cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Team Kuortane
Kausi 2013–2014
Anna Kilponen, Eveliina Suonpää ja Vilma Tanskanen kuuluivat Suomen olympiajoukkueeseen Sotšin olympialaisissa. . Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasivat Anni Keisala, Reetta Lindholm, Reetta Valkjärvi, Ella Viitasuo, Lotta Toivanen, Laura Hakala ja Jonna Yli-Mäenpää
Joukkue kaudella 2013–2014
Lähde: Finhockey
Laura Hakala, Outi Harkkila, Eveliina Huttula, Anni Keisala, Anna Kilponen, Venla Kotkaslahti, Reetta Lindholm, Eveliina Nurmi, Suvi Ollikainen, Milla Raitala, Tiina Ranne, Jenna Suokko, Eveliina Suonpää, Vilma Tanskanen, Lotta Toivanen, Satu Tuominen, Susanne Uppgård, Alisa Vainio, Saana Valkama, Reetta Valkjärvi, Emilia Varpula, Ella Viitasuo, Jonna Yli-Mäenpää
Kausi 2014–2015
Oriflame luopui yhteistyöstä ennen kautta 2014–2015. Joukkue jatkoi nimellä Team Kuortane. Pelaajista vaihtui puolet ja joukkueen keski-ikä oli kauden alkaessa vain 16,8 vuotta. Kuortane jäi runkosarjassa viimeiseksi voitettuaan kolme ottelua varsinaisella peliajalla ja kaksi yliajalla sekä hävittyään 23 ottelua. Pudotuspelipaikasta se jäi kuuden pisteen päähän. Karsintasarjassa Kuortane voitti neljä ottelua ja hävisi kaksi, sarjapaikka varmistui viimeisen ottelun 1–0-voitolla Lapinlahden Luistin -89:stä.
Eve Savander kuului MM-pronssia saaneeseen naisten maajoukkueeseen. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasivat maalivahti Anni Keisala, puolustajat Anni Hietaharju, Minni Lehtopelto ja Eve Savander sekä hyökkääjät Petra Keromaa, Niina Koukkula, Nea Ruuskanen ja Sara Säkkinen.
Joukkue kaudella 2014–2015
Lähde: Finhockey
Laura Hakala, Anni Hietaharju, Eveliina Huttula, Anni Keisala, Petra Keromaa, Niina Koukkula, Inka Kuusinen, Minni Lehtopelto, Reetta Lindholm, Eveliina Nurmi, Venla Nurmi, Camilla Reinikainen, Nea Ruuskanen, Eve Savander, Sara Säkkinen, Lotta Toivanen, Reetta Valkjärvi, Emilia Varpula, Ella Viitasuo, Jonna Yli-Mäenpää
Kausi 2015–2016
Team Kuortane sijoittui SM-runkosarjassa viidenneksi voitettuaan yhdeksän ottelua varsinaisella peliajalla ja yhden yliajalla sekä hävittyään 15 peliä varsinaisella peliajalla ja kolme yliajalla. Puolivälierissä se hävisi Oulun Kärpille otteluvoitoin 0–2. Kuortaneen Anni Keisala valittiin SM-sarjakauden parhaaksi maalivahdiksi ja Petra Nieminen parhaaksi tulokkaaksi. Kauden päätteeksi Kuortane voitti A-tyttöjen Suomen-mestaruuden.
Naisten MM-kilpailuihin 2016 valittiin Kuortaneen pelaajista Anni Keisala, Petra Nieminen, Eve Savander ja Sara Säkkinen. Heistä Savander joutui kuitenkin jäämään kisoista pois loukkaantumisen takia. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasivat Tiia Pajarinen, Sini Karjalainen, Minni Lehtopelto, Eve Savander, Emma Katajamäki, Petra Keromaa, Linnea Melotindos, Petra Nieminen, Jenniina Nylund, Camilla Reinikainen ja Sara Säkkinen.
Joukkue kaudella 2015–2016
Lähde: Elite prospects
Kausi 2016–2017
Petra Nieminen ja Sara Säkkinen kuuluivat MM-pronssia saaneeseen naisten maajoukkueeseen. Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelasivat Janina Aro, Noora Hautamaa, Sini Karjalainen, Neea Lehtimäki, Linnea Melotindos, Petra Nieminen, Kiia Nousiainen, Jenniina Nylund, Iina Tohila, Viivi Vainikka, Emilia Varpula ja Emilia Vesa.
Joukkue kaudella 2016–2017
Lähde: Elite prospects
Kausi 2017–2018
Kausi päättyi Team Kuortaneen ensimmäiseen mitalisaavutukseen. Se otti pronssia vieraspelissä Espoon Bluesia vastaan, joka pelasi edeltävän kauden vielä Espoo United-nimellä. Tuossa pronssipelissä maalivahti Tiia Pajarinen torjui lisäksi nollapelin. Jenniina Nylund voitti pudotuspelien pistepörssin. Kauden päätteeksi Kuortane voitti A-tyttöjen Suomen-mestaruuden.
Team Kuortaneen runkosarjan sijoitus oli viides. Se voitti 17 peliä varsinaisella peliajalla sekä hävisi yhden ylijalla ja 12 varsinaisella peliajalla. Puolivälierissä Kuortane kukisti HPK:n voitoin 3−0, välierissä se hävisi Ilvekselle voitoin 1−3.
Petra Nieminen ja Sara Säkkinen kuuluivat pronssia saaneeseen Suomen maajoukkueeseen Pyeongchangin olympialaisissa. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa pelasivat Anni Timonen, Elli Mäkelä, Sanni Rantala, Iina Tohila, Jenna Kaila, Linnea Melotindos, Emilia Vesa, Kiia Nousiainen, Anna Räsänen ja Viivi Vainikka.
Joukkue kaudella 2017–2018
Lähde: Elite prospects
Kausi 2018–2019
Team Kuortane sijoittui kaudella 2018–2019 runkosarjassa viidenneksi voitettuaan 11 ottelua varsinaisella peliajalla ja yhden yliajalla sekä hävittyään kuusi ottelua varsinaisella peliajalla. Viiden parhaan joukkueen "voittajien vaihe" -sarjassa se hävisi kaikki 12 ottelua varsinaisella peliajalla. Puolivälierissä Kuortane hävisi KalPalle voitoin 1-3. Kauden päätteeksi Kuortane voitti jälleen A-tyttöjen Suomen-mestaruuden.
Viivi Vainikka kuului MM-hopeaa saavuttaneeseen naisten maajoukkueeseen. Alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa pronssia saaneessa Suomen joukkueessa olivat mukana Aino Laitinen, Anni Timonen, Sanni Rantala, Elli Mäkelä, Jenna Kaila, Nea Tervonen (kapteeni) , Sofianna Sundelin, Emilia Vesa, Kiira Yrjänen ja Viivi Vainikka.
Joukkue kaudella 2018–2019
Lähde: Elite prospects
Kausi 2019–2020
Team Kuortane sijoittui kaudella 2019–2020 runkosarjassa neljänneksi. Pelaamistaan 20 ottelusta se voitti 11 varsinaisella peliajalla ja kolme jatkoajalla sekä hävisi yhden ottelun jatkoajalla ja viisi varsinaisella peliajalla. Kymmenen ottelun "voittajien vaihe" -sarjan jälkeen se oli viidentenä saldolla 14 voittoa varsinaisella peliajalla ja neljä jatkoajalla, kaksi tappiota jatkoajalla ja kymmenen varsinaisella peliajalla. Puolivälierissä Kuortane pudotti Hämeenlinnan Pallokerhon otteluvoitoin 3−2, mutta hävisi välierissä Kiekko-Espoolle voitoin 0–3. Tämän jälkeen kausi keskeytyi koronaviruspandemian vuoksi.
Kuortaneen pelaajista alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa pelasivat Aino Laitinen, Julia Ahlskog, Oona Koukkula, Sanni Rantala, Nea Tervonen (kapteeni) , Sofianna Sundelin, Lisette Täks, Kiira Yrjänen ja Sanni Vartiainen. Pitämättä jääneisiin naisten MM-kilpailuihin valittiin Sanni Rantala, Viivi Vainikka ja Kiira Yrjänen.
Joukkue kaudella 2019–2020
Lähde: Leijonat.fi
Kausi 2020–2021
Team Kuortane sijoittui pääsarjassa seitsemänneksi. Se voitti seitsemän ottelua varsinaisella peliajalla sekä hävisi yhden ottelun jatkoajalla ja yhdeksän peliä varsinaisella peliajalla. "Hävinneiden vaiheen" kymmenestä ottelusta Kuortane voitti seitsemän varsinaisella peliajalla ja yhden jatkoajalla sekä hävisi kahdesti varsinaisella peliajalla sijoittuen sarjassa toiseksi. Puolivälierissä Kuortane hävisi Kiekko-Espoolle voitoin 0–2.
Joukkue kaudella 2020–2021
Lähde: Leijonat.fi
Kausi 2021–2022
Team Kuortane sijoittui pääsarjassa viidenneksi. Se voitti yhdeksän ottelua varsinaisella peliajalla ja yhden jatkoajalla sekä hävisi kaksi ottelua jatkoajalla ja kahdeksan peliä varsinaisella peliajalla. "Voittajien vaiheessa" Kuortane hävisi kaikki seitsemän pelaamaansa ottelua varsinaisella peliajalla. Puolivälierissä Kuortane hävisi Kärpille voitoin 0–3.
Joukkue kaudella 2021–2022
Lähde: Elite Prospects
Kausi 2022–2023
Team Kuortane sijoittui pääsarjassa kudenneksi. Se voitti 15 ottelua varsinaisella peliajalla ja kolme jatkoajalla sekä hävisi neljä ottelua jatkoajalla ja 14 peliä varsinaisella peliajalla. Puolivälierissä Kuortane hävisi Kiekko-Espoolle voitoin 1–3.
Joukkue kaudella 2022–2023
Lähde: Elite Prospects
Jeb Ivey
Jeb Ivey (s. 7. marraskuuta 1980) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Portlandin osavaltionyliopiston kasvatti Ivey on pelannut urallaan Saksan, Suomen ja Islannin pääsarjoissa sekä Ranskassa. Ivey pitää hallussaan virallista maailmanennätystä heitettyään 177 peräkkäisessä ottelussa onnistuneen kolmen pisteen heiton.
Tammikuussa 2012 Iveysta tuli Suomen miesten pääsarjojen kaikkien aikojen tarkin vapaaheittäjä. Saman vuoden maaliskuussa Ivey siirtyi Jukka Toijalan ohi Suomen pääsarjassa peräkkäisissä otteluissa onnistunut kolmen pisteen heitto -tilaston kärkipaikalle. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut kolmen pisteen heitossa 158 peräkkäisessä Suomessa pelatussa ottelussaan. Lisäksi Iveylla on perättäin onnistuneiden vapaaheittojen Suomen ennätys. 16. toukokuuta 2013 mennessä hän oli onnistunut 50 perättäisessä vapaaheitossa.
Heinäkuussa 2016 Ivey siirtyi 3+1-vuotisella sopimuksen Suomen I-divisioona A:ssa pelanneeseen Espoo Unitediin.
Iveylla on vaimo ja kaksi poikaa.
Chojnicen piirikunta
Chojnicen piirikunta on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 97 645. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Brusy, Chojnice, Czersk ja Konarzyny. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Chojnicen piirikunnan asukkaista 50,7 prosenttia oli naispuolisia ja 49,3 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,1 prosenttia ja eläkeikäiset 18,8 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 142 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa 1,6 prosenttia väestöstä puhui kašubin kieltä. Chojnicen piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 91 357 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Emiliano Armenteros
Emiliano Daniel Armenteros Volante (s. 18. tammikuuta 1986 Monte Grande, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Armenteros siirtyi kotimaastaan espanjalaisseura Sevillaan vuonna 2007. Hän pelasi kauden 2007–2008 seuran reservijoukkueessa Sevilla Atléticossa. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainasopimuksella Xerezissä.
15. heinäkuuta 2010 Armenteros siirtyi jälleen lainalle, tällä kertaa madridilaisseura Rayo Vallecanoon. Hän palasi kesällä 2011 Sevillaan, mutta vähäisen peliajan johdosta hän siirtyi tammikuussa 2012 loppukauden kestävällä lainasopimuksella Rayo Vallecanoon.
Ykkösluokka
thumb|[[Emirates|Emiratesin Airbus A380-800:n ykkösluokan istuin.]] pienoiskuva|Ensimmäisen luokan matkustamo [[Air France|Air Francen Airbus A380 -koneessa.]] Ykkösluokka on joukkoliikennevälineissä, kuten junissa ja lentokoneissa, oleva ylellisin ja kallein matkustusluokka. Hintaan sisältyy yleensä enemmän omaa tilaa ja parempi istuin yksityiskohtineen. Esimerkiksi Emiratesin Airbus A380-koneissa on sviitti väliseinineen ja minibaareineen. Myös hienompi tarjoilu juomineen kuuluu hintaan ja omat odotusosastot asemilla, kuten lounget lentokentillä. Ykkösluokan matkustajille on tarjolla myös omia palveluita. Lentoyhtiöt ovat alkaneet poistaa ykkösluokkia koneistaan tehden täten business-luokasta korkeimman matkustusluokan. Suomalaisella Finnairilla ei ole ykkösluokkaa. Palveluluokkaa ei myöskään ole VR:n junissa.
André Willms
André Willms (s. 18. syyskuuta 1972 Magdeburg) on entinen saksalainen soutaja. Hän voitti kultaa pariaironelikossa sekä kesäolympialaisissa 1992 Barcelonassa että kesäolympialaisissa 1996 Atlantassa. Lisäksi hän sai siinä pronssia kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä ja sijoittui siinä viidenneksi kesäolympialaisissa 2004 Ateenassa.
Liimapuu
Liimapuu on puusta tehdyistä pituussuuntaisesti asetetuista rimamaisista lamelleista tai laudoista yhteenliimaamalla valmistettu elementti. Liimapuuta käytetään rakennusteollisuudessa, sekä jonkin verran huonekaluteollisuudessa. Suomessa rakentamiseen käytettävä liimapuu on havupuuta, lähes aina mäntyä. Huonekaluteollisuus käyttää useampia puulajeja.
Liimapuulevy on lautaa muistuttava massiivinen puumateriaali. Se tehdään puristamalla liimattuja rimoja tai kapeita lautoja toisiinsa, minkä jälkeen levy höylätään tai hiotaan joko käsin tai koneellisesti tasaiseksi. Liimapuulevy eroaa vanerista sikäli, että vanerissa on päällekkäisiä yhteen liimattuja puuviilulevyjä, liimapuussa taas vierekkäin toisiinsa liimattuja puukappaleita. Liimapuulevy on halvempaa kuin vastaavankokoinen lautamateriaali, sillä materiaalina voidaan käyttää mitoiltaan pienempää puutavaraa. Lisäksi liimapuulevyn etuna on, että se ei vääntyile kosteuden muutosten seurauksena yhtä paljon kuin leveä lauta, mikäli levy on liimattu niin, että puun ydinpuoli on vuoroittaisissa rimoissa tai laudoissa levyn eri puolilla.
Liimapuulevyn käyttö on yleistä huonekaluteollisuudessa ja tarve-esineiden tuotannossa.
Liimapuupalkki on lähinnä rakennusmateriaalina käytetty runkorakennemateriaali. Sitä käytetään usein jänneväleiltään suhteellisen suurien tilojen, kuten hallien tai kirkkojen vaakarakenteissa. Lisäksi liimapuupalkkeja käytetään usein siltarakentamisessa ja jopa laivanrakennuksessa. Liimapuupalkin etuna on vähäinen kosteuden muutoksista ja rakenteen jännityksistä aiheutuva vääntyily tai halkeilu verrattuna yhdestä puusta sahattuun massiiviseen palkkiin tai hirteen.
Seppo Karjala
Seppo Kalevi Karjala (21. tammikuuta 1925 Kuopio – 2005 Kuopio) oli suomalainen sotakirjailija.
Stian Hole
Stian Hole (s. 20. maaliskuuta 1969 Oslo, Norja ) on norjalainen graafinen suunnittelija, kuvittaja ja lastenkirjailija. Hole on valmistunut Norjan Valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulusta. Esikoisteos Den gamle mannen og hvalen ilmestyi 2005. Hänen palkittuja kirjojaan on käännetty monille kielille. Hän on kuvittanut sekä omia että muiden kirjoja ja tehnyt lehtikuvituksia ja suunnitellut cd-kansia.
Seppo Karjala
Seppo Karjalan vanhemmat olivat kirjailija Martti Henrik Merenmaa (sukunimi aik. Karjala) ja kansakoulunopettaja Hellin Sigrid Kaikkonen. Hän oli naimisissa Eva Schmalin kanssa vuosina 1960–1968, liitto päättyi avioeroon.
Stian Hole
Palkinnot ja tunnustukset
Lisäksi hän on saanut useita kertoja Vuoden kaunein kirja -palkinnon
Matka mielen ytimeen
Matka mielen ytimeen on edellisvuonna Pepe & Saimaa -menestysalbumilla soittaneen Saimaa-kokoonpanon tekemä. Albumi julkaistiin 30. lokakuuta 2015. Se oli Radio Helsingin ja Helsingin Sanomien nyt.fi:n viikon albumi.
Teokselle lähes täydet pisteet antaneen Soundin kriitikon Jami Järvisen mukaan albumin jokainen kappale ylittää tasoltaan alkuperäisen versionsa. Muun muassa kymmenminuuttiseksi venytettyä Lentävää kalakukkoa tulkitaan progejazzina, ja albumin pisin kappale Levoton Tuhkimo kestää liki 16 minuuttia.
Susikoira Roi
Susikoira Roi on oululaisen kirjailija Jorma Kurvisen kirjoittama nuortenkirjasarja, jossa seurataan nuoren Tomi-pojan ja tämän pelastaman saksanpaimenkoira Roin seikkailuja. Kirjasarjan ensimmäinen teos, Susikoira Roi, ilmestyi vuonna 1976 ja viimeinen, Susikoira Roi ja karkulainen, vuonna 2002.
Kirjasarjan kaksi ensimmäistä osaa, Susikoira Roi sekä Susikoira Roi ja seikkailu saaristossa, on myös kuvattu televisiosarjoiksi. Sarjojen pääosassa Tomia esitti Paavo Westerberg, ja Roin roolissa nähtiin poliisikoira Jami.
Susikoira Roi -kirjoihin pohjautuva seikkailuelokuva Susikoira Roi julkaistiin C Morella joulukuussa 2022. Elokuva kuvattiin kesällä 2022 pääosin Raahessa, ja sen tuotannosta vastaavat Whatevergroup ja Lucy Loves Drama.
Susikoira Roi -kirjat
Lisäksi on julkaistu seuraavat yhteisniteet:
Aldus Manutius
thumb|right|180px|Aldus Pius Manutius. Aldus Pius Manutius (Teobaldo Mannucci; 1449/1450 – 6. helmikuuta 1515 Venetsia) oli italialainen renessanssihumanisti, joka toimi kirjanpainajana ja -kustantajana Venetsiassa.
Elämä
Manutius syntyi Sermonetassa tai Bassianossa, Kirkkovaltiossa, nykyisessä Latinan maakunnassa. Hän sai klassisen koulutuksen ja opiskeli latinaa Roomassa Gasparino da Veronan oppilaana ja klassista kreikkaa Ferrarassa Guarino da Veronan oppilaana.
Vuonna 1482 Manutius muutti Mirandolaan ystävänsä ja opiskelutoverinsa Giovanni Picon kanssa. Hän asui siellä kaksi vuotta ja jatkoi kreikkalaisen kirjallisuuden opintojaan. Pico antoi Manutiukselle tehtäväksi veljenpoikiensa Alberto ja Lionello Pion opetuksen. Alberto Pio rahoitti Manutiuksen hanketta oman kirjapainon perustamiseksi. Manutius valitsi toimipaikakseen Venetsian ja asettui sinne vuonna 1490.
Manutius otti tehtäväkseen renessanssiaikaan asti säilyneen antiikin kirjallisuuden varjelun enemmältä katoamiselta ja julkaisi runsaasti antiikin kirjallisuutta painettuna. Hän julkaisi sekä kreikan- että latinankielistä kirjallisuutta mutta myös italialaisia klassikkoja. Manutius keräsi ympärilleen suuren joukon kreikankielentaitoisia oppineita, palkkasi kreikkalaisia työntekijöitä ja käytti kreikkaa paitsi kirjapainonsa työkielenä myös kotikielenään.
Julkaisutyö
thumb|right|180px|[[Aristoteles|Aristoteleen Toinen analytiikka Aldus Manutiuksen painamana (1495–1498).]]
Manutiuksen ensimmäisiä julkaisuja olivat Musaioksen Hero ja Leandros, Galeomyomakhia sekä kreikankielinen Psalttari. Vuonna 1495 hän julkaisi ensimmäisen osan Aristoteleen teosten laitoksesta; neljä osaa seurasi vuosina 1497–1498. Aristofaneelta hän julkaisi neljä komediaa vuonna 1498. Thukydideen, Sofokleen ja Herodotoksen teoksia seurasi vuonna 1502; Ksenofonin Hellenika ja Euripideen tragedioita vuonna 1503; ja Demostheneen puheita vuonna 1504.
Vuonna 1508 Manutius julkaisi sarjan pienempiä kreikkalaisia puhujia. Vuonna 1509 ilmestyivät Plutarkhoksen pienemmät teokset, ja vuonna 1513 Platonin teokset. Pindaros, Hesykhios Miletoslainen ja Athenaios seurasivat vuonna 1514. Elämänsä lopulla Manutius oli aloittanut ensimmäisen painetun Septuagintan työstämisen; se julkaistiin postuumisti vuonna 1518.
Manutiuksen seuraajat jatkoivat hänen työtään ja julkaisivat ensimmäiset painetut laitokset muun muassa Pausaniaan, Strabonin, Aiskhyloksen, Galenoksen, Hippokrateen ja Pseudo-Longinoksen teoksista.
Manutiuksen keksintöihin kuuluivat pienet "taskupainokset", joita kuka tahansa saattoi ostaa ja omistaa. Manutius kehitti myös kursiivin sekä puolipisteen nykyisen käyttötavan, ja Alduksen lehti on saanut häneltä nimensä.
MSC Lirica
MSC Lirica on MSC Cruisesin Ranskassa 2003 valmistettu Mistral-luokan risteilyalus.
Rakentaminen
Alus tilattiin Chantiers l'Atlantiquelta St. Nazairesta Ranskasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla K32. Alus luovutettiin 24. maaliskuuta 2003 panamalaiselle Mediterranean Shipping Companylle.
Liikennöinti
Alus aloitti maaliskuussa risteilyt. Kesäisin alus risteilee Välimerellä ja talvisin Karibialla. Alus myytiin 21. heinäkuuta 2010 Newco Lirica SA:lle, jonka kotipaikka on Genevessä Sveitsissä. Aluksen operointi jatkui kuitenkin edelleen MSC:llä.
12. maaliskuuta 2021 aluksella syttyi tulipalo Korfun satamassa Kreikassa, jossa alus oli säilytyksessä, vain miehistön ollessa aluksella. MSC Cruisesin mukaan tulipalo syttyi tyhjässä pelastusveneessä ja aiheutti vahinkoa aluksen kyljelle, mutta ei sen sisätiloille, eikä aiheuttanut henkilövahinkoja.
Saimaan Sanomat
Saimaan Sanomat (vuosina 1904–1918 Työ, 1919–1963 Kansan Työ) oli etupäässä Viipurissa ja Lappeenrannassa vuosina 1904–1985 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti.
Historia
thumb|200px|Työn ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Työ oli Viipurin ensimmäinen työväenlehti. Aluksi sitä julkaisi vanhasuomalaisen Viipuri-lehden toimittaja Anton Huotari. Vuoden 1905 alussa hän luovutti sen Viipurin Työväen Sanomalehti- ja Kirjapaino-Osuuskunnalle. Taloudellisten vaikeuksien takia lehden ilmestyminen keskeytyi, mutta alkoi uudelleen suurlakon jälkeen. Vuodesta 1907 lähtien Työstä kehittyi koko Viipurin lääniin leviävä lehti, jonka linjaksi muodostui kautskylainen marxilaisuus. Sijaintinsa vuoksi se seurasi tiiviisti myös Venäjän asioita, mikä johti useisiin painokanteisiin ja toimittajien karkottamisiin.
Sisällissodan jälkeen lehden nimeksi otettiin Kansan Työ. Työväenliikkeen jakautuessa se menetti osan lukijoistaan, mutta sai uusia Lappeenrannan seudulta, jossa ilmestynyt Kansan Ääni oli lakannut sisällissodan aikana. 1920-luvun alussa Kansan Työstä tuli sosiaalidemokraattisen puolueen vasemmistoryhmän päälehti. Se sai useita painokanteita, joista yksi johti vuonna 1921 lehden lakkauttamiseen kahden kuukauden ajaksi. Tänä aikana se ilmestyi nimillä Uusi Kansan Työ ja Karjalan Kansan Työ. 1930-luvulla päätoimittaja Eero Wuoren aikana lehti sopeutui uuteen poliittiseen tilanteeseen. Taloudellisesti se oli yksi SDP:n vahvimmista lehdistä.
Talvisodan aikana Kansan Työ siirtyi ensin Imatralle ja sitten Mikkeliin. Lehden julkaisuosuuskunta muutettiin vuonna 1940 Kustannus Oy Kansan Työksi. Talvella 1942 se palasi takaisin Viipuriin, mutta siirtyi sodan lopulla jälleen Mikkeliin Vapaus-lehden tiloihin. Vuoden 1944 lopulla sen vakituiseksi kotipaikaksi tuli Lappeenranta, joka kuului vanhastaan lehden levikkialueeseen.
Supistuneen levikkialueen, taantuneiden teknisten mahdollisuuksien ja sosiaalidemokraattien puolueriidan takia Kansan Työ ei kyennyt kilpailemaan maakuntansa ykköslehdeksi nousseen Etelä-Saimaan kanssa. 1950-luvulla lehden levikki ei kasvanut juuri lainkaan ja sen julkaisuyhtiö velkaantui. Syksyllä 1963 Kansan Työhön yhdistettiin Mikkelissä ilmestynyt Vapaus. Saimaan Sanomien nimellä toimintaansa jatkanut lehti sai myös Mikkelin piirilehden tehtävät, mutta käytännössä sen alueeksi muodostui Lappeenrannan–Imatran seutu. Saimaan Sanomien merkitys väheni ilmestymistiheyden harventuessa, ja lopullisen iskun sille antoi taloudellisesti ylivoimaiseksi osoittautunut uuden painokoneen hankkiminen. Lehden julkaiseminen lopetettiin tammikuussa 1985.
Ilmestymistiheys ja levikki
Lehden levikki nousi vuonna 1907 yli 10 000:en ja oli suurimmillaan vuonna 1917 21 000 kappaletta. Toisen maailmansodan jälkeen se pysytteli melko tasaisesti noin 5 000 kappaleen tasolla.
Stunner (ohjus)
Stunner on israelilainen David's Sling -ohjustorjuntajärjestelmän ohjus.
thumb|220px|Stunner-ohjus (tai sen malli) näkyvissä vierailulla Rafaelin tehtaalle. David's Sling (tunnetaan myös nimellä Magic Wand) on israelilaisen Rafael Advanced Defense Systemsin ja amerikkalaisen Raytheonin kehittämä lyhyen matkan ballististen ohjusten torjuntajärjestelmä. Israelin hallitus tilasi 2006 Rafael Advanced Defense Systemsilta torjuntaohjusjärjestelmän, joka pystyy tuhoamaan ballistisia ohjuksia, joiden kantomatka on 70–300 km.
Yleistä
Virallinen päätös järjestelmän kehittämisestä Israelin ja USA:n yhteistyönä tehtiin elokuussa 2008, minkä jälkeen oli mahdollista käyttää varoja USA:n Israelille myöntämästä sotilasavusta järjestelmän kehitystyöhön. David's Sling on ensisijaisesti suunniteltu torjumaan ballistisia ohjuksia, joiden kantama on 70–300 km, mutta sitä voidaan käyttää myös lentokoneiden ja risteilyohjusten torjuntaan. Stunner on David's Sling-ohjustorjuntajärjestelmän ohjus. David's Sling puolestaan on osa Israelin 4-kerroksista ohjuspuolustusjärjestelmää, jonka muodostavat Iron Dome, David's Sling, Arrow 2- ja Arrow 3 -järjestelmät. Koska David's Sling -järjestelmän taistelunjohtojärjestelmästä on julkista tietoa hyvin vähän, keskitytään tässä suomenkielisessä Wikipedia-artikkelissa käsittelemään järjestelmän torjuntaohjusta, Stunneria, josta on julkaistu joitain tietoja.
Stunner-ohjuksen kehitystyön perusteet
Kehitystyön pohjana ovat olleet Israelia vastaan kohdistuvan massiivisen ohjusuhan analysoinnin tuottamat perusteet. Ohjuksen on oltava:
Maalin torjunta (arvio)
Vihollinen laukaisee ballistisen ohjuksen. Maan kattavan ohjuspuolustusjärjestelmän (Command, Control, Battle Management, and Communications (C2BMC)) tutkat ottavat maalin seurantaan ja mitatut tiedot (ja mahdolliset muut tiedot) analysoidaan ja David's Sling-järjestelmälle sopiva maali osoitetaan sille ja sen tutkat ottavat maalin seurantaan. David's Sling -taistelunjohtojärjestelmä (Battle Management, and Communications, BMC) laskee tutkatiedoista ennakkopisteen ja käskee sopivan ohjusyksikön laukaisemaan torjuntaohjuksen. Stunner-ohjus laukaistaan kanisteristaan ja ohjuksen kiinteää polttoainetta käyttävä booster-osa kiihdyttää ohjuksen n. 3 Machin nopeuteen ja irtoaa. Ohjus jatkaa lentoaan kolmipulssisen kiinteää polttoainetta käyttävän rakettimoottorin työntämänä saaden maalitietojen päivityksiä taistelunjohtojärjestelmältä. Ohjuksen lentoradan valintaan vaikuttaa lukuisat parametrit. Koska Stunner-ohjuksen lentoradan muuttaminen perustuu siivekeohjaukseen ja siten aerodynaamisiin voimiin, ei todennäköisesti voida ylittää 30 km korkeutta missään vaiheessa. Ohjuksen nopeus voi kasvaa n. 6–7 Machiin, mutta siihen, millä nopeudella maalin tuhoaminen tapahtuu, vaikuttavat monet tekijät. Stunner-ohjuksen oma kaksitoiminen 'dual seeker' -hakupää ottaa jossakin vaiheessa maalin seurantaan, ohjus laskee itsenäisesti loppuvaiheen kurssin, säätää loppuvaiheen nopeuden kiihdyttämällä tai jarruttamalla ja törmäämällä maaliin tuhoaa sen.
Tekniset tiedot (arvio)
Stunner-ohjuksesta on olemassa vain vähän teknisiä tietoja. Ohjuksen rakenteesta ja hakupään toiminnasta on julkaistu vain yleisluonteisia tietoja. Stunner-ohjuksen mallia on esitelty puolustusalan messuilla ja siitä on olemassa valokuvia. Stunner-ohjus on kaksivaiheinen. Booster-osa näyttää olevan n. 1,5 m pitkä ja rungon läpimitta on suunnilleen 26 cm. Varsinainen ohjus on varsin samanlainen kuin Python 5, n. 3,1 m pitkä ja rungon läpimitta on 16 cm, mutta 'dual seeker'-hakupään erikoinen muoto erottaa sen Python-perheen ohjuksista, samaten ohjaussiivekkeitä on ryhmitelty uudelleen. Python 5 -ohjuksen tietojen, Stunner-ohjuksen valokuvien sekä todennäköisesti käytettyjen materiaalien ja polttoaineiden perusteella voidaan tehdä joitain arvioita. Oletetaan booster-osan rungon koostuvan hiili-aramidi kuitukomposiiteista, rakettimoottorin suuttimen olevan grafiitti-teräsrakenteisen ja polttoaineena käytetään kiinteää suurenergistä rakettipolttoainetta (High-Energy Composite (HEC)). 'Dual seeker' hakupäässä käytetään kameratyyppistä IR-anturia ja sen takana on todennäköisesti ns. Active electronically scanned array (AESA)-tyyppinen tutka loivasti vinoittain rungon suhteen asennettuna. Kun käytetään 'constant angle approach' ohjausmenetelmää, pystyy vinoittain sijoitettu tasoantenni seuraamaan maalia tehokkaasti, varsinkin kun antennin kokoa saadaan tällä sijoittelulla suuremmaksi verrattuna antennin konventionaaliseen sijoitteluun ohjuksissa yleensä. Alla olevassa listassa olevat tiedot osittain peräisin julkaistuista artikkeleista, ja osittain laskettuja - esim. Tsiolkovskin lakiin, hiili-aramidi kuitukomposiittien ja suurenergisten rakettipolttoaineiden ominaisuuksiin, perustuen
Käyttöönotto
Stunner-ohjuksen ja David's Sling -ohjustorjuntajärjestelmän kehitys on saavuttanut systeemitestausvaiheen. Marraskuussa 2012 suoritettiin David's Sling -järjestelmällä ensimmäinen onnistunut ballistisen ohjuksen tuhoamistesti. . Marraskuussa 2013 suoritettiin David's Sling järjestelmällä toinen onnistunut ballistisen ohjuksen tuhoamistesti, jota pidetään tärkeänä virstanpylväänä kehitystyössä. . Ensimmäinen David's Sling -järjestelmä saataneen operatiiviseen käyttöön vuoden 2014 aikana.
Atsokytkentä
thumb|350px|Esimerkki atsokytkennästä Atsokytkentä on elektrofiilisiin aromaattisiin substituutioihin kuuluva kemiallinen reaktio, jossa yleensä aromaattinen diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa muodostaen atsoyhdisteen. Atsokytkentä on teollisesti merkittävä menetelmä atsovärien valmistukseen ja noin 60 % nykyään käytetyistä atsoväreistä valmistetaan atsokytkennän avulla.
Reagenssit ja mekanismi
Atsokytkennässä diatsoniumsuola valmistetaan tyypillisesti in situ aromaattisesta amiinista typpihapokkeen avulla. Reaktioissa käytetään aromaattisia diatsoniumsuoloja, koska alifaattiset diatsoniumsuolat ovat hyvin epästabiileja. Diatsoniumsuola reagoi aromaattisen yhdisteen kanssa ja helpoimmin reagoivat elektroneja luovuttavia ryhmiä kuten fenoli- ja aminoryhmiä sisältävät yhdisteet ja naftaleenirakenteiset aromaattiset yhdisteet. Elektroneja luovuttavat ryhmät lisäävät aromaattisen renkaan nukleofiilisuutta luovuttamalla elektroniparinsa renkaalle, jolloin se reagoi paremmin elektrofiilisen diatsoniusuolan kanssa. Fenoli- ja aminoryhmät osallistuvat myös reaktiossa välivaiheena muodostuvan kationin stabiloimiseen konjugaation kautta. Elektroneja puoleensavetävät ryhmät kuten nitro- ja halogeeniryhmät hidastavat atsokytkentää. Atsokytkennän reaktiomekanismi on tyypillinen elektrofiilisille aromaattisille substituutioille. Ensimmäisessä vaiheessa aromaattinen rengas reagoi elektrofiilisen diatsoniumsuolan kanssa, jolloin välivaiheena muodostuu kationi. Tästä kationista eliminoituu vetyioni, jolloin yhdisteen aromaattisuus palautuu ja muodostuu aromaattinen atsoyhdiste.
Fenolien toimiessa atsokytkennässä nukleofiileina reaktio suoritetaan hieman emäksisissä olosuhteissa, koska tällöin fenoleista muodostuu vielä nukleofiilisempi fenolaatti-ioni. Aniliinijohdannaisten toimessa nukleofiilina reaktio suoritetaan hieman happamissa olosuhteissa. Fenoli- ja aminoryhmät ovat orto-para-ohjaavia ryhmiä ja tyypillisesti reaktio tapahtuu näihin nähde p-asemaan johtuen steerisistä syistä. Mikäli p-asemassa on jo jokin muu subtituentti tapahtuu reaktio o-asemaan. Jos molekyylissä on sekä fenoli- että aminoryhmät riippuu atsokytkennän regioselektiivisyys reaktio-olosuhteista. Emäksisissä olosuhteissa ditsoniumsuola reagoi asemaan, joka on lähempänä fenoliryhmää, ja happamissa olosuhteissa reaktio tapahtuu lähemmäksi aminoryhmää sijaitsevaan asemaan.
Eeva Niinivaara
Eeva Niinivaara, o. s. Pedriks (20. joulukuuta 1901 Siimust, Viro – 29. lokakuuta 2000 Helsinki) oli virolaissyntyinen Helsingin yliopiston viron kielen ja kirjallisuuden lehtori.
Eeva Niinivaaran vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Eduard Pedriks (1873–1951) ja Anna Päll (1869–1945).
Niinivaara kävi Tartossa tyttökoulun, opiskeli sitten Tarton yliopistossa taidehistoriaa, viron kieltä ja filosofiaa, ja toimi vuodesta 1928 Võrun seminaarissa viron ja suomen kielen opettajana. Vuonna 1930 hän meni naimisiin suomalaisen kielentutkijan Martti Niinivaaran (1905–1935) kanssa ja muutti asumaan Helsinkiin.
Suomessa Niinivaara opiskeli ensin kansakoulunopettajaksi ja vuonna 1947 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Niinivaara toimi Helsingin yliopiston viron kielen lehtorina 1945–1971 ja hän opetti viron kieltä myös Jyväskylän kesäyliopistossa ja Kalliolan vapaaopistossa.
Aljona Bajeva
Aljona Bajeva (s. 1985) on venäläinen viulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti viulunsoiton opiskelun viisivuotiaana Olga Danilovan johdolla Alma-Atassa, Kazakstanissa. Sittemmin hän opiskeli Moskovassa opettajanaan muiden muassa Eduard Gratš. Hän pääsi myös Mstislav Rostropovitšin ja Seiji Ozawan suojatiksi.
Bajeva voitti 16-vuotiaana 12. kansainvälisen Henryk Wieniawski -kilpailun suurpalkinnon Puolassa. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Moskovan kansainvälisen Niccolò Paganini -kilpailun suurpalkinnon Venäjällä vuonna 2004 ja kultamitalin sekä yleisöpalkinnon kansainvälisessä Sendai-viulukilpailussa Japanissa 2007.
Torikka
Torikka on suomalainen sukunimi, joka on tai on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Cold Heaven
Cold Heaven on suomalaisen deathrock-yhtye Babylon Whoresin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä Misanthrophy Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ike Vil, ellei toisin mainittu.
Leopold Hofmann
upright|pienoiskuva|Leopold Hofmann, kuva [[Itävallan kansalliskirjaston kokoelmista.]]
Leopold Hofmann (1738–1793) oli itävaltalainen säveltäjä. Hän oli varsinaiselta ammatiltaan kirkkomuusikko, mutta hän myös sävelsi tuotteliaasti soittimellista musiikkia. Hänen sinfonioitaan, konserttojaan ja kamarimusiikkiteoksiaan soitettiin eri puolilla Eurooppaa. Suuri säilyneen tuotannon määrä todistaa teosten ahkerasta kopioinnista aikanaan. Hofmannin varhaisimmat sävellykset ovat 1750-luvun lopulta. Hänen tuotantonsa kattaa noin 60 konserttoa, joista kahdeksan on kirjoitettu sellolle, joka oli tuohon aikaan harvinainen soolosoitin.
BAC TSR-2
thumb|right|300px|Ainut täysin toimiva koemalli XR219, BAC:n [[Wartonin tehtaalla. Kuva kesältä (11. kesäkuuta) 1966.]] BAC TSR-2 on kahdella suihkumoottorilla varustettu brittiläinen taktinen tiedustelu- ja pommituskone. Konetyypin suunnittelija ja aiottu valmistaja oli British Aircraft Corporation (BAC). Koneesta valmistui täysin lentäväksi ja testikäyttöön kuitenkin pelkkä prototyyppiversio (XR219), 22 aihion ohella. Se ei onnistunut täyttämään täysin sille asetettuja odotuksia. Moottorit olivat tyyppiä Bristol-Siddeley Olympus. Konstruktiona olivat ylätasoiset deltasiivet, joissa alaspäin kääntyvät winglet-kärjet. Peräsinten muotoilu oli perinteinen, eikä niissä ollut erityisiä poikkeuksia.
Koneelle asetettiin tavoitteeksi lentää ainakin 40 000 jalan eli 12 000 metrin korkeudell ja yli 2.0 Machin luvun nopeudella. Pommitustehtävissä tavoitteeksi asetettiin matalalennolla tehtävät taktiset, myöhemmin myös strategiset (megatonni-luokan) ydinpommitukset 1,3 Machin nopeudella.
Kone olisi kyennyt kuljettamaan koneen sisäisenä pommilastina joko noin 2 700 kg konventionaalisia räjähdepommeja taikka 2 kappaletta WE-177 A/B-tyypin ydinpommeja. Ulkopuolisissa ripustimissa kyettiin kuljettamaan puolustusaseistuksena ilmataisteluohjuksia. Aseistusta yhteensä enintään 4 500 kg, josta 1 800 kg asekuormaa ulkoisesti siipien ripustuskiinnikkeissä.
BAC TSR-2:n kehittelytyö alkoi vuoden 1958 aikana. Koneen ensilento oli 27. syyskuuta 1964.
Konetyypin käytön hylkääminen merkitsi käytön pidentymistä eli jatkoaikaa monelle muulle Kuninkaallisten ilmavoimien konetyypille, muiden muassa V-pommittajille. Ne eivät pystyneet ylittämään äänen nopeutta. BAC TSR-2 jakoi jokseenkin vastaavanlaisen kohtalon, yhdessä Avro Canada CF-105 Arrow:n kanssa. Rynnäkköpommittajan paikan otti lähinnä Blackburn Buccaneer, sekä toissijaisesti myös SEPECAT Jaguar. thumb|left|250px|BAC TSR-2, kone XR220.
John Robinson (maahockeypelaaja)
John Yate Robinson (6. elokuuta 1885 Catford, Lewisham – 23. elokuuta 1916 Roehampton) oli brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän pelasi Lontoon kesäolympialaisissa 1908 Englannin joukkueessa, joka voitti turnauksessa kultaa.
Robinson kuoli ensimmäisessä maailmansodassa 31 vuoden ikäisenä. Kaksi kuukautta ennen kuolemaansa hänet palkittiin Military Cross -kunniamerkillä.
Whitehurstin tarkkuusaurinkokello
thumb|Pronssinen Whitehurstin tarkkuusaurinkokello [[Derbyn kaupunginmuseossa.]] Whitehurstin tarkkuusaurinkokello on erityisen tarkka aurinkokello, joka ilmaisee ajan minuutin tarkkuudella. Kello mittaa paikallista aurinkoaikaa, ja siinä on mukana muunnosasteikko josta voi tarkistaa valtakunnan virallisen ajan. Sen kehitti 1800-luvun alussa Whitehurstin perheyritys Englannin Derbyssä.
Valmistaja
Whitehurstin perhe tunnettiin Derbyssä lahjakkaina mekaanikkoina. John Whitehurst (1713–1788) perusti Derbyyn kellosepänliikkeen. Kun hän sai viran Lontoosta, hänen veljenpoikansa jatkoi yritystä nimellä Whitehurst & Son.
Rakenne
Aurinkokellossa osoittimen varjon muoto riippuu paitsi kellonajasta, myös päivämäärästä ja leveys- ja pituusasteesta. Leveysaste vaikuttaa varjon pituuteen: päiväntasaajalla varjo on lyhyempi kuin lähempänä napoja. Kun kellon asteikko muotoillaan osoittamaan paikallista aurinkoaikaa, siten että keskipäivällä varjo on lyhyimmillään, ei pituusasteella ole väliä. Muunnos valtakunnanaikaan lasketaan jokaista sijaintipaikkaa varten erikseen. Lisäksi, koska maa kiertää aurinkoa ellipsinmuotoisella radalla, aurinkokellon mittaama päivän pituus vaihtelee standardiaikaan nähden, ja aurinkoajan ja standardiajan erotus riippuu myös kalenterista. Helmikuussa aurinkokello jätättää eniten, 14 minuuttia, kun taas marraskuussa aurinkokello on 16 minuuttia seinäkelloa edellä. Whitehurstin kellossa standardiaika on esitetty toisella asteikolla, johon on merkitty "Watch slower" ja "Watch faster" sen mukaan edistääkö vai jätättääkö aurinkokello taskukelloon verrattuna.
Serotyyppi
Serotyyppi on mikrobiologisessa ja virologisessa luokittelussa alalajin jälkeen seuraava pienempi yksikkö. Sitä käytetään bakteerien ja virusten eri kantojen luokittelussa pintarakenteessa olevien antigeenien avulla, esimerkiksi rotavirus A:n eri kannat voidaan jaotella G- ja P-serotyyppeihin virionin ulomman kuoren rakenneproteiinien ominaisuuksien perusteella.
Turku–Toijala-rata
Turku–Toijala-rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulkee Turusta Akaan Toijalaan. Radan pituus on 131 kilometriä, ja se valmistui vuonna 1876. Sähköistys radalle saatiin muiden uudistusten yhteydessä vuonna 2000. Perusparannuksen myötä rataosuuden puiset ratapölkyt korvattiin betonisilla.
Historia
Rataa anottiin ensimmäisen kerran vuoden 1863 valtiopäivillä samaan aikaan, kun ehdotettiin Helsinki–Hämeenlinna-radan (1862) jatkamista pohjoiseen Tampereelle. Anomuksessa todettiin, että Turkua eli ”Suomen vanhinta sivistyskaupunkia” uhkasi riutuminen, joka vaikuttaisi koko maan talouteen. Periaatepäätös rakentamisesta tehtiin lopulta vuonna 1872, ja vuonna 1874 keisari Aleksanteri II antoi käskyn rakentaa sekä Turun rata että Hämeenlinnan radan jatke Tampereelle. Molemmat radat avattiin säännölliselle liikenteelle 22. kesäkuuta 1876. Turun ja Tampereen välinen matka-aika oli tuolloin 8 tuntia 15 minuuttia.
Yhteys Forssaan
Jokioisten rautatien valmistuttua vuonna 1898 rataosuudella sijaitsevalta Humppilan rautatieasemalta oli aikanaan kapearaiteinen rautatieyhteys Forssaan. Rautatie välitti henkilöliikennettä vuoteen 1954 ja tavaraliikennettä vuoteen 1974 asti, jonka jälkeen Humppilan asemalta lähtevä radan osuus purettiin. Rata rakennettiin myöhemmin uudelleen Jokioisten Museorautatien toimintaa varten ja hieman alkuperäistä liikennepaikkaa idemmäksi jäänyt Humppilan kapearaiteinen pääteasema sai viralliseksi nimekseen Humppila-Museorautatie.
Parannustyöt
Turun ja Loimaan välinen osuus perusparannettiin vuosina 2006–2008, koska se oli osittain huonossa kunnossa. Vuosituhannen vaihteen jälkeen rataosalta poistettiin turvallisuussyistä useita tasoristeyksiä. Hieman ennen risteysten sulkemista niistä vaarallisimpiin asennettiin liikennemerkkejä, joissa radan ylittäminen kiellettiin linja-autolla tai perävaunun kanssa. Tasoristeysten karsiminen katkaisi monia vanhoja paikallisteitä, ja radan tuntumaan täytyikin rakentaa runsaasti uusia teitä.
Tavarajunien aiheuttamasta liikennetärinästä on muun muassa Loimaan seudulla tehty useita valituksia. Tärinän vaimentamiseksi rataosan junapituuksia ja -painoja on laskettu jopa puoleen entisestä, tämä taas johtaa siihen, että rataosalla on ajettava useampia lyhyitä tavarajunia muutamien pitkien tavarajunien sijasta. Ratahallintokeskus on tutkinut keinoja tärinähaittojen vaimentamiseksi.
Ljudmila Kondratjeva
Ljudmila Andrejevna Kondratjeva (, s. 11. huhtikuuta 1958 Šahty, Neuvostoliitto) on venäläinen pikajuoksija, joka voitti olympiakultaa 100 metrin juoksussa Moskovan olympialaisissa 1980.
Kondratjeva oli alkuaan seitsenottelija. Yllättäen hän voitti Euroopan-mestaruuden 200 metrillä Prahan EM-kilpailuissa 1978 ja toisen kultamitalin 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Moskovan olympialaisten 100 metrin loppukilpailu oli tasainen kilpailu, jossa ensimmäiset viisi olivat vain sekunnin kymmenesosan päässä toisistaan. Maalikameran kuva osoitti Kondratjevan voittaneen Itä-Saksan Marlies Göhrin 0,01 sekunnilla. Kondratjeva ei osallistunut jatkossa 200 metrille tai 4 × 100 metrin viestijuoksuun jalkavaivojen vuoksi.
Kondratjeva ei voinut osallistua olympiaboikotin vuoksi Los Angelesin kisoihin 1984. Hän lopetti urheilun toistaiseksi ja avioitui moukarinheittäjä Juri Sedyhin kanssa, mutta myöhemmin he erosivat. Kondratjeva palasi kilpailemaan ja saavutti olympiapronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa Soulissa 1988.
Turistiluokka
Turistiluokka (myös Toinen luokka, tai Economy class ) on yleisin ja yleensä halvin kollektiivisissa kulkuvälineissä kuten junissa, lentokoneissa, linja-autoissa ja joissain laivoissa esiintyvä matkustusluokka. Hinta sisältää yleensä istumapaikan kohtuullisella jalkatilalla. Lentokoneissa pidemmillä lennoilla hintaan sisältyy yleensä myös ateria. Erillisiä lisäpalveluita on mahdollista yleensä saada pientä maksua vastaan. thumb|[[Finnair|Finnairin Airbus A350-900 -koneen turistiluokka.]]
Galvestoninlahti
pienoiskuva|Galvestoninlahti satelliittikuvassa vuonna 2000. Galvestoninlahti on suuri estuaari Texasin ylärannikolla. Lahdessa on kuusi pienempää lahtea: Christmas Bay, West Bay, Lower Galveston Bay, Upper Galveston Bay, East Bay ja Trinity Bay.
Up All Night (One Directionin albumi)
Up All Night on brittiläis-irlantilaisen poikabändin One Directionin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin Britteinsaarilla 18. marraskuuta 2011 ja Pohjois-Amerikassa 18. maaliskuuta 2012.
Albumia myytiin maailmanlaajuisesti viisi miljoonaa kappaletta. Albumin menestyksen myötä One Directionista tuli ensimmäinen brittiyhtye, joka on saanut esikoisalbuminsa sen ensimmäisellä julkaisuviikolla Yhdysvaltain Billboard 200 -albumilistan kärkeen. Albumin ensimmäinen single ”What Makes You Beautiful” palkittiin vuonna 2012 parhaan brittiläisen singlen BRIT Awardilla.
Galvestoninlahti
Vuonna 1947 Galvestoninlahdella sattui Yhdysvaltojen siihen asti vakavin teollisuusonnettomuus, kun ranskalaiseen S.S. Grandcamp -laivaan lastattu ja Monsanton tuottama ammoniunitraattilannoitelasti räjähti.
Puija
Puija (Puya raimondii) on ananaskasveihin kuuluva kasvi. Laji on erittäin uhanalainen ja vähenemässä. Se on maailman hitaimmin kukkiva kasvi: se kukkii vasta 80–150 vuoden ikäisenä ja kuihtuu sen jälkeen.
Ensimmäinen lajin yksilö löydettiin 1870 Boliviasta. Laji kasvaakin Etelä-Amerikassa Perussa ja Boliviassa Andeilla keskimäärin 4 000 metrin, mutta jopa 4 800 metrin korkeudessa.
Poju Zabludowicz
Zabludowicz on Liechtensteinissa toimivan Tamares Group -sijoitusyhtiön toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. Yhtiö omistaa arvorakennuksia ja kasinoita Las Vegasissa, New Yorkissa ja Lontoossa ja rahoittaa useita taidegallerioita. Hän toimii muun muassa Ferrovan Oy:n hallituksessa ja vaikuttaa useiden niin kotimaisten kuin kansainvälistenkin yritysten ja yhteisöjen hallituksissa.
Zabludowicz omistaa vajaan neljäsosan Tampereen Tapparan jääkiekkotoiminnasta vastaavasta Tamhockeysta ja on siten Tapparan suurin omistaja. Omistukset kulkevat Liechtensteinin veroparatiisissa sijaitsevan Zabludowicz trust -nimisen trustiomistusjärjestelyiden kautta.
Tausta
Zabludowicz on suomenjuutalainen. Pojun isä Shlomo Zabludowicz loi uransa asekauppiaana ja työskenteli tiiviisti esimerkiksi Shimon Peresin kanssa. Hän oli perustamassa Soltam-yritystä, joka alkoi valmistaa Israelissa lisenssillä Tampellan suunnittelemia kranaatinheittimiä. Zabludowicz on käynyt koulua Tampereella Svenska samskolanissa. Lisäksi hän on opiskellut Tel Avivin yliopistossa. Opintojen jälkeen Poju Zabludowicz oli töissä muun muassa saksalaisessa liikepankissa, kunnes ryhtyi isänsä liikekumppaniksi.
Lobbaus
Zabludowicz on tukenut runsain lahjoituksin Britannian konservatiivipuoluetta ja Conservative Friends of Israel ('Konservatiiviset Israelin ystävät') -ystävyysjärjestöä. Sen lisäksi hän on toiminut Israel-mielisen lobbausjärjestö Britain Israel Communications & Research Centre eli Bicomin puheenjohtajana ja on lahjoittanut sille miljoonia euroja. Zabludowicz on järjestön merkittävin lahjoittaja. Hän toimi järjestön hallituksessa sen perustamisesta vuodesta 2001 lähtien. Asiantuntijoiden mukaan Bicom on keskeisin mediavaikuttaja ja Israel-lobbaaja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Järjestö pyrkii vaikuttamaan muun muassa siihen, että mielipiteet Gazan saartoa kohtaan muuttuisivat myönteisimmiksi, mutta sen toiminta on melko salattua. Tässä sen katsotaan osittain onnistuneenkin vain muutaman vuoden aikana. Bicom julkaisee useita lehdistötiedotteita päivittäin ja on esimerkiksi lähettänyt kutsuja toimittajille Lontoon huippuravintoloihin, joissa he voisivat haastatella korkea-arvoisia Israelin poliitikkoja, jopa hallitustasoisia. Zabludowicz toimi myös Bicomin puheenjohtajana vuoteen 2013 asti.
Zabludowicz on tukenut myös Alexander Stubbin vaalikampanjoita.
Huhtikuussa 2017 uutisoitiin, että Zabludowicz on ollut Israelin poliisin kuultavana tapauksessa, jossa Israelin pääministeriä Benjamin Netanjahua epäiltiin lahjonnan vastaanottamisesta. Kyseessä on niin kutsuttu Case 1000. Zabludowicz kertoi poliisille kestityksistä, joita hän on tarjonnut Netanyahulle. He ovat olleet ystäviä 1980-luvulta saakka. Zabludowicz antoi Netanyahun perheen käyttää Caesarean kaupungissa sijaitsevaa huvilaansa Netanjahun ensimmäisellä pääministerikaudella 1990-luvulla. Zabludowicz on painottanut, ettei hän itse ole syytteessä mistään, vaan antoi poliisille vapaaehtoisen todistajanlausunnon.
Yrityselämä
Shlomo Zabludowicz kuoli vuonna 1994, ja Poju Zabludowicz ja hänen sisarensa Rebecka Belldegrun saivat isältä huomattavan perinnön, josta on käyty kiistaa. Sisarusten välit ovat katkenneet. Poju Zabludowicz alkoi johtaa liiketoimintaa, ja hän myi suurimman osan aseteollisuuteen liittyvästä toiminnasta. Soltam kuuluu nykyisin israelilaiseen Mikal-konserniin. Poju Zabludowiczin valtapiiriin kuuluu amerikkalainen ammusjärjestelmiä valmistava Pocal.
Sunday Timesin tietojen mukaan Zabludowiczin hallussa olisi jopa 40 prosenttia Las Vegasin keskustan kiinteistömassasta. Zabludowicz omisti osan Wingo-nimisessä konkurssiin menneessä virtuaalilentoyhtiössä, joka toimi tammikuusta 2008 syksyyn 2010.
Zabludowicz istuu Mustavaaran Kaivos Oy:n ja Outotec Oy:n hallituksissa. Vuonna 2007 hän oli Liekki Oy:n (nykyinen NLight Oy) hallituksen puheenjohtaja.
Taidekokoelma
Helsingin Taidehallissa oli keväällä 2016 esillä kokoelmanäyttely yhdeksältä taiteilijalta, joista kahdeksan on työskennellyt Zabludowiczin omistamassa Sarvisalon taiteilijaresidenssissä. Poju Zabludowiczin omistamaa Zabludowicz Collection -kokoelmaa on kartutettu vuodesta 1995 alkaen. Siihen kuuluu taidetta 1940-luvun lopulta nykypäivään, yhteensä noin 3 000 teosta 500 taiteilijalta.
Zabludowicz Collection tukee taiteilijoiden lisäksi taideorganisaatioita, ja kokoelmalla on toimintaa Suomen lisäksi New Yorkissa ja Lontoossa, missä sen näyttelytila sijaitsee. Zabludowiczit saivat kansainvälisen keräilijäpalkinnon Arco Madrid -taidemessuilla vuonna 2014.
Kritiikki
Lokakuussa 2015 sadan allekirjoittajan vetoomuksessa pyydettiin taiteilijoita ja kulttuurityöntekijöitä kieltäytymään myymästä työtään Zabludowicz Collectionille ja vetäytymään sen omistuksessa olevien teosten konseptuaalisesta sisällöstä. Boikotti ulottuu Zabludowicz Art Trustin yhteistoimintoihin ja esiintymisiin sekä siihen liittyvään Data Edition -nimiseen sovellusalustaan.
Joulukuussa 2015 Voima-lehdessä nimimerkillä Häirikkö esiintynyt kirjoittaja kyseenalaisti sen, että "tämä sotabisnes rahoittaa moraalisena, humanistisena ja jopa puhtaan hyvänä pidettyä taidetta? Ja onko taideinstituutioiden tehtävä kiillottaa asekauppiaan haarniskaa?"
Helsinkiläinen taidekriitikko Otso Kantokorpi ilmoitti boikotoivansa Taidehallin näyttelyä vedoten blogissaan Zabludowiczin ja hänen isänsä asekauppoihin.