cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nelson A. Rockefeller
Nelson Aldrich Rockefeller (8. heinäkuuta 1908 – 26. tammikuuta 1979) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi New Yorkin kuvernöörinä 1958–1973 ja Yhdysvaltain varapresidenttinä 1974–1977. Lisäksi hän toimi Rockefeller Brothers Fundin puheenjohtajana 1956–1958.
Nelson kuului Rockefeller-sukuun; hänen isänsä oli John D. Rockefeller, Jr. ja isoisänsä John D. Rockefeller. Hän kulutti suuren osan energiastaan, rahoistaan ja ajastaan Yhdysvaltain presidentiksi pyrkimiseen. Tie kuitenkin nousi pystyyn, kun hänet oli valittu New Yorkin osavaltion kuvernööriksi: republikaanisen puolueen 1960-luvulta lähtien nopeasti vahvistunut oikeistosiipi piti häntä moraalittomana ja liian kompromissialttiina kansakunnan johtajaksi.
Rockefeller hävisi republikaanisen puolueen esivaalit vuosina 1964 ja 1968, ensin niukasti railakkaan oikeistolaiselle Barry Goldwaterille ja sitten selvemmin jo 1950-luvulta republikaanien piirissä suosiotaan kasvattaneelle Richard Nixonille. Vuonna 1972 monikaan republikaani ei viitsinyt kyseenalaistaa Nixonin presidenttiyttä, ja Rockefellerkin jätti esivaalin väliin tukeakseen häntä. Rockefeller valittiin kompromissina keskustalaisen republikaanipresidentin Gerald Fordin varapresidentiksi Watergate-skandaalin jälkeen 1974, mutta hänen kohtalonaan oli taas joutua syrjään: Vuoden 1976 esivaalien jälkeen Fordin varapresidenttiehdokkaaksi valittiin puolueen sisällä suositumpi nuori nouseva oikeistosiiven tähti, Bob Dole. Seuraavat presidentinvaalit olisivat olleet 1980, mutta Rockefeller ehti kuolla sydänkohtaukseen 26. tammikuuta 1979.
HMAS Voyager (D31)
HMAS Voyager (viirinumero D31/I31) oli Australian kuninkaallisen laivaston W-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus valmistui ensimmäisen maailmansodan lopulla Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Voyagerina.
Valmistus
Britannian kuninkaallinen laivasto tilasi aluksen 9. joulukuuta 1916 vuosien 1916–1917 laivasto-ohjelman 10. hävittäjätilauksessa Alexander Stephen and Sonsilta Linthousesta Skotlannista, missä köli laskettiin 17. toukokuuta 1917. Se laskettiin vesille 8. toukokuuta 1918.
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Voyager oli Itämerellä bolševikkien hyökkäysten kohteiksi joutuneiden maiden tukena. Vuoden 1920 jälkeen alus oli Atlantilla ja Välimerellä.
Australian hallitus päätti korvata laivastollaan olevat viisi S-luokan hävittäjää (HMAS Stalwart, HMAS Success, HMAS Swordsman, HMAS Tasmania ja HMAS Tattoo) ja laivueenjohtaja HMAS Anzacin lainaamalla Britanniasta uudempia aluksia. Amiraliteetti päätti luovuttaa V-luokan alukset HMS Vampiren ja HMS Vendettan sekä W-luokan alukset Voyagerin ja HMS Waterhenin. Lisäksi luovutettiin laivueenjohtajaksi Scott-luokan laivueenjohtaja HMS Stuart. Luovutettavat alukset poistettiin 11. lokakuuta 1933 Portsmouthissa Britannian kuninkaallisen laivaston palveluksesta. Alukset otettiin samana päivänä palvelukseen Australian kuninkaalliseen laivastoon. Voyagerin ensimmäisenä päällikkönä oli komentajakapteeni George S. Stewart.
HMAS Voyager
Voyager lähti 17. lokakuuta 1933 muiden alusten mukana Chathamista Australiaan. Osasto kulki Suezin kanavan läpi saapuen Singaporeen 28. marraskuuta, Darwiniin 7. joulukuuta ja lopulta Sydneyyn 21. joulukuuta. Seuraavat pari vuotta alus osallistui normaaliin rauhanajan palvelukseen, kuten koulutuspurjehduksiin ja laivastovierailuihin, muun muassa Uuteen-Seelantiin maaliskuussa 1935. Alus poistettiin palveluksesta 26. huhtikuuta 1936, ja se sijoitettiin reserviin.
The Simpsons Road Rage
The Simpsons Road Rage on Radical Entertainmentin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ajopeli, joka perustuu Simpsonit-animaatiosarjaan. Peli on julkaistu vuonna Nintendo GameCubelle, PlayStation 2lle ja Xbox:lle.
HMAS Voyager (D31)
HMAS Voyager
Alus palautettiin palvelukseen 26. huhtikuuta 1938 päällikkönään James C. Morrow. Se vietti pääosan vuodesta 1938 Queenslandin ja Uuden Etelä-Walesin vesillä. Alus teki koulutuspurjehduksen lokakuun lopulla Melbourneen, mistä se palasi Sydneyyn 10. marraskuuta. Helmi–maaliskuun 1939 alus oli Tasmanian vesillä, josta se lähti sotaharjoitukseen Victorian alueelle. Alus palasi Sydneyyn 28. huhtikuuta. Tästä eteenpäin sodan alkuun se vietti Queenslandissa ja Uuden Etelä-Walesissa.
Alus lähti 14. lokakuuta 1939 Vampiren kanssa Fremantlesta Singaporeen, jossa niiden piti liittyä Stuartin, Vendettan ja Waterhenin muodostamaan osastoon. Määränpääksi kuitenkin vaihdettiin matkalla Välimeri. Alukset kohtasivat toisensa 29. lokakuuta Singaporessa, josta ne jatkoivat matkaa 13. marraskuuta Maltalle, jonne Voyager saapui 24. joulukuuta. Aluksen saapuessa Australian laivaston hävittäjälaivueen mukana Välimerelle, Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels kutsui niitä ”Australian romurautalaivueeksi”, mikä lempinimi vakiintui aluksilla nopeasti. Osastosta muodostettiin 2. tammikuuta 1940 Välimeren laivaston 19. hävittäviirikkö.
Voyagerin palvelus koostui Italian sodanjulistukseen saakka lähinnä laivuepalvelusta. Italian julistettua sodan 10. kesäkuuta 1940 sotatoimet alkoivat Välimerellä. Alus osallistui 27. kesäkuuta 1940 Italian laivaston sukellusvene RN Console Generale Liuzzin tuhoamiseen Kreetan eteläpuolella syvyyspommein. Se osallistui 29. kesäkuuta sukellusvene RN Uebi Scebelin upottamiseen Kreetan länsipuolella. Voyager osallistui 9. heinäkuuta Calabrian taisteluun. Alus osallistui huhtikuussa 1941 liittoutuneiden joukkojen evakuointiin Kreikasta.
Alus teki viimeisen matkansa piiritettyyn Tobrukiin 12. heinäkuuta, jonka aikana aluksen konehuoneessa havaittiin vikaa. Alus nilkutti seuraavana päivänä takaisin Aleksandriaan. Alus lähti 24. heinäkuuta Australiaan huollettavaksi, ja se saapui Sydneyyn 25. syyskuuta. Alus siirrettiin telakalle, mistä se palautettiin palvelukseen 3. maaliskuuta 1942. Lyhyen koeajo- ja koulutusjakson jälkeen alus suojasi 19. huhtikuuta ensimmäisenä tehtävänään RMS Queen Elizabethia Australian itärannikolla. Alus teki tämän jälkeen lisää saattuetehtäviä ennen kuin koeajoissa havaittuja vikoja päästiin korjaamaan telakalle. Korjaukset veivät lähes koko toukokuun. Alus saapui 6. kesäkuuta Fremantleen, jossa se aloitti palveluksensa saattuehävittäjänä. Alus saapui 25. elokuuta Darwiniin, jossa se joutui ilmahyökkäykseen.
Japanin valloitettua helmikuussa 1942 Timorin, aloittivat eloonjääneet liittoutuneiden sotilaat sissisodan hyökkääjiä vastaan. Sissien huoltaminen aloitettiin saman vuoden lopulla. Voyageriin nousi 22. syyskuuta 250 maavoimien sotilasta kuljetettavaksi Timorille. Seuraavana päivänä aluksen laskiessa Betanonlahdella joukkoja maihin, se ajoi karille. Aluksen pelastamisyritykset epäonnistuivat japanilaisten havaittua aluksen. Japanilaisten pommikoneet tuhosivat avuttoman aluksen. Eloonjääneet miehistönjäsenet tuhosivat aluksen lopullisesti, minkä jälkeen korvetit HMAS Kalgoorlie ja HMAS Warrnambool pelastivat heidät 25. syyskuuta.
Australian laivaston sukeltajat paikansivat aluksen hylyn 4. marraskuuta 1999, ja tutkittuaan sen seuraavana vuonna löysivät voimakkaan vuoroveden sekä ryöstelyn jälkeen vain vähän jäänteitä.
Ilkka Tiainen
Ilkka Tiainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Plektra
thumb|Erilaisia plektroja|alt= thumb|Tyypillinen ote plektrasta; tällä otteella soittoon saadaan enemmän voimaa.|alt= Plektra (kreik. πλήκτρο[ν] plektro[n]) eli soittolehti on väline, jota käytetään kielisoittimen, kuten kitaran, bassokitaran, banjon, mandoliinin ym. kielten näppäilemiseen tai iskemiseen. Plektraa pidetään yleensä etusormen ja peukalon välissä; muunkinlaiset otteet ovat mahdollisia. Cembalossa plektra on kiinteä osa soittokoneistoa. Yleisimmin plektra on muodoltaan kolmio, jossa on pyöreät kulmat. On myös olemassa paljon eri muotoisia plektroja. Plektroja on useita eri paksuuksia 0,2 millimetristä 3,0 millimetriin. Materiaali on nykyisin yleensä muovia tai selluloidia, mutta myös metalliset plektrat ovat yleisiä, varsinkin metallimusiikissa. Aikaisemmin on käytetty myös mm. kilpikonnan kilpeä, luuta ja puuta. Plektroja myyvät soitinliikkeet.
Plektrat jaotellaan sen mukaan, miten niitä pidetään. Tavallisesti plektraa pidetään peukalon ja etusormen välissä, mutta on myös sormusplektroja, jotka pujotetaan sormeen sormuksen tavoin, ja niistä lähtee uloke, jolla soitetaan kitaraa. Ks. oikeanpuoleisin kuvassa. Bassokitaran soittaminen sormien sijasta plektralla on myös tavallista – ainakin rock- ja metallimusiikin parissa. Yleensä bassokitaraa soitetaan paksummilla plektroilla kuin kitaraa. Esiintyjillä on tapana heittää plektrojaan yleisön joukkoon. Faneille plektra on tavallisimpia muistoesineitä.
Arvi Turkka
Arvi Turkka (2. lokakuuta 1894 Oulu – 28. tammikuuta 1965 Oulu) oli suomalainen kansanedustaja. Hän oli eduskunnassa kahteen otteeseen, ensin 1933–1945 ja sitten 1948–1958 Sosialidemokraattisen puolueen listalta ja vuonna 1958 hän siirtyi ensin sos.dem. oppositioon ja sitten Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon ja oli kansanedustaja vuoteen 1962.
Turkka oli Sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän jäsen 1. syyskuuta 1933 – 5. huhtikuuta 1945 ja 22. heinäkuuta 1948 – 21. heinäkuuta 1958. Sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään hän siirtyi 22. heinäkuuta 1958 – 5. toukokuuta 1959 ja sen jälkeen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton ryhmässä 6. toukokuuta 1959 – 19. helmikuuta 1962.
Turkka oli presidentin valitsijamies vaaleissa vuosina 1937, 1940, 1943, 1950, 1956, ja hän oli Oulun kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli allekirjoittajana rauhanopposition Kolmenkymmenenkolmen kirjelmässä 1943.
Turkan puoliso oli vuodesta 1922 Naima Eliina Helin.
Dragon Age (pelisarja)
Action-figuurit
DC Direct on julkaissut neljä action-figuuria pelisarjaan pohjautuen: Morrigan, Duncan, Loghain ja Genlock.
Animaatioelokuva
Dragon Age: Dawn of the Seeker tehtiin yhteistyössä EA:n, BioWaren ja Funimation Entertainmentin kanssa. Animaatioelokuva julkaistiin 11. helmikuuta 2012.
Pöytäroolipeli
Green Ronin julkaisi Dragon Age-nimisen roolipelin 25. tammikuuta 2010.
Web-sarja
Dragon Age: Redemption on BioWaren luoma ja Felicia Dayn käsikirjoittama ja näyttelemä kuusiosainen web-sarja, joka julkaistiin vuoden 2011 kesällä Machiniman YouTube-kanavalla.
Redemptionin web-sarja julkaistiin samana päivänä kuin Dragon Age II: Mark of the Assassin -lisäosapaketti, joka sisältää Felicia Dayn hahmoon perustuvan tehtävän.
Jetman
Chōjin Sentai Jetman on japanilainen televisiosarja.
Gustaf Ehrnrooth
Ernst Gustaf Waldemar Ehrnrooth (7. joulukuuta 1898 Helsinki – 16. syyskuuta 1983 Kirkkonummi) oli suomalainen ratsuväen kenraalimajuri, joka toimi sodassa Hämeen ratsurykmentin komentajana ja myöhemmin erityisesti sotilaallisten aluehallintojen komentajana. Hänen vanhempi veljensä oli everstiluutnantti Lars Ehrnrooth ja nuorempi veljensä oli jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth. Veljesten isä oli oikeuslääketieteen professori Ernst Ehrnrooth.
Gustaf Ehrnrooth toimi myös kunniavartioston päällikkönä marsalkka Mannerheimin hautajaisissa. Helsingin vuoden 1952 olympialaisissa hän oli ratsastuskilpailuista vastaava johtaja.
Sotilasura
Suomen sisällissodassa ryhmänjohtajana toiminut Gustaf Ehrnrooth opiskeli Suomen kadettikoulun ensimmäisellä kurssilla 28.1.1919–31.3.1920 sekä Sotakorkeakoulun viidennellä kurssilla 16.9.1928–18.8.1930 (ye-upseeri 1931). 1920-luvulla hän toimi Ratsuväkiprikaatissa sekä Uudenmaan rakuunarykmentissä muun muassa nuoremman upseerin ja eskadroonanpäällikön tehtävissä. Vuosina 1930–1938 hän toimi ye-upseerina Ratsuväkiprikaatissa ja Uudenmaan rakuunarykmentissä. 28.12.1938–12.10.1939 välisenä aikana hän oli 2. divisioonan esikuntapäällikkö.
Talvisodan alettua hänestä tehtiin III armeijakunnan esikuntapäällikkö 12.10.1939–9.6.1941. Tämän jälkeen Ehrnrooth nimitettiin Hämeen ratsurykmentin komentajaksi, missä tehtävässä hän oli aina syksyyn 1944 asti, jolloin kenraalimajuri Erkki Raappana erotti hänet tehtävistään. Ehrnroothin tilalle HRR:n komentajaksi Raappana komensi majuri Siraman.
Sodan jälkeen hän oli Porvoon sotilaspiirin komentajana 1944–1950. Vuoteen 1955 asti hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä. Uudenmaan sotilasläänin komentajana ja Helsingin varuskunnan päällikkönä hän toimi vuodesta 1955 alkaen aina eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 1958.
Gaston Thorn
Gaston Egmond Thorn (3. syyskuuta 1928 Luxemburg – 26. elokuuta 2007 Luxemburg) oli luxemburgilainen poliitikko. Hän oli Euroopan komission puheenjohtaja 1981–1985 ja Luxemburgin pääministeri vuosina 1974–1979.
Thorn toimi toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeessa ollessaan vielä koulussa ja vietti muutamia kuukausia vankilassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Montpellier’ssa, Lausannessa ja Pariisissa ja harjoitti asianajajan ammattia, kunnes lähti politiikkaan 1959 Demokraattisen puolueen edustajana. Hän oli puolueen johtajana vuodesta 1961.
Thornista tuli Luxemburgin pääministeri vuonna 1974. Hän oli sodanjälkeisen Luxemburgin ensimmäinen pääministeri, joka ei edustanut Kristillissosiaalista kansanpuoluetta. Thornin hallitus koostui Demokraattisen puolueen lisäksi sosialisteista. Hallitus toteutti merkittäviä uudistuksia: kuolemanrangaistus lakkautettiin, abortti laillistettiin ja avioeron hakemista helpotettiin luopumalla syyllisen etsimisestä.
Vuonna 1980 Thorn valittiin Euroopan yhteisöjen komission johtoon. Häntä pidettiin Ranskan presidentti Valéry Giscard d'Estaingin ja Ranskan etujen tukijana. Komissio kävi tuolloin valtakamppailua parlamentin kanssa ja laajensi vaikutusvaltaansa kansallisten hallitusten kustannuksella.
Myöhemmin Thorn toimi Luxemburgin suurimman media-alan yrityksen ja Banque Internationale de Luxembourgin johdossa. Hän toimi myös Eurooppa-liikkeen ja Liberal Internationalin puheenjohtajana ja trilateraalikomissiossa.
Veli kuu
Veli kuu on Pepe Laaksosen toistaiseksi ainoa soololevy. Se julkaistiin vuonna 1988 vinyylilevynä. Vuonna 2018 levy on julkaistu Spotify -suoratoistopalvelussa.
Jenny Olsson
thumb|200px|Jenny Olsson vuonna 2007.Jenny Karin Olsson (14. heinäkuuta 1979 Tumba, Ruotsi – 15. huhtikuuta 2012 Östersund, Ruotsi) oli ruotsalainen hiihtäjä. Hänen merkittävin kansainvälinen saavutuksensa oli viides sija 15 kilometrin kilpailussa vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuissa Val di Fiemmessä. Hän edusti Ruotsia vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä. Maailmancupissa hänen paras sijoituksensa oli kaudella 2002/2003, jolloin hän oli kokonaissijalla 23. Hän voitti useita kultamitaleja Ruotsin mestaruuskilpailuissa, joissa hän edusti Åsarna IK:ta.
Charles Vandeweghe
Charles Vandeweghe (s. 14. lokakuuta 1982 Gent) on belgialainen maahockeypelaaja. Hän pelasi kuusi ottelua Pekingin olympialaisissa 2008, joissa Belgia sijoittui yhdeksänneksi. Samaan joukkueeseen kuului myös Charlesin veli Loic.
Miss Eurooppaa metsästämässä
Miss Eurooppaa metsästämässä on Erik Blombergin ohjaama suomalainen elokuva, joka tehtiin Suomessa vuonna 1955 pidetyn Miss Eurooppa -kilpailun yhteydessä. Elokuvan pääosissa ovat Lasse Pöysti sekä edellisen vuoden Miss Suomi -kilpailun kansikuvatyttö Liisi Hokkanen, joka on myöhemmin tunnettu nimellä Lippe Suomalainen.
Mario & Luigi: Bowser’s Inside Story
Mario & Luigi: Bowser's Inside Story (Japanissa nimellä Mario & Luigi RPG 3) on helmikuussa 2009 julkaistu Mario-roolipeli Nintendo DS:lle. Pelissä Mario ja Luigi seikkailevat Bowserin sisällä, ja myös Shroobit tekevät pienen paluun. Peli julkaistaan päivitettynä vuonna 2019 Nintendo 3DS:lle.
Juoni
Hirveä Blorbs-tauti saa Toadit paisumaan, jolloin Prinsessa Peach pitää hätäkokouksen. Mikään ei näytä toimivan ja Bowser tulee jälleen kidnappaamaan prinsessan, mutta saa köniin Mariolta. Pahamaineinen Fawful yrittää vallata Sienivaltakunnan petkuttamalla Bowseria syömään taikasienen. Sieni saa Bowserin imaisemaan sisäänsä kaiken ympärillään, mukaan lukien Marion, Luigin ja Peachin. Mariolla ja Luigilla on tehtävänä pelastaa Peach ja muut sienivaltakuntalaiset sekä päästä pois Bowserin vatsasta. Pelissä pelataan Bowserilla, Mariolla ja Luigilla. Välillä Marion ja Luigin täytyy auttaa Bowseria sisältäpäin.
Geovanni
Geovanni Deiberson Maurício eli Geovanni (s. 11. tammikuuta 1980 Acaiaca, Minas Gerais, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan Geovanni on hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös puhtaasti hyökkääjänä. Hän edustaa Major League Soccerin San Jose Earthquakesiä.
Seurajoukkueura
Cruzeirossa pelatessaan Geovannista uskottiin tulevan todellinen supertähti Brasilialle. Hänet lainattiin América Mineirolle kaudeksi 1998–1999 ja lopulta espanjalainen FC Barcelona hankki hänet riveihinsä 18 miljoonan euron siirtosummalla.
Vuonna 2003 Geovanni vuokrattiin SL Benficalle Portugaliin, ja lopulta Benfica päätyi ostamaan hänet kokonaan riveihinsä hyvien näyttöjen vuoksi. Benficassa Geovanni viihtyi 2003–2006, kunnes hän palasi kotimaahansa, ja entiseen seuraansa Cruzeiroon. Cruzeirossa Geovanni pelasi vain 12 ottelua, kunnes siirtyi kesäkuussa 2007 Englantiin, Manchester Cityn riveihin, jossa hän pelasi 19 ottelua ja teki 3 maalia. Kesällä 2008 Geovanni siirtyi nousijajoukkue Hulliin, jossa hän saman tien ottelussa Fulhamia vastaan teki Hull Cityn kaikkien aikojen ensimmäisen Valioliiga-maalin.
Elokuussa 2010 Geovanni siirtyi yhdysvaltalaiseen San Jose Earthquakesiin, jossa hänestä tuli seuran historian ensimmäinen niin sanottu designated player.
Maajoukkueura
Geovanni oli edustamassa Brasilian alle 23-vuotiaiden joukkuetta vuoden 2000 kesäolympialaisissa. Brasilia voitti kaikki alkulohkonsa ottelut, mutta hävisi puolivälierissä Kamerunille, joka voitti myöhemmin olympiakultaa. Miesten joukkueessa Geovanni debytoi vuonna 2001 Copa America -turnauksessa.
Mynämäen kirkko
Mynämäen kirkko, alkuperäiseltä katolilaiselta nimeltään Pyhän Laurin kirkko, sijaitsee Mynämäen kunnassa Varsinais-Suomessa. Kirkko on Suomen toiseksi suurin keskiaikainen harmaakivikirkko ja se sijaitsee aivan Mynämäen ydinkeskustassa. Kirkko on omistettu Pyhälle Laurentiukselle ja Pyhälle Eerikille.
Historia
thumb|left|250px|Kirkko pohjoisesta kuvattuna. Sakaristo näkyy kuvan vasemmassa laidassa. Mitään alkuperäistä dokumenttia Mynämäen kirkon rakentamisen ajankohdasta ei ole säilynyt. Arvelut kirkon rakentamisen ajankohdasta vaihtelevat. Kirkon sakaristo on rakennuksen vanhin osa ja osa tutkijoista ajoittaa sen rakentamisen alkaneen 1200-luvulla, osa taas vuosien 1425 ja 1440 välisellä ajalla. Oman papin hoitamana seurakuntana Mynämäki mainitaan vuonna 1347 ja Mynämäen kirkko esiintyy asiakirjoissa vuonna 1346. Nykyisen kirkon paikalla on luultavasti aiemmin sijainnut puurakenteinen rukous- tai saarnahuone. Vanhempaa kirkkorakennustulkintaa kannattavien mukaan kirkon jatkeena ollut alun perin puinen runkohuone ja päälaiva olisi rakennettu 1300-luvulla. Kirkon huomattavaa ikää kuitenkin todistavat päätykolmiot joissa ei ole tiilikoristelua, ikkunoiden asettelu ja ovenpielien 1300-luvulle tyypilliset tiiliprofiloinnit.
Pyhän Laurentiuksen nimikkokirkkona Mynämäen kirkko tunnetaan jo keskiajalta ja Mynämäen Laurin päivä suurena juhlana jo vuosisatoja sitten. Keskiajalta Mynämäen kirkosta tunnetaan viidelle eri pyhimykselle pyhitettyä alttaria: Pyhän Laurentiuksen, Pyhän Eerikin, Pyhän Olavin, Pyhän Marian ja Pyhän Katariinan alttarit.
Kirkon rakenne
Mynämäen kirkko sisältä kohti alttaria|thumb thumb|right|252px|Mynämäen kirkko sankarihaudat kesällä 2011 Mynämäen kirkkorakennus on tyyliltään varhaisgotiikkaa. Alkuperäisestä puisesta saarnahuoneesta ei ole jäänyt jälkiä, vaikka viitteitä sen muodosta voi saada Kokemäellä sijaitsevasta Pyhän Henrikin saarnahuoneesta. Varhaisimmassa muodossaan kirkko oli muodoltaan muiden keskiaikaisten kivikirkkojemme tapaan suorakaiteen muotoinen ja torniton. Kirkon vanhin osa, ristiholvattu sakaristo sijaitsee kirkon pohjoispuolella ja etelässä samanlaisella holvirakenteella katettu asehuone ja pieni puinen eteinen. Suuri runkohuone on jaoltaan kolmilaivainen ja sen ristiholvattua sisäkatetta kannattelee neljä jykevää neliönmuotoista pilaria. Runkohuoneen ulkomitat ovat n. 39 metriä ja 21 metriä, päädyn korkeus noin 28 metriä. Etelänpuoleiset ikkunat olivat alun perin kapeita suippokaarisia kaksoisikkunoita. 1700-luvun muutostöiden yhteydessä ikkunoita suurennettiin ja samalla niiden alkuperäinen muoto katosi. Kuorin pääikkuna on kolmijakoinen, keskimmäinen osa on tosin umpeenmuurattu. 1600-luvulla kirkon länsipäätyyn rakennettiin suuri tornihalli jota vuoden 1775 muutostöissä korotettiin puuosalla. Tornin alakerroksessa näkyvät länsipäädyn umpeen muuratut ikkunat. Muurien sisällä on osittain umpeenmuurattuja portaita ja käytäviä. Kirkon länsi- ja pohjoisseinissä on sijainnut toisessa kerroksessa ulkoiset saarnastuolit joista papit ovat voineet saarnata kirkon ympärille kerääntyneelle kansalle.
Kirkkoon on vuosisatojen kuluessa tehty lukuisia laajennuksia ja korjauksia. Varhaisin laajennus tehtiin 1600-luvun alkupuolella ja laajennuksen puiset yläosat ovat valmistuneet vuonna 1775. Korjaustöitä mainittavimmat tehtiin vuosina 1785, 1865, 1893, 1897, 1923 ja 1926. Uusin entistämisen suoritettiin vuosina 1959-1960 arkkitehtinä Olli Kestilä Muinaistieteellisen toimikunnan valvonnassa.
U 137 -sukellusveneselkkaus
Tapahtumat
Projekti 613:n sukellusvene U 137 ajoi karille Gåsefjärdenissä Karlskronan saariston sotilaallisella suoja-alueella kymmenen kilometrin päässä Karlskronan laivastotukikohdasta. Ruotsin hallitus esitti välittömästi Neuvostoliitolle ankaran vastalauseen. Tapaus oli pahin Ruotsia kohdannut rajaloukkaus sitten toisen maailmansodan.
Mynämäen kirkko
Kirkon sisusta ja esineistö
Koska seinät on jossain vaiheessa kalkittu, on seinämaalauksista jäljellä vain jäänteitä. Kirkossa on kuitenkin muutamia keskiaikaisia veistoksia, kuten Henrik Klaunpoika Flemingin puinen epitafi vuodelta 1624 ja kirkon arvokkain taideteos, Henrik Flemingin suvun muurihaudalla oleva saksalaisesta liituhiekkakivestä vuonna 1632 veistetty hautamuistomerkki.
U 137 -sukellusveneselkkaus
Tapahtumat
Aluksen 59 hengen miehistö oli koko yön yrittänyt tuloksetta irrottaa aluksensa karilta. Aamulla ruotsalaiskalastaja huomasi sukellusveneen ja ilmoitti siitä poliisille. Neuvostoliiton laivaston alukset seurasivat tapahtumia aluevesirajan ulkopuolelta. Ruotsissa ihmeteltiin, miten vieraan vallan sukellusvene oli ollut 15 tuntia karilla tulematta huomatuksi, sillä esimerkiksi dieselmoottoreiden jyskeen on täytynyt kuulua pitkälle.
Mynämäen kirkko
Kirkon sisusta ja esineistö
Kirkon alttarilla on 1400-luvulta peräisin oleva alttarikaappi, joka on ennallistettu 1960-luvulla vanhan kuorikaapin osista. Alttarin vasemmalla puolella on Margareta Capsian vuonna 1747 maalaama ristiinnaulittua esittävä taulu, joka on aiemmin toiminut alttaritauluna.
U 137 -sukellusveneselkkaus
Tapahtumat
Aluksen päällikkö Anatoli Mihailovitš Guštšin ei ollut halukas yhteistyöhön karille ajosta huolimatta. Sukellusvene teki 1. marraskuuta viimeisen yrityksen päästä karilta omin voimin. Seuraavana päivänä puhkesi myrsky ja aluksen jouduttua merihätään Guštšin pyysi vihdoin apua. Vene irrotettiin karilta ruotsalaisvoimin. Guštšin siirtyi kuulusteltavaksi Ruotsin laivaston torpedovene HMS Västervikiin. Guštšinin mukaan karilleajon syynä oli kompassiviasta aiheutunut navigointivirhe. Neuvostoliiton viranomaiset kertoivat samoin: Kyseessä oli navigointi- ja kurssivirhe. Neuvostoliitto oli 31. lokakuuta pyytänyt virallisesti anteeksi. Ruotsin ulkoministeri Ola Ullsten ei hyväksynyt neuvostoliittolaisten väitettä, joten Ruotsi lähetti Neuvostoliitolle nootin. Ruotsissa anteeksipyyntöä pidettiin diplomaattisena voittona. Karilleajo herätti suurta huomiota koko maailmassa. Tapausta pidettiin nöyryyttävänä sekä Ruotsille että Neuvostoliitolle: Ruotsille siksi, ettei se havainnut ajoissa näin räikeää alueloukkausta, ja Neuvostoliitolle siksi, ettei se pystynyt uskottavasti torjumaan syytöksiä vakoilusta.
Mynämäen kirkko
Kirkon sisusta ja esineistö
Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Aarre Aaltosen työ vuodelta 1948. Vuonna 2008 kirkon edustalla paljastettiin kuvanveistäjä Jarkko Rothin mustasta graniitista veistämä Antti Lizeliuksen muistomerkki.
U 137 -sukellusveneselkkaus
Tapahtumat
Selkkaus päättyi virallisesti 4. marraskuuta, kun ruotsalainen hinaaja hinasi sukellusveneen kansainväliselle vesialueelle. Seuraavana päivänä Ruotsin pääministeri Thorbjörn Fälldin kertoi, että sukellusvene oli todennäköisesti varustettu ydinaseilla. Edellisenä päivänä ruotsalaiset ydinfyysikot olivat suorittaneet paikalla mittauksen gammaspektrometrillä ja todenneet, että sukellusveneessä oli uraani-238:aa. Neuvostoliiton lehdistö torjui väitteen sanoen, että mittaustulokset oli saatu tiedemiesten tritiumia sisältäneistä kellotauluista.
Mynämäen kirkko
Kulttuuriympäristö
Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa Mynämäen kirkko on määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
U 137 -sukellusveneselkkaus
Tapahtumat
Vastalauseena välikohtauksen johdosta Ruotsin edustajat jäivät pois Moskovassa 7. marraskuuta pidetyistä lokakuun vallankumouksen vuosipäivän juhlallisuuksista.
Erich von Falkenhayn
thumb|210px|Erich von Falkenhayn Erich von Falkenhayn (11. syyskuuta 1861 – 8. huhtikuuta 1922) oli kenraali ja Saksan kenttäarmeijan päällikkö ensimmäisessä maailmansodassa. Hän johti muun muassa Verdunin taistelua.
Falkenhayn teki pitkän uran sotilaana. Hän palveli muun muassa Kiinassa boksarikapinan aikana. Vuonna 1913 hän nousi Preussin sotaministeriksi, minkä takia hän oli merkittävä tekijä ensimmäisen maailmansodan synnyssä.
Sodan loppuvaiheissa Falkenhayn palveli Saksan armeijaa vielä Transilvaniassa, Palestiinassa ja Valko-Venäjällä. Vuonna 1919 hän jäi eläkkeelle armeijasta ja vetäytyi tilalleen, jossa kirjoitti useita kirjoja sodasta ja strategiasta sekä omaelämäkerran.
Hiekkaputki
pienoiskuva|Puusta valmistettu hiekkaputki.
Hiekkaputki on rytmisoittimena käytetty, usein puusta valmistettu putkimainen soitin, yleensä se on täytetty hiekalla. Soittaminen tapahtuu jota kääntelemällä sitä, jolloin hiekka sen sisällä virtaa ja siitä kuuluu käärmemäistä sihinää.
Authari
Authari (n. 540 – 5. syyskuuta 590) oli langobardien kuningas vuosina 584–590. Hän oli edellisen kuninkaan Klefin poika.
Klefin kuoltua ylimystö ei suostunut nimittämään tälle seuraajaa, ja seurasi kymmenen vuoden interregnum, joka tunnettiin herttuoiden valtakautena. Vuonna 575 frankkien kuningaskunnan Austrasian armeija työntyi hajanaiseen Pohjois-Italiaan, ja Bysantin keisari Tiberius II Constantinus ryhtyi neuvottelemaan liitosta frankkien kanssa. Langobardit pelkäsivät vihollistensa mahdollista liittoutumista ja päättivät valita uuden kuninkaan yhdistääkseen voimansa. Ylimykset valitsivat kuninkaaksi Autharin, joka joutuikin sotimaan koko hallintokautensa Bysanttia ja frankkeja vastaan. Authari kuoli 5. syyskuuta 590, mahdollisesti myrkytyksen uhrina.
Carl-Eric Thors
Carl-Eric Thors (8. kesäkuuta 1920 Oravainen – 4. lokakuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston apulaisprofessori 1958–1960, ruotsin kielen professori Jyväskylän yliopistossa 1960–1962 ja Helsingin yliopiston pohjoismaisen filologian professori vuosina 1963–1985. Hän julkaisi tutkimuksia muinaisruotsin ja suomenruotsin nimistöntutkimuksesta.
Australian avoin tennisturnaus 2002
Vuoden 2002 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 14.-27. tammikuuta 2002.
Miesten kaksinpeli
Finaalissa olivat vastakkain Thomas Johansson, Ruotsi ja Marat Safin, Venäjä. Johansson otti ensimmäisen Australian avoimen turnausvoittonsa luvuin 3–6, 6–4, 6–4, 7–6(4). Johansson oli selvittänyt tiensä finaaliin voittamalla semifinaaleissa Tšekin Jiří Novákin ja puolivälierissä Ruotsin Jonas Björkmanin. Finaalin hävinnyt Safin selvitti välierät voittamalla Saksan Tommy Haasin ja puolivälierät kukistamalla Etelä-Afrikan Wayne Ferreiran.
Naisten kaksinpeli
Finaalissa olivat vastakkain Yhdysvaltain Jennifer Capriati ja Sveitsin Martina Hingis. Capriati voitti ottelun luvuin 4–6, 7–6(7), 6–2. Hän selvitti tiensä finaaliin voittamalla välierissä Belgian Kim Clijstersin ja puolivälierissä Ranskan Amélie Mauresmon. Finaalin hävinnyt Hingis voitti välierissä Yhdysvaltain Monica Selesin ja puolivälierässä Italian Adriana Serra Zanettin.
Miesten nelinpeli
Miesten nelinpelin voittivat Bahaman Mark Knowles ja Kanadan Daniel Nestor. Finaalissa he kaatoivat Ranskan Michaël Llodran ja Fabrice Santoron luvuin 7–6, 6–3.
Sekanelinpeli
Sekanelinpelin voittivat Daniela Hantuchová ja Zimbabwen Kevin Ullyett. Finaalissa kukistuivat Argentiinan Paola Suárez ja Gastón Etlis luvuin 6-3, 6-2.
Poikien kaksinpeli
Australian avointen poikien kaksinpelin voiton vei Ranskan Clement Morel. Finaalissa kaatui Australian Todd Reid luvuin 6-4, 6-4.
Tyttöjen kaksinpeli
Tyttöjen kaksinpelin voitti Barbora Strýcová, Tšekki. Finaalissa kukistui Venäjän Maria Sharapova luvuin 6–0, 7–5.
Poikien nelinpeli
Poikien nelinpelin voittivat australialaispari Todd Reid ja Ryan Henry.
Tyttöjen nelinpeli
Tyttöjen nelinpelin voittivat Argentiinan Gisela Dulko ja Indonesian Angelique Widjaja.
Oiniadai
Oiniadai (, joskus myös Oinaia,, tai Oenaea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akarnaniassa Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Mesolóngin kunnan Oiniádeen alueella noin viisi kilometriä länteen Katochín kaupungista.
Maantiede
Oiniadai sijaitsi Akheloos-joen (nyk. Achelóos) suistossa joen länsipuolella, noin 12 kilometriä koilliseen sen suusta. Yläkaupunki oli rakennettu tasangon ympäröimälle kukkulalle. Kaupunkivaltion alueeseen kuului koko Akarnanian eteläisin osa joen kummallakin puolella. Alue oli hedelmällistä maata, ja se tunnettiin nimellä Parakheloitis. Kaupunki oli soiden ympäröimä, ja ne suojasivat sitä hyökkäyksiltä erityisesti talvella.
Strabon käyttää kaupungista nimeä ”Uusi Oinaia” (, hē nyn Oinaia), ja mainitsee sen ohella ”Vanhan Oinaian” (, hē palaia Oinaia), joka oli sijainnut eri paikassa Stratoksen kaupungin ja rannikon välisellä alueella.
Historia
Oiniadai oli yksi Akarnanian merkittävimmistä kaupungeista. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä aitolialaisesta heeros Oineuksesta. Kaupungin varhaishistoriasta tiedetään kuitenkin suhteellisen vähän. Ensimmäinen maininta siitä on kolmannen messenialaissodan ajalta vuodelta 455 eaa. Tuolloin sen valtasivat messenialaiset, jotka ateenalaiset olivat asuttaneet Naupaktokseen. Akarnanialaiset saivat sen kuitenkin takaisin jo vuoden päästä.
300-luvulla eaa. Oiniadai kuului toiseen Ateenan liittoon. Aleksanteri Suuren aikana kaupunki soti aitolialaisia vastaan, ja Aitolia onnistui valtaamaan sen. Tuolloin asukkaat karkotettiin. Kaupunki vapautui Aitolian vallasta vuonna 219 eaa. Makedonian Filippos V:n avulla. Roomalaiset valtasivat Oiniadain läheisen Nesoksen (tai Nasuksen) ohella vuonna 211 eaa. ja antoivat sen jälleen liittolaistensa Aitolian valtaan. Kaupungista tuli akarnanialainen jälleen vuonna 189 eaa. Oiniadain historiaa roomalaisella kaudella tunnetaan jälleen huonosti. Kaupungin tiedetään olleen olemassa vielä Strabonin aikana ajanlaskun alussa.
Oiniadain sijainti oli pitkään kiistanalainen, ja 1800-luvulla osa tutkijoista sijoitti sen paikalle, joka on nykyisin tunnistettu Pleuronin kaupungin paikaksi. Oiniadain arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1900–1901.
Rakennukset ja löydökset
Kaupunkia ympäröivät muurit, joiden pituus oli noin 6,5 kilometriä. Ne oli rakennettu 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla ja uusittu hellenistisellä kaudella. Muurit ja osa niiden porteista ovat säilyneet suhteellisen hyvin, parhaimmillaan yli kolmen metrin korkeudelta.
Kaupungin teatteri sijaitsi kukkulan keskiosissa. Se oli rakennettu 300-luvulla eaa. ja uusittu 200-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla sekä vielä roomalaisella kaudella. Kaupungista on kaivettu myös muun muassa kreikkalainen kylpylä, joka koostui kahdesta allashuoneesta ja joukosta muita huoneita. Se oli rakennettu 200-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla.
Mikael Fogelholm
Georg Mikael Fogelholm (s. 9. kesäkuuta 1959 Tammisaari) on suomalainen elintarviketieteiden tohtori, ravitsemustieteen dosentti ja vuodesta 2011 alkaen Helsingin yliopiston ravitsemustieteen professori maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa.
Tutkimus ja tiede
Tutkijanuransa ohella Fogelholm on toiminut tiedemaailman hallinnollisissa ja tiedepoliittisissa tehtävissä, kuten Lahden tutkimus- ja koulutuskeskuksen Palmenian tutkimus- ja kehitysjohtajana (1999–2001), UKK-instituutin johtajana (2001–2007) sekä Suomen Akatemian terveyden tutkimuksen yksikön johtajana (2007–2011). Hänellä on ollut myös ravitsemukseen liittyviä kansainvälisiä tehtäviä. Fogelholm väitteli ravitsemustieteestä vuonna 1992.
Fogelholm on Valtion ravitsemusneuvottelukunnan sekä pohjoismaisen ravitsemussuositustyöryhmän jäsenenä ollut valmistelemassa ja esittelemässä suomalaisia ravitsemussuosituksia. Vuonna 2021 Fogelholm kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Muu toiminta
Puoluekannaltaan Fogelholm on vihreä, ja hän on ollut vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen. Hän oli vuonna 2007 eduskuntavaaliehdokkaana Uudeltamaalta.
Fogelholm harrastaa kestävyysliikuntaa ja pianonsoittoa. Hänen maratonjuoksun ennätyksensä on 2.24.30 vuodelta 1984. Vuonna 1982 Fogelholm voitti HKV:n joukkueessa SM-kultaa 4 × 1 500 metrin viestissä viestijuoksun SM-kisoissa.
Lose Control
Lose Control voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Joseph Barbera
Joseph Roland "Joe" Barbera (24. maaliskuuta 1911 – 18. joulukuuta 2006 ) oli yhdysvaltalainen animaatiofilmien tekijä, sarjakuvataiteilija, tuottaja ja William Hannan yhteistyökumppani. Hanna-Barberan studio tuotti monia tunnettuja sarjakuvia ja animaatioita, joista tunnetuimmat olivat Tom ja Jerry, Kiviset ja Soraset, Jetsonit ja Scooby-Doo.
New Yorkissa kasvanut Barbera toimi uransa alkuaikoina pankkialalla. Sen jälkeen suuren laman aikana hän teki sarjakuvia The NY Hits -lehteen ja 1932 siirtyi Van Beuren Studios -yhtiöön animaattoriksi ja käsikirjoittajaksi. Van Beuren Studion lopetettua 1936 Barbera tapasi seuraavassa työpaikassaan MGM:llä 1930-luvun lopulla tulevan yhteistyökumppaninsa William Hannan. Kumppanukset perustivat vuonna 1957 Hanna–Barbera-animaatiostudion, joka nykyisin tunnetaan nimellä Cartoon Network Studios. Hanna–Barbera-animaatiostudion filmit ja hahmot ovat voittaneet vuosien varrella kahdeksan Emmy-palkintoa.
Barbera kuoli kodissaan Los Angelesissa luonnollisella tavalla 95-vuotiaana 18. joulukuuta 2006. Hänen yhteistyökumppaninsa William Hanna kuoli 2001.
Nuoret sankarit 1978–1982
Nuoret sankarit 1978–1982 on Pelle Miljoonan kokoelma-albumi, joka julkaistiin 27. huhtikuuta 2011.
Artificial Heart
Articial Heart on vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi EP:tä ja yhtyeen ensimmäinen studioalbumi, A Heart Once Lost, julkaistiin 15. maaliskuuta 2013.
Artificial Heart menestyi Century Median järjestämässä Suomi Metal Star -kilpailussa ja pääsi finaaliin asti. Yhtye on lämmitellyt mm. August Burns Rediä sekä The Devil Wears Pradaa.
George Boateng
Boateng aloitti ammattilaisuransa vuonna 1994 Excelsior Rotterdamissa, josta siirtyi Feyenoordiin seuraavana vuonna. Noin 70 liigaottelun jälkeen hollantilainen siirtyi 220 000 punnalla englantilaiseen Coventry Cityyn. Gordon Strachanin alaisuudessa Boateng pelasi puolustavana keskikenttäpelaajana ja auttoi joukkueensa Valioliigassa sijalle 15.
Seuraavalla kaudella Boateng kaupattiin Aston Villaan 4,5 miljoonalla punnalla. Yhteensä 131 ottelua (103 liigassa) Aston Villassa pelannut johdatti birminghamilais-joukkueen FA Cupin loppuotteluun, jossa Chelsea oli kuitenkin parempi numeroin 2–0. Kaudella 2001–02 Boateng ei ollut enää manageri Graham Taylorin suosiossa ja kesällä hänet myytiin Middlebroughiin 5 miljoonalla punnalla.
Kauden 2002–03 avauspelissä Southamptonia vastaan Boateng pelasi ensimmäistä kertaa täydet minuutit uudessa seurassaan. Vuonna 2004 Middlesbrough voitti liigacupin.
Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa Boateng debytoi marraskuussa 2001 1–1 tasapeliin päättyneessä ottelussa Tanskaa vastaan. Yhteensä Boateng on edustanut maajoukkuetta 4 kertaa.
Imatran kaupunginosat
Tässä artikkelissa kerrotaan Imatran kaupunginosista.
Keskusta-alueet
Varsinaisesti Imatralla ei ole yhtä kunnon selkeää keskustaa, mutta usein myös sanotaan siellä olevan kolme keskustaa: Imatrankoski, Mansikkala ja Vuoksenniska, mutta myös Rajapatsaalla on merkittävä palvelukeskittymä. Näistä Imatrankoski, Mansikkala ja Rajapatsas sijaitsevat lähellä toisiaan, mutta Imatrankosken ja Mansikkalan voidaan katsoa muodostavan yhdessä Imatran laajemman keskustan. Imatrankoski on kuitenkin Imatran virallinen (ydin)keskusta. Mansikkala on puolestaan hallinnollinen keskusta, jossa sijaitsee mm. kaupungintalo, virastoja, Keskusasema, suurin osa marketeista ja isommista kaupoista, sekä ammattiopisto Sampo ja Mansikkalan koulukeskus.
Imatrankoski
Imatrankosken kaupunginosa sijoittuu nimensä mukaisesti Imatrankosken äärelle. Imatrankoskella on Valtionhotellin ympäristössä puistomaisia alueita, joihin kuuluva Kruununpuisto on suomen vanhin luonnonpuisto. Kesällä järjestetty Imatra Big Band festival -tapahtuman keskeiset paikat sijaitsivat Imatrankoskella. Imatrankosken kävelykadun varrelle ovat keskittyneet paikkakunnan keskeisimmät liiketilat sekä tori. Alueella on myös kerrostaloasutusta.
Jos imatralaiset sanovat menevänsä "kulmille" he tarkoittavat Imatrankoskea. "Kulmien" tarkka sijainti ei ole kuitenkaan täysin ongelmatonta määritellä, sillä varsinkin paljasjalkaiset imatrankoskelaiset mieltävät alueen huomattavasti suppeammaksi kuin mitä siitä laajimmillaan kuulee käytettävän. Sanonta tulee Lappeentien kulmassa sijainneesta Skutnabbin kaupasta, josta on syntynyt Napinkulma-nimitys. "Kulmien" ydinaluetta on nykyinen Koskenpartaan kävelykatu.
Mansikkala
Mansikkala on Imatran hallinnollinen keskusta. Mansikkalassa sijaitsevat Imatran kaupungintalo, sosiaalitoimisto, TE-toimisto, poliisilaitos, pääkirjasto, Kulttuuritalo Virta, urheilutalo ja uimahalli sekä rautatieasema. Rautatieasema on osa Keskusasemaa, jonka kautta kulkee myös linja-autoliikenne, mukaanlukien paikallis- ja seutuliikenne sekä kaukoliikenteen bussit kuten Onnibus. Valtatie 6 halkoo Mansikkalan kaupunginosaa moottoritienä.
Mansikkalassa sijaitsevat myös suuret marketit sekä kauppakeskus Mansikkapaikka. Alueen asutus koostuu kerrostaloista ja Mansikkalan katukuvalle antavatkin hallitsevan kuvan 80-luvun alussa valmistuneet korkeat 14-kerroksiset tornitalot. Tornitaloaluetta kutsutaan Imatran Manhattaniksi.
Mansikkalan koulun tiloissa järjestetään sekä perusopetuksen että Imatran yhteislukion opetusta. Mansikkalassa on myös Etelä-Karjalan ammattiopiston Imatran toimipisteiden tiloja.
Vuoksenniska
Vuoksenniska sijaitsee Vuoksen itäpuolella, ja sinne on Imatrankoskelta matkaa noin kahdeksan kilometriä. Myös Vuoksenniskalla on tiivis liikekeskittymä sekä tori. Imatran ainoa elokuvateatteri, Bio Vuoksi, sijaitsee Vuoksenniskalla. Alueella on myös yksi kaupunginkirjaston toimipisteistä, Vuoksenniskan kirjasto. Honkaharjun terveysasema ja sen viereinen Honkaharjun sairaala sijaitsevat kaupunginosassa.
Oppilaitoksista Vuoksenniskalla toimii Vuoksenniskan koulu, joka järjestää perusopetusta. Alueella aiemmin toiminut Vuoksenniskan yhteiskoulun lukio lakkautettiin 31.7.2013 ja sen toiminta yhdistettiin Imatran yhteislukioon. Vuoksenniskan keskustan alueella on kerrostaloasutusta, jonka ympärille on muodostunut rivi- ja pientaloasutusta.
Rajapatsas
Rajapatsas sijaitsee Vuoksen itäpuolella, ja sinne on Imatrankoskelta matkaa noin 1,5 kilometriä. Rajapatsaalla on mm. päivittäistavarakauppa, kioski, pankkiautomaatti, parturi-kampaamo, pizzeria, sekä erikoisliikkeitä esim. luontaistuotekauppa. Rajapatsaalla sijaitsee myös yksi kaupunginkirjaston toimipisteistä, Patsaan kirjasto. Rajapatsaalla on kerros-ja rivitaloja sekä omakotitaloja.
Alueen lähellä sijaitsi kolme koulua: lopetettu Savikannan peruskoulu (luokat 1–6), Kosken koulu (luokat 7–9) sekä Itä-Suomen suomalais-venäläinen koulu (luokat 1–9). Lisäksi Rajapatsaalla on Rajapatsaan päiväkoti, joka tarjoaa päivähoitoa 2–5-vuotiaille lapsille.
Vuoksen länsipuolen asuinalueita
Karhukallio ja Karhumäki sijaitsevat vierekkäin ja ovat molemmat pientalovaltaisia alueita. Karhukalliosta ja Karhumäeltä on Imatran keskustaan noin 4,5 kilometriä.
Korvenkanta on pieni, omakotitalovaltainen alue Imatran ja Lappeenrannan rajan läheisyydessä. Korvenkannasta on Imatran keskustaan noin 3,5 kilometriä.
Liisanpuisto
Meltola jossa sijaitsee Meltolan päiväkoti, esikoulu sekä ala-aste (luokat 1–6). Meltolasta on Imatran keskustaan noin 3 kilometrin matka.
Domingo Nieto
thumb|Domingo Nieto Domingo Nieto (1803 – 17. helmikuuta 1844) oli perulainen sotilas ja poliitikko, josta tuli Perun presidentti vuonna 1843.
Nieto syntyi Limassa. Hän oli Ramón Castillan puolella vallankaappauksessa, jossa syrjäytettiin Manuel Ignacio de Vivanco. Tämän ansiosta hän sai presidentin viran, jossa toimi kuolemaansa asti vuoteen 1844. Castilla seurasi häntä virassa.
Imatran kaupunginosat
Vuoksen länsipuolen asuinalueita
Mustalampi on omakotitalovaltainen alue Niskalammen läheisyydessä. Alueella on rintamamiestalo-tyyppistä asutusta. Mustalammelta on Imatran keskustaan noin 6 kilometrin matka.
Niskalampi (tai Niskakoski) on asuinalue lähellä Saimaan rantaa. Alueella on runsaasti 1900-luvun alkupuolella rakennettuja teollisuustyöväen asuntoja, jotka on remontoitu asuntomessujen yhteydessä 1980-luvulla. Alue muodostaa valtakunnallisesti merkittävän rakennetun ympäristön. Niskalammelta on Imatran keskustaan noin 6,5 kilometriä.
Onnela on pienehkö omakotitalovaltainen alue Imatrankosken ja Meltolan välissä. Onnelasta on Imatran keskustaan noin 1,5 kilometriä.
Pässiniemi on Imatrankosken ja Mansikkalan välissä sijaitseva pientaloalue. Pässiniemestä on Imatran keskustaan alle 1 kilometrin matka.
Saareksiinmäki sijaitsee noin 2,5 kilometrin päässä Imatran keskustasta.
Suo on omaleimainen pientaloalue, joka on syntynyt Tainionkosken teollisuustyöläisten rakentaessa omakotitaloja lähialueelle. Sieltä on Imatran keskustaan noin 5 kilometrin matka.
Tainionkoski sijaitsee noin 4,5 kilometrin päässä Imatran keskustasta.
Vuoksen itäpuolen asuinalueita
Itä-Siitola sijaitsee aivan Vuoksen rannassa. Alueella on omakotitaloja ja rivitaloja. Alue tunnetaan korkealla mäellä sijaitsevasta Siitolan kartanosta. Itä-Siitolasta on Imatran keskustaan noin 3,5 kilometrin matka.
Jakola sijaitsee Venäjän rajan tuntumassa. Alueella on etupäässä vanhaa omakotitaloasutusta. Jakolasta Imatran keskustaan on noin 4,5 kilometriä.
Kaukopää sijaitsee lähellä Vuoksenniskaa. Yksi Stora Enson paperitehtaista on Kaukopäässä. Kaukopään alueella on kerrostalo-, omakotitalo- ja rivitaloasutusta. Alueella on Enso-Gutzeitin rakennuttamia työväenasuntoja. Kaukopäästä Imatran keskustaan on noin 11 kilometriä.
Kymälahti on pieni omakotitaloalue Immalanjärven läheisyydessä. Alueella sijaitsee Kukkurilan vanhusten hoiva- ja asumisyksikkö, jonka yhteydessä toimii myös dementiakoti Sinikello. Kymälahdesta Imatran keskustaan on noin 10 kilometriä.
Linnankoski on pienehkö, omakotitalovaltainen alue Mehiläismäen ja Itä-Siitolan vieressä. Linnankoski on saanut nimensä Vuoksessa aikanaan sijainneesta koskesta, jossa oli voimalaitos 1900-luvun alkupuolella. Linnankosken voimalaitoksen jäänteet ovat edelleen joen pohjassa. Linnankoskelta Imatran keskustaan on noin 3 kilometriä.
Mehiläismäki on pieni omakotitaloalue Itä-Siitolan, Linnankosken ja Sotkulammen läheisyydessä. Mehiläismäeltä Imatran keskustaan on 3 kilometrin matka.
Neitsytniemi historiallinen alue Vuoksen ja Virasjoen välissä. Alueella sijaitsee Neitsytniemen kartano. Neitsytniemestä Imatran keskustaan on 5,5 kilometrin matka.
Pelkola on pieni omakotivaltainen alue Jakolan ja Venäjän rajan välissä. Pelkolassa sijaitsee Pelkolan kansainvälinen rajanylityspaikka, joka on Suomen itärajan 3. suurin. Pelkolasta Imatran keskustaan on noin 5,5 kilometriä.
Rajapatsaalla on kerros-, omakoti- ja rivitaloja. Yksi kaupunginkirjaston sivukirjastoista, Patsaan kirjasto, sijaitsee Rajapatsaalla. Rajapatsaan alueella on muitakin peruspalveluita, mm. päivittäistavarakauppa ja joitakin erikoisliikkeitä. Rajapatsaalta Imatran keskustaan on 1,5 kilometrin matka.
Rautionkylä Rautionkylää on sanottu Imatran huvilakaupunginosaksi. Alueella sijaitsi aikaisemmin perusopetusta antava Kaukopään koulu. Raution palveluihin kuuluvat mm. päivittäistavarakauppa, päiväkoti ja yleinen uimaranta Immalanjärven rannalla. Alueelta on Imatran keskustaan noin 11 kilometriä. Vuonna 2013 ilmestyi kaupunginosayhdistyksen julkaisema 318-sivuinen historiikki Rämpsälä mielessäin: historiaa ja ajankuvia Rautionkylästä.
Sienimäki sijaitsee Mansikkalan ja Vuoksenniskan välissä. Alueella on pääasiassa 1960–1970-luvuilla rakennettuja kerros-, omakoti- ja rivitaloja mutta myös uudempia asuintaloja Vuoksen rannassa. Alueella oli aikaisemmin päiväkoti, elintarvikekioski ja kahvila-baari. Sienimäeltä on noin 5 kilometrin matka Imatran keskustaan.
Teppanala sijaitsee noin 2 kilometrin päässä Imatran keskustasta. Teppanalassa on enimmäkseen omakotitaloja, mutta myös kerros-ja rivitaloja alueella on. Teppanalan kaupunginosa muodostuu entisestä Teppanalan kylästä. Alueen länsilaitamalla sijaitsee Ovako Imatran terästehdas, joka näkyy myös monissa kadunnimissä. Alueella sijaitsee kolme, etupäässä venäläisturisteille suunnattua myymälää (neliömäärältään n. 2 500–4 000).
Vintteri on omakotitaloalue Sotkulammen vieressä. Katujen nimet ovat talviaiheisia (esimerkiksi Pakkaskatu ja Kinoskuja). Vintterissä sijaitsee K-rauta. Matkaa Imatran keskustaan on noin 5 kilometriä.
Virasoja on rivi- ja omakotitalovaltaista aluetta, joka sijaitsee Vuoksenniskan läheisyydessä. Virasojan koulussa toimi aikaisemmin perusopetuksen luokat 1.–6. sekä päiväkodin esiopetusryhmä. Imatran tavara-asema on Virasojalla, ja alueella onkin runsaasti rautateihin liittyviä kadunnimiä (esimerkiksi Kiskotie ja Asemakatu). Virasojalta Imatran keskustaan on noin 7 kilometrin matka.