cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helen Frankenthaler
Helen Frankenthaler (s. 12. joulukuuta 1928 New York – 27. joulukuuta 2011 Darien, Connecticut ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hän oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1974, ja hänet palkittiin National Medal of Artsilla vuonna 2001.
New Yorkissa syntynyt Frankenthaler opiskeli Dalton Schoolissa Rufino Tamayon johdolla ja Bennington Collegessa Vermontissa. Hän oli naimisissa taiteilijakollegansa Robert Motherwellin kanssa, kunnes otti avioeron vuonna 1971.
Frankenthalerin tyylin katsotaan tavallisesti edustavan abstraktia ekspressionismia. Hänen tunnetuimpien teostensa joukkoon lukeutuu Mountains and Sea (1952).
Frankenthaler kuoli pitkän sairauden jälkeen joulukuussa 2011.
Guardalavaca
thumb|300px|Guardalavacan sijainti Kuubassa Guardalavaca on kaupunki Holguínin provinssissa, Itä-Kuubassa. Se on suosittu matkailukohde rantojensa ansiosta. Näitä ovat Guardelavaca Beach, Playa Esmeralda, Don Lino ja Bahia de Naranjo.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2024
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2024 ovat järjestyksessään 54. Kansainvälisen ampumahiihtoliiton järjestämät maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestetään 5.–18. helmikuuta 2024 Tšekin Nové Město na Moravěssa. Nové Město na Moravě järjesti edellisen kerran MM-kilpailut vuonna 2013.
Valinta
Kilpailujen järjestäjä valittiin IBU:n virtuaalisesti järjestetyssä kongressissa 14. marraskuuta 2020. Muita ehdokkaita kilpailujen järjestäjäksi ei ollut.
Antioch College
Antioch College on Yhdysvaltojen Ohion osavaltion Yellow Springsissä sijaitseva runsaan sadan opiskelijan liberal arts college. Se jatkaa samannimisen, vuonna 1850 perustetun ja vuonna 2007 suljetun arvostetun oppilaitoksen perinteitä.
Kristoffer Polaha
Kristoffer Jon ”Kris” Polaha (s. 18. helmikuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiorooleistaan sarjoissa Valentine ja Outo, uusi elämä. Polaha näytteli myös Henry Butleria draamasarjassa Ringer.
Antioch College
Antioch College myöntää bachelor of arts -tutkintoja antropologian, historian, kirjallisuuden, media- ja kuvataiteiden, esittävän taiteen, filosofian, psykologian ja taloustieteen aloilla, sekä bachelor of science -tutkintoja biolääketieteessä ja ympäristötieteessä.
Historiaa
Antioch Collegen perusti vuonna 1853 Yhdysvaltojen koulujärjestelmän uranuurtajana tunnettu Horace Mann. Hän otti koulun motoksi ”On häpeä kuolla ennen kuin on saavuttanut jonkin voiton ihmisyydelle”, ja hänen esikuvanaan oli jo parisataa vuotta aiemmin perustettu Harvardin yliopisto. Oppilaitos oli uskonnollisesti tunnustukseton ja monin tavoin aikaansa edellä radikaaleine ajatuksineen. Se oli muun muassa yksi ensimmäisistä amerikkalaiscollegeista, jotka ottivat myös naisia opiskelijoikseen, ja se suosi jo varhain demokraattista päätöksentekoa, jossa myös opiskelijoilla oli mahdollisuus vaikuttaa koulunsa asioihin. Koulu kärsi jatkuvista talousvaikeuksista niin, että se jouduttiin usein sulkemaan joksikin ajaksi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen johtajaksi tullut Arthur Morgan kehitti opintojärjestelmän, jossa opiskelijat olivat vuoroin palkallisessa työssä, vuoroin koulussa. Työkokemus antoi käytännön valmiuksia ja auttoi opintokustannuksen maksamisessa, jolloin oppilaitos ei ollut kovin riippuvainen ulkopuolisista lahjoittajista.
1950- ja 1960-luku
Antioch College oli suosionsa huipulla heti toisen maailmansodan jälkeen aina 1960-luvulle asti, jolloin opiskelijoita oli toista tuhatta kerrallaan. Koulun entisinä opiskelijoina tulivat tunnetuiksi Martin Luther Kingin puoliso Coretta Scott King, evoluutiobiologi Stephen Jay Gould ja Hämärän rajamailla -televisiosarjan luoja ja juontaja Rod Serling.
Oppilaitoksen vaikutuspiirissä vietti lapsuuttaan näyttelijä John Lithgow, jonka näyttelijäisä Arthur Lithgow opetti siellä teatteriaineita ja perusti vuonna 1952 Antioch Collegen Shakespeare-festivaalin. Vuonna 1954 Jean Sibeliuksen musiikki Shakespearen näytelmään Myrsky sai Pohjois-Amerikan kantaesityksensä Antiochin festivaaleilla. Teoksen esitti Cincinnatin sinfoniaorkesteri johtajanaan Thor Johnson.
Antioch University
Vuonna 1964 Antioch hankki omistukseensa Vermontin osavaltiossa toimineen Putney School of Educationin, josta alkoi muodostua Antioch University -nimellä toimivien korkeakoulujen ketju ympäri Yhdysvaltoja. Niitä perustettiin useita kymmeniä, mutta monet niistä jäivät hyvin lyhytikäisiksi ja vain muutama on jäljellä, monet nykyisin eri nimellä, kuten Antioch Law School -nimeä käyttänyt lakitieteellinen korkeakoulu Washington D.C.:ssä, joka tunnetaan nykyisin nimellä David A. Clarke School of Law. Entinen Antioch Putney toimii nykyisin New Hampshiren Keenessä nimellä Antioch University New England, ja muut nimeä Antioch University käyttävät oppilaitokset sijaitsivat 2010-luvun lopulla Kalifornian Santa Barbarassa ja Los Angelesissa, Washingtonin osavaltion Seattlessa sekä Ohion Yellow Springsissä, alkuperäisen Antioch Collegen kotikaupungissa.
Antioch Collegen kuihtuminen
Antioch Collegen ja Antioch Universityn hyvä kehitys kääntyi vuonna 1973, kun presidentti Richard Nixonin opintotukileikkaukset ja koulun sisäiset valtataistelut alkoivat vaikuttaa hakijamäärään. 1980-luvun puoleenväliin mennessä Antioch Collegen opiskelijamäärä vakiintui viiden-kuudensadan paikkeille. Vuosituhannen vaihteeseen tullessa opiskelijamäärä saatiin hienoiseen nousuun ja koulukiinteistöjä korjattiin parantuneella tulorahoituksella, kunnes vuonna 2001 hakijamäärä alkoi taas laskea. Kriisisuunnitelmista huolimatta Antioch Collegen opiskelijamäärä jatkoi jyrkkää laskua 2000-luvulla, kunnes koulun toiminta päätettiin lakkauttaa vuonna 2008. Tuolloin opiskelijamäärä oli enää pari sataa, runsas kolmannes siitä mitä se oli ollut vain kuusi vuotta aiemmin.
Uusi Antioch College 2011
Varakkaat entiset opiskelijat ostivat oikeudet Antioch College -nimeen, ja oppilaitos avattiin entisissä tiloissaan uudelleen vuonna 2011 itsenäisenä nelivuotisena collegena niin, ettei sillä ole enää mitään tekemistä Antioch Universityn kanssa. Opiskelijamäärä kasvoi 2010-luvun mittaan vain vähän yli sataan, ja koulun tulevaisuus on epävarma.
Tunnettuja entisiä opiskelijoita
Lähde:
Jännitys
Jännitys (tunnus s tai σ) ilmaisee pinta-alayksikköön kohdistuvaa voimaa. Jännityksen yksikkö SI-järjestelmässä on Pascal (Pa = N / m²), joka on myös paineen yksikkö.
Jännityksestä puhutaan esimerkiksi kun voima kohdistuu jotakin rakennetta kannattavaan pulttiin. Nesteen tai kaasun painaessa seinämää puhutaan taas paineesta, vaikka molemmissa tilanteissa voima kohdistuu tiettyyn pinta-alaan. Kappaleen venymä voidaan laskea kimmokertoimen avulla, kun siihen kohdistuva jännitys tunnetaan.
Jännitys voi olla vetojännitystä, puristusjännitystä, taivutusjännitystä tai leikkausjännitystä. Vaihtuva jännitys voi aiheuttaa materiaalin väsymistä.
Šokkisivusto
Šokkisivusto on verkkosivusto, jonka tarkoituksena on olla katsojille epämiellyttävä ja sokeeraava kokemus. Šokkisivusto sisältää järkyttävää, erittäin mautonta tai julmaa kuva-, ääni- ja videomateriaalia. Aiheisto saattaa olla myös oksettavaa, esimerkiksi ulosteisiin liittyvää. Osa kuvista ja videonpätkistä on saattanut alun perin esiintyä pornoelokuvissa tai pornografisilla sivustoilla, joista aineisto on levinnyt huumori- ja sokeeraamiskäyttöön suunnitelluille verkkosivuille.
Uuden kaupungin teatteri
Uuden kaupungin teatteri ry, UKT, on keväällä 2018 perustettu helsinkiläinen esittävän taiteen ryhmä. Ryhmä tuottaa vuosittain julkiseen kaupunkitilaan ja kokeellisiin ympäristöihin esityksiä, esityssarjoja, tilateoksia, työpajoja ja tapahtumia. Uuden kaupungin teatteri toimii yhteistyössä muiden helsinkiläisten kaupunkikulttuuri- ja - taidetoimijoiden kanssa.
Šokkisivusto
Katso myös
Internet-Phänomen
Uuden kaupungin teatteri
Uuden kaupungin teatterin ydinryhmän muodostavat säveltäjä Henna Helasvuo, dramaturgit Martta Jylhä ja Pauli Patinen, tilasuunnittelija Anna Pesonen, tuottaja Anna Suoninen ja äänisuunnittelija Riku Vuorensola. Ryhmän jäsenet ovat tahoillaan työskennelleet laajasti esittävän taiteen kentällä katusoitosta Suomen Kansallisteatteriin asti.
QuickSpin
QuickSpin AB on ruotsalainen pelivalmistaja, joka erikoistuu nettikasinopeleihin. Kyseessä on kansainvälinen yritys, jolla on toimisto Tukholmassa ja Maltalla. QuickSpinille on myönnetty lisenssi valmistaa ja tarjota kasinopelejä niin Iso-Britannian kuin Alderneyn lainsäädäntöalueella.
QuickSpinin perustivat vuonna 2011 ruotsalaisyrittäjät Daniel Lindberg, Mats Westerlund ja Joachim Timmermans. Yritys myytiin 38 miljoonan punnan hintaan vuonna 2016 PlayTechille – yhdelle maailman suurimmista kasinopelivalmistajista, jonka omistuksessa se edelleen on. QuickSpin on palkittu monilla arvostetuimmista palkinnoista, joita sille on myönnetty muun muassa EGR Awards -gaalassa.
Quickspinin suosituimmat pelit ovat tuttu näky suomenkielisillä nettikasinoilla, ja firma tunnetaan erityisesti sen satuihin perustuvista videosloteista, kuten Big Bad Wolf, Rapunzel’s Tower ja Goldilocks and the Wild Bears. Sen peliporftolio sisältää toukokuussa 2019 yhteensä 50 peliä, ja samana vuonna odotetaan julkaistavaksi vielä 13 kolikkopeliä lisää.
Dawn of Solace
Dawn of Solace on Before the Dawnin solistin, Tuomas Saukkosen sooloprojekti.
Johan Niinelä
Johan Niinelä, vuoteen 1906 Lindegren (14. elokuuta 1850 Säkkijärvi – 1. kesäkuuta 1907 Muolaa) oli suomalainen opettaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Niinelän isä oli kiertokoulun opettaja. Niinelä kävi itse Jyväskylän seminaarin, tuli opettajaksi Viipuriin 1874 ja siirtyi sieltä kahden vuoden päästä opettajaksi Muolaan ensimmäiseen kansakoulun. Sen opettajana hän toimi yli kolmekymmentä vuotta. Niinelä oli myös kunnallismies ja kirkonisäntä. Hän oli talonpoikaissäädyssä Äyräpään tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1900. Jälkimmäisenä vuonna hän oli valitsijamiesten varamies ja säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Jacques Daret
thumb|250px|Kolmen tietäjän vierailu. Jacques Daret, [[1434–1435.]]
Jacques Daret (n. 1404 – n. 1470) oli flaamilainen taidemaalari renessanssin aikakaudella. Daret syntyi Tournaissa, nykyisessa Belgiassa, ja vietti siellä lähes koko elämänsä. Hän oli 15 vuotta oppilaana Robert Campinin studiossa, samaan aikaan kuin Rogelet de la Pature (jonka tutkijat arvelevat olleen Rogier van der Weyden). Myöhemmin hänestä tuli itsenäinen mestari ja Burgundin hovin suosikki. Jean de Clercq, St. Vaartin luostarin apotti oli hänen suosijansa 20 vuoden ajan.
Vaikka Jean de Clercqin tilikirjoissa on useita mainintoja Daret'n teoksista, on vain neljä paneelia hänen de Clerqille 1433–1435 maalaamastaan alttaritaulusta "Neitsyen alttaritaulu" säilynyt nykypäivään. Nämä maalaukset muistuttavat tyyliltään tuntemattoman Flémallen mestarin teoksia, ja tästä syystä useimmat tutkijat pitävät Robert Campinia, Daret'n opettajaa Flémallen mestarina.
Moss Hart
pienoiskuva|Hart vuonna 1940 Moss Hart (24. lokakuuta 1904 – 20. joulukuuta 1961) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja. Hän voitti Pulitzer-palkinnon George S. Kaufmanin kanssa kirjoitetusta näytelmästä You Can't Take It With You (1937). Ohjaajatyöstään näytelmässä My Fair Lady hän voitti Tony-palkinnon. Hart oli 1900-luvun menestyneimpiä näytelmäkirjailijoita Yhdysvalloissa.
Hart syntyi Manhattanilla köyhään juutalaisperheeseen. Hän oli naimisissa näyttelijä Kitty Carlislen kanssa.
Varadero
Varadero on kaupunki Matanzasin provinssissa Kuubassa. Se on suosittu matkailukohde.
Hellad Velled
Hellad Velled on virolainen yhtye, joka aloitti toimintansa syksyllä 2007. Yhtyeen tunnetuin laulu Suomessa lienee vuoden 2011 kesän alussa julkaistu: "Poeg on kodus" -laulu. Se on virolainen versio suomalaisen Pojun laulusta Poika (saunoo). Sen kertosäe on käännetty suomeksi näin: "Nyt veisatkaa mukana se lensi yli metsien kuunnella, kuinka juhlat käynnissä Virossa, meidän poika on tullut kotiin. Nyt veisatkaa mukana, juhlat pystyyn ja laita sauna päälle kuumaksi, Karga ja Molla, meidän poika on tullut kotiin."
Kochin käyrä
thumb|300px|Kochin käyrä tunnetaan muotonsa vuoksi myös Kochin lumihiutaleena tai lumihiutalekäyränä. Animaatiossa seitsemän ensimmäistä vaihetta.
Kochin käyrä eli Kochin lumihiutale on yksi ensimmäisistä määritellyistä fraktaalikäyristä. Käyrä on nimetty keksijänsä, ruotsalaisen matemaatikon Helge von Kochin mukaan, joka kuvasi sen vuonna 1904.
Kochin käyrä saadaan äärettömän approksimaatioiden jonon raja-arvona. Ensimmäinen approksimaatio on tasasivuinen kolmio, jonka jokainen sivu on suora jana (___). Janan keskimmäinen kolmannes korvataan sitten kahdella palasella, joista kumpikin on janan kolmanneksen mittainen ja jotka muodostavat tasasivuisen kolmion kaksi sivua (_/\_). Kussakin vaiheessa kunkin uuden janan (joita vaiheessa 2 on 4) keskimmäinen kolmannes korvataan tasasivuista kolmiota muistuttavalla "piikillä". Lopputuloksena on lumihiutaletta muistuttava muoto.
Jokaisessa vaiheessa käyrän pituus kasvaa kolmasosan entisestään eli 4/3-kertaiseksi, ja käyrän lopullinen pituus on ääretön. (Jos alkuperäisen kolmion sivujen yhteenlaskettu pituus on 3 · x ja sivut korvataan tällä tavoin pidemmillä murtoviivoilla n kertaa, on saadun murtoviivan pituus 3 · x · (4/3)n, ja tämä lause kasvaa rajatta n:n kasvaessa.) Kuitenkin kuvion rajoittama pinta-ala pysyy pienempänä kuin alkuperäisen kolmion ympäri piirretyn ympyrän ala. Äärettömän pitkä viiva ympäröi äärellistä aluetta.
Tappava ase
Tappava ase on vuonna 1987 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Se on ensimmäinen neljästä Tappava ase -elokuvasta. Elokuvan ohjasi Richard Donner ja pääosissa ovat Mel Gibson sekä Danny Glover.
Tappava ase on menestyneimpiä toimintaelokuvia kautta aikain: se tuotti yli 120 miljoonaa dollaria.
Charente (joki)
Charente (, Saintongen murteella Chérente) on Atlanttiin laskeva joki Länsi-Ranskassa. Se alkaa Chéronnacista Haute-Viennen departementista ja kulkee Charenten, Viennen, jälleen Charenten ja lopulta Charente-Maritimen departementtien kautta laskien Atlanttiin Port-des-Barquesin ja Fouras'n välissä, jossa sillä on leveä estuaari.
Nimen alkuperä
thumb|left|Bassin La Pérouse, venesatama [[Rochefort (Charente-Maritime)|Rochefortissa.]] Gallialais-roomalaisena aikana joki tunnettiin kreikan­kielisellä nimellä Κανεντελος (Kanentelos). Tällä nimellä sen mainitsi Klaudios Ptolemaios vuonna 140. thumb|right|Charente [[Fléacissa.]]
Varhaisimman tunnetun latinan­kielisen tekstin, jossa Charente mainitaan, kirjoitti 300-luvulla gallialais-roomalainen runoilija Ausonius. Nimi esiintyi tuolloin muodossa Carantonus. Keskiajalla nimi esiintyy muun muassa muodoissa Carentona (1050) ja Karentone (1339), jotka muistuttavavt Charentonnen sekä myös Espanjan Carantona-joen nimeä. Johdin -on- liitettiin joen nimeen ensimmäisen kerran vuonna 799.
Viennen seudun murteessa esiintyy virtaavaa vettä tarkoittava sana onno, joka on mahdollisesti kelttiläistä alkuperää ja saattaa palautua samaan indo­eurooppalaisen kantakielen sanaan *ud-r/n-, josta ovat peräisin myös kreikan sana húdōr, joka esiintyy muihinkin kieliin lainattujen yhdys­sanojen alkuosana muodossa hydro--, sekä gootin kielen vettä tarkoittava sana wato. Kantasana olisi muuntunut ensin muotoon *udnā, myöhemmin unna ja lopulta onno.<ref
Myöskään nimen kantaosan alkuperästä eivät tutkijat ole päässeet yksimielisyyteen:
Charente-joen mukaan ovat saaneet nimensä Charenten ja Charente-Maritimen departementit. Viimeksimainittu nimi tarkoittaa merellistä Charentea. Tämän departementin nimi oli vuoteen 1941 saakka Charente-Inférieure, "Alempi Charente", koska se sijaitsee joen alajuoksun varrella. Joen mukaan ovat saaneet nimensä myös seudulta peräisin olevat charentaise-huopatossut.
Oksitaanin kielen Limousinin murteessa joen nimi esiintyy muodossa Charanta ja Saingongen murteessa muodossa Chérente.
Maantiede
thumb|Charenten alueen kartta
Takaraivohalkio
Takaraivohalkio eli inienkefalia on hyvin harvinainen hermostoputken vaurio, johon kuuluvat pään taipuminen taaksepäin ja vakava selkärangan vaurio.
Charente (joki)
Departementit, kaupungit ja kunnat
Charente kulkee seuraavien departementtien, kaupunkien ja kuntien kautta:
Takaraivohalkio
Vammainen lapsi on yleensä lyhyt, ja hänellä on suhteettoman suuri pää. Diagnoosi voidaan tehdä heti syntymän jälkeen, koska pää on niin pahasti kääntynyt taaksepäin, että kasvot suuntautuvat ylöspäin. Kasvojen iho on suoraan kiinni rinnan ihossa, ja päänahka on suoraan kiinni selän ihossa. Kaula tavallisesti puuttuu kokonaan. Takaraivohalkioon liittyy yleensä myös muita epämuodostumia, kuten aivottomuus, aivotyrä (jossa osa kallon sisällöstä pullistuu ulos), hydrokefalia, kyklopia, alaleuan puuttuminen, huuli- ja suulakihalkio, verisuonisairauksia, palleatyrä ja ruoansulatuskanavan epämuodostumia. Vamma on yleisempi tytöillä.
Charente (joki)
Yleistä
thumb|left|upright|Charenten mutkia [[Île d'Oléronin ja Île Madamen seudulla.]] Charente on 381,24 kilometrin pituinen, ja siitä 224 kilometrin pituinen osuus on Charenten departementissa. Linnunteitse matka sen lähteeltä suulle on vain 160 kilometriä, mutta joki on varsin mutkikas ja siinä on runsaasti meandereita. Monessa kohdassa joki haarautuu ja sen haarojen välissä on saaria, joista useimmat kuitenkin jäävät tulvien sattuessa veden alle ja ovat asumattomia.
Takaraivohalkio
Ennuste
Vammaisena syntyneen ennuste on erittäin huono. Vastasyntynyt elää enintään muutaman tunnin. Sikiön ruumiin vääristyminen voi olla vaaraksi myös äidille.
Charente (joki)
Yleistä
Charente laskee Atlantin valtamereen. Sen suulla, Rochefortin eteläpuolella on laaja estuaari Fourasin ja Port-des-Barquesin välissä.
Charenten valuma-alue on 10 560 neliökilometrin laajuinen.
Maantieteilijä Daniel Faucher on sanonut, että Charenten laakso muodostaa maastonmuotojensa vuoksi monessa suhteessa tärkeän yhdyssiteen seudun eri alueiden välillä.
Charenten yläjuoksun laakso
thumb|upright|Charenten lähde [[Chéronnacissa Haute-Viennen departementissa]] Charente alkaa Ranskan keskiylängön länsiosasta Limousinin alueelta, jolle on tyypillistä kiteisistä mineraaleista koostuva vettä läpäisemätön kallioperä. Sen lähde sijaitsee Chéronnacissa Haute-Viennen departementissa 295 metrin korkeudella merenpinnasta. Aluksi joki virtaa 12 kilometriä luoteeseen ennen kuin se saapuu Charenten departementtiin. Departementtien rajalla on vuonna 1990 rakennetun padon taakse muodostunut tekojärvi, Lac de Lavaud, johon laskee myös sivujoki Trèze.
Vähän myöhemmin Charenteen laskee vasemmalta puolelta Moulde, on vuonna 1989 rakennettiin Mas Chabanin pato ja tekijärvi. Moulde on pieni joki, jonka sivujokia ovat Cluzeau, Mas de Lépi ja Turlut.
Charenten laakso Ruffecin ja Angoulèmen välillä
Kuljettuaan pienen Civrayn kaupungin kautta Charente-joki saapuu takaisin Charenten departementtiin, jossa se virtaa lähes suoraan etelään. Tästä eteenpäin sen laakso on leveämpi, ja joelle tyypillisiä ovat lukuisat syvät meanderit. Se kulkee monien maalauksellisten kylien ja pikkukauunkien kautta, joita ovat esimerkiksi Condac, Ruffec, Verteuilsur-Charente suurenmoisine linnoineen, Lichères kauniine romaanistyylisine kirkkoineen, Bayers ja Mansle.
Ennen Manslea Charenteen laskee vasemmalta puolelta pieni sivujoki Son-Sonnette, joka alkaa Son- ja Sonnette-jokien yhtymäkohdasta, sekä Bonnieure, joka kulkee Chasseneuilin kautta. Nämä molemmat joet virtaavat Roumazière-Loubertista lähtien suoraan länteen. Samoin on laita Tardoiren, johon liittyy sivujokena Bandiat ja joka itse laskee Bonnieureen. Myös Tardoiren ja Bandiat'n lähteet sijaitsevat Haute-Viennen departementissa ja ne virtaavat yläjuoksullaan luoteeseen. Tardoire kulkee muun muassa Montbronin ja La Rochefoucauldin, Bandiat taas Nontronin kautta.
Charenten lähteeltä Mansleen saakka maanpinnan kaltevuus on varsin suuri, sillä korkeusero joen lähteen ja Manslen välillä on 55 metriä. Sen vuoksi tällä osuudella eivät jokialukset voi liikennöidä. . Sitä vastoin Charenten 130 kilometrin pituisella osuudella Manslesta Salignac-sur-Charenteen saakka, joka sijaitsee hieman Cognacista alavirtaan, maanpinnan kaltevuus on hyvin vähäinen. Joki onkin purjehduskelpoinen Angoulêmesta sen suulle saakka.
thumb|[[Vars (Charente)|Varsin mylly Charentessa.]] Tehtyään pienen koukkauksen länteen, missä Marcillac-Lanvillen suuri kylä sijaitsee meanderin päässä ja La Chapelle saman meanderin sisään jäävällä alueella, joki kääntyy jälleen etelään, ja sen varrella on monia kyliä ja pikkukaupunkeja, muunn muassa Montignac-Charente, Vars, Vindelle, Balzac, Saint-Yrieix-sur-Charente ja Gond-Pontouvre. Niiden kautta kuljettuaan joki saapuu Angoulêmeen, joka on sen varrella sijaitsevista kaupungeista suurin ja samalla Charenten departementin pääkaupunki.
Manslen ja Angoulèmen välisestä jokilaakson osasta käytetään toisinaan nimitystä Angoumois'n laakso. Nimitys on melko uusi ja esiintyy kirjallisuudessa mutta ei paikallisessa kielen­käytössä. Tällä osuudella jokilaakso on leveä ja meanderit suurimmillaan.
Angoumois'n alueella Charente ja sen sivujoet virtaavat kalkkiperäisellä tasangolla, jolle tyypillisiä ovat syvät rotkot ja maanalaiset virrat. Rochefoucaludin karstissa kulkevien maanalaisten virtojen vedet purkautuvat maan päälle muun muassa Touvren lähteessä, joka on vesimäärältään Ranskan toiseksi suurin lajissaan Fontaine de Vauclusen jälkeen. Vedet tulevat pääosin Bandiat'n ja Tardoiresta, jonkin verran myös Bonnieuresta ja Échellestä, joiden vesistä osa syöksyy karstin aukoista maan alle. Vesien purkautumisen jälleen maan päälle saa aikaan Échellen siirroksessa oleva 500 metrin paksuinen vettä läpäisemätön merkelisavikerros, joka estää vesiä virtaamasta maan alla enää pidemmälle ja pakottaa ne jälleen maan pinnalle. . thumb|Charente l'Houomeaussa lähellä Angoulêmeä.
Charenten laakso Angoulêmen ja Cognacin välillä
thumb|[[Jarnac, Pont du Parcilta avautuva kuuluisa näkymä.]] Angoulêmen jälkeen joki virtaa loppuosuutensa länteen. Sen alajuoksun valuma-alue muodostuu vettä läpäisemättömistä maalajeista ja kalkkikivikallioista. Siihen laskevat oikealta puolelta Nouère, Soloire ja Antenne, vasemmalta Anguienne, Eaux Claires, Charreau, Boëme ja Né. Näistä viimeksi mainittu on alajuoksullaan kanavoitu.
Angoulêmesta Charente-Maritimen departementtiin saakka Charenten varrella on useita maalauksellisia kaupunkeja ja muita asutuskeskuksia, virran suunnassa lueteltuina Saint-Michel, Trois-Palis, Nersac, Sireuil, Châteauneuf-sur-Charente, Vibrac, Saint-Simeux'n ja Saint-Simonin proomukylät, Bassac, Jarnac, Bourg-Charente, Cognac ja Merpins. Jokilaakson tästä osuudesta käytetään toisinaan nimiä Prée de Jarnac tai Val de Jarnac ("Jarnacin niitty" tai "Jarnacin laakso").
Charente on purjehduskelpoinen joen suulta Angoulêmeen saakka. Tämä osa joesta on 170 kilometrin pituinen. Rahtiliikenne joella on vilkkaimmillaan 1800-luvulla, jolloin kaikissa jokivarren kaupungissa ja monissa kylissä oli lastaus- ja purkauslaituri. Joki varustettiin paikoitellen suluille, ja sta Rochefortiin Atlantin rannalla. Näistä ajoista muistuttaa yhä jokivartta pitkin kulkeva tie, jolta käsin aluksia hinattiin.
Charente Cognacin ja Saint-Savinienin välillä
thumb|[[Saint-Savinien, pikkukaupunki Charenten varrella]]
Salignac-sur-Charentessa joki siirtyy Charenten departementista Charente-Maritimen departementtiin. Siellä joen varressa sen oikealla rannalla sijaitsevat Dompierre-sur-Charente, Chaniers, Saintes, Taillebourg ja Saint-Savinien sekä vasemmalla rannalla Brives-sur-Charente, Rouffiac, Port-d'Envaux ja Crazannes. Jokilaakson tästä osuudesta käytetään toisinaan nimeä "Saintongen laakso"
Charente-Maritimen alueella Charenteen laskevat oikealta puolelta Boutonne, joka on Charenten suurin sivujoki, sekä vasemmalta puolelta Seugne ja Arnoult.
Rahtialusten liikenne Charente-joella oli 1900-luvun loppuun mennessä jo täysin lakannut. Sen sijaan joella liikkuu nykyisin runsaasti huvialuksia. Turisteja kuljettavat alukset liikennöivät nykyisin Charente-Maritimen alueella Saint-Savinienista Taillebourgin ja Saintesin kautta Chaniersiin ja jatkavat edelleen naapuridepartementin alueelle Cognaciin ja Jarnaciin.
Joki virtaa Charente-Maritimen departementissa 93 kilometrin matkan. Tällä osuudella sen kaltevuus on lähes olematon. Vuoroveden vaikutus tuntuu Saintesissa saakka, ja sekin hidastaa joen virtaamista Cognacin ja Jarnacin välillä, mikä on omiaan pahentamaan joen tulvia. . Joen suun ja Cognacin välillä sijaitsevia ajoittain tulvaveden alle jääviä alueita paikalliset asukkaat nimittävät "niityiksi".
Alajuoksu ja estuaari
Rochefortista alkaa Charenten estuaari, jossa joki levenee nopeasti ja muodostaa kaksi syvyvää meanderia ennen kuin se laskee Pertuis d'Antiocheen vastapäätä île d'Oléronia ja siten Atlantin valtamereen. Sen oikealla rannalla sijaitsevat Vergeroux, Saint-Laurent-de-la-Prée ja Fouras, vasemmalla taas Soubise, Saint-Nazaire-sur-Charente ja Port-des-Barques. Estuaarille luonteenomaisia ovat lukuisat hiekkasärkät. Fourasin ja vastarannalla sijaitsevan Port-des Barquesin kohdalla estuaari levenee neljän kilometrin levyiseksi.
Charenten estuaaria suojasivat ennen kummaltakin puolelta linnoitukset, eteläpuolella Île Madamen linnoitus, pohjoispuolella Vaubanin linnoitus Fourasissa.
Hydrografia
Charente on 381 kilometrin pituinen. Siitä on luokiteltu purjehduskelpoiseksi 193 kilometrin osuus mereltä aina Montignaciin, käytännössä kuitenkin vain Angoulêmeen saakka. Vesiliikennettä varten jokeen on rakennettu 21 sulkua, joista kaksi on luokiteltu merialuksille sopivisi. .
Angolêmen ja Port-du-Lysin välissä sijaitsevien sulkualtaiden leveys on 28 metriä, syvyys 6,35 metriä ja vapaa korkeus 3,60 metriä. Meriliikenteelle soveltuviksi on luokiteltu kaksi Port-du-Lysin ja Atlantin välillä sijaitsevaa sulkua, joista Bainen sulkualtaan leveys on 34,80 ja syvyys 6,30 metriä, kunt taas Saint-Savinienin sulun leveys on 50 m, syvyys 8 m ja vapaa korkeus 5,65 m..
Charenten valuma-alueen pinta-ala on 10 549 neliökilometriä. Kaikkien siellä olevien jokien yhteenlaskettu pituus on noin 6000 kilometriä.
Tärkeimmät sivujoet
thumb|Näkymä Trachen sillalta. thumb|Antenne [[Javrezacissa.]] thumb|Näkymä kalastuslaiturilta.
Charenteen laskevat seuraavat sivujoet, lueteltuna yhtymäkohtien sijaintien mukaisessa järjestyksessä pääjoen lähteeltä joen suulle:
Kanava
Charenten yhdistää Seudreen Bridoiren kanava.
Hydrologia
Nykyisin Charenten valuma-alueella on 29 mittausasemaa, joissa mitataan Charenten ja sen sivujokien virtaamaa. Niistä seitsemän on pääjoen varrella.
Virtaama Angoulêmessa
Charenten virtaamaa seurataan mittausasemalla Vindellessä, Angoulêmen kunnassa. Mittausaseman kautta kulkevat 3760 neliökilometrin laajuisen valuma-alueen vedet.
Joen suurin virtaama ylittää keskimäärin: Kaikkein suurin mitattu virtaama oli 1. joulukuuta 1982: 595 m3/s.
Keskimäärin kerran viidessä vuodessa joen virtaama vähenee alle 3,7 kuutiometriin sekunnissa. Pienimmillään se on ollut vain 1 kuutiometri sekunnissa.
Virtaaman säännöstely
thumb|Pato Charentessa St-Severissa.
Suunnitelmaa tulvien rajoittamiseksi on valmisteltu jo useiden vuosien ajan. Asiaa vaikeuttavat joen hitaus ja mutkikkuus. Sen valuma-alue on yli 10 000 km2:n laajuinen ja ulottuu kuuden departementin alueelle: Haute-Vienne, Dordogne, Vienne, Deux-Sèvres, Charente ja Charente-Maritime. Jokeen on rakennettu kaksi patoa, joiden taakse ovat muodostuneet Lavaud'n ja Mas-Chabanin tekojärvet. Niiden tarkoituksena on ylläpitää jatkuvasti vähintään sen suuruista virtaamaa kuin on tarpeen toisaalta jokiekosysteemin säilymisen, toisaalta juoma- ja kasteluveden tarpeen tyydyttämiseksi. Departementit ovat perustaneet yhteisen toimielimen, ja vuonna 1992 allekirjoitettiin Charenten vesien hallintaa koskeva pöytäkirja, joka myöhemmin on yhdistetty Adourin-Garonnen vesien hallinnan ja järjestelyn johtokaavioon (, SDAGE).
Crarenten virtaamaa mitataan varsinkin Vindellen mittausasemalla. Tavoitteena on mahdollisuuksien mukaan pitää jatkuvasti yllä vähintään 3 m 3 :n virtaamaa sekunnissa ja että ainakaan arvo 2,5 m 3 ei enää alittuisi.
Tulvat
thumb|Charenten tulva maaliskuussa 2007 [[Cognacissa.]]
Charente tulvii joka vuosi. Tuhoisiksi tulvat ovat nousseet vuosina 1882, 1904, 1910, 1937, 1952, 1966, 1982, 1994 ja 2000-2001. Vuoden 1982 tulva kesti kokonaisen kuukauden, vuosien 2000-2001 tulva peräti viisi kuukautta.
Laivaliikenteen vuoksi tehdyistä ruoppauksista huolimatta joen uoma on pysynyt pitkälti luonnonmukaisena. Sitä ei ole levennetty eikä paljon syvennettykään, minkä vuoksi tulvavedet nousevat nopeasti, varsinkin kun sitä ympäröi laaja tulvatasanko, jossa maaperä ei läpäise vettä ja sen vuoksi jää helposti tulvavesien alle. Kun lisäksi maan kaltevuus on vähäinen ja vuorovesi jarruttaa vesien poisvirtaamista, tulvat kestävät kauan. Tulva-alueista 82 % on viljelysmaata, 16 % luonnontilaisia tai kosteikkoja ja 2 % eli 860 hehtaaria kaupunkimaisesti rakennettua (mistä 96 ha Angoulêmessä, 53 ha Cognacissa ja 135 ha Saintesissa). Varsinkin Rochefortissa tulvat ovat jatkuvana uhkana. Vuoden 1982 tulvan aikana Angoulêmessä virtasi siltojen ali 630 ja Saintesissa 815 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Ranskan valtio ja Charente-joen instituutti ovat laatineet suunnitelman toimenpiteistä tulvien torjumiseksi. Sen puitteissa on suoritettu tutkimuksia ja aloitettu hankkeita. On myös perustettu palveluelin, joka tutkii tilannetta joen yläjuoksulla, ennakoi tulvat ja varoittaa niistä. Joen alajuoksun tulvat voidaan ennakoida, koska tulva-aalto säännöllisesti saapuu Angoulêmeen vuorokauden ja Saintesiin kaksi vuorokautta sen jälkeen kun se on havaittu Manslessa. Täten sivujokien patoaltaat voidaan tyhjentää ajoissa, jotta niistä tuleva vesi ei virtaa pääjoessa samanaikaisesti sen yläjuoksulta tulevien tulvavesien kanssa pahentaen tulvaa. Samoin varoitukset tekevät mahdolliseksi evakuoida tulvien alle jäävät alueet ja erityisesti siirtää niillä olevat ajoneuvot kauemmaksi. Tulvia pahentaa myös se, että Saint-Savinienin yläpuolella jokiuoma on täyttynyt mudasta, ja sen ruoppaaminen alentaisi tulvien korkeutta Saintesissa jo 5–10 cm. On myös suunniteltu kanavia, jotka oikaisisivat Palissyn ja Bussacin välillä olevat meanderit ja joihin vettä laskettaisiin vain tulva-aikoina. Rakennelmia, jotka ennen jarruttivat veden virtaamista, on muutettu muun muassa siirtämällä rantalaitureita Saintesin sillan luona. Lisäksi tulvien vähentämiseksi on suunniteltu Charenten sivujokien varsilla aikoinaan olleiden, myöhemmin kuivattujen soiden palauttamista ennalleen. Soloiren Antennen ja Seugnen varsilla olevien kosteikkojen ennallistamista on jo valmis suunnitelma. Hankkeiden rahoittamisesta huolehtii Agence de Bassin Adour-Garonne -niminen toimielin.
Vuorovesi
thumb|Charenteen ankkuroituneita veneitä. Taustalla [[Tonnay-Charenten riippusilta.]]
Vuoroveden korkeusvaihtelu Charenten suulla on 6,5 metriä. Rochefordin kohdalla se on 5,4 metriä, ylempänä joen varressa Saint-Savinienin patosilta heikentää sen vaikutusta. Silti vielä Saintesissa joen pinnan korkeus vaihtelee vuoroveden vaikutuksesta 0,18 metriä. Laskuvesi kestää kauemmin kuin nousuvesi. Charenten estuaarissa joen tuomat makeat vedet sekoittuvat meren kanssa, ja siellä veden suolapitoisuuskin vaihtelee riippuen vuoroveden korkeudesta.
Voimakasta vuoroveden vaihtelua käytetään hyväksi osterinviljelyksessä Marennes-Oléronin, Dourasin ja Île d'Aix'n altaissa.
Historia
Neandertalinihmiset saapuivat Charenten ja sen sivujokien varsilla jo 230 000 vuotta sitten, ja heitä eli siellä heidän sukupuuttoon kuolemiseensa saakka. Montgaudierin luolasta Tardoiren varrelta läheltä Montbronia sekä La Chaisen ja Fontéchevaden luolista on löydetty heitä varhaisempienkin hominidien jäännöksiä. Nykyisen Charenten departementin alueella neandertalilaisia eli varsin paljon, ja heidän jäännöksiään on löydetty Rochelot'n luolasta Saint-Amant-de-Bonneieuressa, Eaux-Clairesin laaksosta läheltä Angoulêmeä, Voultronin oikealta rannalta La Quinasta, Villebois-Lavalletten läheltä Gardes-le-Pontarouxia, josta on löydetty 27 neandertalilaisen, sekä aikuisten että lasten fossiilia, sekä Melonista läheltä Châteauneuf-sur-Charentea. Myös Charente-Maritimen alueelta Roche à Pierrot’sta läheltä Saint-Césairea löydettiin vuonna 1979 neandertalinihisen luuranko ja joukko Châtelperronin kulttuuriin viittaavia työkaluja. Tällä seudulla neandertalilaiset ovat todennäköisesti eläneet samaan aikaan ensimmäisten Homo sapiens-lajiin kuuluvien asukkaiden kanssa. .
Tardoiren varrella Vilhonneurissa on Visagen luola, jota koristavat paleoliittiset maalaukset. Lähellä Antennen ja Charenten yhtymäkohtaa sijaitsevasta Marcel Clouet'n luolasta on löydetty noin 100 työkalua ja 200 muuta esinettä, kuten Moustier-kulttuuriin liitettyjä hiottuja kiviä, teriä ja karhimia, kun taas Chaire à Calvinin luolasta Mouthiers-sur-Boëmesta on löydetty Magdalena-kulttuurin aikainen matala pintareliefi.
Rautakautisilla aluksilla purjehtiminen Charentella oli alusten pienten koon vuoksi helppoa, ja niillä kuljetettiin varsinkin suolaa. Joelta onkin löydetty sen aikaisten ruuhien jäännöksiä.
Keskiaika
Kelttiläisillä santoneilla oli merisatama Charenten suulla, jonka estuaari oli siihen aikaan varsin syvä ja selväpiirteinen. Saintes, Cognac ja Jarnac olivat tärkeitä gallialais-roomalaisia satamia. Ausoniuksen teoksissa kerrotaan Charentessa, ja roomalaiset kronokoitsijat vahvistavat, että joki oli tärkeä liikenneväylä. Toisella vuosisadalla Ptolemaios mainitsi joen suulla sijainneen sataman nimellä Portus Santonum. .
Viikingit saapuivat Charentelle noin vuonna 850 ja hävittivät Saintesin ja Angoulêmen. Seuraavien vuosisatojen aikana joen yläjuoksun varsille rakennettiin varustuksia, jotka myöhemmin rakennettiin uudestaan kivisiksi linnoituksiksi, mutta suuri osa niistä hävitettiin satavuotisessa sodassa, jonka aikana joki oli ajoittain valtakuntien rajana.
Keskiajalla Charenten ja sen sivujokie varsille rakennettiin vesimyllyjä, kanavia ja sulkuja. Nämä yhdessä hinausteiden, laiturien ja varastojen kanssa mahdollistivat laivojen kulun 900-luvulta lähtien Cognaciin ja 1400-luvulta lähtien Angoulêmeen saakka. Frans I määräsi myllypatoihin jätettäväksi aukot, joista laivat saattoivat kulkea, ja myös ensimmäiset alkeelliset sulut rakennettiin hänen määräyksestään. Joen varrella Cognacissa syntyneen Frans I:n on väitetty sanoneen: "Charente on kuningaskuntani kaunein joki", joskin tämä lause on joissakin lähteissä yhdistetty myös Henrik IV:een.
thumb|Sulku [[Cognacista ylävirtaan.]]
Jokiliikenne vilkastui 1700-luvulla mutta hiljeni nopeasti 1800-luvun lopulla ja lakkasi silloin Montignacin ja Angoulèmen välisellä osuudella kokonaan.
1800-luvulla jokisatamia olivat Saintes, Saint-Savinien ja Port-d'Envaux, jotka kuuluivat Saintesin alusrekisterialueseen, sekä Angoulême, Cognac, Taillebourg ja Rochefort, jotka kuuluivat Rochefortin alusrekisterialueeseen.
thumb|[[Saint-Simeux.]]
Rakennusperintö
Charenten varrella on vanhalta ajalta saakka ollut kaupunkeja ja kyliä. Niinpä sen varrelta löytyy kaikentyyppisiä vanhoja rakennuksia ja rakennelmia kuten taloja, siltoja, kaivoja, kyyhkyslakkoja ja maatiloja, joista osa on peräisin keskiajalta. Romaanistyyliset kirkot ovat Charenten laakson ylpeys, ja sellainen on alueen jokaisessa kunnassa.
Linnat ja linnoitukset
Charenten sivujen Tardoiren varrella on renessanssityylinen Château de La Rochefoucauld ja sen sivujoen Bandiatn varrella Donjon de Marthon. Voultronin näkymiä hallitsee Château de Blanzaguet-Saint-Cybard, Dignacissa Échellen lähteiden luona on Tour de Breuil, ja Tuden ja Viveronnen välisellä kalliolla vuonna 1500 uudelleen rakennettu Château de Chalais, joka hallitsee Chalais'n kaupungin näkymiä. Garat'ssa Anguinnessa, Angoulêmen itäpuolella on Château de la Tranchade.
Angoulême on rakennettu stategisesti merkittävälle kalliolle, joka hallitsee erästä Charenten mutkaan. Paikka on asuttu jo esihistoriallisena aikana, ja kukkulaa ympäröivät roomalaisaikaiset linnoitukset, jotka kohoavat ympäröivien laaksojen yläpuolelle.
Château d'Angoulêmen ja renessanssiaikana laajennetun Château de Cognacin välillä linnoja on joen varressa erityisen runsaati. Le Château de l'Oisellerie La Couronnessa ja Château de Fleurac de Nersac ovat peräisin 1500-luvulla. Boutevillen ja Jarnacin linnoista on jäljellä vain rauniot ja kaiverruksia. Château de Bourg-Charente, Château de Garde-Épée ja Château de Saint-Brice ovat peräisin 1500-luvulta tai aivan 1600-luvun alusta.
Cognacista alavirtaan Antennen varrella on kaksi renessanssiaikaista linnaa, Château de Matha ja Château Chesnel. Château de Richemont rakennettiin 1600-luvulla uudelleen, kun taas Antennen sivujoen Dandelot'n varrella sijaitseva Château d'Authon on peräisin 1500-luvulla. Seugnen varrella sijaitseva Donjon de Pons rakennettiin uudelleen vuonna 1187. Saintesistä alavirtaan Charenten varrella ovat 1500-luvulla rakennetut Château de Crazannes ja Château de Panloy. Linnamainen on myös Rochefortin kuninkaallinen köydenpunomo, jonka rakennustyöt aloitettiin vuonna 1666.
Sillat
thumb|Silta Charenten yli [[Vibrac (Charente)|Vibracissa]]
Kaikki Charenten varrella sijaitsevat kaupungit on rakennettu kahlaamon, lautan tai sillan läheisyyteen. Aikojen kuluessa useita siltoja on purettu ja jälleenrakennettu. Esimerkiksi Cognacissa kaupungin portille johtaneen puusillan tilalle rakennettiin kivisilta, joka sijaitsi hieman nykyisen sillan kohdalta ylävirtaan. Saintesissa silta rakennettiin uudestaan 1100-luvulla sekä jälleen 1800-luvlla, jolloin samalla siirrettiin myös sen keskellä kohonnut riemukaari. Rochefortiin rakennettiin vuonna 1900 joen ylittävä riippulautta ja vuonna 1991 Martroun viadukti. Tonnay-Charenten riippusilta suljettiin autoliikenteeltä vuonna 1964, jolloin sen korvasi Pont Saint-Clément. . Nykyaikaisten siltojen ja viaduktien lisäksi alueella on edelleen myös joukko hyvinkin vanhoja siltoja. Monet niistä ovat pieniä ja johtavat Charentin sivujokien tai sen kapeiden sivuhaarojen yli.
Lautat
thumb|right|Käsikäyttöinen lautta Ennen siltojen rakentamista Charenten poikki liikennöivät useat lautat ja lossit. Muutamat niistä ovat yhä käytössä. Niinpä Chaniersin ja Courcouryn välillä liikennöi yhä lautta. Kesäisin ovat edelleen käytössä myös Dompierre-sur-Charenten ja Rouffiacin välillä kulkeva Châ p'tit va loin sekä Rochefortin ja Soubisenn välillä vuodesta 2013 lähtien kulkenut Le Rohan.
Ympäristö
Joki on lähes koko pituudeltaan Natura 2000-aluetta. Tähän eurooppalaiseen verkostoon kuuluvat alueet, jotka oleellisen tärkeitä kasvi- ja eläinlajien säilymisen kannalta.
Charenten alueen eläimistöön kuuluu suuri joukko nisäkäs-, lintu-, sammakkoeläin- ja kalalajeja sekä selkärangattomia. Nisäkkäistä erityisen huomattavia ovat saukko ja vesikko. Eurooppalaista huomiota osakseen alueella on saanut 35 eläin- ja yksi kasvilaji sekä 12 luonnontilaista elinympäristöä. Nämä lajit ja elinympäristötyypit ovat Euroopassa harvinaisia ja uhanalaisia, minkä vuoksi Natura 2000-alueet on perustettu.
Charente on saanut Ranskassa osakseen myös kansallista huomiota. Sen keskijuoksun laaksossa esiintyy 35 nisäkäs-, 122 lintu-, 17 matelija- ja sammakkoeläin- sekä 38 sudenkorentolajia.
Linnut
Kolme Natura 2000 -aluetta on poikkeuksellisia runsaslajisen linnustonsa vuoksi: Alueella esiintyy erityisesti soiden ja kosteikkojen lajeja. Sellaisia ovat muun muassa monet rantalintujen lahkoon kuuluvat lajit kuten:
Alueen soilla ja kosteikoilla esiintyy myös useita haikaralajea kuten:
Sukeltavista ja uivista linnuista huomattavimpia ovat kyhmyjoutsen (Cygne tuberculé), monet uikku, hanhi- sorsa- ja sotkalajit.
Charenten estuaarissa tavataan riuttatiiroja, ristisorsia ja karikukkoja.
Kalatiiroja, valkoposkitiiroja, mustatiiroja, naurulokkeja ja merimetsoja esiintyy pääasiassa joen suulla, mutta toisinaan niitä näkee sen yläjuoksunkin varrella.
Muita alueen merkittäviä lintulajeja ovat käenpiika, kalasääksi, muuttohaukka, kuningaskalastaja, sinirinta, ruohokerttunen ja erityisesti ruisrääkkä.
Ruisrääkkä (Crex crex) oli aikoinaan hyvin laajalle levinnyt, mutta nykyisin maailmanlaajuisesti uhanalainen laji. Se rakentaa pesänsä maahan, tulvaniittyjen ruohikkoon. Kun laaksot on otettu viljelykseen ja heinänviljelymenetelmät muuttuneet, ruisrääkkä on vähitellen harvinaistunut. Aikoinaan niitä pesi Charenten laaksossa useita satoja, mutta vuonna 2006 enää noin 30 paria.
Saukko ja vesikko
thumb|Vesikko (Mustela lutreola).
Saukkoja ja vesikkoja esiintyy laajalti Charentessa ja sen sivujoissa, ja lähinnä niiden vuoksi on perustettu seitsemän Natura 2000 -aluetta. Niihin kuuluvat Charenten laakso Angoulêmen ja Cognacin välillä tärkeimpine sivujokineen, joen keskijuoksun sekä Seugnen ja Coranin laakso sekä joen alajuoksun laakso ja estuaari.
Lepakot
Samoilla alueilla tavataan myös lepakoita kuten iso- ja kääpiöhevosenkenkäyökköjä (Rhinolophus ferrumequinum ja Rhinolophus hipposideros). Saint-Sulpice-de-Cognacin vanhoissa kivilouhoksissa aivan Antenne-joen varressa esiintyy niiden lisäksi monia muitakin lepakkolajeja, muun muassa mopsilepakkoja (Barbastella barbastellus), jättiläissiippoja (Myotis myotis), pitkäsiipiyökköjä (Miniopterus schreibersi), ruskosiippoja (Myotis emarginatus) ja korvasiippoja.
Kalat
Charentessa tavataan noin 20 lajia tyynten vesien kaloja kuten karppeja, mutuja, töröjä, särkiä, lahnoja, salakoita, haukia, kuhia ja kivisimppuja. Lisäksi joessa esiintyy vaelluskaloja kuten kelttejä, täpläsillejä, taimenia ja ankeriaita.
Täpläsillejä sukulaisineen pidetään hyvinä jokien biologisen ja fyysisen laadun merkkeinä. Pilkkusillejä esiintyy Charentessa Montignac-Charentessa saakka, ja ne kutevat Saint-Savinienissa lähellä Cognacia. Täpläsillin esiintymisalue ulottuu Ruffeciin saakka, ja ne kutevat Fleuracissa.
Lohikaloja kuten lohia (Salmo salar) ja taimenia (Salmo trutta) tavattiin Charentessa ennen Civrayssä, Chef-Boutonnessa ja Mathassa saakka. Nykyisin lohia ei joessa enää ole ja taimenetkin kutevat enää vain sen sivujoissa: Boutonnessa, Antennessa ja Tardoiressa. Itse Charente toimii niille enää vain kulkuväylänä näille kutupaikoille.
Nahkiainen nousee Voulêmeen, joskus jopa Civrayhyn saakka. Boutonnen, Nén ja Antennen yhtymäkohtien alapuolella Charentessa esiintyy pikkunahkiaisia (Lampetra planeri) ja nahkiaisia (Lampetra fluviatilis). Niiden kutupaikat ovat Saintesin ja Cognacin seuduilla. Merinahkiaisia esiintyy vain joen alajuoksulla estuaarin läheisyydessä.
Ankeriaita (Anguilla anguilla) esiintyy Charenten vesistössä, mutta ne ovat vähenemään päin, mikä johtunee osittain vesien saastumisesta mutta myös liikakalastuksessa joen estuaarissa.
Matelijat ja sammakkoeläimet
Charentessa on runsaasti monenlaisia sammakko­eläimiä kuten lehti­sammakoita (Hylidae), rupikonnia (Bufo bufo) ja salamantereita (Salamandra salamandra). Myös matelijoita esiintyy, muun muassa sisiliskoja. Silmällä­pidettäväksi on julistettu yksi alueella esiintyvä matelija- ja yksi sammakko­eläin­laji, nimittäin euroopansuokilpikonna (Emys orbicularis) ja rupimanteri (Triturus cristatus), jota esiintyy Charenten sivujoessa Néssä.
Selkärangattomat
Huomattavimpia Charentessa esiintyvistä selkärangattomia eläinlajeja ovat sudenkorennoista Coenagrion mercuriale, Oxygastra curtisii ja Gomphus graslinii, perhosista isokultasiipi (Lycaena dispar), kovakuoriaisista tamminkainen (Lucanus cervus), Cerambyx cerdo ja alppijäärä (Rosalia alpina).
Kasvillisuus
Charenten alajuoksun ja estuaarin rannoilla esiintyy karhunputkilajia Angelica heterocarpa, joka on etusijalla kasvien ja eläinten elinpaikkojen suojelua koskevan Euroopan unionin direktiivin CEE92/63 liitteessä I. Joen tulva-aluetta ympäröivillä kalkkimailla kasvaa monia niille tyypillisiä lajeja kuten orhoja (Ophrys). Paikoitellen tulvaniityillä esiintyy yhä paikoitellen kirjopikarililjaa (Fritillaria meleagris), vaikka se onkin harvinaistunut maanviljelysmenetelmien muuttumista, sillä se ei siedä väkilannoitteita.
Lumpeiden esiintyminen joessa on selvä merkki veden hyvästä laadusta.
thumb|Mylly [[Antenne-joella.]]
Vanhat elinkeinot
Historiallisesti joella on harjoitettu varsinkin kalastusta ja vesiliikennettä, minkä lisäksi 900-luvulta lähtien sen varteen on rakennettu suuri joukko vesimyllyjä. Charenten sivujoessa Antennessa on myös ollut 56 myllyä, joista osa kuitenkin on raunoitunut tai niistä on säilynyt tietoja vain arkistoissa.
Paikoitellen Charentessa on liotettu hamppua. Kalastuksen lisäksi joessa on ollut altaiden ja lampien järjestelmä, jossa kaloja on myös kasvatettu.
1700-luvulla osa myllyistä muutettiin paperimyllyiksi, muun muassa Antennen varrella sijaitseva Boussacin mylly vuonna 1786. Sellaisista on yhä jäljellä Nersacissa Angoulêmestä ylävirtaan sijaitseva Fleuracin mylly. Paperiteollisuutta Charenten varrella on harjoitettu varsinkin Angoulêmen seudulla.
Satamat
Rochefortin–Tonnay-Charenten kauppasataman muodostavat suuri Rochefordissa sijaitseva allas, johon mahtuvat 15 metrin levyiset rahtilaivat, sekä jokivarressa sijaitseva Tonnay-Charenten satama. Alueen toiseksi tärkein kauppasatama liikenteen määrällä mitattuna on La Rochellen suuri merisatama, joka on Ranskan viidenneksi tärkein sahatavaran ja kuudenneksi tärkein lannoitteiden tuontisatama sekä maan yhdeksänneksi tärkein viljan vientisatama. Sen liikenne kasvaa 6 % vuodessa.
Rochefortissa on yksityis­veneiden satama, johon mahtuu 300 venettä ponttoneille ja jossa on tilaa myös 40 vierasveneelle. Sen muodostavat kaupungin keskustassa joen oikealla rannalla sijaitsevat Lapérousen ja Bougainvillen mukaan nimetyt altaat, jotka sulkuportti erottaa joesta. Venesatamia on myös Port-des-Barquesissa ja Soubisessa.
Myös Angoulêmen, Cognacin, Saintesin, Taillebourgin, Saint-Savinienin et Port-d'Envauxin satamat toimivat enää vain huviveneiden sekä pienten turisteja kuljettavien alusten satamina.
Osterien ja simpukoiden viljely
thumb|Charenten suu.