cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nebraska
Maantiede
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Lincolnissa on 31,7 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun, kylmimmillään tammikuussa noin -10 astetta.
Historia
Kansas-Nebraska –lailla, joka tuli voimaan 30. toukokuuta 1854, perustettiin Nebraskan ja Kansasin osavaltiot. Nebraskan pääkaupunki oli aluksi Omaha, joka on edelleen osavaltion suurin kaupunki yli 430 000 asukkaallaan.
Nebraskasta tuli Yhdysvaltain 37. osavaltio vuonna 1876, pian sisällissodan jälkeen. Uudeksi pääkaupungiksi tuli Omahan jälkeen Lancaster, joka myöhemmin nimettiin uudelleen Lincolniksi salamurhatun presidentti Abraham Lincolnin mukaan.
Hallinto
Nebraskan lainsäädäntövaltaa käyttää osavaltion yksikamarinen lainsäädäntöelin, jossa on 49 jäsentä. Nebraska on ainoa Yhdysvaltain osavaltio jonka osavaltion parlamentti on yksikamarillinen.
Osavaltio on jaettu 93 piirikuntaan.
Talous
Nebraskan bruttokansantuote vuonna 2010 oli 90 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 37. tilalla.
Nebraskan pienestä väkiluvusta huolimatta sen maataloustuotanto on Yhdysvaltojen neljänneksi suurin (Kalifornian, Texasin ja Iowan jälkeen). Tärkeimmät maataloustuotteet ovat nautakarja, maissi, soijapavut, sianliha ja vehnä.
Liikenne
Nebraskassa on 33 lentoasemaa, joista 24:llä oli kaupallista liikennettä vuonna 2015. Niistä yhdeksältä lähti matkaan yli tuhat matkustajaa. Vilkkaimmat lentoasemat olivat Eppleyn lentoasema Omahassa (2 046 000 lähtevää matkustajaa) ja Lincolnin lentoasema (160 500).
Nebraskan suurimmat rautatieyhtiöt ovat rahtia kuljettavat Union Pacific Railroad, jonka pääkonttori on Omahassa, sekä BNSF Railway. Muita pienempiä yhtiöitä ovat Nebraska Central Railroad, Nebraska Kansas Colorado Railway ja Nebraska Northeastern Railway. Amtrakin matkustajajunista California Zephyr kulkee Nebraskan halki.
Väestö
Nebraskan 1,8 miljoonasta asukkaasta 89,9 % on valkoisia. Osuus on suurempi kuin Yhdysvalloissa keskimäärin (77,9 %).
Nebraskan asukkaista suuri osa on monien Keskilännen osavaltioiden tavoin saksalaistaustaisia, mutta myös tšekkien jälkeläisiä on väestössä suhteellisesti enemmän kuin missään muussa osavaltiossa. Nebraskaan tuli 1900-luvun taitteessa myös paljon tanskalaisia siirtolaisia.
Nebraskan suurimmat kaupungit vuonna 2012 olivat
Kulttuuri
Nebraskan intiaanit järjestävät suuria pow-wow tapahtumia.
Nebraskalaiset kirjailijat Willa Cather, Mari Sandoz ja Bess Streeter Aldrich ovat kuvanneet elämää suurilla tasangoilla. Muita tunnettuja nebraskalaisia kulttuuripersoonia ovat olleet näyttelijät Marlon Brando ja  Henry Fonda sekä tanssija Fred Astaire.
Urheilu
pienoiskuva|Memorial Stadium Lincolnissa. Nebraskassa toimii useita urheilun ammattilaisjoukkueita
Smallville (kaupunki)
Smallville on Teräsmiehen kuvitteellinen kotikaupunki. Nimi on esiintynyt Teräsmiehestä kertovista sarjakuvalehdissä vuodesta 1945 alkaen.
Televisiosarja Smallville sijoittuu myös samaiseen kaupunkiin.
Anicetus
Pyhä Anicetus (k. 160) oli Rooman piispa eli paavi noin vuosina 152–160. Hän oli kotoisin Rooman valtakunnan provinssin Syrian Emesasta. Anicetus antoi Smyrnan piispalle Polykarpokselle luvan juhlia ylösnousemusjuhlaa tarvittaessa muuna viikonpäivänä kuin roomalaisten oikeana pitämänä sunnuntaina, sillä smyrnalaisessa kirkossa juhlan ajankohta ei määräytynyt viikonpäivän mukaan. Ristiriita aiheutti vastakkainasettelua myöhempinä vuosisatoina. Anicetus oli ensimmäinen kerettiläisyystuomion antanut Rooman piispa, kun hän tuomitsi montanolaisuuden. Hän vastusti myös aktiivisesti gnostilaisuutta ja markionismia. Anicetuksen on kerrottu kärsineen marttyyrikuoleman, mutta sitä koskevat yksityiskohdat ovat tuntemattomia. Hänen muistopäivänsä on 17. huhtikuuta.
Kuulut aikaan parhaimpaan
Kuulut aikaan parhaimpaan on Matin ja Tepon kahdeksas studioalbumi vuodelta 1984. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Martti Aiha
Hannu Martti Matias Aiha (23. joulukuuta 1952 Pudasjärvi – 5. toukokuuta 2023 Porvoo ) oli suomalainen kuvanveistäjä. Aiha teki monia julkisia teoksia, joissa on usein kalligrafisia muotoja.
Elämä ja ura
Aiha muutti perheensä mukana Pudasjärveltä Ruotsiin vuonna 1964. Hän valmistui mekaanikko-konepiirtäjäksi Halmstadin ammattikoulusta vuonna 1969. Aiha opiskeli Helsingin Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1970–1972 ja Suomen Taideakatemian koulussa vuodet 1972–1976. Valmistumisensa jälkeen hän toimi opettajana Lahden taideoppilaitoksessa vuoteen 1984 saakka sekä Lahden taidekoulun opettajana lukukaudella 1978–1979.
Vuonna 1982 Aiha sai Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkinnon ja vuonna 1992 Pro Finlandian. Aihan Rumba-teos valittiin yhdessä arkkitehti Vesa-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen muodostaman aukion kanssa vuoden 1994 ympäristötaideteokseksi. Vuonna 2013 Aihalle myönnettiin Prinssi Eugenin mitali ja 2021 valtion ylimääräinen taiteilijaeläke. Aihan töitä on muun muassa nykytaiteen museo Kiasmassa, Helsingin taidemuseossa, Amos Andersonin taidemuseossa ja Sara Hildénin taidemuseossa.
Ennen kuolemaansa Aiha asui ja työskenteli Fiskarsissa.
Petrus Schroderus
pienoiskuva Petrus Schroderus (s. 1973 Oulu) on suomalainen tenori ja poliisi.
Schroderus voitti vuonna 2004 Timo Mustakallio -laulukilpailun ja aloitti laulamisen solistina Kansallisoopperassa. Hän esiintyi myös kolmena kesänä Savonlinnan oopperajuhlilla. Schroderus palasi 2012 Ouluun jatkamaan poliisin uraansa. Sittemmin hän on saavuttanut suosiota YouTuben ja sosiaalisen median julkaisujen kautta. Niissä hän on esittänyt muun muassa Georg Otsin lauluja.
Schroderus kääntyi vuonna 2020 vanhoillislestadiolaiseksi kuuluttuaan aiemmin kalvinistiseen yhteisöön. Hän on ollut kahdesti naimisissa, ja hänellä on kolme poikaa sekä kaksi tytärtä. Syksyllä 2020 Schroderus ryhtyi abortin kieltämistä kannattavan kansalaisaloitteen vastuuhenkilöksi.
Schroderuksen ”Rakastan elämää” -YouTube-video näytettiin 23. helmikuuta 2021 Venäjän Kansallisen Puolustuksen päivänä Kremlissä. Venäläisten lähteiden mukaan on hyvin poikkeuksellista, että ulkomaalaisen esitys näytetään kyseisessä juhlassa.
Schroderus palkittiin vuonna 2020 Poliisin hopeisella ansiomitalilla.
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1962
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 1962 pelattiin Neuvostoliitossa 13.– 25. lokakuuta. Nämä olivat neljännet naisten maailmanmestaruuskilpailut. Mitaliottelut pelattiin Moskovassa, ja muita kisakaupunkeja olivat Leningrad, Kiova ja Riika. Joukkueet pelasivat alkusarjan neljässä lohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi ylempään jatkosarjaan muiden jatkaessa alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Japani, hopealle sijoittui kaikki kolme edellistä mestaruutta voittanut Neuvostoliitto ja pronssia sai Puola.
Japanin maailmanmestarijoukkue
Yoko Aoki, Yuriko Honda, Noriko Honda, Sada Isobe, Masae Kasai, Mitsue Masuo, Katsumi Matsumura, Yoshiko Matsumura, Emiko Miyamoto, Yōko Shinozaki, Kuniko Tanida, Teruko Yamada; valmentaja Hirofumi Daymatsu.
Enigma (salauslaite)
thumb|Enigma Enigma oli Saksan toisessa maailmansodassa käyttämä sähkömekaaninen salauslaite, jonka toiminta perustui pyöriviin salauskiekkoihin. Tarkkaan ottaen kyse on kokonaisesta salauslaitteiden perheestä, sillä ajan myötä laitteesta kehitettiin useita eri malleja. Enigman keksijä Arthur Scherbius sai ensimmäisen Enigmaan liittyvän patenttinsa 1918.
Enigma oli kaupallisessa käytössä 1920-luvun alusta alkaen, ja sitä myytiin jopa ulkomaille asti. Saksan sotilasmalli (Wehrmachtin ja erityisesti laivaston Enigma) on näistä malleista kuuluisin. Saksan asevoimat ottivat koneen käyttöön seuraavasti: merivoimat 1926, maavoimat 1929 ja ilmavoimat 1933. Myös monet muut hallinnonalat kuten SS, poliisi ja rautatiet käyttivät Enigmaa.
Helppokäyttöisyys ja salauksen oletettu vahvuus olivat tärkeimmät syyt laajaan käyttöön. Myös saksalaisten tarve lyödä mahdollinen vastustaja nopeasti pienellä 100 000 miehen armeijalla korosti ajan voittamisen tärkeyttä (salauksen automatisointi) ja liikkeen mahdollistavaa sodankäyntiä (radioiden käyttö).
Salaus kuitenkin murrettiin ja tämä lyhensi, ainakin teoriassa, toisen maailmansodan kestoa arvioiden mukaan ainakin vuodella. Tätä lähinnä brittien työtä kutsuttiin nimellä operaatio Ultra. Britit eivät paljastaneet tätä ennen kuin 1960–1970-luvuilla.
Suomessa Enigma-laite on nähtävissä Hämeenlinnassa Museo Militariassa.
Enigman rakenne
Varsinainen salaus tapahtuu sähköisesti. Mekaaniset osat muodostavat jatkuvasti muuttuvan sähköisen virtapiirin. Kun näppäintä painetaan, virtapiiri sulkeutuu ja lopulta yksi lampuista syttyy, jolloin nähdään mikä kirjain vastaa alkuperäistä tekstiä.
Itse viestittäminen tapahtui kuitenkin perinteisesti sähköttämällä morse-koodilla joko lennättimen tai radion välityksellä. Enigman tuottama salattu teksti merkittiin muistiin kirjain kirjaimelta esimerkiksi paperille ja tämä koodattu sanoma annettiin varsinaiselle sähköttäjälle. Vastaanottopäässä sama tehtiin käänteisesti. Eräissä Enigman versioissa oli tulostinosa.
Enigman murtaminen ja Puola
Enigma-järjestelmän onnistui murtamaan ensimmäisenä Puolan tiedustelupalvelu. He onnistuivat pääsemään tutkimaan Enigman rakennetta viikonlopun ajan Puolan postilaitoksen suojissa saksalaisten huolimattomuuden takia. Juuri ennen hyökkäystä Puolaan saksalaiset kuitenkin muuttivat koneen rakennetta vaikeammaksi. Tätä puolalaiset eivät enää pystyneet avaamaan. Poznańin yliopistolla aloitettiin salakirjoitusmatematiikan kurssi vuonna 1929 ja siitä seurasi yksi suurimmista toisen maailmansodan tiedusteluvoitoista.
Enigman murtaminen perustui uuden matematiikan muun muassa ryhmäteorian, käyttöön salakirjoituksen avaamisessa. Enigman rakenteellinen heikkous oli, että kirjain ei koskaan koodautunut itsenään, mikä rajasi ratkaistavia vaihtoehtoja. Enigman käytössä tehtiin virheitä esimerkiksi käyttämällä kaavamaisia sanomamuotoja, jolloin viestin laatu oli mahdollista arvata koodatun tekstin sijainnin perusteella, vaikka täsmällinen sisältö ei ollut tiedossa. Ratkaisuyritykseltä voitiin näin olettaa saatavan tietynlainen tulos kuten kellonaika. Enigman käyttäjien virheitä olivat esimerkiksi asetusten yksinkertaiset koodiavaimet, jotka osaksi johtuivat taistelun stressistä.
Enigman murtaminen oli jatkuvaa kilpajuoksua saksalaisten järjestelmään tekemien muutosten ja puolalaisten murtoyritysten kanssa.
Vuoden 1939 alussa oli tultu tilanteeseen, jossa puolalaisten resurssit oli käytetty loppuun. Saksalaisten viimeisimmän muutoksen kompensoimiseksi olisi tarvittu kymmenkertaiset resurssit aiempaan nähden. 25. ja 26. kesäkuuta 1939 Puolassa järjestettiin tapaaminen, jossa puolalaiset kertoivat Ranskan ja Ison-Britannian edustajille kaiken, mitä tiesivät Enigman avaamisesta. Enigman avaamisen salaisuus siirtyi liittoutuneille.
Enigman murtaminen toisen maailmansodan aikana
thumb|250px|Enigma käytössä Tiettävästi puolalainen matemaatikko Marian Rejewski mursi ensimmäisenä Enigman salauksen. Saksalaiset matemaatikot olivat hyvin tietoisia menetelmän yhdestä, ”pienestä” heikkoudesta: järjestelmä ei koskaan koodatessa antanut samaa merkkiä mikä sille syötettiin. Eli kirjoitettaessa syötteenä ”A”, se ei koskaan koodautunut ”A”-kirjaimeksi. Laskettiin kuitenkin, että seikan hyödyntäminen salauksen purkamisessa vaatisi matemaattisia laskelmia, joiden eri mahdollisuuksien läpikäyminen veisi enemmän kuin seitsemänkymmentä (70) vuotta, joten tällä heikkoudella ei olisi mitään käytännön merkitystä laskutikkujen ja mekaanisten käsilaskimien aikakaudella; se oli turvallisuuden kannalta hyväksyttävää.
Mekaanisena laitteena Enigma on deterministinen eikä se voi tuottaa kuin rajallisen määrän eri avainvirtoja eri lähtöpisteistä alkaen. Todennäköisesti yksikään viesti ei kuitenkaan olisi yhtä pitkä kuin Enigman teoreettinen pisin kertaukseton avainvirta (noin 16 500 merkkiä) joten todennäköisyys että saman viestin tai edes saman päivän tai koko viikon aikana avainvirta alkaisi alusta oli erittäin vähäinen. Avain saatettiin kuitenkin alustaa samana päivänä useamman kerran esimerkiksi toisen viestin purkamista varten. Kiireessä tapahtui myös vahinkoja, esimerkiksi sama viesti saatettiin lähettää uudestaan samalla avainvirralla koodattuna, mutta hieman eri sisällöllä. Tällaisia "päällekkäisyyksiä" (engl. depth) havaittiin välillä, syynä tavallisesti se, että vastaanottaja ei saanut purettua viestiä ja pyysi lähettämään sen uudestaan. Jos kahden lähekkäisen viestin salateksti alkoi samalla merkkisarjalla mutta muuttui sitten, voitiin arvella että viestit on koodattu samalla avaimella (roottorien alkuasennot samat viestin alkaessa) ja käsittelevät todennäköisesti samaa aihetta. Tästä eteenpäin voitiin viestien loppuosiin jälleen soveltaa oletettuja selkotekstejä. Päällekkäisyyksien analysointiin perustuva menetelmä oli tärkeämmässä asemassa Lorenz-salauksen purussa.
Bletchley Parkin koodinmurtokeskus - Ultra
Englannissa kerättiin Bletchley Parkin kartanoon parhaat matemaatikot sekä koodinmurtajat, ja heille annettiin riittävät henkiset ja materiaaliset resurssit. Bombe-koneita konstruoitiin lukuisasti ja niille syötettiin jatkuvasti lisää raakamateriaalia. Todennäköisyysmatematiikkaan perustuen alkoi Enigman toimintatavan logiikka paljastua. Haastetta lisäsi se, että Saksan sotavoimien eri osilla oli omat koodistonsa. Lisäksi Pohjois-Afrikan voimilla oli oma koodiavaimistonsa. Sodan muuttuessa liikkuvaksi murron merkitys korostui. Keväällä 1940 Saksan ilmavoimien Enigma saatiin murrettua ensimmäisenä.
Englannin huippusalaista työryhmää kutsuttiin nimellä Ultra. Ultra oli onnistunut saamaan haltuunsa Puolasta saksalaisten salakielilaitteeen eli Enigman, josta rakennettiin Turingin johdolla kopio. Kopion avulla Ultra pystyi avaamaan Saksan korkeimman sodanjohdon lähettämät salakielisanomat jopa niin, että Liittoutuneiden johto tunsi Hitlerin tuoreimmat määräykset usein jopa ennen natsikenraaleita. Ultran johtoryhmään kuului myös Winston Churchill.
Turingin konetta, joka pystyy simuloimaan mitä tahansa muuta Turingin konetta siihen ladattavien ohjeiden mukaan, kutustaan nimellä universaali Turingin kone tai universaali Turingin tietokone. Tämä universaali malli tietokoneen prosessoimasta laskennasta loi perustan myös vuoden 1985 mallille universaalista kvanttitietokoneesta.
Enigman käytön heikkouksia
Saksalaiset luottivat niin paljon Enigman pitävyyteen, että heillä oli tiettyjä ”yleisavaimia” eri aselajeille annettavia yleisohjeita varten. Tämä yksinkertaisti koodaustyötä saman avainkombinaation toimiessa lukuisille eri yksiköille. Se yksinkertaisti myös koodinmurtamista sillä mitä enemmän on samalla avainkombinaatiolla annettua materiaalia, sitä todennäköisemmin laskenta saa yhdellä avaimella koodattua materiaalia ja koodi murtuu ja teksti saadaan desiferoiduksi selväkieliseksi. Saksalaiset tekivät Enigman käytössä virheitä ja näin taistelulaiva Bismarckin sijainti saatiin toukokuussa 1941 selville sen takia, että sen tiedustelulentäjä lähetti Luftwaffen Enigmalla viestin sen sijaan, että hän olisi käyttänyt suojatumpaa laivaston (Kriegsmarinen) Enigmaa. Brittihävittäjä HMS Bulldog valtasi 9. toukokuuta 1941 saksalaisen U-110-sukellusveneen, josta valtaajat saivat haltuunsa koodikirjoja ja käyttökuntoisen Enigman. Britit kykenivät lukemaan Luftwaffen Enigmaa lähes reaaliajassa.
Saksalaisilla oli kautta sodan useita kymmeniä koodiavaimia. Liittoutuneet saivat ne murrettua vuoden 1942 kuluessa. Niitä hyödynnettiin muun muassa sukellusveneiden tehdessä paikka- ja tilanneilmoituksia päivittäin: tällöin tiedettiin, missä olivat sukellusveneiden muodostamat saattueiden etsintäketjut. Näitä tietoja hyödyntämällä pystyttiin sukellusveneet kiertämään mahdollisimman kaukaa. Kun Yhdysvallat liittyi mukaan toiseen maailmansotaan 7. joulukuuta 1941, saatiin heidän materiaalikapasiteettinsa suoraan käyttöön, ja pystyttiin perustamaan saattuetukialusten ympärille Hunter-Killer-ryhmiä tuhoamaan sukellusveneitä näiden tietojen pohjalta.
Enigma ja Saksan sukellusveneet
Koska saksalaiset luottivat salausjärjestelmään, oletettiin voitavan ”kauko-ohjata” sukellusveneitä mahdollisimman tehokkaasti susilaumataktiikan (Rudeltaktik) tehostamiseksi. Se perustui siihen, että rajallinen määrä saattoaluksia paimensi laivasaattuetta. Jos yksi–kaksi venettä hyökkäsi saattueen kimppuun, saattoalukset voitiin keskittää niiden tuhoamiseen tai ainakin poishäätämiseen. Mutta amiraali Dönitz arvioi, että jos samana yönä saattueen kimppuun hyökkäisi 5–10 venettä, ei saattuesuoja riittäisi yhtäaikaisesti kaikkien torjumiseksi. Saattueen löytänyt sukellusvene ei hyökännytkään heti saattueen kimppuun vaan lähetti paikka-, suunta-, ja nopeusilmoituksen päämajaan. Sen mukaan, ja varjostavan sukellusveneen kutsumajakan mukaan, kaikki läheiset veneet kiirehtivät paikalle ja aloittivat iltayöstä yhteishyökkäyksen saattueen kauppalaivoja vastaan. Toukokuuhun 1942 taktiikka toimikin. Tuolloin Ferranti ja Raytheon olivat kehittäneet tutkan riittävän tarkaksi havaitsemaan pintakulussa kulkevat sukellusveneet pinta-aluksista käsin. Radiota käyttävät veneet puolestaan voitiin peilata ilmasta käsin ja lähettää niiden kimppuun syvyyspommein aseistettuja kaukopommituskoneita.
On kuitenkin huomattava, että saksalaisilla oli myös koodiavaimia, joita ei koskaan sodan aikana saatu murretuksi. Ne olivat yksittäiskoodeja, joita käytettiin sen verran harvoin, ettei raakakoodimateriaalia kertynyt tarpeeksi todennäköisyyslaskennan perusteeksi.
Tutkimus- ja purkutoimintaa siirrettiin myös Yhdysvaltoihin, ilmeisesti vastoin englantilaisten toiveita säilyttää koodinmurtamisen salat ominaan. Yhdysvalloissa rakennettiin sata pitkälle kehitettyä Bombe-laitteen versiota yötä päivää käsittelemään siepattua koodimateriaalia. Se nopeutti koodien purkamista.
Saksan maavoimat Operaatio Ultran kohteena
thumb|200px|Enigma [[Heinz Guderianin komentoajoneuvossa Ranskassa 1940]] Kriegsmarinen ja Luftwaffen ohella myös maavoimat lähetti liikkuvassa sodankäynnissään valtavat määrät tietoa esimerkiksi joukkojen liikkeistä, ammus- ja muonatarpeistaan, haavoittuneiden ja kaatuneiden määristä joukko-osastoittain ym. Näistä saatiin tilastomatematiikkaa käyttämällä hämmästyttävän tarkka käsitys siitä, mitä liittoutuneilla oli odotettavissa vastaansa missäkin paikassa ja minäkin aikana. Bletchley Parkin Ultra-järjestelmän – kuten koodinmurtamisen koodinimi liittoutuneiden puolella oli – avulla saatiin tietoa jopa niin paljon ja niin tarkkaa, että sen hyödyntämisessä oli ongelmia. Esimerkiksi eräässä vaiheessa saatiin Erwin Rommelin hätähuuto polttoainetilanteesta. Rommelia lohdutettiin, että jokin tietty laiva on juuri lähtenyt satamasta ja sen odotettiin olevan Tobrukissa tiettynä päivänä. Liittoutuneiden puolelta olisi ollut uskaliasta lähettää vaikkapa sukellusvene odottamaan suoraan laivan reitille, sillä nuo ”ohjausviestit” toistuivat sen verran usein, että suora toiminta olisi saattanut saada saksalaisissa epäilyksen koodin murtamisesta että lukeeko joku nyt pelikortteja olkapäämme takaa? Siksi käskettiin ensin tiedustelulentäjä ”etsimään” vihollislaivoja oikeaan aikaan oikealta laivareitiltä ja laiva löytyi ennen pitkää. Saksalaiset lähettivät tunnollisesti avunpyyntöviestin kertoen lentokoneen havainneen heidät. Saksalaisten resurssit olivat vähäisempiä kuin liittoutuneiden, joten liittoutuneet käyttivät ylivoimaansa upottaen Rommelin tarvitseman bensiinin Välimeren syvyyksiin. Myös saksalaisten suunnitelmat Kurskin hyökkäyksessä paljastettiin ja ”vuodettiin” venäläisille.
Normandian maihinnousu ja operaatio Ultra
Ultra-tietojen perusteella voidaan sanoa melkoisen varmasti, että Normandian maihinnousu oli suoraan siitä riippuvainen. Kun saattueet saatiin turvallisesti Atlantin yli syksystä 1942 alkaen, voitiin ryhtyä keräämään tulevan maihinnousun varalle varastoja Britanniaan. Niitä kerättiin riittävästi samanaikaisesti kun miehistöä koulutettiin ja laivattiin Britanniaan. Keväällä 1944 saarivaltio oli kuin ”uppoamaton lentotukialus”, jolla oli suuret sotavoimat. Salassapito oli hyvin tiukkaa ja se onnistui paremmin juuri saariolosuhteissa kuten Britanniassa. Suuren maihinnousun (operaatio Overlord) salausprojekti oli nimeltään operaatio Fortitude. Salauksen avulla saatiin aikaan riittävä paikallinen ylivoima, jota hyökkäyssota ja erityisesti maihinnousuoperaatiot tarvitsevat.
Ultra-tietolähde pidettiin salassa melkein 1960-luvun loppuun asti. Britannia jakoi Enigma–laitteita entisiin siirtomaihinsa ja näin maa keräsi tietoa niiden salaiseksi uskomasta diplomaatti- ja kaupallisesta viestityksestä. Britannia ei hyödyntänyt Enigman murtamisessa saamaansa tietotaitoa, vaan purkulaitteet ja niiden matematiikasta johdettu tietokone Colossus purettiin.
Suurelle yleisölle operaatio Ultra paljastettiin F.W. Winterbothamin kirjassa The Ultra Secret vuonna 1974.
Kongon demokraattisen tasavallan koripallomaajoukkue
Kongon demokraattisen tasavallan miesten koripallomaajoukkue on Kongon demokraattisen tasavallan koripalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Kongon demokraattista tasavaltaa miesten kansainvälisissä koripallo-otteluissa.
FIBA:n miesten maailmanrankingissa Kongon demokraattinen tasavalta oli helmikuussa 2019 sijalla 82.
Strategic Defense Initiative
right|thumb|SDI:n tunnus. thumb|Taiteilijan näkemyys avaruuteen ja maahan sijoitetusta laserpuolustusjärjestelmästä. Strategic Defense Initiative (SDI) oli Yhdysvaltojen pyrkimys rakentaa avaruuteen sijoitettu ohjuspuolustusjärjestelmä. Aloitteen julkisti presidentti Ronald Reagan televisiopuheessaan 23. maaliskuuta 1983. Sen tarkoituksena oli suojata Yhdysvaltoja Neuvostoliiton mannertenvälisiltä ballistisilta ydinaseilta. Hankkeen vastustajat Yhdysvalloissa antoivat suunnitelmalle nimen ”Tähtien sota”, viitaten sen väitettyyn scifimäisen korkeaan teknologiaan.
Reaganin kauden varustelukilpaa ja etenkin SDI:tä on väitetty erääksi syyksi Neuvostoliiton kansantalouden romahdukseen. Yhdysvallat ei pystynyt hankkeen puitteissa rakentamaan kattavaa ohjuspuolustusta 1980-luvun teknologialla. Neuvostoliitto kuitenkin vastasi haasteeseen lisäämällä omien ohjustensa määrää (muun muassa SS-18 Satan -ohjus, jonka Neuvostoliitto nimesi SDI:n vasta-aseeksi, ja Buran-sukkula) aikana, jolloin sen kansantaloudessa oli ongelmia.
Avaruudesta käsin tehtävä ohjusten torjunta ja avaruussota Neuvostoliiton satelliitteja vastaan oli kesken jääneenä pyrkimyksenäkin merkittävä teknologiahyppy. Samanlainen teknologiahyppäys tapahtui aiemmin 1970-luvun lopulla risteilyohjusten ja häiveteknologian ohittaessa Neuvostoliiton ilmapuolustuksen torjuntatehon ja pakottaen Neuvostoliiton suurempiin puolustusjärjestelmien investointeihin kuin Yhdysvallat hyökkäysjärjestelmiinsä. SDI:n kannattajien mukaan Neuvostoliitto ei pystynyt kilpailemaan Yhdysvaltain kanssa huipputeknologisessa asevarustelussa lähiavaruuden alueella. Ranska aloitti Eurooppaan EUREKA-teknologiaohjelman SDI:n siviilivastineeksi.
Ohjelmaa jatkettiin Reaganin kauden jälkeen eri nimillä ja sen piti saavuttaa operatiivinen tila vuonna 2005 perustuen kymmeneen siiloihin sijoitettuun torjuntaohjukseen. Tällä torjuntaohjusmäärällä uskotaan pystyttävän ampumaan yksittäinen Yhdysvaltoja kohti ammuttava ohjus, joka on nykyisen terrorisminvastainen sota -doktriinin mukainen uhkakuva. Koelaukaisutietojen mukaan järjestelmä ei ole operatiivinen vaan kokeellinen.
Suunnitelma
thumb|Taiteilijan näkemys avaruuteen sijoitetusta laseraseella varustetusta satelliittijärjestelmästä. thumb|SDI ei käsittänyt pelkästään lasereita. Tässä kineettisen aseen testissä seitsemän kilometrin sekuntinopeudella ammuttu seitsemän gramman Lexan-ammus on osunut alumiinivalulohkoon. Lexan on polymeeri, jota käytetään [[panssarilasin valmistamiseen. Kuvan viivaimessa on tuuma-asteikko.]] Suunnitelmaan sisältyi pääosin miehittämättömien avaruusasemien rakentaminen, jotka olisivat pystyneet tuhoamaan avaruuteen nousevia ballistisia ohjuksia ennen niiden terminaalivaihetta. Suunnitelmaan kuului laseraseita (mahdollisesti ydinräjähdystä voimanlähteenään käyttäviä) ja kineettisellä energialla toimivia ammuksia. Myös avaruussukkulalla on tietty perinne 1960-luvun ohjuspuolustuskaavailuihin; 1950-luvulla Yhdysvaltain ilmavoimat aikoivat rakentaa miehitetyn avaruusaseman sotilaallisiin tarpeisiin.
Ehdotusta kritisoitiin sen kustannusten, teknisten toteutusmahdollisuuksien ja torjunnan kattavuuden sekä poliittisten näkemysten vuoksi. Lisäksi asejärjestelmien asettaminen kiertoradalle olisi rikkonut vuoden 1972 Anti-Ballistic Missile (ABM) -sopimusta ja Outer Space Treaty -sopimusta.
Tutkimusta ohjasi Strategic Defense Initiative -toimisto Yhdysvaltain puolustusministeriössä vuoteen 1993 asti. SDI-ohjelman kustannuksiksi arvioitiin 1984–1993 32,6 miljardia dollaria. Riippumaton tutkimuskeskus on arvioinut kustannuksiksi 70 miljardia dollaria. Todellinen kustannus olisi ollut todennäköisesti vielä suurempi. Vain kymmenien miljardien dollarien hinta ei ollut Pentagonille merkittävä kustannus.
Historia
Ohjuspuolustusta tutkittiin ajatuksena toisen maailmansodan jälkeen. Eräällä tavalla natsi-Saksan Bachem Natter -rakettihävittäjä (ei tullut operatiiviseen käyttöön) oli strategisen pommitushyökkäyksen vasta-ase, joka toimi ohjuspuolustuksen esikuvana. Iso-Britannia tuhosi jo vuonna 1944–1945 V-1-risteilyohjuksia Spitfire-hävittäjillä. Ballistinen V-2-ohjus oli kuitenkin mahdoton torjua millään lentokoneella.
1950-luvulla Yhdysvallat kehitti Nike Zeus -ohjustorjuntajärjestelmän, jossa vihollisen ohjukset tuhotaan korkealla oman maan päällä ydinkärjillä varustetuilla ohjuksilla. Sen ensimmäinen onnistunut koe tehtiin 1962. thumb|left|Torjuntaohjuksen (ERINT - Extended Range Interceptor) laukaisu White Sandsin koealueella. Vuonna 1962 tehtiin ainakin Starfish-koe, jossa yhdysvaltalainen atomipommi räjäytettiin avaruudessa. Sillä saatiin tietoa räjäytyksen vaikutuksista maassa ja avaruudessa.
Yhdysvaltain ilmavoimien avaruusohjelma rajattiin John F. Kennedyn presidenttikaudella koskemaan vain tiedustelu- ja tietoliikennesatelliitteja. Tässä vaiheessa ohjuspuolustus ajettiin ensi kerran alas.
1960-luvun puolivälistä lähtien Neuvostoliitto alkoi tehdä tappajasatelliittikokeita avaruudessa ja otti käyttöön ohjuspuolustustukikohtia. Tämä vaati kykyä vastatoimiin Yhdysvaltain ilmavoimilta.
Richard Nixonin kaudella hanketta edistettiin muun muassa avaruussukkulan toteutuksella, jonka silloin katsottiin olevan järjestelmän mahdollinen osa.
Vuoden 1972 ABM-sopimus (Anti-Ballistic Missile) salli kaksi kiinteää ballististen ohjusten torjuntaohjusten tukikohtaa Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa. Toinen sai suojata pääkaupunkia, toinen yhtä ohjustukikohtaa. Vuoden 1974 lisärajoitus salli vain yhden puolustustukikohdan.
Gerald Fordin aikana otettiin käyttöön yksi ohjuspuolustustukikohta (Grand Forks, Pohjois-Dakota) Safeguard-ohjelmassa. Neuvostoliitto päätti keskittää ohjuspuolustuksen Moskovan ympärille. Yhdysvallat luopui tukikohdasta kustannusten vuoksi jo 1975, mutta Neuvostoliitto säilytti ohjuksensa huolimatta epäilystä ohjuspuolustuksen toimivuudesta.
Seuraava vaihe oli Reaganin SDI. SDI:n yhteydessä 1980-luvulla eräät Yhdysvaltain ilmavoimien F-15-hävittäjälaivueet varustettiin ASAT-ohjuksilla (Anti Satellite).
Ohjuspuolustuksen tilanne vuonna 2007
Projektia pienennettiin useita kertoja, ja vuonna 1991 se uudelleen nimettiin nimelle Global Protection Against Limited Strikes (GPALS; Tähtien sodan poika) ja suunnattiin rajoitettuja hyökkäyksiä vastaan. Ohjelman yhteydessä tutkittiin mahdollisuutta sijoittaa laser Boeing 747 -lentokoneeseen ilmasta ilmaan tapahtuvaa torjuntaa varten. GPALS perustuu pääasiassa maasta-ammuttaviin ohjuksiin, joilla voidaan torjua ”roistovaltioiden” hyökkäyksiä Yhdysvaltoihin. Torjuntajärjestelmän kokeet eivät ole kuitenkaan olleet täysin onnistuneita.
Bill Clintonin aikana SDI:stä ei enää puhuttu, mutta ohjuspuolustusta kehitti Yhdysvaltain ilmavoimien Ballistic Missile Defense Organization (BMDO). 1990-luvun lopulla ohjelman nimi muuttui muotoon National Missile Defence (NMD). Ohjelmaa toteuttaa Missile Defence Agency (MDA).
Isku New Yorkiin syksyllä 2001 antoi tällekin ohjelmalle psykologista perustelua: Yhdysvaltoihin voi kohdistua hyökkäyksiä, ehkä myös ohjuksilla. George W. Bush ilmoitti 13. joulukuuta 2001 Yhdysvaltojen vetäytyvän ABM-sopimuksesta, koska se estäisi maata puolustautumasta terroristeja tai ”roistovaltioita” vastaan. Yhdysvallat luopui sopimuksesta 13. kesäkuuta 2002.
Vuonna 2005 Yhdysvalloissa on kaksi ohjustukikohtaa nimellisesti operatiivisina – toinen on Kaliforniassa sijaitseva Vandenbergin tukikohta ja toinen Ft. Greely Alaskassa. Niissä on yhteensä kymmenen puolustusohjusta. Jotkin maat kuten Etelä-Korea ja Japani ovat liittyneet järjestelmään, osa maista kuten helmikuussa 2005 Kanada ovat päättäneet jättäytyä sen ulkopuolelle.
EADS-konserniin kuuluvan MBDA-ohjusyhtiö on kehittänyt Eurooppaan 1990- ja 2000-luvuilla Nato-maiden rahoituksella omaa versiotaan ohjuspuolustusjärjestelmästä, joka perustuu pitkälle muun muassa Patriot-ohjuksiin.
George W. Bushin kaudella Yhdysvallat solmi sopimukset tutka-aseman rakentamisesta Tšekkiin ja ohjustukikohdasta Puolaan. Presidentti Obaman hallinto peruutti suunnitelman. Tšekkiin tutka oli tarkoitus siirtää Kwajaleinin atollilta.
Puolan tukikohta liittyi alun perin Ground-based Midcourse Defense (GMD) -ohjelmaan, jonka yhteydessä Puolan Redzikowoon piti sijoittaa kymmenen siiloihin sijoitettua GBI-torjuntaohjusta (Ground Based Interceptor, taistelukärkenä Exoatmospheric Kill Vehicle, EKV).
Uudistettu sopimus Puolan tukikohdasta allekirjoitettiin 2010. , jonka jälkeen Yhdysvallat sijoitti Puolaan Patriot-patterin, tarkoituksena sijoittaa kehitysvaiheessa olevia maalle sijoitettuja, merivoimien Standard Missile-3-ohjuksesta kehitettyjä ohjuksia 2015.
Viihde ja media
1990-luvulla Yhdysvaltain ilmavoimat teki laajan julkisuuden saaneita tutkimuksia mahdollisesta tarpeesta ohjuspuolustukseen asteroiditörmäyksiä vastaan. Teema oli tuohon aikaan myös Hollywoodin elokuvatuottajien suosiossa, muun muassa Armageddon ja Deep Impact (vrt. 1950-luvun yhdysvaltalaiset UFO-hyökkäyselokuvat, joissa peilattiin kommunistisen Kiinan ja Neuvostoliiton uhkaa). Ajatus asteroidin maahantörmäyksen estämisestä pommittamalla sitä ydinaseilla on siitä lähtien tullut esiin mediassa jokaisen potentiaalisen törmääjään ylitettyä uutiskynnyksen.
17. tammikuuta 2007 Yhdysvallat läheisten liittolaistensa (Kanada, Australia, Englanti, Etelä-Korea, Japani) tukemana aloitti mediassa kampanjan, jossa Kiinaa syytetään "ensimmäisesti avaruusasekokeesta yli 20 vuoteen". Kiina ampui 11. tammikuuta 2007 maasta keskimatkan ohjuksen, jonka kuljettama kineettisen energian ase (ts. satelliittiin törmäävä massa) tuhosi Kiinan oman, käytöstä poistetun, sääsatelliitin. Kiinan tekemä koe on teknologisesti samankaltainen kuin Yhdysvaltain nykyinen maasta laukaistaviin ohjuksiin perustuva ohjuspuolustusjärjestelmä, jota on testattu viime vuosina. Muun muassa Venäjän avaruusjärjestön johto on puhunut avaruusromua vastaan vuoden 2007 alussa: satelliitin tuhoamiskoe tuottaa kymmeniä tuhansia romunpalasia kiertoradalle. Vuoden 2007 alussa on Yhdysvalloissa julkistettu, että eräs Yhdysvaltain (uusista?) tiedustelusatelliteista ei toimi, ja ohjuskoeuutisissa muistetaan liittää tämä uutinen todeten, ettei se liity Kiinan toimiin. Tällaisten uutisten esiintyminen on yleensä suurinta Yhdysvaltain budjetin viimeistelyn aikaan. Helmikuun alkuun EU ja Venäjä eivät kommentoineet asiaa, Intia ja Kiina ilmeisesti neuvottelivat asian tiimoilta. Yhdysvaltain mediassa ja politiikassa (ministeritason alapuolella) keskustelussa vaaditaan toimia testejä vastaan – vastaavia testejä Yhdysvallat ja Neuvostoliitto teki 1960-luvun alusta 1980-luvun puoliväliin. Nyt kuitenkin avaruusromu on tulossa muutenkin merkittäväksi keskustelunaiheeksi (tutkimusta muun muassa ESA:ssa ja EU:n puiteohjelmassa). Tällaisten testien tuottama avaruusromu kiertää kuten satelliitti noin 900 km radalla aikanaan pudoten ilmakehään. Romu voi esimerkiksi vaikeuttaa tiedustelusatelliittien Kiinaa koskevia kuvauslentoja.
Näkötutkimus
Näkötutkimus on monitieteinen tutkimusala, joka tarkastelee näköjärjestelmän toimintaa. Näkötutkimusta voidaan harjoittaa esimerkiksi havaintopsykologian, kognitiivisen psykologian, neurotieteen, silmälääketieteen, biotieteiden tai tietojenkäsittelytieteen menetelmin. Usein näkötutkimushankkeissa hyödynnetään usean eri tieteenalan menetelmiä.
Näkötutkimuksessa voidaan tutkia erilaisia ilmiöitä:
Näkötutkimuksessa voidaan myös tutkia eri näköjärjestelmän alueiden toimintaa:
NCsoft
NCsoft on eteläkorealainen videopelien kehittäjä. Yhtiön on perustanut vuonna 1997 T.J. Kim.
Yhtiö on tullut tunnetuksi massiivimoninpelien (MMO) kehittäjänä.
Korean pörssissä noteerattu peliyhtiö uudisti visuaalista ilmettään vuonna 2020 julkaisemalla esimerkiksi uuden logonsa.
Pelit
Yhtiön pelejä ovat:
Crack (tietotekniikka)
Crack tai kräkki tarkoittaa tietotekniikassa yleensä ohjelmaa, joka poistaa tai ohittaa toisen ohjelman kopiosuojauksen tai esimerkiksi trial/demo-versiosta aikarajoituksen. Crack-nimitystä käytetään usein myös salasanan purkuohjelmista. Esimerkiksi ns. No-CD-crackit poistavat pelin vaatimuksen asettaa pelin CD-asemaan peliä käynnistettäessä.
Melodifestivalen 2016
Melodifestivalen 2016 oli Ruotsissa 6. helmikuuta – 12. maaliskuuta 2016 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja Eurovision laulukilpailuun 2016. Kilpailun voitti Frans Jeppsson-Wall kappaleellaan "If I Were Sorry".
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 6. helmikuuta Scandinaviumissa, Göteborgissa. Anna Bookin oli tarkoitus kilpailla semifinaalissa kappaleella Himmel för två, mutta kappale hylättiin, kun paljastui, että sen englanninkielinen versio oli kilpaillut jo Moldovan karsinnoissa 2014.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 20. helmikuuta Himmelstalundshallenissa, Norrköpingssa.
Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus -karsinta kilpailtiin 5. maaliskuuta Saab Arenalla, Linköpingissä.
Finaali
Finaali kilpailtiin 12. maaliskuuta Friends Arenalla, Tukholmassa.
Aljoša Popovitš
thumb|300px|Kolme bogatyria. [[Viktor Vasnetsov, 1898.]]
Aljoša Popovitš on yksi kolmesta venäläisen kansanperinteen kuuluisimmasta bogatyrista, legendaarisesta sankarista.
Venäläisen kansanperinteen eeppisissä runoissa eli bylinoissa Aljoša kuvataan voimakkaaksi ja ovelaksi. Hän voittaa vihollisensa usein viekkauden avulla ja huijaamalla pikemmin kuin raa'alla voimalla. Hän on myös melkoinen naistennaurattaja eikä vastaa yhtä hyvin käsitystä perinteisestä uljaasta sankarista kuin virkaveljensä Ilja Muromets ja Dobrynja Nikititš.
UBS Arena
UBS Arena on monitoimiareena Hempsteadissa Long Islandin saarella Yhdysvalloissa. Se avattiin vuonna 2021 ja on ollut siitä lähtien NHL-joukkue New York Islandersin jäähalli, kun se korvasi vanhan Nassau Coliseumin.
UBS Arenan katsojakapasiteetti on NHL-otteluihin 17 250 ja konsertteihin jopa 19 000. Areenan ensimmäisessä konsertissa 28. marraskuuta 2021 esiintyi brittilaulaja Harry Styles.
Tansanian koripallomaajoukkue
Tansanian koripallomaajoukkue on Tansanian koripalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Tansaniaa miesten kansainvälisissä koripallo-otteluissa. FIBA:n miesten maailmanrankingissa Tansania oli helmikuussa 2019 sijalla 156.
Tansania on selvinnyt Afrikan-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen kerran, vuonna 1974. Se hävisi Keski-Afrikan tasavallassa pidetyssä turnauksessa kaikki neljä otteluaan sijoittuen kahdeksanneksi.
Tansanian tunnetuin koripalloilija, NBA-pelaaja Hasheem Thabeet, ei ole pelannut maajoukkueessa.
Reservoir Dogs
Reservoir Dogs on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Quentin Tarantinon ohjaama ja käsikirjoittama rikoselokuva. Elokuva kertoo ammattirikollisjoukosta, jonka suunnittelema timanttiryöstö menee pieleen. Kyseessä oli Tarantinon esikoisohjaus. Juoni perustuu Ringo Lamin ohjaamaan elokuvaan City on Fire.
Elokuva ei noudata kronologista järjestystä, kuten eivät monet muutkaan Tarantinon elokuvat. Ensi-iltavuonnaan se voitti monia palkintoja ja se nousi pian klassikoksi.
Juoni
Ikääntyvä mafiapomo Joe Cabot on kerännyt kokoon kuuden miehen iskuryhmän Los Angelesissa tehtävää jalokivikeikkaa varten. Koodinimin varustetut konnat Mr. White, Mr. Orange, Mr. Blue, Mr. Blonde, Mr. Brown ja Mr. Pink törmäävät kuitenkin rikospaikalla vaikeuksiin: ryhmä joutuu poliisien väijytykseen, eivätkä kaikki selviä pakosalle. Erikoista elokuvassa on se, että pitkään suunniteltua ryöstöä ei kuitenkaan näytetä. Koplan rippeet kokoontuvat hylättyyn varastoon nuolemaan haavojaan ja kokoamaan verisen palapelin paloja yhteen: kuka heidän joukossaan on petturi, joka antoi poliisille vihjeen ryöstöstä?
Tuotanto
Elokuva oli Tarantinon ja elokuvatuottaja Lawrence Benderin ensimmäinen yhteistyö, jonka jälkeen Bender on tuottanut kaikki Tarantinon elokuvat Kunniattomiin paskiaisiin asti vuonna 2007 valmistunutta Death Proofia lukuun ottamatta. Tarantino kirjoitti käsikirjoituksen kolmessa viikossa ja antoi sen Lawrencelle luettavaksi, joka puolestaan "ihastui" siihen. Suurin osa elokuvasta kuvattiin eräässä varastossa, ja sen budjetti oli hyvin pieni, vain 1,2 miljoonaa dollaria. Tarantino arvioi alun perin, että elokuvan budjetti olisi vain 50 000 dollaria, mutta ajan myötä summa kasvoi. Lawrence alkoi kerätä rahoitusta, ja Tarantino sai tuottajaksi myös elokuvassa näyttelevän Keitelin, joka auttoi myös näyttelijöiden valinnassa.
Reservoir Dogs nimettiin Louis Malle'n Au Revoir Les Enfants -elokuvasta käyttämän nimityksen mukaan. Tarantino äänsi nimen usein väärin.
Musiikki
Elokuvan soundtrack sisältää suurimmaksi osaksi 1970-luvun yhdysvaltalaisia menestyskappaleita, kuten George Baker Selectionin ”Little Green Bag” ja Stealers Wheelin ”Stuck in the Middle with You”.
GP3 Belgian Grand Prix 2015
GP3 Belgian Grand Prix 2015 oli GP3-kauden 2015 viides osakilpailu, joka ajettiin 22.–23. elokuuta Circuit de Spa-Francorchampsn moottoriradalla Belgiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Belgian GP:n ohessa.
Reservoir Dogs
Vastaanotto
Elokuvaa on useasti kritisoitu liian väkivaltaiseksi, ja se sisältää myös paljon kovaa kielenkäyttöä, muun muassa sana ”fuck” toistuu 272 kertaa. Lähes koko näyttelijäkaarti sai kiittävää palautetta kriitikoilta. Harvey Keitelin maine kohosi elokuvan ansiosta, ja hänestä tuli itsekin elokuvassa näyttelleen Tarantinon mukaan Euroopassa jonkinlainen supertähti. Steve Buscemi palkittiin Mr. Pinkin roolisuorituksesta.
Kriitikko John Hartl vertasi Reservoir Dogsin korvanleikkuukohtausta Psyko-elokuvan suihkukohtaukseen ja itse Tarantinoa elokuvaohjaaja David Lynchiin. Myös elokuvan tavallisesta poikkeavan juonen kulun takia Reservoir Dogsia on verrattu Akira Kurosawan samurai-elokuvaan Rashomon.
Elokuva on ollut tärkeä ja vaikuttava elokuva independent-elokuvien historiassa. Se on innoittanut ja inspiroinut monia lajin elokuvia. Sanjay Guptan ohjaama Bollywood-elokuva Kaante on tehty luvattomasti Reservoir Dogsin juonen pohjalta samanlaisella vuoropuhelulla.
Tuotto
Elokuvan tuotto jäi kaavailtua pienemmäksi.
Bruno Dreossi
Bruno Dreossi (s. 11. heinäkuuta 1964 Monfalcone) on italialainen ratameloja. Hän saavutti Barcelonan kesäolympialaisissa 1992 pronssia 500 metrin kajakkikaksikossa parinaan Antonio Rossi. Soulin kesäolympialaisissa 1988 Dreossi kilpaili Alessandro Pierin kanssa 1 000 metrin kajakkikaksikossa karsiutuen välierissä. Dreossi saavutti Välimeren kilpailuissa kaksi hopeamitalia 500 metrin kajakkikaksikossa Ateenassa 1991 ja Languedoc-Roussillonissa 1993.
Alfredo Di Stéfano
Alfredo Di Stéfano Laulhé (4. heinäkuuta 1926 Buenos Aires, Argentiina – 7. heinäkuuta 2014 Madrid, Espanja) oli yksi kuuluisimmista jalkapalloilijoista. Hänet yhdistetään erityisesti espanjalaisseura Real Madridiin, jonka kanssa hän voitti viisi peräkkäistä Euroopan cupia.
Di Stéfanon mukaan on nimetty muun muassa Di Stéfano -palkinto, jonka urheilulehti Marca myöntää vuosittain Espanjan pääsarjan parhaalle pelaajalle, sekä Real Madridin harjoituskeskuksessa sijaitseva Alfredo Di Stéfano -stadion.
Varhaisvaiheet
Alfredo di Stéfano syntyi Buenos Airesissa italialaiseen perheeseen. Toisin kuin monet eteläamerikkalaiset jalkapalloilijat, di Stéfano ei ollut lähtöisin köyhästä perheestä, vaan hänen isänsä oli varakas maanomistaja. Taustastaan huolimatta Alfredo pelasi veljineen köyhien lasten kanssa jalkapalloa kaduilla, kujilla ja takapihoilla. Isä olisi halunnut vanhimmasta pojastaan työnsä jatkajan maatilalleen, mutta jalkapallo vei voiton.
Vuonna 1942 alle 16-vuotias Alfredo di Stéfano pääsi Buenos Airesin suurjoukkueeseen River Plateen, tosin aluksi kakkos- ja kolmosjoukkueeseen. Varsin nopeasti hän kuitenkin vakuutti taidoillaan, ja pääsi ykkösmiehistön mukaan. River Platella oli siihen aikaan niin kova hyökkäysviisikko, että nuorelle di Stéfanolle ei oikein ollut sopivaa pelipaikkaa. Noihin aikoihin joukkueilla oli selkeästi viisi puolustavaa ja viisi hyökkäävää pelaajaa. Hyökkäävät ja peliä rakentavat keskikenttäpelaajat sekä keskushyökkääjät muodostivat niin sanotun linjan, eturivin eli hyökkäysviisikon.
Vuonna 1947 River Plate juhli Argentiinan-mestaruutta. La Máquina oli tehnyt 90 maalia. Näistä di Stéfano teki 30 pelissä 27, jolla voitti sarjan maalipörssin. Samana vuonna di Stéfano pelasi ensimmäisen kerran Argentiinan maajoukkueessa alle 21 vuoden ikäisenä ja oli voittamassa maalleen Copa Américaa, Etelä-Amerikan-mestaruutta. Hän oli kisojen toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 1949 Alfredo di Stéfano teki ensimmäisen Euroopan matkansa, joka suuntautui Torinoon, Italiaan. Joitakin viikkoja aiemmin Torinon lentokone oli tuhoutunut paluulennolla Lissabonista, missä joukkue oli ollut pelaamassa ystävyysottelun Benficaa vastaan. Tuolloin 18 Torinon mestarijoukkueen pelaajaa sai surmansa. River Plate pelasi Torinossa hyväntekeväisyysottelun italialaisista pelaajista koottua solidaarisuuden joukkuetta vastaan.
Aika Kolumbiassa
Vuonna 1949 alkoi Argentiinassa yleislakko. Kaikki lamaantui, myös jalkapallosarjat. Samoihin aikoihin Bogotássa, Kolumbiassa raharikkaat suunnittelivat oman jalkapalloliiton, FIFA:n kilpailijan, perustamista. Koska Kolumbian jalkapallo ei ollut FIFA:n alaisuudessa, ei kolumbialaisten seurojen tarvinnut maksaa pelaajista siirtokorvauksia eikä karenssimaksuja. Niinpä ne saattoivat maksaa pelaajille kovempaa palkkaa. Koska Argentiinan huippupelaajat olivat joka tapauksessa muutenkin työttömiä, alkoi pelaajavirta käydä Kolumbian suuntaan. Kolumbiaan virtasi pelaajia myös muun muassa Brasiliasta, Uruguaysta, Italiasta, Itävallasta, Englannista ja Unkarista. Kolumbian liigaa, Di Mayoria kutsuttiin piraattiliigaksi.
Alfredo di Stéfano päätyi bogotálaiseen Millonariosiin, jossa hän sai pelata keskushyökkääjänä. Hänen unelmansa oli ollut saada pelata joskus keskushyökkääjänä, koska hänen suuri idolinsa, paraguaylainen guarani-intiaani Arsenio Erico oli pelannut Argentiinan liigassa Independientessä hyökkääjänä. Di Stéfano ei kuitenkaan ollut joukkueen ainoa tähti. Itse asiassa seura vilisi niin paljon tähtiä, että se oli sen ajan dream team. Joukkue sai kauniin pelaamisensa ansiosta lempinimen Balet Azul, sininen baletti. Di Stéfano on itse sanonut silloisesta Millonariosin joukkueesta: ”Se oli paras joukkue, mitä minä tiedän. Ei edes 1950-luvun Real Madrid olisi sitä nujertanut”. Bogotán aikanaan di Stéfano oppi pelaamaan taloudellisemmin ja kehittyi strategina. Kolumbian matkan saldoksi tuli neljä liigamestaruutta ja kaksi liigan maalipörssin voittoa.
Espanjan aika
Millonarios kävi pelaamassa näytösottelun Madridissa, Espanjassa silloin varsin keskinkertaista Real Madridia vastaan tämän 50-vuotisjuhlien kunniaksi. Espanjalaisseurat kiinnostuivat heti Alfredo di Stéfanosta. Barcelona neuvotteli Bogotán suuntaan di Stéfanon hinnasta, kun taas Real Madrid neuvotteli River Platen kanssa, joka mielestään edelleen omisti di Stéfanon oikeudet, koska ei ollut saanut Millonariosilta siirtokorvausta. Di Stéfano matkusti Espanjaan odottamaan sekavan tilanteen laukeamista. Hän pulskistui odotellessaan, eivätkä harjoituspelit Barcelonan paidassa vakuuttaneet. Espanjan hallitsija Francisco Franco ehti jopa ehdottaa, että di Stéfano pelaisi joka toisen kauden Barcelonassa ja joka toisen kauden Real Madridissa. Barcelona veti kuitenkin oman tarjouksensa pois, koska seuran omistajat olivat pettyneet di Stéfanon otteisiin harjoitusotteluissa. Real Madridin puheenjohtaja Santiago Bernabéu löi vuonna 1953 pöytään 78 miljoonaa silloista markkaa, mikä oli tuolloin huikea summa, ja maksoi siirtokorvauksen River Platelle. Barcelona hävisi heti kauden avausottelunsa Real Madridille maalein 0–5. Di Stéfano teki 4 maalia.
Real Madrid muodosti 1950-luvulla todellisen unelmajoukkueen. Sen peliä kutsuttiin valkoiseksi baletiksi. Real Madrid oli voittamaton kotikentällään vuodesta 1956 lähtien 121 ottelun ajan, lähes yhdeksän vuotta. Joukkueessa vilisi sellaisia nimiä kuin Raymond Kopa, joka oli Ranskan paras pelaaja ennen Michel Platinia, Didi Brasiliasta, Espanjan Francisco Gento, José Santamaría Uruguaysta ja tietysti mies, jonka kanssa di Stéfano muodosti pelätyn hyökkäyskaksikon, Unkarin Ferenc Puskás. Mutta eivät he olleet ainoat syyt di Stéfanon ja Real Madridin menestykselle, sillä di Stéfano toi sitä joukkueelleen jo vuodesta 1953 lähtien, kun taas esimerkiksi Kopa siirtyi Real Madridiin vuonna 1957 ja Puskás 1958. Alfredo di Stéfano voitti kunnioitettavat kahdeksan Espanjan-mestaruutta ja yhden Espanjan cupin Real Madridin mukana ja oli viisi kertaa Primera Divisiónin paras maalintekijä. Hän teki Real Madridin paidassa 216 maalia 282 ottelussa.