cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Häiveteknologia
Häivemenetelmät
Lähes kaikki uudet asejärjestelmät hyödyntävät sitä jossain muodossa. Häivetekniikka on muodostunut yhdeksi tärkeimmäksi suunnittelukriteeriksi suunniteltaessa uusia ja päivitettäessä vanhoja asejärjestelmiä. Esimerkiksi Yhdysvaltojen B-2 Spirit -pommikoneiden suorituskyvystä ja aerodynamiikasta on tingitty häiveominaisuuksien hyväksi.
F-117 ja F-22 hävittäjissä koneen tuottamia radioaaltoja (RF emissions) on pyritty vähentämään piiloutumiseksi passiviselta seurannalta. F-22 käyttää LPI-tutkaa, jotta kohde voidaan "maalata" ilman kohteen itsensä kykyä havaita sitä. LPI-menetelmää käytetään esimerkiksi AESA-tutkissa.
F-22 koneessa sen omien antureiden tuottamia signaaleja muokataan niiden intensiteetin, keston ja taajuusalueiden suhteen havaitsemisen minimoimiseksi.
New, Live & Rare Vol. 1–3
New, Live & Rare on kolmiosainen ep-sarja, joka sisältää Deep Purplen harvinaisempaa studio- ja livemateriaalia.
Kappaleet
EP 1:
EP 2:
Mos Def
Mos Def, oikealta nimeltään Dante Terrell Smith, (s. 11. joulukuuta 1973 Brooklyn, New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja rap-artisti. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Brown Sugar (2002), Civil Brand (2002), The Italian Job (2003), The Woodsman (2004), Pienten sydänten pelastajat (2004), Linnunradan käsikirja liftareille (2005), 16 Blocks (2006), Cadillac Records (2008), Be Kind Rewind (2008) ja Uusia alkuja (2013).
New, Live & Rare Vol. 1–3
Kappaleet
EP 3:
Mos Def
Näyttelijäntyöstään Mos Def on ollut Golden Globe- ja Emmy-ehdokkaana. Hän on myös ollut ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi musiikistaan.
Yksityiselämä
Smith varttui Brooklynissa Bedford-Stuyvesantin alueella.
Nord (Haiti)
Nord on departementti Haitissa. Vuonna 2003 departementissa oli 823 043 asukasta ja sen pinta-ala on 2 106 neliökilometriä. Departementin väestötiheys on siten 390,8 asukasta neliökilometrillä. Departementti sijaitsee maan pohjoisrannikolla ja sen pääkaupunki on Cap-Haïtien.
Nord rajautuu idässä Nord-Estin, etelässä Centren, lounaassa Artiboniten ja lännessä Nord-Ouestin departementteihin sekä pohjoisessa Karibianmereen. Departementti jakautuu seitsemään arrondissementtiin (väkiluvut vuonna 2003):
Ted DiBiase Jr
Vuonna 2009 Dibiase esiintyi elokuvassa The Marine 2.
Uveiitti
Uveiitti on silmän suonikalvoston (uvea) inflamaatio eli silmän sisäinen tulehdus, jonka oireet ovat etukammiouveiitissa yksipuolinen silmäkipu, valoherkkyys, punoitus ja vetistys. Uveiitin voi jakaa kahteen luokkaan: etukammio- ja takakammiouveiittiin. Tila voi olla akuutti tai krooninen.
Akuutin etukammiouveiitin määritelmä on ensisijaisesti etukammion, iirikisen ja etukammionesteen tulehdus, joka ei ole aiheutunut sarveiskalvon tulehduksesta ja joka yleensä paranee kolmessa kuukaudessa. Kroonisen etukammiouveiitin määritelmä sisältää lisäksi korneapatologian - -, ja tilanne ei täysin parane kolmessa kuukaudessa. Uveiitin standardoitua terminologiaa kutsutaan Standardization of Uveitis Nomenclatureksi (SUN), joka luokittelee rakolampun tulokset.
Auringon kultainen kaupunki
Auringon kultainen kaupunki on CMX-yhtyeen 18. toukokuuta 2011 julkaistu EP ja neljäs Iäti-albumilta julkaistu single. Se sisältää kolme aiemmin julkaisematonta kappaletta sekä kappaleen ”Auringon kultainen kaupunki” Iäti-albumilta. Levyn julkaisumuoto on 12 '' Vinyyli-EP ja CD-EP samassa paketissa. EP:tä on julkaistu rajoitettu ja numeroitu 1000 kappaleen painos.
Uveiitti
Diagnoosi
Silmän tutkimuksessa tarkastetaan anamneesi ja tehdään rakolamppututkimus (eng. slit-lamp).
Jos on epäilystä haavasta silmän pinnalla, fluoresenssivärjätty silmä paljastaa haavat vihreänä. Terveeseen silmään väri ei tartu. Jos haava on niin syvä, että se ulottuu sarveiskalvon alempaan kerroksen, väri ei enää tartu.
Tarvittaessa mitataan silmänpaine ja tarkastetaan silmän pohja, etenkin takakammiouveiitissa. Jos sarveiskalvohaava on vaikeutunut komplikaatioiden vuoksi eikä vastaa hoitoon, otetaan sytologinen eli soluopillinen näyte sekä bakteeri- ja sieniviljely.
Vaihtoehtoisdiagnooseja ovat keratiitti, infektiivinen konjunktiviitti, sarveiskalvon trauma, sarveiskalvon vierasesineet ja glaukoman akuutit muodot.
Bulgarian kulttuuri
Bulgarian kulttuuri on kehittynyt nykyisen Bulgarian alueella, siihen kuuluu traakialaisia ja slaavilaisia elementtejä, siinä on lisäksi Bysantin, Turkin ja Kreikan vaikutteita. Maassa on Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvat traakialaiset hautakammiot Kazanlăkissa ja Sveštarissa.
Ortodoksiuskonto näkyy Bulgarian monissa koreissa kirkoissa.
Erityinen bulgarialainen tapa on osoittaa ei-vastausta nyökkäämällä ja kyllä-vastausta puistamalla päätä.
Kuvataide
Bysantin taiteesta kehittyi Veliko Tărnovon mukaan nimetty kristillisen taiteen koulukunta. Bulgarialainen kirkkotaide kukoisti etenkin 1200- ja 1300-luvuilla, mutta se selvisi Ottomaanien valtakaudenkin yli.
Nykyaikaisen bulgarialaisen taiteen ensimmäisiä suuria nimiä olivat Zahari Zograf ja Vladimir Dimitrov.
Kupari- ja puutöitä sekä keramiikkaa tehdään edelleen perinteisillä menetelmillä.
Arkkitehtuuri
Toiseen maailmansotaan asti Bulgaria oli enimmäkseen maaseutua. Kommunismiaikana maa teollistui nopeasti, ja kaupunkeihin rakennettiin neuvostotyylisiä betonilähiöitä. Kylien ja pikkukaupunkien perinteiset talot ovat usein puuta, niissä on pieniruutuiset ikkunat ja korkea aita ympärillä. Sisäkatoissa on taidokkaita puuleikkauksia.
Kirkot ovat komeita, monet niistä on rakennettu kansallisromanttisella kaudella ottomaanivallan lopussa. Bojanan kirkko, Ivanovon kallioon hakatut kirkot ja Rilan luostari ovat maailmanperintölistalla.
Musiikki
Bulgarialaisessa kansanmusiikissa on kehitetty erityinen kurkkulaulutekniikka. Musiikin ominaispiirteisiin kuuluvat myös erikoiset tahtilajit kuten 5/8, 11/8 tai jopa 15+14/8. Kansanmusiikin soittimia ovat viulua muistuttava gadulka, säkkipillimäinen gaida, tiimalasin muotoinen rumpu tarabuka, isompi rumpu tupan ja puolikkaan päärynän muotoinen luuttu nimeltään tambura. Kommunisminaikana valtio rahoitti kansanmusiikkiryhmiä, joiden tehtävänä oli sekä säilyttää perinnettä että jalostaa siitä korkeakulttuuria.
Naiskuoro Le Mystère des Voix Bulgares on menestynyt maailmalla.
Bulgaria on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 2005 lähtien. Se pääsi finaaliin 2007.
Elokuva
Ennen toista maailmansotaa bulgarialainen elokuva oli lähinnä dokumentaristien ja amatöörien käsissä. Kommunistivallan aikana taloudellinen tuki oli turvattu mutta ilmaisunvapaus rajoitettua. Elokuva-alan ammattilaisia koulutettiin Neuvostoliitossa, Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja vuodesta 1973 myös kotimaassa. Vuosittain ilmestyi noin 25 elokuvaa. 1970-luvulla tehtiin elokuvia maaltamuutosta ja arjen ongelmista. Vuoden 1989 jälkeen tuli vapaus mutta myös talousongelmia. Kotimainen elokuva joutui kilpailemaan Hollywoodin suurtuotantojen kanssa. 1990-luvun alussa suuret studiot joutuivat irtisanomaan paljon henkilökuntaansa. Elokuva-alan toipuminen alkoi 2000-luvun alussa.
Kirjallisuus
thumb|120px|left|Julia Kristeva. Bulgarian kirjakieli alkoi kehittyä 800-luvulla kun Kyrillos ja Metodios kehittivät kyrillisen kirjaimiston edeltäjän glagoliittisen kirjaimiston. Varhainen kultakauden kirjallisuus oli aluksi lähinnä uskonnollisten tekstien käännöksiä, mutta pian alettiin kirjoittaa historiaa ja maantietoa käsitteleviä teoksia. Hopeakaudella, 1330- ja 1400-luvulla, kehittyi uusia kirjallisuuden lajeja. Kansallisen heräämisen aikakausi alkoi 1700-luvun puolivälissä. Humanismi ja kansallisuusaate olivat keskeisiä teemoja, ja kansanperinnettä hyödynnettiin korkeakulttuurissa. Kansa oli pitkään lukutaidotonta joten suullinen perinne on säilynyt hyvin. Ensimmäinen bulgarialainen romaani, Ivan Vazovin Ikeen alla vuodelta 1894 käsitteli ottomaaneista vapautumista. Maailmansotien välissä runous ja näytelmäkirjallisuus kukoistivat, individualismi ja symbolismi olivat muodissa ja patrioottien rinnalle nousivat boheemit runoilijat. Kommunismiaikana bulgarialainen kirjallisuus sai vaikutteita sosialistisesta realismista. 1900-luvun suuria bulgarialaisia filosofeja ja kirjailijoita ovat Julia Kristeva ja Tzvetan Todorov. Bulgariassa syntynyt Elias Canetti voitti Nobelin kirjallisuuden palkinnon 1981.
Keittiö
Bulgarialainen ruokavalio perustuu paikallisiin vuodenajalle tyypillisiin ruoka-aineisiin. Leipä ja maitotuotteet, etenkin jogurtti ja tuorejuusto, ovat sen tärkeitä osia. Kotiruoka on usein keittoja, salaatteja ja pataruokia tai grillattua lihaa ja täytettyjä kasviksia. Banitsa on suosittu piirakkaruoka. Alkoholittomia perinnejuomia ovat viljapohjainen gaza ja jogurtista ja vedestä tehty ayran. Suosittuja alkoholijuomia ovat hedelmistä tislattu rakia sekä viinit.
Peiteļa ezers
Peiteļa ezers ja Pitel  on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Krasnogorodskin piirissä ja Itä-Latviassa Ciblan kunnassa.
Luontoarvoja
Järvi on suojärvi, jonka pohja on hiekkaa ja rantavyöhyke hiekkaa ja mutaa. Rannat ovat paikoin turvepaakkua ja kelluvaa hetteikköä. Sen kalalajeja ovat ainakin lahna, hauki, ahven, pasuri, ruutana, karppi, suutari ja mutakala, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja.
Vesistösuhteita
Peiteļa sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven laskujoki on venäjäksi Rubež (Рубеж) tai latviaksi Rúbeža. Se on Venäjän ja Latvian rajajoki Peiteļasta Sinjajaan asti. Joen pituus on kahdeksan kilometriä ja se yhtyy Sinjajaan järven itäpuolella. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 32,8 tai 36,7 neliökilometriä. Joen valuma-alue on 63 neliökilometriä.
Stadion de Goffert
Stadion de Goffert, tunnetaan sponsorisyistä myös nimellä McDOS Goffertstadion on jalkapallostadion Nijmegenissä Alankomaissa. Sen pääkäyttö on toimia Eredivisiessä pelaavan NEC Nijmegenin kotikenttänä. Stadion avattiin kesällä 1939, tuolloin seremonioissa oli mukana myös Alankomaiden silloinen prinssi Bernhard. Sitä remontoitiin vuonna 1999 ja uudet avajaiset järjestettiin tammikuussa 2000. Remontin yhteydessä paikkoja vähennettiin 12 500:aan, jotta yleisö olisi lähempänä kenttää. Vuodesta 1951 lähtien stadionilla ollaan järjestetty myös Nijmegenin kansainvälisen neljän päivän marssien avajaiset. Stadionin historian ehkä tärkeimpänä otteluna pidetään NEC Nijmegenin ja FC Barcelonan välistä UEFA Cup-ottelua vuodelta 1983.
Stadionille ollaan suunniteltu suurta uudistusta vuodeksi 2010. Katsojakapasiteettia ollaan päätetty nostaa 20 000:een ja rakennus sijoitetaan suurimmaksi osaksi maan alle. Stadionille suunnitellaan tuotaviksi muitakin lajeja kuten koripalloa ja judoa, jolloin se muodostaisi "Huippu-urheilun talon". Muutos tehdään, koska Nijmegenin kaupunki ei anna stadionin kasvaa korkeudessa suojellun luonnonkohteen, Goffertin puiston takia.
Sãotoménpriinia
pienoiskuva|Prinia molleri
Sãotoménpriinia (Prinia molleri) on Afrikassa Guineanlahdella sijaitsevan São Tomén kotoperäinen varpuslintu. José Vicente Barbosa du Bocage kuvaili lajin holotyypin São Tomélta vuonna 1887.
13. kesäkuuta
13. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 164. päivä (165. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 201 päivää.
Seitsenvuotinen sota
thumb|300px|Seitsenvuotisen sodan osapuolet: {{legend|#4D6DF3|Iso-Britannia, Preussi ja Portugali liittolaisineen}} {{legend|#22B14C|Ranska, Espanja, Itävalta, Venäjä ja Ruotsi liittolaisineen}} Seitsenvuotinen sota oli sota, jossa Iso-Britannia, Preussi ja Hannover taistelivat Ranskaa, Itävaltaa, Venäjää, Ruotsia ja Saksia vastaan vuosina 1756–1763. Myöhemmin sotaan vedettiin mukaan Espanja ja Portugali. Sodan lopputulos Euroopan osalta oli, että Preussi pelastui vastustajiensa yhteistyökyvyttömyyden vuoksi ja sai Hubertusburgin rauhassa pitää aikaisemmin valtaamansa Sleesian. Euroopassa käytyyn sotaan kiinteästi liittyneessä Ranskan, Espanjan ja Ison-Britannian välisessä suuressa siirtomaasodassa Iso-Britannia sai rauhanteossa lähes kaikki Ranskan siirtomaat.
Ruotsin osallistumista sotaan kutsutaan Pommerin sodaksi. Se osallistui Preussin vastaiseen liittokuntaan vuodesta 1757 lähtien. Ruotsin sotatoimet etenivät huonosti ja se oli helpottunut, kun rauha solmittiin vuonna 1762 ilman aluemuutoksia.
Preussin ja Itävallan välistä sotaa kutsutaan myös kolmanneksi Sleesian sodaksi.
Tausta
Itävallan perimyssodan vuonna 1748 päättänyt Aachenin rauha jätti monia kiistoja Euroopan politiikkaan. Itävaltaa harmitti erityisesti Sleesian menettäminen Preussille. Itävallan hallitsija Maria Teresia muutti ulkopolitiikkansa Preussin-vastaiseksi, ja Itävallan ja Preussin välinen jännite kasvoi entisestään. Vuonna 1756 Preussin kuningas Fredrik II Suuri teki ennalta ehkäisevän hyökkäyksen Itävallan liittolaisen Saksin kimppuun. Hän pelkäsi aiheellisesti Itävallan ja Venäjän yhdessä suunnittelemaa hyökkäystä, mutta toisaalta Saksiin hyökkääminen antoi vastapuolelle oikeutuksen sotimiseen. Sodassa Iso-Britannia tuki Preussia. Sen vastustajia taas olivat Ranska, Venäjä, Itävalta, Saksi ja Ruotsi.
Sota Euroopassa
Venäjä ja Itävalta olivat uudistaneet armeijoitaan ennen sotaa ja kehittäneet erityisesti tykistöään. Itävalta oli myös lisännyt armeijansa organisaation joustavuutta taisteluissa. Preussi joutui mannermaalla yksin taistelemaan liittokuntaa vastaan, sillä sen liittolainen Britannia oli kiinni suuressa siirtomaasodassa. Keväällä 1757 Preussin armeija hyökkäsi Böömiin ja kohtasi Itävallan joukot Prahan lähellä Leuthenissa. Taistelu päättyi Preussin voittoon, mutta Itävalta säilytti armeijansa iskukyvyn ja pystyi kesäkuussa pakottamaan Preussin pois Böömistä. Fredrik suuntasi silloin armeijansa länteen kohti Ranskaa. Vastustajat eivät kuitenkaan ruvenneet avoimeen yhteenottoon. Tämä oli viemässä Preussin hankaluuksiin, sillä samaan aikaan Venäjä eteni itärintamalla ilman vastusta. Lopulta lokakuussa 1757 Preussi kohtasi ranskalaiset Rossbachin taistelussa, joka päättyi Preussin loistavaan voittoon.
Britannia auttoi liittolaistaan Preussia taistelemalla ranskalaisia vastaan Länsi-Saksassa, jossa ranskalaiset hävisivät Mindenin taistelun elokuussa 1759. Ranskan rannikolla britit valtasivat Cherbourgin hetkellisesti vuonna 1758 ja Belle Îlen vuonna 1761. Brittien hyökkäykset Rochefortiin (1757) ja Saint-Maloon (1758) epäonnistuivat. Fredrik voitti Leuthenin taistelun viistorintamahyökkäyksellä, mutta itävaltalaiset kehittivät sille taktisia vastatoimia. Fredrikin puutteelliset piiritystaidot tuottivat Preussille vaikeuksia. Fredrik vastasi Preussin vastoinkäymisiin keskittämällä resursseja tykistöön ja kehittämällä sotataktiikkaa. Hän ei kuitenkaan kyennyt hyötymään taistelujen voitoista ja iskeminen Venäjän valtakeskuksiin oli joka tapauksessa mahdotonta. Preussin pelasti Venäjän keisarinna Elisabetin kuolema tammikuussa 1762. Tällöin valtaistuimelle nousi Pietari III, joka ihaili Fredrikiä suuresti. Pietari solmi Fredrikin kanssa rauhan ja palautti Venäjän valtaamat alueet takaisin Preussille. Venäjän vetäydyttyä sodasta Itävalta jäi yksin Preussia vastaan ja solmi rauhan ilman aluemuutoksia.
Preussin menestys perustui Fredrikin voitokkaisiin taisteluihin ja liittokunnan jäsenten yhteistyökyvyttömyyteen. Rossbachin taistelun jälkeen ranskalaiset keskittyivät taistelemaan Fredrikin liittolaisia (Hannover, Hessen, Iso-Britannia ja Braunschweig) vastaan Saksan länsiosissa. Itävaltalaiset ja venäläiset eivät myöskään tehneet yhteistyötä vaan kummatkin hyökkäsivät erillisinä osastoina Preussiin. Preussi oli isoissa vaikeuksissa venäläisten voitettua Künersdorfin taistelun vuonna 1759, mutta yhteisen strategian puute pelasti Preussin. Yhteistyön puuttesta huolimatta Itävalta ja Venäjä ahdistivat Preussin kulmaan, sillä ne eivät olleet sitoutuneet muihin sotiin samanaikaisesti. Sota kävi kuitenkin Preussilla raskaaksi: se menetti sodan aikana Reinillä olleet omistuksensa ja Berliiniin hyökättiin.
Sotaan liittyi myös espanjalais-ranskalaisen armeijan hyökkäys Portugaliin vuonna 1762. Portugalilaiset torjuivat hyökkäyksen brittiarmeijan avustuksella, mutta Portugalin sodassa ei käyty yhtään suurempaa taistelua. Espanjalais-ranskalainen armeija oli vaikeuksissa tautien, huonon huollon, pitkien yhteyksien, sateen ja tuntemattoman maaston vuoksi.
Merisota
Brittilaivaston komentaja Edward Hawke joutui keskeyttämään Brestin saarron marraskuussa 1759. Vaikka Hubert Conflansin johtama ranskalaislaivasto lähti Brestistä, se ei onnistunut poistumaan Bretagnen rannikolta. Conflans vetäytyi suojaan Quiberoninlahteen, johon Hawke hyökkäsi 20. marraskuuta. Britit voittivat lahdessa käydyn taistelun ja saattoivat operoida merellä loppusodan ajan suhteellisen vapaasti.
Siirtomaasota
Siirtomaissa käydyssä sodassa britit menestyivät. Uudessa Ranskassa he valtasivat vuonna 1758 Louisbourgin, vuonna 1759 Québecin sekä vuonna 1760 pakottivat Ranskan armeijan antautumaan ja valtasivat Montrealin. Länsi-Afrikassa ranskalaiset menettivät briteille 1758 Saint-Louisin linnoituksen ja Goréen. Karibialla britit valtasivat Ranskalta vuonna 1759 Guadeloupen ja 1762 Martiniquen. Vuonna 1762 britit valtasivat Espanjalta Havannan ja Manilan. Sodan jälkeen Espanja luopui Floridasta saadakseen Kuuban takaisin haltuunsa. Intiassa britit voittivat kenraali Thomas Arthur Lally Tollendalin johtaman ranskalaisten armeijan Wandewashin taistelussa tammikuussa 1760 ja valtasivat 1761 Ranskan viimeisen ja tärkeimmän tukikohdan Pondicherryn.
Brittien menestys siirtomaasodassa perustui paikallisten ja eurooppalaisten resurssien yhdistämiseen. Britannian valta alkoi laajeta vuoden 1757 Plasseyn taistelun jälkeen. Brittien sodankäynti ei ollut pelkkää menestystä, sillä he kärsivät tappion Monongahelan taistelussa heinäkuussa 1755 ja menettivät vuosina 1756–1757 useita linnoituksia ranskalaisille. Lisäksi britit joutuivat keskeyttämään Louisbourgin valtausyrityksen 1757 ja hävisivät Carillonin (1758) ja Sainte-Foyn (1760) taistelut. Intiassa britit menettivät Fort St. Davidin linnoituksen 1758.
Suurin ero siirtomaissa ja Euroopassa käydyssä sodankäynnissä oli armeijoiden koossa. Siirtomaissa armeijat olivat kooltaan muutamia tuhansia miehiä, kun Euroopassa armeijat koostuivat kymmenistätuhansista miehistä. Vaikka siirtomaasotaa käytiin kaukaisissa maissa, oli Euroopan tapahtumilla myös merkitystä. Brittien menestys Euroopan merisodassa mahdollisti aloitteen ottamisen myös siirtomaissa. Ranskan tappiot Lagosin ja Quiberoninlahden meritaisteluissa 1759 aiheuttivat Ranskan meriyhteyksien romahtamisen.
Rauhansopimukset
Seitsenvuotinen sota ja siihen liittyvät sodat päättyivät eri maiden osalta seuraaviin rauhansopimuksiin:
Rauhansopimukset eivät Euroopassa muuttaneet valtioiden välisiä rajoja sotaa edeltäneeseen tilanteeseen verrattuna. Sen sijaan Pohjois-Amerikassa Ranska menetti Mississippin itäpuoliset alueensa Isolle-Britannialle ja joen länsipuolisia alueita Espanjalle.
Rakkautta vain (elokuva)
Rakkautta vain on brittiläinen romanttinen komedia, joka sai ensi-iltansa loka–marraskuussa 2003. Elokuva on menestyselokuvat Notting Hill ja Neljät häät ja yhdet hautajaiset käsikirjoittaneen Richard Curtisin esikoisohjaus. Se tuotti Yhdysvalloissa 59 miljoonaa dollaria ja maailmanlaajuisesti 211 miljoonaa dollaria.
Seitsenvuotinen sota
Seuraukset
Seitsenvuotinen sota nosti Preussin armeijan koko Euroopan esikuvaksi. Ulkomaalaiset tarkkailijat seurasivat tämän jälkeen innokkaasti Preussin vuosittaisia sotaharjoituksia Sleesiassa.
Rakkautta vain (elokuva)
Roolituksessa on mukana useita eturivin brittinäyttelijöitä.
Juoni
Elokuva alkaa Davidin (Hugh Grant) taustaselostuksella. Hän kertoo, että aina tuntiessaan itsensä alakuloiseksi nykyisen maailmanmenon vuoksi hän ajattelee Heathrow’n lentokentän saapuvien lentojen terminaalia ja sitä puhdasta, yksinkertaista rakkautta, jota ystävät ja perheenjäsenet tuntevat toivottaessaan rakkaansa tervetulleiksi. David kertoo myös, että kaikkien syyskuun 11. päivän iskujen lennoilla kuolleiden ihmisten lähettämät tunnetut viestit kertoivat rakkaudesta eivätkä vihasta. Sitten elokuva siirtyy kertomaan useiden eri ihmisten ”rakkaustarinan”.
Billy Mack ja Joe
Juliet, Peter ja Mark
Juliet (Keira Knightley) ja Peter (Chiwetel Ejiofor) menevät naimisiin viehättävässä seremoniassa, jonka järjestäjänä ja kuvaajana toimii Mark (Andrew Lincoln), Peterin paras ystävä ja bestman. Markin kuvaama video paljastaa, että hänellä on salaisia tunteita Julietia kohtaan.
Jamie ja Aurélia
Kirjailija Jamie (Colin Firth) nähdään ensimmäistä kertaa hänen valmistautuessaan Julietin ja Peterin häihin. Hänen tyttöystävänsä (Sienna Guillory) jättää vihkiseremonian väliin maatakseen Jamien veljen (Alan Barnes) kanssa. Murtunut Jamie vetäytyy mökkiinsä Ranskaan, missä hän tapaa portugalilaisen taloudenhoitaja Aurélian (Lúcia Moniz), joka ei puhu kuin omaa äidinkieltään. Pari tuntee välittömästi vetoa toisiaan kohtaan. Kun Jamie palaa Englantiin, hän tajuaa olevansa rakastunut Auréliaan. Hän opettelee portugalia ja menee takaisin kosimaan Auréliaa. Kosinnan jälkeen Aurélia vastaa myöntävästi, ja paljastuu, että hän on opiskellut englantia voidakseen kommunikoida Jamien kanssa.
Harry, Karen ja Mia
Harry (Alan Rickman) on erään design-toimiston toimitusjohtaja, ja Mia (Heike Makatsch) on hänen uusi sihteerinsä, joka avoimesti keimailee ja vihjailee kiinnostuksestaan pomolleen. Jouluna Harry ostaa Mialle tämän pyynnöstä lahjan, kalliin kaulakorun Rufus-nimiseltä korumyyjältä (Rowan Atkinson), joka pakkaa lahjan taidokkaasti Harryn hermoillessa samalla kiinnijäämistä tavaratalossa olevalle vaimolleen. Sillä välin Harryn vaimo Karen (Emma Thompson) on kiireinen hoitaessaan heidän lapsiaan Daisya ja Bernardia (Lulu Popplewell ja William Wadham), joiden on määrä esiintyä koulun joulukuvaelmassa. Karen kertoo pettämispeloistaan veljelleen Davidille, josta on juuri tullut pääministeri, ja ystävälleen Danielille (Liam Neeson), joka on juuri menettänyt vaimonsa. Karen löytää Mialle tarkoitetun kaulakorun Harryn takintaskusta ja luulee ihastuneena sen olevan lahja hänelle itselleen monien arkisten joululahjojen jälkeen. Hän saakin itse mieheltään CD-levyn ja pettyy kyyneliin asti. Myöhemmin Karen tiedustelee Harrylta kyseisestä kaulakorusta, ja Harry myöntää vaimolleen typeryytensä.
David ja Nathalie
Karenin veli, vastikään pääministeriksi valittu David, on nuori, komea ja sinkku. Nathalie (Martine McCutcheon) on pääministerin virka-asunnon, 10 Downing Streetin, taloudenpidon uusi nuori jäsen, ja hän kantaa Davidille usein teetä ja keksejä. Parin välillä tuntuu olevan kemiaa, mutta sitten David löytää Yhdysvaltain presidentin (Billy Bob Thornton) lähentelemästä Nathalieta. David siirtää Nathalien toisiin tehtäviin, mutta saa myöhemmin joulukortin, jossa lukee ”Rakkaudella, oma Nathaliesi”. David löytää Nathalien lopulta tämän perheen luota ja ajaa sitten kaikki Nathalien sukulaiset paikallisen koulun joulukuvaelmaan, jossa myös hänen omat sisarentyttärensä ja -poikansa esiintyvät. David ja Nathalie katselevat esitystä lavasteiden takaa, ja heidän nupullaan oleva romanssinsa paljastuu, kun näyttämön esirippu nostetaan esityksen loppuhuipennuksen kunniaksi.
Daniel; Sam ja Joanna
Karenin ystävä Daniel ja hänen poikapuolensa Sam (Thomas Sangster) joutuvat huolehtimaan itsestään surressaan samalla vaimonsa ja äitinsä kuolemaa. Sam on myös ihastunut amerikkalaiseen luokkatoveriinsa Joannaan (Olivia Olson). Samin sydän kuitenkin särkyy hänen kuullessaan Joannan palaavan Yhdysvaltoihin. Daniel lohduttaa poikaa ja taivuttelee hänet juoksemaan lentokentällä Joannan perään.
Sarah, Karl ja Michael
Sarah (Laura Linney) esiintyy ensimmäisen kerran Julietin ja Peterin häissä, joiden aikana hän istuu ystävänsä Jamien vieressä. Saamme tietää, että hän työskentelee Harryn graafisen suunnittelun toimistossa ja että hän on ollut jo vuosia rakastunut toimiston luovaan johtajaan, Karliin (Rodrigo Santoro). Parin treffit kuitenkin keskeytyvät Sarahin mielisairaan veljen, Michaelin (Michael Fitzgerald), jatkuviin soittoihin, minkä seurauksena heidän suhteensa päättyy. Jouluaattona Sarah vierailee veljensä luona tämän laitoksessa ja käärii veljensä huiviin halatessaan häntä.
John ja Judy
John (Martin Freeman) ja Judy (Joanna Page) ovat elokuvien sijaisnäyttelijöitä, jotka tapaavat toisensa työn lomassa simuloidessaan seksikohtauksia. John kertoo Judylle, että ”on mukavaa, kun on joku, jonka kanssa voi vain jutella”. Pari alkaa varovaisesti lähentyä, ja he menevät myöhemmin yhdessä katsomaan paikallisen koulun joulukuvaelmaa Johnin veljen (Paul Slack) kanssa.
Rufus
Rufus on pienehkö mutta tärkeä hahmo, jota esittää Rowan Atkinson. Rufus on korumyyjä, jonka pakkomielle paketoida lahjat kunnolla melkein käräyttää Harryn tämän ostaessa Mialle kaulakorua. Hänen lentokentän henkilökunnalle aiheuttamansa häiriö on myös osasyynä siihen, että Joannaa etsivä Sam pääsee livahtamaan kentän tarkastusten läpi. Hänen hahmonsa voi nähdä eräänlaisena suojelusenkelinä, sillä hänen tarkoituksenaan on pitää silmällä elokuvan muita hahmoja.
Epilogi
Kuukautta myöhemmin sijoittuvassa epilogissa elokuvan hahmot nähdään rakastavissa ja toimivissa parisuhteissa. Kohtaukset liukenevat oikeaan Heathrow'n lentokentällä kuvattuun kuvamateriaaliin, joka jakaa kuvaruudun osiin ja muodostaa lopulta sydämen The Beach Boysien ”God Only Knows” -kappaleen soidessa taustalla.
Soundtrack
Elokuvan soundtrack nousi Yhdysvaltojen top 40:ään vuonna 2004 ja toiseksi soundtrack-listalla. Australiassa se myi kultaa.
Huomioita
"Christmas is All Around", jouluinen versio The Troggsin kappaleesta "Love is All Around", on yksi elokuvan pääteemoista. Billy Mack julkaisee kappaleen, mutta haukkuu sitä haastatteluissa. Se saa kuitenkin paljon radiosoittoa ja elokuvassa lopulta jännitetään, yltääkö se arvostetulle jouluviikon ykköspaikalle singlelistalla. Kappaleen musiikkivideo on parodia Robert Palmerin videosta "Addicted To Love". Kappale julkaistiin myös elokuvan ulkopuolella ja se saavutti jonkin verran menestystä. Aiemmin Richard Curtis oli käyttänyt kyseistä kappaletta Wet Wet Wetin versiona elokuvassa Neljät häät ja yhdet hautajaiset.
"All I Want for Christmas Is You" -kappaleen laulaa 10-vuotias Olivia Olson, ja versiosta tuli yksi Amerikan toivotuimmista joululauluista. Sitä kuultiin muun muassa The Today Show'ssa ja CNN:llä. Kappaleen kirjoitti ja esitti alun perin Mariah Carey.
Paul Ankan kappale "Puppy Love" kuullaan elokuvassa S Club Juniorsin esittämänä, mutta se ei ole soundtrackilla. Myöskään elokuvassa kuultava Bay City Rollersin kappale "Bye Bye Baby" ei ole albumilla. Elokuvassa kuullaan myös Pointer Sistersin kappale "Jump", mutta soundtrackilla on Girls Aloudin cover-versio kappaleesta.
Gustaf Fröding
thumb|upright|Gustaf Fröding Gustaf Fröding (22. elokuuta 1860 Alster, Ruotsi – 8. helmikuuta 1911 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija, Ruotsin uusromantiikan merkittävimpiä. Hän kehitti laulullista runoutta.
Fröding ilmentää runoissaan vapaamielistä, demokraattista ja humanistista ajattelua. Hän kuvaa eläytyvästi ja myötätuntoisesti heikkoja ja sortuvia ihmisiä. Viittauksia raamatullisiin ja antiikin aikaisiin teemoihin on hänen teksteissään runsaasti. Hän uudisti runomittojen käyttöä ja toi musiikillisuutta runouteen.
Frödingin esikoiskokoelma oli Guitarr och dragharmonika (1891), jonka ilmestymistä olivat edeltäneet sekalaiset opinnot Uppsalan yliopistossa. Fröding poti psyykkistä sairautta ja oli ajoittain parantolassa, jossa esikoiskokoelmakin syntyi. Esikoisteos herätti lukijoiden keskuudessa suurta ihastusta humoristisilla ihmiskuvillaan.
Frödingin taiteellisesti merkittävin runokokoelma on Stänk och flickar (1896). Se johti syytteeseen sukupuolimoraalin loukkaamisesta. Pahennusta herättäneet säkeet poistettiin myöhemmistä painoksista, vaikka oikeuden päätös oli vapauttava. Seuraavina vuosina sairaus kävi vaikeammaksi mutta silti Fröding jatkoi kirjoittamista. Fröding on lukijoiden suosiossa nykypäivinäkin, ja siinä suhteessa hän eroaa aikakautensa muista ruotsalaisista runoilijoista.
En ghasel (kokoelmasta Gitarr och dragharmonika)
Jag står och ser på världen genom gallret; jag kan, jag vill ej slita mig från gallret, det är så skönt att se, hur livet sjuder och kastar höga böljor upp mot gallret, så smärtsamt glatt och lockande det ljuder, när skratt och sånger komma genom gallret.
Det skiftar ljust av asp och al och björk, där ovanför står branten furumörk, den friska doften tränger genom gallret. Och över viken vilket präktigt sken, i varje droppe är en ädelsten, se, hur det skimrar härligt genom gallret!
Det vimlar båtar där och ångare med hornmusik och muntra sångare och glada människor i tusental, som draga ut till fest i berg och dal; jag vill, jag vill, jag skall, jag måste ut och dricka liv, om blott för en minut, jag vill ej långsamt kvävas bakom gallret!
Förgäves skall jag böja, skall jag rista det gamla obevekligt hårda gallret — det vill ej tänja sig, det vill ej brista, ty i mig själv är smitt och nitat gallret, och först när själv jag krossas, krossas gallret.
Gaseeli (Gustaf Fröding: Valikoima runoja, 1915, suom. Valter Juva)
Ma mailmaa katson läpi ristiraudan; en poistua voi luota ristiraudan, on kumma luoda silmäys elonvuokseen, min kuohut hyrskyin käy luo ristiraudan; niin tuskan-riemukkaasti kutsuin luokseen, soi naurut, soitot läpi ristiraudan.
Käy lehteen hentoon koivut, lepät haan, luo harjun hongat tummaa varjoaan, saa tuoksut raikkaat läpi ristiraudan. Veet lahden siintää, soiluu helottain, kuin helmien on hohde pisarain, nään ihmeväikkeen läpi ristiraudan.
Siell’ laivat liukuu pois, ja loittoa soi laulut, kuuluu torvisoittoa, tuoll’ ilomielin kansa tuhansin käy maihin, metsiin kevään juhlihin; mun pitää, täytyy, tahdon päästä pois, vaikk’ elämää vain hetken sielu jois, ma riutumaan en jää taa ristiraudan.
Mut turhaan tempoa ja turhaan kääntää koen vanhaa salpaa vankan ristiraudan, sit’ en voi taivuttaa, en poikki vääntää, – taotuks itseeni nään ristiraudan, kun itse murrun, murran ristiraudan.
Creoda
pienoiskuva|Creoda John Speedin teoksessa Saxon Heptarchy. Creoda (myös Credda tai Crida; k. noin 588 tai 590) oli Mercian kuningas 500-luvun lopulla. Anglosaksien kronikka mainitsee Creodan Pendan isoisänä, mutta ei kerro muita tietoja hänestä. Henry Huntingdonilaisen mukaan Crida (Creoda) olisi ollut Mercian ensimmäinen kuningas, mutta hän ei mainitse, milloin tämä olisi hallinnut. Henry Huntingdonilaisen mukaan Creoda kuoli 590-luvulla. Roger Wendoverilaisen mukaan Creoda olisi noussut valtaistuimelle vuonna 585. Hänen mukaansa Creoda olisi kuollut 588. Creodan kuoltua kuninkaaksi nousi hänen poikansa Pybba.
Atamanovka
Atamanovka on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Tšitan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ingoda-joen rannalla 18 kilometriä Tšitasta kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 9 400 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1852. Vuonna 1900 rakennettiin rautatieasema. Nykyään Atamanovkassa toimii konepaja ja taimitarha. Taajamassa on keskikoulu, kulttuuritalo, poliklinikka ja kaksi vanhainkotia.
When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll
When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll on Deep Purplen kokoelma-albumi vuodelta 1978. Sen julkaisi yhtyeen Amerikan levy-yhtiö Warner Bros.
Guatemala olympialaisissa
Guatemala osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingissä 1952. Tätä ennen maalla oli ollut yksi edustaja taidekilpailuissa Los Angelesissa 1932. Vuosien 1956, 1960 ja 1964 kisoista Guatemala jäi pois, mutta on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa Méxicosta 1968 lähtien. Talvikisoihin maa on osallistunut kerran, Calgaryssa 1988.
Atlantan olympialaisissa 1996 kaksi Guatemalan edustajaa sijoittui ammunnassa kahdeksanneksi: Sergio Sánchez vapaapistoolissa ja unkarilaissyntyinen Attila Solti olympiakiväärissä. Ateenan kisoissa 2004 Guatemala sai kolme pistesijaa taekwondossa. Heidy Juarez oli neljäs naisten välisarjassa, ja jaetulle viidennelle sijalle ylsivät Gabriel Sagastume miesten höyhensarjassa sekä Euda Carias naisten kärpässarjassa. Lontoossa 2012 Elizabeth Zamora oli jaetulla viidennellä sijalla taekwondon naisten kärpässarjassa. Rio de Janeirossa 2016 Juan Ignacio Maegli sijoittui kahdeksanneksi purjehduksen miesten laser-luokassa.
Chiaia
1700-1800-luvulla Chiaia oli ulkomaisten matkailijoiden suosima asuinalue. Chiaian pääkaduilla on kalliiden muotimerkkien myymälöitä. Nykyisin Chiaia on Napolin varakkaimpia asuinalueita.
Uusklassinen Villa Pignatelli on nykyisin museo. Sen rakennutti 1820-luvulla brittiläinen sir Ferdinand Acton.
Chiaiassa syntyi ja vietti lapsuutensa renessanssirunoilija Laura Terracina.
Françoise Arnoul
Françoise Arnoul (syntyjään Françoise Annette Marie Mathilde Gautsh, 3. kesäkuuta 1931 Constantine, Ranskan Algeria – 20. heinäkuuta 2021 ) oli ranskalainen näyttelijä, jolla oli yli 50-vuotinen elokuvanäyttelijän ura.
Arnoul näytteli 1950- ja 1960-luvuilla viidessä Henri Verneuilin elokuvassa. Lisäksi hänen elokuviansa olivat Roger Vadimin ohjaama Viettelysten Venetsia (1957), Pierre Kastin ohjaamat La Morte-Saison des amours (1960) ja Vacances portugaises (1962), Julien Duvivier’n ohjaama Paholainen ja 10 käskyä (1962) sekä Marcel Carnén ohjaama Rakkauden karuselli (1956).
Arnoul oli 1970-luvulla mukana mukana monissa aikansa taisteluissa. Hän oli allekirjoittamassa aborttia kannattanutta 343 naisen manifestiä. Raúl Ruizin kanssa hän oli tekemässä elokuvaa Dialogues d'exilés (1974). Arnoul oli tuolloin yhdessä ohjaaja Bernard Paulin kanssa, ja hänen kanssaan Arnoul teki elokuvan Dernière sortie avant Roissy (1976).
J. A. Hollo
Juho August Hollo oli suomalainen kasvatustieteilijä, kääntäjä ja kriitikko.
Hollon vanhemmat olivat tehtaanomistaja Elias Hollo ja Susanna Widmark. Hollo pääsi ylioppilaaksi 1905 Vaasan realilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1919 Helsingin yliopistosta.
Hollo oli Kristiinankaupungin ruotsalaisen yhteiskoulun opettajana 1908–1910 sekä Vaasan ruotsalaisen yhteiskoulun ja Vaasan kauppakoulun opettajana 1913–1919. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti vuosina 1920–1930, kasvatus- ja opetusopin ylimääräinen professori 1930–1937, kasvatus- ja opetusopin virkaatekevä professori vuosina 1934 ja 1936, sekä professori 1937–1954.
Lisäksi hän oli Helsingin yliopiston Etelä-Pohjalaisen osakunnan inspehtori 1930–1932 sekä Yhteiskunnallisen korkeakoulun kansleri vuosina 1951–1953.
Hän tutki muun muassa Aleksis Kiveä ja suoritti suomentajana mittavan työn. Hän käänsi muun muassa Miguel de Cervantesin, Anatole Francen, Gustave Flaubertin, Stendhalin, Voltairen, Charles Dickensin, Jonathan Swiftin, Johann Wolfgang von Goethen, Fjodor Dostojevskin, Leo Tolstoin, Knut Hamsunin ja Friedrich Nietzschen tuotantoa suomeksi. Hän suomensi ainakin 14 kielestä. Hollo oli myös merkittävä aforistikko, ja kasvatuksesta hän totesi: ”Kasvatus on kasvamaan saattamista.”
J. A. Hollon ensimmäinen puoliso vuodesta 1910 oli Aili Armida o.s. Pihlström. Vuodesta 1920 Hollo oli avioliitossa laulajatar Iris Antonina Anna Waldenin (1899–1983) kanssa. Heidän poikiaan ovat runoilija ja kääntäjä Anselm Hollo, joka asui 1960-luvulta alkaen Yhdysvalloissa, sekä oikeustieteilijä, professori Erkki Hollo.
Tuoksuseitikki
Tuoksuseitikki (Calonarius osmophorus, syn. Cortinarius osmophorus) on kupera, punaruskea seitikkilaji. Lakissa erottuu suojusjätteitä. Jalka on vaalea ja siinä on rengas. Malto on vaaleankeltaista. Sienen heltat ovat valkoiset ja muuttuvat myöhemmin okranväriset ja lopulta tummanruskeat. Sieni kasvaa kalkkimailla pyökkimetsissä. Sienestä ei tunneta yhtään löytöä Suomesta.
Pybba
Pybba oli Mercian kuningas 600-luvun alussa. Anglosaksien kronikka mainitsee Pybban Pendan isänä, mutta ei kerro muita tietoja hänestä. Henry Huntingdonilaisen mukaan kuningas Cridan (Creoda) kuoltua häntä seurasi valtaistuimella hänen poikansa Wipha (Pybba). Roger Wendoverilaisen mukaan Pybba nousi valtaistuimelle vuonna 588. Pybballa oli kaksi poikaa, Penda ja Eoppa, ja lisäksi ainakin yksi tytär, Cyneburga. Penda nousi Pybban jälkeen Mercian kuninkaaksi.
Reinhold von Becker
Von Beckerin vanhemmat olivat Kangasniemen Paapolassa maatilan omistanut tykistön kersantti Anders von Becker (k. 1808) ja Anna Sofia Sundström. Reinhold von Becker vietti lapsuutensa Kangasniemen Kaihlamäen kylän Hännilässä, joka kuului Sarvikosken kartanoon ja oli Beckerien sukutila. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1807. Von Becker valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1810 sekä suoritti pedagogian tutkinnon 1812.
Von Becker oli Turun akatemian (vuodesta 1828 Aleksanterin yliopiston) historian dosenttina vuodesta 1813, konsistorin amanuenssina 1814 ja historian apulaisena vuodesta 1816. Hän oli ajoittain historian vt. professorina vuosina 1817–1834 ja toimi Hämäläisen osakunnan kuraattorina 1839–1841 sekä senaatin vt. suomen kielen kääntäjänä 1829–1856. Von Reinhold jäi yliopistosta lakkautuspalkalle 1852. Hän sai professorin arvonimen 1834.
Von Becker teki vuonna 1819 kielen- ja kansanrunoudentutkimusmatkan Pohjois-Suomeen ja julkaisi vuonna 1824 itämurteita suosivan suomen kieliopin Finsk grammatik. Suomen kielen muoto-opin ja lauseopin kuvaus oli siihenastisista teoksista tarkin. Savolaistaustastaan huolimatta von Becker otti d:tä puoltavan kannan t:d-astevaihtelun heikon asteen merkitsemisessä. Hän toimitti vuosina 1820–1822 Turun Wiikko-Sanomia ja sai lehden levikin kohoamaan 2 000:een.
Von Becker sepitti erityisesti lehtityössään 1820-luvulla suomen kieleen uusia sanoja. Niistä nykyisessäkin käytössä ovat hallinto, huonekalu, ihmiskunta, ilmapuntari, kalusto, keksintö, laitos, lausunto, lukio, mielekäs, napa (maantiede), nide, nisäkäs, rohto, sanomalehti, toimenpide, valtameri, virasto, vuosikerta ja väestö. Savolaismurteista hän toi kirjakielen käyttöön esimerkiksi sanat eläke, jänne, kokeilla, mäntä, sijainen, sivistää, sivistys ja sivistyä. Uudempi teos määrittää kuitenkin sanat jänne ja mäntä vanhemmiksi, edellisen Agricolasta alkaen ja jälkimmäisen vuodelta 1745.
Reinhold von Becker oli naimisissa 1822 Karolina Idestamin (k. 1858) kanssa. Heidän poikiaan olivat professori, valtioneuvos Frans Josef von Becker, akateemikko, professori Adolf von Becker ja opettaja, kirjailija Karl Hugo von Becker.
Les Bijoux
Les Bijoux on korealainen manhwa, jonka on käsikirjoittanut Jo Eun-Ha ja kuvittanut Park Sang-Sun. Alun perin sen julkaisi Koreassa DAIWON C.I. Inc, kun taas suomalaisesta julkaisusta vastaa Punainen Jättiläinen.
Juoni
Les Bijoux sijoittuu fantasiamaailmaan, jossa hallitseva luokka, Habit, julmasti sortaa ja orjuuttaa alempaan luokkaan kuuluvia Spareja. Tarina alkaa, kun kohtalokkaana yönä kääpiölle ja kyttyräselälle syntyy kirottu lapsi, jolla on taianomainen kyky muuntautua miehestä naiseksi. Ollessaan naishahmossaan hänen nimensä on Lazuli, kun taas mieshahmossaan hän kulkee nimellä Lapis. Kun julma Habit-lordi, Diamond, murhaa Lapis Lazulin perheen, tämä vannoo kostoa ja päättää kumota tyrannisten hallitsijoiden vallan. Kaikki ei kuitenkaan mene kostonhimoisen Lapisin suunnitelmien mukaan, kun Lazulin ja lordi Diamondin välille kehkeytyy orastava rakkaussuhde.
Hatecore
Hatecore
Nick Schneider
Nick Schneider (s. 21. heinäkuuta 1997 Leduc, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa kaudella 2018–2019 Calgary Flamesin farmijoukkueessa AHL-liigan Stockton Heatissa.
Markantalo
thumb|Markantalon edellinen logo Markantalo oli suomalainen kodintekniikkaan erikoistunut kauppaketju. Vuonna 1978 perustetun yrityksen ensimmäinen toimipaikka oli Vantaan Ylästössä. Ketjun myymälät suljettiin vuonna 2009 ja verkkokauppa helmikuussa 2016. Yrityksen toimitusjohtana toimi Ritva Irmeli Rytkönen.
Markantalon omisti sama pörssiyhtiö DSG international plc, joka omistaa myös samalla toimialalla toimivan Gigantin.
Helmikuun 2016 alussa Markantalon liiketoiminnot yhdistyivät osaksi Giganttia.
Historia
Markantalo alkoi Helmetin omistuksessa laajeta ostamalla kuihtuvia mutta yhä paikkakunnallaan tunnettuja kodinkoneliikkeitä, joiden kauppiaista tuli ketjun myymäläpäälliköitä. Ketju keskittyi isoihin kodinkoneisiin eikä myynyt tietotekniikkaa lainkaan, aluksi ei matkapuhelimiakaan. Sillä oli vuonna 2000 kuusi, vuonna 2003 seitsemäntoista ja vuonna 2006 jo 21 myymälää, 170 työntekijää ja 76 miljoonan euron liikevaihto. Tuona vuonna Gigantin omistava DSGI osti Markantalon osaksi Elkjøp-konsernia 49 miljoonalla eurolla. Markantalon vanha johto jatkoi, mutta hallituksen puheenjohtajaksi nousi DSG Finlandin maajohtaja Irmeli Rytkönen. Rytkösestä tuli Markantalon uusi toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Markantalossa aloitettiin 256 työntekijää koskevat yt-neuvottelut ja 19 myymälää lopetti. Syynä lopettamiseen oli kannattamaton toiminta.
Distributed Proofreaders
Hajautettua oikolukua erityisesti suomeksi tehdään mm. seuraavien sivustojen avulla:
Lisäksi Kansalliskirjaston Pelasta kirja -ohjelmassa konservoidaan ja digitalisoidaan arvokkaita teoksia.
Pauli Vuorisalo
Pauli Juhani Vuorisalo (16. huhtikuuta 1944 Kankaanpää – 21. joulukuuta 2017 Helsinki ) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän edusti niin sanottua pariisilaista koulukuntaa, joka teki kuvataiteita hyvin laaja-alaisesti. Vuorisalon tuotanto käsittää piirroksia ja grafiikkaa, guasseja, keramiikkaa, lasitöitä sekä taidetekstiilejä, kuten gobeliineja. Lisäksi hän kirjoitti runoja. Vuonna 1965 hän oli mukana perustamassa Kankaanpään taidekoulua.
Taiteilijanura
Vuorisalo syntyi Kankaanpäässä. Hän osallistui 16-vuotiaana yhteisnäyttelyyn Porissa vuonna 1960, jolloin hän myös liittyi Porin Taiteilijaseuran jäseneksi. Sen jälkeen Vuorisalo opiskeli Suomessa sekä 1969–1974 Pariisissa, jonne hän kertoi paenneensa suomalaisen taidemaailman ahdasmielisyyttä. Vuosina 1987 ja 2011 Vuorisalo oli Arabian vierailevana taiteilijana ja teki 1980-luvulla myös kangasmallikokoelman Marimekolle. Vuosina 1991–1992 hän oli Maailman luonnonsäätiön Suomen rahaston Taide ja ekologia -kampanjan taiteilija. Vuorisalo on myös suunnitellut lasimaljakkosarjan Iittalalle. Vuonna 1992 hän kuvitti Edgar Allan Poen novellikokoelman Korppi ja kultakuoriainen ja muita kertomuksia (WSOY).
Vuorisalon teoksia on muun muassa Amos Andersonin taidemuseon, Ateneumin, Didrichsenin taidemuseon, Designmuseon, Arabian tehtaan museon sekä Satakunnan museon kokoelmissa. Niitä on myös Ranskan valtion ja useiden yritysten kokoelmissa, sekä useissa koti- ja ulkomaisissa yksityiskokoelmissa. Hänen viimeinen näyttelynsä oli Helsingissä Kulttuurikeskus Sofiassa vuonna 2012.
Joulukuussa 2017 Vuorisalolla todettiin syöpä, ja hän menehtyi vain viikkoa myöhemmin Haartmanin sairaalassa Helsingissä.
Keltanuppiseitikki
Keltanuppiseitikki (Cortinarius fulmineus) on laakea, limainen oranssin- tai kellanruskea seitikkilaji. Lakin keskustassa on pieniä punertavia suomuja. Jalka on keltainen, heltat keltaiset ja tummuvat myöhemmin ruosteenruskeiksi. Sieni kasvaa pyökkimetsissä Keski-Euroopassa. Sientä ei ole tavattu Suomesta.
Timo Tiusanen
thumb|right|[[Helsingin Sanomat|Helsingin Sanomain kirjallisuus­arvostelijoita 1960-luvun taitteessa: Timo Tiusanen, Pekka Tarkka ja Toini Havu.]] Timo Tiusanen (13. huhtikuuta 1936 Viipuri – 19. elokuuta 1985 Pälkäne) oli suomalainen teatteriohjaaja, teatteritieteen professori ja lausuja.
Elämäkerta
Tiusanen oli Helsingin Sanomain kirjallisuustoimittajana 1958-1963, kustannusliike Otavan virkailijana 1963, Suomen puheopiston lausunnan yliopettajana 1962–1965 ja Suomen Teatterikoulussa korkeakouluosaston sihteerinä ja vt. esimiehenä 1964–1966, kollegion jäsenenä 1966–1968 ja puheenjohtajana 1969. Tiusanen toimi Helsingin yliopistossa teatteritieteen assistenttina 1964–1967, vt. apulaisprofessorina 1967–1968, dosenttiina 1969–1977 sekä henkilökohtaisena ylimääräisenä teatteritieteen professorina 1977–1985. Tiusanen oli Kansallisteatterin apulaisjohtajana 1969–1970 ja Helsingin kaupunginteatterin pääjohtajana 1970–1974. Hän oli lisäksi Suomen akatemian vanhempana tutkijana 1974–1977.
Tiusanen oli Suomen Lausujain Liiton puheenjohtaja 1977–1983. Aleksis Kiven Seuran puheenjohtajaksi Tiusanen valittiin juuri ennen kuolemaansa 1985. Hänelle myönnettiin muun muassa Vaaskivi-plaketti vuonna 1962 ja Nortamo-palkinto 1964.
Tiusanen on haudattu Pälkäneen hautausmaalle.
Glukokortikoidit
Glukokortikoidit ovat hormoneja, jotka osallistuvat hiilihydraattien aineenvaihdunnan säätelyyn. Ne ovat kortikosteroideja eli lisämunuaiskuoren erittämiä steroidihormoneja. Useimpien nisäkkäiden fysiologisesti tärkein glukokortikoidi on kortisoli. Linnuilla taas kortikosteroni on merkittävin glukokortikoidi. Stressitilojen aikana glukortikoidit toimivat edistäen lihasproteiinien ja rasvojen hajoamista ja sokerin muodostusta antamalla siihen lisää raaka-aineita.
Reseptorit
Glukokortikoideilla on affiniteettia sekä glukokortikoidireseptoriin (GR) että mineralokortikoidireseptoriin (MR). Rasvaliukoisina steroidit kuten glukokortikoidit pääsevät solukalvon läpi, joten niiden reseptorit sijaitsevat solun sisällä sytoplasmassa.
Sytoplasmassa inaktiiviseen GR:iin on sitoutuneena proteiinikompleksi. Kun glukokortikoidi sitoutuu reseptoriin, proteiinikompleksi irtoaa ja reseptori muodostaa homodimeerin eli kompleksin toisen aktivoituneen GR:n kanssa. GR-dimeeri siirtyy tumaan, missä se sitoutuu johonkin perimän glukokortikoidiresponsiiviseen elementtiin (GRE). Kun eri geenien GRE:ihin sitoutuu GR-dimeerejä, joidenkin geenien luenta lisääntyy, toisten vähenee, mikä aiheuttaa solussa vasteen hormonille.
Aktivoitunut glukokortikoidireseptori voi myös estää NF-κB-transkriptiotekijää vaikuttamasta geenien luentaan.
Vaikutukset
Maksassa glukokortikoidi saa aikaan aminohappojen aineenvaihduntaan osallistuvien entsyymien muodostamista, mikä edesauttaa glukoneogeneesiä eli glukoosin muodostusta muusta kuin hiilihydraattilähteestä. Lihaksessa se edistää proteiinien hajottamista aminohapoiksi (proteolyysi), jotka kulkeutuvat maksaan glukoneogeneesin tarpeisiin. Rasvakudoksessa glukokortikoidi edistää rasvan hajottamista (lipolyysi), niin että elimistö saa enemmän rasvaa energianlähteeksi ja glukoosi kuluu hitaammin. Glukokortikoidin vaikutukset ovat siis katabolisia.