cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taidekauppa
Kansainvälinen taidekauppa vuonna 2010
Aasia ja Kiina hallitsivat maailman taidekauppaa vuonna 2011. Kiina saavutti 39 prosentin osuuden markkinasta, joka tarkoittaa kuuden prosentin kasvua edellisestä vuodesta ja myyntitulojen kasvua 32 prosentilla. Yhdysvaltojen myyntitulo oli 25 prosenttia ja Ison-Britannian osuus 20 prosenttia maailman markkinasta. Kiinan markkinan kasvu oli siis yhä nopeampaa.
Taiteen hinnan muodostuminen
Pauliina Laitinen-Laihon mukaan hinnan muodostumiseen vaikuttavat muun muassa taiteilijan tunnettuus, teoksen puhuttelevuus ja teoksen taustatietojen värikkyys. Tässä mielessä kiinnostavaa taustahistoriaa voi olla esimerkiksi ullakolta löydetty sinne unohtunut teos tai historia sotasaaliina. Myös Mona Lisan historia läpi moninaisten kausien on tehnyt siitä maailman tunnetuimman maalauksen.
Laitinen-Laihon mukaan teosta myydessä kannattaa faktoihin perustuvat taustatiedot tuoda esiin ja korostaa teoksen harvinaisuutta. Teoksen tekijän on hyvä olla tiedossa, samoin aiemmat omistajat ovat tärkeitä. Teoksesta ja taiteilijasta on hyvä hankkia tietoa, kuten kuka on ollut mallina ja kuvailla miksi itse hankki teoksen. Teos kannattaa antaa näyttelyyn tai sen kuva kirjaan, myös postikortit ja muut painotuotteet lisäävät toiston kautta teoksen arvoa ja tunnistettavuutta. On kuitenkin parempi, että teos ei ole ollut usein myytävänä julkisessa taidekaupassa. Teoksen arvo laskee sitä mukaa mitä pidempään se on myynnissä. Keräilijän hallussa teoksen hinta taas nousee.
Kirjallisuutta
Kunsthandel 美術商
GMD
GMD voi tarkoittaa
Korpin hetki
Korpin hetki on suomalaisen black metal -yhtye Hornan 7" vinyyli-EP. Siitä julkaistiin 500:n kappaleen käsin numeroitu painos.
IC Rex
IC Rex on syksyllä vuonna 2003 perustettu suomalainen black metal -yhtye, joka oli alun perin toiminnassa vuosina 2003–2009. Yhtye aktivoitui uudelleen vuonna 2015, jolloin se julkaisi split-levytyksen Saturnian Mist in kanssa. Vuonna 2016 yhtye nauhoitti ja julkaisi täyspitkän levyn nimeltään Tulen Jumalat tamperelaisen Saturnal Records in kautta. Yhtyeen nimi tarkoittaa Jään ja tulen kuningasta, jossa riimut I ja C tarkoittavat jäätä ja tulta, ja REX tarkoittaa kuningasta.
Yhtyeen kappaleet ovat pääosin suomenkielisiä. Yhtyeeseen kuuluu vain yksi jäsen, Artifex IC, joka on tunnettu myös yhtyeistä Tunrida ja The Entropy, joissa hän käytti nimeä Lord Adad sekä myöhemmin nimeä Cinatas. Split-julkaisulla vuonna 2015 rumpuja soitti Saturnian Mistin Frater Vile, joka soitti rummut myös Tulen Jumalat -albumille.
IC REX:in ensimmäinen demo, Lunar Possession, julkaistiin syksyllä 2004. Seuraavana vuonna julkaistiin yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, Sielun kadotuksen sinfonia. Vuonna 2008 julkaistiin albumi Valonkantajan Alkemia, ja vuonna 2009 albumi Vedenjakaja.
IC REX lopetti toimintansa vuonna 2020.
Frederic Lewy
Lewy syntyi Berliinissä vuonna 1885, ja eli siellä vuoteen 1933 asti, jolloin hänet erotettiin virasta juutalaisuuden vuoksi. Hän muutti ensin vuonna 1933 Englantiin ja sieltä 1934 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli kuolemaansa asti. Lewy kuvasi ensimmäisen kerran vuonna 1912 paralysis agitans -sairautta (nyk. Parkinsonin tautia) sairastavien potilaiden aivoista löytämänsä inkluusiokappaleet, jotka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Lewyn kappaleiksi.
Leweyyn viitataan yleensä nimellä "Lewy", vaikka hän Yhdysvaltoihin muutettuaan muutti nimensä muotoon "Frederic Henry Lewey".
Juovarihmakala
Juovarihmakala (Colisa fasciata) on rihmakaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Juovarihmakalan aikuispituus vaihtelee yhdentoista ja kahdentoista sentin välillä. Sen vartalo on litteänpuikea, kiiltävä ja siinä on punertavalla pohjalla sinisiä tai neonturkooseja pystyjuovia. Naaras on haaleamman värinen kuin koiras.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Juovarihmakalakoiraat perustavat reviirit ja ovat aggressiivisia toisilleen ja samantyyppisille lajeille. Akvaariossa voi pitää joko yksittäistä kalaa tai pientä ryhmää, jossa on enemmän naaraita kuin koiraita. Yhdelle kalalle riittää 150-litrainen allas, mutta yhden uroksen ja useamman naaraan ryhmälle kannattaa harkita jo 200–250-litraista allasta. Kutua varten koiras tekee vaahtopesän. Juovarihmakalojen akvaarioon kannattaa järjestää virtauksen lisäksi myös tyveniä kohtia, sillä kala on kotoisin lähes seisovista, hitaasti virtaavista vesistä.
Vesiolot
Juovarihmakala viihtyy vain lämpimässä vedessä: 25–28 °C on sopiva. Veden ph:n tulee olla alle 7, sillä kala on kotoisin happamista vesistä.
Sulkavanjärvi (järvi Kiuruvedellä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 820 hehtaaria eli 8,2 neliökilometriä. Se sijaitsee alueella, missä on runsaasti kallioperän murroksien aiheuttamia korkeuseroja. Niiden vuoksi järvellä on runsaasti niemiä, saaria ja lahtia. Korkein mäki näkyy Mäkilahdelle ja sen korkeus on lähes 40 metriä vedenpinnan yläpuolella. Järven itärannalla sijaitseva Roviomäki kohoaa lähes 30 metrin korkeuteen ja sen päälle on rakennettu Sulkavanjärven kirkko. Korkein järvelle näkyvä mäki on kuitenkin Lokkiselälle Käänninniemensalmesta näkyvä Mustikkamäki, joka kohoaa lähes 60 metrin korkeuteen.
Järvi on 8,8 kilometriä pitkä ja 3,6 kilometriä leveä. Se muodostuu lähinnä erilaisista lahdista ja sillä on kaksi vierekkäistä järvenselkää Myllyselkä ja Lokkiselkä. Selät sijaitsevat laajalla 4 ja 2 kilometriä leveällä järvenosalla, joka on suurten saarien ja niemien pirstoma. Myllyselkä on 1,5 kilometriä pitkä ja kilometrin leveä, ja Lokkiselkä on yli kilometrin pitkä ja 700 metriä leveä. Lokkiselän pohjoiseen ulottuvalla jatkeella sijaitsee Laajalahti ja selän kaakkoiskulmasta erkanee yli kilometrin pituinen Mustikkalahti. Myllyselkä jää Lokkiselästä kaakkoon päin ja selkiä erottaa toisistaan kilometrin pituinen Sänkisaari. Myllyselän eteläpäässä jää Herrasensaaren eteläpuolelle 1,5 kilometriä pitkä Lammaslahti ja saaren länsipuolelle Auvilanlahti, jossa sijaitsee järven lasku-uoman Isokosken luusua.
Myllyselän ja Lokkiselän luoteispuolella sijaitsevat suuri osa järven suurista saarista. Järvessä on laskettu olevan 73 saarta, joiden yhteispinta-ala on 101 hehtaaria eli noin 11 % järven kokonaispinta-alasta. Syvänsaari (noin 17 ha) lähes tukkii järven pohjoisossan johtavan salmen (suluissa on kartasta mitatut pinta-alat ). Se eteläpuolella sijaitsevat heti Pirttisaari (yli 6 ha), Kangassaari (alle 18 ha) ja Vuohensaari (yli 10 ha). Näiden eteläpuolella ovat vielä Muurainen (noin 3 ha), Selkäsaari (noin 9 ha), Kiiskisaari ja Niitty- eli Sänkisaari (yli 11 ha). Muita järven keskiosan saaria on Tervasaari, Verkkosaari, Mansikkasaari, Halkosaari, Myhkyri, Nikinsaari ja Haaposaari, ja Myllyselän eteläpuolisia saaria on Herrasensaaren ympärillä (noin 11 ha) Kuoresaari, Likosaari ja Karelinsaari, ja vielä Lokkiselän saaria on Lokkiluoto, Kivisaari, Pajuluoto, Koivusaari ja Limasaari.
Järven pohjoisin järvenosaa, joka jää Syvänsaaren pohjoispuolelle, luonnehtii pitkät ja kapeat lahdet. Syvänsaaren salmien takaa aukeaa pieni ja nimetön järvenselkä, jossa on muutama saari. Suurimmat saaret ovat Tursansaaret (alle 6 ha) ja Kissansaari. Muita saaria on Myrkkysaari ja Kalmonsaari. Lounaan suuntaan työntyy yli kilometrin pituisen Väätäälänsniemen itäpuolelle 1,3 kilometriä pitkä Rakennuslahti ja niemen länsipuolelle 1,2 kilometriä pitkä Mäkilahti. Pohjoispuolella sijaitsee 1,8 kilometriä pitkä Sulkavanlahti, jonka Karppaalanniemn länsipuolella sijaitsee 700 metriä pitkä Pitkälahti. Kokkolahti jää Kissansaaren länsipuolelle suojaan.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 30 miljoonaa kuutiometriä eli 0,03 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,6 metriä ja suurin syvyys on 18,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee todennäköisesti Mustikkalahdella, missä on kartan mukaan 18 metriä syvää. Muita syvänteitä sijaitsee Selkäsaaren länsipuolella, missä on 12 metriä syvää, Laajalahden suulla, missä on 14 metriä syvää, Vuohensaaren ja Sääskiniemen välissä, jossa on 15 metriä, Tursansaarten ja Kissasaaren välissä (16 metriä) ja Väätäälänniemen koillspuolella (13 metriä) ja Sulkavanlahdella, jossa on 9 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 75 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, mutta paikoin rantaan asti ulottuu myös peltoa. Pääosa rantapelloista kuuluvat Sulkavanjärven, Sulkavan, Nousialan, Salmenkylän ja Karppalanperän kylille. Asuts on haja-asutusta, joka on kylien kohdalla tiiviimpää. Rannoille on rakennettu vapaa-ajan asuntoja, joita on lähes 90. Järven itärantoja kiertää Sulkavan ja Sulkavanjärven kautta seututie 561. Järven eteläpuolella seututieltä haarautuu yhdystie 16075, joka kiertää järven länsipuolelle ja josta on yhteys Karppalanperälle ja sieltä takaisin seututielle. Pielaveden vastainen kuntaraja ylittää järven sen eteläpäässä niin, että se tulee lännestä ja kiertää Herrasensaaren eteläpuolelta, nousee pohjoiseen ja ylittää Sänkisaaren eteläpään ja jakaa Käänninniemensalmen ja Mustakkalahden puoliksi. Pielavedelle kuuluu rajan eteläpuoliset alueet.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Iisalmen reitin valuma-alueen (04.5) Sulkavanjärven valuma-alueella (04.55), jonka Sulkavanjärven valuma-alueeseen (04.554) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,8 metriä mpy.
Järvi sijaitsee Iisalmen reitin latva-alueella, joten se saa vetensä omalta valuma-alueeltaan. Sulkavanjärven valuma-alueella on 25 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Järven Mustikkalahteen laskee idästä Ventojoki, joka saa alkunsa Löytänästä (22 ha). Joen valuma-alueeseen kuuluvat myös Iso Hanhilampi (7 ha), Pieni Hanhilampi (4 ha) ja Taivallampi (4 ha). Mustalahteen laskee myös Leväpuro, jonka valuma-alueeseen kuuluvat Valkeisjärvi (38 ha) ja Pyöreinen (9 ha). Kilpipuro laskee Lammaslahden pohjukkaan Kilpilahteen, jonka valuma-alueella ovat Iso Kilpilampi (13 ha) ja Pieni Kilpilampi (6 ha). Järven länsirannassa Kissasaaren takana olevaan Soukunlahteen laskee Kantele (10 ha) laskuoja, jonka valuma-alueella on vielä Lapinlampi (2 ha), Jouhtinen (19 ha), Kaijanlampi (4 ha), Mustalampi (2 ha), Saarinen (9 ha), Iso Tervalampi (5 ha), Iso-Maiva (4 ha) ja Ilveslampi (4 ha). Pohjoiseen työntyvään Sulkavanlahteen laskee Salmipuro, jonka valuma-alueella sijaitsee Salmijärvi (68 ha). Pohjoisosan toiseen lahteen Tuhkalahteen laskee Koijärven (66 ha) laskuoja. Sen valuma-alueella ovat myös Tuikkalampi (14 ha), Telkkänen (3 ha), Litunlampi (2 ha), Löytynlampi (1 ha), Mustinlampi (3 ha), Soikkolampi (2 ha) ja Körtti (17 ha).
Historiaa
Järvestä on ollut vesiyhteys naapurijärville Koijärveen ja Majoonjärveen ja sieltä edelleen Kiuruveteen asti. Tämä yhteys oli avoinna Itämeren Ancylus-vaiheen aikana ja myöhemmin taas noin 6000–4800 eaa., kun muinaisen Saimaan vedenpinta oli nykyistä paljon korkeammalla. Yhteys päättyi, kun järvi kuroutui irti muinaisesta Saimaasta noin 4500–4300 eaa. Järven vedenpinnan korkeus jäi tuolloin nykyisen 111–109 metrin korkeuskäyrän korkeudelle. Myös ihminen on vaikuttanut järven vedenpintaan. Järvessä toimitettiin järvenlasku 1920-luvulla, jolloin sen vedenpinta aleni metrin. Tästä jäi muistoksi Kivenlautasaaren niemi, Sänkisaaren ja Niittysaaren nimet yhdelle saarelle, ja yksittäinen saari Tursansaaret, jossa entiset saaret ovat maatuneet yhteen.
Lawrence Eagleburger
Lawrence Sidney Eagleburger (1. elokuuta 1930 Milwaukee, Wisconsin – 4. kesäkuuta 2011 Charlottesville, Virginia ) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi vuosina 1992–1993 Yhdysvaltain ulkoministerinä. Hän kuului Yhdysvaltain republikaaniseen puolueeseen.
Eagleburger syntyi Milwaukeessa ja valmistui Wisconsin-Madisonin yliopistosta. Hän oli ulkoministeriön töissä vuodesta 1957 ja toimi mm. vuosina 1969–1971 Richard Nixonin aikana kansallisen turvallisuusneuvoja Henry Kissingerin avustajana.
Eagleburger toimi vuosina 1977–1980 Jimmy Carterin nimittämänä Jugoslavian-suurlähettiläänä. Vuodesta 1989 hän toimi maan varaulkoministerinä, ja hän oli Yhdysvaltain ulkoministeri 8. joulukuuta 1992 – 20. tammikuuta 1993. Suhteissaan Jugoslaviaan Eagleburgeria pidettiin vahvasti serbimielisenä.
Eagleburger oli uskonnoltaan luterilainen. Häneltä jäi kolme poikaa, joiden kaikkien nimi on Lawrence Eagleburger; vain toinen etunimi on heillä erilainen. Hänen puolisonsa Marlene Ann Heinemann kuoli vuonna 2010.
Varsovan rautatieasema (Hatsina)
Hatsinan Varsovan rautatieasema on yksi Hatsinan rautatieasemista. Se sijaitsee Pietarista etelälounaaseen Lugaan, Pihkovaan, Daugavpilsiin, Vilnaan, Hrodnaan ja edelleen Varsovaan vievän vanhan Pietari–Varsova-radan varrella. Maantieteellisesti Hatsinan Varsovan asema sijaitsee noin kaksi kilometriä Hatsinan palatsin ja sen eteläpuolella sijaitsevan Hatsinan Baltian aseman kaakkoispuolella.
Hatsinan Varsovan asemalle liikennöi kolmisenkymmentä lähiliikenteen junavuoroa päivittäin Pietarin Baltian asemalta; muun muassa Luga-1:n ja Siverskajan asemille ajavat lähijunat pysähtyvät Hatsinan Varsovan asemalla. Samaa rataa kulkee myös pikajunia, jotka eivät kuitenkaan pysähdy asemalla.
Aseman historiaa
Asema avattiin liikenteelle jo 1. marraskuuta 1853, jolloin käynnistyi Pietarin ja Hatsinan välinen junaliikenne. Arkkitehti Pjotr Onufrijevitš Salmonovitšin (Пётр Онуфриевич Сальмонович, 1833-1898) suunnittelema asemarakennus valmistui vuonna 1858. Se on muodoltaan pitkulainen ja sen arkkitehtonisesti hallitsevana piirteenä ovat lukuisat kaari-ikkunat ja -ovet. Läpikulkukäytävä erottaa tsaarin osaston lipputoimistosta sekä ensimmäisen, toisen ja kolmannen luokan odotushuoneista. Vuonna 1888 matkustajalaiturien päälle rakennettiin insinööri Feliks Jasinskin (Феликс Ясинский) suunnittelema metallikatos. Vuonna 1895 asema sai sähkövalaistuksen.
Ru
Ru tarkoittaa ainakin seuraavia:
Sb
Sb tarkoittaa seuraavia:
Sq
Sq tarkoittaa seuraavia:
Alexandersaaristo
Alexandersaaristo on saaristo Alaskan kaakkoisrannikolla. Saaristossa on noin 11 000 saarta. Syvät ja kapeat salmet erottavat saaret mantereesta. Suurimmat saaret ovat Chichagof Island, Admiralty Island, Baranof Island, Wrangell Island, Revillagigedo Island, Kupreanof Island ja Prince of Wales Island. Alueen alkuperäisasukkaita ovat tlingitit ja haidat.
Kaikki saaret ovat metsäisiä, louhikkoisia ja niillä elää runsaasti riistaeläimiä. Niinpä sahateollisuus, metsästys ja kalastus ovat tärkeitä elinkeinoja, minkä lisäksi nykyisin työllistää myös turismi.
Saariston suurimmat kaupungit ovat Revillagigedo Islandin Ketchikan ja Baranofinsaaren Sitka. Koko alueen suurin kaupunki Juneau ei kuulu saaristoon, vaan sijaitsee mantereella.
Saariston nimesi Yhdysvaltain rannikkokartoituksen ja geodesian laitos Venäjän keisarin Aleksanteri II:n mukaan vuonna 1867. Venäläiset kartoittivat saaria vuodesta 1741 alkaen. Saaristo siirtyi Yhdysvaltojen hallintaan 1867 Alaskan kaupan yhteydessä.
Prosper Mérimée
thumb|Prosper Mérimée (1803–1870) Prosper Mérimée (28. syyskuuta 1803 Pariisi – 23. syyskuuta 1870 Cannes) oli ranskalainen romantiikan ajan kirjailija, historioitsija ja arkeologi. Hänen tunnetuimpaan pienoisromaaniinsa Carmen perustuu Henri Meilhacin ja Ludovic Halévyn laatima libretto Georges Bizet’n oopperaan Carmen. Tämän suositun oopperan ensi-ilta oli 3. maaliskuuta 1875.
Elämä ja ura
Mérimée opiskeli kieliä, kirjallisuutta ja lakia. Suoritettuaan lakitieteellisen tutkinnon hänestä tuli vuonna 1831 meriasiainministerin, kreivi d’Argout’n kabinettisihteeri. Koska hän tunsi hyvin taidealaa – isä oli tunnettu taidemaalari Léonor Mérimée – hän pääsi Ranskan historiallisten muistomerkkien ylitarkastajaksi.
Mérimée ranskansi venäjänkielistä kirjallisuutta, muun muassa Puškinia, Turgenjeviä ja Gogolia.
Viikin vapaaherrakunta
Viikin vapaaherrakunta (ruots. Viks friherreskap) käsitti Viikin verokunnan, joka muodostui neljäsosasta Siuntiota, ja Jokioisten verokunnan Portaan pitäjästä. Se läänitettiin Klaus Flemingille vuonna 1569 ja sitä laajennettiin vuonna 1570 lisäämällä kyliä Siuntiosta sekä Pikkalan kartano. Läänitys peruutettiin kruunulle 1597 hänen kuoltuaan.
Kuningas Juhana III korotti kruunajaisissaan Klaus Eerikinpoika Flemingin vapaaherraksi antaen vapaaherralliset erioikeudet nimenomaan Uudellamaalla sijaitsevaan Siuntion Viikin alueeseen, jossa Klaus jo omisti Suitian kartanotilan.
Monotoninen ortografia
Monotoninen ortografia on nykykreikan kirjoittamisessa käytössä oleva diakriittisten merkkien järjestelmä. Se on huomattava yksinkertaistus polytonisesta ortografiasta, jota käytettiin muinaiskreikan kirjoittamiseen ja myös nykykreikassa virallisesti aina vuoteen 1982 saakka.
Diakriittiset merkit
Monotonisen ortografian mukaiset diakriittiset merkit ovat:
Käyttö
Akuuttia esiintyy vokaaleissa seuraavissa muodoissa:
Luutnantti
Luutnantti (lyhenne luutn. tai ltn) on Suomen puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa käytettävä upseerinarvo. Luutnantti-nimitys tulee alun perin ranskan kielestä lieu tenant, mikä tarkoittaa sijassa olevaa eli (kapteenin) sijaista tai laajemmin apulaista. Luutnantista seuraava ylempi arvo on yliluutnantti. Luutnantin arvo on yliluutnantin arvon lisäksi ainoa upseeriarvo, joka on sama kaikissa puolustushaaroissa.
Suomessa
Eräissä armeijoissa luutnantin arvo ei vastaa Suomen puolustusvoimien luutnanttia, vaan joukkueenjohtajaa, missä tehtävässä Suomessa toimivat vänrikit. Tällöin käytössä on myös ensimmäisen tai vanhemman luutnantin arvo, joka vastaa Suomessa yliluutnanttia.
Luutnantin arvoon voidaan ylentää puolustusvoimien tai rajavartiolaitoksen palkattuun henkilöstöön tai reserviin kuuluva vänrikki tai aliluutnantti. Upseerit, jotka ovat suorittaneet Maanpuolustuskorkeakoulussa sotatieteiden kandidaatin tutkinnon, aloittavat palveluksensa luutnantin arvossa ja yleensä joukkueen johtajina.
Nadir Šah
Tausta
thumb|vasen|Nadirin valtakunta kartalla vuosina 1741–1743. Nadir Khan kuului taustaltaan afšaridien kizilbaš-heimoon ja hän syntyi vuonna 1688 tai 1689. Nuoruudessaan Nadir johti ryöstelijöiden joukkiota paikallisen heimopäällikön alaisuudessa.
Persiaa hallinneet safavidit olivat jääneet paštutaustaisen Hutak-dynastian jalkoihin. Hutak-dynastian hallitsija Mir Mahmud oli voittanut safavidi-šaahi Sultan Husainin vuonna 1722 ja hän julisti itsensä šaahiksi Isfahanissa pakottaen safavidihallitsijan luopumaan kruunustaan. Osa Persian mahtimiehistä asettui kuitenkin pääkaupungista paenneen safavidiprinssin puolelle, jonka he nostivat nukkehallitsijaksi nimellä Tahmasp II Qazvinissa. Hallitsijan valitsemisen jälkeen valtakulisseissa käytiin valtakamppailu, jonka voittajaksi Nadir Šah päätyi. Hän oli muodollisesti nyt Tahmasp II:n käskyläinen, mutta todellisuudessa valta oli nyt hänen käsissään.
Nadir alkoi yhdistää hajonnutta Persiaa hyökäten ensin abdaleja vastaan Heratissa ja Farahissa. Heidät voitettiin vuonna 1729, joskin he kapinoivat vielä useaan otteeseen. Voittonsa jälkeen Nadir eteni kohti Hutak-dynastian hallitsemaa Isfahania lyöden nämä useassa eri taistelussa. Vuonna 1729 hän löi Hutak-dynastian hallitsija Ašraf Khanin joukot pääkaupungin ulkopuolella ja Ašraf pakeni paštujen ydinalueelle Kandahariin. Pääkaupungin kukistuttua Nadir syrjäytti Tahmasp II:n ja asetti valtaistuimelle šaahin alle yksivuotiaan pojan.
Persian hallitsijana
Pääkaupungin kukistuttua Persialla oli edelleen kaksi suurta ulkoista vihollista. Osmanien valtakunta oli vallannut Persian kaoksen aikana alueita Länsi-Persiasta, kuten Kermanšahin ja Hamadanin. Lisäksi Venäjän keisarikunta oli lähettänyt joukkoja Persian luoteisiin maakuntiin estääkseen osmaneja valtaamasta aluetta. Vuonna 1730 Nadir löi osmanien joukot ja valtasi takaisin lähes kaikki Länsi-Persian aiemmin menetetyt alueet. Osmanit pakotettiin tunnustamaan ennen sotaa vallinnut raja. Venäjän keisarikunnan kanssa päästiin puolestaan neuvoteltuun ratkaisuun ilman sotaa ja he palauttivat Persialle maalta vallatut alueet. Nadir rakennutti myös maalleen laivaston, jonka avulla he valtasivat arabien hallitseman Bahrainin ja Omanin. Vuonna 1732 Nadir löi jälleen kapinoineet abdalit ja Herat vallattiin. Vuonna 1736 Nadir kutsui kokoon ylimystön ja uskonoppineiden neuvoston, joka julisti hänet Persian šaahiksi. Tahmasp ja hänen kahdeksanvuotias poikansa murhattiin. Sittemmin Nadir tunnettiinkin paremmin nimellä Nadir Šah. Hotak-dynastian viimeinen tukikohta Kandahar kukistui vuoden piirityksen jälkeen maaliskuussa 1738, minkä jälkeen Nadir hallitsi jälleen yhtenäistä Persiaa.
Nadir Šah jatkoi kuitenkin valloitusretkiään Persian ulkopuolelle. Kandaharista hän jatkoi Intian niemimaata hallinneita moguleja vastaan, joilta hän valtasi ensin Ghaznin, Kabulin ja Jalalabadin. Hänen armeijansa eteni edelleen Khaibarsolan läpi ja Nadir kohtasi mogulien pääarmeijan Karnalin taistelussa keväällä 1739. Voitettuaan mogulit tässä taistelussa mogulien valta ei päättynyt kokonaan, mutta heidän valtakuntaansa ennen kuuluneet Induksen länsipuoliset alueet menetettiin Persialle. Muhammad Šah jäi valtaan Delhissä. Nadirin tarkoituksena ei ollut vallata koko Intiaa, vaan lähinnä ryöstää sen rikkaudet. Persiaan kuljetettiin esimerkiksi kuuluisa Riikinkukkovaltaistuin ja sittemmin Britannian kruununjalokiveksi päätynyt Koh-i-Noor -timantti. Nadirin ryöstösaalis oli niin suuri, että se vaikutti merkittävästi jalometallien arvoon Keski-Aasiasta. Keskiaasialaisten kauppiaiden mukana suuria määriä intialaisia hopearupioita välittyi aina Venäjälle saakka.
Kuoleman jälkeen
thumb|Nadir Šahille kuuluneita jalokiviä. Nadir Šah jäi historiaan 1700-luvun alun yhtenä suurimpana valloittajana. Persia oli hänen valtakaudella suurimmillaan sitten sasanidien valtakauden. Valtakunta ei ollut kuitenkaan kestävä. Nadirin kuoltua Persia ajautui nopeasti poliittisen kaaokseen. Nadirin valtataistelujen yhteydessä sokaistu pojanpoika Šahrok Afšar hallitsi lähes puoli vuosisataa vuodesta 1749 vuoteen 1798, mutta hänen hallussaan oli vain Nadirin vanha pääkaupunki Mašhad ja sen ympäristö. Afšarideja seurasivat lopulta Qadžarit, joiden onnistui viimein yhdistää jälleen Persia. Hekään eivät kuitenkaan koskaan saavuttaneet Nadirin ajan Persian poliittista ja sotilaallista mahtia.
Stanisław Leszczyński
Stanisław Leszczyński (20. lokakuuta 1677 – 23. helmikuuta 1766) oli Puola-Liettuan kuningas Stanislaus I ja Lothringenin herttua.
Leszczyński oli Poznańin voivodin Rafał Leszczyńskin poika. Hän syntyi Lwówissa 1677 ja nai Katarzyna Opalińskan. Heidän tyttärestään Mariasta tuli Ranskan kuningas Ludvig XV:n vaimo. Vuonna 1697 valtiollisessa virassaan juomanlaskijana hän vahvisti August II Väkevän valinnan Puolan kuninkaaksi.
Vuonna 1703 hän liittyi Sapiehan suvun kanssa ruotsalaisen kullan avulla Augustia vastaan. Seuraavana vuonna Ruotsin kuningas Kaarle XII valitsi Stanisław Leszczyńskin August II:n seuraajaksi. Lahjonnan ja armeijansa avulla Kaarle varmisti Leszczyńskin valinnan kuninkaaksi vapaalla vaalilla vain muutamien linnanherrojen ja herrasmiesten kokouksessa 2. heinäkuuta 1704. Vaikka Leszczyński joutuikin välillä hakemaan turvaa ruotsalaisten leiristä Augustin armeijan palattua, hänet kruunattiin 24. syyskuuta 1705. Kaarle itse toimitti uuden kruunun ja valtikan Augustin Saksiin viemän tilalle. Ensimmäisenä päätöksenään uusi kuningas vahvisti Ruotsin ja Puolan liiton Venäjää vastaan.
Pultavan taistelun jälkeen 1709 Leszczyński vetäytyi Ruotsin joukkojen kanssa Ruotsin Pommeriin, jossa hän luopui kruunusta, mutta piti arvonimensä vastineeksi pienestä ruhtinaskunnasta Zweibrückenissa. Myöhemmin hän asui Wissembourgissa Elsassissa ja hänen tyttärensä päästyä Ranskan Ludvig XV:n vaimoksi Château de Chambordissa.
Ludvig XV tuki Leszczyńskin vaatimusta Puolan valtaistuimesta August II:n kuoltua 1733, mikä johti Puolan perimyssotaan. Syyskuussa 1733 hän saapui Varsovaan ja hänet valittiin vastalauseista huolimatta kuninkaaksi. Venäjä tuki kuninkaaksi saksilaista Fredrik Augustia, joka oli heidän itävaltalaisen liittolaisensa tukija. Kesäkuussa 1734 Venäjän 20 000 miehen armeija Peter de Lacyn komennossa nosti Fredrik Augustin kuninkaaksi (nimellä August III) Varsovassa ja piiritti entisen kuninkaan Danzigiin, jonne tämä oli linnoittautunut odottamaan liittolaisiaan Ranskasta ja Ruotsista. Ranskan avusta huolimatta kaupunki antautui 30. kesäkuuta kestettyään 135 päivää piiritystä.
Stanisław Leszczyński oli paennut kaksi päivää aiemmin talonpojaksi naamioituneena ja ilmestyi Königsbergissä, missä vaati Ranskaa hyökkäämään Saksiin. Myös Ukrainassa kreivi Nicholas Potocki kokosi 50 000 miestä Leszczyńskin puolesta.
26. tammikuuta 1736 Leszczyński luopui taas kruunusta, mutta sai vastineeksi Lothringenin herttuakunnan, joka sopimuksen mukaan palasi Ranskalle hänen kuolemansa jälkeen (1766). Hän asettui Lunévilleen, jossa omistautui tieteelle ja filantropialle.
Tietoturvamaksu
Tietoturvamaksu on veronluonteinen maksu, jolla katetaan Viestintävirastolle aiheutuvat kustannukset sen hoitaessa osansa viestintäverkkojen tietoturva-asioista. Maksu peritään kerran vuodessa teleyrityksiltä, jotka tarjoavat omaa tai toiselta haltuunsa saamaa viestintäverkkoaan käytettäväksi viestien siirtoon ja jakeluun. Sitä ei kuitenkaan peritä televisio- ja radiotoiminnasta.
Yrityksen liikevaihdon perusteella määräytyvällä maksulla katetaan Viestintäviraston käyttö-, henkilö-, toimitila- ja pääomakustannukset, jotka aiheutuvat
Maksajat hyötyvät edellisten lisäksi siitä, että yleinen luottamus teletoimintaa kohtaan säilyy.
Tietoturvamaksu sisältyy sähköisen viestinnän tietosuojalakiin (Suomen säädöskokoelma 516/2004), joka tuli voimaan 1. syyskuuta 2004. Maksu on osa viestinnän luottamuksellisuuden ja yksityisyyden suojan turvaamista sekä tietoturvan edistämistä.
Koska kyseessä on valtiosääntöoikeudellisesti vero, maksu tuloutetaan valtion talousarvion tuloihin ja Viestintävirastolle osoitetaan vastaavan suuruinen määräraha. Maksuja arvioidaan vuonna 2005 kertyvän 0,54 miljoonaa euroa. Teletoiminnan liikevaihto vuodessa on noin 3400 miljoonaa euroa.
Atıraw’n alue
Atırawin eli Atyraun alue (, ; vuoteen 1992 saakka Gurjevin alue, kaz. Гурьев облысы, Guryev oblısı, ven. Гурьевская область, Gurjevskaja oblast) on hallintoalue Kazakstanin länsiosassa. Vuonna 1938 perustetun alueen pinta-ala on 112 000 neliökilometriä. Asukkaita on arviolta 594 576 henkeä (vuonna 2016).
Maantiede, ilmasto ja luonto
Atırawin alue sijaitsee Kaspian syvängön koillisosassa, Jemin tasangolla ja Ustjurtin laakion länsireunalla. Se rajoittuu pohjoisessa Länsi-Kazakstanin, idässä Aqtöben ja etelässä Mañğıstawin alueisiin sekä lännessä Venäjän Astrahanin alueeseen. Pinnanmuodostukseltaan tasaisesta alueesta suuri osa on hiekka-aavikkoa. Ilmasto on mannermainen. Tammikuun keskilämpötila on –3—5 °C, heinäkuun 24–25 °C. Vuotuinen sademäärä on 150–200 millimetriä.
PBK TsSKA Moskova
Professionalnyi basketbonyi klub TsSKA Moskova on Venäjän armeijan keskusurheiluseuran TsSKA Moskovan koripalloseura. Se on Venäjän kautta aikain menestyksekkäin koripalloseura.
Atıraw’n alue
Maantiede, ilmasto ja luonto
Alueella virtaa Kaspianmereen laskeva Uraljoki. Pienemmät joet Jem (Emba), Sağız ja Oyıl kuivuvat hiekka-aavikolle. Jokilaaksoissa ja Kaspianmeren rannalla on paljon kesällä kuivuvia pieniä suolajärviä. Järvistä suurimmat ovat Ïnder, Jamansor ja Aygırköl. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy ja maakaasu sekä Ïnder-järven kalisuola ja natrium.
Kasvillisuus koostuu etupäässä marunoista ja suolaheinistä sekä etelässä pensaikosta. Kaspianmeren pohjoisrannalla kasvaa ruokoa ja jokilaaksoissa poppeleita ja pajua. Eläinlajeja ovat pedot (susi, kettu), jyrsijät (siiseli, hyppyrotta ym.), sorkkaeläimet (villisika, saiga) ja linnut (trappi, pikkutrappi, arokotka).
Hallinnollinen jako ja asutus
Alueeseen kuuluvat Atırawin ja Qulsarın kaupungit, seitsemän hallintopiiriä, 12 taajamaa ja 61 maaseutupiirikuntaa. Hallinnollinen keskus on Atıraw. Kazakit muodostavat 91,5 % alueen väestöstä ja venäläiset 6,35 % (vuonna 2010).
Hallintopiirit
Suluissa piirin keskuspaikka.
Liikenne ja talous
Talous perustuu 1930- ja 1940-luvuilla alkaneeseen öljyn ja kaasun tuotantoon. Atırawissa on öljynjalostamo ja kemian tehdas. Alueelta on öljyjohdot Orskiin, Samaraan ja Novorossijskiin. Kaspianmerellä ja Uraljoella harjoitetaan sammen kalastusta. Balıqşın taajamassa ja Qurmanğazın piirissä on kalatehtaat. Alueella toimii myös muuta elintarviketeollisuutta ja ompelimoita. Maatalous on erikoistunut lampaiden, nautakarjan, hevosten ja kamelien kasvatukseen. Jokilaaksoissa viljellään perunaa ja vihanneksia.
Luettelo Lotin kunnista
border|right|200px|Lotin sijainti Tämä on luettelo Lotin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 336 kuntaa.
Tervajoki (täsmennyssivu)
Tervajoki tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Sn
Sn tarkoittaa seuraavia:
Eugnostos
Eugnostos, myös Eugnostos Siunattu tai Eugnostoksen kirje, on gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta. Kirjasto sisälsi kaksi kokonaista jäljennöstä kirjoituksesta (koodeksi III, kirja 3; ja koodeksi V, kirja 1).
Eugnostos on kirjeen muotoon kirjoitettu tutkielma gnostilaisesta esoteerisesta kosmologiasta. Siinä kuvataan näkymätöntä maailmaa ja sen jumalhahmoja ja emanaatioita. Kirjoituksessa ei ole kristillisiä aiheita tai sisältöä. Tekstillä on kuitenkin yhteyksiä kirjoitukseen Jeesuksen Kristuksen viisaus. Tämän vuoksi tutkijat ovat yleisesti sitä mieltä, että viimeksi mainittu on ollut tästä kirjoituksesta kristilliselle yleisölle muokattu versio.
Nikolai Maškevitš
Nikolai Akimovitš Maškevitš (1874–?) oli venäläinen tutkintatuomari, joka johti vuosina 1916–1917 Suomen jääkäriliikkeeseen kohdistunutta viranomaistutkintaa.
Maškevitš valmistui vuonna 1897 Novorossijskin yliopistosta. Hän työskenteli vuosina 1910–1917 Pietarin oikeuspiirin tutkintatuomarina ja sai valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli virkansa puolesta yhtenä tutkijana maailmanlaajuista huomiota herättäneessä niin sanotussa Beilisin jutussa, jossa juutalaista Mendel Beilisiä syytettiin kyseenalaisten aihetodisteiden perusteella koulupojan sieppauksesta ja rituaalimurhasta. Maškevitš nimitettiin päätutkijaksi, kun Beilisin tapausta alettiin selvittää toiseen kertaan kesällä 1912. Kuulustelujen ohella hän yritti selvittää juttua muun muassa kemiallisten tutkimusten avulla. Tutkimusten puolueellisuudesta huolimatta oikeus totesi lopulta Beilisin syyttömäksi.
Kun Suomessa jo pitemmän aikaa jatkunut jääkärivärväys paljastui venäläisille viranomaisille ja nämä käsittivät jutun laajuuden talvella 1915–1916, Suomen santarmihallituksen päällikkö Aleksandr Jeremin pyysi tammikuussa 1916 jutun tutkinnan keskittämistä yksiin käsiin. Venäjän oikeusministeri Aleksandr Hvostovin suosituksesta tutkinnan johto annettiin Maškevitšille, joka saapui Suomeen helmikuun alussa 1916. Kaikki Suomen viranomaiset määrättiin avustamaan häntä. Useiden suomalaisten kalterijääkärien muistelmissa kuulusteluja Špalernajan tutkintavankilassa johtanut Maškevitš esitettiin pelottavana ja joskus lähes paholaismaisena hahmona, mutta hänen taitavuutensa jääkärisalaliiton selvittämisessä ja pätevyytensä laintuntijana on myöhemmin saanut suomalaisilta myös tunnustusta. Vangittujen jääkärivärvärien oikeudenkäynnit alkoivat joulukuussa 1916, ja päätodistusaineistona olivat Maškevitšin keräämät tiedot ja tunnustukset. Prosessi keskeytyi vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen seurauksena, kun väkijoukko vapautti Špalernajan vangit ja tuhosi pääosan asiakirjoista.
Kirjailija Aleksandr Solženitsynin mukaan Maškevitš olisi pakotettu eroamaan pian helmikuun vallankumouksen jälkeen samalla kun useita muitakin Beilisin oikeudenkäyntiin liittyneitä juutalaisvastaisina pidettyjä korkeita virkamiehiä syrjäytettiin ja vangittiin. Maškevitšin vaiheista vallankumouksen jälkeen ei ole tietoja, mutta suomalaisten keskuudessa liikkuneiden huhujen mukaan hän olisi paennut ulkomaille, mahdollisesti Ranskaan.
Porvari nukkuu huonosti
Porvari nukkuu huonosti on KOM-teatterin vuonna 1971 ilmestynyt esikoisalbumi. Se julkaistiin uudelleen CD-muodossa 1996. Uudelleenjulkaisu sisältää myös kuusi bonuskappaletta vuoden 1973 Torpedo-albumilta. Levyn kansikuvan on suunnitellut Måns Hedström.
Kappaleet
A-puoli B-puoli CD-julkaisun bonuskappaleet:
Frans Maexmontan
Maexmontanin vanhemmat olivat apteekkari Frans Michael Mexmontan ja Paulina Augusta Lovisa Lindström. Hän oli naimisissa vuosina 1879–1892 Lydia Amalia Laguksen (1855–1901) kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Frans Maexmontanin veli oli Helsingin yliopiston miekkailunopettaja ja aktivisti Mauritz Mexmontan.
Maexmontan opiskeli viisi lukukautta Helsingin yliopiston piirustussalissa. Hän opiskeli myös Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuodet 1873–1874 sekä Pariisissa 1875–1876. Myöhemmin Maexmontan opiskeli koristetaidetta Kööpenhaminassa vuosina 1886–1887 ja Wienissä 1878–1888. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1892, 1893, 1894 ja 1895 sekä oli edustettuna vielä vuonna 1924. Maexmontan toimi opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa vuonna 1880–1886.
Maexmontan voitti ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa 1882.
Logo (ohjelmointikieli)
150px|thumb|Logo turtle graphic Logo on opetukseen suunniteltu ohjelmointikieli, joka on Lisp-kielen murre. Vaikka kielestä on käännettäviä versioita, se on yleisesti toteutettu tulkattavana kielenä.
Kielen kehittivät Wally Feurzeig ja Seymour Papert. Nykyään kieli tunnetaan pääasiassa kilpikonnagrafiikasta, ja sitä käytetään tietojenkäsittelytieteiden peruskäsitteiden opettamisessa.
Kari Virtanen (jalkapallovalmentaja)
Kari Virtanen (s. 15. syyskuuta 1958 Piikkiö) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Ura pelaajana
Pelaajauransa Virtanen aloitti Piikkiön Palloseuran junioreissa. Virtanen pelasi keskuspuolustajana, vasempana laitapuolustajana sekä keskikenttäpelaajana. Hän ei urallaan saanut kertaakaan punaista korttia. SM-tasolla Virtanen aloitti 18-vuotiaana Turun Palloseuran paidassa, jonka jälkeen hän siirtyi vuonna 1980 Ruotsiin IFK Eskilstunan riveihin. Ruotsissa Virtanen esiintyi myös AIK:n mustassa paidassa vuosina 1983–1985 voittaen Ruotsin cupin vuonna 1985. Samassa Cupin voittaneessa ottelussa piikkiöläislähtöinen Virtanen syötti rangaistuspotkun. Pieni siirto eteen, jolloin maalivahti aavisti, jonka jälkeen joukkuekaverilla oli helppo työ tehdä maali. Virtanen opetti kikan Piikkiön Palloseuran jalkapallokoulussa vuonna 1990, joka johti siihen, että kaikki ammutut rangaistuspotkut kylän nappulaliigassa olivat siirtoja. Tämän jälkeen Virtanen palasi Suomeen, jossa hän oli heti seuraavana vuonna voittamassa vuorostaan Suomen Cupia Rovaniemen Palloseuran paidassa. Virtanen edusti pääsarjassa myös Kemin Palloseuraa ja Kuusankosken Kumua.
Maajoukkueessa Virtanen pelasi 37 maaottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän oli maajoukkueen runkopelaajia Moskovan olympialaisissa 1980.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Virtanen siirtyi valmentajaksi. Veikkausliigassa hän oli Rovaniemen Palloseuran peräsimessä vuosina 1997–1999, jonka jälkeen hän toimi FC Interin organisaatiossa nostaen muun muassa reservijoukkue VG-62:n aikoinaan Kakkosesta Ykköseen.
FC Interin päävalmentajana Virtanen aloitti vuonna 2003 vain kaksi viikkoa ennen uuden kauden alkua edellisen valmentajan Pertti Lundellin siirryttyä sivuun terveydellisistä syistä. Kaudeksi 2004 Interin valmennustiimiin tuli mukaan ruotsalainen Jan Stahre taktisen päävalmentajan nimikkeellä Virtasen jatkaessa päävalmentajan tittelillä. Stahre ehti olla mukana kaksi kautta ennen seuran jättämistään kauden 2005 loputtua. Näin Virtanen oli kauden 2006 jälleen yksin Interin valmennusvastuussa. Virtasen työt Interin peräsimessä päättyivät kuitenkin 16. syyskuuta 2006. Joukkue oli ajautunut putoamiskamppailuun ja näin Virtanen korvattiin René van Eckillä. Virtasen parhaaksi saavutukseksi Interin peräsimessä jäi neljäs sija vuonna 2004.
Kaudella 2007 Virtanen aloitti Ykkösessä pelaavan Rovaniemen Palloseuran päävalmentajana. Hän nosti seuran liigaan RoPSin voitettua karsinnassa FC Viikingit. Kauden päätyttyä Virtanen ilmoitti kuitenkin jättävän tehtävänsä henkilökohtaisiin syihin vedoten.
Clara
thumb|Clara [[Pietro Longhin maalauksessa vuodelta 1751.]] Clara (1738 Intia – 14. huhtikuuta 1758 Lontoo) oli 1700-luvulla tunnetuksi tullut intiansarvikuononaaras, joka 17 vuoden ajan kiersi näyttelyeläimenä eri puolilla Eurooppaa. Claraa esiteltiin Välimeren maissa, Keski-Euroopassa sekä Brittein saarilla, pohjoisimmillaan se oli näytteillä Tanskassa.
Kari Virtanen (jalkapallovalmentaja)
Ura valmentajana
Tämän jälkeen Virtanen toimi TPS:n juniorivalmentajana valmentaen seuran B- ja C-junioreita vuonna 2008 sekä A-junioreita 2009. Vuonna 2011 hän puolestaan toimi Kolmosessa pelanneen PIF:n valmentajana.
Clara
Itä-Intian kauppakomppanian johtaja Jan Albert Sichterman otti Claran hoiviinsa vain kuukauden ikäisenä Bengalissa vuonna 1738, kun paikalliset metsästäjät olivat tappaneet sen emon. Vuonna 1741 Clara saapui Rotterdamiin ja kahta vuotta myöhemmin sitä alettiin esittelemään myös muualla. Clara tuli nopeasti tunnetuksi ympäri Eurooppaa ja se esiintyy lukuisissa rokokoo-aikakauden taideteoksissa ja piirustuksissa. Clara kuoli vuonna 1758 Lontoon Lambethissa.
Kari Virtanen (jalkapallovalmentaja)
Ura valmentajana
Marraskuussa 2011 ilmoitettiin Virtasen paluusta Rovaniemelle hänen allekirjoitettua kaudet 2012–2013 kattavan sopimuksen Ykköseen pudonneen RoPSin kanssa. RoPS nousi kaudeksi 2013 Veikkausliigaan. Kaudella 2013 Virtanen luotsasi RoPSin Suomen cupin mestariksi 27 vuoden tauon jälkeen. Finaalissa RoPS kaatoi Kuopion Palloseuran 2-1.
Vuosina 2014-2015 Virtanen toimi Åbo IFK:n ja Ekenäs IF:n valmennusryhmissä. Veikkausliigavalmentajaksi Virtanen palasi kaudella 2016, kun hän otti yhdessä Peter Lundbergin kanssa valmennusvastuun IFK Mariehamnissa. Kaksikko luotsasi IFK:n Veikkausliigan mestariksi. Heidät valittiin myös vuoden liigavalmentajiksi. Mestaruuskauden jälkeen Virtanen siirtyi valmennustehtävistä IFK:n neuvonantajaksi.
Kazakstanin jalkapallomaajoukkue
Kazakstanin jalkapallomaajoukkue edustaa Kazakstania jalkapallossa. Erottuaan Neuvostoliitosta Kazakstan pelasi ensimmäisen maaottelunsa 1. kesäkuuta 1992 Turkmenistania vastaan. Kazakstan kuului aluksi Aasian jalkapalloliittoon AFC:hen, mutta liittyi Euroopan jalkapalloliittoon UEFAan vuonna 2002. Kazakstan otti vuoden 2008 EM-kisojen karsinnoissa ensimmäisen voittonsa kukistamalla 24. maaliskuuta 2007 Serbian kotonaan 2–1.
Gregory Haughton
Gregory Haughton (s. 10. marraskuuta 1973 Saint Mary, Jamaika) on entinen jamaikalainen 400 metrin juoksija.
Haughton karsiutui 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa 400 metrin alkuerissä ajalla 47,73, mutta oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti hopeaa 4 x 400 metrin viestijuoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti 400 metrillä Keski-Amerikan mestaruuden ja sijoittui Stuttgartin MM-kisoissa kuudenneksi ajalla 45,63. Göteborgin MM-kisoissa 1995 hän voitti 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa MM-pronssia ajalla 44,56 ja oli mukana voittamassa pitkässä viestissä MM-hopeaa. Seuraavana vuonna hän voitti Jamaikan joukkueessa 4 x 400 metrin viestissä olympiapronssia Atlantan olympialaisissa. Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 1997 hän oli mukana voittamassa viestissä MM-hopeaa ja samana vuonna Ateenan ulkoratojen MM-kisoissa pitkän viestin MM-hopeaa, kun kilpailun voittanut Yhdysvaltain viestijoukkue hylättiin myöhemmin.
Leevi and the Leavings
Leevi and the Leavings oli suomalainen, vuonna 1978 perustettu poprock-yhtye. Yhtyeen merkittävin jäsen oli Gösta Sundqvist, joka teki melkein yksin kappaleiden sävellykset, sanoitukset ja sovitukset. Sundqvist oli myös yhtyeen laulaja. Muut jäsenet olivat Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund. He päättivät lopettaa yhtyeen Sundqvistin kuoltua vuonna 2003. Paananen, Karastie ja Nylund palasivat musiikkielämään keväällä 2011 Leavings-Orkesterina.
Leevi and the Leavings tuli tunnetuksi myös siitä, ettei se tehnyt Euroviisujen alkukarsinnan 1981 lisäksi yhtään julkista esiintymistä. Siitä huolimatta yhtye keräsi laajan kuulijakunnan, ja se oli suosittu koko uransa ajan. Yhtyeen menestyksen takana olivat pitkälti Sundqvistin kirjoittamat kappaleet. Sundqvist käsitteli niissä ihmissuhteita, yhteiskunnallisia asioita, alkoholismia, syrjäytyneisyyttä ja luonnonsuojelua, usein humoristisesti ja ironisesti. Yhtye sai vuonna 1995 vuoden kotimaisen yhtyeen Emma-palkinnon.
Leevi and the Leavings julkaisi yhteensä kuusitoista studioalbumia. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Mitä kuuluu, Marja-Leena?”, ”Raparperitaivas”, ”Unelmia ja toimistohommia”, ”Poika nimeltä Päivi”, ”Pohjois-Karjala”, ”Teuvo, maanteiden kuningas”, ”Vasara ja nauloja” ja ”Itkisitkö onnesta?”.
Alkuvaiheet ja yhtyeen perustaminen: 1971–1978
Reijo Inna ja Risto Paananen tutustuivat suorittaessaan asepalvelusta Hämeenlinnan jääkäripatteristossa. Pari kuukautta myöhemmin Inna pyysi Paanasta soittamaan Iittalaan mökille, koska porukasta puuttui basisti, ja niin Paananen tapasi Sundqvistin ensimmäistä kertaa. Sundqvist ja hänen ystävänsä olivat jo pitkän aikaa tehneet Stereogramofoni-kasetteja, joissa he pilailivat eri radio-ohjelmien ja yhtyeiden kustannuksella. Kaseteilla esiintyviä kuvitteellisia yhtyeitä olivat muun muassa The Babyboys, Kyösti Salmenoksan kvintetti ja Leevi and the Leavings. Kasetteja tehtiin kymmenisen kappaletta, ja niitä jaettiin ystäväpiirille. Sketseistä suurin osa oli Sundqvistin käsialaa. Sundqvist halusi pitää nämä omakustanteet noin 20 ihmisestä koostuneen pienen piirin sisällä, sillä hän koki, ettei hänen tarvinnut ”näyttää kenellekään mitään”. Juha Partaselle antamassaan haastattelussa 1978 Sundqvist sanoi, että Leevi and the Leavings syntyi varsinaisesti vuoden 1977 syksyllä.
Yhtyeen nimi ”Leavings” valittiin, koska se sopi hyvin Leevin yhteyteen eikä se tuntunut vaikealta lausuttavalta. Leavings myös ”kuulosti kivalta” ja oli helppo muistaa. Sundqvistin mukaan nimi oli myös kunnianosoitus yhtyeille, jotka tekivät ”60-luvun inhimillistä soundia”.
Ensijulkaisusta suosioon: 1978–1986
Reijo Innan haaveena oli kuitenkin tehdä oikea levy. Kaseteilta valittiin kaksi kappaletta, ”Mitä kuuluu, Marja-Leena?” sekä ”Rakas Annika…”, jotka lähetettiin Atte Blomille Love Recordsiin kuunneltavaksi. Inna teki sen salassa Sundqvistilta, joka ei olisi halunnut tarjota kappaleita julkaistavaksi. Levy-yhtiö tarjoutui kustantamaan levyn, ja ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1978. Esikoissingleä mainostettiin epätavallisesti muun muassa Helsingin Sanomien Henkilökohtaista-palstan ilmoituksilla, joissa etsittiin Marja-Leena-nimistä henkilöä. Kun single ilmestyi, sitä arveltiin Juice Leskisen tai Hectorin salanimellä levyttämäksi puolivitsiksi.
Aluksi Sundqvist vastusti kokonaisen albumin tekoa ja halusi julkaista sen sijaan tuplasinglejä. Niitä ilmestyikin kaksi vuonna 1979. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi kitaristi Juha Karastie, joka oli soittanut Sundqvistin kanssa yhdessä jo aikaisemmin. Samoihin aikoihin Inna päätti lähteä yhtyeestä, sillä hän halusi pitää yhtyeen anonyyminä singlejä julkaisevana ryhmänä. Innan mielestä yhtyeellä ei ollut tarpeeksi materiaalia kokonaista LP-levyä varten. Innan tilalle rumpaliksi tuli Risto Paanasen vanha koulukaveri Jarmo Leivo.
Yhtyeen ensimmäinen albumi Suuteleminen kielletty ilmestyi vuonna 1980. Love Records oli mennyt konkurssiin kesällä 1979, joten albumin julkaisua varten perustettiin levymerkki Black Label Series Atte Blomin uuden kustantamon Johannan yhteyteen. Aluksi Sundqvist kaavaili Tauno Paloa levyn avaussanojen lausujaksi, mutta sen osoittautuessa mahdottomaksi Atte Blom kutsui tehtävään hyvin tuntemansa Jörn Donnerin. Levyn muista kappaleista merkittävästi poikennut instrumentaali ”Tuhannen markan seteli” soi aikanaan Urheiluruudun tunnuskappaleena noin kymmenen vuoden ajan. Kappale oli selvä suosikki vielä vuonna 2013 Ylen järjestämässä äänestyksessä Urheiluruudun kaikkien aikojen alkutunnukseksi.
Suosion huipulla: 1987–1995
Leevi and the Leavings otti vuonna 1987 uudeksi rumpalikseen Niklas Nylundin, joka oli Risto Paanasen työkaveri. Hänen mukaantulonsa oli yksi tekijä tiellä kohti tulevaa menestystä, sillä Paanasen mukaan ”hän soitti kuin oikea rumpali, ei niin kuin kaveri joka harrastaa rumpujen soittamista”. Heti vuonna 1988 yhtye julkaisi uudistuneella kokoonpanolla Häntä koipien välissä -albumin, josta tuli sittemmin kokoelmalevyjä lukuun ottamatta yhtyeen myydyin. Suosikin lukijoiden vuosiäänestyksessä albumi pääsi kotimaisten albumien listalla kahdeksannelle sijalle, ja yhtyesarjassa Leevi and the Leavings oli 12. sijalla. Albumia pidetään Leevi and the Leavingsin varsinaisena läpimurtona, jonka myötä yhtye näytti löytäneen oman tyylinsä. Levyllä on myös yksi yhtyeen tunnetuimmista ja suosituimmista kappaleista ”Teuvo, maanteiden kuningas”. Seuraava levy, Musiikkiluokka, on tyyliltään edeltäjänsä kaltainen, mutta siltä ei noussut samankaltaisia kestohittejä.
Yhtye kokeili rajoja myös joulumusiikissa ja äänitti vuonna 1990 albumin Varasteleva joulupukki, johon saatiin idea alun perin vain muutamasta surkeita kohtaloita esittelevästä jouluaiheisesta laulusta. Myöhemmin vuonna 1995 Rakkauden planeetta -albumin erikoispainoksessa julkaistiin vielä kappale ”Jouluaattona kännissä”. Vuonna 1991 ilmestyi albumi Raparperitaivas, jonka yksi teema on luonnonsuojelu; voimakkaimmin kantaa luonnon puolesta otetaan kappaleessa ”Tikapuut taivaaseen”. Molemmilla albumeilla on Paanasen mukaan myös teemana se, kuinka ”helposti herkkiä asioita voidaan särkeä typerällä käyttäytymisellä”.
Raparperitaivaan jälkeen yhtye piti parin vuoden tauon levyttämisestä, vaikka se julkaisikin vuonna 1992 kokoelmalevyn Menestyksen salaisuus, jolla oli yksi uusi kappale, ”Paskaa lapsille”. Varsinainen studioalbumi, Turkmenialainen tyttöystävä, ilmestyi kuitenkin vasta seuraavana vuonna. Vuonna 1995 yhtye julkaisi yhden menestyneimmistä albumeistaan, Rakkauden planeetan. Kestosuosikeiksi nousivat etenkin kappaleet ”Itkisitkö onnesta?” sekä ”Vasara ja nauloja”, jonka Rautia otti tunnuskappaleeksi televisiomainoksiinsa. Levyn kappaleista ”Rakkauden planeetta” ja ”Luonnollinen valinta” ottavat kantaa luonnon suojelemisen puolesta.
1990-luvun puolivälissä yhtye sai useita tunnustuksia. Hannu Puttosen ohjaama musiikkivideo ”Rakkauden työkalu” sai Hopeisen Muuvin vuonna 1994. Seuraavana vuonna Leevi and the Leavings sai vuoden kotimaisen yhtyeen Emma-palkinnon, ja vuonna 1996 Sundqvistille myönnettiin arvostettu Juha Vainio -palkinto. Vuonna 1988 Sundqvist alkoi tuottaa myös radiosarjoja, joista tunnetuimmaksi nousi vuosina 1993–2002 tehty Koe-eläinpuisto.