cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roza Tamarkina
Tamarkina aloitti opettamisen Moskovan konservatoriossa vuonna 1946. Viimeisessä julkisessa esiintymisessään hän tulkitsi Frédéric Chopinin toisen pianokonserton säveltäjän kuoleman satavuotismuistotilaisuudessa lokakuussa 1949. Chopinin teosten ohella hänen ohjelmistoonsa kuului musiikkia Franz Lisztiltä, Robert Schumannilta, Sergei Rahmaninovilta, Johann Sebastian Bachilta, Wolfgang Amadeus Mozartilta, Ludwig van Beethovenilta, Pjotr Tšaikovskilta, Aleksandr Skrjabinilta, Sergei Tanejeviltä ja Johannes Brahmsilta. Tamarkina kuoli vuonna 1950 syöpään.
Seksihullut (albumi)
Seksihullut on saman nimisen punkyhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 2011 levymerkillä Temmikongi.
Vastaanotto
Soundin Antti Luukkanen antoi albumille kolme tähteä viidestä, mainiten Seksihullujen tuntuneen aluksi pelkältä vitsiltä, mutta sen viehätyksen piilevän sopivassa suhteessa punkin anarkiaa ja avantgardea, kommentoiden albumin sopivan nautittavaksi pienissä erissä. Luukkanen sanoi myös seuraavaa:
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Seksihullut.
Rolf Siilasvuo
Rolf Torsten Erland Siilasvuo (1923–1998) oli Limingan kansanopiston ja myöhemmin Limingan taidekoulun rehtori 1953–1990. Hän myös kirjoitti Limingan kansanopiston historiikin.
Siilasvuon isä oli kenraali Hjalmar Siilasvuo. Hänen veljestään Ensiosta tuli myös kenraali ja sisarestaan Rakel Siilasvuosta Oulun tyttölyseon rehtori. Rolf Siilasvuo osallistui Lapin sotaan ja oli mukana veljensä kanssa isänsä johtamassa sotilasoperaatiossa Tornion maihinnousussa lokakuussa 1944. Sodan jälkeen hän opiskeli valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistossa ja kirjoitti pro gradunsa 1952.
Seuraavana vuonna Siilasvuosta tuli Limingan kansanopiston rehtori. Vuodesta 1963 alkaen kansanopistossa järjestettiin kuvataiteen kesäkursseja ja mallipiirustuskerhoja ensin Liisa Rautiaisen ja myöhemmin Matti Mikkolan johdolla. 1966 alkaen kouluun perustettiin pysyvä kuvataidelinja, ja koulu muuttui vähitellen taidekouluksi. Siilasvuo kuvaili prosessia kirjassaan seuraavasti: "Taidekoulu oli kuin käenpoika, joka kasvaessaan työntää muut pesästä ja niin kävi, taidekoulutus tuli, jäi ja voitti". Siilasvuon Limingassa ollut koti oli avoin oppilaille, jotka kävivät hänen luonaan kylässä vaikkapa kuuntelemassa äänilevyjä.
Rolf Siilasvuon jäätyä eläkkeelle 1990 taidekoulun rehtoriksi valittiin Ari Karvonen.
Pispalanharju
Pispalanharju on Pyhäjärven ja Näsijärven välissä, Tampereen länsipuolella sijaitseva jääkauden aikana muodostunut harju, joka sijoittuu Epilänharjun ja Pyynikinharjun väliin. Pispalanharju on osa yhtenäistä harjuketjua, joka kulkee Tampereen kaupungin läpi.
Siperian kuvernementti
thumb|300px|Läntinen Venäjä ranskalaisen vuoden 1775 kartan mukaan. Siperian kuvernementin keskeisimpiä alueita näkyy kartan keskellä ja oikeanpuoleisessa osassa. Siperian kuvernementti (myös lääni; ) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1708–1781. Se käsitti koko Siperian ja osan Uralin alueesta. Kuvernementin hallinnollinen keskus oli Tobolsk.
Vuoden 1708 hallintouudistus ei muuttanut Siperian aikaisemmin muotoutunutta kihlakuntajakoa. Vuonna 1719 perustettiin viisi kuvernementtiin kuulunutta provinssia, joiden keskuksia olivat Irkutsk, Jeniseisk, Solikamsk, Tobolsk ja Vjatka. Vuonna 1727 Vjatkan ja Solikamskin provinssit liitettiin Kazanin kuvernementtiin. Irkutskin provinssi sai itsenäisen aseman vuonna 1736. Vuonna 1738 perustettu Isetin provinssi liitettiin vuonna 1744 Orenburgin kuvernementtiin.
Alueen eristyneisyydestä johtuen Siperian kuvernöörillä oli mm. oikeus hoitaa ulkomaansuhteita. Vuonna 1764 kuvernementti nimettiin Siperian kuningaskunnaksi, joka sai lyödä omaa rahaa. Se lakkautettiin vuonna 1781, jolloin alue jaettiin Permin, Tobolskin ja Ufan käskynhaltijakunniksi.
Hallilan koulutalo
thumb|250px|Hallilan koulu vuonna 2012. Hallilan koulutalo on Tampereen Hallilassa sijaitseva ala-aste. Hallilan koulu on osa Kanjonin koulua ja siellä opiskellaan 1.–4. luokkien ajan. Koululla toimii myös iltapäiväkerho. Koulun osoite on Havumetsänkatu 1 ja postinumero on 33820 Tampere. Koulun vieressä sijaitsee Hallilan päiväkoti. Koulun kolmas- ja neljäsluokkalaiset menevät Kanjonin kouluun käsitöiden tunneille. Hallilan koulussa ei ole tietokoneluokkia, mutta koululla on käytössään kannettavat tietokoneet. Koululaiset ruokailevat luokissa.
Aiheesta muualla
Hallilan koulun kotisivut
Tigre reale
thumb|250px|Pina Menichelli ruhtinatar Natkana. Tigre reale (”Kuningastiikeri”) on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Giovanni Vergan romaaniin perustuvan melodraaman on ohjannut Giovanni Pastrone. Sen pääosaa esittää elokuvadiiva Pina Menichelli.
Juoni
Venäläinen ruhtinatar Natka tapaa diplomaatti Giorgio La Ferlitan, joka rakastuu häneen. Natka kertoo Giorgiolle menneisyydestään. Venäjällä hän oli rakastunut nuoreen vallankumoukselliseen Dolskiin, jonka hänen aviomiehensä onnistui karkottamaan Siperiaan. Natka lähti Siperiaan etsimään Dolskia, mutta löysi hänet toisen naisen luota. Lopulta hylätty ja epätoivoinen Dolski teki itsemurhan.
Tuberkuloosia sairastava Natka jättää Giorgion, joka kihlautuu rikkaan perijättären kanssa. Kuukausien kuluttua Natka palaa takaisin ja kutsuu Giorgion viimeiseen tapaamiseen. Hotellissa syttyy tulipalo, ja Natkan mustasukkainen aviomies lukitsee rakastavaiset huoneeseen. He onnistuvat kuitenkin pelastautumaan, kun taas aviomies menehtyy liekkeihin.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Torinolaisen Itala Filmin tuottaman elokuvan on ohjannut salanimellä Piero Fosco esiintynyt Giovanni Pastrone. Se perustuu Giovanni Vergan samannimiseen romaaniin (1873), jonka kirjailija oli myynyt Italalle välikäden kautta vuonna 1912. Verga ei vielä tuolloin halunnut nimeään julkisuuteen, mutta Tigre realen valmistuttua sitä markkinoitiin juuri hänen teoksenaan. Elokuvan loppu on kuitenkin kovin erilainen kuin verismin edustajana tunnetun Vergan romaanissa.
Tigre reale on samankaltainen kolmiosainen intohimodraama (kipinä–liekki–tuhka) kuin Pastronen ja Menichellin edellinen menestyselokuva Il fuoco (’Tuli’, 1915), mutta sen rakennetta sekoittaa pitkä Siperian-takauma, joka muodostaa oman tarinansa. Cabirian (1914) myötä maailmanmaineeseen nousseen Pastronen kokemus näkyy taitavana tilan ja liikkeen käyttönä sekä muutamina kuvauksellisina oivalluksina (esimerkiksi auton perässä juokseva Giorgio, jota Natka seuraa käsipeilistä). Elokuvan lopusta tehtiin tuolloin yleisen tavan mukaan kaksi eri versiota. Alkuperäisessä italialaisessa versiossa Giorgio menee tahollaan naimisiin ja Natka kuolee yksinäisyydessä heidän viimeisen tapaamisensa jälkeen. Ulkomaille vietäväksi tehdyssä versiossa he pelastuvat tulipalolta ja saavat toisensa. Italian elokuvasensuuri poistatti loppuhuipentumasta kohtauksen, jossa Natka kiemurtelee Giorgion sylissä. Samalla katosi myös väliteksti ”Hänen ruumiinsa lävistivät kauhistuttavat kouristusten purkaukset, jotka saivat heikot luut kirskumaan”.
Menichellin esittämä ruhtinatar Natka on Gabriele D’Annunzion dekadenttia tyyliä edustava femme fatale, joka nähdään sekä seksiobjektina että määrätietoisena ja säälimättömänä miestennielijänä. D’Annunzion romaaniin perustuvaan Il fuocoon verrattuna elokuvan näkökulma on kuitenkin inhimillisempi, ja varsinkin loppua kohden sen päähenkilön kärsimykset herättävät katsojassa myötätuntoa. Edeltäjänsä tavoin Tigre realen viehätys on sen häpeämättömän yliampuvassa, intohimoa, kärsimystä ja kuolemaa ihannoivassa tyylissä, joka henkilöityy elokuvan loisteliaaseen ja lumoavaan diivaan. Katsojaa vielä nykyäänkin ällistyttäviä yksityiskohtia ovat kohtaukset, joissa miesten tarkastelema Natka heiluttaa edessään valtavaan helminauhaan sidottua ristiä tai Giorgion jahtaamana ahmii kiihoittuneesti ruusukimppunsa terälehtiä.
Juhlavasti lanseerattu Tigre reale oli Italiassa suuri yleisö- ja arvostelumenestys, ja se sai tunnustusta myös ulkomailla. Aikalaiskriitikot ylistivät elokuvaa mestariteokseksi ja kiittivät varsinkin Menichellin näyttelijäsuoritusta. Il fuocon ja Tigre realen menestys teki Menichellistä Lyda Borellin ja Francesca Bertinin veroisen elokuvatähden.
Restaurointi
Tigre reale on restauroitu vuonna 1993 Italian kansallisessa elokuvamuseossa Torinossa. Restaurointi perustuu Pastronen lahjoittamaan välitekstittömään nitraattikopioon, joka on sävytetty ja värjätty. Italiankieliset tekstit on luotu uudelleen asiakirjojen perusteella. Alkuperäisestä 1 742 metrin pituudesta on säilynyt 1 600 metriä. Kyseessä on ulkomaille tarkoitettu versio, jonka loppua on huomattavasti lyhennetty ja muutettu.
Margareeta Itävaltalainen
Margareeta Itävaltalainen (10. tammikuuta 1480 – 1. joulukuuta 1530) oli kahden avioliittonsa kautta Asturian prinsessa ja Savoijin herttuatar, ja hänet nimitettiin Alankomaiden käskynhaltijaksi vuosiksi 1507–1515 sekä uudestaan 1519–1530.
Nuoruusvuodet
thumb|vasen|upright|Margareeta Itävaltalainen Margareeta syntyi 10. tammikuuta 1480 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Maksimilian I:n ja Maria Burgundilaisen toisena lapsena ja ainoana tyttärenä. Hänet nimettiin isoäitipuolensa Yorkin Margaretin, Burgundin leskiherttuattaren mukaan, joka oli erityisen läheinen tämän äidin kanssa. Vuonna 1482 Margareetan äiti kuoli ja hänen vanhempi veljensä, Filip Komea, seurasi Mariaa Alankomaiden hallitsijana isänsä hänen sijaishallitsijanaan.
1482 Maksimilian ja Ranskan kuningas Ludvig XI allekirjoittivat Arrasin sopimuksen, jossa Margareetan isä lupasi antaa Margareetan puolisoksi Ludvigin pojalle Kaarlelle. Kihlaus tapahtui 1483. Margareeta, Franche-Comte ja Artois myötäjäisinään, siirrettiin Ranskan kuningas Ludvig XI:n holhoukseen. Ludvig kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen. Margareeta koulutettiin Ranskan kuninkaallisessa hovissa ja valmisteltiin hänen tulevaan rooliinsa Ranskan kuningattarena. Hänet kasvatti fille de francena (Ranskan tyttärenä) Madame de Segré sulhasensa sisaren ja sijaishallitsijan Ranskan Annen valvonnassa. Useat muutkin ranskalaiset aateliset saivat kasvatuksensa Annen seurannan alla, kuten esimerkiksi Louise Savoijilainen, jonka kanssa Margareeta tulisi myöhemmin neuvottelemaan rauhan.
Margareeta kiintyi Kaarleen aidosti. Kuitenkin syksyllä 1491, Kaarle hylkäsi sopimuksen ja avioitui Margareetan äitipuolen Annen, Bretagnen herttuattaren kanssa poliittisista syistä. Ranskan hovi oli lakannut kohtelemasta Margareetaa kuningattarena vuoden 1491 alkupuolella. Bretagnen herttuatar oli naitettu Margareetan isälle valtakirjalla, mutta heidän avioliittonsa oli mitätöity. Margareeta palasi isoäitipuolensa hoviin vasta kesäkuussa 1493, toukokuussa allekirjoitetun Senlisin sopimuksen jälkeen. Margareeta loukkaantui Kaarlen toimista niin, että tunsi jatkossa kestävää paheksuntaa Ranskaa kohtaan.
Avioliitot
thumb|oikea|upright|Margareeta Itävaltalainen (n. 1507–1515) Saavuttaakseen liittolaisuuden Kastilian kuningattaren Isabella I:n ja Aragonian kuninkaan Ferdinand II:n kanssa, Maksimilian alkoi neuvotella avioliitoista heidän ainoan poikansa Asturian prinssin Juhanan ja Margareetan, sekä heidän tyttärensä Johannan ja Filipin välillä. Margareeta matkusti Alankomaista Espanjaan vuoden 1496 loppupuolella. Avioituminen tapahtui 1497. Juhana kuoli vain kuusi kuukautta myöhemmin, 4. lokakuuta. Margareeta oli tällöin raskaana. 8. joulukuuta hän synnytti kuolleena syntyneen tyttären. Asturian leskiprinsessa palasi Alankomaihin vuoden 1500 alkupuolella, kun hänen veljensä ja kälynsä kutsuivat hänet juuri syntyneen poikansa, Itävallan Kaarlen kummitädiksi.
1501 Margareeta avioitui Filibert II:n, Savoijin ruhtinaan kanssa (1480–1504), joka kuoli kolme vuotta myöhemmin. Myös tämä avioliitto oli lapseton. Margareeta vannoi, ettei koskaan avioituisi uudelleen. Hänen hovihistorioitsijansa ja runoilija Jean Lemaire de Belges antoi hänelle nimen ”Dame de Deuil”.
Poliittinen rooli
Hänet nimitettiin ensimmäistä kertaa Habsburgien Alankomaiden käskynhaltijaksi (1507–1515) ja hänen nuoren veljenpoikansa Kaarlen (tuleva Kaarle V, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari) holhoojaksi. Margareeta toimi välittäjänä isänsä ja tämän alaisten välillä Alankomaissa, neuvotteli kauppasopimuksen Englannin kanssa, ja oli osallisena Cambrain liiton (1508) muodostamisessa. Täysi-ikäistymisensä jälkeen 1515, Kaarle alkoi kapinoida Margareetan vaikutusvaltaa vastaan, mutta pian hän ymmärsi tämän yhdeksi viisaimmista neuvonantajistaan, ja Margareetasta tuli taas Alankomaiden käskynhaltija (1519–1530) ajoittaisesti kuolemaansa saakka. 1529, yhdessä Louise Savoijilaisen kanssa, hän neuvotteli Cambrain sopimuksen, niin sanotun naisten rauhan.
Hänen hallituskautensa oli suhteellisen rauhallista ja vaurasta aikaa Alankomaille, vaikka protestanttinen reformaatio alkoi nostaa päätään etenkin Alankomaiden pohjoisosissa. Ensimmäiset protestanttiset marttyyrit poltettiin roviolla 1524 ja 1525. Margareetalla oli vaikeuksia pitää Gueldersin ruhtinas Kaarle aisoissa. Hän sai miehen allekirjoittamaan Gorinchemin sopimuksen 1528, mutta ongelmaa ei saatu ratkaistuksi kokonaan hänen hallituskautensa aikana.
Taiteen mesenaatti
Margareeta oli saanut hyvän koulutuksen. Hän soitti useita soittimia, oli erittäin lukenut ja kirjoitti runoja. Hänen hovissaan Mechelenissä vierailivat aikansa suuret humanistit, kuten Erasmus. . Hän omisti laajan kirjaston, joka koostui suurilta osin messukirjoista, historiallisista ja eettisistä tutkielmista ja runoudesta. Margareeta tilasi useita musiikkikäsikirjoituksia Pierre Alamireltä, jotka hän lähetti lahjoiksi perheenjäsenilleen ja poliittisille suhteilleen, ja omisti itsekin useita chanson-kokoelmia. . Ne sisälsivät Josquin des Prezin, Johannes Ockeghemin, Jacob Obrechtin ja Pierre de la Ruen töitä. De la Rue oli hänen suosikkisäveltäjänsä.
Kuolema
thumb|upright|Margareeta Itävaltalaisen hauta, Bourg-en-Bress Margareeta kuoli Mechelenissä, Antwerpenin ja Brysselin välillä, joka oli hänen pääasiallinen asuinpaikkansa Alankomaissa sen jälkeen, kun hän oli nimittänyt veljenpoikansa Kaarle V:n ainoaksi perijäkseen. Margareeta on haudattu Bourg-en-Bresseen, upeaan mausoleumiin, jonka hän tilasi toiselle aviomiehelleen Filibertille ja itselleen. Mechelenin katedraalin viereen on pystytetty hänen patsaansa.
Arthur Zimmermann
Zimmermann syntyi Itä-Preussin Marggrabowassa (nyk. Olecko Puolassa). Hän työskenteli aluksi Saksan konsulaateissa useissa Itä-Aasian maissa, mutta sai vuonna 1901 siirron varsinaiseksi diplomaatiksi. Hänestä tuli 1910 Saksan ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkö ja 1911 alivaltiosihteeri. Vuonna 1913 ulkoasiain valtiosihteeriksi (so. ulkoministeriksi) tulleen Gottlieb von Jagowin kaudella Zimmermann hoiti pääosin Saksan suhteita ulkomaiden lähettiläisiin, sillä Jagow oli luonteeltaan vetäytyvä. Niin sanotun heinäkuun kriisin aikana Zimmermann oli Jagowin poissa ollessa virkaatekevänä valtiosihteerinä päättämässä 5. heinäkuuta 1914 yhdessä keisari Vilhelm II:n ja valtakunnankansleri Theobald von Bethmann Hollwegin kanssa Saksan tuen antamisesta Itävalta-Unkarille Serbiaa vastaan. Juuri Zimmermann laati Wieniin lähetetyn sähkeen, jossa ilmoitettiin Saksan tuesta. Kriisi johti pian maailmansodan syttymiseen.
Zimmermann luopui ulkoministerin tehtävistä elokuussa 1917 Bethmann Hollwegin hallituksen kaaduttua.
Kimberlyn Duncan
Kimberlyn Duncan (s. 2. elokuuta 1991) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Duncan on voittanut NCAA:n mestaruuden 200 metrin juoksussa ulkoradoilla vuosina 2011, 2012 ja 2013 sekä sisäradoilla vuosina 2011, 2012 ja 2013. Hän voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 200 metrillä 2013. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Hän juoksi World Relays -kilpailuissa 2014 ankkuriosuuden Yhdysvaltojen joukkueessa, joka voitti kultaa 4 × 200 metrin viestissä. Seuraavana vuonna hän sai World Relaysissa hopeaa 4 × 100 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 200 metrillä kuudenneksi ajalla 22,59.
J. R. R. Tolkien
John Ronald Reuel Tolkien ([], ), yleisimmin tunnettu nimellä J. R. R. Tolkien, oli englantilainen kirjailija ja filologi, joka työskenteli englannin kielen professorina Oxfordin yliopistossa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat kuvitteelliseen Keski-Maahan sijoittuvat fantasiaromaanit, kuten Hobitti eli sinne ja takaisin, Taru sormusten herrasta ja Silmarillion. Suurimman osa hänen töistään on suomentanut kääntäjä Kersti Juva.
Vaikka Tolkien ei ollut ensimmäinen fantasiakirjailija, pidetään häntä usein nykyaikaisen fantasiakirjallisuuden isänä. Tolkien esitteli Keski-Maa-kirjoissaan poikkeuksellisen yksityiskohtaisen fantasiamaailmansa, jolla oli oma historia ja maantiede. Innoituksen ajatukselle luoda tarusto kehittämiensä kielten ympärille Tolkien sai eri maiden mytologioista ja eepoksista, kuten Kalevalasta.
Lapsuus
John Ronald Reuel Tolkien, Mabel ja Arthur Reuel Tolkienin esikoinen, syntyi 1892 Bloemfonteinissa, silloisen Oranjen vapaavaltion pääkaupungissa Etelä-Afrikassa, missä Arthur Tolkien työskenteli Bank of African paikallisen haarakonttorin johtajana. Arthur oli muuttanut Englannista kulta- ja timanttilöydösten rikastuttamaan Etelä-Afrikkaan parempia urakehitysmahdollisuuksia tavoitellen muutamaa vuotta aiemmin. Hänen kihlattunsa Mabel Suffield oli seurannut perässä täytettyään 21 ja saatuaan viimein isänsä hyväksynnän tulevalle avioliitolle. Pariskunta vihittiin Kapkaupungin katedraalissa 16. huhtikuuta 1891.
Tolkien sai nimen John isoisänsä John Benjamin Tolkienin mukaan, Reuel taas oli myös Arthurin oma toinen nimi. Alun perin se oli tiettävästi ollut John Benjaminin ystävän sukunimi. Perheen käsityksen mukaan nimi oli ranskalaisperäinen, mutta se esiintyy myös Vanhassa testamentissa. Raskauden aikana Mabel oli uskonut lapsen olevan tyttö ja suunnitellut sen nimeksi Rosalindia. Kun lapsi kuitenkin osoittautui pojaksi, Rosalindin korvasi Ronald. Perheen ja sukulaisten piirissä Tolkienin käyttönimeksi vakiintui Ronald, jota käytti myöhemmin myös hänen vaimonsa. Koulussa jotkut hänen läheiset kaverinsa käyttivät nimitystä John Ronald. Aikuisena ystävät tunsivat hänet ajan tavan mukaan sukunimellä tai siitä johdetulla lempinimellä Tollers.
17. huhtikuuta 1894 perheeseen syntyi toinen poika, Hilary Reuel Tolkien. Huhtikuussa 1895 kolmevuotias Ronald matkusti äitinsä ja pikkuveljensä kanssa vierailulle Englantiin. Arthur Tolkienin – jota työkiireet pidättelivät Bloemfonteinissa – oli tarkoitus seurata myöhemmin perhettään, mutta hän sairastui marraskuussa reumakuumeeseen ja kuoli 15. helmikuuta 1896 saatuaan vakavan verensyöksyn. Mabel Tolkien jäi yllättäen leskeksi ja kahden pienen lapsen elättäjäksi. Arthurin ahkerasta työnteosta ja säästäväisyydestä huolimatta hänen keräämänsä pääoma tarjosi perheelle vain niukan elannon.
Mabel Tolkien jäi lapsineen asumaan kotikaupunkinsa Birminghamin tuntumaan. Asuttuaan ensin vanhempiensa luona hän löysi perheelle pian halvan vuokra-asunnon Sareholen kylästä muutaman kilometrin päästä kaupungin eteläpuolelta. Pikkukylän maalaismiljöö teki Tolkieniin suuren vaikutuksen. Myöhemmin hän kirjoitti neljän Sareholen-vuoden olleen hänen elämänsä ”pisimmältä vaikuttavin ja muovaavin kausi”. Muutenkin Tolkien kiintyi tällöin äidinpuoleiseen Suffield-sukuunsa ja omaksui henkiseksi kotiseudukseen Länsi-Midlandsin alueen, jolta Suffieldit olivat kotoisin.
Vuonna 1904 myös Tolkienin äiti kuoli ajauduttuaan diabeettiseen koomaan.
Nuoruus
Tolkien oli kuudentoista, kun hän rakastui tulevaan vaimoonsa Edith Brattiin. Tolkienin huoltaja, katolinen pappi, Isä Francis Morgan ei kuitenkaan hyväksynyt suhdetta, joten Ronald ja Edith saattoivat mennä kihloihin vasta 1914, kun Ronald täytti 21 vuotta ja täysi-ikäistyi. Pariskunta meni naimisiin 22. maaliskuuta 1916 Edithin käännyttyä katolilaiseksi. He saivat 1917 ensimmäisen neljästä lapsestaan. Romanssi innoitti Tolkienia luomaan kertomuksen Berenistä ja Lúthienista.
Tolkien valmistui Oxfordista kesäkuussa 1915, ensimmäisen maailmansodan jo sytyttyä. Heti valmistumisensa jälkeen hän astui armeijan palvelukseen. Tolkien komennettiin lyhyen koulutuksen jälkeen Ranskaan länsirintamalle, jossa hän palveli viestiupseerina ja osallistui Sommen taisteluun. Hän sairastui vuonna 1916 ampumahautakuumeeseen ja pääsi pois rintamalta. Tolkien siirrettiin parantumaan Birminghamiin sotilassairaalaan, josta hänet kotiutettiin jouluksi. Tuolloin hän kirjoitti ensimmäiset Keski-Maa-aiheiset tarinansa. Käsikirjoitus oli alun perin nimeltään The Book of Lost Tales (suom. Kadonneiden tarujen kirja), jonka tarinoista myöhemmin muodostui postuumisti julkaistu Silmarillion. . Kotiutuksensa jälkeen hänet ylennettiin luutnantiksi.
Yliopistoura
pienoiskuva|left|20 Northmoor Road, J. R. R. Tolkienin entinen talo [[North Oxfordissa.]] pienoiskuva|[[Merton College, jossa Tolkien oli englannin kielen ja kirjallisuuden professorina 1945–1959.]] Päästyään sairaalasta Tolkien sai entisen islannin opettajansa William Craigien kautta työpaikan avustajana Oxford English Dictionaryn toimituskunnassa. Hän aloitti työssä 1919 tehtävänään käsitellä muutamia W-kirjaimella alkavia, etymologialtaan germaanisperäisiä sanoja. Noihin aikoihin hän esitteli luomansa maailman ensimmäistä kertaa julkisemmin lukemalla The Fall of Gondolinin Exeter Collegen esseekerhossa. Vuonna 1920 Tolkien sai englannin kielen apulaisprofessorin viran Leedsin yliopistosta, ja perhe muutti viideksi vuodeksi Pohjois-Englantiin. Vuonna 1924 hänet nimitettiin yliopiston englannin kielen professoriksi. Seuraavana vuonna Tolkien kuitenkin palasi Oxfordiin saatuaan muinaisenglannin professorin viran. Hän opetti Oxfordin yliopistossa 1925–1959 muinais- ja keskiajan englannin professorina.
Tolkienin tunnetuimpana tieteellisenä työnä pidetään myöhemmin artikkelina julkaistua luentoa Beowulf: The Monsters and the Critics (1936). Luennossaan Tolkien arvosteli tutkijoita, jotka olivat pyrkineet mitätöimään muinaisenglantilaisen Beowulf-eepoksen kirjalliset ansiot ja käyttämään sitä vain Skandinavian muinaishistoriasta kertovana lähteenä. Hänen mukaansa eeposta tulisi lukea ensisijaisesti taideteoksena. Tolkienin luento oli ilmestyttyään merkittävä käännekohta Beowulfin kirjallisuustieteellisessä tutkimuksessa.
Saatuaan professuurinsa Oxfordissa Tolkien tutustui moniin muihin kirjallisuudesta kiinnostuneisiin opettajiin, jotka kokoontuivat Inklings-nimisenä ryhmänä. Yksi tunnetuimpia jäseniä Tolkienin lisäksi oli C. S. Lewis, keskiajan ja renessanssin kirjallisuuden tutkija, joka työskenteli yliopiston opettajana ja on tullut tunnetuksi fantasiakirjastaan Narnian tarinat. Tolkienin ja Lewisin välille kehkeytyi ystävyyssuhde, joka kesti ajoittaisista erimielisyyksistä huolimatta Lewisin kuolemaan 1963 asti. Lewis, joka oli aiemmin tunnustautunut ateistiksi tai agnostikoksi, kääntyi 1930-luvun alussa kristinuskoon, osin Tolkienin vaikutuksesta.
Tolkienin arvostus kasvoi vuosien myötä kaikilla aloilla. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Oxfordin yliopiston kunniatohtorin arvonimi ja hän sai brittiläisen imperiumin komentajan arvon.
Hobitti
1930-luvun alussa Tolkien korjasi oppilaidensa kokeita, kun hän huomasi erään oppilaan jättäneen yhden vastauslomakkeensa sivun tyhjäksi. Tolkien kirjoitti paperille ”Kolossa maan sisässä asui hobitti” ja hän päätti keksiä selityksen sille, mikä hobitti oikeastaan oli. Hahmot esiintyivät ensimmäisen kerran fantasiaromaanissa Hobitti eli sinne ja takaisin (The Hobbit Or There And Back Again, 1937). Tolkien oli kertonut tarinan alun perin lapsilleen ja lähettänyt keskeneräisen suunnitelman teoksesta eri kustantajille. Se päätyi lopulta kustannusyhtiö Allen & Unwinilla työskentelevälle Susan Dagnalille, joka pyysi Tolkienia kirjoittamaan teoksen loppuun, jonka jälkeen se päätettiin julkaista. Kirja menestyi yllättävän hyvin.
Taru sormusten herrasta
Sormusten herran kirjoittaminen alkoi ilman merkittäviä juonisuunnitelmia. Tarina sai lopullisen muotonsa kirjoittamisen aikana. Hän työsti kirjaa vuoteen 1949 asti. Tolkienin työskentely eteni puuskittain, mistä kertoo se, että päästyään ensimmäisen osan puoleen väliin hän piti vuoden tauon ja jatkoi kirjaa vasta vuonna 1941, kuitenkaan sitä lopullisesti missään vaiheessa hylkäämättä. Tolkien myös pilkkoi kirjansa osiin ja kirjoitti päähenkilöidensä Frodon ja Samin matkan Mordoriin (neljäs ja kuudes kirja) ennen muita kirjoja, jotka käsittelivät Sormuksen sotaa. Neljännen kirjan luvut hän lähetti ilmavoimissa Etelä-Afrikassa palvelleelle pojalleen Christopherille luettavaksi jatkokertomuksena.
Allen & Unwin oli arvioinut kirjan julkaisun tuottavan kustantamolle noin tuhannen punnan tappiot. Tolkien halusi julkaista yli tuhatsivuisen romaanin yhtenä niteenä, mutta kustantaja ei suostunut. Teos jaettiin kolmeen osaan nimiltään Sormuksen ritarit, Kaksi tornia ja Kuninkaan paluu, jotka julkaistiin vuosina 1954–1955.
Luettelo pikkuplaneetoista: 241001–242000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 241001:stä ja päättyen 242000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
J. R. R. Tolkien
Taru sormusten herrasta
Taru sormusten herrasta sai ilmestyessään ristiriitaisia arvosteluja, mutta suosio kasvoi vähitellen. C. S. Lewis ehdotti vuonna 1961 Tolkienia Nobelin kirjallisuuspalkinnon ehdokkaaksi. Viisikymmentä vuotta myöhemmin julkistetun arkistomateriaalin mukaan palkintolautakunta ei pitänyt Tolkienin proosaa tarpeeksi korkeatasoisena.
Teos julkaistiin taskukirjana Yhdysvalloissa vuonna 1965, ja opiskelijaliikkeen innostus vaikutti merkittävästi kirjan sikäläiseen suosioon. Tolkien itse oli imarreltu kirjansa menestyksestä, ja hän rikastui sen menestyksen avulla. Kirjan innokkaimpien ihailijoiden takia Tolkien joutui vaihtamaan osoitettaan ja puhelinnumeroaan, kun lukijat tunkeutuivat hänen kotiinsa kysyäkseen yksityiskohtia hänen luomastaan maailmasta. Ihailijat alkoivat myös perustaa ensimmäisiä Tolkien-seuroja, joissa he keskustelivat omista kokemuksistaan Tolkienin teosten parissa.
Sadut
Keski-Maa-aiheisen päätuotantonsa ohella J. R. R. Tolkien kirjoitti myös perinteisempiä satuja. Näihin kuuluvat Maamies ja lohikäärme, Seppä ja Satumaa, Niukun lehti. Kaksi ensimmäistä olivat perinteisiä keskiaikaiseen maailmaan sijoittuvia satuja.
Kirjailijan kuoleman jälkeen julkaistiin satukirjat Kirjeitä Joulupukilta, Herra Bliss ja Roverandom. Ensimmäinen teos on kokoelma Tolkienin lapsilleen Joulupukkina kirjoittamia kirjeitä vuosilta 1920–1943. Toiset kirjat syntyivät Tolkienin lapsilleen kertomista tarinoista. Herra Bliss on 1920- tai 1930-luvulta ja kertoo nimihenkilön seikkailusta uuden autonsa kanssa. Roverandomin Tolkien keksi lomaillessaan Englannin rannikolla vuonna 1925. Hänen poikansa Michael kadotti lelukoiransa ja Tolkien keksi tarinan lelukoiran kokemista seikkailuista rauhoitellakseen häntä. Kustantaja ei tuolloin kuitenkaan innostunut tarinasta ja se julkaistiin vasta 1998.
Silmarillion
Christopher Tolkien toimitti Tolkienin jälkeenjääneistä hajanaisista ja usein myös keskeneräisistä teksteistä Silmarillionin, joka julkaistiin neljä vuotta J. R. R. Tolkienin kuoleman jälkeen 1977. Tolkien itse oli pitänyt Silmarillionia tuotantonsa pääteoksena, mutta hän ei ollut elinaikanaan ehtinyt saattaa sitä julkaisukuntoon. Julkaistun Silmarillionin tavoitteena oli Christopher Tolkienin mukaan koota hänen isänsä ajatuksista mahdollisimman yhtenäinen tarinakokonaisuus. Tämä onnistui pääosin valikoimalla, yhdistelemällä ja järjestelemällä Tolkienin omia kirjoituksia pienin toimituksellisin muutoksin. Vain yhden kirjan luvuista Christopher on joutunut kirjoittamaan melkein kokonaan itse soveltuvien tekstikatkelmien puuttuessa. Ilmestyttyään kirja sai pääosin kielteisiä arvosteluja, joissa sen kerronnan kieltä pidettiin vanhanaikaisena ja sekavana, vaikka Tolkienin yritystä luoda fantasiamaailmalleen oma historia pidettiinkin kunniakkaana.
Muut postuumit teokset
Vuonna 1980 Christopher Tolkien julkaisi toimittamansa Keskeneräisten tarujen kirjan, joka sisältää Silmarillionin ulkopuolelle jääneitä tarinoita. Vuosina 1983–1996 hän julkaisi paljon muuta jälkeenjäänyttä aineistoa kommentaareineen 12 kirjan sarjana nimeltä The History of Middle-earth.
Vuonna 2007 julkaistiin Christopher Tolkienin viimeistelemä romaani Húrinin lasten tarina. J. R. R. Tolkien oli aloittanut tarinan jo vuonna 1918, mutta ei saanut sitä valmiiksi. Tätä ennen tarina oli ehditty julkaista keskeneräisenä sekä Silmarillionissa että Keskeneräisten tarujen kirjassa. Húrinin lasten tarina sisältää merkittävästi viittauksia J. R. R. Tolkienin ihailemaan Kalevalaan ja varsinkin sen Kullervosta kertovaan osaan.
Vuonna 2009 Christopher työsti julkaisukuntoon isänsä runoelman The Legend of Sigurd and Gudrún. Toukokuussa 2013 ilmestyi Tolkienin jäämistöstä löytynyt runoelma The Fall of Arthur. Se kuvaa kuningas Arthurin viimeisiä päiviä. Tolkien aloitti runoelman 1930-luvulla ennen Hobittia, mutta työ jäi kesken.
Kullervon tarina (The Story of Kullervo) on Tolkienin vuonna 1914 kesken jäänyt esikoisteos, joka julkaistiin elokuussa 2015.
Vuonna 2017 julkaistiin Christopher Tolkienin toimittama Beren and Lúthien.
Gondolinin tuho (The Fall of Gondolin) julkaistiin elokuussa 2018 Christopher Tolkienin toimittamana. Suomennos ilmestyi huhtikuussa 2019.
Teemat ja mielipiteet
pienoiskuva|Oxfordilainen [[The Eagle and Child -pubi, jossa Inklings-kirjailijaryhmä kokoontui 1930–1950.]] Tolkienin teoksissa näkyy hänen arvosteleva suhtautumisensa tekniikkaan ja rakkautensa vanhaa, romantisoitua brittiläistä maaseutua kohtaan. Kirjailijan teoksissa on myös toistuvasti esillä kuolemaan ja kaiken loppumiseen viittaavia teemoja. Tolkien oli harras katolilainen. Hän on sanonut kristillisten teemojen olevan vahvasti upotettuina hänen teostensa tarinaan ja symboliikkaan. Tolkienin kirjojen edustamia näkemyksiä on pidetty konservatiivisina ja hänen teoksiaan mieskeskeisinä. Tolkienin tunnetuinta teosta, Tarua sormusten herrasta, on syytetty mustavalkoisesta vastakkainasettelusta, mutta tutkija Tom Shippeyn mukaan Tolkien ei anna yksiselitteistä vastausta siitä, mitä pahuus on. Tutkija Patrick Curryn mielestä Taru sormusten herrasta kuvaa oman aikansa ongelmia: rotusortoa, luonnon tuhoutumista ja totalitarismia. Kirjasta on yritetty löytää viittauksia todellisen maailman tapahtumiin, mutta nämä tulkinnat Tolkien totesi vääriksi teoksen toisen laitoksen esipuheessa. Hän kirjoitti inhoavansa allegoriaa ja kiisti kaikki tulkinnat, joiden mukaan Sormusten herra käsittelisi vertauskuvallisesti toista maailmansotaa tai olisi ottanut siitä vaikutteita, koska tarinan runko oli hahmottunut jo ennen vuotta 1939.
Perintö
Tolkienin vaikutus fantasiakirjallisuuteen on ollut suuri. Vaikka useat muut kirjailijat olivat julkaisseet fantasiakirjallisuutta ennen Tolkienia, Hobitin ja Sormusten herran suuri menestys johti fantasiakirjallisuuden nousuun suosituksi kirjallisuudenlajiksi. Tämän johdosta Tolkienia on julkisuudessa usein kutsuttu nykyaikaisen fantasiakirjallisuuden isäksi. Vuonna 2008 The Times sijoitti Tolkienin The 50 greatest British writers since 1945 -listallaan kuudennelle sijalle.
Tolkienin teoksista on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia. Ensimmäisiä yrityksiä oli Ralph Bakshin ohjaama Taru sormusten herrasta -animaatio vuonna 1978. Elokuva sai huonoja arvosteluja. Uusiseelantilainen Peter Jackson ohjasi vuosina 2001–2003 Taruun sormusten herrasta perustuvan elokuvatrilogian, joka menestyi sekä katsojamäärissä että palkinnoissa mitattuna. Vuosikymmentä myöhemmin Jackson sovitti myös Hobitin elokuvatrilogiaksi, jonka osat ilmestyivät vuosina 2012–2014.
Teokset (valikoima)
pienoiskuva|Silmarillion (1977)
Cinclidium
Cinclidium on tieteellinen sukunimi, joka voi tarkoittaa lintusukua tai kasvisukua.
BMW X4 (G02)
BMW G02 on BMW X4:n toisen sukupolven malli, jota on valmistettu vuodesta 2018 lähtien. Se korvasi edeltäneen F26-mallin.
BMW X4 (G02) 2018–
BMW G02 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2018. Edeltäjäänsä verrattuna se kasvoi kokonaispituudeltaan 81 millimetriä, mutta on hieman aiempaa matalampi.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä G02 sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|BMW X4 M G02 Vuonna 2019 esiteltiin malliston huipulle X4 M, jossa on kaksoisturboahdettu 3,0-litrainen moottori teholtaan 480 hevosvoimaa. Competition-versiossa teho on nostettu 510 hevosvoimaan.
Sergei Šarikov
Sergei Aleksandrovitš Šаrikov (, 18. kesäkuuta 1974 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 6. kesäkuuta 2015) oli venäläinen säilämiekkailija ja olympiavoittaja.
Šаrikov kuului Venäjän olympiakultaa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 voittaneisiin sekä olympiapronssia Ateenassa 2004 saavuttaneisiin joukkueisiin. Säilän henkilökohtaisesta kilpailusta hän saavutti olympiahopeaa Atlantasta hävittyään ainoastaan maanmiehelleen Stanislav Pozdnjakoville. Šаrikov saavutti urallaan myös lukuisia mitaleja maailman- ja euroopanmestaruuskilpailuista.
Šаrikov joutui auto-onnettomuuteen Kalugan alueella 6. kesäkuuta 2015. Hän kuoli kolarista saamiinsa vammoihin sairaalassa 40 vuoden iässä.
Von Thronstahl
Von Thronstahl oli saksalainen elektronista musiikkia, martial industrialia, neoklassista ja neofolkia soittava yhtye, joka toimi vuosina 1995–2010. Yhtyettä on pidetty fasistisena, ja yhtye onkin käyttänyt näkyvästi fasistisia symboleja kuten mustaa aurinkoa. Teemoja Von Thronstahlin musiikissa ovat muun muassa katolilaisuus, sota ja eurooppalainen mytologia. Yhtyeen omien sanojen mukaan Von Thronstahlin päämääränä on "ilmentää eurooppalaista identiteettiä musiikin kautta".
Oscar Wendt
Oscar Wendt (s. 24. lokakuuta 1985) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka on pelannut Saksan Bundesliigan Borussia Mönchengladbachissa kausina 2011–2021. Kaudella 2021–2022 hän edustaa IFK Göteborgia, jossa hän pelasi jo uransa alkupuolella. Hän on pelipaikaltaan useimmiten vasen laitapuolustaja.
Von Thronstahl
Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat punk-yhtyeiden coverit "We Walked In Line" (Joy Division) ja "Saints Are Coming" (The Skids), jotka on industrial-musiikin perinteiden mukaan käännetty yhtyeen omaa tematiikkaa palveleviksi.
Oscar Wendt
Seurajoukkueura
Wendt pelasi uransa alkuvaiheissa kotikaupunkinsa seurassa IFK Skövdessä, josta hän siirtyi vuonna 2003 IFK Göteborgiin. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen lopullisesti kaudella 2005, jolloin hän pelasi Allsvenskanissa 21 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Vuonna 2006 hän siirtyi tanskalaiseen FC Kööpenhaminaan nelivuotisella sopimuksella.
Herbert Wetterstrand
Herbert Gustaf Wetterstrand (6. heinäkuuta 1905 Kokemäki – 26. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos. Hän oli Oy Stockmann Ab:n toimitusjohtaja vuosina 1957–1970.
Oscar Wendt
Seurajoukkueura
Ensimmäisinä kahtena vuotena Wendt ei aivan saanut vakiinnutettua paikkaansa avauskokoonpanossa, ollen aluksi varavaihto norjalaiselle André Bergdølmolle ja myöhemmin tanskalaiselle Niclas Jensenille. Kuitenkin vuonna 2008 hänestä tuli vakiovalinta oikeaksi puolustajaksi ja samalla hän sai kutsun Ruotsin A-maajoukkueeseen. Vahvat esitykset herättivät muun muassa englantilaisen West Ham Unitedin ja italialaisen Genoan kiinnostuksen.
Herbert Wetterstrand
Herbert Wetterstrandin isä Ludvig Wetterstrand oli Kokemäen kunnanlääkäri ja myöhemmin piirilääkäri Helsingissä. Suku oli tullut Suomeen Ruotsista 1870-luvulla. Wetterstrand kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä vuonna 1923 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1925, minkä jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta taloustiedettä Lontoon yliopistossa ja London School of Economicsissa. Hänet palkattiin vuonna 1927 konttoristiksi Stockmannille, jonka palveluksessa hän työskenteli koko uransa. Hän toimi yhtiön luottopäällikkönä 1943–1948, apulais- ja myyntijohtajana 1948–1954, vt. toimitusjohtajana 1953, varatoimitusjohtajana ja kaupallisena johtajana 1954–1957 sekä toimitusjohtajana 1957–1970. Wetterstrandin johtajakaudella Stockmann avasi uudet tavaratalot Tampereelle vuonna 1957 ja Pietarsaareen vuonna 1967 sekä rakennutti uuden tukkukeskuksen Helsingin Pitäjänmäkeen ja Akateeminen Kirjakaupan Kirjatalon Helsingin keskustaan. Wetterstrand kuului yhtiön hallitukseen vuodesta 1958 ja toimi uransa lopuksi sen puheenjohtajana vuosina 1970–1973.
Oscar Wendt
Seurajoukkueura
Wendt pelasi Kööpenhaminan joukkueessa Mestarien liigassa kausilla 2006–2007 ja 2010–2011 yhteensä 12 ottelua. Hän pelasi seuran paidassa 138 liigaottelua ja voitti Tanskan Superliigan neljästi, vuosina 2007, 2009, 2010 ja 2011 sekä Tanskan cupin 2009.
Herbert Wetterstrand
Wetterstrandilla oli paljon luottamustoimia. Hän kuului 1954–1974 Vakuutus Oy Pohjolan, 1957–1970 Tukon, 1958–1960 Rautakauppojen Oy:n, 1959–1970 Rautakonttorin, 1961–1975 Suomen Höyrylaivan ja 1965–1974 Pohjoismaiden Yhdyspankin hallintoneuvostoon, 1957–1970 Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen, 1957–1970 Suomen Tukkukauppiaiden Liiton ja 1958–1974 Helsingin kauppakamarin hallitukseen, vuodesta 1962 Kansainvälisen kauppakamarin Suomen osaston ja Suomen Messujen johtokuntaan, vuodesta 1957 Svenska Handelshögskolanin säätiön edustajistoon, 1957–1974 Yksityisyrittäjäin säätiön ja vuodesta 1968 Ekonomiska Samfundetin hallitukseen sekä vuodesta 1969 Suomen Ulkomaankauppaliiton valtuuskuntaan. Lisäksi hän kuului Pelastakaa Lapset ry:n keskushallitukseen 1956–1959, Finnish-British Societyn hallitukseen vuodesta 1961 ja Saksalais-suomalaisen yhdistyksen hallitukseen vuodesta 1964. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1960.
Oscar Wendt
Seurajoukkueura
Kesäkuussa 2011 Wendt siirtyi saksalaiseen Borussia Mönchengladbachiin ilmaisella siirrolla, sopimus oli alun perin pituudeltaan kolme vuotta. Hän pelasi kymmenen kauden aikana 244 bundesliigaottelua, joissa hän teki 16 ja syötti 18 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 15 ottelua ja teki maalin marraskuussa 2020 kotiottelussa FK Šah’tar Donetskia vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi 21 ottelua Borussian joukkueessa.
Von Thronstahl
Aiheesta muualla
Von Thronstahlin virallinen kotisivu
Oscar Wendt
Maajoukkueura
Wendt pelasi ensimmäisen ottelunsa Ruotsin jalkapallomaajoukkueessa ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan tammikuussa 2007. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsinnassa Albaniaa vastaan syyskuussa 2008. Hän on pelannut kaikkiaan 28 maaottelua, joista neljä on ollut MM- ja seitsemän EM-karsintaotteluja. Viimeksi hän on pelannut maajoukkueessa marraskuussa 2016.
Saavutukset
FC Kööpenhamina
Ebron taistelu
Ebron taistelu oli Espanjan sisällissodan taistelu, joka kesti 116 päivää vuonna 1938. Se alkoi kun tasavaltalaisjoukot kahlasivat Ebro-joen yli, ja päättyi tasavaltalaisten vetäytymiseen. Taistelusta tuli Francon voiton symboli ja fasismin vastaisen vastarinnan symboli.
Taisteluun osallistui 250 000 sotilasta, joista 30 000 sai surmansa, 75 000 haavoittui ja 15 000 otettiin vangeiksi.
Saksan 14. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 14. jalkaväkidivisioona''' oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminnen
Wehrkreis IV perusti 1. lokakuuta 1934 Leipzigissa divisioonan peitenimellä Kommandant von Leipzig, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 14. jalkaväkidivisioonaksi. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Leipzigiin.
Palvelus
Divisioona muutettiin 15. lokakuuta 1940 14. motorisoiduksi divisioonaksi.
Itä-Hakkila
Itä-Hakkilan rakentaminen aloitettiin Lahdentien valmistumisen aikoihin 1950-luvun alussa. Aluetta rakennettiin nopeasti parin vuosikymmenen ajan, ja 1980-luvulla rakentaminen vilkastui niin, että asuntokanta tuplaantui.
Kaupunginosan palveluihin lukeutuvat alakoulu, päiväkoti ja urheilukenttä sekä tanssilava Helsinki Pavi. Kaupunginosaan kuuluvat myös Pyhän Annan lastenkirkko, Saksalaisten sotilaiden hautausmaa, Opaskoirakoulu ja Vantaan vankila. Lähellä sijaitsee myös Honkanummen hautausmaa.
Lähteet
thumb|vasen|210px|Vuonna 1954 perustettu [[Itä-Hakkilan koulu.]]
Frank Swift
Frank Victor Swift (26. joulukuuta 1913 Blackpool, Englanti – 6. helmikuuta 1958 München, Länsi-Saksa) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän oli ensimmäisiä maalivahteja, joka avasi pelin heitolla maalipotkun sijaan.
Swift edusti koko ammattilaisuransa ajan Manchester Cityä, johon hän siirtyi Fleewood Citystä 1932. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Manchester Cityssä 26. joulukuuta 1933 seuran voittaessa Derbyn 2–0. Hän nousi saman tien Cityn ykkösmaalivahdiksi ja kuului myöhemmin samalla kaudella Cityn joukkueeseen, joka voitti FA-cupin loppuottelussa Portsmouthin 2–1. Kaudella 1936–1937 hän pelasi kaikissa 42 liigaottelussa Cityn voittaessa ensimmäisen liigamestaruutensa. Seuraavalla kaudella City kuitenkin putosi 2. divisioonaan. Kaudella 1946–1947 Swift kuului 2. divisioonan mestaruuden voittaneeseen Cityn joukkueeseen.
Toisen maailmansodan aikana Swift pelasi sota-ajan liigassa yli 150 ottelua ja kuului myös Englannin sota-ajan maajoukkueeseen. Ensimmäisen virallisen maaottelunsa hän pelasi Englannin voittaessa 28. syyskuuta 1946 Pohjois-Irlannin 7–2. Hänestä tuli ensimmäinen Englannin maajoukkueen kapteenina toiminut maalivahti vuoden 1873 jälkeen ottelussa Italiaa vastaan 16. toukokuuta 1948. Hän pelasi kaikkiaan 19 virallista maaottelua.
Swift lopetti uransa kaudella 1949–1950 ja siirtyi toimittajaksi News of the World -lehteen. Hän kuoli työmatkalla Münchenin lento-onnettomuudessa 6. helmikuuta 1958.
Espanjan ensimmäinen tasavalta
thumb|La Flaca -lehdessä julkaistu Espanjan ensimmäisen tasavallan [[henkilöitymä.]] Espanjan ensimmäinen tasavalta oli lyhytaikainen tasavalta Iberian niemimaalla vuosina 1873–1874. Se perustettiin tasavaltalaisten, demokraattien ja radikaalien tuella 11. helmikuuta 1873 kuningas Amadeus I:n luovuttua Espanjan kruunusta kyllästyttyään maansa sisäpoliittisiin ongelmiin, kuten poliittisen tuen puutteeseen, kapinoihin ja kolmanteen karlistisotaan. Tasavaltalaiset jakautuivat kahteen joukkoon: federalisteihin ja yhtenäisvaltiota kannattaneisiin unitaareihin. Tasavalta lakkautettiin lopullisesti noin 23 kuukautta perustamisensa jälkeen, 29. joulukuuta 1874. Tasavallan jälkeen toteutettiin Bourbon-suvun restauraatio, ja Espanjan kuninkaaksi tuli Alfonso XII.
Abdul Jalil
Syed Abdul Jalil Waiz (s. 17. syyskuuta 1992 ) on afganistanilainen sulkapalloilija. Hän aloitti ammattilaisuransa jo 14-vuotiaana ja voitti maansa mestaruuden ensimmäistä kertaa vuonna 2006. Jalil osallistui juniorien Aasian-mestaruuskilpailuihin vuosina 2005 ja 2007 ja oli maansa ensimmäinen IBF-rankingiin päässyt pelaaja ollessaan listan 480. sijalla toukokuussa 2008.
Painekorkeus
Painekorkeus on ilmailussa käytetty lentokoneen lentokorkeuden mitta, jossa merenpinnan ilmanpaine ja sen muutos lentokorkeuden kasvaessa otaksutaan kansainvälisen standardi-ilmakehän mukaisiksi. Ilmailun koodeissa painekorkeuden tunnus on QNE.
Shemale
110px|pienoiskuva|alt=Piirros naisesta jolla on siitin.|Shemale-termiä käytetään [[transnainen|transnaisista joilla on siitin.]] Shemale (joskus kirjoitusasussa she-male) on seksityön ja aikuisviihdeteollisuuden yhteydessä käytetty termi, jolla viitataan yleensä niihin transsukupuolisiin, jotka ovat korjanneet sukupuolensa miespuolisesta naispuoliseksi, mutta joilla on kehoa feminisoivista hormonaalisista ja kirurgisista korjaushoidoista huolimatta vielä jäljellä siitin. Transsukupuolisten keskuudessa termi koetaan yleisesti alentavana ja pejoratiivisena, sillä se esimerkiksi automaattisesti viittaisi henkilön työskentelevän seksityön tai aikuisviihdeteollisuuden parissa.
Painekorkeus
Standardi-ilmakehän merenpinnan ilmanpaine on 1013,25 hPa (1013,25 mbar eli 29,92 tuumaa elohopeaa). Painekorkeutta käytetään ilmailussa lennettäessä korkeilla lentopinnoilla.
Lähteet
Barometrische Höhenmessung in der Luftfahrt
Mastos
Mastos voidaan nähdä skyfoksen muunnelmaksi. Tyyppi on saanut nimensä siitä, että se muistuttaa muodoltaan naisen rintaa. Mastoksessa voi olla yksi pystysuora ja yksi vaakasuora kädensija. Astian pohjassa on nännimäinen nappula. Mastoksen muunnelmasta, jossa on tasainen pohja ja erottuva huuli, käytetään nimitystä mastoidi.
BMW X5 (F15)
BMW F15 on BMW X5:n kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2013–2018. Se korvasi edeltäneen E70-mallin ja seuraajaksi tuli G05. Malliin perustuu myös coupémaisempi X6 (F16).
BMW X5 (F15) 2013–2018
BMW F15 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2013. Edeltäjäänsä verrattuna se on 32 millimetriä pidempi, viisi millimetriä leveämpi ja 14 millimetriä korkeampi. Se perustuu kuitenkin edelleen samalle pohjalevylle, mistä syystä akseliväli pysyi ennallaan. vasen|pienoiskuva|BMW X5 M F15 Urheilullinen X5 M esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä marraskuussa 2014 yhdessä sisarmallinsa X6 M:n kanssa.
Sirkka-Liisa Lonka
Lonka on opiskellut Suomen Taideakatemian koulussa 1963–1967 ja grafiikkalinjalla 1968. Hän on osallistunut useisiin kansainvälisiin taidetyöpajoihin, opinto- ja työskentelymatkoihin sekä toiminut opettajana Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Latinalaisessa Amerikassa.
Sirkka-Liisa Lonka on Taidemaalariliiton ja Suomen Taidegraafikoiden jäsen. Hän on toiminut myös PANDissa ja Kiilassa. Longan teoksia on muun muassa Ateneumin, Suomen valtion kokoelmissa ja presidentti Nelson Mandelan yksityiskokoelmissa.
Alexandra Daddario
Alexandra Anna Daddario (s. 16. maaliskuuta 1986 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki läpimurtonsa Percy Jackson -fantasiaelokuvasarjassa (2010, 2013), missä hän esitti Annabeth Chasea. Sitemmin hän on esiinynyt muun muassa elokuvissa Hall Pass – lupa rellestää (2011), Texas Chainsaw 3D (2013),  San Andreas (2015) ja Baywatch (2017) sekä televisiosarjoissa Kovat kaulassa (2009–2011), Samaa sukua (2011–2012), True Detective (2014) ja American Horror Story: Hotel (2015).
Vuonna 2021 Daddario tähditti HBO-sarja The White Lotuksen ensimmäistä tuotantokautta. Hän sai roolistaan kehuja sekä Primetime Emmy -ehdokkuuden.
Ura
Vuonna 2012 Daddario esiintyi Imagine Dragonsin kappaleen ”Radioactive” musiikkivideolla, jolla on YouTubessa yli miljardi näyttökertaa. Seuraavana vuonna hän esiintyi pääroolissa slasher-elokuvassa Texas Chainsaw 3D sekä uusi Annabeth Chasen roolin elokuvassa Percy Jackson: Hirviöidenmeri. Vuonna 2014 Daddario esiintyi sivuroolissa rikossarja True Detectiven ensimmäisellä tuotantokaudella, missä hänen alastonkohtauksensa saivat runsaasti huomiota. Seuraavana vuonna hän tähditti katastrofielokuvaa  San Andreas. Samana vuonna hän myös näytteli pukusuunnittelija Natacha Rambovan fiktiivistä versiota kauhusarjassa American Horror Story: Hotel.
Vuonna 2017 Daddario näytteli yhtä pääroolia toimintakomediassa Baywatch. Vuonna 2021 hän esitti yhtä pääroolia HBO-sarjassa The White Lotus. Roolistaan hän sai kehuja sekä parhaan minisarjan tai televisioelokuva naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkuuden.
Yksityiselämä
Vuodesta 2020 Daddario on ollut parisuhteessa tuottaja Andrew Formin kanssa. He avioituivat kesäkuussa 2022.