cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Corviglia
Corviglia on talviurheilukeskus Sankt Moritzin, Celerina/Schlarignan ja Samedanin kunnissa Sveitsissä. Se kuuluu Engadin – St. Moritz -matkailualueeseen ja on alueen suurin laskettelukeskus.
Siellä on järjestetty vuoden 1948 talviolympialaisten alppihiihtokilpailut ja vuosien 1934, 1974, 2003 ja 2017 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut. Corviglian rinteillä lasketaan vuosittain alppihiihdon maailmancupin osakilpailuja.
Hissit
Corviglian laskettelukeskuksessa on 24 hiihtohissiä, joista kaksi on funikulaaria, kolme gondolihissiä, kaksi 6 hengen tuolihissiä, kahdeksan 4 hengen tuolihissiä, yksi 3 hengen tuolihissi, yksi 2 hengen tuolihissi, kolme ankkurihissiä ja neljä mattohissiä.
Rinteet
Corviglian laskettelukeskuksessa on 33 laskettelurinnettä ja laskettelupuisto Corviglia Snowpark. Laskettelurinteitä ovat muun muassa Olympia, Corviglia Run ja Paradiso.
Faidra
thumb|300px|Hippolytos ja Faidra. [[Sarkofagi, noin vuodelta 290, Louvre.]] Faidra oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari Theseuksen vaimo.
Theseus meni Faidran kanssa naimisiin hänen edellisen vaimonsa Hippolyten kuoltua. Faidra rakastui näiden yhteiseen lapseen, poikapuoleensa Hippolytokseen, mutta ei saanut tältä vastarakkautta. Tästä kiivastuneena Faidra kertoi Theseukselle Hippolytoksen yrittäneen kohdella häntä väkivaltaisesti. Theseus uskoi vaimoaan, minkä vuoksi Hippolytoksen täytyi lähteä pakoon. Theseus rukoili Poseidonia rankaisemaan Hippolytosta, ja pakomatkalla merenrannassa merihirviö pelästyttikin Hippolytoksen hevoset siten, että hän putosi vaunuistaan ja kuoli. Kuultuaan tämän Faidra katui tekoaan, tunnusti miehelleen valehdelleensa ja surmasi itsensä.
Djellaba
Djellaba on Marokossa ja muissa Afrikan luoteisosan Maghreb-maissa sekä miesten että naisten käyttämä pitkä kaapu. Siinä on yleensä myös väljä huppu, joka suojaa päätä auringolta, hiekkamyrskyiltä ja kylmältä. Djellaban perinteinen materiaali on villa, mutta suosiota ovat viime vuosikymmeninä saaneet myös kevyemmät puuvillakankaiset djellabat.
Djellaba oli alun perin miesten vaate, mutta 1950-luvulta alkaen se on ollut enemmän naisten kuin miesten suosiossa. Naisten djellabat ovat usein koristeellisempia ja värikkäämpiä kuin miesten. Djellabaa käytetään arkivaatteena miltei missä tilanteissa tahansa, mutta juhlavaate se ei yleensä ole.
Vuosina 1962–1963 Suomen Punainen Risti toimitti sodasta toipuvaan ja vasta itsenäistyneeseen Algeriaan ainakin 15 000 Suomessa ommeltua djellabaa.
Shinya
Shinya (oik. nimeltään Shinya Terachi, s. 24. helmikuuta 1978 Osaka, Japani) on japanilaisen Dir en grey -rockyhtyeen rumpali. Ennen Dir en greytä hän soitti Siva-, Ruby-, Haijin kurobara zoku- ja La:Sadies -nimisissä yhtyeissä. Shinya on säveltänyt Dir en greylle muutamia kappaleita.
IKI Avaruustutkimusinstituutti
Se perustettiin 15. toukokuuta 1965 Neuvostoliiton ministerineuvoston asetuksella #392-147, nimeksi tuli ИКИ АН СССР, IKI AN SSSR. Vuonna 1992 sen nimi vaihtui nykyiseksi.
Tutkimus
Instituutti tekee tutkimusta seuraavilla aloilla
Kuttasen–Kaaresuvannon alue
Kuttasen–Kaaresuvannon alue (vesistöaluetunnus 67.5) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 943,09 neliökilometriä, ja josta 1 677,65 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 265,44 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,86 %. Vesistön alueen alarajana on Palojoki, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 7 824,49 neliökilometriä ja sen järvisyys on 3,3 %.
Vilho Vauhkonen
Vilhelm "Vilho" Vauhkonen (6. helmikuuta 1877 Pieksämäki – 1. helmikuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen ampuja ja olympiamitalisti.
Vauhkonen voitti Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 kaksi pronssia. Lajeina olivat sotilaskivääriammunnan joukkuekilpailu (300 m makuu) ja hirviammunnan parilaukauksien joukkuekilpailu. Hän kilpaili myös Tukholman kesäolympialaisissa 1912.
Vauhkonen voitti vuonna 1912 vapaakiväärin Suomen-mestaruuden. Hän voitti 3 × 20 laukauksen kilpailun tuloksella 462.
Irene Bedard
Bedard oli Pocahontasin englanninkielisenä äänenä Disneyn animaatioelokuvissa Pocahontas (1995) ja Pocahontas II – matka uuteen maailmaan (1998). Hän oli vuonna 1995 ehdolla Golden Globen saajaksi.
Bedard oli vuosina 1993–2012 naimisissa Denny Wilsonin kanssa. Vuonna 2003 he julkaisivat yhdessä Irene Bedard ja Deni nimellä musiikki-CD:n Warrior of Love.
Nukuin vasta aamuyöstä
'''Nukuin vasta aamuyöstä. Olavi Paavolainen 1903–1964''' on H. K. Riikosen vuonna 2014 ilmestynyt elämäkertateos Olavi Paavolaisesta. Teoksen kustantaja on Gummerus. Kirjassa Riikonen käsittelee Paavolaisen elämää ennen kaikkea hänen teostensa kautta.
Mandelbrotin joukko
thumb|300px|Kuvassa vaaka-akselilla on c:n reaaliosa ja pystyakselilla imaginääriosa. thumb|300px|Animaatio kuvaajan laskennan 20 ensimmäisestä [[iterointi|iteraatiosta.]] Mandelbrotin joukko eli Mandelbrotin fraktaali on eräs tunnetuimmista fraktaaleista. Joukko on nimetty puolalais-ranskalaisen matemaatikon Benoît Mandelbrotin mukaan, ja se perustuu kompleksilukufunktioon zn+1 = zn2 + c, jossa z ja c ovat kompleksilukuja.
C on vakio ja z:lle annetaan alkuarvoksi z0 = 0, tällöin yhtälöstä saadaan z1 = c ja edelleen z2 = z1 2 + c. Iterointia jatketaan kunnes z:n itseisarvo ylittää arvon 2. Jos c:n itseisarvo on lähellä nollaa, niin z ei milloinkaan saavuta arvoa 2. Tätä vastaa fraktaalin kuvaajan keskellä oleva musta alue. Jos c:n itseisarvo on suuri, esim 2, niin heti ensimmäinen iteraatio saa z:n ylittämän arvon 2. Tätä vastaa kuvan reunoilla olevat tummimmat alueet. Tällä välillä on epämääräisen muotoinen alue, jossa tarvittavien iteraatiokierrosten määrä on vaikeasti ennustettavissa.
Kuvassa kukin piste vastaa yhtä c:n arvoa ja kyseisen pisteen väri kertoo tarvittujen iterointikierrosten lukumäärän kyseisellä C:n arvolla. Kaikki pisteet, joiden väri on sama, ovat tarvinneet saman määrän iterointeja. Iterointien lukumäärän kasvun myötä väri muuttuu tumman sinisestä sinisen ja vihreän kautta keltaiseen ja edelleen muihin väreihin. Kuvaan muodostuu selvä reuna-alue, jossa värit vaihtuvat nopeasti. Tällä alueella on tyypillistä, että aivan mitättömän pieni c:n muutos vaikuttaa voimakkaasti ja arvaamattomasti tarvittavien iterointien määrän ja sitä kautta pisteen väriin.
Särkijärvi
Särkijärvi on suomenkielinen nimi, joka voi tarkoittaa seuraavia:
Mandelbrotin joukko
Tarkka määritelmä & peruspiirteitä
pienoiskuva|Joukon eri osien syklien pituuksia Mandelbrotin joukko käsittää ne kompleksifunktion zn+1 = zn2 + c muuttujan c arvot, joilla funktion arvo pysyy rajattuna. Jos funktion itseisarvo on koskaan suurempi kuin 2, se kasvaa mielivaltaisen suureksi, täten ei pysy rajattuna. Esimerkiksi C=1 tuottaa lukujonon 0,1,2,5..., ja ei siksi kuulu joukkoon. Toisaalta C=-1 tuottaa lukujonon 0,-1,0,-1,0..., ja kuuluu joukkoon. Joukkoon kuuluvat C:n arvot joko lähestyvät tiettyä pistettä (esim. C=0 tai C=0.1) tai tiettyä sykliä (esim. C=-1). Yksittäistä pistettä lähestyvät arvot muodostavat joukon suurimman kardioidin, muut pisteet joukon loppuosan. Joukko on itseään muistuttava, toisin sanoen se sisältää loputtoman määrän lähes täydellisiä kopioita itsestään. Suurin näistä on nähtävissä joukon "antennissa". Antennin ns. "minijoukko" sisältää itsessään myös antennin, joka puolestaan sisältää vielä pienemmän minijoukon, jne.
Europa Universalis III
Europa Universalis III (EU3 tai EUIII) on Paradox Interactiven kehittämä ja alun perin 2007 Windowsille julkaisema Europa Universalis -sarjan strategiapeli.
EU3 on valtiosimulaattori, jossa pelaaja ohjastaa jotain peliin sijoitetun aikakauden historiallisista valtioista. Europa Universaliksen aikajänne kattaa 339 vuoden ajanjakson Konstantinopolin valtaamisesta ja uuden ajan alusta aina Ranskan vallankumoukseen asti. Pelin keskeisiä osa-alueita ovat löytöretket, kaupankäynti, sodankäynti ja valtioiden välinen diplomatia.
Teknologia
Mitä enemmän rahaa kuluttaa tutkimuksiin, sitä nopeammin teknologia kasvaa. Kansalliset ideat ovat pieniä ilmaisia bonuksia. Ideoita on 30 ja niitä voi ottaa korkeintaan 10, yhden kerrallaan.
Faethon
thumb|Faethonin putoaminen, [[Johann Liss, 1600-luvun alku]] Faethon oli kreikkalaisessa mytologiassa auringonjumala Helioksen poika.
Myytin mukaan Faethonin ystävät eivät uskoneet häntä, kun hän kertoi olevansa auringonjumala Helioksen poika. Faethon meni isänsä luo ja pyysi, että saisi ohjata taivaankannen ylitse kulkevia auringonvaunuja osoittaakseen ystävilleen olevansa oikeasti auringonjumalan poika. Helios oli luvannut toteuttaa kaikki poikansa toiveet, ja niinpä Faethon sai isältään luvan ohjata auringonvaunuja.
Faethon ei kuitenkaan kyennyt ohjaamaan auringonvaunuja ja hevosia vaan joutui paniikkiin, syöksyi alas taivaalta lähelle maata ja oli polttaa kaiken tuhkaksi. Kertomuksen mukaan Faethonin syöksyessä maahan suurin osa Afrikan niemimaasta muuttui autiomaaksi ja etiopialaisten iho paloi mustaksi. Jumalten kuningas Zeus pelasti maailman syöksemällä Faethonin salamaniskulla Eridanos-jokeen. Faethonin sisaret, heliadit, muuttuivat häntä itkiessään poppeleiksi ja heidän kyyneleensä meripihkaksi.
Kreikkalainen tragediakirjailija Euripides on kirjoittanut kadonneen tragedian Faethonin surullisesta kohtalosta. Roomalaisista runoilijoista Ovidius käsittelee tragediakertomusta tunnetuimmassa teoksessaan Muodonmuutoksia. Ovidiuksen on katsottu käyttäneen kreikkalaista tragediakertomusta lähdeteoksenaan. V. A. Koskenniemen runo Poppelit perustuu Faethonin tarinaan.
Könkämäenon valuma-alue
Könkämäenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.6) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 729,31 neliökilometriä, ja josta 1 060,35 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 1 668,96 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 4,65 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Lätäseno.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta :
Eartha Kitt
Eartha Kitt (oik. Eartha Mae Keith, 17. tammikuuta 1927 North, Etelä-Carolina – 25. joulukuuta 2008 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja kabareetähti.
Kittin menestyskappaleisiin kuuluvat muun muassa ”Let’s Do It”, ”Uska Dara” ja joululaulu ”Santa Baby”. Ensimmäisen elokuvaroolin hän teki vuonna 1948. Tunnettuja rooleja oli muun muassa televisiosarjassa Batman (Kissanainen) ja lukuisissa elokuvissa. Kitt menestyi myös ääninäyttelemisessä, josta hänet palkittiin kolme kertaa Anniella ja kaksi kertaa Daytime Emmylla Disneyn Keisarin uusi koulu -animaatiosarjasta. Hänellä oli Tony-, Grammy- ja Emmy-ehdokkuuksia. Sekä musiikki- että elokuvauraansa näihin päiviin jatkaneelle Kittille myönnettiin vuonna 1960 tähti Hollywood Walk of Famella.
Kitt oli naimisissa Bill McDonaldin kanssa 1960–1965, ja he saivat tyttären.
Kitt kuoli joulukuussa 2008 paksusuolen syöpään 81-vuotiaana.
Pioneer Memorial Cemetery
Pioneer Memorial Cemetery on uudisasukkaiden hautausmaa Cincinnatissa Ohiossa. Se sijaitsee Columbia-Tusculumin alueella lähellä Lunkenin lentokenttää. Hautausmaa, jolle on haudattu vapaussodan ja sisällissodan veteraaneja, on Hamiltonin piirikunnan vanhin.
Hautausmaalta löydettiin vuonna 1958 metsämaakaudelle ajoitetun intiaanikylän jäänteet, mutta paikalla ei suoritettu kaivauksia. Alue oli hoitamatta vuoteen 1967, jolloin kaupunki aloitti kunnostusprojektin.
Stéphane Porato
Stéphane Patrick Porato (s. 19. syyskuuta 1973 Colombes, Hauts-de-Seine, Ranska) on ranskalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Ura
Porato aloitti jalkapalloilun isänsä kehotuksesta kuusivuotiaana RC Parisin junioreissa liberona. Maalivahdiksi hän päätyi erään turnauksen myötä, jossa heidän varsinainen maalivahtinsa loukkaantui ja nuori Porato asettui maalille. Pelastettuaan joukkueensa tappiolta hän halusi pelata vain maalivahtina. RC Parisin juniorivalmentaja Denis Troch huomasi myös nuoren pojan kyvyt, joka teki poikkeuksellisen työn korvatessaan heidän ykkösmaalivahtiaan. Vuosien kuluessa epäilyt alkoivat kasvaa Poratoa kohtaan, joka pysyi varsin pienikokoisena, kun muut hänen ikäisensä joukkuekaverit kasvoivat normaaliin tapaan. Tämän seurauksena Porato ei enää päässyt joukkueensa kanssa harjoittelemaan, jonka myötä hän jätti seuran 16-vuotiaana.
Toulon
Vanhempiensa avustuksella Porato lähetti hakemuksia useille pääsarjan seuroille, joista ainoastaan Sporting Toulon Var vastasi nuoren maalivahdin hakemukseen. Hän sai joukkueelta kolmen päivän testin, jonka aikana Toulonin valmentaja Patrick Storaï vakuuttui vain 183 senttimetriä pitkän maalivahdin kyvyistä. Porato vietti aikansa uudessa seurassa kakkosmaalivahtina ja pääsi pelaamaan ensi kerran Toulonin paidassa 21. helmikuuta 1993 Caenissa, kun hän tuli vaihdosta kentälle loukkaantuneen Luc Borellin tilalle. Ottelu päättyi 2-1 tappioon, mutta huolimatta siitä ranskalaislehti laittoi huomiolle nuoren maalivahdin taidot uutisissaan. Kauden päätteeksi joukkue putosi sarjatasoa alemmaksi Ligue 2:seen taloudellisten vaikeuksien vuoksi. Porato ehti pelata tuona aikana vain kaksi ottelua, jonka jälkeen tuolloin Monacon valmentajana toiminut Arsene Wenger kiinnostui nuoresta maalivahdista.
Marseille
Jätettyään Monacon vähäisen peliajan vuoksi hän sai tarjouksen Marseillelta vuonna 1998. Joukkueen valmentaja Roland Courbis tunsi Poraton Toulonissa vietetystä ajasta lähtien ja lupasi hänelle todellisen kamppailun ykkösmaalivahdin roolista Andreas Köpken kanssa. Tätä tilaisuutta Porato ei eipäillyt hetkeäkään käyttää hyväksi ja pian voitti itselleen joukkueen ykkösmaalivahdin roolin. Ensimmäinen kausi meni varsin hyvin joukkueen kannalta Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä ja Porato oli muun muassa pelaamassa UEFA Cupin finaalissa Parmaa vastaan, jolle Marseille lopulta hävisi maalein 3-0.
Hyvän kauden päätteeksi Marseillessa antoi Poratolle mahdollisuuden pelata ensimmäistä kertaa Ranskan jalkapallomaajoukkueessa 13. marraskuuta 1999 Kroatiaa vastaan. Ottelu jäi myös hänen ainoaksi maajoukkue otteluksi.
Paluu Monacoon
Heikon Marseille kauden jälkeen Porato siirtyi takaisin Monacoon, kun joukkueen ykkösmaalivahtina pitkään toiminut Barthez siirtyi Englantiin Manchester Unitediin vuonna 2000. Viime kaudella 1999–2000 Ligue 1:n mestaruuden voittanut joukkue koki tulevalle kaudelle suuria muutoksia ja Poratolla oli suuri tehtävä korvata Barthez. Claude Puelin valmentama joukkue aloitti kauden heikosti muutoksista huolimatta, kun taas Poraton pelit vain paranivat kauden edetessä loppuaan. Kauden päätteeksi Monaco jäi sijalle 11 Poraton pelatessa 25 ottelua. Seuraava kausi 2001–2002 tiesi huonoja uutisia Poratolle, kun uudeksi valmentajaksi tullut Didier Deschamps osti joukkueeseen uuden maalivahdin Piacenzasta Flavio Roman. Tämän seurauksena hän joutui vaihtopenkille. Aikeissaan vaihtaa seuraa kesken kauden Roma loukkaantui kesken kauden, jonka myötä Porato sai jälleen tilaisuutensa pelata maalissa 12 ottelun verran. Monacon kannalta kausi meni edelliseen verrattuna vielä heikommin joukkueen sijoittuessa sarjataulukossa vasta sijalle 15.
Monacon ollessa kriisissä ja sekasorrossa Porato lainattiin kaudeksi 2002–2003 ligue 2:ssa pelanneeseen US Créteileen, jossa hän odotetusti otti ykkösmaalivahdin roolin. Palattuaan takaisin lainasopimuksen päätyttyä Monacoon Roma oli edelleen joukkueen ykkösmaalivahti ja Porato ei pelannut kauden aikana yhtään ottelua ligue 1:ssä. Sen sijaan hän piti pelikuntoa yllään joukkueen reservijoukkueessa 11 ottelun verran.
Siirto Espanjaan
Vietettyään kaksi kautta keskitasoisessa AC Ajacciossa Porato jäi vapaaksi agentiksi, jonka myötä englantilaisseura Chelsea oli kiinnostunut palkkaamaan kokeneen maalivahdin loukkaantuneen Petr Čechin tilalle. Hän kuitenkin kieltäyty tarjouksesta ja siirtyi sitä vastoin kesken loppukauden 2006 Segunda Divisiónissa pelanneeseen espanjalaiseen Deportivo Alavésiin, kun joukkueen molemmat maalivahdit Roberto Bonano ja Nicolas Ardouin loukkaantuivat yhtä aikaa. Porato pelasi varsin hyvin 22 ottelussa, jossa hän päästi 33 maalia keskimäärin 1,5 maalia ottelua kohden. Hän kuitenkin loukkasi sormensa kauden lopussa ja joutui tämän vuoksi jättämään pelit kauden osalta.
Vietettyään joukkueessa seitsemän kuukautta Porato päätti pysyä Espanjassa hyvien kokemuksiensa myötä ja siirtyi samalla kaudella paremmin sarjataulukossa sijoittuneeseen Xereziin kesällä 2007. Ensimmäinen kausi ei mennyt odotetulla tavalla, kun joukkue jäi sijalle 15. Porato myös lopetti uransa Xerezissä.
Tietoturva-aukko
Tietoturva-aukoilla eli haavoittuvuuksilla viitataan virheisiin, joiden avulla ulkopuolinen voi päästä tekemään kohdetietojärjestelmässä toimia, joita ei normaalisti pitäisi päästä tekemään. Tietoturva-aukkoja on tyypillisesti ohjelmistoissa sekä myös laitteistossa kuten suorittimissa. Tietoturva-aukot pyritään yleensä korjaamaan ohjelmien päivityksissä.
Se, kuinka paha tietoturva-aukko on, riippuu itse aukosta mutta myös siitä, millaisessa ohjelmistossa aukko on. Esimerkiksi käyttöjärjestelmässä oleva tietoturva-aukko voi pahimmillaan antaa ulkopuoliselle taholle täydet käyttöoikeudet koneelle. Näin tietokoneelta voidaan esimerkiksi lukea ja tuhota tietoa.
Tietoturva-aukoista uutisoitaessa käytetään termiä nollapäivän aukko tai nollapäiväaukko (0-day, zero day). Se tarkoittaa uutta haavoittuvuutta, joka on hyödynnettävissä heti sen löytöpäivänä.
Rafael Paasio
Kansanedustajana
Eduskuntaan Paasio pääsi vuoden 1948 vaaleissa, mitä ennen hän oli ehtinyt toimia Turun kunnallispolitiikassa. Paasion kansanedustajuus päättyi vuoden 1975 vaaleissa täpärään putoamiseen eduskunnasta.
Lehtimiehenä
Paasio kävi kansakoulun ja työskenteli rakennuksilla, minkä jälkeen hän siirtyi lehtimiesuralle. Paasio toimi kirjaltajana Helsingissä vuosina 1920–1927 ja myöhemmin 1934–1938. Paasio toimi Suomen Sosialidemokraatin levikkiasiamiehenä 1927–1932 sekä Palkkatyöläisen ilmoitushankkijana vuonna 1933. Päätoimittajana Paasio toimi vuosina 1938–1942 Työläisnuorisossa, Sosialisti-lehdessä Turussa vuosina 1942–1951 sekä Turun Päivälehdessä vuosina 1952–1963.
SDP:n puheenjohtajana
Paasio oli SDP:n puheenjohtaja vuosina 1963–1975. Paasion valtakaudella puolue saavutti luontevat Moskovan-suhteet (osittain Urho Kekkosen ja Väinö Leskisen myötävaikutuksella). Puolueen sisäisissä kiistoissa Paasio oli ns. kolmannen linjan johtomies. Pelkistetysti sanottuna kolmaslinjalaisten tarkoituksena oli oikeiston (tannerilaisten ja leskisläisten) syrjäyttäminen vasemmiston (skogilaisten) hillitsemiseksi. Myös presidentti Mauno Koiviston voidaan katsoa lukeutuneen kolmaslinjalaisiin.
Presidenttiehdokkaana
SDP asetti Paasion presidenttiehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaaleihin.
Pääministerinä
Rafael Paasio sai 24. maaliskuuta 1966 tasavallan presidentiltä tehtäväkseen tunnustella uuden hallituksen muodostamismahdollisuuksia.
Paasion kaksi vuotta toiminut hallitus (Paasion I hallitus) erosi vuoden 1968 presidentinvaalien yhteydessä. SDP:n puolueneuvoston kokouksessa 31.1.1968 hyökättiin puheenjohtaja Paasiota vastaan, minkä seurauksena puolueneuvostossa hyväksyttiin yksimielinen kannanotto, jonka mukaan ei ollut tarkoituksenmukaista, että sama henkilö toimii sekä puheenjohtajana että pääministerinä. Puolueneuvoston kannanotto oli epäluottamuslause Paasiolle, minkä seurauksena Paasio erosi puoluetoimikunnasta eikä enää asettunut uudelleen ehdolle uutta hallitustunnustelijaa valittaessa.
Eduskunnan puhemiehenä
Rafael Paasio valittiin 196 äänellä eduskunnan puhemieheksi 14. huhtikuuta 1966.
Perhe
Paasio meni naimisiin Mary Regina Wahlmanin (1907-2002) kanssa vuonna 1936. Sekä Rafael Paasion poika Pertti Paasio että hänen pojantyttärensä Heli Paasio ovat olleet kansanedustajina. Pertti Paasio on myös toiminut isänsä lailla SDP:n puheenjohtajana.
Rooli
Käsitteellä rooli tarkoitetaan psykologiassa ja sosiaalipsykologiassa roolin kuvataan ryhmän jäsenten väliseen työnjakoon perustuvia tehtäviä. Tutkimusten mukaan roolien jakautuminen ja muodostuminen on luontevampaa pienissä ryhmissä, kun taas suurissa ryhmissä työnjakoon tarvitaan usein virallisia ja kömpelöitäkin menetelmiä. Roolien muotoutuminen luo pysyvyyttä ryhmän toimintaan. Rooli voidaan jäsenten välisen työnjaon lisäksi määritellä odotuksiksi, joita ryhmän jäseneen kohdistuu hänen toimiessaan tietyssä tehtävässä tai asemassa. Yksilön roolin muodostumiseen vaikuttavat muun muassa yksilön aikaisemmat kokemukset, ryhmän muiden jäsenten odotukset sekä hänelle ominaiset käyttäytymis- ja reagointitavat. Rooliteoriaa on erityisesti kehittänyt Jacob Moreno, psyko- ja sosiodraaman kehittäjä.
Taamitsa
Taamitsa on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ortesjoen rannalla Paatovaa vastapäätä 30,5 kilometriä Hatsinasta etelään ja 2,5 kilometriä Possatasta länteen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie. Asukkaita on vajaat 400 henkeä (vuonna 2010).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Sen lähellä sijaitseva kurgaanihauta on ajoitettu 1000–1200-luvulle. 1700-luvun alussa Taamitsa kuului Pietari I:n pojalleen Aleksei Petrovitšille lahjoittamaan Kurovitsan kartanoon. Myöhemmin sen omistivat muun muassa keisarinna Praskovja Fjodorovna ja tämän tyttäret sekä Paavali I:n suosikki Pjotr Maljutin. Kylän asukkaat olivat vanhauskoisia venäläisiä.
Nykyään Taamitsa koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylässä on kauppa ja ortodoksinen tsasouna. Sen lähistöllä on Venäjän hydrometeorologisen yliopiston koulutuskeskus, pieni puutarhapalsta-alue sekä entisiä lasten kesäleirejä.
Lähteet
59.32361°N, 29.88333°W
Mahapullo
Mahapullo, on vanhimpia suomalaisia pullotyyppejä.
Vanhimpia Suomessa tehtyjä pullomalleja ovat ns. mahapullot. Niiden käyttötarkoitus oli toimia kotitalouden säilytysastiana tai viinapullona. Pullojen lasimassa on väriltään vihertävä tai ruskea. Koko ja muoto vaihtelee huomattavasti tekijän ja tehtaan mukaan, mutta yleisesti ne ovat pyöreitä. Suurimmat ovat usean litran vetoisia ja halkaisijaltaan noin puoli metriä. Pullojen suussa on yleensä kietaistu rinkilasi eli suurengas, jolla estettiin valmistamisen aikana pullon suun lohkeaminen. Pullojen pohjassa on punttelinjälki. Ison koon ja lasin hauraudesta johtuen pullo usein suojattiin tuohipunoksella. Pulloja valmistettiin Suomessa jo 1700-luvulla, ja niiden valmistaminen jatkui aina 1800-luvun loppuun asti, jolloin viinan polttaminen kotona kiellettiin.
Baban
Baban on kurditaustainen suku ja dynastia, joka hallitsi nimellisesti Osmanien valtakuntaan kuuluneita alueita 1600-luvulta 1800-luvulle nykyisessä Irakissa ja läntisessä Iranissa vuoteen 1851, jolloin viimeinen suvun hallitsija menetti asemansa.
Historia
Babanin suvun tausta on epäselvä ja se nousi historiankirjoihin 1600-luvulla. Babanin dynastian perustajana pidetään Aḥmad Faqihia. Merkittävä tekijä suvusta tuli kuitenkin vasta hänen pojanpoikansa Sulayman Begin valtakaudella, jolloin hänen johtamansa ruhtinaskunta sai vähintään osittaisen tunnustuksen Osmanien valtakunnan sulttaanilta. Babanien varhainen tukikohta oli Kara Colan, kunnes se siirtyi Sulaimaniyyan kun kaupunki perustettiin vuonna 1784.
1700-luvulta 1800-luvulle Babanien emiirikunnan historiaa leimasi kilpailu muiden kurdiruhtinaskuntien kuten Botanin ja Soranin kanssa, sekä Osmanien valtakunnan ja Persian välinen kilpailu alueella. Babanin tuki Khana Paššan valtakaudella Osmanien Bagdadin walille osoittautui ratkaisevaksi näiden Persian vastaisen sodan aikana 1723-1747. Hänen seuraajansa Sulayman Paššan valtakaudella Babanien emiirikunta käsitti Koyn sanjakin ja suuria alueita Länsi-Persiasta. Babanien valta oli kuitenkin huteralla pohjalla suvun sisäisen kilpailun takia. Osmanit ja persialaiset tukivat omia suosikkejaan toisiaan vastaan ja hallitsijat vaihtuivatkin usein vain muutamien vuosien tai jopa kuukausien välein. Babanien vaikutusvalta kärsi merkittävästi Osmanien valtakunnan uudistuksista ja rajasopimuksista Persian kanssa vuosina 1823 ja 1847. Babanien hallitsijoiden autonomia päättyi Aḥmad Pašša Babanin tappioon Ḵoyissa vuonna 1847, jolloin hänen hallitsemansa alue liitettiin kiinteästi Osmanien valtakuntaan. Osmanit asettivat valtaan hänen veljensä Abd-Allah Paššan arvonimellä qāʾem-maqām, mutta hänetkin vaihdettiin turkkilaiseen virkamieheen vuonna 1851. Babanien hallitsijoiden jälkeläisiä elää yhä Sulaimaniyyan alueella.
Amanda Bynes
Varhainen elämä
Amanda Bynesin isä Rick Bynes työskenteli hammaslääkärinä ja äiti Lynn Bynes toimistopäällikkönä tämän vastaanotolla. Bynesillä on vanhempi veli ja sisar. Bynesin äidin vanhemmat ovat Torontosta. Amandan isä on roomalaiskatolinen ja hänen äitinsä on juutalainen. Bynes on sanonut, ettei hän täsmälleen tiedä mihin uskoo.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa näyttelijänä Bynes esiintyi ensi kerran televisiossa seitsemänvuotiaana Buncha Crunch Candies -mainoksessa. Hän kävi Arsenio Hallin ja Richard Pryorin järjestämällä komedialeirillä. Lapsena Bynes esiintyi myös teatterinäytelmissä, kuten Annie, The Secret Garden ja The Music Man. Tämän jälkeen hänestä tuli vakionäyttelijä Nickelodeon-kanavalla. Bynes esiintyi sarjoissa Figure It Out ja All That. Myöhemmin hän sai oman sketsisarjan The Amanda Show ollessaan 13-vuotias.
Bynes siirtyi 2000-luvun alussa elokuviin, ja hän on näytellyt useissa nuortenelokuvissa kuten Big Fat Liar – Valehtelija. Vuonna 2002 Bynes esiintyi pääosassa WB Television Networkin tilannekomediassa Sisko ja sen sisko Hollyn roolissa. Bynesin ensimmäinen pääosa oli vuonna 2003 elokuvassa Mistä tytöt tykkää. Bynesin ääntä on myös kuultu lastenelokuvissa Robots ja Laulava porsas: Suuri seikkailu.
Vuonna 2006 Bynes näytteli komediassa She’s the Man, joka perustuu William Shakespearen näytelmään Loppiaisaatto. Elokuvassa Bynesin hahmo pukeutuu veljekseen, jotta pystyisi liittymään poikien jalkapallojoukkueeseen. Ennen elokuvaa She’s the Man kuvattiin Haaksirikkohuijaus, jossa Bynes näytteli suuren idolinsa kanssa saarelle haaksirikkoutuvaa Jennyä.
Vuonna 2007 ilmestyi Bynesin ensimmäinen musikaalielokuva Hairspray. Elokuva kuvattiin Torontossa. Samana vuonna ilmestyi Sydney White, joka perustuu Lumikki ja seitsemän kääpiötä -tarinaan.
Vuonna 2007 hän allekirjoitti sopimuksen Steve & Barry’sin kanssa luodakseen oman vaatemerkkinsä Dear. Bynesin suunnittelemat vaatteet ilmestyivät kauppoihin saman vuoden elokuussa.
Yksityiselämä
Bynes suoritti korkeakoulututkinnon muodin ja markkinoinnin instituutissa Los Angelesissa vuonna 2019. Hän kihlautui helmikuussa 2020 Paul Michaelin kanssa, jonka hän tapasi ollessaan huumevieroituksessa.
Mielenterveysongelmat ja päihteiden käyttö
Bynes pidätettiin vuonna 2012 hänen ajettuaan autoa päihtyneenä. Hän oli myös oikeudessa kahteen oletettuun yliajotapaukseen liittyen, mutta syytteet hylättiin. Bynes kuitenkin menetti hetkeksi ajokorttinsa.
23. toukokuuta 2013 Bynes pidätettiin kotonaan Manhattanilla marihuanan hallussapidosta, todisteiden peukalointiyrityksestä ja uhkaavasta käytöksestä. Pidätyksen jälkeen Bynes vietiin sairaalaan psykiatriseen arviointiin ennen kuin hänet otettiin poliisiasemalle. Häntä vastaan nostettu syyte kumottiin kesäkuussa 2014.
Heinäkuussa 2013 Bynes joutui 72 tunniksi valvottuun sairaalahoitoon, kun hän oletetusti yritti sytyttää tulipalon autotielle vieraan talon edessä Kalifornian Thousand Oaksissa. Syyskuussa hänet lähetettiin psykiatriseen hoitoon UCLA Medical Centeriin. Hän pääsi hoidosta pois joulukuussa. Bynesilla on todettu kaksisuuntainen mielialahäiriö. Maaliskuussa 2023 uutisoitiin Bynesin saaneen psykologisen romahduksen ja hänet toimitettiin hoitoon, kun hänet löydettiin hortoilemasta alastomana kadulta. Bynes oli vapautunut holhouksesta keväällä 2022, johon hänet oli määrätty yhdeksän vuotta aiemmin mielenterveys- ja päihdeongelmien vuoksi.
Los Auténticos Decadentes
Los Auténticos Decadentes on argentiinalainen punk-yhtye. Se perustettiin vuonna 1986. Levytyssopimus tehtiin vuonna 1991. Yhtye on nykyään yksi Argentiinan tunnetuimpia.
Naamijoen valuma-alue
Naamijoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.8) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 1 266,19 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 1,88 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tornionjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Lätäsenon valuma-alue
Lätäsenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.7) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 152,09 neliökilometriä, ja josta 2 039,18 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 112,91 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,21 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Könkämäeno.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Cycles
Cycles on grindcore-yhtye Rotten Soundin viides albumi. Se julkaistiin 9. tammikuuta 2008 levymerkillä Spinefarm Records.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12. Kappaleista ”Praise the Lord” ja ”Blind” kuvattiin musiikkivideot.
Guillaume Farel
thumb|Guillaume Farelin kuva [[Theodore Bezan kirjassa Icones vuodelta 1580.]]
Guillaume Farel (1489–1565) oli ranskalainen evankelista ja reformoidun kirkon perustaja nykyisten Neuchâtelin, Bernin ja Geneven kantonien alueella Sveitsissä.
Farel muistetaan useimmiten siitä, että hän taivutteli Jean Calvinin jäämään Geneveen 1536 ja palaamaan sinne 1541 heidän karkotuksensa jälkeen 1538. Farel työskenteli yhdessä Calvinin kanssa kouluttaen lähetyssaarnaajia, jotka levittivät protestanttisuutta muihin maihin, erityisesti Ranskaan.
Farel oli tulinen saarnaaja ja katolisen kirkon tarmokas arvostelija. Uskonpuhdistuksen varhaisvuosina hän oli Jacques Lefevre d'Etaplesin, uskonpuhdistusta kannattavan katolisen papin, oppilaana. Työskennellessään Lefevren kanssa Meauxissa Farel sai vaikutteita luterilaisuudesta ja hänestä tuli niiden innokas edistäjä. Hänen täytyi paeta Sveitsiin kuvien käyttöä jumalanpalveluksessa käsittelevien kirjoitustensa nostattamien erimielisyyksien takia.
Oulun Fröökynät
Oulun Fröökynät on oululainen tyttö- ja nuorisokuoro, joka on perustettu vuonna 1988. Nimi muutettiin vuonna 2006 nuorisokuoro Oulun Fröökynöiksi. Kuoro esittää hengellistä sekä viihteellistä musiikkia. Kuoro toimii Oulun NMKY:n alaisuudessa. Kuoroa johtaa Ahti Sepp.
Kuorossa on kaksi eri ryhmittymää, lapsikuoro Lauluflikat ja nuorisokuoro Fröökynät. Harjoitukset ovat kerran viikossa ja leireillä käydään noin kolmesti vuodessa. Esityksiä järjestetään yleisesti Oulussa. Fröökynät ovat esiintyneet myös muualla kuin Suomessa.
Saamusti
Saamusti on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 27 kilometriä Hatsinasta etelään ja 3,5 kilometriä Possatasta luoteeseen. Kylän ohi kulkee Pietarin ja Pihkovan välinen M20-valtatie sekä Kemppaalan (ven. Kempolovo) ja Hattulan välinen maantie. Asukkaita on 54 henkeä (vuonna 2010).
Nykyään Saamusti koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kylässä on kauppa. Lähistöllä on pieni puutarhapalsta-alue sekä vapaa-ajanviettoon käytettyjä veden täyttämiä hiekkakuoppia.
Lähteet
59.35°N, 29.92639°W
Tengeliönjoen valuma-alue
Tengeliönjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.9) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 3 117,69 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 8,65 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Tornionjoki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Semjon
thumb|Semjon Ivanovitš "Ylpeä" pienoiskuva|Semjon I "Ylpeä", I. N. Nikitin 1731 Semjon I Ivanovitš "Ylpeä" ; (7. syyskuuta 1316, Moskovan ruhtinaskunta – 24. huhtikuuta 1353, Moskovan ruhtinaskunta). Semjon Ivanovitš oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1340-1353. Hän peri Kultaisen ordan kaanin Uzbegin määräyksellä vuonna 1340 myös isänsä Iivana Kalitan aseman Vladimirin suuriruhtinaana ja käytti titteliä Moskovan ja koko Venäjän suuriruhtinas.
Hän vieraili vuosina 1340, 1342, 1343, 1344, 1347-1348 ja 1350 Kultaisen ordan pääkaupungissa Saraissa kaani Uzbegin ja Jani Begin luona, joiden käskyvallan alainen hän oli. Lisänimeä Gordi "Ylpeä", mikä viittasi tapaan jolla hän kohteli muita ruhtinaita, alettiin käyttää hänestä vasta 1500-luvulla.
Semjon Ivanovitš soti Toržokin kaupunkia vastaan vuonna 1341 ja vahvisti valtaansa Novgorodiin. Kymmenen vuotta myöhemmin hän hyökkäsi Smolenskiin. Semjon jatkoi isänsä hallintoa ja pysyi uskollisena Kultaiselle ordalle ja sen ylimpänä vallankäyttäjänä omalla alueellaan. Ruotsin kuninkaan Maunu Eerikinpojan ristiretken Pähkinälinnaan Novgorod torjui Moskovan vähäisellä tuella vuonna 1348.
Suuriruhtinas
Vuonna 1340 Iivana Kalitan vanhin poika Semjon oleskeli Nižni Novgorodissa, jonka hän oli todennäköisesti saanut isältään läänityksenä. Saatuaan uutisen isänsä kuolemasta maaliskuun lopulla Semjon ja hänen nuoremmat veljensä Serpuhovin ruhtinas Andrei Ivanovitš ja Zvenigorodin ruhtinas Ivan Ivanovitš lähtivät toukokuussa Kultaiseen ordaan hakemaan kaani Uzbeg nimityskirjettä (jarlik) Vladimirin suuriruhtinaan asemaa varten. Isänsä testamentissa hän oli saanut ⅓ Moskovan suuriruhtinaskunnasta ja Kolomnan sekä Možaiskin kaupungit.
Kilpailijat Tverin ruhtinas Konstantin ja Suzdalin ruhtinas Konstantin osoittivat myös kunnioitustaan kaanille vedoten senioriteettiinsa Moskovan nuoriin ruhtinaisiin nähden. Semjon voitti nimityskirjeen lahjomalla kaanin seurueen, Tverin ja Suzdalin ruhtinaat joutuivat hyväksymään hänen ylemmyytensä ja 1. lokakuuta hän oli Vladimirin suuriruhtinas. Kaani Uzbeg suosi myös Semjonin jälkeläisiä.
Myös Bysantin valtakunta myönsi hänelle seremoniallisen tittelin epi trapezes offikios (kreikaksi: ὁ ἐπί τραπέζης ὀφφίκιος, "pöytämestari"), joka voidaan kääntää löyhästi arvonimeksi senesalkki.
Suuriruhtinas Semjon aloitti vuonna 1340 ensimmäisen sotatoimensa Novgorodin tasavaltaa vastaan. Semjon vaati oikeuttaan kerätä veroja Novgorodin alueella sijaitsevassa Toržokissa. Toržokin pajarit vangitsivat Semjonin veronkantajat ja kutsuivat apua Novgorodista. Semjon ja metropoliitta Theognostus järjestivät nopeasti ruhtinaiden liittouman Novgorodia vastaan ​​sanoen: "'he [novgorodilaiset] puuhaavat sotaa ja rauhaa kenen kanssa tahansa, neuvottelematta kenenkään kanssa. Novgorod ei pidä arvossa koko Venäjänmaata, eikä tottele suuriruhtinastaan'."Tällä he viittasivat Novgorodin laajentumisen Ustjužnaan ja Beloj Ozeroon. Kun liittouman joukot lähestyivät Novgorodin aluetta, Toržokin asukkaat kapinoivat omia pajareitaan vastaan ​​ja asettuivat moskovalaisten joukkojen puolelle. Novgorodin tasavalta hyväksyi tosiasian ja luovutti kaikki Toržokin alueen verot, arviolta 1 000 hopearuplaa vuodessa Semjonille, joka suostui kunnioittamaan olemassa olevaa kansalaisperuskirjaa.
Vuonna 1341 kaani Uzbeg jakoi Semjon Ivanovitšin hallitseman alueen kahtia: Volgan alueet Gorodets ja Nižni Novgorod erotettiin Vladimirin suuriruhtinaskunnasta ja siirrettiin Suzdalin ruhtinas Konstantin Vasiljevitšille. Uzbegin seuraaja kaani Jani Beg vahvisti asian vuonna 1343.
Pian moskovalaisten koalitioarmeijan hajoittamisen jälkeen vuonna 1341, Algirdas (silloinen Vitebskin ruhtinas, liitossa Smolenskin ruhtinaan kanssa) piiritti Možaiskia. Uutiset hänen isänsä Gediminasin kuolemasta pakottivat Algirdaksen lopettamaan sotaretken ennen kuin Semjon ehti järjestää omat sotajoukkonsa. Kaani Uzbeg, Semjonin lääninherra, kuoli pian tämän jälkeen. Hänen seuraajansa kaani Jani Beg varmisti johtajuutensa Kultaisessa ordassa tappamalla omat veljensä. Semjon ja metropoliitta Theognostus matkustivat uudelleen ordan pääkaupunkiin Saraihin. Jani Beg vahvisti Semjonin oikeudet Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaskuntin ​​ja päästi tämän menemään, mutta piti Theognostuksen panttivankina kiristääkseen rahaa kirkolta. Lopulta metropoliitta Theognostus vapautettiin 600 hopearuplalla. pienoiskuva|Semjon I Ylpeä ja hänen veljensä [[Serpuhov|Serpuhovin ruhtinas Andrei lähtevät Kultaiseen ordaan vuonna 1344 ja Semjon istuu Moskovan suuriruhtinaskunnan valtaistuimella, Kuvitettu kronikka (ven. Лицевой летописный свод) vuodelta 1568.|vasen]]Koko 1340-luvun Liettuan ja Ruotsin sotaretket ja sisäpoliittinen epäjärjestys vähensivät Novgorodin tasavallan vaikutusvaltaa. Semjon, jonka suuriruhtinaan arvonimi edellytti hänet suojelemaan Novgorodia, ei tehnyt niin vaan odotti heikentyneen tasavallan romahtavan ja siten hyötyvänsä tilanteesta. Kun novgorodilaiset huusivat apua Maunu Eerinkinpojan ​​sotajoukkoja vastaan vuonna 1347, Semjon lähetti veljensä Ivanin ja Rostovin ruhtinas Konstantinin, mutta lähettiläät kieltäytyivät taistelemasta novgorodilaisten puolesta.
Semjon oli itse hillitsemässä liettualaisten vaikutusvaltaa Kultaisessa ordassa, jossa heillä oli suuriruhtinas Algirdasin veljen ruhtinas Koriatin johtama lähetystö. Hän manipuloi kaani Jani Begin uskomaan, että Liettuan vaikutusvallan lisääntyminen oli suurin uhka Kultaiselle ordalle. Jani Beg yhtyi lopulta Semjonin mongolialaisten lähettiläiden mielipiteeseen ja luovutti vuonna 1349 Liettuan lähettiläät Semjonille. Semjon halusi allekirjoittaa aselevon Algirdasin kanssa, vapautti vangit ja turvasi näin tulevat poliittiset avioliitot Liettuan ruhtinaiden ja venäläisten ylhäisönaisten välillä. Metropoliitta Theognostus hyväksyi ei-kristityn Algirdaksen avioliiton ortodoksisen Tverin ruhtinatar Uljana Aleksandrovan (Semjonin vaimon sisar) kanssa, vaikka liitto oli ortodoksisen kirkon mukaan laiton. Tästä liitosta syntyi poika Jogaila, josta tuli Liettuan suuriruhtinas ja Puolan kuningas Vladislav II Jagello.
Vuosina 1351-1352 Semjon nosti joukkonsa aseisiin aiempaa lankoaan Algirdasta vastaan ​​Smolenskin alueen pienten kaupunkien hallitsemiseksi. Konflikti ei kehittynyt avoimeksi sodaksi, koska Algirdas halusi neuvotella eikä taistella. Vaikka liettualaiset hylkäsivät ensimmäisen neuvotteluehdotuksen, Semjon turvasi kiistanalaiset kaupungit Moskovalle. Tämä sotaretki oli hänen elämänsä viimeinen teko.
Suku ja perhe
Semjon Ivanovitšin vanhemmat olivat suuriruhtinas Iivana Kalita ja suuriruhtinatar Jelena (Olena) Aleksandrovna, luostarinimi nunna Solomonides (k. 1331), joka oli todennäköisesti Smolenskin ruhtinaan Aleksandr Glebovitšin tytär. Semjon oli vanhin poika kahdeksasta sisaruksesta.
Hänen ensimmäinen vaimonsa vuosina 1333-1345 oli Aigusta (Augusta) Gedimovna, ortodoksinen ristimänimi Anastasia (k. 1345) Liettuan suuriruhtinas Gediminasin tytär. Hänen rahoillaan ikonimaalari Goitan maalasi vuonna 1345 freskot Vapahtajan katedraaliin 'metsässä' (ven. Собо́р Спа́са Преображе́ния на Бору́, Sobór Spása Preobražénija na Ború, purettu vuonna 1933) Kremlissä, jonka oli rakennuttanut vuonna 1330 Semjonin isä Iivana Kalita.
Heille syntyivät lapset:
Lätä
Lätä on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Possatan kunnassa. Se sijaitsee 34,5 kilometriä Hatsinasta lounaaseen ja 9,5 kilometriä Possatasta länteen. Asukkaita on 57 henkeä (vuonna 2010).
Kalmokorppikotka
Kalmokorppikotka (Sarcogyps calvus) on äärimmäisen uhanalainen Etelä-Aasiassa elävä petolintu.
Semjon
Suku ja perhe
Toinen vaimo 1345-1346 oli Jevpraksia Fjodorovna, Dorogobuž-Vjazman ja Smolenskin ruhtinas Fjodor Svjatoslavovitšin tytär. Hänet lähetettiin takaisin isälleen ja avioero tuli voimaan epäselväksi jääneestä syystä jo vuoden 1345 lopulla. Semjon Ivanovitš väitti että Jevpraksia oli ollut häistä lähtien noiduttu ja kuin kuollut joka ilta. Jevpraksia nai ruhtinas Fjodor Konstantinovitš 'Krasni' Fominskin ja heille syntyi neljä poikaa: Mihail Krjuk ('Koukku'), Ivan Sobaka ('Koira'), Boris Vepr ('Karju') ja Ivan Uda.
Lätä
Kylä mainitaan 1700-luvun kartoissa. 1860-luvulle saakka sen asukkaat olivat kartanonherrojen maaorjia. Lätän inkerinsuomalaiset kuuluivat Koprinan luterilaiseen seurakuntaan.
Semjon
Suku ja perhe
Kolmas vaimo vuodesta 1347 alkaen oli Maria Aleksandrovna (k. 1398), Tverin suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitšin tytär. Metropoliitta Theognost kieltäytyi aluksi hyväksymästä tätä avioliittoa (Semjonilla oli jo elossaoleva vaimo), mutta myöntyi myöhemmin suuriruhtinas Semjonin suostutteluun, lisäksi tarvittiin vielä Konstantinopolin patriarkka Isidore I:n lupa. Semjonilla oli halu saada perillinen, mutta kaikki hänen poikansa kuolivat lapsina. Kaksi nuorinta poikaa kuolivat ruttoon maaliskuussa ja Semjon Ivanovitš itse huhtikuussa 1353. Ennen kuolemaansa suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna teki luostarilupauksen nimellä nunna Fotinia.
Heille syntyi neljä poikaa:
Lätä
Nykyään Lätä on Possatan kunnan syrjäisin kylä. Sinne johtaa asvaltoitu maantie Vuirista. Kylä koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Lähistöllä on pieni puutarhapalsta-alue.
Kalmokorppikotka
Kalmokorppikotkakannan kooksi arvioidaan 2 500–10 000 yksilöä. Lajin vähenemiseen on useita syitä muun muassa nuorten lintujen kuolema, elinympäristön raivaaminen maanviljelykseen ja kehittynyt jätteiden hävitys. Yhtenä suurimmista syistä kannan romahtamiseen pidetään eläinten hoitamista diklofenaakilla, joka on erittäin myrkyllistä haaskoja syöville korppikotkille.
Semjon
Suku ja perhe
Musta surma kirjattiin ylös nykyisen Etelä-Venäjän ja Ukrainan alueella jo vuonna 1346. Se iski Skandinaviaan vuonna 1349, Pihkovaan vuoden 1352 alussa ja Novgorodiin elokuussa 1352. Vuoden loppuun mennessä kaksi kolmasosan Pihkovan asukkaista kerrottiin kuolleen. Sama kuvio toistui Liettuassa ja Koillis-Venäjällä. Vuonna 1353 rutto saapui Moskovaan.
Lätä
Lähteet
59.3125°N, 29.78472°W
Semjon
Suku ja perhe
Ennen kuolemaansa 37-vuotiaana ruttoon eli Mustaan surmaan huhtikuun lopulla vuonna 1353 suuriruhtinas Semjon Ivanovitš antoi luostarilupauksen ja otti nimen munkki Sozont. Hänet on haudattu isänsä rakennuttamaan Arkkienkelin katedraaliin Moskovan Kremliin. Vain kuusi viikkoa myöhemmin kuoli ruttoon hänen nuorempi veljensä, Serpuhovin ruhtinas Andrei Ivanovitš. Metropoliitta Theognostus oli kuollut ruttoon jo vuonna 1351.
Semjon teki testamentin, jolla turvasi leskensä Maria Aleksandrovna perinnön määrämällä hänelle annettaviksi Perejaslavlin, Jurjevin, Vladimirin, Kostroman ja Dmitrovin kaupungit. Maria joutui luopumaan perinnöstään Semjonin veljen Iivana II: n hallituskaudella. Tämä asiakirja on ensimmäinen Venäjällä tunnettu paperille tehty dokumentti.
Karjalan tasavalta
Karjalan tasavalta (,, , lyydiksi Karjalan tazavald) on Venäjän federaatioon kuuluva autonominen tasavalta Luoteis-Venäjällä, Suomen itäpuolella.
Historia
Keväällä 1917 keisarivalta kukistui. Sen jälkeen vallan otti Venäjän väliaikainen hallitus. Vuonna 1920 vallan kaappasivat bolševikkien johtama Venäjän neuvostotasavalta, joka perusti kesällä 1920 Aunuksen ja Arkangelin kuvernementtien karjalaisten asuttamalle seudulle Karjalan työkommuunin. Se oli ensimmäinen nimenomaan Itä-Karjalan käsittänyt hallintoyksikkö Venäjän historiassa. Työkommuunin nimeksi tuli vuonna 1923 Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Vuonna 1923 käynnistyivät myös pakkotyöleirit, joista suurimmalla, esimerkiksi Vienanmeren–Itämeren kanavan rakennustyön toteuttaneella ojennustyöleirillä (Belomoro-Baltiski ITL, vuodet 1931–1941) oli samanaikaisesti jopa 107 900 vankia.
Sodassa Suomelta luovutetun Karjalan mukaan liittämisen seurauksena alue muutettiin 1940 Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Jatkosodan jälkeen 1944 tämän neuvostotasavallan rajoja muutettiin niin, ettei se ulottunut enää Suomenlahdelle. Karjalais-suomalainen SNT muutettiin Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan kuuluneeksi Karjalan autonomiseksi neuvostotasavallaksi 1956.
Neuvostoliiton hajoamisen myötä 1991 autonominen neuvostotasavalta muuttui Karjalan tasavallaksi, joka on yksi Venäjän federaatiosubjekteista.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Karjalassa alkoi ilmetä pienimuotoista itsenäisyysliikehdintää siinä toivossa, että Venäjä hajoaa.
Maantiede
thumb|270px|Näkymä [[Paanajärven kansallispuistosta: Pääjärveä 499 metriä korkealta Kivakkatunturilta katsoen.]] thumb|270px|Petroskoi, taustalla Ääninen thumb|270px|[[Lumivaara]]
Pinta-alaltaan Karjalan tasavalta kattaa 180 500 neliökilometriä eli 1,06 % Venäjän federaation alueesta. Tämä vastaa runsaan puolen Suomen kokoista aluetta. Tasavallan mitat ovat 660 kilometriä etelästä pohjoiseen ja 424 kilometriä lännestä itään. Tasavallalla on 723 kilometriä yhteistä rajaa Suomen kanssa. Sillä on noin 630 kilometriä rantaviivaa Vienanmerellä.
Karjalan tasavaltaa kutsutaan toisinaan kallioiden, järvien ja metsien maaksi. Sanonta kuvaa hyvin tasavallan luonnon pääpiirteitä. Tuntureista huomattavimpiin kuuluvat Nuorunen (576 m tai 576,7 m, tasavallan korkein huippu), Mäntytunturi (550 m), Sieppitunturi (537 m) ja Kivakkatunturi (499 m). Metsät peittävät 54,5 %, vesistöt 23,2 % ja maatalousmaana on 1,1 % tasavallan alueesta. Metsävarojen kokonaismääräksi arvioidaan 933,7 miljoonaa kuutiota. Maaperän rikkauksia on paikallistettu 510 löydösalueelta, ja näiltä on löydetty 31 erilaista hyötymineraalia.
Karjalan tasavallan pääosan muodostavat etelässä Aunuksen ja pohjoisessa Vienan Karjalan maantieteellis-historialliset alueet. Näistä käytetään yhteisnimitystä Itä-Karjala. Tosin aivan pohjoisin Viena ja eteläisin Aunus eivät kuulu tasavallan alueeseen. Lisäksi tasavaltaan kuuluu kaakossa Äänisen itäpuolella sijaitseva Puudožin piiri. Lounaassa on Suomen toisessa maailmansodassa luovuttama Laatokan Karjala ja sen pohjoisosa Raja-Karjala ja luoteessa luovutettuihin alueisiin kuuluva Sallan–Kuusamon alueen eteläosa.
Ilmasto
Karjalan tasavallan ilmastossa näkyy yhtäältä mantereisen ja toisaalta lauhkeamman atlanttisen ilmaston yhteisvaikutus. Tasavallan vuotuinen keskilämpötila vaihtelee yli 50 vuoden (1951–2009) tarkastelussa pohjoisosien noin 0 celsiusasteesta eteläosien +2,6...+2,8 asteeseen, ja oli korkein Laatokan äärellä Sortavalassa +3,0 ja Valamossa +3,3. Hieman lyhyemmän kauden 1961–1990 tilastoissa lounaisosan Sortavalan keskilämpötila oli +3,1, Petroskoin +2,5 ja Vienameren Kemin sataman +1,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on enimmäkseen 400–650 millimetriä. Tasavallan eteläosassa sataa keskimäärin enemmän ja kylmemmässä pohjoisosassa vähemmän. Lisäksi sekä Laatokan että Äänisen koillispuolella on paikallinen runsaamman sateen vyöhyke. Esimerkiksi Sortavalan keskimääräinen vuosisademäärä oli 608,3, Petroskoin 585,2 ja Vienan Kemin 434,7 millimetriä.
Vuosien 1951–2009 aikana tasavallan ilmaston arvioidaan lämmenneen 0,2...0,3 celsiusastetta.
Tärkeimmät luonnonsuojelualueet
Yli viisi prosenttia Karjalan tasavallan pinta-alasta on suojeltu. Tiiviimmin suojeltuja luonnonpuistoja ovat Kivatsun luonnonpuisto ja Kostamuksen luonnonpuisto sekä pieneltä osaltaan Kantalahden luonnonpuisto. Alueen kansallispuistoja ovat Paanajärven kansallispuisto, Vodlajärven kansallispuisto ja vuonna 2006 perustettu Kalevalan kansallispuisto. Muista suojelualueista keskeisimpiin lukeutuvat Valamon saariston luontopuisto, Kižin suojelualue ja Aunuksen rauhoitusalue. Tammikuussa 2018 uutisoitiin Laatokan saariston kansallispuiston perustamisesta.