor Novello- ja Grammy-palkinnot.
Yksityiselämä
Gibb meni vuonna 1968 naimisiin Robert Stigwoodin organisaatiossa toimineen sihteeri Molly Hullisin kanssa. Pari oli selviytynyt vuonna 1967 Hither Greenin junaturmasta, joka tappoi 49 ihmistä. Parille syntyivät lapset Spencer ja Melissa, mutta avioliitto päättyi avioeroon vuonna 1980 vuosien asumuseron jälkeen; Robin eli lähes vakituisesti Yhdysvalloissa, mutta Molly pysyi Britanniassa. Gibbin toinen vaimo, Dwina Murphy Gibb, on kirjailija ja taiteilija, joka on Brahma Kumarien seuraaja ja kiinnostunut druideista. Heillä on yksi lapsi, Robin-John. Pariskunta vietti aikaansa Mansaarella, Miamissa ja Oxfordshiren Thamessa. Gibb oli vegaani ja absolutisti.
Gibb oli Labour-puolueen kannattaja ja Tony Blairin läheinen ystävä.
Réaumur-asteikko
thumb|300px|Vanha lämpömittari apteekissa Zum Weißen Storch Wienissä 1. kaupunginosassa Réaumur-asteikko (yksikön tunnus °Ré, °Re tai °R) on ranskalaisen René de Réaumurin vuonna 1730 esittelemä lämpötila-asteikko. Asteikko on empiirinen asteikko, jonka kaksi referenssipistettä ovat veden jäätymispiste ja kiehumispiste. Näille pisteille hän antoi lämpötilat 0 °Ré ja 80 °Ré. Koska lämpötilat mitataan veden jäätymispisteen suhteen, kutsutaan sitä suhteelliseksi asteikoksi. Mittausteknisesti sen asteikko on välimatka-asteikko, jossa termodynaamisia laskelmia voi tehdä ainoastaan lämpötilaerojen avulla.
Asteikko oli käytössä erityisesti Ranskassa (1790 saakka, jolloin valittiin tilalle celsiusaste), Saksassa ja Venäjällä, mutta ei ole käytössä enää kuin juustontuotantoaloilla Italiassa ja Sveitsissä.
Historiaa
Vuonna 1799 Johann Heinrich Lambert luokittelikin kolme erilaista Réaumur-mittaria: Réaumurin ohjeiden mukaan valmistetut mittarit, Réaumur-asteikolla varustetut elohopeamittarit ja muut Réaumur-asteikolliset mittarit. Mittareita valmistivat useat artesaanit. Heitä olivat muun muassa Abbé Nollet (1732 alkaen), Tobias Mayer, Boissier de Sauvages ja Brisson. Viimeksi mainittu käytti ohjeiden vastaisesti jään sulamispistettä ensimmäisenä referenssipisteenään ja toiseksi pisteeksi hän valitsi ruumiinlämmön, jonka arvoksi hän asetti 32,5 Brisson-astetta. Abbé Soumille kehitti mittarista neliosaisen, jossa jokainen lämpömittari mittasi omaa aluettansa: −20 °Ré − 0 °Ré, 0 °Ré − 20 °Ré, 20 °Ré − 40 °Ré ja viimeinen 40 °Ré − 60 °Ré. Asteikon välit olivat tuuman pituiset ja mahdollistivat pikkutarkan lämpötilaseurannan. Mittarien kiehumispisteen referenssipiste standardoitiin myöhemmin niin, että vaadittiin ilmanpaineen olevan normaalin.
Muuntaminen
thumb|300px|Vanha lämpömittari, jossa on sekä Réaumur- että Centigradi-asteikot (Chrisinin kehittämä, Lyonin lämpömittarista). Réaumur-asteikon lämpötilat alkavat veden jäätymispisteestä, joka pitäisi olla 0 °Ré = 0 °C = 273,15 K. Veden jäätymispisteen ja kiehumispisteen väli on 80 °Ré = 100 °C = 100 K. Tämän vuoksi Réaumur-asteikon lukemat voidaan muuttaa helposti Celsius-asteikon ja kelvin lukemiksi ja sekä Celsius-asteikon ja kelvin lukemat Réaumur-asteikon lukemiksi ja
Goa trance
Goa trance (usein pelkkä Goa, tai numeroin 604 ) on elektronista musiikkia ja yksi trancen alalajeista. Se syntyi Goan osavaltiossa Intiassa.
Goa trance liittyy oleellisesti psytrancen kehittymiseen 1990-luvun loppupuoliskolla. Näiden kahden musiikkityylin ero on pitkälti mielipidekysymys, ja joidenkin mielestä kyse on jopa samasta asiasta. Goa trancen äänimaailma on kuitenkin "orgaanisempaa" ja melodisempaa kuin psytrance.
Historia
Goa trancen juuret ulottuvat Goan suosioon 1960-luvun ja 1970-luvun hippien matkakohteena. Kun Goan hippiturismi vähentyi 1970- ja 1980-luvun aikana, pieni ydinjoukko jäi alueelle keskittyen musiikin kehittämiseen muiden harrasteiden, kuten joogan ja päihteiden ohella. Musiikki, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Goa trancena, ei kehittynyt mistään tietystä musiikin tyylilajista, vaan siihen otettiin vaikutteita muun muassa industrialista, New beatistä, EBM:stä, acid housesta ja psykedeelisestä rockista. Myös itämainen musiikki toimi merkittävänä inspiraation lähteenä. Varhaisena esimerkkinä psykedeelisen rockin ja myöhemmin Goa trancena tunnetun tyylin yhteydestä toimii The Cosmic Jokers (Ash Ra Tempelin ja Klaus Schulzen yhteistyöprojekti) albumillaan Galactic Supermarket (1974), jolla on ajoittain kuultavissa 4/4-rytmejä yhdistettynä psykedeelisen rockin elementteihin, varhaisiin analogisyntetisaattorisoundeihin ja tribaalimaisiin rumpukuvioihin.
Elektronisen tanssimusiikin leviäminen Goalle johti uudenlaisen tyylin kehittymiseen, joka sittemmin tunnettiin Goa trancena. Varhaisia pioneereja olivat muun muassa DJ:t Laurent, Fred Disko ja Goa Gil.
Musiikki
Goa trancen perusta on energinen rytmi, usein 4/4-tahdissa, ja siinä käytetään monesti 16- ja 32-osanuotteja, erityisesti bassolinjoissa. Tyypillinen kappale kehittyy hitaasti, ja kappaleet ovat jopa yli kymmenen minuutin mittaisia. Musiikki on yleensä nopeudeltaan 130–150 iskua minuutissa.
Christian Laettner
Christian Donald Laettner (s. 17. elokuuta 1969, Angola, New York ) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän edusti ammattilaisurallaan kuutta eri NBA-seuraa.
Laettner oli alkuperäisen, vuonna 1992 olympiakultaa voittaneen Dream Teamin jäsen. Hän oli ainoa joukkueeseen valittu yliopistopelaaja.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa Laettner pelasi yliopistokoripalloa Duken yliopiston joukkueessa. Hän on yksi kaikkien aikojen parhaista yliopistopelaajista, ja valittiin vuoden 1992 NBA:n varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, kolmantena pelaajana.
Laettnerin loistomenestys yliopistoparketilla ei täysin siirtynyt ammattilaiskentille. Hän pelasi kuitenkin NBA:ssa 13 kauden ajan, ja valittiin myös kerran tähdistökentälliseen. NBA-uransa Laettner lopetti vuonna 2005.
Karo Kuussaari
Karo Kuussaari (s. 5. toukokuuta 1972) on suomalainen salibandyvalmentaja. Hän suoritti salibandyn huippuvalmentajan HVT-tutkinnon vuonna 2007. Tällä hetkellä hän toimii Ouluseutu Urheiluakatemiassa lajivalmentajana ja Oulun Luistinseuran (OLS) naisten liigajoukkueen päävalmentajana, jona hän on toiminut vuodesta 2008 lähtien. Meneillään oleva kausi on kuudes joukkueen päävalmentajana. Kuussaari on toiminut neljä vuotta naisten salibandymaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2010–2013. Hän oli maajoukkueen päävalmentaja kaksissa MM-kilpailuissa, St. Gallenissa Sveitsissä 2011 ja Ostravassa Tšekissä 2013, joista molemmista tuloksena oli MM-hopea.
Aikaisemmin urallaan hän on valmentanut Hämeenlinnan Trackersia kausilla 2002–2007. Kuussaaren aikana joukkue nousi II divisioonasta miesten salibandyliigaan ja viimeisellä viidennellä valmennuskaudellaan Kuussaari johdatti joukkueen liigassa neljännelle sijalle, mikä oli edesmenneen FT Trackersin paras liigasijoitus. Vuoden 2007 syksyllä hän muutti Ouluun ja otti vastuulleen Oulun Luistinseuran miesten liigajoukkueen päävalmentajan tehtävät. Vuonna 2008 hänet valittiin lisäksi seuran naisten edustusjoukkueen päävalmentajaksi.
Kaudella 2009–2010 Kuussaari liittyi harvalukuisten valmentajien joukkoon, jotka ovat samanaikaisesti valmentaneet sekä miesten että naisten pääsarjajoukkuetta päävalmentajana. Lisäksi keväällä 2010 Kuussaaresta tuli kenties ainoa valmentaja, joka on koskaan toiminut yhtä aikaa sekä kahden pääsarjajoukkueen että maajoukkueen päävalmentajana. Helmikuussa 2012 Kuussaaresta tuli Salibandyliiton Pohjois-Suomen aluevastaava. Hän joutui luopumaan tehtävästä syyskuussa 2012, kun Oulun kaupunki vakinaisti kaikki Urheiluakatemian valmentajat. Karo Kuussaari on golfvalmentaja Hannu Kuussaaren poika.
Naisten maajoukkue
Kuussaari aloitti naisten maajoukkueen päävalmentajana 1. tammikuuta 2010, toimien tehtävässä 2013 vuoden MM-kisohin asti. Sopimus oli vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuihin asti sisältäen option kahdesta lisävuodesta. Kuussaari valittiin tehtävään tammikuussa 2010. MM-kilpailuissa 4-11. joulukuuta 2011 Sveitsin St. Gallenissa Suomi sijoittui MM-hopealle Kuussaaren johdolla. Myös sopimuksen toinen kaksivuotiskausi päättyi MM-hopeaan, kun Suomi sijoittui toiseksi 7-15. joulukuuta 2013 Tšekin Brnossa ja Ostravassa käydyissä MM-kisoissa.
Urheilu-ura
Nuoruusvuosinaan Karo Kuussaari oli lahjakas golfpelaaja. Vuosina 1989 ja 1990 hän oli voittamassa junioreiden SM-pronssia Aulangon Golfklubin (AGK) riveissä sekä vuonna 1991 SM-joukkuekultaa Tawast Golfin (TAWG) riveissä. Marraskuussa 1991 hän edusti Suomea golfin seurajoukkueiden EM-kilpailuissa Espanjan La Quintassa. Karo Kuussaaren isä Hannu Kuussaari oli 70-luvulla maan parhaita golfin pelaajia, voittaen useita SM-tason mitaleita. Nykyisin Hannu Kuussaari on PGA GolfPro, toimien Hämeenlinnassa Tawast Golfin golfprona. Karo Kuussaari on salibandyn lisäksi harrastanut nuorena jääkiekkoa, lentopalloa, pesäpalloa ja yleisurheilua.
Salibandy
Karo Kuussaari aloitti salibandyn parissa vuonna 1991. Pelaajana hän edusti vuosina 1991–2003 seuroja SC Linnanbandy, RuRu, RuRu II ja Härmä.
Valmentajana hän on toiminut vuodesta 1995 lähtien. Vuosina 1995–2011 hän on valmentanut SC Linnanbandyä (1995–1997), RuRu II:a (1997–1999), Härmää (2001–2003), FT Trackersiä (2002–2007), OLSin Miehiä (2007–2011), OLSin Naisia (2008–>), OLS tyttöjen SM-joukkuetta (2009–2011, 2013-2014) sekä naisten maajoukkuetta 2010-2013.
Salibandytuomarina hän on toiminut vuodesta 1996 lähtien. Yhteensä Karo Kuussaari on ollut mukana pelaajana, valmentajana ja tuomarina vuosina 1991–2013 välillä yli 3 000 salibandyottelussa.
Historia
Karo Kuussaari on ollut nostamassa joukkuettaan pelaajana ja valmentajana salibandyliigaan neljä kertaa: pelaajana RuRu:ssa keväällä 1997, valmentajana FT Trackersissä 2005, OLS:n miehissä 2009 ja OLS:n naisissa 2009. Mitalin hän on saavuttanut OLS naisten SM-pronssi 2013, OLS tyttöjen SM-hopea 2010 ja pronssi 2012, naisten maajoukkueen MM-hopea 2011 ja 2013.
Harrastukset
Vapaa-aikanaan Kuussaari pelaa lapsuudenystäviensä kanssa golfia. Hämeenlinnassa järjestetään joka heinäkuu hänen oma golfkilpailunsa, joka kantaa nimeä KOOMA OPEN.
Dreaming No. 11
Dreaming #11 on kitaristi Joe Satrianin vuonna 1988 julkaistu EP. Se sisältää yhden uuden kappaleen ja kolme liveversiota Satrianin edellisillä albumeilla julkaistuista kappaleista.
Livekappaleet nauhoitettiin Surfing with the Alien -kiertueella The California Theaterissa San Diegossa, Kaliforniassa 11. kesäkuuta 1988.
Nikolai Tihonov
thumb|250px|Nikolai Tihonov esiintymässä [[Berliinin kirjailijakokouksessa vuonna 1950.]] Nikolai Semjonovitš Tihonov (4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1896 Pietari – 8. helmikuuta 1979 Moskova) oli neuvostoliittolainen runoilija ja kirjallisuusvaikuttaja.
Dreaming No. 11
Kokoonpano
"The Crush of Love" -kappaleessa
Heathers
Elokuva sai parhaan elokuvakäsikirjoituksen Edgar-palkinnon ja parhaan esikoiselokuvan Film Independent Spirit Awards -palkinnon. Vaikka elokuva ei menestynyt elokuvateattereissa, siitä on tullut myöhemmin kulttiklassikko. Vuonna 2006 elokuva saavutti viidennen sijan Entertainment Weekly -lehden viidenkymmenen parhaan high school -elokuvan listalla ja vuonna 2008 elokuva oli sijalla 412 Empire-lehden kokoamalla 500 kaikkien aikojen parhaan elokuvan listalla.
Dreaming No. 11
Kokoonpano
Livekappaleissa
Nikolai Tihonov
Nikolai Tihonov syntyi parturin perheeseen. Hän kävi Pietarin kauppakoulun, osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja palveli puna-armeijassa. Vuonna 1922 hän liittyi Serapion-veljien kirjailijaryhmään.
Heathers
Vuonna 2010 elokuvasta sovitettiin musikaali Heathers: The Musical, jonka ohjasi Andy Fickman.
Nikolai Tihonov
Tihonovin varhaiset teokset ovat romanttista vallankumousrunoutta sekä Keski-Aasiaan ja Kaukasiaan sijoittuvaa eksoottista lyriikkaa. Myöhemmin hän keskittyi ajankohtaisiin propagandistisiin ja kansainvälisiin aiheisiin. Leningradin puolustuksesta kertova runoelma Kirov s nami (”Kirov on kanssamme”, 1941) sai Stalin-palkinnon vuonna 1942. Myöhemmin Tihonov sai Stalin-palkinnon runosikermistä Gruzinskaja vesna (”Georgian kevät”, 1948) ja Dva potoka (”Kaksi virtaa”, 1951). Vuonna 1970 hänelle myönnettiin Leninin palkinto novellikokoelmasta Šest kolonn (”Kuusi pylvästä”, 1968).
Heathers
Juoni
Ohiolaisessa pikkukaupungissa sijaitsevassa Westerbergin lukiossa valtaa käyttää kolmen kauniin ja ylimielisen tytön muodostama jengi, joka kutsuu itseään nimellä Heathers. Veronica (Winona Ryder) pyrkii osaksi Heathers-ryhmää, vaikka ei olekaan aina samaa mieltä asioista heidän kanssaan. Kun kouluun tulee uusi kapinallinen oppilas Jason Dean (Christian Slater), hän saa Veronican kyseenalaistamaan entistä enemmän Heathersien käytöstä. Veronica ja J.D. päättävät kostaa Heatherseille ja päätyvät murhaamaan ensimmäisenä johtavan Heatherin (Kim Walker) ja myöhemmin kaksi muuta suosittua opiskelijaa. Veronica ja J.D. lavastavat murhat itsemurhiksi. Kuolemilla on odottamattomia seurauksia, kun sekä itsemurhien että kuolleiden opiskelijoiden suosio vain kasvaa.
Tuotanto
Elokuvan käsikirjoittaja Daniel Waters halusi alun perin Stanley Kubrickin ohjaavan elokuvan. Veronican rooliin suunniteltiin muun muassa Jennifer Connellya ja Justine Batemania, kun taas Heather Chandlerin rooliin valittu Heather Graham kieltäytyi roolista.
Vastaanotto
Elokuva on saanut hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 43 arvostelun perusteella kriitikoiden arvosteluista 95 prosenttia oli myönteisiä. Elokuva-arvosteluja keräävän Metacritic-sivuston mukaan 19 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 73 prosenttia oli myönteisiä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Heathersin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Ryhmäseksi
Ryhmäseksi on yleinen seksifantasia, mutta sen yleisyydestä ei ole paljon tietoa. Vuonna 1992 tehdyn tutkimuksen perusteella suomalaisista miehistä yhdeksän prosenttia ja naisista kaksi prosenttia on harrastanut sitä ainakin kerran elämässään. Ryhmäseksiä harrastetaan kaikkien seksuaalisten suuntausten joukossa. Ryhmäseksiä harrastaessa on kiinnitettävä erityistä huomiota sukupuolitautien ehkäisyyn suuremman tartuntavaaran vuoksi.
Kolmen henkilön välinen seksi
Kolmen henkilön välinen seksi on ryhmäseksin muoto, jossa seksiaktiin osallistuu kolme ihmistä yhtä aikaa. Seksuaalisen osallistumisen luonne vaihtelee kolmen jäsenen kesken suuresti. Kolmikko saattaa koostua jäsenistä, joista yhdellä on tirkistelijän rooli, ja joskus kutsuttu jäsen on mukana vain tehostaakseen pääparin kokemusta, eikä tapahtuma näin sisällä sukupuoliyhdyntää kahden muun kanssa.
Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunta
Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunta (TeYo) oli Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunta vuodesta 1998 Taideyliopiston perustamiseen eli vuoden 2012 loppuun asti. Ylioppilaskunta toimi jäsentensä edunvalvojana ja vastasi opiskelijoiden hyvinvoinnista muun muassa vapaa-ajan tapahtumia järjestämällä. Sen johtoeliminä toimivat hallitus ja edustajisto, joiden uusi kokoonpano valittiin joka vuosi aina marraskuun lopulla. Toimintaa jatkaa Taideyliopiston ylioppilaskunta.
Helsingissä toimineen TeYo:n lähimmät yhteistyöylioppilaskunnat olivat Sibelius-Akatemian ylioppilaskunta (SAY) ja Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaat (TOKYO ry). Se muodosti taideyliopiopistojen yhteistyöelimen ArsYO:n yhdessä TOKYO:n, SAY:n, Kuvataideakatemian ylioppilaskunnan (KUVYO) ja Snellman-korkeakoulun ylioppilaskunnan (SKY) kanssa. ArsYO:hon kuului näiden jäsenylioppilaskuntiensa kautta yli 4000 jäsentä.
Teoy kuului luonnollisesti myös Suomen ylioppilaskuntien liittoon, jonka liittokokoukseen sillä oli oikeus lähettää jäsenmääränsä perusteella yksi edustaja.
Teatterikorkeakoulun ylioppilaskunnan jäsenmaksu lukuvuonna 2008–2009 oli 58,87 euroa ja 2010-2011 se oli 70 euroa. Jäsenmaksu oli tuohon aikaan Suomen ylioppilaskunnista summaltaan pienin, mutta jäsenmäärään suhteutettuna suuri.