cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käräjämäki (Eura)
Schvindtin hauta III
Schvindt ei määrittänyt kolmannen haudan vainajan sukupuolta ja sen hauta sijaitsi alle jääneen naisen haudan päällä noin 1,5–2 korttelia maanpinnasta. Vainajan luista oli tunnistettavissa vain joitakin luujäänteitä. Hauta-antimista päätellen hautaus oli saman suuntainen kuin vieressä sijainnut hauta II. Ilmeisesti viikatteen terä oli lyöty arkun pohjaan pystyyn, koska se löytyi maasta tässä asennosta. Viikatteen kärki tosin puuttui ja loput siitä oli kahdessa osassa. Viikatteen läheltä lötyi taltta, jonka 11 senttimetriä pitkään terään oli tarttunut lahonnutta puuta. Viikatteen läheltä löytyi rautarenkaiden ja rautalevyjen palasia, joiden ruosteessa oli lahonnutta puuta. Hän ei nimennyt esinettä, joihin ne olisivat kuuluneet. Muita rautaesineiden lähellä sijainneita löytöjä olivat rauta- ja pronssinaulat, torviluu ja narua. Lisäksi löytyi pronssiketjut, jotka olivat 12 senttimetriä pitkät ja 25:stä ketjurenkaasta rakennettuja. Ketjun päässä oli vielä kiinni tuohesta punottu jatkos. Tämän lähellä sijaitsi kulunut itämainen hopearaha, jossa oli vielä kiinni pronssinen ripustin. Näiden tasalta löytyi rautakirves. Kirveen terä oli kaarevan muotoinen ja siinä oli hamara. Kirveen silmässä oli vielä rautainen nalkki eli varren kiila. Loivasti kaareva terä oli noin 12 senttimetriä pitkä ja terän leveys, mitattuna hamarasta terään, oli noin 18 senttimetriä.
Schvindtin hauta IV
Edellisen haudan III alapuolella sijaitsi naisen hauta, jonka jäänteet poikkesivat selvästi tästä hautauksesta. Hautauksien jäänteet ovat ylempää hautaa kaivettaessa voineet kuitenkin sekoittua toisiinsa. Nainen oli haudattu pää pohjoiseenpäin ja käsissään hänellä oli ollut spiraalikierteiset rannerenkaat. Ne oli kierretty ranteen ympäri 5–7 millimetriä leveästä ja profiililtaan kolmion muotoisesta pronssinauhasta. Vasemmassa ranteessa sitä löytyi kolme kierrosta ja oikeasta ranteesta seitsemän kierrosta. Rannerenkaiden päät olivat litistettyjä. Vasemman käden vierestä löytyi hopearaha, joka oli ollut riipuksena. Riipuksen lenkistä löytyi vielä hieman kangaskuitua. Vainajan keskivartalon kohdalta löytyi puukko ja sitä suojannut nahkainen tuppi. Puukko oli 17,5 senttimetriä pitkä, josta terän osuus oli 6,5–7,0 senttimetriä. Puukon kahva oli pahasti lahonnut. Tuppi oli pronssilevyillä vahvistettu ja tupen nahassa oli vielä karvaa jäljellä tupen sisäluolella. Puukko makasi haudassa terä jalkoihinpäin. Muualtakin hautaa löytyi karvaista nahkaa ja Schvindt arveli, että vainaja oli haudattu turkis yllään. Komein ja tunnetuin löydös oli pronssiset käädyt (valokuva vastaavista käädyistä ). Ne olivat kolmiketjuiset ja ketjut oli ripustettu rinnan päälle olkapäillä olevista kannattimista. Kannattimet olivat pronssilangasta ja taivutettu mutkille niin, että ripustuslenkki kaartui ylöspäin, kaksi ketjulenkkiä kaartuivat alaspäin ja langan päät oli kierretty spiraaliksi. Keskimmäinen ketju riippui kahdesta kannattimesta ja kaksi reunimmaista ketjua mahdollisesti roikkuivat samoista kannattimista alaspäin. Ketjut olivat 30 cm, 37,5 cm ja 3,5 cm pitkät. Ensimmäisessä ketjussa oli koottu 56 pronssirenkaasta, toinen 66 renkaasta ja kolmas oli 17 renkainen, mutta ohuempaa lankaa. Vaatteiden helmoista löytyi kierteisestä pronssilangasta tehtyjä koristeputkia, joiden alta löytyi vielä lahoamatonta neliniitisestä villakankaasta. Muita löytöjä olivat punainen kivihelmi, meripihkakoru ja hopearaha sekä joitakin muita koristeita.
Tutkimushistoria ja nykytila
Kalmisto löydettiin viimeistään silloin, kun paikalliset ihmiset ottivat hiekkaa harjun keskivaiheilta ja löysivät koruja sekä muita esineitä. Sittemmin kalmistoa tutkivat K. F. Ignatius (1870), J. R. Aspelin (1878 Käräjämäki, 14 ruumishautaa ja yksipäinen käärmeensolki), K. Killinen (1878, Euran ensimmäinen inventointi), Theodor Schwindt (1890, Osmanmäki, löytöinä rintaketjut ja rannekoruja), Alfred Hackman (1894, kummut Käräjäkivien läheltä, Osmanmäki, kaksipäinen käärmesolki, rautalapio, hän tutki 23 hautaa) , M. Kauppinen ja Hj. Appelgren (1901–1902), Hj. Appelgren (1905, Osmanmäki, löytönä putkikeihäs, viikinkiaikaiset naisten korut) ja Julius Ailio (1912), Nils Cleve (1927 ja 1942), C. F.Meinander (1945), Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander (1965–1966) sekä Kaarlo Katiskoski (1985). Katiskosken työ lopetti Osmanmäen kalmiston tutkimukset, ja alue vapautettiin muuhun maankäyttöön. Käräjämäki sitä vastoin on vielä osittain tutkimatta.
Iso-Vaheen tilan omistaja Viljo Nohkola lahjoitti Käräjämäen Suomen valtiolle vuonna 1957. Museovirasto hoitaa sitä yhdessä Euran kunnan kanssa pitäen sen puistomaisena, mutta luonnotilaisena alueena. Käräjämäki on suosittu tutustumiskohde.
Jesús González de Zárate Salas
pienoiskuva|Jesús González de Zárate Salas vuonna 2020. Jesús González de Zárate Salas (s. 27. joulukuuta 1960 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan José Alí Lebrún Moratinos 11. tammikuuta 1986. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan vihkipiispaksi ja Suavan titulaaripiispaksi 15. lokakuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Luis Armando Tineo Rivera
pienoiskuva Luis Armando Tineo Rivera (s. 10. toukokuuta 1948 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan José Alí Lebrún Moratinos 26. heinäkuuta 1980. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan vihkipiispaksi ja Horrea Coelian titulaaripiispaksi 9. helmikuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Giacinto Berloco ja Ubaldo Ramón Santana Sequera.
Tineo Rivera sai 23. heinäkuuta 2013 uuden nimityksen Caroran piispaksi.
Fernando José Castro Aguayo
Fernando José Castro Aguayo (s. 29. heinäkuuta 1951 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa.
Hänet vihki Opus Dein papiksi paavi Johannes Paavali II 31. toukokuuta 1984. Hänet nimitettiin Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Amporan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Liberato Urosa Savino, jota avustivat Ubaldo Ramón Santana Sequera ja Baltazar Enrique Porras Cardozo.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2001–2002
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2001–2002 Pantterit Helsingistä voitti seuran historian kolmannen mestaruuden. Hopeaa voitti Äänekosken Huima ja pronssia Forssan Alku. Pantterit vei kolmannen perättäisen mestaruutensa nimiinsä voitoin 3–2 Äänekosken Huimasta.
Runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kuusi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja neljä viimeistä alemmassa jatkosarjassa, jotka myös pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin.
Välierissä kohtasivat ylemmän jatkosarjan voittanut Pantterit ja sarjan neljäs Forssan Alku sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Tapiolan Honka ja Äänekosken Huima. Sekä välierät että loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin pelaamalla kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
Kauden päätteeksi Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä sekä Componenta Girls Karkkilasta putosivat I-divisioonaan. SM-sarjaan nousi vain yksi joukkue, Salon Palloilijat, joten seuraava naisten SM-sarjakausi pelattiin yhdeksän joukkueen laajuisena. Tampereen Pyrintö sijoittui noususarjan toiseksi, mutta luopui SM-sarjapaikastaan. Myöskään Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat ei ottanut vapautunutta SM-sarjapaikkaa vastaan.
Student of the Year
Student of the Year on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka ohjasi Karan Johar. Pääosia näyttelivät Sidharth Malhotra, Varun Dhawan ja Alia Bhatt ensimmäisessä elokuvassaan.
Vastaanotto
Box Office India julisti elokuvan ”semihitiksi”.
Jatko-osa
Elokuvan jatko-osa Student of the Year 2 sai ensi-iltansa 10. toukokuuta 2019. Pääosia näyttelivät Tiger Shroff, Tara Sutaria ja Ananya Panday.
Timothy (kilpikonna)
pienoiskuva|Timothy vuonna 1993. Häneen on kiinnitetty lappu, jossa lukee "My name is Timothy. I am very old – please do not pick me up." ("Nimeni on Timothy. Olen hyvin vanha – älä nosta minua ylös"). Timothy (n. 1839 – 3. huhtikuuta 2004) oli espanjankilpikonna jonka arveltiin kuollessaan olevan noin 165 vuotta vanha. Tämä teki hänestä Yhdistyneen kuningaskunnan vanhimman tunnetun asukkaan. Nimestään huolimatta Timothy oli naaras; 19. vuosisadalla kilpikonnien sukupuolen määrittely oli vielä vaikeaa.
Timothyn löysi kuninkaallisen laivaston kommodori John Courtenau Everard portugalilaisen kaapparin aluksesta vuonna 1854. Timothy toimi maskottina useissa laivaston aluksissa vuoteen 1892 saakka. Hän oli HMS Queen -laivan maskotti ensimmäisen Sevastopolin pommituksen aikaan Krimin sodassa, ja oli myös viimeinen tämän sodan elossa ollut veteraani. Tämän jälkeen Timothy oli maskottina HMS Princess Charlottella ja HMS Nankinilla. Laivastopalveluksen jälkeen Timothyn kodiksi tuli Devonin jaarlin Powderhamin linna. Hänen mahakilpeensä on kirjoitettu perheen motto, "Where have I fallen? What have I done?" ("Minne olen kaatunut? Mitä olen tehnyt?")
Vuonna 1926, Timothy omistajat päättivät että hänen tulisi paritella ja huomasivat, että Timothy olikin naaras. Tästäkin hyödyllisestä tiedosta huolimatta lisääntymisyritykset jäivät tuloksettomiksi.
Kargaja jõgi
Kargaja jõgi on Virossa Tartumaalla Peipsiääressä virtaava 35 kilometriä pitkä Koosa jõen sivujoki.
Joen kulku
Joki alkaa metsäpurona Padakõrve mägien ja Selgise mägien väliseltä metsäalueelta, jossa on runsaasti lähteitä. Se virtaa itään päin neljä kilometriä ja kääntyy ennen Alatsikivin peltoaluetta kohti etelää. Ennen Koosan kylää se kohtaa Metsakivin kylän, jossa uoman poikki on rakennettu maapato ja siihen säännöstelysulku. Padon taakse on muodostunut Metsakivi järv. Joki menettää luontaisen uomansa Koosan kylän lähellä, jossa se on muokattu koneellisesti kaivamalla se suorana virtaavaksi ojaksi. Täällä siihen yhtyy pohjoisesta Väänastu eli Saburi oja ja Koosasta tuleva Koosa oja. Vasta Vanaussaian kylällä se sukeltaa takaisin metsään ja uoma saa siellä takaisin sen mutkittelevan luonteensa. Hieman Kargajan kylän jälkeen joki saavuttaa Emajõe-Suursoo-alueen, jolloin siihen yhtyy vielä pohjoisesta tuleva Rehemetsa peakraavi. Suolla se ohittaa Koosa järven, jonka luusua sisälytetään Kargaja jõen pääuomaan, vaikka luusua haarautuukin siitä. Koosa järv on joen toinen, vaikkakin hyvin poikkeuksellinen, läpivirtausjärvi. Ja Koosa järveen laskeva Põdra ojaa voidaan silloin pitää joen sivuojana. Kargaja jõen alajuoksua, ennen sen yhtymistään Koosa jõgeen, kutsutaan myös nimellä Lagina jõgi.
Historiaa
Jokea on aiemmin käytetty tukkipuun uittamiseen.
Valuma-alue
Kargaja jõen valuma-alueen pinta-ala on viranomaistietojen mukaan ja Koosa järven valuma-alue mukaan lukien 193 neliökilometriä (km²). Koosa järven valuma-alue on 76 km², joten joen valuma-alue olisi erikseen 117 km². Kargaja jõgi tulee suolle pohjoisesta, missä sen valuma-alueen itäreuna yltää lähes Peipsijärven rantaan asti. Pohjoisessa sen rajana on Lahepera järveen laskevan Naelavere kraavin valuma-alue, ja luoteispuolella on rajana Kääpa jõen valuma-alue. Etelässä virtaavan Emajoen länsipuolella siihen yhtyy pohjoisesta tulevat lyhyet Saeveski oja ja Sääsekõrva oja, joiden valuma-alueet toimivat länsirajana.
Sivu-uomia
Kargaja jõen suurimpia sivu-uomia on lueteltu seuraavassa taulukossa. Virolaisessa vesistönimistössä kraav tarkoittaa kaivettua oja ja peakraav suurta kaivettua johto-ojaa.
Järviä
Valuma-alueen suurin järvi on Koosa järv, joka sijaitsee joelta noin kilometrin verran luoteeseen päin. Koosa järven vieressä puolen kilometrin päässä samalla suoalueella sijaitsee pieni Sirkjärv, joka on umpijärvi. Pohjoisempana sijaitsevassa Koosan kylässä on Koosa ojaan padottu Koosa paisjärv, joka yhtyy pian Kargaja jõgeen. Siitä 23 kilometriä pohjoiseen sijaitsee joen uomaan padottu Metsakivi järv, joka on Metsakiven kylän patojärvi.
Giacinto Berloco
Giacinto Berloco (s. 31. elokuuta 1941 Altamura) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka on luonut uran kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1966 ja nimitettiin Fidenaen titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Zimbabween ja apostoliseksi delegaatiksi Mosambikiin 15. maaliskuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali.
Berloco sai 17. heinäkuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Costa Ricaan. 5. toukokuuta 1998 hän sai siirron nuntiukseksi El Salvadoriin ja Belizeen. 24. helmikuuta 2005 hänet nimitettiin nuntiukseksi Venezuelaan. 18. kesäkuuta 2009 hän sai siirtona nimityksen nuntiukseksi Belgiaan; 24. heinäkuuta 2009 hänet nimitettiin tämän lisäksi nuntiukseksi Luxemburgiin.
Vain neljä kertaa
Vain neljä kertaa -elokuvan keskeinen musiikillinen teema on Rauno Lehtisen säveltämä ja Kai Hyttisen tulkitsema "Muistan kesän".
Juoni
Insinööri Lasse Lehtimäki tapaa työmatkallaan Tampereelle armeija-aikaisen tyttöystävänsä Raijan, ja muistot kesästä Haminassa tämän kanssa pulpahtelevat mieleen. Palatessaan kotiin Lassella on mukanaan siskonsa Leenan lastenvaunut, jotka hänen äitinsä on tuonut Tampereelle. Kotonaan Lasse muistelee toisen vaimonsa Pirkon kanssa heidän suhteensa alkua. Raija pelmahtaa paikalle pikkupojan kanssa, joka on hänen mukaansa Lassen poika. Pirkko raivostuu ja haluaa avioeron mitä pikimmin. Lasse hakee lohtua ensimmäisestä vaimostaan Riitasta, joka jätti Lassen hänen armeija-aikanaan. Syynä oli Riitan löytämä toinen mies.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Jalkaväkirykmentti 14 oli Varsinais-Suomen reserviläisistä koottu rykmentti talvisodassa. Sen I pataljoonan miehet tulivat Tarvasjoen, Karinaisten, Marttilan, Koski Tl:n ja Paimion kunnista. II pataljoona oli koottu Sauvon, Halikon, Turun ja Kuusjoen kunnista, III pataljoona Salon, Suomusjärven, Kiikalan, Kiskon ja Perttelin kunnista.
Vain neljä kertaa
Juoni
Lasse päätyy kolmanteen avioliittoon Raijan kanssa. Toinen vaimo Pirkko kyselee epäuskoisena Lasselta, kuinka tämä luulee pärjäävänsä isänä. Pirkko ja Lasse päätyvät naimaan tapaamisen tuloksena, Lassen kohdalla kyse on aviorikoksesta. Sittemmin Lasse käy tutkimuksessa varmistamassa, että hän todella on Raijan kolmivuotiaan pojan isä. Isyytensä varmistumisesta huolimatta hän ilmoittaa äidilleen haluavansa erota Raijasta.
Raija on avioero-oikeudenkäynnissä kantajana, Lassen ensimmäinen vaimo Riitta puolestaan on asianajajana. Tuomari on pudota kärryiltä kuullessaan, että Lasse on eroamassa kolmannesta vaimostaan eli Raijasta sen takia, että Lasse on tehnyt aviorikoksen toisen vaimonsa eli Pirkon kanssa, ja haluaa nyt uudelleen naimisiin Pirkkonsa kanssa. Lasse ja Raija ovat Lassen näkemyksen mukaan ventovieraita toisilleen. Tuomari kysyy "Jääkö tämä tähän?", johon Lasse: "Vain neljä kertaa riittää". Lasse ja Pirkko suutelevat, ja se on lähtölaukaus heidän toiselle avioliitolleen - joka Lasselle siis on jo neljäs kerta.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Joukot koottiin 9.–14. lokakuuta 1939 Turkuun, josta siirtyminen Kannakselle tapahtui junakuljetuksella 14.–16. lokakuuta 1939. Purkamispaikkana oli Leipäsuon asema.
Vain neljä kertaa
Kuvausaika ja -paikat
Vain neljä kertaa kuvattiin suurimmaksi osin Helsingissä ja sen lähiympäristössä kesällä 1968. Lassen ja Raijan yhteisiä kohtauksia kuvattiin Tampereella ja Haminassa. Syysmyrskyosuus kuvattiin lokakuussa 1968 - vain noin kuukausi ennen ensi-iltaa.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Keskittäminen
Jalkaväkirykmentti 14 keskitettiin 14. lokakuuta 1939 Muolaan alueelle osaksi 5. divisioonan puolustusryhmitystä. Rykmentille määrätty alue oli Kattilanojan lohko, jonka oikea raja oli Peronjoki–Mustanoja ja vasen raja Muolaanjärvi. Rykmentti oli alueen varustelutöissä 18. lokakuuta – 29. marraskuuta 1939. Talvisodan JR 14 oli yksi 5. Divisioonan jalkaväkirykmenteistä JR 13:n ja JR 15 ohella.
Vain neljä kertaa
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti elokuvaa eleganttina tyylinäytteenä, joka ei kuitenkaan onnistu komediallisessa kerronnassaan. Sen sijaan Talaskivi arvosti elokuvan väri-iloittelua, lavasteiden piristäviä yksityiskohtia ja kaupunkikuvien läpinäkymiä. Aamulehden Erkka Lehtola oli samoilla linjoilla. Uuden Suomen Heikki Eteläpää harmitteli elokuvan puutteita Salmisen kannalta, joka olisi täyttänyt Casanovan mitat: "Hänen [Salmisen] takiaan on vain valiteltava elokuvan rakennustapaa, jonka impressionistinen rapsodisuus ei suo näyttelijöille isoa ilmaisullista liikkuma-alaa". Ilta-Sanomien Timo Malmi arvioi elokuvaa vuonna 1987 "epätodellisuudessa kelluvaksi".
Vain neljä kertaa sai heikohkon yleisönsuosion, mutta lipputulot kuitenkin kattoivat elokuvan tuotantokustannukset.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Joulukuun taistelut Mannerheim-linjalla
-XX- Suomalaisten divisioonien rajat -XXX- Suomalaisten armeijakuntien raja]] Rykmentti oli sodan sytyttyä reservissä Muolaan alueella ryhmittyneenä pääasemaan (jota myöhemmin ryhdyttiin kutsumaan nimellä Mannerheim-linja) vastuualueena Kattilanojan lohko. Taistelut pääasemasta alkoivat 6. joulukuuta, jolloin Taaperniemessä olleet JR 14:n etuvartioasemat joutuivat taisteluun neuvostojoukkojen kanssa. Jo puolenpäivän aikaan suomalaisjoukkojen oli vetäydyttävä kasvavan paineen edestä varsinaisen pääaseman suojiin. Puna-armeijan yksiköt kohtasivat pääpuolustusaseman ensimmäisen kerran 6. joulukuuta, jolloin rykmentti osallistui torjuntaan.
Vain neljä kertaa
Vastaanotto
Liisamaija Laaksonen palkittiin valtion elokuvataiteilijapalkinnolla ja naisnäyttelijä-Jussilla osittain Pirkon roolistaan.
Julkaisut
Vain neljä kertaa sai ensi-iltansa Helsingissä, Tampereella, Turussa ja Jyväskylässä marraskuussa 1968. Muissa suurimmissa kaupungeissa ensi-ilta oli aivan loppuvuodesta ja seuraavan vuoden alussa. Televisiossa elokuvaa on esitetty harvoin. Televisioensi-ilta keväällä 1974 keräsi noin 1,4 miljoonaa katsojaa.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Joulukuun taistelut Mannerheim-linjalla
Puna-armeijan joukot kykenivät 21. joulukuuta enää muutamaan heikohkoon hyökkäykseen, jotka suomalaiset onnistuivat torjumaan. Suomalaiset jatkoivat vastahyökkäyksiään ja saivat karkotettua neuvostojoukot viimeisistäkin niiden hallussa olleista pääaseman tukikohdista. Puna-armeijan hyökkäysvoima oli kulunut loppuun, ja 5. divisioona, johon JR 14:kin kuului, oli saanut torjuntavoiton. Suomalaisasemien etupuolella laskettiin olevan 52 tuhottua neuvostoliittolaista panssarivaunua, joista 10 oli raskaita. JR 14 oli tuhonnut niistä kaistallaan yhteensä 39 panssaria.
Suomalaiset toimeenpanivat vielä ennen joulua suuren vastahyökkäyksen, jonka tavoitteena oli tuhota kaksipuolisella saarrostuksella pääaseman eteen edenneet neuvostojoukot (suomalaisten 1. ja 5. divisioonan lohkoilla). JR 14 osallistui tähän operaatioon. Hyökkäys alkoi ilman tulivalmistelua kello 8.30. Rykmentin lohkon vasemmassa osassa hyökännyt II/JR 14 törmäsi puolustaviin neuvostojoukkoihin lähes heti, mutta pääsi etenemään vajaan kahden kilometrin matkan, jonne hyökkäys sitten pysähtyikin. Oikealla edennyt III/JR 14 pääsi etenemään, aluksi jopa vihollista kohtaamatta, noin viiden kilometrin matkan. Perkjärven koillispuolella pataljoona kuitenkin törmäsi puna-armeijan vahvaan tukikohtaan (jossa todettiin muun muassa kokonainen tykistöpatteristo). Rykmentin komentaja alisti III pataljoonalleen myös osia I pataljoonasta, mutta yhteisvoiminkaan tehty hyökkäys ei johtanut tulokseen. Yhteyttä divisioonan esikuntaan ei ollut ja hieman ennen klo 16:ta rykmentin komentaja päätti keskeyttää hyökkäyksen. Tuntia myöhemmin, joukkojen jo ollessa vetäytymässä, saatiin divisioonan esikunnan käsky hyökkäyksen keskeyttämisestä ja vetäytymisestä takaisin pääasemaan. Puoleen yöhön mennessä rykmentin joukot olivat vetäytyneet määrätylle alueelle.
Reserviin ja maaliskuun taistelut Summassa
thumb|250px|Karjalankannas talvisodan viimeisenä päivänä 13. maaliskuuta 1940. 5. divisioonan kolmas rykmentti, JR 14, jäi edelleen alistetuksi 1. divisioonalle. Vasta 24. tammikuuta rykmentti irrotettiin etulinjasta, ja se pääsi muun divisioonan yhteyteen väliasemaan. Varsinaista taistelutoimintaa ei 5. divisioonalla ollut etulinjasta irrottamisen jälkeen tammikuun aikana. JR 14 vastasi Kattilaojan lohkosta aina 24. tammikuuta 1940, jonka jälkeen vastuun otti 2. Prikaati. JR 14 oli tämän jälkeen reservissä Kämärän seudulla 12. helmikuuta 1940 asti.
Puna-armeijan suurhyökkäys alkoi 1. helmikuuta 1940, jolloin jalkaväkijoukot hyökkäsivät lukuisten panssarivaunujen tukemina. Kymmenen päivän ajan suomalaisten onnistui torjua iskut, mutta lopulta puolustajien voimat alkoivat ehtyä. 13. helmikuuta 5. divisioonan rykmentit mukaan lukien JR 14 osallistuivat Summan-Lähteen alueen taisteluihin, jotka käytiin tukilinjalla. Tällöin asemasota-alueella olevat JR 14:n joukot siirrettiin pääaseman taakse Huumolan Aution maastoon. Rykmentin komentaja, eversti Väinö Polttila haavoittui vakavasti 13. helmikuuta. Tällöin everstiluutnantti Ruben Lagus siirrettiin JR 14:n komentajaksi.
Kuikkalammelle koottu I/JR 14 pataljoona sai käskyn siirtyä 16.–17.2. yön aikana Säiniölle. Rykmentin komentajana vain kaksi vuorokautta toiminut everstiluutnantti Ruben Lagus siirrettiin muihin tehtäviin. Hän luovutti komentajan tehtävät väliaikaisesti majuri Lahja Oksaselle. JR 14:n uudeksi komentajaksi oli määrätty 19.2. suojeluskuntapataljoona 7:n komentajana toiminut majuri Heikki Saure. Väliaseman taisteluissa tapahtui ratkaiseva käänne 19. helmikuuta, kun puna-armeija kohdisti voimakkaan, noin 30 panssarivaunun tukeman hyökkäyksen Suomen puolustuslinjoja vastaan Mustalammen alueella. JR 14 sai käskyn kokoontua Säiniön tasalle, missä sen tuli miehittää vastaanottoasemat. JR 14 sai myös tehtäväkseen asettaa sissiosasto toimintaan Viipurin itäpuoliseen maastoon. 2. maaliskuuta valmistauduttiin vastahyökkäykseen, mutta vihollisjoukkojen pääseminen osittain JR 14:n joukkojen selustaan, peruttiin vastahyökkäys ja pataljoonille annettiin käsky siirtyä taka-asemiin. Pataljoonat saivat nyt ansaitsemansa levon.
Kita-Akita
Kita-Akita (, ’Pohjois-Akita’) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Akitan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yoneshirojoen ja sen sivujoen Anin varrella. Kaupunkiin kuuluu alueita Takanosun allaslaaksosta ja Dewavuorilta, joista huomattavimpana kohoaa Moriyoshivuori. Kita-Akitassa on 31 023 asukasta (syyskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 152,76 neliökilometriä.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Vetäytyminen Viipurinlahdelle
Lepoon päästyään rykmentti ryhtyi huoltamaan itseään. Kapteeni Airilan I/JR 14-II- ja majuri Oksasen II/JR 14-pataljoonien todettiin olevan loppuun kuluneita, eikä vähäinen miesmäärä mahdollistanut enää niiden hyökkäyksellistä käyttöä. Kuirin III/JR 14 -pataljoonan todettiin olevan jossain määrin hyökkäyskykyinen. Pataljoonan vahvuuden piti olla 850–1 000 taistelijaa. Määrät olivat: Pataljoona 343 (842), II Pataljoona 300 (858) ja III Pataljoona 486 (839), jossa suluissa olevat luvut ovat pataljoonien perustamislukuja. JR 14 sai 8. maaliskuuta käskyn siirtyä Rasalahden alueelle, jonne se saapui seuraavana yönä. Majuri Oksasen komentama II Pataljoona sai käskyn ryhmittyä puolustukseen ja sulkea sekä Säkkijärveltä Viipurin johtava maantie että siitä pohjoiseen lähtevät tiet. Kapteeni Kuirin III pataljoona oli ollut Haankylän alueella, josta se siirrettiin reserviin. Näin JR 14 oli ryhmittynyt Viipurinlahden länsirannalle.
Kita-Akita
Kita-Akita on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Aikawan, Anin, Moriyoshin ja Takanosun maaseutukaupungit. Kaupungin keskusta sijaitsee Takanosussa. Se kehittyi Edo-kaudella 1600-luvun alkupuolelta lähtien riisin ja puutavaran kauppasatamana Yoneshirojoen varrella. Meiji-restauraation jälkeen siitä tehtiin piirikunnan hallintokeskus. Kita-Akita on luonteeltaan maaseutumaista aluetta, ja tärkeitä elinkeinoja ovat metsätalous, lihan ja maidon tuotanto sekä riisin ja vihannesten viljely. Anissa harjoitettiin kaivostoimintaa 1970-luvulle saakka.
Jalkaväkirykmentti 14 (talvisota)
Vetäytyminen Viipurinlahdelle
Talvisodan rauhan jälkeen JR 14 vetäytyi uuden rajan taakse 14.-19. maaliskuuta 1940. Rykmentti majoittui Vainikkalan ja Lappeenrannan väliseen maastoon Rikkilän alueelle. Seuraavana päivänä 20. maaliskuuta rykmentti siirtyi Luumäen-Miehikkälän alueelle linnoitustöihin.
Kryptojuutalaiset
Kryptojuutalaiset ovat pakkokäännytettyjä juutalaisia tai heidän jälkeläisiään, jotka ovat jatkaneet juutalaisuuden harjoittamista salassa vaikka julkisesti esiintyivätkin uuden uskontonsa harjoittajina.
Tallinnan kaupunginvaltuusto
Vuoden 2017 kuntavaalien jälkeen keskustapuolue voitti 40 paikan enemmistön 79-jäseniseen kaupunginvaltuustoon. Reformipuolue jäi toiseksi 18 paikalla, sosiaalidemokraatit sai 9, konservatiivinen kansanpuolue 6 ja Isänmaan ja Res Publican liitto 5 valtuutettua. Edgar Savisaar valittiin valtuustoon ilman puoluetta vaaliliiton jäsenenä.
Kryptojuutalaiset
Kryptojuutalaisia ryhmiä on historian aikana syntynyt monessa maassa keskiajalta viime vuosisadoille asti. Esimerkkejä tähän johtaneista pakkokäännytyksistä on Espanjassa 600-luvulla, Pohjois-Afrikassa ja Espanjassa 1100-luvulla, Etelä-Italiassa keskiajan lopulla, Espanjassa vuosina 1391 ja 1492, Portugalissa vuonna 1497 ja Persiassa 1800-luvulla. Myös Turkissa ja Thessalonikissa elänet dönmehit olivat kryptojuutalaisia.
Pelko siitä, että käännynnäiset palaisivat juutalaiseen uskoon sai espanjalaiset perustamaan inkvisition vuonna 1483. Vuonna 1492 kaikki uskoaan vielä harjoittavat juutalaiset karkotettiin Espanjasta, koska heidän pelättiin houkuttelevan käännynnäiset takaisin juutalaisuuteen. Portugalissa sen sijaan kaikki juutalaiset pakkokäännytettiin. Osa käännytetyistä espanjanjuutalaisista suvuista palasi juutalaisuuteen seuraavina vuosisatoina siirryttyään ulkomaille, kuten Osmanien valtakuntaan, Amsterdamiin tai Etelä-Ranskaan.
Elise Mertens
Elise Mertens (s. 17. marraskuuta 1995 Leuven) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 12 marraskuussa 2018 ja nelinpelissä sijalla 10 maaliskuussa 2019. Mertens on voittanut urallaan viisi WTA-turnausta kaksinpelissä ja seitsemän WTA-turnausta nelinpelissä.
Ensimmäisen WTA-turnausvoittonsa Mertens saavutti nelinpelissä tammikuussa 2016 Aucklandissa pelatessaan An-Sophie Mestachin parina. Mertens pääsi karsintojen kautta mukaan Yhdysvaltain avoimiin 2016. Toistaiseksi paras saavutus Grand Slam -turnauksissa on välieräpaikka Australian avoimissa 2018.
Nyrkkeily olympialaisissa
Painoluokat
* Vuosina 1932–1936 119–126 lb (54,0–57,2 kg) ** Vuosina 1932–1936 112–119 lb (50,8–54,0 kg)
Mitalitaulukko
Vuoteen 1948 asti olympianyrkkeilyssä oteltiin vielä pronssiottelu. Vuodesta 1952 lähtien kumpikin välierässä hävinnyt voittaa pronssimitalin.
Mario del Valle Moronta Rodríguez
Mario del Valle Moronta Rodríguez (s. 10. helmikuuta 1949 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Caracas, Santiago de Venezuelan arkkihiippakuntaan 19. huhtikuuta 1975 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Novan titulaaripiispaksi 4. huhtikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Domingo Roa Pérez ja Miguel Antonio Salas Salas.
Moronta Rodríguez sai 2. joulukuuta 1995 nimityksen Los Tequesin ja 14. huhtikuuta 1999 San Cristóbal de Venezuelan piispaksi.
Jätevyöry
Jätevyöry on massaliikunto, jossa kaatopaikan jätevuoresta vyöryy roskaa painovoiman vaikutuksesta jätevuoren rinnettä alaspäin. Jätevyöryt voivat aiheuttaa kuolonuhreja.
Koen Spitaels
Koen Spitaels (s. 1965 Antwerpen) on belgialainen karateka. Hän voitti Hollannin keskisarjan mestaruuden 1998.
Kilpaura
Spitaels saavutti menestystä kansainvälisesti 1990-luvulla saavutettuaan ensin hopeaa Britannian Openissa 1990. Seuraavana vuonna Spitaels eteni maailmanmestaruuskisoissa 32 parhaan joukkoon, mutta hän putosi viimeisen päivän pudotuskierroksella jatkosta hävittyään mestaruuden voittaneelle Kenji Midorille. Spitaels saavutti vielä kahdesti pronssia Britannian Openissa 1996 ja 1999. Midori pyysi häntä osallistumaan 1997 Fukuoka Kyokushin turnaukseen, jossa Spitaels sijoittui seitsemänneksi. Spitaels voitti sittemmin 1998 IFK-liitossa Hollannin Openin keskisarjan mestaruuden.
Kilpauran jälkeen
Spitaels palasi WKO-liittoon vietettyään seitsemän vuotta IFK-liitossa. Hän on keskittynyt sittemmin karaten opettamiseen ja Diamond Cup turnauksen järjestämiseen.
José Hernán Sánchez Porras
José Hernán Sánchez Porras (31. maaliskuuta 1944 Palmira – 13. lokakuuta 2014) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de Venezuelan hiippakuntaan 25. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Venezuelan sotilaspiispaksi 19. joulukuuta 2000. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. helmikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Tulio Manuel Chirivella Varela, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Mario del Valle Moronta Rodríguez.
Lumokvarkki
Lumokvarkki (engl. charm-quark) eli c-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Vastaava antihiukkanen on lumo-antikvarkki.
Muiden kvarkkien tapaan lumokvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Lumo-kvarkin isospin I3 on 0 ja sähkövaraus +2/3e. Lisäksi lumokvarkkiin liittyy oma kvanttilukunsa, jota kutsutaan lumoksi ja jonka arvoksi kvarkille on määritelty +1. Lumokvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin outokvarkin kanssa. Lumokvarkin massa on 1 000–1 400 MeV. Se on kvarkeista neljänneksi kevein, mutta jo selvästi raskaampi kuin kolme kevyempää kvarkkia.
Lumokvarkki ei kuulu alkuperäisen kvarkkimallin ennustamiin hiukkasiin. Sen olemassaololla oli spekuloitu jo aikaisemmin, mutta kvarkin ominaisuudet ennustettiin teoreettisesti vasta vuonna 1970, kun hiukkaskiihdytinten teho oli kasvanut niin paljon, ettei kaikkia niissä havaittuja hiukkasia voitu enää selittää kolmen alkuperäisen kvarkin avulla. Mikään Lumo-kvarkin sisältävä hiukkanen ei ole stabiili ja ensimmäisenä sellaisen, nykyisin J/ψ-mesonina tunnetun hiukkasen, löysivät toisistaan riippumatta SLAC:ssa Burt Richterin ja BNL:ssa Samuel Tingin johtamat tutkimusryhmät vuonna 1974. Richter ja Ting saivat löydöstä Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1976.
Lumokvarkin elinikä on 1,1 · 10-12 sekuntia ja se hajoaa 95 % todennäköisyydellä outo-kvarkiksi tai 5 % todennäköisyydellä alaskvarkiksi. Lisäksi virtuaalisen W+-bosonin kautta muodostuu positroni ja elektronin neutriino.
Lumokvarkkeja sisältävän hiukkasen lumo määritellään kaavalla C = [(lumokvarkkien lukumäärä) – (lumo-antikvarkkien lukumäärä)].
VIA Gra
thumb|250px|Via Gra vuonna 2016. Via Gra, entisen Neuvostoliiton ulkopuolella Nu Virgos, on ukrainalais-venäläinen vuonna 2000 perustettu yhtye. Vuonna 2004 yhtyeen albumeita oli myyty puoli miljoonaa kappaletta sen aloittamisesta lähtien. Yhtyeen kokoonpano on vaihtunut vuosien varrella useaan otteeseen.
Jorge Anibal Quintero Chacón
Jorge Anibal Quintero Chacón (s. 24. heinäkuuta 1956 Queniquea) on venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de Venezuelan hiippakuntaan 27. kesäkuuta 1981 ja nimitettiin Margaritan hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 2008. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. maaliskuuta 2009. Pääkonsekraattorina toimi Mario del Valle Moronta Rodríguez, jota avustivat Giacinto Berloco ja José Hernán Sánchez Porras. Quintero Chacón asetettiin virkaansa 14. maaliskuuta.
Span 6 tunnin ajo 2017
Span 6 tunnin ajo 2017 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2017 toinen osakilpailu, joka ajettiin 4–6. toukokuuta Circuit de Spa-Francorchamps'n moottoriradalla Belgiassa.
Kilpailun voitti Toyotalla ajaneet Anthony Davidson, Sébastien Buemi ja Kazuki Nakajima.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020 olivat järjestyksessään 51. Kansainvälisen ampumahiihtoliiton järjestämät ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin 12.–23. helmikuuta 2020 Italian Anterselvassa. Anterselvassa on järjestetty ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut neljästi aiemmin; edellisen kerran vuonna 2007.
Valinta
Kilpailujen järjestäjän valinta tapahtui 4. syyskuuta 2016 järjestetyssä IBU:n kongressissa Moldovan Chișinăussa. Ehdokkaita olivat Anterselvan lisäksi Slovenian Pokljuka sekä Saksan Oberhof. Tšekin Nové Město na Moravě vetäytyi ehdokkuudesta päivää ennen valintatilaisuutta.
Kilpailuohjelma
Kilpailuissa oli 12 eri kilpailutapahtumaa, jotka kaikki vaikuttivat maailmancupin tilastoihin.
HMS Bittern
HMS Bittern on ollut seitsemän Britannian kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä. Alukset olivat:
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020
10 km pikakilpailu
Päivämäärä: 15. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
12,5 km takaa-ajo
Päivämäärä: 16. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
20 km normaalimatka
Päivämäärä: 19. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
Ristimäen seisake
pienoiskuva|Ristimäen entinen kampiasetinlaite on nähtävillä Suomen Rautatiemuseossa. Ristimäen seisake oli rautatieliikennepaikka Tampere–Haapamäki–radalla kuuden kilometrin päässä Haapamäen rautatieasemalta etelään päin mentäessä. Ristimäen pysäkkirakennus valmistui 1946. Ristimäen seisake avattiin 1947 ja lakkautettiin 1979. Matkustajaliikenne lopetettiin 28. toukokuuta 1978, tavaraliikenne oli lopetettu jo 1972. Pysäkkirakennus siirrettiin Juupajoen Lylyyn vuonna 1992.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020
15 km yhteislähtö
Päivämäärä: 23. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
Ristimäen seisake
Haapamäen kautta kulkevilla radoilla oli liikenne huipussaan 1940–1960-luvuilla. Kun yksiraiteisilla rataosilla risteysaseman viereinen junanlähetysväli oli pitkä, tämä viivästytti junien tuloa risteysasemalle ja lähtöä sieltä. Ristimäki rakennettiin junakohtauspaikaksi Kolhon ja Haapamäen välille, helpottamaan Haapamäen ratapihan ruuhkaa. Pääraiteen viereen rakennettiin kohtausraide. Liikenteen ohjauslaitteena oli mekaaninen kampiasetinlaite ja vaihteet olivat keskitetty asetinlaitteesta käännettäväksi, siten junanlähettäjä pystyi hoitamaan kohtaukset joustavasti. Asetinlaitepukki on nykyisin museoituna Suomen Rautatiemuseossa.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020
4 × 7,5 km viesti
Päivämäärä: 22. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
7,5 km pikakilpailu
Päivämäärä: 14. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
Ristimäen seisake
Seisake sijaitsi Vilppulassa Kolhon pohjoispuolella aivan Keuruun rajan lähellä. Paikan itäpuolella on Valkealampi-niminen järvi ja paikasta lounaaseen Ristimäki-niminen talo.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2020
10 km takaa-ajo
Päivämäärä: 16. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
15 km normaalimatka
Päivämäärä: 18. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
12,5 km yhteislähtö
Päivämäärä: 23. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
4 × 6 km viesti
Päivämäärä: 22. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
4 × 6 km sekaviesti
Päivämäärä: 13. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
6 km + 7,5 km pariviesti
Päivämäärä: 20. helmikuuta 2020 <br style="clear:both" />
LauncherOne
LauncherOne on Virgin Galacticin esittelemä kaksivaiheinen kantoraketti. Se on suunniteltu halvemmaksi tavaksi lähettää pieniä alle 225 kilogramman satelliitteja matalalle maan kiertoradalle. 2012 Virgin Galactic arvio yhden laukaisun hinnaksi tulevan alle 10 miljoonaa dollaria. Kaksivaiheisen raketin lennot alkaisivat emäkoneen kyydistä, ja alkuvaiheessa emäkoneeksi suunniteltiin WhiteKnightTwo-lentokonetta kuten miehitetylle SpaceShipTwo-avaruuslentokoneellekin. Raketti irrotettaisiin emokoneesta noin 15 000 metrin (50 000 jalan) korkeudessa, ja noin neljän sekunnin vapaapudotuksen jälkeen se käynnistäisi ensimmäisen vaiheensa ja aloittaisi nousun kiertoradalle. Emokoneeksi vaihdettiin sittemmin Boeing 747. LauncerOne-hankkeet eriytettiin vuonna 2017 emoyhtiöstä erilliseen Virgin Orbit -yhtiöön.
Tammikuussa 2014 Virgin Galactic ilmoitti, että se on onnistuneesti suorittanut LauncherOnen molempien vaiheiden moottorien koekäytön. Ensimmäisen vaiheen moottoria (tuolloin nimellä NewtonTwo) on yhtiön mukaan kokeiltu vain lyhyillä paloajoilla, mutta moottoria oli tarkoitus koekäyttää tulevina kuukausina enemmän ja pidemmillä paloajoilla. Toisen vaiheen moottori (tuolloin NewtonOne) selvisi täydestä viiden minuutin koeajosta, joka vastaa sen normaalia toiminta-aikaa tehtävässä. Raketin ensimmäiset laukaisut on ajateltu tehtävän aikaisintaan 2016. thumb|left|Boeing 747 -lentokone (Cosmic Girl), jonka siiven alla on LauncherOne-raketti (17.1.2021). Tammikuun 17. päivänä 2021 raportoitiin, että Virgin Galacticin hankkima ja nimen Cosmic Girl saanut Boeing 747-lentokone oli noussut Kalifornan Mojaven lento- ja avaruusasemalta kyydissään LauncherOne. Tuntia myöhemmin tämä kantoraketti irroitettiin. Raketti käytti ensimmäisen vaiheen päämoottoriaan (NewtonThree) kolme minuuttia, jonka jälkeen vaihe irroitettiin. Tätä seurasi toisen vaiheen päämoottorin (NewtonFour) poltto lähes kuuden minuutin ajan. 46 minuutin matkateon jälkeen kakkosvaiheen moottori käynnistettiin uudelleen viideksi sekunniksi, jonka jälkeen NASAn tilaaman testilennon hyötykuorma (kymmenen yliopistojen ja yksi NASAn cubesat-pienoissatelliittia) päästettiin avaruuteen noin 500 kilometrin korkeudella.
Kaislastenlahden koulu
Kaislastenlahden koulu oli Kuopiossa, Kallaveden pohjoisosan länsirannan Kaislatenlahdessa toiminut suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Maaseutumaisemassa sijaitsevaa kyläkoulua kävi runsas 50 oppilasta (2016–2017). Vuonna 2021 koulu yhdistettiin Hirvilahden ja Rytkyn koulun kanssa Von Wrightin kouluksi.
Araucana
thumb|Araucana-kukko. thumb|Araucanan sininen muna vasemmalla, vertailun vuoksi tavalliset valkea ja ruskea muna. Araucana on alkujaan Chilestä peräisin oleva kanarotu. Se munii sinisiä munia.
Araucana-tyyppisiä kanoja on tuotu Eurooppaan ensimmäistä kertaa 1900-luvun alussa. Monilla rodun kanoilla on geeni, joka yhdeltä vanhemmalta perittynä aiheuttaa höyhentupsut pään sivuille, mutta molemmilta vanhemmilta perittynä johtaa kuolemaan.
Karl-Josef Rauber
thumb|right|Karl-Josef Rauber pienoiskuva Karl-Josef Rauber (11. huhtikuuta 1934 Nürnberg – 26. maaliskuuta 2023 Rottenburg) oli saksalainen katolinen arkkipiispa, jonka elämänura oli kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihki papiksi Mainzin hiippakuntaan Albert Stohr 28. helmikuuta 1959. Hänet nimitettiin Iubaltianan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi pro-nuntiukseksi Ugandaan 18. joulukuuta 1982. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 1983 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy.
22. tammikuuta 1990 Rauber nimitettiin Paavillisen kirkkoakatemian johtoon, ja hän toimi näissä tehtävissä, kunnes sai 16. maaliskuuta 1993 nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Sveitsiin ja Liechtensteiniin. 25. huhtikuuta 1997 hänet nimitettiin nuntiukseksi Unkariin ja Moldovaan, sitten 22. helmikuuta 2003 Belgiaan ja Luxemburgiin. Hän jäi eläkkeelle 75-vuotiaana; hän toimi nuntiuksena Belgiaan 18. kesäkuuta 2009 saakka ja Luxemburgiin 24. heinäkuuta 2009 saakka.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez
pienoiskuva|250px|Cástor Oswaldo Azuaje Pérezin vaakuna. Cástor Oswaldo Azuaje Pérez (19. lokakuuta 1951 Maracaibo – 8. tammikuuta 2021 ) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 31. elokuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. joulukuuta 1975. Hänet nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vertaran titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ubaldo Ramón Santana Sequera, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Giacinto Berloco.
Ylijoki (Nurmo)
Ylijoki on Seinäjoen 59. kaupunginosa. Ylijoki kuuluu Kuoraksen suuralueeseen. Vuoden 2022 lopussa Ylijoella asui 181 asukasta. Kylän läpi virtaa Nurmonjoki, joka alkaa Ahvenjoen ja Lehmijoen risteyksessä kylän eteläpäässä. Nurmonjoen molemmin puolin sijaitsevaa kylää yhdistää kolme tietä ja siltaa.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez
Azuaje Pérez sai 3. huhtikuuta 2012 nimityksen Trujillon piispaksi.
Ylijoki (Nurmo)
Ylijoen maisema on kumpuileva. Peltoaukeamien keskellä kohoaa metsäsaarekkeita. Kylällä on useita lypsykarjatiloja, emolehmätila sekä muuta yritystoimintaa. Suuri osa kyläläistä käy töissä kylän ulkopuolella.
Palvelut
Ylijoella käy kerran viikossa kirjasto- ja myymäläauto. Kylässä on toiminut laillistettu hieroja, huonekaluverhoomo, koneurakointia ja lomamökkien vuokrausta.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez
Viimeisinä elinvuosinaan Azuaje Pérez otti kantaa Venezuelan yhteiskunnan kaoottiseen tilanteeseen kommentoimalla adressissaan seuraavasti:
Ylijoki (Nurmo)
Palvelut
Ylijoki-seura on vuokrannut kylältä rivitalohuoneiston kokoontumis- ja kerhotilaksi. Tilassa ovat toimineet seurakunnan tyttö- ja poikakerhot, eläkeläispiiri ja diakonia-lähetyspiiri. Tilassa on pidetty myyjäisiä, kirkon tilaisuuksia ja kansalaisopiston kursseja. Tilassa ovat kokoontuneet myös maa- ja kotitalousnaiset, maamiesseura ja Ylijoki-seura.
Ylijoen koulun mäellä sijaitsee valaistu pururata, jossa on talvella hiihtolatu. Paikalla on myös leikkikenttä ja urheilukenttä, jossa sijaitsee talvisi jääkiekkokaukalo. Kentän reunalla sijaitsee kyläseuran pukukoppi. Ylijoki-seura omistaa yhdessä Kouran metsästysseuran kanssa kodan. Ylijoen ja Kouran rajalla sijaitsee metsästysmaja ja ampumarata.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez
”Yhdenkään lapsen ei tulisi itkeä nälän vuoksi, sairaan kärsiä lääkkeiden puutteen vuoksi, ihmisen kuolla lääkinnällisen huomion puutteen vuoksi, synnillisen kadota ilman anteeksi antamista, viattoman kärsiä vankeudesta, perheenjäsenten tulla erotetuksi toisistaan; koska Luoja syntyi ja tulee syntymään tarjotakseen meille mahdollisuuden tulla paremmiksi ihmisiksi ... tulkoon rauha ja oikeus Venezuelaan.”
Azuaje Pérez kuoli COVID-19-tautiin.
Ylijoki (Nurmo)
Nähtävyydet
Ylijoen nähtävyyksiä ovat Paston vanha mylly, sekä kylän koulukiinteistön vanhin rakennus; alun perin Nurmon pappilarakennus vuodelta 1766. Pappila siirrettiin Ylijoelle kansakouluksi vuonna 1898.
Tapahtumat
Ylijoki-seura on järjestänyt vuosittain hiihto-, kesäurheilu- ja onkikisat. Pääsiäisenä kylällä on järjestetty myös pääsiäiskokko. Pääsiäisen ja joulun aikana kylällä järjestetään myös seurakunnan tilaisuuksia.
Tomás Gutiérrez Alea
Tomás Gutiérrez Alea (11. joulukuuta 1928 Havanna – 16. huhtikuuta 1996 Havanna) oli kuubalainen elokuvaohjaaja ja -⁠käsikirjoittaja, jonka tunnetuimpia elokuvia ovat Muistoja alikehityksen ajoilta (1968) sekä yhdessä Juan Carlos Tabíon kanssa ohjattu Mansikoita ja suklaata (1994), joka sai Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla ja oli ehdolla parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Alea opiskeli ensin lakia ja valmistuttuaan Havannan yliopistosta hän jatkoi opiskelua elokuvaopinnoilla Rooman Centro Sperimentale di Cinematografiassa vuosina 1951–1953. Siellä hän tapasi toisen kuubalaisen elokuvantekijän Julio García Espinosan, jonka kanssa hän ohjasi vuonna 1954 lyhyen puolidokumentin El Mégano. Elokuva kuitenkin kiellettiin Kuubassa Fulgencio Batistan hallituksen toimesta. Alea alkoi vuonna 1956 työskentelemään Cine Revista uutisohjelmassa, sekä liittyi Nuestro Tiempo kulttuuriyhdistykseen. Hän myös toimitti kulttuuriyhdistyksen lehteä. Kuuban vallankumouksen jälkeen Alea perusti yhdessä Espinosan ja muiden nuorten kuubalaisten elokuvantekijöiden kanssa Kuuban elokuvainstituutin ICAIC:n (, ICAIC). Ensimmäisen pitkän elokuvansa Historias de la Revolucion hän teki heti vallankumouksen jälkeen. Alea sai elokuvastaan Muistoja alikehityksen ajoilta (Memorias del subdesarrollo, 1968) American National Society of Film Critics palkinnon vuonna 1973. Hän sairastui ohjatessaan toiseksi viimeistä elokuvaansa Mansikoita ja suklaata, ja ohjasi sen vuoksi sen loppuun yhdessä Juan Carlos Tabíon kanssa, ja ohjasi tämän kanssa myös viimeisen elokuvansa Guantanamera.
Filmografia
Lähde:
Tindouf
Tindouf on kaupunki ja Tindoufin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa lähellä Marokon ja Mauritanian rajaa. Kaupungissa on 46 000 asukasta (vuonna 2008).
Tajakant-heimoon kuuluvat berberit perustivat Tindoufin Saharan keitaalle vuonna 1852. Reguibatin sahrawiheimo karkotti tajakantit vuonna 1895. Sen jälkeen paikka oli autiona, kunnes ranskalaiset joukot saapuivat alueelle vuonna 1932. Strategisesti tärkeällä rajaseudulla sijaitseva kaupunki on rakennettu Algerian itsenäistymisen jälkeen.
Tindoufin alueella on useita Algerian armeijan varuskuntia. Se toimii myös Länsi-Saharan itsenäisyyttä ajavan Polisarion tukikohtana. Kaupungissa on lentokenttä. Sen lähellä sijaitsee vuosina 1975–1976 perustettuja länsisaharalaisten pakolaisleirejä.
Humberto Solás
Humberto Solás (14. joulukuuta 1941 Havanna – 18. syyskuuta 2008 Havanna) oli kuubalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, jonka tunnetuimpia elokuvia ovat Manuela (1966) ja Lucía (1967).
Humberto Solás tuli Kuuban elokuvainstituuttiin (ICAIC) 17-vuotiaana vuonna 1959. Alkuvaiheen kokeellisista elokuvistaan hän sanoutui myöhemmin irti. Hän koki uransa alun muiden Kuuban vallankumouksen jälkeisten elokuvantekijöiden tapaan vaikeaksi, koska piti valita kansallisen kulttuurin ja elitistisen perinteen välillä.
Solásin elokuva Manuela (1966) on kertomus naisesta vallankumouksen pyörteissä. Sitä seurannut Lucía (1967) kuvaa naishahmoa vuoden 1895 itsenäisyystaistelussa, vuoden 1930 vallankumouksessa ja myöhemmän vallankumouksen jälkeisellä 1960-luvulla. Solásin mukaan juuri naiset jäävät sosiaalisten yhteenottojen uhreiksi, mutta myös aiheutettujen vahinkojen korjaajiksi. Hän piti naishahmoja myös draamallisempina kuin mieshahmoja. Molemmissa Solásin pääteoksissa valtaosa näyttelijöitä on harrastelijoita.
Myöhemmissä elokuvissaan Solás käsitteli muun muassa Haitin historiaa (Simparelé, 1974), Chilen 1900-luvun alun tapahtumia (Cantata de Chile, 1975) ja Kuuban 1830-luvun orjuutta (Cecilia, 1982). Niiden tyyli on oopperaa ja melodraamaa muistuttava, ja Solás yhdistelee niissä musiikkia, tanssia, dokumentaarista kuva-aineistoa, kansantaidetta ja historiallisia kuvaelmia. Solásin elokuva Menestyksen mies (1985) kertoo opportunistisesta miehestä, joka selviytyy Kuuban 1900-luvun alkupuolen poliittisista käänteistä toisin kuin vasemmistolaisuudesta vainottu veljensä.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2018 – Lohko G
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2018 G-lohkon ottelut pelataan 18.–28. kesäkuuta 2018. Lohkon kaksi parasta etenee neljännesvälieriin.
Superstomp
Superstomp on Yhdysvalloissa valmistettava pit-bike eli nelitahtinen motocrosspyörä. Sitä valmistetaan kahta iskutilavuutta: 140 cm³ ja 125 cm³.
Luettelo Akavan entisistä jäsenliitoista
Tämä on luettelo Akavan entisistä jäsenliitoista.