cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Delos
Mytologia
Kreikkalaisen mytologian mukaan Delos-saari oli alun perin Koioksen ja Foiben tytär ja Leton sisar Asteria, joka hyppäsi mereen paetakseen Zeuksen ahdistelua. Joidenkin myyttiversioiden mukaan hän oli ensin Ortygian saari, jolla Leto synnytti Zeukselle Artemiin. Sittemmin saari olisi ajelehtinut Egeanmerelle. Egeanmerellä Asteria-Delos joka tapauksessa kiinnittyi paikalleen, kun häntä ahdisteli vuorostaan Poseidon. Deloksena saari oli paikka, jossa Leto synnytti Artemiin veljen Apollonin. Ortygian ja Deloksen yhdistäminen joissakin myyttiversioissa saa aikaan sen, että sisarukset olisivat sittenkin syntyneet samalla saarella, joka vain oli eri aikoina eri paikoissa.
Nimi Delos tarkoittaa muinaiskreikassa ”selvää” ja ”näkyvää”, mikä viittaa sen nousemiseen merestä. Ortygia oli saaren toinen nimi. Merkittävimpiä antiikin aikaisia tekstejä saaresta ovat Homeerinen hymni Apollonille sekä Kallimakhoksen Hymni Delokselle. Delos mainitaan myös Homeroksen Odysseiassa. Mytologian mukaan saari oli myös kaarialaisten merirosvojen tukikohta, kunnes Kreetan kuningas Minos ajoi heidät pois.
Historia
Delos on ollut asuttu viimeistään varhaisella pronssikaudella 2000-luvun lopulla eaa. Tuolta ajalta on löydetty asutus Kýnthos-vuoren huipulta. 1000-luvun eaa. alkupuolella saari vaikuttaa olleen vailla asutusta. Jossain vaiheessa 1000-lukua eaa. saarella oli mykeneläinen asutus. Manner-Kreikan joonialaiset saapuivat saarelle Kreikan pimeinä vuosisatoina noin 1000 eaa. ja toivat mukanaan Apollonin kultin. Vuoden 700 eaa. tienoilla saari oli naksoslaisten hallinnassa ja toimi joonialaisten uskonnollisena keskuksena. Viimeistään 600-luvulta eaa. lähtien saari kehittyi merkittäväksi panhelleeniseksi eli yleiskreikkalaiseksi kulttikeskukseksi, ja sinne rakennettiin ensimmäinen suurempi temppeli, joka sijaitsi myöhemmän Poros-temppelin paikalla.
500-luvulla eaa. Deloksen osa Apollonin palvonnassa oli jo hyvin korkea. Vuonna 550 eaa. Kykladit muutoin valloittanut Samoksen tyranni Polykrates kunnioitti saaren pyhyyttä. Apollonin Poros-temppeli rakennettiin noin vuonna 550–525 eaa. Ateenan tyranni Peisistratos puhdistutti saaren noin vuonna 543 eaa. Tuolloin kaikki saarella Apollonin pyhäkön ympäristössä olleet haudat poistettiin.
Persialaissotien aikana vuonna 490 eaa. deloslaiset pakenivat Tenokselle, mutta persialaiset jättivät saaren rauhaan. Persialaissotien jälkeen Deloksesta tuli Ateenan johtaman Deloksen meriliiton nimellinen keskus ja kassan säilytyspaikka vuosiksi 478–454 eaa. Liiton tarkoituksena oli Persian uhan torjuminen jatkossa, ja jokainen liiton jäsen lähetti jäsenmaksunsa Delokselle. Ajatus oli, että tämä estäisi mitään kaupunkivaltiota nousemasta liian hallitsevaan asemaan liitossa. Myöhemmin Ateena kuitenkin nousi liiton ehdottomaan johtoasemaan ja kassa siirrettiin sinne. Noin 475–450 eaa. saarelle alettiin rakentaa sen suurinta Apollonin temppeliä, Deloslaista Apollonin temppeliä. Vuonna 426 eaa. ateenalaiset puhdistivat Deloksen toistamiseen, ja kaikki saaren haudat siirrettiin viereiselle Rheneian (nykyinen Ríneia) saarelle. Siitä lähtien kenenkään oli kiellettyä syntyä tai kuolla Deloksella, vaan näiden tuli tapahtua Rheneialla. Tämän jälkeen 425–417 eaa. ateenalaiset rakennuttivat saarelle Ateenalaisen Apollonin temppelin.
pienoiskuva|pysty=1.4|[[Leijonaterassi.]] Peloponnesolaissodan lopulla 404–394 eaa. Sparta palautti saaren itsenäisyyden. Toisen Ateenan liiton aikana vuosina 378–314 eaa. saari oli kuitenkin jälleen Ateenan vallan alla. Hellenistisenä aikana vuosina 314–166 eaa. saari oli jälleen itsenäinen. Tuo aika oli saaren suurinta kukoistuskautta, ja monet hellenististen valtakuntien kuninkaat rakensivat saarelle hienoja rakennuksia. Saarta hallitsivat neljä hierooppia (hieropes) eli pappis-virkamiestä.
Ensimmäiset roomalaiset kauppiaat asettuivat Delokselle noin vuonna 250 eaa. Roomalaiset valloittivat saaren vuonna 166 eaa. ja antoivat sen ateenalaisten haltuun. Saaresta tehtiin vapaasatama ja merkittävä kauppakeskus kilpailemaan Rhodoksen kanssa. Vuonna 146 eaa. Korintin tuhon jälkeen korinttilaiset kauppiaat siirtyivät Delokselle, mikä lisäsi sen merkitystä. Tänä aikana saarelle saapuivat myös muualta, kuten Egyptistä, tuodut kultit.
Näin Delos kehittyi ajan kuluessa paitsi kulttikeskuksena myös laajaksi kaupungiksi ja merkittäväksi kauppapaikaksi ja satamaksi. Vuonna 90 eaa. saarella asui arviolta 30 000 henkeä. Roomalaisella ajalla saari oli erityisesti merkittävä orjakaupan keskus, ja Strabon kertoo jopa 10 000 orjan vaihtaneen omistajaa yhtenä päivänä. Apollonin temppelin alue kuitenkin säilyi Deloksen sydämenä.
Saaren Delia-juhla järjestettiin joka neljäs vuosi, alun perin vuosittain. Juhlia vietettiin Apollonin syntymän kunniaksi ja niihin kuului urheilu- ja musiikkikilpailuja, joita varten saarelle rakennettiin teatteri, stadion ja hippodromi. Samalla juhlat toimivat saaren markkinatapahtumana. Juhlat vetivät puoleensa kävijöitä muilta Egeanmeren saarilta ja mantereelta saakka. Ateena lähetti juhliin kolmisoudulla pyhän lähetystön. Antiikin aikaan saarella toimi myös suosittu oraakkeli. Deloksen mukaan on saanut nimensä eräs geometrinen konstruktiotehtävä, Deloksen probleema eli kuution kahdentaminen.
pienoiskuva|pysty=1.4|Delos vuonna 1829. Abel Blouet ja Amable Ravoisié, Expedition scientifique de Morée, 1838. Mithridates VI:n aloittamassa niin kutsutussa ensimmäisessä Mithridateen sodassa vuonna 88 eaa. Mithridateen sotapäällikkö Menofanes hyökkäsi saarelle ja surmasi tai orjuutti sen väestön. Kuolleita kerrotaan olleen 20 000. Vuonna 86 eaa. roomalainen Sulla valtasi saaren takaisin ja antoi sen jälleen ateenalaisille. Saarta rakennettiin uudelleen, mutta vuonna 69 eaa. saaren tuhosivat Mithridateen liittolaisen Athenodoroksen johtamat merirosvot. Vielä tämän jälkeen roomalaiset linnoittivat kaupungin Triariuksen johdolla, mutta tämä ei estänyt sen vääjäämätöntä taantumista. Saari oli lähes kokonaan hylätty viimeistään 100-luvulla jaa. 200-luvulla ateenalaiset yrittivät myydä saaren, mutta kukaan ei halunnut ostaa sitä. Varhaiskristillisenä aikana saarella oli jonkinlaista asutusta, mutta sen uskonnollinen merkitys päättyi lopullisesti. 500-luvun puolessa välissä alueen etelälaitaan Deloslaisten agoran viereen rakennettiin Pyhälle Kerykokselle omistettu basilikakirkko, ja vielä 600-luvulla Asklepieionin viereen toinen basilika. Lopullisesti saari hylättiin 600-luvun jälkeen.
Turkkilaiset osmanit valtasivat saaren vuonna 1566. Vähäinen asutus poltti antiikin aikaisten rakennusten marmoria kalkiksi. Merirosvot vaivasivat saarta aina 1800-luvun alkupuolelle saakka. Ensimmäiset varsinaiset länsimaiset matkailijat saapuivat saarelle 1700-luvulla sen muinaisen maineen houkuttamina. Alueelta vietiin taideteoksia ja niiden osia 1800-luvulle saakka. Tuolloin käynnistyivät myös tieteelliset tutkimukset.
Deloksen varsinaiset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1873. Ne on suorittanut École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa. Pääosa kaivauksista suoritettiin vuosina 1904–1914. Laajoja kaivauksia tehtiin myös vuosien 1958–1975 välillä. Kaivaukset jatkuvat edelleen, ja saarella on ranskalaisten vakituinen kaivaustalo. Delos liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1990.
Arkeologinen alue
Delos on ollut suurikokoinen kaupunki ja myös sen raunioita on kaivettu esiin laajalta alueelta. Vaikka Delos tuhoutui roomalaisella ajalla, sen rauniot ovat säilyneet nykyaikaan suhteellisen hyvin siksi, että saari hylättiin, eikä antiikin aikaisten rakennusten päälle rakennettu myöhemmin mitään. Rakennusten jäänteitä on sekä arkaaiselta, klassiselta, hellenistiseltä että roomalaiselta ajalta.
Deloksen arkeologinen museo esittelee saarelta tehtyjä löytöjä. Museo sijaitsee arkeologisen alueen itälaidalla.
Yleiskuva
pienoiskuva|Deloksen [[Kýnthos-vuori ja arkeologista aluetta.]]
Pyhän alueen eteläpuolella sijaitsi niin kutsuttu Teatterikortteli, jossa sijaitsi Deloksen teatterin lisäksi paljon hienosti koristeltuja yksityistaloja, kuten Dionysoksen talo, Kleopatran talo ja Naamioiden talo. Kýnthos-vuoren rinteessä oli lukuisia pienempiä ja suurempia pyhäkköjä ja temppeleitä, joista monet oli omistettu ulkomailta tuoduille kulteille, sekä Kynthoksen luola. Vuoren huipulla sijaitsi Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö. Stadionin ja hippodromin alue sijaitsi kaupungin koillislaidalla.
Deloksen arkeologinen alue voidaan jakaa seuraaviin seitsemään alueeseen:
pienoiskuva|pysty=1.9|Kaavakuva 2: Deloksen arkeologinen alue kokonaisuudessaan. Deloksen muut merkittävimmät rakennukset, rakennelmat ja muut kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan 2):
Apollonin ja Artemiin pyhäkköalue
pienoiskuva|[[Deloslainen Apollonin temppeli|Deloslaisen Apollonin temppelin rauniot.]] pienoiskuva|Pyhä tie sekä [[Filippoksen stoan ja Etelästoan rauniot.]]
Apollonin ja Artemiin pyhäkköalue sijaitsee suurin piirtein Deloksen arkeologisen alueen keskellä. Pyhäkköalueen ydin ovat kolme Apollonille omistettua temppeliä, jotka ovat arkaainen Poros-temppeli (n. 550–525 eaa.) sekä klassisella kaudella rakennetut Deloslainen Apollonin temppeli (n. 475–450 eaa.) ja Ateenalainen Apollonin temppeli (n. 425–417 eaa.). Temppelien pohjoispuolella oli puolikaaren muotoisessa rivissä joukko aarrekammioiksi kutsuttuja rakennuksia. Temppeleiden lähellä sijaitsi myös Naksoslaisten kolossi eli kymmenmetrinen naksoslaisten 500-luvulla eaa. pystyttämä Apollonia esittänyt kuros-patsas.
Apollonin temppelien edessä niiden länsipuolella oli Apollonille omistettu Keraton eli sarvista tehty alttari. Pyhäkköalueen länsilaidalla sijaitsi Artemiin temppeli, joka rakennettiin vuonna 179 eaa. arkaaisen 600-luvulla eaa. rakennetun temppelin paikalle. Sen lähellä olivat hyperborealaisten Laodiken ja Hyperokhen hauta. Pyhäkköalueen länsilaitaa rajasi Naksoslaisten stoa. Pyhäkköalueen etelälaidalla heti Apollonin temppelien eteläpuolella sijaitsi Naksoslaisten talo, joka oli näiden kokoontumispaikka saarella.
Pyhäkköalueen eteläsivulla oli Propylon eli alueen pylväikkösisäänkäynti. Heti pyhäkköalueen eteläpuolella sijaitsi Deloslaisten agora. Agoran länsisivulla sijaitsi Etelästoa ja sen vieressä Filippoksen stoa. Niiden välistä kulki Pyhä katu, joka johti satamasta Propylonille ja pyhäkköalueelle. Agoran eteläpuolella ovat nykyisin myös Pyhän Kerykoksen basilikakirkon rauniot, jotka ovat alueen ainoat varhaiskristilliset jäänteet.
Pyhäkköalueen lounaispuolella lähellä nykyistä satamalaituria ja alueen sisäänpääsyä sijaitsi Kompetaliastien agora. Pyhäkköalueen luoteispuolella sijaitsi puolestaan Theofrastoksen agora. Sen laidalla oli suurikokoinen niin kutsuttu Hypostyylihalli, joka tunnetaan myös Poseidonin stoana. Pyhäkköalueen itäpuolella sijaitsi Dionysoksen pyhäkkö, joka tunnetaan ennen kaikkea sen edessä seisovista suurista falloksista. Sen lähellä sijaitsi niin kutsuttu Minoen lähde.
Pyhän järven alue
Pyhä järvi sijaitsee pyhäkköalueen pohjoispuolella. Arkaaisella kaudella paikka oli Leton temenos eli pyhäkköalue. Järven rannan uskottiin olleen paikka, jossa Leto synnytti Apollonin myöhemmin pyhänä pidetyn palmupuun juurella. Paikalla oli ollut kulttitoimintaa viimeistään mykeneläisellä ajalla. Järvi oli alun perin lähes pyöreä ja myöhemmin ovaalin muotoinen. Nykyisin se on kuivattu.
Järven länsipuolella sijaitsee niin kutsuttu Leijonaterassi, jonka edestä kulkee Leijonien katu. Terassin penkereellä oli rivissä joukko naksoslaisten noin 620–600 eaa. lahjoittamia leijonapatsaita, joiden tehtävänä oli vartioida järveä. Patsaita oli alun perin arviolta 9–16. Nykyään niitä on saarella jäljellä viisi. Alkuperäiset veistokset ovat arkeologisessa museossa, ja niiden paikalla on kopiot.
Heti Pyhän järven eteläpuolella sen ja pyhäkköalueen välissä sijaitsee Italialaisten agora eli roomalaisten ja muiden Italiasta tulleiden kauppiaiden noin 110–88 eaa. rakennuttama kauppapaikka. Järven lounaispuolella Italialaisten agoran vieressä sijaitsivat Leton temppeli (noin 550 eaa.), joka oli omistettu Apollonin ja Artemiin äidille, sekä Kahdentoista jumalan temppeli (n. 320–280 eaa.).
Järven pohjois- ja luoteispuolella oli asuinrakennusten kortteleita, joissa oli lukuisia hellenistisellä ajalla rakennettuja hienosti koristeltuja yksityistaloja, kiltataloja sekä julkisia rakennuksia. Tunnetuimpiin kuuluu niin kutsuttu Järvitalo. Muita olivat muun muassa Diadumenoksen talo, Poseidoniastien talo (koinon), Kukkulatalo ja Koomikkojen talo. Järvitalon vieressä sijaitsivat myös niin kutsutut Graniittipalaistra ja Järven palaistra. Alue vaikuttaa rakennetun jonkinlaisen suunnitelman mukaan.
Teatterikortteli
pienoiskuva|[[Deloksen teatteri.]] pienoiskuva|[[Kolmikärjen talo.]] pienoiskuva|[[Dionysos ratsastaa leopardilla. Lattiamosaiikki Naamioiden talosta.]]
Deloksen teatteri sijaitsee pyhäkköalueesta etelään. Se oli rakennettu noin vuonna 280 eaa. Teatteri on tyypillinen puolikaarenmuotoinen kreikkalainen teatterirakennus, joka avautuu länteen eli merelle päin. Siinä oli tilaa noin 5 500 katsojalle. Teatteria käytettiin muun muassa Delia-juhlien näytelmäkilpailuissa.
Teatterin ympärillä oli laaja niin kutsuttu Teatterikortteli, jossa on Pyhän järven alueen tavoin lukuisia hellenistisellä ajalla rakennettuja vauraita yksityistaloja. Alue oli Deloksen varhaisin asuinalue, ja päin vastoin kuin järven alue sitä ei ollut rakennettu erityisen suunnitelmallisesti. Monet talot olivat kaksikerroksisia, ja niissä oli peristyyli- eli pylväspihat ja mosaiikein koristellut lattiat. Pääosa kaivetuista taloista on teatterin pohjoispuolella. Merkittävimmät tunnetaan nimillä Dionysoksen talo, Kleopatran talo ja Kolmikärjen talo. Teatterin itäpuolella on asuinkortteleita, jotka on tutkittu vain osittain. Tämän alueen tunnetuimmat talot ovat Naamioiden talo ja Delfiinien talo.
Teatterille johtaa Kompetaliastien agoralta alkunsa saava mutkitteleva niin kutsuttu Teatterin tie, joka kulkee Teatterikorttelin läpi.
Kýnthos-vuoren rinne
Kýnthos-vuoren rinteen alue sijaitsee teatterin itäpuolella vuoren länsirinteessä. Alempana rinteessä oli joukko asuintaloja, joista merkittävimpiä ovat Hermeen talo sekä hieman ylempänä Inopoksen talo, joka sijaitsi rinteellä virranneen Inopos-joen varrella. Sen lähellä sijaitsi suuri Inopoksen vesisäiliö, johon joen vettä kerättiin. Myytin mukaan joen alkuperä oli Egyptin Niili-virrassa. Hermeen talon lähellä sijaitsi Stesileoksen Afrodision eli Afroditelle omistettu pyhäkkö.
Alueen pyhäkköihin kuului myös Samothrakeion, joka oli omistettu Samothraken Suurille jumalille. Se rakennettiin kahdessa vaiheessa 300–100 eaa. Siihen liittyi Mithridateen muistomerkki (102–101 eaa.). Alueen eteläosassa sijaitsee Heran temppeli (n. 500 eaa.) Sen läheltä lähtee tie kohti Kýnthos-vuoren huippua.
Kýnthos-vuori
pienoiskuva|[[Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö.]]
Kýnthos-vuori sijaitsee arkeologisen alueen kaakkoisosassa. Vuoren ylärinteessä sijaitsevat Kynthoksen luola, johon liittyi Herakleelle omistettu pyhäkkö, sekä Agathe Tykhen pyhäkkö, joka oli omistettu hyvän onnen henkilöitymälle. Alun perin pyhäkkö tunnettiin nimellä Filadelfeion. Vuoren huipulla sijaitsee Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö eli Kyntheion. Sen paikalla oli varhaisin saarelta tunnettu asutus 2000-luvun lopulla eaa. Vuoren pohjoisrinteessä oli Iamnian ja Askalonin jumalten pyhäköt.
Stadionin alue
Pyhän järven itäpuolella sijaitsi Arkhegesion eli arkaainen Anioksen pyhäkkö (500-luku eaa.), joka oli omistettu Deloksen myyttiselle arkhegeteelle ja kuninkaalle. Sen ja Graniittipalaistran välissä sijaitsi hippodromi, joka oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Hippodromia ei tunneta tarkasti, eikä siellä välttämättä ollut paljoakaan rakennelmia, sillä sen alue toimi ilmeisesti myös maanviljelyskäytössä.
Stadion sijaitsi kauempana järvestä koilliseen lähellä saaren itärannikkoa. Sen juoksuradan pituus oli 182 metriä ja myös se oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa. Stadionin lounaiskulmassa sijaitsi gymnasion (200-luku eaa.). Hippodromia ja stadionia käytettiin Delia-juhliin liittyneissä urheilukilpailuissa ja gymnasionia niihin harjoiteltaessa. Niiden ympärillä oli asuinkortteleita. Itärannalla stadionin lähellä sijaitsi Deloksen synagogaksi kutsuttu rakennus, joka on mahdollisesti vanhin tunnettu synagoga. Toisaalta sen tunnistus on myös kyseenalaistettu.
Satamat
Deloksessa oli antiikin aikana kaksi satamaa. Pyhä satama sijaitsi pohjoisempana nykyisen satamalaiturin pohjoispuolella Theofrastoksen agoran ja Kompetaliastien agoran välisellä ranta-alueella. Kauppasatama sijaitsi etelämpänä nykyisen satamalaiturin eteläpuolella Teatterikorttelin kohdalla sijaitsevalla ranta-alueella sekä siitä etelään. Sen yhteydessä oli Satamakortteleina tunnettu alue. Kauppasataman lähellä sijaitsivat mahdollinen Dioskurion eli Dioskuureille omistettu pyhäkkö sekä Asklepieion eli Asklepioksen pyhäkkö.
Triariuksen vuonna 69 eaa. rakentaman linnoitusmuurin jäänteitä on näkyvillä kauppasataman lähellä sekä muun muassa Pyhän järven itäpuolella.
Hautausmaa
Deloksen hautausmaa sijaitsi klassiselta kaudelta lähtien viereisellä Rheneian eli Ríneian saarella. Myös siellä on suoritettu arkeologisia kaivauksia.
Esinelöydöt
Delokselta tehdyt esinelöydöt ovat pääosin Deloksen arkeologisessa museossa. Näihin kuuluvat muun muassa Leijonaterassin alkuperäiset leijonat sekä suuri joukko kuros- ja kore-veistoksia ja muita pyhäkön saamia votiivilahjoja. Kaikkein merkittävimmät taide-esineet on viety Kansalliseen arkeologiseen museoon Ateenaan. Näihin kuuluvat muun muassa veistokset, jotka tunnetaan nimillä Diadumenos, Artemis Diadumena, Afrodite, Pan ja Eros, Deloksen pseudoatleetti, Haavoittunut gallialainen sekä Nikandren kore.
Yö voodoo-saarella
Yö voodoo-saarella on Val Lewtonin tuottama ja Jacques Tourneurin ohjaama kauhuelokuvan klassikko vuodelta 1943. Elokuva perustuu väljästi Charlotte Brontën kirjaan Kotiopettajattaren romaani.
Elokuva oli tuottaja Val Lewtonin ja ohjaaja Jacques Tourneurin toinen yhteistyö. Ensimmäinen oli ollut Kissaihmiset (1942).
Juoni
Betsy Connell, nuori sairaanhoitaja, etsii uutta työpaikkaa. Rikas liikemies tarjoaa hänelle töitä eräältä Karibianmeren saarelta. Betsy suostuu työhön, vaikka uusi työpaikka sijaitsee kaukana. Hänen tehtävänään on hoitaa miehen sairasta vaimoa, joka ei osaa enää puhua ja katsoo aina tyhjyyteen. Mitään ei ole tehtävissä, mutta Betsy haluaa auttaa häntä. Kuullessaan että saarella harjoitetaan voodoota, hän päättää kokeilla tepsisikö se sairaaseen naiseen.
Tuotanto
Val Lewton ei pitänyt lainkaan elokuvan nimestä I Walked with a Zombie (suom. ”kävelin zombin kanssa”). RKO:n markkinointiosasto oli kuitenkin havainnut sen vetäväksi nimeksi ja sopimuksen mukaan Lewtonin oli pakko tehdä sen niminen elokuva. Lewton päätti käyttää elokuvan juonena Brontën Kotiopettajattaren romaania, jonka tapahtumat siirrettiin nykyajan Karibianmeren saarelle ja mukaan lisättiin voodoota. Käsikirjoituksen muokkasivat Ardel Wray ja Curt Siodmak.
Vastaanotto
Mark Robson, joka leikkasi ja ohjasi useita Lewtonin elokuvia, oli sitä mieltä, että Yö voodoo-saarella oli tämän paras elokuva ja äärimmäisen kaunis elokuva.
Helsingin Sanomien Arto Pajukallion mukaan elokuva tyylittelee eksoottisilla miljöillä, runollisella kerronnalla ja aavemaisilla tunnelmilla, joiden kuvasto muurasi populaarikulttuurin zombi-käsityksen peruskiviä.
Kari Aihinen
Kari "Kape" Aihinen (s. 30. toukokuuta 1972 Turku) on suomalainen kokki, keittiömestari, keittokirjailija, tv-esiintyjä ja ravintoloitsija. Hän on helsinkiläisen ravintola Savoyn keittiöpäällikkö, jonka aikana ravintolalle myönnettiin Vuoden ravintola -tunnustus (2007). Aihinen on esiintynyt television kokkiohjelmissa Kaappaus keittiössä (2013–2015, 2018), Kädettömät kokit (2015), Katastrofikokki (2016), Illallinen äidille (2017), Kokkisota (2017) ja MasterChef Suomi (2020). Lisäksi hän esiintyi Masked Singer Suomi -ohjelman neljännellä tuotantokaudella.
Aihinen on vuodesta 2016 lähtien toiminut myös ravintoloitsijana Royal Ravintoloiden Roster-ravintoloissa (Helsinki ja Turku) yhdessä Paul Hickmannin kanssa. Aihinen osti toukokuussa 2019 Roster-ravintolan Turusta. Vuoden 2020 alussa Aihinen oli mukana perustamassa Helsinkiin Version-nimistä ravintolaa. Aihinen avaa yhdessä Olli Kolun kanssa joulukuussa 2023 uuden Antilooppi-nimisen ravintolan Punavuoreen Helsinkiin.
Aihinen on työskennellyt urallaan myös Radisson SAS Plazassa, Palace Gourmetissa, G. W. Sundmansilla ja Chez Dominiquessa. Hän on ollut Suomen kokkimaajoukkueen jäsen.
Aihinen oli naimisissa Henriikka Aihisen kanssa vuosina 2000–2019 ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Jānis Sprukts
Jānis Sprukts (s. 31. tammikuuta 1982 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2017–2018 Latvian liigassa HK Kurbadsin joukkueessa. Sprukts on keskushyökkääjä, mutta hän pystyy pelaamaan myös laitahyökkääjän paikalla.
Seurajoukkueissa
Sprukts tuli nuorena Suomeen Rauman Lukon juniorijoukkueeseen kehittymään. Hän pelasi kaksi kautta Lukon junioreissa ja pääsi kokeilemaan myös liigavauhtia yhdeksän ottelun ajaksi. Suomesta Sprukts siirtyi Kanadaan QMJHL-juniorisarjan Acadie-Bathurst Titaniin, jossa oli 35 maalillaan joukkueen paras maalintekijä. Sprukts pelasi vuoden Kanadassa, minkä jälkeen palasi Suomeen. Mestis-seura Vaasan Sport teki sopimuksen latvialaisen kanssa syksyllä 2002. Sportissa kaikki ei sujunut kuitenkaan aivan toiveiden mukaan, joten Sprukts teki kesken kauden täyskäännöksen ja jatkoi loppukaudeksi takaisin Acadie-Bathurstiin.
Syksyllä 2003 Sprukts palasi jälleen Eurooppaan. Seuraavien kahden kauden aikana hän pelasi tanskalais- ja latvialaisjoukkueissa. Tanskan pääsarjassa Oddset Ligaenin Odense Bulldogsissa Sprukts pelasi kaksi ottelua. Latvialaisia ASK/Ogrea ja HK Riga 2000:tta Sprukts edusti Itä-Euroopan, Valko-Venäjän ja Latvian liigoissa.
Kaudeksi 2005–2006 Sprukts siirtyi SM-liiga-seura HPK:on käytyään aiemmin Moskovan Dynamon leirillä. Sprukts oli tärkeä osa HPK:n menestystä, joka huipentui finaalisarjaan, jossa joukkue otti ensimmäisen Suomen mestaruutensa. Sprukts oli pitkään HPK:n paras pistemies ennen loukkaantumistaan, minkä takia latvialaishyökkääjä joutui jäämään sivuun runkosarjan lopusta.
Hyvin sujuneen kauden jälkeen Sprukts teki vuoden mittaisen sopimuksen NHL-seura Florida Panthersin kanssa. Sprukts aloitti kauden AHL-joukkue Rochester Americansissa, mutta pääsi pelaamaan ensimmäisen NHL-pelinsä jo lokakuussa. Yhteensä Sprukts pelasi 13 NHL-ottelua saldolla 1+1. Farmisarjassa otteluita kertyi 58 tehoin 18+41. Kauden jälkeen Florida ei tarjonnut yhden suunnan sopimusta. Sprukts teki syyskuussa 2007 vuoden loppuun asti kestävän sopimuksen SM-liigan Lukkoon, joka joutui hankkimaan uuden pelaajan keskushyökkääjä Greg Jacinan loukkaantumisen takia. Syksyllä 2008 Sprukts palasi kahden suunnan sopimuksella Floridaan. Pääosin kausi kului AHL-liigassa. Floridan NHL-joukkueen rosteriin Sprukts merkittiin vain yhdessä ottelussa.
Kesällä 2009 Sprukts teki sopimuksen KHL:ssa pelaavan latvialaisseura Dynamo Riian kanssa.
Maajoukkueessa
Sprukts pelasi ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailunsa Pietarissa vuonna 2000. Tämän jälkeen hän on edustanut Latviaa myös vuoden 2003, 2005, 2006, 2007 ja 2008 MM-kilpailuissa.
Mikseri
Mikseri tarkoittaa seuraavia asioita:
Kandidaatti
Kandidaatti (lyhenne kand. ; ) on suomalaisessa korkeakoulujärjestelmässä yliopistossa suoritettava alempi korkeakoulututkinto. Sen laajuus on 180 opintopistettä (120 opintoviikkoa), mikä sisältää kandidaatintutkielman. Syksystä 2005 alkaen uusien opiskelijoiden on suoritettava kandidaatin tutkinto välitutkintona ennen maisterin tutkinnon opiskelua.
Aiemmin, ennen vuotta 2005, filosofian kandidaatti oli ylemmän korkeakoulututkinnon nimitys, joka vastasi arvoltaan maisterin arvonimeä; sitä alempia kandidaattitutkintoja olivat nykyäänkin käytössä olevat luonnontieteiden kandidaatti (LuK) ja humanististen tieteiden kandidaatti (HuK). Nykyään luonnontieteellisellä ja humanistisella alalla ylempi korkeakoulututkinto on filosofian maisteri (FM).
Ruotsissa kandidaatin tutkinto on samankaltainen kuin Suomessa, eli 180 opintopistettä.
Useissa Itä-Euroopan maissa kandidaatin tutkinto (, tai tieteiden kandidaatti; кандидат наук) on jatkotutkinto, joka vastaa suunnilleen suomalaista lisensiaatin tutkintoa.
Kandidaatintutkinnon englanninkielinen käännös
Kansainvälisesti tunnettuja nimityksiä kandidaatin tutkinnolle ovat mm. BSc (Bachelor of Science), BA (Bachelor of Arts) ja BPharm (Bachelor of Pharmacy). Englanninkielen bachelor-nimitys on mukauma alkujaan keskiaikaisen maisteria alemman yliopistotutkinnon baccalaureatus nimestä. Suomennettuna baccalaureatus tarkoittaa laakerinmarjaa, koska kandidaatti rinnastettiin laakerinmarjaan, josta versoo itse laakeripuu eli maisteri.
Ammattikorkeakoulututkinnon rinnastuvuus ja englanninkielinen käännös
Ammattikorkeakoulututkinnot (AMK) rinnastetaan Suomessa kandidaatin tutkintoon silloin, kun hakijan virkakelpoisuutta arvioidaan. Virkaa voi siis hakea joko alemmalla tai ylemmällä yliopistotutkinnolla (tyypillisesti kandidaatin tutkinto tai maisterin tutkinto) tai ammattikorkeakoulututkinnolla (ammattikorkeakoulututkinto tai ylempi ammattikorkeakoulututkinto).
Suomalaisesta ammattikorkeakoulututkinnosta voidaan käyttää opetushallituksen käännössuosituksen mukaisia nimikkeitä, kuten esimerkiksi BBA (Bachelor of Business Administration). Ammattikorkeakoulututkinnot eivät ole tieteellisiä tutkintoja yliopistotutkintojen tapaan, joten niistä ei voida käyttää esimerkiksi käännöstä Bachelor of Science.
LPRHC Fest
LPRHC Fest on kaksipäiväinen punk-, hardcore- ja rapmusiikkiin keskittynyt festivaali Lappeenrannassa. Festivaali on järjestetty vuosina 2006–2008 ja uudelleen vuodesta 2012 alkaen.
Historia
Alkuvuosina festivaalin järjestelyistä vastasi silloinen Lappeenrannan elävän musiikin yhdistys Lelmu, joka oli järjestänyt punk-keikkoja nuorisotila Monarilla ja ravintola Husaarissa 1990-luvun lopulta alkaen. Yhdistyksen toiminnanjohtaja Vesa Hellsten piti punk-kulttuuria yllä julkaisemalla levyjä Hellstone Recordsin kautta ja zineä. Omaa festivaalia yritettiin järjestää menestyksettä jo vuonna 2005. Silloin paikaksi suunniteltiin Taipalsaaren Saimaanharjun kiekkokaukaloa, jossa kunnallishallinto esti tapahtuman perättömien huume-epäilyjen vuoksi, sekä Risulahden lavaa Luumäellä ja Lappeenrannan ravirataa.
Tapahtuma teki paluun nimellä LPRHC Fest vuonna 2012, josta lähtien järjestämisestä on vastannut Pro Punk & Hardcore -yhdistys. Yhdistys on helsinkiläinen, mutta koostuu osin vanhoista aktiiveista. Kesäksi 2014 festivaali joutui vaihtamaan aluetta, kun vanhalle paikalle Skinnarilaan kaavoitettiin Lappeenrannan seudun opiskelija-asuntosäätiön asuntoja. Uusi paikka löytyi Huhtiniemen liikuntakeskuksen hiekkakentältä, jonka lisäksi ehdolla olivat muun muassa Myllysaari ja ravirata. Vuonna 2016 siirryttiin sata metriä itään Huhtiniemen laskettelurinteen nurmialueelle. Vuoden 2016 LPRHC Festissä oli noin 900 maksanutta kävijää kahden päivän aikana.
Vuonna 2017 LPRHC Fest pääsi valtion tuen piiriin, kun se sai 7 000 euron avustuksen opetus- ja kulttuuriministeriöltä. Elokuun alussa järjestettäväksi suunniteltu vuoden 2020 festivaali peruuntui koronaviruspandemian vuoksi.
Veikko Vallin
Veikko Juhani Vallin (s. 15. toukokuuta 1962 Tampere) on suomalainen poliitikko ja liikemies. Vallin tutustui yrittäjänä toimiessaan Tony Halmeeseen ja auttoi hänet kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2003, mikä muodosti virstanpylvään Perussuomalaisten varhaisessa kasvussa.
Elämä
Vallin on koulutukseltaan autopeltiseppä. 1980-luvulla hän työskenteli Volvon tehtaalla Ruotsissa. Palattuaan Suomeen vuosikymmenen lopulla hän liittyi perussuomalaisten edeltäjän Suomen Maaseudun Puolueen nuorisojärjestöön kansanedustaja Sulo Aittoniemen maahanmuuttovastaisten mielipiteiden houkuttelemana. Vallin oli SMP:n nuorisojärjestön jäsenenä vain vuoden, jona aikana hän tutustui Timo Soiniin.
1990-luvun puolivälissä Vallin perusti Fast-nimisiä urheiluravinteita myyvän yrityksen, jonka liikevaihto alkoi kasvaa 2000-luvun alussa. Yritystoimintansa myötä Vallin tutustui Tony Halmeeseen ja sai ajatuksen, että tämän pitäisi pyrkiä kansanedustajaksi. Vallin ryhtyi Halmeen kampanjapäälliköksi ja toimitti Viikingin voimaopas -nimisen kirjan, jolla rahoitettiin vaalikampanjaa. Halme valittiin eduskuntaan perussuomalaisten edustajana vuoden 2003 eduskuntavaaleissa. Vallin toimi Halmeen eduskunta-avustajana neljän kuukauden ajan. Vallinin mukaan hän jätti tehtävänsä Halmeen päihdeongelman vuoksi.
Eduskunta-avustajan tehtäviensä jälkeen Vallin perusti vuonna 2004 proteiinipatukoita valmistavan tehtaan Viroon. Sen valmistamat patukat myytiin Vallinin Suomessa toimivalle yritykselle, joka toimitti ne vähittäismyyntin. Toiminnan tarkoituksena oli verosuunnittelu. Vuonna 2009 Vallin myi proteiiniyrityksensä 2,7 miljoonalla eurolla.
Tampereen kunnallispolitiikkaan Vallin lähti mukaan vuonna 2017, jolloin hänet valittiin kaupunginvaltuustoon sitoutumattomana Tampereen Puolesta ry:n edustajana. Hän sai kunnallisvaaleissa yli 1 600 ääntä. Ennen kaupunginvaltuustoon valintaansa Vallin asui osan vuodesta Portugalissa Madeiralla. Vallin liittyi perussuomalaisiin kesäkuussa 2017 Jussi Halla-ahon puheenjohtajaksi valintaa seuranneena päivänä, ja siirtyi perussuomalaisten Tampereen valtuustoryhmään lokakuussa 2017. Vuonna 2019 Vallin valittiin eduskuntaan Pirkanmaan vaalipiiristä 4 563 äänellä.
Verosuunnittelu ja poliittiset näkemykset
Vuonna 2019 Vallin arvioi omaisuutensa arvoksi 2,1 miljoonaa euroa. Se koostuu muun muassa kolmesta omakotitalosta, kuudesta kerrostalohuoneistosta ja yhdestä liikehuoneistoista, jotka sijaitsevat Suomessa, Virossa ja Portugalissa. Vallin hallinnoi omaisuuttaan Virossa toimivan yrityksensä Vallinvest Oü:n kautta. Vuonna 2019 hän kertoi Helsingin Sanomien haastattelussa välttäneensä virolaisen yrityksensä kautta maksamasta veroja Suomeen yli 200 000 euroa. Vallinin mukaan verosuunnittelu ei ole moraalisesti väärin.
Kunnallisvaaleissa 2017 Vallinin teemoja olivat Tampereen raitiotiehankkeen peruminen, Viistokadun palauttaminen, Hämeenkadun avaaminen yksityisautoille sekä tiukka pakolaispolitiikka. Eduskunnassa Vallin ajaa nykymuotoisen yhteisöveron poistamista yrityksiltä, ja hän haluaa Suomeen myös Viron mallin mukaisen tasaveron. Vallin on kertonut ihailevansa Yhdysvaltain presidenttiä Donald Trumpia tämän talouspolitiikan vuoksi. Vallinin mielestä Trump on puhunut painavaa ja loogista asiaa. Vallin myös epäilee ilmastonmuutosta.
Vallin on kertonut irtisanoutuvansa etnonationalismista ja rasismista. Lisäksi hän vastustaa turkistarhausta.
Yksityiselämä
Vallinin avopuoliso on Kap Verdestä kotoisin oleva Alice Pereira.
Luettelo julkisista yleisradioyhtiöistä maittain
Tämä on luettelo julkisista yleisradioyhtiö istä maittain.
Iso-Jurvo
Iso-Jurvo on karu järvi Äänekosken kaakkoisosassa Keski-Suomen maakunnassa. Sen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Etäisyys Jyväskylästä on 40 kilometriä pohjoiskoilliseen. Iso-Jurvo, sen koillispuolinen Pieni-Jurvo ja Jurvonjoki muodostavat luontoarvoiltaan edustavan kokonaisuuden.
Maantiede
Iso-Jurvon pituus etelästä pohjoiseen on 3,5 kilometriä. Järven leveys vaihtelee suuresti. Eteläosan pitkänomaisen Etelälahden leveys on noin 300–400 metriä, keskiosan leveys on yli kilometrin ja pohjoisosan leveys noin puoli kilometriä. Järven kaakkoisrannalla kohoava Jurvonvuori on luonnonsuojelualuetta, sen laki on noin 215 metriä merenpinnan yläpuolella. Iso-Jurvon vähintään 20 metriä syvä alue levittäytyy yhtenäisenä Jurvonvuoren länsi- ja pohjoispuolella. Kymmenen metrin syvyyskäyrä kulkee paikoin alle 20 metrin päässä Jurvonvuoren rannasta. Iso-Jurvon syvin kohta, 32 metriä, sijaitsee Etelälahden keskiosassa. Järven pohjoispuolisko on matalampaa, mutta yli kymmenmetrisiä syvänteitä on useita. Myös Etelälahden eteläisin osa on melko matalaa.
Iso-Jurvon laajimmat saaret ovat järven keskiosassa sijaitseva Isosaari ja pohjoisosassa sijaitseva Lehtisaari.
Iso-Jurvon koillispuolella sijaitsee Pieni-Jurvo (138,5 metriä mpy). Järviä erottaa Jurvonharju ja Väliharju, joiden välistä virtaa laskuoja Iso-Jurvosta Pieni-Jurvoon, jonka pohjoisrannalta lähtee Jurvonjoki-Kurojoki pohjoiseen ja laskee Ala-Keiteleen Kurolahteen. Valkeajärvi (138,7 metriä mpy) on läheisessä yhteydessä Iso-Jurvoon; sitä erottaa Iso-Jurvosta Jurvonniemi. Valkeajärvi laskee lyhyttä laskuojaa Jurvonniemen itäpuoliseen Valkeajärvenlahteen, joka on matalaa vesialuetta. Iso-Jurvon rannoilla on melko taajaan pientaloja.
Iso-Jurvon vesitilavuus on 19 480 000 kuutiometriä.
Iso-Jurvo (14.418.1.004) kuuluu Kurojoen valuma-alueeseen (14.418), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen vesistössä (14). Toinen jakovaihe on Keiteleen eteläosan alue (14.41) ja ensimmäinen on Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4). Iso-Jurvo on Kurojoen valuma-alueen laajin vakavesi ja ainoa, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin. Seuraavaksi laajimmat ovat Pietinen ja Pieni-Jurvo. Alueeseen kuuluu myös neljätoista muuta vakavettä.
Iso-Jurvo on kuudenneksi laajin Äänekosken 169:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä edeltää Keitele, Kuhnamo ja Niinivesi, Iisjärvi ja Kiimasjärvi.
The Best, The Rest, The Rare
The Best, The Rest, The Rare on saksalaisen power metal -yhtye Helloweenin kolmas kokoelma-albumi vuodelta 1991.
Talking to Myself
Talking to Myself on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Linkin Parkin kappale. Yhtye julkaisi kappaleen toisena singlenä seitsemänneltä studioalbumiltaan One More Light. Kappale tuli radiosoittoon 25. heinäkuuta 2017, mutta sen kampanjointi peruttiin laulaja Chester Bennington kuoleman jälkeen.
Kappaleeseen tehty virallinen musiikkivideo julkaistiin 20. heinäkuuta 2017, samana päivänä, jolloin Chester Bennington oli tehnyt itsemurhan kotonaan Palos Verdes Estatesissa Etelä-Kaliforniassa.
Raimo Väyrynen
pienoiskuva|Raimo Väyrynen heinäkuussa 2010. Raimo Veikko Antero Väyrynen (s. 17. huhtikuuta 1947 Kiuruvesi) on politiikan tutkija ja Ulkopoliittisen instituutin (UPI) entinen johtaja. Hänet tunnetaan etenkin Yhdysvalloissa, missä hän on toiminut pysyvänä professorina ja tutkimuslaitoksen johtajana Notre Damen yliopistossa sekä vierailevana professorina Princetonin ja Minnesotan yliopistoissa sekä vierailevana tutkijana MIT:ssä ja Harvardin yliopistossa. Väyrysen laaja tieteellinen toiminta on keskittynyt kansainvälisten suhteiden teoriaan ja historiaan, kansainväliseen taloustieteeseen sekä rauhan- ja konfliktintutkimukseen. Väyrynen toimi Suomen Akatemian pääjohtajana vuosina 2004–2007.
Elämäkerta
Väyrynen kirjoitti ylioppilaaksi Kiuruveden yhteislyseosta vuonna 1966, valmistui Tampereen yliopistosta yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1968 ja lisensiaatiksi 1970 sekä väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi 1973.
Väyrynen toimi Rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen erikoistutkijana vuosina 1970–72 ja laitoksen johtajana 1972–78. Väyrynen nimitettiin Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin kansainvälisen politiikan professoriksi 1978, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1998. Helsingin yliopistossa hän toimi useita vuosina valtio-opin laitoksen esimiehenä sekä valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina ja varadekaanina. Vuosina 1979–83 Väyrynen oli Lapin yliopiston hallituksen jäsen ja toimi lisäksi pitkään saman yliopiston kansainvälisten suhteiden dosenttina. Hän on toiminut Lapin yliopiston hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2009. Hänet vihittiin 1999 Lapin yliopiston kunniatohtoriksi. Helsingin yliopiston tutkijakollegiumia Väyrynen johti 2002–2004.
Väyrynen nostatti ulkopoliittisen kohun alkuvuodesta 1983. Tiedemiesten Pugwash-liikkeen kokouksessa hän esitti silloiseen vilkkaaseen ydinasekeskusteluun viitaten näkemyksen, jonka mukaan Pariisin rauhansopimus ja YYA-sopimus eivät sulje juridisesti pois mahdollisuutta, että Neuvostoliitto voisi laajentaa ydinaseistuksensa tukialuetta myös Suomeen. Väyrynen lausui kantansa suljetussa kokouksessa, mutta se vuoti iltapäivälehtien kautta julkisuuteen. Presidentti Mauno Koivisto suuttui Väyrysen lausunnosta ja piti sitä Neuvostoliittoa loukkaavana, vaikka Väyrysen tulkinta sinänsä olikin sopimusteknisesti oikea. Valtiopäivien päättäjäisissä maaliskuun alussa pitämässään puheessa Koivisto korosti, ettei Suomi salli sijoitettavan alueelleen minkään valtion ydinaseita eikä kukaan ole tällaista yrittänytkään. Hän purki kiukkuaan käydylle keskustelulle todeten, että yhteiskuntatieteilijöiden spekuloinnilla valtioiden välisten suhteiden kehittymisestä on ”lähinnä ennustajaeukkojen puheiden arvo”. Koiviston kommentti kohdistui ainakin yhtä paljon muihinkin keskustelijoihin asiasta kuten Åbo Akademin professoriin Dag Anckariin, joka oli samoihin aikoihin eritellyt julkisuudessa YYA-sopimuksen kielteisiä puolia ja ehdottanut sopimuksen yksipuolista purkamista.
Vuosina 1993-2004 Väyrynen toimi Notre Damen yliopiston pysyvästi nimitettynä valtio-opin professorina ja vuosina 1993–1998 johti saman yliopiston Joan B. Kroc Institute for International Peace Studies -laitosta. Yhdysvalloissa Väyrynen on toiminut myös Fulbright-tutkijana MIT:ssä ja Harvardin yliopistossa sekä vierailevana professorina Princetonin ja Minnesotan yliopistossa. Hänen muihin kansainvälisiin tehtäviinsä kuuluvat muun muassa YK-yliopiston hallituksen jäsenyys pohjoismaiden edustajana, International Studies Associationin varapresidenttiys, Kööpenhaminan rauhan- ja konfliktintutkimuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajuus, Oslon kansainvälisen rauhantutkimuslaitoksen johtokunnan jäsenyys sekä pysyvän asiantuntijan tehtävä Olof Palmen johtamassa kansainvälisessä turvallisuuskomissiossa.
Yliopistotehtäviensä ohessa Väyrynen on toiminut puheenjohtajana Suomen YK-liitossa (1980–1985), Valtiotieteellisessä yhdistyksessä (1983–1986), Liikuntatieteellisessä seurassa (1990–1993) sekä jäsenenä ja puheenjohtajana ulkoasiainministeriön aseidenriisunnan neuvottelukunnassa (1975–1988). Hänelle myönnettiin Urho Kekkonen -palkinto vuonna 1999. Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi Väyrynen valittiin vuonna 1992. Hän toimii vuodesta 2007 lähtien sen yhteiskuntatieteiden jaoston puheenjohtajana. Hän valitsi Tieto-Finlandia -palkinnon voittajan 2006.
Vuosina 2004–2007 Väyrynen toimi Suomen Akatemian pääjohtajana toimittuaan sitä ennen sen yhteiskuntatieteellisen toimikunnan puheenjohtajana 1989–1991 ja jäsenenä 1974–1976. Näinä vuosina hän oli myös pohjoismaisen yhteiskuntatieteiden komitean (NOS-S) jäsenenä sekä toimi Euroopan tiedesäätiön (ESF) yhteiskuntatieteiden komitean jäsenenä. Akatemian pääjohtajakautenaan hän toimi muun muassa Euroopan tiedesäätiön hallituksen ja Euroopan unionin komission tieteellisen neuvoston (EURAB) jäsenenä sekä Euroopan yliopistoinstituutin (EUI) hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Vuonna 2007 hänet valittiin ESF:n tieteellisen neuvoston puheenjohtajaksi. Vuosina 2007–2008 Väyrynen toimi lisäksi Kazakstanin hallituksen tiede- ja teknologiapoliittisena neuvonantajana. Hän on johtanut vuonna 2008 Tanskan kansainvälisten suhteiden instituutin (DIIS) kansainvälistä arviota sekä vuonna 2010 Göteborgin yliopiston yhteiskuntatieteiden arviointia.
Keväällä 2008 kohua herätti Ulkopoliittisessa instituutissa vallinnut sen entisen johdon ja työntekijöiden tyytymättömyys Väyrysen toimintaan. Väyrynen selvisi kuitenkin hallituksen antamalla suullisella huomautuksella ”varomattomasta alkoholinkäytöstä” sekä hänelle ja instituutin ohjelmajohtajille, Tapani Vaahtorannalle ja Hanna Ojaselle, suunnatulla kehotuksella ”parantaa työilmapiiriä”. Upin johtajana Väyrynen toimi helmikuusta 2007 ja hänen työsuhteensa oli määrä jatkua vuoteen 2011. Väyrynen kuitenkin ilmoitti oma-aloitteisesti keväällä 2009 jäävänsä lainmukaiselle eläkkeelle vuoden 2010 alussa. Hänen seuraajakseen tuli Teija Tiilikainen.
Väyrynen osallistui 2008 Bilderberg-ryhmän kokoukseen.
Väyrysen perheeseen kuuluu vaimo ja 4 lasta. Väyrynen on puoluetaustaltaan sosiaalidemokraatti.
Julkaisuja
Väyrysen toimittamia teoksia ovat muun muassa:
Tangenttilause
thumb|198px|right|Kolmio. Tangenttilause on euklidisen geometrian perustulos. Sen mukaan kolmiossa, jonka kaksi kulmaa ovat \alpha ja \beta ja näitä vastaavien sivujen pituudet ovat a ja b, on voimassa:
Todistus
Sinilauseen mukaan
Olkoon
jolloin
Tällöin
Kun käytetään identiteettiä
saadaan
Rhino Bucket (albumi)
Rhino Bucket on Rhino Bucketin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990 levymerkillä Warner Bros. Records.
Memorial (albumi)
Memorial valittiin Metalhammer -lehdessä toukokuussa 2006 kuukauden albumiksi. Metal Heartin ja Rock Hardin arvosteluissa se sai yhdeksän pistettä kymmenestä.
Aila
Aila on suomalainen ja virolainen naisen etunimi, alkujaan inarinsaamelainen muunnelma nimestä Aili. Virossa se on käsitetty myös Alice-nimen muunnelmaksi.
Vaskiluoto 3
Vaskiluoto 3 on Vaasassa sijaitseva sähkövoimalaitos, jonka sähköteho on 160 megawattia. Laitos käyttää polttoaineenaan raskasta polttoöljyä. Vaskiluoto 3 on ollut osa Suomen sähkön varatuotantoa. Vaskiluoto 3 sijaitsee Vaskiluodossa Vaasan sataman alueella. Vaskiluoto 3 on poistunut tuotantokäytöstä vuoden 2015 lopussa.
Kirkkosaari (Pielavesi)
Kirkkosaari on saari Pielaveden kunnan Pielavedessä. Se on pitäjän vanha keskuspaikka, joka alkuaan oli nimeltään Lammassalo.
Kirkkosaaren kirkko
Vuonna 1683 pielaveteläiset saivat Viipurin piispa Petrus Bångilta luvan kappelikirkon rakentamiseen. Kirkon paikaksi valittiin nykyinen Kirkkosaari, koska se sijaitsi hyvien vesiyhteyksien päässä. Kirkko valmistui viimeistään vuonna 1691. Tähän kirkkoon liittyy sanonta "ahtaat paikat kuin Pielaveden kirkossa". Nykyisin vanhalla kirkkomaalla on tapuli ja 1860-luvun nälkävuosina menehtyneiden muistomerkki. Pohjalaistyylisen solakka kolmikerroksinen renessanssitapuli on rakennettu vuonna 1748 Anders Brofallin johdolla.
Saaressa ehti olla kolme kirkkoa kunnes 1850-luvulla kirkon paikaksi vaihdettiin nykyinen Pielaveden kirkonkylän Hiekkaniemi. .
Edvard Munch
250px|thumb|Edvard Munch osti vuonna 1897 [[Åsgårdstrandista talon kesäasunnoksi. Talossa on nyt museo.]] Edvard Munch (, norj. ; 12. joulukuuta 1863 Ådalsbruk, Løten – 23. tammikuuta 1944 Oslo) oli norjalainen taidemaalari. Hän on Norjan kansainvälisesti tunnetuimpia taiteilijoita säveltäjä Edvard Griegin, kuvanveistäjä Gustav Vigelandin ja kirjailija Henrik Ibsenin ohella. Munchin laajassa tuotannossa on kosketuskohtia useisiin taidesuuntauksiin, kuten symbolismiin, ekspressionismiin, impressionismiin ja jugendiin. Munchin psykologiset aiheet on nähty alkusysäyksenä Saksan 1900-luvun alun ekspressionistiselle suuntaukselle.
Elämä ja ura
Edvard Munchin vanhemmat olivat Laura Catherine Bjølstad ja lääkäri Christian Munch. Edvardilla oli vanhempi sisar Johanne Sophie ja kolme nuorempaa sisarusta: Peter Andreas, Laura Catherine ja Inger Marie. Hänen setänsä oli historioitsija Peter Andreas Munch. Perhe muutti Løtenista Kristianiaan (nykyisin Oslo) vuonna 1864.
Edvardin äiti kuoli tuberkuloosiin vuonna 1868, kuten myös Edvardin sisar Sophie vuonna 1877. Äidin kuoleman jälkeen Munchin sisaruksia huolsi heidän isänsä ja äidin sisko Karen. Isän suhdetta lapsiinsa varjosti hermostunut luonne ja kiivas uskonnollisuus. Taiteilijan traaginen lapsuus vaikutti hänen tapaansa käsitellä aiheitaan hyvin intensiivisesti. Hänen tiedetään sanoneen: ”Sairaus, hulluus ja kuolema olivat enkelit, jotka ympäröivät kehtoani, ja ne ovat seuranneet minua läpi elämäni.”
Vuonna 1879 Munch aloitti insinööriopintonsa, mutta jo vuonna 1881 hän siirtyi opiskelijaksi Kristianian kuninkaalliseen taide- ja suunnittelukouluun. Vuonna 1885 hän matkusti Ranskaan. Hän vietti vuosina 1892–1908 pitkiä aikoja Pariisissa ja Berliinissä. Berliinissä Munch liikkui skandinaavisten taiteilijoiden suosimassa Zum schwarzen Ferkel -piirissä ja ystävystyi Akseli Gallen-Kallelan kanssa. Kesiään Munch vietti Åsgårdstrandissa, josta hän osti oman talon vuonna 1897. Åsgårdstrand oli tärkeä Munchin tuotannon kannalta, koska monet hänen teossarjansa Elämänfriisi pääteoksista sijoittuvat tämän pienen paikkakunnan merenrantamaisemiin. Nykyään Munchin omistama talo toimii museona.
Elämänsä aikana Munch piti lukuisia näyttelyitä Norjan lisäksi erityisesti Saksassa.
Munch kuoli 23. tammikuuta 1944 kotonaan Ekelyssä, jonne taiteilija oli muuttanut vuonna 1916. Munchin hauta sijaitsee Oslossa Vår Frelsers -hautausmaalla lähellä Ibsenin ja Bjørnsonin hautoja. Haudalle on pystytetty Arne Durbanin tekemä veistos. Veistos varastettiin vuonna 2011 mutta saatiin myöhemmin takaisin.
Teokset
Munchin tunnetuin teos on Huuto (1893). Se kuuluu laajempaan teossarjaan Elämänfriisi, jossa on neljä pääteemaa: 1. rakkauden siemen, 2. rakkaus, joka kukoistaa ja kuolee, 3. elämisen ahdistus ja 4. kuolema. Alkuperäisessä vuoden 1893 sarjassa oli kuusi teosta, mutta sarja kasvoi 22-osaiseksi. Munch päivitti sitä jatkuvasti, ja jos joku teos myytiin, hän maalasi sen tilalle uuden.
Huudon lisäksi Munchin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat esimerkiksi Sairas lapsi (muotokuva sisaresta Sophiesta, joka oli kuollut yhdeksän vuotta aiemmin), Puberteetti, Madonna, Tuhkat, Vampyyri, Melankolia, Ilta Karl Johanilla, Elämäntanssi ja Tyttöjä sillalla.
Vuosikymmenten kuluessa Munch teki monista aiheistaan lukuisia erilaisia versioita, maalauksia, grafiikkaa ja piirroksia, ja hän käsitteli teostensa aiheita myös tekstuaalisesti. Munchin ura taiteilijana kesti yli 60 vuotta. Uransa alkuvaiheessa Munchin tuotantoa leimasi realismi, mutta myöhemmin hänen ilmaisunsa sai syntetis-symbolistisia piirteitä, ja 1900-luvun alkupuolella Munchin maalausten tumma värimaailma kirkastui. Käännekohta positiivisempiin mutta vähemmän intensiivisiin töihin on ajoitettu vuosiin 1908–1909, jolloin Munch koki hermoromahduksen. Munchin teoksissa on joukko tiheästi toistuvia symboleita, kuten aurinko, kuunpylväs, naisen tuulessa hulmuavat hiukset ja elämänpuu.
Uransa aikana Munch maalasi myös lukuisia muotokuvia ja teki julkisia monumentaaliteoksia esimerkiksi suklaatehdas Frejalle, Oslon kaupungintalolle ja Oslon yliopistolle. Munch oli hyvin kiinnostunut aikansa kirjallisuudesta ja luki Ibseniä ja Dostojevskia, jonka teokset ilmestyivät norjaksi 1880-luvulla. Hän teki ja suunnitteli kuvituksia esimerkiksi Ibsenin, Charles Baudelairen ja Maurice Maeterlinckin näytelmiin. Kirjallisuuden lisäksi taiteilija oli erittäin kiinnostunut oman aikansa tieteellisestä keskustelusta, erityisesti psyko-fysiologiasta.
Munch harrasti myös valokuvausta. Hän testamenttasi Oslon kaupungille noin 1 100 maalausta, 15 500 grafiikan vedosta, 4 700 piirrosta ja vesivärimaalausta sekä kuusi veistosta, ja suuri osa lahjoituksesta on näytteillä Munch-museossa, Oslossa. Myös Norjan kansallismuseolla on omistuksessaan monia Munchin keskeisiä töitä.