cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pa Konate
Seurajoukkueura
Konate on Malmö FF:n kasvatti. Hän siirtyi keväällä 2014 lainalle Superettaniin nousseeseen Östers IF:ään. Hänet kutsuttiin kuitenkin takaisin lainalta kesällä 2014 Miiko Albornozin ja Mahmut Özenin lähdettyä Malmöstä. Konate oli mukana voittamassa Malmölle Allsvenskanin mestaruutta kaudella 2014. Samalla kaudella Malmö selviytyi myös historiansa ensimmäistä kertaa Mestareiden liigaan. Malmön ja Konaten avauspelissä Mestareiden liigassa syyskuussa 2014 Juventusta vastaan Juventuksen Stephan Lichtsteiner aiheutti kohun, kun hidastuksissa näytettiin Lichtsteinerin kouraisevan Konatea jalkovälistä.
Maajoukkueura
Konate debytoi vuonna 2013 Ruotsin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa. Hän voi edustaa aikuisten maajoukkuetasolla Ruotsin lisäksi myös Guineaa tai Gambiaa vanhempiensa syntyperän vuoksi.
Sandvikfjellet (Fosdalen)
Sandvikfjellet on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu pitkän Oppstrynsvatnet-järven varrella, Strynin kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 472 metriä. Sen luoteispuolella sijaitsee Breifonnan jäätikkö ja idän ja kaakon puolella Fosdalenin laakso.
Logos
Logos on kreikan kielen sana, jolla on monia merkityksiä. Se voi tarkoittaa puhetta, sanaa, merkitystä, ajattelua, järkeä, periaatetta, sääntöä, suhdetta tai oppia. Oikeudellisessa yhteydessä sana tarkoittaa lakia. Kreikkalaisessa oikeusjärjestelmässä lakia ei nähty ainoastaan kirjoitettuna lakina, vaan laki oli osa tuomarin puhetta. Tämän vuoksi kreikan kielen lakia tarkoittava sana tarkoittaa myös järkevää ja mielekästä puhetta. Kreikan kielen sanan merkitystä on tulkittu eri tavoin uskonnossa, filosofiassa, psykologiassa ja retoriikassa. Sana logiikka on etymologisesti johdettu tästä kreikan kielen sanasta, samoin monien tieteenhaarojen nimissä esiintyvä sana logia.
Filosofiassa
Filosofiassa kreikan kielen sanaa logos on käytetty eri aikoina useissa erilaisissa merkityksissä. Herakleitos Efesoslainen (535 – 475 eaa.) käytti kreikan sanaa kuvaamaan kaikkeuden perimmäistä alkusyytä. Herakleitos tarkoitti sanalla todellisuuden järjestävää periaatetta, joka hallitsee kaikkea ja luo kaiken yhteyden. Tässä yhteydessä sana tarkoittaa ennen kaikkea järkeä. Toinen merkitys, jossa Herakleitos käyttää sanaa, on luonnonlaki. Kreikkalaiset eivät erotelleet Herakleitoksen aikaan ihmisyhteisön lakeja ja luonnonlakeja toisistaan. Tämän oikeuskäsityksen mukaan oikeus on yhteinen sekä ihmisille että luonnolle.
Sokrateen, Platonin ja Aristoteleen aikana kreikan kielen sanaa logos käytettiin kuvaamaan inhimillistä järjenkäyttöä. Platonin mukaan todellisuus voidaan ymmärtää järjen avulla. Tämän vuoksi todellisuus on myös järjestynyt järjen periaatteiden mukaisesti.
Stoalaiset (n. 300 eaa.) filosofit seurasivat tulkinnassaan Herakleitosta. Stoalaiset korostivat sanan asemaa kaikkeutta järjestävänä periaatteena ja samaistivat sen toisinaan jumalaan. Kyseessä oli rationaalinen jumalallinen voima ja järjen periaate (nous). Se ohjasi luontoa, ja sen mukaan ihmisen tuli elää elämänsä. Tässä jumalallisen periaatteen merkityksessä sana ymmärretään myös teosofian ja ruusuristiläisyyden käsitteistössä.
Retoriikassa
Aristoteleen mukaan ihmiset voidaan vakuuttaa kolmella eri tavalla. Nämä ovat tunteisiin (pathos) vetoaminen, puhujan luonteeseen (ethos) vetoaminen ja puheen sisältöön sekä järkeen (logos) vetoaminen. Tässä Aristoteleen tekemässä erottelussa sanalla logos tarkoitetaan järkeä ja puheen sekä argumenttien sisältöä.
Retoriikassa järkeen vetoavalla perustelemisella eli logoksella on monia etuja:
Logoksella on myös monia haittoja:
Kristillisessä teologiassa
Logos-käsite on erityisen merkittävä kristillisessä teologiassa, jossa se tarkoittaa Jeesusta Jumalan kosmoksen luomisessa ja järjestämisessä sekä pelastushistoriassa aktiivisena persoonana. Tämä merkitys ilmenee selvästi Johanneksen evankeliumissa, jossa Kristus yhdistetään Jumalan Sanaan (Logokseen) :
Kudirkos Naumiestis
Kudirkos Naumiestis on Liettuan lounaisosassa, Marijampolėn läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Šakiain kunnallispiiriä. Šakiai sijaitsee 25 kilometriä lounaaseen Kudirkos Naumiestisistä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 1 911 asukasta.
Lähteet
54.76667°N, 22.86667°W
Antiikin Ateena
Ateena oli antiikin aikana merkittävä kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Attikan maakunnassa Kreikassa. Sen kaupunkikeskus on kehittynyt nykyiseksi Ateenan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla. Kaupunkivaltion alue käsitti koko Attikan niemimaan.
Ateenan demokratian perusti Kleisthenes noin vuonna 508 eaa. Peisistratoksen suvun tyrannian kukistumisen jälkeen. Tämän jälkeen Ateena nousi yhdeksi kreikkalaisen maailman johtavista kaupungeista muun muassa persialaissodissa vuonna 480 eaa. saadun voiton myötä. Sotien jälkeen Ateena johti Deloksen meriliittoa, jonka muunsi ajan kuluessa omaksi imperiumikseen ja valtapolitiikkansa välineeksi. Ateenan suurinta kukoistuskautta oli Perikleen aika noin vuosina 461–429 eaa., jolloin rakennettiin suuri osa sen arkkitehtoonisista mestariteoksista.
Antiikin ajan Ateenaa on pidetty länsimaisen kulttuurin kehtona ja demokratian syntymäpaikkana, suurelta osin siksi, että sen 500- ja 400-lukujen eaa. saavutuksilla kulttuurin ja politiikan alalla on ollut niin suuri vaikutus koko myöhempään Eurooppaan. Ateena oli taiteiden, oppineisuuden ja filosofian keskus, ja siellä kehitettiin kuvanveistoa, puhetaitoa ja monia kirjallisuuden lajeja. Se oli Sokrateen, Sofokleen ja monien muiden merkittävien henkilöiden syntymäpaikka, ja siellä sijaitsivat muun muassa Platonin Akatemia ja Aristoteleen Lykeion. Ateena säilyi oppineisuuden keskuksena ja yläluokan koulukaupunkina roomalaisella kaudella ja aina antiikin ajan lopulle saakka.
Luonnonmaantiede
Antiikin Ateena sijaitsi, samoin kuin nykyinen kaupunki, keskellä Attikan tasankoa noin 30 stadioninmittaa eli noin viisi kilometriä koilliseen Saroninlahden rannasta. Tasanko on keskeisin Attikan alueen tasangoista, ja vuoret ympäröivät sitä kaikilta puolilta paitsi etelästä, missä se avautuu merelle ja lahden rantaan. Tasangon länsipuolella sijaitsi Aigaleos-vuori ja sen jatke Poikilon, luoteispuolella Parnes-vuori, koillispuolella Pentelikon-vuori ja itäpuolella Hymettos-vuori.
pienoiskuva|vasen|upright=1.8|Ateena [[Pnyks-kukkulalta nähtynä. Kaupungin tasangosta kohoavat korkeammalle (vasemmalta oikealle) Ankhesmos-, Lykabettos- ja Akropolis-kukkulat. Akropoliista alas vasemmalle sijaitsevat Areiopagi ja Agoran alue. Akropoliin taustalla on Hymettos-vuori. Etualalla ekklesian eli kansankokouksen kokouspaikka.]] Tasangon etelälaidalla sijaitsee useita kukkuloita. Keskeisin oli kaupungin linnavuori Akropolis. Se oli tasalakinen jyrkkäreunainen luonnonlinnoitus, jonka korkeus oli noin 150 metriä merenpinnasta laskettuna, ja laen pituus itä-länsisuunnassa noin 350 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 145 metriä. Heti Akropoliin länsipuolella sijaitsi matalampi Areiopagi (Areios pagos) eli ”Areen kukkula”. Lounaispuolella sijaitsi kolmas kukkula, Pnyks, ja sen pohjoispuolella Nymfien kukkula ja eteläpuolella Museion eli ”Muusien kukkula”.
Tasangon korkein kukkula oli Lykabettos kaupungin muurein ympäröidyn alueen koillispuolella, noin kaksi kilometriä koilliseen Akropoliista. Siitä suunnilleen saman verran pohjoiskoilliseen sijaitsi Ankhesmos-kukkula. Pienempiä kukkuloita kaupungin ympäristössä olivat Kolonos Agoraios Agoran länsipuolella, Kolonos Hippeios kaupungista luoteeseen ja Ardettos Ilissos-joen eteläpuolella.
Kaupungin eteläpuolitse virtasi Ilissos-joki ja pohjoispuolitse siihen kaupungin länsipuolella yhdistynyt Eridanos-joki. Ne virtasivat yhdessä kaupungin länsipuolella pohjois-eteläsuuntaisesti noin kolmen kilometrin päässä virranneeseen Kefissos-jokeen, joka laski Saroninlahteen. Nämä joet ovat Kefissosta (nyk. Kifisós) lukuun ottamatta lähes hävinneet. Saroninlahden rannalla sijaitsivat Ateenan satamat, vanhempi Faleron ja uudempi Pireus. Saroninlahdella avautui näkymä saarille, joista lähimpänä sijaitsivat Salamis ja Aigina.
Ateenan ja koko Attikan maaperä oli karua ja kuivaa. Se sopi parhaiten oliivien kasvattamiseen sekä paimentamiseen ennemmin kuin muuhun maanviljelyyn. Kallioperä oli kalkkikiveä ja osittain marmoria, jota louhittiin Pentelikon- ja Hymettos-vuorilta. Samat kiviainekset toimivat kaupungissa rakennusmateriaaleina, silloin kun rakennelmia ei kaiverrettu suoraan kallioon. Ateenan maisemia kehuttiin antiikin kirjallisuudessa yleisesti kauniiksi, ja kaupungin paikkaa on luonnehdittu ”luonnon amfiteatteriksi”. Kaupungin ilma mainitaan usein kirkkaaksi ja kuulaaksi, ja siksi Euripides kutsui ateenalaisia ”heloilmojen hellimäksi”.
Kaupunkivaltion alue
pienoiskuva|Attikan alueen poliittinen jako klassisella kaudella.<li>Kunkin [[fylen demokset on merkitty yhdellä värillä.</li><li>Kaupunkialueen trittyksen demokset on merkitty neliöllä, rannikoalueen trittyksen demokset ympyrällä ja sisämaan trittyksen demokset kolmiolla.</li><li>Saman fylen saman trittyksen demokset on yhdistetty viivoilla.</li>]]
Ateenan kaupunkivaltioon (polis) kuului jo varhaisista ajoista lähtien koko Attikan maakunta. Näin sen hallussa ollut alue oli kooltaan noin neliökilometriä. Tämä teki Ateenasta poikkeuksellisen suuren poliksen, ja kaikista poliksista pinta-alaltaan neljänneksi suurimman. Antiikin ajan Attikan alue vastasi monin osin nykyistä hallinnollista Attikan aluetta, mutta oli sitä selvästi pienempi.
Kaupunginosat ja kaupunkialueen demokset
Varsinainen kaupunki (asty) käsitti alun perin lähinnä Akropolis-kukkulan ja levisi myöhemmin sen ympäristöön enimmillään noin kilometrin säteelle. Alakaupungin alue oli suhteellisen tasaista lukuun ottamatta siihen kuuluneita lounaisosan kukkuloita Areiopagi, Nymfien kukkula, Pnyks ja Muusien kukkula. Klassisella kaudella Ateenan ja Pireuksen kaupunginmuurien sisään jääneen alueen pinta-ala oli noin 600 hehtaaria. Tästä Ateenan muurien sisään jäi noin 211 hehtaaria, Pireuksen muurien sisään noin 300 hehtaaria ja ne yhdistäneiden Pitkien muurien väliin noin 100 hehtaaria. Asutun alueen kooksi kaupungin muurien sisäpuolella on arvioitu tästä noin 250 hehtaaria, erityisesti Pitkien muurien välisen alueen oltua kokonaan asumatonta peloponnesolaissodan aikaa lukuun ottamatta.
Ateenan varsinaisen kaupunkialueen demokset olivat:
Muita kaupunginosia, jotka eivät olleet demoksia, olivat:
Kaikki demokset Ateenan kaupunkialue ja Attikan maaseutu mukaan lukien on luetteloitu luettelossa Attikan demoksista.
Ateenan synty ja varhaiset kuninkaat
Ateenan kaupunki rajoittui monien muiden Kreikan kaupunkien tavoin alun perin vain linnavuoren eli Akropoliin alueelle. Myöhemmin se levisi ympäröineelle tasangolle ja kukkuloille, jossa kaikkein vanhin asutus sijaitsi heti Akropoliin eteläpuolella. Historiallisesti Akropoliilla on ollut asutusta viimeistään neoliittisella kaudella. Kreikkalaisessa perinteessä seudun alkuperäisinä asukkaina pidettiin nimellä ”kranaet” kutsuttuja pelasgeja. Näiden katsottiin linnoittaneen Akropolista ja rakentaneen kukkulan niin kutsutut Pelasgimuurit. Varsinaisen Ateenan kaupungin perustajana pidettiin sen myyttistä ensimmäistä kuningasta Kekropsia. Siksi kaupunki tunnettiin myös nimellä Kekropia vielä myöhempinäkin aikoina. Kaupungin asukkaista käytettiin nyt puolestaan nimeä ”kekropidit”.
Myöhemmän kuninkaan Erekhtheuksen, tai joissakin myyttiversioissa Erikhthonioksen, kerrotaan ensimmäisenä omistaneen Akropoliille temppelin Athene-jumalattarelle ja asettaneen sinne jumalattaren oliivipuusta tehdyn kulttikuvan, joka oli kaupungin pyhin esine. Tämä Athene oli kaupungin suojelijatar ja tunnettiin nimellä Athene Polias. Erekhtheuksen aikana kaupungin asukkaat saivat ensimmäisenä nimen ”ateenalaiset” (, yksikössä, myöhemmin latinaksi Atheniensis), minkä katsottiin perustuvan Athenen kultin keskeisyyteen kaupungissa. Erekhtheus haudattiin myöhemmin tähän Athenen temppeliin, ja siksi kyseinen paikka ja siinä sijainneet myöhemmätkin temppelit tunnettiin nimellä Erekhtheion.
pienoiskuva|vasen|upright=0.92|[[Erikhthonios (Ateena)|Erikhthonioksen syntymä. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä, n. 440–430 eaa.]] Historiallisesti ajateltuna myytit kuvaavat Kreikan niin kutsuttua mykeneläistä kautta eli myöhempää pronssikautta, jolloin Ateena oli Kreikan muiden valtakeskusten tavoin kaupunkikuningaskunta, ja sitä hallitsivat Ateenan kuninkaat. Kuninkaan palatsi sijaitsi Akropoliilla. Attikassa sijaitsi tuohon aikaan myös monia muita kuningaskuntia, kuten Eleusis. Näiden joukossa Ateenalla ei ollut aluksi mitään erityistä asemaa, vaan se oli niihin nähden samanarvoinen.
Attikan yhdistäminen
pienoiskuva|vasen|upright=0.92|[[Theseus ja Sinis. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä, n. 490–480 eaa.]]
Ateenan ja koko Attikan varhaishistorian keskeinen käänne tapahtui myyttien mukaan kuningas Theseuksen aikana. Tämän katsottiin yhdistäneen Attikan kuningaskunnat yhdeksi Ateenan polikseksi eli kaupunkivaltioksi. Tämä tapahtuma tunnetaan nimellä synoikismos.
Theseuksen yhdistämät varhaiset 12 kaupunkia (polis) tai kylää (kōmē) olivat Kekropia eli Ateena tai sen Akropolis itse, Tetrapolis, Epakria, Dekeleia, Eleusis, Afidna, Thorikos, Brauron, Kytheros, Sfettos, Kefisia ja Tetrakomoi. Nämä 12 varhaisempaa valtiota olivat perinteessä alun perin kuningas Kekropsin muodostamia, mutta nyt ne tulivat osaksi uutta valtiota, jonka keskus oli Ateena. Näistä ainoastaan Eleusista kutsuttiin edelleen nimityksellä polis, vaikka myös se oli osa Ateenan polista. Ateenan nimi oli kreikaksi monikkomuoto (Athēnai) ilmeisesti siksi, että se oli muodostettu monesta yksiköstä.
Attikan yhdistäminen merkitsi samalla Ateenan kaupungin voimakasta kasvua. Theseuksen sanotaan laajentaneen kaupunkia etelään Kekropian eli Akropoliin alueelta. Theseusta pidettiin myöhemmin Ateenan ja koko Attikan kansallisena heeroksena. Yhdistämisen kunniaksi perustettiin oma juhla Synoikia samaan aikaan kuin koko kaupunki sai toisen suuren juhlan eli Panathenaia-juhlan Athenen kunniaksi.
Mykeneläisen kauden loppu ja pimeät vuosisadat
Varhaisin kirjallinen maininta Ateenasta on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, joka mainitsee kaupungin osallistuneen Troijan sotaan viidelläkymmenellä laivalla. Kohta mainitsee myös Erekhtheuksen ja tämän Athenen temppelin.
Herten
Herten on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Ruhrin alueen pohjoislaidalla ja kuuluu Münsterin hallintopiiriin sekä Recklinghausenin piirikuntaan. Kaupungin asukasluku vuoden 2022 lopussa oli 62 473. Sen pinta-ala on 37,33 neliökilometriä ja asukastiheys 1 674 as./km².
Herten on jaettu yhdeksään kaupunginosaan, jotka ovat Bertlich, Disteln, Herten-Mitte, Herten-Südost, Herten-Südwest, Langenbochum, Paschenberg, Scherlebeck ja Westerholt. Niistä runsasväkisin on Westerholt noin 10 800 asukkaallaan. Vähiten asukkaita on Bertlichissä, noin 3 403. Suhteellisesti eniten ulkomaalaisia on Herten-Südwest kaupunginosassa, 26 %.
Antiikin Ateena
Varhainen valtiomuoto
Ateenan väkiluku nousi huomattavasti 700-luvulla eaa. eli geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa maanviljelyolosuhteiden parantuessa. Tämän seurauksena kansa alkoi vaatia itselleen yhä enemmän oikeuksia, minkä seurauksena Ateena alkoi kehittyä asteittain kohti demokraattista kaupunkivaltiota.
Herten
Hertenillä on ystävyyskaupunkitoimintaa Ranskan Arras'n, Yhdistyneen kuningaskunnan Doncasterin, Saksan Schneebergin ja Puolan Szczytnon kanssa.
Antiikin Ateena
Varhainen valtiomuoto
pienoiskuva|Ateenan lyömä hopeadrakhma, n. 594–566 eaa. Kuvituksessa nelipuolainen pyörä, toisella puolella diagonaalisesti jaettu neliömäinen rahaleima. Kuninkuuden lakkauttamisen jälkeen Ateena oli valtiomuodoltaan aristokratia. Siinä valta oli ylimystöllä eli eupatrideilla, sillä nämä omistivat suurimman osan maasta ja pitivät poliittiset virat itsellään. Aluksi kaupunkia johti korkeimpana virkamiehenä arkontti, jonka kausi oli alun perin elinikäinen ja rajattu entisen kuningassuvun jäsenille. Myöhemmin kausi oli kymmenvuotinen. Maanviljelijäluokan noustessa aristokratian asema alkoi heikentyä. Vaurastuneet talonpojat, jotka kykenivät kustantamaan toimimisensa hopliitteina, alkoivat ensimmäisinä vaatia itselleen lisää oikeuksia perinteiseltä aristokratialta. Aristokraattiset suvut olivat keskenään riitaisia, ja joutuivat tukeutumaan hopliittitalonpoikien tukeen.
Alfonso Celis Jr.
thumb|Alfonso Celis Jr. vuonna 2014. Alfonso Celis Enecoiz Jr. (s. 18. syyskuuta 1996 México, Meksiko) on meksikolainen rata-autoilija.
Celis aloitti karting-uransa vuonna 2009. Vuonna 2011 Celis voitti Turismos de Velcocidad 1800cc -luokan mestaruuden. Vuonna 2012 Celis kilpaili Formula BMW Talent Cup -sarjassa sijoittuen sarjan viidenneksi. Samana vuonna hän voitti Meksikon 24 tunnin kilpailun. Vuonna 2013 Celis kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa sijoittuen sarjan 14:nneksi. Samana vuonna hän sijoittui Panam GP -sarjassa seitsemänneksi ja Panam GP -talvisarjassa kolmanneksi. Hän ajoi samana vuonna myös Britannian Formula 3 ja Euroopan Formula 3 -sarjoissa muutamia kilpailuja. Vuonna 2014 Celis siirtyi GP3-sarjaan kilpaillen Status Grand Prix -tallissa. Hän saavutti kaksi pistettä kauden aikana. Samana vuonna hän ajoi kaksi kilpailua Formula Renault 3.5 -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2015 Celis jatkoi GP3-sarjassa siirtyen ART Grand Prix -talliin. Samana vuonna hän kilpaili täyden kauden FR 3.5 -sarjassa.
Antiikin Ateena
Varhainen valtiomuoto
Aristokratian valtaa alettiin asteittain vähentää, ja Ateena muuntui aristokratiasta oligarkiaksi. Noin vuonna 714 eaa. arkontin kaudesta tehtiin vuoden mittainen ja se avattiin kaikille ylimystösuvuille. Vuonna 683 eaa. arkontin tehtävät jaettiin yhdeksän arkontin arkonttikunnalle. Erot eri yhteiskuntaryhmien välillä aiheuttivat kuitenkin pitkään yhteiskunnallisia levottomuuksia. Toisin kuin laajalti muualla Kreikassa, Ateenassa ei ollut maaorjuutta. Talonpojat saattoivat kuitenkin velkaantua esimerkiksi katovuosina suuresti, ja jos he eivät kyenneet maksamaan velkojaan, heidät saatettiin jopa myydä orjiksi. Eupatrideihin kuulunut Kylon yritti nousta Ateenan tyranniksi vuonna 636 tai 632 eaa. käyttämällä hyväkseen talonpoikien ja muiden köyhempien kansalaisten tyytymättömyyttä, mutta epäonnistui yrityksessään. Tämän jälkeen ateenalaiset jatkoivat poliittisten oikeuksien vaatimista, vaatien muun muassa lakien ylöskirjoittamista.
Kun Ateenassa useita kertoja puhkesi sisäisiä levottomuuksia, Drakon sai noin vuonna 624 eaa. tehtäväkseen laatia kaupungille uudet lait. Lait kirjoitettiin nyt ensimmäistä kertaa ylös. Drakonin lait olivat ankarat, sillä niiden mukaan vähäisistäkin rikoksista saattoi seurata kuolemanrangaistus. Ne eivät kyenneetkään tuomaan rauhaa kaupunkiin, eikä niistä tullut kovin pitkäikäisiä.
Solonin lait (594 eaa.)
Levottomuudet jatkuivat 500-luvun puolelle eaa. saakka. Vuonna 594 eaa. riidelleet kansanryhmät antoivat arkontiksi valitulle Solonille tehtäväksi valtiomuodon ja lakien uudistamisen. Solon oli kaikkien osapuolten kunnioittama muun muassa siksi, että toi neuvoillaan Salamiin saaren Ateenan alaisuuteen ja vähensi samalla Megaran valtaa. Myös Eleusis yhdistettiin lopullisesti Ateenaan vasta tässä vaiheessa. Solon antoi maanviljelysmaata koskeneet velat anteeksi ja vapautti velkojen vuoksi orjuuteen joutuneet. Entiset sukujen erioikeudet lakkautettiin ja kansalaiset jaettiin sen sijaan maaomaisuuden tuoton perusteella neljään luokkaan, joiden oikeudet ja velvollisuudet jonkin verran poikkesivat toisistaan muun muassa sotapalveluksen osalta.
Peisistratosten tyrannia (561–510 eaa.)
pienoiskuva|[[Harmodios ja Aristogeiton murhaavat tyranni Hipparkhoksen. Piirretty noin vuodelle 475–470 eaa. ajoittuvan attikalaisen stamnoksen kuvituksen pohjalta.]]
Solonin lait eivät ratkaisseet Ateenan sisäisiä ongelmia täysin. Peisistratos nosti itsensä tyranniksi vuonna 561 eaa. Hänen tyranniassaan oli kuitenkin katkos kahteen otteeseen, jolloin hän oli karkotettuna kaupungista. Peisistratos jätti Solonin lait muodollisesti voimaan, mutta teki silti useita uudistuksia. Vaikka ateenalaiset olivat usein tyytymättömiä tyranniaan, kausi merkitsi Ateenalle kehitystä monilla aloilla, kuten kaupassa sekä taiteessa, arkkitehtuurissa ja muilla kulttuurin aloilla, ja Ateena kehittyi Kreikan johtavaksi talousmahdiksi. Kuten useimmat kreikkalaiset tyrannit, myös Peisistratos rakennutti useita temppeleitä ja muita julkisia rakennuksia. Hän rakennutti muun muassa Athene Poliaan temppelin Akropoliille sekä aloitti useiksi vuosisadoiksi kesken jääneen Olympoksen Zeuksen temppelin rakennuttamisen.
Peisistratoksen kuoltua vuonna 527 eaa. Ateenaa hallitsivat hänen poikansa Hippias ja Hipparkhos. Harmodios ja Aristogeiton murhasivat Hipparkhoksen vuonna 514 eaa. Tämän jälkeen Hippias jatkoi tyrannina aina vuoteen 510 eaa. saakka, jolloin hänet syrjäytettiin vallasta Spartan armeijan avulla ja karkotettiin.
500-luvun eaa. rakennuksiin Ateenassa kuului myös muun muassa Athenen Hekatompedon-temppeli. Myös Agora järjesteltiin uudelleen tyrannien aikana, ja sai vanhimmat rakennuksensa. Ateena löi omaa rahaa noin vuodesta 550 eaa. lähtien. Noin vuodesta 520 eaa. lähtien lyötiin tyypillisiä pöllönkuvaisia hopearahoja.
Kleistheneen uudistukset (n. 508 eaa.)
Tyrannian päätyttyä valtaan nousi Kleisthenes, jonka pidetään varsinaisena Ateenan demokratian perustajana. Kleistheneen uudistukset korvasivat vanhat neljä fyleä eli ”heimoa” kymmenellä uudella. Ne oli nimetty tarunomaisten sankarien mukaan, eikä niillä ollut luokkaperustaa: ne olivat ennemmin eräänlaisia äänestyspiirejä tai valitsijakuntia kuin varsinaisia heimoja. Kukin heimo oli edelleen jaettu kolmeen trittykseen, ja jokaiseen trittykseen kuului yksi tai useampia demoksia, riippuen niiden väkiluvusta. Uudistuksen seurauksena jokaiseen fyleen kuului demoksia eri puolilta Attikaa. Kleistheneen tavoitteena olikin ilmeisesti vanhojen, toistuvasti riitoja aiheuttaneiden paikallisklikkien purkaminen. Koko Attikan alueella oli 139 demosta, ja niistä tuli paikallishallinnon ja väestökirjanpidon perusta.
Kukin fyle valitsi arvalla viisikymmentä jäsentä buleen, Ateenaa jokapäiväisissä asioissa hallinneeseen neuvostoon, jonka kooksi tuli nyt 500 henkeä. Bulen tehtävänä oli valmistella lakiesitykset ekklesian eli kansankokouksen keskusteltavaksi ja vahvistettavaksi. Murhaoikeudenkäynnit ja uskonnolliset asiat kuuluivat edelleen vanhalle areiopagin neuvostolle. Suurin osa viroista täytettiin arvalla, mutta kymmenen strategosta eli kenraalia valittiin äänestämällä.
Persialaissodat (490–479 eaa.)
pienoiskuva|[[Salamiin taistelu. Wilhelm von Kaulbach, 1868.]]
Ennen Ateenan nousua sotilasvaltiona tunnettu Sparta katsoi olevansa kreikkalaisten johtaja. Vuonna 499 eaa. Ateena lähetti joukkoja auttamaan Vähän-Aasian joonialaisia, jotka kapinoivat Persian valtaa vastaan niin kutsutussa Joonian kapinassa. Tämä sai Persian hyökkäämään Kreikkaan kahdesti, vuosina 490 ja 480 eaa. Nämä sodat tunnetaan persialaissotina. Hyökkäykset torjuttiin ateenalaisten sotilas-valtiomiesten Miltiadeen ja Themistokleen johdolla sekä muiden kaupunkivaltioiden avulla.
Vuonna 490 eaa. Miltiadeen johtamat ateenalaiset torjuivat Persian ensimmäisen kuningas Dareioksen johtaman hyökkäyksen Marathonin taistelussa. Vuonna 480 eaa. persialaiset palasivat uuden kuninkaansa Kserkseen johdolla. Ateena, Sparta ja monet muut kaupungit yhdistyivät persialaisia vastaan niin kutsutuksi helleeniseksi liitoksi. Spartan ja sen kuninkaan Leonidaan johtamat juokot Thermopylain taisteluun muutamalla tuhannella miehellä satoja tuhansia persialaisia vastaan. Samaan aikaan Sparta johti Artemisionin meritaistelua. Nämä viivyttävät toimet eivät riittäneet persialaisten torjumiseen: he marssivat pian Boiotiaan, ottivat Theban kaupungin tukikohdakseen ja hyökkäsivät eteläiseen Kreikkaan. Tämä pakotti ateenalaiset evakuoimaan kansan Ateenasta Salamiin saarelle ja pyrkimään turvaamaan laivastonsa. Ateenan kaupunki jäikin persialaisten vallattavaksi ja tuhottavaksi. Lopulta ateenalaiset liittolaisineen voittivat Persian laivaston Themistokleen johdolla Salamiin meritaistelussa Ateenan edustalla. Vuonna 479 eaa. persialaisista saatiin vielä voitto maalla Plataiain taistelussa.
Klassinen kausi
pienoiskuva|Ateenan lyömä tetradrakhma, n. 410 eaa. Kuvituksessa [[Athenen pää ja Athenen pöllö.]]
Ateenan alullaan ollutta demokratiaa ja sen tuomaa korkeaa mielialaa on pidetty yhtenä selittävänä tekijänä persialaissodissa saaduille voitoille. Toisaalta kumpikin vahvistui erityisesti voiton seurauksena, ja voiton jälkeen alkoi Ateenan kehitys kohti kaupungin suurinta kukoistuskautta. Ateena vaurastui Laureionin hopeakaivosten sekä Deloksen meriliiton perustamisen jälkeen myös liittolaisten maksamien verojen kautta. Kaupunkia alettiin rakentaa uudestaan, ja ateenalaiset pystyttivät useimmat niistä arkkitehtuurin mestariteoksista, josta kaupunki on sen jälkeen tunnettu, niiden viidenkymmenen vuoden aikana, jotka sijoittuivat persialaissotien päättymisen ja peloponnesolaissodan alun välille. Tämä tapahtui pääosin Themistokleen, Kimonin ja Perikleen aikana.
Themistokles rakennutti heti sodan jälkeen kaupungin ympärille kaupunginmuurit, niin kutsutut Themistokleen muurit. Rakennustyö suoritettiin kiireellä, koska epäluuloiset spartalaiset yrittivät estää työn. Themistokleen toinen tavoite oli laajentaa Ateenan merivaltaa, jonka Salamiin merisotavoitto oli laittanut alulle. Hän näki entisen sataman Faleronin turvattomaksi, ja linnoitutti sen sijaan Pireuksen Ateenan laivastovoiman keskukseksi. Lopulta se kytkettiin muuhun kaupunkiin Pitkillä muureilla. Themistokleen sanotaan jopa suunnitelleen koko kaupungin siirtämistä Pireukseen, mutta tämä ei toteutunut. Kimon puolestaan rakennutti Ateenan Agoraa, mukaan lukien Mikonin, Polygnotoksen ja Panainoksen maalauksilla koristellun Stoa poikilen, sekä kaunisti Akademeian aluetta. Hän rakennutti myös Akropoliin etelämuurin.
Deloksen meriliiton perustaminen
pienoiskuva|[[Deloksen meriliitton alue ja tärkeimpiä jäsenkaupunkeja peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa. Meriliiton alue oli tuolloin käytännössä muodostunut Ateenan imperiumiksi.]]
Persialaissodissa saatua voittoa seurasi Ateenan merivallan nopea kasvu Themistokleen ja Kimonin johdolla. Samalla Spartan johtoasema kreikkalaisessa maailmassa siirtyi vähitellen Ateenalle. Tämä tapahtui osaksi siksi, että spartalaiset vetäytyivät vapaaehtoisesti vetovastuusta Persian valtaan jääneiden kreikkalaisalueiden vapauttamisessa, jota Ateena puolestaan piti tavoitteenaan. Nekin Egeanmeren alueen kreikkalaiset kaupunkivaltiot, jotka eivät olleet Persian vallan alla, pitivät Persiaa edelleen uhkana. Tämän vuoksi Ateenan ja Kimonin johdolla perustettiin vuonna 478 eaa. Deloksen meriliitto puolustusliitoksi Persiaa vastaan. Sen keskus sijaitsi alun perin neutraalilla maaperällä Deloksen saarella, josta liitto sai nimensä. Liitto yhdisti suuren osan Egeanmeren alueesta.
Deloksen meriliittoon kuului ainakin 336 kaupunkivaltiota (katso: luettelo Deloksen meriliiton jäsenistä). Liiton jäsenet maksoivat Ateenalle rahaveroa, kun taas Ateena järjesti puolustuksen laivastonsa avulla. Ajan kuluessa liitto alkoi kehittyä Ateenan valtapolitiikan välineeksi, ja lopulta suoranaiseksi Ateenan imperiumiksi. Merkittävä käänne tapahtui vuonna 454 eaa., kun liiton kassa ja kokoontumispaikka siirrettiin Delokselta Ateenaan.
Entisten liittolaisten Ateenan ja Spartan suhteet viilenivät 460-luvun eaa. lopulla samaan aikaan, kun Ateena kehitti meriliittoaan. Vuosina 460–445 eaa. kaupunkien välillä käytiin niin kutsuttu ”ensimmäinen” peloponnesolaissota, jota voidaan pitää myöhemmän peloponnesolaissodan esinäytöksenä.
Perikleen aika (461–429 eaa.)
pienoiskuva|[[Perikleen hautajaispuhe. Philipp Foltz, 1877.]] pienoiskuva|Akropolis. [[Leo von Klenze, 1846.]]
Perikles, ateenalainen kenraali, poliitikko ja puhuja, erottui aikansa muiden ateenalaisten suurmiesten joukosta. Hän nousi strategokseksi vuonna 445 eaa. ja toimi virassa kuolemaansa 429 eaa. saakka, aina kansankokouksen uudelleen valitsemana. Perikles laajensi Ateenan demokratiaa, suosi taiteita ja kirjallisuutta, loi puheillaan voimakasta kansallisylpeyttä ja antoi Ateenalle kukoistuksen, joka ei palannut kaupungin historian aikana myöhemmin.
Perikles toteutti myös suuren joukon julkisia rakennushankkeita. Akropoliin suuri rakennusohjelma sai alkunsa vuonna 448 eaa. Kalliaan rauhan solmimisen jälkeen. Ensimmäisenä rakennettiin Akropoliin laajemmat tukimuurit kukkulan laajentamiseksi. Tämän jälkeen rakennettiin Athenelle omistettu Parthenon vuosina 447–438 eaa., sekä Propylaia vuosina 437–432 eaa. ja Erekhtheion 421–406 eaa. Akropoliin etelärinteeseen Perikles rakennutti Perikleen odeionin. Perikleen aikaa onkin kutsuttu Ateenan kultakaudeksi. Meriliiton jäsenten maksamilla veroilla oli suuri merkitys tämän vaurauden luomisessa. Akropoliin taideteosten veistämiseen osallistui muun muassa Feidias.
Peloponnesolaissota (431–404 eaa.)
Kreikan muiden kaupunkivaltioiden tyytymättömyys Ateenan johtoasemaan johti vuonna 431 eaa. alkaneeseen peloponnesolaissotaan, joka asetti Ateenan ja sen yhä enemmän kapinoivan meriliiton Spartan johtamaa mantereella sijainneiden kaupunkivaltioiden liittoa peloponnesolaisliittoa vastaan. Sota keskeytti Ateenan rakennusohjelmat.
MG-34
thumb|280px|MG-34 tuliasemassa jalustalla varustettuna MG-34 ( eli konekivääri mallia 1934) on saksalainen toisen maailmansodan aikainen konekivääri. MG-34 tunnetaan maailman ensimmäisenä yleiskonekiväärinä, joka soveltui niin ilmatorjuntaan, jalkaväen tulitukiaseeksi kuin ajoneuvojen aseistukseksi.
Antiikin Ateena
Peloponnesolaissota (431–404 eaa.)
Sota pitkittyi ja laajeni laajalle alueelle monien kaupunkivaltioiden valittua jomman kumman puolen. Mieliala Ateenassa laski ihmisten kyllästyessä sotaan, ja kaupunkia vaivasi myös muun muassa ruttotauti, joka surmasi myös Perikleen. Ateena syyllistyi sodassa julmuuksiin, kuten Meloksen miespuolisen väestön surmauttamiseen vuonna 416 eaa. Ateenan suurimpia tappioita sodassa oli epäonnistunut Sisilian sotaretki vuosina 415–413 eaa., jolloin kaupunki menetti suuren osan laivastostaan. Ateenan demokratia syrjäytettiin lyhyeksi aikaa neljänsadan oligarkiana tunnetussa vallankaappauksessa vuonna 411 eaa., johtuen tyytymättömyydestä sodan huonoon hoitoon, mutta demokratia palautettiin pian. Lopulta sota päättyi Ateenan täydelliseen tappioon vuonna 404 eaa., ja sen seurauksena kaupunki menetti meriherruutensa. Spartalaiset tuhosivat kaupungin muurit.
MG-34
MG-34 suunniteltiin 1930-luvun alussa Rheinmetall-yhtiön insinööri Louis Stangen johdolla, ja se suunniteltiin alusta saakka vastaamaan Saksan armeijan tarpeita yleiskonekiväärinä. Ase hyväksyttiin käyttöön vuonna 1934 ja sen sarjatuotanto aloitettiin 1935. MG-34 toimi Wehrmachtin päätoimisena tulitukiaseena toisessa maailmansodassa aina vuoteen 1942, jolloin se vähitellen korvattiin nopeampaan sarjatuleen kykenevällä ja luotettavammalla MG-42:lla. Lisäksi MG-34:n valmistaminen oli kallista suhteessa MG-42:een ja sen tarkasti sovitetut osat kestivät taistelukenttien olosuhteita paljon MG-42:ta huonommin. MG-34 toimi kuitenkin sodan loppuun asti ajoneuvojen konekivääriaseistuksena.
Antiikin Ateena
Peloponnesolaissota (431–404 eaa.)
pienoiskuva|Kohtaus [[Platonin Pidoista, mukana muun muassa Alkibiades, Agathon ja Sokrates. Anselm Feuerbach, 1869.]] Koska Ateenan tappiosta syytettiin demokraattisesti valittuja poliitikkoja, kuten Kleon ja Kleofon, seurauksena oli pidempikestoinen Spartan tukema reaktio demokratiaa vastaan. Se huipentui kolmenkymmen tyrannin nimellä tunnettuun spartalaismieliseen oligarkiaan vuosina 404–403 eaa. Thrasybulos palautti demokratian vuonna 403 eaa., ja kaupunkiin julistettiin yleinen armahdus.
400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Ateenassa toimivat tragediakirjailijat Sofokles ja Euripides sekä komediakirjailija Aristofanes, joka arvosteli sotaa useissa komedioissaan. Ateenassa toimi myös historioitsija Herodotos, ja strategoksenakin toiminut Thukydides oli sieltä kotoisin. Samaan aikaan kaupunki alkoi kehittyä filosofian keskukseksi Arkhelaoksen sekä Sokrateen ja tämän oppilaiden toiminnan kautta. Sokrates tuomittiin kuolemaan vuonna 399 eaa., ja tuomioon saattoivat vaikuttaa tämän yhteydet oligarkiamielisiin piireihin. Opetusta kehittivät myös sofistit. 400- ja 300-luvuilla Ateenassa vaikuttivat myös niin kutsutut attikalaiset puhujat.
MG-34
MG-34 sai sodan aikana useita rooleja. Jalkaväen tulitukiaseena sitä käytettiin haaratuella, joka mahdollisti nopean liikkumisen. Haaratuki voidaan kiinnittää joko piipun vaipan etuosaan tai piipun vaipan juureen, rungon eteen. Tarvittaessa nopeaa liikuteltavuutta käytettiin usein Gurttrommelia, pientä rumpulipasta, joka sisälsi yhden 50 patruunan vyön, jolloin vältettiin vyön sotkeutuminen ja aseen jumittuminen. Tuliasemassa MG-34 voitiin kiinnittää kiikaritähtäimellä varustettuun Lafette 34 -kolmijalkaan. Ilmatorjunta-aseena palvellessaan se voitiin kiinnittää tarkoitukseen suunniteltuun kolmijalkaan ja varustaa erityisellä ilmatorjuntatähtäimellä.
MG-34:ssä on piipun pikavaihto-ominaisuus, ja ohjeiden mukaisesti vaihdetun piipun elinikä on 5 000–6 000 laukausta.
Antiikin Ateena
Korintin sota ja toinen Ateenan liitto (395–355 eaa.)
Peloponnesolaissodan voittaneen Spartan aiemmat liittolaiset kääntyivät pian sitä vastaan sen imperialistiseksi muuttuneen politiikan vuoksi. Seurauksena sen aiemmat liittolaiset Theba ja Korintti kääntyivät vuorostaan Ateenan puoleen. Ateena, Theba, Korintti ja Argos taistelivat Spartaa vastaan Korintin sodassa vuosina 395–387 eaa. Knidoksen taistelu vuonna 394 eaa. päätti Spartan lyhyen johtoaseman merellä. Konon kunnostutti sen jälkeen vuonna 393 eaa. kaupungin linnoitteet, jotka oli tuhottu peloponnesolaissodan päätyttyä.
300-luvun eaa. alkupuolella kaupungissa toimivat muun muassa Platon, joka perusti Platonin Akatemiana tunnetun koulunsa Akademeian lehtoon vuonna 385 eaa., sekä kyynikkojen koulukunta, joka toimi Kynosargeessa. Aikakauden merkittävin kuvanveistäjä Ateenassa oli Praksiteles.
Makedonian vallan alku
300-luvun eaa. puoleen väliin tultaessa pohjoisesta Makedonian kuningaskunnasta kehittyi suuri uhka Ateenan ja koko Manner-Kreikan kaupunkien itsenäisyydelle. Ateenan viimeisiin suuriin valtiomiehiin kuulunut Demosthenes varoitti uhasta puheissaan. Vuonna 338 eaa. Makedonian Filippos II:n armeijat kukistivat muut kreikkalaiset valtiot Khaironeian taistelussa, mikä johti myös Ateenan itsenäisyyden päättymiseen.
pienoiskuva|Makedonialainen hevosmies surmaa jalkamiehen. Mahdollisesti [[Khaironeian taistelussa vuonna 338 eaa. kaatuneen Pankhareen hautakivi. Pireuksen arkeologinen museo.]] Ateena sai väliaikaisesti vaikutusvaltaa vielä puhuja Lykurgoksen aikana 338–326 eaa. Ateenalaiset alkoivat jälleen kehittää kaupunkiaan, ja muun muassa Dionysoksen teatterin uusiminen sekä Panateenalainen stadion valmistuivat. Lopullisesti Ateena joutui makedonialaisvaltaan Filippos II:n pojan Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen puhjenneessa Lamian sodassa vuonna 322 eaa. kärsityn tappion seurauksena. Kaupunkiin tuli makedonialainen varuskunta ja sen kauppalaivasto tuhottiin.
Aristoteles, joka taustaltaan kytkeytyi Makedonian hoviin, perusti Ateenan Lykeionin gymnasioniin oman niin kutsutun peripateettisen koulunsa vuonna 335 eaa.
Hellenistinen kausi
pienoiskuva|Ateenan lyömä tetradrakhma, n. 165–142 eaa. Kuvituksessa Athenen pää ja [[amforan päällä seisova pöllö.]]
Aleksanteri Suuren tekemät valloitukset avasivat kreikkalaisten näköaloja ja tekivät perinteisestä kreikkalaisesta kaupunkivaltiomallista vanhentuneen. Ateena säilyi vauraana kaupunkina, jossa oli laaja kulttuurielämä, ja säilytti nimellisen itsenäisyyden ja kaupunkivaltion ulkoisen muodon, mutta lakkasi olemasta alueen poliittinen mahti.
Diadokkisodissa Demetrios Poliorketes valtasi Ateenan Kassandrokselta. Kaupunkiin perustettiin kaksi uutta fyleä Demetrioksen ja tämän isän Antigonoksen kunniaksi, Antigonis ja Demetrias. Hellenistisellä kaudella ateenalaiset pitivät erityisesti Ptolemaios Euergetestä ja Pergamonin kuningas Attalos I:stä kaupungin hyväntekijöinä. Myös heidän mukaansa nimettiin kaksi uutta fyleä, Ptolemais ja Attalis. Nämä ja monet muut ulkomaalaiset myös rakennuttivat kaupunkia sekä kunnianosoituksena että mahtinsa osoittamiseksi. Ptolemaios rakennutti kaupunkiin Ptolemaioksen gymnasionin ja Attalos II Attaloksen stoan. Antiokhos Epifanes yritti vuonna 174 eaa. saatta loppuun Peisistratokselta kesken jääneen Olympoksen Zeuksen temppeli, mutta työ jäi jälleen kesken tämän kuoltua.
200-luvun eaa. lopulla Ateena ja Kreikka tulivat Makedonian ja Rooman valtakunnan sotien näyttämöksi. Ensimmäisessä makedonialaissodassa 215–205 eaa. Ateena asettui Rooman puolelle, minkä seurauksena Makedonian Filippos V hyökkäsi Attikaan. Hän ei saanut vallattua itse kaupunkia, mutta hävitti muurien ulkopuolisen alueen temppeleineen vuonna 200 eaa.
Hellenistisellä kaudella Ateena säilyi oppineisuuden ja filosofian keskuksena. Siellä syntyivät muun muassa stoalainen ja epikurolainen koulukunta. Myös Platonin Akatemia ja Aristoteleen perustama Lykeionin koulu olivat edelleen toiminnassa.
Roomalainen kausi
Rooman vaikutus eteläisen Kreikan alueella voimistui vuodesta 168 eaa. alkaen, ja varsinaisesti Ateena tuli osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 145 eaa. oltuaan noin 200 vuotta Makedonian alaisuudessa. Ensimmäisessä Mithridateen sodassa vuosina 89–85 eaa. Ateena liittyi Mithridateen puolelle, toisin sanoen kapinoi Roomaa vastaan saadakseen vapautensa takaisin. Rooman armeija valtasi kaupungin Sullan johdolla useiden kuukausien piirityksen jälkeen vuonna 86 eaa. ja hävitti sitä. Sulla tuhosi muun muassa Ateenan ja Pireuksen muurit sekä Pitkät muurit. Myös Ateenan kauppa kärsi tappion seurauksena huomattavasti, ja kaupunki menetti jäljellä olleen merkityksensä merillä.
Rooman keisarikaudella Ateenalla oli jälleen suhteellisen vapaa asema. Monet keisarit ja muut merkkihenkilöt suosivat ja rakennuttivat kaupunkia. Ateenaa alkoivat kaunistaa jo Julius Caesar ja Augustus, jotka rakennuttivat Roomalaisen agoran. Agrippa rakennutti Agrippan odeionin. Ateenaa suosi erityisesti keisari Hadrianus, jonka aikana sinne rakennutettiin muun muassa kokonainen uusi kaupunginosa Hadrianopolis, johon liittyi Hadrianuksen akveduktina tunnettu vesijohto, sekä Hadrianuksen kirjasto. Myös Olympoksen Zeuksen temppeli saatettiin valmiiksi Hadrianuksen aikana oltuaan kesken noin 700 vuotta. Hadrianusta kunnioitettiin kaupungissa antamalla tälle oma fyle Hadrianis. Toinen suuri Ateenan suosija oli Attikasta kotoisinkin ollut Herodes Atticus, joka rakennutti muun muassa Herodes Atticuksen odeionin.
Roomalaisella kaudella Ateena oli edelleen kreikkalaisen filosofian, kirjallisuuden, taiteiden ja muun oppineisuuden keskus. Tämän ansiosta siitä tuli roomalaisen yläluokan koulukaupunki ja myös varhainen turistikohde. Ateenaa kunnioitettiin maineensa ansiosta edelleen läpi antiikin maailman kaikkien kreikkaa puhuneiden parissa.
Ulkoisesti Ateena oli kauneimmillaan Antoninusten aikana 100-luvulla jaa. Perikleen ajan suurmonumentit olivat edelleen loistossaan, Olympoksen Zeuksen temppeli oli valmiina, eikä kaupunki vielä ollut menettänyt juurikaan aarteistaan. Pausanias vieraili Ateenassa juuri tähän aikaan noin vuonna 160 jaa., ja kuvaa kaupunkia laajalti. Tämän aikakauden jälkeen antiikin Ateenaan rakennettiin enää harvoja suuria monumentteja.
Myöhäisantiikista keskiajalle
pienoiskuva|upright|[[Alarik saapuu joukkoineen Ateenaan.]]
Ateena säilyi hyvässä kunnossa vielä 200- tai 300-luvuille saakka. Tämän jälkeen kaupunki alkoi taantua sekä köyhtymisen vuoksi että siksi, että sen kulttuuri oli monin osin ollut sidoksissa vanhaan pakanalliseen uskontoon, joka korvautui kristinuskolla. Vuonna 258 keisari Valerianus kunnostutti Ateenan muurit, jotka olivat olleet raunioina Sullan ajoista saakka. Muurit suojasivat Ateenaa goottien ja muiden barbaarien hyökkäyksiltä. Herulit kuitenkin onnistuivat tuhoamaan Ateenaa vuonna 267. Tämän jälkeen rakennettiin uudet kaupunginmuurit, jotka ympäröivät aikaisempaa pienemmän alueen. Alarik piiritti Ateenaa vuonna 396, mutta ei onnistunut valtaamaan sitä voimalla. Lopulta hänet kuitenkin otettiin vastaan kaupunkiin ystävänä.
400-luvulla Ateenaa pyrittiin vielä elvyttämään ja rakentamaan uudestaan, ja se säilyi edelleen oppineisuuden keskuksena sekä myös eräänlaisena kreikkalaisen pakanauskonnon viimeisenä linnakkeena Theodosiuksen, Arcadiuksen, Honoriuksen ja Theodosius II:n pakanuuden vastaisista edikteistä huolimatta. Kaupungin filosofikoulut toimivat vuoteen 529 saakka, jolloin keisari Justinianus sulki ne. Tämä merkitsi loppua kaupungin henkiselle loistolle ja menneestä ammentaneelle kunnialle. Viimeistään tämän jälkeen monet kaupungin temppeleistä muutettiin kirkoiksi, ja esimerkiksi Parthenonista tehtiin Neitsyt Marialle omistettu kirkko ja Hefaistoksen temppelistä Pyhän Georgioksen kirkko. Justinianus kunnostutti kaupungin muurit.
Ateena ei menettänyt bysanttilaisellakaan kaudella kokonaan merkitystään, vaan säilyi yhden eparkian pääkaupunkina neljänteen ristiretkeen ja vuoteen 1204 saakka, jolloin alkoi frankkivallan aika.
Kaivaukset ja arkeologisten alueiden järjestäminen
Turkkilainen Osmanien valtakunta valloitti Ateenan vuonna 1456, ja piti sen hallussaan Kreikan vapaussodan alkuun vuonna 1821 saakka. Vuonna 1833 kaupungista tehtiin itsenäistyneen Kreikan pääkaupunki. Pian tämän jälkeen alkoivat kaupungin arkeologiset kaivaukset ja muinaisjäänteiden entistystyöt. Järjestelmällisemmin niitä on suoritettu vuodesta 1860 lähtien. Akropoliin keskiaikaiset rakennukset purettiin, ja kukkulaa alettiin palauttaa klassisen kauden asuunsa. Myös muualta antiikin aikaisen kaupungin keskustasta on vähitellen hankittu maata ja purettu rakennuksia kaivausten tieltä. Kaivausten ja kirjallisten lähteiden, kuten Pausaniaan kuvauksen, perusteella suuri osa antiikin aikaisen kaupungin keskeisistä kohteista on osattu vähitellen sijoittaa paikoilleen.
Kaupungin arkeologissa kaivauksissa esiin tulleista kohteista on muodostettu arkeologisia alueita, joista tärkeimmät ovat Akropolis ja sen etelärinne, Areiopagi, Pnyks ja Agora, jotka muodostavat nykyisin varsin laajan ja yhtenäisen arkeologisen kävelyalueen, sekä Roomalainen agora, Hadrianuksen kirjasto, Olympoksen Zeuksen temppeli ympäristöineen, Kerameikos, Akademeian alue ja Lykeion. Arkeologisia alueita parannettiin erityisesti Ateenan olympialaisten 2004 alla vuonna 1997 alkaneessa projektissa. Suuri osa antiikin aikaisesta alakaupungista on edelleen nykyaikaisen Ateenan rakennusten alla.
Väestö
Ateena oli klassisella kaudella ilmeisesti väkiluvultaan suurin kaikista kreikkalaisista kaupungeista. Kaupungin väestö jakautui muiden kaupunkien tavoin poliksen kansalaisiin, mukaan lukien poliittisesti täysivaltaiset miespuoliset kansalaiset sekä kansalaisuuden omanneet naiset ja lapset; metoikkeihin eli muiden polisten Ateenassa asuneisiin kansalaisiin; sekä muuhun väestöön, mukaan lukien orjat. Antiikin lähteistä on saatavilla tietoja sotakuntoisten miesten lukumääristä, mutta muut tiedot on pääteltävä tämän perusteella. Metoikkien ja orjien määrä vaihteli huomattavasti eri aikoina kaupungin vaurauden ja kaupankäynnin määrän mukaan.
Peloponnesolaissodan alkaessa vuonna 431 eaa. Ateenassa arvioidaan olleen noin miespuolista kansalaista. Kaupungissa oli tuolloin yli taloa, mikä tarkoittaisi noin  asukkaan kokonaismäärää, jos yhdessä talossa asui noin 12-henkinen perhekunta. Joidenkin lähteiden mukaan asukkaita saattoi olla jopa.
Sodan ja sen aikaisen ruttoepidemian vuoksi kaupungin väkiluku putosi, minkä jälkeen miespuolisten kansalaisten lukumäärä oli noin vuonna 400 eaa. arviolta –. Suuren osan 300-lukua eaa. määrä lienee ollut noin. Demetrios Faleronlainen teetti noin vuonna 317–307 eaa. väestönlaskennan, jossa kaupungissa oli noin miespuolista kansalaista ja noin  aikuista miespuolista metoikkia. Varsinaisella kaupunkialueella eli muurien sisäpuolella asuneen väestön kooksi on arvioitu 300-luvulla eaa. noin – henkeä, loppujen asuessa muualla Attikassa.
Ateenan kansalaisuuden sai käytännössä vain syntyperän perusteella. Sekä isän että äidin tuli olla kansalaisia. Poikalapset kirjattiin isänsä demoksen ja fratrian jäseniksi. Miespuoliset kansalaiset saivat osallistua politiikkaan ja heillä oli yhtäläiset oikeudet lain edessä. Naispuolisilla kansalaisilla ei ollut poliittisia oikeuksia, mutta myös heillä oli lain suoja. Metoikit olivat vapaita muista kaupungeista kotoisin olleita kreikkalaisia tai ei-kreikkalaisia. Vieraiden oli rekisteröidyttävä metoikeiksi saadakseen toimia kaupungissa, tai muutoin he joutuivat orjiksi. Metoikeilla ei ollut Ateenan kansalaisoikeuksia eivätkä he saaneet omistaa maata, ja heitä verotettiin tiukemmin kuin kansalaisia. Siksi nämä toimivat usein kaupallisissa ammateissa tai esimerkiksi opettajina.
Lapsikuolleisuus oli myös kansalaisten keskuudessa valtava, todennäköisesti noin 70 % lapsista kuoli ennen yksivuotispäiväänsä. Ateenan Kolonos Agoraiokselta on äskettäin löytynyt ajalta 350 eaa. oleva kaivo, jossa on 175 pikkulapsen ja 75 koiran ruumiit sekä norsunluinen veitsenkahva. On epäilty, että lapset olisi uhrattu jumalatar Afrodide Uranialle tai että he olisivat jonkin epidemian uhreja.
Valtiomuoto
pienoiskuva|Ateenan demokratiaan kuului muun muassa [[ostrakismos|ostrakismi eli mahdollisuus karkottaa henkilöitä äänestyspäätöksellä. Megakleen nimi ostrakoneissa, Kerameikoksen arkeologinen museo.]]
Helen Robson Walton
Helen Robson Kemper Walton (3. joulukuuta 1919 – 19. huhtikuuta 2007) oli Yhdysvaltain suurimman kauppaketjun ja yksityisen työnantajan Wal-Martin perustajan Sam Waltonin vaimo. Hän oli aikoinaan Yhdysvaltain 11. rikkain ja maailman 29. rikkain ihminen Forbesin mukaan. Hänellä oli 16,4 miljardin omaisuus.