cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mustapääkerttu
Levinneisyys
Pohjoisessa ja idässä mustapääkerttu on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Euroopassa ja Afrikassa. Lännessä ja etelässä laji on paikkalintu tai lyhyen matkan muuttaja. Keväällä ensimmäiset mustapääkertut saapuvat Suomeen toukokuun alussa ja pääosa puolivälistä lähtien. Syysmuutto alkaa elokuussa ja loppuu vähitellen lokakuun aikana. Joitakin yksilöitä jää yrittämään talven viettoa Suomeenkin, etenkin hyvinä pihlajanmarjasyksyinä. Yleensä Suomessa talvehtimista yrittävät yksilöt kuolevat ennen kevättä, mutta jotkut yksilöt ovat selvinneet kevääseen ruokintapaikkojen turvin.
Elinympäristö
Mustapääkerttu pesii rehevissä lehtometsissä lehtipuuvaltaisissa sekametsissä. Mustapääkertulle mieluisia elinympäristöjä ovat rehevät puronvarret ja rantalehdot, rehevät rinnemetsät, vanhat puistot sekä harvennetut, vesaikkoiset metsät. Mustapääkerttu suosii metsiä, joissa aluskasvillisuus on runsasta. Erityisesti tervaleppälehdoissa saniaiset ovat tärkeä osa mustapääkertun elinalueen aluskasvillisuutta. pienoiskuva|Mustapääkerttu koiras.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Mustapääkertun munia. pienoiskuva|Mustapääkertun pesä ja poikasia. Mustapääkerttu rakentaa hataran korsipesänsä saniaiseen tai pensaaseen. Naaras munii touko-kesäkuussa 4–6 munaa, jotka ovat tummatäpläisiä ja pohjaväriltään vaihtelevia. Molemmat emot hautovat munia noin 12 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä noin 12 vuorokautta molempien emojen ruokkiessa niitä. Mustapääkerttu voi joskus munia toisen pesueen heinäkuussa.
Ravinto
Mustapääkerttu syö hyönteisiä, hämähäkkejä, hedelmiä ja marjoja. Talvisella ruokintapaikalla se voi syödä muun muassa maapähkinämursketta ja leivänmuruja.
Igor Pomerantsev
Suku ja koulutus
Igor Pomerantsev varttui juutalaisessa perheessä Taka-Baikaliassa ja vuodesta 1953 lähtien Tšernivtsissä Ukrainan sosialistisessa neuvostotasavallassa Neuvostoliitossa. Hänen vanhempansa olivat sotilastoimittaja Jakov Izrailevitš Pomerantsev (1910–1969) ja Galina Ivanovna Pogorelova. Hän opiskeli englantilaista filologiaa ja pedagogiikkaa Tšernihivin yliopiston romaanis-germanistisessa tiedekunnassa ja työskenteli opettajana maaseutukoulussa kylässä Karpaateilla sekä teknisenä kääntäjänä Kiovan patenttivirastossa.
Kirjallinen ura
Hänen ensimmäiset runojulkaisunsa ilmestyivät vuonna 1972 moskovalaisessa Smena-lehdessä. Hänellä oli yhteyksiä Ukrainan kansalaisoikeusliikkeeseen, ja KGB pidätti hänet vuonna 1976, ja syytti häntä neuvostovastaisen kirjallisuuden omistamisesta ja levittämisestä, ulkomaisten "vihollisasemien" kuuntelusta ja "yhteyksien pitämisestä ulkomaalaisten kanssa". Häntä kehotettiin muuttamaan maasta, ja vuonna 1978 hän lähti Neuvostoliitosta vaimonsa ja lapsensa kanssa, aluksi Länsi-Saksaan.
Hän oli kirjallisen vuosikirja "Urbin" perustaman Vjazemski- palkinnon ensimmäinen saaja vuonna 2009.
Vuosikymmenten mittainen radiotyöskentely on vaikuttanut Pomerantsevin kirjoittamiseen, jossa eri palaset yhdistyvät muodostaen jotain uutta. Hän on julkaissut yli 10 kirjaa Venäjällä ja Ukrainassa. Hänen tekstinsä käännöksiä on ilmestynyt lehdissä muun muassa Itävallassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa, Unkarissa ja USA:ssa. Hän oli Ukrainassa järjestettävän Meridian Chernowitz kirjallisuusfestivaalin ideoija ja perusti Metaphora Literature Prize -palkinnon yhdessä Diana Klochkon kanssa vuonna 2012. Igor Pomerantsev on asunut Prahassa, Tšekin tasavallassa vuodesta 1995 lähtien.
Hän on myös radio-lehti "Above the Barriers" toimittaja ja juontaja. Hän on kirjoittanut radionäytelmät Love on Short Waves, Sweethearts of Mr. Fabre ja Can You Hear Me? ja useita proosa-, runo- ja esseekirjoja, mukaan lukien radiokirjat: Uutiset, Radio "C" ja Inside Lyrics. Hän on viinikriitikko ja  'Kuiva punainen' (ven. Красное сухое) -kirjan kirjoittaja. Hän on ohjannut yhteistyössä Lidia Starodubtsevan kanssa dokumenttielokuvat ''Sauma. Psykologi sodassa (ven. Шов. Психолого на войне), Amputaatio (ven. Ампутация), Aika on kulunut (ven. Время истекло) ja Viini tappaa (''ven. Вино убивает).
Igor Pomerantsev on maineensa vakiinnuttanut merkittävä venäläinen nykyrunoilija.
Pomerantsevin teoksia on julkaistu The Times Literary Supplementissa, Apofenie runoverkkolehdessä, The Oxford Review'ssa ja lukuisissa muissa kirjallisuusjulkaisuissa. Hän aloitti uuden podcastin Radio Libertylle, nimeltä Humanitarian Corridor, heti Venäjän hyökkäyksen jälkeen Ukrainaan vuonna 2022.
Lucilius
Gaius Lucilius (n. 180 eaa. – n. 102 eaa.) oli roomalainen runoilija. Häntä pidetään roomalaisen satiirirunouden luojana. Hänen kirjoituksistaan on säilynyt ainoastaan katkelmia. .
Lucilius syntyi varakkaaseen ritariperheeseen, joka asui maaseudulla Rooman läheisyydessä. Perheellä oli maaomistuksia myös Sisiliassa ja Rooman kaupungissa. Hän opiskeli Ateenassa Kleitomakhoksen ohjaamana ja osallistui Scipio Aemilianuksen mukana Hispanian sotaan. Kirjoituksistaan päätellen hän oli poikamies. Hän kirjoitti 30 kirjaa satiireja, joista suurin osa oli heksametrimittaisia, mutta muutamat distikonia, jambia ja trokeeta. Niiden aiheet olivat moninaisia, mutta aihetta käsiteltiin yleensä kärkevästi ja kriittisesti. Nykyajan satiireista poiketen niissä tuotiin esille myös tarinan moraalinen opetus.
Bräkneån
Bräkneån on Ruotsissa Blekingen läänissä virtaava 84 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Bräkneånin vesistössä sen pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 462 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Väbyssä Ronnebyn kunnassa.
Vesivoimaa
Bräkneånin pääuomassa on 2 vesivoimalaitosta: HB Växtkraft ja Svarveriet. Voimaloiden yhteisteho on 0,1 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 0,2 gigawattituntia.
Savilammi (Jyväskylä)
Savilammi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Lähteelänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 54 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 5,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,6 metriä mpy.
Temppelivuori
thumb|Temppelivuoren etelämuuri. thumb|Temppelivuoren ja toisen temppelin malli. Temppelivuori on juutalaisuuden, kristinuskon ja islamin pyhä paikka Jerusalemin vanhan kaupungin itälaidalla. Vanhassa testamentissa mainittu Moorian vuori tarkoittaa perimätiedon mukaan juuri sitä.
Temppelivuorella väitetään olleen kuningas Salomon rakentama juutalaisten ensimmäinen temppeli, joka olisi korvannut Mooseksen ilmestysmajan. Niin sanottu toinen temppeli rakennettiin luultavasti 400-luvulla eaa, ja sen tuhosivat vuonna 70 roomalaiset. Juutalaiset uskovat, että paikalle rakennetaan kolmas temppeli, kun Messias saapuu. Talmudin mukaan Jahve keräsi Temppelivuorelta sen tomun, josta Aadam tehtiin. Temppelivuorella Kalliomoskeijan sisällä sijaitsee maailman peruskivi (Šakhrah).
Kukkulalla olevalla tasanteella ovat jo yli tuhat vuotta sijainneet Kalliomoskeija ja al-Aqsan moskeija. Temppelivuori on juutalaisuuden pyhintä aluetta. Myös kristinuskossa sillä on huomattava sakraalinen merkitys. Islamin historiassa sen merkitys on vaihdellut, mutta Israelin syntyprosessin myötä Jerusalem ja Temppelivuori ovat saaneet muslimien keskuudessa lisää arvoa myös islamin pyhinä paikkoina. Temppelivuori on tyypillisesti ollut Jerusalemin uskonnollisten kiistojen kuumin piste.
Nykyiset rakennelmat
Temppelivuorella on kaksi moskeijaa, jotka molemmat ovat peräisin Lähi-idän arabivaltion ensimmäiseltä vuosisadalta yli tuhannen vuoden takaa.
Ogan momiče
Ogan momiče bulgarialaisen pop-folk -laulaja Kamelijan ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Payner.
Temppelivuori
Kalliomoskeija
Temppelivuoren keskellä sijaitsevan Kalliomoskeijan rakennutti kalifi Abd al-Malik ibn Marwan vuonna 691 kalifaattinsa pääpyhäköksi. Teko osoitti Volker Poppin mukaan, että arabiuskonnon keskus oli vielä tuolloin Jerusalem eikä Mekka. Kalifi kunnosti myös pyhiinvaellusreitin, joka johti Damaskoksesta Jerusalemiin, mistä todistaa vuonna 73 "arabien aikaa" pystytetty kilometripylväs.
Rakennus ei ollut muodoltaan moskeija, vaan muistutti kristillistä kirkkoa sekä persialaista tulitemppeliä. Friisiteksti kertoo al-Malikin tiukan monoteistisesta uskonnosta, jossa arvostelun kohteeksi joutuu bysanttilainen väite, että Jeesus olisi Jumalan poika. Kalliomoskeijan keskellä on paljas kallio, peruskivi (Šakhrah) kohdassa, jossa aikoinaan oli levännyt Salomonin temppelin liiton arkki. Peruskivi oli maailman keskus, taivaan ja maan yhtymäkohta ja paikka, jossa maailma luotiin. Sen päällä Aadam antoi eläimille nimet, Abraham aikoi uhrata poikansa Iisakin, Melkisedek suoritti ylimmäisen papin toimituksia ja Jeesus ristiinnaulittiin. Paikka on näiden lisäksi myös Adamin hauta. Jeesus nousi taivaaseen Öljymäeltä, missä kristillisen legendan mukaan ovat hänen jalanjälkensä kivessä.
Peruskiven alla on luola, Sielujen kaivo, joka symbolisoi Jeesuksen hautaa. Evankeliumit kertovat, että se tehtiin kallioon.
Al-Aqsa
Temppelivuoren toinen pyhäkkö on al-Aqsa. Arkeologiset tutkimukset ovat löytäneet siitä useita ajallisia kerrostumia. Varhaisin temppeli, Aqsa I, on joko kalifi Abd al-Malikin (685–705) tai hänen poikansa al-Walidin (705–714) hallitsijakaudelta. Siitä ei ole jäljellä juuri mitään, sillä temppeli sortui vuoden 747 maanjäristyksessä. Uusi vuonna 780 rakennettu rakennus tuhoutui jälleen maanjäristyksessä vuonna 1033, minkä jälkeen fatimidikalifi Ali az-Zahir rakennutti nykyisen moskeijan. Vuosina 1927 ja 1936 maanjäristykset vaurioittivat moskeijaa niin paljon, että se jouduttiin rakentamaan käytännöllisesti katsoen kokonaan uudestaan.
Kukkulalla on neljä minareettia, kolme länsireunalla ja yksi pohjoisreunalla. Niistä ensimmäinen rakennettiin 1278, toinen 1297 mamelukkikuninkaan käskystä, kolmas 1329 Jerusalemin kuvernöörin käskystä ja viimeinen 1367. Temppelialue on joka puolelta muurin ympäröimä.
Itkumuuri
Temppelivuoren länsipuolen eteläosassa on puoliksi maasta esillä oleva länsimuuri eli itkumuuri, joka on peräisin toisen temppelin ajalta. Kun arabit varhaiskeskiajalla valloittivat Jerusalemin, juutalaiset saivat käydä Temppelivuorella vain temppelin hävityksen vuosipäivänä (Tiša be'av). Myöhemmin heidän sallittiin käydä vain Länsimuurilla. Vuosina 1949–1967, kun Jerusalemin vanha kaupunki oli Jordanian hallinnassa, israelilaisia ei päästetty sinne.
Alueen nykyisiä vaiheita
Kuuden päivän sodassa kesäkuussa 1967 Israel valloitti Jerusalemin vanhankaupungin. Temppelivuoren hallinta annettiin islamilaiselle Waqf-säätiölle. Vuoren juurella sijaitseva Länsimuuri sai nyt entistä suuremman uskonnollisen ja valtiollisen merkityksen juutalaisille. Israel purki muurin edustalla olleen keskiaikaisen marokkolais­kaupungin­osan. Sen paikalle tehtiin tori, jossa vietetään juutalaisia juhla­päiviä.
Vaatimukset uudesta temppelistä
thumb|right|Kaksikielinen (heprea ja englanti) kieltotaulu Temppelivuorta ympäröivän muurin portilla. Johtavien rabbien mukaan paikka on niin pyhä, ettei kukaan saa sinne mennä. Israelissa on vaadittu, että Temppelivuorelle olisi rakennettava synagoga tai jopa kolmas temppeli. Muslimit ovat tätä vastaan. Myös joidenkin juutalaisten mielestä ajatus on mahdoton, sillä esteenä on Temppelivuoren poikkeuksellinen pyhyys.
Juutalaisen lain mukaan temppelin kaikkeinpyhimpään ei saanut mennä kukaan muu kuin ylimmäinen pappi ja hänkin vain suurena sovituspäivänä. Ei kuitenkaan tiedetä, missä kohtaa Temppelivuorta kaikkein pyhin aikoinaan oli, joten kävijä voisi joutua sinne vahingossa. Vaadittuja puhdistusmenoja ei toisaalta voi suorittaa ilman virheettömän ja täysin punaruskean hiehon tuhkaa. Moses Maimonideen mukaan puhdistusmenoja ei ole temppelin tuhon jälkeen mahdollista suorittaa ennen Messiaan uutta ilmestymistä. Tämän takia kenenkään ei pidä mennä alueelle.
Elokuussa 1967 kuuden päivän sodan jälkeen Israelin puolustusvoimien päärabbi Shlomo Goren ryhtyi järjestämään juutalaisten rukoushetkiä Temppeli­vuorella. Goren vei 15. elokuuta 1967 paikalle 50 juutalaisen ryhmän, karkotti aseellisesti muslimi­vartijat ja israelilaiset poliisit ja ryhtyi rukoilemaan. Myöhemmin Goren jatkoi rukouksiaan useita vuosia Makhkame-rakennuksessa vastapäätä Temppeli­vuorta, jossa hän johti suurten juhla­päivien jumalan­palveluksia. Hän olisi myös halunnut räjäyttää kalliomoskeijan. Yritystä saada Temppeli­vuorelle synagoga on myöhemmin jatkanut Gorenin lanko, Haifan päärabbi She'ar Yashuv Cohen. Israelin puolustusministeriö asettui hanketta vastaan. Eräät johtavat rabbit yhtyivät näkemykseen ja muistuttivat, ettei kukaan juutalainen rituaalisesti epäpuhtaana saanut astua Temppeli­vuorelle. Viranomaiset pitivät tätä tulkintaa tervetulleena, koska se auttoi säilyttämään rauhaa muslimien kanssa.
Temppeli­vuoren alla on tehty kaivauksia, joissa Goren väitti Liiton­arkin löytyneen. Kun kaivauksissa löydettiin maan­alainen käytävä, alueella puhkesi tappelu nuorten juutalaisten ja arabien välillä. Israelin poliisi muurasi käytävän umpeen.
Kakh-puoluetta johtaneen Meir Kahanen mielestä Israelista pitäisi tehdä uskonnolliseen lakiin pohjautuva valtio, karkottaa arabit ja puhdistaa Temppelivuori "iljetyksistä" eli hävittää moskeijat. Hänen mukaansa Messias olisi jo tullut, jos näin olisi tehty.
Useimmat muslimit pitävät hankkeita synagogan tai juutalaisen temppelin rakentamiseksi alueelle loukkauksena islamia vastaan, koska alue on islamin kolmanneksi pyhin paikka. Muslimit väittävät, että Kallio­moskeija on ollut paikalla kauemmin kuin molemmat juutalaistemppelit yhteensä. Niinpä he vaativat tunnustamaan, että alue kuuluu yksin heille. Jotkut muslimit, kuten Jasser Arafat, ovat kiistäneet, että juutalaiset temppelit olisivat koskaan sijainneetkaan Temppeli­vuorella. Neuvottelussa Ranskan presidentti Jacques Chiracin kanssa vuonna 2000 hän väitti, että siellä olisi ennen Kalliomoskeijaa ollut vain kreikkalaisia ja roomalaisia raunioita.
Nykytilanne
Israel rajoittaa juutalaisten pääsyä Temppeli­vuorelle sekä uskonnollisista että poliittista syistä. Maan johdolle aiheuttaa jatkuvaa huolta se, miten muslimit voisivat reagoida mahdollisiin provokaatioihin. Vuoden 2000 toisen intifadan on osittain katsottu saaneen alkunsa Ariel Sharonin vierailusta Al-Aqsan moskeijassa. Kun ryhmät, jotka tunnetaan nimellä Temple Faithful, toisinaan kokoontuvat sinne rukoilemaan, ne herättävät aina suuttumusta sekä arabien että juutalaisten keskuudessa.
Kesällä 2017 uutisoitiin Israelin alkavan poistaa alueen metallinpaljastimia, koska ne herättivät vastustusta palestiinalaisissa. Israelin mukaan ne korvataan kehittyneen teknologian turvalaitteilla. Paikallinen media arveli, että kyse voi olla kameroista.
Alueen uskonnollisen merkityksen vuoksi sitä ei ole tutkittu juurikaan arkeologisesti. Brittiläiset pioneerit Charles Wilson ja Charles Warren tekivät 1800-luvulla kaivauksia, joissa löydettiin tunnelit Temppelivuoren alla. Israelin uskonnollisten asioiden ministeriö aloitti kuuden päivän sodan (1967) jälkeen kaivaukset, joissa itkumuuri paljastettiin koko pituudeltaan.
Jordania on suunnitellut uuden minareetin rakentamista Temppelivuoren itäosaan.
Riikka Ikäheimo
Riikka Ikäheimo (s. 1989) on suomalainen itseoppinut vaatesuunnittelija. Hän tuli tunnetuksi käsintehdyistä ja pitsisistä iltapuvuistaan. Nykyisin hän omistaa Riikka Couture -nimeä kantavan vaatemerkin.
Suunnittelija ei koskaan päässyt opiskelemaan muotisuunnittelua missään alan oppilaitoksessa Suomessa ja päätyikin tästä syystä Pariisiin vuonna 2012. Ranskassa asuessaan hän opetteli ompelemaan itse kotonaan ja taitojensa kehittyessä suunnittelija muutti takaisin Suomeen. Pian paluunsa jälkeen Ikäheimon pukuja nähtiinkin monilla tunnetuilla suomalaisilla ja suunnittelija alkoi saamaan nimeä nopeasti.
Suunnittelijan ensimmäinen iltapukumallisto esiteltiin Pariisin muotiviikoilla lokakuussa 2018 ja se sai kansainvälistä huomiota. Muotisivusto Fashion Week Online nosti brändin yhdeksi Pariisin muotiviikkojen trendien suunnannäyttäjäksi, ja Vanity Fair julkaisi suunnittelijan luomuksia kolmessa numerossaan alkuvuonna 2019.
Ikäheimo on tehnyt pukuja Britney Spearsille, Bebe Rexhalle, Minttu Räikköselle. Hänen pukujaan on nähty Amfar-gaaloissa, Cannesin elokuvajuhlilla ja Hollywood-elokuvissa.
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2001
Uinnin pitkän radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2001 Japanin Fukuokassa. Kilpailut alkoivat 16. heinäkuuta ja päättyivät 29. heinäkuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA. Kilpailulajeina olivat ratauinti, avovesiuinti, uimahypyt, taitouinti ja vesipallo.
Uinti- ja taitouintikilpailujen tapahtumapaikkana toimi 10 000-paikkainen Marine-keskus. Avovesiuinnit järjestettiin Momochi-rannalla, uimahypyt Prefectural-keskuksessa, miesten vesipallo Hakata-no-Mori-keskuksessa ja naisten vesipallo Nishi Civic-keskuksessa.
Kilpailuissa rikottiin kahdeksan uinnin maailmanennätystä sekä tehtiin useita kilpailuennätyksiä.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Tunturi City
Tunturi City on Tunturipyörä Oy:n valmistama yksivaihteinen mopomalli. Sen ensimmäinen vuosimalli oli 1979. Tunturin tarkoitus oli tehdä kevyt kaupunkimopedi Puch Maxin tyyliin. City edusti "tankkaa ja aja" -periaatetta ja oli siitä syystä yksinkertainen kokonaisuus. Cityn voimanlähde oli Puch E50 1-vaihteinen automaattimoottori. Mopo on kaksitahtinen ja siinä on kolmen ja puolen litran bensatankki.
Mopedin valmistus lopetettiin vuonna 1985. Moposta on myös uudempi versio, jossa on voimanlähteenä Morini M101K-moottori. Vakioina molempien Cityjen huippunopeus jäi vain 40km/h.
Airbus A340
pienoiskuva|[[Finnairin Airbus A340-300]] Airbus A340 on eurooppalaisen Airbusin valmistama nelimoottorinen laajarunkokone. Konetyyppi on suunniteltu pitkille reiteille, joilla kulkee paljon matkustajia.
RoboCop: Prime Directives
RoboCop: Prime Directives on kanadalainen Gemini-palkittu minitelevisiosarja, joka perustuu elokuvaan RoboCop. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Kanadassa 4. tammikuuta 2001. RoboCopista tuotettiin yhteensä 4 jaksoa, joista jokainen kesti noin 90 minuuttia. Sarja oli huomattavasti väkivaltaisempi kuin edellinen RoboCop-televisiosarja.
Juoni
Tarina sijoittuu aikaan kymmenen vuotta ensimmäistä elokuvaa myöhemmin, kun RoboCop on vanhentunut, väsynyt ja itsetuhoinen poliisi. Delta City on nykyisin maaplaneetan turvallisin kaupunki, jonka myötä RoboCopia ei katsota enää tarpeelliseksi.
Airbus A340
Koneen suunnittelu aloitettiin 1980-luvun puolessa välissä ja siinä hyödynnettiin Airbus A320 -konetta varten kehitettyjä osia sekä tekniikoita kuten fly-by-wire -ohjausjärjestelmää ja komposiittirakenteita. A330- ja A340-koneissa on pienempien A320-perheen koneiden kanssa yhtenevät ohjaamot, jolloin lentäjien koulutus siirryttäessä konetyypistä toiseen lyhenee viikoista muutamiin päiviin. Lisäksi koneiden rungon halkaisija on sama kuin vanhemmissa Airbus A300- ja A310-koneissa, joten eri Airbus-laajarunkokoneita operoivat lentoyhtiöt voivat käyttää olemassa olevia matkustamotarvikkeita ja -sisustuksia.
Caran d’Ache
pienois|[[Nadarin ottama valokuva Caran d’Achesta, 1890.]] pienois|Caran d’Achen pilapiirros kuvaa Ranskan jakautumista [[Alfred Dreyfus|Dreyfusin kannattajiin ja vastustajiin. Rauhallinen perheillallinen muuttuu taistelutantereeksi, kun joku mainitsee Dreyfusin tapauksen.]] Caran d’Ache (oik. Emmanuel Poiré; 6. marraskuuta 1858 Moskova – 25. helmikuuta 1909 Pariisi) oli ranskalainen pilapiirtäjä ja kuvittaja. Taiteilijanimi Caran d’Ache tulee venäjänkielisestä sanasta Карандаш (karandash) eli lyijykynä.
RoboCop: Prime Directives
Ensimmäinen puolisko
Sarjan ensimmäinen puolisko keskittyy poliisikomentaja John T. Cableen, jonka murhasi juonitteleva OCP:n turvallisuusjohtaja Sara Cable, joka on myös hänen entinen vaimonsa. John T. Cable kuitenkin pelastetaan RoboCopin tavoin kyborgiksi. Hänet nimetään RoboCableksi ja lähetetään tuhoamaan RoboCop. Sillä välin konkurssin partaalla oleva OCP saa uudeksi pääjohtajakseen Damian Lowen, joka onnistuu murhaamaan koko yhtiön johtokunnan. Tuodakseen OCP:n takaisin konkursin partaalta hän suunnittelee käyttävänsä tekoälyä nimeltä SAINT automatisoidakseen koko kaupungin.
Toinen puolisko
Toinen puolisko esittelee tohtori David Kaydickin, joka suunnittelee esittelevänsä bioteknisen viruksen hävittääkseen kaiken elollisen maapallolta. Kaydick saa hallintaansa RoboCablen asentaessaan häneen sirun, joka tuottaa kipua, mikäli RoboCable ei tottele tohtorin käskyjä. RoboCop saa vihjeen teknologiaa varastavalta ryhmältä, jotka yrittävät päättäväisesti pysäyttää Kaydickin ja RoboCopin pojan James Murphyn.
Caran d’Ache
Moskovassa syntynyt Poiré opiskeli synnyinkaupungissaan, mutta muutti Pariisiin, jossa hänestä tuli suosittu aikakauslehtien kuvittaja. Hän kuului ensimmäisiin, jotka tekivät sanomalehtistrippejä, muutamasta kuvasta muodostuvia sarjakuvakertomuksia. Hänen tyyliinsä vaikuttivat voimakkaasti saksalaiset piirtäjät Wilhelm Busch ja Adolf Oberländer.
Airbus A340
A340:ssa on A330:n sama runko, laskutelineet (A340 4 kpl, A330 3 kpl), ohjaamo sekä siiven ulkomuoto. Airbus A330 on kaksi- ja A340 nelimoottorinen kone. Erilaisten moottoriratkaisujen lisäksi konetyyppien siivissä on rakenteellisia eroja moottorien sovittamiseksi. A330 on kahden moottorinsa ansiosta halvempi operoida kuin A340, jolla puolestaan on pidempi toimintamatka.
Koneversiot
A340-500 ja -600 -koneissa on aikaisempia malleja suurempi siipi sekä uudelleen suunniteltu siiven kiinnitys runkoon. Ratkaisuilla saatiin kasvatettua koneiden siipipinta-alaa sekä polttoainekapasiteettia sekä suurinta sallittua lentoonlähtöpainoa. Lisäksi keskimmäiseen päälaskutelineeseen lisättiin yksi rengaspari kantamaan kasvanutta massaa.
Akustiikka
alt=Aalto-yliopiston akustiikan laboratorio.|pienoiskuva|[[Akustiikan laboratorio|Aalto-yliopiston akustiikan laboratorio.]] Akustiikka eli äänioppi ( ’kuulla’) on tieteenala, joka tutkii ääntä. Akustiikka on monitieteinen ala: Äänen syntymekanismien ja etenemisen tutkimus kaasussa, nesteessä tai kiinteässä väliaineessa liittyy läheisesti fysiikkaan, erityisesti mekaniikkaan, kun taas äänen havaitsemisen ja kuulon tutkimus eli psykoakustiikka on lähellä psykologiaa ja lääketiedettä.
Toisaalta akustiikalla tarkoitetaan arkikielessä äänen kuuluvuuden laatua tilassa. Konserttisalissa on ”hyvä akustiikka”, jos musiikki kuulostaa siellä miellyttävältä. Puhumisen kannalta huoneen akustiikka on huono, jos puheesta ei saa siellä selvää, esimerkiksi koska huoneen jälkikaiunta-aika on liian pitkä.
Akustiikka liittyy läheisesti hyvin moniin aloihin, kuten musiikkiin, arkkitehtuuriin ja meritieteeseen. Akustiikan sovelluksia kutsutaan äänitekniikaksi, jonka pohjana on nykyisin yleensä elektroniikkaa ja signaalinkäsittelyä. Audiotekniikassa äänen taajuus on rajattu ihmiskorvalle kuultaviin ääniin eli taajuusalueelle 20 Hz – 20 kHz. Meluntorjunta on akustiikan osa-alue, joka pyrkii vaimentamaan ei-toivottua ääntä ja vähentämään sen aiheuttamia haittoja. Melua syntyy liikenteessä, työpaikoilla ja rakennuksissa, joten meluntorjunnalla on yhteyksiä konetekniikkaan ja rakennustekniikkaan.
Akustiikan alalla toimivaa henkilöä kutsutaan akustikoksi. Akustikko on äänitekniikan asiantuntija, joka toimii usein konsulttitehtävissä tai tutkimuksen ja tuotekehityksen parissa. Suomessa akustikkoja työskentelee konsulttiyrityksissä, tieto- ja viestintätekniikan alalla, ministeriöissä, raskaassa teollisuudessa ja yliopistoissa sekä ammattikorkeakouluissa.
Akustiikan osa-alueet
Akustiikkasuunnittelu kuvaa eri osa-alueisiin liittyvää suunnittelutyötä. Meluntorjunta keskittyy melulähteiden ja melun etenemisen vaimentamiseen esimerkiksi äänenvaimentimilla ja rakenteilla, kuten meluvalleilla. Rakennusakustiikka tarkastelee äänen kulkeutumista ja vaimentumista rakennuksen tiloissa ja tilojen välillä ilman ja rakenteiden välityksellä.
Rakenteellinen tärinä ja värähtelyakustiikka tutkivat mekaanisten järjestelmien tärinää ja niiden vuorovaikutusta ympäristönsä kanssa. Fysikaalinen akustiikka tutkii äänen etenemistä kaasuissa, nesteissä ja kiinteissä väliaineissa. Psykologiseen ja fysiologiseen akustiikkaan kuuluvat kuulon ja äänen havaitsemisen tutkimus eli psykoakustiikka sekä äänen fysiologiset vaikutuksia, kuten kuulovauriot ja melun aiheuttama stressi.
Akustinen merentutkimus käyttää akustisia menetelmiä meren fysikaalisen, biologisen, geologisen ja kemiallisen koostumuksen mittaamiseen, kuten meren suolapitoisuus, kalojen liikkeet ja meriarkeologia. Ultraäänitekniikka soveltaa ihmisen kuuloaluetta taajuudeltaan korkeampia ääniä esimerkiksi lääketieteelliseen kuvantamiseen ja sukellusveneiden kaikuluotaukseen veden alla. Bioakustiikan alaa ovat eläinten kuulo ja ääntely.
Akustiikan koulutus Suomessa
Akustikolla voi olla peruskoulutus eri aloilta, joita ovat ainakin akustiikka, arkkitehtuuri, fysiikka, rakennustekniikka, konetekniikka, sähkötekniikka ja tietotekniikka. Useimmilla akustikoilla on diplomi-insinöörin tai maisterin tutkinto. Joillain akustiikan asiantuntijoilla on filosofian tohtorin tai tekniikan tohtorin tutkinto.
Aalto-yliopistossa voi opiskella diplomi-insinööriksi akustiikan ja audiotekniikan pääaineesta, joka kuuluu englanninkieliseen CCIS-maisteriohjelmaan. Pääsyvaatimuksena on kandidaatin tutkinto soveltuvalta alalta. Koulutus on kaksivuotinen ja sen järjestävät yhteistyössä Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu ja perustieteiden korkeakoulu.
Aalto-yliopistossa voi myös opiskella tekniikan tohtoriksi akustiikan alalta. Tällöin jatko-opintojen tutkimusala on akustiikka ja äänenkäsittelytekniikka, ja opetuksen järjestää Aalto-yliopiston sähkötekniikan korkeakoulu. Pääsyvaatimuksia ovat mm. maisterin tutkinto soveltuvalta alalta ja riittävä opintomenestys. Tekniikan tohtorin opintojen nimelliskesto on neljä vuotta.
Arvokisa
Arvokisoiksi kutsutaan urheilussa
UR-200
300px|pienoiskuva|UR-200.
UR-200 eli SS-10 Scrag tai SS-X-10 oli yritys kehittää mannertenvälinen ohjus ja luoda eräänlainen yleiskäyttöinen raketti erilaisiin tarkoituksiin: ohjukseksi, satelliittilaukaisijaksi ja avaruuspommitusjärjestelmäksi. Koelentoja tehtiin, mutta ohjusta ei kuitenkaan otettu käyttöön. Tämän projektin kanssa kilpailivat GR-1 ja SS-9:n käyttöön ottamaton versio. Vain UR-200:sta testattiin lennossa 9 kertaa vuosina 1963-1965. GR-1 FOBS, joka muistutti SS-8 Sasin:ia, peruutettiin 1964. UR-200 peruutettiin 1965.
Aiheesta muualla
Универсальная ракета
ARPANET
Verkkoa varten käytettiin Interface Message Processor (IMP) minitietokoneita verkkoliikenteeseen, joka salli verkkoon liitettävien suurtietokoneiden toiminnan verkosta riippumatta. IMP:n korvasivat myöhemmin reitittimet. Ensimmäisen verkkoa kuvaavan RFC-dokumentin kirjoitti Steve Crocker 7. huhtikuuta 1969 otsikolla Host Software. Network Control Protocol (NCP) oli ARPANETissä ensimmäinen standardi tietoliikenneprotokolla, joka otettiin käyttöön joulukuussa 1970.
Neljä ensimmäistä tietokonetta verkossa olivat:
Ensimmäinen viesti Arpanetissä lähetettiin 29. lokakuuta 1969. UCLA:n opiskelija Charley Kline lähetti viestin UCLA:n tietokoneelta SRI:n tietokoneelle tarkoituksena kirjautua sisään. Tavoitteena oli lähettää viesti log, jolloin SRI:n tietokone lisäisi in täydentääkseen sanan login. Kirjainten L ja O jälkeen Stanfordin kone kuitenkin kaatui. Toisella yrityksellä koko sana kulki Sigma 7:ltä 940:lle.
ARPANET vaikutti myös Ranskalaisen CYCLADES-verkon kehitykseen. Sekä CYCLADES että NPL-verkko vaikuttivat ARPANETin kehitykseen. Eri verkot käyttivät erilaisia yhteensopimattomia protokollia, joka johti TCP- ja IP-protokollien kehitykseen. Yhdistelmästä käytetään nykyään nimitystä TCP/IP. Protokollien kehitystä on dokumentoitu SRI:n oN-Line System -järjestelmässä. ARPANETin siirtyminen NCP-protokollasta TCP/IP-pinoon on kuvattu dokumentissa NCP/TCP Transition Plan (, 1981).
Tiedot verkossa olevista koneista olivat alkuun jokaisella koneella olevassa tiedostossa, joka korvattiin ensin keskitetyllä tiedolla ja myöhemmin DNS-nimipalvelujärjestelmällä verkon kasvaessa.
ARPANET suljettiin vuonna 1990, ja Internet korvasi sen.
Vuonna 1971 Yhdysvaltain asevoimien tutkimusrahoitusorganisaatio ARPA nimettiin DARPA:ksi (Defense Advanced Research Projects Agency). Tämän takia verkkoa kutsuttiin joskus nimellä DARPANET. thumb|250px|ARPANET ja NORSAR-yhteys vuonna 1977.
Luettelo Etelän kalan tähdistön tähdistä
Luettelo Etelän kalan tähdistön tähdistä:
Saarijärvi (Jyväskylä, Lähteelänperä)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Lähteelänperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Länsi-Bengalin sosialistinen puolue
Länsi-Bengalin sosialistinen puolue (West Bengal Socialist Party) on intialainen sosialistinen puolue. Puolueen johtaja on Kiranmoy Nanda.
Help
Help voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
HELP voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Mustakorvenkallio
Mustakorvenkallio on loivarinteinen kallio Nuuksion järviylängöllä Pohjois-Espoossa. Se kohoaa 114,2 metriä merenpinnan yläpuolelle ja on siten Espoon korkein kohta. Mustakorvenkallio sijaitsee noin 200 metriä Saarijärven rannasta lounaaseen. Saarijärven pinta on noin 40 metriä Mustakorvenkalliota alempana.
Mustakorvenkallio on mäntyvaltaista graniitti- ja granodioriittikalliota. Se kuuluu Mustakallio–Sudenrotko-kallioalueeseen. Kallion laella on kolmiomittaustornin jäänteitä.
Munkkisaari
thumb|right|[[Hietalahden telakka.]] pienoiskuva|Pihamaa Munkkisaaressa vuonna 1907. Munkkisaari on entinen saari Helsingin kanta­kaupungin etelä­rannalla, nykyisin Länsisataman kaupungin­osaan kuuluvalla Herne­saaren osa-alueella. Aikaisemmin myös osa-alueen nimi oli Munkkisaari, mutta vuonna 2012 sen nimi muutettiin kaupunginhallituksen päätöksellä Hernesaareksi. Alku­peräisen Munkki­saaren lisäksi osa-alueeseen kuului myös sitä kohti manterella työntynyt niemi sekä etelämpänä sijaitseva varsinainen Herne­saari.
Mustakorvenkallio
60.32111°N, 24.60028°W
Munkkisaari
Alkuperäisen Munkkisaaren erotti manteresta kapea Matala­salmi, joka sijaitsi hieman nykyisen Hylkeen­pyytäjän­kadun länsipuolella. Siellä oli 1800-luvulla joukko kalastajien mökkejä, ja sinne johti manterelta puusilta, jonka ali veneet pääsivät kulkemaan. Myöhemmin salmi täytettiin, ja Munkkisaari muutettiin teollisuusalueeksi. Suurin osa entisestä saaresta on nykyisin osa STX Europen omistaman Hietalahden telakan aluetta.
John John Florence
pienoiskuva|John John Florence John John Florence (s. 18. lokakuuta 1992) on yhdysvaltalainen kaksinkertainen lainelautailun maailmanmestari.
Animaatio
thumb|270px|Kuvasarja animaatiota varten thumb|270px|Animaatio edellisestä kuvasarjasta Animaatio (latinan sanasta animatio ’elävöittäminen’) on tekniikka, jossa elokuva tai jokin muu liikkuvaa kuvaa sisältävä tallenne toteutetaan käyttämällä esimerkiksi piirroksia, nukkeja tai tietokonegrafiikkaa. Animaatio voidaan valmistaa kuvaamalla peräkkäin piirrettyjä pieniä muutoksia sisältäviä kuvia filmille tai videolle tai vastaavasti tekemällä pieniä muutoksia fyysiseen malliin (esimerkiksi esineeseen, animaationukkeen tai vahaan) ja kuvaamalla muutokset. Kun kuvattu tallenne näytetään normaalinopeudella, peräkkäin nopeasti vaihtuvat kuvat luovat illuusion liikkeestä. Animaatio voidaan toteuttaa myös tietokoneen avulla.
Esihistoria
Muinaisten luolamaalausten eläimillä saattaa olla monta päätä ja jalkaa, ja jotkut ovat arvelleet, että tällaiset kuvat antoivat lepattavan soihdun valossa tarkoituksellisesti vaikutelman laukkaavasta eläimestä. Joissakin ranskalaisissa ja Pyreneiltä löydetyissä esihistoriallisissa luulevyissä on eri puolilla kuva eläimestä eri asennossa. On ehdotettu, että tällaisia esineitä pyöritettiin narussa ja saatiin vaikutelma liikkeestä. Iranista Shahr-e Sukhtehin kaupungista yli 4 000 vuoden takaa on löydetty savimalja, jonka pinnalle oli maalattu pukki liikeradan eri vaiheissa. Nopeasti pyöritettynä tällainen malja olisi saanut pukin loikkimaan paikallaan.
Animaation synty 1800-luvulla
Euroopassa oli katseltu jo 1600-luvulla pieniä selattavia vihkosia, joiden avulla esitettiin etenkin pornografisia animaatioita. 1800-luvulla viktoriaanisissa salongeissa olivat suosittuja taikalyhtyesitykset, joissa heijastettiin yleisön nähtäville kuultokuvia. Tuolloin oli jo huomattu, että näyttämällä nopeasti peräkkäin kuvia toiminnan eri vaiheista saatiin aikaan vaikutelma liikkeestä. Joseph Plateau keksi vuonna 1832 fenakistoskoopin ja William George Horner vuonna 1834 zoetroopin, joitka hyödynsivät tätä periaatetta. Näissä kummassakin vain yksi tai muutama henkilö kerrallaan pystyi katsomaan elävöitettyä kuvaa. Näitä vekottimia käytettiin tivoleiden ohjelmanumeroina ja torien markkinahuvina.
Ranskalainen Émile Reynaud kehitti vuonna 1876 praksinoskoopin, jossa liikkuvat kuvat pystyttiin vihdoin heijastamaan taikalyhdyn tavoin kankaalle, suuremman yleisön nähtäväksi. Praksinoskoopissa piirrokset oli sijoitettu pyörivälle rummulle, ja ne heijastettiin valkokankaalle peilien avulla. Reynaudin Theatre optiquessa oli mukana myös musiikkia ja tehosteääniä, ja hänen animaatioissaan oli juoni.
Kehitys 1900-luvun alussa
Ensimmäinen kokonaan animaatiolle perustunut elokuva oli ilmeisesti James Stuart Blacktonin 1906 valmistunut Noiduttu hotelli, jossa esineet oli saatu liikkumaan stop motion -tekniikalla. Blackton kuvasi samana vuonna myös ensimmäisenä varsinaisena piirroselokuvana pidetyn Humorous Phases of Funny Faces -filmin.
thumb|Émile Cohlin Fantasmagorie (1908) Pilapiirtäjänä aloittanut Émile Cohl oli yksi ranskalaisen animaation perustajia. Hän aloitti vuonna 1908 tekemällä liitutauluanimaatioita, jotka perustuivat tikku-ukkohahmojen muodonmuutoksiin. Sen jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja teki siellä animaatiosarjaa Newlyweds, joka sai paljon jäljittelijöitä.
Yhdysvaltalainen Winsor McCay valmisti vaudeville-numeroiden vetonauloiksi animaatioitaan ja teki useita animaatioon liittyneitä keksintöjä, muun muassa avainpiirrosten ajatuksen. Hänen tunnetuin animaationsa on Dinosaurus Gertie (1914).
Argentiinassa Quirino Cristiani teki mahdollisesti maailman ensimmäisen kokoillan animaation El Apóstol (1917) ja ensimmäisen kokoillan äänianimaation Peludópolis (1931). Kumpikin elokuva on jo tuhoutunut.
thumb|left|Felix-animaatio Feline Follies (1919) Vuonna 1919 Pat Sullivan kehitti ilkikurisen kissan nimeltä Felix, jota piirtämään hän otti studiolleen Otto Messmerin. Felix oli ajalleen poikkeuksellisen ilmeikäs hahmo, joka myös tiesi olevansa piirroshahmo piirretyssä maailmassa ja pystyi hyödyntämään sitä kekseliäästi. Sullivan ei kuitenkaan siirtänyt Felixiä väri- ja äänielokuvaksi, mikä lopetti sen suosion.
Disney
thumb|[[Bambin (1942) traileri]] Yhdysvaltalainen Walt Disney aloitti animaatiouransa Liisasta Ihmemaassa (1924), kehitti Oswald-jäniksen 1927 ja lopulta läpimurtohahmonsa Mikki Hiiren. Disneyn Höyrylaiva Ville (1928) oli edistynyt äänianimaatio, joka nosti animaation tunnustetuksi teatteriviihteeksi. Disney perusti Disney-yhtiöt ja nousi 1930-luvulla Hollywoodin suurimmaksi itsenäiseksi elokuvatuottajaksi. Disneyn studio teki vuonna 1937 maailman ensimmäisen kokoillan värianimaatioelokuvan Lumikki ja seitsemän kääpiötä. Sen jälkeen Disney on tuottanut useita klassikon asemaan nousseita kokoillan animaatioita ja niiden lisäksi paljon lyhytanimaatioita ja myös sota-animaatioita. Disney on säilyttänyt asemansa johtavana animaatiotalona vielä nykyaikanakin.
Warner, MGM ja UPA
Yhdysvalloissa lyhyitä piirroselokuvia tekivät 1930-luvulta alkaen myös Warner Bros., Metro-Goldwyn-Mayer ja United Pictures of America.
Warner aloitti animaatiotuotantonsa 1930, ja se keskittyi Merrie Melodies- ja Looney Tunes -lyhytfilmisarjoihin. Warnerin animaatiot olivat Disneyyn verrattuna räväkämpiä, ja 1940-luvulla ne alkoivat ottaa mallinsa screwball-komedioista. Warnerin tunnetuimpia animaatiohahmoja ovat Väiski Vemmelsääri, Repe Sorsa sekä Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä, ja merkittävimpiä tekijöitä Chuck Jones, Friz Freleng ja Tex Avery sekä ääninäyttelijä Mel Blanc. MGM:n animaatio-osaston tunnetuimpia tekijöitä olivat Tex Avery sekä Hanna-Barbera-kaksikko, ja sen tunnetuimpia hahmoja Lurppa, Susi sekä Tom ja Jerry.
Yhdysvalloissa teatterilyhytanimaatioiden tekeminen lopetettiin liian kalliina vuonna 1957. Sen jälkeen piirrosfilmien julkaisu siirtyi televisioon, ja niitä alettiin tehdä paljon aiempaa halvemmalla. Menestyneimpiä piirrossarjoja oli Hanna-Barberan Kiviset ja Soraset, jota alettiin esittää televisiossa 1960.
Eurooppa
Saksalainen mainosanimaatio oli 1920-luvulla rohkean kokeilevaa. Oskar Fischingeristä tuli 1930-luvulla merkittävä animaattori Saksassa, mutta hän joutui poistumaan Yhdysvaltoihin 1936 jouduttuaan natsihallinnon epäsuosioon. Adolf Hitler piti Disneyn piirroselokuvista, ja Joseph Goebbels perusti vuonna 1940 saksalaisen animaatioteollisuuden. Sodan jälkeen DDR:ssä animaatio sai valtion tukea, ja siellä tuotettiin esimerkiksi Nukkumatti-sarjaa (1959–). Länsi-Saksan tunnetuimpia animaatiosarjoja oli Nikke Knatterton (1978).
Ranskassa Paul Grimault oli 1940-luvulla maan tunnetuimpia animaatioelokuvien tekijöitä. Hänen jälkeensä tärkeimmät ranskankieliset animaatiot valmistettiin Belgiassa, tunnetuimpina Tintin, Asterixin ja Strumffien sarjakuvista mukaillut tarinat.
Neuvostoliitossa kehitettiin omaperäinen, pehmeä tapa kuvata liikettä, josta tuli maan animaation tunnusmerkki. Alkuvuosikymmeninä animaation tehtävä oli tuottaa materiaalia kommunismin rakentamiseksi. Myöhemmin maassa alettiin käyttää paljon rotoskooppausta. Piirrosmainen animaatio alkoi nousta maassa 1960-luvulla. Yksi maan arvostetuimmista animaationtekijöistä oli Juri Norstein 1960-luvun lopulta alkaen.
Tšekkoslovakian tunnetuimpia ja kansainvälisesti arvostetuimpia animaattoreita oli nukkeanimaattori Jiří Trnka (1912–1969). Lastenanimaatioista tunnetuimpia on Zdeněk Milerin Myyrä (1956–).
Suomi
Animaatiota on Suomessa tehty melko pienimuotoisesti, ja tekijöitä on aina ollut vähän. Animaattoreiden suurin työllistäjä on ollut televisio ja varsinkin lastenohjelma Pikku Kakkonen, jossa on esitetty muun muassa Camilla Mickwitzin ja Heikki Partasen lyhyitä pala-animaatioita.
Animaation pioneeri Suomessa oli Ola Fogelberg, Pekka Puupään luoja. Fogelberg teki 1920-luvulla viisiminuuttisen Puupää-piirrosfilmin, joka ei kuitenkaan tiettävästi ole säilynyt jälkipolville. Vuonna 1953 ilmestyneen elokuvan Lentävä kalakukko alkutekstit esitettiin animaationa, jossa kalan päällä ja pyrstöllä varustettu pahvijuna liikkui eteenpäin, esiintyjien nimet vuorollaan vaunuissa.
Animaation kukoistuskausi Suomessa oli 1970-luku, jolloin pala-animaatio tuli suosituimmaksi animaatiotekniikaksi. Riitta Nelimarkka teki 1970-luvulla yhdessä Jaakko Seeckin kanssa useita pitempiä animaatioelokuvia, kuten 1979 valmistuneen Seitsemän veljestä. Heikki Prepula on tehnyt pala-animaatiota 1960-luvun lopulta lähtien, muun muassa Kössi Kenguru.
Selluloidianimaatiota Suomessa on tehnyt trikkikuvaajana tunnettu Jan-Eric Nyström. Hänen tunnetuin animaatioelokuvansa on 1974 valmistunut Kidnapping. Tietokoneanimaation edelläkävijä Suomessa oli Tööt-Filmi Oy, jonka tuottamista animaatioelokuvista tunnetuin on 1982 valmistunut Mennyt Manner. Suomalaisista nukkeanimaation tekijöistä tunnetuin on Katariina Lillqvist, jonka animaatio Tyttö ja sotamies (1996) palkittiin Tampereen lyhytelokuvajuhlilla. Lumifilm Oy on tuottanut nukkeanimaatiosarjat Turilas ja Jäärä (2001) sekä Urpo ja Turpo (1996–1997).
Suomalainen animaatio on 1990-luvulta lähtien kokenut uuden nousun, mikä johtuu sekä alan opetustarjonnan kasvusta että erilaisten tietokoneavusteisten animointiohjelmien kehityksestä. Vuonna 2001 aloitti tietokoneanimoitu Itse valtiaat -satiirisarja, ja sarjan tekijöiltä valmistui vuonna 2006 ensimmäinen kokopitkä tietokoneanimaatioelokuva Keisarin salaisuus. Vuonna 2007 valmistunut Röllin sydän on osittain suomalaisten tekemä kokoillan piirretty. Vuonna 2008 ilmestyi suomalais-tanskalais-irlantilais-saksalaisena yhteistyönä valmistunut elokuva Niko – Lentäjän poika, josta tuli myös kaikkien aikojen laajimmalle levitetty suomalainen elokuva, sillä sen markkinointioikeudet on myyty jo yli sataan maahan.
Japani
Toisen maailmansodan jälkeen japanilainen animaatio, anime, alkoi kehittyä voimakkaasti. Osamu Tezuka antoi töillään animelle suuntaviivat. Japanista on tullut animaation suurvalta, ja siellä tuotetaankin animaatiota enemmän kuin missään muualla. Maailmanlaajuisesti tunnettuja anime-elokuvia ovat esimerkiksi Akira, Ghost in the Shell – aaveääni ja Henkien kätkemä.
Tietokoneanimaatio
pienoiskuva|293x293px|Lyhyt animaatio Tietokoneanimaatio sai alkunsa vuonna 1967, kun yhdysvaltalaiset Charles Csuri ja James Shaffer julkaisivat kymmenminuuttisen Hummingbird-animaationsa. Sen jälkeen lyhytanimaatioita alettiin tehdä muissakin maissa. Vuonna 1982 Disney julkaisi tietokonegrafiikkaa käyttävän tieteiselokuvan Tron, jota oli valmistettu seitsemän vuoden ajan. Pixar-animaatiostudio julkaisi ensimmäisen kokonaan tietokoneella tehdyn kokoillan animaatioelokuvan Toy Story – leluelämää vuonna 1995.
Käyttö näytelmäelokuvissa
Animaatiota ja näytelmäelokuvaa on usein yhdistetty. King Kongin (1933) apinajaksot oli toteutettu animaatiolla. Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? (1988) -elokuvassa klassiset animaatiosankarit liikkuvat elävinä ihmisten joukossa. Yksi esitysmuoto ovat pitkien näytelmäelokuvien alkuteksti-animaatiot. Usein animaatioissa näytetään päähenkilöiden karikatyyrihahmoja tai muuta aiheeseen etäisesti liittyvää alkutekstien yhteydessä. Esimerkiksi Kaupunkicowboyt käytti tätä. Animaatio voi olla myös aiheeseen varsinaisesti liittymätön, kuten Vaaleanpunainen pantteri -sarjassa, jonka spin-offina syntyi piirrossarja kissahahmon ympärille.
Animaatiotekniikoita
Animaatiotekniikoita on monenlaisia ja niitä voi myös yhdistellä.
Nukkeanimaatiossa ja vaha-animaatiossa rakennetaan nuket tai vahahahmot, jotka sitten kuvataan pienoismallinomaisissa lavasteissa.
Pala-animaatiossa hahmot muodostetaan paperista tai sen kaltaisesta materiaalista irti leikatuista paloista, joita liikutellaan kuvauspöydällä ja kuvataan ylhäältäpäin monitasokameralla. Pala-animaatio on suhteellisen nopeaa ja halpaa tehdä.
Esineanimaatiossa liikutellaan esineitä ja kuvataan niitä ruutu ruudulta. Piksillaatioanimaatio kuvataan ihmisnäyttelijöillä, joita käytetään samaan tapaan kuin nukkeanimaatiossa.
3D-animaatiossa käytetään 3D-tietokoneohjelmistoa, jossa mallinnetuilla hahmoilla animaatio toteutetaan. Tietokone laskee animaation liikesarjat, valaistuksen, kameran liikkeet ja tekstuurit.
Animaation ilmaisu
Hahmojen luominen eli karakterisointi määrittelee kaiken hahmolle tunnusomaisen, kuten miltä animaation hahmo näyttää, miten hän liikkuu ja ääntelee, ja myös sen, kuka hän on. Animaatiohahmot ovat usein monin tavoin liioiteltuja mutta samalla visuaalisesti pelkistettyjä. Myös hahmojen liikkeet ovat usein vakiintuneella tavalla liioiteltuja. Ennakoiminen on varsinaista liikettä edeltävä vastaliike, esimerkiksi kun hahmo venyy taaksepäin ennen juoksuun ampaisemista. Todellisessa maailmassakin tapahtuvat venyminen, litistyminen, kiihtyminen ja hidastuminen sekä primäärinen ja sekundäärinen liike (voimakkaan liikkeen aiheuttaessa pienempiä liikkeitä) täytyy animaatiossa esittää huolellisesti. Tauot ja rytmitys ovat myös tärkeitä, sillä ilman niitä animaatiosta tulee levoton. Animaatioelokuvan maailmaan voi myös luoda täysin uusia olosuhteita, kuten elastisia esineitä ja seiniä, joiden läpi voi juosta.
Animaatioelokuvan äänet tehdään yleensä valmiiksi ennen varsinaista animointia. Animaatioelokuvan ilmaisussa musiikilla on usein tärkeä osa. Ääntä ja musiikkia voi käyttää paitsi luonnollisena taustana, myös tulevien tapahtumien ennakoimiseen. Liikkeiden ajoituksen laskeminen on erityisesti animaatiossa olennaista. Täysanimaatiossa hahmot liikkuvat enintään 12 kuvan sekuntivauhdilla, jolloin jokaista liikettä kuvataan kahdesti, sillä elokuva pyörii 24 kuvaa sekunnissa. Vähemmällä kuvamäärällä liike muuttuu nykiväksi.
Gilles Villeneuve
Joseph Gilles Henri Villeneuve (18. tammikuuta 1950 Saint-Jean-sur-Richelieu, Quebec, Kanada – 8. toukokuuta 1982 Leuven, Flanderi, Belgia) oli kanadalainen kilpa-autoilija  joka ajoi F1-sarjassa vuosina 1977-1982. Hän on suuresti arvostettu niin kuljettajakollegoiden kuin fanienkin keskuudessa. Hän aloitti kilpauransa moottorikelkkakilpailuista  ja siirtyi vakioautoilla käytyjen kiihdytyskilpailujen kautta Formula Ford -ja Formula Atlantic -sarjoihin. Hän voitti Formula Atlantic -sarjassa sekä USA:n että Kanadan mestaruudet. Villeneuve debytoi F1-sarjassa McLarenilla vuonna 1977 Britannian GP:ssä, Silverstonen radalla. Suuren vaikutuksen tehneenä hänet otettiin Ferrarille Niki Laudan korvaajaksi kauden 1977 lopulla. Villeneuve kilpaili Ferrarilla aina kuolemaansa asti. Parhaalla kaudellaan vuonna 1979 Villeneuve sijoittui MM-sarjassa toiseksi jääden vain neljän pisteen päähän maailmanmestaruuden voittaneesta tallikaveristaan Jody Scheckteristä. Villeneuve sai surmansa vuonna 1982 Belgian GP:n aika-ajoissa Zolderissa törmättyään saksalaisen Jochen Massin autoon.
Villeneuveä on pidetty yhtenä kaikkien aikojen lahjakkaimmista F1-kuljettajista ja hän oli erityisen tunnettu hurjapäisestä ja ajoittain jopa hengenvaarallisesta ajotyylistään. Jopa yleensä kiitoksissaan kitsas Enzo Ferrari tunnusti ihailleensa hänen taisteluhenkeään. Arvovaltainen Autosport-lehti rankkasi vuonna 2004 Villeneuven kaikkien aikojen parhaaksi autourheilijaksi.
Villeneuven maine perustuu hänen mestarilliseen autonkäsittelytaitoonsa, rohkeuteensa ja rämäpäisyyteensä, jotka tekivät voimakkaan vaikutuksen formuloita seuranneeseen yleisöön. Rohkeus ja periksiantamattomuus ilmenivät muun muassa siten, että pahimmillaan Villeneuve romutti yhden viikonlopun aikana seitsemän autoa.
Gillesin veli Jacques Villeneuve ja poika Jacques Villeneuve ovat myös kilpa-ajajia, joista J. Villeneuve Jr. voitti Formula ykkösten maailmanmestaruuden vuonna 1997.
F1-ura
McLaren kutsui Villeneuven ajamaan Eurooppaan kesällä 1977, ja heti ensimmäisessä kisassaan Silverstonessa hän teki niin suuren vaikutuksen, että Niki Laudan paikalle kuljettajaa etsinyt Ferrari palkkasi hänet saman tien eikä Villeneuve sen jälkeen enää tallia vaihtanutkaan. Villeneuve on siitä erikoinen kuljettaja, että hän ajoi vain yhden kilpailun ennen pääsyä Ferrari-tiimiin. Hän otti ensimmäisen GP-voittonsa Kanadan osakilpailussa kaudella 1978. Villeneuve oli 17 MM-pisteillään MM-pisteiden kymmenes.