cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santa Monica
Historia
thumb|vasen|[[Santa Monica Pier.]] Nykyisen Santa Monican lähialueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat chumashit ja gabrielinot. Ensimmäiset eurooppalaiset alueella olivat espanjalaisia tutkimusmatkailijoita. Juan Rodriquez Cabrillo ankkuroi laivansa Santa Monican lahdella vuonna 1542 ja vuonna 1769 alueelle saapui Gaspar de Portolan johtama espanjalainen tutkimusretkikunta. Santa Monica sai nykyisen nimensä Portolan retkikunnalta, tarinan mukaan koska paikallinen lähde muistutti espanjalaisia tarinasta Pyhän Monican poikansa Augustinuksen elämäntyylin puolesta vuodattamista kyynelistä. Espanjalaisvallan luhistuessa alueesta tuli osa Meksikoa vuonna 1822 ja vuonna 1828 Don Francisco Sepulveda sai alueelta Rancho San Vicente y Santa Monica-nimisen tilan.
Vuonna 1849 Kalifornian kultaryntäyksen aikana alueelle saapui eversti Robert S. Baker ja hän osti maata karjatilalleen Don Franciscon perillisiltä vuonna 1872. Vuonna 1874 senaattori John P. Jones osti osuuden Bakerin tilasta, josta oli alettu suunnitella kaupunkia ja Etelä-Kalifornian keskusta. Paikalta alettiin myydä tontteja vuonna 1875 ja paikalle tulvi halukkaita uusia asukkaita. Santa Monica koki kuitenkin takaiskun, kun alueen satamaksi valittiin Los Angelesin satama Santa Monican sijaan. Joka tapauksessa Santa Monicasta tehtiin hallinnollisesti oma kaupunkinsa vuonna 1886 ja vuoteen 1902 mennessä Santa Monican asukasluku oli kasvanut lukemaan 7 208. 1920-luku oli nopean kasvun aikaa. Santa Monica veti ihmisiä puoleensa esimerkiksi Ocean parkin, Venicen ja Santa Monica Pier -laiturin (tuolloinen Looff Pier) avulla. Vuonna 1924 Donald Douglas teki ensimmäisen maailmanympäryslennon Douglas World Cruiserilla Santa Monicasta käsin tuoden kaupungille kansainvälistä huomiota. Kaupunki kärsi 1930-luvun lamasta, mutta kasvoi jälleen 1940- ja 1950-luvuilla. Nykyisin kaupunki on tunnettu matkailu- ja viihdekeskus.
Talous
thumb|Ocean Avenue. Kaupunki on tunnettu matkailusta; lainelautailu Tyynenmeren rannoilla on suosittua. Yksi Santa Monican tunnetuimpia maamerkkejä on vuonna 1909 valmistunut Santa Monica Pier -laituri. Laiturilla on muun muassa Route 66:n päättymistä osoittava pylväs, jossa on numero 66 ja teksti "End of the Trail". Vuonna 1996 laiturilla avattiin huvipuisto nimeltä Pacific Park.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Santa Monicassa aikavälillä 2014–2018 olivat 93 865 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 72 280 dollaria. 10,4 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Augsburgin tunnustus
Augsburgin tunnustus (Confessio Augustana) on evankelis-luterilaisen kirkon tärkein tunnustuskirja. Augsburgin tunnustuksen laati Philipp Melanchthon, ja se annettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarille Kaarle V:lle Augsburgin valtiopäivillä 25. kesäkuuta 1530. Tunnustuksessa esiteltiin asiat, joista luterilaiset olivat samaa mieltä katolisten kanssa sekä ne asiat, joista oli kiistaa. Se on käytössä kaikilla luterilaisilla kirkoilla opin kuvauksena ja ohjeena.
Santa Monica
Väestö
Santa Monican asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 89 736 ja vuoden 2019 arvion mukaan 90 401. Kaupungin asukkaista 78 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 65,4 %), 13 % afroamerikkalaisia, 0,5 % intiaaneja, 16,1 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 10 % aasialaisia. 29,2 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 23,3 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Augsburgin tunnustus
Tausta
Torgaun artikkelit muodostivat myöhemmin syntyneen Augsburgin tunnustuksen toisen osan perustan, kun taas ensimmäisen osan alkuasteen muodostivat niin sanotut Schwabach-Marburgin artikkelit. Aluksi aiottiin keisarille antaa Torgaun artikkelit, mutta niitä pidettiin toisaalta liian laajoina ja toisaalta riittämättöminä, sillä niissä ei selitetty kylliksi varsinaisia opinkysymyksiä. Philipp Melanchthon piti tärkeänä itse uskon sisällön selvittämistä, ja hän laati tunnustuksen sanamuodon Martti Lutherin itsensä ollessa Coburgissa. Tämä johtui siitä, etteivät vaaliruhtinas Juhana eivätkä Augsburgin kaupunki voineet taata Lutherin turvallisuutta, minkä vuoksi Lutherin oli tyydyttävä vilkkaaseen yhteydenpitoon kokoukseen osallistuvien kanssa Coburgista käsin. Melanchthon myös lähetti tunnustuksen Lutherin hyväksyttäväksi. Melanchthon pyrki olemaan ärsyttämättä vastapuolta, minkä vuoksi kirjassa oli myös laaja, erittäin kohtelias esipuhe keisarille.
Sisältö
Tunnustus jakautuu kahteen pääosaan, joista ensimmäisessä käsitellään luterilaisen opin pääkohdat, articuli fidei praecipui, johon kuuluvat artikkelit 1-21. Toinen osa, artikkelit 22-28, käsittelee katolisen kirkon erehdyksiä (articuli, in quibus recensentur abusus mutati). Ensimmäisen osan tavoitteena oli osoittaa, etteivät evankeliset ole kerettiläisiä vaan että he kannattavat alkuperäistä oikeaa katolista oppia. Toisen osan tarkoituksena on osoittaa, että koko kirkkojen välinen ristiriita on syntynyt evankelisten poistettua eräitä katolisten väärinkäytöksiä ja että keisarin olisi ymmärrettävä evankelisten asian oikeutus. Tunnustuksessa viitataan kirkon varhaisempaan käytäntöön, mutta sen pääpaino on kuitenkin siinä, että esitettyjä näkemyksiä pidetään raamatullisina.
Allekirjoittajat
Tunnustuksen allekirjoitti seitsemän ruhtinasta: Saksin herttua ja vaaliruhtinas Juhana, Brandenburgin rajakreivi Yrjö, Lüneburgin herttua Ernst, Hessenin maakreivi Filip Jalomielinen, Saksin herttua Juhana Fredrik, Lüneburgin herttua Frans, Anhaltin ruhtinas Wolf(gang) ja kaksi valtakunnankaupunkia (Nürnberg ja Reutlingen).
Tunnustuksen esittäminen
Keisari oli valtiopäivien avajaispuheessa kehottanut kiisteleviä osapuolia esittämään omat kantansa. Katolilaiset eivät olisi halunneet suostua tähän, sillä he eivät halunneet keskustella julkisesti kerettiläisten kanssa. He yrittivät saada aikaan uskonnollisia asioita käsittelevän komitean. Evankeliset eivät kuitenkaan voineet suostua tähän, sillä komiteassa olisi ollut katolinen enemmistö. He vaativat sen sijaan tunnustuksensa julkista lukemista valtiopäivillä. Keisari suostui tähän, ja lukemispäiväksi määrättiin 24. kesäkuuta. Kiireellisten neuvottelujen ja ajan puutteen vuoksi lukeminen siirtyi kuitenkin 25. päivään. Tunnustusta paranneltiin viimeiseen asti. Lukeminen suoritettiin keisarin ja säätyjen edessä. Tunnustus oli kirjoitettu saksaksi ja latinaksi. Keisari olisi halunnut luettavan latinankielisen kappaleen, mutta vaaliruhtinas Johannsin vaadittua, että saksalaisella maaperällä olisi kuultava saksankielistä tekstiä, keisari suostui saksankielisen version lukemiseen. Lukemisen suoritti Saksin kansleri Christian Beyer, ja siihen kului kaksi tuntia. Tämän jälkeen molemmat kappaleet luovutettiin keisarille.
Jälkiseuraukset
Katolilaiset julkaisivat Augsburgin tunnustukselle vastineen, Paavillisen kumoamisen (Confutatio). Philipp Melanchthon laati tälle vastineen, joka tunnetaan nimellä Augsburgin tunnustuksen puolustus. Se esittää Augsburgin tunnustuksen, jonka puolustamiseksi se on kirjoitettu, laveammin ja enemmän teologisessa muodossa. Siinä on mainittu Confutation tekemät myönnytykset ja käsitellään perusteellisesti niitä kohtia, joita oli arvosteltu. Puolustus on myös tunnustusta jyrkkäsanaisempi. Keisari ei kuitenkaan suostunut ottamaan tätä vastaan. Puolustus julkaistiin 1531 ja käännettiin pian saksaksi.
Philipp Melanchthon laati vuonna 1540 Augsburgin tunnustuksesta muutetun version (confessio variata), joka eroaa muun muassa ehtoollisteologian osalta vuoden 1530 versiosta. Alkuperäiset syyt muutoksiin olivat katolilaisiin liittyvien erojen selventäminen, mutta erityisesti muutokset ehtoollisartikkelissa lähentelivät reformoitujen kantoja. Vuonna 1580 Yksimielisyyden kirjaan hyväksyttiin nimenomaisesti ensimmäisen painoksen muuttumaton teksti eli Confessio Augustana invariata.
Augsburgin tunnustuksen saamaan arvonantoon vaikutti myös sen saama poliittinen asema. Erityisen merkityksellistä oli se, että vuoden 1555 Augsburgin uskonrauhassa annetut myönnytykset protestanteille koskivat nimenomaisesti Augsburgin tunnustukseen liittyneitä. Kyseinen vakuutus toistettiin Westfalenin rauhassa 1648.
Vuonna 1930 vietetyssä Augsburgin tunnustuksen 400-vuotisjuhlassa painotettiin voimakkaasti tunnustuksen luonnetta luterilaisen kirkon erityistunnustuksena, joka erottaa sen katolisesta kirkosta. Pääpaino oli kirkkoja erottavien tekijöiden esille nostamisessa yhdistävien tekijöiden jäädessä vähemmälle huomiolle. Vuonna 1980 vietetyssä 450-vuotisjuhlassa Etelä-Saksassa oli huomattavasti ekumeenisempi luonne, sillä siellä oli luterilaisten puhujien rinnalla puhujana katolinen kardinaali sekä ortodoksien ja eri protestanttisten ryhmien edustajia. Tällöin haluttiin korostaa Augsburgin tunnustuksen kirkkoja yhdistävää luonnetta. Tämä oli osin seurausta tunnustukseen kohdistuneesta laajasta teologisesta tutkimuksesta, jossa löydettiin uudelleen tunnustukselle ominainen pyrkimys rakentaa kirkon ekumeenisten kirkolliskokousten ja tärkeimpien kirkkoisien opetuksen pohjalle. Juhlavuonna ilmestyneessä luterilaisten ja katolisten teologien yhteisessä Augsburgin tunnustuksen selityksessä ''Confessio Augustana. Bekenntnis des einen Glaubens'' (Augsburgin tunnustus. Yhden uskon tunnustus) todetaan tunnustuksen enemmän yhdistävän kuin erottavan katolista ja luterilaista kirkkoa. Erityisesti Jumalaa ja Kristusta koskevien artiklojen katsotaan osoittavan, ettei tuolloin tapahtunut kirkon jakautuminen ulottunut sen juuriin saakka. Tämä kaikki edisti katolisen ja luterilaisen kirkon välistä ekumeenista keskustelua, vaikkakaan osan toivoma katolisen kirkon hyväksyntä Augsburgin tunnustuksen opilliselle osalle, artikloille 1-21, ei toteutunutkaan.
Merkitys nykyisin
Luterilainen maailmanliitto edellyttää jäsenkirkoiltaan Raamatun hyväksymistä ainoana opin ja elämän lähteenä, minkä lisäksi se näkee kolme ekumeenista uskontunnustusta sekä Tunnustuskirjat, erityisesti muuttamattoman Augsburgin tunnustuksen sekä Lutherin Vähän katekismuksen puhtaina Raamatun opin selityksinä. Toinen luterilainen kattojärjestö, Kansainvälinen luterilainen neuvosto, puolestaan tunnustuspohjassaan sitoutuu ehdottomasti Raamattuun inspiroituna ja erehtymättömänä Jumalan sanana sekä Tunnustuskirjoihin sen oikeana ja luotettavana selityksenä, nostamatta Augsburgin tunnustusta tai muutakaan yksittäistä kirjaa mitenkään erityisasemaan. Kolmas luterilaisten kirkkojen kattojärjestö, Tunnustuksellinen evankelis-luterilainen konferenssi ilmoittaa tunnustuksensa pohjaksi paitsi sana-inspiroidun ja erehtymättömän Raamatun, myös vuoden 1580 Yksimielisyyden kirjaan kootut Tunnustuskirjat, ei sikäli kuin, vaan koska ne opettavat opin Raamatun mukaisesti. Hekään eivät nosta mitään Tunnustuskirjoista merkityksessä muitten yläpuolelle.
Taiteessa
Felix Mendelssohn Bartholdy sävelsi viidennen sinfoniansa Augsburgin tunnustuksen vuonna 1830 pidetyn 300-vuotisjuhlan kunniaksi. Sinfonia tosin esitettiin vasta kahden vuoden kuluttua siitä.
Cressac-Saint-Genis
Cressac-Saint-Genis on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 125 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Cressac-Saint-Genisin pinta-ala on yhdeksän neliökilometriä.
Mitsubishi G4M
Mitsubishi G4M (, liittoutuneiden raportointinimi Betty) oli keisarillisen Japanin laivaston keskiraskas pommikone toisessa maailmansodassa. Koneen runko oli sikarin muotoinen, joten japanilaiset kutsuivat sitä nimellä sikari. Lempinimellä oli myös toinen puoli: toimintasäteen pidentämiseksi ja suuremman nopeuden saavuttamiseksi koneessa ei ollut painoa lisääviä itsetiivistyviä polttoainesäiliöitä. Tällainen suunnitteluratkaisu teki kuitenkin G4M:ä samalla turvattoman, sillä polttoainesäiliöön tullut osuma useimmiten räjäytti koneen tai sytytti sen palamaan. Kone saikin amerikkalaisilta lentäjiltä ironisen lempinimen ”Flying Zippo” eli ”lentävä sytkäri”. Kone oli kuitenkin miellyttävä lentää, ja sillä oli riittävä pommikuorma sekä hyvin pitkä toimintasäde, joten kone pysyi palveluskäytössä sodan loppuun.
Taustaa
Syyskuussa 1937 keisarillisen Japanin laivaston esikunta lähetti Mitsubishille 12-Shi vaatimukset keskiraskaalle maakentiltä toimivalle pommikoneelle. Niiden mukaan huippunopeuden tuli olla 3 000 metrin korkeudessa 215 solmua ja toimintamatkan ilman pommikuormaa 2 600 merimailia ja 800 kilogramman torpedolla varustettuna 2 000 merimailia. Lentokone oli suunniteltu korvaamaan Mitsubishin aiempi G3M1, joka oli saanut tulikasteensa Kiinassa kaksi kuukautta aiemmin. Uusi kaksimoottorinen kone tuli varustaa 1 000 hevosvoiman tähtimoottorein ja siinä tuli olla 7–9 hengen miehistö.
Kiro Honjon johtamalla suunnitteluryhmällä oli vaikeuksia ylittää samanaikaisesti aikansa parhaan pommikoneen G3M:n nopeus ja kantama. Johtopäätöksenä oli, että uudessa pommikoneessa ei ollut riittävän tehokkaat moottorit. Honjo esitti laivaston esikunnalle, että moottoreiksi vaihdettaisiin uudet 14-sylinteriset ilmajäähdytteiset 1 500 hevosvoiman Mitsubishi Kaseit. Polttoainemäärä oli 4 900 litraa, ja koneen runko oli sikaarinmuotoinen. Omasuojana koneessa oli nokassa, rungon päällä ja rungon kummallekin puolelle sijoitetut neljä 7,7 millimetrin tyypin 92 konekivääriä sekä pyrstössä oleva 20 millimetrin tyypin 99 mallin 1 kanuuna.
Elokuussa ja syyskuussa 1938 esikunta tarkasti koneesta valmistetun täysikokoisen mallin, mutta työ eteni hitaasti Mitsubishin resurssien jakaantuessa A6M1:n ja G4M1:n tuotantoihin. Ensimmäinen G4M1-prototyyppi valmistui syyskuussa 1939, jolloin se oli varustettu kahdella 1 530 hevosvoiman Mitsubishi Kasei 11 -moottorilla. Uusi kone siirrettiin Kagamigaharaan koelentoihin. Ensilento oli 23. lokakuuta, jolloin konetta lensi Mitsubishin koelentäjä Katsuzo Shima. Koelentojen tulokset olivat hyviä. Koneeseen piti tehdä ainoastaan pieniä muutoksia ennen siirtoa tammikuussa 1940 laivaston ilmavoimien vastaanottotesteihin.
Toinen prototyyppi valmistui helmikuussa 1940 ja luovutettiin laivastolle kuukautta myöhemmin. Koneessa oli kasvatettu pyrstön kokoa ja siihen oli lisätty aileronien vakautus. Koelennoilla kone ylitti asetetut vaatimukset huippunopeuden ollessa 240 solmua ja toimintamatkan 3 000 merimailia.
G6M
Huolimatta loistavista suoritusarvoista uutta pommikonetta ei siirretty välittömästi tuotantoon. Kiinassa pommikoneiden tappiot nousivat, mikä johtui saattohävittäjien puutteesta. Vuoden 1938 lopulla Yokosukan koelentokeskus esitti ratkaisuksi, että G4M:ään asennettaisiin runsaasti suoja-aseistusta suojaamaan Kiinassa pommikuormassa lentäviä G3M2-pommikoneita. Tämä seurauksena G4M1:n tuotanto siirrettiin raskaan saattohävittäjän G6M1:n tuotannoksi. Versiossa suljettiin pommiluukku, ja rungon alle asennettu ampumo varustettiin kahdella 20 millimetrin tyypin 99 mallin 1 kanuunalla, joista toinen suunnattiin eteen ja toinen taakse. Lisäksi asennettiin yksi vastaava siirrettävä tykki ampumaan kummallekin sivulle, millä korvattiin kaksi konekivääriä. Edessä ollut konekivääri ja perässä ollut 20 millimetrin tykki säilytettiin. Näin koneen omasuojana oli yhteensä neljä 20 millimetrin tykkiä ja yksi 7,7 millimetrin konekivääri. Koneen runkoon oli mahdollista kuormata runsaasti ampumatarvikkeita, mikä lisäsi runsaasti painoa. Painon lisäys pakotti vähentämään polttoainemäärän 3 640 litraan lentoolähtöpainon tasaamiseksi 9 500 kilogrammaan.
Vuonna 1940 valmistui kaikkiaan 30 G6M laivaston tyypin 1 saattohävittäjiä. Koneiden taistelupaino oli kuitenkin liian suuri ja ne olivat hitaampia kuin saatettavansa pommien pudottamisen jälkeen. Koneet siirrettiin koulutuskäyttöön, jolloin ne nimettiin laivaston tyypin 1 suuriksi maalla toimiviksi koulukoneiksi (G6M1-K). Lopulta koneet muutettiin kuljetuskoneiksi nimellä laivaston tyypin 1 kuljetuskone G6M1-L, joita käytettiin maahanlaskujoukkojen kuljetuksiin.
Tuotanto
Vuonna 1940 alkuperäinen G4M1 siirrettiin tuotantoon nimellä laivaston tyypin 1 pommikone malli 11. Ensimmäinen tuotantokone, jota ennen oli valmistunut kaikkiaan 13 prototyyppiä, valmistui huhtikuussa 1941. Yhteensä koneita valmistui 2 446, mikä sisältää Nagoyan tehtaan valmistama 30 G6M1-konetta. Koneista kaksi oli 12-Shi-prototyyppejä, jotka valmistuivat Nagoyan tehtaalla syyskuussa 1939 ja helmikuussa 1940. Nagoya valmisti tammikuusta 1941 tammikuuhun 1944 yhteensä 1 200 G4M1 ja 640 G4M2-pommikonetta. Lisäksi Okayaman tehtaalla valmistui marraskuusta 1944 elokuuhun 1945 G4M2-koneita 514 kappaletta. Joulukuusta 1943 elokuuhun 1945 Nagoya ja Okayama valmistivat vielä 60 G4M3-pommikonetta.
Käyttö
Kuusi viikkoa ensimmäisen G4M1-koneen valmistumisen jälkeen 1. kokutai oli suorittanut tyyppikoulutuksen ja hyökkäsi Chungkingiin. Kesällä 1941 yksikkö teki onnistuneita hyökkäyksiä syvälle Kiinaan. Hieman ennen Tyynenmeren sodan alkamista laivasto siirsi Kanoyan kokutain 27 G4M1 Indokiinan tukikohtiin vahvistaakseen iskukykyään.
Genté
thumb|250px|Gentén kirkko
Oheislaite
Oheislaite eli lisälaite on tietokoneen yksikkö, joka erään määritelmän mukaan on "apulaite tiedon syöttämiseen ja saamiseen tietokoneelta". Oheislaitteita ovat esimerkiksi syöttö-, tulostus- ja tallennusvälineet. Ne mahdollistavat ihmisen ja tietokoneen välisen kommunikoinnin ja tietojen varastoinnin.
Genté
Genté on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 830 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Gentén pinta-ala on 12 neliökilometriä.
Impious Havocin diskografia
Tässä artikkelissa on Impious Havocin ilmestyneiden albumien kappaleet.
Oheislaite
Oheislaite on tyypillisesti ulkoinen laite eikä tietokonelaitteiston komponentti, joka ei suoraan kuulu keskusyksikköön. Oheislaitteet ovat myös valinnaisia, esimerkiksi palvelintietokone voi olla ilman näyttöä ja näppäimistöä.
Impious Havocin diskografia
The Great Day Of Wrath (LP, CD, MC)
( * = vain kasetilla)
At The Ruins Of The Holy Kingdom (LP, CD)
( * = vain vinyylillä)
Monuments Of Suffering (LP, CD)
( * = vain vinyylillä)
Dawn Of Nothing (LP, CD)
( * Vain vinyylillä ja kasetilla, ** vain CD:llä)
Manifestations Of Plague And War (MC, CD)
( * = vain kasetilla)
Anchor (saari)
Anchor (maorikielellä Pukenui) on saari Uudessa-Seelannissa. Saari sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä Eteläsaaren länsirannasta ja se on osa Fiordlandin kansallispuistoa. Saaren korkein kohta on 417 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella ja sen pinta-ala on 1380 hehtaaria. Saarta käytetään nykyisin suojapaikkana uhanalaisille linnuille, kuten kakapoille, kalliovilistäjille sekä pikkuviherkaijoille.
Elinkautisfunky
Elinkautisfunky on tamperelaisen rap-artistin ja tuottajan 6mäen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 3rd Rail Music-levy-yhtiön kautta 16. toukokuuta 2014. Levyllä vierailevat rap-artistit Tykopaatti, Kalle Kinos, Taskumatti, Tapani Kansalainen, Huutava Vääryys, Jodarok, Kauhukoira sekä Hannibal.
Taustaa
Tyylilajiltaan albumi edustaa g-funk-genreä ja on kokonaan 6mäen itsensä tuottama. Rap-vokaalien lisäksi useilla kappaleilla kuullaan 6mäen talkbox-laulua. Kappale Paistettuja etanoita on ladattu YouTubeen vuonna 2009 ja oli alun perin tarkoitettu 6mäen ja Kauhukoiran yhteisalbumille. Levyn ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin kappaleesta Mansejuntti osa 2, jolla vierailevat Kalle Kinos ja Taskumatti. Kappale on jatkoa 6mäen aiemman Musta Perjantai-yhtyeen vuonna 2007 julkaistulle Mansejuntti-kappaleelle. Kappaleen kertosäe mukailee Tupac Shakurin California Love-kappaleen kertosäettä. Toinen musiikkivideo julkaistiin albumin nimikappaleesta, jolla vierailevat Huutava Vääryys ja Tykopaatti.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on tuottanut 6mäki.
Tekijät
Tykopaatti - rap-laulu (kappaleet 3, 8 ja 12)
Kalle Kinos - rap-laulu (kappale 5)
Taskumatti - rap-laulu (kappale 5)
Huutava Vääryys - rap-laulu (kappale 8)
Jodarok - rap-laulu (kappale 9)
Kauhukoira - rap-laulu (kappale 12)
Hannibal - rap-laulu (kappale 12)
DJ Massimo - skrätsit (kappaleet 3, 11 ja 12)
DJ Tatc - skrätsit (kappale 1)
Edorf - kitara (kappale 7)
Kim "Kasio" Rantala - miksaus
Jazzy-O - masterointi
Seyed Ali - kannen taitto
Kirkkoneuvosto
Kirkkoneuvosto on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnan toimielin. Kirkkoneuvosto koostuu luottamushenkilöistä, jotka kirkkovaltuusto valitsee. Kirkkoneuvoston toimikausi on kaksi vuotta eli vaaleilla valittu kirkkovaltuusto valitsee nelivuotisen toimintakautensa aikana kirkkoneuvoston kahdesti, ensimmäisen ja kolmannen toimintavuoden tammikuussa. Kirkkoneuvoston puheenjohtajana toimii seurakunnan kirkkoherra. Kirkkovaltuusto valitsee kirkkoneuvostolle varapuheenjohtajan ja jäsenille henkilökohtaiset varajäsenet.
Kirkkoneuvoston tehtävistä säädetään kirkkolaissa.
Itsenäiset seurakunnat
Kirkkoneuvosto vastaa seurakunnan toiminnan yleisestä johtamisesta ja sen tarkoituksen totetumisesta. Kirkkoneuvosto toimii kirkkovaltuuston valmistelu- ja täytäntöönpanoelimenä. Kirkkoneuvosto vastaa seurakunnan yleisestä hallinnosta, taloudenhoidosta ja seurakunnan omaisuuden hoidosta. Kirkkoneuvosto edustaa seurakuntaa suhteessa valtioon ja muihin viranomaisiin, solmii seurakunnan sopimukset ja edustaa oikeudellisissa toimissa. Kirkkoneuvosto valitsee suurimman osan seurakunnan viranhaltijoista.
Seurakuntayhtymään kuuluvat seurakunnat
Seurakuntayhtymään kuuluvissa seurakunnissa kirkkoneuvoston sijaan seurakunnalle valitaan seurakuntaneuvosto, jonka jäsenet valitaan seurakuntavaaleissa.
Jonas Lie
thumb|Jonas Lie vuonna 1904
Samy Deluxe
thumb|Samy Deluxe Samy Deluxe (oikealta nimeltään Samuel Sorge, syntynyt 19. joulukuuta 1977 Hampuri, Länsi-Saksa) on saksalainen hiphop-artisti ja -tuottaja. Hänet on tunnettu myös nimillä Sam Semilia, Wickeda MC ja Big Baus of the Nauf. Hän on julkaissut 18 albumia ja 22 singleä. Samy Deluxe on yksi Saksan menestyneimmistä soolo hiphop-artisteista ja hän on myös toiminut hiphop ryhmissä Dynamite Deluxe ja ASD.
Jonas Lie
Lie on tapana luokitella yhdeksi norjalaisen kirjallisuuden "neljästä suuresta" Henrik Ibsenin, Bjørnstjerne Bjørnsonin ja Alexander Kiellandin ohella.
Henkilöhistoria
Jonas Lie syntyi Pohjois-Norjassa sijaitsevassa Hokksundissa. Viisi vuotta pojan syntymän jälkeen Lien isä nimitettiin poliisiksi Tromssaan, ja siellä Lie vietti kuusi elämäänsä eniten vaikuttanutta vuotta.
Lie lähetettiin Fredriksværnin laivastokouluun, mutta huono näkö sai hänet luopumaan merielämästä. Hän siirtyi Bergenin latinakouluun opiskelemaan ja vuonna 1851 lukemaan lakia Kristianian yliopistoon, jossa hän tutustui Henrik Ibseniin ja Bjørnstjerne Bjørnsoniin. Lie valmistui vuonna 1857 ja alkoi pian sen jälkeen toimia lakimiehenä Kongsvingerissa, Mjøsa-järven ja Ruotsin välissä sijaitsevassa kaupungissa.
Konsvingerissa ei ollut paljon asiakkaita, joten Liellä oli aikaa kirjoittaa sanomalehtiin, ja hänestä tuli Kristianian lehtien uuttera avustaja. Hänen esikoisteoksensa oli runoteos, joka ilmestyi vuonna 1866 eikä saavuttanut suurta suosiota. Neljän seuraavan vuoden aikana Lie omistautui lähes yksinomaan sanomalehtityöhön tehden kovasti töitä ansaitsematta paljoakaan, mutta hänen kirjoitustaitonsa ja tyylinsä kehittyivät, mikä oli hyödyksi hänen uransa jatkon kannalta. Vuonna 1868 Lie ajautui metsäkeinottelun takia henkilökohtaiseen konkurssiin ja joutui ottamaan suuren lainan, jota velkaa hän maksoi loppuelämänsä. Hän muutti takaisin Kristianiaan.
Vuonna 1870 Lie julkaisi Den Fremsynte -teoksen, voimakkaan merestä ja taikauskosta kertovan tarinan, joka kuvaa hänen lapsuudenseutujaan. Siitä tuli hänen kirjallinen läpimurtonsa. Seuraavina vuosina Lie kävi uudelleen Nordlandissa ja matkusti Finnmarkiin.
Saatuaan pienen matkarahan Nordlandin-matkansa jälkeen Lie suuntasi Roomaan. Jonkin aikaa hän asui Pohjois-Saksassa ja muutti sitten Baijeriin, mutta vietti talvet Pariisissa. Vuonna 1882 Lie piipahti Norjassa mutta palasi sitten Keski-Eurooppaan. Hän viipyi ulkomailla vuoden 1893 kevääseen asti, jolloin hän asettui asumaan Holskogeniin, lähelle Kristiansundia. Sen jälkeen alkoi hänen tuotteliain kirjailijakautensa.
Jonas Lie kuoli Stavernissa 5. heinäkuuta 1908.
Kunnianosoitukset
Lie sai 1870-luvulla Pyhän Olavin ritarikunnan ansiomerkin.
Peter Hajba
Peter Hajba (s. 15. joulukuuta 1974), joka tunnetaan ehkä paremmin demoskene-nimestään Skaven, on suomalainen tietokonemuusikko ja -graafikko. Hän on jäsenenä Future Crew -demoryhmässä, joka teki maineikkaita demoja 1990-luvulla. Peter oli töissä Remedy Entertainment -nimisessä suomalaisessa tietokonepelejä tekevässä yrityksessä animaattorina, äänitehostesuunnittelijana ja graafikkona. Hänen musiikkinsa on voittanut myös palkintoja, mukaan lukien voiton Assembly -demotapahtuman musiikkikilpailussa vuosina 1993, 1995 ja 2002. 2010-luvun alussa Hajba muutti Tukholmaan uuden työpaikan (Avalanche Studios) perässä.
Constance Binney
thumb|right|Constance Binney Constance Binney (28. kesäkuuta 1896 – 15. marraskuuta 1989) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tanssija. Hän esiintyi sekä teatterissa että elokuvissa; hänellä on ansioistaan tähti Hollywood Walk of Famella.
Kohtisuora
Kohtisuoralla (ts. normaalilla) tarkoitetaan yleensä kahden suoran tai tason välistä suhdetta, joka muodostaa 90° kulman.
Suoran ja pisteen välinen lyhin etäisyys löytyy mittaamalla pisteen kautta kulkevaa suoran normaalia. Matemaattisten peruskoordinaatistojen akselit ovat toisiinsa nähden kohtisuorassa. Myös useampiulotteiset tasot ja objektit voivat olla toisiinsa nähden kohtisuorassa, mutta niiden hahmottaminen visuaalisesti on ihmiselle mahdotonta.
Ortogonaalisuus
Ortogonalisuus on kohtisuoruuden yleistys, jolla on merkitystä matematiikassa, tilastotieteessä, tietojenkäsittelytieteessä ja fysiikassa.
Eesti Pank
Eesti Pank on Viron keskuspankki, joka kuuluu Euroopan keskuspankkijärjestelmään ja eurojärjestelmään. Eesti Pank hoiti ennen euron käyttöönottoa Virossa itse maan rahapolitiikaan ja entiseen kansalliseen valuuttaan, Viron kruunuun liittyviä asioita. Eesti Pankin nykyisenä johtajana toimii Madis Müller, joka valittiin virkaan vuonna 2019. Viron keskuspankki on perustettu 24. helmikuuta 1919.
Eurojärjestelmässä
Eurojärjestelmään kuuluvien valtioiden keskuspankkien tehtävät ja velvoitteet on määritelty Euroopan keskuspankkijärjestelmän ja Euroopan keskuspankin perustamisasiakirjoissa. Eurojärjestelmä toimii hajautetusti: kansalliset keskuspankit vastaavat lähes kaikista eurojärjestelmän tehtävistä, joita ovat
Ennen euroa
thumb|300px|Eesti Pankin pääkonttori osoitteessa Estonia puiestee 13, Tallinna Ennen euron käyttöönottoa Virossa keskuspankin tehtävänä oli varmistaa hintavakaus ja säädellä liikepankkien kautta liikkeelle laskettavan rahan määrää. Viron keskuspankki hoiti Viron rahajärjestelmää eli johti kansallista rahapolitiikkaa.
Viron keskuspankin päätehtävät tämän tavoitteen saavuttamiseksi olivat
Viron keskuspankki oli itsenäinen, perustuslaillinen instituutio, joka ei toiminut maan hallituksen eikä minkään muunkaan valtaelimen alaisuudessa. Keskuspankki ei ollut vastuussa valtion taloudellisista sitoumuksista, eikä valtio ollut vastuussa taloudellisista sitoumuksistaan keskuspankille. Keskuspankin ylin päättävä elin oli hallintoneuvosto, johon ei saanut kuulua maan hallituksen jäseniä. ==Pääjohtajat ==
Griffon nivernais
Griffon nivernais on Ranskassa kehitetty metsästyskoira. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 16. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 17. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö
Griffon nivernais on vankkarakenteinen, pörröinen ja karkeakarvainen. Korvat ovat roikkuvat, keskipitkät ja keskileveät. Urosten säkäkorkeus on 55–62 cm, narttujen 53–60 cm - kummallakin sukupuolella sallitaan 1 cm ero suuntaan tai toiseen. Rotu painaa 22,5–25 kg.
Mary Brian
thumb|right|Mary Brian Louise Byrdie Dantzler eli Mary Brian (17. helmikuuta 1906 Corsicana, Teksas – 30. joulukuuta 2002 Del Mar, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka onnistui siirtyä mykkäelokuvista äänielokuviin. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Griffon nivernais
Luonne ja käyttäytyminen
Griffon nivernais on luonteeltaan ystävällinen. Se on intohimoinen metsästäjä ja kiintyy herkästi omistajaansa. Rotu vaatii paljon säännöllistä liikuntaa, eikä se sovi pelkkään kerrostaloasuntoon.
Rotua pidetään hyvänä metsästäjänä, tiukka muttei holtiton. Se soveltuu metsästämään villisikaa pienissä ajueissa, koska se on rohkea ja aloitekykyinen. Se voi kuitenkin olla myös itsepäinen ja itsenäinen.
Mary Brian
Peter Panissa (1924) elokuvadebyyttinsä tehnyt Brian esiintyi enimmäkseen 1920–1930-luvuilla.
8,8 cm Flak 41
8,8 cm Flak 41 (L/74) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen raskas 88 mm:n ilmatorjuntatykki.
Griffon nivernais
Alkuperä
Rotu on kotoisin Nivernaisista Keski-Ranskasta. Sen kantarotuja olivat chien-gris ja mahdollisesti myös gallialainen ajokoira (canis segusius, segusii eli segusium). 1800-luvun alussa populaatioon risteytettiin grand griffon vendéeniä, ja jälkeläisiä kutsuttiin aluksi nimellä griffon vendéen-nivernais. 1800-luvun lopulla vendéeniläisen rodun vaikutuksen vähennyttyä populaatio oli riittävän omanlaisensa, jotta sitä saatettiin alkaa kutsua "nivernaisingriffoniksi". 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa rotuun saatiin uutta verta myös englanninkettukoiralta ja saukkokoiralta.
8,8 cm Flak 41
Rheinmetall-Borsigin prototyyppi hyväksyttiin tuotantoon ja sai sotavarusteena nimen 8,8 cm Flak 41 (L/74), lyhyemmin Flak 41. Tässä tykkimallissa oli erittäin pitkä 855-millimetrinen hylsy ja 74 kaliiperin mittainen putki, jotka nostivat kantamaa merkittävästi verrattuna aiempiin saman kokoluokan ilmatorjuntatykkeihin. Flak 41 ylti jopa 15 000 metrin torjuntakorkeuteen.
Flak 41 oli kuitenkin epäluotettava, eikä sitä käytetty alkukokemusten jälkeen Saksan ulkopuolella. Vain 318 tykkiä oli käytössä tammikuussa 1945.
Terminator – tuhoaja
Terminator – tuhoaja on yhdysvaltalainen vuonna 1984 valmistunut tieteis-toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi James Cameron. Päähahmoa Terminatoria, tulevaisuudesta lähetettyä tuhoajakyborgia esittää Arnold Schwarzenegger, kyborgin kohdetta esittää Linda Hamilton ja tulevaisuudesta hänen suojakseen lähetettyä sotilasta Michael Biehn.
Elokuvan jatko-osa on aikansa kallein elokuva, mutta Terminator – tuhoajan tuotantokustannukset olivat suhteellisen pienet, vain dollaria. Lipputuloja se on kerännyt yli dollaria.
Juoni
Elokuva alkaa, kun kyborgi T-101 (Arnold Schwarzenegger) lähetetään tulevaisuudesta vuoden 1984 Los Angelesiin. Pian sen jälkeen samasta ajasta samaan paikkaan saapuu ihmissotilas, Kyle Reese (Michael Biehn). He kumpikin alkavat jäljittää naista nimeltä Sarah Connor (Linda Hamilton).
Reese yrittää parhaansa mukaan suojella Sarahia tuhoajakyborgilta, mutta Sarah saa pian huomata, että kyborgi on äärimmäisen sitkeä ja sinnikäs, eikä se aio luovuttaa ennen kuin sen tehtävä on suoritettu. Sarah ja Reese kokevat lukuisia yhteenottoja ja täpäriä tilanteita kyborgin kanssa, ja joutuvat pian poliisin huostaan, mutta tuhoajakyborgi tunkeutuu poliisilaitoksellekin. Kaksikko pakenee taas täpärästi ja vetäytyy motelliin suunnittelemaan seuraavaa siirtoaan. Reese opettaa Sarahia kokoamaan räjähteitä ja paljastaa hänelle, että sai aikanaan tämän pojalta valokuvan Sarahista, ja on siitä asti rakastanut häntä. Sarah ja Reese rakastelevat. Pian tämän jälkeen tuhoajakyborgi pääsee taas heidän jäljilleen ja lukuisten edesottamusten jälkeen he päätyvät tehdashalliin, jossa Reesen onnistuu räjäyttää kyborgi palasiksi, mutta hän kuolee räjähdyksessä samalla itse. Räjähdys ei tuhoakaan kyborgia, ja se jahtaa Sarahia edelleen, vaikka sen kehosta on jäljellä enää yläruumis. Sarahin onnistuu lopulta tuhota kyborgi murskaamalla se hydraulisella puristimella.
Elokuvan lopussa raskaana oleva Sarah ajaa autolla Meksikossa ja pohtii, aikooko kertoa aikanaan pojalleen, että Reese on hänen isänsä. Bensa-asemalla poika ottaa hänestä valokuvan – saman kuvan, jonka John antaa tulevaisuudessa Reeselle.
Tuotanto
Muun muassa Lance Henriksen ja Michael Biehn olivat pitkään Terminaattorin roolin ehdokkaiden joukossa. Schwarzenegger puolestaan oli ehdolla Kyle Reesen rooliin. Lopulta tekijät kuitenkin pitivät Schwarzeneggeriä sopivampana Terminaattoriksi ja Reesen rooliin valittiin Biehn.
Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 1984 Los Angelesissä ja ensi-ilta oli jo saman vuoden lokakuussa.
Julkaisu
Ennen elokuvan julkaisua antamassaan haastattelussa ohjaaja James Cameron mainitsi saaneensa vaikutteita kahdesta Äärirajoilla-televisiosarjan jaksosta: Demon with a Glass Hand ja Soldier. Molemmat jaksot oli kirjoittanut tieteiskirjailija Harlan Ellison. Hän vei asian oikeuteen, mutta asia sovittiin jo ennen oikeudenistuntoa. Myöhempien elokuvakopioiden lopputeksteihin lisättiin maininta ”Acknowledgement to the works of Harlan Ellison”.
Televisiosarja
Terminator: Sarah Connorin aikakirjat -televisiosarjaa valmistettiin kaksi tuotantokautta vuosina 2008–2009. Se sijoittuu ajallisesti Terminator 2 – Tuomion päivä- ja Terminator 3: Koneiden kapina -elokuvien väliin.
Soundtrack
Elokuvan äänialbumi julkaistiin 1984 Enigma Recordsin alaisuudessa. Dunhill Records julkaisi soundtrackistä CD-äänilevyn vuonna 1991.
The Definitive Edition -niminen uusintajulkaisu näki päivänvalon vuonna 1994.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Terminatoria uuden videomaisen 1980-luvun elokuvan merkkipaaluksi ja roolisuoritusta Schwarzeneggerin parhaaksi. Hän antaa elokuvalle täydet viisi tähteä. Yhdysvaltalainen VideoHound’s Golden Movie Retriever antaa sille kolme tähteä neljästä.
John McTiernan
John McTiernan (s. 8. tammikuuta 1951 Albany, New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Nikolai Kamenski
Kamenski voitti Keski-Euroopan mäkiviikon vuonna 1956. Hän oli vasta toinen mäkiviikon kokonaiskilpailun voittaja, joka ei voittanut yhtäkään osakilpailua mäkiviikon aikana.
Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 Kamenski sijoittui suurmäessä neljänneksi ja kaksi vuotta myöhemmin Zakopanen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti suurmäessä hopeamitalin.
Rainbow’n diskografia
Tämä on hard rock -yhtye Rainbow’n diskografia.
Hesekiel
thumb|140px|Hesekiel
Jarnac
Jarnac on kunta Charenten departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 659 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Jarnacin pinta-ala on 12 neliökilometriä.
Javrezac
thumb|250px|Javrezac
Hesekiel
Hesekielin kirja jakautuu sisällöllisesti Raamatussa neljään osaan:
Dieu
Dieu on Victor Hugon kirjoittama keskeneräiseksi jäänyt runomittainen teos, joka julkaistiin kuusi vuotta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1891. Hän kirjoitti teoksen ensimmäisen version 1850-luvun puolivälissä ollessaan maanpaossa Jerseyn saarella. Teosta ei ole suomennettu. Se kuuluu Hugon kertovien runoelmien trilogiaan, jonka kaksi muuta osaa ovat La Légende des Siècles ja La Fin de Satan.
Dieu ja La Fin de Satan ovat metafyysisiä runoteoksia, jotka käsittelevät pahan ongelmaa. Dieun päähenkilö kohtaa pimeydessä siivekkäitä olentoja, joista kukin symboloi tiettyä maailmankatsomusta. Ideat ja niitä edustavat olennot ovat:
Donald Cammell
Donald Cammell (17. tammikuuta 1934 – 24. huhtikuuta 1996) oli skotlantilainen elokuvaohjaaja.
1970-luvulta eteenpäin Donald Cammell oli tuottelias käsikirjoittaja, mutta sai harvoin kirjoituksiaan myydyksi. Ainoa ohjaustyö seuraavan 17 vuoden aikana oli Proteus-aika (Demon Seed, 1977), ja hän esiintyi myös Kenneth Angerin kulttielokuvassa Lucifer Rising (1972). Cammell teki käsikirjoituksia näyttelijä Marlon Brandon kanssa, mutta Brandon oikukkuuden takia mitään aloitetuista projekteista – joista muutamaa alettiin jopa filmaamaan – ei saatu valmiiksi. Vuonna 1987 Cammell ohjasi kuitenkin elokuvan Tappajan silmin (White of the Eye) omasta käsikirjoituksestaan.
Donald Cammellin viimeinen elokuva oli Kuumat setelit (Wild Side, 1995), jonka käsikirjoituksesta Cammell vastasi vaimonsa China Kongin kanssa. Cammellin epäonneksi elokuvan tuotantoyhtiö, halpoihin eksploitaatioelokuviin erikoistunut Nu Image otti elokuvan pois ohjaajaltaan, ja leikkasi siitä kaupallisen, seksikohtauksia korostavan version. Asiasta tuohtuneena Cammell poisti nimensä elokuvan tekijätiedoista.
Vuonna 1996 Donald Cammell ampui itseään tahallisesti Los Angelesissa kotonaan, ja kuoli pian vammoihinsa. Yleensä Cammellin itsemurha on liitetty hänen viimeiseksi jääneen elokuvan vaikeuksiin, vaikka tosiasiassa hän oli jo tehnyt sopimuksen brittiläisen Metro Tartanin kanssa elokuvan oikeuksien ostamisesta ja sen uudelleenleikkaamisesta, ja kuoliniltanaan Bill Pullman varmistui hänen seuraavan elokuvansa päänäyttelijäksi. Todennäköisempänä syynä itsemurhaan on pidetty Cammellin dissosiatiivista identiteettihäiriöä, joka oli hallinnut hänen käytöstään jo pitkään.
Cammellin käsikirjoittama elokuva RPM julkaistiin vuonna 1998 Cammellin luottoleikkaaja Frank Mazzolan leikkaamana. Samalla Mazzola viimeisteli Cammellin keskeneräisen lyhytelokuvan The Argument (1999). Vuonna 2005 julkaistiin kirjana eräs Marlon Brandon kanssa tehty käsikirjoitus, Fan Tan.
Slaney
Slaney (iiriksi Abhainn na Sláine) on 118 kilometrin mittainen joki Kaakkois-Irlannissa. Se nousee läntiseltä Wicklow Mountainsilta ja virtaa etelään ja sen jälkeen itään Wicklown, Carlow'n ja Wexfordin kreivikuntien läpi ennen yhtymistä Pyhän Yrjön kanaaliin Irlanninmeressä Wexfordin edustalla. Slaneyn estuaari laaja ja matala ja se tunnetaan Wexfordin luonnonsatamana.
Slaneyn varrella sijaitsee muun muassa Stratford-on-Slaney, Baltinglass, Tullow, Bunclody, Enniscorthy sekä Wexford.
Anna Haaranen
Anna Milka Dorothea Haaranen (s. 11. lokakuuta 1962 Harjavalta) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt teatterissa ja monissa kotimaisissa elokuvissa. Hänet tunnetaan television Paavo ja Raili -sarjan Lissuna, joka uskoo ennustuksiin ja lukee ”ajatuksensa” korttien kautta. Haaranen nähtiin draamasarjassa Korpelan kujanjuoksu (2016–2018), jossa hän näyttelee kieroa taloudenhoitaja Anitaa.
Haaranen on opiskellut Teatterikorkeakoulussa 1984–1988. Hän näytteli Tampereen Työväen Teatterissa 1988–1995, sen jälkeen hän on näytellyt freelancerina teattereille ja televisiossa.
Anna Haaranen on myös flamencotaiteilija. Hän aloitti flamencon harrastuksensa 1978. Haaranen omistaa flamencotanssikoulu Carmenin kengän ja antaa flamenco-opetusta Tampereella, Hämeenlinnassa ja Lahdessa.
Muualla
Lähde:, ellei toisin mainita.
Syvä kurkku
”Syväkurkun” henkilöllisyys paljastettiin vasta 31. toukokuuta 2005, kun FBI:n entinen apulaisjohtaja W. Mark Felt kertoi Vanity Fair -lehden haastattelussa olleensa The Washington Postin Watergate-uutisten lähde. Feltiä tietolähteenä käyttänyt toimittaja Bob Woodward vahvisti paljastuksen.
Tietovuotajan henkilöllisyys oli yli kolmekymmentä vuotta yksi lehdistön historian suurimpia arvoituksia.
Vuoden 1976 tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Presidentin miehet syvää kurkkua näytteli Hal Holbrook. Hahmon kuuluisin repliikki elokuvassa on ”Follow the money” (”Seuratkaa rahoja”). Todellisuudessa Feltin ei tiedetä käyttäneen näitä sanoja eikä lause esiinny Woodwardin ja Bernsteinin kirjassa.
Bram Cohen
pienoiskuva|Bram Cohen vuonna 2017. Bram Cohen (s. 1975) on yhdysvaltalainen tietokoneohjelmoija, joka tunnetaan parhaiten BitTorrent-palvelun perustajana. Hän on myös yksi CodeConin perustajista.
Huara
Kunnassa on myös kaksi muuta kylää: Pisagua ja Tarapacá.
Huara vaurioitui pahoin vuoden 2015 maanjäristyksessä.
Atte Laitila
Atte Laitila, oik. August Laitila (13. joulukuuta 1893 Leppävirta – 5. maaliskuuta 1972 Helsinki ) oli suomalainen taidemaalari.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Reaalianalyysissä Bolzanon–Weierstrassin lauseen sisältö havainnollisesti sanottuna on, että äärellisellä välillä olevalla äärettömällä pistejoukolla on pakosta tihentymä jossakin. Lause myös kertoo, että jokaisella rajoitetulla reaalilukujonolla on olemassa suppeneva osajono.
Atte Laitila
Henkilöhistoria
Atte Laitilan vanhemmat olivat maanviljelijä Aapeli Laitila ja Gustava Hoffren. Hänen puolisonsa oli Ingeborg Anna Margareeta o.s. Hackzell, josta hän erosi. Laitila kävi kauppakoulun, ennen kuin harjoitti taideopintoja. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1915–1918, opettajanaan mm. Albert Gerbhard, minkä jälkeen hän lähti jatkamaan opintojaan ulkomaille: Dresden, yksityinen Taidekoulu Der Weg, opettajina taiteilijat Planke ja Piefo, Saksa 1919–1920, Académie André Lhote, Pariisi, Grande Chaumire akatemia, opettajana Castelucho, Ranska 1923 ja 1927–1929, Academia Espanola de Bellas Artes, Rooma, Italia 1924–1925. Hän tutustui vuonna 1927 Andre Lhoteen, ollen Lhoten oppilaana vuosina 1927-1929. Laitila teki runsaasti työ- ja opintomatkoja ulkomaille, suosikkikohteenaan Pariisi, jossa Laitila kävi yli kaksikymmentä kertaa. Muita kohteita mm. Saksa, Italia, Tunisia, ja Marokko. Kesät Laitila vietti Suomessa, usein veljensä Kalle Ville Laitilan kodissa Jyväskylässä. Laitila vieraili myös lapsuutensa kotimaisemissa, Näädänmaalla usein. 1933 Laitila solmi eroon päättyneen avioliiton Inga Hackzellin kanssa. Kaskujen kerronnan, matkustamisen ja Taikapiiri Yhdistyksen toimintoja pidetään Atte Laitilan harrastuksina.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Reaalilukujoukon A kasautumispiste x on sellainen piste, jolle jokaisessa pisteen x avoimessa ympäristössä U(x;r) = ]x-r,x+r[ on ainakin yksi pisteestä x eroava A:n  piste. Toisin sanoen, jokaiselle positiiviselle luvulle r on olemassa joukon A piste a siten, että erotuksen a−x itseisarvo on pienempi kuin r. Kun x:n jokaisessa r-säteisessä ympäristössä on ainakin yksi x:stä eroava joukon A piste, niin siitä seuraa että jokaisessa x:n ympäristössä on ääretön määrä A:n pisteitä. Huomaa, että A:n kasautumispisteen x ei tarvitse kuulua joukkoon A.
Atte Laitila
Vaikutteet
Hän opiskeli naturalistista tyylisuuntaa edustavien opettajien johdolla ja omaksui heidän vaikutuksestaan naturalismin taiteeseensa joksikin aikaa. Laitilan suurimpana vaikuttajana, ja suurimpana taiteelliseen kehitykseen ja näkemykseen vaikuttajana voidaan pitää Andre Lhotea, joka käytti opetusmenetelmänään audiovisuaalista menetelmää, taidepostikorttien kaikista eri kulttuureista toimien havaintovälineinä. Laitila piti Lhotea opettajana myötämielisenä, mutta samalla erittäin ankarana. Lhote itse sai vaikutteita Paul Cezannelta. Laitila tutustui Lhoten kautta Cezannen ajatuksiin ja kiinnostui klassisen kiinteästä ja tasasuhtaisesta sommittelusta. Myös Henri Matisse vaikutti Laitilan tuotantoon. Laitilaa viehätti Matissen koulittu väritaide ja aistikkuus. Matisselta saadut vaikutteet näkyivät Laitilan töissä, hallittuina ja tasapainoisen harmonismin klassismeina, joille hillitty viiva- ja värirytmi olivat hyvin ominaisia. Laitilaa pidetään ranskalaisen koulukunnan edustajana.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Tutkitaan esimerkkinä avoimen välin ]1,2[ kasautumispisteitä. Tämän välin jokainen piste on mielivaltaisen lähellä jotakin toista välin pistettä. Lisäksi vaikka päätepisteet 1 ja 2 eivät kuulukaan väliin niin välin pisteitä on miten lähellä tahansa näitä pisteitä. Siis suljetun välin [1,2] kaikki pisteet ovat avoimen välin ]1,2[ kasautumispisteitä. Ko. avoimella välillä ei ole muita kasautumispisteitä. Yleisesti avoimen välin ]a,b[ kaikki kasautumispisteet muodostavat suljetun välin [a,b].
Atte Laitila
Taiteellinen tuotanto
Alkujaan taiteilijana moderni ja kubismivoittoinen Laitila, jonka teoksia oli ensi kerran esillä näyttelyssä 1916, maalasi useita satoja muotokuvia. Niitä ovat muun muassa kirjastoneuvos Helle Kannilan (1946) muotokuva, joka on Suomen kirjastomuseossa, ja soveltavan fysiikan professori Jarl A. Wasastjernan muotokuva (1947), joka on Helsingin yliopistomuseon kokoelmissa.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Suljetun välin kasautumispisteet ovat juuri kaikki tämän suljetun välin pisteet. Yleisesti suljettu joukko voidaan määritellä myös joukkona, joka sisältää kaikki kasautumispisteensä.
Atte Laitila
Teosten aihepiirit
Laitilan teosten aihepiirit liikkuvat aina asetelmista muotokuviin aivan kuten hänen opettajallaan Andre Lhotella. Asetelmia Laitila maalasi paljon, erityisesti 1940 ja 1960 luvuilla. Tyypillisiä esineitä hänen töissään ovat kannu, hedelmät, viinipullo, sekä vaihtelevasti myös kirja, piippu, kuollut lintu ja maalaus. Esineet on asetettu liinalla peitetylle pöydälle. Teosten esineille on ominaista kulmikkuus. Kannu on aina samanlainen, kannellinen ja pienikokoinen, ollen sangen kulmikas. Värisävyt ovat tummahkoja, kuten ruskea, vihreä, harmaa ja punaruskea.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Reaalilukujoukolla, jossa on vain äärellinen määrä alkioita, ei voi olla kasautumispisteitä. Toisaalta myöskään kaikilla äärettömillä reaalilukujoukoilla ei välttämättä ole kasautumispisteitä. Esimerkiksi luonnollisten lukujen joukko on ääretön, mutta sillä ei ole kasautumispistettä.
Atte Laitila
Teosten aihepiirit
Toinen Laitilalle ominainen aihepiiri on kaupunkinäkymät ja maisemat, niin kotimaassa kuin ulkomaillakin. Teosten ihmishahmot ovat usein sivullisia ja heidät on esitetty muutamalla vedolla piirteettöminä hahmoina. Pariisissa Laitilan suosikkikohteina olivat sillat. Henkilösommitelmille on ominaista kuvattujen henkilöiden alisteisuus värille ja sommittelulle. Alastonkuvauksia Laitila maalasi runsaasti mm. teos Marokkolainen Tanssijatar. Kolmekymmentäluvun teoksille on ominaista paksut, tummat rajaukset henkilöiden ympärillä ja niukka tummasävyinen väritys. Laitila teki myös jonkin verran monumentaalimaalauksia. Vuonna 1935 Laitila maalasi Kesko Oy:lle teoksen Vanha Puoti, jonka esikuvana on käytetty Jussi Jurvosen puotia Heinäveden Rummukkalassa. Laitila tuli tunnetuksi muotokuvamaalarina 1940- ja 1950-luvuilla. Laitilalle oli tärkeää päästä kosketuksiin mallin kanssa, jotta tämä voisi rentoutua ja olla oma itsensä.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Lauseen todistus
Valitaan rajoitettu ääretön pistejoukko A reaaliakselilla. Osoitamme, että sillä on kasautumispiste.
Atte Laitila
Kotimaiset yhteisnäyttelyt
Suomen Taiteilijain näyttelyyn useina vuosina 1916–1956, STA:n 3-vuotisnäyttelyyn 1950. Vuonna 1928 hänen töitään oli esilläTaidehallissa, järjestäjänä Pro Natura-ryhmä.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Lauseen todistus
Koska A on rajoitettu, on olemassa suljettu väli [a,b], joka peittää A:n. Jaetaan [a,b] kahteen yhtä pitkään suljettuun osaväliin, joilla on vain yksi yhteinen piste. Ainakin toisessa niistä on ääretön määrä A:n pisteitä. Olkoon se väli [a(1),b(1)]. Jaetaan tämä väli samoin kahteen yhtäpitkään suljettuun osaväliin. Ainakin toisessa, [a(2),b(2)]:ssa, on ääretön määrä pisteitä. Jatkamalla samoin löydetään jokaisella n≥0 väli [a(n),b(n)], jossa on ääretön määrä pisteitä.
Atte Laitila
Kotimaiset yhteisnäyttelyt
Laitila järjesti elämänsä aikana harvoja yksityisnäyttelyitä: 1919 Jyväskylä, 1924 Tampere, 1926 Helsinki. 1940 Stringberg Helsinki, 1953 Atte Laitilan 60-vuotispäivät, 1963 Hörhammer.
Bolzanon–Weierstrassin lause
Lauseen todistus
Jono a(n) on sellainen, että a(n+1) ≥ a(n) ja a(n) < b kaikilla epänegatiivisilla luvuilla n. Jono b(n) taas sellainen, että b(n)≥b(n+1) ja b(n) > a kaikilla epänegatiivisilla luvuilla n. Koska jonot a(n) ja b(n) ovat rajoitettuja, niin jonolla a(n) on olemassa pienin yläraja a’=sup a(n) ja jonolla b(n) suurin alaraja b’=inf b(n). Koska a(n)<b(n), niin täytyy olla b’≤a’. Mutta silloin a’= b’ ja kyseinen yhteinen piste on A:n kasautumispiste.