cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Babylonia
Kassiittien dynastia
Kassiitit valtasivat maasta irtautuneen Merimaan Ulamburiashin johdolla noin 1450 eaa. (tai 1350–1300 eaa.). Kassiittikuningas Kurigalzu I (n. 1400–1375 eaa.) rakennutti nykyisestä Bagdadista länteen sijaitsevan Dur-Kurigalzun uudeksi pääkaupungikseen ja alkoi ensimmäistä kertaa soveltaa omantyylistä arkkitehtuuria. Kuningas Kadashman-Enlil I (n. 1375–1360 eaa.) oli Egyptin faarao Amenhotep III:n aikalainen ja Burnaburiash II (n. 1360–1333 eaa.) Amenhotep IV:n aikalainen. Kassiittikuninkaat kävivät kirjeenvaihtoa muun muassa Egyptin faaraon Amenhotep IV:n aikana, jolloin Egypti hoiti asioitaan diplomatian keinoin.
Pohjois-Mesopotamian Assyria voitti entisen omistajansa Mitannin noin 1360 eaa. Kurigalzu II (n. 1332–1308 eaa.) taisteli hiljan itsenäistynyttä Assyriaa vastaan, mutta hävisi. Kassiittikuninkaat sotivat jatkuvasti Zagros-vuorten juurten omistuksesta 1300–1100 eaa. Assyrian kanssa. Enlil-naadin-shumista (1230–1229 eaa.) lähtien kassiittikuninkaiden nimet alkoivat babylonialaistua. Kassiittien kuningaskunta ulottui Eufratin ja Tigrisin jokilaaksoissa sekä pohjoiseen, Zubeidiin saakka että etelään, Persianlahdelle saakka.
Kassiittien valta Babylonian alueella kukistui elamilaisten hyökkäyksiin 1155 eaa. pitkällisten taistelujen jälkeen. Viimeinen kassiittikuningas oli Zababashumidinna. Valloittajana oli voimakas elamilainen kuningas Shutruk-Nahhunte noin 1185–1155 eaa., joka nosti lyhyeksi aikaa Babylonian valtaistuimelle poikansa Kutir-Nahhunten. Elamilaisia vastustamaan nousi Enlilnadinakhe, jonka vieminen vankina Elamiin merkitsi kassiittidynastian lopullista luhistumista.
Isinin toinen dynastia
Voimakas kuningas Nebukadressar I, joka oli Assyrian kuninkaan Assur-Resisi I:n aikalainen 1125 – 1104 eaa., ajoi elamilaiset pois maastaan ja nosti Babylonian lyhyeksi ajaksi kukoistukseen. Nebukadressar käytti nimeä "kokonaisuuden kuningas". Hän valtasi Elamin Mamarin ja ehkä eteläisen Merimaankin. Hän haki elamilaisten ryöstämän Mardukin patsaan pois elamilaisilta ja voitti assyrialaiset. Assyrian kuninkaan Tiglatpileser I:n kanssa tehtiin sopimus, ja niinpä Assyria laajeni vain länteen ja pohjoiseen. Nebukadressarin (Nebukadnessarin) nimi on babyloniaksi Nabu-kudurri-usur: "Nebo, suojele rajakiveäni". Satoja vuosia myöhemmin eräs toinen Babylonian kuningas, Nebukadressar II otti hänen nimensä itselleen. Nebukadressaria seurasi heikkoja hallitsijoita ja levottomia aikoja.
Babylonian kuningas Marduknadinakh arvioi voimansa väärin ja hyökkäsi Assyriaan Ekallatumiin ryöstäen kaupungin. Yhä Assyriassa hallinnut Tiglatpileser lähetti sotajoukon Babyloniaan ryöstämään Dur-Kurigalzun, Sipparin ja Babylonin, säästäen silti temppelit. Babylonian kuninkaan palatsi poltettiin, ja kuningas kaatui. Babyloniassa nousi valtaan maan oma kruununprinssi, eikä Assyria miehittänyt maata.
Noin vuoden 1000 eaa. tienoilla maahan saapui Arabian aavikoiden reunoilta ryösteleviä puolibarbaarisia aramealaisia, jotka saartoivat kaupunkeja, tappoivat ja ryöstivät sekä kidnappasivat talonpoikia. Maaseutua tuhottiin, karavaaneja ryösteltiin ja maa ajautui sekasortoon. Ihmiset halveksivat kuninkaitaan, jotka vaihtuivat tuhkatiheään vallankaappauksissa, kun nämä eivät kyenneet estämään aramealaisten virtaa maahan. Etelässä nousi valtaan Merimaan II dynastia halliten 1028–1006 eaa., kuninkaita muun muassa Simmash Shipakin 1027–1007 eaa., joista ei tiedetä kovin paljoa. Basun lyhytaikainen dynastia hallitsi 1006–986 eaa. Elamin valta kesti 986–981 eaa. Maar-biiti-apla-usurin johdolla. Aramealaisten uhka torjuttiin lopulta niin, että babylonialaiset luovuttivat aramealaisille eli kaldealaisille alueita, ja runsaslukuisemmat aramealaiset ottivat maassa ohjat käsiinsä. Niinpä aramealaistet heimopäälliköt jakoivat Babylonian keskenään ja myös vähitellen sivistyivät. Eufratin ja Tigriin suistoalue sekä Tigriin itäpuolinen alue pysyivät levottomina, koska sinne virtasi uusia kansoja.
Assyrialaisaika
Assyria valloitti maan sekasorron takia. Koska assyrialaiset olivat erittäin kovaotteisia, sekä aramealaiset että babylonialaiset vihasivat heitä. Noin 1010–612 eaa. Babylonia oli välillä itsenäinen, välillä Assyrian osa kapinoiden useaan otteeseen. 980–732 eaa. maata hallitsi babylonialainen dynastia, ja 810–748 eaa. maa oli anarkian tilassa. 729 eaa. Assyrian kuningas Tiglatpileser III valtasi Babylonin sekasorron lisääntyessä siellä ja hallitsi sitä nimellä Puulu (Pulu). Assyrian mahtava hallitsija otti toisen nimen, jottei ärsytettäisi babylonialaisia. Paimentolaisheimot ja kaupunkilaiset kapinoivat silti vihaamaansa julmaa asyrialaisvaltaa vastaan.
Kaldealainen Merimaan kuningas Marduk-apla-iddin II kaappasi vallan, kun Assyriassa tapahtui hallitsijan vaihdos. Marduk-apla-iddin II oli kuninkaana 721–710 eaa. Assyrian Sargon II saapui Babyloniaan vasta 709 ja julistautui myös Babylonian kuninkaaksi 709–705 eaa. Sargonin kuoltua Bayloniassa puhkesi uusia Assyrian vastaisia kapinoita. Monia kapinakuninkaita nousi Assyriaa vastaan 703–689 eaa. ja Assyrian kuningas Sanheribin (704–681 eaa.) poika ryöstettiin ja surmattiin Babyloniassa. Asialla olivat ehkä elamilaiset, ehkä babylonialaiset tai elamilaisten tukemat babylonialaiset. Sanherib löi monta kertaa kapinoineen Babylonian 689 eaa. hävittäen Babylonin perusteellisesti, ohjaten Babylonin temppelin paikalle Eufratin veden. Mutta seuraava kuningas Assarhaddon lepytti Babylonia rakennuttaen temppelin uudelleen. Assyrialainen Sanheribin poika Shamasshumukin oli Babylonin varakuningas 668-648 eaa. Shamasshumukin nousi kapinaan monien liittolaiskansojen kanssa veljeään Assurbanipalia vastaan 651 eaa. Assyrian kuningas Assurbanipal lopulta valloitti Babylonin ankaran piirityksen jälkeen 648 eaa., jolloin Shamasshumukin surmasi itsensä.
Uus-Babylonia
thumb|350px|Uus-Babylonian kuninkaat loivat suurvallan, jonka persialaiset myöhemmin valtasivat.
Kun mahtavan Uus-Assyrian kuningas Assurbanipal kuoli 627 eaa., kaldealainen Nabopolassar kaappasi vallan Babyloniassa puhjenneissa levottomuuksissa. Babylonian kuningas Nabopolassar (626–605 eaa.) irtautui Assyrian alamaisuudesta. Assyrialaisilla oli hallussaan osa maata, ja hän joutui sotaan Assyrian kanssa. Niinpä Nabopolassar osallistui yhdessä meedialaisten kanssa sotaan Assyrian kukistamiseksi. Assur luhistui 604, ja pääkaupunki Ninive hävitettiin noin 612 eaa. Assyrian armeijan jäänteet kukistuivat Harranissa 609.
Jaossa Babylonia sai Mesopotamian alueen, meedilaiset Mesopotamian reuna-alueen. Napobolassarin poika Nebukadnessar II löi vähän ennen isänsä kuolemaa egyptiläiset joukot Karkemishissa. Nebukadnessar II:n aikana 605–562 eaa. Uus-Babylonian valta laajeni Välimerelle asti. Syyrian kapinat kukistettiin, Elamin pääkaupunki Susa vallattiin. Valtakunta kattoi nykyisten Irakin, Syyrian, Libanonin ja Israelin alueet. Israel vallattiin ja sen asukkaat joutuivat pakkosiirtolaisuuteen Babyloniaan. Osan heistä tiedetään savitaulujen mukaan rikastuneen siellä, ja Raamatun kertomuskin tukee tätä (ks. Jeremia 29:4–7). Nebukadnessar hyökkäsi tuloksetta Egyptiinkin 567 eaa. Nebukadnessarin kuoltua valtakuntaa ravistelivat monet palatsikumoukset.
Babylonian kulttuurista
Babylonian huomattavimmat viholliset olivat Assyria Mesopotamian pohjoisosissa, Elam idässä sekä aramealaiset ja kassiitit että lopulta persialaiset. Babylonialaiset olivat seemiläisiä ja heidän kielensä oli itäseemiläisen akkadin kielen murre. Babylonian yhteiskunta oli vanhojen aikojen yhteiskuntien malliin pyramidimaisesti kerrostunut: huipulla olivat virkamiehet, sotapäälliköt ja papit. Alimpana olivat orjat. Näiden luokkien välissä oli maanviljelijöitä, käsityöläisiä, pienkauppiaita, suurkauppiaita ja suurmaanomistajia. Babylonian uskonto oli monijumalainen, tunnetuin jumala on Marduk, jonka temppeli oli porraspyramidi. Siellä oli keskitetty verotus ja byrokratia. Babylonian kulttuuri pohjautui maataloudelle, ja suurin osa maan asukkaista oli köyhiä maanviljelijöitä. Maanviljelyssä onnistuminen vaati monesti sitkeyttä. Käsityöläiset valmistivat monenlaisia tuotteita massatuotantona. Kauppa oli itsenäistä kapitalismia, joka oli vapautunut temppelin ohjauksesta joka oli tavallista Sumerin aikoina.
Muinaisessa Babyloniassa kukoistivat temppeleissä tieteet muun muassa matematiikka ja valetieteet, esimerkiksi astrologia. Babyloniassa harjoitettiin alkeellista astronomiaa sekä merkittiin muistiin auringon- ja kuunpimennyksiä. Temppeleissä oli observatorioita, jotka tiedottivat kuninkaalle taivaan tapahtumista, joita pidettiin enteinä. Lisäksi ennustettiin muun muassa maksasta jne. Kuuta ja Venusta tarkkailtiin ja niiden asemista laadittiin taulukoita. Babylonialaiset käyttivät sumerilaisilta perittyä 60-järjestelmää ja he tunsivat Pythagoraan teoreeman ainakin jo 1900 eaa. Neliöiden ja kuutioiden laskenta tunnettiin myös. Uudenvuodenjuhla oli merkittävä, remuinen juhla.
Chris Eagles
Christopher Eagles (s. 19. marraskuuta 1985 Hemel Hempstead, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Bolton Wanderersiä. Hän on pelipaikaltaan laitalinkki.
Alun perin Watfordin juniori, mutta 16-vuotiaana Manchester Unitedin nuorisoakatemiaan siirtynyt Eagles teki edustusjoukkuedebyyttinsä seuran paidassa 28. lokakuuta 2003 liigacupin ottelussa Leedsiä vastaan. Tammikuun 2005 lopulla hänet lainattiin Watfordiin. Myöhemmin hän pelasi lainasopimuksella myös Sheffield Wednesdayssä ja NEC:ssä.
28. huhtikuuta 2007 Eagles teki ensimmäisen Valioliiga-maalinsa Unitedin paidassa 4–2-voitto-ottelussa Evertonia vastaan. Toisella puoliajalla kentälle tullut Eagles teki maalinsa 93. minuutilla ja voiton ansiota ManUn ero Chelseaan kasvoi jo viiteen pisteeseen. Kauden päätteeksi Eagles pääsikin juhlimaan ManUn kanssa liigamestaruutta.
Kesällä 2008 Eagles siirtyi Burnleyyn, jonka kanssa hän teki kolmevuotisen sopimuksen.
Vuoden 2011 heinäkuussa Eagles ja seurakaverinsa Tyrone Mears siirtyivät valioliigaseura Boltoniin yhteensä noin 3 miljoonan punnan siirtosummalla.
Edward Schillebeeckx
Edward Cornelis Florentius Alfonsus Schillebeeckx (12. marraskuuta 1914 Antwerpen, Belgia – 23. joulukuuta 2009 Nijmegen, Alankomaat) oli yli puolet elämästään Alankomaissa asunut belgialainen dominikaani, jonka teologisia kirjoja on käännetty lukuisille kielille.
Schillebeeckx sai varhaiskoulutuksensa jesuiitoilta ja opiskeli myöhemmin teologiaa ja filosofiaa Leuvenissa. Hän liittyi dominikaaneihin 1934 ja muutti vuonna 1958 Nijmegeniin. Siellä hän toimi eläkkeelle jäämiseensä saakka professorina Radboud-yliopistossa.
Schillebeeckx voitti ensimmäisenä teologina Erasmus-palkinnon 1982.
Souleuvre-en-Bocage
Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun 20 kuntaa yhdistyivät: Beaulieu, Le Bény-Bocage, Bures-les-Monts, Campeaux, Carville, Étouvy, La Ferrière-Harang, La Graverie, Malloué, Montamy, Mont-Bertrand, Montchauvet, Le Reculey, Saint-Denis-Maisoncelles, Sainte-Marie-Laumont, Saint-Martin-des-Besaces, Saint-Martin-Don, Saint-Ouen-des-Besaces, Saint-Pierre-Tarentaine ja Le Tourneur.
Smoke and Mirrors
Smoke and Mirrors: Short Fictions and Illusions on Neil Gaimanin vuonna 1998 ilmestynyt novellikokoelma.
Vastaanotto
Markku Soikkelin mukaan Gaimanin kerronta toimii ehkä parhaiten novelleissa ja sarjakuvissa. Smoke and Mirrorsin novellit ovat hallittuja, mutta kertomuksen ilo on niissä enemmän kielessä kuin tarinassa. Usean novellin lukeminen peräkkäin on liian suuri annostus.
Willelmus Auvergnelainen
thumb|Opera omnia, 1674. Willelmus Auvergnelainen (,, noin 1180–1249) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi sekä Pariisin piispa.
Elämä ja ajatukset
Guilelmus syntyi Aurillacissa. Hän muutti Pariisiin opiskellakseen Pariisin yliopistossa, ja hänestä tuli ensin yliopiston filosofisen tiedekunnan professori ja myöhemmin teologisen tiedekunnan professori vuonna 1220. Hänen ajattelunsa perustui uusplatonilaiseen ja augustinolaiseen filosofiaan. Hän muun muassa vastusti voimakkaasti ajatusta maailman ikuisuudesta sekä sitä, että sielu jakautuisi eri kykyihin.
Pariisin piispana Guilelmus toimi vuodesta 1228 kuolemaansa vuoteen 1249 saakka. Piispana hän tuki voimakkaasti yliopistoa. Hän myös ryhtyi toimiin kaupungin prostituutiota vastaan. Vuonna 1248 hän toimi sijaishallituksessa kuningas Ludvig IX:n ollessa seitsemännellä ristiretkellä.
Marija Blagoveštšenskaja
Marija Pavlovna Blagoveštšenskaja (, 23. kesäkuuta 1863 Orenburg – vuoden 1953 jälkeen) oli venäläinen suomalaisen ja skandinaavisen kaunokirjallisuuden kääntäjä.
Marija Blagoveštšenskaja syntyi Orenburgin Nepljujevin kadettikoulun opettajan Pavel Aršaulovin perheeseen. Vuonna 1872 perhe muutti Helsinkiin, jossa Aršaulov sai paikan Aleksanterin kimnaasin rehtorina. Marija vietti nuoruutensa Suomessa, jossa hän opiskeli skandinaavisia kieliä ja suomea. Vuonna 1884 hän meni naimisiin venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajan Vladimir Blagoveštšenskin kanssa.
Blagoveštšenskaja kirjoitti 1880-luvulta lähtien pieniä kertomuksia ja teki käännöksiä ruotsista. 1900-luvun alussa hän toimi kirjallisuuslehtien avustajana, toisinaan salanimellä A. I. Valborg. Blagoveštšenskaja oli myös kirjeenvaihdossa ruotsalaisten, norjalaisten, tanskalaisten ja suomalaisten kirjailijoiden kanssa.
Maanjäristys (elokuva)
Maanjäristys on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut Mark Robsonin ohjaama yhdysvaltalainen katastrofielokuva. Sen käsikirjoittivat George Fox ja Mario Puzo.
Pyhän Marian kirkko (Badley)
Pyhän Marian kirkko on käytöstä poistettu kirkkorakennus Badleyn kylässä Suffolkissa Englannissa. Se on Grade I -suojelukohde, jota huoltaa Churches Conservation Trust.
Kirkko on rakennettu pääosin 1400-luvulla, mutta vanhimmat osat ovat valmistuneet noin vuonna 1200. Alttarin ympärillä olevat paneelit esittävät kymmentä käskyä, Isä meidän -rukousta ja uskontunnustusta.
Nikolai Kiseleff
pienoiskuva|Nikolai Kiseleff. Valokuvaaja [[C. A. Hårdh.]] Nikolai Kiseleff (15. helmikuuta 1820 Helsinki – 18. maaliskuuta 1883 Helsinki) oli suomenvenäläinen kauppaneuvos ja mesenaatti. Kiseleffit nousivat Helsingin varakkaimpien kauppiassukujen joukkoon 1800-luvun alussa ja pyrkivät sulautumaan Helsingin ruotsinkieliseen eliittiin. Nikolai Kiseleff johti Kiseleffin kauppahuoneen ohella Töölön sokeritehdasta ja Helsingin kaasulaitosta 1870- ja 1880-luvulla.
Nikolai Kiseleff työskenteli isänsä Feodor (Fjodor) Kiseleffin perustamassa kauppahuoneessa. Hän hankki myös yliopistokoulutuksen, valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1844 ja täydensi opintojaan Moskovan yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Isänsä kuoltua vuonna 1847 Nikolai Kiseleff johti F. P. Kiseleff & Söner -nimiseksi muutettua perheyritystä yhdessä veljensä Feodorin kanssa. Tärkeimmän osan siitä muodosti Töölön sokeritehdas, joka muutettiin vuonna 1859 Tölö Sockerbruks Bolag -nimiseksi osakeyhtiöksi. Feodor nuorempi toimi molempien yritysten toimitusjohtajana vuonna 1874 tapahtuneeseen kuolemaansa asti, minkä jälkeen Nikolai oli F. P. Kiseleffin toimitusjohtajana ja Töölön sokeritehdasyhtiön isännöitsijänä omaan kuolemaansa saakka. Molemmat Kiseleffin veljekset olivat myös tärkeitä osakkaita ja johtokunnan jäseniä vuonna 1860 perustetussa Helsingin kaasulaitoksessa. Nikolai Kiseleff omisti 1850-luvulta alkaen Oitbackan kartanon Kirkkonummella ja käytti sitä kesäasuntonaan. Hän rakennutti kartanoon yhdessä Feodor-veljensä kanssa uuden päärakennuksen, jonka suunnitteli kolmas veli, arkkitehti Constantin Kiseleff.
Kiseleff oli myös huomattava mesenaatti. Hän keräsi ulkomaista ja kotimaista taidetta. Hän omisti muun muassa Helene Schjerfbeckin maalauksen Tanssiaiskengät. Kiseleff tuki Helsingin Svenska Teaternin (tuolloin Nya Teatern) toimintaa ja oli teatterin johtajana vuosina 1867–1876 ja 1878–1880. Hän esiintyi itsekin näyttämöllä ja käänsi ulkomaisia näytelmiä ruotsiksi. Lisäksi Kieseleff kuului vuosikymmenten ajan Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan (SKS), Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja Societas pro Fauna et Flora Fennica -tiedeseuraan. Hän lahjoitti SKS:lle 150 hopearuplaa annettavaksi parhaalle suomenkieliselle kirjalliselle teokselle. Kilpailun voitti vuonna 1860 ylioppilas Alexis Stenvall eli Aleksis Kivi tragediallaan Kullervo.
Kiseleff kuului vuodesta 1875 Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän sai vuonna 1876 kauppaneuvoksen arvonimen. Hän kuoli vuonna 1883 sydänkohtaukseen.
Pielaveden yhtenäiskoulu
Pielaveden yhtenäiskoulu on Pielaveden kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 0-9). Siihen kuuluu Rannankylän kouluna tunnettu alakoulu (luokka-asteet 0-5) ja Puustelli-rakennuksessa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 6-9).
Rannankylässä kouluopetus alkoi syksyllä 1876 Ikälässä. Alkuvuosina tytöt ja pojat opiskelivat eri luokissa; luokat yhdistettiin vuonna 1887. Hirsinen kansakoulurakennus Rannankylään valmistui vuonna 1884. Rakennusmateriaalina käytettiin muun muassa aiemman Kirkkosaaren kirkon hirsiä.
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 373 peruskoululaista.
Andrei II
thumb|Andrei II Andrei II Jaroslavitš (1222–1264) oli Vladimirin suuriruhtinas vuosina 1249–1252. Hän oli Jaroslav II:n poika sekä Aleksanteri Nevskin ja Jaroslav III:n vanhempi veli ja heidän edeltäjänsä Vladimirin hallitsijana.
Vuonna 1240 novgorodilaiset karkottivat Andrein veljen Aleksanteri Nevskin kaupungista ja pyysivät, että Vladimirin suuriruhtinas Jaroslav II lähettäisi kaupunkiin uuden päällikön. Niinpä kaupunkiin lähetettiin päälliköksi Andrei, mutta hän joutui palaamaan jo muutaman kuukauden kuluttua. Kun Saksalainen ritarikunta hyökkäsi Novgorodiin ja Andrei lähettiin joukkoineen kaupungin avuksi. Hän yhdisti voimansa veljensä Aleksanterin kanssa vuonna 1242 ja osallistui Peipsijärven jäätaisteluun.
Andrein ja Aleksanterin isän kuoltua vuonna 1246 veljekset matkustivat Karakorumin kaupunkiin Mongoliassa, missä Güyük-kaani nimitti Andrein seuraavaksi Vladimirin suuriruhtinaaksi. Valtaannoustuaan Andrei II päätti osoittaa itsenäisyyttä mongolien kultaisesta ordasta ja meni naimisiin mongolien vihollisen Galitsian ruhtinas Danielin tyttären kanssa. Vuotta myöhemmin Andrei setä Svjatoslav karkotti hänet Vladimiristä ja lähti pyytämään Ordalta Andrein kruunua itselleen. Aleksanteri Nevski seurasi setäänsä myöhemmin ja syytti Andreita Ordalle maksettujen suojelusrahojen osittaisesta pimittämisestä. Ordan kaani hyökkäsi Vladimiriin rangaistuksellisena tästä ja löi Andrein joukot lähellä Pereslavlia. Tappion jälkeen Andrei ei saanut suojaa Novgorodistakaan, vaan joutui pakanemaan Kolyvan (joka mahdollisesti on nykyinen Tallinna) ja lopulta Ruotsiin.
Andrei palasi Venäjälle vuonna 1256 ja pyysi anteeksi uskottomuuttaan Ordan pääkaupungissa Saraissa. Andrein katumus hyväksyttiinkin ja hän sai hallittavakseen Aleksanterilta Vladimirin itäosien aluita, joihin sisältyivät muun muassa Nižni Novgorodin ja Gorodetsin kaupungit Volgalla. Aleksanterin kuoltua vuonna 1263, Andrei pyrki liittämään Vladimirin hallintaansa, mutta hänen nuorempi veljensä Jaroslav III päihitti nämä suunnitelmat.
Andrei II:sta polveutuu Suzdalin ja Nižni Novgorodin ruhtinassuku, joka 1300-luvulta alkaen tunnettiin Šuiskin ruhtinashuoneena.
Johnnie Parsons
Formula 1 -tilastot
Lihavoitu merkitsee paalupaikkaa ja kursivoitu kilpailun nopeinta kierrosta.
Richard Henry Lee
thumb|Richard Henry Lee. Charles Willson Pealen maalaama muotokuva noin vuosilta 1795–1805. Richard Henry Lee (20. tammikuuta 1732 Stratford, Virginia – 19. kesäkuuta 1794 Stratford) oli yhdysvaltalainen valtiomies, joka toimi ahkerasti Yhdysvaltain itsenäistymisen puolesta. Hän oli myös Yhdysvaltojen senaattori vuosina 1789–1792.
Yhdysvaltain itsenäistymisen kannattamisen lisäksi Lee tunnettiin vahvan liittovaltion tiukkana vastustajana.
Aluevesi
Aluevedeksi kutsutaan rantavaltion rannikon edustalla olevaa vesialuetta, joka katsotaan valtion alueeseen kuuluvaksi.
Aluevedet kansainvälisessä oikeudessa
Aluevedet jakautuvat sisäisiin aluevesiin ja ulkoisiin aluevesiin eli aluemereen. Aluemeri kuuluu valtion hallintaan. Kaikilla aluksilla on kuitenkin lupa kulkea sen poikki rauhanomaisesti, mutta ulkomaalainen alus saa ankkuroida aluemerelle vain ylivoimaisen esteen tai hätätilanteen takia. Nykyään kansainväliset sopimukset määräävät aluemeren rajaksi enintään 12 meripeninkulmaa (22,2 km) rannasta tai sisäisten aluevesien ulkorajasta. Aluemeri on tärkeä valtioiden suoja- ja kalastusvyöhykkeenä. Aluemeri voi olla taloudellisestikin merkittävä alue, jos se kattaa mineraalivaroja. Aluemeri ei kuitenkaan ole rannikkovaltion taloudellisen toiminnan ulkoraja.
Sisäisiä aluevesiään valtio hallitsee täysin; ne ovat samassa asemassa kuin sisämaan vesistöt. Sisäisillä aluevesillä tarkoitetaan sellaista vesialuetta, joka jää kahta saarta tai saarta ja emämaata yhdistävän linjan tai mereen laskevan joen suun poikki kulkevan linjan sisäpuolelle. Näin saaristovaltion kuten Indonesian koko saaristomeri on sisäistä aluevettä. Lisäksi pienehkö merenlahti katsotaan sisäiseksi aluevedeksi tietyin ehdoin. Jos kokonainen meri on täysin yhden valtion hallussa, kuten Vienanmeri tai Hudsoninlahti, se katsotaan sisävedeksi.
Valtiolla on oikeus valvoa tulli-, vero-, maahanmuutto- ja terveysmääräystensä noudattamista alueella, joka ulottuu 12 meripeninkulmaa sen aluevesien ulkopuolelle. Aluemeren ulkopuolelle valtio voi perustaa korkeintaan 200 meripeninkulman etäisyydelle ulottuvan talousvyöhykkeen, jolla se hallitsee meren taloudellista hyödyntämistä, tekosaarien ja muiden rakennelmien pystyttämistä ja tieteellistä tutkimusta ja ympäristönsuojelua. Aluevesistä on kansainvälisesti sovittu YK:n merioikeusyleissopimuksella vuonna 1982.
Suomen aluevesien rajapisteet määrittelee asetus Suomen aluevesien rajoista annetun lain soveltamisesta. Suomen aluevesiraja ulotettiin 12 mpk:aan kesällä 1994 tehdyllä lakiesityksellä, joka vahvistettiin 1995. Aluemeren ulkoraja koostuu pisteitä yhdistävistä suorista viivoista ja ympyränkaarista.
Yksinomainen talousvyöhyke (EEZ)
Valtion yksinomainen talousvyöhyke tarkoittaa valtion aluevesiä (sisäisiä aluevesiä ja aluemerta) sekä sen ulkopuolella kansainvälisillä vesillä sijaitsevaa mannerjalustaa, jonka hallintaan maalla on yksinoikeus. Kansainvälisen viitekehyksen asialle antaa Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimus. Usealla sen allekirjoittaneella ja ratifioineella maalla tämä talousvyöhyke ulottuu merkittävästi aluemerta laajemmalle eli 200 meripeninkulman etäisyydelle rannikosta.
Yleensä valtiot sopivat keskinäisistä merirajoistaan ja yksinomaisen talousvyöhykkeittensä rajoista keskenäisillä valtiosopimuksilla YK:n merioikeussopimuksen mukaisesti. Kaikki valtiot eivät näitä kansainvälisen oikeuden perussopimuksia ole kuitenkaan allekirjoittaneet tai ratifioineet; tähän joukkoon kuuluvat esimerkiksi Yhdysvallat sekä Thaimaa ja Kambodža. Thaimaalla ja Kambodžalla on erimielisyyttä Siaminlahden merirajasta. Alueella on taloudellisesti tärkeitä maakaasuvaroja.
Historia
Euroopan uuden ajan merivaltojen noustessa kiisteltiin siitä, voiko merialuetta ylipäänsä omistaa. Suurvallat kuten Espanja saattoivat yksipuolisesti julistaa kokonaisia valtameriä omikseen. 1600-luvun alussa asiassa esitettiin kaksi merkittävää puheenvuoroa: vuonna 1609 Hugo Grotius kirjoituksessaan Mare liberum (”Vapaa meri”) esitti, että meret ovat luonnostaan vapaita alueita, mihin englantilainen oikeusoppinut John Selden vastasi vuonna 1625 teoksella Mare clausum (”Suljettu meri”), jossa hän väitti, että Britannialla on oikeus hallita lähimpiä merialueitaan. Kiistan ratkaisuun johti toisen hollantilaisen oikeusfilosofin Cornelius van Bynkershoekin teos De dominio maris (”Merten hallinnasta”) vuonna 1703. Bynkershoek esitti, että valtiolla on oikeus hallita vesiä kolmen meripeninkulman eli suurin piirtein tykinkantaman etäisyydellä rannikostaan. Periaate hyväksyttiin yleisesti, joskin rajan etäisyys vaihteli maittain vielä 1900-luvulla: Britannian, Ranskan ja Yhdysvaltojen sekä monien muiden maiden aluevesiraja oli kolme meripeninkulmaa rannikosta, Norjan ja Ruotsin neljä ja Espanjan kuusi.
Eräät valtiot ovat viime aikoinakin vaatineet kymmenien tai jopa satojen meripeninkulmien aluevesiä, mutta näitä vaatimuksia ei ole kansainvälisesti tunnustettu. Aluevesiä on myös pyritty laajentamaan keinotekoisesti mm. öljynporaus- ja kalastusoikeuksien saamiseksi ja luvattomien radiolähetysten estämiseksi.
Kalastusvyöhyke
Kalastusvyöhyke pohjautuu kansainvälisiin valtiosopimuksiin. Ranta- ja saarivaltioilla on oikeus tehdä sopimuksia aluemerestä poikkeavista kalastusvyöhykkestä ja talousvyöhykkeistä. Suomi onkin tehnyt kalastussopimukseksi kutsutut valtiosopimukset esimerkiksi Venäjän, Viron, Latvian ja Liettuan kanssa; nämä sopimukset on otettu voimaan antamalla niistä asetukset. Suomen kalastusvyöhyke ulottuu muun muassa Suomenlahdella Suomen merialuetta (aluemerta) laajemmalle.
Matthias Versluis
Matthias Versluis (s. 18. heinäkuuta 1994 Genolier, Sveitsi) on suomalainen taitoluistelija. Hän kilpaili yksinluistelussa vuoteen 2016 asti ja sen jälkeen jäätanssissa Juulia Turkkilan kanssa.
Versluis aloitti luistelun vuonna 2002 Myllypuron Taitoluisteluklubissa. Junioreiden SM-kisoissa hän oli kolmas vuonna 2007, toinen vuonna 2009 ja ensimmäinen vuonna 2011.
Miesten tasolla hän saavutti SM-kisoissa hopeaa vuosina 2012 ja 2013 ja kultaa vuonna 2014. Vuoden 2016 SM-kisoissa hän oli kolmas.
Versluis kuuluu Suomen taitoluistelumaajoukkueeseen. Maaliskuussa 2015 hän teki suomalaista taitoluisteluhistoriaa tehtyään ensimmäisenä suomalaisena neloishypyn kilpailussa.
Jäätanssissa Versluis ja Juulia Turkkila ovat nousseet Suomen parhaaksi pariksi. Vuonna 2019 he sijoittuivat Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11:nneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 16:nneksi. Vuonna 2021 he sijoittuivat MM-kilpailuissa 21:nneksi. Vuonna 2022 he joutuivat jäämään EM-kilpailuista pois, kun Turkkila sairasti joulukuussa lieväoireisen koronavirustaudin ja antoi vielä tammikuussa positiivisen testituloksen. Pekingin olympialaisissa Turkkila ja Versluis sijoittuivat 15:nneksi ja MM-kilpailuissa 12:nneksi. Vuoden 2023 EM-kilpailuissa Espoossa he voittivat pronssia. Suomen edellinen arvokisamitali lajissa oli vuodelta 1995.
Nikke
Nikke on Suomessa käytetty miehen etunimi. Se on kansanomainen muoto Nikolauksesta sekä sen muunnelmista Niilosta ja Nikolaista.
Tunnettuja Nikkejä
Nikke taiteilijanimenä:
Dodóni
Dodóni on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Δωδώνης, Dímos Dodónis), joka sijaitsee Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Koko kunnan pinta-ala on 663,0 neliökilometriä ja väkiluku 9 693. Varsinaisen Dodónin kylän väkiluku on 55 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Agía Kyriakí.
Dodónin kylä on rakennettu Tómaros-vuoren itärinteeseen ja sijaitsee noin 22 kilometriä etelälounaaseen Ioánninasta. Kylä ja kunta ovat ottaneet nimensä kylän lähellä sijainneesta antiikin aikaisesta Dodonasta, joka oli tunnettu oraakkelistaan. Nykyisen kylän alkuperäinen nimi oli Tsarkovísta (Τσαρκοβίστα), ja se nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan (nykykreikkalaisessa nimimuodossa) vuonna 1927. Dodonan arkeologinen alue on seudun merkittävin nähtävyys.
Nykyinen Dodónin kunta muodostui, kun Dodóni, Ágios Dimítrios, Lákka Soulíou ja Sélles yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Dodónin kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Täytyy uskaltaa (Kristiina Halkolan albumi)
Täytyy uskaltaa on Kristiina Halkolan vuonna 1971 julkaistu studoalbumi. Albumin julkaisi Love Records.
Matti Nurmi
Matti Olavi Nurmi (s. 16. huhtikuuta 1938 Turku) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Länsi-Suomen päätoimittajana.
Täytyy uskaltaa (Kristiina Halkolan albumi)
Albumi sisältää muun muassa Kaj Chydeniuksen säveltämiä lauluja. Albumin kappaleita ovat muun muassa "Pajupilli", "Ei puolikasta" ja "Jos rakastat", joista jälkimmäinen on Halkolan uran tunnetuimpia musiikkikappaleita.
Matti Nurmi
Henkilöhistoria
Matti Nurmi syntyi edustaja Olavi Nurmen ja liikkeenharjoittaja Aune Aino Helena Heinon perheeseen. Hänen puolisonsa on filosofian tohtori Virpi Marjatta Tuominen. Nurmi tuli ylioppilaaksi 1957 ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1967. Hän oli Uuden Auran toimittaja 1957–1964, myyntiedustaja 1965–1967, Turun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1967–1969 ja Turun yliopiston tiedotussihteeri 1969–1980. Länsi-Suomen päätoimittajana Nurmi työskenteli 1980–1990 ja sen jälkeen Welcome to Finland -julkaisun päätoimittajana. Hän on ollut myös Turun suomalaisen yliopistoseuran toiminnanjohtaja.
Täytyy uskaltaa (Kristiina Halkolan albumi)
Helsingin Sanomien Raimo Möysän mielestä uutuusalbumi oli siihen asti persoonallisin mitä suomalainen laulaja on tehnyt. Levyn parhaita kappaleita ovat hänestä ”Jos rakastat”, ”Julian Grimau” ja ”Baskipappi”, mutta albumilla on myös omat kömpelöt hetkensä.
Vuonna 1996 levy uudelleenjulkaistiin Love Records -levymerkillä CD-levynä, joka sisälsi alkuperäisen albumin kappaleiden lisäksi 15 lisäkappaletta, jotka on levytetty vuosina 1967–1973. Vuonna 2014 Svart Records uudelleenjulkaisi levyn vinyylimuodossa.
Saint-Pierre-sur-Dives
Saint-Pierre-sur-Dives on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 3 636 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Saint-Pierre-sur-Divesin pinta-ala on 10 neliökilometriä.
Eteläinen Punaisenmeren alue
Eteläinen Punaisenmeren alue (Zoba Debub-Keih-Bahri) on yksi Eritrean kuudesta aluehallinnon ylimmän tason alueista. Sen hallintokeskuksena Asebin satamakaupunki (Assab; 75 000 as., arvio 2006 ).
Maakunnan pinta-ala on 27 600 neliökilometriä.
Provinssi jakautuu neljään alialueeseen seuraavasti:
Bilbo Reppuli
Bilbo Reppuli on keskeinen hahmo J.R.R. Tolkienin kirjoissa Taru sormusten herrasta ja Hobitti eli sinne ja takaisin. Hän oli Keski-maan hobitti ja kuuluisan Frodo Reppulin setä ja serkku.
Elämä
Bilbo syntyi 22. syyskuuta 2890 Kolmatta aikaa Bungo Reppulille ja Belladonna Tukille. Kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin kerrotaan, kuinka vuonna 2941 Bilbo lähti Gandalfin, Thorin Tammikilven ja kahdentoista muun kääpiön kanssa valtaamaan Yksinäistä Vuorta takaisin lohikäärme Smaug Kultaiselta. Tämä johti heidät seikkailuun, joka vei heidät Rivendelliin ja läpi Synkmetsän päämääränään Erebor. Siellä, juuri kun Thorin ja kumppanit olivat vallanneet vuoren itselleen takaisin, alkoi Viiden Armeijan Taistelu.
Kirjassa Bilbo löysi Valtasormuksen ja pakeni Klonkulta voitettuaan tämän arvoituskilvassa kysymyksellä ”Mitä minulla on taskussani?”. Kuitenkin kilpailun kuluessa Bilbo kertoi olevansa Reppuli ja tulevansa Konnusta. Bilbo kantoi sormusta 60 vuotta tietämättä mitään sen merkityksestä, ja se pidensi Bilbon elämää yli tavallisen rajan. Hän käytti sormusta kun hän taisteli Synkmetsän hämähäkkejä vastaan ja kun hän pelasti Thorinin ja muut Synkmetsän haltioilta. Viiden Armeijan Taistelussa Bilbo käytti sormusta pysyäkseen piilossa ja vahingoittumattomana. Tämän takia häntä oli hieman vaikea löytää taistelun jälkeen, koska hän oli saanut kiven päähänsä ja pyörtynyt, mutta herättyään hän otti sormuksen pois.
Seikkailun jälkeen Bilbo adoptoi Frodon ja käytti sormusta piiloutuakseen epämieluisilta serkuiltaan Säkinheimo-Reppuleilta, kun he tulivat kylään. Taru sormusten herrasta-kirja alkaa, kun Bilbo lähtee Konnusta 111. syntymäpäivänään (22. syyskuuta 3001), jättäen sormuksen ja koko muun omaisuutensa Frodolle. Hän matkusti Rivendelliin kolmen kääpiön kanssa. Siellä hän eli rauhallista elämää syöden, nukkuen, kirjoittaen runoja ja työstäen elämäkertaansa. Hän kirjoitti myös kirjan Käännöksiä haltiakielestä, josta tuli Silmarillionin perusta. Sormusten herran viimeisessä osassa Kuninkaan paluussa Bilbo lähtee Frodon, Gandalfin ja haltioiden kanssa Harmaisiin Satamiin. Sieltä hän lähtee laivalla meren yli Valinoriin 29. syyskuuta 3021. Hän oli vanhentunut huomattavasti sen jälkeen kun oli luopunut Sormuksesta. Hän oli jo juhlinut 131. syntymäpäiväänsä, joten hän oli vanhin hobitti, joka oli koskaan elänyt Keski-maassa.
Legio XXX Ulpia Victrix
right|thumb|Septimius Severuksen [[denarius joka oli lyöty Legio XXX Ulpia Victrixin kunniaksi.]] Legio XXX Ulpia Victrix oli roomalainen legioona. Trajanus perusti sen ja Legio II Traiana Fortiksen kanssa vuonna 105 Daakian sotaa varten. Legiona oli nimetty Trajanuksen gens Ulpian mukaan.
Legiona sijoitettiin aluksi Pannonia Superioriin, ja osa sen joukoista otti osaa itse Daakian sotaan. Legiona ansaitsi lisänimen Victrix (voittoisa) sodan aikana. Osia legioonan joukoista taisteli ehkä Trajanuksen Parthian sodassa. Vuonna 122 legioona lähetettiin Castra Veteraan Germania Inferioriin. Legioona oli siellä vielä 400-luvun alussa.
Vuonna 193 legioona tuki Septimius Severusta. Severus antoi legionalle lisänimen Pia Fidelis (uskollinen ja luotettava). Vuonna 260 legioona tuki Gallian keisarikunnan usurpaattoria Postumusta, mutta Aurelianus kukisti viimeisen Gallian hallitsijan Tetricuksen vuonna 274. Legio XXX Ulpia Victrix menetti 300-luvulla merkityksensä kun ratsuväestä tuli entistä merkittävämpi.
Färsaarten kirjallisuuspalkinto
Färsaarten kirjallisuuspalkinto jaetaan vuosittain Färsaarilla kolmelle kirjailijalle. Palkinto on nimetty Mads Andreas Jacobsenin (1891–1944) mukaan.
Valtter Virtanen
Valtter Virtanen (s. 4. kesäkuuta 1987 Kerava) on suomalainen taitoluistelija. Hän asuu Saksassa Oberstdorfissa.
Färsaarten kirjallisuuspalkinto
Palkinnon on vuodesta 1958 myöntänyt Tórshavnarin kunta. Se jaetaan kolmessa sarjassa, kaunokirjallisuus, tietokirjallisuus ja muut kulttuuriteokset.
Valtter Virtanen
Virtanen aloitti luistelun vuonna 1992 Keravan Luistinseurassa. Hän on vuosien 2013, 2015, 2016, 2017, 2018 ja 2021 Suomen mestari. Vuosina 2006, 2007, 2009, 2011, 2014, 2019 ja 2020 hän saavutti hopeaa sekä vuosina 2008 ja 2010 pronssia. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden vuonna 2022.
Färsaarten kirjallisuuspalkinto
Palkinnon saannin edellytys on, että teos on kirjoitettu fääriksi. Jos se on kirjoitettu muulla kielellä, se on oltava käännetty fäärin kielelle.
Valtter Virtanen
EM-kilpailuissa Virtanen on ollut 18. (2015), 19. (2018 ja 2022), 23. (2017), 26. (2013 ja 2016 ) sekä 29. (2014) . Maailmanmestaruuskilpailuissa hän on luistellut neljästi, parhaana sijoituksenaan 31. sija vuodelta 2021.
Färsaarten kirjallisuuspalkinto
Palkitut
Ennen vuotta 1969 on palkittu seuraavat:
Valtter Virtanen
Vuosina 2017–2018 Virtasta valmensi joulukuussa 2018 kuollut ranskalainen Jean-Francois Ballester.
Koulutukseltaan Virtanen on lääkäri. Hänen puolisonsa on saksalainen taitoluistelija ja taitoluisteluvalmentaja Alina Mayer-Virtanen.
Tiimari
Tiimari oli 1970-luvulta vuoteen 2014 toiminut suomalainen kauppaketju, joka myi muun muassa koulu- ja askartelutarvikkeita sekä lahjatavaroita. Tiimarilla oli vuonna 2012 yhteensä 194 myymälää Suomessa ja Baltian maissa. Tiimarin pääkonttori sijaitsi Vantaalla, varasto ja logistiikka Lahdessa. Entisestä ketjusta on jäljellä yksi, Kouvolassa kauppakeskus Valtarissa sijaitseva myymälä, jota ylläpitää Tiimari-tavaramerkin itselleen hankkinut liikemies Petri Rantanen.
Yhtiö jätti konkurssihakemuksen 18. syyskuuta 2013, ja Vantaan käräjäoikeus asetti sen konkurssiin 20. syyskuuta 2013.
Historia
Kari Sulkanen, antikvariaatin pitäjän poika, perusti vaimonsa kanssa KarvaMarja-nimisen kirja- ja paperikaupan Lahden keskustaan vuonna 1971. Nimi tuli miehen lempinimestä ja vaimon etunimestä. Vuoteen 1975 mennessä liikkeitä oli jo kahdeksan ja nimeksi oli vaihtunut Tiimari. Saadakseen myyntiin erilaista tavaraa kuin muut samoja tukkuliikkeitä käyttävät kilpailijat Sulkaset alkoivat tehdä hankintamatkoja Eurooppaan ja Aasiaan.
1980-luvun puoleenväliin mennessä ketju oli kasvanut 50 liikkeen kokoiseksi, ja 1990-luvun puolessavälissä liikkeitä oli 150. Vuonna 1990 omistajaksi tuli Rautakirja Oy, mutta Kari Sulkanen jäi alkuun toimitusjohtajaksi. Vuonna 1998 Sulkanen tuli takaisin omistajaksi yhdessä CapMan Oyj:n kanssa. Vuonna 2006 yritys sulautettiin mainoslahjabisneksessä toimineeseen pörssiyhtiö Leo Longlifeen, jonka nimeksi muutettiin Tiimari Oyj.
Vuonna 2002 Tiimari ilmoitti aikeistaan laajentaa toimintaansa Ruotsissa ja Baltiassa ja edetä sitten Norjaan ja Tanskaan. Marraskuussa 2007 Tiimari hankki omistukseensa ruotsalaisen sisustustauluihin, kehyksiin ja piensisustamiseen erikoistuneen franchising-vähittäismyyntiketju Gallerixin, jonka se myi toimivalle johdolle 2012 ja vetäytyi samalla kokonaan Ruotsista.
Konkurssi
Yhtiö asetettiin konkurssiin syyskuussa 2013. Konkurssipesä irtisanoi ensin kaikki yhtiön työntekijät, mutta palkkasi lähes kaikki takaisin ja jatkoi yhtiön toimintaa etsien samalla toiminnoille ostajaa. Neuvotteluita käytiin noin kymmenen eri tahon kanssa, mutta ostajaa ei löytynyt, ja liikkeiden toiminta lopetettiin alkuvuodesta 2014.
5. maaliskuuta 2014 uutisoitiin, että konkurssiin ajautuneen yhtiön liiketoiminnasta ostaja oli löytynyt ainoastaan Tiimari-tuotemerkille. Konkurssipesän hoitajan Pekka Jaatisen mukaan se myytiin joillakin kymmenillä tuhansilla euroilla. Ostaja oli suomalainen liikemies Petri Rantanen, joka sittemmin avasi uudet Tiimari-nimellä toimivat myymälät Kouvolaan ja Lahteen. Lahdessa toimiva Tiimari kuitenkin suljettiin alkuvuodesta 2018.
Saint-Sever-Calvados
thumb|250px|Saint-Sever-Calvados'n kylän keskustaa Saint-Sever-Calvados on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 325 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Sever-Calvados'n pinta-ala on 28 neliökilometriä.
You Wanted the Best, You Got the Best!!
Mercury Records julkaisi albumin Alive/Worldwide Tour -kiertueen tueksi. Albumi on saanut nimensä yhtyeen konserttien alussa kuultavasta kuulutuksesta, jonka myötä yhtye saapuu lavalle. Recording Industry Association of America sertifioi You Wanted the Best, You Got the Best!!:in ylittäneen kultalevyn myyntirajan Yhdysvalloissa 21. toukokuuta 1997. Albumia on myyty Yhdysvalloissa yli puoli miljoonaa kappaletta. Se nousi Billboard 200 -albumilistalla parhaimmillaan sijalle 17, ja pysyi listalla kaikkiaan 11 viikon ajan. Suomessa You Wanted the Best, You Got the Best!! ylsi virallisen albumilistan sijalle 39.
Kappaleiden lisäksi albumi sisältää Jay Lenon toimittaman 17-minuuttisen haastattelun, jossa Leno haastattelee yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon jäseniä. Valtaosa albumin kappaleista on peräisin kahdelta yhtyeen 1970-luvun livealbumilta, Alive!:lta (1975) ja Alive II:lta (1977). ”Room Service”, ”Take Me”, ”Let Me Know” ja ”Two Timer” ovat albumiin kirjattujen tietojen mukaan edellä mainittujen albumien ennen julkaisemattomia ylijäämäkappaleita, ja ”New York Groove” puolestaan taltiointi Unmasked Tour -kiertueen konsertista vuodelta 1980. Kappaleessa rumpuja soittaa yhtyeen silloinen rumpali Eric Carr. Albumin ennen julkaisemattomien kappaleiden alkuperä on jokseenkin hämärän peitossa, sillä esimerkiksi Paul Stanleyn ja Gene Simmonsin laulu- ja Peter Crissin rumpuosuuksien on arveltu olevan uudelleen studiossa taltioituja, ja yhtyeessä vuosina 1984–1996 soittanut soolokitaristi Bruce Kulick on kertonut soittaneensa albumin kappaleisiin kitaraosuuksia.
Albumilta julkaistiin vuonna 1996 promosingle ”New York Groove” yksinoikeudella Blockbuster-videovuokraamoketjun toimipisteisiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Kriitikoiden keskuudessa You Wanted the Best, You Got the Best!! sai melko negatiivisen vastaanoton: muun muassa AllMusic-sivuston Stephen Thomas Erlewine kritisoi albumin rakennetta ja kirjoitti albumin nimen olevan ”harhaanjohtava”, ja Rolling Stonen arvostelussa albumin kritisoitiin olevan ”hävytön osa yhtyeen reunion-kiertueen markkinointia.”
Kappalelista
Albumin Japanissa julkaistu CD-levy ja Yhdysvaltain LP-versio sisältävät kappaleen ”New York Groove”, joka on taltioitu Unmasked Tour -kiertueen konsertissa Australian Sydneyssa 11. marraskuuta 1980.
Baixa Pombalino
thumb|250px|right|Pombalina Baixan pääkatu rua Augusta
Lähteet
38.71139°N, -9.13722°W
Carl Maria von Weber
thumb|right|300px|[[Thomas Lawrence: Carl Maria von Weber (1814).]] Carl Maria Friedrich Ernst (von) Weber (18. marraskuuta 1786 Eutin, Holstein – 5. kesäkuuta 1826 Lontoo) oli saksalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänet tunnetaan ennen kaikkea oopperan Taika-ampuja (1821) säveltäjänä. Taika-ampuja, josta tuli heti suosituin saksalainen ooppera, on saksalaisen romanttisen oopperan perusteos.
Lapsuus ja nuoruus
Weber syntyi Eutinin pikkukaupungissa, lähellä Lyypekkiä. Weberin isä Franz Anton Weber oli entinen upseeri, joka vuodesta 1777 oli johtanut teatterialan yrityksiä. Frantz Anton Weber vietti liikkuvaa elämää, ja aatelisarvo oli hänen keksimänsä. Carl Maria von Weberin äiti Genovefa Weber (o.s. Brenner) oli oopperalaulaja ja näyttelijä. Isän työ edellytti matkustelemista ympäri Eurooppaa, ja hänen perheensä kulki mukana. Carl Marialla oli siten varsin levoton lapsuus. Jatkuva liikkuminen paikasta toiseen ei mahdollistanut kunnon koulunkäyntiä. Toisaalta matkustelusta oli hänen myöhemmän uran kannalta hyötyä, sillä se tarjosi hänelle paljon virikkeitä ja tutustutti häntä laajalti Euroopan teatterielämään. Carl Marian uraa edisti myös se, että hänen isänsä suhtautui suopeasti pojan musikaalisuuteen.
Weberin musiikinopettajia olivat säveltäjä Johann Michael Haydn (kontrapunkti), joka oli Joseph Haydnin veli, Johann Nepomuk Kalcher (musiikin teoria) ja Johann Evangelişt Vales (laulu). Myöhemmin häntä opetti musiikin monitaituri Georg Vogler. Voidakseen julkaista omia sävellyksiään Weber opiskeli myös litografiaa. Hänen kehityksensä oli nopeaa, ja hän saavutti pienimuotoista menestystä jo 17-vuotiaana, kun hänen oopperansa Peter Schmoll esitettiin Augsburgissa.
Weberin ura olisi saattanut päättyä jo 19-vuotiaana, sillä hän joi vahingossa kaiverrustöihin käytettävää happoa, joka oli hänen mielestään näyttänyt punaviiniltä.
Voglerin avustuksella Weber sai vuonna 1804 kapellimestarin viran Breslaun oopperasta. Nuori Weber kuitenkin turhautui hyvin nopeasti Breslaussa, sillä hän ei saanut läpi haluamiaan muutoksia oopperan ohjelmistoon eikä toimintatapoihin. Niinpä hän erosi virastaan toimittuaan siinä vain kaksi vuotta.
Vaellusvuodet
Lyhyeksi jäänyt oleskelu Breslaussa oli enteellinen. Weber vaihtoi usein asuinpaikkaa, ja hänen elämäntyylinsä oli muutoinkin varsin vauhdikas. Hän asui ja työskenteli muun muassa Stuttgartissa, Berliinissä ja Prahassa. Lisäksi hän oli usein esiintymismatkoilla, sillä hän oli saanut jonkin verran mainetta pianistina.
”Vaellusvuosiensa” 1806–1816 aikana Weber sävelsi vain kaksi kevyehköä oopperaa, romanttisen Silvanan ja turkkilaisaiheisen Abu Hassanin. Hän loi kuitenkin monia merkittäviä konserttiteoksia, kuten kaksi pianokonserttoa, kaksi klarinettikonserttoa, kaksi sinfoniaa ja fagottikonserton. Lisäksi hän sävelsi kirkkomusiikkia, muun muassa kolme messua ja seitsemän kantaattia, sekä noin 80 liediä. Weberin sävellystuotanto sijoittuu tyylillisesti klassismin ja romantiikan murroskohtaan.
Kapellimestarina Dresdenissä
thumb|Ernst Rietschel: Weberin muistopatsas [[Dresdenissä (1855–1860).]] Weber asettui vuonna 1816 Dresdeniin ja ryhtyi kaupungin kuninkaallisen oopperan kapellimestariksi. Hän otti tehtäväkseen oopperan tarjonnan monipuolistamisen: italialaisen oopperan suosiminen oli lopetettava, ja yleisön kuultavaksi oli tuotava myös ranskalaista ja saksalaista oopperaa. Tehtävä ei kuitenkaan ollut helppo, sillä oopperan toinen kapellimestari, italialainen Fransesco Morlacchi, vastusti jyrkästi kaikkia muutoksia.
Weberin uudistushalu ei rajoittunut vain ohjelmistoon, vaan hän pyrki myös muuttamaan oopperan työntekijöiden suhtautumista työhönsä. Aiemmin muusikot olivat soittaneet nuotit suuripiirteisesti ja laulajat olivat sooloilleet mielensä mukaan. Weber oli ensimmäisiä kapellimestareita, jotka alkoivat vaatia ehdotonta nuottien noudattamista.
Kapellimestarin työn ohella Weber käytti aikaansa musiikista kirjoittamiseen. Hän kirjoitti sanomalehtiin oopperoiden esittelytekstejä herättääkseen kansan mielenkiinnon oopperaa kohtaan. Hän oli myös merkittävä musiikkikriitikko.
Vuonna 1817 Weber avioitui laulaja Caroline Brandtin kanssa. Avioliitosta syntyi vuonna 1822 poika Max von Weber. Weberin serkku Constanze oli Wolfgang Amadeus Mozartin vaimo.
Mutta ennen kaikkea Weber oli säveltäjä. Vuosina 1817–1821 sävelletystä oopperasta Taika-ampuja (saks. Der Freischütz) muodostui hänen säveltäjäuransa kohokohta. Sen ensi-ilta oli kesäkuussa 1821, ja se saavutti välittömästi suuren suosion sekä Saksassa että ulkomailla. Taika-ampujassa Weber osasi taitavasti yhdistää kansanomaiset melodiat, kekseliäät sointiefektit ja korkeatasoisen orkestroinnin. Myös oopperan romanttisen synkkä aihepiiri puhutteli Weberin aikalaisia. Kyseessä oli täysin saksalainen ooppera, joka todisti Saksan kyvyn nousta oopperataiteessa samalle tasolle kuin Italia.
thumb|250px|Kohtaus oopperasta Taika-ampuja (litografia vuodelta 1822). Taika-ampuja teki vaikutuksen Ludwig van Beethoveniin, joka oli sitä mieltä, että sen säveltäjä edustaa Saksan musiikin tulevaisuutta. Beethovenin pettymys oli kuitenkin suuri, kun hän tavatessaan Weberin joutui toteamaan, että tämä ei ole energinen kolmekymppinen säveltäjäsankari vaan tuberkuloosin runtelema hintelä mies.
Weber yritti saada jatkoa Taika-ampujan menestykselle, mutta tulokset olivat epätyydyttäviä. Vuosina 1822–1823 sävelletty Euryanthe oli musiikillisesti korkeatasoinen, mutta ongelmana oli heikkotasoinen libretto. On jopa sanottu, että koskaan ei ole musiikin historiassa yhdistetty niin hyvää musiikkia niin huonoon tekstiin.
Myös Weberin viimeinen ooppera Oberon kärsi libretto-ongelmista. Oberon myös joudutti säveltäjän kuolemaa, sillä hän sairasti tuberkuloosia ja lähti vastoin lääkärin neuvoa johtamaan sen ensiesitystä Lontooseen. Weber tosin jaksoi johtaa harjoitukset ja ensiesityksen, mutta kuoli Lontoossa kaksi kuukautta myöhemmin, kesäkuussa 1826.
Weber haudattiin Lontooseen, mutta vuonna 1844 Weberin arkku kuljetettiin Richard Wagnerin aloitteesta Dresdeniin ja Weber sai uudet juhlalliset hautajaiset. Wagner piti puheen, jossa hän korkealentoisesti lausui näin:
Sinä kuulut saksalaiselle, olet kirkas päivä hänen elämässään, pisara hänen vertaan, osa hänen sydäntään!''
Wagnerilla oli syytäkin arvostaa Weberiä, sillä Weberin voidaan sanoa perustaneen sen saksalaisen romanttisen oopperasuuntauksen, jonka Wagner sitten vei omalla elämäntyöllään huippuunsa.