cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sundsvallin kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Alnön, Attmarin, Njurundan, Stöden ja Tunan maalaiskuntiin sekä Skönin kauppalaan ja Sundsvallin kaupunkiin uudistus ei vaikuttanut. Vuonna 1963 Attmar ja Tuna yhdistettiin Matforsin maalaiskunnaksi. Kuntaliitokset Sundsvallin kuntablokissa toteutettiin vaiheittain. Jo vuonna 1965 kaupunkiin liitettiin Alnön ja Selångerin maalaiskunnat sekä Skönin kauppala. Vuonna 1971 kaupunki ja maalaiskunnat muutettiin kunniksi ilman aluemuutoksia. Vuonna 1974 Sundsvallin kunta sai nykyiset rajansa, kun Njurundan, Matforsin, Indals-Lidenin ja Stöden kunnat liitettiin siihen.
Vaakuna
Nykyinen kuntavaakuna on entisen Sundvallin kaupungin vaakuna. Seuraavassa on esitetty nykyisen kunnan alueella aiemmin sijainneiden kuntien vaakunoita:
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 541 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,1 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 230 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 192 893 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 67 000 kruunua.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 26 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 84,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 15 248 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Vin taajaman nimenä on joskus ollut myös Alvik.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Sundsvallin kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin: Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Sundsvallin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Sundsvallin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Luettelo KHL:ään varatuista suomalaisista
Luettelo KHL:ään varatuista suomalaisista sisältää kaikki KHL-joukkueiden varaamat suomalaiset jääkiekkoilijat. Luettelon tilastot koostuvat kaikista pelaajan KHL:ssä pelaamista otteluista, eivät siis vain pelaajan varanneessa joukkueessa pelatuista.
John Whitgift
Whitgift oli kauppias Henry Whitgiftin vanhin poika, ja kotoisin Grimsbystä. Vuonna 1563 hänet nimitettiin Cambridgen yliopiston teologian professoriksi, yliopiston varakansleriksi vuonna 1570 ja Worcesterin piispaksi vuonna 1577.
Nick Chubb
Nicholas "Nick" Jamaal Chubb (s. 27. joulukuuta 1995, Cedartown, Georgia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä. Chubb edustaa Cleveland Brownsia, joka varasi Chubbin 2. kierroksella varaustilaisuuden 35. pelaajana vuoden 2018 varaustilaisuudessa.
Tuuri
Tuuri on yksi Alavuden kaupungin kylistä ja taajamista. Aiemmin se sijaitsi Töysän kunnassa, mutta vuonna 2013 tapahtuneen kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Alavutta. Vuoden 2011 lopussa taajamassa oli 760 asukasta, joista 747 asui Töysän ja 13 Alavuden puolella. Tuuriin lasketaan kuuluvaksi myös Salonkylä ja Holkonkylä.
Nick Chubb
Ura
Chubb pelasi collegeuransa Georgian yliopistossa. Chubb edusti yliopistoa vuosina 2014–2017. Chubb pelasi Georgiassa 47 ottelua, joissa teki 44 juoksumaalia ja juoksi 4 769 jaardia. Hän myös vastaanotti 361 jaardia ja teki neljä syöttömaalia. Chubb kärsi vuonna 2015 polvivammasta, mutta muilla kausilla pelasi vähintään 13 ottelua.
Tuuri
Tuuri sijaitsee valtatien 18 varrella, ja lisäksi kylässä on Haapamäki–Seinäjoki-radan seisake. Tuuri tunnetaan Tuurin kauppakylästä, jossa sijaitsee Suomen suurin kyläkauppa Veljekset Keskinen Oy. Tuurin kylässä, kyläkaupan pihassa, sijaitsee kullanvärinen ja hevosenkengän muotoinen OnnenKenkä-monumentti.
Nelonen esitti vuosina 2010–2013 Tuuri-nimistä tosi-tv-sarjaa, joka kertoi kauppakeskuksen elämästä ja sen henkilökunnasta.
Riiho
Riiho sijaitsee noin 2 kilometrin päässä kauppakylästä ja siellä toimii Riiho-yhtiöt, joka on erikoistunut maansiirtokone- ja teräskauppaan. Alueella sijaitsee tuulivoimala.
Alueen läheisyyteen avattiin kesällä 2014 Tuuri Resorts -niminen lomakylä.
Saurakallio
Saurakallio on omakotitaloalue. Alueella on järjestetty vuonna 2006 Koti sinulle -näyttely. Alueen erikoisuutena on todella suuri tonttikoko. Suurin tonteista on lähes kahden hehtaarin suuruinen ja pieninkin lähes 4 000 m2.
Tuurinportti
Alueelle rakennettiin kunnallis­tekniikka vuonna 2011. Yle uutisoi talvella 2011 Tuurin­portin kiinnostaneen yrityksiä, mutta edelleenkin alue on rakentamaton.
Tuurinportin viereiselle metsäalueelle avattiin kesällä 2014 köysiseikkailupuisto.
Holkonkylä ja Salonkylä
Holkonkylä ja Salonkylä sijaitsevat noin 7 kilometriä Tuurin kyläkaupasta kaakkoon. Alueella toimii Tuurin Salonkylän kyläyhdistys ry.
Andrzej Stękała
Andrzej Stękała (s. 30. kesäkuuta 1995 Zakopane) on puolalainen mäkihyppääjä. 178 senttimetriä pitkä ja 59 kilogrammaa painava Stękała edustaa AZS Zakopanea ja hänen valmentajanaan toimii Robert Mateja.
Stękała sijoittui Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi ja saavutti joukkuekilpailussa pronssia. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti joukkuekilpailun pronssia.
Stękała debytoi maailmancupissa joulukuussa 2015 Engelbergin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 27. Näin ollen hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Ensimmäisen kerran hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon helmikuussa 2016 oltuaan Trondheimin kilpailussa kuudes. Ensimmäisen palkintosijansa Stękała saavutti Zakopanessa tammikuussa 2021 oltuaan toinen. Hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa kuudenneksi kaudella 2020–2021.
Continental Cupissa Stękała on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton. Kaudella 2014–2015 hän voitti FIS Cupin kokonaiskilpailun.
Stękała on osallistunut yksiin nuorten MM-kilpailuihin.
Joseph Arthur Papineau
Joseph Arthur Papineau (8. helmikuuta 1875 Saint-Jean-d'Iberville – 15. helmikuuta 1970) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1900 ja nimitettiin Jolietten hiippakunnan johtoon 15. kesäkuuta 1928. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Georges Gauthier, jota avustivat Fabien-Zoël Decelles ja Alfred-Odilon Comtois.
Iho
Iho on elimistön uloin ja suurin elin, jonka kerroksia ovat orvaskesi, verinahka ja ihonalaiskerros. Sen kokonaispinta-ala on aikuisella 1,5–2,0 m², paksuus ilman ihonalaiskudosta 1–4 mm ja massa noin 5 % koko kehon massasta. Jos ihonalaiskerros lasketaan mukaan, kokonaismassaksi saadaan 15–25 % kehon massasta. Iho toimii aistin-, eritys- ja säätelyelimenä sekä varasto- ja suojarakenteena. Lisäksi iho muodostaa melaniinia ja osallistuu D-vitamiinin valmistusprosessiin.
Nick Chubb
Ura
Cleveland Browns varasi Chubbin vuoden 2018 varaustilaisuudessa toisella kierroksella ja koko varaustilaisuuden 35. pelaajana. Browns solmi Chubbin kanssa neljän vuoden tulokassopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 7,4 miljoonaa dollaria. Ensimmäisellä kaudellaan Chubb pelasi kaikki 16 runkosarjan ottelua. Hän juoksi näissä 996 jaardia ja teki kahdeksan juoksumaalia. Hän myös vastaanotti 149 syöttöjaardia ja teki kaksi maalia. Toisena vuotenaan Chubb pelasi jälleen runkosarjassa 16 ottelua, joissa juoksi 1 494 jaardia ja teki kahdeksan juoksumaalia. Juoksumäärä oli koko sarjan toiseksi paras. Hän vastaanotti 278 syöttöjaardia.
Iho
Tehtävät
Ihon ensisijaisena tehtävänä on suojata kehoa ulkoa tulevilta uhkatekijöiltä, joita ovat muun muassa haitallinen säteily, mikrobit ja kemikaalit. Iho toimii myös vesieristeenä, joka estää liiallisen nesteenmenetyksen sekä veden osmoottisen imeytymisen kehoon, kun olemme veden kanssa kosketuksissa. Talirauhasten erittämä tali voitelee ihon notkeaksi ja vettä hylkiväksi.
Iholla on muitakin tehtäviä, joista tärkein lienee lämmönsäätely. Kun ilma on kuuma, pintaverisuonet laajenevat, jolloin ihon lähelle virtaa mahdollisimman paljon verta, josta lämpöä pääsee haihtumaan. Kylmällä säällä pintaverisuonet puolestaan supistuvat, jotta veressä oleva lämpö ei pääse haihtumaan. Ihonalainen rasvakerros toimii eristeenä ja heikentää lämpötilan vaihteluja vakauttaen näin kehon lämpötilaa.
Iho suojaa ihmistä myös tuntoaistin avulla. Ihossa olevat hermosyyt auttavat ihmistä tulkitsemaan kehon ulkopuolisia oloja tuntemalla lämmintä, kylmää, painetta ja kipua. Iholla syntyy myös ihmiselle elintärkeää D-vitamiinia auringonvalon vaikutuksesta.
Rakenne
thumb|Ihon kerrokset ylhäältä alas: 1. pintakudos, 2. orvaskesi, 3. verinahka, 4. ihonalaiskudos. Keskellä kasvaa [[ihokarva.]]
Orvaskesi
Orvaskesi on ihon uloin kerros. Sen paksuus vaihtelee 0,05–0,2 millimetrin välillä. Paksuimmillaan se on jalkapohjissa ja kämmenissä.
Orvaskesi koostuu useista kerroksista. Päällimmäinen kerros on sarveiskerros eli keratiinikerros, jonka litteät solut muodostavat ihoa suojaavan kerroksen. Sen alla on jyväissolukerros, jonka alla ovat okasolukerros ja tyväsolukerros.
Orvaskeden melanosyytit eli tummasolut tuottavat melaniinia, tyrosiinista muokattavaa väriainetta. Melaniini muuttaa ihon väriä tummemmaksi. UV-säteilyä absorboimalla se myös suojaa orvaskeden soluja vaurioitumiselta ja ehkäisee näin ihosyövän syntymistä. Melaniini kulkeutuu tyvikerroksessa olevien melanosyyttien muodostamien solun haaraumien, dendriittien, kautta ympäristön keratinosyyteille.
Tyvikerroksen osana ovat myös Merkelin solut, jotka toimivat yhdessä niihin kiinnittyvien hermosolujen kanssa eräänä tuntoaistin reseptorien ryhmänä.
Okasolukerroksessa on Langerhansin soluja, elimistön monosyytti-makrofagijärjestelmään kuuluvia immuunipuolustuksen soluja, joiden päätehtävänä on kuljettaa antigeenejä imusolujen tunnistettaviksi.
Verinahka
Verinahka on orvaskeden alla sijaitseva 0,5–1 millimetrin paksuinen kerros. Se koostuu pääasiassa kollageenista, elastaanista ja erilaisista glykosaminoglykaaneista. Verinahassa on sidekudosta, verisuonia, imusuonia, hermopäätteitä, karvoja sekä tali- ja hikirauhasia.
Ihonalaiskerros
Ihonalaiskerros sijaitsee verinahan alla, ja se muodostuu pääasiassa rasvakudoksesta ja sidekudoksesta. Sen tehtävä on suojata elimistöä iskuilta sekä toimia siteenä ihon ja muiden kudosten välillä.
Rauhaset
Talirauhaset erittävät kuolleiden rauhassolujen muodostamaa talia, joka voitelee ihon vettä hylkiväksi ja notkeaksi.
Maitorauhaset ovat kehittyneet suurista hikirauhasista ja ne erittävät maitoa naaraan imettäessä jälkeläistä. Maitorauhasia on sekä uroksilla että naarailla, mutta ne ovat useimmiten pidemmälle kehittyneet naarailla.
Korvavaharauhaset sijaitsevat korvakäytävässä. Ne ovat sukua suurille hikirauhasille ja niiden erite vaikku eli korvavaha suojaa korvaa pieneliöiltä. Normaalisti korvavaha tulee ulos korvakäytävästä pintaepiteelin uusiutuessa.
Normaalifloora
Ihon normaalikasvustoksi eli normaaliflooraksi kutsutaan ihossa eläviä mikrobeja eli bakteereita, sieniä ja viruksia. Kasvusto vaihtelee ihon eri alueiden mukaan, sillä ihon kosteus, lämpötila, happamuus, karvatuppien määrä sekä tali- ja hikirauhasten määrä ovat erilaisia eri puolilla kehoa. Ihmisyksilön ihon normaaliflooran koostumukseen vaikuttavat lisäksi perimä, ravinto, elintavat, mikrobilääkitys ja ympäröivän luonnon monimuotoisuus.
Bakteerien pääsuvuista ihon normaaliflooraan kuuluvat ainakin Propionibacterium, Staphylococcus, Corynebacterium ja Moraxella. Sienet ovat pääosin Malassezioihin kuuluvia hiivoja. Viruksiin kuuluu esimerkiksi papilloomaviruksen alatyyppejä sekä niin sanottuja bakteriofageja eli normaalikasvuston bakteereja infektoivia viruksia. Normaaliflooraan kuuluu myös karvatuppipunkkeja.
Muutokset ikääntyessä
Nuorena iho uusiutuu kuukauden välein, viisikymppisenä uusiutumisen väli voi olla 45 päivää.
Ihmisen ikääntyessä hänen ihonsa ohenee ja sen toimintakyky heikkenee. Ihon vanheneminen nopeutuu 70. ikävuoden jälkeen. Ikääntyvän ihon rasvojen määrä vähenee. Iho kuivuu aiempaa herkemmin, jolloin se voi kutista ja tulehtua. Ihovaurioita syntyy herkemmin, ja haavat parantuvat hitaammin. Ihon kimmoisuus vähenee ja ihoon tulee ryppyjä. Myös ihon puolustuskyky heikkenee, hikoilu vähenee ja kuuman sieto heikkenee. Ruskettuminen vaikeutuu, ja pigmenttiä esiintyy epätasaisesti. Iho alkaa kellertää 60. ikävuoden jälkeen, kun talirauhaset suurentuvat. Ihosyövät ja niiden esiasteet lisääntyvät.
Ihon ikämuutoksia hidastaa muun muassa Auringon ultraviolettisäteilyn ja tupakoinnin välttäminen.
Ihosairaudet
Ihosairauksia tunnetaan yli kolme tuhatta, ja niitä on harmittomista vakaviin. Eräitä yleisiä ihosairauksia ovat atooppinen ihottuma, käsi-ihottumat, nokkosihottuma, psoriasis, akne, hidradenitis suppurativa, pälvikalju, valkopälvi, kyhmykutina, seborrooinen ekseema ja valoihottuma. Hiuspohjan sairauksia ovat hilse, hiustenlähtö ja sieni-infektiot. Ihosyövän tyyppejä ovat tyvisolusyöpä ja okasolusyöpä.
Ihonalainen injektio
pienoiskuva|Ihonalainen injektio.
Ihon alle voidaan rokottaa lääkeaineita, kun ei ole tarkoituksenmukaista tai sallittua ruiskuttaa niitä suoraan suoneen tai lihakseen. Lääkkeenantomenetelmää kutsutaan subkutaaniseksi (lyhenne sc). Ihon kautta imeytyvää lääkkeenantoa, missä lääkeaine levitetään ihon pinnalle, kutsutaan topikaaliseksi.
Markus Schiffner
Markus Schiffner (s. 5. kesäkuuta 1992 Linz) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Schiffner edustaa UVB Hinzenbach-Oberösterreichiä.
Schiffner debytoi maailmancupissa tammikuussa 2014 Innsbruckin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 46. Ensimmäiset pisteensä hän saavutti joulukuussa 2015 Engelbergin suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 24.
Nuorten MM-kilpailuista Schiffnerillä on yksi joukkuekulta. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta hänellä on yksi joukkuehopea.
Amerikan vallankumous
thumb|300px|Ennen vallankumousta: 13 siirtokuntaa ovat punaisella, vaaleanpunaisen alueen Britannia sai sodassa Ranskaa vastaan ja oranssi alue oli Espanjan.
Amerikan vallankumous viittaa tapahtumiin, ajatuksiin ja muutoksiin, joiden myötä kolmetoista Pohjois-Amerikan siirtokuntaa irtautui Britanniasta ja muodostivat Amerikan Yhdysvallat. Yhdysvaltain vapaussota (1775–1783) oli osa vallankumousta.
Viime kädessä vallankumous alkoi verokapinana, mutta sen motiiveina olivat ennen kaikkea valistusajan vapausihanteet kuten yksilöiden itsemääräämisoikeus ja etuoikeuksien vastustaminen.
Kapina verotusta ja sääntelyä vastaan
Britannian valtionvelka oli noussut hälyttäväksi Pohjois-Amerikassa Ranskaa vastaan 1754–1763 käydyn suuren siirtomaasodan aikana, minkä vuoksi Britannian parlamentti ja kuningas Yrjö III pyrkivät veroin, tullein ja muilla keinoilla hankkimaan kruunulle tuloja Pohjois-Amerikan asukkailta "maksuksi rauhasta".
Periaatteessa Iso-Britannia jo ennestään sääteli siirtokuntien taloutta, mutta käytännössä näitä lakeja ei ollut noudatettu. Nyt sääntely yritettiin tuoda käytäntöön. Vuonna 1761 massachusettsilainen lakimies James Otis esitti, että sääntely on Britannian perustuslain suomien oikeuksien vastaista. Hän hävisi oikeudessa, mutta John Adams kirjoitti myöhemmin: "Amerikan itsenäisyys syntyi silloin ja siellä". Myöhemmin siirtokuntien verokapinan tunnuslauseeksi muodostui ”Ei verotusta ilman edustusta” (No taxation without representation).
Parlamentti yritti verottaa amerikkalaisia monin eri keinoin. Vuonna 1765 säädetty leimaverolaki määräsi siirtomaiden asukkaat käyttämään julkisissa asiakirjoissa, sanomalehdissä, pelikorteissa ym. kruunun leimaamaa paperia, josta meni leimavero tullille. Veroja ja muita rajoituksia paenneiden siirtolaisten itsehallintoon tottuneet jälkeläiset eivät tällaista hyväksyneet vaan ryhtyivät vastarintaan. Vastarintatoimista yllättynyt parlamentti peruutti pian veron. Kaksi vuotta myöhemmin säädettiin niin sanotut Townshendin lait, joiden myötä Britannia alkoi periä tuontitullia monenlaisista siirtokuntiin tuotavista tarvikkeista, muun muassa lasista, maalista, lyijystä ja teestä. Tällöin ympäri Pohjois-Amerikkaa perustettiin yhdistyksiä asiaa vastaan ja päätettiin kieltäytyä syömästä, juomasta tai käyttämästä mitään tullinalaisia tuotteita. Tullivirkamiehiä tervattiin ja kieriteltiin höyhenissä, mutta valamiehistöt vapauttivat tekijät. Tullitulot jäivät alle perintäkustannusten.
Tullivirkamiehet pysäyttivät siirtokuntalaisen kauppiaan John Hancockin aluksen Liberty (vapaus) epäiltynä salakuljetuksesta Bostonissa 10. kesäkuuta 1768. Vihaiset protestit kaduilla saivat virkailijat raportoimaan Lontooseen, että Boston on kapinassa.
Brittijoukot alkoivat saapua Bostoniin lokakuussa 1768. Jännitteet jatkoivat kasvuaan huipentuen Bostonin verilöylyssä 5. maaliskuuta 1770, kun brittijoukot tulittivat vihaista väkijoukkoa surmaten viisi ihmistä. Vallankumousagitaattorit käyttivät tapausta vastarinnan kiihdyttämiseen, mutta sotilaita vastaan käydyn oikeudenkäynnin jälkeen tilanne laantui. Oikeudessa sotilaita puolusti John Adams.
Purkaessaan muut Townshendin lakeihin sisältyneet tullit vuonna 1770 parlamentti säilytti vähäisen teetullin periaatteen vuoksi symbolisena eleenä osoittaakseen siirtokunnille parlamentin verotusoikeuden. Vuonna 1773 säädetty teelaki pyrki antamaan Englannin Itä-Intian kauppakomppanialle monopolin teen vientiin Pohjois-Amerikkaan. Siirtokuntien sanomalehdet julistivat Intiasta tuodun brittiteen pannaan "orjuuden myrkkynä". Amerikkalaisten mielestä vain siirtokuntalaisten omat edustajakokoukset voisivat säätää heille veroja. Kansa vartioi satamiin saapuneita teelaivoja yötä päivää, ettei niistä voitaisi tuoda lastia maahan. Bostonin satamassa viisikymmentä nuorukaista pukeutui mohikaani-intiaaneiksi ja purki erään laivan teelastin mereen kansan katsellessa laiturilta (Bostonin teekutsut, 16. joulukuuta 1773).
Tällöin toryjen hallitsema parlamentti julisti Bostonin sataman suljetuksi ja väkivallantekijät tuomittaviksi Englantiin ja lähetti palkkasotajoukkoja Bostoniin.
Kanada totteli Britanniaa, mutta kolmetoista muuta siirtokuntaa järjesti kongressin Pennsylvaniassa. 5. heinäkuuta 1775 he laativat kuninkaalle ja parlamentille kirjelmän, jossa korostivat jokaisen kansan oikeutta järjestää oma hallituksensa ja verotuksensa, ja vaativat tätä oikeutta – Britannian valtakunnan osana. Britannia kuitenkin lähetti sotajoukkonsa Amerikkaan syksyllä 1775.
Patriootit vastaan lojalistit
Amerikan vallankumouksellisista käytettiin nimityksiä patriootit, whigit tai kapinalliset. Heidän keskuudessaan oli erilaisia näkemyksiä. Konservatiiveiksi voidaan laskea Alexander Hamilton, John Jay ja George Washington. Heidän ryhmittymästään tuli myöhemmin federalistinen puolue, ja heidän on katsottu haluavan säilyttää vaurauden ja vallan siirtokuntien "yläluokalla". Liberaalimpaan siipeen lasketaan kuuluviksi muun muassa Thomas Jefferson, James Madison, Benjamin Franklin ja Thomas Paine, joiden myös katsotaan olleen enemmän vähäosaisten puolella.
Lojalisteiksi, toryiksi tai "kuninkaan miehiksi" kutsuttiin niitä monia siirtokuntalaisia, jotka pysyivät lojaaleina kruunulle – moni taisteli kruunun joukoissakin. Heitäkin oli kaikissa yhteiskuntaluokissa. Sodan jälkeen monet lojalistit muuttivat muun muassa Abacon saarille Bahamalla, New Brunswickiin ja Ontarioon Kanadassa sekä Sierra Leonen Freetowniin.
Vapaussota (1775–83)
Keskeisiä sodanjälkeisiä tapahtumia olivat muun muassa
Vallankumouksen ihanteet
thumb|right|200px|Thomas Painen Terve järki
Thomas Paine julkaisi 10.1.1776 pamfletin Common Sense (Terve järki), jossa hän esitti, että ainoa ratkaisu ongelmiin Britannian kanssa olisi itsenäisyys ja tasavalta (republicanism).
Amerikan vallankumous ei mennyt yhtä pitkälle kuin myöhempi Ranskan vallankumous Robespierren myötä. Se kuitenkin julisti ihmiset vapaiksi ja tasa-arvoisiksi, joten Yhdysvalloissa astuivat voimaan ihmisoikeudet kuten uskonvapaus, sananvapaus ja omaisuudensuoja, etuoikeudet lakkautettiin ja ihmiset olivat tasa-arvoisia lain edessä. Ensimmäistä kertaa toteutui se ajatus, että hallitus saa hallita vain hallittujen suostumuksella.
Thomas Painen kirjoituksen ja valistusajan liberaalien ihanteiden pohjalta Thomas Jefferson laati Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen, jossa myös nämä oikeudet lueteltiin. Johdonmukaisena se myös lakkautti orjuuden, mutta kongressi ei hyväksynyt sitä vaan vasta muutetun version (4. heinäkuuta 1776, Yhdysvaltain itsenäisyyspäivä), jossa tätä kohtaa ei enää mainittu, vaikka Jeffersonin "All men are born free" oli yhä mukana. Myöhempi Yhdysvaltain kolmas presidentti, Thomas Jefferson eli vielä viisi vuosikymmentä, ja aina kun häneltä pyydettiin kopiota itsenäisyysjulistuksesta, hän antoi alkuperäisen versionsa, vaikka orjuus poistui maasta lopullisesti vasta lähes sata vuotta myöhemmin.
Vallankumouksen leviäminen ympäri maailmaa
Vallankumouksessa oli ollut myös vapaaehtoisia, etenkin Ranskasta, taistelemassa vapauden puolesta ja brittejä vastaan. Heidän palatessaan kotiin liberaalin vallankumouksen aatteet levisivät ympäri maailmaa, jolloin seurasi muun muassa Ranskan vallankumous, Haitin vallankumous ja Simón Bolívarin johtamat Latinalaisen Amerikan vapaussodat. Irlannin kansannousu 1798, sekä Puolan-Liettuan ja Alankomaiden tapahtumat olivat myös Amerikan vallankumouksen jälkikaikuja. Vasta 1800-luvun loppupuolella liberalismi alkoi vallankumousten ideologiana jäädä sosialismin jalkoihin, kunnes jälleen alkoi palata kumousten keskiöön 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa, etenkin Itä-Euroopassa.
Toisaalta näitä liberaaleja vallankumouksia voi myös pitää sosialististen oppien juurina, joutuihan Ranskan vallankumous pari vuotta kestettyään Vuoripuolueen protososialistien (muun muassa Robespierre) käsiin, ja myös Karl Marx aloitti toimintansa sitä seuranneissa liberaaleissa vallankumouksissa.
Monet britannialaiset ja irlantilaiset whigit tunsivat avointa sympatiaa Amerikan patriootteja kohtaan, ja myös Alankomaissa ja Ranskassa sen vaikutus oli huomattava. Asia oli eurooppalaisille tuttu, sillä valistusajan liberaalit aatteet olivat lähtöisin Euroopasta.
Kimmo (televisiosarja)
Kimmo on Teppo Airaksisen ohjaama komediasarja, jota on esitetty kolme tuotantokautta vuosina 2012–2017. Sarjan pääosissa näyttelevät Jussi Vatanen, Malla Malmivaara, Kari Hietalahti, Tommi Liski ja Mikko Leppilampi.
Sarja on palkittu kahdella Kultaisella Venlalla vuonna 2013, kun TV-maailma valitsi sen TV-vuoden 2012 valopilkuksi ja sarjan käsikirjoittajat Tommi Liski ja Petja Peltomaa palkittiin vuoden parhaasta käsikirjoituksesta. Sarja oli ehdolla myös kategorioissa paras miesnäyttelijä (Kimmoa näytellyt Jussi Vatanen), paras ohjaus (Teppo Airaksinen) ja paras komedia- ja sketsiohjelma. Se oli ehdolla myös yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi TV-ohjelmaksi. Toisen tuotantokauden myötä Jussi Vatanen valittiin vuoden 2014 parhaaksi miesnäyttelijäksi.
Juoni
Sarja kertoo työtä vieroksuvasta Kimmo Hietalasta (Jussi Vatanen), joka ensimmäisellä kaudella joutuu työvoimatoimiston painostamana ottamaan vastaan työn Julkkis-lehden puhelinmyyjänä. Samaan aikaan työssä aloittaa myös ylemmästä keskiluokasta tuleva perheenäiti Ulla Sjölund (Pamela Tola), joka on tullut hakemaan vaihtelua tylsään avioelämäänsä. Kimmo tutustuu uudessa työssään myös omalaatuiseen kanssamyyjään "Steffe" Stenforsiin (Tommi Liski) sekä suulaaseen esimieheen Jyrki Nissiseen (Kari Hietalahti). Sarjassa nähdään myös Kimmon paras ystävä Lars "Rönni" Röhn (Mikko Leppilampi) sekä aviopari Maiju ja Kaitsu (Niina Lahtinen ja Timo Lavikainen), jotka tekevät työkseen aikuisviihdettä.
Toinen kausi alkaa kaksi vuotta ensimmäisen kauden tapahtumien jälkeen. Kauden alussa Kimmo työskentelee automyyjänä, mutta vaihtaa työnsä pian Nissisen perustamaan uuteen Green Dream-yritykseen feissariksi.
Ensimmäinen tuotantokausi
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä 19. kesäkuuta 2013. DVD sisältää kaikkien 16 jakson lisäksi sarjan trailerin sekä näyttelijöiden ja tekijöiden haastatteluja.
ExoMars
ExoMars on ESA:n ja Roskosmosin Mars-luotainprojekti, jossa laukaistiin vuonna 2016 kiertorataluotain ja 2022 on tarkoitus laukaista kulkijaluotain Marsiin. Luotaimet laukaistaan kahdella Proton-rakettilaukaisulla. Luotaimilla on tarkoitus etsiä jälkiä elämästä.
Kimmo (televisiosarja)
Toinen tuotantokausi
Kauden jaksot julkaistiin Yle Areenassa ennakkoon kaksi päivää ennen niiden esittämistä televisiossa. 13-osaisen toisen kauden esittäminen alkoi 6. marraskuuta 2014.
ExoMars
Exomars 2016 eli ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) kiertorataluotain ja kokeellinen Schiaparelli (EDM stationary lander) -laskeutuja laukaistiin onnistuneesti kohti Marsia 14. maaliskuuta 2016. Laskeutuja ja kiertorataluotain irrotettiin suunnitellusti toisistaan 16. päivä lokakuuta 2016 ja ne saapuivat Marsiin 19. päivä. Schiaparellin oli määrä laskeutua Marsiin ja TGO:n asettua kiertoradalle. Schiaparellin signaali katosi laskeutumisen loppuvaiheessa. Sen laskuvarjo ilmeisesti irtosi liian aikaisin ja laskeutuja tuhoutui lopulta törmäyksessä Marsin pintaan. Lennon pääosa eli TGO asettui onnistuneesti aiotulle kiertoradalle ja toimii normaalisti.
Kimmo (televisiosarja)
Toinen tuotantokausi
Kausi julkaistiin DVD:llä 11. marraskuuta 2015.
ExoMars
ExoMarsin toinen eli osa kulkijaluotain siirtyi ensin kahdella vuodella aiotusta 2018 vuoteen 2020 ja edelleen vuonna 2020 vuoteen 2022. TGO:ta käytetään muun ohessa määrittämään laskeutumispaikkaa kulkijalle ja sen viestintälinkkinä.
Kimmo (televisiosarja)
Kolmas tuotantokausi
Kolmas tuotantokausi alkoi Yle TV2:lla marraskuussa 2016. Kaikki pääosanäyttelijät jatkoivat kolmannella tuotantokaudella. Uusia henkilöhahmoja näyttelevät Anna-Elisa Hannula ja Miika Laakso.
ExoMars
Kulkijan laskeutuja, osa mittalaitteista ja raketit ovat Venäjältä Roskosmosilta, loput pääosin ESA:lta.
ESAn hanke
ExoMars-projekti alkoi vuonna 2002 ESA:n itsenäisenä hankkeena.
Alkuperäinen ESA:n suunnitelma
Tammikuussa 2016 alus laukaistaan Floridan Cape Canaveralista kuljettaen Mars-luotaimen ja sen mukana laskeutujan. Mars-ajokki laukaistaan vuonna 2018 toisella raketilla. Missio maksaa ESA:lle noin yhden miljardin euron verran. Ajokki painaa 205 kiloa.
Suomesta ExoMarsiin voisi tulla Marsin kaasukehää mittaavia laitteita. Elokuun alussa 2010 ESA ilmoitti valinneensa ExoMars Trace Gas Orbiter-avaruusalukseen viisi tieteellistä avaruulaitetta, jotka ovat: Nämä ei kuitenkaan toteutuneet mainitussa muodossa.
Nasa yhteistyövaihe
ESA joutui ottamaan NASAn partneriksi Exomars-missioonsa projektin kustannusten ja teknisten vaikeuksien kasvaessa 2000-luvulla. Vuodesta 2009 sen kehitystyötä toteutettiin yhteistyössä NASAn kanssa, jolla oli myös omia Mars-ohjelmiensa (esim. MAX-C) kustannus- ja rahoitusongelmia. 2012 yhteistyö Nasan kanssa lakkasi Nasan budjettileikkausten myötä.
Yhteistyöhön Roskosmosin kanssa
2009 Roskosmos ja ESA solmivat pienimuotoisemman yhteistyösopimuksen ja 2013 laajemman sopimuksen, jossa projektista tuli käytännössä yhteisprojekti.
2015 projektin tilanne on seuraava. 2016 on tarkoitus laukaista kiertorataluotain ja 2018 kulkijaluotain Marsiin. Luotaimet laukaistaan kahdella Proton-rakettilaukaisulla. 2016 on tarkoitus laukaista ExoMars Trace Gas Orbiter (TGO) kiertorataluotain ja EDM stationary lander (myös 'Schiaparelli') laskeutuja. 2018 on tarkoitus laukaista ExoMars kulkijaluotain. Kulkijan laskeutuja, osa mittalaitteista ja raketit ovat Venäjältä Roskosmosilta, loput pääosin ESA:lta.
Luotain ja laskeutuja kuljetetaan joulukuussa 2015 kokoomispaikaltaan Cannesista Torinon lentoasemalle, josta ne lennätetään Antonov-rahtikoneilla Moskovan kautta Baikonuriin.
2015 kulkijan laskeutumispaikaksi valittiin alustavasti Oxia Planum. Lopullisesti laskeutumispaikka valitaan puoli vuotta ennen laukaisua.
Exomars-kulkija myöhästyy
ExoMars 2016:n laukaisun yhteydessä ESAn johtaja Jan Worner arvioi, että ExoMars 2018 saattaa siirtyä vuodelle 2020. Toukokuun alussa 2016 varmistui, että laukaisu myöhästyy vähintään kahdella vuodella vuoteen 2020. Syynä myöhästymiseen ovat ongelmat kulkijan ja sen laskeutumissysteemin yhteensovittamisessa. Maaliskuussa 2020 tiedotettiin laukaisun edelleen viivästyvän loppuvuoteen 2022. Syyksi kerrottiin ongelmat laskuvarjon ja elektroniikan kanssa. Laskuvarjojärjestelmän testaus epäonnistui toukokuussa ja elokuussa 2019. Joitakin elektroniikan osia joudutaan palauttamaan valmistajille.
ExoMars 2016
Maaliskuussa 2016 Proton M -kantoraketilla laukaistu ensimmäinen osa on noin 3,5 metriä korkea ja massaltaan 4300 kg. Se koottiin Ranskassa, Cannesissa, ThalesAlenia Space -yhtiön tiloissa. Laukaisu on toistaiseksi massiivisin laukaisu Marsiin.
Ensimmäisen vaiheen kiertorata-osio on TGO eli Trace Gas Orbiter. Kiertorataluotaimen mukana on myös Schiaparelli-laskeutuja. thumb|Piirros: TGO eli Trace Gas Obriter.
TGO
Havaintojen tekemisen lisäksi TGO toimii viestintälinkkinä laskeutujille. TGO on suunniteltu toimimaan mahdollisimman itsenäisesti, joten sen ohjelmiston tekeminen on ollut erityisen haastavaa.
TGO:n aurinkopaneelien kärkiväli on yli 17 metriä ja lautasantenni 2,2 metriä halkaisijaltaan.
TGO:n suunniteltu toimivan viisi vuotta.
TGO:n havaintovälineet
TGO:n mitattavia kaasuja ovat mm. vesihöyry, typpioksidi sekä asetyleeni. Luotaimessa on kameralaitteisto, joka pystyy erottamaan viisi metriä kooltaan olevia yksityiskohtia. Neutroni-ilmaisin voi sondata noin metrin syvyydelle saakka jäätä pinnan alta; noin kymmenen kertaa aiempaa tarkemmin.
Luotaimen neljä instrumenttia ovat:
Schiaparelli
pienoiskuva|Schiaparelli-malli vuodelta 2016.
Schiaparellin massa on noin 600 kg ja halkaisija noin kaksi metriä. Laskeutujan tärkein tehtävä on testata laskeutumiseen liittyvää tekniikkaa. Schiaparellissa itsessään on ainoastaan akut sähkönlähteenä, joten se toimii itsenäisesti vain korkeintaan muutaman päivän. Lennon aikana Schiaparelli viestii Maahan TGO:n kautta. Laskeutumisen jälkeen luotain lähettää purskeissa mittausdataansa lähinnä olevan sopivan kiertorataluotaimen kautta. Luotaimen UHF-signaalia pyritään laskeutumisvaiheessa kuuntelemaan myös suoraan Maan teleskoopeilla.
Schiaparellin havaintovälineet
Tekniikan testaamisen lisäksi Schiaparelli laskeutuessaan mittaa ensimmäistä kertaa Marsin kaasukehän tuulta ja ominaisuuksia.
Pinnalla Schiaparelli jatkaa säätietojen ja kaasukehän mittaamista suunnitelman mukaan muutaman solin ajan, kunnes sen akuista loppuu virta. Scaparelli mittaa myös sähkökenttää, minkä perusteella voidaan määrittää sähköisten ilmiöiden merkitystä pölymyrskyjen synnyssä. Laskeutujan mukana on myös kameralaitteisto.
Lento
Laukaisuikkuna aukesi 14. päivä maaliskuuta ja kesti 12 vuorokautta.
ExoMars 2016 laukaistiin heti ikkunan avauduttua 14. maaliskuuta 2016 09:31 UTC Proton-M/Breeze-M-kantoraketilla Baikonurin avaruuskeskuksesta. Proton-M:n kolme vaihetta nostivat paketin avaruuteen, jossa neljäs vaihe Breeze-M otti hallinnan lennon kulusta. Breeze-M suoritti kaikkiaan neljä polttoa ExoMarsin ollessa kiinni siinä. Ensimmäisen heti laukaisun yhteydessä ja kaksi kiertoradan muuttamiseksi. Laukaisimen kapasiteetti ei riitä suoraan laukaisuun, joten jouduttiin tekemään mainitut kiertoratamanööverit. Neljäs lähetti Exomars 2016:n kohti Marsia päättyen kello 20:06 UTC. 21:29 voitiin vahvistaa signaalin saanti alukseen ja pian sen jälkeen myös aurinkopaneelit saatiin avattua. ExoMars 2016 on matkalla onnistuneesti kohti Marsia.
Irtoamisen jälkeen Breeze-M:n oli tarkoitus tehdä lyhyt, 12 sekunnin, poltto, jolla piti tehdä etäisyyttä ExoMarsiin. Turvallisen etäisyyden päässä sen oli tarkoitus käyttää moottoreitaan vielä viimeisen kerran. Noin 1,5 minuuttia kestävällä poltolla se käyttäisi ajoaineensa loppuun ja muuttaisi lentorataansa, niin ettei se joudu Marsin läheisyyteen. Breeze-M:ää ei pystytty havainnoimaan seurantateleskoopeilla suunnitellun manooverin aikaan aiotusti Boliviasta ja Australiasta. Brasiliasta OASI-seurantateleskoopilla havaittiin, että ainakin yhdeksän isohkoa kappaletta seurasi ExoMarsia liki samalla radalla. Oletettavasti Breeze-M:n viimeinen poltto epäonnistui ja se hajosi kappaleiksi.
ExoMarsin lennonjohtajan Michael Denisin mukaan alusten etäisyys oli useita kilometrejä Breeze-M:n hajoamisen hetkellä. Oletettavasti täten se ei pystynyt vaurioittamaan ExoMarsia. Huhtikuun puoliväliin mennessä suoritettujen diagnostiikka- ja muiden toimenpiteiden perusteella alus ja havaintolaitteet olivat kunnossa.
Schiaparelli irtaantui TGO:sta suunnitellusti 16. lokakuuta 14:42 UTC ja vahvistus tästä annettiin 17:27 UTC. Marsiin saapumisen aikaan viestintäviive Maan ja Marsin välillä on 9:48 minuuttia.
Schiaparelli
Törmäyksen myötä menetettiin in-situ-mittaukset ja osa laskeutumisdatasta, mutta ongelmia edeltänyt laskeutumisdata saatiin suurelta osin talteen TGO:lle laskeutumisvaiheessa. Luotain lähetti dataa törmäykseen asti.
Schiaparellin tavoiteltu laskeutumisalue oli 100×15 kilometrin kokoinen ellipsin muotoinen alue, joka sijaitsee Meridiani Planumilla. Alue on lähellä Marsin päiväntasaajaa ja se on verrattain tasainen osa planeetan eteläpuoliskon ylänköaluetta. Schiaparellin piti toimia suunnitelman mukaan 19.-23. lokakuuta ja TGO:n välittää sen havainnot Maahan.
Schiaparellin kovan laskeutumisen oli määrä koostua neljästä osasta: lämpökilpi, laskuvarjo, jarruraketit ja iskun kestävät rakenteet. Se saapui Marsin kaasukehään yli 5 800 m/s nopeudella. Noin 122 kilometrin korkeudessa luotain törmäsi kaasukehään ja kaasujarrutusvaihe alkoi. Noin 11 kilometrin korkeudessa nopeus oli runsaat 450 m/s ja laskuvarjo avautui. Lämpösuojan oli määrä irrota noin 7 kilometrin korkeudessa, ja aluksen piti alkaa hallita laskeutumista rakettimoottoreillaan. Laskuvarjon piti irrota noin 1,3 kilometrin korkeudessa ja nopeuden ollessa 75 m/s. Nopeutta oli tarkoitus pienentää edelleen rakettimoottoreilla ja kahden metrin korkeudessa nopeuden oli tarkoitus olla 0,55 m/s, jolloin moottori oli määrä sammua ja antaa aluksen pudota vapaasti loppumatka. Schiaparelli oli suunniteltu kestämään noin 3 m/s törmäys maahan.
Onnettomuustutkinta
Talteen saadun datan perusteella laskuvarjo vaikuttaa irronneen hieman ennenaikaisesti ja jarruraketit toimivat vain hetken. Syynä tähän on vaikuttaa olevan virhe laitteiston ohjauksessa ei niinkään laitteiston hardwaressa. Jostain syystä keskustietokoneen ohjaama ohjausjärjestelmä ei toiminut odotetusti.
Marraskuussa 2016 kaikki data viittaa siihen, että lämpökilpijarrutus onnistui ja laskuvarjo avautui suunnitellusti 12 kilometrin korkeudesa 1 730 km/h vauhdissa. Edelleen lämpökilpi irtosi suunnitellusti 7,8 kilometrin korkeudessa. Jostain syystä aluksen pyörimisnopeuksia mittaava Inertial Measurement Unit (IMU) saturoitui, se mittasi maksiminsa, pian laskuvarjon aukeamisen jälkeen. Pääosin mittaukset olivat odotetun kaltaisia mutta tässä noin sekunnin kestäneessä hetkessä ei. Kun tämä mittaustulos yhdistettiin ohjausjärjestelmään, saatiin korkeusarvioksi negatiivinen lukema eli alle pinnan taso. Tämä virheellinen näkemys johti laskuvarjon ennen aikaiseen irrottamiseen ja lyhyeen jarrurakettien polttoon sekä järjestelmien aktivointiin aivan kuin luotain olisi laskeutunut. Todellisuudessa luotain oli edelleen 3,7 kilometrin korkeudessa. Kuvattu käyttäytyminen on selvästi pystytty toistamaan simulaatioissa.
Varsinainen tutkimuslautakunnan raportti on tarkoitus saada alkuvuodesta 2017.
TGO
17. päivä 02:42 UTC TGO suoritti rajanmuutoksen, joka ohjasi sen lentoradalle, jolta se asettui jarrutuksella Marsin kiertoradalle.
TGO:n kiertoradalle asettavan runsaat kaksi tuntia kestävän jarrutuspolton aloitus varmistettiin 19. päivä noin 13:15 UTC ja Marsin takaa kiertämisen jälkeen signaaliyhteys saatiin odotettuun aikaan, mikä alustavasti indikoi onnistunutta asettumista kiertoradalle ja pian tämän jälkeen voitiinkin varmistaa, että TGO päätyi nominaaliselle neljän vuorokauden kiertoradalle.
Hyvin soikea kiertorata on tarkoitus pyöristää noin 400 kilometriin. Radalle saapumisen jälkeen luotaimella suoritetaan lähinnä kalibrointi-tyyppisiä ja toissijaisia mittauksia. Maaliskuusta 2017 maaliskuuhun 2018 rataa muokataan ilmajarrutuksen avulla pyöreäksi. Varsinaiset päähavainnot on tarkoistus aloittaa tällä pyöreällä radalla maaliskuussa 2018 ja kestää ainakin joulukuuhun 2019. Polttoainetta luotaimessa riittää periaatteessa ainakin vuoteen 2022 saakka. Toiminta-aikanaan TGO toimii myös muiden luotainten viestintälinkkinä. thumb|ExoMars 2020:n alustava laskeutumispaikka [[Oxia Planum.]]
ExoMars-kulkija
ExoMars-kulkija laukaistaan Proton-raketilla. Marsiin saapuva hyötykuorma on kaksiosainen. Laskeutuja tekee havaintoja ja kuljettaa kulkijan Marsin pinnalle. Kulkija suorittaa tutkimuksia laajemmalla alueella liikkuen useita kilometrejä toimintansa aikana.
Laskeutujan ja kulkijan yhteismassa on noin 2000 kg.
Cruise-moduuli
Maasta laukaisun ja Marsiin saapumisen ajan hyötykuorma on ESAn toimittaman moduulin sisässä.
Laskeutumisjärjestelmä
Roscosmosin toimittaman laskeutumisjärjestelmän pääosat ja vaiheet ovat lämpökilpi, laskuvarjo, thrusterit ja iskunvaimennus. Laskuvarjo-osuudessa on kaksi varjoa; halkaisijoiltaan 15 metrinen ylisooninen ja 35 metrinen alisooninen.
thumb|300px|ExoMars 2018 -kulkijan mallin proto vuodelta 2006.
Kulkija
Kulkijan suurin uutuus on noin kahden metrin syvyyteen yltävä pora. Sen avulla tutkitaan Mars-perän geologista ja kemiallista koostumusta.
Ushma Olava
Ushma Susanna Olava (o.s. Karnani, s. 4. elokuuta 1981 Helsinki ) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi ollessaan Suomen ensimmäisen Popstars-yhtyeen Gimmelin jäsen. Yhtyeen hajottua Karnani aloitti vuonna 2004 opiskelun Teatterikorkeakoulussa, jonne hän pääsi opiskelemaan toisella yrittämällä. Teatteritaiteen maisteriksi hän valmistui vuonna 2009.
Hän on näyttelijän urallaan esiintynyt pääasiassa teatterissa. Vuodet 2013–2014 hänet oli kiinnitetty Hämeenlinnan Teatteriin. Televisiossa hänet on nähty muun muassa sarjoissa Donna Paukku (2006–2007) sekä brittiläisen The Office -sarjan suomalaisessa versiossa Konttori (2017–2019). Syksyllä 2019 hänet nähtiin Lahden kaupunginteatterin tuotannossa Nunnia ja konnia -musikaalin pääosassa. Syksyllä 2021 hän palasi Lahden kaupunginteatteriin vierailevana näyttelijänä musikaalissa  Waitress - Unelmien resepti.
Olavan isä on intialainen ja äiti suomalainen. Hän on ollut vuodesta 2005 naimisissa valosuunnittelija Pekka Olavan kanssa.
Nikolai Ivanov
Nikolai Ivanov –nimisiä henkilöitä ovat:
Joseph Salvador Marino
Joseph Salvador Marino (s. 23. tammikuuta 1953 Birmingham, Alabama) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Birminghamin hiippakuntaan William Russell Houck 25. elokuuta 1979. Hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Bangladeshiin sekä Natchitochesin titulaariarkkipiispaksi 12. tammikuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 29. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Louis Pierre Tauran, jota avustivat Celestino Migliore ja William Russell Houck.
16. tammikuuta 2013 Marino sai nimityksen nuntiukseksi Malesiaan ja Itä-Timorille sekä apostoliseksi delegaatiksi Bruneihin.
Punasolu
thumb|Veren punasoluja. Punasolu eli erytrosyytti on yksi elimistön pienimmistä soluista. Niiden tehtävänä on kuljettaa veren mukana kudoksiin happea. Punasolun epäkypsä muoto on retikulosyytti. Niitä on noin yksi prosentti veren punasolumäärästä ihmisillä, koirilla ja kissoilla, mutta hevosilla ja märehtijöillä retikulosyyttejä ei esiinny normaalisti veressä. Punasolun keskimääräinen elinikä on 115 vuorokautta.
Hollantilainen Jan Swammerdam löysi vuonna 1658 punasolun käyttämällä mikroskooppia.
Punasolun rakenne
Punasolu on nisäkkäillä tumaton, muodoltaan litteä, kaksoiskovera kiekkomainen solu. Linnuilla ja sammakkoeläimillä se on tumallinen ja muodoltaan ellipsoidi. Koalalla ja kultahamsterilla osa punasoluista saattaa olla tumallisia. Kaikista veren soluista niitä on 99 prosenttia. Se onkin veren tavallisin verisolutyyppi. Koska sen halkaisija on vain noin kahdeksan mikrometriä ja se on kimmoisa ja mukautuva, mahtuu se pienimmistäkin hiussuonista. Kolmasosa punasolusta on hemoglobiinia, joka antaa sille punaisen värin.
Hemoglobiini on punasolun happea sitova osa: keuhkoissa tai kiduksissa happimolekyylit sitoutuvat hemoglobiinin rauta-atomeihin. Hemoglobiini sitoo myös hiilidioksidia, mutta suurin osa hiilidioksidista kuljetetaan veressä bikarbonaattina (HCO3-). Lihaksissa happea varastoidaan myoglobiiniin. Arvioiden mukaan yhdessä punasolussa on noin 280 miljoonaa hemoglobiinimolekyyliä.
Punasolujen muodostuminen
Punasolun soluelimet degeneroituvat sen kypsymisen aikana. Punasolun energiansaanti riippuu täysin glukoosista, koska ilman mitokondriota se ei pysty soluhengitykseen. Energiaa punasolu tarvitsee muun muassa pitääkseen hemoglobiinin rauta-atomit kaksiarvoisessa muodossa. Punasolu muuttuu vanhetessaan pallon muotoiseksi, koska ilman soluelimiä se ei pysty korvaamaan rappeutuvia entsyymejään ja kalvoproteiinejaan. Punasolun kyky pumpata natriumioneja pois solusta heikkenee ja solu täyttyy vedellä.
Anemia
Joskus punasolujen ja hemoglobiinin muodostus tilapäisesti heikkenee, josta on seurauksena anemia. Anemia johtuu sinkin, kuparin tai raudan puutteesta kehossa. Se voi myös johtua A-, B- tai C-vitamiinien puutteesta. Afrikkalaisissa maissa ja afrikkalaisperäisessä väestössä esiintyvä anemian sukulainen, sirppisoluanemia, johtuu poikkeavasta Hb-rakenteesta. Sirppisoluanemian aiheuttaa yhden aminohapon muutos hemoglobiinin toisessa aminohappoketjussa. Kuudes aminohappo on vaihtunut valiiniksi. Tautigeeni on rikastunut tietyissä Afrikan osissa, sillä se antaa immuniteetin malariaa vastaan. Sirppisoluanemiaa esiintyykin lähinnä Afrikassa ja afrikkalaislähtöisessä väestössä.
Petsamon luostari
Petsamon luostarin historiaan kuuluu kolme eri toimintakautta:
Pyhän Kolminaisuuden luostari
Pyhän Kolminaisuuden luostari syntyi munkki Trifon Petsamolaisen lähetystyön tuloksena Kuolan-Lappiin Petsamonvuonon varteen. Luostarin perustamisvuosi lienee 1533.
Suomalaisten Tornion ja Kemin talonpoikien muodostama sotajoukko, jota toisinaan on väitetty Pekka Vesaisen johtamaksi, tuhosi Petsamon luostarin jouluyönä 1589 osana pitkän vihan sissisotaa. Munkit tapettiin kirkkoon jumalanpalveluksen aikana ja kaikki rakennukset poltettiin. Vuoreijan linnoituksen komendantin laatiman raportin mukaan verilöylyssä sai surmansa 51 munkkia sekä 65 noviisia ja luostarin työntekijää. Eloonjääneet hautasivat kuolleet suureen yhteishautaan, jonka päälle pystytettiin risti. Eloonjääneet siirrettiin tsaari Fjodor I:n käskystä Kuolan linnoitukseen ja luostarista tuli näin vuonna 1592 tsaarin lahjakirjan perusteella Kuolan-Petsamon luostari, joka toimi Kuolan kaupungista käsin.
Uusi elpyminen
Solovetskin luostari aloitti Petsamon luostarin uudelleenrakentamiseen vuonna 1886. Luostarin johtajaksi ja rakentajaksi määrättiin pappismunkki Jonafan, joka oli aiemmin kunnostautunut Solovetskissa Savvatin skiitan rakentajana. Vasta myöhemmin hänestä tuli igumeeni ja vuonna 1907 arkkimandriitta. Vaikeuksia tuotti alkuun se, että luostarin alueelle oli muuttanut uudisasukkaita. Siitä huolimatta rakennustyöt edistyivät, osittain siirtämällä uudisasukkaita pois rakennusalueella. Korvaukseksi luostari rakensi vuosina 1894–1899 yhteensä 28 uutta taloa uudisasukkaille, lisäksi maksettiin myös rahallisia korvauksia niille jotka ottivat mieluummin sen kuin uuden talon. Luostariväen määrä nousi alun noin kymmenestä viiteenkymmeneen munkkiin 175 maallikkotyöläiseen. Väen kasvua lisäsi luostarin kehittyminen pyhiinvaelluskohteeksi, jonne tultiin eri puolilta Venäjää. Kasvua osoittaa myös se, että kun vuonna 1900 luostari omisti 18 poroa, oli porojen määrä vuonna 1908 jo noin tuhat. Luostarissa järjestettiin opetustoimintaa paikallisille nuorille ja lapsille. Lisäksi luostarin koululuokassa järjestettiin erilaisia luentoja, jotka olivat hyvin suosittuja. Niissä käsiteltiin uskonnollisia asioita, Venäjän historiaa ja kirjallisuutta, maantietoa, luonnontietoa sekä raittiusvalistusta. Luostarilla oli yli 2 000 teoksen kirjasto.