cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ludvig Holberg
Kaksi hänen kansainvälisesti tunnetuinta näytelmäänsä ovat Jeppe Niilonpoika ja Valtioviisas kannunvalaja. Molemmat näistä näytelmistä ovat jättäneet pysyvän jäljen myös suomen kieleen: Tunnettu kysymysmuotoinen sanonta "Miksi Jeppe juo?" on peräisin Jeppe Niilonpojasta, ja termi "kannunvalanta", joka tarkoittaa antautumista poliittiseen spekulaatioon ilman riittäviä asiatietoja, on peräisin Valtioviisaasta kannunvalajasta. Myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden kattojärjestö Kannunvalajat ry. on saanut nimensä samalla perusteella.
Muita Holbergin suomeksi esitettyjä näytelmiä ovat Köyhyys ja ylpeys (Don Ranudo de Colirados eller Fattigdom og Hoffaerdighed), Ei ole aikaa tai Kiireinen mies (Den Stundeslöse), Erasmus Montanus, Harharetket, Henrik ja Pernilla (Henrik og Pernille), Lapsensaajaiset (Barselstuen), Mestari Gert tai Lörpöttelevä parturi (Mester Gert Westphaler) ja Naamiaiset (Mascarade).
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Holbergin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Holbergin kuva on ollut myös toisessa, sittemmin käytöstä poistuneessa Boeing 737-800 -koneessa. thumb|left|Boeing 737, jonka pyrstöön Holbergin kuva on maalattu.
Katkaravut
thumb|280px|[[Palaemon (suku)|Palaemon-suvun katkarapuja (Caridea-osalahko)]] Katkaravut ovat kymmenjalkaisiin kuuluvia pitkänomaisia, vahvapyrstöisiä ja jokseenkin kookkaita äyriäisiä.
Yleispiirteitä
Katkarapujen ruumis on liereähkö, joskus jonkin verran sivuilta litistynyt. Katkaravuilla on yleensä pitkät tuntosarvet eli antennit, ja niiden tyvellä levymäinen antennisuomu. Silmät ovat varrelliset, liikkuvat. Selkäkilpi (carapax) on suhteellisen pehmeä ja ohut, sen etureuna voi muodostaa sarvimaisen otsapiikin. Keskiruumiin jalat ovat ohuet, lihaksikkaan takaruumiin (”ravunpyrstön”) raajat taas ovat sopeutuneet uimajaloiksi. Katkaravut liikkuvat yleensä ketterästi pohjan tuntumassa tai vesikasvillisuudessa, jotkut ovat pelagisia.
Yhteisistä rakennepiirteistään huolimatta katkaravut näin määriteltynä eivät muodosta yhtenäistä taksonomista ryhmää tai kehityslinjaa kymmenjalkaisten äyriäisten joukossa, vaan ne edustavat pikemmin alkuperäistä ruumiinrakennetta, josta muut ryhmät, esim. ravut ja taskuravut ovat kehittyneet. Aiemmin, 1960-luvulle asti, kymmenjalkaiset kuitenkin luokiteltiin kahteen pääryhmään Natantia (”uivat ravut”) ja Reptantia (”ryömivät ravut”), joista edellinen vastaa katkarapuja. Useissa muissakin kielissä on vastaavia katkaravun yleiseen ulkonäköön liittyviä käsitteitä, esim. ,, , . Englannin kielessä termejä shrimp ja prawn on samoin sekaisin sovellettu eri katkarapuryhmiin. Katkoja (Amphipoda) katkaravut puolestaan muistuttavat vain vähän; katkat eivät kuulu kymmenjalkaisiin ja ovat vain kaukaista sukua katkaravuille.
Systematiikka
Nykyään kymmenjalkaiset jaotellaan kahteen alalahkoon. Dendrobranchiata-alalahkossa kidukset ovat haaroittuneet ja naaras yleensä laskee munat veteen, jossa ne hedelmöittyvät ja niistä kehittyy naupliustoukkia. Pleocyemata-alalahkossa kidukset taas ovat yksinkertaisen levy- tai rihmamaiset, ja naaras kantaa munia takaruumiinsa alla (”katkaravunmäti”) kunnes niistä kehittyy zoeatoukkia.
Katkaravuiksi kutsuttuja äyriäisiä on näissä molemmissa alalahkoissa niin, että ne käsittävät koko Dendrobranchiata-alalahkon sekä osan toisesta, Pleocyemata-alalahkosta seuraavasti (tummennetut ryhmät)
Katkaravut ravintona
Dendrobranchata-ryhmään kuuluvia Penaeidae-heimon katkarapuja taas sekä pyydystetään luonnosta että viljellään suuressa mitassa lämpimien alueiden katkarapufarmeilla, erityisesti Kaakkois-Aasiassa ja Amerikan Tyynenmerenrannikolla. Vuosituotantomäärät ovat miljoonia tonneja. Suomessa näitä äyriäisiä kutsutaan tiikerikatkaravuiksi ja jättikatkaravuiksi. Tehoviljellyt katkaravut voivat sisältää haitallisia bakteereja ja lääkejäämiä. Jopa 74 % thaimaalaisista katkarapujen viljelijöistä on käyttänyt antibiootteja rapujen erilaisten tautien torjunnassa.
Suomeen tuotiin vuonna 2004 noin 55 tonnia Penaeidae-heimon katkarapuja.
Katkaravut akvaariossa
Akvaarioharrastuksessa suosittuja Caridea-ryhmän katkarapuja ovat pienet makeanveden harjaravut (Atyidae) joiden nimiksi on vahvistettu erilaisia harjarapuja ja sukarapuja, esimerkiksi siniharjarapu ja leväsukarapu (Caridina japonica, ent. leväkatkarapu). Merivesiakvaarioissa ovat yleisiä Lysmata-suvun katkaravut, jotka kuuluvat puhdistajaravuiksikin kutsuttuun Hippolytidae-heimoon. Sekä makea- että murtovesiakvaarioissa pidetään myös Macrobrachium-suvun lajeja, esimerkiksi Macrobrachium lanchesteri, Macrobrachium pilimanus ja Macrobrachium assamense.
Suomen lajit
Suomen rannikoilla esiintyy alkuperäisinä kaksi noin kuusisenttiseksi kasvavaa katkarapulajia, hietakatkarapu (Crangon crangon) sekä leväkatkarapu (Palaemon adspersus), joka elää Porin ja Pernajan välisellä alueella. Näiden lisäksi 2000-luvulla on voimakkaasti yleistynyt vieraslaji sirokatkarapu (Palaemon elegans).
Jerzy Klempel
Jerzy Klempel (23. huhtikuuta 1953 Międzylesie – 28. toukokuuta 2004 Wrocław) oli puolalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän osallistui myös vuoden 1980 kesäolympialaisiin Moskovassa sijoittuen joukkueineen seitsemänneksi.
Pertti Marttila
Pertti Marttila (s. 6. heinäkuuta 1960) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Marttila edusti pääsarjassa Kotkan Työväen Palloilijoita. Hän pelasi seuran paidassa yhteensä 669 ottelua. Marttila valittiin vuonna 1985 Vuoden koripalloilijaksi.
KTP jäädytti Marttilan pelipaidan 7. lokakuuta 2015 tämän pelinumerolla 12.
Gennadi Bezzubenkov
Gennadi Bezzubenkov on venäläinen basso. Hän valmistui Leningradin Rimski-Korsakovin valtionkonservatoriosta vuonna 1979 ja on ollut solistina Mariinski-teatterissa vuodesta 1989. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut yli 60 roolia. Hänen konserttorepertuaariinsa kuuluvat esimerkiksi Mozartin ja Verdin requiemit sekä Beethovenin 9. sinfonia. Bezzubenkovin saamiin palkintoihin ja tunnustuksiin lukeutuu Venäjän kansantaiteilijan arvo.
Bezzubenkov on kiertänyt Mariinskin kanssa eri maissa. Lisäksi hän on vieraillut muun muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Kapellimestareita, joiden kanssa hän on työskennellyt, ovat olleet Valeri Gergijev, James Levine, Juri Temirkanov, Jevgeni Svetlanov, Mariss Jansons ja Gintaras Rinkevičius.
Käpy Paavilainen
thumb|250px|Olarin kirkko Merituulentien puolelta. thumb|250px|Vaasan yliopisto Käpy Paavilainen (o.s. Ritva Marjatta Petäjä, s. 8. toukokuuta 1947) on suomalainen arkkitehti. Hänellä on arkkitehtitoimisto yhdessä miehensä Simon kanssa. Toimiston tunnettuja töitä ovat olleet mm. Olarin kirkko (1981), Suomen suurlähetystö Tallinnassa (1996), Vaasan yliopisto (1994) sekä Kuntien eläkevakuutuksen (KEVA) toimitalo Helsingin Unioninkadulla (2005).
Käpy Paavilainen on arkkitehtien Keijo ja Marja Petäjä tytär.
GP2 San Marinon Grand Prix 2005
GP2 San Marinon Grand Prix 2005 oli GP2-kauden 2005 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 23.–24. huhtikuuta Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Imolassa Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten San Marinon GP:n ohessa. Osakilpailu nimettiin San Marinon GP:ksi, koska kaudella ajettiin myöhemmin Italian GP.
Lauantain pitkän kilpailun ja sarjan ensimmäiseen osakilpailuvoittoon ajoi Ardenin Heikki Kovalainen paalupaikan ottaneen tallikaveri Nicolas Lapierren jättäessä ajamatta auton teknisten ongelmien vuoksi. Sprinttikisan voitti Super Novan Adam Carroll. Kovalainen oli kolmas.
Presto-Matic
M6 Presto-Matic oli Chrysler Corporationin vuosina 1946 – 1953 valmistama puoliautomaattinen vaihteisto. Rakenteellisesti kyseessä on moottoriin nestekytkimellä kytketty, ylivaihdeyksiköllä varustettu manuaalivaihteisto. Vaikka itse vaihteistossa ei ollut kuin kaksi vaihdetta eteenpäin, ylivaihdeyksikkö tuplasi ajovaihteiden määrän neljään.
Kuljettajan oli käytettävä kytkinpoljinta aina kun vaihteenvalitsinta siirrettiin asennosta (Low-High-Reverse) toiseen. Kun auto oli liikkeessä eteenpäin, saatiin sähköhydraulisesti ohjattu ylivaihde kytketymään päälle kaasupoljinta keventämällä. Fluid Drive-nestekytkimen ansiosta auto voitiin pysäyttää ja pitää paikallaan jarrun avulla, ilman kytkinpolkimen painamista.
Valinnaisena varusteena toimitettua vaihteistoa myytiin monilla eri kauppanimillä: Chrysler käytti autoissaan varusteesta nimeä "Presto-Matic", DeSoto "Tip-Toe Shift" ja Dodge "Gyro-Matic", "Fluid-Matic", "Fluidtorque" tai "Gyro-Torque". Chrysleriin ja DeSotoon vaihteisto oli saatavilla vuosina 1946 – 1953, Dodge otti sen käyttöön vasta vuonna 1948. Plymouth esitteli oman puoliautomaattisen Hy-Drive-vaihteistonsa vuonna 1953, mutta täysautomaattinen PowerFlite korvasi nämä kaikki vuonna 1954.
Vaihteiston käyttö
Presto-Maticin vaihdekaavio oli sama kuin manuaalivaihteiston, lukuun ottamatta puuttuvaa 1-vaihteen lovea. Lähtiessään liikkeelle kuljettaja painoi kytkinpolkimen pohjaan ja valitsi joko peruutusvaihteen tai jommankumman eteenpäinajoalueista (Low tai High). Tämän jälkeen kytkinpoljin voitiin vapauttaa ja auto joko lähti liikkeelle tai se oli pidettävissä paikallaan jarrun avulla. Eteenpäin ajettaessa ylivaihde saatiin kytketymään kun riittävä ajonopeus oli saavuettu ja kuljettaja kevensi kaasupoljinta. Tällöin sähköisesti ohjattu yksikkö kytki ylivaihteen päälle. Ajovaihteita eteenpäin oli tarvittaessa neljä: Low - Low OD - High - High OD.
Rakenne oli melkoisen tilaavievä ja raskas, koska nestekytkimen lisäksi järjestelmä vaati toimiakseen myös mekaanisen kytkimen. Tämän johdosta tällä vaihteistolla varustettujen autojen tulipelti ja lattiapellitys sekä kytkinpolkimen vivusto poikkeavat manuaalivaihteistolla varustettujen autojen rakenteista.
Punakylkilurikki
Koko ja ulkonäkö
Punakylkilurikin pituus on noin 17 cm ja paino 38–48 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Poski, pyrstön alapeitinhöyhenet ja rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän kellanvihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on keltainen tai ruskea. Lento on nopeaa ja suoraviivaista.
Elinympäristö
Punakylkilurikit esiintyvät alavien maiden metsissä ja savanneilla sekä puutarhoissa ja kookospalmuistutuksilla. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai pieninä noin kymmenen yksilön parvina.
Lisääntyminen
Pesinnästä tunnetaan havaintoja lähinnä vain vankeudessa elävistä linnuista. Pesä voi olla puunkolossa, vanhassa variksenpesässä tai pari voi kovertaa kolon vanhaan termiittikekoon. Munia on yleensä kaksi, kooltaan 19 × 17,3 mm. Haudonta kestää noin 23 päivää ja pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa.
Ravinto
Punakylkilurikit syövät siitepölyä, kukkia, mettä, pehmeitä hedelmiä ja siemeniä. Persoja ne ovat erään korallipuun (Erythtina indica) kukinnoille.
Allan Aldous
Allan Charles Aldous eli Alan Mor, Arne Malo (13. elokuuta 1911 Leederville, Länsi-Australia, Australia – 17. maaliskuuta 2000 Kew, Victoria, Australia) oli australialainen kirjailija
Aldous muutti Länsi-Australiasta Englantiin 1935 ollessaan 24-vuotias. Vuosina 1938–1939 BBC tuotti kolme hänen kuunnelmaansa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla AIF:ssa armeijan koulutuksessa näyttämötaiteen asiantuntijana.
Aldous oli opettaja, radio-ohjelmien tekijä ja aikuiskouluttaja, ja hän kirjoitti monen alan tekstejä, kuten lastenkirjoja, jännityskirjoja, näytelmiä, novelleja ja kirjallisuusarvosteluja. Hän teki käsikirjoituksia radiolle, televisiolle ja teatteriin, esimerkiksi kuunnelman Game as Ned Kelly (1939).
Aldousin arkisto on tallennettu Queenslandin yliopistoon.
PowerFlite
PowerFlite on Chrysler Corporationin vuosina 1954–1961 valmistama ja henkilöautoissaan käyttämä kaksiportainen automaattivaihteisto. Vaihteiston valmistus alkoi vuoden 1953 lopulla ja huolimatta Chryslerin kolmeportaisen TorqueFliten esittelystä vuonna 1956, yksinkertainen ja luotettava PowerFlite oli saatavilla Plymouthin ja Dodgen vaihteistoksi mallivuoden 1961 loppuun, jonka jälkeen sen valmistus lopetettiin.
Scooby-Doo ja vampyyri
Scooby-Doo ja vampyyri (Scooby-Doo and the Legend of the Vampire) on vuonna 2003 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen piirroselokuva, joka perustuu animaatiohahmoon Scooby-Doohon. Se oli samalla järjestyksessään viides suoraan DVD:lle julkaistu Scooby-Doon elokuvasarjassa, jonka aloitti Scooby-Doo ja saaren zombiet vuonna 1998. Elokuvan ohjasi Scott Jerdals ja käsikirjoitti Mark Turotz. Pääosassa ääninäyttelivät Frank Welker, Casey Kasem, Nicole Jaffe ja Heather North, sekä Jane Wiedlin. Viimeksi neljä ensimmäistä näyttelijää olivat yhdessä 1970-luvun alussa esitetyssä The New Scooby-Doo Movies animaatiosarjassa.
PowerFlite
Chrysler Corporation oli yksi viimeisistä ajoneuvovalmistajista Yhdysvalloissa, joka esitteli täysautomaattisen vaihteiston. General Motors oli esitellyt Oldsmobilen Hydramatic-vaihteiston jo 14 vuotta aiemmin ja Ford Motor Company oman Ford-O-Maticinsa kolme vuotta aiemmin. Packardin Ultramatic oli tullut markkinoille vuonna 1949 ja Studebakerin Automatic Drive vuonna 1950. PowerFlite oli rakenteeltaan ja toiminnaltaan yksinkertaisempi kuin markkinoilla olevat muut automaattivaihteistot. Koska mekaanisia komponentteja ja toimintoja oli vähemmän, oli vaihteisto myös hyvin luotettava ja se palveli nöyrästi niin kuutoskoneisen Plymouthin kuin Hemi V8 -moottorisen Imperialin vaihteistona. Toisin kuin muissa automaattivaihteistoissa, PowerFlitessa ei ollut ”park”-toimintoa, joka lukitsee voimansiirron auton liikkumisen estämiseksi. Tämän takia seisontajarrun käyttö oli välttämätöntä aina, kun auto pysäköitiin. Kaikkien tuon aikakauden Chrysler-tuotteiden seisontajarru oli käyttöjarruista erillinen oma yksikkönsä, jossa vaihteiston hännän jälkeen sijoitettu jarrurumpu esti kardaaniakselin pyörimisen ja piti näin auton paikoillaan.
PowerFliten ohjaus tapahtui aluksi ohjauspylvääseen siijoitetun valitsimen avulla. Vaihdekaavio oli R-N-D-L, joka poikkesi muiden valmistajien käyttämästä P-N-D-L-R-järjestyksestä. Chrysler perusteli PowerFliten muista poikkeavaa kaaviota käyttöturvallisuudella. Koska auto käynnistettiin vaihteiston asennossa N, tarvittiin vain yksi valitsimen siirto, että auto saatiin liikkeelle eteen- tai taaksepäin. Peruutusvaihteelta ajovaihteelle kytkettäessä, D-vaihteen ohittaminen vahingossa ei myöskään aiheuttanut vaaraa tai vahinkoa. Myöhemmin, kun Yhdysvaltain liittovaltion liikenneturvallisuusvirasto NHTSA (National Highway Traffic Safety Administration) alkoi antaa ajoneuvojen hallintalaitteita koskevia määräyksiä, Chryslerin vaihteistokaaviosta, lisättynä ”park”-asennolla (P-R-N-D-L), tuli turvallisuusvaatimusten mukainen standardi. Vuonna 1955 vaihteenvalitsin siirtyi ohjauspylväästä kojelautaan, jossa sitä käytettiin pystysuorassa kaaviossa liikutettavalla vivulla. Tässä sovelluksessa peruutusvaihde oli ylimpänä ja L alimpana. Vuonna 1956 Chryslerin kojelaudan vaihteenvalitsin muutettiin painonapeilla kytkettäväksi. Tämä toiminto oli käytössä mallivuoden 1964 loppuun, eli myös TorqueFliten kanssa.
The Ordinary Boys
The Ordinary Boys on englantilainen rock-yhtye. Se perustettiin Worthingissa vuonna 2003.
Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi oli Over the Counter Culture (2004). Se nousi Yhdistyneessä kuningaskunnassa listojen 19. sijalle. Debyyttiä ovat seuranneet Brassbound (2005) ja How to Get Everything You Ever Wanted in Ten Easy Steps (2006).
The Ordinary Boysin suosio on entisestään kasvanut laulaja Samuel Prestonin (s. 1982) osallistuttua Big Brother -sarjaan vuonna 2006.
Zdzisław Antczak
Zdzisław Antczak (20. marraskuuta 1947 – 28. helmikuuta 2019 ) oli puolalainen käsipalloilija. Hän kuului vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hän oli vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä sijoittunut joukkueineen kymmenenneksi.
Punainen kunniamerkki
Punainen kunniamerkki on yhdysvaltalaisen kirjailija Stephen Cranen romaani, joka julkaistiin vuonna 1895. Romaanin tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissotaan. Päähenkilönä on Henry Fleming, joka pakenee taistelussa, luullessaan muun rykmentin lähtevän ilman häntä. Myöhemmin hän pyrkii todistamaan rohkeutensa itselleen pyrkimällä kunnostautumaan taistelussa.
Sovitukset
Kirjaan pohjautuva elokuva Kunnian kentällä valmistui vuonna 1951. Sen ohjasi John Huston ja pääroolin näytteli Audie Murphy. Vuonna 1974 20th Century Fox teki kirjasta televisioelokuvan. Myös vuonna 2008 tšekkiläis-slovakialaisena yhteistyönä valmistunut elokuva Tobruk pohjautuu Punaisen kunniamerkkiin. Elokuvassa tapahtumat on sijoitettu toisen maailmansodan aikaiseen Pohjois-Afrikkaan.
Niilo Vapaavuori
Niilo Anshelm Vapaavuori (sukunimi vuoteen 1918 Friberg; 9. helmikuuta 1899 Kakskerta – 14. heinäkuuta 1949) oli suomalainen päätoimittaja.
Vapaavuoren vanhemmat olivat veneenveistäjä Johan Anshelm Friberg ja Hilda Amanda Nylund. Hän kävi kuusi vuotta lyseota ja yksityisoppilaana 8. luokan. Vapaavuori toimi lennätinvirkailijana Jyväskylässä ja Turussa 1917–1919, Turun Sanomain aputoimittajana 1921–1922, Uuden Auran toimitussihteerinä 1922–1923 ja Satakunnan Kansan toimitussihteerinä 1923–1926. Hän oli Perä-Pohja-lehden päätoimittajana 1926–1929, Oy Perä-Pohjan toimitusjohtajana 1926–1927 ja Uuden Auran 2. toimittajana 1929–1931.
Vapaavuori oli päätoimittajana Savo-lehdessä 1931–1935, Varsinais-Suomi -lehdessä 1935–1940 ja Ajan Suunta -lehdessä 1940–1944. Vapaavuori kirjoitti myös pakinoita Ajan Suuntaan nimimerkillä Mauri ja hän paljasti muun muassa 1943 kuka oli Pekka Peitsi-nimimerkin takana.
Viimeksi Vapaavuori työskenteli vakuutustarkastajana 1945–1949.
Niilo Vapaavuori oli naimisissa vuodesta 1923 Elli Maria Niemen kanssa. Poliitikko Jan Vapaavuori on Vapaavuoren pojanpoika.
José Aldo
José Aldo (s. 9. syyskuuta 1986), joka tunnetaan myös nimellä José "Scarface" Aldo, on brasilialainen vapaaottelija. Aldo on Ultimate Fighting Championship -promootion ensimmäinen ja entinen höyhensarjan mestari, sekä entinen World Extreme Cagefighting -promootion höyhensarjan mestari. Arvostettu vapaaottelusivusto Sherdog rankkaa Aldon maailman parhaaksi höyhensarjan vapaaottelijaksi ja neljännelle sijalle Pound for pound-listallaan.
Nuoruus
Kun Aldo oli nuori, hän oli erittäin innostunut jalkapallosta ja halusi tulla ammattilaispelaajaksi. Hänen isänsä tuki hänen pyrkimyksiään. Aldo kuitenkin kyllästyi hakatuksi tulemiseen katutappeluissa ja alkoi harjoitella capoeiraa pystyäkseen puolustamaan itseään paremmin. Aldo tapasi harjoitella capoeiraa kotikadullaan oppituntien jälkeen, ja erään kerran brasilialainen jujutsu -ohjaaja kiinnitti häneen huomionsa. Hän kutsui Aldon yhdelle jujutsu-tunnille yrittämään lajia, jonka jälkeen Aldo päätti jättää capoeiran aloittaakseen jujutsun harrastamisen. 17-vuotiaana hän muutti Manauksesta Rio de Janeiroon, tuodessaan mukanaan vain vaatteensa ja päättäväisyytensä harjoitella vapaaottelua siellä kunnes saavuttaa lajissa jotain.
Uran alku: 2004-2007
Aldo aloitti uransa elokuussa 2004 kotimaassaan Brasiliassa EcoFight 1 -tapahtumassa. Hän tyrmäsi vastustajansa, myös ensi kertaa otelleen Mario Bigolan, 18 sekunnissa potkulla päähän. Ottelu jäi Bigolan ammattilaisuran ainoaksi. Debyyttinsä jälkeen Aldo voitti 6 ottelua vuosina 2004-2005. Hän otteli lukuisissa eri promootioissa Brasiliassa, mm. Shootossa ja matkusti lisäksi kahdesti Iso-Britanniaan.
World Extreme Cagefighting: 2008-2010
Kesäkuussa 2008 Aldo teki debyyttinsä yhdysvaltalaisessa World Extreme Cagefighting -promootiossa. Hän otteli vuoden aikana neljästi, voittaen jokaisen ottelun tyrmäyksellä tai teknisellä tyrmäyksellä. Kesäkuussa 2009 WEC 41 -tapahtumassa hän tyrmäsi Cub Swansonin vain 8 sekunnissa ja voitti mestaruushaastajan aseman.
Aldo kohtasi WEC:n höyhensarjan mestarin Mike Borwnin marraskuussa 2009 WEC 44 -tapahtumassa. Ottelun ensimmäinen erä oli tasainen ja painottui pystyotteluun, mutta toisen erän alussa Aldon onnistui viedä Brown mattoon, saavuttaa hallitseva positio ja ryhtyä jakamaan iskuja joita vastaan Brown ei pystynyt puolustautumaan. Aldo voitti WEC:n höyhensarjan mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä ajassa 1:20. Suorituksellaan hän ansaitsi myös illan parhaan tyrmäyksen bonuksen.
Aldon ensimmäinen mestaruuden puolustus tapahtui huhtikuussa 2010, WEC 48 -tapahtumassa, entistä mestaria Urijah Faberia vastaan. WEC-uransa ensimmäisessä täyden ajan kestäneessä ottelussa Aldo keskittyi pitämään etäisyyden ja heikentämään Faberin liikkuvuutta tasaisella virralla alapotkuja. Neljännessä erässä Aldon potku kaatoi Faberin, minkä seurauksena Aldon onnistui melkein lopettaa ottelu maassa. Ensimmäistä kertaa WEC-uransa aikana Aldo otteli täyden ajan ja voitti ottelun tuomariäänin.
Toisen ja viimeisen kerran Aldo puolusti WEC-mestaruuttaan syyskuussa 2010 WEC 51-tapahtumassa. Hän tyrmäsi haastajakseen asettuneen Manny Gamburyanin toisessa erässä ajassa 1:32. Tappio oli Gamburyanin WEC-uran ensimmäinen. Ottelun jälkeen Ultimate Fighting Championship -promootio tarjosi Aldolle mahdollisuutta siirtyä kevyeen sarjaan ja kohdata ensimmäisessä ottelussaan Kenny Florian. Aldo kuitenkin kieltäytyi tarjouksesta ja päätti jatkaa höyhensarjassa.
Ultimate Fighting Championship: 2011-
Zuffa, LLC -yhtymän omistamat WEC- ja UFC-promootiot yhdistettiin vuoden 2011 alusta. Koska UFC:llä ei aiemmin ollut höyhensarjan ottelijoita, Aldosta tuli fuusion jälkeen UFC:n ensimmäinen höyhensarjan mestari. Mestaruusvyö luovutettiin hänelle virallisesti UFC 123 -tapahtumassa marraskuussa 2010. Aldon oli määrä puolustaa uutta mestaruuttaan ensi kertaa uudenvuoden aattona 2010 UFC 125 -tapahtumassa Josh Grispiä vastaan, mutta niskavamma pakotti hänet vetäytymään ottelusta. Toivuttuaan Aldo puolusti mestaruuttaan huhtikuussa UFC 129 -tapahtumassa Mark Hominicia vastaan. Ottelu oli hyvin tasainen ja viimeisessä erässä mestari selvisi vain vaivoin täyden ajan. Ottelu muistetaan myös siitä, että neljännessä erässä Aldon kyynärpääisku katkaisi suuren verisuonen Hominickin otsassa ihon alla ja haastaja otteli viimeisen erän kananmunan kokoinen veripaise otsallaan. Aldo voitti ottelun lopulta kaikin tuomariäänin.
UFC 136 -tapahtumassa lokakuussa 2011 Aldo kohtasi Kenny Florianin. Florianin onnistui toistuvasti vetää Aldo pystypainiin, mutta mestari hallitsi varsinkin ottelun loppupuolta alapotkuilla ja alasvientien puolustuksella. Hän onnistui myös kahdesti mattopainissa nousemaan mount-positioon. Aldo säilytti mestaruutensa lopulta kaikin tuomariäänin.
Aldo otteli seuraavan kerran kotimaassaan Brasiliassa järjestetyn UFC 142 -tapahtuman pääottelussa, vastustajanaan Chad Mendes. Mendes pyrki toistuvasti alasvienteihin mutta Aldon puolusti vahvasti. Ensimmäisen erän viimeisellä minuutilla ottelijat ajautuivat pystypainiin, Mendesin saadessa Aldon selän. Aldo osoitti kuitenkin huomattavaa taitoa, irrottautuen Mendesin otteesta, kääntyen tätä kohti ja samanaikaisesti iskien tätä polvella leukaan. Isku kaatoi haastajan, Aldo seurasi tätä maahan lyönnein ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän viimeisellä sekunnilla. Välittömästi tämän jälkeen mestari syöksyi ulos häkistä ja hyppäsi turva-aidan yli yleisön joukkoon juhlimaan voittoaan.
Aldon odotettiin ottelevan seuraavan kerran UFC 149 -tapahtumassa Kanadassa 21. heinäkuuta 2012 Erik Kochia vastaan. UFC ilmoitti kuitenkin 9. kesäkuuta Aldon loukkaantuneen, minkä vuoksi ottelu on siirretty myöhäisempään ajankohtaan.
UFC 194:ssä Aldo koki organisaation historian lyhimmässä ottelussa tyrmäystappion, vasta uransa toisen, irlantilaiselle Conor McGregorille. Ottelu kesti vain 13 sekuntia.
Ottelutyyli
Vaikka Aldolla on musta vyö brasilialaisessa jujutsussa, hän on tietoisesti tehnyt iskuista ottelutyylinsä perustan. Hänen viidestätoista ennen täyttä aikaa saavutetusta voitostaan 14 on tullut tyrmäyksellä tai teknisellä tyrmäyksellä.
Yksityiselämä
Aldo harjoittelee Nova União -tiimissä. Hän tapasi Nova Uniãossa myös nykyisen vaimonsa, jolla on otellut ammattilaisotteluita muay thaissa ja jolla on myös purppuravyö brasilialaisessa jujutsussa.
Lempinimi "scarface" johtuu arvesta Aldon vasemmassa poskessa. Arpi on perua lapsuusajan onnettomuudesta, jossa eräs hänen siskoistaan tönäisi hänet grilliin.
Aldo on katolinen mutta käy säännöllisesti jumalanpalveluksissa baptistikirkossa.
Vapaaottelu
UFC
WEC
Luettelo Pienen leijonan tähdistön tähdistä
Luettelo Pienen leijonan tähdistön tähdistä:
Karinaisten vaakuna
thumb|150px|Karinaisten vaakuna (1969–2004) Karinaisten vaakuna oli Karinaisten kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän lisänimeen Hakokappeli; hako tarkoittaa havupuun oksaa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultainen irtoristi, jonka yläsakara on kolmihaaraisen havunoksan muotoinen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Karinaisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. joulukuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. maaliskuuta 1969.
Katie White
thumb|Katie White
Katie Rebecca White (s. 1983 Lowton, Iso-Britannia) on The Ting Tingsin laulaja-kitaristi. White kasvoi maatilalla Lowtonissa, isänsä David Whiten, äitinsä Lynnen ja siskonsa Helenan kanssa. Katie perusti TKO-total knock out -tyttötrion ystäviensä Joanna Leetonin ja Emma Lallyn kanssa. Myöhemmin TKO:lle lauluja tehnyt Jules De Martino ja Katie White perustivat The Ting Tingsin.
Trundholmin aurinkovaunut
pienoiskuva|Vaunun oikea puoli vuonna 2004, sen jälkeen kun lisää löydettyjä osia on lisätty vaunuun. pienoiskuva|Kulta- ja pronssipuolen koristeluita Trundholmin aurinkovaunut on muinainen Skandinavian pronssikauteen ajoittuva kulttiesine, joka löytyi Trundholmin kuivatetulta suolta Tanskan Pohjois-Sjællannista vuonna 1902. Se on näytteillä Tanskan kansallismuseossa ja sisältyy Tanskan kulttuurikaanoniin. Kansallismuseo ajoittaa vaunut Monteliuksen periodille II eli noin 1350 eaa.
Historiaa
Vuonna 1902 valtion asettama tarkastaja oli kyntämässä ensimmäistä kertaa Trundholmin kuivatettua suota Odsherredin niemimaalla Højbyn kylässä, kun aurinkovaunujen kappaleita tuli pintaan kynnösmaasta. Hän kokosi löytämänsä kappaleet ja toimitti ne museoon tarkastettavaksi.
Vuonna 1998 aurinkovaunujen löytöpaikkaa tutkittiin metallinpaljastimella, jonka avulla maasta löytyi vielä 21 aurinkovaunujen osaa lisää. Osat olivat pyörien akseleita, pyöränpinnoja ja pyörän renkaan kappaleita. Osat konservoitiin ja niillä täydennettiin alkuperäisiä aurinkovaunuja.
Esine
Kyseessä on pronssista ja kullasta valmistettu 54 senttimetriä pitkä, 29 senttimetriä leveä ja 35 senttimetriä korkea pienoismallimainen esine. Se on valmistettu monesta osasta vahavaluna. Tutkijat otaksuvat, että esine rikottiin ennen suohon upottamista uhrilahjana.
Vaunujen takaosan pyöreä levy on halkaisijaltaan 25 senttimetriä, ja se on kullattu vain sen oikealta sivultansa. Levy on valmistettu kahdesta kuperasta levynpuoliskosta yhdistämällä ne toisiinsa sauman päällä kiertävällä ulkoisella renkaalla. Kultaus on kiinnitetty pronssilevyn pintaan ja sitten se on koristeltu pakottamalla ja kaivertamalla siinä näkyvät kuviot. Kuviot ovat keskeisiä koristerenkaita, joiden välissä on spiraali- ja ympyräkuvioita. Myös hevosenpää on koristeltu pakottamalla siihen silmäkuviot, harjakset ja muita kuvioita. Hevosen häntä on suppilomainen tynkä, joka laajenee ulospäin. Siihen on voitu työntää hevosenjouhia koristeeksi. Sen kuusi pyörää ovat pyörineet akselien ympäri niin, että pyörät ovat pyörineet kun pienoismallia on liikutettu eteenpäin. Pyörissä on ollut kussakin neljä pinnaa.
Tulkinta
Esine esittää tutkijoiden mielestä aurinkovaunuja, jonka idea on peräisin uskomuksesta, jonka mukaan myyttinen hevonen vetää aurinkoa taivaalla ikuisella matkalla. Päivällä se vetää aurinkoa taivaalla ja yöllä se vetää sitä maan alla, jolloin se matkaa lännestä takaisin itään. Esineessä hevonen ja aurinko on asetettu kuuden pyörän varaan, jotta aurinkovaunuja voisi oikeasti vetää perässään narusta.
Valmistuspaikka ja ajoitus
Aurinkovaunujen kultauksessa on käytetty koristeena spiraalielementtejä, jotka ovat Skandinavian pronssikauden omaleimainen piirre. Tämän vuoksi arvellaan, että esine olisi myös valmistettu Skandinaviassa. Tanskassa on tehty toinenkin löytö Jægersborg Hegnista, joka sijaitsee myös Pohjois-Sjællannissa. Löytö on aurinkovaunujen aurinkolevyn kappaletta muistuttava osa. Jos vaunuja tehtiin useita kappaleita, saattaa niiden valmistuspaikkakin sijaita näiden löytöpaikkojen ympäristössä eli Sjællannissa.
Aurinkovaunut on valmistettu valamalla. Ensin valmistettiin esine vahasta, jonka ympärille muovailtiin savesta valurunko. Samalla jätettiin savirunkoon ilma-aukot ja valukanavat. Saven annettiin kuivua ja sitten se poltettiin keramiikaksi. Polton aikana vaha suli nesteeksi ja valui kanavien kautta pois, kun savirungosta kovettui ontto valumuotti. Muottiin kaadettiin sulaa pronssia, joka kovettuessaan jäi muotin muotoon. Esine saatiin esille hajottamalla savinen muotti.
Vaunun ajoituksesta ollaan monta eri mieltä. Tanskan kansallismuseo ilmoittaa sen ajoitukseksi noin 1350 eaa. Tämän mukaan se kuuluisi varhaiseen pronssikauteen periodille II. Tähän tulokseen on tultu vertaamalla muiden pronssista valmistettujen esineiden koristelun tyyliä. Spiraali- ja ympyräkuvioita käytettiin runsaasti juuri tuona aikana. Toistaiseksi Euroopasta ei ole löydetty kovinkaan vanhoja vaunuja, joilla olisi pinnatut pyörät. Sellaisia käytettiin kuitenkin Mesopotamiassa ja Egyptissä noin 1500 eaa. Euroopassa niitä arvellaan käytetyn kelttien keskuudessa ainakin noin vuodesta 500 eaa. alkaen, mikä vastaisi myöhäistä pronssikautta periodilla VI tai esiroomalaista rautakautta. Toisaalta Bohuslänin myöhäisen pronssikauden kalliopiirrokset sisältävät piirroksia samasta aiheesta. Ne on ilmeisesti tehty periodien IV, V tai VI aikana.
Katso myös
Skandinaviselta pronssikaudelta on löydetty muitakin kulttiesineitä:
Aiheesta muualla
55.89°N, 11.57194°W
Mikkelin NMKY
Mikkelin NMKY (lyh. MiNMKY) on mikkeliläinen koripalloseura. Sen miesten edustusjoukkue pelaa kaakkoisen alueen II-divisioonassa. Junioritoimintaa MiNMKY harjoittaa sekä poikien että tyttöjen sarjoissa.
Mikkelin Nuorten Miesten Kristillinen yhdistys r.y. perustettiin 19. syyskuuta 1973. Mikkelin koripallossa NMKY:n edeltäjä oli Porrassalmen Urheilijoiden Luolamiehet, jonka koripallotoiminta siirtyi osaksi NMKY:tä ja lopulta sulautui siihen. Junioritoimintaa MiNMKY alkoi varsinaisesti järjestää 1980-luvun lopussa. Tyttö- ja naisjoukkueiden perustamiset seurasivat seuraavalla vuosikymmenellä. Seuran miesten edustusjoukkue karsi 1990-luvun alussa paikasta I-divisioonaan. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä seuralla oli noin 130 lisenssipelaajaa. Yhteisöllisyyttä MiNMKY harjoittaa järjestämällä vuosittain tapaninpäivänä Kinkkuturnaus-turnauksen.
Jonna
Jonna on suomalainen naisen etunimi. Se on lyhentymä nimestä Johanna, joka on Johannes-nimen sisarnimi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimen Jonna on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 9 460 naista ja muutama mies.
Nimi yleistyi nopeasti 1970-luvulla. Vuonna 1970 se annettiin vasta 18:lle mutta vuonna 1976 jo yli 300 henkilölle. Jonna on ollut Uudellamaalla yleisempi nimi kuin muualla Suomessa.
Vanhempieni romaani
Vanhempieni romaani on Arvid Järnefeltin teos, jonka ensimmäinen osa ilmestyi 1928, toinen 1929 ja kolmas 1930. Se oli hänen viimeinen romaaninsa ja myös hänen teoksistaan laajin.
Järnefelt aloittaa kertomuksen 1840-luvun Venäjältä Pietarista vanhempiensa Elisabethin ja Alexanderin, venäläisen vapaaherrattaren Elisabeth Clodt von Jürgensburgin ja suomalaisen upseerin August Alexander Järnefeltin, nuoruudesta ja avioliiton solmimisesta, ja siitä, kuinka perhe muuttaa Suomeen. Tarina on puettu kaunokirjalliseen muotoon, vaikka pohjalla ovat Järnefeltin äidin Elisabethin muistelmat ja valokuvat. Kertomus on ajallisesti ja kehityksellisesti hyvin pitkä, muutokset niin maailmanhistoriallisesti kuin myös yksilöiden kohdalla ovat suuria. Venäläinen aatelisneito ottaa uuden kotimaan ja sen kielen omakseen.
Tarinaan nivoutuvat Suomen kultakauden kulttuuripersoonat Minna Canthista Juhani Ahoon, ja oman perheenkin lapsista tuli osa silloista kulttuurielämää: Kasperista kriitikko ja taidemaalari, Arvidista tuli kirjailija, Eerosta taidemaalari ja Armaasta säveltäjä. Aino Järnefelt avioitui Jean Sibeliuksen kanssa ja kuuluu sitä kautta samaan kulttuurin piiriin. Perheen isä olisi toivonut pojistaan virkamiehiä, äiti taas kannusti luovuutta. Leo Tolstoi vaikutti leskeksi jääneen äidin, Elisabethin, elämään voimakkaasti, ja sittemmin hänen kauttaan Arvid omaksui näkemykset ja toteutti niitä omassa elämässään.
Nimestään huolimatta teos itse asiassa kuvaa keskeisimmin kirjailijan äitiä, vapaaherratar Elisabet Clodt von Jürgensburgia, joka nousi merkittäväksi tolstoilaisena ajattelijana ja kirjallis-kulttuuripoliittisen salongin johtajana. Se kertoo myös äidin ja pojan lämpimästä suhteesta. Kirja on kirjoitettu äidin kertomuksena minä-muodossa.
Romaania on esitetty näytelmäksi muokattuna, ja se on käännetty usealle kielelle. thumb|Kirjailija Arvid Järnefelt.
Hiuskoukkusammal
Hiuskoukkusammal (Dichelyma capillaceum) on lehtisammallaji näkinsammalten heimossa (Fontinalaceae). Sitä esiintyy Keski- ja Pohjois-Euroopassa sekä Pohjois-Amerikan itäosassa.
Suomen alueella hiuskoukkusammal on harvinainen ja erittäin uhanalainen. Sen esiintymiä löytyy hajanaisesti eteläisimmässä Suomessa ja Hämeessä. Laji on taantunut erityisesti vesistöjen rakentamisen vuoksi. Se kasvaa karujen tai keskiravinteisten vesistöjen ajoittain tulvivilla rannoilla.
Kurun vaakuna
thumb|150px|Kurun vaakuna (1956–2008) Kurun vaakuna oli Kurun kunnan tunnus ja puhuva vaakuna; kuru tarkoittaa syvää rotkoa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen kumokärki.” Vaakunan on suunnitellut Kimmo Kara, ja Kurun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. maaliskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 8. kesäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kuru yhdistyi Ylöjärven kaupunkiin.
Çifteli
thumb Çifteli on albanialaisessa kansanmusiikissa käytetty kielisoitin, jota kutsutaan myös nimillä cifteli, dyzen ja karadyzen. Sen teräskielet viritetään yleensä H3 ja E3, jotka ovat samat kuin kitaran kaksi korkeinta kieltä. Soittimessa on kaksi kieltä, joista toisella on tarkoitus tehdä melodiaa ja toisella säestystä. Çiftelin tunnetuimpiin soittajiin nykyään kuuluu muun muassa Mark Pashku.
Ryan Lasch
Ura
Lasch voitti kaudella 2011–2012 SM-liigan runkosarjan pistepörssin kerättyään 62 tehopistettä. Hän voitti myös SM-liigan pudotuspelien pistepörssin 16 pisteellään pisteen erolla JYPin Jani Tuppuraiseen. Lasch teki kauden jälkeen sopimuksen NHL-seura Anaheim Ducksin kanssa. Kauden alku viivästyi työsulun takia, ja Lasch pelasi tammikuulle 2013 asti Ducksin farmijoukkueessa AHL:n Norfolk Admiralsissa ja ECHL:n Fort Wayne Kometsissa. Hän palasi tammikuussa kuitenkin Eurooppaan tehtyään sopimuksen Elitserienin Växjö Lakersin kanssa. Maaliskuussa 2013 Ducks kauppasi Laschin Toronto Maple Leafsiin. Kaupassa Ducks sai Maple Leafsilta David Steckelin.
Lach pelasi kaudella 2016-17 SC Bernin joukkueessa.
Sen jälkeen Lasch palasi Frölundan jossa hän pelasi kauteen 2019–2020 asti.
Lasch edusti alkukaudella 2020-21 Pelicansia 23. tammikuuta 2021 saakka jossa hän pelasi yhteensä 26 ottelua tehoin 10+27=37. Loppukaudeksi Lasch siirtyi Sveitsiin, NL-seura ZSC Lionsiin.
Lasch sopi toukokuussa 2021 kolmen vuoden sopimuksen Frölundaan.
Lasch pelasi myös vuoden 2012 Yhdysvaltain MM-joukkueessa 7 ottelua ja merkkautti niissä kaksi syöttöpistettä.
Kaudeksi 2023–2024 Lasch palasi kaksivuotisella sopimuksella Pelicansiin.
Merenjumalan poika
Merenjumalan poika on Rick Riordanin kirjoittama fantasiakirja, joka perustuu kreikkalaiseen ja roomalaiseen mytologiaan. Se on toinen kirja Olympoksen sankarit -kirjasarjassa.
Kirja kertoo muistinsa menettäneestä Percy Jacksonista ja hänen uusista ystävistään Hazel Levesquesta ja Frank Zhangista heidän matkatessaan Alaskaan pysäyttämään Gaian suunnitelmat ja vapauttamaan kuoleman jumala Thanatos.
Merenjumalan poika julkaistiin ensimmäisenä kovakantisena 4. lokakuuta 2011 Disney-Hyperionin toimesta John Roccon suunnittelemalla kannella. Teos on sen jälkeen julkaistu taskukirjana, äänikirjana ja e-kirjana ja se on käännetty 37:lle kielelle mukaan lukien suomeksi.
Ilmapallo (täsmennyssivu)
Ilmapallo on jostakin kevyestä materiaalista valmistettu säiliö, joka voidaan täyttää kaasulla ja käyttää eri tarkoituksiin. Eri merkityksistä katso
Piotr Cieśla
Piotr Józef Cieśla (s. 16. tammikuuta 1955 Gdańsk) on puolalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa ja sai siellä joukkueineen pronssia.
FC Midtjylland
FC Midtjylland on tanskalainen jalkapalloseura Herningistä, Jyllannin alueelta. Seura on perustettu vuonna 1999 Ikast FS:n ja Herning Fremadin yhdistettyä edustusjoukkueidensa toiminnan. Seura on pelannut vuodesta 2000 Tanskan Superliigassa.
Nykyinen kokoonpano
''Päivitetty 1. helmikuuta 2021''
Björgvin Björgvinsson
Björgvin Björgvinsson (s. 11. tammikuuta 1980 Reykjavik) on islantilainen alppihiihtäjä.
Björgvin sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa 1998 suurpujottelussa 12:nneksi. St. Moritzin MM-kilpailuissa 2003 hän oli pujottelussa 35:s ja Bormion MM-kisoissa 2005 28:s. Torinon olympialaisissa 2006 hän sijoittui pujottelussa 22:nneksi ja Vancouverissa 2010 suurpujottelussa 43:nneksi.
Björgvin kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Todtnaussa helmikuussa 2000. Hän on saavuttanut kaksi kertaa maailmancup-pisteitä: hän oli Zagrebin pujottelussa 25:s tammikuussa 2009 ja 24:s vuotta myöhemmin. Hän on voittanut useita Islannin mestaruuksia sekä Australian–Uuden-Seelannin cupin kilpailuja.
François Cluzet
pienoiskuva|Cluzet vuoden 2014 [[César-palkinto|César-palkintogaalassa.]] François Cluzet (s. 21. syyskuuta 1955 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä.
Cluzet voitti vuonna 2007 parhaan miespääosan César-palkinnon roolistaan elokuvassa Ei sanaakaan. Lisäksi hänet tunnetaan parhaiten roolistaan kaikkien aikojen menestyneimmässä ranskalaisessa elokuvassa Koskemattomat.
Cluzet’lla on neljä lasta, joista yksi tapaturmaisesti kuolleen näyttelijän Marie Trintignantin kanssa.
Georg Listing
Georg Moritz Hagen Listing (s. 31. maaliskuuta 1987 Halle) on saksalainen muusikko, joka soittaa bassoa saksalaisessa Tokio Hotel -poprockyhtyeessä. Listing asuu Magdeburgissa. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 2001, samaan aikaan kuin rumpali Gustav Schäfer. Hän päätyi musiikin pariin kahden hänen ystävänsä pyydettyä hänet mukaan kellaribändiin, joka kuivui kokoon lähes saman tien. Ennen muusikonuraansa Listing suunnitteli jatkavansa psykologian opiskelua.
Benjamin Joseph Keiley
Benjamin Joseph Keiley (13. lokakuuta 1847 Petersburg, Virginia – 17. kesäkuuta 1925) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Wilmingtonin hiippakuntaan 31. joulukuuta 1873 ja nimitettiin Savannahin hiippakunnan johtoon 2. huhtikuuta 1900. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Gibbons, jota avustivat Henry Pinckney Northrop ja John James Joseph Monaghan.
Keiley jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 1922 ja sai samana päivänä nimityksen Sciliumin titulaaripiispaksi.
Lehtimäen vaakuna
thumb|150px|Lehtimäen vaakuna (1959–2008) Lehtimäen vaakuna oli Lehtimäen kunnan tunnus; luonteeltaan se on puhuva vaakuna.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kolmoisvuori, josta nousee viisilehtinen oksa, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Antti Salmenlinna, ja Lehtimäen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 31. lokakuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1959.
Audrey Fleurot
thumb|210px|Fleurot vuonna 2014
Vuonna 2002 näyttelijänuransa aloittanut Fleurot tunnetaan parhaiten muun muassa rooleistaan televisiosarjassa Spiral sekä menestyselokuvassa Koskemattomat.
Francisco Mendoza de Leon
Francisco Mendoza de Leon (s. 11. kesäkuuta 1947) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Manilan arkkihiippakuntaan Jaime Lachica Sin 28. kesäkuuta 1975. Hänet nimitettiin Antipolon hiippakunnan vihkipiispaksi ja Bosetan titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaudencio Borbon Rosales, jota avustivat Socrates Buenaventura Villegas ja Gabriel Villaruz Reyes.
Gronwallin identiteetti
Gronwallin identiteetti on matemaattinen lause, jonka mukaan kaikilla x:n arvoilla ovat voimassa seuraavat yhtälöt:
Törmänukkasammal
Törmänukkasammal kasvaa tiheinä, tummanvihreinä, noin yksi- tai kaksi senttimetriä korkeina mättäinä. Lehdet ovat pitkiä, kapeita, hieman kouruisia ja niiden kärki on pitkä ja piikkimäinen. Ne ovat sirppimäisesti käyristyneet. Itiöpesäkkeitä kasvaa usein. Keltaperäinen pesäke on käyristynyt ja usein pitkittäisuurteinen.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
Gronwallin identiteetti
ja
Ateneumin taidemuseon kokoelmat
thumb|[[Akseli Gallen-Kallela, Aino-taru, 1891.]] thumb|[[Hugo Simberg, Haavoittunut enkeli, 1903.]] thumb|[[Helene Schjerfbeck, Toipilas, 1888.]]
Ateneumin taidemuseon kokoelma on eräs Kansallisgallerian taidekokoelmista. Ateneumin kokoelmaan kuuluu taidetta 1750-luvulta 1900-luvun alun suuntauksiin. Kokoelma ulottuu 1950-luvulla uransa aloittaneiden taiteilijoiden teoksiin asti, joten osa siitä on 2000-luvulta.
Maalaus- ja veistoskokoelmat
Ateneumin maalausten ja veistosten kokoelmat on Suomen suurin. Siihen kuuluu yli 4 300 maalausta ja runsaat 750 veistosta. Maalauksista vanhimmat ovat 1700-luvun rokokoomuotokuvia. Romantiikan ajalta kokoelmassa on muotokuvia ja metsästysaiheisia teoksia. Düsseldorfin koulukunnan ajalta on maisemia, vuosisadan vaihteesta realismia, symbolismia ja kultakauden teoksia. Uudempia kokoelmassa edustettuja tyylisuuntia ovat muiden muassa impressionismi, ekspressionismi ja kubismi.
Grafiikka- ja piirustuskokoelmat
Piirustuksia, piirustusluonnoksia, akvarelleja ja luonnoslehtiöitä kokoelmassa on Aleksander Lauréuksesta nykypäivään. Tässä kokoelmassa on myös jonkin verran ulkomaista piirustustaidetta. Tällä kokoelmalla on suuri merkitys suomalaisen taiteentutkimuksen kannalta.
Lim Su-Jeong
Lim Su-Jeong (tai Im Su-Jeong) (, s. 20. elokuuta 1986 ) on eteläkorealainen taekwondon olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Andrzej Sokołowski
Andrzej Sokołowski (s. 23. marraskuuta 1948) on puolalainen entinen käsipalloilija. Hän sai vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa joukkueineen pronssia. Vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä hän oli kuulunut kymmenenneksi sijoittuneeseen joukkueeseen.
Lim Su-Jeong
Lim voitti Pekingissä 2008 olympiakultaa 57 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa turkkilaisen Azize Tanrıkulun pistein 1–0. Hän voitti maailmanmestaruuden 62 kg:n sarjassa Kööpenhaminassa 2009 kaadettuaan finaalissa kiinalaisen Zhang Huan pistein 10–8. Hän sai MM-pronssia 57-kiloisissa Gyeongjussa 2011.
Ateneumin taidemuseon kokoelmat
Kokoelman historia
Ateneumin kokoelma jaettiin vuonna 1990 Ateneumin taidemuseon ja Nykytaiteen museo Kiasman kesken. Työnjakona on, että Kiasman kokoelmissa on vuonna 1960 ja sen jälkeen aloittaneiden taiteilijoiden teoksia.
Lim Su-Jeong
Lim voitti Busanin Aasian kisoissa 2002 kultaa 51 kg:n sarjassa. Hän voitti junioreiden Aasian-mestaruuden 49-kiloisissa 2001 ja 55-kiloisissa 2003. Hän voitti 59 kg:n sarjassa opiskelijoiden maailmanmestaruuden 2006 ja universiadikultaa 2007.
Ateneumin taidemuseon kokoelmat
Kokoelman historia
Suomen Taideyhdistys alkoi kartuttaa kokoelmia toimintansa alussa 1840-luvun loppupuolella. Hankintojen ohella se otti vastaan lahjoituksia niin teoksina kuin rahalahjoituksina ja testamentteina. Teosvalikoima oli ensimmäisen kerran esillä pysyvänä näyttelynä vuonna 1863, ja seuraavana vuonna valtio alkoi avustaa yhdistyksen piirustuskoulua hankkimalla sille malleja. Ateneum-rakennus valmistui vuonna 1887.
Lahjoittajia oli runsaasti 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Merkittävimpiä lahjoituksia teki Herman Antell, jonka kokoelmissa oli muun muassa van Goghin, Gauguinin, Cézannen ja Edvard Munchin teoksia.
Museon ostolautakunta hankki itse enimmäkseen kotimaista taidetta, kunnes 1950- ja 1960-luvuilla pyrittiin hankkimaan myös ulkomaisia teoksia, jotta museo nousisi yleiseurooppalaiselle tasolle.
Ateneumin taidemuseolle on lahjoitettu muun muassa seuraavat kokoelmat:
Hugo Strange
Hugo Strange on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa, erityisesti supersankari Batmaniin keskittyvissä tarinoissa, esiintyvä superrikollinen. Bob Kanen ja Bill Fingerin luoma Strange teki ensiesiintymisensä Detective Comics -lehden numerossa 36 helmikuussa 1940.
Hahmon historia
Hugo Strange esitettiin sarjakuvadebyytissään alun perin tiedemiehenä, jonka rakentama salaperäinen kone loi iltaisin sumuverhon Gotham Cityn ympärille. Sumun turvin Strangen rikollisjoukko ryöväsi kaupungin pankkeja.
Strangella on pakkomielle Batmaniin. Strange on tutkinut Batmania pitkään ja tietää hänen todellisen henkilöllisyytensä. Batman: Arkham Cityssä Strange toimi yhtenä päävihollisista teljeten Arkham Cityä vastustaneen Bruce Waynen vankilaansa. Hugolla on pelissä vakava pakkomielle Batmaniin ja hän käyttää brutaaleja psykiatrisia metodeja vankiensa henkiseen murtamiseen. Joskus hän myös lobotomoi vankejaan, ja jopa Tygerkaartinsa jäseniä. Pelissä hän tekee yhteistyötä Ra’s al Ghulin kanssa.
Strange poistui Batman-sarjakuvista muutaman esiintymisen jälkeen, ja DC Comics antoi ymmärtää hahmon menehtyneen tämän pudottua jyrkänteeltä taistellessaan Batmanin kanssa. Strange teki kuitenkin paluun 1970-luvulla "Strange Apparitions" tarinassa, jossa Strangen paljastettiin selvinneen pudotuksestaan. Strange jätti Gotham Cityn ja matkusti useiksi vuosiksi Eurooppaan, missä hänen rikollinen uransa kukoisti, eikä kukaan haastanut häntä. Tylsissään ja toivoen voivansa kohdata järkensä Batmania vastaan, Strange, joka käyttää nyt tohtori Todhunterin aliasta, avaa yksityisen sairaalan, Graytowers Clinicin, Gothamin rikkaimmille kansalaisille, missä hän pitää heitä lunnaita vastaan ​​ennen kuin muuttaa heidät mielettömiksi hirviöiksi. Strangen saatua selville Batmanin salaisen henkilöllisyyden Rupert Thorne sieppasi hänet ja yritti saada hänet väkisin kertomaan tietonsa hänelle, mutta Strange kieltäytyi kertomasta minkä seurauksena Thorne silminnähden tappoi hänet. Strange alkoi myöhemmin kummitella Thornelle, mikä ajoi hänet hulluuteen. Myöhemmin paljastui, että Strange olikin elossa ja Batman onnistui saamaan hänet kiinni ja toimittamaan Arkhamiin.