cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Retkikunta 2
Miehistö
Retkikunnan miehistö suoritti kolme avaruuskävelyä. 1. avaruuskävelyllä (kesto 5 tuntia 59 minuuttia) asennettiin Atlantis-sukkulan tuoma uusi ilmalukko Unity-moduuliin. 2. avaruuskävelyllä (kesto 6 tuntia 29 minuuttia) asennettiin happi- ja typpitankit. 3. avaruuskävely (kesto 4 tuntia 2 minuuttia) käytti ensimmäistä kertaa uutta ilmalukkoa ja sen aikana asennettiin kaksi viimeistä tankkia, happi- ja typpitankki, ilmalukon ulkopuolelle.
thumb|400px|left|Avaruussukkulalento [[STS-100:n miehistö ja Retkikunta 2 Destiny-moduulin sisällä]] thumb|left|250px|ISS:n kokoonpano 2. retkikunnan aikana 18.3.2001 STS-102 Discoveryn kuvaamana.
In the Garden of Venus
In the Garden of Venus on Modern Talkingin albumi vuodelta 1987. Albumi on kaksikon viimeinen ennen 90-luvun lopun paluuta. Siltä kuulee vaikutukset monista Dieter Bohlenin projekteista ko. vuonna, esim. levy sisältää monia täsmälleen samoja sanoituksen osia ja ilmaisuja kuin jotkut toiset kappaleet tällä sekä muilla albumeilla, joiden kappaleista Bohlen on vastuussa. Levy ei menestynytkään edellisten julkaisuiden tavoin.
Bobby Doerr
thumb|Bobby Doerr Robert Pershing ”Bobby” Doerr (7. huhtikuuta 1918 Los Angeles, Kalifornia – 13. marraskuuta 2017 Junction City, Oregon) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kakkospesämies ja pelasi koko nelitoistavuotisen MLB-uransa Boston Red Soxille.
Doerr jäi leskeksi vuonna 2003 – hänen vaimonsa Monica kuoli 65 avioliittovuoden jälkeen. Korkeasta iästään huolimatta entinen baseballtähti jatkoi elämäänsä itsenäisesti ja harrasti kalastusta. Hän esiintyi ajoittain julkisuudessa 2000-luvullakin.
Doerr oli Baseball Hall of Famen iäkkäimpiä elossa olleita jäseniä.
Marmoritaivas
Marmoritaivas on Johanna Kurkelan alkuvuodesta 2007 ilmestynyt toinen albumi. Levy oli ilmestymisestään lähtien Suomen virallisella albumilistalla kaikkiaan 32 viikon ajan, korkeimmillaan sijalla 3.
Albumin kappaleiden sanoitukset ovat Heikki Kerkelän, Sinikka Svärdin ja Laura Sippolan käsialaa. Sävellyksiä ovat tehneet Tomi Aholainen, Laura Sippola ja Ilkka Wirtanen.
Johanna esitti levyn kappaleet "Olet uneni kaunein" ja "Jossain metsäin takana" Suomen euroviisukarsinnassa vuonna 2007.
In hoc signo vinces
pienoiskuva|Konstantinus Mulviuksen sillalla edessään taivaallinen näky. Yksityiskohta 800-luvun bysanttilaisesta käsikirjoituksesta. In hoc signo vinces (lat.) on toteamus, joka tarkoittaa suomeksi 'Tässä merkissä olet voittava', lyhennettynä I.H.S. Historiallisen myytin mukaan Konstantinus Suuri näki Roomassa ennen Mulviuksen sillan taistelua vuonna 312 näyn, jossa nousevan auringon yläpuolella oli valoristi ja sen ympärillä teksti "tällä voitat". Taistelussa Konstantinus voitti vastustajansa Maxentiuksen ja nousi keisariksi.
Historialliset lähteet
pienoiskuva|Ponte Milvio (Rooma) vuonna 2005. Kaksi varhaista lähdettä, molemmat kyseenalaisia, kertovat Konstantinuksen näkemistä enteistä ennen taistelua. Kristitty historioitsija Lactantius (noin v. 250–320) kertoo tarinan, jonka mukaan ennen taistelua Konstantinus sai Jumalalta unessa kehotuksen maalata Jumalan merkin eli Kristus-monogrammin XP jokaisen sotilaan kilpeen. Lactantiuksen teksti on säilynyt vain yhtenä 1000-luvun alkuun sijoittuvana käsikirjoituksena, jossa kohta kuuluu:"Unessa häntä kehotettiin ottamaan huomioon Jumalan taivaallinen tunnus ja ryhtymään sitten taisteluun. Hän teki työtä käskettyä, ja käännetyllä x-kirjaimella, jonka ylin huippu oli varustettu kaarella, merkitsi kilpiin Kristuksen."Piispa Eusebios Kesarealainen (noin v. 275 – 339) kertoo tarinan Konstantinuksen taivaallisesta näystä. Hän kirjoitti myös, että uusi Kristukseen viittaava tunnus oli ensin yksinomaan Konstantinuksen sotalipussa ja kypärässä, mistä se siirtyi sotilaiden kilpiin vasta myöhemmin.
Arviointia
Konstantinuksen saama taivaallinen vihje tai lupa taisteluun liittyy roomalaiseen perinteeseen, missä sotapäällikön tuli saada jumalilta lupa taistelun aloittamiseen samoin kuin pyhän kaupungin Rooman rajojen ylittämiseen.
Mulviuksen sillan taistelulla on asema kristinuskon historiassa, sillä voittonsa jälkeen vuonna 313 Konstantinus ja Licinius antoivat Milanon ediktin. Kristittyjen vainot lopetettiin, säädettiin uskonvapaus ja kristillisten seurakuntien takavarikoitu omaisuus palautettiin. Kristittyjä oli tällöin koko väestöstä 10–15 %. Historiallisen myytin mukaan Konstantinus otti itsekin kasteen kuolinvuoteellaan 337 jaa. Keisari Theodosius julisti kristinuskon Rooman valtionuskonnoksi 388 jaa.
Merkitys ja käyttö
Lausetta käytetään toisinaan merkitykseltään yleisenä toteamuksena, usein leikillisesti.
It Came from the Desert (elokuva)
It Came from the Desert on Marko Mäkilaakson ohjaama elokuva, joka valmistui vuonna 2018. Sen pääosissa nähdään Harry Lister Smith, Alex Mills ja Vanessa Grasse. Elokuva perustuu Cinemawaren Amiga-peliin It Came from the Desert, ja sen tyyli muistuttaa 1980- ja 1990-luvun toimintakomedioita.
Ahn Young-hak
thumb|right|Ahn Young-hak Ahn Young-hak (, ; s. 25. lokakuuta 1978) on japanilaissyntyinen, Pohjois-Korean maajoukkueeseen päässyt jalkapalloilija. Ammattilaisseuroinaan hänellä ovat olleet Albirex Niigata (Japani), Nagoya Grampus (Japani), Busan I'Park (Etelä-Korea) ja Suwon Samsung Bluewings (Etelä-Korea).
Lonny Frey
thumb|Lonny Frey Linus Reinhard ”Lonny” Frey (23. elokuuta 1910 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 13. syyskuuta 2009 Coeur d’Alene, Idaho, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli Major League Baseball -sarjassa kakkospesämiehenä 15 vuoden ajan: ensimmäisen ottelunsa hän pelasi 29. elokuuta 1933 ja viimeisen 28. syyskuuta 1948.
Frey edustamia MLB-seuroja olivat Brooklyn Dodgers (1933–1936), Chicago Cubs (1937, 1947), Cincinnati Reds (1938–1943, 1946), New York Yankees (1947–1948) ja New York Giants (1948).
99-vuotiaana kuollut Frey oli vanhin elossa ollut All Star -pelaaja ja toiseksi vanhin elossa ollut MLB-pelaaja Tony Malinoskyn jälkeen.
Steven Rooks
Rooks voitti Liège–Bastogne–Liège-monumentin vuonna 1983 kukistettuaan Giuseppe Saronnin kymmenellä sekunnilla. Samana vuonna hän sijoittui lisäksi kolmanneksi niin Pariisi–Nizzassa kuin Välimeren ajossakin, jossa voitti 2b -etapin. Vuonna 1984 Rooks oli toinen Pariisi–Tours-klassikossa. Seuraavana vuonna hän voitti seitsemännen etapin Dauphiné Libéréssä ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi.
Vuonna 1986 Rooks voitti Amstel Gold Racen ennen saman ajan saanutta Joop Zoetemelkia. Lisäksi Rooks voitti Luxemburgin ympäriajon, Vuelta a Andalucían prologin ja kokonaiskilpailun sekä GP de Wallonie -kilpailun. Seuraavana vuonna hän oli Zoetemelkin jälkeen toinen Amstel Gold Racessa ja voitti Sveitsin ympäriajon toisen etapin. Lisäksi hän oli toinen Omloop Het Volkissa ja Britannian ympäriajossa.
Rooks sijoittui Pedro Delgadon jälkeen toiseksi vuoden 1988 Ranskan ympäriajossa. Rooks voitti kilpailun 12. etapin, joka päättyi kuuluisan Alpe d'Huez'n vuoren huipulle; lisäksi hän oli toinen neljännellä etapilla. Hän sai Maillot à pois -paidan ympäriajon parhaana mäkimiehenä, lisäksi hän voitti yhdistelmäkilpailun, joka laskettiin kokonais-, piste- ja mäkikilpailun yhteissijoitusten perusteella. Samana vuonna Rooks voitti Züri-Metzgete-klassikon ennen Rolf Sørenseniä, oli Jelle Nijdamin jälkeen toinen Amstel Gold Racessa sekä sijoittui kolmanneksi niin Milano–San Remossa, La Flèche Wallonnessa kuin Clásica de San Sebastiánissakin. Lisäksi hän voitti Acht van Chaam -kilpailun ja valittiin vuoden 1988 parhaaksi alankomaalaiseksi miesurheilijaksi.
Vuoden 1989 Ranskan ympäriajossa Rooks voitti 15. etapin, ylämäkiaika-ajon, ja oli toinen 18. osuudella. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa seitsemänneksi ja voitti viimeistä kertaa kilpailun ohjelmassa olleen yhdistelmäkilpailun. La Fléche Wallonnessa hän oli Claude Criquielionin jälkeen toinen.
Vuonna 1992 Rooks oli Dirk De Wolfin jälkeen toinen Liège–Bastogne–Liègessä ja voitti 4b-etapin Vuelta a Galega -kilpailussa. Vuonna 1994 hän voitti toistamiseen kotimaansa maantieajomestaruuden.
Uran lopetettuaan Rooks myönsi alankomaalaisessa tv-ohjelmassa Reporter käyttäneensä uransa aikana dopingaineita.
Roman Steinberg
Roman Steinberg (5. huhtikuuta 1900 Tallinna – 16. huhtikuuta 1928 Tallinna ) oli virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Steinberg saavutti kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjassa pronssia Pariisin 1924 olympialaisissa. Hänen edellään tulosluettelossa oli kaksi suomalaista, Edvard Westerlund ja Arthur Lindfors.
Steinberg voitti Viron mestaruuden vuosina 1921–1923. Stenbergiä valmensi hänen huippuvuosinaan Viron maajoukkueen suomalainen valmentaja Robert Oksa.
Steinberg kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana huhtikuussa 1928.
Approksimatiivi
Rodionova antaa esimerkkejä livvistä:
Suomeksikin voidaan murteellisesti sanoa:
Ruumisauto
thumb|Nykymallinen ruumisauto. Tätä autoa on käytetty Yhdysvaltain entisen presidentin [[Ronald Reaganin hautaukseen.|230x230px]] Ruumisauto on tietyn korimallin mukainen auto, joka on suunniteltu ruumisarkun kuljettamiseen ruumishuoneelta hautapaikalle.
Autoverolaissa säädetään tarvittaessa sellaisen ruumisauton, joka on verovapaa tai josta suoritetaan alennettua veroa, hallinnasta, rakenteesta, varusteista ja väristä.
Autoverolaki säätää varusteista ja väristä seuraavasti:
Historia
thumb|Hevosten vetämä ruumisvaunu 1900-luvun alkupuolelta. Ruumisvaunut olivat alun perin hevosten vetämiä, mutta polttomoottoreiden yleistyttyä varsinaisia ruumisautoja alettiin valmistaa vuonna 1909 Yhdysvalloissa. Ennen myös jotkut ruumisautot toimivat ambulansseina. Joissakin kaupungeissa oli myös suuria autoja ja metroja, joissa kuljetettiin sekä arkku, että surijat, mutta ne eivät olleet kovin suosittuja.
Helsingissä oli käytössä erityinen hautausjuna, joka liikennöi Harjun ruumishuoneen ja Malmin hautausmaan välillä. Sen vaunut olivat tavallisia Ga- tai Gb-umpitavaravaunuja, joiden kylkiin asetettiin pahvipaloilla olevat ristit arkkukuljetuksen ajaksi. Lisäksi junaan kuului yhdestä kolmeen kolmannen luokan matkustajavaunua hautajaisvieraille sekä yksi toisen luokan vaunu papeille ja muille arvoväelle. Junaan liittyi se erikoismääräys, että hautausmaan alueelle piti ajaa mahdollisimman vähillä höyryillä ettei varoventtiili alkaisi puhaltaa hautausmaalla ja siten häiritsisi käynnissä olleita hautajaisia. Samoin viheltimiä ei käytetty hautausmaalla. Malmin hautausmaalla ei ollut omaa suoritusta vaan juna liikennöi Malmin rautatieaseman junanlähettäjän vastuulla. Hautausmaaliikenne lopetettiin vuonna 1954.
Valmistajat
Toisin kuin autot yleensä, ruumisautot ovat edelleen pohjimmiltaan erikoistuneiden yritysten käsityönä valmistamia ajoneuvoja.
Yhdysvalloissa perinteiset ruumisautoja valmistava koripajat Eureka, Miller-Meteor, S&S ja Superior ovat nykyisin yhdistyneet ja ne tunnetaan Accubuilt-nimisenä yrityksenä. Yhdysvalloissa toimivat myös muun muassa Federal Coach ja Krystal Enterprises. Eurooppalaisia tunnettuja koripajoja on useassa maassa. Muun muassa Saksassa Binz, Kuhlmann, Pollmann, Rappold ja Stolle, Isossa-Britanniassa esimerkiksi Woodall Nicholson ja Crayford, Italiassa Pilato, Ruotsissa Nilsson sekä Spendex Suomessa.
Nykyään Yhdysvalloissa käytettävät ruumisautot on rakennettu usein Cadillacin ja Lincolnin pohjalta, kun taas Euroopassa suosittuja ovat Mercedes-Benz, Jaguar, Opel, Ford ja Volvo. Myös muita automerkkejä käytetään.
Ruumisauton lähtökohtana on usein autotehtaan tätä tarkoitusta varten toimittama niin sanottu erikoiskori, joka voi olla esimerkiksi riisuttu ja osin epätäydellinen – eli siis valmiina koripajan muokattavaksi. Erikoiskoreista valmistetaan myös muun muassa ambulanssit. Ruumisautoja voidaan valmistaa myös muokkaamalla sedan-korisista autoista. Ruumisautoina käytetään nykyisin myös enenevässä määrin tila-autoja, koska ne eivät vaadi kalliita korimuutoksia. Käytössä on myös täysin massasta erottumattomia pakettiauton tyyppisiä niin sanottuja siirtoautoja tai normaalin farmarimallin näköisiä autoja.
Harrastekäyttö
Yhdysvalloissa ja Saksassa on jo pitkään ollut oma erikoisautoihin keskittynyt harrastajakuntansa. Ruumisautot ovat Suomessa olleet harrastuskäytössä vieroksuttuja autoja, mutta viime vuosina myös suomalaiset autoharrastajat ovat löytäneet ruumisautot. Samalla ruumisautoharrastuksesta on tullut yleisesti hyväksytympää, vaikka ennakkoluujoja harrastajia kohtaan tietenkin esiintyy edelleen.
Turkulainen Woodoo-musiikkiyhtye käytti 1970-luvun puolivälissä kuljetusautonaan entistä Liedon kunnan ruumisautoa, jossa hetken ajan oli etuovissa Harro Koskisen sikavaakunat – jotka tosin poistettiin viranomaisten määräyksestä.
Ruumisautoa on käytetty myös mainoskäytössä. Muun muassa Suomen syöpäyhdistys käytti tupakoinnin vastaisessa Coffin Shop -kampanjassaan ruumisautoa muistuttamaan tupakoinnin vaarallisuudesta.
Mauri Mönkkönen
Mauri Mönkkönen (s. 1953 ) on suomalainen Lieksassa asuva paikallishistoriantutkija.
Pituusmassa
Pituusmassa eli lineaarinen (massa)tiheys tarkoittaa langan tai muun yksiulotteisen kappaleen massaa pituutta kohti. SI-järjestelmässä pituusmassan yksikkö on kilogrammaa per metri (kg/m). Pituusmassalle käytetään usein nimeä metripaino, erityisesti metrimitalla myytäville tuotteille, koska ostajat voivat sen perusteella helposti laskea ostoksensa painon. Metripainoa yksiköissä tonnia per metri (t/m) käytetään myös rautateillä junan kuormittavuuden mitoitukseen.
Kuitujen ja lankojen yhteydessä käytetään pituusmassan yksikkönä denieriä (grammaa per 9000 metriä) tai texiä (grammaa per kilometri).
Mustakaulakurki
Mustakaulakurki (Grus nigricollis) on Tiibetissä pesivä lintu. Niitä arvellaan olevan jäljellä noin kymmenen tuhatta yksilöä.
Koko ja ulkonäkö
Mustakaulakurki kasvaa 115–139 cm korkeaksi, painaa vähän yli 5 kg, ja sen siipien kärkiväli on noin 235 cm. Vartalon höyhenpeite on valkeanharmaa, pää ja kaula ovat mustat. Otsassa on punainen läikkä ja silmän takana on pieni valkoinen laikku.
Levinneisyys
Mustakaulakurki pesii Tiibetin ylängöllä ja erillispopulaationa Intiassa Ladakhin alueella. Sillä on kuusi talvehtimisaluetta Bhutanissa ja Kiinan eri osissa. Noin kymmenen yksilön parvi on talvehtinut Intiassa Arunachal Pradeshissa ja niitä on tavattu myös Vietnamissa. Maailman kokonaispopulaation arvellaan olevan noin 11 000 yksilöä, joista lisääntymisikäisiä on noin 8 800. Maanviljelyksen tehostuminen, torjunta-aineiden käyttö sekä kosteikkojen kuivaaminen ovat aiheuttaneet kannan taantumista.
Elinympäristö
Lisääntymisaikana mustakaulakurjet elävät ylänköjen kosteikoilla, kuten soilla, jokien luhdilla ja laitumilla. Talvehtimisalueilla ne pysyttelevät alavien maiden maanviljelysalueilla. Ne eivät ole erityisen arkoja, vaan ruokailevat lähellä laiduntavaa karjaa ja pelloilla työskenteleviä ihmisiä.
Lisääntyminen
Mustakaulakurjet rakentavat pesänsä mudasta ja veskikasveista mättäälle tai matalaan veteen. Naaras munii tavallisesti kaksi munaa, joita molemmat emot hautovat yhteensä 30–33 päivää. Koiras hoitaa enimmäkseen pesän puolustamisen. Poikaset oppivat lentämään noin kolmen kuukauden ikäisinä.
M’hammed Sabour
M’hammed Sabour (s. 1947) toimii Itä-Suomen yliopiston sosiologian, erityisesti kulttuurin ja tiedon sosiologian professorina. Hänen erikoisalojaan ovat älymystön, yliopiston, etnisten suhteiden ja Välimeren alueen tutkimus. Sabour suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1982 ja lisensiaatin tutkinnon 1985 Joensuun yliopistossa. Yhteiskuntatieteiden tohtoriksi hän valmistui 1988 Joensuun yliopistosta.
Kansainvälinen tutkija ja opettaja
Sabour on monen kulttuurin kasvatti. Lapsuutensa ja nuoruutensa hän eli Marokossa arabialaisessa ja berberikulttuurissa mutta Casablancassa myös ranskalaisten vaikutteiden keskellä. Tästä ajasta ja koko elämänkulustaan hän kertoo Ronald Sultanan kirjassa Educators of the Mediterranean (2011).
Suomeen Sabour muutti vuonna 1976. Akateemiset opinnot hän aloitti Jyväskylän ja Joensuun yliopistoissa vuonna 1977. Suomen Akatemian kehitysmaatutkimuksen hankkeessa hän teki arabiälymystön identiteettiä ja vieraantumista käsittelevän lisensiaattitutkimuksensa ja väitöskirjansa. Homo Academicus Arabicus nimen saaneella väitöskirjalla oli vahvat vaikutteet ranskalaisen Pierre Bourdieun ajattelusta. Bourdieu myös osin ohjasi Sabourin tutkimusta ja toimi esitarkastajana.
Yhteiskuntapolitiikan apulaisprofessuurin hoidon jälkeen Sabour tuli kasvatussosiologian yliassistentiksi ja hoiti useita vuosia apulaisprofessuuria ja professuuria. Vuonna 2002 hänet nimitettiin sosiologian professoriksi. Älymystötutkimus laajeni kulttuurien ja etnisyyden ongelmiin sekä yliopistoinstituutioon. Sabourille rakentui laaja kansainvälinen yhteysverkosto Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Arabimaihin vertailevissa tutkimushankkeissa ja vierailevana tutkijana Berkeleyn yliopistossa Kaliforniassa ja College de France’ssa. Hän on julkaissut englanniksi, ranskaksi, arabiaksi ja suomeksi.
Sabourin aloitteesta Joensuun yliopiston sosiaalitieteilijöiden ryhmä käänsi Pierre Bourdieun ja Loic J.D. Wacquantin Refleksiiviseen sosiologiaan -teoksen suomeksi vuonna 1995.
Sabour otti vuonna 2002 johtoonsa monitieteisen Cultural Diversity -maisteriohjelman Joensuun yliopistossa. Hän on aktiivisesti luennoinut kansainvälisissä konferensseissa ja seminaareissa. Vuodesta 1995 Sabour on toiminut International Journal of Contemporary Sociology -aikakauskirjan vastaavana toimittajana. Hän oli Race, Ethnicity and Education, ja on Actes de la Recherche en Sciences Sociales, Mediterranean Journal of Educational Studies ja Globalisation, Societies and Education -aikakauskirjojen toimitusneuvostojen jäsen.
6.12.2012 hänelle myönnettiin Suo­men Val­koi­sen Ruu­sun I luo­kan ri­ta­ri­merk­ki. [2 ]
Valikoima kirjoitettuja ja toimitettuja julkaisuja
-	The Cultural Identification and Alienation of the Arab Intelligentsia: A Theoretical Background and Typological Outline (Joensuun yliopisto 1984)
-	The Cultural Identification and Alienation of the Arab Intelligentsia: An Empirical Study on the Moroccan Educated (Joensuun yliopisto 1985)
-	Homo Academicus Arabicus (Joensuun yliopisto 1988)
-	Liberté, égalité, fraternité: bicentenaire de la Grande Révolution Francaise (Joensuun yliopisto 1992)
-	Higher Education in Morocco: between Islamization of cultural values and secularisation of social change. In Tuomas Takala (ed.) Quality of Education in the Context of Culture in Developing Countries (Tampereen yliopisto 1994)
-	Social-cultural exclusion and self-exclusion of foreigners in Finland: the case of Joensuu. In Paul Littlewood et. al. (eds.) Social Exclusion in Europe. (Ashgate 1999)
-	Suomalainen unelma: Tapahtumia ja tulkintoja Suomesta ja suomalaisista (Joensuu University Press 1999)
-	The Ontology and Status of Intellectuals in Arab Academia and Society (Ashgate 2001)
-	Globalisation and the Changing Role of the University. In Joseph Zajda (ed.) International Handbook on Globalization, Education and Policy Research (Springer 2005)
-      Sabour, M'hammed (2006), "Puheenvuorot: Bourdieu, hän ja tabloid-sosiologia," Kulttuurintutkimus 23 (4), 45-52. [3 ]
-	Globalisation and Europeanisation: Unicentrricity and Polycentricity and the Role of Intellectuals. In Roger Dale & Susan Robertson (eds.) Globalisation and Europeanisation in Education (Symposium Press 2009)
Bremse
Bremse oli Saksan laivaston tykistökoululaiva. Aluksessa kokeiltiin uutta meridieseliä, joka otettiin käyttöön taskutaistelulaiva Deutschlandilla. Toisessa maailmansodassa alus palveli uppoamiseensa syyskuussa 1941 saakka lähinnä saattajana.
M’hammed Sabour
Valikoima kirjoitettuja ja toimitettuja julkaisuja
-	Entrepreneurship and cultural diversity in a ‘homogenous’ society: the case of Finland. In Martin Koch et.al. (eds.) Standardisation and Diversification in Europe. (Ashgate 2011)
Bremse
Palvelus
Bremse otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta 1931, ja se aloitti uransa Kielissä tykistökoululaivana vanhentuneen edeltäjänsä korvaajana. Alus oli huollettavana 1933, jolloin se myös modernisoitiin. Sen vakavuutta parannettiin mastojen lyhentämisellä ja tulenjohtojärjestelmä poistettiin.
Vuonna 1939 alus esiintyi elokuvassa Der letzte Appell Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Amphionina, jolloin alukselle oli rakennettu kaksi lisäsavuhormia.
M’hammed Sabour
Valikoima kirjoitettuja ja toimitettuja julkaisuja
-	La Baraka, Dictionnaire de la Mediterranée. (Actes Sud 2013)
Bremse
Palvelus
Saksan Puolan offensiivin aikana syyskuussa 1939 Bremse saattoi apumiinalaiva Tannebergia ja Hansestadt Danzigia ja lokakuussa suojasi joukkojenkuljetussaattueita Itämerellä. Operaation päätyttyä alus palasi tykistökouluun Kieliin, missä se palveli aina maaliskuuhun 1940 saakka.
M’hammed Sabour
Valikoima kirjoitettuja ja toimitettuja julkaisuja
-	Retrospective and Experiential Perceptions on Education in Morocco by An Engaged Observer. In R.G. Sultana (ed.) Educators of the Mediterranean: Up Close and Personal (Sense Publishers 2011)
Bremse
Palvelus
Operaatio Weserübungissa huhtikuun alussa 1940 alus kuului Bergeniin hyökänneeseen osasto 3:een, jonka muut alukset olivat risteilijät Köln ja Königsberg, 1. moottoritorpedovenelaivueen seitsemän S-venettä sekä emälaiva Karl Peters sekä 6. torpedovenelaivueen Leopard ja Wolf. Osasto kuljetti mukanaan noin 1 900 maavoimien sotilaan maihinnousuosaston Bergeniin. Alukseen osui kaksi Norjan rannikkotykistön 210 millimetrin kranaattia. Se korjattiin Stavangerissa. Höyryalus SS Donau törmäsi alukseen 1. marraskuuta Bergenin edustalla, minkä seuraukset eivät kuitenkaan olleet vakavat. Kesäkuussa 1940 alus palasi Kieliin saattajaksi.
M’hammed Sabour
Muuta kirjallisuutta
Houtsonen Jarmo & Antikainen, Ari (eds.)  Symbolic Power in Cultural Contexts (Sense Publishers 2008) Juhlakirja
Lähteet
Sabour M’hammed, Retrospective and Experiential Perceptions on Education in Morocco by An Engaged Observer. In R.G. Sultana (ed.) Educators of the Mediterranean: Up Close and Personal (Sense Publishers 2011)
Bremse
Palvelus
Britannian laivaston ilmavoimien lentotukialus HMS Victoriousilta nousseet Fairey Albacoret pommittivat alusta 30. heinäkuuta. Alukseen ei kuitenkaan saatu osumia.
M’hammed Sabour
Lähteet
Seppo Paananen, Muukalaisena paratiisissa. Helsingin Sanomat, kulttuuri 17.6.2000
Bremse
Palvelus
Aluksen saattaessa 6. syyskuuta 1941 Hammerfjordissa joukkojenkuljetusaluksia Tannenfelsiä ja Barcelonaa osasto joutui Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöiden HMS Nigerian ja HMS Auroran yllättämäksi. Bremse sai vedettyä risteilijät pois joukkojenkuljetusalusten luota, mutta se upposi Nigerian törmättyä alukseen.
M’hammed Sabour
Lähteet
Monen kulttuurin kasvatti sosiologian professoriksi. Sanansaattaja Joensuun yliopistosta. Joensuun yliopiston tiedotuslehti 19, 9/2002.
Michael Clarke
Clarke syntyi Spokanessa ja lähti kotoa 17-vuotiaana. Hän saapui Kaliforniaan ja aloitti ammattiuransa musiikin alalla vasta tultuaan liitetyksi The Byrdsin kokoonpanoon.
Clarke erotettiin The Notorious Byrd Brothersin äänityksissä ja tuli tilapäisesti korvatuksi Jim Gordonilla. Hän harrasti kuvataidetta ja lähti erottamisensa jälkeen Havaijille harjoittamaan alaa. Palattuaan hän jatkoi muusikonuraansa The Flying Burrito Brothersissa, Firefallissa ja Jerry Jeff Walkerissa.
Clarke kuoli maksasairauteen Treasure Islandilla Floridassa 1993. Hänen maalauksiaan julkaistiin vuonna 1994 postuumisti kirjassa Musicians As Artists.
John Glover
John Glover (s. 7. elokuuta 1944 Salisbury, Maryland) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten eri rikollisten rooleista, kuten Lionel Luthor Smallvillessä ja Arvuuttaja 1990-luvun Batman-animaatiosarjassa. Glover on voittanut Tony-palkinnon ja saanut myös Emmy-ehdokkuuksia.
Glover on näytellyt muun muassa elokuvissa Pahan otteessa, Gremlins 2 – uusi pesue ja Payback – tilinteko.
Lee MacPhail
Leland Stanford ”Lee” MacPhail, Jr. (25. lokakuuta 1917 – 8. marraskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen baseballmanageri.
MacPhail, joka syntyi Nashvillessä, Tennesseessä, toimi American Leaguen puheenjohtajana vuosina 1973–1984. Hän oli sitä aiemmin ollut vuosina 1958–1965 Baltimore Oriolesin ja vuosina 1966–1973 New York Yankeesin päämanagerina.
Vuonna 1998 MacPhail valittiin Baseball Hall of Fameen, johon hänen isänsä Larry MacPhail (k. 1975) oli kuulunut jo vuodesta 1978. Phil Rizzuton kuoltua 14. elokuuta 2007 MacPhailista tuli Hall of Famen iäkkäin elossa ollut jäsen. Myös hänen poikansa Andy on tullut tunnetuksi baseballin taustavoimana.
Artjom Mikojan
Artjom Ivanovitš Mikojan (, ; 5. elokuuta (J: 23. heinäkuuta) 1905 Sanahin, Armenia – 9. joulukuuta 1970 Moskova ) oli neuvostoliittolainen, armenialaissyntyinen lentokonesuunnittelija, joka yhdessä Mihail Gurevitšin kanssa suunnitteli MiG-hävittäjät.
Ennen toista maailmansotaa
Mikojan kävi keskikoulua vastaavan koulun. Sen jälkeen hän meni Donin Rostoviin tehtaalle koneistajaksi, liittyi 1925 NKP:hen ja työskenteli sitten Moskovassa Dynamo-nimisessä tehtaassa. Suoritettuaan asepalvelukseen hän pääsi opiskelemaan Žukovskin ilmavoimien akatemiaan. Siellä hän suunnitteli ensimmäisen lentokoneensa ja valmistui 1937 insinööriksi. Hän työskenteli Polikarpovin suunnittelutoimistossa.
Toinen maailmansota
Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi. Yhdessä Gurevitšin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG (Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG), ANPK MiG (Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks) ja OKO MiG.
Toinen maailmansota osoitti, ettei MiG-1-hävittäjä ollut kovin hyvä. Sen pohjalta kehitetty MiG-3 oli paljon parempi ja sitä käytettiin Neuvostoliiton ilmavoimissa suurina määrinä. MiG-5, 7 ja MiG-8 olivat lähinnä koekoneita.
Toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitossa tehtiin versiota saksalaisten kehittämistä suihkukoneista, samoin kuin tehtiin samaan aikaan ainakin Ranskassa, Englannissa ja Ruotsissa. Ensimmäinen sarjatuotantokone oli MiG-9 vuonna 1946. I-270-prototyyppi perustui saksalaiseen hahmotelmaan ja käytti brittiläistä suihkumoottoria – siitä tuli etenkin Korean sodassa menestyksellinen MiG-15. Sen suorituskyky oli erinomainen ja yli 18 000 konetta valmistettiin. Vuodesta 1952 alkaen Mikojan kehitti koneeseen sopivan ohjuksen.
Mikojan oli suunnittelutoimiston johdossa, kun se suunnitteli useita maailmanennätyksiä saavuttaneen ja suuria määriä valmistetun MiG-21-hävittäjän. Hän opetti Moskovan ilmailuinstituutissa.
Hän sai kahdesti Neuvostoliiton korkeimman siviilikunniamerkin, Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Leninin kunniamerkki ja Stalin-palkinto kumpikin myönnettiin hänelle kuudesti.
Artjom Mikojanin isoveli Anastas Mikojan oli korkea-arvoinen neuvostopoliitikko 1950- ja 1960-luvuilla.
Mikojanin kuoltua suunnittelutoimiston nimi muuttui muotoon Mikojan, mutta koneiden tyyppi säilyi MiGinä.
Lifou
Lifou on Ranskaan kuuluvan Uuden-Kaledonian Loyautésaarilla sijaitseva saari. Saaren pinta-ala on 1 207 km², ja asukasluku oli 9 275 vuoden 2014 väestönlaskennassa.
Siamilainen
Siamilainen on itämainen lyhytkarvainen kissarotu, jolle on ominaista niin kutsuttujen pointtien eli naamion, korvien, sukkien ja hännän muuta vartaloa tummempi värisävy, pitkä ja kapea kiilamainen pää, suuret lepakkomaiset korvat, vinot itämaiset silmät sekä piiskamainen häntä. Turkki on lyhyt, ohut ja silkinpehmeä.
Historia
Siamilaiskissan alkuperästä on sekä tietoa että todentamattomia mutta uskottavanoloisia tarinoita. Siamilainen on ollut sekä Siamin kuninkaan palatseissa että temppeleissä kasvatettu kissa. Siamilaisten on kerrottu jopa puolustaneen kotiaan tunkeilijoita vastaan. Kuvitetut kirjoitukset Siamin vanhasta pääkaupungista Ayutthayasta, joka kukoisti vuosina 1351–1767, osoittavat, että kaupungissa eli useita siamilaiskissoja. Rodun thainkielinen nimi on ”Wichien Maat”.
Rodun länsimainen historia alkoi vuonna 1871, kun yksi siamilainen saatiin näytteille ensimmäisessä British National Cat Show'ssa Lontoon liepeillä. Varsinainen siamilaisinnostus alkoi, kun Bangkokissa työskennellyt brittiläinen Owen Gould lähetti kaksi siamilaista kissaa perheelleen Englantiin vuonna 1884. Kissat hänelle oli lahjoittanut Siamin silloinen kuningas Chulalongkorn, jolla oli tapana antaa mieluisille vierailijoille yksilöitä kuninkaallisesta kissalastaan.
Vuonna 1902 Englantiin perustettiin siamilaisten kissojen yhdistys: Siamese Cat Club of England. Yhdysvaltoihin vastaavanlainen kissayhdistys, The Siamese Cat Society of America, perustettiin vuonna 1909. Nykyisin vastaavia kissayhdistyksiä ja rodun ystäviä on joka puolella maailmaa.
Kun nykyinen länsimainen siamilainen on 1950-luvulta lähtien kehittynyt yhä sirommaksi ja isokorvaisemmaksi roduksi, on wichien maat säilynyt Thaimaassa muuttumattomana vuosisatojen ajan. Osalle ihmisistä siamilainen tarkoittaa yhä tuota vanhoissa Disney -elokuvissa esiintyvää eleganttia ja eurooppalaista maatiaista sirompaa kissaa, osa taas on mieltynyt nykyiseen suurikorvaiseen ja hyvin siroon ballerinaan. Lännessä vanhan tyyppistä siamilaista on kutsuttu eri nimillä (Old-Style Siamese, Applehead, Traditional, Classic ym.), ja sen kasvatus on perustunut hyvin erilaisiin standardeihin ja näkemyksiin virallisen ja yhteisen näkemyksen puuttuessa. Historiallinen hetki oli, kun TICA (The International Cat Association) hyväksyi wichien maat -tyypin siamilaisen thai-rotuna. Historiallista tämä oli siksi, että ensimmäistä kertaa vanhantyypin siamilaisen hyväksyy nyt suuri kansainvälinen järjestö, ja rotumääritelmän on laatinut kansainvälinen joukko kasvattajia. Rotumääritelmä perustuu nykyisiin Thaimaan naamiokissoihin ja vanhoihin kuviin ja piirustuksiin Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin aikanaan tuoduista kissoista.
Ominaisuudet
Siamilaisella on erittäin ilmeikäs ilmaisutaito muihin kissarotuihin verrattuna, ja sen kieleen kuuluukin moninaisia ääniä ja ääntelyitä. Siamilaisella on kova ääni, eikä se epäröi sitä käyttää: tästä on käytetty ilmaisua ”Hitlerin ääni pienessä nahkapussissa”. Täysikasvuisen siamilaisnaaraan juoksuääni saattaa muistuttaa erehdyttävästi koliikkivauvan huutoa tai muuta epämiellyttävää ääntä. Siamilaisnaaraalla on yleensä juoksu kerran kuussa, joten ääntely voi aiheuttaa paljonkin kiusaa.
Luonne
Siamilaiset ovat aktiivisia ja leikkisiä. Rodulle ominainen on myös voimakas temperamentti, joka saattaa usein ilmetä mustasukkaisuutena. Siamilainen on omistajilleen vaativa ja vilkas lemmikki, joka kaipaa jatkuvasti huomiota. Siamilaista pidetään erittäin älykkäänä kissana siksikin, että se oppii helposti uusia temppuja, ja älykkyys yhdistettynä usein varsin räiskyvään luonteeseen vaatii myös kissan omistajalta paljon. Siamilainen kiintyy yleensä hyvin voimakkaasti yhteen ihmiseen, ja se voi tulla hyvin mustasukkaiseksi, jos tämä osoittaa huomiota muille eläimille tai ihmisille. Siamilaiskissat eivät pidä yksin jäämisestä; tätä se voi protestoida hyvinkin näkyvästi, esimerkiksi syömällä omistajiensa villavaatteita. Siamilaisen herkkä luonne altistaa sen lisäksi mielialanvaihteluille, mikä tekee siamilaisen käyttäytymisestä vaikeasti ennakoitavaa. Älykkäänä kissana siamilainen on helppo koulutettava, ja sen saa myös helposti totutettua kulkemaan valjaissa.
Eero Heinonen (basisti)
Eero Aleksi Heinonen (s. 27. marraskuuta 1979 Helsinki) on The Rasmus -yhtyeen basisti. Hän toimii myös taustalaulajana yhtyeen konserteissa.
Siamilainen
Värit ja rakenne
Siamilainen on naamiokissa, eli sen pohjaväri on aina valkoinen, vanhemmiten rusehtava, ja kissan pointit (sukat, häntä, naamio ja korvat) ovat muun väriset, aina tummemmat kuin vartalo. Siamilaisella on lisäksi syvän siniset silmät, jotka pimeässä hohtavat rubiininpunaisina. Väritys johtuu siitä, että siamilainen on geneettisesti albiino.
Eero Heinonen (basisti)
Hän soitti popjazzyhtye Korpi Ensemblessä vuosina 1999–2004 ja on säveltänyt muutamia yhtyeen kappaleista. Syksyllä 2006 Heinonen levytti retrohenkisen rock-trion Hay & Stone kanssa. Valtaosa Hay & Stonen kappaleista on Heinosen tekemiä.
Siamilainen
Värit ja rakenne
Siamilaiset jaotellaan eri naamiotyyppeihin naamion värin ja kuvioinnin mukaan. Klassisia naamiovärejä on neljä: ruskea (yleisin, naamio on lähes musta), sininen (naamio on siniharmaa), suklaa (maidonruskea, usein epätasainen naamio) ja lila. Muita värejä on saatu jalostuksella aikaan sekoittamalla siamilaisia muiden rotujen kanssa. Näitä ovat muun muassa punainen, tabby, kilpikonna ja kilpikonnatabby. Siamilaisen värigeeni on herkkä lämpötilanvaihteluille: erityisesti viileä ilma lisää turkkiin pigmenttiä. Siamilaisen väri onkin sitä tummempi, mitä kylmemmässä ilmastossa se asuu.
Jackson Rathbone
Jackson Rathbone (syntymänimeltään Monroe Jackson Rathbone V, s. 14. joulukuuta 1984, Singapore ) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan luultavasti parhaiten roolistaan Jasper Halena Twilight-elokuvasarjassa ja Sokka-roolistaan elokuvassa The Last Airbender.
Eero Heinonen (basisti)
Heinonen opiskeli Sibelius-lukiossa.
Siamilainen
Värit ja rakenne
Rakenteeltaan siamilainen on elegantti, hennonoloinen mutta lihaksikas ja keskikokoinen kissa. Rodulle on ominaista pitkät kapeat jalat, ohut häntä ja isohkot korvat. Siamilaisella on lisäksi pitkä kapea kiilamainen pää, vinot itämaiset silmät ja piiskamainen häntä. Nykyisen venytetyn äärityypin vastapainoksi on Yhdysvalloissa elvytetty myös vanhanmallisten siamilaisten kasvatusta.
Jackson Rathbone
Lapsuus
Rathbone syntyi Singaporessa vanhemmilleen Jack ja Randee Rathbonelle. Hänen isänsä työn takia hän on asunut monessa paikassa ympäri maailmaa, kuten Lontoossa, Connecticutissa, Kaliforniassa, Norjassa ja Texasissa, jonne perhe lopulta jäi. Hän aloitti näyttelemisen paikallisessa teatterissa Midlandsissa, The Pickwick Players -näytelmäryhmässä. Juniori- ja seniorivuosinaan lukiossa Rathbone opiskeli Interlochen Arts Academyssa näyttelemistä. Valmistuttuaan hän suunnitteli jatkavansa Royal Scottish Academyyn, mutta menikin Los Angelesiin.
Siamilainen
Värit ja rakenne
Siamilaiskissan turkki on lyhyt, ohut ja silkinpehmeä.
Värejä
Kirjain naamiovärin perässä tarkoittaa virallista värin koodia ja se on osa kissan EMS-koodia.
Jackson Rathbone
Ura
Asuttuaan lyhyen aikaa Los Angelesissa Rathbone otettiin mukaan ohjelmaan nimeltä Disney 411, jossa esiintyivät myös Hilary Duff ja siskosduo Aly & AJ. Jackson vieraili myös sarjoissa O.C. ja Kodinpuolustaja. Hänen elokuvauraansa sisältyvät muun muassa roolit elokuvissa River's End ja Pray for Morning. Rathbone koe-esiintyi vuonna 2008 Edward Cullenin osaan elokuvassa Twilight – Houkutus, joka perustuu Stephenie Meyerin samannimiseen kirjaan, ja selviytyi neljän viimeisen ehdokkaan joukkoon. Hän ei lopulta saanut roolia, mutta hänet valittiin sen sijaan Jasper Halen osaan samassa elokuvassa. Rathbone esitti Jasperia myös elokuvan jatko-osassa Twilight – Uusikuu, jonka ensi-ilta oli 20. marraskuuta 2009, sekä sarjan kolmannessa osassa Twilight – Epäilys, joka ilmestyi teattereihin 30. kesäkuuta 2010. Elokuvasarjan päätöselokuva tehdään kaksiosaiseksi. Päätöselokuva on nimeltään Twilight – Aamunkoi, ja sen ensimmäinen osa saa ensi-iltansa vuonna 2011 ja toinen osa vuonna 2012.
Luettelo lännenelokuvista
Tämä on luettelo lännenelokuvista eli westerneistä.
Jackson Rathbone
Ura
Rathbone on esiintynyt myös Proactive-ihotuotteen mainoksessa.
Yksityiselämä
Kun Rathbone ei ole kiireinen elokuvauransa kanssa, hän nauttii musiikista, kirjoittamisesta, laulamisesta ja tuottamisesta. Hän on bändissä nimeltä 100 Monkeys, jonka hän perusti kahden lukioaikaisen ystävänsä kanssa. Vuonna 2009 bändi julkaisi 3 albumia. Maaliskuussa 2012 Rathbone lopetti aktiiviuransa 100 Monkeysissa yksityiselämänsä kiireiden takia.
Rathbonella on ainakin kaksi tatuointia, teksti I'm lost... alavatsassaan ja iso Heinz- ketsuppipullo oikeassa pohkeessaan.
Alkuvuodesta 2012 Rathbone tiedotti, että hänen tyttöystävänsä Sheila Hafsadi odottaa parin esikoislasta. Rathbone ja Hafsadi tapasivat 100 Monkeysin kiertueella syksyllä 2011.
Live at the Key Club
Live at the Key Club on yhdysvaltalaisen glam rock -yhtye Cinderellan livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Albumin tuotti laulajakitaristi Tom Keifer.
Jukka Laajarinne
thumb|Jukka Laajarinne Finncon 2013 -tapahtumassa Helsingissä. Jukka Laajarinne (s. 11. helmikuuta 1970 Lahti) on suomalainen kirjailija, novellisti ja humoristi. Ennen jättäytymistään vapaaksi kirjailijaksi vuonna 2004 Laajarinne toimi useita vuosia matemaattisten aineiden ja filosofian opettajana.
Laajarinne oli Finlandia Junior -ehdokkaana vuonna 2003 kirjallaan Madonluvut. Vuonna 2005 Laajarinne voitti yhdessä Martti Ruokosen kanssa Pohjoismaisen kuvakirjakilpailun kirjalla Mummon kone. Vuonna 2007 hänelle myönnettiin Suomen tietokirjailijat ry:n Tietopöllö-kunniakirja ja vuonna 2022 Tietopöllö-palkinto, jonka suuruus oli 8 000 euroa.
Laajarinne on avustanut Tähtivaeltaja-lehteä. Hänen novellejaan on ilmestynyt suomalaisissa tieteislehdissä.
Putte Possu
Putte Possu (myös Putte Änkkänen, ) on piirroshahmo, joka on esiintynyt Looney Tunes ja Merrie Melodies -animaatioissa sekä sarjakuvissa.
Matilda Sirkkola
Maria Matilda Sirkkola (o.s. Torenius, 23. maaliskuuta 1889 Vihti – 1. elokuuta 1971 Toijala) oli suomalainen opettaja ja kirjailija. Puoliso kansakoulunopettaja, taidemaalari Oskar Sirkkola (aik. Strandberg).
Putte Possu
Suomalaisessa Nakke-sarjakuvalehdessä Putte esiintyi aluksi nimellä Putte Änkkänen. Hänen tyttöystävänsä nimi oli Petunia (myös alkukielellä) ja hän seikkaili usein Ossi (Cicero)-nimisen pikkupossun kanssa.
Aikakauslehti Apu julkaisi 1950-luvulla Väiski Vemmelsääri -sarjakuvaa, jossa Puten nimi oli Porkki.
Matilda Sirkkola
Matilda Sirkkola toimi Heinolan opettajaseminaarin harjoituskoulun yliopettajana 1927–1953.
Putte Possu
Porky Pig esiintyi ensimmäisen kerran USA:ssa sarjakuvalehdessä "Looney Tunes" and "Merrie Melodies Comics". Hahmolla oli oma sarjakuvalehtensä vuosina 1942-1962 (Dell) ja 1965-1984 (Gold Key Comics).
Sarjakuvissa Puten tunnetuimpia piirtäjiä ovat olleet Chase Craig, Roger Armstrong ja Carl Barks. Barks tosin piirsi Puttea vain kerran, tarina oli "Porky of the Mounties". Tarinan kirjoitti Chase Craig. Carl Beuttner uudelleen tussasi joitakin yksityiskohtia (kuten Puten ja Petunian päät). Tarina pohjautui piirrettyyn "Porky in the Northwoods" (1936). Sarjakuva ei ole ilmestynyt suomeksi. Chase Craig on tunnettu muun muassa siitä, että hän toimitti "Magnus, Robot Fighter" -lehteä (suomeksi Markos). Hän toimitti USA:ssa myös lehtiä Donald Duck (Aku Ankka) ja Uncle Scrooge (Roope Ankka), kun Barks piirsi parhaita ankka-tarinoitaan, ja Paul Murryn aikaista Mickey Mouse (Mikki Hiiri) -lehteä. DC Comics alkoi julkaista 1994 Looney Tunes -lehteä, jossa myös Putte on taas seikkaillut.
Amerikkalaisissa animaatioissa Puten äänenä on nykyisin Bob Bergen, suomenkielisissä dubbauksissa Petri Hanttu.
Suomessa Putte Possu tunnetaan myös Kipparikvartetin kappaleesta "Putte-Possun nimipäivät" (1953), joka ollaan Raahessa tuotteistamassa omaksi brändikseen, jolla ei ole tekemistä amerikkalaisen Puten kanssa. "Putte-Possun nimipäivät" löytyvät myös 1983 levytetyltä "Putte-Possun huviretki" nimiseltä äänitteeltä.
Runar Långbacka
Runar Emanuel Långbacka (11. lokakuuta 1905 Teerijärvi – 4. marraskuuta 1970 Närpiö) oli suomalainen kansakoulunopettaja, rauhanaktivisti ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Långbacka valmistui kansakoulunopettajaksi 1927 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista. Hän toimi sitten 40 vuotta opettajana Närpiön Finbyssä jääden eläkkeelle 1967. Långbacka toimi aktiivisesti raittiusliikkeessä ja rauhanliikkeessä sekä harrasti musiikkia. Hän osallistui myös poliittiseen keskusteluun lehtien palstoilla ja kirjoitti erityisesti Kaskö Tidning-lehteen.
Teatterinjohtaja Ralf Långbacka on Runar Långbackan poika.
Christian Mohn
pienoiskuva|Christian Mohn vuonna 1948.Christian J. Mohn (20. huhtikuuta 1926 – 31. joulukuuta 2018 Oslo) oli norjalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa oli IL Heming.
Mohn osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin kaksi kertaa. Vuoden 1950 kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi.
Mohn toimi Norjan hiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 1978–1980.
Jaan Kikkas
Kikkas saavutti olympiapronssia painonnoston keskisarjassa (alle 75-kiloiset) Pariisissa 1924 yhteistuloksella 450 kiloa. Hänen tuloksensa viidessä eri nostomuodossa olivat 70 kiloa yhden käden tempauksessa, 87,5 kiloa yhden käden työnnössä, 80 kiloa kahden käden punnerruksessa, 85 kiloa kahden käden tempauksessa ja maailmanennätys 127,5 kiloa kahden käden työnnössä. Hopeaa kilpailussa sai Kikkasin maanmies Alfred Neuland, ja kyseessä on edelleenkin ainoa kerta, jolloin kesäolympialaisten henkilökohtaisen lajin mitalikolmikossa on ollut kaksi virolaista.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Tallinnassa 1922 Kikkas sijoittui neljänneksi. Viron mestaruuden hän voitti vuonna 1925.
Singaporen kansallinen yliopisto
1.2975°N, 103.77444°W
Singaporen kansallinen yliopisto eli englanniksi National University of Singapore (NUS; ; 国大; Malaiji: Universiti Nasional Singapura; Tamili: சிங்கப்பூர் ேதசிய பல்கலைக்கலகம்) on Singaporen vanhin ja suurin yliopisto. NUS on tutkimuspainotteinen yliopisto ja vuodesta 2006 lähtien voittoa tavoittelematon organisaatio. Yliopiston 150 hehtaarin kampus sijaitsee Kent Ridgessä Kaakkois-Singaporessa.
Historia
Yliopiston juuret juontavat vuoteen 1905, jolloin Singaporeen perustettiin The Straits Settlements and Federated Malay States Government Medical Schoolin. Tämä lääketieteellinen oppilaitos oli kaupungin vuonna 1823 perustaneen Sir Thomas Stamford Rafflesin kauaskantoinen unelma. Oppiaitoksen nimi muutettiin vuonna 1912 King Edward VII Medical Schooliksi ja vuonna 1921 korkeakoulu nimettiin King Edward VII College of Medicineksi.
Vuonna 1929 perustettiin Raffles College antamaan yliopistokoulutusta taide- ja sosiaaliaineissa. Raffles College yhdistyi 8. lokakuuta 1949 King Edward VII College of Medicineen ja kokonaisuus sai nimekseen Malayan yliopisto. Se järjestäytyi vuonna 1959 kahteen alueorganisaatioon, Kuala Lumpurin ja Singaporen toimipisteiksi. Malesian hallitus päätti vuonna 1960 muodostaa näistä erilliset yliopistot. Vuonna 1962 voimaan astunut säädös loi itsenäiset Malayan yliopiston Kuala Lumpuriin ja Singaporen yliopiston.
Vuonna 1980 nykyinen kansallinen yliopisto muodostettiin kahdesta yliopistosta: University of Singaporesta ja Nanyang Universitysta. Alkuperäinen Nanyang Universityn symboli, kolme yhteen kiertynyttä sormusta lisättiin osaksi uutta NUS:n vaakunalogoa.
Koulutus
thumb|250px|right|Tekniikan tiedekunta Yliopisto tarjoaa 27 alemman korkeakoulututkinnon sekä 115 ylemmän korkeakoulututkinnon, tohtorin tai Graduate Diploma -koulutusohjelmaa. Koulutusta tarjoavia tiedekuntia on kolmetoista. NUS tekee yhteistyötä koulutuksen saralla maailman johtavien yliopistojen kanssa (mm. MIT, Karoliininen instituutti, Duke University ja King's College London). Yliopistolla on lisäksi tiedekuntia Singaporen ulkopuolella neljässä maassa (Intia, Kiina, Ruotsi, Yhdysvallat).
Asuminen
NUSilla on kuusi asuntolaa yhteensä noin 3000 henkilölle. Asuntolat sijaitsevat eri osissa kampusta ja ovat tunnettuja vaihtelevasta virkistystoiminnastaan, rikkaasta historiastaan ja kulttuuristaan. Asuntoloilla on omat ylläpito- ja hallinto-organisaationsa.
Asuntolat:
Kuuluisia yliopistosta valmistuneita
King Edward VII College of Medicine/Raffles Collegen ajalta (1905 – 1949)
University of Malayan (Singapore) ajalta (1949 – 1962)
University of Singaporen ajalta (1962 – 1980)
The National University of Singaporen ajalta (1980 – )
Palermo
Palermo on Sisilian suurin kaupunki, Sisilian autonomisen alueen pääkaupunki ja Palermon metropolikaupungin pääkaupunki. Sen väkiluku on vajaat.
Antiikki
Palermon perustivat foinikialaiset noin 600-luvun eaa. puolessa välissä. Kaupunki kreikkalaistui ajan kuluessa, vaikka sinne ei koskaan perustettukaan kreikkalaista siirtokuntaa. Kreikkalaiset kutsuivat kaupunkia nimellä Panormos, ja myöhemmin roomalaisella ajalla se tunnettiin latinaksi nimimuodossa Panormus tai Panhormus. Nämä nimet viittaavat sen hyvään satamaan.
pienoiskuva|vasen|Palermon Piazza Pretoria -aukio. pienoiskuva|vasen|[[Palermon katedraali.]] Panormos tuli viimeistään 400-luvun eaa. alussa Karthagon valtaan, ja toimi tämän jälkeen karthagolaisten pääkaupunkina ja tärkeimpänä tukikohtana Sisiliassa. Roomalaiset valtasivat Panormoksen ensimmäisessä puunilaissodassa vuonna 254 eaa. Sodan jälkeen se kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi, ja oli yksi saaren kukoistavimmista kaupungeista. Noin vuonna 20 eaa. kaupungista tehtiin roomalainen colonia Colonia Augusta Panhormitanorum. Kaupungissa on säilynyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä.
Myöhempi historia
Panormos vaikuttaa säilyneen kukoistavana Rooman keisariajan lopulle ja myöhäisantiikkiin saakka, vaikkakaan sillä ei ollut Sisiliassa koskaan aivan samaa asemaa kuin Palermolla nykyisin saaren pääkaupunkina. Kaupunki päätyi muun Sisilian mukana goottien valtaan, ja oli saaren viimeinen keskus, jonka Belisarius valtasi Itä-Roomalle eli Bysantille vuonna 535 jaa. Tämän jälkeen kaupunki säilyi osana Bysanttia vuoteen 835, jolloin saraseenit valtasivat sen. Nämä tekivät kaupungista keskuksensa Sisiliassa. Sillä säilyi tämä asema myös normannivallan aikana.
Myöhemmin Palermo kuului Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle, Espanjalle ja Napolille. 1800-luvun puolessa välissä kaupungissa oli noin asukasta. Palermo liitettiin muun Sisilian mukana Italian kuningaskuntaan vuonna 1860.
Palermon keskusta ja satama pommitettiin käyttökelvottomaksi liittoutuneiden hyökkäyksessä toisen maailmansodan aikana vuonna 1943, eikä niitä ole vieläkään täysin korjattu.
Ilmasto
Palermon ilmasto on välimerellinen. Lämpimintä on elokuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 31 °C. Viileintä on helmikuussa, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on 9 °C. Sateisin kuukausi on joulukuu, jolloin sataa noin 120 millimetriä. Kuivinta on toukokuusta elokuuhun, jolloin sadanta on alle 40 millimetriä kuukaudessa. Vuosittainen sadanta on noin 860 millimetriä.