cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leidit lavalla
Leidit lavalla oli vuonna 2000 järjestetty konserttikiertue. Leideihin kuuluvat neljä suomalaisen iskelmämusiikin eturivin naisartistia: Katri Helena, Paula Koivuniemi, Marion Rung ja Lea Laven. Leidit lavalla oli naispuolinen vastine vuotta aiemmin järjestetylle Mestarit Areenalla -kiertueelle. Yleisöä kiertue keräsi 80 000 ihmistä.
Vuonna 2000 leidit pitivät 16 konserttia Suomen suurimmissa jäähalleissa ja levyttivät Leidit levyllä -albumin, jota myytiin kultalevyn verran, noin 23 000 kpl. Kiertueen yleisön kokonaismäärä oli 80 000 henkeä. Leidit esiintyivät vuoden aikana myös televisio-ohjelmissa. Kiertueen viimeisen konsertin jälkeen he ovat esiintyneet yhdessä vain kerran: vuonna 2002 tuottaja Esa Niemisen 50-vuotisjuhlakonsertissa.
Delokalisaatio
thumb|200px|Bentseenirenkaassa on delokalisoituneita elektroneita. Delokalisaatio on kvanttimekaniikan käsite, jolla kemiassa tarkoitetaan ilmiötä, jossa elektronin ei voida sanoa kuuluvan mihinkään tiettyyn sidokseen tai atomiin vaan se on molekyyliorbitaalilla, joka kattaa useamman peräkkäisen atomin. Kemiassa tällä on se merkitys, että sidosryhmä, jossa on delokalisoitunut elektroni, on paljon vakaampi kuin sidokset yksinään. Siksi yhdisteet, joissa on delokalisoituneita elektroneja, ovat vakaampia, ja niiden muodostuminen on entropian ja energian kannalta suotuisaa. Esimerkiksi aromaattinen yhdiste sisältää renkaan, jossa elektronit ovat delokalisoituneet, ja siksi rengas reagoi huonosti.
thumb|200px|Resonanssimuodot osoittavat, että elektronit ovat delokalisoituneita. Bentseenirenkaassa elektronien delokalisaatiota voidaan korostaa piirtämällä vuorottelevien yksöis- ja kaksoissidosten sijaan yhtenäinen viiva kuten viereisessä kuvassa. Delokalisoituneiden elektronien olemassaoloa voidaan havainnollistaa myös resonanssimuotojen avulla. Todellisuudessa resonanssimuodot edustavat ääripäitä, joiden välillä elektronitiheys voi vaihdella. Keskimääräinen elektronitiheys riippuu atomien elektronegatiivisuuksista.
Delokalisoituneet elektronit näkyvät ultravioletti-, ja näkyvän valon alueella, koska ne absorboivat useita sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksia. Orgaanisten väriaineiden kuten erilaisten musteiden väri perustuu siihen.
Groupe PSA
Groupe PSA (vuosina 1991–2016 PSA Peugeot Citroën, 1976–1991 PSA Group) oli ranskalainen autojen ja moottoripyörien valmistaja, joka yhdistyi vuonna 2021 Fiat Chrysler Automobilesin kanssa Stellantis-konserniksi. Groupe PSA:n valmistamat automerkit olivat Citroën, Peugeot, DS, Opel ja Vauxhall.
Lokakuussa 2019 ilmoitettiin ensi kertaa Groupe PSA:n ja Fiat Chrysler Automobilesin yhdistymisestä. Joulukuussa 2020 EU-komissio hyväksyi PSA:n ja FCA:n yhdistymisen, ja 16. tammikuuta 2021 PSA ja FCA virallisesti fuusioituivat Stellantis-konserniksi.
Historia
Vuonna 1979 PSA osti taloudellisissa vaikeuksissa olleen, Simca-merkkisiä autoja valmistaneen Chrysler Europe -yhtiön nimellisellä yhdellä Yhdysvaltain dollarilla. Kauppaan ei kuitenkaan kuulunut Simca-tuotemerkki, joten autojen merkiksi tuli Talbot. Uusi merkki ei kuitenkaan menestynyt toivotulla tavalla, ja vuonna 1985 PSA päättikin luopua merkistä. Henkilöautojen valmistus päättyi pian tämän jälkeen. Viimeinen Talbot-merkkinen ajoneuvo, Express-pakettiauto valmistui vuonna 1994.
Vuonna 2016 PSA Peugeot Citroënin nimeksi vaihdettiin Groupe PSA.
Helmikuussa 2017 General Motors käynnisti neuvottelut PSA-kosernin kanssa Opel- ja Vauxhall-merkkien mahdollisesta myymisestä PSA:lle. Kauppa varmistui maaliskuussa, ja sen hinnaksi tuli 2,2 miljardia euroa.
Konserni
Peugeot ja Citroën käyttävät omia myynti- ja markkinointikanaviaan, mutta merkit hyötyvät yhteisistä teknologia-, kehitys- ja tuotantoresursseista.
Konsernin toimitusjohtajana oli vuosina 1997–2007 Jean-Martin Folz. Folzin tilalle toimitusjohtajaksi nimitettiin helmikuussa 2007 Christian Streiff. Streiff sai potkut maaliskuussa 2009 autoteollisuutta pahoin vaivaavan laman takia. Hänen tilalleen yhtiön johtoon nousi Philippe Varin. Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2005 yli 56 miljardia euroa. Yrityksen suurimmat osakkeenomistajat olivat Bpifrance ja kiinalainen Dongfeng Motor Corporation, jotka kumpikin omistivat osakkeista 12,4 prosenttia. Ranskalainen FFP omisti osakkeista 11,4 prosenttia ja Peugeotin perhe omisti 2,94 prosenttia.
Yhtiö oli vuonna 2018 Euroopan kolmanneksi suurin autonvalmistaja Volkswagenin ja Renault’n jälkeen. PSA on aktiivisesti kehittänyt markkinaosuuttaan monilla nopean kasvun alueilla. Yhtiö onkin tehnyt merkittäviä investointeja ja yhteistyösopimuksia Etelä-Amerikassa, Iranissa (Iran Khodro) ja Kiinassa (Dongfeng Peugeot-Citroën Automobile).
Yhteistyösopimukset
pienoiskuva|Sevel-yhteistyön hedelmiä: Citroën C8. pienoiskuva|TPCA-yhteistyön hedelmiä: Peugeot 108. Edellä mainittujen paikallisten kumppanuuksien lisäksi PSA-konserni tekee yhteistyötä myös muiden suurten autonvalmistajien kanssa.
Yhteistyö Renault’n kanssa
PSA-konsernin ja Renault’n yhteistyö alkoi jo 1960-luvun lopulla. Aluksi se koski lähinnä automaattivaihteistoja, mutta vuonna 1971 yhtiöt alkoivat yhdessä Volvon kanssa kehittää V6-moottoria. Volvon vetäydyttyä Peugeot Renault Volvo (PRV) -nimisestä yhteistyöyrityksestä vuonna 1989, jatkoivat PSA ja Renault V6-moottorin kehittämistä omassa yhteisyrityksessään nimeltä La Française de Mécanique.
Sevel ja yhteistyö Fiatin kanssa
Sevel (Société Européenne de Véhicules Légers SpA) on PSA-konsernin ja Fiatin yhteisyritys. Yhtiöt omistavat yrityksen puoliksi, ja se valmistaa kahdessa tehtaassa (Sevel Sur Italiassa ja Sevel Nord Ranskassa) tila-autoja, pakettiautoja ja kevyitä kuorma-autoja. Sevel valmistaa autoja Fiat-, Peugeot-, Citroën- ja Lancia-merkkisinä. Yhteistyö alkoi vuonna 1978 ja vuonna 2001 yhteistyösopimusta jatkettiin aina vuoteen 2017 asti.
Maaliskuussa 2005 PSA, Fiat ja Tofaş sopivat perustavansa yhteisen tehtaan Turkin Bursaan. Tehtaassa tullaan valmistamaan uutta, pientä pakettiautoa, jota tullaan myymään sopimuskumppaneiden merkeillä (Citroën Nemo, Fiat Fiorino ja Peugeot Bipper).
Yhteistyö Fordin kanssa
Syyskuussa 1998 PSA ja Ford Motor Company allekirjoittivat laajan, dieselmoottoreita koskevan kehitys- ja valmistussopimuksen. Yhteistyön tuloksena on tähän mennessä syntynyt neljä dieselmoottoriperhettä, joita valmistetaan PSA-yhtymän Trémeryn tehtaalla, Ranskan Mosellessa, sekä Fordin Dagenhamin tehtaalla Englannissa.
Yhteistyö BMW:n kanssa
Vuonna 2002 PSA solmi ottomoottoreita koskevan yhteistyösopimuksen BMW:n kanssa. Sopimuksen puitteissa yhtiöt suunnittelevat ja valmistavat uusia, pieniä 1,6 litran ottomoottoreita, joita käytetään PSA-konsernin autojen lisäksi Mini-autoissa. Moottorit valmistetaan pääasiassa PSA-yhtymän Douvrinin tehtaalla, mutta niitä kootaan myös Englannissa BMW:n Mini-tehtaalla. Joulukuussa 2006 yhtiöt solmivat aiesopimuksen selvittääkseen yhteistyön jatkamista myös uusilla moottorimalleilla.
Yhteistyö Mitsubishin kanssa
Heinäkuussa 2005 PSA solmi Mitsubishin kanssa sopimuksen SUV-luokan autoista. Sopimuksen mukaan Mitsubishi valmistaa Peugeot 4007- ja Citroën C-Crosser -malleja oman Outlander-mallinsa pohjalta. Autoissa käytetään voimanlähteenä Mitsubishin otto- ja PSA-konsernin dieselmoottoreita. Ne esiteltiin Euroopassa vuonna 2007.
Toukokuussa 2008 PSA:n ja Mitsubishin yhteistyö syveni, kun yhtiöt ilmoittivat yhteisen tehtaan perustamisesta Venäjän Kalugaan. Tehtaan peruskivi muurattiin 10. kesäkuuta 2008, ja tuotannon suunniteltiin alkavan vuonna 2011. Tehdas tulee tuottamaan keskiluokan SUV-malleja kaikille merkeille, sekä keskikokoisia tavanomaisia henkilöautoja Peugeot- ja Citroën-merkeillä. Tehtaan vuosikapasiteetti tulee olemaan 160 000 autoa. Autot valmistetaan ensisijaisesti Venäjän markkinoille.
Ilves (tähdistö)
Ilves (lat. Lynx) on vaikeasti hahmotettava, suurehko pohjoistaivaan tähdistö Otavan vasemmalla puolella. Tähdistö on heikkovaloinen ja harvatähtinen. Ilveksestä oikealle alas ovat Kaksosten tähdet.
Ilveksen nimesi Johannes Hevelius 1600-luvulla. Ilveksessä näkyy paljain silmin 32 tähteä, joista kirkkain on Alfa Lyncis, kirkkaudeltaan 3,13. Tähdistössä sijaitsee himmeä pallomainen tähtijoukko NGC 2419, joka on hyvin kaukana, noin 210 000 valovuoden päässä, ja jota Harold Shapley on nimittänyt "galaksienväliseksi kulkuriksi".
Publius Aelius Hadrianus Afer
Publius Aelius Hadrianus Afer oli roomalainen virkamies, joka eli ensimmäisellä vuosisadalla. Hän oli keisari Trajanuksen serkku ja tulevan keisarin Hadrianuksen isä. Publius Aelius Hadrianus Afer syntyi Espanjassa, lähellä nykyistä Sevillaa. Hän sai lisänimen Afer, afrikkalainen, palveltuaan hyvin Mauritaniassa. Hän sai preettorinviran, mutta kuoli pian sen jälkeen noin vuonna 85. Orvoksi jäänyt poika jäi Trajanuksen ja Publius Acilius Attianuksen kasvatettavaksi.
Nina Hartley
Nina Hartley, oikealta nimeltään Marie Louise Hartman, (s. 11. maaliskuuta 1959 Berkeley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän on toiminut myös Penthousen mallina. Hän on koulutukseltaan sairaanhoitaja.
Hartleyn debytoi elokuvassa Educating Nina (1984), jonka tuotti alan veteraani Juliet Anderson. Vuonna 2015 Cosmopolitan-lehti haastatteli Hartleyta otsikolla Why I'm still doing porn in my late 50s eli "Miksi teen yhä pornoelokuvia pitkälti yli 50-vuotiaana". Harleyn mukaan useat keski-ikäiset ja -luokkaiset kunnon miehet ovat perheenisiä, ja heitä karmii katsoa pornoa, jossa naisnäyttelijät ovat heidän tyttäriensä ikäisiä. Myös vaimon toiveilla on merkitystä, kun kotiin valitaan aikuisviihdettä: vaimo ei ehkä tahdo, että mies tuijottaa parikymppisiä, mutta hänelle voi olla ihan okei, että naisnäyttelijät ovat kolmi-, neli- tai viisikymppisiä.
Hartleyllä on ollut uraa myös pornoelokuvien ulkopuolella: hän on esiintynyt muun muassa Paul Thomas Andersonin elokuvassa Boogie Nights (1997). Vuonna 1995 hänet otettiin XRCO Hall of Fameen.
Hartleyn ensimmäinen avioliitto kesti noin 17 vuotta. 7. heinäkuuta 2003 hän meni eron jälkeen uusiin naimisiin Ernest Greenen kanssa. Hartley on poliittiselta kannaltaan sosialisti, aatteeltaan ”seksuaalimyönteinen feministi”.
Dystopia (Iced Earthin albumi)
Dystopia on Iced Earth -yhtyeen vuonna 2011 julkaisema studioalbumi. Albumi on ensimmäinen Iced Earthin albumi, jolla Stu Block laulaa.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 34.
Kesäjoki
thumb|right|200px|Kesäjoen kunta Belomorskin piirin kartalla. Kesäjoki on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Belomorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ala-Uikujokeen laskevan Kesäjoen suussa 72 kilometriä Belomorskista maanteitse etelään. Taajamassa on 1 900 ja kunnassa 2 000 asukasta.
Maantiede ja asutus
Kesäjoen kunnan pinta-ala on 889,5 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Belomorskin piirin Sosnavitsan ja idässä Suman kuntiin sekä etelässä Segežan piirin Idelin ja lounaassa Mustakosken kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Vienanmeren alankoon. Sen maisemaa leimaavat laajat suot ja yksittäiset kukkulat. Kunnan alueella virtaavat Tunkuanjoki eli Tungutjoki (ven. Tunguda), Ala-Uikujoki, Kamennaja, Kesäjoki (Letnjaja) ja Ieljoki (Idel). Järvet ovat pieniä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, hiekka, sora, savi ja turve.
Kesäjoen taajamaan luetaan Palokorgan voimalaitoksen (ven. Palokorgskaja GES) ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 12. ja 13. sulun taajamat sekä Olympian (Olimpi) kylä. Kunnan muita asutuskeskuksia ovat Letni-2:n taajama, Tunkuan (Tunguda) asema sekä Niikkananvaaran ja Krasnaja Gorkan kylät. Jälkimmäisissä kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Liikenne, talous ja palvelut
Taajamassa toimii vuonna 1938 perustettu Kesäjoen saha, tiilitehdas ja leipomo. Kunnan alueella on kaksi kalanviljelylaitosta. Uikujoella sijaitseva Palokorgan vesivoimalaitos kuuluu TGK-1 -energiantuotantoyhtiölle.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka, posti, yleisönpalvelukeskus ja joukko kauppoja. Kesäjoella on kaksi ortodoksista sekä evankelinen kirkko.
Nähtävyydet
Kesä- ja Tunkuanjokien varrella sijaitsee kivikautisia asuinpaikkoja. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan sekä Vienanmeren kanavan rakentamiseen.
Eino Tammisto
Eino Samuel Tammisto, vuoteen 1906 Ekroth (21. kesäkuuta 1898 Perho – 9. toukokuuta 1985 Helsinki ) oli suomalainen professori ja maitotalousalan asiantuntija.
Henkilöhistoria
Eino Tammiston vanhemmat olivat rovasti Akseli Edvard Tammisto ja Anna Maria Korhonen ja puoliso vuodesta 1929 Anna Alfhild Rantanen. Tammisto tuli ylioppilaaksi 1917 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1925, tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1935. Tammisto toimi juuston valmistuksen ja teknisenä asiantuntijana Valiolla Tampereella 1928–1930, valtion maitotalouden koelaitoksen vt. johtajana 1930–1935 ja johtajana 1935–1948. Hän oli maitotaloustuotteiden tarkastuslaitoksen johtaja professorin nimikkeellä 1948–1965. Maitotalouden opettajana Tammisto toimi muun työnsä ohella 1932–1948. Hänellä oli myös useita alansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä.
Kingda Ka
thumb|Kingda Ka, maailman korkein ja toiseksi nopein [[vuoristorata.]]
Kingda Ka on Intamin AG:n valmistama vuoristoratalaite, joka sijaitsee yhdysvaltalaisessa Six Flags Great Adventure -teemapuistossa Jacksonin kaupungissa New Jerseyssä. 139 metrin korkuinen ja huippunopeudeltaan 206 kilometriä tunnissa liikkuva Kingda Ka on tällä hetkellä maailman korkein vuoristorata. Laitteen rakentaminen maksoi yhteensä 25 miljoonaa dollaria ja avattiin yleisön käyttöön 20. maaliskuuta 2005.
Ajokokemus
pienoiskuva|vasen|Näkymä Kingda Kan toisen mäen huipulta. Vaunujen lastaamisen jälkeen juna etenee hitaasti asemalta vaihderadalle, missä laitteen kaikki neljä junaa voidaan samanaikaisesti asettaa kahdelle erilliselle radalle. Kun juna on valmiina lähtöön, se liikkuu laukaisupisteelle ja vaunujen matkustajille ilmoitetaan lähdöstä äänimerkillä. Äänimerkin jälkeen matkustajat kuulevat sihisevän äänen, ja viisi sekuntia myöhemmin hydraulinen laukaisujärjestelmä päästää valtavalla työntövoimalla vaunun liikkeelle, ja vaunu kiihtyy huippunopeuteensa 206 kilometriin tunnissa vain kolmessa ja puolessa sekunnissa. Tavallisesti vuoristoradan junavaunut nostetaan ylös ketju- tai vaijerijärjestelmän avulla.
Vaikka laukaisujärjestelmän moottorin teho onkin 20 800 hevosvoimaa, juna saattaa toisinaan pysähtyä turvallisuussyistä kesken päätorniin nousun ja peruuttaa alas taaksepäin, minkä jälkeen juna laukaistaan uudelleen. Peruuttamisen syynä ovat useimmiten voimakkaan tuulen kaltaiset sääolosuhteet, jotka muussa tapauksessa voisivat aiheuttaa matkustajille vaaratilanteita. Laitteen läheisyydessä on huomautuskylttejä, joissa laitteessa kävijöille huomautetaan, että peruuttaminen on laitteelle täysin tavallista. Koko laukaisusuoran matkalla on magneettijarrulevyjä, jotka lasketaan pneumaattisesti alas laukaisun ajaksi. Mikäli juna joutuu peruuttamaan takaisin kiihdytyssuoralle, tietokonejärjestelmä nostaa jarrulevyt ylös jarruttamaan junaa.
Laukaisujärjestelmän ”tönäisyn” työntövoima nostaa junan 139 metrin korkuiseen Kingda Kan päätorniin, ja nousun aikana juna pyörii 90 asteen kulmassa. Kun juna on edennyt tornin huipulle, se aloittaa miltei pystysuoran vapaapudotuksen, jossa juna pyörii 270 asteen spiraalissa ja vauhti kiihtyy kolmen ja puolen sekunnin sisällä peräti 206 kilometriin tunnissa. Vapaapudotuksen vauhti on niin voimakas, että matkustajat voivat kokea lyhyen ajan viiden- tai kuudenkertaisen G-voiman vaikutuksen. Laskeutumisen jälkeen vaunut nousevat välittömästi toiseen, 39-metriseen mäkeen ja laskeutuvat sieltä alas, mikä yhdistettynä päätornin antamaan vauhtiin luo matkustajille hetkellisen painottomuuden tunteen.
Kun juna on laskeutunut toista mäkeä pitkin alas, laitteen magneettiset jarrut pysäyttävät junan. Juna tekee U-kirjaimen muotoisen käännöksen ja palaa takaisin asemalle, minkä jälkeen matka on päättynyt. Matka kestää yhteensä vain 28 sekuntia. Six Flags Great Adventuren ”virallisen” laskelman mukaan matka kestää itse asiassa 50,6 sekuntia, tosin laskelmassa on mukaan luetettu myös junan arvioitu odotusaika laukaisuasemalla ennen varsinaista lähtöä.
Junavaunut
thumb|Kingda Kan junavaunun istuimet. Kingda Ka'ssa on neljä junaa, joista jokaisessa on viisi junavaunua. Yksi juna kykenee kuljettamaan yhdellä kerralla enintään 18 matkustajaa. Tunnistuksen helpottamiseksi jokainen juna on värjätty eriväriseksi: värit ovat vihreä, oranssi, vaaleansininen ja tummansininen. Junilla ei ole virallisia nimiä, vaan niistä käytetään pelkkiä tunnusnumeroita.
Kingda Kan matkustajien tarkastuksesta ja junien lähdöstä ovat vastuussa kaksi huvipuiston operaattoria, joista toinen päästää laukaisupisteellä odottavan junan liikkeelle. Laitteen laukaisujärjestelmä kykenee laukaisemaan yhden junan joka 45 sekunnin välein, joten tunnin aikana Kingda Ka'ssa vierailee arviolta 1 400 matkustajaa. Vuoden 2005 onnettomuuden seurauksena vuonna 2006 laitteessa oli yhdellä kerralla käytössä vain kaksi junaa: vaaleansininen ja vihreä kesällä sekä vaaleansininen ja oranssi syksyllä. Vuoden 2007 alusta lähtien laitteen kaikki neljä junaa ovat olleet taas käytössä.
Vaunujen turvavarusteisiin kuuluvat hydraulisesti toimiva ja lukittautuva turvapuomijärjestelmä sekä turvavyöt, jotka matkustajien on kiinnitettävä omatoimisesti. Turvavöiden tarkoituksena on estää matkustajia putoamasta junan kyydistä kesken ajomatkan, mikäli turvapuomijärjestelmä sattuisi pettämään. Vaunun kyytiin päästäkseen on matkustajan oltava vähintään 140 senttimetrin pituinen, mutta laitteeseen ei myöskään päästetä liian pitkiä matkustajia: mikäli matkustaja on liian pitkä, vaunun istuimen selkänoja ei kykene suojelemaan päätä ja niskaa, jonka seurauksena matkustaja voi saada vaunun laukaisujärjestelmän ”lähtölaukauksen” voimasta vakavan aivotärähdyksen.
Kingda Kan vaunuissa tapahtui onnettomuus 6. kesäkuuta 2005 yhden junan laukaisun yhteydessä. Vuoristoradan laukaisujärjestelmän vaijerien pultti petti, jolloin ne löystyivät ja niihin muodostui kitkaa. Vaijereihin muodostunut kitka esti vaunua pääsemästä päätornin huipulle, ja laitteen magneettijarrut yrittivät hidastaa peruuttavaa vaunua. Onnettomuushetkellä vaunussa ei ollut matkustajia, joten tapaus ei vaatinut loukkaantuneita tai kuolonuhreja. Kingda Kan jarrujärjestelmä kuitenkin vaurioitui, ja huvipuisto joutui hankkimaan Intamin AG:lta vuoristorataan uudet jarrut. Kun laitevika oli korjattu ja uudet jarrut oli asennettu, Kingda Ka avattiin uudestaan yleisölle 4. elokuuta 2005.
Jonotusalue
thumb|Kingda Kan jonotusalueen sisäänkäynti. Kingda Ka on yksi Six Flags Great Adventuren suosituimmista laitteista, minkä seurauksena kävijät saattavat joutua jonottamaan laitteeseen pääsemistä jopa kuuden tunnin ajan. Laitteen jonotusalue alkaa pitkällä ja mutkittelevalla sisäänkäynnillä, mistä huvipuiston työntekijä ohjaa kävijät varsinaiselle asemalle. Koska jonotusalueella ei ole erityisemmin kunnollista varjoisaa suojaa, huvipuisto ei suosittele kävijöitään jonottamaan laitteeseen pitkiä aikoja auringonpaisteessa.
Maaninka
Maaninka (aikaisemmin ) on Suomen entinen kunta Pohjois-Savon maakunnan keskiosassa. Vuoden 2015 alusta Maaninka on ollut osa Kuopiota.
Vuonna 2014 Maaningalla asui 0 ihmistä ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Maaningan rajanaapureita ennen sen liittämistä Kuopioon olivat Iisalmi, Kuopio, Lapinlahti, Pielavesi, Siilinjärvi ja Tervo.
Historia
Maaningan Tavinsalmelle perustettiin 1500-luvulla kuninkaankartano Pohjois-Savon hallinnolliseksi keskukseksi. Pitäjästä käytettiin alun perin Tavinsalmi-nimeä, mutta asutuksen painopisteen siirryttyä Kuopionniemelle, nimeksi vakiintui Kuopion pitäjä, johon Maaningankin alue kuului. Maaningan kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1764. Vuoden 1865 kunnallisasetuksen perusteella perustettiin itsenäinen Maaningan seurakunta 1871 ja Maaningan kunta 1872. Maaningalla vanhusten palvelutalo Viljamissa vuonna 1999 tapahtuneessa tuhoisassa tulipalossa viisi vanhusta kuoli ja neljä loukkaantui.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
Kuntaliitos
Maaninka osallistui kuntaliitosselvitykseen Siilinjärven kanssa. Uuden kunnan oli kaavailtu aloittavan toimintansa 1. tammikuuta 2013. Maaningan kunnanvaltuusto kuitenkin lopetti kuntaliitosneuvottelut 20. kesäkuuta 2011. Vielä vuoden 2011 aikana Maaningan kunnanvaltuusto päätti aloittaa kuntaliitosselvitystyön Kuopion kaupungin kanssa. Maaningalla tehtiin valitus kuntaliitoksesta ja vaadittiin kansanäänestystä. Kunnanvaltuusto päätti kuitenkin yksimielisesti hyväksyä liitoksen vuoden 2015 alusta lukien ilman neuvoa-antavaa kansanäänestystä.
Nähtävyydet
Kunnan nähtävyyksiin lukeutuvat Korkeakoski ja Tuovilanlahden kulttuurimaisema-alue, joka on luokiteltu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi. Tuovilanlahdessa sijaitsee Kalapuron tila, joka toimii nykyään museona. Luonnonnähtävyyksiä on Pirunhalssin luola, joka sijaitsee Kellarimäen suunnalla.
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Maaningan perinneruoiksi valittiin sianlihapaisti, rokkatuuvinki (sakeutettu hernemuhennos) ja marjakiisseli.
Tapahtumat
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin Maaningalla vuonna 2000.
Kylät
Maaningalla on 18 kylää:
Fernando Colón
Fernando Colón (24. elokuuta 1488, Córdoba, Espanja – 12. heinäkuuta 1539, Espanja) oli Kristoffer Kolumbuksen poika, joka tuli kuuluisaksi kirjastostaan.
Colón eli melkein koko elämänsä Córdobassa Espanjassa. Hänen vanhempansa Kristoffer Kolumbus ja Beatriz Enríquez de Arana eivät olleet naimisissa. Isä jäi Colónille etäiseksi paljon matkustelunsa vuoksi, mutta äidin kanssa tämä oli läheinen. Colónilla oli myös velipuoli Diego (1479–1526), joka ei kuitenkaan ollut läheinen Fernandon kanssa, koska hän oli tätä paljon vanhempi ja lähti nuorena sotaan. Colón oli lapsena hyvin ujo, eikä hänellä ollut sen takia ystäviä.
Colónin ollessa 14-vuotias hänen isänsä kuoli, ja hän sai siitä innoituksen tehdä kuolemasta kertovan maalauksen. Maalaus ei surullisen aiheensa vuoksi saanut aluksi paljoa huomiota, mutta ajan myötä siitä tuli todella suosittu. Myöhemmin Colón julkaisi myös kirjoja, jotka saivat yhtä lailla julkisuutta.
Vuosien 1509 ja 1539 välisenä aikana Colón matkusteli Euroopassa, osti kirjoja ja kokosi lopulta yhden Euroopan suurimmista yksityisistä kirjastoista. Siihen kuului 15 000-20 000 teosta.
Fernando Colón kuoli 12. heinäkuuta 1539 astmaan Sevillassa. Hän oli kuollessaan 50-vuotias.
Kirjakokoelma
Vuodesta 1552 lähtien Colónin kirjakokoelman jäljellä olevaa osaa on säilytetty Sevillan katedraalissa. Kirjoista on jäljellä noin neljännes. Alkuperäinen kirjaluettelo löytyi vuonna 2019.
Gaston Velle
thumb|upright|La poule aux oeufs d’or -elokuvan mainosjuliste. Gaston Velle (1872 – 1948 Pariisi ) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Velle aloitti uransa taikurina. Vuodesta 1903 lähtien hän työskenteli Pathé Frèresillä erikoistuen trikki- ja fantasiaelokuviin (trucs & féeries), jotka kilpailivat Georges Mélièsin tuotannon kanssa. Heinäkuussa 1906 Velle muutti tuotantotiiminsä kanssa Italiaan, jossa hänestä tuli Cinesin taiteellinen johtaja. Italiassa Velle teki joukon kopioita aikaisemmista elokuvistaan.
Velle palasi Pathélle loppuvuodesta 1907 ja jatkoi fantasiaelokuvien tekemistä muun muassa Segundo de Chomónin kanssa. Ne olivat aikanaan suosittuja, joskin yksinkertaisempia kuin Mélièsin vastaavat tuotteet. Klassikkoina pidetään elokuvia La poule aux oeufs d’or (1905), Rêve à la lune (1905) ja L’écrin du Radjah (1906), jotka ovat säilyneet. Les invisibles (1906) oli ensimmäinen ”näkymätön mies” -elokuva. Vellen ohjaajanura päättyi vuonna 1913.
Theun de Vries
thumb|Theun de Vries vuonna 1963 Theun(is) Uilke de Vries (26. huhtikuuta 1907 – 21. tammikuuta 2005) oli alankomaalainen kirjailija, jonka tuotantoon kuuluu sekä proosaa että runoutta. Hän syntyi Veenwoudenissa ja kuoli keuhkokuumeeseen Amsterdamissa 97-vuotiaana.
Vriesin ensimmäinen runokokoelma De terugkeer on vuodelta 1927; myöhempiin tunnettuihin teoksiin lukeutuvat Rembrandt (1931), Stiefmoeder aarde (1936), Het meisje met het rode haar (1956) ja Het zwaard, de zee en het valse hart (1966).
Vriesin romaaneista useat käsittelevät historiallisia aiheita, ja kirjailijalle myönnettiin useita keskeisiä alankomaalaisia kulttuuripalkintoja, kuten P. C. Hooftin palkinto vuonna 1962. Hänen teostensa alkuperäiskieli on hollanti.
Tulivuori (täsmennyssivu)
Tulivuori voi viitata seuraaviin asioihin:
Kreeta Haapasalo soittaa kannelta talonpoikaistuvassa
Kreeta Haapasalo soittaa kannelta talonpoikaistuvassa on Robert Wilhelm Ekmanin (1808–1873) öljyvärein kankaalle vuonna 1868 maalaama teos (75 cm × 105 cm). Maalaus ostettiin Ateneumin kokoelmiin seuraavana vuonna 1869.
Maalaus
Maalauksessa kannelta soittavan Kreeta Haapasalon ympärille on kokoontunut joukko ihmisiä, jotka kuuntelevat hartaana soittoa. Kuulijoina on muun muassa talon emäntä, nuoria naisia lapsineen, verkkoa paikkaava kalastaja ja seinään nojaava piippua poltteleva sotilas. Ympäristönä on talonpoikaistupa, jossa näkyy heidän arkielämän askareisiin liittyviä tamineitaan ja jonka seinällä on muun muassa Aleksanteri I:tä kuvaava painokuva. Esitys tapahtuu ikkunasta tulevassa päivänvalossa. Teoksessa kuvastuu ihanteellinen näkemys suomalaisesta kansasta ja sen sivistyksellisistä arvoista.
Taustaa
Maalauksen soittaja Kreeta Haapasalo oli tunnettu kansanmuusikko, joka 1860-luvun katovuosina elätti perhettään kiertelevänä kanteleensoittajana ja runonlaulajana. Suureen suosioon hänet nosti tuonaikaisen sivistyneistön suuri kiinnostus Suomen kansan juuria kohtaan. Kreta Haapasalo nähtiin tuolloin muinaisen kalevalaisen perinteen ilmentymänä ja tulkkina, jonka kautta oli mahdollisuus saada kosketus aitoon suomalaisuuteen.
Panu Hämäri
Panu Pertti Juhani Hämäri (s. 10. toukokuuta 1962 Helsinki) on entinen SM-tason amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka on sittemmin toiminut yrittäjänä ja poliittisissa kampanjoissa.
2010-luvulla Hämärin näkyvin toiminta on ollut toiminta yrittäjien (erityisesti pienyrittäjien, joihin Hämäri itse on kuulunut 1980-luvulta lähtien) ja yrittäjyyden puolestapuhujana ja taustavaikuttajana eri organisaatioiden kautta.
Urheilu-ura
Hämärin peliura alkoi Helsinki Roostersissa vuonna 1982 ja päättyi Kannelmäki Whipsissä vuonna 1991. Vuosina 1983 ja 1986 Hämäri voitti Roostersissa Suomen mestaruuden. Pelaamisen jälkeen hän toimi yhden kauden hyökkäyksen linjan apuvalmentajana Whipseissä.
Kaudella 1985 Hämäri joutui hakemaan vauhtia Roostersin "apujoukkueen" Breakersin riveissä loukattuaan polvensa kauden ensimmäisessä ottelussa.
Ennen amerikkalaisessa jalkapallossa pelaamistaan Hämäri harrasti muun muassa judoa Heikki Arpiaisen valmennuksessa sekä uintia HTU:n (Nykyisin HTU Stadi) erikoisvalmennusryhmässä.
Yrittäjyys ja liiketoiminta
Urheilu-uransa jälkeen Hämäri on toiminut varsin värikkäästi liike-elämässä ja konsulttina. Lisäksi Hämäri on kääntänyt internetiin amerikkalaisia ja englantilaisia itsensä valmentamisen oppikirjoja sekä omia kirjoituksiaan muun muassa myyntityön kehittämisestä ja osaamisen johtamisesta. Brian Tracy Internationalin kotisivujen mukaan hän toimi myös Tracyn perustaman iLearningGlobalin Suomen johtajana.
Ilmeisesti tätä osaamista ja Hämärin solmimia kontakteja liike-elämään hyödynnettiin Hämärin toimiessa Atlantis FC:n varainhankintayhtiöksi perustetun Atlantis Palvelut Oy:n toimitusjohtajana, joka teki ainakin osan toimeksiannoistaan yhtiön kautta. Yhtiön kotisivuilla mainostettiin toiminnan lisäksi joukkueen kotisivuja ja junioritoimintaa. Hämäri jatkoi urheilutoiminnassa Atlantis FC:n varainhankkijana ja markkinointivastaajana. Hän jätti tehtävän joukkueen sekavan tilanteen vuoksi kesällä 2009.
2012 keväästä 2013 loppuun Hämäri toimi Casa Business Servicen operatiivisena johtajana ja julkaisi muun muassa kirjan "52 tapaa kehittää itseään" sekä muita pienempiä teoksia. 2013 syksyllä Hämäri siirtyi QITS Finland Oy/ HRD Finlandin johtajaksi.
Politiikka
Hän on viime vuosina toiminut aktiivisesti myös kokoomuksen kampanjoissa, muun muassa vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ehdokas Marja Vuennon kampanjan PR-vastaavana ja vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Jorma Karlstedtin kampanjapäällikkönä. Vuoden 2009 eurovaaleissa Hämäri löytyy eurovaaliehdokas Nina Suomalaisen tukijoukoista. Vuoden 2012 presidentinvaalin aikana hän oli Sauli Niinistön kampanjassa aktiivisesti mukana.
Eurovision laulukilpailu 2020
Eurovision laulukilpailu 2020 oli suunniteltu 65. Eurovision laulukilpailu, joka piti aikataulun mukaan järjestää Rotterdamissa, Alankomaissa toukokuussa 2020 Duncan Laurencen voitettua kilpailun vuonna 2019 kappaleella ”Arcade”. Tapahtumapaikkana olisi toiminut Rotterdam Ahoy. Euroopan yleisradiounioni ilmoitti 18. maaliskuuta 2020, että kilpailua ei järjestetä vuonna 2020 koronaviruspandemian vuoksi.
Euroviisut olisi järjestetty Alankomaissa viidennen kerran. Aiemmin Alankomaat on isännöinyt kilpailua Hilversumissa vuonna 1958, Amsterdamissa vuonna 1970 ja Haagissa vuosina 1976 ja 1980.
Euroopan yleisradiounioni EBU ilmoitti 13. marraskuuta 2019, että vuoden 2020 kilpailuun osallistuisi 41 maata. Bulgaria ja Ukraina palaisivat kilpailuun vuoden tauon jälkeen. Sen sijaan Montenegro ja Unkari vetäytyisivät vuoden 2020 kilpailusta.
Tapahtumapaikka
thumb|left|upright|Kilpailun pitopaikka Ahoy Rotterdam. (kuva vuodelta 2016) Vuoden 2020 kilpailu oli tarkoitus järjestää Rotterdamissa sijaitsevalla Rotterdam Ahoy -kongressikeskuksen Ahoy-areenalla. Areenalla on 16 000 istuinta ja se on järjestänyt lukuisia urheilutapahtumia ja konsertteja. Areenalla on järjestetty myös vuoden 2007 lasten Eurovision laulukilpailu.
Valintavaihe
Alankomaiden pääministerin Mark Rutten mukaan Duncanin voiton jälkeen useat pormestarit olivat viestittäneet Ruttelle kilpailun isännöimisestä. Yhdeksän kaupunkia olivat ilmaisseet kiinnostuksensa kilpailun isännöimisestä. Kuitenkin 10. heinäkuuta viisi kaupunkia oli virallisesti ilmoittautunut isännöintikilpailuun. Nämä kaupungit olivat Rotterdam, Maastricht, Arnhem, 's-Hertogenbosch ja Utrecht. 16. heinäkuuta ilmoitettiin, että isännöintikilpailussa jatkavat enää vain Maastricht ja Rotterdam. 30. elokuuta lopulliseksi isäntäkaupungiksi julistettiin Rotterdam.
Semifinaaleihin jako
Maat jaettiin semifinaaleihin 28. tammikuuta 2020. Automaattisia finaalimaita lukuun ottamatta (Alankomaat ja Big 5) maat jaettiin viiteen ryhmään. Jako perustui äänestyksiin edellisten vuosien ajalta.
Graafinen ilme
Rotterdamin Euroviisujen logo julkistettiin 28. marraskuuta 2019. Logo on abstrakti ja se on muodostettu yhdistäen kilpailun 41 osallistujamaan lippujen värejä. Siinä näkyvät myös jokaisen osallistujamaan debytointivuodet. Logo juhlistaa Euroviisujen 65. tuotantokautta. Logon on laatinut CLEVER°FRANKE. Rotterdamin Euroviisujen tunnuslause on "Open Up".
Juontajat
4. joulukuuta 2019 televisioyhtiö NPO ilmoitti, että vuoden 2020 Eurovision laulukilpailun juontaisivat kolme juontajaa: Edsilia Rombley, Chantal Janzen ja Jan Smit. Chantal Janzen on alankomaalainen näyttelijä ja televisiojuontaja. Jan Smit on laulaja ja Alankomaiden euroviisukommentaattori. Edsilia Rombley on laulaja, joka edusti Alankomaita Euroviisuissa vuosina 1998 ja 2007.
Peruuttaminen
Vuonna 2020 koronaviruksen leviäminen Kiinasta muihin maihin herätti huolenaiheita ja mahdollisia vaikutuksia Eurovision laulukilpailun järjestämiseen. 6. maaliskuuta alankomaalainen yleisradioyhtiö NPO totesi, että järjestäjät noudattavat terveysviranomaisten neuvoja päättäessään kilpailun järjestämisestä. Pandemian vaikutukset näkyivät esimerkiksi Tanskassa, jossa maan karsinnan finaali järjestettiin ilman yleisöä. Myös useat kilpailua edeltävät promootiotapahtumat ja konsertit peruttiin.
18. maaliskuuta lopulta ilmoitettiin, että vuoden 2020 Eurovision laulukilpailu perutaan koronaviruspandemian vuoksi. Euroopan yleisradiounioni kertoi keskustelleensa yhdessä alankomaisten yleisradioyhtiöiden AVROTROS:in, NPO:n ja NOS:n kanssa kilpailun järjestämisestä Rotterdamissa vuonna 2021.
Eurovision Song Celebration 2020
29. huhtikuuta EBU ilmoitti, että juhlistaakseen vuoden 2020 kappaleita, järjestettäisiin kaksi korvaavaa ohjelmaa 12. ja 14 toukokuuta, jolloin kilpailun semifinaalit oli tarkoitus järjestää. Ohjelmissa kyseisten semifinaalien kappaleet tultaisiin esittämään niiden suunnitellussa esiintymisjärjestyksessä ja ohjelman on tarkoitus olla ei-kilpailuhenkinen. Ohjelma näytettiin Euroviisujen viralliselta Youtube-kanavalta.
Eurovision: Europe Shine a Light
31. maaliskuuta EBU ja isäntämaan toimittajat ilmoittivat järjestävänsä korvaavaan ohjelman nimeltä Eurovision: Europe Shine a Light, joka lähetettiin suorana 16. toukokuuta, jolloin kilpailun finaali olisi pitänyt järjestää. Ohjelman juonsivat Chantal Janzen, Edsilia Rombley ja Jan Smit.
Osallistujamaat
pienoiskuva|248x248px|{{legend|#D40000|Ensimmäisessä semifinaalissa kilpailevat maat}} {{legend|#FFAAAA|Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät ensimmäisessä semifinaalissa}} {{legend|#000080|Toisessa semifinaalissa kilpailevat maat}} {{legend|#99CCFF|Automaattisesti finaaliin pääsevät maat, jotka äänestävät toisessa semifinaalissa}} Vuoden 2020 kilpailuun olisi osallistunut yhteensä 41 maata.
2. semifinaali
Espanja, Iso-Britannia ja Ranska olisivat äänestäneet tässä semifinaalissa.
Kettukusu
Kettukusu (Trichosurus vulpecula) kuuluu Australian alkuperäisten nisäkkäiden sopeutuvaisimpiin lajeihin. Aikanaan sitä metsästettiin paljon tiheän ja pehmeän turkkinsa vuoksi. Nykyisin tämä laajalle levinnyt pussieläin on yhtä kotonaan esikaupunkialueiden puutarhoissa kuin mantereen takamaillakin. Päivisin kettukusu lepää kerälle kiertyneenä turvapaikassaan, mutta ilmestyy esiin yöllä ruoanhakuretkilleen.
Koko ja ulkonäkö
Kettukusu on tavallisesti harmaa ja sillä on musta häntä, jonka alapinta on paljas. Sen etujaloissa on viisi vahvakyntistä varvasta, joilla eläin pitelee ruokaansa.
Lajista on olemassa useita erilaisia värimuotoja, kuten hopeanharmaa ja kuparinpunainen.
Kettukusu on arvostettu turkiseläin, minkä johdosta sitä metsästetään paljon.
Äänet
Kettukusulla on monenlaisia ääniä, kuten kirkaisuja, sihinää, murinaa, röhkinää ja eräänlaista lörpöttelyä. Osa äänistä on niin voimakkaita, että ihminenkin kuulee ne 300 metrin etäisyydeltä.
Levinneisyys
Kettukusun luontaiseen elinalueeseen kuuluvat manner-Australia, Tasmania sekä Kengurusaari ja Barrow’n saari.
Kettukusuja istutettiin Uuteen-Seelantiin turkiseläimiksi 1900-luvun alussa. Tuotu kanta on kasvanut huomattavan suureksi ja aiheuttanut vahinkoa alkuperäiselle kasvillisuudelle, mistä johtuen kettukusu on määritelty yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Kasvillisuustuhojen lisäksi Uudessa-Seelannissa on epäilty, että kettukusut levittäisivät nautatuberkuloosia. Kusuja on yritetty hävittää muun muassa myrkyttämällä 1970-luvulta lähtien, mutta kannat ovat edelleen runsaslukuiset sekä Pohjois- että Eteläsaarella.
Elinympäristö
Kettukusun elinympäristöä ovat trooppiset metsät, puistot, ruohomaat ja havumetsät.
Ravinto
Kettukusu syö pääasiassa versoja, lehtiä, kukkia, hedelmiä ja siemeniä. Myös hyönteisiä ja nuoria lintuja.
Le chant des coquelicots
Le chant des coquelicots EP on Amélie-les-crayonsin ensimmäinen julkaistu albumi: le petit premier eli pieni ennakkokatsaus Amélie-les-crayonsin musiikkiin. Levy on äänitetty osittain live-esiintymisistä ja osittain kotistudiossa vuonna 2002.
Paranormal Activity 3
Paranormal Activity 3 on Yhdysvalloissa lokakuussa 2011 ja Suomessa marraskuussa 2011 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuvasarjan kolmannessa osassa kerrotaan aikaisempien osien päähenkilöiden lapsuudesta.
Bijou Phillips
Bijou Lily Phillips (s. 1. huhtikuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja poplaulaja.
Phillips on esiintynyt vuodesta 1999 lähtien useissa elokuvissa, muun muassa elokuvissa Melkein julkkis, Oven takana ja Hostel: Part II.
Yksityiselämä
Phillipsin isä oli hippiajan kuuluisimpien yhtyeiden joukkoon kuuluvassa The Mamas & the Papas -yhtyeessä aikoinaan toiminut hippimuusikko John Phillips. Hänen äitinsä oli eteläafrikkalainen malli Genevieve Waite.
Phillips on naimisissa pokeri-turnauksessa tapaamansa näyttelijä Danny Mastersonin kanssa. He molemmat ovat skientologeja.
Herkules (tähdistö)
Herkules (, gen. Herculis) on iso pohjoisen taivaan tähdistö. Antiikin Kreikan tarujen mukaan sankari Herakles teki monia urotekoja ja palkinnoksi hänen urheudestaan Zeus sijoitti Herakleen taivaalle.
Tähdet
Rasalgethi tai Ras Algethi (α Her) on väriltään hyvin punainen moninkertainen epäsäännöllinen sykkivä muuttuja 550 valovuoden päässä Maasta. α1 on kaksoistähti, jossa systeemin muodostavat punainen ylijättiläinen ja sen pienempi kumppani. α2 on myös kaksoistähti, jossa parina on keltainen jättiläistähti ja F-spektriluokan kääpiötähti. α1 on neljänneksi suurin tunnettu tähti, sen halkaisija on Aurinkoamme jopa 460 kertaa suurempi. Tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "polvistuvan päätä".
β Herculis eli Kornephoros on noin 150 valovuoden päässä oleva K0-spektriluokan tähti ja sen kirkkaus on +2,8m. Myös tämän tähden nimi on johdettu arabiasta ja tarkoittaa "aseen kantajaa".
Rutilicus (ζ Her) on +2,81 magnitudin kaksoistähti, jossa juuri pääsarjavaiheensa päättänyt alijättiläistähti ja himmeämpi kumppani (+5,53m) kiertävät toisensa noin 35 vuoden jaksoissa keskimäärin 15 tähtitieteellisen yksikön etäisyydellä toisistaan. Pari on osa suurempaa yhtenäisesti liikkuvaa järjestelmää, johon kuuluvat myös φ2 Pavonis, ζ Reticuli, 1 Hydra, Gl 456, Gl 678 sekä Gl 9079.
Muita nimettyjä tähtiä ovat λ Her eli Maasym ("ranne"), +4,41m ja 370 valovuotta; δ Her eli Sarin, +3,2m ja 96 valovuotta; ω Her tai Kajam joka kuvaa Herkuleen nuijaa, josta tähden nimikin on peräisin (+4,57m/235 valovuotta).
thumb|left|Pallomainen tähtijoukko Messier 92 valokuvattuna pienellä kaukoputkella.
Syvän taivaan kohteet
Neljännesaste M13:sta pohjoiseen päin sijaitsee galaksi IC 4617, joka on +14,5 magnitudin kierteisgalaksi. Edellisestä neljännesaste itään ja puoli astetta pohjoiseen sijaitsee myös kierteisgalaksi NGC 6207. Se on kirkkaudeltaan +11,6m ja kooltaan 3×1,3 kaariminuuttia.
Messier 92 (kuvassa) on myös pallomainen tähtijoukko, muttei yllä näyttävyydessä edellisen tasolle, vaikka on myös kirkkaimpia pallomaisia pohjoisella taivaanpuoliskolla. Joukon löysi saksalainen tähtitieteilijä Johann Elert Bode vuonna 1777 ja uudelleen Charles Messier 1781.
Toimintatutkimus
Toimintatutkimus on pääosin laadullisen tutkimuksen suuntaus, jolla pyritään kehittämään kohteena olevaa organisaatiota sen toimintatapoihin vaikuttamisen kautta. Toimintatutkimuksessa on keskeistä vaikuttamisen pyrkimys ja toisaalta tutkijan osallistuminen toimintaan ja mukanaolo organisaation arkipäivässä. Taustaltaan toimintatutkimus on yhteiskunta- ja suunnittelutieteellistä, mutta sitä sovelletaan laajalti myös kasvatustieteellisissä yhteyksissä.
Toimintatutkimuksessa yhdistyy kohteen analyysi ja siihen vaikuttaminen. Stephen Kemmis ja Mervyn Wilkinson kuvaavat tätä tunnetulla, paradoksaaliselta kuulostavalla lausumallaan, jonka mukaan todellisuutta muutetaan, jotta sitä voitaisiin tutkia ja todellisuutta tutkitaan, jotta sitä voitaisiin muuttaa.
Toimintatutkimuksen prosessi
Tutkimuksen aluksi kartoitetaan nykytilanne ja selvitetään tutkimukseen vaikuttavia lähtökohtia. Kartoituksen pohjalta ideoidaan tutkimuksen toimintamalli eli vaikuttamisohjelma. Toteutetaan ns. interventioita eli vaikuttavia toimenpiteitä, seurataan ja havainnoidaan niiden vaikutuksia. Ns. evaluaatio merkitsee erityistä toiminnan vaikuttavuuden arviointia.
Prosessin lopulla pyritään vaikuttamaan siihen, että kehittyneempi toimintamalli juurtuisi toimintatutkimuksen kohteena olleeseen organisaatioon. Tätä vaihetta voidaan nimittää jälkihoidoksi, vaikka nimitys saattaa johtaa harhaan. On toivottavaa, että prosessi jatkuisi omavaraisena tutkimuksen tai sen tietyn vaiheen päätyttyä.
Sosnavitsa
thumb|right|200px|Sosnavitsan kunta Belomorskin piirin kartalla. Sosnavitsa on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Belomorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmeren–Itämeren kanavan ja Muurmannin radan varrella 20 kilometriä Belomorskista lounaaseen. Taajamassa on 1 500 ja kunnassa 2 600 asukasta (vuonna 2013).
Evelyn Keyes
Evelyn Louise Keyes (20. marraskuuta 1916 Port Arthur, Texas – 4. heinäkuuta 2008 Montecito, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Sosnavitsa
Maantiede ja asutus
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Pušnoin, Uuden Maasjärven ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 14. ja 15. sulkujen asutukset, Kesäjärven, Kevättämäjärven, Lehdon, Maasjärven, Nuottavaaran, Suijun, Suikujärven, Tunkuan ja Uskelan kylät, Suuren-Susmoin saari (ven. Bolšoi Žužmui) sekä Bolšaja Udan asema. Sosnavitsan jälkeen suurimmat asutuskeskukset ovat noin 400 asukkaan Pušnoi ja Uusi Maasjärvi sekä vajaan 200 asukkaan Suiku. Monilla paikkakunnilla ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Evelyn Keyes
Keyesin tunnetuin elokuva on Tuulen viemää (1939), jossa hänellä oli sivurooli Suellen O'Harana. Hänen omaelämäkertansa Scarlett O'Hara's Younger Sister: My Lively Life in and Out of Hollywood ilmestyi vuonna 1977. Itse hän nimesi parhaaksi elokuvakseen Elämäntoverit (Mrs. Mike, 1949).
Sosnavitsa
Talous ja palvelut
Paikkakunnan merkittävin työnantaja on Vienanmeren–Itämeren kanava. Sosnavitsan kohdalla kanavassa on kaksi sulkua. Taajamassa on satama, rautatieasema, kauppoja ja pieni hotelli. Sosnovitsan kirkko toimii postina.
Evelyn Keyes
Keyesin muiden elokuvien joukkoon lukeutuu Kesäleski (1955). Tämä jäi hänen viimeiseksi merkittäväksi työkseen, mutta hänet nähtiin televisiossa ja elokuvissa vielä 1980–1990-luvuilla.
Keyes asui Santa Barbarassa, Kaliforniassa. Hän oli neljästi aviossa. Hän jätti ensimmäinen miehensä Barton Bainbridge (1938 – k. 1940), ja alkoi seurustelemaan elokuvaohjaaja Charles Vidorin kanssa jonka jälkeen hänen ensimmäinen miehensä teki itsemurhan. Vidorin kanssa Keyes meni naimisiin vuonna 1943, ja he erosivat vuonna 1944. Hänen seuraava miehensä oli elokuvaohjaaja ja -näyttelijä John Hustonin kanssa 1946–1950. Vuodesta 1953 hän asui tuottaja Mike Toddin kanssa, kunnes hän avioitui jazzmuusikko Artie Shawin kanssa 1957, ja oli hänen kanssaan naimisissa vuoteen 1985.
Caricom
Caribbean Community (, vuoteen 2001 asti Caribbean Community and Commons Market) eli Caricom on 15 Karibianmeren alueella sijaitsevasta maasta koostuva järjestö, jonka tavoitteena on jäsenmaiden talouksien kasvaminen ja yhteistyön lisääminen maiden välillä. Sen pysyvä päämaja sijaitsee Guyanan pääkaupungissa Georgetownissa. Järjestö perustettiin Chaguaramasin sopimuksella, joka astui voimaan 1. elokuuta 1973. Neljä ensimmäistä allekirjoittajaa olivat Barbados, Jamaika, Guyana sekä Trinidad ja Tobago.
Caricom korvasi vuosien 1968–1972 Cariftan (Caribbean Free Trade Association), jonka tarkoituksena oli jatkaa taloudellisia suhteita englanninkielisten Karibian valtioiden välillä Länsi-Intian federaation hajottua 1962.
Hannibal
Hannibal Barka (247 eaa.–183 eaa.) oli karthagolainen poliitikko ja yksi antiikin ajan nerokkaimmista sotapäälliköistä. Hänet tunnetaan parhaiten toisen puunilaissodan aikaisista saavutuksistaan. Hannibalin isä oli karthagolainen sotapäällikkö Hamilkar Barka. Hannibalilla oli kaksi veljeä Hasdrubal ja Mago. Nimi "Hannibal" on latinalainen muoto puunin kielen sanoista "Baal on armollinen".
Sotavalmistelut
Karthago ja Rooma olivat 200-luvulla eaa. Välimeren kaksi johtavaa valtiota, ja ne kävivät toisiaan vastaan kolme puunilaissotaa, joista Hannibal osallistui toiseen sotaan. Hannibal arvioi, että Roomalla oli suurempi ja iskukykyisempi jalkaväki. Sen vuoksi hän pyrki kehittämään ratsuväkeään.
thumb|Hannibalin reitti Italiaan Karthagon kärsittyä tappion ensimmäisessä puunilaissodassa Hannibalin isä Hamilkar yritti saada valtion uuteen nousuun. Hamilkar pyrki ulottamaan Karthagon vallan Hispanian heimojen alueille. Karthagon laivasto oli heikolla tolalla, ja Espanjaan oli marssittava Gibraltarinsalmen kautta. Tarinan mukaan Hannibal oli mukana tällä retkellä ja hänen isänsä oli vaatinut häntä vannomaan ikuista vihaa Roomaa kohtaan. Hamilkar valloitti Hispanian, mutta hän kuoli taistelussa. Hänen veljensä Hasdrubal oli hänen seuraajansa ja pyrki lujittamaan Karthagon aseman Iberian niemimaalla. Hän muun muassa solmi sopimuksen Rooman kanssa aluejaosta. Hasdrubalin kuoltua 221 eaa. Hannibal julistettiin armeijan ylipäälliköksi.
Toinen puunilaissota
thumb|Toisen puunilaissodan taistelut Italiassa Vuonna 219 eaa., Hispanian valloituksen päätyttyä, Hannibal hyökkäsi Saguntumin kaupunkiin. Saguntumilla oli Rooman turvatakuut, joten tämä teko ajoi hänet suoraan konfliktiin Rooman kanssa. Roomalaisten lähettiläiden protesteista huolimatta hän valloitti kaupungin kahdeksan kuukauden piirityksen jälkeen. Karthagon hallitus olisi vielä tässä vaiheessa ehkä voinut estää sodan irtisanoutumalla suositun sotapäällikön toimista, mutta ei puuttunut asiaan. Sodanjulistukset annettiin vuoden lopulla.
Hannibal lähti sotaan marssimalla läpi Hispanian Etelä-Galliaan. Hän otti mukaansa libyalaisista ja iberialaisista palkkasotureista muodostetusta armeijastaan kaikkein luotettavimmat ja taisteluihin karaistuneimmat. Hannibal johti armeijansa Hispaniasta Alppien yli, Italian niemimaalle ja löi roomalaiset Trebiajoella vuonna 218 eaa., Trasimenus-järvellä vuonna 217 eaa. ja Cannaessa vuonna 216 eaa. Cannaen jälkeen roomalaiset eivät uskaltautuneet kenttätaisteluun Hannibalia vastaan.
Keväällä 218 eaa. Hannibal saavutti Pyreneet. Galliassa hän onnistui välttämään niin paikallisten heimojen kuin roomalaistenkin hyökkäysyritykset. Syksyllä hän saapui Alpeille, joita hän lähti ylittämään. Tämä vaarallinen reitti toi Hannibalin suoraan roomalaisten alueille. Roomalaiset olivat toivoneet taistelun pysyvän vieraiden kansojen alueilla, mutta nyt heidän oli kohdattava haaste Italiassa. Hannibal varmisti ensin asemansa hyökkäämällä paikallisten heimojen kimppuun. Saman vuoden joulukuussa roomalainen sotapäällikkö hyökkäsi hänen kimppuunsa Trebian taistelussa. Väsytettyään roomalaisten jalkaväen hän löi roomalaisten asemat palasiksi yllätysrynnäköllä sivustaan. Voiton myötä Hannibalin asema Pohjois-Italiassa näytti vahvalta. Talven jälkeen Hannibal lähti kohti etelää, sillä gallit, joiden luona hän oli viipynyt, olivat alkaneet osoittaa kyllästymisen merkkejä. Hän ylitti Apenniinit ilman vastarintaa, mutta sen jälkeen hänen joukkonsa kärsivät vakavia tappioita suoalueilla tautien takia. Hannibal itse menetti näön toisesta silmästään.