cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Riemumessu (Ilkka Juote)
Riemumessu (Lopen Riemumessu) on Lahden kirkkopäivillä keväällä 2011 kantatoteutettu, kymmenes Lopen seurakunnan kappalaisen Ilkka Juotteen säveltämä ja sanoittama gospelmessu. Messun 11 laulun ja liturgisten osien (siunaukset) sovitustyön Lopen seurakunnalle suoritti Ilkka Cristian Laevuo.
Amagi (1877)
Valmistus
Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 9. syyskuuta 1875. Alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1877 ja valmistui 4. huhtikuuta 1878. Sen pääaseina oli Kruppin 170 mm ja 120 mm tykit ja apuaseina saman valmistajan 80 millimetrin tykit. Aseistuksen täydensi kolme nelipiippuista 25,4 millimetrin Nordenfeld-konekivääriä.
Palvelus
Alusta käytettiin lähinnä tutkimustehtävissä ja valvomassa Korean rannikkoa, mutta se myös kartoitti 1887 Ryukyu saaren rannikkovedet ennen kuin palasi seuraavana vuonna valvomaan Korean rannikkoa Jinseniin. Alus luokiteltiin 13. elokuuta 1890 koululaivaksi. Aluksen miehistö pelasti 1892 Ogasawaran asukkaita myrskystä. Alus osallistui Kiinan-Japanin ja Venäjän-Japanin sotaan ennen kuin se poistettiin alusluettelosta 14. kesäkuuta 1905.
Riemumessu (Ilkka Juote)
Kantatoteutus tapahtui 14.05.2011 Hollolan uudessa Sovituksenkirkossa.
Riemumessun kantatoteutuksen musiikkikappaleet (säv./san. Ilkka Juote, sov. Cristian Laevuo):
(Alkusiunauksen siunaus)
(Alkusiunauksen vuorotervehdys)
(Päätöksen Herran siunaus)
(Sydämestä sydämeen, yhteislauluna)
Samuel Kaski
Samuel Kaski  (s. 19. huhtikuuta 1968, Seinäjoki) on tietojenkäsittelytieteen professori (2005–) Aalto-yliopiston Tietotekniikan laitoksella. Hän on Suomen Akatemian Laskennallisen päättelyn huippuyksikön (COIN) johtaja (2015–2017) ja akatemiaprofessori kaudella 1.1.2016–31.12.2020.
Samuel Kaski johti Aalto-yliopiston ja Helsingin yliopiston yhteistä Tietotekniikan tutkimuslaitosta (HIIT) viisi vuotta (2010–2015).
John Rafael Uggla
John (Johan) Rafael Uggla (2. toukokuuta 1870 Nurmijärvi – 8. tammikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies, joka toimi Ahvenanmaan komission jäsenenä, Pariisin rauhanvaltuuskunnan sihteerinä ja pitkäaikaisena Ahvenanmaan valtuuskunnan sihteerinä.
Goljatin öljykenttä
Goljatin öljykenttä on öljykenttä Barentsinmerellä. Norjan valtion öljy-yhtiö Statoil ja italialainen Eni omistavat kentän porausoikeudet. Rakenteilla olevasta Goljatin öljynporauslautasta tulee maailman pohjoisin merellä sijaitseva porauslautta. Sen on määrä tuottaa 100 000 barrelia öljyä päivässä.
Hinode (avaruusluotain)
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Hinodesta kiertoradalla.
Hinode, tunnettu ennen Solar-B:nä, on Japanin avaruusjärjestön aurinko-avaruuslento Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Se laukaistiin M-V-7-raketin viimeisellä lennolla syyskuun 22, 2006 21:36 UTC.
Olympiakos CFP
Olympiacos Club of Fans of Piraeus on kreikkalainen monilajiseura Pireuksen kaupungista. Se on yksi maailman suurimmista urheiluseuroista ja sillä on toimintaa 17 eri lajissa. Seura on Kreikan suosituin, sillä lokakuussa 2008 30,9 % kreikkalaisista kannatti seuraa. Olympiakosin ja Panathinaikosin kannattajien kesken on suurin kilpailu.
Seura on menestynyt kansainvälisesti jalkapallossa, lentopallossa, vesipallossa ja yleisurheilussa. Jalkapallojoukkue Olympiakos FC on voittanut 47 kertaa Kreikan mestaruuden. Seura on voittanut muun muassa koripallon Euroliigan, lentopallon CEV Top Teams Cupin ja Vesipallon Euroliigan.
Dibleyn kirkkoherra
Dibleyn kirkkoherra on Richard Curtisin luoma brittiläinen tilannekomedia, joka kirjoitettiin päänäyttelijälleen Dawn Frenchille. Sarjaa esitettiin vuosina 1994–2007. Se sijoittuu pieneen fiktiiviseen oxfordshirelaiseen Dibleyn kylään, jonne nimitetään naispuolinen kirkkoherra Englannin kirkossa vuonna 1992 tapahtuneen naisten pappisvihkimyksen sallineen muutoksen seurauksena. Päähenkilö oli Richard Curtisin keksintöä, mutta hän ja Dawn French konsultoivat paljon Joy Carrollia, joka oli yksi ensimmäisistä Englannin kirkon naispapeista, ja saivat tältä monia hahmonpiirteitä sekä paljon tietoa.
Maaliskuussa 2007 Curtis vastaanotti British Academy of Film and Television Artsin Academy Fellowship -palkinnon humanitaarisista pyrkimyksistään sekä töistään, mukaan lukien Dibleyn kirkkoherra. Katsojaluvuilla mitattuna ohjelma on yksi digitaalisen ajan menestyneimmistä, ja joulun ja uuden vuoden erikoisjaksot vuosina 1999, 2004, 2005, 2006 ja 2007 olivat kaikki vuoden katsotuimpien ohjelmien listalla kymmenen katsotuimman ohjelman joukossa. Vuonna 2004 ohjelma tuli kolmanneksi Britain’s Best Sitcom -äänestyksessä.
Geraldine Granger
Geraldine Granger (s. 14. marraskuuta 1964) on kylän naispuolinen kirkkoherra, joka kuvailee itseään ”pimuksi, jolla on polkkatukka ja erinomainen rintavarustus”. Hän on bonne vivante ja isokokoinen itsenäinen nainen, joka ei pidä mistään muusta enempää kuin kunnon naurusta, David Hortonin tyrmistykseksi. Huolimatta hauskaa pitävästä ja joskus pöyristyttävästä käyttäytymisestään, hän on syvästi huolehtiva ja tekee parhaansa auttaakseen seurakuntalaisiaan parhaansa mukaan. Hän on hyvin tietoinen ylipainoisuudestaan, mutta tuntuu ottavan asian suhteellisen rennosti. Hän on myöntänyt olevansa suklaaholisti, ja menee usein dieetille vain rikkoakseen sen parissa minuutissa syömällä yhden lukemattomista suklaalevyistä, joita hän on piilottanut ympäri taloaan (jopa ontoksi koverrettuihin Raamattuihin). Kerran hän luopuu suklaasta suuren paaston ajaksi ja lähes tulee hulluksi. Hänen epätavallinen etunimensä Boadicea, joka huvittaa erityisesti David Hortonia, paljastetaan myöhemmin sarjassa, vaikkakin viimeisessä jaksossa hänen koko nimekseen annetaan (Boudicea) Geraldine Julie Andrews Dick Van Dyke Supercalifragilisticexpialidocious Chim Chiminey Chim Chiminey Chim Chim Cher-ee Granger, jälkimmäinen siksi, että hänen äitinsä lempikirja oli Maija Poppanen ja siitä tehty elokuva julkaistiin Geraldinen syntymävuonna. Vuonna 2006 kirjanpitäjä Harry Jasper Kennedy kosi Geraldinea, mihin tämä myöntyi juosten kylän ympäri samalla kirkuen. Sarjan viimeisessä jaksossa hän menee naimisiin Harryn kanssa melko omituisessa hääseremoniassa, jonka teema on otettu Geraldinen lempielokuvasta, Pelastakaa sotamies Ryan, mutta mukaan on otettu piirteitä Doctor Who -sarjasta – kuten esimerkiksi kaksi motorisoitua Dalekia. Osa kirkosta on koristeltu kasviksilla. Geraldine joutuu menemään naimisiin pyjamassaan, koska Owen Newitt sotki vahingossa tämän häämekon.
David Horton
Valtuutettu David Francis Matthew Horton MBE, MA (Cantab), seurakuntaneuvoston puheenjohtaja, herrasmiesfarmari, yhteiskunnan tukiranka, valtuuston jäsen Dibleyn and Whitworthin alueelta, ja naiskirkkoherran suurin vastustaja. Hän on jäykkä, vanhoillinen, toimelias, tunteeton ja säntillinen, mutta sarjan edetessä muuttuu rakastettavaksi ja hellyttäväksi. Hän ei ole koskaan ollut poissa valtuuston kokouksesta. Eräässä jaksossa Jim ja Owen muistelevat ajasta, jolloin Davidin vaimo oli synnyttämässä Hugoa ja David piti kokouksen synnytysosastolla veljensä Markin kanssa. Sarjan myöhemmissä jaksoissa Horton rakastuu kirkkoherraan ja jopa kosii tätä (kirkkoherra aluksi suostuu, mutta päättää myöhemmin perua suostumuksensa). Hän on aluksi konservatiivi, mutta vaihtoi Työväenpuolueeseen vuonna 2000 osana yritystä saada Geraldine menemään naimisiin kanssaan. Ei tiedetä, vaihtoiko hän uudestaan puoluekantaansa kirkkoherran torjuttua hänet. Hänen rakkautensa kirkkoherraa kohtaan on kuitenkin järkkymätöntä ja aitoa. Myöhemmin hän kannatti Make Poverty History –kampanjaa. Hän on multimiljonääri.
Alice Springs Horton
Alice Springs Horton (synt. Tinker) on kylän kirkon suntio. Blondi ja hieman hullu Alice on päähenkilöistä ainoa, joka ei ole seurakuntaneuvoston jäsen. Hän syntyi hullun äitinsä (jonka kahdessa viimeisessä jaksossa sanottiin olevan psyykkisessä hoitolassa) ja David Hortonin isän serkun, jonka nimi on myös David Horton, välisestä yhden yön suhteesta. Alice ja Hugo ovat kiintyneitä toisiinsa, ja kirkkoherra onnistuneesti esittää Amoria eräässä jaksossa. He lopulta menevät naimisiin ja saavat 10 lasta - Vanhin, Geraldine, syntyi 24. joulukuuta 1999 kesken kylän joulunäytelmän, jossa tämän vanhemmat esittivät Mariaa ja Joosefia. Useimpien jaksojen lopputekstien yhteydessä Geraldine ja Alice ovat juomassa teetä Geraldinen yrittäessä kertoa Alicelle vitsiä (joka yleensä on hieman mauton). Alice ei koskaan ymmärrä Geraldinen kertomia vitsejä ja yleensä pystyy ylianalysoimaan vitsin täysin huumorittomaksi — tämä jatkuu viimeiseen jaksoon saakka, jolloin Geraldinen uusi aviomies Harry Kennedy selittää vitsiin liittyvän kieliopin ja Alice ymmärtää sen. Alice uskoo pääsiäispupuun, joulupukkiin ja hammaskeijuun. Luettuaan Da Vinci -koodin hän uskoo olevansa Jeesuksen jälkeläinen. Hän on erittäin vähä-älyinen ja naiivi, mikä tulee esiin hänen monista väärinkäsityksistään kuten erehtyminen luulemaan Black Sabbathia gospelryhmäksi, ja puhumalla Albert Einsteinista Andrew Einsteinina.
Hugo Horton
Hugo Horton on Davidin jotakuinkin vähä-älyinen poika. Hän toimi isänsä kampanjapäällikkönä lokakuun 1994 aluevaaleissa, mutta päätyy kiertämään talosta taloon Davidin vastaehdokkaan kanssa, jakaen mainoksia ja puhuen tämän puolesta. Hugo ja Alice Tinker välillä näytetään jatkuvasti olevan tunteita, mutta he eivät ala seurustelemaan kunnes Geraldine esittää Amoria jaksossa ”Engagement”. David ei koskaan ollut Hugolle rakastava tai hellä isä, alistaen tätä ja estäen tätä saavuttamasta unelmiaan ja ambitioitaan. Eräässä jaksossa Geraldine mainitsee, että Jumala on isä vähän niin kuin Hugon oma isä, ja Hugo muistelee, mitä David teki tälle lapsena: huusi hänelle, loukkasi tätä ja läi häntä kepillä. Kun Geraldine korjaa Hugoa ja sanoo puhuneensa rakastavasta ja välittävästä isästä, Hugo uskoo, että hänellä on toinen isä. Huolimatta isänsä käyttäytymisestä Hugo silti rakastaa tätä erittäin paljon, mutta asettuu lopulta tätä vastaan puolustaakseen rakkauttaan Davidin inhoamaan Aliceen. Hugo kutsuu Geraldinea ”rouva Jumalaksi”.
Frank Pickle
Frank Pickle (s. 12. elokuuta 1929) on seurakuntaneuvoston rakastettava, mutta tylsä ja pedantti sihteeri. Hän on niin tylsä, että kukaan ei tahdo kuunnella häntä — jopa silloin kun hän haluaa keskustella jostain (omasta mielestään) kiinnostavasta, kuten esimerkiksi ajasta kun hän kävi pubissa ”ja heiltä oli perunalastut täysin loppuneet” tai ”ajasta, jolloin maitomies oli 47 minuuttia myöhässä”. Pitkän ja tylsän puheensa vuoksi viisi henkilöä, mukaan lukien hänen vanhempansa, ovat kuolleet hänen puhuessaan. Hän päätti tulla ulos kaapista, salailtuaan asiaa 40 vuoden ajan, koko kylälle esitetyssä radio-ohjelmassa, mutta hänen kanssaan ollutta Geraldinea lukuun ottamatta kukaan kyläläisistä ei kuunnellut lähetystä. Seuraavana päivänä hän päättää myöntää seksuaalisuutensa näkyvämmin pukeutumalla räikeän punaiseen pikkutakkiin seurakuntaneuvoston kokoukseen normaalin ruskean sijasta. Frank on myös myöntänyt olevansa ihastunut Margaret Beckettiin sekä Owen Newittiin ja David Hortoniin, mikä ilmeisesti pyrkii ilmaisemaan, että hän on biseksuaalinen. Hän on yhtä lailla Dibleyn seurakunnan Elävän taiteen ryhmän nakumallin vaivaama kun muut ja maalasi saman mallin ryhmän maisemamaalauksen tunnilla. Hän myös myönsi nukkuneensa Owenin serkun Sallyn kanssa ja vihjaillaan, että olisi tämän kolmesta lapsesta yhden isä (kahden muun isät olisivat Jim and Owen). Hän kuvailee ihannemiehensä 25-vuotiaaksi eteläamerikkalaiseksi, jota kiinnostaa Oxfordshiren valtuuston proseduurit.
Jim Trott
Jim Trott on seurakuntaneuvoston jäsen, jolla on idiosynkraattinen tapa sanoa ”ei ei ei ei ei...” ennen melkein mitä tahansa sanomaansa, ennen kaikkea ennen sanaa ”kyllä”. Tämä änkyttely johti kerran siihen, että hän hävisi Deal or No Deal -ohjelmassa. Hänen vaimonsa Doris tekee päinvastoin, sanoen ”kyllä kyllä kyllä kyllä kyllä...”. Jim oli hyvä tanssija, joskin ikävystyttävä laulaja. Avioliitostaan huolimatta hän ei koe tunnontuskia liittyessään Owenin seuraan tämän flirttaillessa kirkkoherralle, ja kommentoi usein tämän "ihanasta pepusta". Hän on myös avoimesti irtosuhteita harrastava ja hänellä on mieltymys itämaisiin naisiin. Viimeisessä jaksossa hän kosi kirkkoherraa, vihjaten, että hän on joko eronnut vaimostaan, että tämä on kuollut ennen tätä tai että tämä suostuu moniavioisuuteen, vaikkakin eräässä jaksossa hän sanoo saaneensa selville, että hänen vaimollaan oli suhde tämän serkkuun Brendaan. Jimistä tuli kirkon urkuri Letitia Cropleyn kuoleman jälkeen.
Owen Newitt
Owen Newitt on paikallinen maanviljelijä ja seurakuntaneuvoston jäsen, jolla on erittäin maallinen tapa puhua. Hän on tunnettu erittäin huonosta henkilökohtaisesta hygieniasta ja kärsii jatkuvista vatsa- ja suolisto-ongelmista. Hän oli ensimmäinen, joka tuki uutta kirkkoherraa, sanoen, ettei naiskirkkoherra olisi mitenkään huono juttu, juuri kun David oli valmis vakuuttamaan muut seurakuntaneuvoston jäsenet vastustamaan Geraldinen nimittämistä. Hänen nimikkovitsinsä oli, että hän oli jatkuvasti myöhässä seurakuntaneuvoston kokouksista, esittäen humoristisia, jopa graafisia, oikeutuksia myöhästymisilleen. Hän kosi kirkkoherraa jaksossa ”Engagement”. Tämä kieltäytyi, mutta Owen ei ollut surullinen, koska oli saanut selville kirkkoherran olevan juoja. Tästä huolimatta hän usein tekee karkeita yrityksiä flirttailla tämän kanssa, mutta nämä kaikki ovat koomisesti virheellisiä. Owen vietti joka joulun yksin aina setänsä kuolemasta vuonna 1971 siihen saakka kun Geraldine tuli tämän luokse jouluaterialle vuonna 1996 (yksi monista kutsuista, joihin Geraldine suostui kyseisenä vuonna).
Harry Jasper Kennedy
Harry Jasper Kennedy on kirjanpitäjä (kirkkoherra kuvaa häntä ”kaupunkilaismulkuksi” ennen kuin tapaa hänet), joka kosi Geraldinea kahdessa tunnin pituisessa 2006/07 jouluerikoisjaksossa. Ennen muuttoaan Dibleyyn Harry asui Lontoossa, mutta päätti muuttaa, koska omin sanoin: ”Asuin samalla kadulla Lontoossa 15 vuotta, eikä ovikello soinut kertaakaan”. Ennen muuttoa yhteen Geraldinen kanssa hän asui ”Sleepy Cottagessa”. Harry pitää erityisen paljon kirjoista, erityisesti "perinteisemmästä materiaalista". Hänen siskonsa Rosie (jonka Geraldine luuli olevan Harryn naisystävä) tuli tapaamaan häntä Dibleyyn vähän Harryn muuton jälkeen. Nimettömässä erikoisjaksossa, joka tehtiin Comic Reliefin Red Nose Day -hyväntekeväisyystapahtumaa varten vuonna 2007, Sting muuttaa Geraldinen luokse ja Harry muuttaa asumaan Trudie Stylerin luokse.
Jaksot
Dibleyn kirkkoherran ensimmäinen jakso esitettiin 10. marraskuuta 1994. 18 jakson ja kolmen lyhyen erikoisjakson jälkeen kuvattiin kaksi kuusikymmenminuuttista jaksoa syyskuussa 2006. Niissä esiteltiin uusi hahmo, Harry Kennedy, jonka kanssa Geraldine menee naimisiin. Ensimmäinen jakso, jossa Harry esiintyi, esitettiin joulupäivänä 2006, toinen uudenvuodenpäivänä 2007. Joulupäivän jaksoa katsoi 11,4 miljoonaa katsojaa, enemmän kuin mitään muuta ohjelmaa tuona päivänä, ja uudenvuodenpäivän jaksoa katsoi 12,3 miljoonaa katsojaa. Tätä mainostettiin viimeisenä esitettävänä jaksona, mutta pari päivää myöhemmin ilmoitettiin, että lyhyt erikoisjakso esitettäisiin Comic Reliefin hyväksi. Tämä kaikkien aikojen viimeinen jakso esitettiin 16. maaliskuuta 2007.
Jokaisen jakson alkutekstejä seurasi jokin humoristinen tapahtuma, esimerkiksi nainen kutomassa suoraan lampaasta tai mies putoamassa katolta. Jokaisen jakson lopuksi, lopputekstien jälkeen, Geraldine kertoo Alicelle vitsin – suuren osan ajasta vitsi on melko mauton. Alice ei koskaan ymmärrä vitsiä, vaan yrittää tulkita sen kirjaimellisesti ja kertoa Geraldinelle, miksi premissi on mahdoton. Ensimmäisessä jaksossa Alice teeskentelee ymmärtävänsä vitsin ja nauraa, mutta nauraa liian pitkään ja häiritsee Geraldinea. Sarjan aikana on ollut kaksi kertaa, jolloin Alice ymmärtää vitsin. Jaksossa ”Love and Marriage” vitsi kerrotaan Davidille, joka ymmärtää sen heti. Geraldine alkaa kuitenkin selittämään sitä hänelle, koska on niin tottunut selittämään vitsejä Alicelle. Vuoden 2005 jaksossa Happy New Year vitsi kerrotaan jakson alussa, koska jakson loppuosa keskittyi Make Poverty History -kampanjaan. Viimeisessä jaksossa Harry selittää vitsin Alicelle niin hanakalalla tavalla, ettei hahmon älykkyyden ajattelisi riittävän sen tajuamiseen. Hän kuitenkin ymmärtää vitsin, vasta toista kertaa sarjan aikana.
Kuvauspaikka
Dibleyn kirkkoherra sijoittuu fiktiiviseen oxfordshirelaiseen Dibleyn kylään, mutta se kuvattiin Turvillen kylässä Buckinghamshiressä. St. Barnabus, sarjan kirkko, kuvattiin Turvillen kylän St Mary the Virgin –kirkossa. Myös viimeisissä jaksoissa esiintynyt paikallinen pubi kuvattiin Turvillessä. Turvillen kylässä on kuvattu muitakin televisiosarjoja ja elokuvia, kuten esimerkiksi Midsomerin murhat, Willie itkupilli, Chitty Chitty Bang Bang ja Neiti Marple.
Tunnusmusiikki
Sarjan tunnusmusiikin sävelsi Howard Goodall psalmin 23 pohjalta ja sen esitti Oxfordin tuomiokirkon kuoro George Humphriesin laulaessa soolon. Kuoronjohtajana toimi Stephen Darlington. Tunnusmusiikki on julkaistu hyväntekeväisyyssinglenä, jonka tuotot menevät Comic Reliefille. Se myös esiintyy Goodallin Choral Works -CD:llä, joka myös sisältää hänen toista tilannekomediaa, Mr. Beaniä, varten tekemänsä tunnusmusiikin.
DVD–julkaisut
Dibleyn kirkkoherra julkaistiin DVD:llä alueella 2 (UK) vuodesta 2001 alkaen. Vuonna 2002 julkaistiin The Best of The Vicar of Dibley–DVD, joka sisälsi 90–minuuttisen filmin, jossa Dawn French keskustelee tuottaja Jon Plowmanin kanssa, sekä pätkiä sarjasta. Dokumentti vuodelta 2002, jonka narratoi Jo Brand ja joka oli nimeltään The Real Vicars of Dibley, sisältyi myös DVD:lle. Vuonna 2005 julkaistiin ”complete collection” -boksi. Siihen sisältyi kaikki siihen asti esitetyt jaksot ja minijaksot lukuun ottamatta vuoden 1997 Comic Reliefiä varten tehtyä ”BallyKissDibley”–minijaksoa. Kaksi viimeistä jaksoa sekä kuuden levyn ”ultimate”–boksi julkaistiin 26. marraskuuta 2007, mutta kumpikaan ei sisältänyt vuoden 2007 Comic Relief –minijaksoa tai ”BallyKissDibleya”.
Melkein kaikki Dibleyn kirkkoherran jaksot on julkaistu Australiassa (alue 4). Vuonna 2005 julkaistiin The Vicar of Dibley: The Divine Collection–boksi. Se sisältää kaudet yksi, kaksi ja kolme, kaikki erikoisjaksot (pois lukien vuosien 2004/05/06/07 erikoisjaksot), ja dokumentin The REAL Vicars of Dibley. Kaikki kolme kautta on myös julkaistu erillisinä. Vuoden 2005 lopulla julkaistiin The Vicar of Dibley: The Specials. DVD sisältää vuosien 2004 ja 2005 joulun ja uudenvuodenaaton erikoisjaksot sekä vuoden 2005 Comic Reliefiä varten tehty Antiques Roadshow –erikoisjakson. Viimeiset kaksi varsinaista jaksoa odotellaan julkaistavan 16. tammikuuta 2008 A Wholly Holy Happy Ending –DVD:llä, joka tulee sisältämään vuodenvaihteen 2006–2007 joulun ja uudenvuoden erikoisjaksot sekä dokumentin The Vicar of Dibley Story. Viimeinen, vuoden 2007 Comic Reliefin Dibley–sketsi (Dibley Wife Swap) siisältyy Comic Relief –DVD:lle ”Now That’s What I Call Comedy”. Kuten monien muiden BBC:n releases Australia–julkaisujen kanssa, uusia julkaisuja on tehty, joissa jokainen kausi on jaettu uusien ”Comedy Bites” –julkaisujen kanssa, viimeisimpänä ”Series One: Episodes 1-3” 4. maaliskuuta 2010.
Yhdysvalloissa ja Kanadassa (alue 1) kaikki jaksot on julkaistu DVD:llä ennen 26. elokuuta 2007, lukuun ottamatta vuoden 2007 Comic Relief –minijaksoa.
Yhdysvaltalainen versio
Ajatus Dibleyn kirkkoherran yhdysvaltalaisesta versiosta ilmaantui, kun kaksi yhdysvaltalaisen tilannekomedia Frasierin näyttelijää, Jane Leeves ja Peri Gilpin perustivat Bristol Cities–tuotantoyhtiön ensimmäisenä projektinaan tehdä yhdysvaltalainen versio Dibleyn kirkkoherrasta. 6. helmikuuta 2007 Fox ilmoitti suunnitelmista tehdä Dibleyn kirkkoherrasta yhdysvaltalainen tilannekomedia nimeltä The Minister Of Divine. Sarjan päätähtenä nähtäisiin Kirstie Alley entisenä "kauhukakarana", joka palaa kotikaupunkiinsa sen ensimmäisenä naispuolisena pappina. Fox ei ottanut ohjelmaa ohjelmistoonsa kaudelle 2007–2008.
Aleksi Rinne
Aleksi Rinne (6. kesäkuuta 1899 Teuva – 25. syyskuuta 1974 Teuva) oli suomalainen pienviljelijä ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustaja.
Rinteen vanhemmat olivat talollinen Juuse Vihtori Rinne ja Ulriika Laulaja. Hän kävi kansakoulun ja oli pienviljeljänä Teuvalla.
Rinne oli kansanedustajana 1945–1948 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1956 presidentinvaalissa. Rinne oli myös Teuvan kunnanvaltuuston jäsenenä.
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
thumb|300px|Oikeakeskipituisen tasoprojektion mukainen maailmankartta, pohjoisnapa keskipisteenä. thumb|300px|[[Yhdistyneet kansakunnat|YK:n tunnuskuvaan sisältyy likipitäen oikea­keskipituisen taso­projektion mukainen maailman­kartta pohjoisnapa keski­pisteenä.]]
Kenneth Aro
Kenneth Aro (s. 7. syyskuuta 1974) on suomalainen lentopallotuomari ja entinen lentopalloilija. Aro valittiin kauden lentopalloerotuomariksi Suomessa vuonna 2009 ja kauden beach volleyn erotuomariksi vuonna 2004.
Vuonna 2001 Aro voitti torjuntatilaston SM-liigassa. Aro päätti lentopallouransa kauteen 2002–2003. Kaudella 2001–2002 hän voitti Suomen-mestaruuden Tampereen Isku-Volleyssa. Kaikkiaan Aro pelasi urallaan 201 liigaottelua.
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
Oikeakeskipituinen tasoprojektio on tasoprojektioiden luokkaan kuuluva karttaprojektio. Siinä kaikkien kartassa näkyvien pisteiden etäisyydet jostakin valitusta keski­pisteestä lukien ovat suoraan verrannolliset niiden todellisiin, maapallon iso­ympyröitä pitkin mitattuihin etäisyyksiin kyseisestä pisteestä, ja kaikki kartan pisteet ovat myös oikeassa suunnassa kyseisestä keski­pisteestä katsottuna eli niiden atsimuutti on oikea. Jos keskipisteeksi valitaan pohjois- tai etelänapa, pituuspiirit näkyvät kartassa suorina viivoina ja leveyspiirit ympyröinä, joiden etäisyydet navasta ovat oikeassa suhteessa.
Käyttö
USGS käyttää oikea­keski­pituista taso­projektiota Yhdysvaltain kartastossa (National Atlas of the United States of America). sekä Mikronesian suurimittakaavaisissa kartoissa. Kartta­projektio soveltuu osoittamaan etäisyydet lento­teitse projektion kesk­ipisteestä luettuina, sekä seismologisiin ja radio­liikenteen tarkoituksiin.
Aleksandra Kustova
pienoiskuva|Aleksandra Kustova vuonna 2014. Aleksandra Gennadjevna Kustova (s. 26. elokuuta 1998) on venäläinen mäkihyppääjä.
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
Käyttö
Radion tapauksessa tämä projektio suo mahdollisen suunta-antennien asentamiseen, varsinkin käytettäessä HF-aaltoja tiedonsiirtoon. Antenni voidaan suunnata, tavallisimmin sähköisen roottorin avulla, yksin­kertaisesti etsimällä kartalta paikka, johon viesti on tarkoitus välittää ja kääntämällä antenni kartan osoittamaan kultaan. Kartta on tällöin laadittava niin, että sen keski­piste on mahdollisimman lähellä antennin todellista sijaintia.
Aleksandra Kustova
Vuoden 2018 talviolympialaisissa Kustova hyppäsi normaalimäessä 24:nneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa 2019 Seefeldissä hän oli normaalimäessä 35:s ja joukkuemäessä viides. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 17:nneksi.
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
Käyttö
Napakeskeistä oikeakeskipituista tasoprojektiota käytetään usein myös tähtikartoissa, erityisesti planisfääreissä.
Aleksandra Kustova
Maailmancupissa Kustova kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2014 Tšaikovskissa ja sijoittui 44:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan viides joulukuussa 2018 Lillehammerissa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Willingenissä tammikuussa 2022.
Oikeakeskipituinen tasoprojektio
Käyttö
On kuitenkin huomattava, että vain kartalla näkyvät oikein vain sen keskipisteestä mitatut etäisyydet ja suunnat sekä etäisyydet tämän keskipisteen kautta kulkevia suoria (maan pinnan isoympyröitä) pitkin. Kaikki muut etäisyydet vääristyvät. Alueiden pinta-alat ja muodot vääristyvät sitä enemmän, mitä kauempana ne ovat kyseisestä keskipisteestä.
Jotkin laajakulmaiset kameran linssit, joita sanotaan "kalansilmiksi", saavat aikaan oikeakeskipituisen tasoprojektion valokuvatusta näkymästä. Tällaiset linssit suovat mahdollisen paljon leveämpään näkökenttään kuin perspektiiviset linssit, joiden näkökenttä on aina paljon vähemmän kuin 180 astetta.
Historia
Oikeakeskipituista taso­projektiota on mahdollisesti käytetty jo muinaisessa Egyptissä eräissä pyhissä kirjoissa esiintyneissä tähtikartoissa. Varhaisin tunnettu kirjallinen teksti, jossa sitä kuvataan tarkemmin, on kuitenkin peräisin vasta Abu Rayha Birunilta 1000-luvulta.
Projektiota käytettiin usein renessanssiaikaisissa kartoissa. Gerhardus Mercator kuvasi vuonna 1569 laatimassaan kuuluisassa maailman­kartassa napaseudut erillisissä kartakkeissa tässä projektiossa. Ranskassa ja Venäjällä projektio tunnetaan nimellä Postelin projektio Guillaume Postelin mukaan, joka käytti sitä eräässä vuonna 1581 julkaistussa kartassa.
Matemaattinen määritelmä
Karttaprojektiota varten maan pinnalta on valittava jokin paikka kartan keski­pisteeksi, josta katsottuna etäisyydet ja atsimuutti kaikkiin muihin kohtiin kuvautuu oikein. Tämä piste, jonka leveysasteelle käytetään merkintää φ ja pituusasteelle merkintää λ, kuvautuu kartan keskipisteeseen. Kaikki muut tietyllä atsimuutilla olevat pisteet kuvautuvat tämän keskuksen kautta kulkevalle suoralle viivalle, ja kulma θ, jonka tämä suora muodostaa pysty­suoran kanssa, on atsimuuttikulma. Etäisyydelle keski­pisteestä toiseen annettuun pisteeseen käytetään merkintää ρ. Näin ollen maanpinnan piste, jonka atsimuutti keski­pisteestä katsottuna on θ ja etäisyys ρ, kuvautuu kartalle pisteeseen, jonka karteesiset koordinaatit ovat:
Yhteys kartan keskipisteestä mitattujen koordinaattien (θ,ρ) sekä saman paikan leveys- ja pituusasteen (φ, λ) välillä voidaan laskea seuraavasti. Pallotrigonometrian mukaan maapallon isoympyrää pitkin mitattu pisteiden (φ₁, λ₀) ja (φ, λ) välinen etäisyys on:
Atsimuti ensimmäisestä pisteestä jälkimmäiseen on siis:
Saadut arvot ρ ja θ osoittavat siis pisteen sijainnin kartalla napakoordinaateissa.
Aleksandra Kustova
Nuorten MM-kilpailuihin Kustova on osallistunut kahdeksan kertaa vuosina 2011–2018. Joukkuemäessä hän on voittanut kaksi hopeamitalia: 2015 ja 2018. Normaalimäesä hän on sijoittunut parhaimmillaan 11:nneksi 2011.
Nordbooks
Nordbooks on kemiläinen  kirjankustantamo, joka on erikoistunut kotimaiseen kirjallisuuteen. Nordbooks julkaisee vuodessa noin 40 nimikettä.
Matti Keloharju
Matti Keloharju (s. 20. kesäkuuta 1965, Helsinki) on rahoituksen professori Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun Rahoituksen laitoksella (Chydenia, 1999–). Professori Keloharju on eräs Euroopan johtavista taloustieteilijöistä ja maailmanlaajuisestikin tunnettu rahoituksen tutkija. Hän on akatemiaprofessori vuosina 2016–2020.
Ura
Matti Keloharju kirjoitti ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1984. Hän valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta kauppatieteen maisteriksi vuonna 1987 ja kauppatieteen tohtoriksi vuonna 1993. Vierilevana tutkijana Leonard N. Stern School of Business, New York University, New Yorkissa Yhdysvalloissa vuonna 1989. Virkaatekevänä apulaisprofessorina vuosina 1994–1996 ja virkaatekevänä professorina 1996–1997. Vierailu Anderson School, University of California at Los Angelesissa (UCLA) vuosina 1997–1998. Vieraileva apulaisprofessori vuosina 1998–1999. Helsingin kauppakorkeakoulun professori vuodesta 1999. Vierailu Harvard Business Schoolissa lukuvuoden 2015–2016. Akatemiaprofessori vuosina 2016–2020.
Are Nakkim
Are Nakkim (s. 13. helmikuuta 1964) on aktiiviuransa päättänyt norjalainen kestävyysjuoksija. Parhaana saavutuksenaan hän voitti EM-hopeaa 10 000 metrin juoksussa vuonna 1990. Norjan mestaruuden Nakkim saavutti 10 000 metrin juoksussa vuonna 1984, 5 000 metrin juoksussa neljästi vuosina 1986, 1988, 1989 ja 1990 sekä 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1985 ja 1986.
Nakkimin seura oli koko hänen uransa ajan Moss IL.
Suomen pelimuseo
Suomen pelimuseo on pelaamisen historiaan keskittyvä museo, joka avattiin tammikuussa 2017 Tampereelle Museokeskus Vapriikin tiloihin. Museon toteuttavat yhteistyössä Tampereen kaupunki, Mediamuseo Rupriikki, Pelikonepeijoonit ja Tampereen yliopisto. Pelimuseo on Suomen ensimmäinen pysyvä peleihin keskittyvä museo.
Museon kokoelman pääpaino on digitaalisissa peleissä, mutta näytteillä on myös lauta- ja roolipelejä. Pelejä ja pelikoneita 1990-luvulta asti kerännyt kolmen harrastajan ryhmittymä Pelikonepeijoonit luovutti oman kokoelmansa museon käyttöön.
Osa museon rahoituksesta toteutettiin joukkorahoituskampanjalla vuonna 2015. Kampanjassa yli 1 100 ihmistä tai organisaatiota lahjoitti yli 86 000 euroa museolle. Kampanjan minimitavoite oli 50 000 euroa. Lahjoitusrahalla on tarkoitus lisätä näyttelyn vuorovaikutteisuutta pelipisteillä ja kunnostetuilla peliautomaateilla. Pelattavana on muun muassa Pong-automaatti, Lohikäärmepuu-peli ja Twilight Zone -flipperi. Yhteensä museossa on esillä sata peliä, joista pelattavissa on 60 kpl.
Joukkorahoituskampanjaan osallistuneet pääsivät museoon jo joulukuussa 2016. Pelimuseolle on varattu Vapriikista 400 neliömetrin tilat.
thumb|upright=0.75|Suomen pelimuseon logo.
Tunnustukset
Museo palkittiin Finnish Game Awards -gaalassa Vuoden 2016 ilmiönä. Vuoden 2017 GameXpossa museo palkittiin Vuoden pelikasvattaja -palkinnolla. Vuonna 2018 Society for the History of Technology valitsi Suomen pelimuseon vuoden 2018 Dibner Award for Excellence in Museum Exhibits -palkinnon saajaksi.
Ivan Iljin
pienoiskuva|200px|Ivan Iljin.Ivan Aleksandrovitš Iljin (, 9. huhtikuuta (J: 28. maaliskuuta) 1883 Moskova - 21. joulukuuta 1954 Zollikon) oli nationalistis-konservatiivinen venäläinen poliittinen ajattelija. Slavofiilinen Iljin kannatti itsevaltaa ja fasismin monia piirteitä. Toisaalta Iljin ei hyväksynyt natsismin rotuoppia. Monet Putinin aikakauden venäläiset poliitikot ovat tuoneet esille Iljinin ajattelua, joskaan eivät hänen fasistisia ajatuksiaan.
Salt Peanuts
Salt Peanuts on Dizzy Gillespien ja Kenny Clarken säveltämä jazzkappale, josta on tullut yksi bebop-tyylin standardeista.
Kappale sai alkunsa lyhyestä riffistä, jonka Gillespie keksi nauhoitussessiossa Lucky Millinderin kappaleeseen ”Little John Special” vuonna 1942. Gillespie ja Clarke kehittivät yhdessä kokeilemalla lisää materiaalia, ja erilliseksi sävellykseksi se merkittiin ensimmäisen kerran vuonna 1943. Gillespie nauhoitti ”Salt Peanutsin” oman yhtyeensä kanssa ensimmäisen kerran vuonna 1945; nauhoituksen kokoonpanoon kuuluivat trumpetisti Gillespien lisäksi alttosaksofonisti Charlie Parker, pianisti Al Haig, basisti Curley Russell ja rumpali Sidney Catlett.
Kappale alkaa rumpusoolon sisältävällä alkusoitolla, jonka jälkeen soitetaan kappaleen 32 tahdin AABA-rakennetta seuraava päämelodia. Sointukulku muistuttaa rhythm-kiertoa. Päämelodiaa seuraa 8 tahdin mittainen välisoitto. Soolojen jälkeen päämelodiaan ei enää palata, vaan alkusoitto toistetaan koodana rumpusoolon jälkeen.
Deir ez Zorin taistelu
Deir ez Zorin taistelu oli toisessa maailmansodassa Deir ez Zorissa Syyriassa 3. heinäkuuta 1941 käyty Brittiläisen Intian ja Vichyn Ranskan joukkojen välinen taistelu, joka oli osa operaatio Exporteria.
Taustaa
Liittoutuneet aloittivat 8. kesäkuuta 1941 hyökkäyksen Palestiinasta ja Transjordaniasta Libanoniin ja Kaakkois-Syyriaan estääkseen alueen käytön akselivalloilta. Aluetta olisi ollut mahdollista käyttää tukialueena hyökättäessä Suezin kanavalle ja Egyptissä olleiden joukkojen selustaan. Damaskos vallattiin 20. kesäkuuta, jolloin Henry Maitland Wilson käski kaksi uutta hyökkäystä Irakista kohti Palmyraa ja Aleppoa.
Hadithaan kasatut joukot koostuivat pääosin Bill Slimin Intian 10. jalkaväkidivisioonan 21. ja 25. jalkaväkiprikaateista sekä Intian 20. jalkaväkiprikaatin 2/8th Gurkha Rifles -rykmentistä, joka oli liitetty osastoon erityistehtävää varten. Divisioonan oli määrä edetä Eufratia seuraten ja vallata sen varrelta Abu Kamal, Deir ez Zor, Ar-Raqqah ja Meskene ennen marssin jatkamista Aleppoon. Deir es Zor oli Itä-Syyrian keskus, jossa sijaitsi kaksi Eufratin ylittävää siltaa.
Taistelu
Kärkiyksiköt lähtivät Hadithasta 27. kesäkuuta ja ne valtasivat ilman vastarintaa Abu Kamalin, jonne pääjoukot oli keskitetty 30. kesäkuuta mennessä. Seuraavana päivänä aloitti etenemisen kohti Deir ez Zoria. Eteneminen oli huonojen teiden vuoksi hidasta ja sitä hidasti entisestään Vichyn Ranskan ilmavoimien hyökkäys yhdeksän mailia ennen Deir ez Zoria.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan kaupunkiin piti hyökätä kaakosta ja saman aikaisesti lähettää osasto kaupungin ympäri hyökkäämään Aleppon tietä pitkin vihollisen selustaan. Polttoaineen vähyyden vuoksi ja pelko sen loppumisesta oli suuri, mutta Slim piti yllätystä sen arvoisena. Gurkhat hyökkäsivät kaakosta 3. heinäkuuta aamulla kello 9 ja saartava lähti Mayadiniin viisi tuntia aiemmin ylittäen Palmyran tien ja kiertäen kaupungin. Saarrostava osasto saavutti Aleppon tien puolitoista tuntia hyökkäyksen alkamisen jälkeen. Yllätys oli täydellinen osaston aloittaessa hyökkäyksensä puolustajien selustaan ja sen vallatessa sillat sekä häiritessä puolustajia, jotka yrittivät torjua toisesta suunnasta hyökkääviä Gurkhia. Puolustajat jättivät asemansa kello yhteentoista mennessä ja hyökänneet osastot kohtasivat toisensa kaupungissa. Puoli neljään mennessä viimeiset vastarintapesäkkeet oli tuhottu, mutta Vichyn Ranskan ilmavoimat jatkoivat hyökkäyksiä edelleen.
Kaupungista saatiin ainoastaan sata sotavankia syyrialaisten vaihtaessa siviilivaatteisiin ja hajaantuessa maaseudulle. Kuitenkin alueelta vallattiin 50 kuorma-autoa, yhdeksän tykkiä ja viisi lentokonetta sekä merkittävä määrä aseita, ammuksia ja polttoainetta.
Seuraukset
thumb|Marmon Herrington panssariautoja Aleppossa 22. heinäkuuta 1941. Ar-Raqqah vallattiin 5. heinäkuuta ilman vastarintaa, mutta ilmatoiminta jatkui edelleen. Ilmatoimita pakotti huoltokuljetukset liikkumaan öisin. Divisioonasta muodostetut kaksipataljoonaiset prikaatin kokoiset taisteluosastot toimivat itsenäisesti jatkaen etenemistä syvemmälle Syyriaan.
Intian 10. divisioona eteni 8. heinäkuuta Aleppoon uhaten siten Beirutissa olevien Vichyn Ranskan pääjoukkojen selustaa, mikä pakotti Vichyn Ranskan joukkojen komentajan Henri Dentzin aloittamaan aseleponeuvottelut. Neuvottelut alkoivat 11. heinäkuuta ja aselepo allekirjoitettiin 14. heinäkuuta.
Imatranajo
thumb|Imatran katuradan kartta. Punaisella vuosien 1962–1978 rata ja mustalla rata vuosilta 1979–1986 ja 2016–.
Imatranajo on Imatralla katuradalla ajettava moottoripyöräilykilpailu, jonka järjestää Imatran Moottorikerho. Imatranajo oli ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix vuosina 1964–1982. Vuodesta 2016 alkaen Imatralla on ajettu International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu.
Historiaa
thumb|[[Jani Vaahtera Vuoksen suoralla vuoden 2018 Imatranajossa.]]
Imatran ensimmäinen Tourist Trophy (TT) -kilpailu järjestettiin vuonna 1953. Varsinainen Imatranajo sai alkunsa pitkän tauon jälkeen vuonna 1962, jolloin kestopäällysteen saamalla radalla käytiin kansainvälinen kilpailu.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix järjestettiin vuosina 1962–1963 Tampereen Pyynikillä. Pyynikin rataa pidettiin kuitenkin liian kapeana, ja vuodeksi 1964 MM-osakilpailu siirtyi Imatralle FIM:n kokouksessa Suomea edustaneen John E. Simosen vahvalla myötävaikutuksella. MM-pisteistä kilpailtiin Imatralla vuosina 1964–1982. 1970-luvun huippuvuosina tapahtumassa oli yleisöä yli 50 000, ja se oli myös kansainvälisesti hyvin tunnettu. Kilpailuihin otti parhaimmillaan osaa ajajia yli 40 maasta. Ajojen tähtiä olivat muun muassa 16 voittoa eri luokissa ajanut italialainen Giacomo Agostini sekä suomalaiset Jarno Saarinen ja Teuvo Länsivuori. Imatranajon yhteydessä Imatralla järjestettiin Imatran Moottorikerhon ideoima monipäiväinen matkailutapahtuma Imatra-viikko.
Ajan myötä myös Imatran rata muuttui liian vaaralliseksi, ja Imatranajo menetti MM-arvonsa vuoden 1982 kilpailun jälkeen skotlantilaisen Jock Taylorin saatua surmansa radalla. Vuosina 1983–1985 Imatralla ajettiin EM-osakilpailu ja vuonna 1986 EM-osakilpailu sekä Formula TT -luokan MM-osakilpailu. Vuonna 1986 katsojana ollut kuusivuotias poika kuoli pyörän syöksyttyä yleisöön, mikä päätti tapahtuman järjestämisen Imatran katuradalla.
Vuodesta 1990 alkaen Imatran Moottorikerho järjesti Imatranajon moottoriradoilla muualla Suomessa. Virtasalmen Motoparkissa ajettiin kansallinen kilpailu vuonna 1990 ja Jurvan Botniaringillä SM-osakilpailu vuosina 1991–1992. Vuodesta 1993 alkaen Imatranajo järjestettiin SM-osakilpailuna Virtasalmella. Vuonna 2015 Imatranajo kilpailtiin Virtasalmen Motoparkin muun käytön vuoksi Virossa Auto24ring-radalla lähellä Pärnua. Imatralla puolestaan järjestettiin näytösluonteinen Muistojen Imatranajo -tapahtuma parin vuoden välein vuodesta 1999 alkaen.
Kilpamoottoripyöräily teki paluun Imatran katuradalle 19.–21. elokuuta 2016, kun siellä järjestettiin International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu. IRRC:hen kuuluvien superbike- ja supersport-luokkien lisäksi tapahtumassa kilpailtiin myös open 600-, open 1000-, lightweight- ja sivuvaunuluokissa. Kilpailun katsojatavoite kaksinkertaistui, kun viikonlopun aikana määräksi tuli 42 000 katsojaa. Ajot järjestettiin myös vuonna 2017, ja ne ovat edelleen osa IRRC-kilpailusarjaa. Vuosina 2020 ja 2021 kilpailu peruuntui koronaviruspandemian vuoksi, ja sen sijaan ajettiin virtuaalinen Imatranajo moottoripyöräsimulaattorilla Ride 3 -videopelissä, johon Imatran katurata on mallinnettu.
Vuonna 2022 kilpailussa käytettävä rata nimettiin Jarno Saarinen Circuit Imatraksi.
Rata
thumb|Imatrankosken rautatieasema jää radan sisäpuolelle. Kuvan vasemmassa reunassa näkyy kohti radan nykyistä pääsuoraa johtava Vuoksentien lehmuskuja.
1970-luvulla alkoi keskustelu erillisen moottoriradan rakentamisesta Imatralle, mikä ei koskaan toteutunut. Vuodeksi 1979 katurata kuitenkin lyhennettiin 4 950 metrin pituiseksi, turvallisuutta parannettiin rakentamalla hidastusmutkia ja rata siirtyi pois asuinalueelta. Pääsuora sijaitsi Vuoksen rannalla Imatrankosken ja Linnankosken välillä, ja rata kulki nyt reittiä Vuoksentie–Linnankoskenkatu–Linnansuontie–Pietarintie–Imatrankoskentie–Vuoksentie. Muutoksista huolimatta keskinopeus oli 150 kilometriä tunnissa. Pääsuoralla huippunopeudet olivat yli 260 kilometriä tunnissa.
Vuodesta 2016 alkaen on kilpailtu jälkimmäisellä reitillä. Rata kunnostettiin kilpailukäyttöön muun muassa muuttamalla kiinteitä liikenteenjakajia siirrettäviksi ja siirtämällä valaisinpylväitä sekä asfaltoinneilla, levennyksillä ja hidastusmutkilla. Imatran kaupunki budjetoi muutoksiin 400 000 euroa.
Imatrankosken rautatieasema jää radan sisäpuolelle, ja radan erikoisuuksiin kuuluu tasoristeys heti Vuoksentien ja Linnakoskenkadun välisen mutkan jälkeen.
Kuolemantapaukset
Imatranajo on historiansa aikana vaatinut yhteensä viiden ihmisen hengen. Ensimmäinen heistä oli englantilainen Vernon Cottle ensimmäisessä MM-osakilpailussa vuonna 1964. 350-kuutioisten luokassa kilpaillut Cottle ajoi ulos Savikannan nopeassa kaarteessa. Toinen kuolonuhri oli sivuvaunuluokassa kilpaillut vuoden 1980 maailmanmestari skotlantilainen Jock Taylor vuonna 1982, viimeiseksi jääneessä MM-osakilpailussa. Hän ajoi ulos pääsuoran jälkeisessä mutkassa ja iskeytyi pylvääseen. Taylorin ajopari ruotsalainen Benga Johansson putosi kyydistä jo radalla ja selviytyi loukkaantumatta. Kolmas kuollut oli yleisössä olleen nelihenkisen perheen kuusivuotias poika vuonna 1986. Hän jäi saksalaisen Detlef Vogtin yleisöön ajautuneen pyörän alle Vuoksen suoran päässä.
Cottlelle pystytettiin muistokivi Imatralle vuonna 1965 ja Taylorille vuonna 2008. Ne sijaitsevat vierekkäin Vuoksentien länsipuolella olevassa metsikössä lähellä pääsuoran alkua.
Imatranajoissa 15. kesäkuuta 2019 Superbike-luokan lähdössä 32-vuotias sveitsiläinen Mathias Gnägi menetti pyöränsä hallinnan sadekelissä, kaatui ja ajautui ulos radalta. Onnettomuus tapahtui radan suoralla osuudella, eikä tilanteessa ollut osallisena muita kilpailijoita. Kilpailu keskeytettiin välittömästi onnettomuuden jälkeen. Kilpailujärjestäjien mukaan lääkäri ja ambulanssi olivat nopeasti paikalla, ja Gnägi siirrettiin välittömästi Etelä-Karjalan keskussairaalaan. Matkalla sairaalaan hän oli vielä hengissä mutta tajuttomana. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin sairaalassa.
2. heinäkuuta 2023 hollantilainen Joey Den Besten menetti pyörän hallinnan sateisissa olosuhteissa kesken IRRC Superbike -luokan kilpailun tutustumiskierroksen. Besten kaatui ja ajautui ulos radalta törmäten tolppaan. Besten kuoli onnettomuuspaikalle saamiinsa vammoihin.
Aiheesta muualla
61.17783°N, 28.79125°W
Siekkinen
Siekkinen on suomalainen sukunimi. Siekkinen-nimisiä henkilöitä:
Anastasija Barannikova
pienoiskuva|Anastasija Barannikova vuonna 2013.Anastasija Barannikova (s. 27. marraskuuta 1987) on venäläinen mäkihyppääjä.
Maailmancupissa Barannikova kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2011 Lillehammerissa ja sijoittui 46:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut yhdeksänneksi joulukuussa 2015 Nižni Tagilissa.
Hän lopetti uransa marraskuussa 2018.
Harjalinnut
Harjalinnut (Upupidae) on sarvinokkalintujen lahkoon kuuluva heimo.
Nykyisin heimon lajeista on elossa vain harjalintu (Upupa epops), jonka madagaskarilaista alalajia marginata pidetään joskus omana lajinaan. Heimoon kuului myös St. Helenan saarella elänyt santhelenanharjalintu (Upupa antaios), joka on kuollut sukupuuttoon.
Safari (elokuva)
Safari on Terence Youngin ohjaama brittiläinen seikkailuelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1956. Elokuvan pääosissa ovat Victor Mature ja Janet Leigh. Muissa rooleissa ovat muun muassa John Justin, Roland Culver ja Earl Cameron. Elokuva sijoittuu Mau-mau-kapinan aikaan.
Safarin käsikirjoituksen oli laatinut Anthony Veiller, joka sovitti sen Robert Bucknerin alkuperäisen tarinan pohjalta. Safari kuvattiin Keniassa ja Lontoossa. Elokuva kuvattiin CinemaScope- ja Technicolor-menetelmillä.
Safari sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 29. toukokuuta vuonna 1956 Tennesseen Memphisissä. Suomessa elokuva julkaistiin 19. lokakuuta vuonna 1956. Columbia Pictures toimi elokuvan levittäjänä Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Elokuva julkaistiin DVD:lle vuonna 2012.
Jimmy Samuelsson
Jimmy Samuelsson (s. 7. marraskuuta 1976) on ruotsalainen painija. Hän sijoittui vuonna 2004 Ateenan kesäolympialaisissa neljänneksi.
Li Xiaoxia
Li Xiaoxia (s. 16. tammikuuta 1988 Anshan, Kiina) on kiinalainen pöytätennispelaaja, joka on voittanut urallaan kolme olympiakultaa ja yhdeksän maailmanmestaruutta.
Li voitti kesäolympialaisissa 2012 kaksi kultamitalia. Kaksinpelin loppuottelussa hän voitti maannaisensa Ding Ningin erin 4–1 ja toisen kultamitalinsa hän voitti joukkuekilpailussa. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaissa hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sai hopeaa kaksinpelissä hävittyään loppuottelussa Ding Ningille erin 3–4.
Li on voittanut maailmanmestaruuden kaksinpelissä vuonna 2013, nelinpelissä vuosina 2009, 2011 ja 2013 sekä joukkuekilpailussa vuosina 2006, 2008, 2012, 2014 ja 2016. Maailmanrankingissa hän on ollut ykkösenä marraskuussa 2008 sekä kahdeksan kuukauden ajan vuonna 2011.
Mä en muista mitään
Mä en muista mitään on Toivo Kärjen säveltämä ja Juha ”Watt” Vainion sanoittama ja esittämä kappale vuodelta 1969. Taustayhtyeenä toimi Pertti Metsärinteen yhtye, joka koottiin levytystä varten uudelleen pienen tauon jälkeen. Kappale julkaistiin singlenä 1969, ja sen b-puolella oli Olli Miettisen-Juha Vainion ”Miettinen ja Nortamaa”. Tyyliltään ”Mä en muista mitään” on humppafoxtrot.
Kappaleen tarina
”Mä en muista mitään” kertoo kaveriporukan matkasta linja-autolla Kotkasta Helsinkiin katsomaan HJK–Haka-jalkapallo-ottelua. Kesken matkan porukka alkaa kuitenkin ryypätä. Ottelu on jo alkanut, kun porukka saapuu paikalle. Tunti pelin jälkeen he heräävät eikä kukaan muista mitään, ei edes ottelun lopputulosta ennen kuin se heille kerrottiin: ”Yksi kaksi 2–1 / tultiin hävityksi / kerrottiin”. Laulussa sanotaankin usein ”kerrottiin”, ”väitettiin” tai ”kertoo muut” merkkinä siitä, että kertomukset matkasta perustuvat muiden sanomisiin, koska omia muistikuvia ei juuri ole.
Laulusta käy myös ilmi henkilöiden ylpeys Kotkaa kohtaan: ”Kaikki huusi että terveisiä Kotkasta / siellä kunnon kundia ei päähän potkasta”.
Äänitys
Kappale äänitettiin 26. syyskuuta 1969 Helsingin Alppi-studiolla. Äänittäjänä toimi Jouko Ahera. Laulun tuottivat Vainio ja Pertti Metsärinne. Lisäksi Metsärinne myös sovitti kappaleen.
Äänitteellä soittivat seuraavat muusikot:
Julkaisut
”Mä en muista mitään” julkaistiin 1969 singlenä, jonka b-puolella oli ”Miettinen ja Nortamaa”. Molemmat laulut viittaavat Vainion ja hänen ystäviensä nuoruuteen Kotkassa. Kappale on julkaistu myös muun muassa Vainion kokoelmilla Legendan laulut – Kaikki levytykset 1963–1990 ja sen tiivistelmällä Legendan laulut – 48 mestariteosta.
Vainio esitti kappaleen yhdessä Reijo Tanin kanssa muun muassa vuonna 1987 televisio-ohjelmassa Junnu Vainio – Muina miehiniä.
Uno Wallmo
Vuonna 1897 Wallmo julkaisi kirjan Rational Forest Felling, joka herätti paljon huomiota metsäpiireissä. Siellä hän suhtautui erittäin kriittisesti aikansa metsään, johon käytännössä kuului vain vanhempien metsien hakkuita, ja usein puuttui sekä nuorempien kasvavien metsien aktiivinen hoito että aktiiviset nuorentamistoimenpiteet. Sen sijaan Wallmo kannatti aktiivista harventamista ja luontaista uudistamista. Nykyään me kutsumme toimenpiteitä puuston harventamisiseksi ja luukkujen leikkaamiseksi, mutta Wallmo itse kutsui toimenpiteitä yksilölliseksi ja ryhmäsokeutumiseksi. Tämän seurauksena Wallmo on tullut mielletyksi lehtien viljelyn käyttöönottajaksi Ruotsissa huolimatta siitä, että hän itse huomautti terävästi, ettei halunnut ehdottomasti "täysin eri-ikäisiä metsiä", vielä vähemmän puhdasta kuusimetsää.
1900-luvun alkupuoliskolla Uno Wallmo keskusteli voimakkaasti ideoistaan ennen kaikkea Domain Boardin päämetsästäjän Anders Holmgrenin kanssa sekä kirjallisesti että matkoillaan.
Uno Wallmo oli erittäin tuottava kirjailijana. Hänen esseitä vuonna "Metsäyhdistys lehdessä" kuuluu Grant Hurricane (1904), että on tärkeää Ruotsin metsien suojelun ja ekvivalentit (1905), jos uudistaminen on blädningshuggningar (1906), kestävän metsätalouden (1907), jos blädnings- ja harvennus prosenttiosuudet (1914 ) ja Vår skogsavdikningspolitik (1918), viisi viimeksi mainittua luentoa Skogsvårdsföreningenin vuosikokouksissa, "joissa hänen kätevyytensä ja tarinoineen maustetut postit ovat aina saaneet metsänhoitajien huomion", Gunnar V.Schotte Nordisk Familjebokissa.
Kuparin elektrolyyttinen puhdistus
Kuparin elektrolyyttinen puhdistus on menetelmä, jossa kupari puhdistetaan elektrolyysin avulla.
Tausta
Metallit hapettuvat helposti luovuttaessaan elektroneja ja tämän vuoksi niitä löytyy luonnosta yleensä malmina ja erilaisina ioniyhdisteinä kuten oksideina, sulfiitteina ja silikaatteina. Jalometallit eivät hapetu helposti, joten niitä löytyy luonnosta puhtaina metalleina.