cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taiko
pienoiskuva|Taiko-rummun soittajia Japanissa. pienoiskuva|Taiko-esitys Tsukiji Honganji Bon Dance Festivalilla vuonna 2013. Taiko on perinteinen japanilainen lyömäsoitin. Kansainvälisesti rummut tunnetaan nimellä taiko ja Japanissa nimellä wadaiko viitataan nimenomaan japanilaisiin rumpuihin. Ne ovat puutelineisiin ripustettuja tai tuettuja kehärumpuja, jota lyödään säännöllisen sylinterin muotoisilla, päistään pyöristetyillä puukapuloilla. Rummuista suurimmat (ōdaiko) ovat yli metrin halkaisijaltaan. Vuosisatoja sitten niitä käytettiin taistelukentilla merkkien antamiseen armeijan joukkojen ohjaamiseksi. Taiko-rummusta voi lähteä 130 desibelin ääni, joka kantaa useita kilometrejä. Myöhemmin taiko-rumpuja ryhdyttiin käyttämään buddhalaisissa ja šintolaisissa rituaaleissa.
Taiko on perinteisesti valmistettu lehtipuun rungon pätkistä ontoksi kovertamalla. Rummun molemmat päät peitetään lehmännahasta tehdyllä rumpukalvolla. Ne valmistetaan lehtipuusta, esimerkiksi selkovasta (zelkova) tai Fraxinus lanuginosa -nimisestä japanilaisesta saarnilajista. Rummun alustan valmistaminen saattaa kestää melkein viisi vuotta.
Taiko-rummut alkoivat levitä maailmalle 1960–1970-luvuilla. Vuonna 1968 aloitti Yhdysvalloissa ensimmäinen taiko-ryhmä San Francisco Taiko dojo, jonka perusti suurmestari Seiichi Tanaka. Taiko-ryhmä Ondekoza ryhtyi esiintymään maailmalla vuonna 1975. Sen jälkeen on Eurooppaan, Pohjois-Amerikkaan ja Brasiliaan perustettu paikallisia taiko-ryhmiä.
Peter Nicholas
Peter Nicholas (s. 10. marraskuuta 1959 Newport) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 174-senttimetrinen. Hän pelasi seuraurallaan Englannissa ja yhden kauden Skotlannissa sekä 73 maaottelua Walesin maajoukkueessa.
Nicholas pelasi Walesin maajoukkueessa 73 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1979–1992. Wales ei selviytynyt tuona aikana arvokilpailujen lopputurnauksiin.
Aleksi Lehtonen (poliitikko)
Aleksanteri (Aleksi) Lehtonen oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Suomen Sosialidemokraattinen Puolue.
Lehtonen valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1939 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hän aloitti tehtävässä 1. syyskuuta 1939 ja toimi eduskunnan lakivaliokunnan sekä Yleisradion hallintoneuvoston jäsenenä. Lehtonen kuoli syyskuussa 1940, 43-vuotiaana, ja hänen seuraajakseen eduskuntaan tuli Jorma Tuominen.
Lehtonen oli naimisissa. Hänen puolisonsa oli Ida Elina Viherlehto, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927.
Giygas
Giygas (tunnetaan myös nimillä Giegue ja Gyiyg, Gīgu) on Nintendon Mother -peleissä esiintyvä fiktiivinen hahmo. Hän toimii sekä sarjan ensimmäisessä pelissä Motherissa että myös sen jatko-osassa EarthBoundissa pelien loppuvastustajana. Giygas on avaruusolento, joka pyrkii hävittämään koko ihmiskunnan, mutta pelin sankarina toimiva lapsipäähenkilö (Motherissa Ninten, EarthBoundissa Ness) yrittää ystäviensä kanssa estää Giygasin aikeet.
Hahmon luonti ja teoriota
Hahmon sekä pelisarjan luoja Shigesato Itoi kertoi EarthBoundissa Giygasia käytävän surrealistisen lopputaistelun saaneen inspiraationsa lapsuuden traumoista, jotka syntyivät hänen nähtyään murharaiskauskohtauksen elokuvassa Kenpei to Barabara Shibijin vuodelta 1957. Pelissä käytävän taistelun yhteydessä Giygasin muoto muistuttaa paikoittain monen pelaajan mielestä sikiötä ja tämän vuoksi on väläytelty teorioita että taistelu on eräänlainen vertauskuva ennenaikaisen abortin suorittamista.
Vastaanotto
IGN listasi Giygasin lopputaistelun EarthBoundista kymmenen elokuvallisimpia videopelielämyksiä käsittävälle listalle. GameSpot ja Complex listasivat samaisen taistelun yhdeksi kaikkien aikojen vaikeimmiksi videopeleissä koskaan, ja Chloi Rad IGN:ltä kutsui Giygasia yhdeksi kauhistuttavimmiksi videopelihahmoiksi koskaan.
Vehkalahti
pienoiskuva|Vehkalahden kotiseutumuseo Husulassa. Vehkalahden ensimmäinen kansakoulu toimi rakennuksessa vuosina 1871–1955. pienoiskuva|Ruissalossa sijaitseva Vehkalahtitalo, jossa toimii esimerkiksi kirjasto, auditorio ja muita kokoontumistiloja.
Călin Peter Netzer
pienoiskuva|Călin Peter Netzer Călin Peter Netzer (s. 1. toukokuuta 1975 Petroșani, Romania) on palkittu romanialainen elokuvaohjaaja.
Netzer muutti vanhempiensa kanssa kahdeksanvuotiaana Saksaan Stuttgartiin, jossa kävi oppivelvollisuuskoulun. Vuonna 1994 hän palasi Bukarestiin, jossa aloitti opinnot Ion Luca Caragialen teatteri- ja elokuva-akatemiassa. Hän ohjasi puolenkymmentä lyhytelokuvaa. Ensimmäinen pitkä elokuva Maria valmistui 2003, ja se osallistui Locarnon filmifestivaaleille. Elokuva on ranskalais-saksalais-romanialaista yhteistyötä. Toisen täysimittaisen elokuvansa Medalia de onoare ('Kunniamitali') Netzer ohjasi 2009. Kolmas elokuva Poziția copilului ('Lapsen poseeraus'), jonka Netzer ohjasi vuonna 2013 ja joka on myös hänen käsikirjoittamansa, sai Berliinin Kultainen karhu -palkinnon.
Vehkalahti
Vehkalahden naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Anjalankosken, Haminan ja Kotkan kaupungit sekä Luumäki, Miehikkälä ja Virolahti.
Historia
Vehkalahtea luonnehtivat muun muassa rapakivikalliot ja lukuisat saaret. Useimmat Vehkalahden kivikautiset löydöt ajoittuvat 5 500–4 000 vuoden taakse. Myös pronssi- ja rautakautisia löytöjä on tehty. Pysyvä asutus muodostui 1100–1200-luvuilla. Ensi kerran Vehkalahti mainitaan asiakirjoissa vuonna 1336. Vehkalahdella oli oletettavasti kirkko jo vuonna 1396, mutta seurakunta itsenäistyi 1427 ja nykyinen Marian kirkko on peräisin 1400-luvulta. Suur-Vehkalahden pitäjä käsitti keskiajalla lähes koko nykyisen Kymenlaakson. Kirkonkylä erotettiin Haminan kaupungiksi (aluksi nimeltään Vehkalahden Uusikaupunki/Veckelax Nystad) vuonna 1653. Raja-alueena Vehkalahti joutui usein sodan jalkoihin 1500–1700-luvuilla. Käsityöläisammatteihin, jotka olivat arvostettuja, kuului muun muassa summalaisten veneenveistotaito.
1600-luvulla suurimmat läänityksenhaltijat Vehkalahdella olivat Lorentz Creutz ja Jakob Duwall perillisineen.
Vehkalahti on historiansa aikana kuulunut useisiin hiippakuntiin. Vuodesta 1554 lähtien Vehkalahti kuului Viipurin piispan alaisuuteen. Vuosina 1723–1742 se kuului Porvoon hiippakuntaan ja vuodesta 1743 vuoteen 1812 Haminan hiippakuntaan, jonka keskuksena Marian kirkko toimi. Vanhan Suomen palauduttua muun Suomen yhteyteen Vehkalahti tuli jälleen Porvoon hiippakunnan osaksi. Vuonna 1897 Vehkalahti liitettiin juuri perustettuun Savonlinnan hiippakuntaan, jonka keskus puolestaan siirtyi ensin 1924 Viipuriin ja vuonna 1945 Mikkeliin. Haminan kaupunki oli osa Vehkalahden seurakuntaa vuoteen 1905, jolloin perustettiin erillinen Haminan seurakunta. Seurakunnat yhdistyivät uudelleen vuonna 2004, vuosi Haminan ja Vehkalahden kuntaliitoksen jälkeen.
Myös maallisen hallinnon rajat muuttuivat usein. 1560-luvulta lähtien Vehkalahti oli osa Kymenkartanon läänin voutikuntaa, joka muuttui vuonna 1634 kihlakunnaksi. Vuosina 1634–1721 pitäjä kuului Viipurin ja Savonlinnan lääniin. Isonvihan jälkeen 1721–1743 Vehkalahti kuului Savonlinnan ja Kymenkartanon lääniin ja sen jälkeen Viipurin kuvernementtiin. Vuonna 1812 Vehkalahti liitettiin Viipurin lääniin. Vuosina 1946–1997 se kuului Kymen lääniin ja sen jälkeen vuoteen 2009 Etelä-Suomen lääniin.
Vehkalahden pinta-ala kutistui hiukan pohjoispäästä vuonna 1911, kun Haapalan ja Saaramaan kylät liitettiin Sippolaan.
Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 siihenastisen Vehkalahden alue säilyi osana Suomea lukuun ottamatta Narvin ja Somerin saaria, jotka sisältyivät Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin.
Taajamat
Vuoden 2000 lopussa Vehkalahdella oli 12 015 asukasta, joista 9 347 asui taajamissa, 2 607 haja-asutusalueilla ja 61:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Vehkalahden taajama-aste oli 77,8 %. Vehkalahden taajamaväestö jakautui kuuden eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluivat tähän kuntaan vain osittain. Vehkalahden suurin asutuskeskus (Summa) ja muut Summan läheisyydessä olleet taajama-alueet eivät enää 1980-luvun jälkeen muodostaneet omaa taajamaa, vaan olivat osa Haminan keskustaajamaa, joka ulottui Haminan kaupungin ja Vehkalahden kunnan alueelle.
Ruokakulttuuri
Vehkalahden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa, rusinasoppa sekä lantusta, perunasta, siansivusta ja ruisleipätaikinasta leivottu lohkopiirakka.
Snarl (Transformers)
Animaatiosarja
Sarjassa The Transformers Snarl on yksi kahdesta uudesta Dinobotista, jotka Wheeljack rakensi alkuperäisten Dinobottien: Grimlockin, Slagin ja Sludgen tueksi. Snarlin ohella toinen uusi Dinobotti oli Swoop, joka muuntautuu Pteranodoniksi.
Transformers: Cybertron
Animaatiosarjassa Transformers: Cybertron Snarl on sudeksi muuntautuva Viidakkoplaneetan asukas. Hän opettajansa oli monien muidenkin opettajana toiminut rauhantahtoinen Backstop. Snarl ja Backstop olivat harvoja, jotka vastustivat planeetan johtajan, Scourgen tyranniaa. Siksi he liittoutuivat planeetalle lähetetyn Autobotti Overhaulin kanssa.
Transformers: Animated
Sarjassa Transformers: Animated Snarl esiintyy Triceratopsiksi muuntautuvana Dinobottina. Mutta kun Constructicon Scrapper oli antanut Snarlille tämän nimen, hän sanoi harkinneensa tälle aluksi nimeä Slag.
Transformers: Fall of Cybertron
Videopelissä Transformers: Fall of Cybertron Snarl oli yksi Salamannopean Iskukoalition jäsen, jotka Shockwave muunsi avaruussillan kautta esihistoriallisesta Maasta kerätyillä tiedoilla Dinoboteiksi.
Snarlilla ei ole kuitenkaan mahdollista pelata.
Transformers – Tuhon aikakausi
Snarl on elokuvaan Transformers – Tuhon aikakausi pohjautuvien lelujen mukaan yksi Dinoboteista ja muuntautuu Stegosaurukseksi. Slashin ja Slogin tavoin häntä ei kuitenkaan nähdä itse elokuvassa.
Transformers: Rescue Bots Academy
Transformers: Rescue Bots Academy -sarjassa Snarl on esiintyy Stegosauruksen muodossa, ja hän ja hänen kaverinsa, Sludge, ovat Grimlockin vanhoja ystäviä. Toisen kauden alussa Hoist ja Grimlock tulivat auttamaan heitä cybertronilaisen aluksen kanssa. Aluksi hän ja Sludge eivät osanneet arvostaa Hoistin apua, mutta Hoistin neuvon avulla he onnistuivat siirtämään alusta. Toisen kauden lopussa hän ja Sludge aloittivat Brushfiren, Slashin ja Laserbeakin kanssa ensimmäisen opiskeluvuoden Rescue Botti-akatemiassa uusina tulokkaina.
Kauppaketju
Kauppaketju on ryhmä kauppaliikkeitä, jotka käyttävät samaa brändiä (yrityskuvaa) ja yhteistä tavarantoimittajaa. Kauppaketju voi olla yhden emoyhtiön omistuksessa tai kyseessä voi olla franchise-periaatteella toimiva kauppaketju tai näiden yhdistelmä. Myös yksityiset yrittäjät voivat muodostaa kauppaketjun, jolloin tavoitteena on yleensä markkinoinnin ja hankinnan tehostaminen.
Trujillo (osavaltio)
Trujillo on yksi Venezuelan osavaltioista. Osavaltio sijaitsee maan länsiosassa ja on yksi maan kolmesta ”Andien osavaltiosta”. Osavaltion pääkaupunki on Trujillo ja se on perustettu vuonna 1899.
Osavaltiossa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 686 367 asukasta ja sen pinta-ala on 7 400 neliökilometriä.
Juho Näivä
Juho Näivä (s. 1992) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän on kotoisin Lemiltä, Etelä-Karjalasta, ja on Lemin Eskojen kasvatti. Näivä on valmistunut hammaslääkäriksi vuonna 2019 Itä-Suomen yliopistosta.
Ura
Näivä on ampumahiihdon nuorten Suomen mestari vuosilta 2005, 2007 ja 2013. Aikuisten sm-kilpailussa Näivä oli kymmenes vuosina 2013 sekä 2014 ja seitsemäs vuonna 2015. Näivä kilpaili Karhuski-suksimerkillä.
Koverhar
thumb|Terästehtaan rantaa. Koverhar on teollisuusalue ja syväsatama Hangon Lappohjan kylän naapurissa.
Koverharissa toimi FNsteel Oy:hyn (ennen Ovakoon) kuuluva terästehdas, jonka alueella oli myös teollisuussatama. Yhtiön Suomen toimintojen lakkauttamisesta ilmoitettiin kesäkuussa 2012.
Alueelle on Lappohjan rautatieasemalta neljän kilometrin mittainen pistorata.
Kylän nimi
Vanhat kirjoitusmuodot: Karffuesarhe, Karffusarhe (1410), Kouerhar (1549), Koffuerhar (1552). 1700- ja 1800-luvun kirkonkirjoissa käytetään muotoa Kofverhag. Vaihtelevat vanhat kirjoitustavat eivät anna selkeää pohjaa tulkinnalle, mutta lienee selvää, että aluksi on ollut suomenkielinen nimi, josta Koverhar on äännemukaelma. Koverhar muoto tuli ilmeisesti yleisempään käyttöön terästehtaan perustamisen (noin 1960) jälkeen. Siitä taas nykyinen suomenkielinen Koverhaara on myöhempi mukaelma. Alkuperäisen nimen loppuosa alho > arho tavataan eräissä lounaissuomalaisissa paikannimissä tarkoittamassa notkelmaa tai syvännettä. Vanhimmissa merkinnöissä mahdollisesti esiintyvä alkuosa karva sisältyy eräisiin muihinkin kylänimiin. Toisaalta alkuosaan saattaa sisältyä sana kovero eli sisäänpäin kaareva, kovera (rantaviiva). Erään tulkinnan mukaan nimi on ollut alkuaan juuri merenpoukaman nimi.
Svenska ortnamn i Finland -teoksessa (4. painos 1984) kylän viralliseksi suomenkieliseksi nimeksi mainitaan Koverhaara. Hangon kaupungin tiedostoissa kylän nimi esiintyy vain muodossa Koverhar.
Kivitierasammal
Kivitierasammal (Racomitrium microcarpon) on tierasammalten sukuun ja kivisammalten heimoon kuuluva elinvoimainen sammal.
Ulkonäkö
Kivitierasammal on pienehkö (2-6 cm) ruskehtavanvihreä sammal. Se on kuitenkin selvästi isompi kuin kalliokarstasammal. Sen lehdissä on vankka keskisuoni ja terävä kärki. Sillä on melko usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat väriltään keltaisia ja pystyjä.
Levinneisyys
Kivitierasammal esiintyy pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se kasvaa yleisenä koko maassa.
Elinympäristö
Kivitierasammal kasvaa kuivilla ja valoisilla silikaattikallioilla. Samanlaisilla paikoilla kasvaa myös kalliotierasammal, silotierasammal, kiviharmosammal ja kivikynsisammal.
Serj Tankian
Serj Tankian (s. 21. elokuuta 1967 Beirut, Libanon) on armenialais-yhdysvaltalainen muusikko. Hän asuu nykyään Uudessa-Seelannissa. Hänet tunnetaan parhaiten System of a Down -yhtyeen laulajana, jossa hän soittaa myös kosketinsoittimia ja tarvittaessa kitaraa. Hän oli saanut punkmusiikista vaikutteita nuoruudessaan.
Ura
Tankian syntyi Beirutissa ja vietti ensimmäiset vuotensa siellä, ennen kuin muutti perheensä kanssa Los Angelesiin. Lapsena Tankian otti laulu- sekä kitaratunteja muutaman vuoden. Hän opiskeli kauppatieteitä ja omisti pian Ultimate Solutions -tietotekniikkayhtiön. 1990-luvulla Tankian tapasi Daron Malakianin, ja he perustivat yhtyeen, jonka nimeksi tuli Soil. Yhtye kuitenkin hajosi, mutta myöhemmin sen entiset jäsenet perustivat uuden yhtyeen nimeltä System of a Down.
System of a Downin lisäksi Serj omistaa oman levy-yhtiön, Serjical Striken, joka tuottaa vaihtoehtomusiikkia. Levy-yhtiön artisteista kuuluisimpana esimerkkinä mainittakoon vuoden 2007 kesällä hitillään "Dance of the Manatee" julkisuuteen noussut Fair to Midland. Serjical Strike on julkaissut myös Bucketheadin "Enter the Chicken" -albumin vuonna 2005, jolla Serj toimi tuottajana. Ensimmäinen yhtiön oma tuotos oli Serart, joka oli Tankianin ja Arto Tuncboyaciyanin yhteinen projekti. Tankian julkaisi myös ensimmäisen runokirjansa, Cool Gardensin, jonka julkaisi MTV Books.
Tankian on vahva aktivisti, joka vastustaa väkivaltaa ja epäoikeudenmukaisuutta. 13. syyskuuta 2001, hieman World Trade Centerin sortumien jälkeen, hän kirjoitti esseen, joka julkaistiin System of a Downin kotisivuilla. Esseen nimi oli Understanding Oil. Myöhemmin Sony pyysi tekstiä poistettavaksi. Teksti poistettiin, mutta silti useat ehtivät lukea sen. Eräiden lähteiden mukaan ihmiset ehtivät järkyttyä tekstistä, vaikkei se tiettävästi ollut Tankianin tarkoitus.
Jonkin verran myöhemmin Tankian perusti Tom Morellon (Audioslaven ja Rage Against the Machinen jäsen) kanssa Axis of Justicen, joka on aktivistijärjestö, jonka tavoitteena on saada nuoria kiinnostumaan politiikasta. 3. tammikuuta 2003 Tankian ja Morello johtivat mielenosoitusta Santa Monicassa, Kaliforniassa. Mielenosoituksen teemana oli köyhien ruoan puute. Tom Morello on myös mukana Serjin Imperfect Remixes levyllä, Reconstructive Demonstrationsiin, Goodbye- Gate 21:sen ja Invisible Love - Deserving?:in Rock Remixseissä.
Tankian on tehnyt myös paljon töitä, jotta Turkki tunnustaisi vuonna 1915 tapahtuneen Armenialaisten kansanmurhan. Tankian esiintyi muun muassa kertojaäänenä Diran Noubarin dokumentissa Armenia, A Country under Blockade (2005), joka kertoi Turkin laittoman saarron vaikutuksista Armeniaan.
Serj Tankianin levy Elect the Dead julkaistiin maailmanlaajuisesti 23. lokakuuta 2007. (Joissakin maissa ennemmin, muun muassa Suomessa 17. lokakuuta 2007.)
Serj Tankian konsertoi Suomessa kesällä 2008, Seinäjoen Provinssirockissa ja 2010 Sonispheressä, Porissa.
Imperfect Harmonies julkaistiin Suomessa syyskuussa 2010. Maaliskuussa 2011 Serj julkaisi remixejä Imperfect Harmoniesin lauluista sisältävän Imperfect Remixes:in
Serj julkaisi 22. maaliskuuta vuonna 2011 Glaring Through Oblivion -runokirjan.
Rainbow Warrior (1955)
thumb|Rainbow Warrior [[Amsterdamissa vuonna 1980.]] thumb|Rainbow Warrior (I) piirroksessa. thumb|Rainbow Warriorin muistomosaiikki Aucklandin satamassa. Rainbow Warrior, alkuperäiseltä nimeltään Sir William Hardy, oli vuonna 1955 rakennettu ja ympäristöjärjestö Greenpeacen vuodesta 1978 lähtien omistama laiva, jota käytettiin useissa valaan- ja hylkeenpyyntiä, ydinkokeita ja ydinjätteiden dumppausta vastustavissa kampanjoissa 1970–1980-luvuilla. Ranskan tiedustelupalvelun DGSE:n iskuryhmä upotti laivan Aucklandin satamaan Uudessa-Seelannissa 10. heinäkuuta 1985.
Räjähdys
Rainbow Warrior upotettiin 10. heinäkuuta 1985 Aucklandin satamassa. Ranskassa tapaus johti hallituskriisiin, koska Ranskan tiedustelupalvelu DGSE oli asentanut pommin laivaan. Operaation nimi oli Opération Satanique (Saatanallinen operaatio). 20. syyskuuta Ranskan puolustusministeri Charles Hernu ja DGSE:n päällikkö Pierre Lacoste erosivat. Aluksen oli määrä purjehtia Mururoan atollille Ranskan Polynesiaan, missä Ranska suoritti vedenalaisia ydinkokeita. Räjähdyksessä kuoli yksi miehistön jäsen.
Suurin osa DGSE:n agenteista pakeni Uudesta-Seelannista, mutta agentit Dominique Prieur ja Alain Mafart jäivät kiinni. Kolme muuta agenttia – Roland Verge, Gérard Andries ja Bartelo – pakenivat Uudesta-Seelannista Ouvéa-nimisellä purjeveneellä, jonka Australian poliisi sai kiinni Norfolkinsaarella. Australian laki ei kuitenkaan sallinut pidätystä todisteiden puutteessa. Ranskalainen Rubis-sukellusvene oli alueella ja poimi vapautetut agentit ennen kuin Uusi-Seelanti ehti vaatia luovutuspyyntöä. Ouvéa upotettiin.
Ranska uhkasi panna Uuden-Seelannin kauppasaartoon EEC-alueella, jos Uusi-Seelanti olisi vaatinut korvausta. Se olisi tarkoittanut maataloustuotteiden kaupan pysähtymistä Britanniaan. Lopulta Ranska maksoi 13 miljoonaa Uuden-Seelannin dollaria Uuden-Seelannin hallitukselle eivätkä Mafart ja Prier joutuneet vankilaan vaan Haon atollille kymmeneksi vuodeksi; Mafart palasi kuitenkin Ranskaan jo vuonna 1987 ja Prieur vuonna 1988. Tasan 20 vuotta tapauksen jälkeen Ranskan hallitus kertoi, että räjäytyskäsky oli tullut suoraan presidentti François Mitterrandilta. Rainbow Warriorin hylky upotettiin Uuden-Seelannin vesille, missä se on nykyisin korallien peittämänä suosittu sukelluskohde. Viimeksi Ranska teki Mururoan alueella ydinkokeita vuonna 1996.
Metsätieteellinen aikakauskirja
Metsätieteen aikakauskirja (vuosina 1963–1993 monografiasarja Folia Forestalia ) on Suomen Metsätieteellisen Seuran (aiemmin yhdessä Metsäntutkimuslaitoksen ja Luonnonvarakeskuksen kanssa) suomeksi ja ruotsiksi internetissä neljä kertaa vuodessa julkaisema, metsäalan alkuperäisiä ja vertaisarvioituja tutkimusartikkeleita, katsauksia ja tiedonantoja julkaiseva tieteellinen aikakausjulkaisu. Sen artikkelien tiivistelmät ovat luettavissa verkossa ilmaiseksi vuodesta 1994 ja koko artikkelit vuodesta 1998 lähtien. Metsävarat-osiossaan se julkaisee metsien invetointituloksia ja kehityslaskelmia.
Temmes
Temmes (aiemmin Haapaniemi ) on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Pohjois-Pohjanmaalla. Vuonna 2000 kunnassa oli 700 asukasta. Temmes liitettiin suurimmaksi osaksi Tyrnävän kuntaan vuoden 2001 alussa. Erilliset enklaavialueet liitettiin Liminkaan, Lumijokeen ja Rantsilaan. Temmeksen puukirkko on vuodelta 1767. Sen on suunnitellut A. Louvet.
Temmeksen naapurikunnat olivat Liminka, Lumijoki, Rantsila ja Tyrnävä.
Historia
vasen|pienoiskuva|Temmeksen kuntarajat vuoden 1960 tilastokartassa. Kartassa ei näy erillisiä pieniä enklaavialueita. Temmeksen seudulla oli asutusta jo kivikaudella, jolloin alue oli vielä merenrantaa. Asutuksen vakinaistuminen alkoi 1300-luvulla, mutta se tiheni vasta 1550-luvun jälkeen, kun Kustaa Vaasa oli määrännyt erämaat asutettavaksi. Asutus eteni Temmesjoen vartta pitkälti savolaisvoimin. Isonvihan aikana Temmes hävitettiin perinpohjaisesti. Keskiajalla se kuului Saloisten suurpitäjään, myöhemmin Liminkaan. Keskiajalla ja uuden ajan alussa pääelinkeinona oli kalastus, maanviljely alkoi 1700-luvulla. Rukoushuonekunta Temmeksestä tuli 1766 ja itsenäinen seurakunta vuodesta 1899 lähtien.
Kyliä
Haapakylä, Haurukylä, Meijerinkylä, Koskela, Kärsämä, Ojakylä, Ylipää
Ruokakulttuuri
Temmeksen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihavelli ja ohrarieska.
ETMU
Etnisten suhteiden ja kansainvälisen muuttoliikkeen tutkimuksen seura eli ETMU ry on perustettu edistämään Suomessa tehtävää etnisten suhteiden monitieteistä tutkimusta. ETMU myöntää vuosittain palkinnon tutkimuksen tai käytännön työn parissa ansioituneille.
Kekäleharjatangara
Kekäleharjatangara (Tachyphonus coronatus) on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu.
Amerikkalaisia unelmia
Amerikkalaisia unelmia on Kari Peitsamon ja Freud Marx Engels & Jungin yhteisalbumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2005. Albumin kuudestatoista kappaleesta puolet on Peitsamon ja puolet ”Freukkarien” tekemiä. Laulut kertovat enimmäkseen Yhdysvalloista ja ns. "amerikkalaisista unelmista". Levy nousi ilmestyttyään viikoksi Suomen albumilistalle sijalle 39.
Kekäleharjatangara
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|250px|Naaras Kooltaan kekäleharjatangara on noin 18 cm. Koiras on väritykseltään kauttaaltaan kiiltävän sinimusta lukuun ottamatta päälaen punaista aluetta. Se on kuitenkin näkyvissä ainoastaan silloin, kun koiras on kiihtynyt. Siipien alapuolella on valkoisia raitoja. Naaraskekäleharjatangara on selästään ruosteenruskea ja päästään harmaampi. Vatsa on okrankeltainen.
Amerikkalaisia unelmia
Levyn tekoprosessi päättyi riitaan Freud Marx Engels & Jungin ja Peitsamon kesken.
Albumi jäi Froikkareiden viimeiseksi studioalbumiksi ennen Pekka Myllykosken kuolemaa.
Kekäleharjatangara
Levinneisyys ja elinympäristö
Kekäleharjatangaraa tavataan Brasilian eteläosista ja Paraguaysta sekä Argentiinasta. Linnun elinympäristöä ovat metsien reunamaiden pensaikot sekä metsät. Lajin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kekäleharjatangarat etsivät ravintoaan yleensä pareittain ja liittyvät usein sekaparviin.
Krooli
thumb|Krooliuimari thumb|Kroolin tekniikka Krooli  on nopein ilman apuvälineitä suoritettava uintitekniikka, ja siksi se on vapaauinnissa   käytetyin tekniikka. Se on kehittynyt koirauinnista jo valtavan kauan sitten, mutta unohtui sivistyskansoilta ja nämä oppivat sen uudelleen Oseanian alkuasukkailta 1800-luvun lopulla.
Tekniikka
Kroolia uidaan vatsallaan. Kroolin käsiveto koostuu veto- ja palautusvaiheista. Vetovaiheen alussa käsi on kurkotettuna suoraan eteen, mistä se pyritään mahdollisimman suuri vetopinta-ala ylläpitäen siirtämään vastakkaiseen ääriasentoonsa reiden sivulle. Heti käden tultua veteen haetaan sculling-liikkeellä ote vedestä, jonka jälkeen kyynärpää koukistuu, jotta vältetään turhaa olkapään rasitusta ja saadaan käsivetoon lisää voimaa. Käsivarsi ja kämmen eivät ylitä vartalon pitkittäistä keskilinjaa. Veto on loppua kohden kiihtyvä. Käsivedon palautusvaiheella tarkoitetaan vedenpinnan yläpuolella tapahtuvaa osaa, jossa käsi viedään reiden sivulta yläkautta pitkälle eteen. Tässä vaiheessa tärkeintä on pyrkiä minimoimaan veden vastus nostamalla hartia korkealle kiertämällä koko vartaloa (rullaus) ja ojentamalla käsi virtaviivaisesti veteen. Nykyisin pyritään palautuksessa mahdollisimman luonnolliseen liikkeeseen olkapäärasituksen välttämiseksi, joten kyynärpäätä ei tarvitse juurikaan koukistaa. Luonnollisen liikkeen tavoittelun vuoksi jokaisella uimarilla on erilainen "helpoin" liikerata.
Krooliuinnin potkuna käytetään vuoropotkua. Potku lähtee lonkasta asti niin, että alaspäin potkaistaessa polvi menee edellä ja jalkaterä potkaistaan piiskamaisesti suoraksi. Ylöspäin potkaistaessa jalka pidetään suorana. Potkurytmi on uimarikohtainen asia. Yleisin potkurytmi on kuusi potkua käsivetoa kohden. Varsinkin pitkillä matkoilla (400 m, 800 m, 1500 m ja avovesiuinti) on yleinen myös potkurytmi, jossa käytetään vain kahta potkua käsivetoparia kohti.
Uinnin aikana kasvot pidetään vedessä. Luonnollisin uintiasento saavutetaan pitämällä katse pohjaa kohti. Entinen "katse eteenpäin" -tyyli aiheuttaa alaselkään notkon, jolloin selän päälle kertyy vettä, mikä tekee uinnista raskaampaa. Sisäänhengitys suoritetaan "kainalosta" niin, että henkeä vedetään käsivedon palautusvaiheen aikana. Tavoitteena on, että päätä ei juurikaan tarvitsisi kääntää hyvästä uintiasennosta sivulle, vaan vartalon rullauksella saadaan puolet kasvoista vedenpinnan yläpuolelle, mikä riittää hengittämiseen. Uloshengitys toteutetaan kasvojen ollessa vielä vedessä.
Gail Neall
Gail Neall (s. 2. elokuuta 1955) on entinen australialainen uimari ja olympiavoittaja.
Neall voitti Münchenin 1972 olympialaisissa kultaa 400 metrin sekauinnissa ajalla 5.02,97 rikkoen Claudia Kolbin neljä vuotta vanhan maailmanennätyksen noin 1,7 sekunnilla. Hän osallistui myös 200 metrin perhosuintiin sijoittuen seitsemänneksi ajalla 2.21,88.
Äänikirja
thumb|250px|Äänikirjan nauhoittamiseen soveltuva [[studiotila.]] Äänikirja on kuunneltavaksi tarkoitettu äänimuotoon tallennettu kirjallinen teos. Äänikirjassa voi olla joko ihmisen tai puhesyntetisaattorin puhuman tekstin lisäksi muita äänitehosteita. Toisin kuin kuunnelmassa, äänikirjassa tekstiä ei kuitenkaan ole dramatisoitu, toisin sanoen yksi tai useampi lukija lukee teoksen kaikkien henkilöiden repliikit, mukaan lukien tekstin, alkuperäisessä tai lyhennetyssä muodossaan.
Äänikirjat syntyivät alun perin näkövammaisten tarpeisiin, mutta sittemmin niiden tehtävä muuttunut yleisön kiinnostuksen kasvaessa. Kaunokirjallisuuden ja tietokirjojen lisäksi merkittävä osa kaupallisesti saatavilla olevista äänikirjoista on lasten- ja nuortenkirjoja. Äänikirjojen osuus kirjojen myynnistä on koko ajan kasvanut. Suosiota on edistänyt CD-soittimien yleistyminen ja ihmisten elämäntyylin muutos. Kirjallisuuteen voi perehtyä teoksen lukemisen lisäksi kuuntelemalla vaikkapa työmatkalla.
Tavallisimmat äänikirjan tallennusmuodot ovat CD-levy, C-kasetti ja MP3-tiedosto. Äänen tallentaminen vie kuitenkin paljon tilaa, ja siksi tavanomaisesta romaanista tehdyssä äänikirjassa voi olla 15–20 CD-levyä. Äänenlaatuvaatimuksia pienentämällä voidaan tavalliselle CD-levylle tallentaa ääntä MP3-muodossa pakattuna useita tunteja, ja kuuntelijallakin pitää olla käytössään MP3-toistolaite tai muu ääniformaattia tukeva laite, kuten älypuhelin. Nykyisin äänikirjat välitetään kuuntelijoille yhä useammin verkon kautta, ja kirjoja voi kuunnella tietokoneella tai mobiililaitteella.
Äänikirjoissa on ongelmana halutun kohdan löytäminen ja keskeytyneeseen kohtaan palaaminen. Äänikirjat jaetaankin usein useampaan tiedostoon (kappaleeseen) äänikirjassa siirtymisen helpottamiseksi. Kukin tiedosto saattaa olla esimerkiksi viiden minuutin pituinen, tai tiedostot voidaan jakaa aihekokonaisuuksiin vaikkapa kirjan lukujen perusteella. Varsinaisia kirjanmerkkejä tai edelliseen kuuntelukohtaan palaamista eivät kuunteluun käytettävät laitteet useinkaan tue. Näiden ongelmien ratkaisuksi on esimerkiksi näkövammaisten äänikirjatoiminnassa kehitetty Daisy-äänikirjamuotoa ja sitä tukevia laitteita. C-kasettikirjoissa on lisäksi saatettu käyttää otsikoiden kohdalla matalataajuussignaalia, joka kuuluu pikakelauksessa, mikä helpottaa hieman selaamista.
Tuotanto
Kirjoista tehdään äänikirjoja tuotantoyhtiöissä, joita on Suomessa kymmenkunta. Niistä suurin on Silencio, joka tuottaa 1 500 äänikirjaa vuodessa.
Paljon käytettyjä äänikirjojen lukijoita ovat muun muassa Jukka Pitkänen, Vesa Vierikko, Krista Putkonen-Örn, Erja Manto, Ville Tiihonen ja Markus Niemi.
Äänikirjojen vuokraus
Muutamista liikkeistä äänikirjoja on vuokrattavissa fyysisellä medialla, mutta suositumpia digitaalisia äänikirjojen vuokrauspalveluita ovat muun muassa Storytel, Nextory, BookBeat, Supla+, Suomalainen plus, Elisa Kirja ja Audible. Digitaalisia vuokrauspalveluita kutsutaan usein tilauspalveluiksi tai kyseessä ollessa ainoastaan äänikirjoja tarjoava palvelu käytetään toisinaan nimeä suoratoistopalvelu, teknisen toteutustavan mukaan. Usein kuitenkin tällaiset palvelut tarjoavat e- ja äänikirjoja, joista e-kirjoja ei toteuteta yleensä suoratoistona. Tilanne ei siis ole sama kuin musiikin, elokuvien ja sarjojen suoratoistopalveluissa, jotka on toteutettu käytännössä aina suoratoistona. Äänikirjojen vuokrauspalveluita voi käyttää älylaitteilla, kuten puhelimella, tabletilla tai tietokoneella. Useimmat äänikirjojen vuokrauspalvelut tarjoavat sisäänheittotuotteena palveluihinsa maksuttoman kokeilujakson. Kokeilujaksot ovat usein eripituisia riippuen äänikirjapalvelun sen hetkisestä kampanjasta.
Vuokrauspalvelut tarjoavat mahdollisuuden kuunnella valikoimistaan rajoittamattoman määrän äänikirjoja kiinteää kuukausi- tai vuosimaksua vastaan. Niillä on karkean arvion mukaan yhteensä noin 150 000 käyttäjää (lokakuu 2019). Näistä BookBeat kertoo olevansa alan markkinajohtaja 100 000 maksavalla käyttäjällään (elokuu 2019). Käyttäjämääristään huolimatta BookBeat on tappiollinen yhtiö.
Äänikirjojen myynti
Äänikirjoja on ostettavissa yleisimmistä "kivijalka" kirjakaupoista fyysisellä medialla, kuten Cd-levyllä. Digitaalisessa muodossa äänikirjoja voi ostaa palveluista Elisa Kirja, Suomalainen Kirjakauppa ja Adlibris.
Kirjastot
thumb|250px|C-kasettimuodossa oleva äänikirja. Kirjastot ovat suosittuja äänikirjojen lähteitä.
Suomen kirjastoissa on yli 30 erilaista e-kirjakokoelmaa, jotka palvelevat käyttäjiä vain paikallisesti. Yhden alueen kokoelma voi olla paljon pienempi kuin toisen. Tilanteen korjaamiseksi Yleisten kirjastojen konsortiossa suunnitellaan valtakunnallista e-kirjastoa, joka olisi kaikkien suomalaisten käytössä. Kirjastojen käytössä on sähkö- ja äänikirjapalvelu Ellibs.
Suomessa Celia-kirjasto tuottaa ja välittää äänikirjoja näkövammaisille.
Markkina
Yhdysvalloissa äänikirjojen markkinat ovat noin miljardin dollarin verran vuodessa.
Luola (rakennettu)
Luola on peruskallion sisään rakennettu tila, jonka on tarkoitus suojata käyttäjiään normaalia voimakkaammilta ulkoisilta uhkilta tai jopa sotatoimilta.
Käyttö
Myös tunneleiden yhteyteen on rakennettu luolia. Luolan rakentamista nimitetään louhinnaksi. Usean luolan muodostama, yleensä yhteisellä sisäänkäynnillä varustettu rakennelma on luolasto.
Suomessa esimerkki laajasta luolastosta on aikaisemmin puolustusvoimien käytössä ollut Kanavuoren luolasto Jyväskylässä. Siviiliorganisaatioista esimerkiksi Tampereen Kalkussa sijaitseva Suomen Punaisen Ristin logistiikkakeskus, joka varastoi katastrofiavun tarvikkeita, on sijoitettu Mustavuoren sisään luolatiloihin. Eurajoella sijaitsee ydinjätteiden loppusijoitusluolasto tutkimustila Onkalo, joka on yli 300 metrin syvyydessä. Lisäksi muun muassa teleoperaattoreilla on käytössään luolatiloja.
Luolastoja muualla
Maailmalla tunnettuja luolastoja on muun muassa Yhdysvaltain ja Kanadan ilmapuolustuksen komentokeskuksen käytössä oleva, 1950- ja 1960-luvulla rakennettu NORAD Coloradon Cheyenne-vuoressa.
Rodrigo Orlando Cabrera Cuéllar
Rodrigo Orlando Cabrera Cuéllar (14. maaliskuuta 1938 – 14. kesäkuuta 2022) oli elsalvadorilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. tammikuuta 1962 ja nimitettiin Santiago de Marían hiippakunnan piispaksi 23. joulukuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi Lajos Kada, jota avustivat Arturo Rivera Damas ja José Eduardo Alvarez Ramírez.
Connor Roberts
pienoiskuva|Connor Roberts vuonna 2021. Connor Richard John Roberts (s. 23. syyskuuta 1995 Neath) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 175-senttimetrinen. Hän on pelannut seuraurallaan Englannissa eri sarjatasoilla. Kaudella 2023–2024 hän edustaa Valioliigassa pelaavaa Burnleyä. Walesin maajoukkueessa hän on pelannut 48 ottelua.
Pyöräily olympialaisissa
Pyöräily on ollut kesäolympialaisten kilpailuohjelmassa nykyaikaisen olympiahistorian alusta alkaen. Naiset kilpailivat pyöräilyn olympiamitaleista ensimmäisen kerran vasta vuonna 1984. Maastopyöräily tuli mukaan kesäolympialaisissa 1996 ja BMX-pyöräily kesäolympialaisissa 2008. Parhaiten menestynyt maa olympialaisten pyöräilyssä on Ranska.
Connor Roberts
Roberts pelasi Swansea Cityn junioreissa ja kuului elokuuhun 2021 saakka seuran omistukseen mutta pelasi myös lainalla Yeovil Townissa, Bristol Roversissa ja Middlesbrough'ssa. Kaudella 2017–2018 Roberts pelasi Swansean joukkueessa Valioliigaa neljä ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Burnleyn joukkueessa 21 valioliigaottelua, joista 19 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä yhden maalin, huhtikuussa Southamptonia vastaan. Englannin mestaruussarjassa hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut 173 ottelua ja tehnyt niissä 11 maalia; otteluista yhden hän on pelannut Middlesbrough'ssa, 43 Burnleyssä ja loput Swanseassa.
Mårten Johan Lindforss
Mårten Johan (Martti Juhana) Lindforss (25. syyskuuta 1800 Tuusula – 12. tammikuuta 1869 Kuopio) oli suomalainen eläinlääkäri, lääkäri ja aloitteiden tekijä.
Lindforssin vanhemmat olivat kirkkoherra Mårten Kristofer Lindfors ja Katarina Borgström. Lindforssin puoliso vuodesta 1833 oli Maria Aurora Bygdén (1812–1894). Heidän poikansa oli opettaja ja oppikirjojen tekijä Carl Mårten Lindforss.
Mårten Johan Lindforss valmistui maisteriksi 1823 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1825. Collegium medicumin eli myöhemmän lääkintöhallituksen eläinlääkäriksi hänet nimitettiin 1829, ainoana alallaan. Lindforss väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1832, väitöskirjan aiheenaan Dissertatio physiologica assimilationis legem generalem exponens. Myös Lindforssin seuraavana vuonna julkaisema tutkimus De abscessu lymphatico herätti huomiota.
Lindforss kuului Lauantaiseuraan ja oli mukana tekemässä aloitteet muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Helsingin yksityislyseon perustamisesta. Hän muutti 1836 piirilääkäriksi Kuopioon mutta erosi virastaan 1845 ja toimi Kuopion lukion apulaisena ja opetti muun muassa suomen kieltä. Uudestaan lääkäriksi hän ryhtyi 1855, toimi ensin lääkärinä Kuopion ruotuväkipataljoonassa ja sitten Pielisjärven piirilääkärinä, kunnes jäi eläkkeelle 1866.
Jussi Heikkilä (taiteilija)
thumb|Jussi Heikkilä, Silmällä pidettävä, 2003, Jyväskylä. Jussi Heikkilä (s. 7. toukokuuta 1952 Jyväskylä) on suomalainen käsitetaiteilija. Heikkilä käsittelee teoksissaan usein ekotasapainon häiriöitä. Kansainvälistä mainetta saaneen Heikkilän teoksia on merkittävissä museo- ja yksityisissä kokoelmissa. Hänen veljensä on sisustusarkkitehti Simo Heikkilä.
Teokset
Heikkilä edustaa käsitetaiteen uutta sukupolvea, joka ei enää etsi taiteen määritelmää tai teoretisoi. Hän on ollut eräs suomalaisen taiteen uudistajia 1980-luvulta lähtien. Vaikka Heikkilä tuo taiteellaan esiin ekotasapainon häiriöitä, hän ei esitä tulevaisuudenkuvaa kielteisenä. Teosten hienovireisyys synnyttää katsojassa usein välähdyksenomaisen oivalluksen.
Teosten materiaaleina saattoivat 1990-luvun alussa olla rannalta löytynyt jäte tai myrkkylevä. Sittemmin Heikkilä on käyttänyt muun muassa sulkia ja kirjoja teostensa osina. Pienessä lintukirjastossa kirjat ovat siiven osia, Matterhornin ääriviivoja seuraileva 'kirjahylly' taas sisälsi vuorikiipeilykirjallisuutta.
Heikkilän töissä näkyy huoli ihmisen toiminnan vaikutuksesta ja luonnon saastumisesta. Näyttelyssään Lentämisen ihme Jyrki Siukosen kanssa Jyväskylän taidemuseossa 2009 hänen teoksensa puhuvat käsitteellisellä ja vertauskuvallisella tasolla. Heikkilä on käsitellyt uransa alusta alkaen ornitologisia aiheita, ja hänen työskentelynssä taustalla onkin aktiivinen lintuharrastus. Lentämisen ihme -näyttelyssä hän on rinnastanut muuttolintujen vuotuisen saapumisen ja lähdön lentokenttien monitorien lähteviin lentoihin.
Koulutus
Heikkilä on taiteen kandidaatti Taideteollisesta korkeakoulusta, jossa hän opiskeli 1973–1977. Hän on opiskellut myös taidehistoriaa Helsingin yliopistossa, sekä opettanut Jyväskylän yliopistossa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja Kiasman kiertokoulussa.
Bernard Cribbins
Bernard Cribbins (29. joulukuuta 1928 Oldham – 27. heinäkuuta 2022) oli brittiläinen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi muun muassa äänenä The Wombles -lastenohjelmasta. Lisäksi hän esiintyi esimerkiksi Coronation Streetissä ja Doctor Whossa. Cribbins sai Bafta-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Aseman lapset (1970). Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuonna 2011.
Cribbins toimi myös noveltylaulajana, ja hän pääsi vuonna 1962 hittilistoille kappaleillaan "Hole in the Ground", "Right Said Fred" ja "Gossip Calypso".
Pavlova
pienoiskuva|Pavlova. Pavlova on venäläisen balettitanssija Anna Pavlovan mukaan nimetty marenkipohjainen jälkiruoka. Siinä on rapea kuori ja pehmeä, vaahtokarkkimainen sisus.
Pavlova on suosittu jälkiruoka ja tärkeä osa molempien maiden kansalliskeittiöitä, ja yksinkertaisena reseptinä sitä tarjoillaan säännöllisesti juhlapäivien ja lomapyhien aterioilla. Se yhdistetään useimmiten kesäaikaan, mutta sitä syödään ympäri vuoden monissa australialaisissa ja uusiseelantilaisissa kodeissa.
Kaarina Suonperä
Hilkka Kaarina Suonperä (o.s. Maaranen, 10. heinäkuuta 1941 Helsinki – 23. heinäkuuta 2022 Vantaa ) oli suomalainen tapakouluttaja, tiedottaja, toimittaja ja televisio- ja radiojuontaja. Hän vieraili kouluissa kertomassa hyvästä käytöksestä ja ruokailutavoista. Suonperä juonsi radiossa puhelintoivekonsertteja ja televisiossa tietokilpailuja. Hän antoi neuvoja etiketin mukaisesta pukeutumisesta, myös tavallisille ihmisille. Suonperä tunnettiin myös mieltymyksestään siniseen väriin ja teitittelyyn.
Työura
Kaarina Suonperä esiintyi jo 1960-luvulla televisiossa muun muassa Niilo Tarvajärven kanssa, Mainos-TV:n kuuluttajana ja useiden tietokilpailujen juontajana. Radiossa Suonperä juonsi pitkään puhelintoivekonsertteja Raimo Lintuniemen kanssa. 1970- ja 1980-luvulla Suonperä toimi Saab-autojen tiedotus- ja suhdetoimintatehtävissä. Sen jälkeen hän hoiti lehdistösuhteita muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla ja Pori Jazzissa.
Suonperä toimi useissa eri hallitus- ja luottamustehtävissä muun muassa Amiedun johtokunnan jäsenenä, Tiedekeskus Heurekan hallituksen jäsenenä, Suomi-Yhtiöiden edustajiston jäsenenä, HOK-Elannon edustajiston jäsenenä ja Tapaseuran puheenjohtajana.
Suonperä oli koulutukseltaan mainoshoitaja. Tasavallan presidentti myönsi vuonna 2015 Suonperälle kamarineuvoksen arvonimen. Hänelle on myös myönnetty Ammatillisen aikuiskoulutuksen kultainen ansioristi 18. joulukuuta 2007. Hän toimi Vantaan kokoomuslaisena kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginhallituksen jäsenenä useita kausia, mutta jäi valitsematta uudelleen vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Yksityiselämä
Suonperä oli naimisissa kahdesti. Hänen toinen puolisonsa oli liikuntaneuvos Pentti Katainen. Suonperän ensimmäinen puoliso vuodesta 1970 oli Hämeen lennoston komentaja, eversti Teppo J. Suonperä. Avioliitto päättyi miehen väkivaltaiseen kuolemaan vuonna 1973. Kaarina Suonperällä oli ensimmäisestä avioliitostaan tytär.
Kiinnostuksensa tapakulttuuriin Suonperä sanoi saaneensa lapsena auttaessaan helsinkiläisessä hotelli Klaus Kurjessa emännöinyttä äitiään pöytäkattausten teossa. Asuessaan 1970-luvun alussa varuskunnassa upseerimiehensä kanssa hän oppi puolustusvoimien tapakulttuuria sotilasarvoineen ja tervehtimistapoineen.
Yaracuy
Yaracuy on yksi Venezuelan osavaltioista. Se sijaitsee maan pohjoisosissa. Se on sekä väkiluvultaan että pinta-alaltaan yksi Venezuelan pienimmistä osavaltioista. Osavaltion pääkaupunki on San Felipe ja se on perustettu vuonna 1909.
Osavaltiossa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 600 852 asukasta ja sen pinta-ala on 7 100 neliökilometriä.
Francis Ford Coppola
Francis Ford Coppola (s. 7. huhtikuuta 1939 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja. Coppola on arvostetuimpia ja kiistellyimpiä amerikkalaisia elokuvantekijöitä kautta historian. Coppola on viisinkertainen Oscar-voittaja ja Irving G. Thalbergin muistopalkinnolla palkittu elokuvantekijä. Hänen tunnetuimmat ohjauksensa ovat rikoselokuvat Kummisetä (1972) ja Kummisetä II (1974) sekä Vietnamin sotaa kuvaava Ilmestyskirja. Nyt (1979).
Lapsuus ja nuoruus
Francis Coppola syntyi Detroitissa amerikanitalialaiseen taiteilijaperheeseen vuonna 1939. Hänen isänsä Carmine Coppola oli säveltäjä ja muusikko, joka soitti huilua monissa orkestereissa, ja äitinsä Italia Pennino oli näyttelijä. Coppola vietti suurimman osan nuoruudestaan New Yorkin Queensissä ja Long Islandilla.
Coppola kuuli jo lapsena perheensä keskusteluja kirjallisuudesta ja klassisesta musiikista. Perheeseen hankittiin televisio jo 1940-luvun lopulla. Kymmenvuotiaana poika sairasti poliota lähes vuoden ajan ja kiinnostui elokuvasta katsomalla televisiota, leikkimällä nukketeatteria ja kuvaamalla isänsä kaitafilmikameralla. Coppola oli kouluvuosinaan yksinäinen, sillä isän työpaikkojen vaihtuessa perhe muutti jatkuvasti. Coppola kiinnostui tekniikasta ja alkoi college-vuosinaan rakentaa valaistuksia koulunäytelmiin. Teatteri tempaisi hänet mukaansa ja hän alkoi pian ohjata näytelmiä.
Coppola opiskeli puolitoista vuotta New Yorkin sotilasakatemiassa mihin hän oli päässyt tuuban soittajana. Hän jätti koulun kesken, palasi high schooliin ja seurasi veljeään Hofstra-yliopistoon. Hän suoritti siellä teatterialan bachelor-tutkinnon vuonna 1959. Hän on kertonut elokuva-alalle siirtymisensä johtuneen muun muassa Sergei Eisensteinin elokuvasta Lokakuu, Stanley Kubrickin varhaistuotannosta ja Ranskan uuden aallon elokuvista. Coppola pääsi vuonna 1960 Kalifornian yliopiston (UCLA) elokuvakouluun Los Angelesissa. Siellä hän tutustui tuottaja Roger Cormaniin ja toimi tämän käsikirjoitusten editoijana, assistenttina, apulaisohjaajana ja äänittäjänä.
1960-luku: Uran alku Roger Cormanin tallissa ja THX 1138
Coppola aloitti elokuvien ohjaamisen Roger Cormanin tallissa 1960-luvun alussa. Nuoruudentyöt vakuuttivat Warner Brothersin rahoittamaan Coppolan ohjaamaa musikaalifilmatisointia Finianin sateenkaari (1968) ja sitä seurannutta draamaelokuvaa Sadeihmisiä (1969).
1970-luku: Kummisetä, läpimurto ja kultakausi
Vuonna 1969 Coppola perusti tuotantoyhtiö American Zoetropen San Franciscoon yhdessä George Lucasin kanssa. Coppola neuvotteli yhtiölle rahoitussopimuksen, jolla hän sai mahdollisuuden aloittaa usean nuoren ohjaajan uran, mutta ainoastaan Lucasin THX 1138 (1971) saatiin valmiiksi. Sen rahoittajat eivät pitäneen näkemästään ja vetivät rahoituksen pois muilta Zoetropen elokuvilta. Coppola voitti kuitenkin samana vuonna Oscarin käsikirjoituksestaan elokuvaan Panssarikenraali Patton (1970).
Coppola ohjasi elokuvan Kummisetä (1972), josta tuli jättimenestys ja yksi modernin elokuvan arvostetuimpia teoksia. Paramount Pictures olisi halunnut kuvata elokuvan Los Angelesin studiossa ja siirtää tarinan 1970-luvulle, mutta Coppola halusi elokuvasta mahdollisimman uskollisen Mario Puzon alkuperäisromaanille. Coppola joutui myös taistelemaan näkemyksistään, kuten Marlon Brandon ja Al Pacinon roolittamisesta tuotantoon. Coppola voitti elokuvasta |parhaan käsikirjoituksen Oscarin ja oli ehdolla parhaan ohjauksen kategoriassa.
Kummisetää seurasi Coppolan tuottama, Lucasin ohjaama menestyselokuva Svengijengi ’62 (1973), käsikirjoitus elokuvaan Kultahattu (1974) ja oma ohjaustyö Keskustelu (1974), joka sai kolme Oscar-ehdokkuutta ja Cannesin Kultaisen palmun.
Samana vuonna Coppola ohjasi jatko-osan Kummisedälle. Se voitti kuusi Oscaria, joista Coppola itse kolme: paras elokuva (tuottajana), paras ohjaus ja paras käsikirjoitus. Coppolasta tuli näin ainoa ohjaaja, jonka kaksi työtä (Kummisetä II ja Keskustelu) ovat saaneet Oscar-ehdokkuuden parhaasta elokuvasta samana vuonna. Coppola ei olisi alun pitäen halunnut ohjata Kummisedän jatko-osaa, vaan suositteli ohjaajaksi Martin Scorsesea, mutta studio ei innostunut. Coppola toteutti elokuvassa oman unelmansa rinnakkaisesta tarinankerronnasta, jossa seurataan vuorotellen Michael Corleonen elämää 1950-luvulla, vuorotellen takaumia hänen isänsä elämästä suunnilleen samassa elämänvaiheessa.
1980-luku: Floppeja ja velkoja
Kummisedän jatko-osan menestyksen siivittämänä Coppola lähti Filippiineille tekemään elokuvaa Ilmestyskirja. Nyt. (1979). Tuotanto vei paljon suunniteltua kauemmin (ja miljoonia Coppolan henkilökohtaisesta omaisuudesta). Ilmestyskirja voitti kuitenkin Kultaisen palmun Cannesissa sekä kaksi Oscaria kymmenestä ehdokkuudesta ja nousi Coppolan arvostetuimpien elokuvien joukkoon. Coppola sai elokuvasta henkilökohtaisesti kolme Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtäkään. Coppola tuotti tämän jälkeen monia elokuvia, mukaan lukien suuren idolinsa Akira Kurosawan elokuvan Kagemusha – varjokenraali (1980).
1990-luku: Uusi taloudellinen menestys
Coppolan 1990-luvun kaksi ensimmäistä elokuvaa, Kummisetä osa III (1990) ja Bram Stokerin Dracula (1992), keräsivät kehuja ja suuret lipputulot. Vuonna 1996 Coppola ohjasi haukutun mutta voitolle päässeen komedian Jack, jonka pääosassa näyttelee Robin Williams. Vuotta myöhemmin Coppola julkaisi Matt Damonin ja Danny DeViton tähdittämän oikeusdraaman Sateentekijä.
2000-luku: Tuottajana ja American Zoetropen johtajana
2000-luvulla Coppola on keskittynyt elokuvien tuottamiseen ja American Zoetropen johtamiseen. Hän on myös julkaissut elokuva-alan lehteä. Coppolan 2000-luvun ohjauksia ovat Tim Rothin tähdittämä Youth Without Youth (2007), mustavalkoinen Tetro (2009) ja laimean vastaanoton saanut kauhutrilleri Twixt (2011), pääroolissa Val Kilmer.
Neljännestä Kummisetä-elokuvasta huhuttiin vuosia. Sen oli tarkoitus kertoa Fredon, Michaelin ja Sonnyn nuoruudesta samanlaisin takaumin kuin Kummisetä II. Kirjailija Mario Puzon kuolema 1999 pysäytti hankkeen. Coppola päätti muistokirjoituksensa sanoihin ”PS: huhut nelososasta ovat täysin perättömiä”.
Coppolan omat suosikit elokuvistaan ovat Sadeihmisiä (1969), Keskustelu (1974), Ilmestyskirja. Nyt. (1979), Taistelukala (1983) ja Youth Without Youth (2007).