cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sulkapallo
Sulkapallo terveysliikuntana
Sulkapallon pelaajan liikkeelle on ominaista vaihtelu vauhdikkaista pyrähdyksistä ja suunnanvaihdoksista tasaisempiin jaksoihin. Pistepelinä pelattuna yksi peli on 20–60 minuutin rupeama. Fyysinen rasitus kohdistuu sekä kehon aerobiseen että anaerobiseen energiantuotantoon. Kilpatasolla noin 30 % peliajasta on anaerobista rasitusta. Tämä vaihtelu eli intervallimaisuus tekee sulkapallosta myös tehokasta kestävyyttä, tasapainoa ja tila-aika-hahmotusta kehittävää terveysliikuntaa ja kuntoilua. Aloituskynnys harrastamiseen on matala, kokemuksesta ja iästä riippumatta. Kilpatasolla sulkapallo on fyysisesti erittäin vaativa ja nopea laji. Harrastuspohjaa ja ikähaitaria on pitänyt laajana se, että Euroopassa ja Yhdysvalloissa sulkapallossa on perinteisesti kilpailtu myös kaikissa aikuisikäluokissa.
Monen muun pallopelin tapaan sulkapallo ei ole kontaktilaji. Liikuntatapaturmien riski on sulkapallossa verrattain pieni. Lajityypillisiä ovat alaraajojen vammat (lihasrevähdykset, akillesjänne, nivelsiteet). Lihasvammoista osa olisi tutkimusten mukaan ennalta ehkäistävissä kunnollisella alkuverryttelyllä ja muulla fyysisellä valmentautumisella. Silmävammojen todennäköisyys on sulkapallossa merkittävästi pienempi kuin salibandyssa, jalkapallossa, tenniksessä ja jääkiekossa.
Sulkapallon ja muiden liikuntalajien yhdistelminä on kehitelty uudempia lajeja kuten Tai Chi Soft Ball sekä pickleball.
Vähä Kivijärvi (Keuruu)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,8 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä. .
Octavarium (kappale)
Intervals
Intervals -osa käy läpi kaikki Octavarium-levyn kappaleet. Mike Portnoy sanoo jokaisen osan skaalan ennen osaa.
Luettelo Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista
Kirkkomusiikki
Mozartin kirkkomusiikissa on rikas tyylillinen mosaiikki: gregoriaaninen laulu kohtaa ankaran kontrapunktin, ja jopa oopperamaisiakin elementtejä esiintyy. Tyylin ykseys ja yhtenäisyys leimaavat koko hänen kirkkomusiikkituotantoaan.
Tähän tyylilajiin luetaan niiden liturgisen luonteen vuoksi myös vapaamuurariloošille tehdyt sävellykset kuten kantaatti ”Laut Verkünde unsre Freude”, KV 623 (jonka aitous on tosin epävarma) ja Maurerische Trauermusik, KV 477.
Messut
Mozartin sakraalimusiikkiin sisältyy 18 messua, mukaan lukien Waisenhaus-messu c-molli, KV 139/47a, pääosin Salzburgissa sävellettyjä missa brevis -tyyppisiä messuja (KV 167, 192, 194, 195 ja 220 Spatzenmesse), Kruunajaismessu KV 317, ”Suuri” c-mollimessu KV 427/417a (joka jäi keskeneräiseksi sillä Credo jäi puolitiehen ja Agnus Dei puuttuu) ja Mozartin viimeiseksi jäänyt teos, Requiem d-molli KV 626.
Muu kirkkomusiikki
Messujen lisäksi Mozartin kirkkomusiikkituotanto sisältää kyrieitä, offertoriumeja, antifoneja ja motetteja kuten Exultate, Jubilate KV 165.
Octavarium (kappale)
Intervals
Taustalla voi kuulla katkelmia kyseisistä kappaleista tämän osan aikana.
3758 Karttunen
3758 Karttunen on E. Bowellin vuonna 1983 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen tähtitieteilijän Hannu Karttusen mukaan.
Karttusen likimääräinen läpimitta on 13 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,63 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 3 kuukautta.
Ginger Baker
Peter Edward ”Ginger” Baker (19. elokuuta 1939 Lewisham, Lontoo – 6. lokakuuta 2019 Canterbury, Kent) oli brittiläinen muusikko, joka nousi kansainväliseen maineeseen toimiessaan Cream-yhtyeen rumpalina vuosina 1966–1968. Oman sukupolvensa merkittävimpien rockrumpaleiden joukkoon luettu Baker tunnettiin tavastaan pitää symbaalia selkänsä takana ja soittaa sitä siellä. Creamin hajottua Baker liittyi Blind Faith -yhtyeeseen, joka julkaisi yhden albumin elokuussa 1969. Tämän jälkeen Baker perusti Ginger Baker's Air Force -nimisen fuusiorockyhtyeen, joka julkaisi kaksi albumia. Baker kiinnostui 1970-luvun alussa afrikkalaisista rytmeistä. Hän levytti maailmanmusiikkia, teki kaksi yhteistä levyä afrobeat-muusikko Fela Kutin kanssa ja rakennutti Nigerian Lagosiin studion, jota pidettiin koko Länsi-Afrikan ensimmäisenä modernina levytysstudiona.
Baker perusti myöhemmin yhtyeet nimeltä Baker Gurvitz Army ja Ginger Baker's Energy. Tämän ohella hän soitti Hawkwind-yhtyeessä tunnetulla albumilla Levitation (1980) sekä post-punk-yhtye Public Image Limitedin albumilla Album (1986). Baker on tehnyt myös soololevyjä ja esiintynyt monissa lyhytikäisissä kokoonpanoissa. Baker muodosti 1994 entisen Cream-muusikon Jack Brucen ja Gary Mooren kanssa Bruce-Baker-Moore-"superyhtyeen". BBM hajosi yhtyeen ristiriitoihin ensimmäisen albumin jälkeen. Vuonna 2005 hän soitti Cream-yhtyeen reunion-konserteissa.
Diskografiaa
The Storyville Jazz Men and The Hugh Rainey Allstars
Graham Bond Organisation
Cream
Blind Faith
Ginger Baker's Air Force
Baker Gurvitz Army
Fela Kuti
Solo
Muut levytykset
S.E.T.I. (albumi)
S.E.T.I.on norjalaisen metallimusiikkiyhtye The Kovenantin neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2003.
Peter Angelos
Peter G. Angelos (s. 4. heinäkuuta 1929 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen juristi, poliitikko ja liikemies. Hän osti yhdessä muiden sijoittajien kanssa ammattilaisbaseballjoukkue Baltimore Oriolesin 173 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla Eli Jacobsilta vuonna 1993.
Sinsemilia
thumb|Sinsemilia Sinsemilia on ranskalainen reggae-yhtye. Se perustettiin Grenoblessa vuonna 1990. Yhtyeen jäsenet ovat tehneet yhteistyötä muun muassa Macka B:n kanssa.
Gösta Sundqvist
Gösta Erik Sundqvist (17. toukokuuta 1957 Espoo – 16. elokuuta 2003 Espoo ) oli suomalainen muusikko, radiokoomikko ja tuottaja. Hän toimi Leevi and the Leavings -yhtyeen laulajana sen perustamisesta lähtien. Sundqvist myös sävelsi, sanoitti ja sovitti itse kaikki yhtyeen kappaleet.
Sundqvist sai vuonna 1996 arvostetun Juha Vainio -sanoittajapalkinnon, jota hän ei kuitenkaan saapunut noutamaan palkinnonjakotilaisuuteen Kotkan meripäiville vaan nouti sen vasta myöhemmin. Sundqvist vältteli julkisuutta, eikä Leevi and the Leavings konsertoinut kertaakaan. Yhtyeen menestyksen takana olivat pitkälti Gösta Sundqvistin kirjoittamat kappaleet. Sundqvist käsitteli niissä erilaisuutta, alkoholismia, syrjäytyneisyyttä, ihmissuhteita, seksuaalisuutta, mielenterveyttä, luonnonsuojelua ja yhteiskunnallisia asioita, usein humoristisesti ja ironisesti.
Leevi and the Leavingsin ohella Sundqvist teki myös elinaikanansa kaikki kappaleet Aarne Tenkaselle, useilla eri salanimillä. Sundqvist teki myös Yleisradiolle useita radio-ohjelmasarjoja, joita ovat muun muassa Tietokoneenkorjauskurssi, Belgialaisia kirjauutuuksia, Teinitalo ja tunnetuimpana Koe-eläinpuisto.
Nuoruus
Gösta Sundqvist syntyi 17. toukokuuta 1957 Espoossa ja asui varhaislapsuutensa Helsingissä, josta perhe muutti 1964 Espoon Westendiin. Hän aloitti koulunkäyntinsä silloisessa Olarin kansakoulussa ja jatkoi Etelä-Espoon yhteiskoulussa. Sundqvist tunnettiin lahjakkaana jalkapalloilijana 1970-luvun alussa, jolloin hän pelasi ikäistään vanhempien joukossa Tapiolan Hongassa. Koulussa hän tunsi ”Jogi” Ojamon, joka asui Sundqvistin kanssa samalla kadulla, jonne molempien perheet olivat muuttaneet samoihin aikoihin vuonna 1964. Ojamon sisko toi Jogille paljon levyjä, joita hän kuunteli Sundqvistin kanssa. Tätä kautta Sundqvist tutustui noin 12–13-vuotiaana Jethro Tulliin, josta tuli hänelle tärkeä esikuva. Jethro Tullin Benefit ja MC5:n esikoisalbumi Kick out the Jams saivat nuoret innostumaan musiikista, jolloin jalkapallokin jäi vähemmälle ja Sundqvist alkoi kasvattaa pitkiä hiuksia. Hän lopetti pelaamisen Hongassa 1970-luvun alkuvuosina.
Kaverukset alkoivat soittaa yhdessä Reijo Innan kanssa, ja toisinaan mukana oli myös Jari Malinen samalta koululuokalta. He eivät kuitenkaan soittaneet vielä Sundqvistin omia kappaleita, vaan Black Sabbathia. Jogi ja Sundqvist tekivät yhdessä myös omaa Virtaset-lehteä, jonka he laittoivat jakoon koulun ilmoitustaululle. Ojamon kautta Sundqvist tutustui vuonna 1971 vuotta vanhempaan Juha Partaseen. Vähän myöhemmin Sundqvistin vanhemmat erosivat, ja hän muutti äitinsä ja siskojensa kanssa Helsingin Meilahteen. Jossain vaiheessa Sundqvist alkoi suhtautua koulunkäyntiin välinpitämättömästi, eikä häntä enää nähty tunneilla keskikoulun viimeisellä luokalla. Reijo Innan mukaan hän oli ollut kuitenkin huippuoppilas, joka pärjäsi kaikissa aineissa tekemättä töitä niiden eteen. Tärkein syy koulunkäynnin keskeyttämiseen oli Partasen mukaan Sundqvistin itsevarmuus siitä, ettei hän tarvinnut koulun tietoja omiin tekemisiinsä.
Gösta Sundqvist kertoi vuonna 1984 nuoruusvuosistaan seuraavasti:
Juha Partanen kuitenkin kertoo muistelmateoksessaan, ettei nähnyt Sundqvistilla meikkiä 1970-luvun alkuvuosina, lukuun ottamatta kertaa jolloin he kokeilivat meikkejä keskenään.
Ensimmäiset yhtyeet ja esikuvat
1972 Sundqvist teki yhdessä Innan ja Partasen kanssa matkan Iittalaan Innan perheen maatilalle, jossa he viettivät aikaa soittaen. Jogi jättäytyi pois yhtyeestä, joka tuohon aikaan kantoi nimeä ”Funeral Procession”. Inna oli ollut Sundqvistin kanssa samalla luokalla koko oppikouluajan. Hänen taipumuksensa tanssimusiikkiin ja humpan soittamiseen olivat olennainen osa Leavingsin tyylin synnyssä, sillä hän sai Sundqvistin luomaan iskelmällisiä ja kansanomaisia kappaleita. Jo tässä vaiheessa he soittivat pääasiassa Sundqvistin säveltämää musiikkia. Soittorupeaman aikana otetuissa kuvissa Sundqvist esiintyi aina niin, että hiukset peittivät hänen kasvonsa – hän halusi pysytellä kätkössä kuten Cyrano de Bergerac.
Partasen mukaan nämä alkuaikojen erinimiset yhtyeet olivat Sundqvistille ”sormiharjoitelmia”. Hänellä ei ollut halua päästä esiintymään, hän vain nauhoitti lukuisia säveltämiään ja sanoittamiaan kappaleita. Nämä varhaiset sanoitukset hän teki englanniksi, ja tarinat itsessään liittyivät ikiaikaisiin taruihin aina ritariromantiikasta nykypäivään. Jethro Tullin johtohahmon Ian Andersonin tapaan hän soitti kappaleiden väliin huiluriffejä. Toisinaan hän suostui soittamaan myös muiden säveltämiä kappaleita, mutta nauhoituksia hallitsivat Jethro Tull -tyyliset kappaleet ja huiluriffit. Maaliskuussa 1973 he tekivät ainoan julkisen esiintymisensä Innan perheen talon katolla Mansikkatiellä Westendissä. Kasetteja äänittäessä piti olla tuotantoyhtiö, ja sitä varten kehitettiin Strawb Production, Mansikkatien mukaan. Nimi säilyi Love Records -aikoihin asti, ja sitä käytettiin muun muassa tienvarsimainonnassa.
Sundqvist halusi muistuttaa tyylillisesti monin tavoin Jethro Tullin huilisti-laulajaa Ian Andersonia; hän oli myös kerännyt yhtyeen kaikki levyt ja osasi niiden sisällön käytännössä ulkoa. Hän käherrytti tukkaansa, pukeutui pitkään välimerensiniseen samettitakkiin ja käytti Robin Hood -tyylisiä vaaleanruskeita mokkasaappaita. Yhtyeen kappaleesta ”Life is a Long Song” hän oli poiminut motokseen ”life is a long song, but the tune ends too soon for us all...”. Sundqvistin suurin suosikki heti Jethro Tullin jälkeen oli Amazing Blondel ja sen levy England, joka hyödynsi brittiläistä laulelmaperinnettä. Amazing Blondelin löytämisen jälkeen brittiläinen musiikkiperinne luuttuineen alkoi esiintyä Sundqvistin tuotoksissa, ja seuraavan yhtyeen nimeksi tuli ”Troubadour”. Sundqvist piti myös paljon italialaisesta musiikista, erityisesti La Bottega dell'Artesta ja Premiata Forneria Marconista. Reijo Inna lähti elokuussa 1974 vaihto-oppilaaksi Yhdysvaltoihin, jolloin ystävien yhtyekuviot keskeytyivät.
1970-luvulla Sundqvist alkoi harrastaa balettia, mutta lopetti sen varsin nopeasti. Hän totesi syyksi sen, että yhden hypyn aikana ”sydän jätti lyönnin väliin”. Sydänoireiden vuoksi Gösta joutui rajoittamaan myös jalkapallon pelaamista. Sundqvistilla oli 1970-luvulla toisinaan erakkokausia, jolloin hän vetäytyi kavereidensa ulottumattomiin. Näinä kausina hän oli sitä mieltä ettei hänellä ole ystäviä eikä hän niitä kaipaisikaan. Vuoteen 1976 mennessä hän oli hylännyt ennakkoluulonsa kirjallisuutta kohtaan, ja oli ehtinyt perehtyä muun muassa Martti Lutherin kirjoituksiin. Häntä oli aiemmin ärsyttänyt ihmisten tapa lainata ajatuksia suoraan kirjoista. Vuoden 1976 lopulla Sundqvist kirjoitteli pääasiassa runoja. 1970-luvun lopulla hän muutti Helsingin kantakaupunkiin Ratakadulle ja työskenteli isänsä remonttiyrityksessä sekä asuintalonsa talonmiehenä.
Leevi and the Leavings
Reijo Innan haaveena oli tehdä oikea levy. Kaseteilta valittiin kaksi kappaletta, ”Mitä kuuluu, Marja-Leena?” sekä ”Rakas Annika...”, jotka lähetettiin Atte Blomille Love Recordsiin kuunneltavaksi. Inna teki sen salassa Sundqvistilta, joka ei olisi halunnut tarjota kappaleita julkaistaviksi. Levy-yhtiö tarjoutui kustantamaan levyn, ja ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1978. Aluksi Gösta Sundqvist vastusti kokonaisen albumin tekoa ja halusi julkaista sen sijaan tuplasinglejä. Niitä ilmestyikin kaksi vuonna 1979. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi kitaristi Juha Karastie, joka oli soittanut Sundqvistin kanssa yhdessä jo aikaisemmin. Samoihin aikoihin Inna päätti lähteä yhtyeestä, sillä hän halusi pitää yhtyeen anonyymina, singlejä julkaisevana ryhmänä. Innan mielestä yhtyeellä ei ollut tarpeeksi materiaalia kokonaista LP-levyä varten. Innan tilalle rumpaliksi tuli Risto Paanasen vanha koulukaveri Jarmo Leivo.
Jo yhtyeen alkuvaiheista lähtien Sundqvist piti ohjia käsissään, ja yhtyeen nimi yhdistettiinkin usein ensimmäisenä juuri Sundqvistiin. Yhtyeen tunnetuin kokoonpano vakiintui kuitenkin vuonna 1987, kun Niklas Nylund tuli bändin rumpaliksi. Myös Haije Sundqvistin naisääni oli alusta alkaen oleellinen osa Leevi & The Leavings -soundia. Tämä kokoonpano säilyi yhtyeen uran loppuun saakka. Omalla nimellään Leavings teki ainoan julkisen esiintymisensä osallistuessaan vuoden 1981 Euroviisu-karsintoihin, joissa se esiintyi kappaleella ”Sinisilmä, mansikkasuu”. Yhtye kuitenkin putosi jo alkukarsinnoissa. Levynkannet olivat Sundqvistille erityisen tärkeitä; Roo Ketvelin haastattelussa 1989 hän kuvaili niitä yhtä tärkeiksi kuin lauluja. Göstan ideoiden pohjalta ja tarkassa valvonnassa Leavingsin kansitaiteesta vastasivat pääosin Mikko Kurenniemi ja Timo Puranen.
Muut projektit
Sundqvist toimi myös tuottajana 1970−1980-lukujen vaihteessa muille yhtyeille, kuten The Crinolettesille, jossa lauloivat molemmat hänen sisarensa. Yksi hänen tuottamistaan projekteista oli The Silver, jonka kaksi singleä julkaistiin Johannan Black Label -levymerkin alla. Avantgarde-henkistä metelimusiikkia soittaneen The Silverin jäsenet olivat pitkään mysteeri, kunnes Yle selvitti yhtyeen johtohahmon henkilöllisyyden vuonna 2015.
Vuonna 1989 näyttelijä Tanja-Lotta Räikkä tulkitsi Euroviisu-karsinnoissa Sundqvistin tekemän kappaleen ”Huominen Eurooppa”.
Sundqvist toimi vierailevana solistina Liisa Akimofin kanssa tehdyllä kappaleella ”Viiden pennin paskiainen” vuonna 1993 ja Sipe Santapukin kappaleella ”Häiriintynyt kuu” 2002.
Sundqvistin tekemien radio-ohjelmien myötä yleiseen tietoisuuteen nousi myös sittemmin laulajana tunnettu Aarne Tenkanen. Tenkanen oli Sundqvistin fiktiivisten radiosarjojen vakiohahmo, jota esitti (ja yhä esittää) radiotoimittaja Kai Järvinen. Sundqvist ja Tenkanen tekivät yhteistyötä myöhemmin myös radion ulkopuolella, sillä Sundqvist kirjoitti ja sävelsi kappaleita hänelle usealla salanimellä, kuten L. Samarialainen, Erkki Salpola ja Pentti Jormanainen. Tenkasen laulajaura alkoi vuonna 1995, kun Sundqvist ja Järvinen päättivät tehdä singlen nimeltä ”Hemaisevan seksikäs pörröpää”. Kappale nousi suureen suosioon, ja sen vuoksi Sundqvist teki Järvisen kanssa vuonna 1996 ensimmäisen Tenkas-albumin Iso pitkä. 1998 ilmestyi Tenkasen tyttökalenteri ja 2001 Tenho. Seitsemän vuotta Sundqvistin kuoleman jälkeen vuonna 2010 ilmestyi Ajan platinaa.
12. divisioona (talvisota)
thumb|300px|Suomalaisjoukot vetäytymässä Suojärveltä, joka kuului 12. divisioonan puolustusalueeseen 12. divisioona perustettiin pääosin Karjalan sotilasläänissä, johon kuuluivat Savonlinnan, Sortavalan ja Joensuun sotilaspiirit, 9.–11. lokakuuta 1939. Perustamisen jo ennen varsinaista liikekannallepanoa 14. lokakuuta 1939 (YH:n nimellä) käski Pääesikunta, koska kyseessä oli rajaseudulle nopeasti keskitettävä yhtymä.
Gösta Sundqvist
Radiokoomikon ura
Gösta Sundqvist toimi myös monta vuotta radiokoomikkona. Hänen radiouransa alkoi viimeistään vuoden 1988 lopulla Rockradiossa, jossa hän teki Gösta Sundqvist esittää -ohjelmaa. Seuraava ohjelma, Tietokoneenkorjauskurssi, alkoi vuonna 1990 lähes heti Radiomafian toiminnan alkamisen jälkeen. 1992 ohjelman nimeksi vaihtui Belgialaisia kirjauutuuksia, ja vuoden 1993 alussa se muuttui muotoon Belgialaisia kirjaharvinaisuuksia. Jo näissä varhaisissa ohjelmissa käytettiin samantapaista kaavaa joka vakiintui Koe-eläinpuistoon. Suosikkiohjelma Koe-eläinpuisto alkoi syyskuussa 1993, ja sitä tehtiin vuoteen 2003 asti. Hänen viimeiseksi radio-ohjelmakseen jäi Teinitalo, jonka viimeinen jakso lähetettiin muutama tunti ennen Sundqvistin kuolemaa perjantaina 15. elokuuta. Yhteensä vuosien 1988 ja 2003 välillä ehdittiin lähettää noin 700 jaksoa Göstan kirjoittamia radiohupailuja.
12. divisioona (talvisota)
Divisioonan vastuualueen merkittävimmät taistelut talvisodassa käytiin Kollaanjoen alueella. Divisioona osallistui myös Laatokan Karjalan mottitaisteluihin.
Gösta Sundqvist
Radiokoomikon ura
Radiokuunnelmissaan hän sekoitti faktaa ja fiktiota, ja käytti toisinaan oikeita henkilöitä hahmoinaan. Sundqvist esitti kuunnelmissaan radiotoimittajaa, joka joko yksin tai ”kollegansa” kanssa teki ohjelmaa ”suorana lähetyksenä” jostain erikoisesta paikasta. Tarinoissaan hän käytti sekä tuttuja että uusia hahmoja, jotka tilanteiden tapaan oli viety äärimmilleen. Lyhyiden sketsipätkien välissä soitettiin aina musiikkia, joka saattoi liittyä teemaltaan sitä ennen esiintyneeseen sketsiin. Muutaman kerran ohjelmat muodostivat kokonaisuuksia, joita olivat muun muassa trilogiamuotoiset matkat Afrikkaan, Venäjälle ja Etelä-Amerikkaan – näistäkin paikoista löytyi ”sattumalta” tuttuja hahmoja. Suomessa käytiin muun muassa Kauppatorin alle kaivetussa likavesiuimalassa.
Sarjojen suosio oli korkealla loppuun asti, minkä todistaa jo lähetysajan sijoittaminen viimeisinä vuosina viikonloppuun hyvään kuunteluaikaan. Koe-eläinpuiston jaksoja alettiin uusia vuonna 2004, ja viimeksi vuonna 2015 Yle Radio Suomi-kanavalla. Koe-eläinpuiston hahmokaartista suosituksi nousi kuvitteellinen raitiovaununkuljettaja Aarne Tenkanen, jonka kautta Sundqvist saattoi toteuttaa sisäistä Junnu Vainiotaan isojen poikien laulujen hengessä.
12. divisioona (talvisota)
Varustaminen
Liikekannallepanossa 12. divisioona pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, mutta puolustusvoimien kaluston niukkuudesta johtuen määrävahvuuksia ei saavutettu.
Gösta Sundqvist
Viimeiset vuodet
Viimeisten seitsemän elinvuotensa aikana Sundqvist ei antanut haastattelua edes Soundiin, joka oli julkaissut hänestä aikaisemmin laajojakin juttuja, mutta hän oli luvannut päätoimittaja Timo Kanervalle suostuvansa haastatteluun täytettyään 50 vuotta. Ilta-Sanomat julkaisi tosin viikko Sundqvistin kuoleman jälkeen haastattelun, joka perustui vain vähän aikaisemmin käytyyn keskusteluun. Sitä ei kuitenkaan ollut tarkoitus julkaista haastatteluna, sillä Sundqvist oli halunnut välttää siitä seuraavia haastattelupyyntöjä. Juha Partasen mukaan Sundqvist piti näinä vuosina etäisyyttä myös muihin ihmisiin. 1990-luvun lopulla hän toimi jonkin verran kolumnistina Alueuutisille.
12. divisioona (talvisota)
Komentaja(t)
thumb|150px|Divisioonan komentaja eversti Antero Svensson
Yksiköt
12. divisioonaan kuuluivat muun muassa seuraavat joukot :
Gösta Sundqvist
Viimeiset vuodet
Syksyllä 2004 järjestettiin Sundqvistin muistoksi neljä Malja Göstalle -muistokonserttia. Konserteissa useat suomalaiset artistit, kuten Ismo ja Ilkka Alanko, Tuomari Nurmio, Maarit Hurmerinta, Timo Rautiainen, Samuli Putro, Marjo Leinonen ja Pauli Hanhiniemi, tulkitsivat Leevi and the Leavingsin kappaleita. Ohjelma lähetettiin myös televisiossa nimellä Isälle Göstalta marraskuussa 2004. Konserteista kaksi järjestettiin Helsingin juhlaviikkojen Huvilateltassa 30. ja 31. elokuuta 2004 ja kolmas Tampere-talon isossa salissa 11. syyskuuta 2004. Neljäs konsertti järjestettiin Lahdessa Sibeliustalossa.
12. divisioona (talvisota)
Keskittäminen
12. divisioonan osalta keskittämiskuljetukset tulevalle toimialueelleen (aluksi Laatokka - Suojärvi, myöhemmin 13. divisioonan saavuttua Syskyjärvi - Kollaa) tapahtuivat pääosin 12.–18. lokakuuta 1939. Kuljetuksiin käytettiin yhteensä 43 junaa.
12. divisioona liitettiin IV armeijakuntaan.
Divisioonan tehtävä ja ryhmitys sodan alkaessa
Divisioona vastasi puolustuksesta Suojärven ja Varpajärven välisellä alueella. Divisioonan vastuualue oli noin 45 kilometriä leveä. Joukkonsa divisioonan esikunta oli jakanut siten, että JR 34 oli yhtä pataljoonaa lukuun ottamatta ryhmittynyt Suojärven alueelle (yksi pataljoona oli sijoitettu Käsnäselän-Loimolan väliselle tielle). JR 35 oli ryhmitettynä reserviksi Syskyjärvi - Varpajärvi alueelle. JR 36 oli asemissa Loimolan alueella yhtä pataljoonaansa lukuun ottamatta (I/JR 36, joka oli sijoitettuna noin 20 kilometriä lähemmäksi rajaa).
Divisioonan vastuualueelle oli ryhmittynyt myös osia Erillinen pataljoona 10:n joukoista sekä rajavartioston joukkoja. IV armeijakunnan reserveistä Muuannon alueella oli myös Polkupyöräpataljoona 7. Molemmat mainutut pataljoonat siirtyivät pian sodan syttymisen jälkeen Ryhmä Talvelan käyttöön.
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
thumb|300px|IV armeijakunnan taistelualue ja joulukuun sotatapahtumat pääpiirteissään esitettyinä. 12. divisioona keskimmäinen sininen joukko-osastomerkki. 12. divisioonan joukot joutuivat mukaan taisteluihin jo talvisodan ensimmäisenä päivänä 30. marraskuuta 1939 Suojärven alueella. Suojärvellä toimivan Taisteluosasto Teittisen (osia JR 34:ta ja JR 36:sta) joukot saivat taistelukosketuksen Neuvostoliiton 56. divisioonaan kaikkien valtakuntien rajan ylittävien tielinjojen suunnissa. Ensimmäisen sotavuorokauden aikana vihollisen hyökkäystä hidastettiin merkittävästi useilla suunnilla, tämän päästessä etenemään vain hitaasti.
Toisena sotapäivänä 1. joulukuuta 1939 Suojärven taistelualueen eteläosassa sijaitsevan Artahuuhdan alueella ratsumestari Arnold Majewskin johtamat joukot pysäyttivät kokonaan puna-armeijan etenemisen ja Verkkolammen alueella luutnantti A. Juutilaisen johtama komppania teki samoin neuvostojoukkojen alueelle edenneiden joukkojen suhteen. III/JR 34 pysäytti vastustajan joukkojen hyökkäyksiä muun muassa Ison Pyhäjärven yli ja sen pohjoispuolella. Kevyt osasto 12 sitoutui päivän aikana myös taisteluihin eri puolella Suojärven aluetta.
2. joulukuuta Taisteluosasto Räsäsen alueen kautta edenneet Neuvostoliiton 139. divisioonan joukot alkoivat vaikuttaa taisteluiden kulkuun etenemällä pohjoisesta päin 12. divisioonan joukkojen vasemmalla sivustalla. Sivustauhan vuoksi 12. divisioonan esikunta antoi Osasto Teittiselle määräyksen vetäytyä viivytysasemistaan, josta osaston komentaja luopuikin vastahakoisesti.
Seuraavana päivänä 12. divisioonan joukot yrittivät jopa vastahyökkäystä Loimolaan johtavan tien suunnassa, mutta sotaan tottumattomat joukot joutuivat pakokauhun valtaan ollessaan ilman panssarintorjunta-aseita ja kohdatessaan vastaan etenevän panssarivaunuosaston. Joukot vetäytyivät takaisin Piitsoinojalle määrättyyn puolustusasemaan. 4. joulukuuta puna-armeijan joukkojen aloitettua hyökkäyksen mainittua puolostuslinjaa vastaan levisi suomalaisjoukkojen keskuuteen huhu neuvostotankkien murtautumisesta selustaan. Tästä seurasi pakokauhu ja puolustusasemasta luovuttiin joukkojen vetäytyessä sekavana laumana kohti Loimolaa. Saman päivän iltana 12. divisioonan joukot miehittivät Kollaanjoen länsirannalla olevat asemat.
Piitsoinojalta vetäytymisen seurauksena suomalaisjoukkojen yhteys eteneviin neuvostojoukkoihin katkesi. 5. joulukuuta yritettiin jälleen vastahyökkäystä ja etulinjan palauttamista Piitsoinojalle. Hyökkäys jouduttiin kuitenkin keskeyttämään. Puna-armeijan yksiköt pääsivät jatkamaan hyökkäystään Piitsoinojalta suuremmin joukoin ilmeisesti vasta 6. joulukuuta. Seuraavan päivän kuluessa suomalaiset ryhmittyivät Kollaanjoen asemiin ja ennen puoltayötä taistelukosketus neuvostojoukkoihin oli syntynyt.
Divisioonan eteläistä vastuualuetta puolustanut I/JR 34 joutui Loimolan-Käsnäselän tien varrella sodan alkuviikkoina lähinnä eriasteisiin kahakoihin etenevien neuvostojoukkojen kanssa. Pataljoona kykeni kuitenkin muun muassa vastaiskuin säilyttämään asemansa.
Divisioonan osalta viivytysvaiheen voidaan katsoa päättyneen 8. joulukuuta mennessä muun muassa Kollaanjoen alueella, jossa tuolloin aloitettiin jo torjuntataistelut. Muualla viivytysvaihe kesti jonkin verran pidempään ja viivytystaisteluiden voidaan katsoa päättyneen divisioonan osalta 12. joulukuuta mennessä kaikilla lohkoilla.
Kollaanjoella taistelut alkoivat Neuvostoliiton 56. divisioonan joukkojen saavuttua 7. joulukuuta Kollaanjoen itärannalle. Alueella puolustautuva JR 34 oli siirtynyt alun perin viivytysasemaksi tarkoitettuun asemaan jo 3. joulukuuta ja saanut sen varustettua kohtuulliseen taistelukuntoon. Neuvostojoukot pyrkivät murtamaan suomalaisten puolustusaseman ns. suoraan liikkeestä ja hyökkäsivät panssarivaunujen tukemana kohti suomalaisten asemia. Hyökkäys kuitenkin torjuttiin muun muassa tykistön tuella. Hyökkäyksensä epäonnistuttua puna-armeijan joukot alkoivat jo ennen puoltayötä siirtyä etelämmäksi.
Seuraavana päivänä 8. joulukuuta neuvostojoukot eivät suuremmin hyökkäilleet. Ne ilmeisimmin odottelivat hyökkäävän divisioonan loppuja joukko-osastoja saapuvaksi alueelle. Mainittuna päivänä 12. divisioonan esikunta määräsi Kollaan alueen joukoista muodostettavaksi Taisteluosasto Teittisen, johon tuli kuulumaan jo aiemmin mainitun JR 34:n lisäksi JR 35, joista tosin molemmista niiden ensimmäinen pataljoona oli sijoitettuna muualle. Lisäksi osastoon kuului patteristo Kenttätykistörykmentti 12:sta ja 23. PionK.
9. joulukuuta aamupäivällä neuvostojoukot aloittivat jälleen hyökkäyksen, mutta se torjuttiin jälleen. Päivän aikana Kollaan alueella havaittiin joukkoja kaikista Neuvostoliiton 56. divisioonan rykmenteistä, joten koko divisioonan todettiin saapuneen alueelle. 10. joulukuuta alkaen puna-armeijan yksiköt aloittivat lähes päivittäiset hyökkäykset Kollaanjoen rintamaa vastaan. Hyökkäyksiin liittyi lähes poikkeuksetta neuvostotykistön koko valoisan ajan kestänyt tulitus suomalaisasemiin. Puna-armeijan joukkojen tavoitteena oli näillä hyökkäyksillä ilmeisesti sitoa suomalaisjoukkoja näiden asemiin ja pyrkiä samanaikaisesti kiertämään puolustajan sivuilta näiden taakse.
Havaittuaan, että suomalaisten lyöminen Kollaanjoelta ei onnistunut pelkällä rintamahyökkäyksellä, päätti 56. divisioonan esikunta lähettää ilmeisesti noin kahden pataljoonan suuruiset joukot kiertämään suomalaisten selustaan etelän kautta. Puna-armeijan joukot lähtivät liikkeelle 11. joulukuuta ja etenivät Kollaanjoen yli noin viisi kilometriä taistelualueen halkaisevan ratalinjan eteläpuolelta. Samanaikaisesti neuvostojoukot hyökkäsivät myös Kollaanjoen rintamalinjaa vastaan tykistön tukemana. 12. joulukuuta suomalaiset havaitsivat sivustaansa kohdistuvan uhan ja keskittivät lisäjoukkoja oikealle sivustalleen. Päivän aikana suomalaisten onnistui pysäyttää puna-armeijan osastojen eteneminen noin kolme kilometriä rautatiestä etelään.
Kollaanjoen taistelualueen eteläosissa aloite siirtyi suomalaisjoukoille 14. joulukuuta hyökkäävien neuvostojoukkojen toisen pataljoonan hajottua ja aloitettua vetäytymisen alueelta. Everstiluutnantti V. Teittinen alkoi siirtää joukkojaan pois Kollaanjoen eteläiseltä taistelualueelta puna-armeijan joukkojen edetessä taistelualueen pohjoisosassa. Neuvostoliiton 56. divisioonaan kuuluneet parin komppanian voimat olivat etenemässä pohjoisen kautta suomalaisten puolustajien selustaan. Päivän aikana jo aiemmin mainitun luutnantti Aarne Juutilaisen johtama komppania hyökkäsi Kollaanjoen itäpuolelle, tuhoten muun muassa viisi hyökkäysvaunua ja ottaen sotasaaliiksi muun muassa kaksi panssarintorjuntatykkiä ja kolme konekivääriä. Juutilaisen komppania jätti etuvartioaseman Kollaanjoen itäpuolelle, mistä oli hyötyä myöhemmin 12. divisioonan esikunnan suunnitteleman vastahyökkäyksen toteuttamisessa.
Gösta Sundqvist
Viimeiset vuodet
Sundqvist on haudattu Kellonummen hautausmaalle Espoossa.
Henkilökuva
Gösta Sundqvist asui suurimman osan elämästään Helsingin Punavuoressa Ratakadulla ja myöhemmin Kapteeninkadulla, mutta muutti viimeisinä vuosinaan takaisin synnyinseuduilleen Espooseen. Sundqvist oli jo melko nuoresta naimisissa ja kahden tyttären isä. Hänen isänsä oli suomenruotsalainen ja äiti Karjalan evakkoja Heinjoelta. Sundqvistilla oli myös kaksi siskoa, Hanni (s. 1954 ) ja Haije (s. 1962), joka esiintyi myös kaikilla Leavings-levyillä naislaulajana, Hannin kanssa veljensä radio-ohjelmissa ja esimerkiksi Nuoret miljonäärit -tuplasinglen kansikuvassa.
Sundqvist oli tinkimätön ja halusi tehdä asiat oman päänsä mukaan. Jos jokin asia ei ollut hänen hallinnassaan, hän mieluummin luopui siitä kuin antoi periksi. Niklas Nylundin mukaan hän oli ujo, ja hänen lähelleen oli toisinaan vaikea päästä. Vaikka Sundqvist asui suuren osan elämästään Helsingin kantakaupungissa, hän ei pitänyt itseään ”stadilaisena”; hän piti elämänsä typerimpiä ihmisiä nimenomaan ”stadin kundeina”.
Julkisuuden välttely
Sundqvist ei pitänyt julkisuudesta ja jätti henkilökuvansa mysteeriksi; hänen luonteensa kuvailu on vaikeaa jopa yhtyejäsenille. Hän leikitteli mediaimagollaan koko Leavings-uransa ajan, ja alun perin tarkoituksena oli olla kertomatta yhtyejäsenten nimiä julkisuuteen. Vaikka se ei onnistunut, Sundqvist toteutti peliänsä yhtyeen esiintymättömyyden ja monitulkintaisten sanoitusten kautta. Muut yhtyejäsenet ovat kertoneet, että Sundqvist tahtoi leikkiä myös toimittajien kanssa: hänen omalaatuiset vastauksensa haastatteluissa saattoivat olla yhtä kuvitteellisia kuin hänen sanoituksensa tai radio-ohjelmansa. Sundqvist kuitenkin seurasi tarkkaan mitä yhtyeestä kirjoitettiin lehdistössä, ja oli iloinen kaikesta positiivisesta palautteesta. Erityisen tärkeää hänelle oli musiikin saama vastaanotto.
Julkisten esiintymisten vähäisyyteen oli syynä erityisesti se, että Sundqvistille ja hänen yhtyeensä jäsenille musiikintekeminen oli vain harrastus muiden joukossa, eikä yhtye tehnyt musiikkia rahan vuoksi. Lisäksi Sundqvist myönsi olevansa melko mukavuudenhaluinen, eikä häntä kiinnostanut keikkamuusikon elämä. Sundqvist viihtyi parhaiten perheensä parissa, mitä yhtyeen esiintyminen olisi rajoittanut. Sundqvist inhosi yhtyettään koskevia kulta- ja platinalevyjen jakotilaisuuksia ja piti niitä ”hirveinä tilaisuuksina”, joihin hän kuitenkin osallistui levy-yhtiön vuoksi. Hän ei liikkunut musiikkipiireissä ja valitsi ystävänsä tarkkaan. Juha Partasen mukaan Sundqvist piti vuodesta 1996 eteenpäin etäisyyttä lehdistön lisäksi myös muihin ihmisiin.
Jalkapalloilu ja muut harrastukset
Sundqvist tunnettiin intohimoisena jalkapallon harrastajana. 1970-luvun lopulla hän oli ehtinyt kerätä Ratakadun asuntoonsa suuren arkiston videoituja jalkapallo-otteluita; häntä kiinnostivat joukkueiden pelirakennelmat ja -taktiikat. Hän toimi 1980-luvulta lähtien helsinkiläisen jalkapallojoukkue Johanneksen Dynamon johtajana. Hän perusti joukkueen vuonna 1985, ja se ehti nousta kakkosdivisioonaan asti ennen fuusioituimista FC Norssin kanssa vuonna 1995. Sundqvist keksi joukkueen uuden nimen Atlantis FC, mutta jättäytyi pois toiminnasta fuusioitumisen jälkeen. Jalkapallo oli siihen mennessä syönyt valtaosan hänen muista töistä saamistaan tuloista.
Kivilampi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä. .
Jani Sullanmaa
Jani Sullanmaa (s. 19. joulukuuta 1981 Hyvinkää, Suomi) on hyvinkääläinen curling-pelaaja. Hän on 182 senttimetriä pitkä ja painaa 70 kilogrammaa. Sullanmaan seura on Hyvinkään Curling ry.
Gösta Sundqvist
Jalkapalloilu ja muut harrastukset
Sundqvist oli myös intohimoinen musiikin harrastaja ja ehti kerätä ja myydä pois pari kertaa tuhansien levyjen kokoelman. Musiikin lisäksi hän piti paljon elokuvista ja keräsi pikkuautoja.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
thumb|left|300px|Puna-armeijan T-26 hyökkäysvaunu Kollaanjoella joulukuussa 1939 15. joulukuuta suomalaisjoukot jatkoivat Kollaanjoen eteläpuolisen taistelualueen haravointia ja havaitsivat, että alueella oli edelleen ainakin pari komppaniaa neuvostojoukkoja pyrkimässä kohti pohjoisessa olevaa junarataa. Suomalaisten onnistui motittaa toinen komppanioista (jonka miehistö antautui seuraavana aamuna). Tilanne Vesisoiden alueella ratkesi käytännössä tämän vuorokauden aikana. Pohjoiselle taistelualueelle ryhdyttiin keskittämään lisää suomalaisjoukkoja vastatoimiin Kollaanjärven pohjoispuolitse edenneitä puna-armeijan yksiköitä vastaan. Puolustavat joukot saatiin ryhmitettyä paikoilleen alkavan yön aikana.
Jani Sullanmaa
Sullanmaa oli Torinon olympialaisissa Markku Uusipaavalniemen kipparoiman Suomen curling-maajoukkueen varapelaajana. Hän ei pelannut yhtäkään ottelua.
Gösta Sundqvist
Taiteilijakuva
Gösta Sundqvistia kutsuttiin toisinaan lempinimellä ”Göde”. Ennen Leevi and the Leavingsin perustamista Sundqvist käytti yleensä salanimenään ”Cyranoa”, ”Erichiä” tai jonkun muun taruhahmon nimeä. Hän käytti myös myöhemmin salanimiä, joita olivat L. Samarialainen, Pentti Jormanainen, Erkki Salpola ja Erik Kääriäinen. Esimerkiksi Aarne Tenkasen levyjen tekijäluetteloissa Sundqvist mainitaan salanimillään.
Jani Sullanmaa
Sullanmaa opiskelee mediatekniikkaa ammattikorkeakoulussa.
Gösta Sundqvist
Muusikko
Gösta Sundqvist sävelsi ja sanoitti kaikki Leevi and the Leavingsin kappaleet. Yhtyeen musiikkityyli on suomirock, joka rikkoo rockin ja iskelmän rajoja. Alkuvaiheessa yhtyeen iskelmällisyys oli ainakin osittain tarkoituksellista, sillä Sundqvist halusi pilkata ”turhantärkeitä kukkopoikia, mitkä kuvittelee et ne on jotain helvetin rokkenrolltähtiä”. Sundqvist halusi kokeilla myös monia muita tyylilajeja heti alusta alkaen: toisella albumilla diskomusiikkia ja kolmannella rockabillya ja syntetisaattoripoppia. Tero Lietteen mukaan Sundqvistin tuotantoa määrittelee melodisuus ja brittiläisestä folkmusiikista omaksuttu akustisuus; myös Sundqvistin mukaan melodisuus oli hänelle tärkeää. Sundqvistin suurimpia innoittajia olivat Jethro Tull, yhtyeen johtohahmo Ian Anderson ja Amazing Blondel, ja vuonna 1984 Soundin haastattelussa hän ilmoitti lempibändikseen U2'n. Progressiivisen rockin lisäksi Sundqvist piti myös klassisesta musiikista, erityisesti Sergei Rahmaninovista. Italoiskelmä nerokkaine sovituksineen oli myös tehnyt häneen lähtemättömän vaikutuksen. Sundqvist vertasi itseään säveltäjänä Veikko Samuliin.
Nuorempana Sundqvist oli avannut c-kasetteja ja kääntänyt nauhat juoksemaan toiseen suuntaan kuullakseen musiikin takaperin. Sundqvistin mukaan hän sai siitä paljon oivalluksia studiossa käytettäväksi. Rumpali Niklas Nylundin mukaan yhtyeen musiikissa ei ollut taukoja, ja hänellä oli jatkuvasti vaikeuksia hahmottaa kappaleiden rakenteita. Kappaleet saattoivat olla epäloogisia, mutta eivät kuitenkaan soittoteknisesti hankalia.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
16.–18. joulukuuta välisenä aikana suomalaiset saivat tilanteen Kollaanjoen alueella jälleen hallintaansa ja Neuvostoliiton 56. divisioona veti joukkonsa takaisin Kollaan alueella. Suomalaisjoukot saivat omat joukkonsa takaisin rintamaan koko alueella. Neuvostojoukkojen havaittiin Kollaan rintamalla ryhmittelevän joukkojaan uudelleen ja alkavan kaivautua asemiin.
Gösta Sundqvist
Sanoittaja
Sundqvist oli saanut sanoitustekniikkaansa vaikutteita Reino Helismaalta ja Sauvo Puhtilalta, ja hän tunnusti vuonna 1996 tärkeimmäksi esikuvakseen Juha Vainion. Lempikirjailijakseen hän mainitsi Anton Tšehovin, jonka tragikomiikasta hän sai inspiraatiota tekstintekijänä. Tarinankertojana hän myös vertasi itseään kirjailija Mauri Sariolaan ja käsikirjoittaja-ohjaaja Aarne Tarkakseen. Sundqvist tuli harvoin äänitysstudioon valmiiden tekstien kanssa, vaan hän viimeisteli ne useimmiten vasta sitten, kun kappale oli muuten jo valmis. Toisinaan hän saattoi käskeä muut kahville voidakseen kirjoittaa sanoitukset loppuun rauhassa. Tämä ei tarkoita, etteikö Sundqvist olisi jo etukäteen miettinyt laulujen teemoja tai tarinoita; hän ei vain halunnut kertoa niistä etukäteen muille. Paanasen mukaan Sundqvist piti tarinat pimennossa myös siksi, ettei loppuratkaisu olisi paljastunut soitossa.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
Neuvostojoukkojen epäonnistuttua suomalaisasemien kiertämisessä oli taisteluissa hiljaisempi päivä 19. joulukuuta. Päivän aikana taisteluosasto Teittinen ryhmitti joukkojaan uudelleen ja pyrki tiedustelupartioiden avulla selvittämään vastapuolen joukkojen ryhmitystä seuraavana päivänä aloitettavaksi suunniteltua hyökkäystä silmällä pitäen.
Gösta Sundqvist
Sanoittaja
Sundqvist ei itse pitänyt hänelle annetusta ”suomalaisuuden sanansaattajan” asemasta vaan piti itseään ajatusmaailmaltaan enemmän belgialaisena kuin suomalaisena. Yhtyeen rumpali Nylund on sanonut, että hänen mielestään Sundqvist halusi osin leikitellä näillä mielikuvilla ja dramatisoida niitä: ”Tämä luuserimiehen tarina löytyy kuitenkin myös vaikka Ahmed Ahneesta ja Aku Ankasta, se on niin yleispätevä.” Jee jee jee: suomalaisen rockin historia -kirjassa yhtyeen sanoitusten tyyliä kutsutaan ”surkuhupaisaksi”, sillä se on sekoitus ironiaa ja empatiaa, tragediaa ja komiikkaa. Vaikka Sundqvist tarkasteli hahmojaan komiikan avulla, hän käsitteli silti elämän perusasioita usein syvemmältä kuin monet, jotka yrittivät tehdä sitä vakavissaan. Kolmas nainen -yhtyeen Sakari Pesola kommentoi Leavingsin tyyliä ”kansallisromanttis-parodiseksi”. Tero Valkosen mukaan sanoituksille on ominaista absurdit tarinat ja se, ettei laulaja ota kantaa henkilöiden toimintaan.
Kivilampi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Iso Kivijärven valuma-alueeseen (35.663) se kuuluu.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
Aloite Kollaanjoen taistelualueella siirtyi suomalaisille ja 20. joulukuuta klo 6 Taisteluosasto Teittisen joukot aloittivat hyökkäyksen, jonka tavoitteena oli työntää puna-armeijan joukot pois alueelta. Hyökkäyksen toteuttamistavaksi valittiin kaksipuolinen saarrostus, jossa sekä etelän että pohjoisen kautta kierrettäisiin neuvostojoukkojen selustaan noin pataljoonan voimin. Tavoitteena oli, että joukot katkaisisivat puna-armeijan selustayhteydet noin kolmen kilometrin päässä etulinjasta, Näätäojan maastossa. Rintamassa olevien joukkojen tuli samanaikaisesti aloittaa hyökkäys kohti neuvostojoukkojen asemia. Puna-armeijan joukkojen sitkeä vastarinta, kiristynyt pakkanen (-25 astetta) ja toisen koukkaavista pataljoonista suuntautuminen noin 1,5 kilometriä liiaksi länteen johtivat kuitenkin päivän aikana hyökkäyksen epäonnistumiseen ja joukot vetäytyivät takaisin lähtöasemiinsa seuraavan illan ja yön kuluessa. Kollaanjoen itärannalle jäi kuitenkin suomalaisjoukkoja etuvartioasemiin.
Gösta Sundqvist
Sanoittaja
Soundin toimittaja Jarkko Fräntilä totesi Onnen Avaimet -albumin arvostelussaan, että ”joistakin Göstä Sundqvistin hengentuotteista on tullut osa suomalaista identiteettiä”, ja kutsui joitakin tunnetuimpia kappaleita ”laulun muotoon puetuiksi mininovelleiksi”. Toinen Soundin toimittaja, Pertti Ojala, kiitti Torstai... 40 seuraavaa hittiä -kokoelman arvostelussaan Sundqvistin tarkkanäköisyyttä ”suomalaisen arjen, machouden ja äärimmäisen junttiuden kuvaajana”. Hän antoi myös tunnustusta kappaleiden kaksimielisistä sanoituksista. Juha Vainio -palkinnon myöntäneen raadin perusteluissa mainittiin, että sanoituksista piirtyy esiin ”viisaan talonmiehen” näkemä ”suomalainen sielunmaisema”. Samoin laulujen sanottiin auttavan ”meitä suomalaisia ymmärtämään toisiamme ja ehkä myös hiukan itseämme”. Länsi-Savon toimittaja Anssi Mehtälä kutsui Sundqvistia ”suureksi suomalaiseksi kertojaksi” ja ”suomalaisen kansanluonteen kiteyttäjäksi”.
KW-set
kW-set Oy on vuonna 2004 perustettu suomalainen yritys. Vuonna 2020 sen liikevaihto oli noin 10 miljoonaa euroa.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 Kollaanjoen alueella
thumb|250px|12. divisioonan joukkoja jouluaaton hartaustilaisuudessa vain muutama sata metriä etulinjan takana. Kaksi seuraavaa päivää käytettiin uuteen hyökkäykseen valmistautumiseen ja 23. joulukuuta se toteutettiin. Suunnitelma oli hyvin samankaltainen kuin edellisellä kerralla, mutta tämäkään ei johtanut odotettuun tulokseen ja hyökkäys keskeytettiin saman päivän iltana. 24 ja 25. joulukuuta puna-armeijan joukot hyökkäsivät pariinkin otteeseen Loimola-Suojärvi-radan eteläpuolella panssarivaunujen tukemana. Hyökkäykset pystyttiin kuitenkin torjumaan.
KW-set
Yrityksen toiminta perustuu varavoimakoneisiin ja niiden ympärille kehitettyihin palveluihin. kW-set Oy maahantuo tunnettujen eurooppalaisten varavoimakonevalmistajien tuotteita. Yrityksen pääbrändeja ovat muun muassa Cumminsin ja Himoinsan varavoimalaitteet.
Gösta Sundqvist
Sanoittaja
Olavi Uusivirta on kuvaillut Sunqvistia sanoittajana seuraavasti:
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 divisioonan alueen eteläosassa
Divisioonan vastuualueen eteläosan puolustuksesta vastasi I/JR 34, joka oli ryhmittyneenä Loimolan - Käsnäseläntien varteen Saariselän alueella noin 25 kilometrin päähän (tielinjoja noudattaen) valtakuntien rajasta.
KW-set
Maahantuonnin lisäksi kW-set tarjoaa varavoiman vuokraus-, kunnossapito-, suunnittelu-, käyttöönotto- ja asennuspalveluita.
Gösta Sundqvist
Perintö
PMMP:n vuoden 2006 albumilla Leskiäidin tyttäret julkaistu kappale ”Henkilökohtaisesti” on kunnianosoitus Leevi and the Leavingsille. Paula Vesala on sanonut että Sundqvist on hänelle ”sellainen puolijumala”. Sundqvistin tuotoksia hän kuvailee ”kaikista rakkaimmaksi kansallisaarteeksi”. Yhtye on ollut innoittaja sekä PMMP:n sanoituksille että musiikille; musiikkitoimittaja Ilkka Mattilan mukaan ”Sundqvistmaiset tarinat ja melodiat ovat olleet suurelle yleisölle tarttumapinta PMMP:n kappaleisiin”. YUP-yhtyeen laulaja Jarkko Martikainen on kertonut, että on yrittänyt ”omaksua häneltä (Sundqvistilta) sitä asennetta, että laulussa ei välttämättä pidä esittää vahvoja väitteitä”. Hänen mukaansa Sundqvistissa on neron piirteitä ja hän on ”todella vaativa tekstintekijä, johon pitää todella keskittyä”. Apulannan rumpali Sipe Santapukki on sanonut, ettei löydä ”tarpeeksi hienoja sanoja” kertoakseen yhtyeestä, joka muutti hänen elämänsä ja joka edustaa hänelle täydellisyyttä. Näyttelijä Mari Rantasila on nimennyt Sundqvistin suurimmaksi vaikuttajakseen sanoittajana. Antti Heikki Pesonen on saanut vuoden 2014 elokuvaansa Päin seinää vaikutteita Leeveiltä: "Sundqvist ei koskaan moralisoinut. Elokuvassa on samaa: tarinassa ei ole hyviä eikä pahoja, henkilöt liikkuvat harmaalla alueella, mutta jokaisella on sydän." Elokuvan soundtrack myös sisältää Leevi and the Leavingsin musiikkia.
Tunnustuksia
Gösta Sundqvist sai arvostetun Juha Vainion sanoittajapalkinnon vuonna 1996. Leevi and the Leavings puolestaan valittiin vuonna 1995 Emma-gaalassa Vuoden yhtyeeksi. Espoon kaupunginvaltuustossa käsiteltiin vuonna 2005 ehdotusta Sundqvistin muistomerkin pystytystä varten, mutta kulttuurilautakunta päätti, ettei ehdotus johda toimenpiteisiin.
KW-set
Historia
kW-set Oy aloitti toimintansa vuonna 2004 Kehä I:n varrella Kontulassa. Vuonna 2008 toimitilat vaihtuivat Jokelan Nuppulinnaan, 600 neliön teollisuushalliin, jotta vuokrauskalustolle oli tilaa enemmän. Tällä hetkellä kW-set toimii 2500 neliön omistamissa tiloissaan Sulan teollisuusalueella Tuusulassa.
Gösta Sundqvist
Teoksia Sundqvistista
Vuonna 2017 julkaistiin Timo Kalevi Forssin kirjoittama elämäkerta Gösta Sundqvist – Leevi and the Leavingsin dynamo (Into).
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 divisioonan alueen eteläosassa
Heti sodan alettua lähetti mainittu pataljoona ensimmäiset tiedustelupartionsa kohti rajaa ja ensimmäiset taistelut käytiinkin alueella edenneen Neuvostoliiton 56. tiedustelupataljoonan joukkojen kanssa aamupäivällä. Sodan alkuviikkoina suomalais- ja neuvostojoukoilla ei ollut jatkuvaa taistelukosketusta, mutta ajoittain käytiin kiivaitakin yhteenottoja sotivien osapuolien välillä. 2. joulukuuta suomalaiset joutuivat avamaan vastahyökkäyksellä yhteytensä selustaan puna-armeijan yksiköiden sen katkaistua. Seuraava merkittävämpi taistelu käytiin 8. joulukuuta neuvostojoukkojen hyökättyä kaakosta suomalaisten etuvartioasemia vastaan Saarijärveltä noin kilometri etelään. Puna-armeijan joukot vetäytyivät kuitenkin takaisin lähtöasemiinsa.
Gösta Sundqvist
Teoksia Sundqvistista
Heinäkuussa 2018 esitettiin Yle Radio Suomessa 20-osainen kuunnelma ''Itkisitkö onnesta? Tarina Gösta Sundqvistista'', jonka oli käsikirjoittanut ja ohjannut Peter Lindholm.
Peter Lindholm aikoo tehdä Gösta Sundqvistista myös elokuvan, jonka kuvauksien on tarkoitus alkaa vuoden 2021 syksyllä.
KW-set
Historia
kW-set Oy on ollut mukana kehittämässä varavoimakoneiden ST-käsikirjaa 31. Kirja on kokonaisvaltainen esitys siitä, kuinka varavoimajärjestelmä suunnitellaan, toteutetaan ja tarkastetaan sekä kuinka sitä käytetään ja ylläpidetään.
12. divisioona (talvisota)
Marras-joulukuu 1939 divisioonan alueen eteläosassa
thumb|left|250px|Suomalaisjoukot liikkuivat divisioonan eteläisellä vastuualueella lähinnä hiihtäen. 12.–14. joulukuuta välisenä aikana divisisioonan joukot (mm. I/JR 34 ja I/JR 35) osallistuivat IV armeijakunnan käskemään hyökkäykseen neuvostojoukkojen huoltoreittiä vastaan Uomaan-Saarijärven alueella. Hyökkäys ei kuitenkaan johtanut tulokseen muun muassa siksi, että ensin mainittu pataljoona pääsi lähtemään hyökkäykseen myöhässä torjuttuaan sitä ennen neuvostojoukkojen hyökkäyksen Saarijärven alueella kahtena päivänä ennen määrättyä hyökkäyshetkeä.