cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miikka Kiprusoff
TPS ja Tukholman AIK
Kaudeksi 1996–1997 Kiprusoff siirtyi Turun Palloseurasta Ruotsiin, Elitserieniin, AIK:n joukkueeseen. Kiprusoff pelasi heti avauskautensa joukkueessa ykkösmaalivahtina. Hän pelasi runkosarjassa 42 ottelua hyvin tilastoin, maalikeskiarvolla 2,29 ja torjuntaprosentilla 90,7 %. AIK selviytyi myös pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Toisella kaudellaan AIK:ssa Kiprusoff pelasi lähes samalla torjuntaprosentilla, 90,8 % 42 runkosarjaottelussa, muttei onnistunut torjumaan joukkuettaan pudotuspeleihin. Kiprusoff jätti AIK:n kesällä 1998.
Paluu TPS:ään
Kaudeksi 1998–1999 tuolloin 22-vuotias Kiprusoff palasi takaisin kotikaupunkiinsa Turkuun ja kasvattajaseuraansa TPS:ään. Kausi oli Kiprusoffilta erinomainen, hän pelasi TPS:n maalilla runkosarjassa 39 ottelua loistavalla torjuntaprosentilla 93,6 % ja hänet palkittiin SM-liigan kauden parhaana maalivahtina. Pudotuspeleissä Kiprusoffin erinomainen vire jatkui, ja hän torjui TPS:n Suomen mestariksi. Suomen mestaruus oli Kiprusoffille uran toinen ja kauden kruunasi vielä valinta pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi.
San Jose Sharks
San Jose Sharks, joka oli varannut Kiprusoffin NHL:ään vuoden 1995 varaustilaisuudessa, solmi hänen kanssaan tulokassopimuksen ennen kauden 1999–2000 alkua. Saavuttuaan San Joseen hän ei kuitenkaan onnistunut vakuuttamaan Sharksin valmennusjohtoa harjoitusleirin aikana ja näin ollen aloitti ensimmäisen kautensa Pohjois-Amerikassa San Josen farmiseura Kentucky Thoroughbladesissa, joka pelasi AHL-liigassa. Kiprusoff torjui kauden 1999–2000 aikana Kentuckyssa erinomaisin ottein 47 runkosarjaottelua korkealla 92,4:n torjuntaprosentilla. Hänet valittiin myös AHL:n tähdistöotteluun, ja pudotuspeleissä erinomaisesti torjunut Kiprusoff johdatti Thoroughbladesin seuran historian ensimmäiseen divisioonan mestaruuteen.
Myös seuraavalla kaudella loistavasti pelannut Kiprusoff valittiin toistamiseen AHL:n tähdistöotteluun. Runkosarjassa hän torjui 39 ottelustaan 19 voittoa, ja hän onnistui kiinnittämään pelaamisellaan myös Sharksin valmennusjohdon huomion. Hänet nostettiinkin pian Sharksin NHL-kokoonpanoon, ja hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa Mighty Ducks of Anaheimia vastaan 29. maaliskuuta 2001, kun hänet vaihdettiin luukkuvahdin paikalta vartioimaan Sharksin maalia Jevgeni Nabokovin tilalle. Sharks voitti ottelun lopulta lukemin 7–4. Ensimmäisen kerran Kiprusoff oli Sharksin aloittavana maalivahtina 8. huhtikuuta niin ikään Anaheimia vastaan ja torjui jälleen Sharksin voittoon. NHL-kauden 2000–2001 runkosarjan aikana Kiprusoff torjui yhteensä viidessä ottelussa hyvällä 90,2:n torjuntaprosentilla päästäen taakseen vain viisi maalia. Kevään pudotuspeleissä hän pelasi kolmessa ottelussa, ja St. Louis Bluesia vastaan pelatussa pudotuspeliottelussa 39 torjunnalla joukkueensa voittoon johdattaneesta Kiprusoffista tuli ensimmäinen suomalainen maalivahti, joka onnistui voittamaan NHL:n pudotuspeliottelun.
Kauden 2001–2002 alku oli Kiprusoffille vaikea, ja hän pelasi alkukaudesta neljä ottelua AHL-seura Cleveland Baronsissa. NHL:n runkosarjassa hän torjui Jevgeni Nabokovin varamaalivahtina yhteensä 20 ottelussa torjuen voiton seitsemän kertaa.
Kauden 2002–2003 alussa Sharksin aloittava maalivahti Jevgeni Nabokov oli ilman sopimusta ja Kiprusoff sai tilaisuuden nousta seuransa ykkösvahdiksi. Kausi oli hänelle kuitenkin vaikea, ja hän onnistui torjumaan 22 ottelusta vain viisi voittoa. Tästä huolimatta Sharks halusi panostaa Kiprusoffiin ja tarjosi hänelle kauden päätteeksi 800 000 dollarin sopimusta kaudesta 2003–2004.
Kiprusoff aloitti seuraavan kautensa kilpailutilanteessa toisen suomalaisen maalivahdin, Vesa Toskalan, kanssa Sharksin kakkosvahdin paikasta Jevgeni Nabokovin ollessa edelleen seuran aloittava maalivahti. Kilpailutilanne kuitenkin ratkesi 22 runkosarjan ottelua myöhemmin, kun maalivahtiongelmissa paininut Calgary Flames teki Sharksin kanssa pelaajakaupan, minkä johdosta Kiprusoff siirtyi kalifornialaisseurasta Kanadan Albertaan.
Ensimmäinen kausi Calgaryssä ja Stanley Cupin finaalit
Calgaryn ykkösmaalivahti, tšekkiläinen Roman Turek oli loukkaantunut, eikä seura löytänyt hänelle sopivaa korvaajaa uudeksi ykkösmaalivahdikseen. Niinpä Flames teki tarjouksen Sharksille Kiprusoffista, johon Sharks suostui ja Kiprusoff siirtyi Calgaryyn. Kiprusoff sai aloittaa aikansa Calgaryssä selvänä ykkösmaalivahtina Turekin ollessa sairastuvalla. Kiprusoff debytoi uuden seuransa maalilla marraskuun ottelussa Montreal Canadiensia vastaan ja vakuutti Flamesin seurajohdon heti kyvyistään, torjuttuaan 22 laukausta ja Calgaryn voitettua ottelun 2–1. Kiprusoff torjui Calgaryn hienosti pudotuspeleihin ja pelasi runkosarjassa Flamesin paidassa 38 ottelua torjuntaprosentilla 93,3 %. Kiprusoff nimettiin loistavasti sujuneen runkosarjan ansiosta myös ehdokkaaksi NHL:n parhaalle maalivahdille jaettavaan palkinnon, Vezina Trophyn voittajaksi. Palkinnon voitti kuitenkin New Jersey Devilsin Martin Brodeur. Pudotuspeleissä Kiprusoff jatkoi erinomaisia otteitaan ja piti Calgarya ajoittain lähes yksin pystyssä torjunnoillaan. Kiprusoff torjui Flamesin sensaatiomaisesti Stanley Cupin finaaleihin asti, mutta finaaleissa Flames kuitenkin hävisi Tampa Bay Lightningille voitoin 4–3 ja mestaruus meni näin Tampalle. Stanley Cupin voitto jäi Calgarylta ja Kiprusoffilta vain yhden voiton päähän. Kuudennessa finaalipelissä tämä oli lähellä, ja pelin loppuhetkillä Calgaryltä jäi hyväksymättä kyseenalainen Martin Gelinaksen maali, joka olisi mahdollisesti tuonut mestaruuden.
NHL:n työsulku ja välivuosi Ruotsissa
NHL:n ja pelaajien ammattiliitto NHLPA:n erimielisyydet liigan ja pelaajien välisestä uudesta työehtosopimuksesta johtivat NHL-kauden 2004–2005 peruuntumiseen, ja liiga ajautui työsulkuun. Kiprusoff jätti työsulun vuoksi NHL:n ja siirtyi kauden ajaksi Ruotsin Elitserieniin, Timrå IK:n organisaatioon. Hän torjui Timråssa runkosarjan 41 ottelussa hyvin ottein.
Loistokausi 2005–2006 ja Vezina Trophyn voitto
Työsulun päätyttyä kausi 2005–2006 pelattiin NHL:ssä normaalisti. Kiprusoff pelasi Calgary Flamesin maalilla runkosarjassa peräti 74 ottelua, loistavin ottein. Kiprusoffin torjuntaprosentti oli erittäin hyvä 92,3 % ja maalikeskiarvo 2,07. Kiprusoff nimettiin toista kertaa peräkkäin ehdokkaaksi Vezina Trophyyn, ja tällä kaudella Kiprusoff oli NHL:n paras maalivahti ja voitti arvostetun palkinnon. Lisäksi Kiprusoff voitti William M. Jennings Trophyn runkosarjan vähiten maaleja päästäneenä maalivahtina. Pudotuspeleissä Kiprusoff pelasi Calgaryn kaikki seitsemän ottelua ja säilytti korkean tasonsa, mistä kertoo myös hyvä torjuntaprosentti 92,1 %. Kiprusoffin erittäin hyvistä otteista Calgaryn maalilla huolimatta Flames ei onnistunut selvittämään tietään jatkoon toiselle pudotuspelikierrokselle. Jatkopaikka jäi yhden voiton päähän. Kauden päätteeksi Kiprusoff palkittiin Calgary Flamesin kauden parhaana pelaajana.
Kaudet 2006–2009
Kauden 2006–2007 alussa arvostettu pohjoisamerikkalainen jääkiekkojulkaisu The Hockey News valitsi Kiprusoffin NHL:n parhaaksi pelaajaksi ja kehui Kiprusoffia erinomaiseksi maalivahdiksi, joka tarjoaa joukkueelleen mahdollisuuden voittoon jokaisessa ottelussa. Kauden alku oli Kiprusoffille kuitenkin vaikea: hän onnistui voittamaan 12 ensimmäisestä ottelustaan ainoastaan neljä päästäen taakseen kolme maalia lähes jokaisessa ottelussa. Kauden edetessä myös Kiprusoff onnistui parantamaan otteitaan Flamesin maalilla torjuen joukkueelleen tärkeitä voittoja seuran matkatessa jälleen pudotuspeleihin. Runkosarjan aikana hänen työtaakkansa Flamesin maalilla oli jälleen valtava, sillä ”Kipper” vartioi joukkueensa maalia peräti 74 ottelussa ja onnistui kauden päätteeksi nostamaan torjuntaprosenttinsa 91,7:ään asti. Kauden muita kohokohtia olivat hänen uransa ensimmäinen valinta NHL:n tähdistöotteluun ja uran 100. voitto NHL:n runkosarjassa sekä Flames-uran 21. voitto rangaistuslaukauskilpailussa, jolla hän rikkoi Dan Bouchardin asettaman seuraennätyksen.
Calgaryn pudotuspelitaival katkesi jo ensimmäisellä kierroksella Kiprusoffin hyvistä otteista huolimatta. Kauden päätteeksi hän oli jälleen ehdokkaana Vezina Trophyn saajaksi New York Rangersin Henrik Lundqvistin, New Jersey Devilsin Martin Brodeurin ja Vancouver Canucksin Roberto Luongon kanssa. Hänet valittiin Calgaryn parhaaksi pelaajaksi, mutta Vezinan voitti lopulta Martin Brodeur.
Kausi 2008–2009 oli Kiprusoffille hieman vaikea, sillä Keenan peluutti häntä taas todella paljon. Kiprusoff torjui Calgaryn maalilla 76 ottelua, torjuntaprosentilla 90,3 %. Vaikka Kiprusoffin tilastot olivat ainoastaan kohtalaiset oli ”Kipper” ajoittain loistava ja torjui Calgarylle monta tärkeää pistettä hienoilla torjunnoillaan. Calgary selvisi jälleen pudotuspeleihin, jossa se putosi taas kerran avauskierroksella Chicago Blackhawksille otteluvoiton 4–2. Pudotuspeleissä Kiprusoffin torjuntaprosentti oli ainoastaan 88,4 %. Vaikka kausi oli Kiprusoffille vaikea, palkittiin hänet kuitenkin jälleen Calgaryn kauden parhaana pelaajana.
Brent Sutterin ajan alku Calgaryssä, kausi 2009–2010
Kaudeksi 2009–2010 Calgary Flamesin uudeksi päävalmentajaksi nimitettiin Brent Sutter. Sutter lupasi ennen kautta mm. vähentää Kiprusoffin peliaikaa, ettei tähtimaalivahti uupuisi. Kiprusoff pelasi upean kauden ja torjui Calgarylle hienoja voittoja tiukoista otteluista. Lopulta Calgaryn pudotuspelipaikka meni loppukaudesta niin tiukaksi, ettei Kiprusoffia lopulta peluutettu juurikaan vähemmän kuin edelliskausina, sillä Kiprusoff joutui jälleen pelaamaan peräti 71 ottelua Calgaryn maalilla. Loppukaudesta Calgary hankki Kiprusoffin vanhan kilpakumppanin Sharksista, Vesa Toskalan Calgaryn kakkosmaalivahdiksi. Toskalakaan ei kuitenkaan pelannut tarpeeksi hyvin, että Kiprusoffin taakkaa olisi voitu merkittävästi keventää. Lopulta Flames jäi viimeisenä joukkueena pudotuspelien ulkopuolelle. Kiprusoffin torjuntaprosentti kaudelta oli loistava 92,1 %, yksi NHL:n parhaista. Tällä kaudella Vezina Trophy -ehdokkuutta ei kuitenkaan tullut.
Vaikea kausi 2010–2011 ja paluu huipulle kaudella 2011–2012
Kausi 2011–12 alkoi Kiprusoffilta hieman heikosti, mutta lopulta hän pääsi erittäin hyvään vireeseen. Kiprusoff torjui Flamesille 35 voittoa 70 pelaamassaan ottelussa torjuntapronsentilla 92,1 ja oli joukkueen avainpelaaja, kun se taisteli tiukasti pudotuspelipaikaista. Lopulta Sutterin valmentama joukkue ei onnistunut kirimään muiden joukkueiden etumatkaa kiinni, ja kausi päättyi jälleen runkosarjaan. Kaudella 2011–2012 Kiprusoff teki kuitenkin historiaa ollessaan toinen maalivahti NHL:n historiassa, joka on rikkonut 35 voiton rajan seitsemänä peräkkäisenä kautena.
Ammattilaisuran viimeinen kausi
Ennen kauden 2012–2013 alkua NHL ja liigan pelaajien ammattiliitto NHLPA ajautuivat erimielisyyksiin uuden työehtosopimuksen ehdoista, minkä vuoksi NHL ajautui uuteen työsulkuun. Moni NHL-pelaaja suuntasi työsulun ajaksi pelaamaan Eurooppaan, mutta Kiprusoff vietti työsulun ajan taukoa ammattitason jääkiekkoilusta. 48 ottelun mittaiseksi supistunut NHL-kausi käynnistyi lopulta tammikuussa 2013. Näin ollen kauden ottelutahti oli erittäin vaativa, sillä jokainen seura pelasi 48 runkosarjan ottelua 99 päivän sisällä.
Kiprusoff aloitti kauden seuransa ykkösvahtina, mutta hänen otteensa alkukaudesta olivat varsin heikkoja. Hänen torjuntaprosenttinsa oli kauden alkupuolella ailahtelevainen, ja hän oli lähellä menettää ykkösvahdin paikkansa. Hän pelasi lopulta kauden aikana vain 24 ottelua torjuen voiton ainoastaan kahdeksan kertaa. Hän oli läpi kauden useiden siirtohuhujen kohteena, mutta Calgary ei kuitenkaan kaupannut pitkäaikaista maalivahtiaan pois aiempaa heikommista otteista huolimatta. Heikosti läpi kauden joukkueena pelanneen Calgaryn poisjäänti pudotuspeleistä varmistui ennen runkosarjan päätöstä, mikä oli pettymyksellinen seikka Kiprusoffille.
Kiprusoff torjui ammattilaisuransa viimeisen ottelun Anaheim Ducksia vastaan Flamesin kotiareenalla 19. huhtikuuta 2013. Kiprusoff pelasi ottelun häikäisevästi: hän torjui yhteensä 32 laukausta ja päästi taakseen ainoastaan Corey Perryn viimeistelemän maalin ottelun kolmannessa erässä, ja hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi. Ennen ottelun päätöstä Calgaryn kannattajat nousivat osoittamaan suosiotaan seuraikonin asemaan arvostetulle Kiprusoffille ja huusivat pitkään vielä ottelun päättymisen jälkeenkin hänen lempinimeään ”Kipper”. Ottelun päätyttyä Kiprusoff luisteli jäällä ja kiitti Flamesin hurraavaa kotiyleisöä päättäen ammattilaisuransa kunniakkaasti.
Calgaryn kauden viimeisessä, Chicago Blackhawksia vastaan pelatussa vierasottelussa Kiprusoff oli luukkuvahtina ja Flamesin maalilla torjui Joey MacDonald. Flames koki ottelussa tappion lukemin 3–1.
Kauden päätyttyä Kiprusoff pohti pitkään uransa jatkoa, vaikka hänellä oli edelleen seuraavaa kautta koskeva sopimus Calgaryn kanssa. Flames teki kaksivuotisen sopimuksen toisen suomalaisen maalivahdin, Karri Rämön, kanssa siltä varalta, että Kiprusoff päättäisi uransa. Suomen jääkiekkomaajoukkueen päävalmentaja Erkka Westerlund kertoi suomalaislehdistölle kesäkuun lopulla Kiprusoffin suunnitelmista vetäytyä pois kaukalosta ja päättää ammattilaisura, mutta pian tämän jälkeen Calgaryn toimitusjohtaja Jay Feaster kuitenkin kertoi seuran jatkavan yhteydenpitoa Kiprusoffin kanssa uran mahdollisen jatkon suhteen. Kiprusoff kuitenkin vahvisti henkilökohtaisesti vuoden 2013 heinäkuussa päättävänsä ammattilaisuransa.
Nuorten maajoukkue
Kiprusoff edusti Suomea nuorten MM-kisoissa ensi kertaa vuonna 1995, joka oli myös ”Kipperin” arvokisadebyytti. Kiprusoff oli Suomen kakkosmaalivahti turnauksessa ja pelasi turnauksessa Suomelle kaksi ottelua. Suomen joukkue putosi niukasti mitaleilta, jäätyään kisojen neljänneksi, hävittyään pronssiottelun Ruotsille.
Kiprusoff oli joukkueen mukana myös nuorten MM-kisoissa 1996, jolloin hän tasasi Suomen joukkueessa ykkösmaalivahdin vastuun ja pelasi kisoissa kolme ottelua. Suomi hävisi kisojen viimeisen ottelunsa Yhdysvalloille varsinaisessa maalijuhlassa 8–7, kisojen viidennestä sijasta pelatun ottelun. Niinpä Suomi sijoittui kisoissa kuudenneksi.
A-maajoukkue
Pelattuaan loistavan kauden TPS:ssä, Kiprusoff valittiin ensi kertaa Suomen jääkiekkomaajoukkueen arvokisakokoonpanoon MM-kisoihin 1999. Tuolloin joukkuetta valmensi Hannu Aravirta. Maailmanmestaruuskilpailuissa 1999 Kiprusoff torjui kolmessa ottelussa, tasaten vastuun Leijonien maalilla Ari Sulanderin kanssa. "Kipper" pelasi kisoissa muun muassa toisessa loppuottelussa, jonka Suomi hävisi Tšekille ja näin Leijonien saavutuksena oli MM-hopeaa, joka oli Kiprusoffin ensimmäinen maajoukkuemitali. Kiprusoffin torjuntaprosentti turnauksesta oli loistava 95,4 %.
Aravirta valitsi Kiprusoffin myös Salt Lake Cityn olympialaisiin 2002, mutta Kiprusoff kuitenkin kieltäytyi kutsusta.
Vuonna 2004 Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi tuli Aravirran seuraajaksi, Raimo Summanen. Summanen valitsi Kiprusoffin Suomen kokoonpanoon vuoden 2004 jääkiekon maailmancupiin, joka pelattiin Kanadassa. Kiprusoff oli turnauksessa Suomen ykkösmaalivahti ja pelasi loistavasti läpi turnauksen. Suomi aloitti turnauksen Tšekkiä vastaan, ja Leijonat voitti ottelun 4–0. Kiprusoff pelasi Suomen maalilla nollapelin, johon häneltä vaadittiin ainoastaan 12 torjuntaa. Toisessa ottelussaan Suomi voitti Saksan 3–0, ja Kiprusoff torjui Suomen maalilla 29 laukausta. Lohkon viimeinen ottelu oli tasainen ja tiukka kamppailu Ruotsia vastaan, joka päättyi 4–4-tasapeliin. Neljännesfinaalissa Suomi kohtasi uudelleen Saksan. Kiprusoff torjui 27 laukausta Suomen 2–1-voitossa. Välierässä Leijonat kohtasi Yhdysvallat. Doug Weight vei Yhdysvallat ottelussa 1–0-johtoon, mutta Olli Jokinen ja Saku Koivu tekivät Suomelle 1–1- ja 2–1-maalit, jotka käänsivät ottelun Suomen voitoksi. Finaalissa Kanada kuitenkin voitti hyvin taistelleen Suomen, 3–2. Joe Sakic ohitti Kiprusoffin finaalissa vain 52 sekunnin pelin jälkeen ja vei Kanadan 1–0-johtoon. Riku Hahl tasoitti, Scott Niedermayer vei Kanadan uudelleen johtoon, mutta Tuomo Ruutu tasoitti vielä huikealla yksilösuorituksella 2–2:een. Aivan toisen erän alussa Shane Doan kuitenkin laukoi Kanadan 3–2-johtoon, josta Suomi ei enää onnistunut nousemaan ja niin Kanada voitti maailmancup-kultaa 2004 ja Suomen oli tyytyminen hopea-mitaliin.
Suomen maajoukkueen päävalmentaja Erkka Westerlund valitsi Kiprusoffin Suomen olympiajoukkueeseen Torinon olympialaisiin 2006, jossa ”Kipperin” oli tarkoitus olla Suomen ykkösmaalivahti. Kiprusoffin NHL-seura Calgary Flames epäsi, jotta hän voisi lepuuttaa lonkkavaivojaan. Tapauksen uutisoinnin johdosta nousi Suomessa kohu, joka söi Kiprusoffin mainetta kotimaassa ja sai epäilemään tämän lojaaliutta maajoukkueelle. Westerlund kuitenkin puolusti Kiprusoffia.
Maajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 2008 siirtynyt Jukka Jalonen valitsi Kiprusoffin Vancouverin talviolympialaisiin Suomen ykkösmaalivahdiksi. Kiprusoff saapui Vancouveriin yhdessä Calgaryn joukkuetoveri Niklas Hagmanin kanssa, joka pelasi myös Suomen olympiajoukkueessa. Kiprusoff pelasi Suomen maalilla nyt ensi kertaa kuuteen vuoteen, kieltäydyttyään 2006 olympialaisista ja 2009 MM-kisoista. Kiprusoff pelasi hienot kisat Leijonien maalilla. Hän torjui Suomelle voitot Valko-Venäjästä ja Tšekistä, ja oli myös Leijonien maalilla 3–0-tappiossa Ruotsia vastaan. Välierässä Yhdysvaltoja vastaan Kiprusoff teki virheen ajassa 2.04, jolloin Yhdysvallat teki ensimmäisen maalin. Kiprusoff päästi neljä maalia ensimmäisen kymmenen minuutin aikana, minkä jälkeen hänen tilalleen Suomen maalille vaihdettiin Minnesota Wildin Niklas Bäckström. Ottelu päättyi lopulta USA:n 6–1-voittoon. Päävalmentaja Jalosella riitti kuitenkin luottoa Kiprusoffiin, ja pronssiottelussa Slovakiaa vastaan Kiprusoff palasi Leijonien maalille ja torjui Suomelle 5–3-voiton jännittävässä ottelussa, jota Slovakia jo johti välillä 3–1. Kiprusoff torjui Suomelle olympiapronssia, hänen ensimmäisen olympiamitalinsa ja Suomen jääkiekkomaajoukkueelle sen historian viidennen olympiamitalin.
Erkka Westerlund palasi Suomen päävalmentajaksi vuonna 2013, ja saman vuoden kesäkuussa Westerlund nimesi alustavan 54 pelaajan olympiakokoonpanon. Westerlund kysyi myös kokenutta Kiprusoffia mukaan olympiakokoonpanoon, jonka hän oli valinnut joukkueeseen. Kiprusoff kuitenkin kieltäytyi kutsusta, sanoen että lopettaa mahdollisesti uransa eikä aio tavoitella paikkaa Suomen olympiajoukkueesta 2014.
Suomessa Kiprusoffiin on suhtauduttu ristiriitaisesti johtuen hänen lukuisista kieltäytymisistään maajoukkue-edustuksista. Kiprusoff on kieltäytynyt useista MM-turnauksista: 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011 ja 2012 sekä olympialaisista 2006 ja 2014. MM-kotikisoihin 2012 Kiprusoff ilmaisi kiinnostuksensa, muttei lopulta saapunut vahvistamaan joukkuetta.
Yksityiselämä
Vuonna 2008 Miikka Kiprusoff perusti Turkuun M-Kipper Oy -nimisen yrityksen yhdessä veljensä Marko Kiprusoffin kanssa. M-Kipper Oy:n toimialana on rahoituspalvelut. Kiprusoff omistaa Puumalassa 20 hehtaarin tilan. Miikka Kiprusoffin perheeseen kuuluvat vaimo Seidi ja pojat Aaro sekä Oskar.
Vuonna 2008 Kiprusoffin uutisoitiin kaataneen 42 puuta tontiltaan ilman yleiskaavan vaatimaa maisematyölupaa Turun Kakskerrassa. Puiden kaatamisesta johtuen Kiprusoff tuomittiin 12 päiväsakkoon joka oli yhteensä 46 760 euroa. Kiprusoff valitti päätöksestä hallinto-oikeuteen, joka kuitenkin hylkäsi Kiprusoffin valituksen.
Kiprusoff omistaa myös merkittävässä määrin HC TPS Oy:n osakkeita. Kesän 2015 osakeannin jälkeen Kiprusoff on yhtiön kolmanneksi suurin yksityinen osakkeenomistaja.
Vaikka julkisissa yhteyksissä Miikka Kiprusoffin sukunimi kirjoitetaan kahdella f-kirjaimella, hänen sukunimensä virallinen kirjoitusmuoto on Kiprusov.
Miikka ja Marko Kiprusoffin isä Jarmo Kiprusoff pelasi kolme ottelua turkulaisen Kiekko-67:n maalivahtina SM-sarjassa kaudella 1970–1971.
Seuraura
(Kauden 2011–2012 tilastot on päivitetty 16.4.12)
The Last Full Measure
The Last Full Measure on Alexandra Kerryn ohjaama, vuonna 2004 kuvattu 18-minuuttinen lyhytelokuva. Elokuvan pääosissa ovat Reiko Aylesworth, Xander Berkeley, Somah Haaland, Elsa Raven, Daniel Stern, Sam Trammell ja Jack Wallace. Elokuva kertoo nuoresta tytöstä, joka odottaa isäänsä kotiin Vietnamin sodasta.
Ligue Professionnelle 1 -kausi 2007–2008
Ligue Professionnelle 1 -kausi 2007–2008 oli Tunisian jalkapallon pääsarjan 53. kausi, joka päättyi Club Africainin historian 12. mestaruuteen. Club Africainin ero liigassa toiseksi tulleeseen ES Saheliin oli kaksi pistettä.
Lopputulokset
♣Kutsuttiin mukaan villinä korttina.
Hästholmen (Ödeshög)
Hästholmen on taajama Ödeshögin kunnassa Ruotsissa. Se sijaitsee Itä-Götanmaan läänissä ja Itä-Götanmaan maakunnassa Vänernin itärannalla. Vuoden 2010 lopussa taajamassa oli 342 asukasta.
Elias Erkko
Juho Elias Rudolf (Ruuto) Erkko (12. huhtikuuta 1863 Orimattila – 21. marraskuuta 1888 Merano, Tiroli) oli suomalainen arvostelija, runoilija ja kirjallisuuden suomentaja.
Erkon vanhemmat olivat talollinen Juhani Eerakkala ja Maria Kyöstilä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 Jyväskylän lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Elias Erkko kuoli 25-vuotiaana Meranon kylpylässä Tirolissa, jonne hän oli hakeutunut saamaan hoitoa sairastamaansa rintatautiin.
Erkko oli kihloissa Hilda Aspin kanssa, johon hän oli tutustunut kuuluessaan Minna Canthin kirjallisuus- ja ystäväpiiri. Heidän kirjeenvaihtoaan on julkaistu teoksessa ''Hilda & Elias. Hilda Aspin ja Elias Erkon kirjeenvaihtoa vuosilta 1884–88''.
Runoilija J. H. Erkko sekä Päivälehden (sittemmin Helsingin Sanomat) perustaja ja päätoimittaja Eero Erkko olivat Elias Erkon vanhempia veljiä.
587
Tapahtumia
Andelotin sopimus solmitaan marraskuussa frankkien valtakunnassa. Siinä Burgundin kuningas Guntram ja Austrasian kuningas Kildebert II jakavat frankkien valtakunnan kaupungit keskenään sekä sopivat perinnönjaosta jommankumman kuollessa.
Les Fatals Picards
Les Fatals Picards on ranskalainen yhtye, joka edusti Ranskaa vuoden 2007 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "L'amour à la française". Kappale voitti kansalliset valinnat ja se sisältää paljon sanaleikkejä.
Abu Bakr al-Baghdadi
Abu Bakr al-Baghdadi (1971 lähellä Samarraa, Irak – 26. lokakuuta 2019 Idlibin maakunta, Syyria ) oli irakilainen jihadistijohtaja ja Isis-järjestön Irakiin ja Syyriaan perustaman islamilaisen kalifaatin kalifi. Hän käytti myöhemmin nimeä kalifi Ibrahim. Ennen Isisiä hän toimi Irakin al-Qaida -terroristijärjestössä. Hän toimi Isisin emiirinä 2010–2014 ja kesäkuun lopusta 2014 lähtien sen ylimpänä johtajana.
Yhdysvaltain ulkoministeriö tarjosi Abu Bakr al-Baghdadin vangitsemiseen johtavista tiedoista 25 miljoonan Yhdysvaltain dollarin arvoisen palkkion. Time-lehti nimesi Abu Bakrin "maailman vaarallisimmaksi mieheksi" ja ranskalainen Le Monde "uudeksi bin Ladeniksi". Yhdysvaltojen viranomaiset lupasivat Abu Bakrista vuonna 2011 yli 7 miljoonan euron löytöpalkkion.
Abu Bakrin oli jo aiemmin useaan otteeseen väitetty kuolleen. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump vahvisti 27. lokakuuta 2019 hänen kuolleen Syyriassa Yhdysvaltojen sotilasoperaatiossa. Abu Bakr räjäytti itsensä lyhyen tulitaistelun jälkeen.
Tausta
Abu Bakr syntyi Ibrahim Awwad Ibrahim al-Badri -nimisenä 1. heinäkuuta 1971 keskiluokkaiseen viljelijäperheeseen Samarrassa, joka sijaitsee Bagdadista 50 kilometriä pohjoiseen. Hänen suvussaan on saarnaajia ja arabian kielen, retoriikan ja logiikan professoreita. Kaksi hänen sedistään palveli Saddamin turvallisuuskoneistossa, ja hänen toinen veljensä oli Saddamin armeijan upseeri. Ibrahim ei huonon näkönsä vuoksi ollut itse armeijassa. Hänet nuorena tunteneiden mukaan hän oli vakava lapsi ja hyvin uskonnollinen.
Bahrainilaisen ideologin Turki al-Binalin julkaiseman al-Baghdadin elämäkerran mukaan Abu Bakr kuuluu al-Bu Badri-heimoon, joka puolestaan polveutuu Quraiš-heimosta, johon profeetta Muhammed kuului. Islamilaisessa historiassa polveutumista tästä nimenomaisesta heimosta on pidetty yhtenä kalifiksi tulemisen ehtona. Abu Bakrin salafijihadististen seuraajien mukaan hänen sukunsa kuului salafeihin, mutta joidenkin mukaan hänet kasvatettiin suufiksi ja salafi hänestä tuli vasta yliopistossa.
Opinnot
Ibrahim sai lukiossa keskinkertaisia arvosanoja. Matematiikassa hän oli hyvä mutta englannissa heikko. Hän ei päässyt opiskelemaan lakia Bagdadin yliopistoon, joten hän kirjautui islamin tutkimuksen opistoon, missä hän opiskeli shariaa ja Koraania. Hän suoritti alemman tutkinnon vuonna 1996 ja kirjoittautui jatko-opiskelijaksi islamin tutkimuksen Saddam-yliopistoon. Lisensiaatin tutkielmanaan hän toimitti Koraanin lukemista käsittelevän keskiaikaisen kirjan. Hänet hyväksyttiin tohtorikoulutusohjelmaan vuonna 1999, ja hän jatkoi Koraanin lukemisen tutkimista. Hän väitteli tohtoriksi maaliskuussa 2007 arvosanalla "erittäin hyvä".
Toiminta
thumb|vasen|Baghdadin toinen pidätyskuva. Ibrahim liittyi Muslimiveljeskuntaan 1990-luvun puolivälissä. Vallankumouksellisen jihadistisen salafismin hän omaksui viimeistään vuonna 2000. Yhdysvaltojen miehitettyä Irakin Irakin sodan jälkeen vuonna 2003 hän oli mukana perustamassa Jamaat Jaysh Ahl al-Sunnah wa-l-Jamaah eli JJASJ-nimistä vastarintajärjestöä, joka toimi pääasiassa Samarran, Diyalan ja Bagdadin alueella. Yhdysvaltojen johtaman koalition joukot pidättivät hänet, ja hän oli vangittuna helmikuusta joulukuuhun vuonna 2004. Häntä ei kuitenkaan pidetty suurena uhkana, joten hänet vapautettiin. Vuonna 2006 JJASJ liittyi Irakin al-Qaidan kanssa Mujahideenien Shura-neuvosto -nimiseen kattojärjestöön. Myöhemmin samana vuonna järjestö nimettiin uudestaan Irakin islamilaiseksi valtioksi. Siihen aikaan järjestö taisteli Irakin šiioja vastaan ja Ibrahim toimi järjestön silloisen johtajan Abu Omar al-Baghdadin tärkeänä neuvonantajana. Abu Omarin kuoltua Yhdysvaltojen iskussa vuonna 2010 hän nousi järjestön johtoon ja otti Isisin tavoitteeksi sunnikalifaatin perustamisen Irakin ja Syyrian alueelle. Hän oli tällöin ottanut salanimen Abu Bakr al-Baghdadi.
Australian Grand Prix 1987
Australian Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. marraskuuta 1987 Adelaiden katuradalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Gerhard Berger. Hän teki kilpailussa niin sanotun hattutempun, sillä hän lähti paalupaikalta, ajoi nopeimman kierroksen ja voitti kilpailun.
Abu Bakr al-Baghdadi
Toiminta
Huhtikuussa 2013 Abu Bakr julisti Irakin islamilaisen valtion ja Syyriassa toimivan Al-Nusran rintaman liittyvän yhteen nimellä Irakin ja Levantin islamilainen valtio. Al-Nusran johtaja Abu Mohammed al-Julani ja al-Qaidan johtaja Aiman al-Zawahri eivät kuitenkaan hyväksyneet liitosta, ja al-Zawahri tunnusti Al-Nusran rintaman ainoaksi al-Qaidan Syyrian edustajaksi. Sittemmin Isis alkoi tehdä iskuja Syyriassa kapinallisryhmiä vastaan, ja alkuvuodesta 2014 al-Qaida irtisanoutui järjestön tekemisistä.
Australian Grand Prix 1987
Ayrton Senna sijoittui toiseksi, mutta hänet hylättiin sääntöjenvastaisten etujarrujen jäähdytysjärjestelmien takia.
Abu Bakr al-Baghdadi
Toiminta
Julistettuaan Irakiin ja Syyriaan kalifaatin Isis julkaisi heinäkuun alussa 2014 videon, jossa kalifiksi julistautunut Abu Bakr al-Baghdadi käski kaikkien muslimien totella häntä. Video kuvattiin Isisin hieman aiemmin valtaaman kaupunki Mosulin al-Nurin moskeijassa. Abu Bakrin julkisista esiintymisistä vuoden 2014 video on tiettävästi ensimmäinen ja viimeinen. Abu Bakrin silloinen olinpaikka jäi tuntematomaksi, mutta hänen epäiltiin olleen Irakin ja Syyrian välisellä raja-alueella, jota Isis kutsuu nimellä Wilayat al-Furat ja jolla sijaitsevat irakilainen al-Qa’im ja syyrialainen Abu Kamal.
Australian Grand Prix 1987
Kauden päätteeksi Nelson Piquet, voitti maailmanmestaruuden.
Abu Bakr al-Baghdadi
Toiminta
Huhtikuussa 2019 Isis julkaisi videon, jolla puhuvan miehen se väittää olevan al-Baghdagi. Videolla mies julistaa kostoa Isisin tappioista.
Väitetyt kuolemat
Abu Bakrin on useaan otteeseen väitetty kuolleen. Marraskuussa 2014 kerrottiin, että Abu Bakr oli heimolähteiden mukaan haavoittunut tai mahdollisesti kuollut Yhdysvaltojen ilmaiskussa al-Qaimin kaupungissa Irakin länsirajalla. Muutamaa päivää myöhemmin Isis kuitenkin julkisti ääninauhan, jossa puhuu Abu Bakriksi oletettu henkilö.
Kesäkuussa 2016 Isisin ”tietotoimisto” al-Amaq ilmoitti al-Baghdadin kuolleen ilmaiskuissa Syyrian Raqqassa,   ja sen jälkeen al-Baghdadia ei nähty eikä hänestä kuultu mitään.
Heinäkuussa 2017 Britanniasta johdettu järjestö Syrian Observatory for Human Rights ja irakilainen televisioasema Al Sumaria väittivät al-Baghdadin saaneen surmansa. Toisaalta hänen olinpaikastaan esitettiin arvailuja, joiden mukaan hän joko oli lähtenyt Syyriasta tai piileskeli Badian aavikolla, jossa hänen poikansa Hudhayfa al-Badrin kerrotaan kuolleen Venäjän iskussa kesällä 2018.
Kuolema
26. lokakuuta 2019 yhdysvaltalaiset mediat kertoivat Abu Bakr al-Baghdadin kuolleen Yhdysvaltain terrorismin vastaisten joukkojen iskussa. CIA, kurdien tiedustelu ja al-Baghdadin lähipiirissä ollut ilmiantaja onnistuivat antamaan tiedot kalifin olinpaikasta. Yhdysvaltain armeijan eliittiyksikkö Delta Force käytti kahdeksaa helikopteria, jotka lensivät matalalla.
Kalifi yritti paeta tunnelia pitkin. Sotakoirat seurasivat Abu Bakria. Kun tunneli päättyi umpikujaan, Abu Bakr tappoi itsensä ja kaksi lastaan räjäyttämällä pommiliivin. Samalla tunneli romahti Abu Bakrin päälle. Abu Bakrin henkilöllisyys varmistettiin DNA-testien avulla. Yhdysvaltain lentokoneet pommittivat talon hajalle, jotta siitä ei tulisi pyhiinvaelluspaikkaa. Samantapaisesta syystä al-Baghdadin jäänteet haudattiin mereen. Operaatiossa kuoli myös kaksi Abu Bakrin vaimoa ja muutamia korkeita Isisin johtajia. Trump vahvisti al-Baghdadin kuoleman, ylisti operaatiota ja kiitti siinä auttaneita muita maita. Isis vahvisti kalifinsa kuoleman, nimitti uuden johtajan ja vannoi kostavansa.
Kine Beate Bjørnås
Bjørnås on maailmancupissa ollut parhaimmillaan seitsemäs Sapporon takaa-ajokisassa 19. maaliskuuta 2006. Hän kuului Norjan joukkueeseen vuoden 2005 MM-kisoissa Oberstdorfissa. Siellä paras sijoitus oli 25. tila 10 km vapaalla hiihtotyylillä.
Seuratasolla Bjørnås edustaa Varden IL:ää.
Pyhä Felix IV
Pyhä Felix IV (n. 490–22. syyskuuta 530) oli paavina 12. heinäkuuta 526 – 20. syyskuuta 530 (tai 22. syyskuuta). Hän muotoili kirkon mielipiteen armosta ja vapaasta tahdosta, kun häntä oli pyydetty ottamaan kantaa Galliassa levinneeseen semipelagiolaisuuteen. Felix yritti nimetä Bonifatius II:n omaksi seuraajakseen. Senaatti reagoi kieltämällä keskustelun paavin seuraajasta edellisen paavin elinaikana. Vastustajat kannattivat Dioscorusta, mutta tämän valtakausi keski vain 22 päivää, ja yleensä seuraavaksi paaviksi lasketaan Bonifatius II.
(Huomautus numeroinnista: Katso Pyhä Felix III.)
Caisa
60.17167°N, 24.94639°W
Caisa on Helsingin kulttuurikeskuksen toimipaikka Helsingin Kalliossa. Caisan tavoitteena on tukea monimuotoisen kaupungin kehittymistä edistämällä eri maista tulleiden ihmisten vuorovaikutusta, tukemalla etnisten vähemmistöjen omaehtoista kulttuurin harjoittamista ja antamalla tietoa erilaisista kulttuureista ja suomalaisesta yhteiskunnasta.
Perustamisen tausta
Helsingin kaupungin kulttuurikomitea, jota johti Jörn Donner ehdotti kansainvälisen kohtaamispaikan perustamista 1980-luvulla. Vaikka sille oli jo mietitty paikkaa Kampista, hanke lykkääntyi laman vuoksi. Seuraavaksi kulttuurikeskuksen perustamista alkoi ajaa Helsingin kansainvälinen ystävyysseura, johon kuului 34 järjestöä. Seuran perustama Kansainvälinen kohtaamispaikka Helsinkiin -hanke ry vaikutti kaupungin virkamiehiin ja poliitikkoihin yhdessä SPR:n ja Kirkon ulkomaanavun kanssa.
Syksyllä 1995 kaupunginhallitus hyväksyi mietinnön ulkomaanpolitiikasta, johon sisältyi muun muassa kohtaamispaikan perustaminen. Esimerkkinä käytettiin Turussa perustettua kohtaamispaikkaa. Kulttuuriasiainkeskus vuokrasi keskukselle tilat.
Kaisaniemenkatu (1996–2002)
Kansaivälinen kulttuurikeskus Caisa avattiin keväällä 1996 osoitteessa Kaisaniemenkatu 6B. Sen virallisia avajaisia vietettiin maaliskuun lopulla, jolloin se oli ollut toiminnassa jo pari kuukautta. Paikan nimi löytyi yleisökilpailussa ja se viittasi sekä sijaintiin että Casa International -sanoihin (kansainvälinen talo tai koti). Toiminnasta vastasivat Helsingin kaupungin sosiaalivirasto, kulttuuriasiankeskus sekä erilaiset järjestöt ja yhteisöt, joissa vaikutti Helsingissä asuvia ulkomaalaisia. Keskuksen tavoitteena oli lisätä heidän ja kantasuomalaisten kanssakäymistä, erilaisten kulttuurien esittely, ennakkoluulojen vähentäminen ja kaupungin monikulttuurisuuden lisääminen. Helsingissä asui tuolloin yli 21 000 ulkomaalaista. Ensimmäisenä keväänä paikalla kokoontui esimerkiksi kurdien tanssiryhmä ja japanilainen teeseremonia -kurssi ja siellä pidettiin myös eri verkostojen kokouksia ja siellä juhlittiin esimerkiksi intialaista ja bangladeshilaista uuttavuotta.
Vuonna 1998 Caisassa vieraili 100 000 ihmistä, joista noin puolet oli kantasuomalaisia.
Vuonna 1999 kaupungissa asui 26 000 maahanmuuttajaa. Caisan tilat olivat käyneet ahtaiksi ja muuton toivottiin tapahtuvan seuraavana vuonna.
Kaisaniemenkatu ja Mikonkatu (2003–2017)
Osoitteeseen Kaisaniemenkatu 17C muutettiin vuonna 2003.
Vuonna 2003 julkaistiin tutkimus, jonka mukaan Caisan toiminta oli vähentänyt maahanmuuttajiin liittyviä ennakkoluuloja. Liisa Jorosen tutkimuksessa haastateltiin asiakkaita, yhteistyökumppaneita ja virkamiehiä. Kulttuurikeskuksessa kävi yhtä paljon maahanmuuttajia kuin kantasuomalaisiakin.
Suomen järjestäessä Euroviisut vuonna 2007 Caisa päätti järjestää Ourvision-laulukilpailun. Kilpailu oli tarkoitettu laulajille, joilla oli sukujuuria Euroopan ulkopuolella. Vuonna 2010 kilpailu järjestettiin tanssikilpailuna.
Vuonna 2016 keskuksen johtajana aloitti Cátia Suomalainen Pedrosa.
Caisan vuokrasopimus Kaisaniemen Mikonkadulla päättyi loppuvuonna 2017. Tilaa pidettiin kalliina ja hankalana, sillä se sijaitsi keskellä liikekorttelia.
Toiminta
Caisa järjestää erilaisia esityksiiä, tapahtumia, taidenäyttelyjä, luentoja, kursseja sekä taide-esityksiä. Se tarjoaa myös taideopetusta. Caisa vuokraa tilojaan ja toimii tiiviissä yhteistyössä eri järjestön ja organisaatioitten kanssa.
Autumn Aurora
Autumn Aurora on ukrainalaisen black metal -yhtyeen Drudkhin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2004. Musiikillisesti se on selkeämpi ja syntetisaattoripainotteisempi levy kuin yksikään muu yhtyeen tuotos. Albumin kannesta on ainakin kolme eri versiota: CD-, C-kasetti- ja vinyyliversioissa on kaikissa omat kantensa.
Autumn Aurora on konseptialbumi, jonka teemana on kesän vaihtuminen syksyn ruskaan ja ensilumen tuloon.
Bonifatius II
Bonifatius II (k. 17. lokakuuta 532) oli paavina 22. syyskuuta 530 – 17. lokakuuta 532. Hän oli syntyperältään ostrogootti ja ensimmäinen germaanisen heimon edustaja paavina. Semipelagiolaisuuden aiheuttama hajaannus ratkaistiin Bonifatiuksen paaviuskaudella.
Geoffrey Salmond
pienoiskuva|175px|Geoffrey Salmond. William Geoffrey Hanson Salmond (19. elokuuta 1878 – 27. huhtikuuta 1933) oli Kuninkaallisten lentojoukkojen komentaja ensimmäisen maailmansodan aikana ja jatkoi Kuninkaallisissa ilmavoimissa sodan jälkeen toimien korkeissa viroissa Lähi-idässä, Britanniassa ja Intiassa.
Asian Underground
Asian Underground on musiikin tyylilaji, jossa sekoitetaan länsimaisen populaarimusiikin ja aasialaisen kansanmusiikin aineksia. Käsite tuli käyttöön vuonna 1997 julkaistun Anokha - Soundz of the Asian Underground -kokoelmalevyn myötä. Useimmat Asian Underground -tyylin esittäjät tulevat Pakistanista tai Intiasta.
Bologojen junaturma
Bologojen junaturma tapahtui 27. marraskuuta 2009 Venäjällä lähellä Bologojen kaupunkia Novgorodin ja Tverin alueiden rajalla, kun Moskovasta Pietariin matkalla olleen pikajuna Nevski Ekspressin viimeiset vaunut suistuivat raiteilta. Uutistoimistojen Itar-Tass ja Interfax mukaan onnettomuudessa kuoli ainakin 39 ihmistä ja loukkaantui useita kymmeniä. Kaikkiaan junassa oli lähes 700 matkustajaa. Venäjän hätätilaministeriön tiedottaja kuitenkin kiisti tiedot 39 kuolleesta.
Venäjän viranomaiset ovat vahvistaneet turman syyksi terrori-iskun. Tutkijat vahvistivat löytäneensä alueelta pommin osia. Turmapaikalla räjähti toinen pommi myöhemmin samana päivänä ja liikenne pysäytettiin uudelleen.
Iskun tekijäksi ilmoittautui seuraavalla viikolla pohjoiskaukasialainen islamistikapinallisryhmä. Kavkaz Center -sivustolla julkaistun kirjeen lähettäjäksi ilmoitettiin Kaukasian emiraatin asevoimien päämaja.
National Democratic Institute
Yhdysvallat rahoittaa NDI:tä kehitysapuun korvamerkityillä rahoillaan.
Toimintamaat
Aasia Afrikka Amerikka Eurooppa
Rahoittajat
Yksityisten lahjoitusten lisäksi rahoitus tulee seuraavista lähteistä :
Muut hallitukset
Aasia Afrikka Amerikka Eurooppa
Helsingin vaakuna
pienoiskuva|Helsingin vaakuna Helsingin vaakuna on Helsingin kaupungin tunnus. Sen alkuperä on 1600-luvun kaupungin sinetissä. Vaakunan laati antikvaari Johannes Bureus Helsingin pitäjään tulleiden ruotsalaisten siirtolaisten kunniaksi vuonna 1599. Vaakunakuvio esittää laivaa, joka keinuu meren aalloilla näin kuvaten ruotsalaisten saapumista alueelle. Sen heraldinen selitys kuuluu: ”sinisessä kentässä kultainen vene uimassa hopeisella, aaltokoroisella tyviöllä; veneen yläpuolella saatteena kultakruunu.”
Vaakunan historiaa
Helsinki sai ensimmäisen tunnuksensa vuonna 1550, kun sille myönnettiin sinetti kaupungin perustamisen yhteydessä. Sinetissä oli kuvattuna kalanpyrstö, joka viittasi kaupungin sijaintiin lohijokena tunnetun Vantaanjoen suulla, nykyisen Vanhankaupungin alueella. Sinetin aihetta käytettiin myöhemmin Helsingin maalaiskunnan, nykyisen Vantaan, vaakunassa.
Kaupungin alkuperäisen sijainnin matalat rannat soveltuivat huonosti laivaliikenteelle, jonka johdosta kaupunki päätettiin siirtää Sörnäistenniemelle vuonna 1639. Siirron yhteydessä kaupungille laadittiin uusi vaakunallinen sinetti, jossa oli kuvattuna vedellä lainehtiva vene kruunun kera. Kaupungin siirto jäi kuitenkin toteuttamatta, kunnes vuonna 1644 Helsinki siirrettiin nykyisen Senaatintorin ympärille Vironniemeen, jolloin myös uusi veneaiheinen vaakuna tuli virallisesti käyttöön.
Vaakunan venetyyppi ja koristeet vaihtelivat suuresti eri aikakausina. Muun muassa alkuperäinen lainehtiva virta alettiin kuvata kilven tyviön täyttävänä vetenä. Suomen tultua osaksi Venäjää vuonna 1809 ja maan pääkaupungin siirryttyä Turusta Helsinkiin vuonna 1812 alettiin Helsingin sineteissä kuvata vaakunan ohella myös mahdollisesti Venäjän vaakunaan viittavaat kilvenkannattelijat, sekä kilven yläpuolella Suomen vaakunaa kuvaava leijonan pää. Vuonna 1861 venäläinen heraldikko Bernhard von Köhne laati oman ehdotuksensa Helsingin vaakunaksi muiden Suomen suuriruhtinaskunnan kaupunkien ohella. Ehdotuksessa kultainen vene on korvattu hopeisella, kreikkalaistyyppisellä kaleerilla. Kilven takana on kuvattuna Venäjän keisarin valtikat ja kilven päällä Suomen suuriruhtinaan heraldinen kruunu. Von Köhnen ehdotusta ei kuitenkaan koskaan vahvistettu käyttöön.
Ainoastaan kaupungin keskushallinnon yksiköt ja toimielimet voivat käyttää yläkruunullista vaakunaa, jossa vaakunakilven päälle on sijoitettu samanlainen kruunu kuin itse kilvessä. Tällaisia virastoja ja laitoksia ovat kaupunginvaltuusto, hallitus, kaupunginkanslia, kaupungin henkilöstökeskus ja talous ja suunnittelukeskus. Helsingin kaupunki käyttää pääsääntöisesti yläkruunutonta vaakunaa.
Polaarinen reaktio
Polaarisessa reaktiossa funktionaalisen ryhmän nukleofiilinen (negatiivisesti varautunut) osa liittyy kahden elektroninsa avulla reagenssin positiivisesti varautuneeseen atomiin ja elektrofiilinen osa taas reagenssin negatiivisesti varautuneeseen atomiin. Koska sidoselektronit tulevat vain toiselta atomilta, sidos syntyy heterogeenisesti.
Polaarinen reaktio on tyypillinen yhdisteille, joissa varaukset ovat jakautuneet epätasaisesti. Funktionaalinen ryhmä polaroituu eli sen elektronegatiiviset atomit varautuvat negatiivisesti ja elektropositiiviset positiivisesti. Elektronegatiivinen alkuaine kuten happi, typpi tai halogeeni vetää sidoselektroneja puoleensa ja varautuu lievästi negatiivisesti, samalla kun hiili atomi saa yhtä suuren positiivisen varauksen.
Vastaavasti jos hiileen liittyy elektropositiivisempi alkuaine (esimerkiksi magnesium, litium, natrium, lyijy), tämä varautuu lievästi positiiviseksi ja hiili lievästi negatiiviseksi. Esimerkiksi Grignardin reagenssissa (organometalliyhdiste) magnesium varautuu positiivisesti ja hiiliatomi lievästi negatiivisesti. Yhdisteen positiivisesti varautunutta osaa sanotaan elektrofiiliksi (elektronihakuiseksi) ja negatiivisesti varautunutta osaa nukleofiiliksi (ydinhakuiseksi).
Tado
Tado (entinen Ezame ) on kylä Kaakkois-Togossa, lähellä Beninin rajaa.
Perinteessä todetaan, että Tado oli Aja- alueen syntypaikka jossain vaiheessa 12. tai 13. vuosisadalla. Nykyään Ajat asuttavat Togon ja Beninin eteläosia. Se on myös 1600-luvulla syntyneen Dahomeyn ensimmäisen kuninkaan Gangnihessoun maineikas syntymäpaikka.
Tänään Tado on Aja-kansan koko alueen kattava pyhiinvaelluskeskus, joita vierailee kylässä joka elokuu rukoilemassa esivanhempiensa henkien puolesta.
François Heisbourg
thumb|upright|bFrançois Heisbourg, 2015 François Heisbourg (s. 24. kesäkuuta 1949) on ranskalainen diplomaatti ja kansainvälisen politiikan tutkija.
Ura
Heisbourg aloitti uransa Ranskan ulkoasiainministeriön tutkimusyksikössä (Centre d’analyse et de prévision) 1978 - 1979. Ranskan YK-edustustossa New Yorkissa työskennellessään vuosina 1979–1981 hänen vastuualueeseensa kuuluivat turvallisuus- ja aseidenriisunta-asiat.
Heisbourg oli Ranskan puolustusministerin neuvonantaja vuosina 1981–1984. Hänellä on työkokemusta myös Thomson-CSF- ja Matra-Défense-Espace -yrityksistä. Vuosina 1987–1992 Heisbourg toimi Lontoossa sijaitsevan Kansainvälisen strategisten tutkimusten instituutin (International Institute for Strategic Studies, IISS) johtajana. Lukuvuonna 1999–2000 hän vastasi Pariisissa politiikantutkimuksen korkeakoulun (Science-Po) professorina maailman politiikan kurssista.
Vuodesta 1999 lähtien Heisbourg on työskennellyt myös Pariisissa sijaitsevan Strategisten tutkimusten säätiössä (Fondation pour la Recherche Stratégique), jonka johtajana hän toimi vuosina 2001–2005. Hän on toiminut myöhemmin säätiön erikoisneuvonantajana.
Joulukuusta 1998 lukien Heisbourg on toiminut Genevessä sijaitsevan Turvallisuuspolitiikan keskuksen (Centre for Security Policy) johdossa. Hän kuuluu myös Balkanin asioita käsittelevään kansainväliseen komissioon (International Commission on the Balkans), Ranskan hallituksen terrorismia käsittelevään johtokomiteaan, ulkoasiainministerin suunnitteluyksikön neuvonantajiin sekä Berliinin Aspen-instituuttiin.
Cely Mechelin
thumb|pysty=0.85|Cely Mechelin vuoden 1890 promootion [[Yleinen seppeleensitojatar|seppeleensitojattarena.]] Alma Cecilia (Cely) Mechelin (12. elokuuta 1866 Helsingin maalaiskunta – 30. heinäkuuta 1950 Bromarv) oli suomalainen naisasialiikkeen ja muiden kansalaisjärjestöjen aktiivi, joka oli perustamassa monia järjestöjä.
Mechelin oli valtiomies Leo Mechelinin ja tämän vaimon Alexandra Lindroosin ainoa lapsi. Hän oli Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston vuoden 1890 promootion yleinen seppeleensitojatar. Hän loi uransa aikansa säätyläisnaisille tyypillisissä filantrooppisissa ja yhteiskunnallisissa kansalaisjärjestöissä, joissa hän aktivoitui jo nuorena. Kiinnostuttuaan sokeiden lukutaidon edistämisestä ja tutustuttuaan Pariisissa sokeille suunnattuun kirjastoon hän perusti vuonna 1890 Sokeainkirjastoa ylläpitävän Föreningen Böcker åt de blinda – Yhdistys Kirjoja sokeille -yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1932.
Mechelin toimi aktiivisesti Unioni Naisasialiitto Suomessa ry:ssä ja oli vuonna 1899 perustamassa Martta-yhdistystä, jonka puheenjohtaja hän oli vuosina 1901–1902, varapuheenjohtaja vuosina 1903–1904 ja keskustoimikunnan jäsen vuoteen 1924 sekä Finlands svenska Marthaförbundin keskustoimikunnan jäsen vuosina 1924–1939. Ensimmäisen sortokauden aikana Mechelin osallistui passiivisen vastarinnan organisointiin ja oli vuonna 1902 perustamassa vastarintajärjestö Kagaalin sisarjärjestöä eli naiskagaalia, jossa hän toimi sen vuonna 1944 tapahtuneeseen muodolliseen lakkauttamiseen saakka. Vuonna 1918 hän oli vuorostaan perustamassa Sotilaskotiyhdistystä, jonka hallitukseen hän kuului vuoteen 1924. Vuosina 1919–1924 Mechelin oli lisäksi Ruotsalaisen kansanpuolueen keskushallituksen jäsen.
Mechelinille myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarimerkki, Jääkäriliiton muistomitali, Vapaussodan muistomitali sekä neljännen luokan vapaudenristi.
Lapseton Mechelin jätti omaisuutensa eri yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Hän testamenttasi Bromarvissa omistamansa kesähuvilan sekä 300 000 markkaa paikalliselle Martta-yhdistykselle, joka sijoitti rahat osakkeisiin niin, että niistä myöhemmin kertyi huomattava pääoma. Mechelinin perustama näkövammaisten kirjasto toimii edelleen ja sai vuonna 2001 hänen mukaansa nimekseen Celia.
Paul Coffey
Paul Douglas Coffey (s. 1. kesäkuuta 1961 Weston, Ontario, Kanada) on uransa lopettanut NHL-liigassa pelannut jääkiekkoilija. Lopettaessaan uransa vuonna 2000 hän oli tehnyt 396 maalia ja antanut 1 135 maaliin johtanutta syöttöä, jolla hän on Ray Bourquen jälkeen kaikkien aikojen toiseksi tehokkain NHL-puolustaja. Coffey on Bobby Orrin sekä aktiivipelaajista Cale Makarin lisäksi ainoa jääkiekkopuolustaja NHL:ssä, jonka keskiarvo ylittää yhden tehopisteen per ottelu koko uran ajalta.
Edmonton Oilers varasi Coffeyn NHL:ään vuonna 1980. Coffey pelasi uransa seitsemän ensimmäistä kautta Oilersissa, jolloin hän voitti kolme Stanley Cupia. Vuonna 1987 Coffey siirtyi Pittsburgh Penguinsiin, jossa hän voitti jälleen Stanley Cupin vuonna 1991. Coffey lopetti uransa vuonna 2000. Hän voitti kolmesti NHL:n parhaan puolustajan palkinnon, Norris Trophyn.
Coffey pitää hallussaan puolustajien yhden kauden maaliennätystä. Hän teki kaudella 1985–1986 Edmonton Oilersissa pelatessaan 48 maalia. Hän on yksi niistä kuudesta NHL-puolustajasta, jotka ovat yltäneet 100 tehopisteeseen yhden kauden aikana. Coffey pystyi tähän saavutukseen viidesti, Bobby Orr kuudesti, muut kerran.
Korvatunturi
pienoiskuva|300px|Korvatunturi kesällä kuvattuna lounaasta, eli Suomen puolelta. Korvatunturi ( kyrill. Корватунтури, joskus myös Корватундра, Korvatundra,,  ) on 486 metriä korkea tunturi Savukosken kunnassa Lapissa, Suomen ja Venäjän rajalla. Se kuuluu UK-puisto-Sompio-Kemihaaran Natura 2000 -luonnonsuojelualueeseen.