cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuot
Kuotin sanajärjestys on melko harvinainen VSO (verbi–subjekti–objekti), ja kieli on vahvasti agglutinoiva. Kieliopillisista piirteistä voidaan mainita kaksi sukua (maskuliini ja feminiini) sekä kaksikon käyttö yksikön ja monikon rinnalla. Kielen verbit jaetaan kolmeen ryhmään, joista kaksi on suljettuja. Myös adjektiivien morfologia on monipuolista.
Kuotin kielitieteellinen asema on epäselvä, sillä se ei muistuta muita alueella puhuttuja kieliä sen enempää sanastoltaan kuin kieliopiltaankaan. Vuonna 1975 julkaistussa luokituksessaan, jota muun muassa Ethnologue käyttää, Stephen Wurm luokitteli kuotin itäpapualaisten kielten kielikuntaan, mutta myöhempi Rossin (2005) tekemä luokitus määrittelee sen isolaattikieleksi. Kieli on uhanalainen, sillä yhä suurempi osa puhujista suosii tok-pisiniä ainoana kielenään ja lähetystyö vaarantaa kuotin puhujien alkuperäisen kulttuurin. Myös kielen huomattava erilaisuus verrattuna naapuriheimojen puhumiin austronesialaisiin kieliin vaikeuttaa sen asemaa.
Uusi testamentti julkaistiin kuotiksi vuonna 2001.
Kōdōkan
thumb|Kōdōkanin pääsisäänkäynti
Kōdōkan on judon kansainvälinen päämaja josta hallinnoidaan kansainvälistä judo-toimintaa. Kirjaimellisesti japaninkielinen sana kō tarkoittaa "luennoida" tai "levittää tietoa", dō tarkoittaa tietä ja kan tarkoittaa julkista rakennusta. Karkeasti suomennettuna Kōdōkan tarkoittaa paikkaa tien opiskeluun. Sen on perustanut judon kehittäjä Jigorō Kanō vuonna 1882. Nykyisin Kōdōkan sijaitsee 8-kerroksisessa rakennuksessa Tokiossa Japanissa.
Kōdōkan tarjoaa oppitunteja sellaisille, jotka haluavat hallita judon taidon. Kurssit sisältävät teoriaa ja judon harjoittelua sekä yleiskasvatusta. Kurssi jakautuu kahteen osaan. Peruskurssi on aloittelijoita varten, lisäksi on erikoiskursseja niille, jotka ovat suorittaneet peruskurssin tai sitä vastaavan.
Rakennus
Kōdōkanissa on kahdeksan kerrosta ja kellari, ja talossa voi asua, harjoitella ja tehdä tutkimusta.
Kellarikerroksessa on kahvila sekä kokoustiloja. Ensimmäisessä kerroksessa on parkkialue, pankki ja myymälä. Toinen kerros sisältää kirjaston ja lisää kokoustiloja. Kolmas kerros on judokoille sekä vierailijoille, jotka asuvat Kōdōkanissa. Neljännessä kerroksessa on pukutilat viidennen, kuudennen ja seitsemännen kerroksen harjoitustiloille. Seitsemättä kerrosta kutsutaan päädōjōksi. Kahdeksas kerros on katselijoita varten; siellä on istuimia, joista näkee seitsemännen kerroksen päätilaan.
Marko Korhonen
Marko Aulis Korhonen (s. 18. elokuuta 1969 Kajaani) on suomalainen, Kajaanin Judokerhoa edustanut judoka. Hän on Jorma Korhosen veli.
Korhonen sijoittui Barcelonan 1992 olympialaisten 65 kg:n painoluokassa jaetulle 36. sijalle. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden 71 kg:n sarjassa 1997.
Korhonen voitti Suomen-mestaruuden 71 kg:n painoluokassa 1991. SM-hopeaa hän sai 65-kiloisissa 1990, 71 kg:n sarjassa 1992, 1995 ja 1997 sekä SM-pronssia 60 kg:n painoluokassa 1986 ja 65-kiloisissa 1988 ja 1989.
Tess – viattomuuden tarina
Tess – viattomuuden tarina (Tess) on Roman Polańskin ohjaama, ranskalais-brittiläisenä yhteistuotantona valmistunut historiallinen draamaelokuva vuodelta 1979. Elokuva perustuu Thomas Hardyn romaaniin Tessin tarina (1891).
Tess sijoittuu Dorsetin kreivikuntaan viktoriaanisella 1880-luvulla ja kuvaa päähenkilön onnettoman elämänkohtalon. Ironiset sattumat ohjaavat Tessin elämän käänteitä ja tekevät viattomasta ja vilpittömästä tytöstä lopulta kuolemantuomiotaan odottavan rikollisen.
Tapahtumien taso
Elokuva alkaa tilanteesta, jossa Tessin isä, köyhä ja yksinkertainen maalaismies John Durbeyfield, saa vihjeen, että Durbeyfieldin perhe saattaa polveutua d’Urbervillen ylhäisestä aatelissuvusta. Isä omaksuu vihjailun mielellään totuudekseen ja elääkin lopun elämänsä unelmoiden jalosukuisuutensa palauttamisesta niin että menettää lopunkin mielenkiintonsa työntekoon, mikä luonnollisesti pahentaa entisestään perheen kurjaa aineellista tilaa. Haaveilulle omistautuneen herra Durbeyfieldin sijaan hänen vaimonsa Joan osaa ajatella käytännöllisesti ja lähettää teini-ikäisen Tessin taloudellisen edun toivossa vierailulle hienojen sukulaisten luo d’Urbervillen sukukartanoon.
Akhisar
pienoiskuva|Akhisarin kaupunkia. Akhisar on kaupunki Länsi-Turkissa Manisan maakunnassa. Vuonna 2000 kaupungin väkiluku oli arviolta noin asukasta.
Ceriumkloridi
Ceriumkloridi (CeCl3) on cerium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ceriumkloridia käytetään metallisen ceriumin valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisessa kemiassa.
Gerald Celente
Gerald Celente (s. 29. tammikuuta 1946) on yhdysvaltalainen tulevaisuudentutkija, Trends Journal -lehden perustaja, talousasiantuntija ja julkaisija, joka tekee arvioita globaalin talouden ja muiden historiallisesti merkittävien tapahtumien pohjalta. Celente on koulutukseltaan juristi ja hän on sanonut olevansa "poliittinen ateisti" sekä "maailman kansalainen" viitaten siihen, ettei ole Yhdysvaltain presidenttien tai hallituksen alamainen. Hän on esiintynyt vieraana lukuisissa ohjelmissa kuten: The Oprah Winfrey Show, The Today Show, Good Morning America, CBS Morning News, The Glenn Beck Show, NBC Nightly News, The Alex Jones Show ja Russia Today.''
Tess – viattomuuden tarina
Tapahtumien taso
Perillä d’Urbervillen kartanossa Tessin ottaa vastaan hänen ”sukulaisensa” Alec d’Urberville, joka ajan myötä osoittautuu toiseksi tytön kohtaloon ratkaisevasti vaikuttavista miehistä. Tess ei saa sukulaisen vastaanottoa, mutta hänelle tarjoutuu sentään paikka kananhoitajana. Herra d’Urberville käyttää Tessin epävarmaa kokemattomuutta eri tavoin hyväkseen ja onnistuu lopulta viettelemään tämän. Kun viettelyn seuraukset valkenevat Tessille, hän karkaa kartanosta takaisin kotiseudulleen, mutta herra d’Urberville ei saa tietää niistä moniin vuosiin.
Ceriumkloridi
Valmistus
Ceriumkloridia valmistetaan neutraloimalla ceriumkarbonaattia tai cerium(III)hydroksidia suolahapolla ja kiteytetään. Näin saatu ceriumkloridi on usein heptahydraattina CeCl3·7H2O. Kidevesi alkaa poistua lämmitettäessä yhdistettä noin 90 °C. Kokonaan vedettömäksi ceriumloridi muuttuu 230 °C
Akhisar
Akhisar on ollut Turkin tupakanviljelyn keskus, ja alueella tuotetaan edelleen kymmenesosa Turkin tupakantuotannosta. Myös oliivit ja oliiviöljy ovat tunnettuja.
Historia
Kaupungin alueelta on arkeologisia löytöjä viidentuhannen vuoden takaa, ja se on aina ollut merkittävä kauppapaikka tärkeiden valtateiden risteyksessä. Antiikin aikana kaupungin nimi oli Thyateira, ja se kuului Lyydiaan. Thyateira esiintyy Raamatussa Paavalin matkojen kohteena sekä yhtenä Ilmestyskirjan seitsemästä seurakunnasta.
Ceriumkloridi
Valmistus
Ceriumkloridia muodostuu myös cerium(IV)hydroksidin reagoidessa suolahapon kanssa.
Tess – viattomuuden tarina
Tapahtumien taso
Ajan myötä uudessa palveluspaikassa Tess tutustuu toiseen elämänsä mieheen: oppineeseen kirkkoherran poikaan Angel Clareen, joka rakastuu tyttöön ja nai tämän. Vilpitön Tess haluaa heti vihkimisen jälkeen kertoa aviopuolisolleen elämänsä tarinan, ja tuoreen aviomiehen reaktio suistaa hänet onnen kynnykseltä jälleen kurjuuteen. Miehen myöhemmästä katumuksesta on enää ironista hyötyä. Riittävän pitkään kurjuutta taas maistettuaan Tess oivaltaa elämän lain: ”Kerran uhri, aina uhri.” Oivalluksensa jälkeen hän kohoaa oman elämänsä subjektiksi, monimielisesti viattomuudestaan luopumalla.
Elokuvan teemoista
Thomas Hardyn alkuperäisromaanin tapaan Tess on kauttaaltaan ironian värittämä teos. Esimerkiksi sukujuurien merkitystä yhteiskunnallisen arvon mittana lähestytään teoksessa moniäänisesti, kuten kohtauksessa, jossa Durbeyfieldien aristokraattisten sukulaisten todellinen sukuperä paljastuu.
Ceriumkloridi
Käyttö
Ceriumkloridia käytetään metallisen ceriumin ja ceriumyhdisteiden, kuten ceriumoksalaatin, valmistukseen. Ceriumkloridia voidaan käyttää myös hehkusukissa.
Tess – viattomuuden tarina
Elokuvan teemoista
Tietyllä tavalla Tessin myöhemmän kohtalon sinetöi ironisesti heti elokuvan alussa pappismies, joka tytön isän ohi ratsastaessaan mainitsee tälle huolettomasti ja pahaa aavistamatta arvelunsa perheen jalosukuisuudesta. Tästä identiteettiä koskevasta paljastuksesta tapahtumat lähtevät liikkeelle. Yhteiskunnassa vallitseva kaksinaismoralismi on ankara nimenomaan naissukupuolelle, minkä osoittaminen tekee Hardysta yhden 1800-luvun naisasiakirjailijoista. Kirkon osallisuus kaksinaismoralismissa näkyy erityisen räikeästi kohtauksessa, jossa kylän kirkkoherra kieltäytyy siunaamasta Tessin aviottoman lapsen ruumista kirkkomaalle.
Ceriumkloridi
Käyttö
Niin sanotussa Luche-pelkistyksessä käytetään pelkistimen, kuten natriumborohydridin lisäksi ceriumkloridia. Tällöin α,β-tyydyttymätön yhdiste säilyttää rakenteessaan kaksoissidoksen, joka pelkistyisi yksinkertaiseksi sidokseksi ilman ceriumkloridia. Esimerkissä pelkistetään karvonia, jolloin syntyy tyydyttymätön allyylinen alkoholi (tuote 1). Ilman ceriumkloridin käyttöä syntyisi tuotteiden 1 ja 2 seos.
Tess – viattomuuden tarina
Elokuvan toteutus
Polański sai sytykkeen elokuvahankkeelleen vaimoltaan Sharon Tatelta, joka ehdotti juuri ennen kuolemaansa Hardyn romaaniklassikon elokuvatoteutusta, mahdollisesti haluten jopa näytellä itse pääosan. Elokuva onkin omistettu alkuteksteissä ”Sharonille”. Romaanin kaksi aiempaa elokuvasovitusta ovat mykkäelokuvat vuosilta 1913 ja 1924. Kun Polański muutamaa vuotta myöhemmin tutustui vasta teini-iässä olevaan näyttelijä Nastassja Kinskiin, hän totesi löytäneensä Tessin rooliin täydellisesti sopivan näyttelijän.
Suurin osa kuvauksista päätettiin toteuttaa Bretagnessa ja Normandiassa, sillä Ranskasta löytyi vielä 1970-luvun lopulla eteläistä Englantia runsaammin entisessä tilassaan yhä olevia maalaismiljöitä. Tosin kuvauspaikan valintaan vaikutti ehkä vielä voimakkaammin se, että ohjaaja pelkäsi tulevansa Britanniassa pidätetyksi yksityiselämänsä epäselvyyksien vuoksi. Epookkina toteutettuine pitkään kestäneine kuvauksineen Tess oli kalleimpia tuohon mennessä Ranskassa tuotettuja elokuvia.
Elokuvan kuvaus palvelee tehokkaasti teoksen kokonaisuutta. Kuvaajaksi alun perin valittu Geoffrey Unsworth kuoli kesken hankkeen, joten Ghislain Cloquet palkattiin hänen tilalleen. Erityisen muistettavana pidetään useita Unswortin kuvaamia maisemia elokuvan alkupuolelta. Tuotannossa myös elokuvan puvustus oli yhdessä avainasemassa. Esimerkiksi Tess puetaan symbolisesti valkoisen eri sävyihin läpi elokuvan. Ainoan poikkeuksen tekee loppujakso, jossa hänellä on kuivuneen veren punainen, koketeeraava asu.
Verrattuna esimerkiksi Polańskin rajuun Macbeth-tulkintaan (1971) Tess on tyyliltään seesteinen ja pidättyväinen, kerronnaltaan helposti raskassoutuiseksikin leimattu. Kaikesta huolimatta se osoittautui yllätysmenestykseksi Yhdysvaltain elokuvateattereissa.
Palkintoja
thumb|right|240px|[[Stonehenge elokuvan loppukohtauksessa.]] Oscar-palkinnot (1980)
César-palkinnot (1980)
Zez Confrey
thumb|Teoksen Dizzy Fingers -kansi vuodelta 1923 Edward Elzear "Zez" Confrey (3. huhtikuuta 1895 Peru, Illinois, Yhdysvallat – 22. marraskuuta 1971 Lakewood, New Jersey) oli yhdysvaltalainen pianisti, säveltäjä ja sovittaja. Hän sävelsi yli sata instrumentaaliteosta ja laulua.
Tausta
Zez Confrey syntyi Thomas J. ja Margaret Brown Confreyn viisilapsisen perheen nuorimpana. Hänen ollessaan nelivuotias Zez osasi imitoida isoveljensä Jimin soittotuntia kuunneltuaan tämän opetteleman kappaleen. Zez sai myös aloittaa soittotunnit. Lukioaikoinaan hän johti omaa orkesteria.
Koulutus
Confrey opiskeli Chicago Musical Collegessa Jesse Dunnin ja Frank Denhartin johdolla. Hän sai klassisen koulutuksen, joka tutustutti hänet ranskalaisiin impressionisteihin Claude Debussyyn ja Maurice Raveliin. Heidän musiikillaan oli suuri vaikutus Confreyn omaan tuotantoon.
Ura
Hänen ensimmäisiä teoksiaan olivat laulu On the banks of dear old Illinois, one-step Over the top sekä rag-teos My Pet. Näistä viimeisin yhdisti impressionistisia harmonioita ragtime-pianomusiikin rytmiikkaan. Confreyn musiikki vaikutti ragtimeen koko 1920-luvun ajan.
Ensimmäisen maailmansodan alussa hän värväytyi laivastoon ja esiintyi viihdytyskiertueella nimeltä Leave It To Sailors. Eräässä numeroista Zez esiintyi myöhemmin Jack Benny -nimellä tunnetuksi tulleen viulistin kanssa.
Sodan lopulla Confrey alkoi työskennellä QRS Piano Roll Companylle sovittajana. Hän sovitti 127 pianoteosta yhtiölle vuosina 1918–1924. Hänen menestyksensä säveltäjänä ja sovittajana johtivat levytyssopimuksiin ja hän levytti pianosooloja Brunswick-, Edison-, Emerson- ja Victor-yhtiöille. Hän myös esiintyi oman orkesterinsa kanssa vaudeville-näyttämöillä. Hän julkaisi myös oman pianokirjan vuonna 1922, joka oli myynnissä yli neljäkymmentä vuotta.
Populaarimusiikin suuntautuessa yhä enemmän jazzin suuntaan Confrey alkoi myös säveltää jazz-musiikkia. Sen ajan jazz-pianistit ottivat toisaalta vaikutteita Confreyn rag-teoksista, joiden juoksutuksia ja taukoja kaÿtettiin laajalti. Confrey jäi eläkkeelle toisen maailmansodan jälkeen. Hän kärsi loppuvuosinaan Parkinsonin taudista.
Sormiluu
thumb|Kämmenluu ja kolme sormiluutaSormien luut ovat luita, jotka muodostavat sormien luisen tukirangan. Ihmisen kaikissa sormissa on kolme luuta paitsi peukalossa, jossa on vain kaksi.
Niveltyminen
Kukin tyvijäsen niveltyy kämmenluuhun tyvinivelellä (MP-nivel) sekä keskijäseneen keskinivelellä (PIP-nivel). Keskijäsen ja kärkijäsen niveltyvät toisiinsa kärkinivelellä (DIP-nivel).
Tyvinivel sallii koukistuksen ja ojennuksen, loitonnuksen ja lähennyksen, sirkumduktion ja rajoitetusti kiertoliikkeen. Tyvinivel on ellipsoidinivel eli munamainen nivel, mutta periaatteessa kuitenkin pallonivel.
Keski- ja kärkinivel ovat rakenteeltaan samanlaisia sarananiveliä. Ne sallivat vain koukistuksen ja ojennuksen. Näissä nivelissä proksimaalisemman sormiluun distaalipäässä on lievästi kupera nivelpinta, distaalisemman sormiluun tyvessä taas kovera vastapinta.
Kodorisola
thumb|Kodorin sola Kodorisola on Abhasiassa oleva jokisola, joka on muodostanut käytännössä Georgian hallussa pitämän alueen ja Georgiasta itsenäistymään pyrkivän Abhasian hallussapitämän alueen rajan.
Alue sijaitsee 1 300 – 3 984 metrin korkeudella merenpinnasta. Alueen ilmasto on vuoristoilmastoa, kosteaa ja lumista. Vuotuinen sademäärä ylittää 2 000 mm, josta 120 mm tammikuussa, 160 mm huhtikuussa ja 160 mm lokakuussa. Rajuja sateita on vuodessa noin 30 päivää, ja alueella on lunta maassa 180 päivänä vuodessa. Keskilämpötila tammikuussa on −3 °C, huhtikuussa 3 °C, heinäkuussa 14 °C ja lokakuussa 5 °C. Lämpötila on korkeimmillaan heinäkuussa, keskimäärin 28 °C.
Solan rinteillä on useita kyliä, kuten Škhara, Omarishara, Zemo Azhara, Kvemo Azhara ja Lata.
Historia
Kodorin ja Engurin jokien linjalle muodostettiin Georgian ja Abhasian konfliktin aselepolinja vuoden 1994 sopimusten mukaisesti. Sola on Galin alueen kanssa toinen kahdesta alueesta, jossa asui runsaasti georgialaisia, jotka muodostivat konfliktia edeltäneessä Abhasiassa väestöstä 46 prosenttia ja muodostivat siten suurimman etnisen ryhmän.
Alueella toimi UNOMIG-tarkkailuoperaatio Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 937 mukaisesti, ja sen tavoitteena oli valvoa Georgian joukkojen vetäytyminen Kodorisolassa Abhasian rajojen taakse ja partioida Kodorisolassa säännöllisesti.
Kodorisolassa on tapahtunut usein välikohtauksia:
Walter Hofer
thumb|Walter Hofer 2016
Walter Hofer (oikealta nimeltään Johann, s. 25. helmikuuta 1955) on itävaltalainen kansainvälisen hiihtoliiton FIS:n mäkihypyn kilpailunjohtaja. Hän opiskeli urheilutieteitä Salzburgin yliopistossa. Vuonna 1992 Hofer aloitti FIS:ssä mäkihypyn kilpailunjohtajana. Hoferin aikakaudella mäkihypyssä on toteutettu useita uudistuksia.
Hofer toimi lajiuudistajana myös yhdistetyn osalta, kun hän toimi kaksivuotiskauden lajin kokonaiskoordinaattorina 2008–2010. Uudistuksista merkittävin oli yhdistetyn virallisen lajivalikoiman karsiminen vain kahteen eli vanhaan joukkuekilpailuun ja yhteen uudistuneeseen yhden mäkikierroksen ja 10km hiihdon käsittävään henkilökohtaiseen kilpailumuotoon.
Novo mesto
Novo mesto on kaupunki Slovenian kaakkoisosassa Krka-joen rannalla. Sitä pidetään Dolenjskan alueen taloudellisena ja kulttuurillisena keskuksena. Novo meston pinta-ala on 298,5 neliökilometriä ja asukasluku 35 570 (2008).
Vuonna 1958 valmistui Novo meston kautta kulkeva Ljubljanan ja Zagrebin välinen valtatie, joka on nyt osa E70-tietä. Matkailun suosio alueella on lisääntynyt, ja muun muassa viiniharrastajat käyvät maistelemassa paikallista Cviček-viiniä Krkan laaksossa.
Isonzon taistelut
Isonzon taistelut olivat osa ensimmäistä maailmansotaa. Ne käytiin Isonzojoella (slov. Soča), joka oli silloin kokonaan Itävalta-Unkarin alueella. Ne olivat keskeinen osa Italian rintamaa. Taistelujen osapuolina olivat Itävalta-Unkarin ja Italian joukot. Italia yritti hyökätä vuodesta 1915 alkaen peräti 11 kertaa murtaakseen turhaan vastustajan rintaman. Kahdestoista Isonzon taistelu käytiin vuonna 1917, jolloin Saksan keisarikunta yhdessä Itävallan kanssa voitti italialaiset perusteellisesti. Rintama siirtyi silloin länteen Piavelle.
Isonzon taistelut käytiin toistuvissa rankkasateissa ja tulvissa ja ne olivat sangen veriset. Uhreja oli yhteensä arviolta puolisen miljoonaa kaatunutta. Itävallan joukot menettivät noin 200 000 ja Italia noin 300 000 miestä. Silti on arvioitu, että niiden taktinen merkitys oli vähäinen.
Seppälä (Jyväskylä)
240px|pienoiskuva|oikea|Seppälän Liikekeskus Ahjokadulla Seppälä on pien- ja tilastoalue Jyväskylässä Kangasvuoren kaupunginosassa Tourulan pohjoispuolella. Seppälästä oli alun perin tarkoitus tulla teollisuusalue, mutta siitä on tullut paremminkin kaupan keskittymä. Vuonna 1972 sinne avattiin Seppälän Prisma, joka on Jyväskylän ensimmäinen automarket ja Suomen ensimmäinen Prisma. Seppälässä toimi myös vuoteen 2010 asti Gummeruksen kirjapaino. Suuri osa Seppälän kaduista on nimetty sepän välineiden mukaan, esimerkiksi Ahjokatu, Alasinkatu ja Vasarakatu.
Vuonna 2017 Seppälään avattiin Seppä -kauppakeskus.
Tungirin–Oljokman piiri
thumb|200px|Tungirin–Oljokman piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Tungirin–Oljokman piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 42 900 neliökilometriä. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2009).
Piiriin kuuluu kaksi maalaiskuntaa: Tupik ja Zaretšnoje. Hallinnollinen keskus on Tupikin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä viisi.
Tupikista on maantietieyhteys Mogotšan asemalle. Useimpiin kyliin ei ole ympärivuotisia teitä.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita on 18 % piirin väestöstä. Enemmistö asukkaista on venäläisiä.
Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito ja metsästys. Lisäksi harjoitetaan metsänhankintaa ja kullanhuuhdontaa.
Turo Tailor
Turo Oy:n vaatetehdas perustettiin Kuopioon vuonna 1938. Alkuvuosina valmistettiin muun muassa urheiluasuja, armeijan asepukuja sekä työvaatteita. Miesten puvut tulivat tehtaan valikoimaan 1960-luvulla, ja 1980-luvulla yritys siirtyi valmistamaan pelkästään miesten housuja, pukuja ja irtotakkeja. Vuonna 1988 Turo Oy:n konkurssin jälkeen työtä jatkamaan perustettiin Turo Tailor.
Historia
thumb|200px|Turontalo Kuopion [[Niirala (Kuopio)|Niiralassa vuonna 2008.]]
Turo Oy 1938–1988
Turo Oy perustettiin Kuopioon vuonna 1938. Perustajina olivat Veikko Räsänen, Oiva Turunen ja Veijo Taskinen. Yrityksen nimi tulee sanasta ”turominen”, joka pohjoiskarjalaisessa murteessa tarkoittaa huonoa ompelua.
Turo valmisti aluksi työvaatteita. Myöhemmin tehtiin myös laukkuja, retkeilyvälineitä, telttoja ja ulkovaatteita. Turo erikoistui miesten pukujen, housujen, irtotakkien ja päällystakkien valmistukseen. Yhtiö toimi pääasiassa Kuopiossa.
1960-luvulla aloitettu miesten pukujen teollinen valmistus kehittyi niin, että 1970-luvulla Turo oli Skandinavian suurin miesten pukujen valmistaja.
Turon vaatevienti Neuvostoliittoon oli huomattavaa. Myös kauppa Englantiin oli merkittävää – siellä Turolla oli pitkä sopimus Marks & Spencerin kanssa.
1940-luvulla rakennetun Turontalon viereen valmistui Turon tehdashalli Kuopion Niiralaan vuonna 1974. Yrityksellä oli tuotantolaitokset myös Nilsiässä ja Suonenjoella sekä tytäryhtiöitä muuallakin Suomessa, kuten turkulaiset Teiniasu ja Trinet.
1980-luvun alussa Turo laajensi muoviteollisuuteen ostamalla Finlaysonilta Rukka Productsin. Tämän myötä alkoivat Turon vaikeudet. Taloudellisesti yhtiöllä meni pitkään äärimmäisen heikosti. Vaikeudet johtivat konkurssiin vuonna 1988.
Konkurssin syitä olivat virheinvestoinneiksi osoittautuneet laajenemiset muovialalle ja naisten vaatteisiin. Yhtiö ylivelkaantui ja sen eläkesäätiön vastuuvajauksen annettiin paisua. Turoa ei saatu edes saneeraamalla kannattavaksi, koska saneeraus aloitettiin liian myöhään. Raskas organisaatio ei supistunut muun toiminnan tahdissa, johtoa uudistettiin liian nopeasti eikä keskijohtoa saatu mukaan uudistamiseen tarpeeksi nopeasti. Toiminnan loppuvaiheessa sählättiin muun muassa ostamalla jo kertaalleen myydyt tehtaat takaisin. Myydyn tehdaskiinteistön korkeat vuokrat rasittivat kannattavuutta. Kun vuonna 1984 Turo oli työllistänyt vielä lähes 1500 henkeä, konkurssihetkellä se työllisti enää 665 henkeä. Velat ylittivät 33 miljoonaa euroa.
Oy Turo Tailor Ab 1988–
Suomen Yhdyspankki ja Finvest perustivat Turon raunioille Oy Turo Tailor Ab:n. Se työllisti 450 henkilöä vuonna 1988. Seuraavalla vuosikymmenellä vaikeina aikoina koettiin monia lomautuksia ja irtisanomisia. Henkilöstöä oli vuonna 1993 enää 318 ja vuonna 1996 vain 210.
Toukokuussa 1998 Turo osti vaatekonserni Baltika Groupilta virolaisen tuotantoyritys Villero AS:n (vaatetehdas Viljandissa). Vuonna 2005 Turo osti Baltika Groupilta puolet Tallinnassa toimivasta Baltika Tailorista. Osuus myytiin takaisin kahden vuoden päästä, ja syyksi kerrottiin Tallinnan seudun henkilöstöpula ja siitä johtunut henkilöstökustannusten nousu. Yhteistyö jatkui alihankintasuhteena.
Vuoteen 2001 henkilöstön määrä pysyi tasaisena. Toukokuussa 2009 Turo-konsernissa oli töissä 125 henkilöä. Tuotanto oli ulkoistettu käytännössä kokonaan alihankkijoille.
Turo Tailor siirsi 2000-luvun vaihteen jälkeen tuotantoaan Kuopion tehtaalta Viroon, Viljandin tehtaalle. Kesäkuussa 2009 yt-neuvotteluiden päättymisen yhteydessä tiedotettiin, että tuotanto Suomessa loppuu kokonaan 2009 lopussa. Osa toiminnoista kuten suunnittelu, markkinointi ja hallinto aiotaan pitää Suomessa. Myös Kuopion tehtaanmyymälä jatkaa. Puvut on tuotettu sittemmin Liettuassa. Pusakoita on tehty Kiinassa.
Maaliskuussa 2010 pääomasijoitusyhtiö CapMan irtautui Turo Tailorin omistuksesta. CapManin hallinnoimat rahastot olivat omistaneet 89 prosenttia yhtiöstä vuodesta 1997 lähtien. Osakkeet myytiin yrityksen toimivalle johdolle. Turo Tailorin uusiksi omistajiksi tulivat tasaosuuksin toimitusjohtaja Heikki Vuorinen, varatoimitusjohtaja Raimo Kinnunen, talousjohtaja Ossi Loikkanen ja yhtiön norjalaisen tytäryhtiön Frislid Konfeksjonin toimitusjohtaja Rune Taklo. Toimivan johdon ulkopuolelta uudeksi omistajaksi nousi ICECAPITAL Pankkiiriliike Oy:n toimitusjohtaja Ari Lahti. Vuoden 2010 konsernitulos kääntyi muutosten myötä selkeästi voitolliseksi.
Kesällä 2015 yhtiö kertoi pudottavansa nimestään Tailor-osan pois. Uudistukseen kuului uusi myymäläkonsepti ja lippulaivamyymälä Helsingin keskustassa, verkkokaupan avaaminen ja sosiaalisen median hyödyntäminen. Malliston kerrotaan olevan nuorekkaampi ja suunnittelijana Red Labelin aiemmin yhtiölle suunnitellut Anssi Tuupainen.
Pörssihistoria
Turo Oy oli listattu Helsingin pörssimeklareiden meklarilistalla ajalla 21.5.1981–16.11.1988. Yhtiön kurssi oli korkeimmillaan vuonna 1987. Osakkeiden viimeinen kaupankäyntipäivä oli päivää ennen konkurssia. Konkurssissa noin 200 piensijoittajaa menetti sijoituksensa.
Tuotelinjat
Entiset:
Hermann Prey
pienoiskuva|Muistolaatta Manetstraße 54:ssa Berlin-Alt-Hohenschönhausenissa.Hermann Prey (11. heinäkuuta 1929, Berliini – 22. heinäkuuta 1998, Krailling) oli saksalainen baritoni.
Prey opiskeli Berliinissä ja teki oopperadebyyttinsä Wiesbadenissa vuonna 1952. Vuonna 1953 hän liittyi Hamburger Staatsoperiin, jossa lauloi vuoteen 1960 saakka. Hän alkoi myös vierailla muualla, muun muassa Salzburgin musiikkijuhlilla. 1960-luvulla Prey lauloi säännöllisesti Metropolitan-oopperassa ja teki debyyttinsä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuonna 1965.
Preyn kepeä baritoni soveltui erityisen hyvin Figaron osaan Mozartin oopperassa Figaron häät ja muihinkin italialaistyylisiin koomisiin oopperoihin. Hän oli lahjakas Schubertin ja myös muiden säveltäjien liedien tulkitsija. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös konserttiesiintymisiä esimerkiksi Johann Sebastian Bachin passioissa ja Brahmsin Ein deutsches Requiemissa sekä operetin esittäminen. Michael Endres toimi monia vuosia Preyn pianistina.
Preyn levytystuotanto käsittää suuren määrän teoksia liedeistä oopperaan ja oratorioon.
Marija Katz
Marija Lvovna Katz (, s. 23. tammikuuta 1973 Moskova Neuvostoliitto) on venäläinen laulaja. Hän edusti taiteilijanimellä Judif maataan Eurovision laulukilpailussa 1994 laululla Vetšnyi strannik (Вечный странник, Ikuinen muukalainen), joka sijoittui 9. sijalle.
Alumiiniseokset
Alumiiniseoksien tyypilliset seosaineet ovat kupari, magnesium, mangaani ja sinkki. Seosaineiden kiinteän tilan liukoisuus huoneenlämpötilassa on hyvin pientä, joten tyypilliset seosainepitoisuudet ovat tyypillisesti alle kuusi painoprosenttia. Valettavien alumiiniseosten tyypillisin seosaine on pii, minkä pitoisuus on tyypillisesti enintään 12 painoprosenttia. Alumiiniseokset luokitellaan seosaineiden mukaan seuraavasti
Valmistusmenetelmät
Alumiiniseoksista valmistetaan erityyppisiä tuotteita. Tyypillisiä valmistusmenetelmiä ovat: pursotus, painevalu, valssaus ja hitsaus.
Lehtitalo
Lehtitalo on yritys, joka julkaisee sanoma- ja aikakauslehtiä. Yksi lehtitalo voi julkaista useaa lehteä, ja monet lehtitalot ovat osa suurempaa viestintäyhtiötä. Esimerkkeinä suurista lehtitalojen viestintäyhtiöistä Suomessa ovat Sanoma Oy, Alma Media ja Aller.
Disorder
Disorder on The Gazetten ensimmäinen kokopitkä albumi. Se julkaistiin 13. lokakuuta 2004.
Pascual Pérez
Pascual Nicolás Pérez (4. toukokuuta 1926 Tupungato, Mendozan provinssi, Argentiina – 22. tammikuuta 1977 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä ja kärpässarjan maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Pérezin läpimurto tapahtui Lontoon kesäolympialaisissa 1948, missä hän voitti kärpässarjan kultamitalin. Ammattilaisena hän otteli 92 kertaa, joista hän saavutti 84 voittoa, näistä 58 tyrmäyksellä. Tappioita hän kärsi vain seitsemän. Kärpässarjan maailmanmestaruuden hän sai 26. marraskuuta 1954 voittamalla japanilaisen Yoshio Shirain, jonka kanssa oli samana vuonna otellut ainoan tasapelinsä. Tittelin hän menetti Bangkokissa 16. huhtikuuta 1960 thaimaalaiselle Pone Kingpetchille.
Pérez on haudattu Buenos Airesiin.
Los Olvidados (yhtye)
Los Olvidados on suomalainen yhtye, joka perustettiin vuonna 1991. Yhtyeen ensimmäinen single julkaistiin vuonna 1993, ja se on julkaissut neljä albumia.
Et s’il fallait le faire
"Et s’il fallait le faire" on ranskalaisen laulajattaren Patricia Kaasin laulu ja ensimmäinen single hänen uudelta albumilta Kabaret. Se oli myös Ranskan edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2009 Moskovassa. Laulun on säveltänyt Anse Lazio ja Fred Blondin.
Laulu julkaistiin 1. helmikuuta 2009.
Koska Ranska kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta sijalle 8.
Siviä
Siviä on suomalainen naisen etunimi, joka pohjautuu suomen kielen adjektiiviin siveä. Nimi oli suomalaisessa nimipäiväkalenterissa 15. tammikuuta vuosina 1908–1949. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Siviä on annettu alle 11 211 naiselle ja muutamalle miehelle. Siveä-muodon on saanut alle 140 henkilöä.
Nimi oli yleisimmillään 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alussa, nykyään se on melko harvinainen ilmeisesti sanan vanhahtavuuden takia.
Biljana Plavšić
Biljana Plavšić (myös kyril. Биљана Плавшић; s. 7. heinäkuuta 1930 Tuzla, Bosnia ja Hertsegovina) on entinen poliitikko, joka toimi Bosnian serbitasavallan presidenttinä vuosina 1996–1998. Jugoslavia-tuomioistuin tuomitsi hänet sodanaikaisista rikoksista helmikuussa 2003 yhdentoista vuoden vankeusrangaistukseen, jota hän suoritti Örebrossa, Ruotsissa. Plavšićin katsottiin myötävaikuttaneen Bosnia ja Hertsegovinan muslimien ja kroaattien murhiin ja karkotuksiin vuosina 1991−1992 ja häntä luonnehdittiin edeltäjänsä Radovan Karadžićin "oikeaksi kädeksi" tämän presidenttikaudella. Plavšić vältti elinkautisen vankeustuomion tunnustamalla etniset puhdistukset Bosnia ja Hertsegovinassa. Oikeudenkäynti Plavšićia vastaan oli alkanut tammikuussa 2001 ja hän oli siihen saakka korkea-arvoisin Jugoslavia-tuomioistuimessa tuomittu henkilö. Hänet vapautettiin 27. lokakuuta 2009, minkä jälkeen hän matkusti välittömästi Serbiaan.
Plavšić oli Serbian demokraattisen puolueen (SDS) jäsen ja työskenteli Sarajevon yliopistossa biologina.
M/S Moby Dada
M/S Moby Dada (aikaisemmin M/S Princess Maria & M/S Queen of Scandinavia, alun perin M/S Finlandia) on italialaisen Moby Lines -varustamon omistama matkustaja-autolautta. Alus on rakennettu Wärtsilän Turun telakalla Effoa – Suomen Höyrylaiva Oy:lle vuonna 1981. Princess Maria aloitti liikennöinnin reitillä Pietari–Helsinki 21. huhtikuuta 2010. M/S Finlandia oli M/S Silvia Reginan (nykyisin M/S Stena Saga) ohella 1980-luvun suurimpia autolauttoja. Ne kuuluivat kevääseen 1990 asti Silja Line -varustamolle. Silja luopui aluksesta vuonna 1990 otettuaan vastaan uuden M/S Silja Serenaden ja vuotta myöhemmin M/S Silja Symphonyn, jotka jatkoivat maailman suurimman autolautan tittelin perijöinä.
1981–1990: M/S Finlandia
Suomen Höyrylaiva Oy – Finska Ångfartygs Ab eli Effoa tilasi Finlandian Wärtsilän Turun telakoilta. Sen runko rakennettiin Pernon telakalla ja vesillelaskun jälkeen loppuvarustelu tehtiin Turun telakalla. Alukselle harkittiin uusionimeä Skandia, mutta silloisen pääministeri Mauno Koiviston puoliso Tellervo Koivisto kastoi aluksen Finlandiaksi. 13. huhtikuuta 1981 alus aloitti liikenteen Silja Linen Helsinki–Tukholma-reitillä.
Finlandia otettiin pois liikenteestä 10. tammikuuta 1982, sillä alus vietiin Pernon telakalle. Finlandian sekä sen sisaraluksen, Silvia Reginan keulat olivat huonosti suunniteltuja, ja ne jouduttiin rakentamaan uudelleen merenkäyntiominaisuuksien parantamiseksi. Keulan oli alkuperäiseen muotoonsa rakennettuna ajateltu tuovan lisää autopaikkoja. Uudelleenrakennuksessa autopaikkatilaa hävisi noin 50 neliömetriä, ja samalla aluksen taverna, grilli ja disko uusittiin. Tämä operaatio maksoi Silja Linelle noin viisi miljoonaa Suomen markkaa (alusta kohden).
Vuonna 1988 Finlandia myytiin Suomen Yritysrahoitukselle, jotta Effoa voisi rahoittaa uudisrakennettaan, ja liisattiin Silja Linen liikenteeseen puoleksitoista vuodeksi eli vuoteen 1990 asti, kunnes Effoa – Suomen Höyrylaiva Oy tai myöhemmin Effjohn Oy sai uuden Silja Serenadensa. Finlandia tosin oli myyty jo vuoden 1989 joulukuussa DFDS-varustamolle Kööpenhaminaan. 15. toukokuuta 1990 Finlandia teki viimeisen merimatkansa Helsingin ja Tukholman välillä, jonka jälkeen se suuntasi Cityvarvetille Göteborgiin.
1990–2010: M/S Queen of Scandinavia
Alstom vuokrasi aluksen vuoden 2009 keväällä Oskarshamnin satamaan majoitusalukseksi 75 päiväksi, kun kaupungissa sijaitsevaa ydinvoimalaa korjattiin. Myöhemmin alkukesästä alus kerrottiin myydyn suomalaiselle Nordic Sea Linelle, mutta kauppa peruuntui rahoituksen puutteeseen. Sen jälkeen alusta makuutettiin Klaipėdassa.
Joulukuussa 2009 Tanskan poliisi vuokrasi Queen of Scandinavian majoituslaivaksi Kööpenhaminan ilmastokonferenssin ajaksi.
Ongelmia
26. marraskuuta 2007 Queen of Scandinavian keulaköydet irtosivat, ja keula osui Bergenin satamassa olleeseen tutkimusalukseen.
Myöhään illalla 16. huhtikuuta 2009 aluksella syttyi tulipalo Ruotsissa Oskarshamnissa, jossa se oli käytössä läheisen ydinvoimalan työntekijöiden asuntolaivana. Tulipalon seurauksena alukselta evakuoitiin noin 240 ihmistä.
2010–2016: M/S Princess Maria
vasen|pienoiskuva|Alus M/S Princess Maria -nimisenä Helsingissä vuonna 2010. Vuonna 2010 aluksen hankki venäläinen varustamo St. Peter Line, ja se aloitti liikennöinnin Pietarin ja Helsingin välillä 21. huhtikuuta 2010. Aluksen uudeksi nimeksi tuli Princess Maria, keisarinna Maria Fjodorovnan mukaan. Alus purjehti Maltan lipun alla kotisatamanaan Valletta, ja vuonna 2012 se liikennöi Helsingin Länsisataman ja Pietarin Merenkulkusataman välillä. Sotšin olympialaisissa 2014 alus toimi majoituslaivana. 2016 St. Peter Linen yhdistyessä Moby Lines in kanssa laiva siirtyi liikennöimään ranskaan.
2017– : M/S Mody Dada
Alus liikennöi Ranskan Bastian ja Nizzan väliä.
Muuta
Laivalla kuvattiin elokuva Nightmare – painajainen merellä, jonka ensi-ilta oli 5. joulukuuta 2012.
Pää-äänenkannattaja
Äänenkannattaja on yleensä sanomalehti, mutta voi olla myös aikakauslehti, joka ilmoittaa ajavansa tietyn yhteiskunnallisen yhdistyksen, järjestön, puolueen ym. yhteisön tarkoitusperiä.
Äänenkannattajien avulla kannattajat voivat käydä keskenään keskustelua liikkeen päämääristä ja siihen kuulumattomat voivat tutustua liikkeen päämääriin.
Äänenkannattajien merkitys virallisena mielipiteenä on erityisen tärkeä yksipuoluejärjestelmässä, missä niiden voidaan katsoa edustavan jossain määrin myös hallituksen kantoja tai hallinnon parissa vallitsevia mielipiteitä.
Monet puolueiden äänenkannattajat ovat muuttuneet sitoutumattomiksi, kuten Helsingin Sanomat, joka aikoinaan oli Edistyspuolueen äänenkannattaja mutta vuodesta 1932 sitoutumaton.
Charles Ericksen
Karl Fredrik "Charles" Ericksen (20. kesäkuuta 1875 – 23. helmikuuta 1916 Brooklyn, New York) oli amerikannorjalainen vapaapainija.
Ericksen edusti Brooklyn Norwegier Turnverein -seuraa. Hän voitti olympiakultaa 158 paunan (71,7 kg) painoluokassa 1904 St. Louisin olympialaisissa. Loppuottelussa häntä oli vastassa Bill Beckmann. Lopetettuaan urheilu-uransa hän toimi Scandinavian-American Athletic Leaguen puheenjohtajana aina kuolemaansa saakka.
Man Ray
Man Ray (alun perin: Emmanuel Radnitzky t. Rudnitzky) (27. elokuuta 1890 Philadelphia, Yhdysvallat – 18. marraskuuta 1976 Pariisi, Ranska) oli monipuolinen yhdysvaltalainen dadaistinen ja surrealistinen taiteilija. Hän oli taidemaalari, valokuvaaja, kuvanveistäjä, kirjailija ja elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti Pariisin surrealististen valokuvaajien ryhmän jäsenenä 1920- ja 1930-luvulla.
Nuoruus
Man Ray syntyi alkuperältään venäjänjuutalaiseen perheeseen. Hän oli seitsenvuotias, kun perhe muutti Brooklyniin. Hän otti taiteilijanimensä käyttöön noin 15-vuotiaana ja virallisti sen 1914. Hän hylkäsi stipendin arkkitehtuuriopintoihin New Yorkin yliopistoon taidemaalarin uransa vuoksi, jota hän rahoitti sekalaisilla taiteeseen liittyneillä töillä.
Taiteilijan ura
thumb|Taiteilijat [[Salvador Dali (vas.) ja Man Ray Pariisissa 16. kesäkuuta 1934.]] Ray järjesti ensimmäisen taidenäyttelynsä 1915 Daniel Galleryssa, ja seuraavana vuonna hän oli mukana perustamassa Society of Independent Artists -järjestöä yhdessä ystävänsä Marcel Duchampin ja Walter Arensbergin kanssa.
Ray muutti 30-vuotiaana Yhdysvalloista Pariisiin. Siellä hän teki kokeilevaa kuvataidetta, ja hänestä tuli kansainvälisesti tunnettu dadaistinen ja surrealistinen valokuvaaja. Yksi hänen käyttämänsä kokeellisen valokuvauksen tekniikka olivat fotogrammit, joista hän käytti nimitystä "Rayograph". Valokuvauksen ohella hän kirjoitti myös kirjoja ja näytelmiä. Ray oli yhdysvaltalaisen valokuvaajan Lee Millerin opettaja, yhteistyökumppani ja rakastaja.
Ray muutti 1940 takaisin Yhdysvaltoihin pakoon sotaa, mutta palasi 11 vuotta myöhemmin Pariisiin loppuelämäkseen. Siellä hän jatkoi maalaamista ja kuvanveistoa, kirjoitti omaelämäkerran ja järjesti teoksilleen taidenäyttelyitä ympäri maailmaa. Hän kuoli vuonna 1976 Pariisissa 86-vuotiaana.
Yksityiselämä
Man Ray meni naimisiin vuonna 1914 ranskalaisen runoilijan Donna Lecoeurin (Adon Lacroix) kanssa. Avioliitto päättyi 1919. Hän avioitui uudestaan 1946.
Michael Cimino
Michael Cimino (3. helmikuuta 1939 New York – 2. heinäkuuta 2016 ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hän tuli kuuluisaksi elokuvalla Kauriinmetsästäjä (1978).
Nuoruus ja opiskelu
Michael Ciminon synnyinpäiväksi annetaan useimmiten 3. helmikuuta 1939. Synnyinajasta on kuitenkin ristiriitaista tietoa, kuten monista muistakin Cimimon elämän yksityiskohdista. Hän kuitenkin syntyi New Yorkissa ja kasvoi Long Islandilla. Hänen isänsä oli musiikkituottaja ja äitinsä vaatesuunnittelija.
Cimino aloitti yliopistouransa Michiganin osavaltionyliopistossa, mutta opiskeli myöhemmin maalaustaidetta, arkkitehtuuria ja taidehistoriaa Yalen yliopistossa. Maisteriksi hän valmistui Yalesta 1963 pääaineenaan maalaustaide.
Mainosohjaajsta elokuvaohjaajaksi
Cimino aloitti uransa New Yorkissa mainosohjaajana ja teki mainoksia useille suurille yrityksille, kuten United Airlinesille ja PepsiColle.
Cimino jätti mainosalan 1970-luvulla ja muutti vuonna 1971 Los Angelesiin toimimaan käsikirjoittajana. Hän pääsi käsikirjoittamaan tieteiselokuvaa Hiljainen pako (1972) ja Clint Eastwoodin toista Likainen Harry -elokuvaa Magnum .44 (1973). Eastwood vaikuttui Ciminon työstä ja antoi tälle ohjattavaksi buddy-elokuvan Rajut kaverit (1974). Se menestyi hyvin elokuvateattereissa, ja Jeff Bridges oli siitä ehdolla parhaan miessivuosan Oscariin.
Uran huipulta pohjalle
Ciminon toinen elokuva oli hänen läpimurtonsa Kauriinmetsästäjä, josta hän voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon. Itse elokuva palkittiin parhaana elokuvana. Kauriinmetsästäjä oli ensimmäinen ison budjetin elokuva, joka käsitteli Vietnamin sotaa. Se kuvasi aihettaan sekä sotatantereella että kotirintamalla.
Cimino itse viittasi välillä siihen, että elokuva perustui hänen omiin kokemuksiinsa tai tarinoihin, joita hän kuuli Vietnamissa 1968. Cimino ei kuitenkaan sotilasuransa aikana ollut rintamalla, vaan hän vietti kuuden kuukauden ajan reservijoukoissa.
Cimino sai Kauriinmetsästäjien menestyksen jälkeen United Artists -studiolta vapaat kädet seuraavaan elokuvaansa. Vuoden 1892 Johnsonin piirikunnan sotaa, jossa olivat vastakkain karjanomistajat ja eurooppalaiset uudisasukkaat, käsitellyt elokuva sai nimen Portti ikuisuuteen. Sen tuotanto venyi pahoin, ja lopulta se valmistui 11 kuukautta myöhässä. Sen budjetti paisui 44 miljoonaan dollariin, vaikka siihen oli alkujaan varattu 11,5 miljoonaa.
Portti ikuisuuteen sai ensi-iltansa vuoden 1980 lopulla, ja kriitikot lyttäsivät sen heti. Elokuvaa esitettiin ensin 219 minuuttia pitkänä, mutta siitä leikattiin nopeasti 70 minuuttia lyhyempi versio. Portti ikuisuuteen oli taloudellinen katastrofi, ja se oli osaltaan aiheuttamassa United Artistisin kaatumista. Yhtiö myytiin MGM:lle 1981.
Viimeiset elokuvat
Cimino vetäytyi epäonnistuneen Portti ikuisuuteen -elokuvan jälkeen hetkeksi pois alalta. Hän palasi lopulta 1985, jolloin hän ohjasi rikoselokuvan Lohikäärmeen vuosi. Sitä syytettiin kielteisten aasialais-amerikkalaisten stereotypioiden levittämisestä. Ciminon kolme viimeistä elokuvaa, Sisilialainen (1987), Epätoivon tunnit (1990) ja Sunchaser – viimeinen matka (1996) jäivät vähälle huomiolle.
Cimino kirjoitti vuonna 2001 romaanin Big Jane ja teki myöhemmin yhteistyötä Francesca Pollockin kanssa kirjaan Conversations en miroir. Cimino ohjasi vielä lyhytelokuvan Cannesin elokuvajuhlien 60-vuotissynttäreitä muistamaan tehtyyn antologiaan To Each His Own Cinema.
Viimeiset vuodet
Cimino pysytteli poissa julkisuudesta viimeisinä vuosinaan, ja hänen agenttinsa kuvasi häntä ”Hollywoodin Howard Hughesiksi”. Cimino kävi myös useissa kauneusleikkauksissa, jotka muuttivat selvästi hänen ulkonäköään. Muuttuneet piirteet nostivat huhuja mahdollisesta sukupuolenvaihdosleikkauksesta, jonka Cimino kuitenkin tyrmäsi.
Cimino kuoli heinäkuussa 2016 kotonaan Los Angelesissa.
Tyyli
Cimino suosi maisema- ja miljöökuvia mahdollisimman laajalla kulmalla. Jotkut kriitikot ovat moittineet Ciminoa liiallisesta kauniiden kuvien maalailusta kerronnan edistämisen sijasta. Hänen ohjaustyyliään on verrattu Stanley Kubrickiin, vaikka heidän elokuvansa eivät ole keskenään kovinkaan samanlaisia.
Woodallin luku
Lukuteoriassa Woodallin luku (Wn) on luonnollinen luku, joka on muotoa
jollekin luonnolliselle luvulle n. Ensimmäiset Woodallin luvut ovat:
Woodallin lukuja tutkivat ensimmäisenä Allan J. C. Cunningham ja H. J. Woodall vuonna 1917, James Cullenin aiempien Cullenin lukuja koskevien tutkimusten inspiroimana.
Woodallin lukuja, jotka ovat myös alkulukuja kutsutaan Woodallin alkuluvuiksi; ensimmäiset luvut n joille Woodallin luku Wn on alkuluku ovat 2, 3, 6, 30, 75, 81, 115, 123, 249, 362, 384, … ; ja itse Woodallin alkuluvut Wn ovat 7, 23, 383, 32212254719, ….
Woodallin luvuilla on monia jaollisuusominaisuuksia. Esimerkiksi, jos p on alkuluku niin p jakaa luvut
Yleistetty Woodallin luku on luku, joka on muotoa n × bn − 1 ja n + 2 > b. Mikäli alkuluku voidaan ilmaista tässä muodossa, se on yleistetty Woodallin alkuluku.
Claudio Borghi
Claudio Borghi (s. 28. syyskuuta 1964 Castelar, Argentiina) on jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Borghi voitti maailmanmestaruuden vuoden 1986 MM-kisoissa.
Ura pelaajana
Borghi, lempinimeltään Bichi, aloitti uransa vuonna 1981 Argentinos Juniorsissa. Borghi oli nuorena lupaava pelaaja ja häntä pidettiin tulevaisuuden jalkapallotähtenä. 22-vuotiaana hänet valittiin Argentiinan joukkueeseen vuoden 1986 MM-kisoihin. Borghi ei säväyttänyt kisoissa eikä hän koskaan täyttänyt niitä odotuksia, joita häneen oli kohdistettu. Borghi ei saanut kutsua maajoukkueeseen enää MM-kisojen jälkeen.
Seuratasolla kysyntää silti riitti. Borghi vietti jalkapallokiertolaisen elämää pelaten 15 eri joukkueessa kuudessa eri maassa (Argentiina, Italia, Sveitsi, Brasilia, Meksiko ja Chile). Euroopassa hän pelasi Italiassa AC Milanissa sekä Como Calcio 1907:ssä ja Sveitsissä Neuchâtel Xamax’ssa. Borghin parhaat saavutukset tulivat uran alussa kasvattajaseura Argentinos Juniorsissa, jossa hän voitti Argentiinan mestaruuden ja Copa Libertadoresin. Myöhemmin urallaan Borghi voitti Colo-Colossa Recopa Sudamericanan. Borghi lopetti pelaajauransa kauden 1998–1999 jälkeen chileläisessä Club de Deportes Santiago Wanderersissa.
Ura valmentajana
Pelaajauran jälkeen Claudio Borghi siirtyi valmentajaksi. Kaudella 2002–2003 hän valmensi Chilessä Audax Club Sportivo Italianoa ilman suurempaa menestystä. Audax-pestinsä jälkeen Borghi toimi yliopistojalkaplloilun parissa valmennustehtävissä, kunnes vuonna 2006 hänestä tuli CSD Colo-Colon päävalmentaja. Heti ensimmäisellä kaudella hän johdatti Colo-Colon kahteen Chilen mestaruuteen (Apertura ja Clausura) ja Copa Sudamericanan finaaliin. Samana vuonna Claudio Borghi valittiin myös maanosan parhaaksi valmentajaksi.
Kesäkuussa 2008 Borghi siirtyi Colo-Colosta kotimaahansa Independienten peräsimeen. Hänestä tuli seuran 19:s valmentaja viimeisen 10 vuoden aikana. Hänenkin urakkansa seurassa jäi varsin lyhyeksi, sillä Borghi erosi tehtävästään jo lokakuussa seuran hävittyä Club Atlético Huracánille 1–0.
Kesäkuussa 2009 Borghi jatkoi valmennusuraansa Argentinos Juniorsin päävalmentajana. Borghin johdolla seura sijoittui 2009 Aperturassa kuudenneksi, mutta 2010 alkoi tulla jo parempia tuloksia. Argentinos saavutti muun muassa ennätyksellisen 14 ottelun voittoputken ja voitti ensimmäisen tittelinsä 25 vuoteen juhlimalla Clausuran mestaruutta 2010. Hyvästä menestyksestä huolimatta hän päätti jättää seuran Clausuran jälkeen.
Toukokuussa 2010 hän siirtyi Boca Juniorsin peräsimeen. Tulokset olivat kuitenkin kehnoja ja Borghi erosi marraskuussa tehtävästään.
Helmikuussa 2011 Borghista tuli Chilen maajoukkueen uusi päävalmentaja. Borghin johdolla Chile ei yltänyt tuloksellisesti samalle tasolle kuin Marcelo Bielsan johdolla. Huonosti alkaneet MM 2014 -karsinnat ja kehnot tulokset muissa maaotteluissa johtivat lopulta Borghin potkuihin marraskuussa 2012. Chile oli tuolloin hävinnyt viisi viimeisintä pelaamaansa ottelua.
Kultainen kypärä
Kultainen kypärä on jääkiekon SM-liigassa Suomen jääkiekkoilijat ry:n kauden päätyttyä myöntämä palkinto. Palkinto annetaan pelaajalle, jonka pelaajat ovat äänestäneet keskuudestaan kauden parhaaksi. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin kauden 1986–1987 päätteeksi.
Äänestäjinä ovat liigapelaajat, ja jokainen pelaaja antaa kolmelle liigapelaajalle pisteet, ensimmäiselle viisi pistettä, toiselle kolme ja kolmannelle yhden pisteen. Jokainen pelaaja siis äänestää kolmea parhaaksi katsomaansa pelaajaa, jotka eivät saa olla oman joukkueen edustajia. Vain kaksi pelaajaa on saanut palkinnon kahdesti (Juha Riihijärvi ja Kimmo Rintanen) ja neljä kertaa ulkomaalainen pelaaja on vienyt voiton (Brian Rafalski, Tim Thomas, Cory Murphy ja Tomáš Záborský). Palkintojenjakotilaisuudessa jaetaan myös kaksi muuta pelaajien äänestämää palkintoa: parhaalle erotuomarille Kultainen pilli ja parhaalle Mestis-pelaajalle Kultainen kiekko.
Vuodesta 1994 lähtien jaetun, jääkiekkotoimittajien valitseman Lasse Oksanen -palkinnon voittaja on voittanut myös Kultaisen kypärän vuosia 1997, 1999, 2001, 2013, 2019, 2021 ja 2022 lukuun ottamatta.
Veikkauksen Kultainen kypärä
Veikkauksen Kultainen kypärä on Veikkauksen Vedonlyönnin symboli, jota pitää hallussaan eniten tehopisteitä joukkueessaan tehnyt pelaaja. SM-liigakauden kolmannesta runkosarjakierroksesta lähtien kullakin kierroksella jokaisen liigajoukkueen tehokkain kenttäpelaaja pelaa ottelussa kultaisen kypärän kanssa. Kun runkosarja on tullut päätökseen, viimeinen kultaista kypärää yllään pukenut pelaaja pelaa kultaisen kypärän avulla myös kahdessa ensimmäisessä pudotuspelissä. Lisäksi jokaisessa joukkueessa eniten tehopisteitä tehnyt pelaaja palkitaan runkosarjan päättyessä erityispalkinnolla. Uudistuksen lanseerasi Veikkaus vedonlyöntinsä markkinoimiseksi.