cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Park Eun-chul
MM-mitaleja
Vuonna 2007 Park osallistui Bakussa järjestettyihin MM-kilpailuihin. Ensimmäisessä ottelussaan Park kävi tasaisen kamppailun venäläistä Nazir Mankijevia vastaan ja voitti tämän jaksoin 1–2. Seuraavalla kierroksella Park selätti tunisialaisvastustajansa, ja kolmas vastustaja, Rövşən Bayramov, ei saanut pistettäkään Parkia vastaan. Kun Park vielä voitti välierässä uzbekistanilaisvastustajansa, selviytyi hän toista kertaa urallaan MM-kilpailujen loppuotteluun. Loppuottelussa Park otteli jälleen Iranin Soryania vastaan, ja hävisi. Saavutettu hopea oli Parkille jo kolmas peräkkäinen MM-mitali. Vuonna 2007 Park kilpaili vielä sotilaiden maailmankisoissa, joissa hän voitti kultaa ennen toiseksi jäänyttä Ukrainan Vjugar Ragimovia.
Olympiamitalistiksi
Vuoden 2008 helmikuussa Park sijoittui kolmanneksi maailmancupin 60-kiloisten painoluokassa. Elokuussa hän osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 55 kilogramman painoluokassa. Park aloitti toiselta kierrokselta, ja ensimmäinen vastustaja, tanskalainen, hävisi jaksoin 0–2 (pisteet 1–8). Myös toisen kierroksen yhdysvaltalaiskilpailija hävisi jaksoin 0–2 (3–9). Välierässä Park kohtasi Venäjän Mankijevin, ja kamppailusta tuli edellisvuoden ottelun tapaan tasainen. Ensimmäisen, 1–1-tasapisteisiin päättyneen erän voitti Park, mutta toisen erän voitti Mankijev selvästi 0–6. Kolmannen erän Mankijev väänsi nimiinsä pistein 1–2 ja eteni loppukilpailuun, ja aina olympiavoittoon asti. Pääkaaviossa neljän parhaan painijan joukkoon selviytynyt Park pääsi kuitenkin painimaan vielä suoraan pronssimitalista. Pronssiottelussa Parkia vastaan asettui jälleen Iranin Soryan, jolle tämä oli hävinnyt kahdesti MM-finaaleissa. Tällä kertaa Park kuitenkin voitti tasaisen ottelun molemmat erät, ja saavutti pronssisen olympiamitalin. Pekingin kesäolympialaiset on Parkin viimeisin painin arvokilpailu.
Saavutukset
''Kreikkalais-roomalainen paini. Sarja 55 kg, ellei toisin mainittu.''
Kustavi Nordlund
Johan Gustaf (Kustavi) Nordlund (6. syyskuuta 1866 Kitee – 16. marraskuuta 1901 Tukholma ) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä J.G. Nordlund, Kustavi Saarni, Sampo ja -st-.
Nordlundin vanhemmat olivat maanmittari Axel Olivier Nordlund ja Karolina Wilhelmina Broms. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1885. Nordlund valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1889 ja maisteriksi 1890 sekä suoritti tuomarin tutkinnon 1893. Hän työskenteli Suomen senaatissa kopistina mutta muutti sittemmin asumaan Tukholmaan.
Nordlund oli naimisissa vuodesta 1901 ruotsalaisen Augusta Bernhardina Carlssonin kanssa.
14. huhtikuuta
14. huhtikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 104. päivä (105. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 261 päivää.
Nimipäivät
Vanhoissa almanakoissa huhtikuun 14. päivän kohdalla on esiintynyt myös lisämerkintä suvipäivä, koska vuosi on aikoinaan jaettu kahtia siten, että suvipuoliskon on katsottu alkavan 14. huhtikuuta. Vastaavasti lokakuun 14. päivän kohdalla on ollut merkintä talvipäivä.
Temnozor
Temnozor on venäläinen vuonna 1996 perustettu black metal -yhtye. Yhtye on käynyt soittamassa myös Suomessa, viimeksi Steelfest Open Airissa Hyvinkäällä vuonna 2015.
Felipe Pérez Roque
Felipe Pérez Roque (s. 28. maaliskuuta 1965) on kuubalainen poliitikko, ulkoministeri toukokuusta 1999 maaliskuuhun 2009. Nimityksensä aikaan hän oli hallituksen nuorin jäsen, ja ainoa vallankumouksen jälkeen syntynyt. Hän on keskuskomitean ja valtioneuvoston jäsen.
Roque on koulutukseltaan sähköinsinööri ja entinen opiskelijajohtaja ja toimi vuosikymmenen presidentti Castron henkilökunnan päällikkönä.
Hänet korvasi ulkoministerinä entinen YK-lähettiläs Bruno Rodríguez Parrilla maaliskuussa 2009, jolloin Pérez Roque jätti kaikki poliittiset tehtävänsä. Presidentti Raúl Castro erotti hänet yhtaikaa monien muiden Fidel Castron aikaisten huippuvirkamiesten kanssa.
Magical Mystery Tour (kappale)
Magical Mystery Tour on The Beatlesin vuonna 1967 julkaisema kappale. Sen pääasiallinen tekijä on yhtyeen basisti Paul McCartney. Se on samannimisen EP:n ja albumin Magical Mystery Tourin avausraita. McCartney teki kappaleen Beatlesin myös samannimisen elokuvan, Magical Mystery Tourin innoittamana. Elokuvassa Beatlesin jäsenet matkaavat bussilla läpi Britanniaa kuvausryhmän kanssa.
Paul McCartney halusi kappaleen kuulostavan siltä kuin se olisi Magical Mystery Tour -elokuvan televisiomainos. Studioon mentäessä kappaleessa ei ollut muuta kuin melodianpätkä ja rivi ”roll up, roll up for the mystery tour”. Taustoja äänitettäessä teksti alkoi muuttua, kun yhtyeen muut jäsenet keksivät parhaansa mukaan matkoihin liittyviä sanontoja, kuten ”satisfaction guaranteed”. Itse lauluraita täytettiin pelkillä järjettömyyksillä, kunnes McCartney kävi parin päivän päästä laulamassa lopullisen tekstin.
Kiviturkkisammal
Kiviturkkisammal (Paraleucobryum longifolium) on kynsisammalten heimoon ja turkkisammalten sukuun kuuluva sammal.
Ulkonäkö
Kiviturkkisammal on löyhiä kasvustoja muodostava ja sen versot ovat kiiltävät ja väriltään harmaanvalkoisesta tummanvihreään. Sen lehdet ovat jouhimaisen kapeat ja sirppimäisen käyrät. Sen keskisuoni on leveä ja täyttää kärjestä koko lehden. Sillä on harvoin itiöpesäkkeitä. Se muistuttaa joitakin kynsisammalia.
Elinympäristö
Kiviturkkisammal kasvaa yleensä karuilla silikaattikivillä ja joskus myös puiden tyvillä.
Paradox
Paradox voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Oder–Neisse-linja
thumb|Liittoutuneiden miehitysvyöhykkeet Saksassa 1945–1949 ja Puolalle ja Neuvostoliitolle luovutetut alueet
Oder–Neisse-linja on toisen maailmansodan jälkeen vedetty Saksan ja Puolan raja. Rajalinja alkaa Tšekin rajalta ja kulkee pitkin Neisse-jokea, kunnes joki yhtyy pääjokeensa Oderiin. Itämeren läheisyydessä raja kuitenkin erkanee Oderista siten, että Szczecin kuuluu Puolaan, vaikka se sijaitsee Oderin länsipuolella. Raja kulkee edelleen Oderinhaffin poikki ja jakaa Usedomin saaren kahtia.
Ennen toista maailmansotaa Saksan ja Puolan raja oli kauttaaltaan kulkenut huomattavasti idempänä, mutta uuden rajan itäpuoliset alueet liitettiin tuolloin Puolaan lukuun ottamatta Itä-Preussin pohjoisosaa, joka liitettiin Kaliningradin alueena Neuvostoliittoon. Puolaan ja Neuvostoliittoon liitetyiltä alueilta karkotettiin saksalaisväestö.
Oder–Neisse-linja oli Saksan demokraattisen tasavallan ja Puolan rajana vuosina 1949–1990. Saksan liittotasavalta tunnusti rajan vuonna 1970 Puolan ja Neuvostoliiton kanssa tekemällään sopimuksella, vaikka se tunnusti Saksan demokraattisen tasavallan käytännössä vasta vuonna 1972 (ei koskaan virallisesti). Kun Saksat yhdistyivät vuonna 1990, Oder–Neisse-linjasta tuli yhdistyneen Saksan ja Puolan välinen raja.
Saksan ja Puolan historiallinen raja
right|thumb|225px|Puola [[Piast-sukuisen Bolesław III Wrymouthin hallitessa (1102–1138). Puolan länsiraja oli tuolloin paikoitellen Oder-joella ja muutoinkin lähellä nykyistä Oder-Neisse-linjaa.]] 300px|thumb|{{legend|#676767|Saksan ensimmäisen maailmansodan jälkeen menettämät itäiset alueet}} {{legend|#000000|Saksan toisen maailmansodan jälkeen menettämät itäiset alueet}} {{legend|#FF0000|Nykyinen Saksa}}Oder-Neisse-linja vastaa suurin piirtein Puolan keskiaikaista länsirajaa Piast-suvun hallitessa. Tähän sukuun kuuluneen Bolesław I Urhean aikana (992–1025) Puolan alueisiin liitettiin muun muassa Pommeri ja Sleesia, ja maan länsiraja kulki osittain Oderia pitkin. Keskiajan lopulla Puola kuitenkin menetti nämä läntiset alueensa Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle ja siihen kuuluville ruhtinaskunnille, erityisesti Brandenburgin vaaliruhtinaskunnalle, ja nämä alueet saksalaistuivat asutukseltaankin. Paljon myöhemmin, 1700-luvun lopulla, Puola menetti itsenäisyytensä, kun Preussi, Itävalta ja Venäjä jakoivat sen alueet keskenään.
Maailmansotien välinen aika
Kysymys siitä, missä Puolan rajojen pitäisi kulkea, herätti kuitenkin jo alusta lähtien kiistoja. Jo maailmansotien välisenä aikana Puolassa esiintyi mielipiteitä, että maahan olisi liitettävä ne silloisen Saksan itäiset alueet, jotka keskiajalla Piast-suvun hallitessa olivat kuuluneet Puolalle. Tällaisten niin sanottujen "läntisten ajatusten", ja niiden ehkä tunnetuin kannattaja oli Zygmunt Wojciechowiski, jonka mukaan Puolaan olisi pitänyt liittää Sleesia, Pommeri, Länsi-Preussi ja Suur-Puola.
Kaavailut rajasta toisen maailmansodan aikana
Toisen maailmansodan alkuvaiheessa syyskuussa 1939 Saksa ja Neuvostoliitto miehittivät Puolan ja jakoivat maan keskenään. Vuonna 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon maa joutui kokonaisuudessaan Saksan miehittämäksi.
Teheranin konferenssi
Teheranin konferenssissa vuonna 1943 Josif Stalin otti ensimmäisenä puheeksi Puolan länsirajan siirtämisen Oderjoelle. Yhdysvaltalaiset eivät kuitenkaan siihen aikaan osoittaneet kiinnostusta mahdollisiin rajamuutoksiin.
Jaltan konferenssi
Kysymys Puolan rajoista tuli jälleen puheeksi Jaltan konferenssissa 1945. Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt sanoi tuolloin, että hänelle olisi suuri helpotus, jos Stalin tekisi myönnytyksiä Puolan itärajaa koskevista vaatimuksistaan. Winston Churchill sanoi, että Iso-Britannia ei hyväksyisi sellaisia järjestelyjä, jotka eivät palauttaisi Puolaa itsenäiseksi valtioksi. Puolan länsirajasta Stalin totesi, että Puolan maanpaossa ollut pääministeri Stanisław Mikołajczyk oli ilmaissut suuren tyytyväisyytensä kuultuaan, että Puolalle tultaisiin luovuttamaan Stettin (Szczecin) ja Neissen itäpuolinen osa Saksaa Churchill ei tätä rajansiirtoa tuolloin hyväksynyt. Hän sanoi erityisesti, että monia brittejä suuresti järkyttäisi, jos yli 11 miljoonaa saksalaista joutuisi lähtemään luovutettavilta alueilta, mihin Stalin vastasi, että monet heistä olivat jo paenneet puna-armeijan tieltä.
Puolan ja Neuvostoliiton vaatimukset
pienoiskuva|300x300px|Toisen maailmansodan jälkeiset rajansiirrot länteen. Alustavan sopimuksen mukaan Saksalle oli määrä jättää Stettin, mutta Puolaan olisi liitetty koko Itä-Preussi, Königsberg eli nykyinen Kaliningrad mukaan luettuna. Tätä Puolan hallitus oli vaatinutkin jo syyskuussa 1939, koska Itä-Preussin strateginen asema teki Puolan mahdottomaksi puolustaa.
Stalin kuitenkin vaati, että Königsberg oli liitettävä Neuvostoliiton alueisiin, jotta maan sotalaivasto saisi sieltä jäätymättömän sataman. Sen sijaan Puola saisi korvauksena Stettinin. Puolan maanpaossa olleella sotaa edeltävällä hallituksella ei ollut asiasta paljon sanottavaa, mutta se vaati, että Puolan historiallinen kaupunki Lwów (nykyinen L’viv) jäisi Puolalle. Siihen Stalin ei myöntynyt, mutta tarjosi vastineeksi Breslauta (Wrocław). Monet Lwów’in silloisista asukkaista muuttivat myöhemmin Gdańskiin.
Potsdamin konferenssi
500px|thumb|Demografinen kartta, jota käytettiin rajakeskusteluissa Potsdamin konferenssissa 1945.
Potsdamin konferenssissa vuonna 1945 Yhdysvaltain ja Ison-Britannian edustajat väittivät, että Puola oli vaatimassa liian suuria alueita Saksasta. Tähän Stanisław Mikołajczyk vastasi, että läntiset alueet ovat tarpeellisia, jotta niihin voitaisiin asuttaa ”Curzonin linjan itäpuolelta paenneet puolalaiset, sodan aikana länteen paenneet puolalaiset sekä osa Puolan keskeisten, ylikansoitettujen maakuntien asukkaista.” Yhdysvallat ja Iso-Britannia eivät myöskään kannattaneet ajatusta, että Puola saisi oman miehitysvyöhykkeensä Saksasta. Kuitenkin 29. heinäkuuta presidentti Harry S. Truman esitti Vjatšeslav Molotoville väliaikaista ratkaisua, jonka mukaan Puola saisi hallintaansa Oderin ja itäisemmän Neissen itäpuoliset alueet, kunnes lopullinen rauhankonferenssi päättäisi rajoista. Vastikkeeksi tästä myönnytyksestään Yhdysvallat vaati, että jokainen miehitysvalta saisi miehitysvyöhykettään vastaavan osan sotakorvauksista ja että Italia olisi hyväksyttävä Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi. Ehdotus ei kelvannut Neuvostoliitolle, koska se ”ei myöntänyt Puolan hallintaan kahden Neissejoen välistä aluetta”. Samana päivänä Stalin kuitenkin vaati Bolesław Bierutia hyväksymään amerikkalaisten ehdotukset.
Potsdamin konferenssissa Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Neuvostoliitto sopivat Oderin ja Neissen itäpuolella olevien Saksan alueiden luovuttamisesta Puolan hallintaan. Muut paitsi Neuvostoliitto pitivät kuitenkin järjestelyä väliaikaisena. Sodan jälkeen vahvistettujen rajanmuutosten seurauksena Puola menetti 187 000 neliökilometriä maata Neuvostoliitolle ja sai 112 000 neliökilometriä entistä Saksan aluetta. Neuvostoliitolle menetettyjen alueiden asukkaista noin 36,5 % oli puolalaisia, loput etupäässä valkovenäläisiä ja ukrainalaisia. Yksi syy rajanmuutokseen oli, että uusi raja oli paljon entistä lyhempi ja itse asiassa lyhin mahdollinen linjaus Tšekkoslovakian rajan pohjoisimmasta kohdasta Itämereen. Tämän katsottiin tekevän Puolan paljon entistä helpommin puolustettavaksi, mikäli Saksa vielä uudelleen aikoisi hyökätä maahan. Myös saksalaisväestön karkottamisen arveltiin ennalta ehkäisevän uuden sodan mahdollisuutta.
thumb|200px|Oderin laguuni Oderin länsipuolella lähellä Szczeciniä.
Potsdamin konferenssissa Stalin perusteli uutta rajaa sillä, että Puolan hallitus vaati tätä rajaa ja että sen itäpuolella ei enää ollut saksalaisia. Tähän amiraali William D. Leahy vastasi kuiskaamalla presidentti Trumanille, että bolševikit olivat tappaneet heidät kaikki. Myöhemmin venäläisetkin myönsivät, että alueilla asui tuolloin vielä ”ainakin miljoona saksalaista”, mikä kuitenkin oli paljon todellista pienempi lukumäärä.
Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman ja Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee sanoivat, etteivät he hyväksyneet puolalaista hallintoa yhdellä miehitysvyöhykkeellä, mikä tavallaan teki Puolan viidenneksi miehitysvallaksi Yhdysvaltain, Ison-Britannian, Ranskan ja Neuvostoliiton ohella, eivätkä miljoonien saksalaisten karkottamista alueelta. Tähän Stalin vastasi, että Puola saa näin korvauksen niistä vääryyksistä, joita Saksa on sille vuosisatojen kuluessa aiheuttanut.
Winston Churchill ei ollut läsnä konferenssin loppuvaiheessa, koska hän oli menettänyt asemansa pääministerinä vaalien tuloksena. Kuitenkin hän ilmaisi vielä sen jälkeen, ettei hän tulisi koskaan hyväksymään Oder–Neisse-rajalinjaa, minkä hän teki selväksi myös vuonna 1946 kuuluisassa puheessaan, jossa hän otti käyttöön termin ”rautaesirippu”.
Toisen maailmansodan jälkeen
thumb|350px|Oder–Neisse-linja.
Puolaan liitetyt alueet käsittivät melkein koko Sleesian, yli puolet Pommerista, itäisimmän osa Brandenburgista, pienen osa Saksia, Danzigin ja eteläosan Itä-Preussia eli Masurian ja Warmian.
Alueelta karkotettiin tai sinne estettiin palaamasta noin 14 miljoonaa asukasta, mikä on maailmanhistorian suurimpia etnisiä puhdistuksia. Saksalaisten asukkaiden karkottamiseksi käytettiin julmia väkivaltakeinoja.
Puolalainen propaganda alkoi nimittää maahan liitettyjä alueita palautetuiksi alueiksi. Tämä perustui siihen, että keskiajalla ne olivat kuuluneet puolalaisen Piastin dynastian hallintaan. Suurin osa niistä oli kuitenkin liitetty Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan ja Preussiin jo vuosisatoja ennen 1700-luvulla tapahtuneita Puolan jakoja. Nimitys tuli käyttöön välittömästi toisen maailmansodan jälkeen. Tuolloin uskottiin, että lopullinen rauhansopimus solmittaisiin piankin ja että uusi raja jäisi pysyväksi.
Puolassa rajansiirtoa ja saksalaisväestön karkottamista ei juuri arvosteltu. Niitä pidettiin oikeudenmukaisena hyvityksenä natsi-Saksan Puolassa toimeenpanemasta kansanmurhasta ja toisaalta myös aluemenetyksistä Neuvostoliitolle.
Uusi järjestely oli myös Stalinin intressien mukainen, koska se teki Neuvostoliitolle mahdolliseksi toimia Puolan länsirajan pääasiallisena takaajana.
Rajan tunnustaminen
thumb|250px|Neisse erottaa Saksan [[Görlitzin (vasemmalla) Puolan Zgorzelecistä, joka aikaisemmin oli osa Görlitziä (oikealla).]]
Aluksi Itä-Saksan vuonna 1946 perustettu Sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED) hylkäsi Oder–Neisse-linjan. Neuvostoliiton painostuksesta se kuitenkin otti maalis-huhtikuusta 1947 lähtien käyttöön sitä tarkoittavan termin Friedensgrenze (rauhan raja).
Puolan ”uudet territoriot” julistettiin liitetyiksi Puolaan 11. tammikuuta 1949. Vuonna 1950 Saksan demokraattinen tasavalta ja Puola solmivat Zgorzelecin sopimuksen, jossa rajalinja tunnustettiin ja sitä nimitettiin ”Rauhan ja ystävyyden rajaksi” Yhdysvallat ja Iso-Britannia tuomitsivat sopimuksen, ja Ranska vaati vuoden 1937 rajojen palauttamista.
Vuonna 1989 Saksan demokraattinen tasavalta ja Puola tekivät lisäksi sopimuksen merirajasta Itämerellä, mikä lopetti asiaa koskeneen, vuonna 1985 alkaneen kiistan.
right|thumb|"Kolmeen osaan jaettuko? Ei milloinkaan!" Kuratorium Unteilbares Deutschland -järjestön juliste, jolla vastustettiin Saksan kahtiajaon ja Oder-Neisse-linjan hyväksymistä Vuonna 1952 Stalin asetti Oder–Neisse-linjan hyväksymisen pysyväksi rajaksi yhdeksi niistä ehdoista, joilla se voisi suostua Saksan jälleenyhdistymiseen. Saksan liittotasavallan liittokansleri Konrad Adenauer hylkäsi ehdotuksen. Saksassa länsivaltojen vyöhykkeille, johon suurin osa Puolaan liitetyiltä alueilta karkotetusta väestöstä oli asettunut, rajan tunnustamista pysyväksi pidettiin kauan mahdottomana hyväksyä.
Saksan liittotasavallan ja Puolan väliset suhteet alkoivat kuitenkin parantua 1960-luvulla liittokansleri Willy Brandtin aikana, jolloin käytettiin termiä Ostpolitik. Vuonna 1970 Saksan liittotasavalta teki Neuvostoliiton kanssa Moskovan sopimuksen, jolla Oder–Neisse-linja todettiin tosiasiaksi, jota ei pitänyt voimakeinoin muuttaa. Samalla alueelta karkotettujen sallittiin tietyin edellytyksin vierailla entisellä kotiseudullaan, mutta paluumuutto oli edelleen mahdotonta.
Marraskuussa 1990, Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen, Saksa ja Puola allekirjoittivat sopimuksen, jolla raja vahvistettiin. Sitä ennen Saksan perustuslaista oli kumottu sen 23. artikla, johon jälleenyhdistyminenkin oli perustunut, mutta jota nyt olisi voitu käyttää perusteena myös Puolalle menetettyjen alueiden palauttamiselle. Sopimus tuli voimaan 16. tammikuuta 1992.
Jacob Söderman
Jacob-Magnus Söderman (s. 19. maaliskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen poliitikko ja virkamies.
Ura
Jacob Söderman valmistui ylioppilaaksi Åggelby svenska samskolasta 1957, oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1962 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1967.
Söderman toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1972–1982 ja uudelleen vuosina 2007–2011. Oikeusministerinä hän oli 1971, sosiaali- ja terveysministerinä 1982, Uudenmaan läänin maaherrana 1982–1989 ja eduskunnan oikeusasiamiehenä 1989–1995. Hän oli ensimmäinen Euroopan oikeusasiamies ja ajoi virassaan 1995–2003 erityisesti EU:n avoimuutta. Söderman nousi eduskuntaan varasijalta kesällä 2007 Tuula Haataisen tultua nimitetyksi Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi ja luovuttua edustajanpaikasta syyskuussa 2007.
Söderman toimi Julkisen sanan neuvoston puheenjohtajana 2003–2005, Helsingin yliopiston konsistorissa 2004–2006 ja Euroopan neuvoston viisaiden ryhmässä 2005–2006.
Söderman toimi myös oulunkyläläisen IF Gnistanin puheenjohtajana vuosina 1965–1967.
Times Like These
Times Like These on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fightersin kappale. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 2003 albumilta One by One. Kappaleesta on julkaistu kaksi musiikkivideota.
Kappaleet
CD1:
CD2:
Robert Frank
Robert Frank (9. marraskuuta 1924 Zürich, Sveitsi – 9. syyskuuta 2019 Inverness, Kanada ) oli sveitsiläissyntyinen, Yhdysvalloissa uransa luonut valokuvaaja ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten valokuvakirjastaan The Americans (1958). Hänen ohjaamiaan elokuvia ovat muun muassa beat-elokuva Pull My Daisy (1958) ja Rolling Stones -kiertuedokumentti Cocksucker Blues (1972), joista jälkimmäinen on tullut pahamaineiseksi Mick Jaggerin yritettyä oikeusteitse estää elokuvan esittämisen.
Vuonna 1996 Frankille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Ingeborg Mello
Ingeborg Mello de Preiss (4. tammikuuta 1919 Saksa – 25. lokakuuta 2009 Buenos Aires) oli argentiinalainen yleisurheilija, joka kilpaili kuulantyönnössä, kiekonheitossa ja keihäänheitossa. Hän voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa vuonna 1951 sekä kuulantyönnöstä että kiekonheitosta. Mello menestyi myös Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän voitti yhteensä viisitoista mitalia vuosina 1941–1963. Hän osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1948 ja 1952. Mellon parhaaksi olympiasijoitukseksi jäi 8. sija kiekonheitosta Lontoon kisoissa 1948.
Mello syntyi Saksassa ja muutti Argentiinaan vasta 18-vuotiaana. Hän jatkoi urheilu-uraansa aina vuoteen 1969, jolloin hän sijoittui maansa mestaruuskilpailujen kiekonheitossa neljänneksi.
Trooppinen sykloni Eline
thumb|250px|Elinen reitti ja voimakkuus väritettynä Saffirin-Simpsonin asteikon mukaan: oranssi 3, keltainen 2, vaaleankeltainen 1. Sinisten pallukoiden kohdalla Eline oli vain trooppinen myrsky.
Trooppinen sykloni Eline oli trooppinen hirmumyrsky, joka aiheutti suuria tuhoja Madagaskarilla, Mosambikissa ja Zimbabwessa vuonna 2000. Saffirin-Simpsonin hurrikaaniasteikolla se luokiteltiin toiseksi voimakkaimpaan eli 4. luokkaan. Se syntyi lähellä Joulusaaria 3. helmikuuta ja sai Ausralian hirmumyrskyksekukselta nimen Leon. Se heikkeni mutta voimistui uudelleen ja sai Mauritiuksen keskukselta nimen Eline siirtyessään pois australialaisten valvonta-alueelta. Se iski Madagaskarille 17. helmikuuta ja Mosambikiin, Beiran kaupungin pohjoispuolelle, 22. helmikuuta.
Se oli yksi pisimpään eläneistä ja pisimmän matkan kulkeneista trooppisista hirmumyrskyistä, mitä on tavattu eteläisellä pallonpuoliskolla.
Suorat tuhot riistivät hengen ainakin 1 000 ihmiseltä ja sateiden aiheuttamat tulvat ja niiden levittämät kulkutaudit tuhansilta muilta. Elinen vaikutusta on vaikea erottaa muista tuhoista, sillä Mosambikin alueella oli jo ennestään tulvia, kun taas Madagaskarille saapui pian trooppinen myrsky Gloria.
Maatalouslakot 1917
Maatalouslakot vuonna 1917 olivat Suomen sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen liittyneitä työtaisteluita, jotka alkoivat keväällä 1917. Maataloustyöntekijät olivat vanhastaan olleet isännistä riippuvaisia: työaika- ja palkkaneuvotteluja ja muita työsuhteen järjestämiseen liittyviä molemminpuolisia neuvotteluja ei alalla tunnettu. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen työläiset ryhtyivät vaatimaan 8-tuntista työpäivää, minkä toteuttamisen monet isännät torjuivat jyrkästi vedoten maatalouselinkeinon erityisluonteeseen.
Tilanteen kärjistyttyä osapuolet syyttelivät toisiaan taipumattomuudesta ja neuvotteluhaluttomuudesta. Työläiset tehostivat vaatimustaan lakkoilemalla, ja lakkojen yhteydessä esiintyi levottomuuksia rikkureita vastaan. Levottomuuksien estämiseksi isännät perustivat suojelusvartioita, jotka olivat suojeluskuntien alkuna. Samoihin aikoihin perustettiin Maataloustuottajain keskusliitto.
Lakkoja ei esiintynyt kovin laajoilla seuduilla Suomessa. Kyse oli lähinnä Etelä-Suomen, Varsinais-Suomen ja Satakunnan suurtila-alueista. Kaupunkien työväestön piirissä vallitsi näkemys, jonka mukaan korkeat kuluttajahinnat ja mustan pörssin kauppa olivat osoitus maataloustuottajien ahneudesta.
Eri osapuolten lehdistö käsitteli tapahtumia hyvin eri tavoin. Työväenlehtien näkemyksistä kauimpana eivät olleet Maalaisliiton lehdet, jotka kirjoittivat lakoista ylipäänsä vähemmän ja varovammin, vaan Maalaisliittoa oikeistolaisemmat vanha- ja nuorsuomalaiset lehdet.
Vuoden 1917 maatalouslakkojen yhteydessä tapahtui ainakin kaksi aseellista välikohtausta, joista toinen johti yhden ihmisen kuolemaan. Huittisten meijerikahakassa 13. heinäkuuta maanviljelijöiden suojeluskaarti avasi tulen lakkolaisia vastaan haavoittaen seitsemää ihmistä. Kuukautta myöhemmin Ypäjän kahakassa Karon talon isännän paikalle kutsuma poliisi ampui 21-vuotiaan työmies Simo Saarikon.
Henry C. Gordon
Henry C. Gordon (23. joulukuuta 1925 - 24. syyskuuta 1996 ) oli X-20 Dyna-Soarin astronautti ja Yhdysvaltain ilmavoimien eversti.
Gordon syntyi Valparaisossa, Indianassa. Hän valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi Purduen yliopistosta vuonna 1950. Vuonna 1966 hän sai kauppatieteiden maisterin paperit University of Southern Californiasta. Gordon oli naimisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Gordon valittiin astronautiksi X-20 Dyna-Soar -ohjelmaan huhtikuussa 1960 ja aloitti harjoittelun ilmavoimain testikeskuksessa Edwards Air Force Basessa, Kaliforniassa. Hän jätti astronautin työt, kun X-20 Dyna-Soar -ohjelma peruttiin 10. joulukuuta 1963, lentämättä ainuttakaan lentoa.
Gordon lensi taistelutehtäviä Vietnamin ja Korean sodissa. Dyna-Sour ohjelman lopettamisen jälkeen hän toimi vielä yhdysvaltain ilmavoimissa, josta hän jäi eläkkeelle everstinä.
Lotte World Tower
Lotte World Tower on Etelä-Korean korkein, huhtikuussa 2017 yleisölle avattu pilvenpiirtäjä. Tämä 123-kerroksinen, Soulissa sijaitseva rakennus oli valmistuessaan vuonna 2016 maailman viidenneksi korkein pilvenpiirtäjä. 555-metrinen rakennus on japanilais-eteläkorealaisen Lotte-monialakonsernin rakennuttama. Vuosina 2011-2016 rakennetun pilvenpiirtäjän on suunnitellut yhdysvaltalainen arkkitehtitoimisto Kohn Pedersen Fox Associates.
Rakennuksen 1.–12. sisältävät vuokrattavia liiketiloja (Podium). Tämän yläpuolella, 14.–38. kerroksissa on toimistotiloja (Prime office). Kerroksissa 42–71 on asuntoja (Signiel residence), joiden kuvattiin neliöhinnaltaan (1 825 USD neliöjalkaa kohden) Korean kalleimmaksi. Asuntojen korkean hinnan, niistä vuosittain perittävien maksujen ja maailmanpoliittisen tilanteen vuoksi asuntojen myynnin ennakoitiin vievän pitkään. Kerrokset 76.–101. toimivat ylellisenä hotellina (Signiel Seoul) ja kerrokset 108.-114. toimistotiloina (Premiere 7). Hotelli Signiel Seoulilla on 235 huonetta. Sen ravintolat palvelevat pilvenpiirtäjän 81. kerroksessa ja sieltä löytyvät esimerkiksi ranskalainen kolmen Michelin-tähden ravintola Stay (eräs keittiömestari Yannick Allénon ravintoloista) kuin korealaisenkin Michelin-tähtikokin ravintola Bicena. Lotte-konsernin Etelä-Korean pääkonttori oli tarkoitus siirtää rakennuksen 108. kerrokseen vuonna 2017. Rakennuksen maanalaisissa kerroksissa on pysäköintitiloja.
Rakennus on ollut ainakin avaamisvuonnaan suosittu nähtävyys, sillä heinäkuussa 2017 Lotte-konserni kertoi rakennukseen tutustuneen sadan ensimmäisen aukiolopäivän aikana jo 10 miljoonaa kävijää eli keskimäärin 120 000 kävijää päivässä. Kävijöistä 450 000 oli tutustunut rakennuksen huipulla sijaitseviin lasisiin Seoul Sky -näköalakerroksiin.
Rakennuksen vieressä toimii ennen pilvenpiirtäjän valmistumista avattu Lotte World Mall -kauppakeskus ja Lotten tavaratalo.
Gloria Koussihouede
Gloria Koussihouede (s. 4. huhtikuuta 1987 Porto-Novo Beninin kansantasavalta) on beniniläinen uimari. Hän jäi vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa 50. sijalle naisten 100 metrin vapaauinnissa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä 87. sijalle 50 metrin vapaauinnissa.
Koussihouede oli yhä kesäolympialaisten 2012 jälkeen nuorin Beniniä koskaan olympialaisissa edustanut urheilija.
Positiivinen psykologia
Positiivinen psykologia on psykologian osa-alue, joka keskittyy ihmisen hyvinvointiin, vahvuuksiin ja voimavaroihin ja näiden edistämiseen. Kansainvälisesti tunnetuimpiin positiivisen psykologian puolestapuhujiin kuuluu muun muassa yhdysvaltalaisprofessori Martin Seligman.
Taustaa
Positiivinen psykologian juuret ulottuvat niin kauas kuin ihmismieltä on tutkittu. Alkujaan psykologialla oli kolme erillistä missiota: tutkia mielenterveyttä, vaalia lahjakkuutta sekä edistää yksilön mahdollisuuksia mielekkääseen elämään. Lääketieteen osa-alue psykiatria keskittyi patologiaan (eli tutkimaan ja hoitamaan sairautta).
Tämä jako muuttui dramaattisesti 2. maailmansodan traumatisoituneiden sotilaiden palatessa rintamalta kotiin. Psykiatriassa ei riittänyt voimavaroja masentuneiden ja itsetuhoisten veteraanien hoitamiseen. Siksi myös psykologian resurssit ja tutkimus suuntautuivat tarkastelemaan ihmisen pahoinvointia ja parantamaan sairauksia. Psykiatria sai avukseen kliinisen psykologian (ja psykoterapian). Järjestely palveli aikakautta ja tarjosi huikeita edistysaskelia mielenterveysongelmien diagnosoimisen ja hoitamisen saralla. Psykologian pääsuuntaus jäi kuitenkin kohti tätä sairausmallia. Ihmisyyden kokemuksen toinen puoli, psyykkinen hyvinvointi, jäi huomiotta.
Positiivisen psykologian käsitteen voidaan katsoa tulleen humanistisen psykologian tutkimuskentästä. Abraham Maslow nimesi yhden vuonna 1954 julkaistun kirjansa Motivation and Personality luvun otsikolla Kohti positiivista psykologiaa (Towards Positive Psychology). Myös Erich Fromm ja Carl Rogers tutkivat aihepiirin käsitteitä, kuten olemisen virtaus (flow), onnellisuus ja täyttymys. Humanistinen psykologia ei kuitenkaan kyennyt validoimaan tutkimustaan ja löytöjään tieteellisesti.
Positiivisen psykologian nousu
Positiivisen psykologian tunnetuimpiin puolestapuhujiin kuuluu juuri professori Seligman työtovereidensa kanssa. Vuonna 2000 American Psychologist-lehti julkaisi erikoisnumeron positiivisesta psykologiasta. Siinä Seligman ja flow-käsitteen luoja, psykologi Mihály Csíkszentmihályi yhdessä esittivät, että perinteinen psykologia ei tuota tarpeeksi "tietoa siitä, mikä tekee elämästä elämisen arvoista". Tästä on esimerkkinä Harvardin yliopiston psykiatrian professori George Vaillantin mukaan psykiatrian perusoppikirja, jossa vain viidellä rivillä käsitellään toivoa ja vain yhdellä rivillä mainitaan ilo.
Edellisvuonna 1999 psykologian tohtori Neil Mayerson ja Mayersonien hyväntekeväisyyssäätiö oli kääntynyt professori Seligmanin puoleen. Kysyjät halusivat tietää voiko odottaa, että positiivinen psykologia auttaa ihmisiä kehittymään kohti kohti sitä, mitä voimme parhaimmillamme olla. Esitetty haaste johti tarpeeseen määritellä ja tutkia aihepiirin peruskäsitteitä syvällisemmin tieteellisen lähestymisen kautta. Työn tueksi hyväntekeväisyyssäätiö perusti voittoa tuottamattoman VIA-instituutin (Values in Action). Instituutin tieteellisenä johtajana toimi Seligman ja projektin johtajaksi kutsuttiin Michiganin yliopiston psykologian professori Christopher Peterson, joka muutti vuonna 2000 hankkeen vuoksi tilapäisesti Pennsylvanian yliopistolle. Hankkeen tuloksena syntyi laaja ihmisen luonteenvahvuuksia ja hyveitä kuvaava käsikirja ja luokitteluopas. Kirjoittajat luonnehtivat 800 sivuista Character Strengths and Virtues-teostaan (2004) eräänlaiseksi "mielenterveyden piirteiden käsikirjaksi", positiivisen psykologian vastapainoksi psykologisten mielenhäiriöiden diagnoisointioppaille. Teoksen mukaan on alustavasti eriytettävissä kuusi yleismaailmallista, kulttuureista ja uskonnoista riippumatonta hyvettä ja 24 hyveitä määrittelevää luonteenvahvuutta. Kirjoittajat toteavat julkaisemansa luokittelun olevan tuossa vaiheessa vasta alustavaa. Kirjan lopussa esitellään myös yksilön vahvuuksien kartoittamiseen käytettävä VIA-IS-vahvuuskysely.
Pelkkä sairauden puuttuminen ei ole hyvinvointia eikä keskivertoisuuden tutkimus riitä ihmisen kukoistuksen kartoittamisessa. Vastoinkäymiset ovat elämän väistämätön elementti ja kukaan ei voi piiloutua niiltä. Positiivisen psykologian ytimessä on kuitenkin ajatus, että me voimme omalla toiminnallamme vaikuttaa ratkaisevasti siihen, miten nopeasti toivumme eli pääsemme vaikeuksien jälkeen takaisin raiteille. Voimme valjastaa hyvät hetket palvelemaan meitä. Positiivinen psykologia on tutkinut hyvinvoinnin, onnellisuuden ja luonteenvahvuuksien lisäksi yhä enenevässä määrin psykologisten voimavarojen teemoja. Tällaisia aihepiirejä ovat vastoinkäymisistä kumpuava kasvu (post-traumatic growth) ja henkinen lujuus (resilience ja grit). On myös väitetty, että suomalainen käsite sisu on tällainen psykologinen voimareservi.
Positiivisen psykologian tutkima onnellisuus liittyy vähemmän mielihyvään ja hyvänolon tuntemuksiin, ja enemmän hyvän elämän elämiseen. Se liittyy kiinteästi Aristoteleen kreikankieliseen käsitteeseen eudaimonia, joka viittaa kokonaisvaltaiseen onnellisuuteen ja sellaiseen aktiiviseen toimintaan, joka tuottaa onnea (ei vain itselle vaan myös muille). Seligman jakaa hyvinvoinnin viiteen eri osa-alueeseen, jotka ovat positiiviset emootiot, tiivis kiinnittyneisyys omaan elämään ja sen kokemiseen, ihmissuhteet, merkitys ja päämäärien saavuttaminen (PERMA; positive emotions, engagement, relationships, meaning and accomplishment). Muutos parempaan on usein vaikeaa, mutta tutkimukset ovat osoittaneet, että se on mahdollista. On olemassa työkaluja, joiden avulla yksilö voi kiivetä hyvinvoinnin tikapuita ja pyrkiä luomaan paremman elämän itselleen ja läheisilleen.
pienoiskuva|Filosofi [[Esa Saarinen innostaa opiskelijoita ja johtajia hyvään elämään heidän omien oivalluksiensa pohjalta.]]
Kritiikkiä
Richard Lazarus esitti jo vuonna 2003 nelikohtaisen yleisen kritiikin positiivisen psykologian alaa kohtaan. Positiivisen psykologian liike vie hänen mukaansa psykologiantutkimuksen väärään suuntaan seuraavista syistä. Ensinnäkin, positiivisen psykologian edustajat nojaavat psykologisesti kestämättömään vastakkainasetteluun positiivisen ja negatiivisen välillä sen sijaan, että pyrkisi integroimaan nämä. Toiseksi, positiiviselle psykologialle keskeisiä käsitteitä kuten "hyvä elämä", "positiivinen" ja "negatiivinen" käytetään epäselvästi, niitä ei ole määritelty selkeästi. Kolmanneksi, hän väitti, että positiivisen psykologian tutkimukset saattoivat johtaa vain ihmiselämää koskeviin liiallisiin yleistyksiin jättäessään huomiotta pitkäkestoiset tutkimukset. Neljänneksi Lazarus kyseenalaisti positiivisen psykologian edustajien kuvauksen psykologian historiasta nimenomaan negatiiviseen keskittyneenä tutkimusalana, johon positiivisen psykologian liike toi muutoksen.
Artikkelissaan "A Critique of Positive Psychology – or 'The Science of Happiness'" (2008) Alistair Miller argumentoi, että positiivinen psykologia alana perustuu virheellisten argumenttien sarjaan. Hän väittää, että puhuessaan onnellisuudesta positiivinen psykologia puhuu itse asiassa tietystä persoonallisuustyypistä, eikä onnellisuudesta sinänsä. Hänen mukaansa puhe siitä, kuinka onnellinen (tai hyvinvoiva) ihminen pyrkii tavoitteisiin, joita ohjaavat heidän  "sisäiset" tarpeensa ja vahvuudet on merkinnyt sitä, että onnellinen ihminen määritellään hyväntuuliseksi, seuralliseksi, päämääräorientoituneeksi eli käytännössä ekstrovertiksi persoonaksi. Lisäksi Miller väittää, että päinvastoin kuin positiivisessa psykologiassa oletetaan, henkilön toiminta ei heijasta hänen sisäisiä tarpeita tai motiiveja. Päinvastoin: ihmisen toiminta ja ulkoiset olosuhteet muokkaavat hänen minuuttaan. Kolmanneksi, Miller väittää, että positiivisen psykologian pyrkimys osoittaa kausaliteetti henkilön asenteiden ja hänen käyttäytymisensä välillä on tuottanut suuren määrän dataa, mutta se ei ole kyennyt osoittamaan kausaliteettia. Pohjimmaltaan Millerin mukaan positiivisen psykologian käsitys ihmisluonnosta on rajoittunut.
Jeffery Yen on kirjoittanut yhteenvedon, jossa käydään läpi joitakin ennen vuotta 2012 julkaistuista akateemisesta positiivisen psykologian kritiikeistä. Teoksessa Encyclopedia of Critical Psychology julkaistussa artikkelissa Yen toteaa, että positiivinen psykologia on haastettu useista näkökulmista käsin. Sen keskeiset käsitteet, kuten esimerkiksi hyvinvointi, ovat kriitikoiden mukaan usein muodostettu ongelmallisella tavalla. Käsitteenmuodostusta on tiedostamatta määrittänyt länsimaiset poliittiskulttuuriset arvot. Kokonaisuudessaan kriitikkojen mukaan alan käsitteen- ja teorianmuodostusta on ohjannut instrumentaalinen rationaalisuuskäsitys. Tämä johtuu kriitikoiden mukaan siitä, että oman (luonnon)tieteellisyyden korostaminen on johtanut erheellisen käsitykseen, jonka mukaan moraalia tai hyveitä voidaan arvioida objektiivisesti ja arvovapaasti, ja muodostaa siten universaalisti pätevää tietoa näistä, ja tämä johtaa edelleen virheellisen käsitykseen, että ala vain kuvaa, kuinka onnellisuus tai hyvinvointi saavutetaan, vaikka tosiasiassa kyse on normatiivisista kannanotoista.
Jeffery Yen on itsekin kontribuoinut kritiikkiin, jonka mukaan positiivisen psykologian liikkeen itseymmärrys tai julkisuudessa siitä esitetty kuva uutena, vallankumouksellisena alana, joka nostaa ensimmäistä kertaa tutkimuksen kohteeksi inhimillisen kasvun ja kukoistuksen on epäkorrekti. Yenin mukaan kyseessä on separatistinen retorinen strategia, jolla uutta alaa on pyritty legitimoimaan, mutta joka ei kestä kriittistä arviota. Ensinnäkin, useat kriitikoista ovat todenneet, että positiivinen psykologia yksinkertaisesti jättänyt huomiotta hyvinvointiin, sinnikkyyteen ja muihin positiivisen psykologian tutkimuksen liittyviin teemoihin aiemmin tarttuneiden psykologien työn. On myös osoitettu positiivisen psykologian yhtäläisyydet aikaisempien ilmiöiden kanssa kuten esimerkiksi amerikkalaisten "New Thought" ja "mentaalisen hygienian" liikkeiden ja viktoriaanisen ajan hengen kanssa. Ohjelmallisten tai sisällöllisten painotuksien yhtäläisyyksien lisäksi kriitikot ovat kiinnittäneet huomiota mainittujen liikkeiden tapaan korostaa ihmisen sopeutumista "todellisuuteen", joka tosiasiassa palveli tai palvelee valtaapitävien luokkien intressejä. Dana Becker ja Jeanne Mareeck (2008) nostavat esiin myös tutkimukseen nojaavat sosiaalityön ja yhteiskunnalliset muutosliikkeet, jotka nekin pyrkivät edistämään inhimillistä kukoistamista, mutta joiden näkökulmasta kukoistaminen ei rajoitu yksilöiden kokemuksiin, vaan on erottamattomasti kiinni oikeudenmukaisissa yhteiskunnallisissa järjestelyissä.
Ensyklopedia-artikkelinsa lopussa Jeffery Yen nostaa esiin myös positiivisen psykologian yhteistyön Yhdysvaltojen armeijan kanssa. Yhdysvaltojen armeija on rahoittanut kymmenillä miljoonilla dollareilla Seligmanin tutkimuskeskuksen sitkeyden ja sinnikkyyden tutkimusta löytääkseen välineitä sotilaiden mentaalisen kunnon ylläpitämiseen. Osa psykologeista on suhtautunut yhteistyöhön hyvin kriittisesti ja on epäilty, että Seligman on avustanut armeijaa kehittämään kuulusteluvälineitä. Seligman on kiistänyt väitteet, mutta Senaatin raportissa post-9/11 ajalle todetaan uusien menetelmien perustuvan Seligmanin teoriaan opitusta avuttomuudesta. Yen myös epäilee, että tämänkaltaiset vahvojen intressien tuottamat rahoitusnäkymät johtavat siihen, että jatkuvasta kritiikistä huolimatta ala jatkaa kasvuaan. Yenin mukaan osa positiivisen psykologian edustajista on ollut valmis keskustelemaan kriitikoiden kanssa, mutta on vain vähän merkkejä siitä, että alalla olisi valmiuksia muuttaa käsitteellisiä oletuksiaan.
Eniten positiivisen psykologian kohtaamasta kritiikistä julkisuutta on saanut Brownin, Sokalin ja Friedmanin osoittamat ongelmat Barbara Fredricksonin ja Marcia Losadan erittäin paljon viitatussa tutkimusartikkelissa ”Positive Affect and the Complex Dynamics of Human Flourishing”. Artikkelin kirjoittajat väittivät löytäneensä tunnekokemusten suhdeluvun (”positivity ratio”), joka kertoo, että kukoistaakseen ihmisten on koettava vähintään kolme kertaa enemmän positiivisia kuin negatiivisia tunteita. Brown (et al) osoittivat, ettei tälle tuhansia kertoja viitatulle tulokselle ole osoitettu perusteita, väite korrelaatiosta ei siis pidä paikkaansa. Kriitikot osoittivat artikkelissa myös perusteellisia käsitteellisiä ongelmia. Kritiikin kannalta on oleellista se, että positiivisen psykologian tutkijayhteisö ei nostanut tutkimuksen ongelmia tehokkaasti esiin vaan ongelmat jäivät päinvastoin laajalti huomaamatta myös alan tunnetuimmilta tutkijoilta. Losada vetäytyi seuranneesta keskustelusta ja Fredrickson väitti, että vaikka tarkkaa suhdelukua ei voikaan tutkimuksen perusteella määrittää, niin todisteet korkean suhdeluvun hyödyistä ovat vankat. Omassa vastineessaan kriitikot toistivat, että suhdeluvulle ei ole minkäänlaista evidenssiä. Toisaalta, he pitävät itsestäänselvyytenä sitä, että positiivisten tunteiden kokeminen on hyväksi ja arvelevat, että laskutoimitusten tarkoitus on ollut luoda tieteellinen vaikutelma.
Sinnikkyyttä (grit) koskevista tutkimuksistaan ja sinnikkyyden merkityksen korostamisesta työelämässä ja elämässä muutenkin tunnetun positiivisen psykologian tutkijan, Angie Duckworthin tutkimuksiin on myös kohdistettu kritiikkiä. Credén, Tynanin ja Harmsin meta-analyysi kävi läpi 88 sinnikkyyttä koskevaa tutkimusta, joiden mukana myös Duckworthin tutkimuksia, ja päätyivät lopputulokseen, että sinnikkyyden merkitys on huomattavasi vähäisempi kuin väitetään, ja että tutkimus ei ole paljastanut mitään uutta. Heidän johtopäätöksensä olivat muun muassa seuraavat: Duckworthin varhaisissa tutkimuksissa sinnikkyyden vaikuttavuus on kuvattu harhaanjohtavalla tavalla. Mikäli populaatiota tarkastellaan laajemmin kuin Duckworth on tehnyt (otetaan mukaan myös muut kuin huippusuorittajat), niin sinnikkyyden merkitys vähenee. Credé (et al) väittävät myös, että tutkimuksessa sinnikkyyden käsite (’grit’) on käytännössä identtinen psykologiassa pitkään tutkitun tunnollisuuden (’conscientiousness’) käsitteen kanssa. Sinnikkyyden tutkimuksen tulokset korreloivat nimittäin tunnollisuudesta tehtyjen tutkimusten kanssa. Tunnollisuudesta tehdyt tutkimukset kuitenkin kyseenalaistavat Duckworthin keskeisen väitteen, että kyseessä olisi edes runsaalla harjoituksella opittava taito.
Lähderannan koulu
Lähderannan koulu on 1-6 luokkien peruskoulu Espoon Lähderannassa. Koulu sijaitsee aivan Laaksolahden urheilupuiston vieressä. Koulun lähistöllä ovat myös päiväkoti ja Laaksolahden monitoimitalo.
Vuonna 1987 valmistuneen koulun on suunnitellut arkkitehti Touko Neronen. Sen julkisivuissa on käytetty punamullan sävyistä lautaverhousta ja vaihtelevaa ikkuna-aukotusta, ja vuonna 2017 tehty Espoon koulurakennusten inventointiraportti kuvaa koulun olemusta kylämäiseksi ja pienimittakaavaiseksi.
Cyrus
Cyrus on henkilönnimi, joka esiintyy sekä sukunimenä että miehen etunimenä. Nimeä käytetään muun muassa latinan ja englannin kielissä myös muinaisen Persian kuninkaista, jotka suomeksi tunnetaan nimellä Kyyros.
Nykyajan henkilöitä, joiden nimi on Cyrus, ovat:
Azovmaš Mariupol
Azovmaš Mariupol on ukrainalainen koripalloseura Mariupolista.
Historia
Seuran toiminta alkoi vuonna 1990 ja se rekisteröitiin elokuussa 1991. Kaudella 1998–1999 seura pelasi ensimmäistä kertaa Superliigassa. Vuonna 2002 Azovmaš voitti ensimmäistä kertaa Ukrainan cupin. Kaudella 2002–2003 Azovmaš voitti ensimmäisen Ukrainan mestaruutensa. Kaudella 2006–2007 seura eteni FIBA EuroCupissa loppuotteluun asti, jonka se hävisi Akasvayu Gironalle. Vuosina 2006–2010 Azovmaš voitti maansa mestaruuden viisi kertaa perättäin.
Fueled by Ramen
Fueled By Ramen on yhdysvaltalainen levy-yhtiö. John Janick ja Vinnie Fiorello perustivat sen vuonna 1996. Fueled by Ramen on Warner Music Groupin tytär-yhtiö.
Kilpailukyky
250px|thumb|Kansainvälinen kilpailukykyindeksi vuosilta 2008–2009. Vihreä merkitsee korkeampaa indeksiä ja punainen matalampaa.
Kilpailukyky merkitsee toimijan, yleensä yrityksen, toimialan tai kansantalouden, kykyä selviytyä taloudellisen kilpailun olosuhteissa. Kilpailukykyä voidaan arvioida esimerkiksi hinnan, markkinoinnin tai tietotaidon perusteella. Se voidaan lisäksi mitata erikseen kotimaisilla ja kansainvälisillä markkinoilla.
Shawn Bates
NHL
Boston Bruins varasi Batesin NHL:ään vuoden 1993 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella. NHL-varauksensa jälkeen Bates pelasi jääkiekkoa Bostonin yliopistossa vuosina 1993–1997. Bostonin joukkue voitti vuonna 1995 NCAA:n mestaruuden, ja Bates valittiin lopputurnauksen tähdistökentälliseen.
Kaudella 1997–1998 Bates pelasi NHL:ssä 13 ottelua Boston Bruinsissa ja teki niissä kaksi maalia. Suurin osa kaudesta meni farmijoukkue Providence Bruinsissa, jossa kertyi 50 ottelussa 15 maalia ja 19 syöttöä. Seuraava kausi meni puoliksi farmissa ja puoliksi NHL:ssä. Farmissa otteluita kertyi 37 ja pisteitä 46. NHL:n puolella otteluita kasautui 33 ja pisteitä 9. Kaudella 1999–2000 Bates pelasi koko kauden Boston Bruinsissa. Bates pelasi yhteensä 44 runkosarjaottelussa ja teki niissä 5 maalia ja 7 syöttöä. Seuraavalla kaudella kertyi 45 ottelua ja 5 pistettä.
Vuonna 2001 Shawn Bates teki kahden sopimuksen vapaana agenttina New York Islandersiin. Ensimmäisellä kaudellaan Islandersissa Bates pelasi 71 ottelua, joissa kertyi 17 maalia ja 35 syöttöä. Kauden 2002–2003 saldona oli 74 ottelua, 13 maalia ja 29 syöttöä, kun taas seuraavana kautena otteluita kertyi 69 ja pisteitä 32 (9 maalia ja 23 syöttöä).
Työsulkukaudella 2004–2005 Bates ei pelannut lainkaan, mutta kaudella 2005–2006 hän jatkoi Islandersissa ja pelasi 66 ottelua, joissa pisteitä kasaantui 34. Kausi 2006–2007 oli kuitenkin harvapelisempi ja otteluita kertyi 48. Tuolla kaudella ja sen jälkeen Shawn Bates kärsi loukkaantumisista, joiden takia häneltä jäi pelaamatta kausi 2007–2008 lähes kokonaan. Bates pelasi NY Islandersissa vain kaksi ottelua lonkkavaivojen takia. Kesällä 2008 Islanders osti Batesin sopimuksen ulos.
Euroopan kautta farmisarjoihin
Vuonna 2008 Batesin ura ammattilaisena vaikutti olevan jo ohitse, kunnes hän pääsi koeajalle HIFK:n SM-liigajoukkueeseen. Hän aloitti SM-liigassa loistavasti ja teki kymmenen pistettä ensimmäisessä neljässä ottelussaan. Bates pelasi lopulta HIFK:ssa 20 peliä, kunnes HIFK purki hänen sopimuksensa helmikuussa 2009. Bates ei pystynyt jälleen pelaamaan loppukaudesta lonkkavaivojen takia.
HIFK:n jälkeen Bates kävi vielä syksyllä 2009 Colorado Avalanchen harjoitusleirillä, muttei saanut sopimusta. Hän palasi seuraavaksi Eurooppaan ja siirtyi pelaamaan Itävallan pääsarjaan Klagenfurter AC:hen. Klagenfurtissa Bates pelasi vain kuusi ottelua. Joulukuussa hän teki sopimuksen AHL:ssa pelaavan Manchester Monarchsin kanssa. Bates pystyi pelaamaan Manchesterissa vain kymmenen ottelua alavartalovamman takia, ja joukkue vapautti hänet sopimuksestaan maaliskuussa 2010.