cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antiferromagnetismi
200px|thumb|right|Spinien suunnat antiferromagneettisessa aineessa Antiferromagneettisissa aineissa magneettiset momentit järjestyvät säännölliseen hilaan siten, että vierekkäiset magneettiset momentit osoittavat vastakkaisiin suuntiin. Ulkoisesti aine vaikuttaa siis epämagneettiselta, sillä magneettiset momentit kumoavat toisensa.
Yleensä ottaen antiferromagneettisuus esiintyy aineissa vain tietyn lämpötilan alapuolella ja sen yläpuolella atomien magneettiset momentit ovat epäjärjestäytyneessä tilassa. Tätä lämpötilaa sanotaan Néelin lämpötilaksi. Néelin lämpötilan yläpuolella tällainen aine on yleensä paramagneettista.
Harvat aineet ovat antiferromagneettisia. Jotkin oksidit, esimerkiksi mangaanioksidi (MnO) ja ilmeniitti (FeTiO3), ovat kuitenkin sitä. Tämä johtuu siitä, että oksidien kiteissä happiatomit pitävät metalli-ionit kaukana toisistaan, jolloin vierekkäisten alkeisalueiden toisiaan suuntaava vaikutus on epäsuoraa ja tapahtuu hapen elektronipilven kautta.
Eräillä mineraaleilla, mm. hematiitilla α-Fe2O3, esiintyy antiferromagneettisuudesta huolimatta nollasta poikkeava nettomomentti. Tällaisten poikkeamien syynä voivat olla esimerkiksi kiteiden epäpuhtaudet tai vierekkäisten momenttien keskinäinen kallistuma (engl. spin canting).
Under the Bridge
”Under the Bridge” on yhdysvaltalaisen rockyhtye Red Hot Chili Peppersin kappale ja single. Se on eräs yhtyeen uran tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista, ja se nosti yhtyeen valtavirtayleisön tietoisuuteen. ”Under the Bridge” julkaistiin yhtyeen Blood Sugar Sex Magik -albumin toisena singlenä 10. maaliskuuta 1992. Se nousi listaykköseksi Australiassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Yhtyeen kotimaassa Yhdysvalloissa sen sijoitus Billboard Hot 100 -listalla oli 2. Se on ylittänyt kultalevyrajan Tanskassa, Uudessa-Seelannissa ja Italiassa, ja platinalevyrajan Australiassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Kappaleen yksinäisyyden ja epätoivoisuuden tuntemuksia sekä huumeidenkäyttöä käsittelevän sanoituksen on kirjoittanut yhtyeen laulaja Anthony Kiedis. Sanoitus oli alun perin Kiedisin kirjoittama runo, eikä se ollut hänen mielestään sopiva Red Hot Chili Peppersin kappaleeksi. Kiedis ei alun perin halunnut esitellä sanoitusta muulle yhtyeelle, kunnes tuottaja Rick Rubin vakuutti hänet tekemään niin. Kappaleen säveltämiseen osallistuivat kaikki Red Hot Chili Peppersin jäsenet: Kiedis, basisti Flea, kitaristi John Frusciante ja rumpali Chad Smith.
”Under the Bridgen” menestystä vauhditti Gus Van Santin ohjaama musiikkivideo, jota esitettiin paljon Music Televisionilla. Se palkittiin vuoden 1992 MTV Video Music Awards -palkintogaalassa kanavan katsojien äänestämällä Viewer’s Choice -palkinnolla ja vuoden läpimurtovideon Breakthrough Video -palkinnolla. Rolling Stonen toimittaja David Fricke on kirjoittanut kappaleen ”singonneen yhtyeen odottamattomasti listoille”, ja The Tampa Tribunen Philip Booth on kuvannut sen olevan ”kaunis, aaltoileva ja kaikkialla oleva single.” ”Under the Bridgen” äkillisellä menestymisellä oli kuitenkin myös negatiivinen vaikutus, sillä se oli eräs kitaristi John Fruscianten yhtyeestä eroamiseen johtaneista syistä. Frusciante olisi halunnut valtavirran tietoisuuteen nousseen Red Hot Chili Peppersin pysyvän underground-yhtyeenä, ja erosi yhtyeestä vuoden 1992 toukokuussa.
”Under the Bridge” on sittemmin toiminut innoittajana eri yhtyeille ja artisteille, ja se on eräs 1990-luvun vaihtoehtorock-tyylin keskeisimmistä kappaleista. Oman versionsa siitä ovat levyttäneet muun muassa All Saints ja Carlos Santana. Kappale on mukana Red Hot Chili Peppersin kokoelma-albumeilla What Hits!? (1992) ja Greatest Hits (2003), ja yhtye on esittänyt kappaleen lähes jokaisessa konsertissaan sen julkaisemisen jälkeen.
Kappaleen alkuperä
Red Hot Chili Peppers aloitti viidennen studioalbuminsa Blood Sugar Sex Magik työstämisen vuonna 1990. Albumin tuottaja Rick Rubin vieraili laulaja Anthony Kiedisin luona säännöllisesti albumin tekemisen aikana arvioimassa Kiedisin kirjoittamia sanoituksia. Selatessaan Kiedisin sanoituksia sisältänyttä vihkoa Rubin löysi runon ”Under the Bridge”, ja kiinnostui sen liikuttavasta ja kärkevästä sanoituksesta, joka kertoi Kiedisin huumeriippuvuudesta ja suhteesta hänen kotikaupunkiinsa Los Angelesiin. Rubin ehdotti, että Kiedis esittelisi kirjoittamansa sanoituksen muulle yhtyeelle: ”Mielestäni se oli kaunis. Sanoin, että ’meidän on pakko tehdä tämä.’” Kiedis suhtautui ehdotukseen kielteisesti, koska hänen mielestään runo oli liian tunteikas eikä sopisi Red Hot Chili Peppersin tyyliin. Rubin kuitenkin rohkaisi Kiedisiä esittelemään kappaleen, ja lopulta Kiedis lauloikin kappaleen kitaristi John Frusciantelle ja rumpali Chad Smithille. Kuultuaan sanoituksen ja melodian Frusciante ja Smith olivat Kiedisin mukaan ”kävelleet soittimiensa luo ja alkaneet kehittää laulun ympärille sopivia rytmejä ja sointuja.”
John Frusciante valitsi kappaleessa soittamansa soinnut tasapainottamaan sanoituksen melankolista ja haikeaa tunnelmaa: ”Aivoni tulkitsivat sen olevan todella surullinen kappale, joten ajattelin, että jos sanoitukset ovat surulliset, minun pitäisi soittaa iloisia sointuja.” Kiedis ja Frusciante työstivät kappaletta monta päivää, ja se oli yksi harvoista valmiiksi kirjoitetuista kappaleista yhtyeen aloittaessa Blood Sugar Sex Magikin levyttämisen. Kun yhtye oli saanut kappaleen levytettyä, Rick Rubin sanoi tuntevansa, että sen suuri ja eeppinen loppuosa hyötyisi useamman taustalaulajan käyttämisestä. John Frusciante kutsuikin äitinsä Gailin ja tämän kuorossa laulaneet ystävät levyttämään kappaleen lopussa kuultavan kuoro-osuuden.
Sanoitus
thumb|right|[[Anthony Kiedis vuonna 2012.]] Anthony Kiedis kirjoitti kappaleen sanoituksen elämänvaiheessaan, jolloin hän tunsi olevansa järkyttynyt ja tunteellisesti väsynyt. Kiedis oli pysynyt raittiina huumausaineiden käytöstä kolmen vuoden ajan ja tunsi tänä aikana erkantuneensa yhtyetovereistaan. Yhtyeen työstäessä Blood Sugar Sex Magikia John Frusciante ja basisti Flea polttivat usein yhdessä marihuanaa välittämättä Kiedisistä, joka tunsi Fruscianten ”ajautuneen hänen maailmansa ulkopuolelle.” Ajaessaan kotiinsa harjoituksista vuoden 1991 huhtikuussa Kiedis muisteli heroiini- ja kokaiiniriippuvuuttaan, joiden kanssa hän oli elänyt seurustellessaan entisen tyttöystävänsä Ione Skyen kanssa: ”Tuntemani yksinäisyys laukaisi muistot ajastani Ionen kanssa. Minulla oli ollut ihana enkelityttö joka oli halukas antamaan minulle kaiken rakkautensa, ja sen omaksumisen sijaan vietin aikani kaupungin keskustassa vetämällä speedballeja gangsterien kanssa sillan alla.”
Kiedisin tunne vieraantumisesta sai hänet tuntemaan, että hänen kotikaupunkinsa Los Angeles oli hänen ainoa ystävänsä: ”Tunsin itseni ja kaupungin välillä sanattoman liiton. Olin viettänyt niin paljon aikaa Los Angelesin kaduilla kävellen ja Hollywoodin kukkuloilla vaeltaen, että aistin epäinhimillisen kokonaisuuden, ehkä kukkuloiden ja kaupungin hengen, joka piti minusta huolta.” Kappaleen ensimmäisen säkeistön ensimmäiset säkeet ”Sometimes I feel like / My only friend / Is the city I live in / The City of Angels / Lonely as I am / Together we cry” ilmentävät yhteyden Kiedisin eristäytyneisyyteen ja herkkään olotilaan. Tuntemuksistaan huolimatta Kiedis uskoi elämänsä olevan parempi ilman huumeita. Hän kertoi Rolling Stonen haastattelussa, että ”tulinpa kuinka surulliseksi tai yksinäiseksi, asiani olivat miljoona prosenttia paremmin kuin ne olivat olleet kaksi vuotta aiemmin, jolloin käytin huumeita jatkuvasti. Siitä ei ollut epäilystäkään.” Samainen optimistinen ajattelu näkyy kappaleen kertosäkeessä: ”I don't ever want to feel / Like I did that day / Take me to the place I love”, jossa ”the place” tarkoittaa hänen yhtyetovereitaan, ystäviään ja perhettään.
Yksi kappaleen keskeisimmistä säkeistöistä käsittelee huumeidenkäytön karua vaikutusta, huumeiden roolia Kiedisin ihmissuhteiden tuhoutumisessa ja huumeidenkäytön vaikutusta hänen onnellisuuteensa. Sanoitus perustuu Kiedisin tosielämän kokemukseen, jossa hän pyrki losangelesilaisen jengin alueelle sillan alle ostaakseen huumeita. Kiedis oli jengin alueelle päästäkseen teeskennellyt, että erään jengiläisen sisko oli hänen tyttöystävänsä. Hän on myöhemmin kertonut kokemuksen olleen hirveimpiä hänen elämässään, koska se kuvastaa tasoa, jolle hän oli valmis vajoamaan ruokkiakseen huumeriippuvuuttaan. Yli 20 vuoden ajan Kiedis kieltäytyi julkistamasta kappaleessa mainitun sillan tarkkaa sijaintia sanoen vain, että se sijaitsee Los Angelesin keskustassa. Kiedisin Omaelämäkerrassaan Arpikudos jakamien vihjeiden pohjalta kirjailija Mark Haskell Smith päätteli sillan sijaitsevan Los Angelesin MacArthur Parkissa. Tämä on kuitenkin ristiriidassa Kiedisin kertomaan, jonka mukaan sillan päällä kulki moottoritie. Muita kappaleen sillaksi ehdotettuja paikkoja ovat olleet ”Under the Bridgen” että ”By the Wayn” musiikkivideoissa esiintyvä Belmont Tunnel sekä ylikulkukäytävä, jossa Santa Monica Freeway ja Hoover Street risteävät.
Musiikki
”Under the Bridge” on sävelletty E-duurissa ja sen tahtilaji on 4/4. Kappaleen intron sointuina vaihtelevat D- ja Fis-duuri, jonka jälkeen ensimmäisen säkeistön alussa sointu vaihtuu E-duuriin. Kappalen bridgessä soi A-molli. Kitaristi John Fruscianten mukaan “Under the Bridge” kitaraosuuksiensa osalta ritys säestää Jimi Hendrixin kauniimpien kappaleiden, kuten ”Castles Made of Sand”, ”Little Wing” ja ”Bold As Love” tyyliin. Anthony Kiedisin laulutyyli muuttui kappaleen myötä merkittävästi, sillä Kiedis ei ollut aiemmin laulanut yhtä puhtaasti tai selkeästi.
Idea kertosäkeen alkuun tuli Joe Jacksonin laulusta, “In Every Dream Home (a Nightmare)” vuoden 1980 albumilta "Beat Crazy". Siinä on rumputauko ennen kertosäettä, kunnes musiikki alkaa ulkotahdilla, ja Frusciante sovelsi tämän kappaleen sovitukseen.
Idea sointuun, jonka Frusciante soittaa ennen rumputaukoa tulee T. Rex -kappaleesta "Rip Off". Kappaleessa jätetään Cmaj7 -sointu soimaan, Frusciante soittaa sen sijasta Emaj7 -soinnun kappaleen sävellajin mukaan.
Julkaisu
Under the Bridge oli ensimmäinen Red Hot Chili Peppersin kappale, joka myi platinaa. Kappale sijoittui kuudella eri listalla top-kymppiin. Ainoa ykkössija tuli Aria Charts-listalta, Australiasta, toisena single oli Billboard Hot 100-listalla, Hot Mainstream Rock Tracks-listalla, Yhdysvalloissa ja Recording Industry Association of New Zealand-listalla, Uudessa-Seelannissa. Single oli kolmas Canadian Singles Chart-listalla, Kanadassa.
Säde (geometria)
pienoiskuva|Ympyränsäde on keskipiseen ja kehäpisteen yhdistävä jana. Säde on puolet halkaisijasta joka on keskipisteen kautta kulkeva viiva joka ylittää ympyrän, joka alkaa kehältä ja päättyy kehälle. Säde tarkoittaa tasogeometriassa ympyrän, sektorin tai kaaren kehän pisteen ja keskipisteen välistä janaa. Avaruusgeometriassa säde tarkoittaa pallon pinnan pisteen ja pallon keskipisteen välistä janaa, ja myös lieriön symmetria-akselia kohtisuoran poikkileikkauksen ympyrän sädettä. Säteellä tarkoitetaan myös tämän janan pituutta. Sädettä merkitään usein kirjaimella R tai r.
Ympyrä
Ympyrän säde voidaan laskea sen muista ominaisuuksista. Kun tunnetaan ympyrän
Turning a blind eye
Turning a blind eye on englannin kielen lentävä lause. Sillä tarkoitetaan ylemmältä taholta tulleiden ohjeiden tai muiden epämiellyttävien tosiasioiden tahallista huomiotta jättämistä.
Säde (geometria)
Ympyrä
Kun ympyrän kehältä tunnetaan kolme pistettä järjestyksessä A, B, C, voidaan säde määrittää sinilauseen avulla
Turning a blind eye
Lauseen sanotaan olevan peräisin Englannin laivaston amiraali Horatio Nelsonilta. Hän oli Kööpenhaminan taistelun aikana vuonna 1801 vara-amiraali, ja brittilaivasto oli täpärässä tilanteessa. Laivastoa komentanut, kokematon ja varovainen amiraali Hyde Parker päätti vetäytyä ja antoi nostaa mastoon vetäytymissignaalin.
Säde (geometria)
Ympyrä
Kun tunnetaan kolmen pisteen koordinaatit (x_1,y_1), (x_2,y_2) ja (x_3,y_3), voidaan säteen lauseke kirjoittaa
Turning a blind eye
Nelson ei totellut sitä, koska näki, että tilanteessa oli kuitenkin mahdollisuus selvitä voittajana. Nelsonin toinen silmä oli sokeutunut aiemmissa taisteluissa. Kun hänen upseerinsa huomauttivat lippulaivalta annetusta vetäytymiskäskystä, Nelson nosti kaukoputken sokealle silmälleen ja vastasi:
Säde (geometria)
Pallo
Pallon säde voidaan laske myös sen muista ominaisuuksista. Kun tunnetaan pallon
Ueno
thumb|250px|[[Kan'ei-jin temppelirakennus Uenon puistossa.]]
Säde (geometria)
Katso myös
Fysiikassa
Turning a blind eye
Tarinan totuutta ei pystytä varmistamaan. Nelsonin omavaltaisuus taistelussa on kuitenkin todistettu asia, joten yhtä kaikki sanonta sokealla silmällä katsomisesta muodostui lentäväksi lauseeksi.
Ueno
Ueno on kaupunginosa Japanin pääkaupungissa Tokiossa. Se sijaitsee Taitōn erillisalueella. Uenossa sijaitsee muun muassa Uenon puisto, Uenon eläintarha sekä Tokion kansallismuseo. Rautatieliikennettä varten Uenossa on Uenon rautatieasema. Ueno rakennettiin alun perin Kan'ei-jin temppelin ympärille.
Legion: XX
Legion: XX on metalliyhtye Lamb of Godin cover-albumi, ja se julkaistiin 18. toukokuuta 2018. Yhtye otti albumin julkaisun ajaksi käyttöönsä alkuperäisen nimensä, Burn The Priest.
Karvamansikka
Ulkonäkö ja koko
Karvamansikka muistuttaa ulkonäöltään ahomansikkaa (F. vesca). Tärkein tuntomerkki on marjan ulkonäkö; karvamansikat ovat usein kypsinäkin osittain vihertäviä, ja niiden siemenet ovat hiukan sisäänpainuneita. Keskimmäisen lehdykän hampaat ovat kärjestä lyhyemmät kuin sivuilta, kun taas ahomansikalla pisimmät hampaat ovat lehdykän kärjessä.
Karvamansikka voi risteytyä ahomansikan kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Elinympäristö
Karvamansikkaa tavataan tyypillisesti kedoilla, pientareilla ja kuivilla niittytöyräillä. Laji on kalkinsuosija.
Euroopan aluekehitysrahasto
Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) on Euroopan unionin piirissä toimiva rahasto, jolla pyritään vahvistamaan Euroopan unionin taloudellista ja sosiaalista yhteenkuuluvuutta sekä korjaamaan alueiden välistä epätasapainoa. Erityisesti se tähtää alueellisen kilpailukyvyn ja työllisyyden parantamiseen.
Erityispiirteiden huomiointi
Maantieteellisistä luonnonhaitoista kärsivät alueet saavat myös EAKR:ssa erityistukea niiden syrjäisyydestä johtuvien mahdollisten haittojen käsittelyyn.
Euroopan alueellisen yhteistyön ohjelmat
Euroopan alueellisissa yhteistyönohjelmissa edellä mainituille neljälle painopistealalle ohjataan 80 prosenttia määrärahoista.
Ennustus (elokuva)
Ennustus (The Omen) on Richard Donnerin ohjaama vuonna 1976 valmistunut kauhuelokuva. Elokuva on edeltäjä elokuville Kirous (Damien: Omen II, 1978) ja 7 tikaria (Omen III: The Final Conflict, 1981). John Mooren ohjaama uudelleenfilmatisointi The Omen julkaistiin vuonna 2006.
Juoni
Diplomaatti Robert Thorn on hyvin järkyttynyt kuullessaan että hänen esikoisensa syntyi kuolleena. Niinpä hän päättää adoptoida vastasyntyneen orpopojan. Robert ei tiedä että poika on syntynyt klo 6 aamulla 6. kuukauden 6. päivänä. Lapsen kasvaessa Robert alkaa epäillä Damienin viattomuutta outojen kuolemantapausten ja onnettomuuksien seuratessa poikaa. Pian Robert alkaa tajuta numeroiden 666 ennustuksen ja hänen on hyväksyttävä tosiasiat...
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Ennustus saa kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Neon Bible
Neon Bible on indie rock -yhtye Arcade Firen toinen studioalbumi, jonka julkaisi Merge 5. maaliskuuta 2007. Albumi äänitettiin suurimmaksi osaksi kirkossa jonka bändi vuokrasi.
Neon Bible on tällä hetkellä Arcade Firen suosituin albumi tilastollisesti, sillä se debytoi Billboard 200 -listalla sijalle 2 ja albumia myytiin 92 tuhatta kopiota ensimmäisellä viikolla.
Die So Fluid
Die So Fluid on englantilainen yhtye, johon kuuluivat alun perin laulaja-basisti Grog, kitaristi Drew Richards ja rumpali Al Fletcher. Al Flecther menehtyi 25.7.2016.
Yhtyeen debyyttialbumi Spawn of Dysfunction julkaistiin vuonna 2004 ja toinen albumi Not Everybody Gets A Happy Ending helmikuussa 2008. Die So Fluid on keikkaillut useasti Suomessa ja yhtyeen toisen albumin julkaisi suomalainen levy-yhtiö Parole Records.
Ähtäri
Ähtäri, aik. Ätsäri on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Kaupungissa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kunnassa sijaitsee Ähtärin eläinpuisto, johon tuotiin vuonna 2018 kaksi jättiläispandaa.
Sijainti
Ähtärin kaupunki sijaitsee Etelä-Pohjanmaan kaakkoiskulmassa rajoittuen sekä Keski-Suomen että Pirkanmaan maakuntiin. Ähtärin naapurikunnat ovat Alajärvi, Alavus, Keuruu, Multia, Saarijärvi, Soini ja Virrat. Ähtärin entisiä naapurikuntia ovat vuonna 2009 Alajärveen liitetty Lehtimäki, vuonna 1969 Keuruuseen liitetty Pihlajavesi, Saarijärveen vuonna 2009 liitetty Pylkönmäki sekä Alavuteen vuonna 2013 liitetty Töysä.
Luonto
Metsä-, järvi- ja mäkimaisemineen Ähtäri muistuttaa Keski-Suomea. Lännessä Ähtäri rajoittuu Suomenselän vedenjakajaan.
Ähtärin kallioperä on pääasiassa graniittia. Yleisin maalaji on moreeni, joka on paikoin varsin kivistä. Savea on vähän, mutta turvetta on paljon etenkin Suomenselän alueella. Myös hiekkaa ja hietaa on varsin paljon. Kaupungin tunnetuimmat harjut ovat Soinin puolelle ulottuva valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan kuuluva Ison Koirajärven harju ja Peränteen Punkaharju. Punkaharju on osa katkonaista harjujaksoa, joka tulee Ähtärin puolelle etelästä Torakkakankaalle ja jatkuu Perännejärvelle särkkänä, jonka katkaisee vain kapea Kirkkosalmi. Peränneharjulta harju jatkuu Vähä-Haapajärven kautta Töysän kunnan puoleiselle Liesjärvelle.
Ähtärin pinnanmuodot ovat vaihtelevat. Erityisesti Suomenselän alueella Ähtärinjärven länsipuolella maasto on epätasaista. Jyrkkärinteiset, rotkomaisten laaksojen reunustamat mäet kohoavat yli 200 metrin korkeuteen. Myös Ähtärinjärven itä- ja eteläpuoliset alueet ovat yläviä ja vaihtelevia, vaikkakaan korkeuserot eivät ole niin huomattavia kuin lännessä. Ähtärin korkeimpia kohoumia ovat Ohranevaa ympyröivät mäet ja Murtomäki pohjoisessa, Hiironmäki itärajalla sekä Koiramäki länsirajalla.
Metsät peittävät kolme neljäsosaa kaupungin maa-alasta. Peltoa on vain runsaat kuusi prosenttia. Soita on eniten kaupungin itäosissa. Loukkusuo sekä Iso ja Pieni Tupasuo kaakossa on otettu turvetuotantoon.
Vesistöt
Ähtärin pääjärvi on pitkänomainen ja vähäsaarinen Ähtärinjärvi. Ähtärinjärven vedet laskevat Väliveden kautta Hankaveteen ja sieltä edelleen koskista Inhajokea pitkin Ouluveteen ja edelleen Peränne-järvien ja Pakarinjokea Vähä-Vehkajärveen, josta edelleen Isoon Vehkajärveen, joka onkin osittain Virtain puolella. Kaupungin itäpuoliskon järvistä, kuten Kivijärvestä, Pemusta ja Niemisvedestä tulevat vedet yhtyvät Ähtärin reittiin Hankavedellä. Aivan Ähtärin etelärajalta vedet virtaavat paikoitellen Ähtärin reitistä poiketen Pihlajaveteen. Eri puolilla kaupunkia on soiden reunustamia järvi ja lampia.
Järviä ja lampia
Ähtärinjärvi, Ouluvesi, Kivijärvi, Niemisvesi-Pemu, Voilampi.
Keskustan asuinalueet
Hankola, Törö, Villelä, Riihimäki, Leppävuori, Pellonpää, Pöyhönen, Tapio, Ostola ja Ouluvesi.
Sivukylät
Alastaipale, Hankavesi, Inha, Inhan tehtaat, Itä-Ähtäri, Kivijärvi, Kukkeenkylä, Liesjärvi, Myllymäki, Mäkikylä, Niemisvesi, Peränne, Rämälä, Vehu, Vääräkoski, Ruha sekä Ähtärinranta.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Ähtärissä oli 5 906 asukasta, joista 3 654 asui taajamissa, 2 219 haja-asutusalueilla ja 33:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Ähtärin taajama-aste on 62,2 %. Ähtärin taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Historia
pienoiskuva|oikea|Ähtärin kirkko pienoiskuva|250px|Ähtärin Shell (entinen) pienoiskuva|250px|Ähtärin rautatieasema
Esihistoria ja Ähtärin nimi
Ähtärin alueelta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja Lopetista ja Akkosaaressa. Ennen vuotta 2016 Museoviraston rekistereissä oli kaikkiaan 95 kohdetta Ähtäristä, vuonna 2016 tehdyssä esiselvityksessä niitä löytyi lisää.
Nick Srnicek
pienoiskuva|Nick Srnicek, 2018 Nick Srnicek (s. 1982) on kanadalainen filosofi ja vasemmistolainen yhteiskunnallinen ajattelija, joka on keskittynyt jälkikapitalistiseen yhteiskuntaan ja alustatalouteen. Jälkikapitalistista yhteiskuntaa Srnicek pitää sellaisena, jossa ihmisten ei enää ole pakko tehdä työtä. Alustoja Srnicek on kuvannut uutena kapitalismin muotona, alustakapitalismina, joka on Srnicekin mielestä mullistus kapitalististen yritysten toiminnan kannalta ja kapitalististen yritysten vuorovaikutuksessa kansantalouden kanssa. Srnicekin mielestä alustat ovat haaste jälkikapitalistiseen yhteiskuntaan siirtymisen visioissa. Srnicekin mielestä nykyvasemmisto on lukkiutunut pysähtyneeseen politiikkaan, ja Srnicek kannattaa nykyvasemmiston uudistamista sen kautta että vasemmisto alkaa ajamaan perustuloa.
Ähtäri
Erätalousaika ja Ähtärin asuttaminen
Ähtärin seudulla ei ollut pysyvä asutusta ennen myöhäistä keskiaikaa. Erämaat oli jaettu metsästystä, kalastusta ja kaskenpolttoa varten satakuntalaisille ja hämäläisille talonpojille. He viljelivät kesällä maata kotiseudullan, mutta tekivät talvella pyyntimatkoja näille erämaa-alueille. Järjestelmä purettiin vuonna 1552 annetulla eräreduktiolla. Sen jälkeen myös karulle Suomenselälle alkoi tulla pysyvää asutusta: pirkkalaisten eräoikeuksien omistajien lisäksi savolaisia ja viimeksi myös pohjalaisia.
Ensimmäinen maininta asutuksesta Ähtärissä on vuoden 1589 maantarkastuskirjassa. Alastaipaleella oli kyläntapainen, lisäksi asutusta oli Peränteellä, Ouluvedellä ja Hankavedellä sekä Vehulla. Ähtärin asuttajat olivat maanviljelijöitä, jotka raivasivat viljavat maat nopeasti pelloiksi Kaskiviljely aloitettiin jo ennen alueen asutusta. Sen sijaan tervaa poltettiin vain kotitarpeiksi. Etelä-Pohjanmaalla tärkeä tervatalous vahvistui Ähtärissä vasta 1800-luvulla.
Ähtäri kuului Ruoveden vuonna 1565 perustettuun seurakuntaan. Matka kirkolle oli pitkä. Oman kirkon perustamisasiakirja on vuodelta 1651. Ensimmäinen kappeli rakennettiin Hankolanmäelle, jossa seisoo myös nykyinen, järjestyksessä neljäs kirkkorakennus vuodelta 1937.
Ähtärin kappelikuntaan kuului aluksi vain 27 taloa. Kappelikuntarajoja järjesteltiin sen mukaan, miten kirkkoväki kulki vesireittejä pitkin.
Ruotsin vallan aika
Ähtäri pysyi erittäin harvaanasuttuna koko sen ajan, jolloin se kuului Ruotsiin. Tähän vaikuttivat toistuvat katovuodet ja nälänhädät 1570-luvun kylmä ajanjakso, jota kutsutaan pieneksi jääkaudeksi, vuosi 1601 joka muistetaan nimellä suuri olkivuosi, 1700-luvun katovuodet 1633, 1648–50, 1657 ja etenkin 1666–68 (Laurin hallavuodet), jolloin koko maassa kuoli yli neljännesmiljoona ihmistä ja vielä 1697 (suuri kuolovuosi).
Epävakautta aiheutti myös jatkuva sotiminen. Suurvalta Ruotsi hyökkäsi milloin Saksaan, milloin Baltiaan. Kolmikymmenvuotinen sota käytiin 1618–1648. Suuressa Pohjan sodassa, Ruotsin suurvalta-asema romahti.
Kaarle XII:n kärsittyä tappion Pultavan taistelussa 1709. Venäjän sotatoimet suuntautuivat Suomeen, ja venäläisvaara ylti Pohjanmaalle. Alkoi miehitysaika, isoviha. Ähtäri oli syrjäinen paikka merkittävien tieyhteyksien ulottumattomissa. Vuoden 1713 Pälkäneen taistelun jälkeen, kun ruotsalaisjoukkojen pako alkoi, Ähtärissäkin näkyi pakenevia sotilaita. Kostotoimet kuitenkin koskivat välillisesti myös Ähtäriä. Vastarintaa tukahduttaakseen venäläiset vangitsivat lähes kaikki viranhaltijat. Koko laajaan seurakuntaan jäi vain yksi pappi, Ähtärin kappalainen Johannes Collinus.
Ähtäriläisiä oli mukana myös 1700-luvun loppupuolen sodissa, mutta ne eivät olleet paikkakunnan kannalta kovin merkittäviä. Sen sijaan Suomen sota 1808–1809 kosketti suoranaisesti myös Ähtäriä. Kunnan alueella käytiin Myllymäen sotakorven taistelu 20. elokuuta 1808. Myllymäen yhteenotto oli Alavuden taistelun (18.8.) jälkinäytös. Alavudelta perääntyvät venäläiset pyrkivät Ähtärin ja Myllymäen kautta Keuruulle. Heidän peräänsä lähetetty suomalaisosasto yhytti pakenijat ensin Inhassa, Nääsin salmen kohdalla ja toistamiseen Myllymäen sotakorvessa. Sotakorven maastosta kerrotaan sittemmin löytyneen luurankoja, tykinkuulia ja pistimiä, mutta varsinaisia kaivauksia alueella ei ole tehty. Keuruun talvitien varresta löytyi miekka, jota säilytetään Ähtärin kotiseutumuseossa.
Autonomian ajan uudistukset
Isojako, joka toteutettiin vuosina 1776–1822, merkitsi Ähtärissä lähinnä uudistilojen syntymistä, sillä vanhojen tilojen maat eivät olleet olleet pirstoutuneita sarkajaonkaan aikana.
Vuonna 1841 muodostetun uuden käräjäkunnan tuomarit Jacob Henrik Gadd, Erik Gustaf Roschier ja Walfrid Emanuel Waldén ovat olleet merkittäviä vaikuttajia Ähtärin kehitykselle.
Vuoden 1865 paikallishallinnon uudistus pakotti perustamaan maallisia paikallishallintoyksiköitä seurakuntien rinnalle. Ähtärissä kunnan perustamisesta päätettiin vuoden 1867 tapaninpäivänä kirkonmenojen jälkeen talonpoikien (Obadias Tempakka ja Heikki Ruha) johtamassa kuntakokouksessa ilman isompia juhlallisuuksia.
Vuonna 1866 annetun kansakouluasetuksen jälkeen myös maaseudulle perustettiin kouluja: Niemisvedelle 1868 ja kunnallinen koulu kirkonkylään 1883. Myllymäki sai oman koulun vasta 1892.
Ähtäriläisillä oli ollut piirilääkäri Turussa jo vuodesta 1754, mutta pitkän matkan takia sairaanhoito jäi käytännössä kotikonstien ja kansanparantajien varaan. Vuoden 1819 jälkeen lääkärin pääsi ensin Saarijärvellä, sitten Kuortaneella ja lopulta Alavudella. Ensimmäinen oma kunnanlääkäri palkattiin vuonna 1912.
Asukasluvun kehitys itsehallinnon aikana
Ähtärin asukasluku kasvoi 1800-luvun aikana lähes nelinkertaiseksi, itsehallinnon alun 748 hengestä lähelle 3 000:ta. Kasvu johtui suuresta syntyvyydestä, joka ylitti selvästi kuolleisuuden tautiepidemipista huolimatta. 1880-luvun alkuun asti Ähtäristä muutti pois enemmän ihmisiä kuin Ähtäriin, mutta elinkeinorakenteen monipuolistuessa ja varsinkin rautatien rakentamisen jälkeen Ähtäriin muutti enemmän kuin sieltä pois. Noihin aikoihin kaski- ja tervatalous päättyivät, mutta metsätalous toi maaseudulle rahaa ja työpaikkoja.
Vuodet 1870–1930 olivat Pohjanmaalla ”suuren amerikansiirtolaisuuden aikaa”, kun suomalaisia kutsuttiin täyttämään Pohjois-Amerikan työvoimapulaa. Lähtijöistä enemmistö oli nuoria, naimattomia miehiä. Vuoteen 1910 mennessä Ähtäristä lähti 1 020 siirtolaista Amerikkaan, eniten heistä 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.
Teollistuminen
Rautatie kiinnosti ihmisiä kaikkialla, niin myös Ähtärissä. 1872 näytti siltä, että poikittaisrata tulee Ähtäriin, mutta pitkittäisradat tultaisiin vetämään Ilmajoelle, jonne tulisi risteysasema. Liikenneyhteyksien tärkeys ymmärrettiin jo tuolloin: asian vauhdittamiseksi talolliset luovuttivat ilmaiseksi maata rautatien rakentamiseen kuntakokouksen päätöksellä. Haapamäki–Seinäjoki-radan linjaukset tehtiin vuosina 1877–1878 ja työt aloitettiin vuonna 1879. Enimmillään ratatöissä oli yli tuhat miestä. Ensimmäinen juna kulki radan päästä päähän 27. lokakuuta 1882. Keskinopeus oli 27 km/h. Vuosisadan vaihteen jälkeen kiskot vaihdettiin järeämmiksi, ja 1911 keskinopeus oli jo 50 km/h.
Ähtärin kunnalle leimallinen piirre on ollut verrattain vahva teollistuminen. Ähtärillä on ruukkipitäjän maine. Alueen ensimmäisiä teollisia yrittäjiä olivat Erik Roschier ja Peter Malm, jotka perustivat vesisahan Inhajoen Vääräkoskeen. Saha sai oikeudet 23. marraskuuta 1833. Alueelle rakennettiin saha, mylly ja paja. Syntyi yhdyskunta, jossa asui vuonna 1835 jo 41 ihmistä.
Inhan rautaruukki perustettiin alueelle hieman myöhemmin, vasta vuonna 1841. Toimintaan tyytymätön Roschier myi liiketoimintaoikeutensa Gustav Wasastjernalle 1842. Ruukissa käytettiin paikkakunnan omaa järvimalmia, minkä vuoksi tuotettu rautakin oli heikkolaatuista. Omistajat vaihtuvat monta kertaa, ja välillä harkkohytti- ja kankirautapaja seisahtui kokonaan 1776–1881. Rautatien tullessa 1883 ruukki työllisti vain 9 henkeä.
Ruukin todellinen kehittäjä oli patruuna August Nilsson Keirkner (1856–1917). Hän alkoi tuoda rautamalmia Ruotsista ja romurautaa Suomesta. Perustettiin pultti- ja niittinaulatehdas. Vesisahan tilalle rakennettiin höyryvoimasaha. Yhdyskunta kasvoi. Oma koulu rakennettiin 1889, ja uusgoottilainen patruunan linna, Pytinki, 1898–99. Ruukki siirtyi Fiskars Oy:n omistukseen vuonna 1918.
Kunnan todellinen teollisuus- ja etenkin kauppakeskittymä oli kuitenkin Myllymäki. Siellä sijaitsivat kaksi terva- ja tärpättitehdasta (Hagertin ja Myllymäen), sähköosakeyhtiö (1912) sekä toistakymmentä erikois- ja vähittäistavarakauppaa, muun muassa suuri leipomo ja kaksi suutarinliikettä. Tukkumyyntiä harjoitti useampikin liike (Finnilä, Wiri, Lassila & Tikanoja, myöh. myös Osuuskauppa). Myllymäellä oli myös katuvalot ja valaistu luistinrata.
Sortokaudet ja sisällissota
pienoiskuva|Vuonna 1918 Ähtärissä teloitettujen miesten muistokivi Inhassa: ”Toverit, tähän päättyi matkanne v. 1918.” Suomen itsehallinnon ajan kehitys katkesi vuosisadan vaihteen sortokausiin. Ensimmäinen sortokausi kutsuntalakkoineen näkyi myös Ähtärissä. Toinen sortokausi jätti maisemassakin näkyviä jälkiä: vallitustyöt, joita tehtiin 1916–1917. Ne rakennettiin Pietarin puolustuksen tueksi. Tehtiin kolme kehänmuotoista linnoitusketjua, joista yksi kulkee Ähtärin kohdalla.
Linnoitushanke oli koko maailmanmittakaavassakin huomattava. Pelkästään Ähtärissä se työllisti satoja rakentajia. Esimiehinä oli upseereita, kaivajina sotilaita mutta myös siviilityömiehiä. Aluksi kaivettiin juoksuhaudat tärkeimpien kulkuväylien läheisyyteen, myöhemmin kaivauksia täydennettiin varsinaisella linnoittautumisella. Jäljet ovat edelleen nähtävissä monin puolin pitäjää, esimerkiksi pururadalla Törönmäessä ja yläaste-lukion vieressä Kampinmäessä. Samanlaisia kaivauksia on Peränteellä, Vääräkoskella, Inhassa, Mekkokalliolla, Rämälässä jne. Vallituksia ei koskaan käytetty sotatoimissa. Vuoden 1917 vallankumoukset Venäjällä lopettivat linnoitushankkeen. Sortokausi päättyi ja Suomi itsenäistyi Venäjästä joulukuussa 1917.
Itsenäistymisajan räjähdysherkkä tilanne tuntui myös Ähtärissä. Pitäjän teollinen perinne oli vahva. Inha, Myllymäki ja Ostola olivat työväen kyliä. Myllymäeltä oli lähtöisin määrätietoisena tunnettu sosialistijohtaja Edvard Valpas-Hänninen, SDP:n puheenjohtaja ja sanomalehtimies. Hän omisti isänsä asuttaman kiinteistön Myllymäellä. SDP:llä oli myös oma ähtäriläinen kansanedustaja, leipuri Emanuel Pohjaväre. Inhassa oli Me vaadimme -ohjelman mukaisesti omalla lakolla jo siirrytty kahdeksantuntiseen työpäivään. 13.11. yleislakko pyrki samaan koko maassa.
Tärkeä ähtäriläinen erityispiirre on kuitenkin se, etteivät työväenliikkeen ilmeisestä valveutuneisuudesta huolimatta paikalliset työväenyhdistykset sittenkään yhtyneet kapinallisiin, kun nämä pääsivät valtaan puolueessa. Tässä saattoi olla juuri Valpas-Hännisen vaikutusta – hänen oma toimintansahan suuntautui vallankumousta vastaan.
Tuomarniemen metsänvartijakoululla pidettiin suojeluskunnan perustava kokous 17. syyskuuta 1917. Suojeluskunta perustettiin myös Myllymäelle. Ähtärin tapahtumien kannalta keskeisessä roolissa oli kuitenkin Ähtärin Suojeluskunnan sihteeri, tuomarniemeläinen Arvid Borg. Kun pohjalaiset aloittivat ulkomaalaisiksi muuttuneiden venäläisten aseistariisumisen 28.1.1918 Ähtärin valkoiset pitivät vihollisinaan linnoitustöissä vielä olleita 40 venäläistä. Ähtärissä punaiset eivät ottaneet haltuunsa rautateitä. Inhan ruukille oli kyllä muodostettu tehtaalaisten suojelukaarti (4.11.1917), mutta se pysyi toimettomana. Suojeluskunta sai rautateitse välineet venäläisten karkottamiseen ja karkotti myös joukon kiihkeimpiä ähtäriläisiä (30.1.1918).
Sodan alkuvaiheessa huomio kohdistui Haapamäen rataosuuteen. Vaikka Haapamäki on lähellä, Ähtärissä ei käyty varsinaisia sotatoimia. Rauhallisuus ilmenee muun muassa siitä, että Ähtärissä kutsuntoihin osallistui Jyväskylän sotilaspiirissä korkeat 6/7 asevelvollisista (vrt. esim. Jyväskylässä ½). Toisin sanoen punakaarti osallistui kutsuntoihin yhdessä suojeluskunnan kanssa. Poissa olevistakin 75 oli jo rintamalla. Kapinallisia ei Ähtärissä ollut. Sittenkin jännitys kuumeni terroriteoiksi.
Vaasan läänissä teloitetuista 67 punaisesta ähtäriläisiä oli peräti 32. Näistä yhdeksän ammuttiin yhdellä kertaa Juurikkakankaan verilöylyssä. Juurikkakankaalla teloitettiin kaikkiaan 12 punaista. Koko Jyväskylän sotilaspiirissä teloitettuja oli enemmän vain Keuruulla, joka olikin varsinaista sotatoimialuetta. Vuoden 1918 tapahtumat näyttävät olleen ähtäriläisten oma välienselvittely. Vain kaksi ähtäriläistä teloitettiin Vaasan läänin ulkopuolella. Punaista terroria ei Ähtärissä ollut. Terrorin uhreina kaatuivat Heinolassa Ähtärin rovastin kaksi poikaa Karl ja Martti von Pfaler. Tämä kuumensi tunteita Ähtärissä, vaikka paikallisilla työväenyhdistyksillä oli tapahtumaan tuskin minkäänlaista osaa.
Itsenäisyyden alun kunnanhallinto
Suomen itsenäistyttyä lainlaatijat valmistelivat keskeisiä, perustavanlaatuisia lakeja vuosittain: torpparilaki, työaikalaki, verolaki, uusi asevelvollisuuslaki, alkoholin kieltävä laki. Kunnallisia edistysaskeleitakin otettiin: kunnansairaala perustettiin maailmanhistorian suurimman sikainfluenssaepidemian pelästyttämänä 1919, pitäjä sähköistettiin ja kansakouluverkko rakennettiin valmiiksi (17 koulupiiriä). Elävien kylien Ähtäri oli aidoimmillaan.
Kuntakokous korvattiin vuonna 1917 pakollisella, vaaleilla valittavalla kunnanvaltuustolla. Valmistelevana ja täytäntöön panevana elimenä oli kunnallislautakunta (myöh. kunnanhallitus). 1918 joulukuussa pidettiin ensimmäiset vaalit. Ähtärille tyypillinen, mutta Etelä-Pohjanmaalla hyvinkin poikkeuksellinen porvarillinen vaaliliitto voitti ja piti hallussaan valtuuston puheenjohtajan paikkaa aina vuoteen 1964. Ruukkipitäjän perinne näkyi SDP:n hyvänä vaalimenestyksenä. Se oli suurin puolue yhtäjaksoisesti toisen maailmansodan alkuun, ja vahvistui taas jälleenrakennuksen aikana.
Vuonna 1921 Ähtärin kunnanvaltuuston puheenjohtajaksi valittiin Niini Hyrkki, ensimmäisenä kunnanvaltuuston naispuolisena puheenjohtajana Suomessa. Kaikki Hyrkin seuraajat olivat 2000-luvun vaihteeseen asti miehiä.
Ähtäriläiset sota-aikana
Syksyllä 1939 Suomessa varauduttiin mahdolliseen sotaan ylimääräisin kertausharjoituksin lokakuun alussa. Sotatila Neuvostoliiton kanssa julistettiin 30. marraskuuta.
Talvisodan joukko-osastot muodostettiin paikkakunnittain. Varsinaiseksi ähtäriläisosastoksi voi tämän mukaisesti nimetä II pataljoonan esikuntakomppanian Jalkaväkirykmentti 30:ssä (EK/II/JR30; myöh. EK/II/JR21) sekä kaksi konekiväärikomppaniaa samasta rykmentistä (2.KKK/II/JR30 ja 3.KKK/III/JR30). Joukko-osastot osallistuivat taisteluihin Karjalankannaksella, ennen muuta Taipaleenjoella. Siellä myös kaatui 70 sodan 103:sta ähtäriläisuhrista.
Jatkosodassa joukko-osastoja ei enää muodostettu kuntakohtaisesti. Muun muassa soinilaisten ns. Jylhän komppanian surkea kohtalo sai aikaan sen, että saman seudun miehet pyrittiin jakamaan rykmentin sisällä eri pataljooniin. Ähtäriläiset sijoittuivat jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 16:een (JR 16), erityisesti III pataljoonaan, tykkipattereihin ja kranaatinheitinkomppanioihin. Uudelleensiirtojen jälkeen suuri osa JR 16:n ähtäriläisistä soti Jalkaväkirykmentti 58:ssa (JR 58), mutta myös monissa muissa osastoissa. Osa nuorimmista ikäluokista osallistui myös Lapin sotaan. Jatkosodassa kirjattiin 175 ähtäriläisuhria. Kannas oli tälläkin kertaa ähtäriläisille tuhoisin rintamalohko.
Sodan päättyessä Ähtärissä oleskeli tilapäisesti 2 000 evakkoa, mutta keväällä 1946 enää 949. Eniten oli vuoksenrantalaisia (805), joiden sijoitusalueeksi Ähtäri oli sodan aikana nimetty. Uudistiloja luotaessa sijoitusalueita vielä muutettiin, ja niinpä vuoden 1950 väestönlaskennassa 5,6 prosenttia ähtäriläisistä oli siirtoväkeä, tässä vaiheessa jo suurimpina ryhminä olivat jaakkimalaiset ja lumivaaralaiset, joiden sijoitusalueeksi Ähtäri nimettiin.
Palvelurakenteen monipuolistuminen
Koko itsenäisyyden ajan Ähtärissä on rakennettu voimakkaasti uusia palveluja, mutta erityisen vahva palvelurakenteen muutos vavisutti Ähtäriä sotien ja jälleenrakentamisen aikana. Näistä ensimmäinen oli Ampumatarvikevarikko 8:n perustaminen Inhaan. Toiminta aloitettiin jo talvisodan aikana. Sotien jälkeen varikkojärjestelmää muutettiin rauhanolojen tarpeita vastaavaksi, ja Inhan asevarikosta tuli keskusvarikko (sittemmin Asevarikko 7, Ähtärin Asevarikko ja edelleen Ähtärin Varikko). Nopea palaaminen rauhan ajan vahvuuteen aiheutti varikolla kiireitä. Enimmillään varikkoa rakentamassa, materiaalia luetteloimassa ja varastoimassa uurasti yli 400 henkilöä, mutta varikon normaalivahvuuskin on ollut 75–150 työntekijää.
Toinen sodanaikainen rupeama oli vanhainkodin rakentaminen välirauhan aikana Kaijanniemeen Ouluveden rannalle. Heti sodan päätyttyä alettiin suunnitella myös oman oppikoulun rakentamista. Yksityinen kannatusyhdistys perustettiin helmikuussa 1945, ja jo samana syksynä aloitettiin opinnot kahdella luokka-asteella. Oma koulurakennus valmistui 1950.
Seuraavana vuonna otettiin käyttöön uusi kunnantalo, ja voimakas rakenteiden kehittäminen jatkui 60-luvulla: vuonna 1962 aloitti toimintansa Ähtärin ammattikoulu, ja kun ammattikoulun uudisrakennus valmistui (1965), aloitettiin jo seuraavan suuren hankkeen, Ähtärin aluesairaalan, perustusten louhinta. Molemmissa hankkeissa kunnanjohtaja Väinö Jaakolan rauhallisen sitkeä työskentely koitui Ähtärin eduksi. Ammattikoululle ja aluesairaalalle olisi lähikunnissa ollut muitakin ottajia.
Jaakolan varsinainen kuningasajatus oli kuitenkin Ähtärin matkailun ideointi 1960-luvun lopussa. Tavoitteena oli pysäyttää väkiluvun lasku ja luoda Ähtäriin uusia työpaikkoja. Ensimmäisessä vaiheessa kuntaan haluttiin ravintola, sitten leirintäalue ja lopuksi hirvitarha – ajatus, joka laajeni sittemmin kokonaiseksi eläinpuistoksi ja lopulta matkailualueeksi. Ähtärin eläinpuisto aloitti toimintansa 17.6.1973. Matkailutoimi on laajentunut Hotelli Mesikämmenen, Mini-Suomen (Santerin Seikkailumaa) ja monien yksityisten matkailualanyrittäjien ansiosta niin, että ympärivuotisia työpaikkoja on syntynyt Ähtäriin lähes 200 (1999).
Samaan aikaan kunnassa tapahtui myös toisen aallon teollistuminen: 1900-luvun lopun suurimmat teolliset työnantajat loivat uusia työpaikkoja juuri 70-luvulla – samaan aikaan, kun hyvinvointisektori laajeni sairaalan, terveyskeskuksen, peruskoulun ja Ähtärissä myös matkailun alueilla.
Kunnalliselämä sotien jälkeen
SDP:n hyvä menestys jatkui kunnallispolitiikassa 1950-luvulle. Ei-sosialistisilla puolueilla on kuitenkin ollut enemmistö Ähtärin kunnanvaltuustossa kahta katkosta lukuun ottamatta. Vuonna 1945 SKDL nousi Paasikiven puheen saattelemana kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi, ja Ähtäri oli vuoteen 1948 vasemmistoenemmistöinen. Toisen kerran niukka sosialistienemmistö tuli vuoden 1964 vaaleissa yhdeksi kaudeksi.
Kunnanjohtaja valittiin ensimmäisen kerran vuonna 1961. Valituksi tuli Väinö Jaakola, joka viihtyi tehtävässä eläkkeelle saakka. 1983 Jaakolan seuraajaksi valittiin Hannu Marttala ja 1992 Lea Tolonen.
1960-luvun puoliväliä lukuun ottamatta puoluekentän virta on vienyt vasemmalta oikealle koko sotien jälkeisen ajan. Syynä on edellä kuvattu elinkeinorakenteen muutos. Vuodesta 1951 suurin yksittäinen puolue on ollut Maalaisliitto, nykyinen Keskustapuolue. Muutkin porvaripuolueet, kuten Kokoomus, ovat lisänneet kannatustaan 1970-luvulta alkaen, missä näkyy elinkeinoelämän monipuolistuminen ja palvelualojen vahvistuminen. Etelä-Pohjanmaasta poikkeava puoluekentän voimakas heterogeenisyys on jatkuvasti ollut Ähtärille tyypillistä. Yhdellä poliittisella ryhmällä ei koskaan ole ollut enemmistöä kunnallispolitiikassa. Pienetkin poliittiset liikkeet ovat menestyneet Ähtärissä. IKL, liberaaliset Edistyspuolue ja LKP, SMP, TPSL, Kristilliset,Vihreä liike sekä 2000-luvun uusi puolue Perussuomalaiset. kaikki ovat melko nopeasti vuorollaan saaneet edustajansa kunnanvaltuustoon.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Ähtärissä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Ähtärin alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Ähtärissä toimii myös helluntaiseurakunta ja Jehovan todistajat. Ähtärin ja sen ympäristön rauhanyhdistys halusi 1980-luvun lopulla rakentaa rukoushuoneensa Ähtäriin, mutta kyllästyneenä kunnan hitaaseen päätöksentekoon, jonka he ehkä tulkitsivat suvaitsemattomuudeksi, rakensivat rukoushuoneen Töysän kunnan puolelle.
Lestadiolaisesta liikkeestä erotettu ähtäriläinen saarnaaja Toivo Korpela vaikutti Pohjois-Ruotsissa nimeään kantavan herätysliikkeen syntymiseen. Enimmäkseen seuraajiensa johtaman korpelalaisen liikkeen kuuluisien sensaatiomaisten ylilyöntien aikaan Korpela itse oli Ähtärissä. Niitä on käsitellyt dokumentaaris-fiktiivisesti kirjailija Bengt Pohjanen. Sellaisiakin lehtikirjoituksia on, joissa korpelaisuuden tutkijat lähestyvät Ähtäriä kuin pyhää maata.
Talous
Vuosien 2015 ja 2016 konsernitilinpäätösten perusteella Ähtäri täyttää uuden kuntalain mukaiset kriisikuntakriteerit. Helmikuussa 2017 kriisikuntamenettelyn mukainen arviointiryhmä kuitenkin arvioi Ähtärin voivan jatkaa itsenäisenä kuntana, ja Ähtärin kriisikunta-asema poistui.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat lujitemuoviovia valmistava Muovilami Oy, säiliöitä teollisuudelle tuottava Tankki Oy ja asfaltoitujen pintojen korjauksia ja paikkauksia tekevä Katutekno Oy.
Koulutus
Ähtärin ensimmäinen koulu oli vuonna 1868 kokeeksi rakennettu yksityinen Niemisveden koulu. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa kouluja rakennettiin vuonna 1898 säädetyn piirijakoasetuken ja vuonna 1921 säädetyn yleisen oppivelvollisuuslain takia useita.
Ähtärissä on yksi yläkoulu, joka sijaitsee keskustassa Pirkanlinnan vieressä. Yläkoulun ja lukion rehtorina toimii Anne Luodeslampi. Ähtärin lukio sijaitsee väistötiloissa Ähtärin sairaalan vanhoissa leikkaussalitiloissa. Se on pärjännyt hyvin STT:n lähtötason huomioivissa lukiovertailuissa.
Sedu Aikuiskoulutuksella on Ähtärissä kaksi kampusta:
Kulttuuri
Pirkanpohjan taidekeskus on Ähtärissä toimiva taidemuseo, jonka on perustanut kuvanveistäjä Eero Hiironen vuonna 1974.
Nähtävyydet
Ähtärin matkailualueella on eläinpuisto, jonka uusimpia vetonauloja ovat vuonna 2018 Kiinasta saadut isopandat. Eläinpuiston yhteydessä on kallioon rakennettu Hotelli Mesikämmen. Nähtävyyksiin kuului aiemmin myös Mini-Suomi, jossa pääsi tutustumaan Suomeen pienoiskoossa, muiden muassa Saabin tehtaisiin, ydinvoimalaan, Muumi-teatteriin, Kuopion toriin ja eduskuntataloon. Mini-Suomi toimi joitakin vuosia uudella nimellä Santerin Seikkailumaa, kunnes se vuonna 2005 lopetettiin ja osa Seikkailumaan laitteista siirrettiin suoraan Ähtärin eläinpuiston yhteyteen. Nykyisin alue kuuluu Ähtäri Golfin kenttäalueeseen.
Ähtärin kirkko on 1935-1937 rakennettu arkkitehti Bertel Liljequistin suunnittelema tiilinen, rapattu pitkäkirkko. Se rakennettiin 1935 salaman sytyttämässä tulipalossa tuhoutuneen 1846 valmistuneen puukirkon tilalle Hankolankankaalle.
Retkeily
Vaihtelevat maasto, erämaamaisemat ja pohjoisosan luonnontilaisena säilyneet vesistöt ovat luoneet erinomaiset edellytykset retkeilylle. Ähtärin alueella onkin kolme opastettua vaellusreittiä. Yksittäisiä luonnonnähtävyyksiä ovat muun muassa luonnonhoitometsä Iso-Arpaisen rannalla koillisrajalla, Sappion järvet Suomeselän vedenjakajalla ja Tuomarniemen aarnialue.
Ruoka
Ähtärin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla halakoperunat, sian ja mullin etuselästä ja perunoista keitetty muhennos.
Ähtäriläisissä pidoissa ennen vanhaan tarjoiltiin ensin pullakahvit nisuransseineen ja pikkuleipineen. Vasta sitten aloitettiin juhlapäivällinen, johon saattoi sisältyä leipiä ja limppuja, voita ja juustoa, kaljaa ja piimää, suolakalaa kuten lahnaa, sallattia, alatoopia, sylttyä, palvilihaa, kuivia lihoja, halkoperunat sekä perunalaatikko ja muita laatikoita. Jälkiruokana oli ohraryynipuuroa rusina- tai sekahedelmäsopan kera tai luumukreemiä kermavaahdolla.
Liikenne
Ähtärin kautta kulkevat Jyväskylästä Vaasaan johtava valtatie 18 sekä Virroilta Pietarsaareen johtava kantatie 68. Matka-aika Helsingin ja Ähtärin välillä kestää junalla nopeimmillaan neljä tuntia sekä linja-auton suoralla pikavuorolla neljä tuntia ja 25 minuuttia. Ähtäristä on vaihdottomia junayhteyksiä Jyväskylään, Seinäjoelle ja Tampereelle.
Lähimmät lentoasemat sijaitsevat Ähtäristä noin 75 kilometrin etäisyydellä Ilmajoella, noin 115 kilometrin päässä Jyväskylässä ja noin 145 kilometrin etäisyydellä Pirkkalassa.
Tietoliikenneyhteydet
Ähtärissä toimii Kuusiokuntien yhteinen avoin langaton lähiverkko freedom. Ähtäri myös kuuluu verkko-osuuskunta Kuuskaistan, Kuusiokunnissa toimivan kaupallisen valokaapeliverkon toiminta-alueeseen.
Ähtärissä on useita yleisradiolähettimiä:
Hallinto
Ähtärin kaupunginjohtaja vuodesta 2012 on Alavudella syntynyt Jarmo Pienimäki.
Kaupunginvaltuustossa on 27 paikkaa, joista yksitoista on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Tammikuussa 2017 kaupunginvaltuusto takasi Ähtärin eläinpuiston pandatalon rakentamista varten ottaman 8,2 miljoonan euron lainan. Kaupungin asukas vei kiistan hallinto-oikeuteen, sillä kuntalain mukaan kunta ei saa myöntää lainaa, takausta tai muuta vakuutta, jos siihen sisältyy merkittävä taloudellinen riski. Kaupunki hävisi jutun korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Politiikka
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa. (lähde: YLE, Vaalitulospalvelu)
Pälviperhokala
Pälviperhokala (Chaetodon ulietensis) on perhokaloihin kuuluva kala. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö
Pälviperhokala kasvaa 15 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä ja valko-harmaa-keltakuvioinen. Silmän läpi kulkee musta juova.
Alkuperä
Pälviperhokala elää Fidžillä ja Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen
Pälviperhokala tarvitsee akvaariossa sekä paljon piilopaikkoja että avointa uintitilaa. Luonnossa sitä tavataan yleensä pareittain koralliriutoilla.
Ravinto
Pälviperhokala syö sienikoralleja, merivuokkoja ja kivikoralleja sekä levää.
Waka
pienoiskuva|[[Kokin-wakashū on wakarunouden merkittävimpiä kokoelmia]] Waka on japanilaisen runouden muoto. Erityisesti termi viittaa 500–1300-lukujen hovirunouteen erotuksena myöhemmistä runomuodoista, kuten renga, haikai ja haiku. Waka on myös Japanille kotoperäistä runoutta erotuksena maassa kirjoitetusta kiinalaisesta runoudesta (kanshi) ja perustuu viiden ja seitsemän tavun vuorotteluun. Muinoin wakarunous käsitti useita erilaisia runomuotoja, kuten chōka, tanka, sedōka ja bussokusekika, mutta Heian-kauden jälkeen tanka nousi vallitsevaksi muodoksi, eikä muita muotoja juuri enää käytetä.