cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuuntelija
Kokoelmassa on seuraavat novellit: Kuuntelija; Hiekkaa tuodaan; Lastenkutsut; Nukkuva mies; Mustavalkoista; Kirje palvotulle; Rakkauskertomus; Toinen; Keväällä; Hiljainen huone; Myrsky; Harmaata duchessea; Ehdotus johdannoksi; Susi; Sade; Räjäytys; Lucion ystävät; Orava.
Irene Cara
Irene Cara, syntymänimeltään Irene Escalera, (18. maaliskuuta 1959 Bronx, New York – 25. marraskuuta 2022 Florida) oli yhdysvaltalainen laulaja, sanoittaja ja näyttelijä. Hän voitti Oscar-, Grammy- ja Golden Globe -palkinnot.
Sýros (alueyksikkö)
Sýroksen alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Etelä-Egean saarten alueella ja sen hallinnollinen keskus on Ermoúpoli. Alueyksikön pinta-ala on 107 neliökilometriä ja asukasluku 21 507 (vuonna 2011).
Irene Cara
Cara kasvoi latinalaisamerikkalaisessa perheessä New Yorkissa, ja esiintyi Broadwaylla ensimmäisen kerran kahdeksanvuotiaana musikaalissa Maggie Flynn. Kuusitoistavuotiaana hän oli jo esiintynyt myös elokuvissa ja televisiossa. Hän nousi kuuluisuuteen kappaleella ”Fame”, jonka hän esitti samannimisessä musikaalielokuvassa vuonna 1980. Hän hyödynsi elokuvan tuomaa julkisuutta albumilla Anyone Can See vuonna 1982.
Sýros (alueyksikkö)
Alueyksikkö käsittää muun muassa Sýroksen ja Gyároksen saaret sekä joukon niiden lähellä sijaitsevia pienempiä saaria. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Tuolloin aiempi Kykladien prefektuuri lakkautettiin ja jaettiin yhdeksäksi alueyksiköksi, joista Sýros on yksi.
Irene Cara
Cara voitti Oscarin vuonna 1984 parhaan laulun kategoriassa kappaleella ”Flashdance... What a Feeling” elokuvasta Flashdance.
Sýros (alueyksikkö)
Kunnat
Alueyksikkö muodostuu yhdestä kunnasta:
Salmisaaren Liikuntakeskus
pienoiskuva|Salmisaaren Liikuntakeskus bussipysäkeiltä kuvattuna. pienoiskuva|Liikuntakeskuksen julkisivu. Salmisaaren Liikuntakeskus on Helsingin Salmisaaressa toimiva monipuolinen kokonaisuus eri liikuntamuotojen harrastajille. Keskuksessa on muun muassa kaksi jääkiekkokaukaloa, kolme täysimittaista sisähiekkakenttää beach volleyn harrastajille, kuntokeskus, tanssistudioita, viihdeklubi sekä boulderointiseiniä ja kiipeilyseiniä, joista korkein on 29 metriä. Lisäksi keskus tarjoaa monia hyvinvointi- ja ravintolapalveluita. Keskuksessa on yli 20 000 neliömetriä liikuntatilaa.
Nobuharu Asahara
Nobuharu Asahara (, s. 21. kesäkuuta 1972 Kōbe) on japanilainen pikajuoksija, pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Vavaʻu
Vavaʻu on saariryhmä Tongalla. Se sijaitsee valtion pohjoisissa osissa ja siihen kuuluu 71 saarta. Sen pääkaupunki on Neiafu, joka on myös Tongan toiseksi suurin kaupunki. Suurin osa vavaʻulaisista asuu kuitenkin eri puolilla saariryhmää sijaitsevissa pienissä kylissä. Espanjalainen Francisco Mourelle, joka löysi saaret 1700-luvulla, oli ensimmäinen Vavaʻulla käynyt eurooppalainen. Polynesialaiset ovat asuttaneet saaria jo tuhansia vuosia.
Nobuharu Asahara
Pitkän urheilu-uran tehnyt Asahara osallistui urallaan yhteensä neljiin kesäolympialaisiin. Hän kilpaili Atlantassa 1996 100 metrillä, pikaviestissä ja pituushypyssä, Sydneyssä 2000 4 × 100 metrin pikaviestissä ja Ateenassa 2004 100 metrillä ja pikaviestissä. Japanin viestijoukkue ylsi Sydneyssä kuudenneksi ja Ateenassa neljänneksi. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Asahara karsiutui 100 metrillä puolivälierissä. Pikaviestissä hän juoksi Japanin joukkueessa, joka sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi jälkikäteen hopealle kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia.
Vavaʻu
Aiheesta muualla
-18.65°N, -173.98333°W
Nobuharu Asahara
Vuoden 2002 Aasian kisoista Asahara saavutti 100 metrillä ja pikaviestissä hopeaa. Vuonna 1993 hän voitti Aasian-mestaruuskilpailujen kultamitalin pituushypyssä.
Emmanuel Moire
Emmanuel Moire (s. 16. kesäkuuta 1979 Le Mans, Ranska) on ranskalainen laulaja ja muusikko, joka on esittänyt nimiroolia suositussa komediallisessa musikaalissa Le roi soleil eli Aurinkokuningas. Tämä oli hänen läpimurtonsa musiikkimaailmaan.
Têtu-lehden haastattelussa marraskuussa 2009 Moire tuli kaapista ja totesi olevansa homoseksuaali.
Anton & Anton
Anton & Anton on suomalainen ruokakauppaketju, jolla on kauppoja Helsingin Ullanlinnassa ja Kruununhaassa. Anton & Antonilla on muun muassa ruokakassi- ja catering-palvelua, sekä valmistuskeittiö Järvenpäässä. Anton & Anton perustettiin Porvoossa vuonna 2008 ja ensimmäinen Helsingin myymälä avattiin Töölöön Museokadulle syksyllä 2012. Kauppa sai nimensä perustaja Niina Hietalahden pojan Antonin mukaan. Alkuvaiheen rahoittajana oli myös yksityinen sijoittaja, jolla oli Anton-niminen poika.
Vuonna 2013 yhtiön toiminta oli vaakalaudalla, mutta Heinon Tukku osti yhtiöstä suuren osan.
Vuonna 2018 Anton & Anton lanseerasi kasvavaan valmisruokakysyntään vastaavan kioski-konseptin Helsingissä.
Simo Morri
Morri tuomittiin vuonna 2009 elinkautiseen vankeusrangaistukseen avovaimonsa surmaamisesta ampumalla. Kesäkuussa 2010 Helsingin hovioikeus kuitenkin alensi rikosnimikkeen tapoksi ja rangaistuksen 11 vuodeksi vankeutta.
Kalkki
thumb|300px|Kalkin kierto eri prosesseissa. Kalkki eli kalsiumoksidi (CaO), josta käytetään myös nimiä poltettu kalkki tai sammuttamaton kalkki, on valkoinen emäksinen kiteinen yhdiste. Kalkkia valmistetaan esimerkiksi kalkkikivestä saatavasta kalsiumkarbonaatista kuumentamalla sitä kalkkiuunissa noin 1 100 °C:n lämpötilassa, jolloin siitä lohkeaa hiilidioksidia. Kalsiumoksidia muodostuu myös eräiden muiden kalsiumyhdisteiden, kuten kalsiumnitraatin kuumentamisen yhteydessä.
CaCO3 → CaO + CO2.
Kalkkia käytetään sementin ja laastin valmistukseen sekä maataloudessa peltojen kalkitsemiseen. Se reagoi herkästi veden kanssa, jolloin syntyy kalsiumhydroksidia, jota sanotaan myös sammutetuksi kalkiksi. Reaktio on tällöin seuraava:
CaO + H2O → Ca(OH)2.
Kalkin pH-arvo on 13.
Mary Ward
thumb|Mary Ward
Mary Ward (27. huhtikuuta 1827 Ballylin, Offalyn kreivikunta, Irlanti – 31. elokuuta 1869 Birr, Irlanti) oli irlantilainen tutkija, joka kuoli pudottuaan serkkujensa rakentaman kokeellisen höyryauton pyörien alle. Häntä pidetään usein maailman ensimmäisenä auto-onnettomuuden kuolonuhrina.
Elämä ja mielenkiinnon kohteet
Tähtitieteilijä James South näki Wardin piirtävän hyönteisiä suurennuslasia apunaan käyttäen. South vaikuttui Wardin piirroksista, ja taivutteli tämän isän ostamaan hänelle mikroskoopin. Wardille tästä tuli elinikäinen intohimo. Hän perehtyi mikroskopiaa käsitteleviin kirjoituksiin ja valmisti omat näytteensä. Fyysikko David Brewster pyysi Wardia valmistamaan käyttämänsä mikroskooppiset näytteet ja käytti Wardin piirustuksia useissa omissa teoksissaan ja artikkeleissaan.
Yliopistot ja yhteiskunta eivät hyväksyneet tuohon aikaan naisia, mutta Ward sai tietoja tuntemiltaan tiedemiehiltä. Kuninkaallisen tähtitieteellisen seuran postituslistalla oli Wardin lisäksi vain kaksi muuta naista: Kuningatar Viktoria ja yleisnero Mary Somerville.
Vuonna 1854 Mary Ward avioitui Henry William Crosbie Wardin kanssa. Seuraavan 13 vuoden aikana hän synnytti kahdeksan lasta, joista kaksi kuoli nuorina.
Julkaisut
Kun Ward kirjoitti ensimmäisen kirjansa Sketches with the microscope, hän uskoi, ettei kukaan julkaisisi sitä hänen sukupuolensa takia. Hän painatti 250 kappaletta teosta yksityisesti ja useita satoja mainoslehtisiä. Painos myytiin loppuun muutamassa viikossa, mikä sai lontoolaisen kustantajan ottamaan riskin ja tarjoamaan hänelle kustannussopimusta. Kirjasta otettiin kahdeksan uusintapainosta vuosina 1858–1880 ja siitä tuli bestseller. Ward kirjoitti kaksi muuta kirjaa, joista toinen oli aloittelijan kirja tähtitieteteeseen, ja useita artikkeleita. Hän kuvitti kaikki omat julkaisunsa ja lisäksi hän kuvitti useiden muiden tiedemiesten kirjoja ja julkaisuja.
Julkaisuja
Kuolema
Ward tuli yhtä tunnettuksi kuolemastaan kuin elämästään. Hänen kuolemaansa pidetään maailman ensimmäisenä auto-onnettomuuden aiheuttamana. William Parsonsin pojat Richard ja Charles olivat yhtä innokkaina mekaanikkoina kuin isänsäkin. Vanhempi pojista, Richard, oli rakentanut höyryauton. 1800-luvun puolivälissä höyryvoiman kuviteltiin yleistyvän myös kuljetuksissa. Vaikka höyryveturit saavuttivat suosiota, niin höyryautot eivät menestyneet yhtä hyvin. Ne olivat epäluotettavia ja niiden katsottiin aiheuttavan liikaa vahinkoja jo ennestään huonokuntoisille teille. Brittiparlamentin vuonna 1865 hyväksymä Locomotive Act eli Red Flag Act edellytti, että jokaisen moottorikäyttöisen ajoneuvon edellä kulki punaista lippua tai lyhtyä kantava mies ja määräsi enimmäisnopeudeksi 6 km/h maaseudulla ja 3 km/h kaupungeissa. Määräys lopetti käytännössä höyryauton käytön, mutta joillakin asianharrastajilla oli sellainen yhä, usein kotitekoinen, kuten Parsonsien kulkuneuvo.
Mary Ward ja hänen aviopuolisonsa sekä Parsonsin pojat ja heidän opettajansa olivat Parsonsin auton kyydissä, kun Ward paiskautui autosta tien kaarteessa. Hän putosi auton teräspyörän alle ja kuoli lähes välittömästi. Onnettomuuspaikkaa vastapäätä asuvan lääkäri havaitsi paikalle saavuttuaan, että Wardilla oli haavoja ja mustelmia sekä verenvuotoa korvista. Kuoleman oli aiheuttanut murtunut niska.
Wardin mikroskooppi, apuvälineet, mikroskooppinäytteet ja kirjat ovat esillä hänen aviomiehensä kodissa Castle Wardissa, County Downissa.
David Worth
David Worth on yhdysvaltalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Kickboxer, Lady Tiger ja American Tigers.
Worth aloitteli elokuva-alalla 1960-luvulla tehtyään pienen roolin elokuvassa The Skydivers. Sittemmin hän on työskennellyt elokuvaajana ja elokuvaohjaajana 1970-luvulta lähtien. Elokuvaajana Worth on työskennellyt muun muassa elokuvissa Takaa-ajettu, Death Game, Joulupukki pulassa, Ei liian nuori kuolemaan, Bloodsport – viimeiseen asti ja True Vengeance.
Nooa
thumb|Nooa ottamassa vastaan kyyhkystä tuntemattoman taiteilijan piirroksessa vuodelta 1897. Nooa (tai Noak) on Raamatun Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa esiintyvä henkilö. Raamatun sukuluettelon mukaan hän oli Lemekin poika ja Aadamin jälkeläinen kymmenennessä sukupolvessa. Hänet Jumala pelasti vedenpaisumuksesta omalla suunnitelmallaan. Sen Nooa toteutti rakennuttamalla arkin sypressipuusta (1933 käännöksessä honkapuusta) sen Jumalan antamien yksityiskohtaisten ohjeiden mukaan. Arkkiin Nooa otti mukaan perheensä ja johon Jumala toi kaikkia silloisia maailman eläimiä ja kahta kutakin niistä lajinsa mukaan. Raamatun mukaan tulvan jälkeen eläneet ja syntyneet ihmiset ovat polveutuneet arkissa pelastuneista ihmisistä. Nooa mainitaan Heprealaiskirjeessä yhtenä uskon esikuvista. Hänet mainitaan myös peltomiehenä ja ensimmäisenä, joka perusti viinitarhan.
Nooa on yleisesti kunnioitettu henkilö juutalaisuudessa, kristinuskossa, islamissa, mandealaisuudessa ja bahai-uskossa.
Vedenpaisumus ja Nooan arkki
thumb|Tissotin maalaus Nooan juopumus thumb|Dorén kuvaus kyyhkysestä ja [[Nooan arkki|Nooan arkista Araratin vuoristossa.]] Raamatun mukaan Nooan aikana ihmiskunta oli vajonnut syvälle hengelliseen eksymykseen ja huonoihin tapoihin, ja maailma oli täynnä väkivaltaa. Jumala kertoi Nooalle tuhoavansa maan sen pahuuden tähden ja kehotti Nooa rakentamaan arkin, johon hän perheineen voisi mennä suojaan.
Jumala käski Nooaa ottamaan arkkiin "kaikkia uhrikelpoisia karjaeläimiä seitsemän paria, uroksia ja naaraita, mutta kaikkia epäpuhtaita karjaeläimiä - - kaksi, uros ja naaras" sekä "taivaan lintuja - - seitsemän paria, uroksia ja naaraita". Nooa totteli Jumalaa, ja kun vedenpaisumuksen aika tuli seitsemän päivää myöhemmin, meni myös Nooa perheineen arkkiin.
Maan päällä satoi rankasti neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä ja kaikki syvyyden lähteet puhkesivat. Veden pinta nousi kunnes kaikki korkeimmatkin vuoret peittyivät ja kaikki maan elävät tuhoutuivat. Maa oli veden vallassa sataviisikymmentä päivää.
Vedenpaisumuksen laskettua arkki pysähtyi Araratin vuoristoon (riippuen käännöksestä käytetään sanaa "vuoristoon" tai "vuorille"), jossa Nooa päästi ensin ulos korpin ja myöhemmin kyyhkysen. Kun kyyhkynen toi nokassaan tuoreen oliivipuun lehden Nooalle, tämä osoitti Jumalan ilmoituksen mukaisesti, että vedenpaisumus oli ohi. Arkin ovi aukaistiin ja Nooa rakensi alttarin Herralle. Jumala siunasi Nooan ja teki lupauksen, ettei enää hukuttaisi maata veden alle. Muistutukseksi itselleen Jumala asetti sateenkaaren pilviin.
Nooan pojat
Nooalla oli kolme poikaa, Seem, Haam ja Jaafet. Raamatun mukaan arkissa olleet olivat ainoat, jotka selvisivät elossa vedenpaisumuksesta ja kaikki ihmiset sen jälkeen polveutuvat tulvasta selvinneistä. ­Veden­paisumus­kertomuksen jälkeen Raamatussa seuraakin niin sanottu Kansojen taulu, jonka mukaisesti muinais­ajan kansat ja kielet on jaettu seemiläisiin, haamilaisiin ja jaafetilaisiin. Näistä perusryhmistä on sulautumisen ja muokkautumisen kautta syntynyt uusia kansoja. Raamatun mukaan Nooa itse eli kaikkiaan 950 vuotta ja oli vedenpaisumuksen alkaessa 600-vuotias.
Uudessa testamentissa
Nooa mainitaan myös Uudessa testamentissa. Luukkaan evankeliumissa Jeesus puhuu Nooasta historiallisena henkilönä ja puhuu tulevasta Ihmisen pojan toisen tulemuksen yhteydessä tapahtuvasta tuomiosta. Molemmat kohtaavat valmistautumattomat ihmiset yllättäen. Heprealaiskirjeessä Nooan kerrotaan rakentaneen arkin uskon kautta Jumalan sanaan luottaen.
Vedenpaisumustarinan alkuperä
Ensimmäiseen Mooseksen kirjaan sisältyvä tarina vedenpaisumuksesta pohjautuu vanhempiin babylonialaista alkuperää oleviin tarinoihin. Vanhin tunnettu versio noin 1600-luvulta eaa. kertoo kuningas Ziusudrasta, joka rakentaa laivan, kun jumalat päättävät tuhota elämän. Babylonialaisessa toisinnossa päähenkilön nimi on Atrahasis. Molemmat merkitsevät pitkäikäistä. Kuuluisa on myös samansisältöinen Gilgamesh-eepokseen sisältyvä tarina, jossa sankarin nimi on Utnapishtim.
Taiteessa ja populaarikulttuurissa
Nooan elämästä on tehty maalauksia, patsaita, kirjoja, tv-sarja ja Jacques Fromental Halévyn ooppera. Nooasta on tehty monta elokuvaa (muun muassa vuosina 1906, 1909, 1917, 1928, 1947, 1968, 1983, 1986, 1989, 1995, 1999, 2007 ja 2012), joista uusin Darren Aronofskyn ohjaamana elokuva Noah on tehty vuonna 2014.
Epeko
Oy Epeko Ab oli vuosina 1934–1975 toiminut kosmeettisten ja teknokemiallisten tuotteiden maahantuoja ja valmistaja. Sen perusti Holger Bergenheim (1907–1977), ja vuonna 1975 se fuusioitiin Bergenheim-yhtiöihin. Epekon tuotteita olivat muun muassa Tokalon-ihovoiteet ja Elnett-hiuslakka.
HMS Berwick (1902)
HMS Berwick oli Britannian kuninkaallisen laivaston Monmouth-luokan panssariristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Epeko
Historiaa
Lukion ja reserviupseerikoulun käynyt Holger Bergenheim työskenteli ensin pankkialalla ja pörssimeklarina, mutta 1930-luvun laman alettua menetti omaisuutensa. Bergenheim perusti Oy Epeko Ab:n 1934 ruotsalaisen emoyhtiön tytäryhtiöksi. Ensimmäinen toimitila oli kerrostalon kellari Helsingin Kaisaniemenkadulla, kunnes vuonna 1941 Bergenheim osti Espoon Kavallinmäestä isommat tilat virolaissyntyiseltä Gustav Beckmannilta, joka oli ostanut Kavallin tilan maat 1935 ja rakennuttanut sinne uuden tehdasrakennuksen guttaperkan tuottamiseksi. Tehdas oli lopetettu talvisodan syttyessä.
HMS Berwick (1902)
Valmistus
Alus tilattiin William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 19. huhtikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 20. syyskuuta 1902 ja valmistui 9. joulukuuta 1903.
Epeko
Historiaa
Epeko sai ensimmäisen lääke-edustuksensa Sveitsistä 1938. Edustuksia ja oman valmistuksen tuotteita kertyi lisää vuosien kuluessa. Bergenheim oli Epeko-yhtiön johdossa vuoteen 1965 ja sitten johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1975, jolloin yhtiö fuusioitiin Oy Bergenheim Yhtiöt Ab:hen. Bergenheim-konserni muodostettiin kymmenistä Holger Bergenheimin Epekon lisäksi perustamista yhtiöistä.
HMS Berwick (1902)
Palvelus
Maaliskuussa 1906 alus poistettiin palveluksesta sen ollessa Atlantin laivaston 2. risteilijälaivueessa. Alus liitettiin kuitenkin pian Kotilaivastoon. Alus törmäsi Isle of Wightin edustalla 2. huhtikuuta 1908 yöllisessä sotaharjoituksessa HMS Tigeriin, joka upposi. Berwick oli huollettavana 1908-1909 Portsmouthin telakalla, mistä se palvelukseen palatessaan huhtikuussa 1909 liitettiin Länsi-Intian laivastoaseman 4. risteilijäviirikköön. Alus palveli koulutustehtävissä Karibianmeren alueella ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka.
Sodan sytyttyä alus valtasi 10. syyskuuta 1914 Etelä-Atlantilla saksalaisen saarronmurtajan SS Spreewaldin. Alus jatkoi alueella partiointi ja saattuetehtävissä 1915-1918. Se liitettiin 1919 8. kevyt risteilijäviirikköön ennen palveluksesta poistoaan.
Sankara
Sankara tai Shankara voi viitata seuraaviin:
Kymijoen rautatiesilta
Kymijoen rautatiesilta voi viitata ainakin seuraaviin Kymijoen ylittäviin siltoihin:
Luettelo Slipknotin demoista
Luettelo Slipknotin demoista sisältää tietoa alternative metal -yhtye Slipknotin demojulkaisuista.
Mate. Feed. Kill. Repeat.
'''Mate. Feed. Kill. Repeat.''' on Slipknotin ensimmäinen studiotuotos, josta tehtiin noin tuhannen kappaleen painos vuonna 1996. Virallisesti se ei kuitenkaan ole Slipknotin esikoisalbumi, vaan äänenlaadultaankin lähinnä demoäänitettä muistuttava julkaisu.
Kaikki demoalbumin kappaleet on kirjoitettu vuonna 1995 ja osa niistä nauhoitettiin ja julkaistiin uudestaan Slipknotin virallisena pidetyllä esikoisalbumilla Slipknot.
Roadrunner Records Demo
Roadrunner Records Demo on vuonna 1998 julkaistu demoäänite yhdysvaltalaiselta nu metal -yhtye Slipknotilta. Slipknot meni uuden laulajan Corey Taylorin kanssa studioon tekemään uutta musiikkia ja tuloksena oli viiden kappaleen demo.
Yksi demoalbumi lähetettiin myös levy-yhtiö Roadrunner Recordsille.
Kappaleet "Spit It Out" ja "Wait And Bleed" ilmestyivät myöhemmin varsinaisella ensimmäisellä studioalbumilla Slipknot. Kappale "Snap" oli elokuvan Freddy vs. Jasonin soundtrackilla.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Slipknot.
Crowz
Crowz on Mate. Feed. Kill. Repeat. -levyn jälkeen tehty harvinainen demoalbumi, jota ei ole virallisesti julkaistu. Bändin molemmat laulajat esiintyvät levyn kappaleissa. Crowz tuli tunnetummaksi bändin mainittua sen vuonna 2005.
Joseph Macerollo
Joseph Nicholas Anthony Macerollo (s. 1. lokakuuta 1944 Guelph, Ontario) on kanadalainen harmonikansoittaja, säveltäjä ja musiikkipedagogi. Hän aloitti harmonikansoiton 6-vuotiaana Nicholas Antonellin opettamana ja opiskeli myöhemmin muiden muassa Charles Camillerin johdolla.
Macerollo aloitti opettamisen The Royal Conservatory of Musicissa, Torontossa vuonna 1969 ja jatkoi opetustyötään siellä vuoteen 1985 saakka. Vuonna 1969 hän alkoi myös opettaa Queenin yliopistossa, vuonna 1972 Toronton yliopistossa ja vuonna 1987 Wilfrid Laurier -yliopistossa. Hän on esiintynyt muiden muassa Canadian Electronic Ensemblen, Chamber Players of Toronton sekä Orford- ja Purcell-jousikvartettien kanssa. Hän on pitänyt myös sooloresitaaleja. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut usein Milton Barnesin, Luciano Berion, Walter Buczynskin, Michael Colgrassin, Samuel Dolinin, George Fialan, James Hiscottin, Lothar Kleinin, Hope Leen, Alexina Louien, Phil Nimmonsin, Barbara Pentlandin, R. Murray Schaferin, Timothy Sullivanin, Morris Surdinin ja Gerhard Wuenschin teoksia. Macerollo on soittanut useimpien suurten kanadalaisorkesterien kanssa.
Nonteismi
Nonteismi on oppi, joka tarkoittaa uskon puuttumista jumaliin tai Jumalaan. Nonteisti on vastaavasti henkilö, joka pitää jumalien tai Jumalan olemattomuutta tai olemassaoloa epäolennaisena. Nonteisti pitää teismiä, ateismia ja agnostismia vähämerkityksellisinä ja hylkää ne.
Valtaosa nonteisteistä pitää Universumia persoonattomana, jota ehkä voisi kutsua luonnonlaiksi, joka on tietyssä mielessä ihmisen yläpuolella perimmäinen heille.
Michael Goodliffe
Michael Goodliffe oli brittiläinen näyttelijä.
Goodliffe syntyi 1. lokakuuta 1914 Cheshiren Bebingtonissa. Hän oli kirkkoherran poika. Hän aloitti näyttelijänuransa Stratford Festivalissa. Goodliffe joutui toisen maailmansodan aikana sotavangiksi. Hän jatkoi näyttelijänuraansa vuonna 1948, kun hän esiintyi elokuvassa Osasto X 43. Seuraavat kolme vuosikymmentä Goodliffe näytteli upseerien, diplomaattien ja liikemiesten rooleja. Hän näytteli myös Robert Walpolea elokuvassa Rob Roy – Ylämaan sankari (1953), kreivi de Dunois'ta elokuvassa Kuninkaan jousimies (1954) ja Charles Gilliä elokuvassa The Trial of Oscar Wilde (1960). Goodliffe ei koskaan näytellyt elokuvan pääosaa, mutta oli television johtava mies Britanniassa, etenkin televisiosarjan Sam (1973–1975) kautta.
Goodliffe sairastui masennukseen ja kuoli hyppäämällä wimbledonilaisen sairaalan ikkunasta ulos 20. maaliskuuta 1976.
Tiril Udnes Weng
Tiril Udnes Weng (s. 29. syyskuuta 1996) on norjalainen maastohiihtäjä. Weng on hyvä yleishiihtäjä, eli hän on sekä kestävä että nopea. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2022–2023.
Weng sijoittui Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 vapaan hiihtotavan sprintissä 15:nneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kuudenneksi ja 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemänneksi. Hän voitti Norjan joukkueessa viestin maailmanmestaruuden. Pekingin olympialaisissa 2022 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdeksäs ja 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa neljästoista. Planican MM-kilpailuissa 2023 Weng saavutti viestissä kultaa ja vapaan hiihtotavan parisprintissä hopeaa. Perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui kuudenneksi, 30 kilometrin perinteisen yhteislähtökilpailussa yhdeksänneksi ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi.
Weng kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 11. maaliskuuta 2015 Drammenissa perinteisen hiihtotavan sprintissä ollen 47:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Drammenin perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailussa maaliskuussa 2018. Hän saavutti ensimmäisen osakilpailuvoittonsa Tour de Skihin kuuluneessa Val Müstairin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa uudenvuodenpäivänä 2023. Lisäksi hän on ollut toinen Lillehammerin 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2022 ja Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2023. Kolmas hän on ollut Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2021, Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä marraskuussa 2022, Rukan 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa 2022, Oberstdorfin 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa tammikuussa 2023, Tour de Skin kokonaiskilpailussa 2022–2023 sekä Drammenin ja Lahden perinteisen hiihtotavan sprinteissä maaliskuussa 2023. Hän voitti kaudella 2022–2023 maailmancupin kokonaiskilpailun sekä sijoittui normaalimatkojen cupissa ja sprintticupissa kolmanneksi.
Weng oli mukana juniorien MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014, Almatyssä 2015 ja Rasnovissa 2016. Hän oli voittamassa viestissä pronssia 2014 ja kultaa 2015. Wengin paras henkilökohtainen sijoitus näissä kilpailuissa oli viides sija perinteisen hiihtotavan sprintissä 2015. Rasnovissa 2016 hän saavutti hopeaa viestissä ja pronssia vapaan hiihtotavan 10 kilometrillä. Alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän saavutti kuitaa vapaan sprintissä 2018, hopeaa 10 kilometrin vapaalla 2017 sekä hopeaa perinteisen sprintissä ja pronssia vapaan 10 kilometrillä 2019. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän sai sekaviestissä pronssia 2013.
Eric Cantor
Eric Ivan Cantor (s. 6. kesäkuuta 1963 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuosina 2001–2014 ja republikaanien ryhmänjohtaja edustajainhuoneessa vuosina 2009–2014.
Kesäkuussa 2014 Cantor hävisi yllättäen republikaanien esivaaleissa Teekutsuliikkeen ehdokas Dave Bratille ja luopui siten edustajan paikastaan vaalikauden lopussa. Syyskuussa 2014 hän aloitti työt Moelis & Co. -investointipankissa Wall Streetillä.
Uskonnoltaan Cantor on juutalainen. Hänen sukunsa saapui Yhdysvaltoihin Romaniasta 1900-luvun alussa.
Parhaat (Eero Aven)
Parhaat on suomalaisen Eero Avenin kokoelma-albumi vuodelta 1983.
Åke Borg
Claes Åke Borg (18. elokuuta 1901 Tukholma – 6. kesäkuuta 1973 Tukholma) oli ruotsalainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Stockholms KK:ta.
Borg osallistui olympialaisiin kerran, Pariisissa 1924. Hän putosi tuolloin välierissä 1 500 metrin vapaauinnissa ja sijoittui neljänneksi 400 metrin vapaauintimatkalla. Borg ui myös maansa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa, joka voitti pronssia. Hän sai samasta lajista pronssia EM-kisoissa 1926 ja hopeaa vuoden 1927 EM-kilpailuissa.
Myös Åken kaksosveli Arne oli uimari.
Sabine John
Sabine John (ent. Paetz, o.s. Möbius; s. 16. lokakuuta 1957) on entinen itäsaksalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli seitsenottelu.
Sabine John saavutti seitsenottelussa hopeaa sekä 1988 olympialaisissa että 1983 MM-kisoissa. Hänen ennätyksensä on toukokuussa 1984 oteltu 6946 pistettä (nykytaulukoiden mukaisesti), joka oli myös maailmanennätys kunnes Jackie Joyner paransi tulosta heinäkuussa 1986. Saksalaisista vain Sabine Braun on myöhemmin pystynyt parempaan tulokseen.
Seitsenottelun lisäksi John kilpaili myös pituushypyssä, jossa hän sijoittui 1988 olympialaisissa kahdeksanneksi, ja 110 metrin aitajuoksussa. Parhaimmillaan hän hyppäsi pituutta 7,12 metriä ja juoksi aidat aikaan 12,54. Molemmissa lajeissa hän on tuloksillaan edelleen kaikkien aikojen kymmenen parhaan saksalaisen joukossa.
Eric Vasström
thumb|upright|Eric Wilhelm Vasström 1920-luvulla. Eric Wilhelm Vasström (myös Wasström; 27. marraskuuta 1887 Helsinki – 14. marraskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen pilapiirtäjä, kuvittaja ja taidemaalari, jota pidetään suomalaisen animaatioelokuvan aloittajana vuonna 1914 tekemiensä ”päivänkuvien” perusteella. Hän oli Suomen ensimmäisiä ammattimaisia pilapiirtäjiä.
Tausta
Vasströmin vanhemmat olivat suutarimestari, kenkäkauppias Eric Sewerin Vasström ja Alma Augusta o.s. Westerberg. Hänen puolisonsa oli ruotsalainen näyttelijä Carola (Lolan) Vasström, jonka kanssa hän avioitui 1913. Lolan Vasström opiskeli teatteria ja laulua Tukholmassa, Kööpenhaminassa ja eri puolilla Keski-Eurooppaa ja näytteli 1909–1911 Helsingin Svenska Teaternissa. Lolan Vasström toimi aktiivisesti Lotta Svärd -järjestössä sen perustamisesta 1920 alkaen.
Koulutus
Vuodesta 1917 Vasström opetti piirustusta ja kaunokirjoitusta Helsingin ruotsalaisessa lyseossa, ruotsinkielisessä työväenopistossa ja Helsingin ruotsinkielisessä kauppaopistossa.
Swainsoniini
Swainsoniini eli tridolgosiiri (C8H15NO3) on indolitsidiinirakenteisiin alkaloideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tutkitaan lääketieteessä syöpien hoitoon.
Eric Vasström
Lehtipiirtäjänä
thumb|Venäjän hovi tanssii [[Paatiossa, julkaistu Fyrenissä 12.7.1913.]] Vasström sai vuonna 1916 yhdessä päätoimittaja Rafael Lindqvistin kanssa kolmivuotisen oikeustaistelun jälkeen kolmen kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta piirrettyään Fyren-lehteen pilakuvan keisariperheen kesäisestä illanvietosta Virolahdella ja kieltäydyttyään virallisesta anteeksipyynnöstä.
Swainsoniini
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet
Swainsoniini eristettiin ensimmäisen kerran Australiassa esiintyvästä hernekasveihin kuuluvasta Swainsona canescens-lajista. Sen jälkeen sitä on tavattu muistakin Swainsona-suvun lajeista sekä Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa esiintyvistä kurjenherne- (Astragalus) ja keulankärkilajeista (Oxytropis). Tämän lisäksi eräät sienet tuottavat swainsoniinia. Kasvit biosyntetisoivat swainsoniinia lähtien lysiinistä.
Eric Vasström
Lehtipiirtäjänä
Riitaannuttuaan Fyreniä julkaisseen Rafael Lindqvistin kanssa Vasström perusti syksyllä 1917 oman pilalehden Hovnarrenin, johon hän teki keskeisen osan sekä teksteistä että kuvituksesta. Mukana oli kuitenkin myös muita tunnettuja kuvittajia ja kirjoittajia. Kahdesti kuukaudessa ilmestyneen lehden olemassaolo perustui lähinnä sen omaperäiseen kuvitukseen, jossa Vasström käytti runsaasti tuolloin Suomessa vielä melko tuntematon linoleumleikkaustekniikkaa. Hovnarren arvosteli sosialisteja ja suomenkielistä kielinationalismia sekä esiintyi suojeluskuntien puoluestapuhujana. Hovnarren lakkasi ilmestymästä taloudellisten vaikeuksien vuoksi vuoden 1924 lopulla.
Swainsoniini
Esiintyminen luonnossa ja ominaisuudet
Swainsoniini on mannosidaasientsyymien inhibiittori. Tämän vuoksi mannoosia sisältävien glykoproteiinien metabolia ja käsittely eläimissä häiriintyy. Tämän seurauksena näitä glykoproteiineja kertyy eläinten keskushermostoon esimerkiksi aivoihin ja tämä aiheuttaa leesioita. Esimerkiksi Yhdysvalloissa swainsoniinia sisältäviä kasveja syöneen karjan on havaittu käyttäytyvän poikkeavasti leesioiden vuoksi. Swainsoniinimyrkytys voi myös johtaa karjan kuolemiin. Mannosidaasin estämisen lisäksi swainsoniini vaikuttaa myös luuytimeen, insuliinin ja lektiinien sitoutumiseen, aspartaattitransaminaasientsyymin aktiivisuuteen ja glykosidaasientsyymien toimintaan. Swainsoniinia on tutkittu käytettäväksi eräiden syöpien hoitoon ja se estää syöpiä muodostamasta etäpesäkkäitä.
Swainsoniini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on +80.
Eric Vasström
Lehtipiirtäjänä
Uudessa Suomessa Vasströmin piirroksia ilmestyi 1921–1930 nimellä "Matti äijän" kuvia. Hänen piirroksiaan julkaisivat myös ainakin Kurikka, Tuulispää, Ampiainen ja Garm. Kymmenvuotisen Uusi Suomi -uransa varrella hän toimi myös lehden reportaasipiirtäjänä – valokuvia ei vielä tuolloin juuri sanomalehdissä käytetty.
Tuotannosta
Vasström suunnitteli Ilmari Kiannon Punaisen viivan ensimmäisen painoksen kansipaperin, mutta se hylättiin liian kantaa ottavana. Hän piirsi kuvituksia Rafael Karstenin suullisen kuvauksen mukaan tämän kirjoihin. Hän piirsi postikortteja ja teki kirjankuvituksia.
Vasström maalasi erityisesti muotokuvia ja hevosaiheisia maalauksia. Hänen teoksiaan on muun muassa Ateneumin, Amos Andersonin taidemuseon, Hämeenlinnan taidemuseon, Kansallismuseon, Helsingin kaupunginmuseon sekä Turun, Porvoon ja Pietarsaaren museoissa. Suomen lisäksi Vasströmin töitä löytyy Tukholman Nationalmuseumista, Moskovan Puškin-museosta, Tanskan Skagenin museosta ja Västmanlandin läänin museosta Ruotsin Västeråsista. Elinaikanaan Vasström osallistui Suomen taiteen näyttelyihin Tukholmassa 1924 ja 1947, Kööpenhaminassa 1925 ja 1937, Košicessa Tšekkoslovakiassa 1933, Moskovassa 1934, Riiassa ja kolmessa Saksan kaupungissa 1935 sekä Budapestissä ja Wienissä 1937.
Yhteiskunnallinen toiminta
Vasström oli Suomen ruotsinkielisen partiojärjestön Finlands Svenska Scoutförbundin päällikkö 1929–1939. Hän oli aktiivinen suojeluskuntalainen ja oli käynyt Vöyrin sotakoulun kurssin. Vuonna 1921 hän suunnitteli Lotta Svärdin hakaristimerkin.
Vasström sai Pro Finlandia -mitalin 1954.
Björn-Olof Alholm
Björn-Olof Alholm (25. huhtikuuta 1925 Mikkeli – 17. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen suurlähettiläs, joka teki 40-vuotisen uran ulkoasiainhallinnossa ja kuului Kekkosen kauden toisinajattelijoihin.
Alholm lähti 14-vuotiaana talvisotaan lähetiksi isänsä jääkärieverstiluutnantti Georg Alholmin komentamaan divisioonaan. Hän haavoittui 1941 mutta osallistui vielä Kannaksen suurtaisteluihin 1944. Syksyllä 1944 Alholm kävi Reserviupseerikoulun. Alholm valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1948 ja siirtyi samana vuonna ulkoministeriön palvelukseen. Suurlähettiläänä hän aloitti 1966 Bukarestissa ja toimi sen jälkeen tehtävässä ensin 1970 alkaen Moskovassa ja sitten vuodesta 1973 Bonnissa. Bonnin aika oli myrskyisää, ja muun muassa näitä aikoja ja yleisemmin Kekkosen kautta hän on käsitellyt kirjassaan Toisinajattelija suurlähettiläänä (2001). Bonnin jälkeen Alholm toimi Kairossa, Wienissä ja viimeksi vuodesta 1983 Tukholmassa, josta hän jäi eläkkeelle 1991.
Bergenheim-yhtiöt
Oy Bergenheim Yhtiöt Ab oli vuosina 1977–1998 toiminut lääkemaahantuoja sekä kosmeettisten ja teknokemiallisten tuotteiden maahantuoja ja valmistaja. Se muodostettiin monista lähinnä vuorineuvos Holger Bergenheimin perustamista yhtiöistä, kuten Oy Epeko Ab, Lääketuonti Oy – Medicinimport Ab, Oy Oxygenol Ab ja Bycos.
Instrumentarium osti Oy Bergenheim Yhtiöt Ab:n toukokuussa 1986. Yhtiö siirrettiin Instrumentariumin erillisyksikköön 1990, kunnes Instru myi sen helmikuussa 1998 perheyhtiö Berner Oy:lle. Tuolloin Bergenheim-yhtiöiden vuosiliikevaihto oli noin 130 miljoonaa markkaa. Instrumentariumin aikana 1990-luvun puolivälissä Bergenheim-yhtiöiden edustamiin kosmetiikkamerkkeihin kuuluivat Almay, Christian Dior, Clarins, Escada, Givenchy, Kanebo ja Calvin Klein. Se markkinoi myös vauvanhoitotuotteita sekä Schollin jalkojenhoitotuotteita. Yhtiön oma tehdas valmisti muun muassa Oxygenol-hammastahnoja, Orient Henna -hiusvärejä sekä Anet-shampoita ja -saippuoita. Vuosikymmenten varrella Bergenheim-yhtiöiden tuontiohjelmassa on ollut myös joitakin elintarvikkeita, kuten Hermesetas-makeutusaineet, Mentos-pastillit, Colman’s-sinappijauheet ja Hornimans-teet
Lahti Matkat
Lahti Tours oli 1980-luvun puolivälissä merkittävimpiä Suomesta Yhdysvaltoihin suuntautuvien matkojen järjestäjiä. Se lennätti suomalaisia ensin Swissairilla Tukholmaan ja sieltä Northwest Orientilla New Yorkiin ja muualle Yhdysvaltoihin. Miamiin lennettiin tanskalaisella Sterlingillä. Euroopan-matkoja myytiin nimellä VIP-matkat.
Vuonna 1986 Pentti Jämsä myi Lahti Toursin Fuengirolan Los Pacosin lomakylän rakentajana tunnetulle Teuvo Hakuliselle ja Skandinavian Matkapalvelun varatoimitusjohtajalle Kimmo Palmulle.
Euroopan Grand Prix 2005
Euroopan Grand Prix 2005 (virallisesti Formula 1 Grand Prix of Europe) oli Formula 1 -kauden 2005 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 27.–29. toukokuuta 2005 Nürburgringin moottoriradalla Saksassa.
Kilpailun voitti Renault-tallin Fernando Alonso, joka kasvatti MM-pistejohtonsa toisena olevaan Kimi Räikköseen 32 pisteeseen. Räikkösen kilpailu päättyi katkerasti: oikean etupyörän ripustukset pettivät Räikkösen johdettua kilpailua viimeisellä kierroksella.
BLU Products
BLU Products on yhdysvaltalainen tietotekniikkayhtiö, joka valmistaa Android- ja Windows Phone -puhelimia BLU-brändin alla. Sen nimi tulee sanoista ”Bold Like Us”. BLU Productsin kotipaikka on Miamissa. Vuonna 2016 yhtiö oli Yhdysvaltojen kuudenneksi suurin matkapuhelinvalmistaja.
WC räjähtää
WC räjähtää on joulukuussa 1982 ilmestynyt hardcore-yhtye Rattuksen minialbumi, joka julkaistiin 500 kappaleen painoksena. Nykyään siitä on maksettu jopa lähes 400 euroa. Uusien kappaleiden lisäksi WC räjähtää sisältää nopeutetun version yhtyeen ensisinglen B-puolesta Muotipunk. Albumin kannen on piirtänyt amerikkalainen Pushead eli Brian Schroeder, joka on suunnitellut levynkansia myös muun muassa Metallicalle ja Misfitsille. Tarinan mukaan hän pyysi palkkioksi vain kahdeksan levyä.
Vuonna 2012 WC räjähtää ilmestyi Svart Recordsin uudelleenmasteroituna vinyylipainoksena, joka oli myös levyn ensimmäinen virallinen uudelleenjulkaisu.
Punatukka
Punatukka on Maunu Kurkvaaran ohjaama elokuva vuodelta 1969.
Elokuva kertoo nuoresta tehtaantytöstä Tutusta, joka menee mökkireissulle juhlimaan ja tutustuu veneillessä Jarkkoon. Veneily ja meri ovat Kurkvaaran tunnusmerkkejä, samoin itsemurha. Yhtä naissivuosaa näyttelee Kurkvaaran elokuvien vakiokasvo Sinikka Hannula.
Arviot
Aikalaisarviossaan Markku Tuuli (Katso) vertasi elokuvaa Miljoonaliigaan mutta totesi samalla, että se on kunnianhimoisempi elokuva ja edustaa kurkvaaralaista rehellisyyttä ja pelkistyneisyyttä parhaimmillaan. Yleensäkin ensi-ilta-arvioissa elokuva sai arvostusta. Sen sijaan 1980-luvun arviossaan Mikael Fränti (Helsingin Sanomat) katsoi, että aika on kuluttanut elokuvaa, ja hän lyttäsi sen kaikilta osin. Kun aiemmin oli juuri näyttelijätyötä kiitetty, piti Antti Lindqvist (Kansan Uutiset) replikointia puisevana.
Palkinnot
Elokuva sai valtionpalkinnon ja Tarja Markus henkilökohtaisen valtion elokuvataiteilijapalkinnon, jonka perustelussa oli myös näyttelijäsuoritus elokuvassa Kesyttömät veljekset.
Moptin suurmoskeija
Komoguelin kaupunginosassa sijaitseva savitiilinen moskeija on pystytetty aikaisemman, vuodelta 1908 peräisin olleen moskeijan paikalle. Se käsittää muurin ympäröimän rukoussalin ja sisäpihan. Rakennuksen pinta-ala on lähes sata neliömetriä ja korkeus viisitoista metriä. Kattoa kannattelevat qiblan suuntaan järjestetyt suuret pylväät. Rakennustyyli on saanut vaikutteita Djennén suurmoskeijasta, mutta sisältää myös paikallisia aineksia.
Moskeija restauroitiin Aga Khanin säätiön tuella vuosina 2004–2006. Työn aikana poistettiin vuonna 1978 lisätyt sementtirakenteet, jotka korvattiin perinteisillä materiaaleilla. Aga Khanin säätiö on myös kehittänyt Komoguelin infrastruktuuria ja avannut sinne maa-arkkitehtuuria esittelevän keskuksen.
Hilda Flodin
pienoiskuva|Omakuva 1901, lyijykynä, 32 cm x 23 cm. Hilda Maria Flodin (16. maaliskuuta 1877 Helsinki – 9. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja -graafikko. Hän opiskeli muun muassa Helene Schjerfbeckin johdolla Suomessa, ja Pariisissa hän oli Auguste Rodin oppilaana.
Flodinin tunnetuimpia teoksia ovat Aleksanterinkadulla sijaitsevan Pohjolan talon vuolukiviveistokset. Hän oli taidegrafiikan alkuvaiheen uranuurtajia Suomessa ja samalla maan ensimmäisiä naistaidegraafikkoja.
Taiteellinen ura
pienoiskuva|vasen|Hilda Flodin 1896 Taideyhdistyksen piirustuskoulun oppilaiden ja [[Thorsten Waenerbergin seurassa Ateneumin portailla.]] Flodin aloitti 16-vuotiaana taideopinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä, missä hän opiskeli viisi vuotta (1893–1898) opettajinaan ensin Helene Schjerfbeck ja sitten Albert Gebhard. Vuonna 1899 hän lähti jatkamaan opintojaan Ranskaan Pariisiin, missä opiskeli Académie Colarossissa vuosina 1899 ja 1900–1902 ja pääsi lankonsa Julien Leclercqin kontaktien avulla Auguste Rodinin oppilaaksi 1906–1909 ja 1927. Flodin opiskeli myös eripituisia jaksoja Italiassa vuonna 1902, Espanjassa 1911, Ruotsissa 1914 ja Englannissa 1920.
Varhaiskauden teokset ovat pääasiassa veistoksia ja grafiikkaa. Flodin keskittyi aluksi kuvanveistoon, seuraavaksi taidegrafiikkaan ja lopuksi maalaukseen. Flodin veisti muotokuvia ja pienoisveistoksia, joissa on nähty vaikutteita Rodinilta. Taidegrafiikassa hän oli orastavan taiteenalan uranuurtajia, hän oli myös Suomen ensimmäisiä naistaidegraafikkoja. Flodinin tunnetuimpia töitä on Helsingissä Aleksanterinkadulla sijaitsevat Pohjolan talon vuolukivinaamiot, jotka ovat valmistuneet vuonna 1901.
Flodin innostui taidegrafiikasta 1890-luvun lopulla saatuaan alan opetusta Hugo Simbergiltä Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Flodin teki paljon henkilötutkielmia, mutta myös sisäkuvia ja maisemia, kuten Bretagne-aiheiset syövytykset, joita oli syövytyksiä Pariisin salongissa syksyllä 1911. Flodinin muusta grafiikasta erottuva ryhmä on Kuolema ja me. vuosilta 12908-1914, jossa on paikoin viitteitä Francisco de Goyan suuntaan. Herkintä jälkeä on vanhempia naisia kuvaavissa luonnosmaisissa viivasyövytyksissä, kuten Rukoilijat 1908 ja vanhan naisen kasvoja esittävä harjoitelma, jotka Onni Okkosen mukaan ovat viivan käytöltään rembrandtmaisia.
Valtaosa hänen grafiikanteoksistaan on henkilötutkielmia. Naiset erilaisissa askareissa olivat Flodinin lempiaiheita. Flodin perehtyi jo varhain taidegrafiikan eri menetelmiin, ja Pariisin näyttelyssä 1908 oli esillä seuraavat hänen grafiikan töistään: Aihe Helsingistä, Pilviä ja Kumpi voittaa?. Ensimmäisen näyttelynsä Flodin piti 1901. Flodinin töiden syövytyslaatat ovat kadonneet, ja näin monista grafiikan teoksista on tullut harvinaisuuksia.
Flodin osallistui tiiviisti Suomen Taiteilijain näyttelyihin debyyttistään 1899 alkaen vuoteen 1930 asti. Hänelle myönnettiin dukaattipalkintovuonna 1897 ja toinen palkinto J. V. Snellmanin patsaskilpailussa 1913. Flodinin mukaan nimettiin Helsingissä Pikku Huopalahdessa aukio ja kuja vuonna 1989. Flodinin teoksia on monissa museoissa ympäri Suomea. Keuruun museolla on laaja kokoelma Flodinin teoksia, joista on koottu lainattava kiertonäyttely.
Yksityiselämä
Flodin oli lähtöisin vakavaraisesta säätyläisperheestä, sillä hänen vanhempansa olivat valtioneuvos Frithiof Flodin ja Fanny o.s. Basilier. Flodin avioitui Juho Rissasen kanssa, johon Flodin oli tutustunut jo opiskeluaikanaan Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Rissasen ja Flodinin liitto ei kuitenkaan kestänyt, vaan he erosivat vuonna 1915. Vuonna 1922 Flodin avioitui professori Taavetti Laitisen kanssa.
Pariisissa asuessaan Flodinilla oli suhde brittiläisen maalari Gwen Johnin kanssa.
Citizens!
Citizens! on brittiläinen indie rock -yhtye, joka perustettiin Lontoossa vuonna 2010. Yhtyeen jäsenet ovat Tom Burke (solisti), Thom Rhoades (kitara), Martyn Richmond (basso), Lawrence Diamond (koskettimet) ja Mike Evans (rummut). Citizens! julkaisi debyyttialbuminsa Here We Are vuonna 2012.
Paavo von Pandy
Paavo von Pandy (unk. Pándy Pál) (7. elokuuta 1905 Gyula, Unkari – 24. syyskuuta 1986 Inari) oli suomenunkarilainen sotilas, matkanjohtaja ja kirjailija.
Hilda Flodin
Pohjolan toimitalon julkisivuveistokset 1901
Kansallisromantiikkaa edustavan Pohjolan toimitalo valmistui vuonna 1901. Jo valmistumisen aikoihin eniten huomiota herätti Hilda Flodinin kiviornamentiikka, jonka satuihin, Kalevalaan ja muuhun kansantarustoon pohjaavat toivat esiin kotimaista eläin- ja kasvimaailmaa. Flodinin eläin- ja ihmishahmot on veistetty juukalaisesta vuolukivestä. Pääportaalin yläpuolella on Pohjojan tunnuksina toimineita karhuja. .
Paavo von Pandy
Elämä
Pál István Pándy syntyi Unkarissa Gyulan kaupungissa 7. elokuuta 1905. Hänen isänsä, Kálmán Pándy (1868–1945) oli unkarilainen lääkäriprofessori ja hänen äitinsä Aino Maria Edvardintytär Hjelt (1881–1936) oli suomalainen hoitaja (Edvard Hjeltin tytär). he olivat tavanneet Tukholmassa ja menneet naimisiin Helsingissä. Paavo vietti lapsuutensa Transilvaniassa, mutta kävi usein Suomessa tapaamassa sukulaisiaan. Hän lähti sotilasuralle ja suoritti ratsuväenupseerin ja talousupseerin opintoja, minkä jälkeen hän liittyi rajavartiostoon. 1930-luvulla hän joutui eroamaan rajavartiostosta terveydellisistä syistä. Häntä kehotettiin muuttamaan toiseen ilmanalaan. Vuonna 1936 äitinsä kuoltua Pandy muutti sukulaistensa kutsusta Suomeen, Petsamoon. Hän meni naimisiin suomalaisen naisen kanssa, mutta ei saanut silloin vielä Suomen kansalaisuutta.
Hilda Flodin
Pohjolan toimitalon julkisivuveistokset 1901
Näkyvimpiä ovat mieshahmot, joita on kaksi sisäänkäynnin kummallakin puolen. Karkeapiirteiset hahmot kannattelevat palkkeja Atlaksen tapaan. Hahmoista erottuu ensin pelkät kasvot, jotka teatterinaamioiden hengessä kuvaavat tunnetiloja. Julkisivusta erottuu muitakin naamioita sekä kasvi- ja eläinornamentiikkaa. Pohjolan toimitalon veistoksissa on nähty kokeiluhenkeä ja halua keventää raskasta kivijulkisivua ihmisläheisillä aiheilla.
Paavo von Pandy
Elämä
Talvisodan aikana Pandy palveli vapaaehtoisena Suomen armeijassa, minkä johdosta hän sai presidentiltä Suomen kansalaisuuden 14. huhtikuuta 1941. Jatkosodan aikana hän palveli yhdysmiehenä suomalaisten ja saksalaisten välillä, ja sai molemmilta valtioilta kunniamerkit.
Hilda Flodin
Suomen Yhdyspankin liiketalon veistospylväs 1910, Viipuri
Flodin veisti vuonna 1910 Viipuriin Uno Ullbergin uudistamaan Yhdyspankin liiketaloon veistoksia. Graniittisia satoa korjaavia lapsihahmoja on portaikon valopylvään eri puolilla.
Paavo von Pandy
Elämä
Sodan jälkeen Pandy asettui Inarin Kultalahteen. Hänen vaimonsa oli kuollut sodan aikana ja hän meni uudelleen naimisiin paikallisen opettajattaren kanssa. Aluksi von Pandy elätti perheensä metsätöillä, sen jälkeen hän ryhtyi matkaoppaaksi ja kääntäjäksi. Työskennellessään turismin parissa hän sai saamelaisilta luvan pitää heidän kansallispukuaan. Myöhemmin hän matkusti ympäri Eurooppaa edistääkseen Lapin turismia. Lehdistö kutsui häntä ”Lapin lähettilääksi”.
Jubileinyi (Moskovan alue)
Jubileinyi on pieni kaupunki ja kaupunkipiirikunta Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan koillispuolella lähellä Jaroslavlin maantietä 7 kilometrin päässä Moskovan kehätiestä, käytännössä Koroljovin kaupunkipiirikunnan ympäröimänä. Bolševon asemalta on rautatieyhteys Moskovaan. Kaupungin ohi virtaa Kljazmajoki. Asukkaita on 33 237 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on saanut alkunsa Bolševoon vuonna 1946 perustetun ohjus- ja avaruustekniikan tutkimuslaitoksen ympärille syntyneestä asutuksesta. Paikkakunta kehittyi aluksi kolmen suljetun sotilaskylän ympärille, joiden yhteyteen kehittyi myös siviili-infrastruktuuria. Vuonna 1972 perustettiin Bolševo-1-niminen työläisasutus, joka oli suljettu taajama 1972–1989. Vuonna 1992 siitä tuli Jubileinyin kaupunki. Nykyään kaupungissa toimii Venäjän puolustusministeriön ohjustekniikan tutkimuslaitos, avaruustutkimuslaitos, tietoturvakeskus ja muita sotateknologian parissa toimivia yrityksiä.
Ruskonahkajäkälä
Ruskonahkajäkälä muistuttaa huopanahkajäkälää. Sen kuitenkin erottaa huopanahkajäkälästä ylöspäinkääntyneistä ja jäykistä liuskoista.
Mutare
Mutare, alkuperäiseltä nimeltään Umtali, on kaupunki Zimbabwessa. Se on asukaslukunsa perusteella Zimbabwen kaupungeista kolmanneksi suurin. Sen asukasluku vuoden 2012 väestönlaskennassa oli noin 186 000.
Suurin osa kaupungin asukkaista on shona-kansan jäseniä. Kaupungin vakavimpia ongelmia on muun muassa HIV-positiivisten suuri määrä.
Zimbabwen katolinen yliopisto avasi kaupungissa kampuksen vuonna 2014.
Maanosaliittojen cup 1997
Maanosaliittojen cup 1997 järjestettiin Saudi-Arabiassa 12. - 21. joulukuuta 1997. Kyseessä oli ensimmäinen FIFA:n järjestämä maanosaliittojen cup. Turnauksen voitti Brasilia, joka kaatoi loppuottelussa Australian lähes ylivoimaisesti 6-0. Pronssimitaleille ylsi Tšekki.
Parhaat maalintekijät
7 maalia:
5 maalia:
Yrjö Salovartio
Yrjö Ensio Salovartio, sukunimi aik. Siitonen (11. kesäkuuta 1926 Sortavala – 4. tammikuuta 2004 Liperi) oli suomalainen toimitusjohtaja ja nuortenkirjailija.
Salovartion vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Yrjö Väinö Salovartio (Siitonen) ja Elisabeth (Liisa) Salminen. Salovartio pääsi ylioppilaaksi 1947 Kuopion lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1947–1954. Salovartio toimi talousjohtajana Nuorten suomalaisten liitossa ja järjestösihteerinä Raittiuden ystävät yhdistyksessä. Hän oli varatoimitusjohtajana Vakuutus-ARA yhtiössä 1961–1964 ja toimitusjohtajana vuodesta 1964 lähtien. Salovartio oli Seis lehden päätoimittaja 1971–1973.
Salovartion puoliso oli Irja Lise-Maj (o.s. Heinonen) vuodesta 1953.
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 1979
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix 1979 oli kautensa 15. ja viimeinen kilpailu. Se ajettiin Yhdysvalloissa Watkins Glenin radalla 7. lokakuuta. Kilpailun voittoon ajoi Ferrari-kuljettaja Gilles Villeneuve, jolle voitto oli kauden kolmas. Maailmanmestaruuden vei Villeneuven tallikaveri Jody Scheckter, jolle mestaruus oli ensimmäinen.
Harjoitukset ja aika-ajot
Koko Watkins Glenin viikonloppu oli sateinen ja märkä. Viikonloppuna suurimman huomion veikin perjantaiharjoituksissa ajanut Villeneuven, jonka aika oli peräti yli 11 sekuntia nopeampi kuin hänen tallikaverinsa Scheckterin.