cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cam’ron
Cam’ron, oikealta nimeltään Cameron Giles, (s. 4. helmikuuta 1976 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen hiphop-artisti. Hän on kotoisin Harlemista, New Yorkista ja on osa The Diplomats -ryhmää, johon kuuluvat muun muassa Juelz Santana ja Jim Jones.
Uran alkuvaiheet
Cam’ronin ura alkoi 1990-luvulla yhtyeessä Children of The Corn, johon kuuluivat myös Ma$e sekä edesmenneet Big L ja Bloodshed. Ryhmä kuitenkin hajosi Bloodshedin kuoltua vuonna 1996, eikä ehtinyt julkaista yhtään albumia. Ryhmän jäsenet lähtivät soolourille ja Untertainment Records julkaisi Cam’ronin debyyttialbumin Confessions of Fire vuonna 1998. Levy myi Yhdysvalloissa kultaa ja siltä nousivat hiteiksi esimerkiksi kappaleet 357 ja Horse & Carriage. Vuonna 2000 ilmestynyt toinen albumi, S.D.E., ei ollut kaupallinen menestys. Cam’ron syytti levy-yhtiötä huonosta myynnistä ja saikin purettua levytytssopimuksensa.
Roc-A-Fella Records
Seuraavaksi Cam’ron siirtyi vanhan ystävänsä Damon Dashin levy-yhtiölle, Roc-A-Fella Recordsille. Kolmas albumi, Come Home With Me, julkaistiin vuonna 2002 ja on tähän mennessä Cam’ronin kaupallisesti menestynein levy. Levyltä julkaistuista singleistä Oh Boy ja Hey Ma tuli hittejä ja albumi myikin Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan määrän. Levyllä kuultiin myös hittinikkareiden Just Blazen ja Kanye Westin tuotantoa. Samana vuonna Cam’ron näytteli myös elokuvassa Paid In Full
Vuonna 2004 ilmestyi Purple Haze, toinen ja samalla viimeinen albumi Roc-A-Fella Recordsilta. Singleiksi nostettiin muun muassa Down And Out, jolla vieraili Kanye West, sekä Cyndi Lauperin Girls Just Wanna Have Fun -hittiä lainaillut Girls. Seuraavana vuonna Cam’ron kuitenkin lähti Roc-A-Fellalta.
Lokakuussa 200 Cam’ron haavoittui, kun ilmeisesti hänen autonsa varastamista yrittänyt mies ampui häntä käsiin. Camvronin onnistui kuitenkin paeta paikalta. Hän ei vieläkään voi käyttää kunnolla toista kättään, sillä hänellä on vaikeuksia taivuttaa joitakin sormia.
Hankmo
Hankmo on Mustasaaren kunnassa sijaitseva kahden kylän, läntisen ja itäisen (Västerhankmo ja Österhankmo) muodostama kyläkokonaisuus. Kylät kuuluivat vuoteen 1973 asti Koivulahden kuntaan. Lisäksi Hankmo tarkoittaa myös Kyröjoen suussa sijaitsevaa niemimaata, joka aikoinaan on ollut suistosaari. Hankmon länsipuolella sijaitsee toinen suuri niemimaa Petsmo. Hankmossa sijaitsee ruotsinkielinen kyläkoulu Hankmo skola.
Real Zaragoza
Real Zaragoza on espanjalainen jalkapalloseura Aragonian Zaragozasta. Seura perustettiin vuonna 1932, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Joukkueen kotistadion on La Romareda, jonka kapasiteetti on noin 35 000.
Hankmo
Hankmon nimestä
Vanhoista asiakirjoista löytyvät muodot Hankama, Hankamoy (14443), Hankkamaa (n. 1490) ja Hankkmo. Nimen alkuosaan sisältyy vanhan riistanpyyntivälineen nimi hanka tai hangas, joka esiintyy paikannimissä muuallakin Suomessa (Hankasalmi, Hankavesi, Hankamäki). Loppuosa "maa" tarkoittaa suurta saarta, jollainen Hanganmaa oli ennen kuin se maankohoamisen vuoksi kuroutui kiinni mantereeseen nykyiseksi niemimaaksi.
Real Zaragoza
Historiaa
Real Zaragoza perustettiin nimellä Zaragoza FC 18. maaliskuuta 1932, kun kilpailleet seurat Iberia SC ja Zaragoza CD yhdistyivät. Espanjan korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin se nousi kauden 1935–1936 päätteeksi, mutta pelasi sisällissodan vuoksi ensimmäisen kautensa sarjassa vasta 1939–1940. Ensivisiitti sarjassa kesti kahden kauden ajan ja 1950-luvun puoliväliin asti joukkue pelasi vaihdellen Primera Divisiónin, Segunda Divisiónin ja Tercera Divisiónin välillä. Tehtyään paluun korkeimmalle sarjatasolle kaudeksi 1956–1957 Zaragoza on pelannut sarjassa yhtäjaksoisesti lukuun ottamatta yhden kauden mittaisia pudotuksia vuosina 1971–1972, 1977–1978, 2002–2003 ja 2008–2009.
1960-luku oli Zaragozan kulta-aikaa. Kaudella 1961–1962 perulainen Seminario voitti 25 maalillaan Pichichi-palkinnon seuran historian ainoana pelaajana. Seminarion lähdettyä esiin nousi lempinimellä los Magníficos tunnettu joukkue, johon kuuluivat muun muassa hyökkäysviisikko Canario, Lapetra, Marcelino, Santos ja Villa sekä Santamaría ja Reija. Nimen inspiraationa toimi John Sturgesin elokuva 7 rohkeata miestä. Joukkue ylsi vuosina 1963–1966 neljästi peräkkäin Espanjan cupin loppuotteluun, jonka se voitti vuosina 1964 ja 1966. Vuonna 1964 joukkue voitti myös Messucupin. Lisäksi joukkue ylsi Cup-voittajien cupin välieriin vuonna 1965 ja toistamiseen Messucupin loppuotteluun vuonna 1966. Zaragozan pelaajista erityisesti Marcelino kunnostautui myös Espanjan maajoukkueessa tekemällä voittomaalin vuoden 1964 EM-kilpailuiden loppuottelussa. Mestarijoukkueeseen kuuluivat hänen lisäkseen myös Lapetra ja Reija.
1970-luvulla Zaragozan joukkue tunnettiin puolestaan nimellä los Zaraguayos johtuen suuresta määrästä paraguaylaisia pelaajia kuten Ocampos, Arrúa ja Soto. Mestaruuksiin asti tämä joukkue ei yltänyt, mutta se sijoittui kaudella 1973–1974 Primera Divisiónin toiseksi, joka on seuran paras saavutus sarjassa. Eroa sarjan voittaneeseen Real Madridiin jäi kuitenkin peräti 12 pistettä. Vuonna 1976 joukkue ylsi Espanjan cupin loppuotteluun. Kolmannen cup-mestaruutensa seura saavutti vuonna 1986, mitä seurasi yltäminen Cup-voittajien cupin välieriin vuonna 1987.
1990-luvun alussa Zaragozan oli vuonna 1991 voimaan tulleen kuninkaallisen asetuksen mukaisesti muututtava useimpien muiden espanjalaisten ammattilaisseurojen tapaan urheiluosakeyhtiöksi (sociedad anónima deportiva). Vuonna 1992 toteutuneen muutoksen myötä puheenjohtajaksi nousi 51 prosenttia osakkeista ostanut Alfonso Soláns Serrano. Vuonna 1996 häntä seurasi hänen poikansa Alfonso Soláns Soláns.
Alkuvuodesta 1991 kesken kauden valmentajaksi tullut nuori Víctor Fernández pelasti joukkueen putoamiselta ja johti sen uuteen kukoistukseen. Vuosina 1993–1994 Zaragoza ylsi kahdesti peräkkäin Espanjan cupin loppuotteluun, joista se voitti jälkimmäisen. Hyvän kauden täydensi kolmas sija sarjassa. Seuraavan kauden Cup-voittajien cupissa Zaragoza kirkasti aikaisemmat välierätappiot etenemällä loppuotteluun, jossa se kaatoi hallinneen mestarin Arsenalin Esnáiderin ja Nayimin maaleilla 2–1. Nayimin jatkoajan viimeisellä minuutilla 40 metristä laukomaa voittomaalia on pidetty seurahistorian ikonisimpana ja sen mukaan on nimetty Zaragozan alueella Gol de Nayimiksi muun muassa katu ja puisto. Muita tämän aikakauden pelaajia olivat Cedrún, Belsué, Solana, Higuera ja Pardeza.
Kaudella 1999–2000 Zaragoza taisteli viimeiseen kierrokseen asti Primera Divisiónin mestaruudesta, mutta lopulliseksi sijoitukseksi jäi neljäs. Tuolloin joukkueessa pelasi muun muassa jugoslavialaishyökkääjä Savo Milošević, joka jakoi maalikuninkuuden Patrick Kluivertin kanssa seuraavan kesän EM-kilpailuissa. Kilpailuiden jälkeen hänet myytiin italialaisseura Parmaan jopa 4,5 miljardilla pesetalla, joka on Zaragozan historian suurin pelaajasta saama siirtokorvaus.
2000-luvulla Zaragozan taival on ollut kaksijakoinen. Se on kärsinyt kaksi putoamista Segunda Divisióniin, mutta samalla yltänyt kolmesti Espanjan cupin loppuotteluun, jonka se voitti vuosina 2001 ja 2004. Yhteensä kuudella cup-mestaruudellaan se on kilpailun kuudenneksi menestynein seura. 1990-luvun mestarivalmentaja Víctor Fernández teki paluun seuraan vuonna 2006 ja kaudella 2007–2008 seuralla oli historiansa kallein joukkue, johon kuuluivat muun muassa Aimar, D’Alessandro, Ayala, Diogo, Sergio Fernández, Gabi, Sergio García, Juanfran, Luccin, Matuzalém, Diego Milito, Oliveira, Paredes, Pavón ja César Sánchez, mistä huolimatta kausi päättyi putoamiseen.
Veljekset Karhumäki
pienois|Karhumäen kaksi veljestä Karhu 2 -koneensa kanssa vuonna 1927. Veljekset Karhumäki olivat Niilo (1902–1978 ), Valto (1905–1985 ) ja Uuno (1914–1991 ), syntyisin Multialta. Heidän setiään olivat muun muassa lastenkirjailija Waldemar Karhumäki ja olympiavoittaja (XI olympiadin kisat 1936 Berliini), kirjailija Urho Karhumäki.
Lentäjäveljekset rakensivat Jyväskylän maalaiskunnan Keljossa 1920-luvulla neljä lentokonetta: Karhu 1, Karhu 2, Karhu 3 ja Tiira. Harrastus laajeni pian ilmailualan yritykseksi, jonka toimintaan kuuluivat 1930-luvulla lentokoulutus, yleisölennätykset, lentokoneiden korjaus ja ilmavalokuvaus sekä tilauslennot. Ilmavoimien kanssa tehdyn sopimuksen pohjalta he rakensivat Kuorevedelle lentokonetehtaan 1940.
Veljekset perustivat vuonna 1947 osakeyhtiön Veljekset Karhumäki, jonka toiminta päättyi Finnairin tytäryhtiönä nimellä Karair vuonna 1996.
Karhumäki populaarikulttuurissa
Veljeksistä vanhin Niilo Karhumäki oli aikanaan merkittävä lentäjäsankari ja julkisuuden henkilö, joka kirjoitti lentotoimintaa eloisasti kuvaavat teokset Karhunahas (1959) ja Lentopoikia (1960). Hän vilahtaa kirjailija Pauli Hirvosen nuortenkirjan Mikko Nuoli suihkulentäjänä loppusivuilla tarjoamassa lentoperämiehen paikkaa päähenkilölle.
Vakioautoluokka
thumb|right|250px|WTCC-auto vuodelta 2007 Vakioautoluokka tarkoittaa autourheilussa autoluokkaa, joka on lähellä sarjatuotantoautoa. Kilpailua varten näihin tehdään rajatusti muutoksia kuten asennetaan turvakaaret, polttoainesäiliö vaihdetaan kilpailusäädöksien mukaiseen sekä poistetaan palonarka materiaali, mutta muutoin auto on lähellä "vakiota". Sarjasta ja luokasta riippuen muiden muutoksien määrä vaihtelee. Vakioauto perustuu usein tavalliseen henkilöautoon.
Vakioautoilla kilpaillaan lukuisissa sarjoissa. Tunnettuja sarjoja ovat muun muassa WTCC, BTCC, V8 Supercars ja DTM. DTM on siirtynyt FIA GT3 -luokitukseen, muita aiemmin käytettyjä luokituksia ovat muun muassa A-ryhmä, NGTC, Super 2000 ja N-ryhmä, joista etenkin jälkimmäinen on tutumpi ralliautoista kuin rata-autoista.
Autoille on useita luokituksia. Eräissä sarjoissa käytetään TCR Touring Car -homologaation mukaisia autoja. TCR on käytössä muun muassa FIA:n WTCR-sarjassa, joka korvasi WTCC-sarjan.
Englanninkielinen nimitys touring car ei tarkoita samaa kuin gran turismo vaan historiallisesti näitä on käytetty eri käsitteinä vaikka molemmissa on vastaavia sääntöjä.
Vakioautoluokka ei tarkoita silhuettiautoa: Yhdysvalloissa historiallisista syistä käytetty termi stock car viittaa silhuettiautoon, mutta kirjaimellisesti se voitaisiin suomentaa vakioautoksi.
Lähteet
Състезания с туристически автомобили ツーリングカー
Kielletty ikkuna
Kielletty ikkuna on mustavalkoinen yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1961. Sen pääosassa nähtiin Paul Anka nuorena. Hän esittää Craigia, jonka isä on itsesäälissä kieriskelevä juoppo, joka jää työttömäksi, ja äiti kyllästynyt nykyiseen elämäänsä. Craig kiertelee öisin ja yrittää kurkkia sisään naapurien ikkunoista.
Frans Ilomäki
Frans Herman Ilomäki (4. joulukuuta 1891 Kurikka – 3. helmikuuta 1958) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä, puuseppä Herman Ilomäki ja Katariina Sofia Ketola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Maria Elisabet Kaupin kanssa.
Opinnot
Ilomäki kävi Kurikan tietopuolisen käsityökoulun vuosina 1904–1909 ja puolitoista vuotta Vaasan kauppa-apulaiskoulua vuosina 1911–1912 ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Oulun yhteislyseossa vuonna 1929. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja tykistö- ja tiedonantokurssin vuonna 1926 sekä komentajakurssin vuosina 1927–1928. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän kävi vuonna 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Heptanoli
Heptanoli C7H15OH on seitsenatomisesta hiiliketjusta koostuva palava, väritön, normaaliolosuhteissa nestemäinen alkoholi. Heptanolilla on kolme muuta isomeeriä, 2-heptanoli, 3-heptanoli ja 4-heptanoli, jotka eroavat toisistaan alkoholin toiminnallisen ryhmän (-OH) paikalla. 2-heptanolissa toiminnallinen ryhmä (-OH) sijaitsee toisessa hiiliatomissa. Kun taas 3-heptanolissa toiminnallinen ryhmä sijaitsee kolmannen hiilen kohdalla.
Heptanolista eli 1-heptanolista käytetään myös nimiä heptan-1-oli, n-heptyylialkoholi, 1-hydroksiheptaani ja n-heptanoli. Heptanolin leimahduspiste on 70 °C (c.c.) ja itsesyttymislämpötila 275 °C.
Frans Ilomäki
Suomen sisällissota
Ilomäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi aluksi joukkueenjohtajana ja 25. huhtikuuta 1918 alkaen komppanianpäällikkönä. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla.
Heptanoli
Heptanoli tuoksuu miellyttävälle ja sitä käytetään kosmetiikassa.
Frans Ilomäki
Sisällissodan jälkeinen aika
Ilomäki palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, joka nimettiin myöhemmin ensin Kajaanin sissipataljoonaksi ja myöhemmin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hän toimi pataljoonassa komppanianpäällikkönä, pataljoonan talouspäällikkönä ja hoiti useita kertoja pataljoonan komentajan tehtäviä vuosina 1920–1925. Ilomäki osallistui vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan, missä hän toimi 3. komennuskunnassa 3. komppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 31. joulukuuta 1925 suojeluskuntajärjestöön, missä hänet sijoitettiin ensin Oulun suojeluskunnan paikallispäälliköksi ja 1. maaliskuuta 1926 alkaen Oulun suojeluskuntapiirin 3. alueen ja 1. kesäkuuta 1928 alkaen 1. alueen päälliköksi. Hänet komennettiin 1. joulukuuta 1931 ja siirrettiin saman vuoden heinäkuusta alkaen Kainuun suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota
Ilomäki osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana Kuhmon kertausharjoituskeskuksen komentajana ja itse taisteluiden alettua hän sai komentoonsa Kuhmossa toimivat joukot (Ryhmä Ilomäki). Välirauhan aikana hän sai komentoonsa Jalkaväkirykmentti 65:n, minkä komentajan paikalta hänet siirrettiin myöhemmin Kainuun suojeluskuntapiirinpiirin komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväkirykmentti 31:n komentajaksi ja osallistui taisteluihin Rukajärven suunnan ja Rusutjärven suunnan sekä Omelian motin pilkkomiseen. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Maaselän sotilasläänin komentajaksi, missä hän palveli sodan loppuun saakka, jolloin hänet siirrettiin suojeluskuntajärjestöön, mutta joutui suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen takia lakkautuspalkalle, jonka jälkeen hän siirtyi verotarkastajaksi Kainuuseen ja oli tarkastajana aina vuoteen 1951 saakka. Myöhemmin hän asui Oulussa, jonne hänet myös haudattiin.
Heptanoli
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Heikki Prepula
Heikki Juhani Prepula (s. 15. tammikuuta 1939 Kerava) on suomalainen animaattori, elokuvaohjaaja, sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja. Prepulan tunnetuin animaatiohahmo on Kössi Kenguru. Prepula on tehnyt animaationsa kokonaan itse. Vuosina 1966–1981 Prepulan animaatioita tuotti Yle TV2, joka on esittänyt niitä lastenohjelmissaan.
Frans Ilomäki
Luottamustoimet
Ilomäki toimi Pohjanmaan jääkäripataljoonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina 1922–1923 ja Jääkäriprikaatin kunniatuomioistuimen jäsennenä vuosina 1923–1925 sekä Oulun kaupungin urheilulautakunnan varapuheenjohtajana vuosina 1925–1931. Hän toimi myös SVUL:n tuen toiminnanjohtajana ja johtokunnan jäsenenä ja Pohjolan Ampumapiirin puheenjohtajana ja oli vuodesta 1951 alkaen Oulun Pyrinnön kunniajäsen.
Heikki Prepula
Prepula kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen Klassillisesta lyseosta vuonna 1958, suoritti toimittajatutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa vuonna 1963 ja työskenteli tamperelaisessa Kansan Lehdessä uutistoimittajana ja toimitussihteerinä vuosina 1963–1973. Hän myös piirsi kuvituksia Yykoo-opiskelijalehteen (myöh. Aviisi) vuosina 1961–1971. Animaattorina itseoppinut Prepula aloitti animaation teon jo 1960-luvun alussa ja yhteistyön TV2:n lastenohjelmien päällikön Pertti Nättilän kanssa vuonna 1966. Prepulan ensimmäinen piirrosanimaatio jäi keskeneräiseksi, mutta läpimurtonsa hän teki vuonna 1968 pala-animaatiolla Kössi Kenguru Pohjolassa (1968). Hän ryhtyi päätoimiseksi animaattoriksi vuonna 1973. Prepula teki vuoteen 1976 mennessä TV2:lle kuusi puolituntista Kössi Kenguru -tarinaa. Myöhemmin hän on tehnyt vielä neljä lyhempää Kössi-animaatiota, viimeisimmän vuonna 2003. Hän myös piirsi Kössi Kenguru -sarjakuvaa Me-lehteen vuosina 1973–1990.
Frans Ilomäki
Urheilusaavutukset
Ilomäki teki Suomen ennätyksen 500 metrin juoksussa vuonna 1919 ja voitti armeijan mestaruuden 500 metrin juoksussa vuonna 1920 ja 1 500 metrin juoksussa vuonna 1921 sekä voitti armeijan mestaruuden 300 metrin kivääriammunnassa vuonna 1921. Hän voitti myös Jääkäriprikaatin mestaruuden useissa ampuma- ja urheilulajeissa ja voitti SVUL:n eri piirien mestaruuksia useissa urheilulajeissa vuosina 1914–1924.
Heikki Prepula
Yksi Prepulan suuritöisimmistä animaatioista on 1979 valmistunut puolituntinen Konstmanni Kuikka-Koponen, joka kertoo 1800-luvulla eläneestä savolaisesta silmänkääntäjästä Kuikka-Koposesta. Prepula piirsi myös Kuikka-Koposesta kertovaa sarjakuvaa mikkeliläiseen Vapaus-lehteen 1981–1986. Viimeinen Prepulan Ylelle tekemä animaatiosarja on vuonna 1981 valmistunut Paaperot. Vuonna 1983 hän teki ainoan valmistuneen piirrosanimaationsa Askeleet. Prepula on voittanut Tampereen lyhytelokuvajuhlilla kotimaisen kilpailun pääpalkinnot animaatioilla Ukko ja akka vuonna 1986 ja Pullapoika vuonna 1990. Hänen animaationsa Kolme Pukkia (2001) on voittanut Iranin kansainvälisen lasten ja nuorten elokuvafestivaalin pääpalkinnon kultaisen perhosen 2002 ja Berliinin kansainvälisen lyhytelokuvafestivaalin lastenelokuvan pääpalkinnon 2004. Konstmanni Kuikka-Koponen voitti vuonna 1980 Jussi-kunniakirjan ja Elokuvataiteen valtionpalkinnon.
Animaattorin uransa ohessa Prepula on piirtänyt pilapiirroksia Pohjolan Sanomiin 1974–1979, Kainuun Sanomiin 1974–1994, Länsi-Savoon 1980–1983, Vapauteen vuodesta 1980 ja Iisalmen Sanomiin 1984–2000. Lisäksi hän on tehnyt kirjakuvituksia, muun muassa Suomen kansan hölmöläistarinoita (SKS).
Prepula muutti Mikkeliin 1980-luvulla. Hänelle on myönnetty valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2017.
Stephanus Laurentii
Laurentiin syntymäpaikka ja -aika ovat tuntemattomat. Hänet mainitaan kuitenkin suomalaiseksi (finno) ja hän lienee saanut kasvatuksensa jossakin Suomen luostarikouluista. Laurentii toimi Viipurin guardianina sekä myöhemmin fransiskaanien Pohjoismaisen eli Dacian provinssin esimiehenä eli ministerinä 1478–1493. Vuosina 1481–1482 hän suoritti Roomassa teologian tohtorin tutkinnon, vuonna 1486 hän piti fransiskaanien provisiaalikokouksen Viipurissa. Hänet haudattiin Kökarin luostarikirkkoon, mikä viittaa hänellä olleen kytköksiä Kökarin fransiskaanikonventtiin.
Diakonian tutkimus
Diakonian tutkimus on aikakauslehti, jonka tarkoituksena on tukea ja edistää diakonian laaja-alaista ja monitieteistä tutkimusta sen eri muodoissa sekä tehdä diakoniaa tunnetuksi. Diakonian tutkimus julkaisee alaan liittyviä artikkeleita, kirja-arvosteluja ja muita kirjoituksia.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Hiihtolajien Suomen mestaruuksista kaudella 2006-2007 kilpailtiin usealla paikkakunnalla useana eri ajankohtana.
Diakonian tutkimus
Lehteä julkaisee Diakonian tutkimuksen seura ja se ilmestyy kahdesti vuodessa painettuna ja verkossa open access -julkaisuna. Aikakauslehden tieteellisten artikkelien hyväksymisessä sovelletaan vertaisarviointia.
Päätoimittajat
Vuonna 2017 lehden päätoimittaja oli professori Heikki Hiilamo.
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 2007
Maastohiihdossa kilpailupaikkoina toimivat Keuruu, Valkeakoski ja Pyhäjärvi. Mäkihypyssä ja yhdistetyssä kilpailtiin Vuokatissa ja Lahdessa sekä kesä-Suomen-mestaruuksista Kuopiossa.
Sprintti naiset 1,2 km (p)
Päivämäärä: 13.1.2007 <br style="clear:both" />
Sprintti miehet 1,2 km (p)
Päivämäärä: 13.1.2007 <br style="clear:both" />
Sprinttiviesti naiset 2x2x1,2 km (v)
Päivämäärä: 14.1.2007 <br style="clear:both" />
Sprinttiviesti miehet 2x2x1,2 km (v)
Päivämäärä: 14.1.2007 <br style="clear:both" />
Naiset viesti 3 x 5 km (1p + 2v)
Päivämäärä: 20.1.2007 <br style="clear:both" />
Miehet viesti 4 × 10 km (2p + 2v)
Päivämäärä: 20.1.2007 <br style="clear:both" />
Naiset yhdistelmäkilpailu 7,5 km (p) + 7,5 km (v)
Päivämäärä: 21.1.2007 Virpi Kuitunen, Riitta-Liisa Roponen ja Aino-Kaisa Saarinen kilpailivat samaan aikaan maailmancupissa Venäjällä. <br style="clear:both" />
Naiset 10 km (v)
Päivämäärä: 29.3.2007 Kilpailu siirrettiin huonojen sääolojen vuoksi Keuruulta 12.1.2007 <br style="clear:both" />
Miehet 15 km (v)
Päivämäärä: 29.3.2007 Kilpailu siirrettiin huonojen sääolojen vuoksi Keuruulta 12.1.2007 <br style="clear:both" />
Miehet 10 km (p)
Päivämäärä: 31.3.2007
<br style="clear:both" />
Naiset 30 km (v)
Päivämäärä: 1.4.2007 <br style="clear:both" />
Miehet 50 km (v)
Päivämäärä: 1.4.2007 <br style="clear:both" />
Joukkuemäki HS-100
Päivämäärä: 16.9.2006 Kilpailussa hypättiin vain yksi kierros. <br style="clear:both" />
Suurmäki kesä-SM
Päivämäärä: 17.9.2006 <br style="clear:both" />
Normaalimäki
Päivämäärä: 17.11.2006 Janne Ahonen kaatui ensimmäisen 100-metrisen hyppynsä. <br style="clear:both" />
Suurmäki
Päivämäärä: 14.2.2007 <br style="clear:both" />
Sprinttikilpailu, Kesä-SM
Päivämäärä: 16.9.2006 <br style="clear:both" />
Normaalikilpailu
Päivämäärä: 17.11.2006 mäkiosuus, 18.11.2006 hiihto-osuus Hannu Manninen toipui flunssasta eikä kilpaillut. <br style="clear:both" />
Sprinttikilpailu
Päivämäärä: 14.2.2007 <br style="clear:both" />
Virgin Media Two
3e on irlantilainen kaapeli- ja satelliittitelevisioyhtiö. Kanavan lähetykset on aloitettu 30. maaliskuuta 2006, jolloin irlantilainen Michael Murphy perusti sen alkuperäisellä nimellä Channel 6, ja se esittää pääasiassa englanninkielisiä ohjelmia. Kanava ajautui taloudellisiin tappioihin ja vuonna 2008 kilpailevan TV3-kanavan johtaja David McRedmond ilmoitti ostavansa Channel 6:n 10 miljoonalla eurolla sekä lisäävänsä kanavan aikaisempaan amerikkalaispainotteiseen ohjelmavalikoimaan myös irlantilaisia uutissähkeitä ja urheilua. Tammikuussa 2009 kanavan nimi muuttui Channel 6:sta 3e:ksi. Vuosina 2016–17 kanava ylläpiti lapsille tarkoitettua 3Kids-osiota, joka lähetti muun muassa Barney ja ystäviä sekä teletappeja ja joka myöhemmin siirrettiin be3-kanavalle.
Kesäkuussa 2018 Virgin Media Ireland ilmoitti uudelleen nimeävänsä hankkimansa TV3:n ja sen sisarkanavat 3e sekä be3 muotoon Virgin Media One, Virgin Media Two ja Virgin Media Three.
Riemuvuosien kirja
Riemuvuosien kirja (joskus myös Leptogenesis, "Pieni Genesis") on Vanhan testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva toiselta vuosisadalta eaa. peräisin oleva juutalainen kirjoitus. Se on yksi tunnetuimmista apokryfisista kirjoista.
Riemuvuosien kirja esittää olevansa Mooseksen Siinain vuorella Tooran eli lain ohella saama salainen ilmestys Lain päivien sekä maailman vuosien, vuosiviikkojen ja riemuvuosien jaosta, ja se tekee selontekoa maailman historiasta luomisesta Jaakobin poikien Egyptiin muuttoon saakka. Kirjan esittämä kronologia perustuu luvun seitsemän kertautumiseen: riemuvuodet ovat 49 vuoden, seitsemän vuosiviikon, jaksoja, joihin kaikki maailman aika on jaettu. Nykyisen tutkimuksen näkemyksen mukaan Riemuvuosien kirja koostuu toisen vuosisadan eaa. juutalaisuuden näkökulmasta uudelleen työstetystä Ensimmäisen ja Toisen Mooseksen kirjan materiaalista.
Riemuvuosien kirja oli aiemmin osa juutalaista Midrašia. Kirja oli tuttu sekä lännen että idän varhaiskristityille. Myöhemmin kirja pyrittiin tukahduttamaan siinä määrin, ettei siitä ole säilynyt yhtään kokonaista kreikan- tai latinankielistä versiota. Se tunnetaan ainoastaan amharan kielellä sekä Qumranista löydettyinä hepreankielisinä katkelmina. Etiopian ortodoksinen kirkko lukee sen edelleen Raamatun kaanoniin nimellä Mets'hafe Kufale, "Jakojen kirja". Katoliset, ortodoksiset ja protestanttiset kristityt pitävät sitä nykyisin pseudepigrafisena.
Villivuori
Villivuori on Naantalissa, Merimaskussa Otavan saarella sijaitseva yli 100 hehtaarin laajuinen kallioylänköalue, jonka korkein kohta on noin 60 metriä merenpinnan yläpuolella. Pieni osa kallioalueesta on Rymättylän puolella. Kallion lakiosassa on vuonna 1994 perustettu noin 10 hehtaarin luonnonsuojelualue, kaksi pronssikautista hautaröykkiötä ja kiveen uurrettu jatulintarha. Villivuori kuuluu Merimaskun nähtävyyksiin. Näköalat kallionlaelta ovat rajoitetut, sillä puusto peittää näkyvyyttä.
Etapit 11–21 Ranskan ympäriajossa 2008
Ranskan ympäriajon 2008 etappien 11–21 tulokset ja kilpailun kulku:
Villivuori
Vesi- ja ympäristöhallituksen vuoden 1995 julkaisussa Luonnon- ja maisemansuojelun kannalta arvokkaat kallioalueet Turun ja Porin läänissä Villivuori inventoitiin paikallisesti arvokkaaksi ja vähemmän merkittäväksi kallioalueeksi. Valtakunnallisesti merkittävien kallioalueiden suojelurajauksista Villivuori jäi pois, mutta se kuuluu silti arvoluokkaan 5, eli siinä on sen verran merkittäviä maisema- ja luonnonarvoja, ettei sille tulisi myöntää maa-aineslain mukaisia ottolupia. Villivuoren keskiosissa sen lakialueilla sijaitsee kaksi vierekkäistä yksityistä luonnonsuojelualuetta, jotka kummatkin ovat 5 hehtaaria. Ne ovat tunnukseltaan YSA023401 ja YSA023359. Luonnonsuojelualueesta on laadittu luontoselvitys ja hoitosuunnitelma vuonna 2005.
Villivuoren kallioalue yhdessä ympäröivien metsien kanssa on noin 300 hehtaarin laajuinen tyypillinen rannikkometsäalue. Villivuoren lakiosat ovat karua kalliomännikköä ja avokalliota, mutta notkelmissa on pieniä metsäisiä soita ja soistumia. Kallioalueen luoteissivulla on lähes kilometrin pituinen suora ja jyrkkä seinämä, jonka keskikohdilla on kallion korkein kohta. Korkeimmasta kohdasta kallio laskee erittäin loivasti lännen ja etelän suuntaan. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä sijaitsee metsälain tarkoittama vähäpuustoinen suo.
Etapit 11–21 Ranskan ympäriajossa 2008
16. heinäkuuta 2008, Lannemezan – Foix, 167,5 km
Yhdentoista ajajan ryhmä tavoitti Moinardin kahdeksan kilometriä ennen maalia ja taustalla pääjoukko saavutti Pereiron. Neljä kilometriä ennen maalia Kurt Asle Arvesen hyökkäsi kärkiryhmästä saaden seurakseen Martin Elmigerin ja kaksi kilometriä myöhemmin myös Alessandro Ballanin. Kolmikon kytätessä toisiaan myös Koos Moerenhout pääsi ryhmään mukaan. Arvesen aloitti loppukirin 200 metriä ennen maalia voittaen etapin niukasti ennen Elmigeriä ja Ballania.
Villivuori
Pesimälinnusto edustaa tyypillistä karun rannikkoalueen lajistoa. Paikalla on pesinyt muun muassa kangaskiuru parhaimmillaan neljän parin voimin, isokäpylintuja, kulorastaita, töyhtötiaisia ja uuttukyyhkyjä useita pareja, sekä yksittäispareja teeri, pyy, palokärki, harmaapäätikka, käki, kehrääjä ja tiltaltti. Paikalla on pesinyt aikaisemmin myös metso ja huuhkaja.
Etapit 11–21 Ranskan ympäriajossa 2008
16. heinäkuuta 2008, Lannemezan – Foix, 167,5 km
Pääjoukko saapui maaliin 14 minuuttia 51 sekuntia voittajan jälkeen. Kokonaiskilpailun tilanteeseen ei tullut muutoksia.
17. heinäkuuta 2008, Lavelanet – Narbonne, 168 km
thumb|right|12. etapin profiili Etappia oli käyty 36 kilometriä, kun Samuel Dumoulin ja Arnaud Gérard karkasivat pääjoukosta. He kasvattivat eron parhaimmillaan neljään minuuttiin ja 20 sekuntiin. Juan Jose Oroz saavutti kaksikon 113 kilometrin ajon jälkeen.
Pääjoukko tavoitti karkulaiset yhdeksän kilometriä ennen maalia. Etappi ratkesi massakirissä, jossa Mark Cavendish saavutti kolmannen etappivoittonsa tämän vuoden kilpailussa.
13. etappi
thumb|right|13. etapin profiili
18. heinäkuuta 2008, Narbonne – Nîmes, 182 km
Niki Terpstra ja Florent Brard karkasivat pääjoukolta etapin alkuvaiheessa. Terpstra yritti viimeisellä 20 kilometrillä vielä yksinäistä irtiottoa. Etappi ratkesi kuitenkin massakirissä, jossa Mark Cavendish otti neljännen etappivoittonsa vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa.
19. heinäkuuta 2008, Nîmes – Digne-les-Bains, 194,5 km
21 ajajan ryhmä irtosi pääjoukosta viiden kilometrin ajon jälkeen. 41 kilometrin kohdalla kärkiryhmässä oli enää neljä pyöräilijää: Bram Tankink, Sandy Casar, William Bonnet ja José Iván Gutiérrez. Gutiérrez lähti irtiottoon 28 kilometriä ennen maalia.
Pääjoukko tavoitti Tankinkin, Casarin ja Bonnet'n parikymmentä kilometriä ennen maalia. Gutiérrez pysyi irti viimeiseen neljännen kategorian nousuun saakka, noin kymmenen kilometrin päähän maalista. Sylvain Chavanel yritti omaa ratkaisuaan, mutta tavoitettiin viiden kilometrin karkumatkan jälkeen pari kilometriä ennen maalia. Ratkaisu tapahtui taas massakirissä, jossa maillot vert -paidassa ajanut Óscar Freire oli paras ennen Leonardo Duque'ta.
20. heinäkuuta 2008, Embrun – Prato Nevoso (Italia), 183 km
Sateisessa säässä ajettua etappia oli käyty 12 kilometriä, kun Egoi Martinez käynnisti irtioton saaden mukaansa José Luis Arrietan, Danny Paten ja Simon Gerransin. He kasvattivat eron lähes 14 minuuttiin noustaessa kohti 2 744 metrin korkeudessa sijaitsevaa Col Agnelin huippua, jonne saapui ensimmäisenä Martinez. Samalla pyöräilijät siirtyivät Italian puolelle.
Pääjoukon laskiessa jyrkkää alamäkeä Óscar Pereiro kaatui pudoten muutamaa metriä alempana olleelle toiselle tietasolle. Hän joutui keskeyttämään olkapäävamman vuoksi. Tapahtuman seurauksena pääjoukko ajoi laskun loppuosan varovasti ja kärjessä olleet neljä ajajaa lisäsivät etumatkansa 12 minuutista 17 minuuttiin 10 sekuntiin.
Martinez hyökkäsi kärkiryhmästä etapin päättäneessä Prato Nevoson 11,4 kilometrin nousussa. Iskun seurauksena Arrieta putosi, mutta Gerrans ja Pate pystyivät saavuttamaan Martinezin. Kolmikko kyttäsi toisiaan viimeiset kilometrit. Gerrans voitti etapin loppukirin myötä ennen Martinezia ja Patea.
Taustalla Team CSC-Saxo Bank teki kovasti vetotöitä, jonka seurauksena seuraavaan ryhmään kuuluivat enää Cadel Evans, Fränk ja Andy Schleck, Carlos Sastre, Denis Menšov, Christian Vande Velde, Alejandro Valverde, Bernhard Kohl, Samuel Sánchez ja Roman Kreuziger. Heistä lähes jokainen yritti irtiottoa viimeisellä vuorella. Menšov kaatui oman ratkaisuyrityksensä aikana kahdeksan kilometriä ennen maalia, mutta muu ryhmä odotti, kunnes hän oli taas heidän mukanaan. Kolme kilometriä ennen maalia Sastre ja Kohl hyökkäsivät saaden peräänsä Valverden. Maillot jaune -paidassa ajanut Evans yritti pysyä lähimmän uhkaajansa Fränk Schleckin vauhdissa, mutta joutui luovuttamaan viimeisellä puolella kilometrillä. Näin Schleck sai keltaisen paidan haltuunsa jo toisena luxemburgilaispyöräilijänä vuoden 2008 Ranskan ympäriajossa. Evans putosi yhteiskilpailussa kolmanneksi, sillä myös Kohl nousi hänen ohitseen.
22. heinäkuuta 2008, Cuneo (Italia) – Jausiers, 157 km
Italiasta takaisin Ranskan puolelle suuntautunut 16. etappi sisälsi kaksi pitkää vuorinousua: Col de la Lombarden ja 2 800 metrin korkeudessa sijaitsevan Col de la Bonetten. Samuel Dumoulin, Christophe Le Mével, Sebastian Rosseler, Stefan Schumacher ja Thomas Voeckler lähtivät irtiottoon 42 kilometrin ajon jälkeen saaden pian takaa-ajajikseen 24 ajajan ryhmän. Kokonaiskilpailun kärkimiehet ajoivat taustalla pääjoukossa. Schumacher lähti kärkiryhmästä yksinäiseen irtiottoon saapuen ensimmäisenä Col de la Lombarden huipulle.
Col de la Bonetten 20 kilometrin mittaisessa nousussa pyöräilijäjoukko hajosi entistä useampaan ryhmään. Kokonaiskilpailun kärkimiesten joukossa Andy Schleck vastasi vetotyöstä, minkä seurauksena Christian Vande Velde putosi ryhmästä. Kärjessä Cyril Dessel ja Jaroslav Popovytš tavoittivat Schumacherin kolme kilometriä ennen vuorenhuippua. Kilpailun nuorin ajaja, John-Lee Augustyn, hyökkäsi kärkijoukosta puoli kilometriä ennen Col de la Bonetten huippua ja onnistui pitämään johtonsa mäkikirimaaliin saakka. Laskuosuudella hän laski ulos reitiltä, valui jyrkkää rinnettä kymmenkunta metriä alaspäin ja menetti pyöränsä, joka putosi vielä paljon kauemmas. Saadakseen uuden pyörän hän joutui odottamaan pääjoukon takana ollutta tallinsa autoa.
Etapin kärkeen muodostui pitkällä laskuosuudella neljän ajajan ryhmä: Popovytš, Dessel, David Arroyo ja Sandy Casar. Heistä loppukirissä oli vahvin Dessel ennen Casaria. Taustalla Denis Menšov putosi laskuosuudella puolen minuutin päähän muista kokonaiskilpailun kärkinimistä.
23. heinäkuuta 2008, Embrun – Alpe d'Huez, 210 km
Vuoden 2008 Ranskan ympäriajon vaativin etappi sisälsi kolme kategorialuokituksen yläpuolella olevaa nousua: Col du Galibier, Col de la Croix de Fer sekä maalimäkenä toiminut Alpe d’Huez. Kolmen kilometrin jälkeen pääjoukosta karkasivat Rémy Di Grégorio, Peter Velits ja Ruben Perez, jotka saivat 15 kilometrin kohdalla mukaansa Stefan Schumacherin.
Jérôme Pineau irtosi pian alamäkiosuuden alettua kärkimiesten ryhmästä. Hän tavoitti Velitsin 30 kilometriä ennen maalia, jolloin he olivat lähes kaksi minuuttia takaa-ajajiaan edellä. Alpe d’Huez'n nousun alkaessa kaksikon etumatka oli minuutin ja kymmenen sekuntia. Carlos Sastre hyökkäsi lähes heti loppunousun alettua, tavoitti pian karkulaiset ja ajoi selvään voittoon. Taustalla lähes kaikki kärkijoukon pyöräilijät – paitsi Cadel Evans – yrittivät omaa ratkaisuaan siinä kuitenkaan onnistumatta. Sánchez sijoittui lopulta toiseksi ennen Andy Schleckiä.
Sastre siirtyi kokonaiskilpailun johtoon minuutin ja 24 sekunnin erolla tallitoveriinsa Fränk Schleckiin. Bernhard Kohl on kolmantena ja Cadel Evans neljäntenä.
24. heinäkuuta 2008, Bourg-d'Oisans – Saint-Étienne, 197 km
Muutaman irtiottoyrityksen jälkeen kärkikaksikko kyttäsi toisiaan viimeiset kilometrit. Edessä ajanut Burghardt avasi kirin 200 metriä ennen maalia voittaen etapin. Seuraavan kolmikon loppukirin voitti Feillu.
Aleksandr Botšarov ja Damiano Cunego kolaroivat 28 kilometrin ajon jälkeen. Kasvonsa loukannut Cunego makasi tienpinnassa seitsemän minuuttia ennen kuin jatkoi matkaansa. Hän saapui neljän tallitoverinsa kanssa maaliin 13 minuuttia 22 sekuntia pääjoukon jälkeen.
25, heinäkuuta 2008, Roanne – Montluçon, 165.5 km
Alessandro Ballan, Pierrick Fédrigo, Egoi Martinez ja Stefan Schumacher karkasivat pääjoukolta 16 kilometrin ajon jälkeen, mutta tulivat tavoitetuksi 69 kilometrin kohdalla. Sylvain Chavanel lähti irtiottoon 78 kilometrin kohdalla saaden kolmen kilometrin päästä seurakseen Jérémy Royn. Kärkikaksikko pysyi irti maaliin saakka. Chavanel ajoi loppusuoralla edellä, avasi kirin 250 metriä ennen maalia ja saavutti uransa ensimmäisen etappivoiton Ranskan ympäriajossa.
26. heinäkuuta 2008, Cérilly – Saint-Amand-Montrond, 53 km (henkilökohtainen aika-ajo)
Stefan Schumacher voitti vuoden 2008 Ranskan ympäriajon toisenkin aika-ajoetapin. Hän oli ensimmäisellä väliaikapaikalla tasoissa Fabian Cancellaran kanssa, mutta oli loppumatkalla 21 sekuntia sveitsiläistä nopeampi. Kim Kirchen oli etapin kolmas.
Melko keskinkertaisena aika-ajajana pidetty Carlos Sastre ajoi hyvän etapin sijoittuen 12:nneksi. Hän hävisi Cadel Evansille vain 29 sekuntia säilyttäen kokonaiskilpailun johtonsa yli minuutin erolla. Fränk Schleck jäi etapilla 54:nneksi ja putosi yhteiskilpailussa toiselta sijalta kuudenneksi. Andy Schleck hävisi Roman Kreuzigerille 41 sekuntia, mutta onnistui säilyttämään nuorten kilpailun johtopaikkansa runsaan minuutin erolla.
27. heinäkuuta 2008, Étampes – Pariisi, 143 km
Kilpailun päätösetapin alku ajettiin perinteiseen tapaan rauhallisesti ja todelliseen kilvanajoon ryhdyttiin vasta Champs-Élysées'llä, jossa ajettiin kilpailun päätöskierrokset. Etapin loppuvaiheessa Philippe Gilbert yritti irtiottoa. Kun hänet tavoitettiin omaa ratkaisuaan yritti vuoden 2008 Ranskan ympäriajon yritteliäimmäksi ajajaksi valittu Sylvain Chavanel.
Loppukirissä Quick·Step - Innergeticin Gert Steegmans otti tallinsa ainoan etappivoiton kilpailussa. Carlos Sastre hävisi seitsemän sekuntia Cadel Evansille, mutta voitti kokonaiskilpailun 58 sekunnin erolla australialaiseen.
Akaba
Akaba on kaupunki Jordanian eteläosassa Al 'Aqabahin kuvernoraatissa, Israelin vastaisella rajalla Eilatin kohdalla. Se on Jordanian ainoa satamakaupunki. Vuonna 2018 kaupungissa oli 160 265 asukasta, mutta turismi kasvattaa kaupungin väkilukua. Kaupunki tunnetaan ennen kaikkea sukellus- ja rantalomakohteena. Akabanlahdella Punaisessameressä on monipuolinen ja värikäs koralliyhdyskunta.
Historia
thumb|vasen|Ehkäpä ensimmäisen varta vasten kirkoksi rakennetun rakennuksen jäännökset Akabassa. thumb|vasen|Akaban linna. Arkeologisissa kaivauksissa tehtyjen löytöjen mukaan alueella asui metsästystä ja keräilyä harjoittaneita ihmisiä jo neoliittiselta kivikaudelta lähtien 8 000–5 000-luvuilla eaa. Alueen väestö kasvoi ilmeisesti huomattavasti pronssikauden alussa ja alueella aloitettiin maanviljelyn ja paimentolaisuuden harjoitus noin 3 000-luvulla eaa. Ensimmäinen selkeä maininta historiallisissa lähteissä asutuskeskuksesta alueella on peräisin Vanhasta testamentin toisesta Mooseksen kirjasta, jossa puhutaan Esjon-Geberistä paikkana Siinailla ja ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa se mainitaan paikkana lähellä Eilatia ja jossa kuningas Salomo rakennutti laivoja. Muinainen kaupunki sijaitsi ehkä nykyisestä Akabasta hieman itään ja sitä hallitsivat ajoittain israelilaisten ohella myös Edom. 200-luvulla eaa. aluetta hallitsivat nabatealaiset Petrasta käsin ja Akabasta eli tuolloisesta Ailasta oli kehittynyt merkittävä satama. Roomalaisten saavuttua alueelle he antoivat ensin nabatealaisten kauppiaiden toimia varsin autonomisesti, mutta Petra ja Aila liitettiin lopulta kiinteäksi osaksi valtakuntaa vuonna 106 jaa. Rooman Palestiinaan sijoittamista kahdesta legioonasta toisen tukikohta oli Ailassa.
Bysantin valtakunnan alaisuudessa kaupungista tuli yksi kristinuskon tukikohdista alueella ja kaupunki sai oman piispanistuimensa ennen vuotta 325. Kaupungin kautta kulki myös Siinainvuoren luostarille matkaavia pyhiinvaeltajia. Nykyisen kaupungin keskustasta on löydetty 200-luvun lopulla tai 300-luvun alussa rakennetun basilikan jäännökset. Kyseessä saattaa olla maailman vanhimpiin erikseen kirkoksi rakennettu rakennus ja se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 363. Bysantin valtakaudella kaupungin ympärille rakennettiin myös muuri suojaamaan sitä ympäristön paimentolaisilta. Kaupungin alamäki alkoi vuodesta 614, jolloin persialaiset valtasivat Jerusalemin. Persialaiset käyttivät omia kauppareittejään, jotka kulkivat Ailan ohi. Herakleios valtasi Jerusalemin takaisin persialaisilta vuonna 628, mutta Aila jätettiin paljolti oman onnensa nojaan heikentyneessä valtakunnassa. Muslimit alkoivat levittäytyä Tabukista pohjoiseen vuonna 630 ja vuonna 632 he ottivat haltuunsa kaupungin sen piispan kanssa tehdyn sopimuksen jälkeen.
Osmanien valtakunta valtasi Akaban vuonna 1514 pyhiinvaeltajien turvaamiseksi. Osmanien valtakunnan aikana pääasiallinen pyhiinvaellusreitti siirtyi kuitenkin kulkemaan Ma’anin kautta Aqaban sijaan, mutta sitä käytettiin ajoittain kun pääasiallinen reitti oli uhattu. Vuonna 1840 Ibrahim paššan joukot miehittivät kaupungin ja päätyivät lopulta sopimukseen Osmanein kanssa egyptiläisten pyhiinvaeltajien turvaamisesta miehityksensä oikeutukseksi. Pyhiinvaellusreitin merkitys väheni kuitenkin edelleen Suezin kanavan valmistuttua vuonna 1866 ja Hijazin rautatien avauduttua vuonna 1905. Brittien miehitettyä Egyptin vuonna 1888 Osmanien ja brittien välinen raja oli epäselvä. Osmanit sijoittivat Aqapaan varuskunnan vuonna 1892. Tammikuussa 1906 maiden välille puhkesi kriisi brittien yritettyä perustaa rajavartioaseman Umm Rashrashiin nykyisessä Eilatissa. Painostuksesta Osmanien sulttaani Abd-ul-Hamid II hyväksyi lopulta Sinain ja Osmanien valtakunnan toisistaan erottavan hallinnollisen rajan, joka kulki hieman Akaban länsipuolelta. Laillisesta rajasta ei kuitenkaan tehty sopimusta, mikä muodosti ongelmia myöhemmin. Osmanit alkoivat myös varautua tuleviin konflikteihin vahvistamalla puolustuksiaan Akabassa.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Akaban strateginen merkitys kasvoi brittien edetessä Palestiinaan. Kaupunkia pommitettiin mereltä käsin, mutta sen puolustajat olivat varustautuneet rannikkotykistöllä. Kaupunki päätyi lopulta T. E. Lawrencen tukemien arabikapinallisten valtaamaksi 6. heinäkuuta 1917. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Hijazin kuningas Husain ibn Ali väitti Akaban kuuluvan Hijazin kuningaskuntaan ja britit halusivat sen osaksi perustamaansa Transjordaniaa. Britit myöntyivät aluksi, mutta Ibn Sa’ud hyökkäsi Hijaziin vuonna 1924 ja Husain pakeni Akabaan. Britit siirsivät Husainin Kyprokselle ja tekivät tämän pojasta Abdullahista Transjordanian emiirin, jonka alueeseen Akaba liitettiin. Saudit pitivät aluetta omanaan aina vuoteen 1965 saakka. Israelin itsenäisyyssodan loppuvaiheessa pieni joukko israelilaisia valtasivat pienen jordanialaisen tukikohdan Akabasta länteen ja alueelle muodostui sodan jälkeen Eilatin kaupunki.
Väestö
Vuoden 2018 arvion mukaan Akabassa asui 160 265 henkilöä. Vuoden 1948 jälkeen kaupungissa on asunut myös palestiinalaispakolaisia, joita on nykyään noin 20 000. Suuri osa heistä on keskittynyt köyhään Shalalehin naapurustoon.
Geoff Smith
Geoff Smith on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Rett Saapas
Rett Saapas -yhtye oli kotoisin Alavudelta. Rett Saappaan primus motorina toimi jo edesmennyt Kari "Lexa" Levola (1958 - 2005). Yhtye voitti rockin SM-kisoissa uuden aallon sarjan vuonna 1978. Levolan kirjoituskonesoolo teki tuolloin tuomaristoon ja lehdistöön lähtemättömän vaikutuksen. Rett Saappaasta tuli myöhemmin Bingoksi Lämmin.
Pan-Amerikan kisat 1983
Vuoden 1983 Pan-Amerikan kisat järjestettiin Caracasissa 14. elokuuta – 29. elokuuta 1983.
Mandela: Pitkä tie vapauteen
Mandela: Pitkä tie vapauteen (Mandela: Long Walk to Freedom) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Justin Chadwickin ohjaama elämäkertaelokuva Nelson Mandelasta. Se perustuu Mandelan omaelämäkertaan Pitkä tie vapauteen vuodelta 1995. Elokuvan on käsikirjoittanut William Nicholson. Mandelaa elokuvassa näyttelee Idris Elba.
Pan-Amerikan kisat 1983
Kisat tulivat tunnetuksi laajoista dopingtesteistä, ja 17 urheilijaa jäi kiinni kielletyistä aineista. Tämän lisäksi monet Yhdysvaltain yleisurheilujoukkueen jäsenistä lähtivät kisoista ennen lajiensa alkua.
Mandela: Pitkä tie vapauteen
Mandela: Pitkä tie vapauteen palkittiin parhaan kappaleen Golden Globella oltuaan ehdolla myös parhaasta musiikista ja parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa (Justin Chadwick).
Petsmo
Petsmo (myös vanhalla suomenkielisellä nimellään Petäjänmaa) on kylä ja niemimaa Mustasaaren kunnan manneralueen pohjoisosassa entisen Koivulahden kunnan alueella Pohjanmaan maakunnassa. Petäjänmaan niemimaa oli 300 vuotta sitten saari, mutta maankohoamisen myötä siitä tuli sittemmin kiinteä osa mannerta. Siellä toimii muun muassa Petsmon venekerho sekä kyläkauppa.
Petsmon nimestä
Kyseessä on varhaisten suomalaisten antama saarennimi, jonka lopussa on suurta saarta merkitsevä sana maa. T. E. Karsten on palauttanut nimen alun asuun Petäjäis- tai Petäis-, jotka juontuvat puunnimityksestä petäjä. Lars Huldén esittää vaihtoehtoisena tulkintana muodon Pettis-, joka olisi peräisin sukunimestä Pettinen. Suomalaisesta nimestä on päästy ruotsalaismurteiseen nimeen Pettsmo ~ Petsmo alkuosan vokaalien sisäheiton kautta. Lopun maa-elementin pitkä a-vokaali on ensin muuttunut pitkäksi o:ksi ja sitten lyhentynyt painottomassa asemassa ja muuntunut lausuttaessa u:ksi.
Punaorava
Punaorava (Tamiasciurus hudsonicus) on Pohjois-Amerikan pohjoisosissa elävä pienikokoinen oravalaji. Se on yksi laajimmalle levinneistä ja reviiritietoisimmista oravalajeista Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|160px|Havupuiden siemenet ovat punaoravan pääravintoa. Punaoravalla on solakka ja jäntevä ruumis, voimakkaat takajalat ja vahvat kynnet, joiden ansiosta se on taitava kiipeilemään puissa. Se painaa tavallisesti 140–250 grammaa. Kokonaispituus kuonosta hännänpäähän on 28–35 senttimetriä, josta hännän osuus on 9,5–15 senttimetriä. Häntä ei ole yhtä tuuhea kuin muilla pohjoisamerikkalaisilla oravalajeilla.
Punaoravan väritys vaihtelee suuresti paitsi yksilöittäin, myös elinympäristön ja vuodenajan mukaan. Turkki on selästä ruskehtava tai punaruskea ja vatsasta valkoinen tai vaaleankeltainen. Kesällä vatsa- ja selkäpuolta erottaa toisistaan molemmissa kyljissä kulkeva tumma juova. Suuria, mustia silmiä ympäröivät valkoiset renkaat ja myös hännässä on usein valkoinen reunus.
Levinneisyys
Punaorava elää Pohjois-Amerikan nearktisella alueella, missä se on eräs laajimmalle levinneistä oravalajeista. Sen levinneisyysalue ulottuu Alaskasta koko Kanadan halki Koillis-Yhdysvaltoihin ja Appalakkien vuoristoa pitkin Tennesseehen asti. Sitä tavataan myös Kalliovuorilla New Mexicon korkeudelle asti. Punaoravasta on sen levinneisyysalueella määritetty 24 eri alalajia.
Elinympäristö
Punaorava viihtyy niin havu-, lehti- kuin sekametsissäkin. Sitä tavataan myös metsäisillä esikaupunkialueilla.
Käyttäytyminen
pienoiskuva|240px|Punaorava osaa myös uida. Punaorava on yksin elävä päiväeläin, joka ei nuku talviunta. Aktiivisimmillaan se on kaksi tuntia auringonnousun jälkeen ja juuri ennen auringonlaskua. Se pesii vanhassa tikankolossa, ontossa puussa tai jossakin muussa elinalueellaan sijaitsevassa onkalossa. Jos sopivaa koloa ei löydy, se rakentaa pesänsä korkealle oksanhaaraan ruohoista ja lehdistä.
Punaoravan elinalueen koko vaihtelee yksilön sukupuolen, iän ja ympäristön mukaan; yleensä sen pinta-ala on 1–2,4 hehtaaria. Jos ravinto alkaa käydä vähiin, punaorava etsii itselleen uuden elinalueen. Etsiessään uutta elinaluetta se voi ylittää myös vesistöjä, sillä se on taitava uimari. Levinneisyysalueensa pohjoisosissa se kaivaa talvisin lumeen käytäväverkostoja.