cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Avon (joki Canterburyssa)
Avonjoki virtaa Christchurchin kaupungin läpi Uuden-Seelannin Eteläsaarella ja laskee Pegasuksenlahteen lähellä Sumnerin kyläntapaista esikaupunkia. Se nimettiin vuonna 1848 Falkirkissa, Skotlannissa sijaitsevan Avonjoen mukaan. Maorin kielellä joki tunnetaan joko nimellä Otakaro tai Putare Kamutu. Christchurchin keskustan alueella järjestetään turisteille soutumatkoja gondoleilla.
Martti Tschokkinen
Martti Vilho Johannes Tschokkinen (27. syyskuuta 1935 Sortavala – 11. heinäkuuta 1996 Lohja) oli suomalainen näyttelijä. Vakituisten teatterikiinnitysten ohella Tschokkinen työskenteli vapaana näyttelijänä useaan otteeseen.
Elämä ja ura
Tschokkinen syntyi Sortavalassa. Hänen vanhempansa olivat liikemies Johannes (Janne) Tschokkinen ja Olga Riikonen. Hän kävi Suomen teatterikoulun vuosina 1954–1957 ja täydensi myöhemmin opintojaan erilaisissa jatkokoulutushankkeissa. Näyttelijänura alkoi vuonna 1957 Kotkan kaupunginteatterissa. Muita vakituisia kiinnityksiä hänellä oli muiden muassa Helsingin kaupunginteatteriin ja Turun kaupunginteatteriin. Radioteatteriin hän kuului kahteen eri kertaan, yhteensä lähes kymmenen vuotta. Elokuvissa Tschokkinen näytteli parikymmentä kertaa, näistä tunnetuin lienee Tulitikkuja lainaamassa. Muita elokuvia ovat muun muassa Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla ja Uppo-Nalle.
Tschokkinen toimi myös televisioanimaatiosarjojen ääninäyttelijänä, kuten Romu-Nissenä sarjassa Romu-Nisse ja hänen ystävänsä ja Mauri Myyränä sarjassa Alfred J. Kwak.
Tschokkinen toimi niin ikään Lohjan kaupunginvaltuuston jäsenenä edustaen SDP:tä ja kulttuurilautakunnan jäsenenä ja Lohjan teatterin johtajana vuodesta 1990, jossa hän näytteli myös uransa alkuvuosina. Hän kuoli kuusikymmenvuotiaana sairauteen.
Agda Rössel
Agda Viola Rössel (o.s. Jäderström, 4. marraskuuta 1910 Jällivaara – 27. toukokuuta 2001 Tukholma) oli ruotsalainen diplomaatti ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli Alva Myrdalin jälkeen toinen ruotsalainen naispuolinen suurlähettiläs ja on yhä ainoa Ruotsin YK-suurlähettiläänä toiminut nainen.
Agda Rössel työskenteli suurlähettiläänä lähes 20 vuoden ajan, ensin vuosina 1958–1964 YK:ssa New Yorkissa, sitten vuoteen 1969 asti Jugoslavian Belgradissa, 1969–1973 Tšekkoslovakian Prahassa ja 1973–1976 Kreikan Ateenassa.
Martti Tschokkinen
Perhe
Martti Tschokkinen avioitui Brita Louhen kanssa 1960. Pariskunnalle syntyi lapset Anne Kristina (1961) ja Asta Birgitta (1962).
Agda Rössel
Yhdistyneissä kansakunnissa Rössel vastusti kuolemantuomiota ja naisten sukuelinten silpomista sekä edisti muun muassa tasa-arvo- ja pakolaisasioita.
Nuoruus ja uran alku
Agda Jäderström syntyi Jällivaaran lähellä Ruotsin pohjoisessa Norrbottenin läänissä kuusilapsiseen ratavartijan perheeseen. Lahjakas tyttö pääsi tuttavien ja sukulaisten taloudellisella tuella opiskelemaan Tukholman Socialinstitutet-oppilaitokseen.
Vuonna 1943 hän meni naimisiin kirjailija James Rösselin kanssa miehen vauraan östermalmilaisperheen vastusteluista huolimatta. He saivat kaksi lasta, mutta avioliitto päättyi pian eroon miehen psyykkisten ongelmien takia, ja Agda jäi lasten yksinhuoltajaksi samalla kun opiskeli ja teki uraa. Hän eteni nopeasti johtotehtäviin työmarkkinahallituksessa (arbetsmarknadsstyrelsen) ja Rädda Barnen -lastenapujärjestössä. 1950-luvulla hän alkoi saada kansainvälisiä tehtäviä Ruotsin valtuuskunnan jäsenenä YK:n ihmisoikeuskomissiossa.
Via Augusta Sallentina
Via Augusta Sallentina (tai vain Via Sallentina) oli roomalainen tie, joka kulki Apulia et Calabriassa Italiassa. Se sai alkunsa Hydruntumista, josta se jatkoi Via Trajanan Brundisiumista tullutta jatketta, ja päättyi Tarentumiin.
Historia
Via Augusta Sallentina rakennettiin roomalaiseksi tieksi keisari Trajanuksen aikana tai sen jälkeen. Tie tehtiin seudulla kulkeneen varhaisemman messapien käyttämän kulkureitin paikalle. Tien nimi tunnetaan Quintus Fabius Balbuksen hautapiirtokirjoituksesta, jossa hänet mainitaan kyseisestä tiestä vastanneena virkamiehenä (curator). Via Augusta Sallentina jatkoi Via Trajanaa, mutta toisaalta se nähtiin antiikin aikana todennäköisesti Via Appian jatkeena, sillä Via Appia johti Tarentumin kautta Brundisiumiin.
Reitti
Via Augusta Sallentina sai alkunsa Hydruntumista Calabrian niemimaan eli Italian ”saappaankoron” itärannikolta. Sinne kulki Brundisiumiin päättyneen Via Trajanan jatke. Via Augusta Sallentina kiersi Calabrian niemimaan rannikon ympäri ja päättyi sen länsirannikolle Tarentumiin.
pienoiskuva|pysty=1.06|Via Augusta Sallentinan reitti. Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat Tabula Peutingerianan mukaan:
Tämä tekee tien pituudeksi 99 roomalaista mailia eli noin 146 kilometriä. Tien leveys oli noin neljä metriä ja se oli kivetty.
Apsley House
Apsley House on historiallinen rakennus ja museo Lontoon Piccadillyllä, City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Arkkitehti Robert Adam suunnitteli rakennuksen 1770-luvulla, ja Wellingtonin herttua Arthur Wellesley osti ja kunnosti sen kaupunkikodikseen 1820-luvulla. Vuodesta 1954 lähtien talossa on toiminut Wellingtonin taidekokoelmaa esittelevä museo. Rakennus suojeltiin Grade I -luokan kohteena vuonna 1970.
Historia
pienoiskuva|vasen|200px|Arthur Wellesley, Wellingtonin herttua, [[Thomas Lawrence, 1815–1816.]] Arkkitehti Robert Adam toteutti alkuperäisen Apsley Housen vuosina 1771–1778 lordikansleri Henry Bathurstille, Apsleyn paronille. Tontti sijaitsi kruunun mailla Hyde Parkin virallisen sisäänkäynnin vieressä, mutta Bathurst onnistui sopimaan sen vuokraamisesta hovin kanssa. Talosta tuli ensimmäinen rakennus Piccadillyn pohjoisreunalla, vastapäätä tulliporttia ja -rakennuksia. Se oli punatiilinen, leveydeltään viisi-ikkunainen rakennus, jossa oli tilava eteishalli ja pylväiden koristama pääportaikko. Talon alkuperäisistä rakenteista on säilynyt jäänteitä siihen myöhemmin lisättyjen pintojen ja laajennusten alla.
Wellesleyn markiisi lunasti Apsley Housen vuokrasopimuksen Bathurstin kolmannelta jaarlilta vuonna 1807 ja muutti taloon ranskalaisen vaimonsa ja lastensa kanssa seuraavana vuonna. Markiisin ja arkkitehti James Wyattin käymän kirjeenvaihdon perusteella tiedetään, että taloon tehtiin joitakin muutoksia, mutta niiden laatua ei tunneta. Vuoteen 1817 mennessä markiisi oli eronnut vaimostaan ja ajautunut pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Samoihin aikoihin hänen nuorempi veljensä Arthur aateloitiin Wellingtonin herttuaksi ja palkittiin mittavalla rahasummalla ansioistaan Pyreneiden niemimaan ja Napoleonin sodissa. Pelastaakseen veljensä rahallisesta ahdingosta herttua teki Apsley Housesta 40 000 punnan nimettömän tarjouksen.
Wellington joutui laajentamaan Apsley Housea, jotta siitä tuli hänen arvolleen sopiva edustustila. Hän palkkasi muutostöiden suunnittelijaksi arkkitehti Benjamin Dean Wyattin, James Wyattin pojan, joka oli toiminut hänen yksityissihteerinään Irlannissa vuodesta 1807 alkaen. Wyatt laajensi Apsley Housea kahteenkin otteeseen. Vuosina 1819–1820 rakennuksen koillispuolelle toteutettiin kolmikerroksinen laajennusosa, johon sisältyi suuri ruokasali (State Dining Room) ja useita makuuhuoneita.
Wellingtonista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri tammikuussa 1828. Myöhemmin samana vuonna hän tilasi Wyattilta lisää muutostöitä Apsley Houseen, muun muassa uuden portaikon ja 28 metriä pitkän Waterloo Galleryn talon länsireunalle. Galleriaa alettiin käyttää tapahtumapaikkana banketille, joka järjestettiin vuosittain Waterloon taistelun muistopäivänä 18. kesäkuuta. Wellington osti tontin omistusoikeuden hovilta tammikuussa 1830. Wyattin lopullinen lasku Apsley Housen uudistamiseksi paisui 64 000 puntaan, yli kolminkertaiseksi alkuperäisestä arviosta, mikä raivostutti herttuaa ja sai hänet jopa harkitsemaan talon myymistä.
Göteborgin yliopisto
Göteborgin yliopisto on Göteborgin kaupungissa, Ruotsissa, sijaitseva yleisyliopisto.
Se perustettiin vuonna 1891 yksityisten lahjoitusten turvin Göteborgin korkeakouluna. Täyden yliopistoaseman se sai vuonna 1954. Kuningas Kustaa VI Aadolf vihki yliopiston 2. lokakuuta 1954.
Sillä on kahdeksan eri tiedekuntaa, noin 27 250 päätoimista opiskelijaa ja noin 6 472 henkilökunnan edustajaa.
Apsley House
Historia
Wellesleyn suku kärsi menetyksiä toisessa maailmansodassa: viides herttua kaatui vuonna 1941 ja kaksi vuotta myöhemmin hänen poikansa ja perillisensä Henry kuoli taistelussa saamiinsa vammoihin. Seitsemäs herttua Gerald päätti lahjoittaa Apsley Housen ja suurimman osan ensimmäisen herttuan taidekokoelmasta Yhdistyneen kuningaskunnan kansalle.
Göteborgin yliopisto
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Göteborgin yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 151–200. Se ylsi tällöin Ruotsin viidenneksi korkeatasoisimmaksi yliopistoksi.
Apsley House
Historia
Esitys Wellingtonin museon perustamiseksi hyväksyttiin vuonna 1947. Osa huoneista muutettiin julkisiksi museotiloiksi, mutta loput jäivät suvun omistamiksi asuintiloiksi. Rakennusministeriö muutti talon kaasuvalot sähkövaloiksi ja remontoi sisätilat. Apsley House aloitti toimintansa Victoria and Albert Museumin alaisuudessa vuonna 1952, kun Wellingtonin herttuan kuolemasta oli kulunut tasan sata vuotta.
Vuosina 1961–1962 Apsley House jäi erilleen muista taloista Piccadillyn varrella, kun sen itäpuolelta purettiin rakennuksia Park Lanen tieltä. 1980- ja 1990-luvuilla Victoria and Albert Museum remontoi talon sisätilat lähemmäksi asua, jossa ne olivat olleet Wellingtonin herttuan aikana. Vuonna 2004 Apsley Housen hallinnointi siirtyi English Heritagelle, joka on jatkanut herttuan taidekokoelman esittelemistä suurelle yleisölle.
Arkkitehtuuri
Apsley House sijaitsee näkyvällä paikalla Lontoon keskustassa Hyde Parkin pääsisäänkäynnin vieressä lähellä Wellington Archia. Rakennuksessa yhdistyy kaksi hyvin erilaista rakennus- ja sisustustyyliä. Robert Adamin vuosina 1771–1778 rakentama alkuperäinen talo oli uusklassinen, mutta Benjamin Dean Wyatt muokkasi sitä perusteellisesti Wellingtonin herttuan pyynnöstä vuodesta 1819 lähtien.
Rakennuksessa on kolme kerrosta, ja sen julkisivu on verhottu kauttaaltaan Bathin kivellä. Uusklassista ja symmetristä eteläjulkisivua koristaa korkea nelipylväinen portiikki. Näiden muutosten lisäksi Wyatt lisäsi Adamin suunnittelemaan viiden ikkunan levyiseen rakennukseen kokonaan uuden länsisiiven. Talon eteen pystytettiin koristeellinen rauta-aita vuoden 1830 paikkeilla suojaamaan sitä ilkivallalta ja yhdistämään sen julkisivu paremmin viereiseen Hyde Parkin sisäänkäyntiin, jonka Decimus Burton oli rakentanut vuosina 1822–1825. Puiston sisäänkäyntiä vastapäätä pystytettiin vuosina 1828–1830 riemukaari, joka siirrettiin nykyiselle paikalleen 1883.
pienoiskuva|vasen|200px|Napoleon Mars rauhantekijänä, [[Antonio Canova, 1806.]] Vaikka Wyatt muutti perusteellisesti myös Apsley Housen sisätiloja, itäsiiven sisustuksessa on säilynyt joitakin piirteitä Adamin suunnitelmista. Alkuperäiset koristeelliset kipsikatot ja -friisit sekä marmoriset takanreunukset ovat yhä näkyvissä Piccadilly- ja portiikkisalongeissa – portiikkisalongissa takanreunusta koristavat Eros ja Psykhe, minkä perusteella huoneen on ajateltu olleen naisten salonki. Rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitseva suuri ruokasali State Dining Room valmistui vuonna 1819 osana Wyattin kolmikerroksista laajennusta rakennuksen koilliskulmaan. Siellä on näytteillä näyttävä hopea-astiasto, jonka Welligton sai lahjaksi Portugalin sijaishallitukselta vuonna 1816.
Kahden kerroksen korkuinen ja koko kerroksen pituinen Waterloo-galleria sijaitsee rakennuksen länsiosassa laajennuksessa, jonka Wyatt rakensi vuosina 1828–1829. Sen Ludvig XIV:n tyylinen sisustus sai vaikutteita Versailles’n peilisalista. Ensimmäisen herttuan aikana huoneen seiniä peittivät kultaiset damastitapetit, jotka toinen herttua vaihtoi punaisiin damastitapetteihin jossain vaiheessa ennen vuotta 1860. Galleriassa on yhä näytteillä 70 maalausta Wellingtonin taidekokoelmasta – alun perin huoneen seinille oli ripustettu yli 130 maalausta.
Wyatt siirsi talon pääoven nykyisen pääaulan kohdalle, kun Adamin alkuperäisessä toteutuksessa se oli sijainnut taemman aulan (inner hall) kohdalla. Waterloo-gallerian alapuolella pääaulasta vasemmalle on museohuone, joka on toiminut näyttelytilana siitä asti, kun toinen herttua avasi rakennuksen suurelle yleisölle vuonna 1853. Huoneessa on näytteillä lahjaesineitä, joita ensimmäinen herttua sai kiitollisilta monarkeilta vapautettuaan heidät Napoleonin vallasta.
Wyatt rakensi talon pääportaikon uudelleen vuonna 1829. Porraskäytävässä on Antonio Canovan jättiläismäinen marmoripatsas, joka esittää Napoleonia Mars rauhantekijänä. Sen lahjoitti herttualle prinssihallitsija, myöhempi Yrjö IV.
Wellingtonin taidekokoelma
pienoiskuva|Sevillan vesikauppias, [[Diego Velázquez, n. 1620.]] Wellingtonin taidekokoelman ydin koostuu espanjalaisista maalauksista, jotka hän pelasti Vitorian taistelukentältä Pyreneiden niemimaan sodan lopulla kesäkuussa 1813. Joseph Bonaparten joukot olivat ryöstäneet yli kaksisataa taulua Espanjan kuninkaallisista palatseista, mutta eivät pystyneet ottamaan niitä kaikkia mukaansa vetäytyessään Espanjasta. Wellingtonin armeija pelasti suuren osan maalauksista, joiden joukossa oli teoksia Diego Velázquezilta, Tizianilta, Peter Paul Rubensilta ja Jan Brueghelilta. Maalauksia kuljetettiin rullalle käärittyinä suurissa matka-arkuissa.
Wellington tajusi maalausten arvon vasta lähetettyään ne turvaan veljensä luokse Lontooseen. Herttua kirjoitti Espanjan kuninkaalle Ferdinand VII:lle kirjeen, jossa tarjoutui lähettämään taulut takaisin, mutta kiitollinen kuningas antoi hänen pitää ne. Apsley Housessa on yhä näytteillä 82 taulua, jotka kuuluivat alun perin Espanjan kuninkaallisille.
Muutettuaan Apsley Houseen Wellington alkoi keräillä lisää taidetta. Hän osti välittäjän kautta kahdesta pariisilaisesta myyntinäyttelystä kaksitoista alankomaalaista maalausta, joista kolme oli tehnyt Jan Steen ja kaksi muuta Nicolaes Maes. Herttua tilasi myös useita muotokuvia senaikaisista merkkihenkilöistä, esimerkiksi Thomas Lawrencen tekemät muotokuvat Angleseyn markiisista, lordi Lynedochista ja Beresfordin varakreivistä. Arvokkain Wellingtonin ostama taulu oli David Wilkien maalaus The Chelsea Pensioners Reading the Waterloo Despatch, joka maksoi sen ajan mittapuulla sievoisen omaisuuden, 1 260 puntaa.
Maalausten lisäksi pohjakerroksen museohuoneessa on näytteillä lahjoja, joita Wellington sai Euroopan kiitollisilta kruununpäiltä Waterloon taistelun jälkeen. Näihin lukeutuu esimerkiksi hopeaesineitä ja astiastoja, jotka on valmistettu Sèvres’ssä, Meissenissa ja Berliinissä.
John Knudsen Northrop
John Knudsen Northrop oli yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija, joka perusti Northrop-yhtiöt. Northrop suunnitteli "monisoluisen" kennomaisen siipirakenteen sekä XB-35 ja YB-49 lentävän siiven prototyypit. Northrop suunnitteli Gerard Vulteen kanssa Lockheed Vega -lentokoneen.
pienoiskuva|[[Northrop XB-35 oli yksi Northropin lentävän siiven -projekteista.]]
Tšekkiläissyntyinen Anthony Stadlman kertoi Northropille Euroopassa lentäneestä lentävästä siivestä. Välirikon jälkeen Northrop toteutti kokeellisen lentokoneensa, joka lensi vuonna 1929, ja muistutti Stadlmanin valokuvaa.
Bruno Jalander
Bruno Fredrik Jalander (28. elokuuta 1872 Raahe – 14. joulukuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri, joka toimi Uudenmaan läänin maaherrana sekä sota- ja puolustusministerinä.
Jalanderin vanhemmat olivat lennätinpäällikkö, hovineuvos Fredrik Wilhelm Jalander ja Tekla Alexandra (o.s. Forsell). Hän kävi Haminan kadettikoulun ja palveli upseerina Uudenmaan tarkka-ampujapataljoonassa 1895–1902. Suomen sotaväen lakkauttamisen jälkeen Jalander oli vankilavirkailijana 1902–1905, Helsingin poliisilaitoksen palveluksessa 1905–1910 ja Juankosken tehtaiden isännöitsijänä 1910–1913. Jalander kävi Härnösandin metsäkoulun 1913 ja ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Venäjän joukoissa 1914–1917.
Uudenmaan läänin maaherrana Jalander oli vuosina 1917–1932. Hän osallistui keväällä 1932 Mäntsälän kapinan kukistamiseen.
Jalander toimi sotaministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921, Vennolan II hallituksessa 1921–1922 ja Cajanderin I hallituksessa 1922 sekä puolustusministerinä Kallion I hallituksessa 1922–1923. Kaikissa näissä hallituksissa Jalander oli ammattiministerinä.
Jalander oli naimisissa oopperalaulaja Aino Acktén kanssa vuodesta 1919 tämän kuolemaan vuonna 1944. Aiemmin hän oli ollut eroon päättyneessä avioliitossa Nina Helena Schultzin kanssa 1906–1919.
Dornier Do J
thumb|250px|right|Dornier Do J "Wal" Dornier Do J Wal oli 1920-luvulla suunniteltu saksalainen, Italiassa valmistettu kaksimoottorinen lentovene.
Kehitys- ja käyttöhistoria
Insinööri Claude Dornierin suunnitteleman matkustaja- ja rahtilentoveneen ensilento lennettiin marraskuussa 1924 Italiassa, koska Versailles’n rauhansopimus kielsi Saksalta kaiken lentotoiminnan ensimmäisen maailmansodan seurauksena. Myös suurin osa Dornierin lentoveneistä valmistettiin samasta syystä Italiassa, CMASA:n tehtaassa Marina di Pisassa vuosina 1922–1932. Vuodesta 1932 lähtien valmistus siirrettiin Friedrichshafeniin, Saksaan. Kaikkiaan Dornier Do J Wal -lentoveneitä valmistettiin noin 300 kappaletta. Valmistajina olivat CMASA:n lisäksi CASA (Espanja), Kawasaki (Japani), Aviolanda (Alankomaat) ja Dornier (Saksa).
Valmistuksen siirryttyä Friedrichshafeniin koneesta suunniteltiin uusi versio, Dornier Do R Super Wal. Koneen mittoja kasvattamalla ja moottorien tehoa lisäämällä matkustajien määrää saatiin lisättyä alkuperäisestä kymmenestä yhdeksääntoista. Vuonna 1934 Wal-sarjan koneet nimettiin uudella nimellä, Do 15. Myöhemmin koneesta suunniteltiin nelimoottorinen versio sekä sotilasversio Do 16 Luftwaffen käyttöön.
Versiot
Dornier Do J-lentoveneitä käyttivät useat lentoyhtiöt ympäri maailman, ensimmäisenä saksalainen lentoyhtiö Lufthansa. Vuonna 1925 lentovene saavutti kuuluisuutta norjalaisen tutkimusmatkailijan, Roald Amundsenin käyttäessä kahta Wal-lentovenettä retkellään pohjoisnavalle. Dornier Do J saavutti myös useita matkalentoennätyksiä, esimerkiksi vuonna 1932 saksalaisen Wolfgang von Gronaun lentäessä maailman ympäri 300 tunnissa.
Via Aurelia Aeclanensis
Via Aurelia Aeclanensis, alun perin Via ad Herdoniam, Via ducente Herdonias ja Via Herdonitana, oli roomalainen tie, joka kulki Apulia et Calabriassa Italiassa. Se oli Via Appian haarauma, ja johti Aeclanumista Herdoniaehen.
Crystal Castles (videopeli)
Crystal Castles on Atarin kehittämä ja julkaisema toiminta- ja sokkelopeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna ja sen jälkeen useille muille alustoille.
Pelaaminen
Pelaaja ohjaa hahmoa nimeltä Bentley Bear sokkeloimaisissa linnoissa ja kerää pisteitä Pac-Manin tapaan. Peli käyttää isometristä projektiota. Pelissä käytetään trackball-ohjainta.
Kehitys
Pelin on suunnitellut Franz Lanzinger. Pelin kehityksen aikana Atarilla ei ollut vielä järjestelyjä musiikin lisensointiin.
Elbe Nissinen
Elbe Maria Nissinen (25. toukokuuta 1893 Leppävirta – 23. lokakuuta 1984) oli suomalainen laulunopettaja ja oopperalaulaja, jonka ääniala oli altto.
Joonas Hytönen
Joonas Hytönen on Mattiesko Hytösen adoptiopoika. Hänet on valittu Suomen turhimmaksi julkkikseksi vuonna 2002. Hän on opiskellut elokuvaohjausta Moskovassa mutta jätti koulun kesken. Hytönen suoritti 2003–2004 asepalveluksensa, jota seurattiin tosi-tv-sarjassa Pelastakaa sotamies Hytönen. Sittemmin hänet hyväksyttiin opiskelemaan valtio-oppia Helsingin yliopistoon. Hytönen oli kihloissa vuoden 1997 Miss Suomen Karita Tuomolan kanssa useita vuosia 2000-luvun alkupuolella.
Elbe Nissinen
Ura
Nissinen opiskeli nuorena laulua Alma Fohströmin johdolla Pietarin keisarillisessa konservatoriossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingissä Maikki Järnefelt-Palmgrenin johdolla ja teki opintomatkoja Italiaan, jossa opiskeli äänifysiologiaa Anna Petrellan johdolla sekä oopperataidetta Giannina Russin johdolla. Äänifysiologian loppututkinnon Nissinen suoritti vuonna 1962 Sveitsin Bernissä. Sitä ennen hän oli täydentänyt alan opintojaan Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuosina 1946–1954.
Joonas Hytönen
Hytönen on ollut FremantleMedia Finlandin toimitusjohtaja vuodesta 2017. Hytönen nimitettiin tuotantoyhtiö Banijay Finlandin eli entisen Solar Television Oy:n toimitusjohtajaksi elokuussa 2013. Sitä ennen hän oli työskennellyt vuodesta 2008 tuottajana Moskito Television Oy:ssä. Aiemmin 2000-luvulla hän toimi tuottajana yhdessä Antti ”Pizza” Pekkarisen kanssa perustamassaan tuotantoyhtiö Illusioni Oy:ssä.
Elbe Nissinen
Ura
Opettajana Nissinen suoritti merkittävän päivätyön. Hän aloitti opettajana Pietarin suomalaisessa yhteiskoulussa 1914–1917 ja Helsingin kansankonservatoriossa vuosina 1919–1932. Lisäksi hän opetti sekä Lahden että Kuopion musiikkiopistoissa ja useissa kansalaisopistoissa kautta maan. Muutettuaan Leppävirralle hän jatkoi sieltä käsin laulun ja äänifysiologisen terapian opetusta. Nissinen palkattiin vuonna 1917 Kuopion teatteriin, ja hän oli teatterin ensimmäinen palkattu näyttelijä. Hän näytteli vuonna 1937 kuvatussa Tukkijoella-elokuvassa Maijaa vastanäyttelijänään Toppo Elonperä.
Yamina
Yamina (, oikealle) on Israelin oikeistopuolueiden poliittinen liitto, joka alun perin muodostettiin uudeksi oikeistoksi ja oikeistolaispuolueiden liitoksi. Yamina edustaa nationalistista ja uskonnollista äärioikeistoa ja on eurooppalaisessa mittakaavassa äärioikeistolainen puolue.
Elbe Nissinen
Ura
Yleisradion aloittaessa radiotoiminnan 9. syyskuuta 1926 Nissinen esiintyi sen ensimmäisessä lähetyksessä Alexis af Enehjelmin kanssa, ja hän oli ensimmäinen suomalainen radiolaulaja. Nissinen jatkoi radioesiintymisiään viikoittain aina vuoteen 1932. Vuodet 1919–1931 hän oli kiinnitettynä Suomalaisen oopperan vakituiseen henkilökuntaan. Nissinen lauloi yli 40 roolia, niin kotimaisissa kuin ulkomaisissakin oopperoissa ja antoi laulu- ja lausuntaopetusta lukuisille suomalaisille laulajille sekä näyttelijöille. Hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat muun muassa Jorma Huttunen, Matti Lehtinen, Vieno Kekkonen, Eino Grön, Pärre Förars, Kalle Juurela, Matti Heinivaho sekä Ansa Ikonen. Oppilaista läheisin suhde Nissisellä oli perhetuttuun Ikoseen, joka oli tuttu jo Venäjän vuosilta. Ikosesta piti alun perin tullakin oopperalaulaja, mutta Nissinen kannusti häntä näyttämölle ja järjestikin hänelle ensimmäisen näyttelijän paikan Koiton Näyttämölle. Ikonen kertoo muistelmateoksessaan hyvin lämpimästi Nissisestä ja siitä kuinka tämä auttoi Ikosen näyttelijänuralle.
Presidentti Urho Kekkonen myönsi Nissiselle professorin arvonimen vuonna 1976.
Joonas Hytönen
Hytönen harrastaa tennistä ja golfia.
Geochelone
Geochelone on maakilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu kaksi elossa olevaa lajia:
Keisarin perhe ja pyhä paholainen
Keisarín perhe ja pyhä paholainen on Laila Hietamiehen kirjoittama näytelmä. Sitä on esitetty Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1993–1995. Näytelmän ohjasi Arto af Hällström. Rooleissa olivat mm. Martti Järvinen, Terhi Panula, Tapani Perttu, Petri Liski, Antti Pääkkönen, Aarno Sulkanen, Keijo Komppa, Minna Turunen, Leena Pöysti sekä Liisa Kuoppamäki.
Syksyllä 1997 näytelmää esitettiin Varkauden Teatterissa.
Vaara-kirjastot
Vaara-kirjastot on kirjastokimppa, jonka muodostavat Pohjois-Karjalan yleiset kirjastot. Vaara-kirjastoihin kuuluu Joensuun seutukirjaston lisäksi Heinäveden, Ilomantsin, Juuan, Kiteen, Lieksan, Nurmeksen, Rääkkylän ja Tohmajärven kirjastot. Alueen kirjastojen asiakkaat voivat lainata kaikkien kuntien kirjastoista samalla kirjastokortilla, varata lainoja muista kunnista ja palauttaa lainansa muiden kuntien kirjastoihin.
Vaara-kirjastojen yhteinen Finna-verkkokirjasto on osoitteessa vaara.finna.fi.
Maui (täsmennyssivu)
Maui voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pyhien Kyrilloksen ja Methodioksen yliopisto
thumb|Yliopiston päärakennus Kyrilloksen ja Methodioksen yliopisto on Pohjois-Makedonian Skopjessa sijaitseva maan suurin yliopisto.
Yliopisto on perustettu 1949.
Zoran Zaev
Zoran Zaev (s. 8. lokakuuta 1974, Strumica) on pohjoismakedonialainen taloustieteilijä ja poliitikko sekä Pohjois-Makedonian pääministeri 31. toukokuuta 2017 – 3. tammikuuta 2020. Zaev johtaa sosiaalidemokraattista SDSM-puoluetta.
Zaev on opiskellut taloustieteitä Pyhien Kyrilloksen ja Methodioksen yliopistossa. Hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen 1996 ja hänet valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran 2003. Zaev nousi puolueen johtoon 2008. Strumican pormestariksi hänet valittiin 2005, 2009 ja 2013.
Zaev ilmoitti 3. tammikuuta eroavansa pääministerin virasta. Syynä tähän olivat jäsenneuvottelujen katkeaminen Euroopan unionin kanssa.
Syntymähäjyt
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Brutal Planet
Brutal Planet on Alice Cooperin albumi vuodelta 2000. Brutal Planet oli Alice Cooperin ensimmäinen studioalbumi kuuden vuoden levytystauon jälkeen. Brutal Planet ja seuraajansa Dragontown ovat Alice Cooperin ainoat industrial metal-albumit.
Joost Posthuma
Joost Posthuma (s. 8. maaliskuuta 1981 Hengelo) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2004–2012. Hän edusti Rabobank-tallia 2004–2010, jonka jälkeen siirtyi luxemburgilaiseen Team Leopard-Trek -joukkueeseen 2011 sekä edelleen RadioShack-Nissan-Trekiin 2012. Hän oli parhaimmillaan etappikilpailuissa ja aika-ajossa.
Transnistrian kuvernementti
Transnistrian kuvernementti, oli toisen maailmansodan aikana 19. elokuuta 1941 – 29. tammikuuta 1944 Romanian hallinnoima alue Dniestrin ja Etelä-Bugin (Buh) välillä, jonka akselivallat valloittivat Neuvostoliitolta Barbarossa-operaation alussa syksyn 1941 alkuun mennessä. Alue muodostettiin Dniestr-joen länsipuolella olevasta osasta Bessarabiaa) ja eteläisen Bug-joen itäpuolella olevasta osasta erottamalla se Saksan Ukrainan valtakunnankomissariaatista. Eteläpuolelle jäi Mustanmeren rannikko. Kuvernementti kattoi nykyisen Transnistrian alueen ja idässä alueet Dniesteristä itään sijaitsevan Odessan ja eteläisen Vinnytsjan alueen. Odessasta tuli Transnistrian kuvernementin hallinnollinen pääkaupunki.
Alue kuului ensimmäistä kertaa historiassa kokonaisuutena Romaniaan. Natsi-Saksan johtaja Adolf Hitler suostutteli akselivaltoihin kuuluneen Romanian johtajan marsalkka Ion Antonescun ottamaan valloitetun Transnistrian kuvernementin alueen korvauksena Wienin toisen välitystuomioistuimen päätöksellä Romanian Unkarille elokuussa 1940 menettämän Pohjois-Transilvanian tilalle. Romanian hallinnasta huolimatta Romanian hallitus ei sisällyttänyt muodollisesti Transnistriaa osaksi Romanian kuningaskuntaa, vaan muodosti siitä romanialaisen kuvernöörin hallitseman kuvernementin. Lopullinen ratkaisu jäi kuitenkin avoimeksi johtuen käynnissä olleesta maailmansodasta.
Alueen valloitus
Osana akselivaltojen idän sotaretkeä eli Barbarossaa valloitti Romanian armeija 28. heinäkuuta 1941 mennessä Bessarabian, jonka Neuvostoliitto oli miehittänyt edellisenä vuonna kesäkuussa 1940 osana Molotov–Ribbentrop-sopimusta. Saksalaisjoukot etenivät samanaikaisesti Neuvosto-Ukrainaan pohjoisen suunnasta. Romanian johtajan marsalkka Antonescun joukoille jäi Transnistrian alueen valloitus. Elokuun puoleen väliin mennessä Romanian armeija oli ottanut alueen haltuunsa taisteluitta. Marsalkka Antonescu nimitti 19. elokuuta 1941 Transnistrian kuvernementille kuvernöörin väliaikaiseksi pääkaupungiksi Tiraspolin. Valtaamatta oli ainoastaan Odessan kaupungin alue, jota 60 000 hyökkäävää romanialaissotilasta vastaan puolusti 34 000 puna-armeijan sotilasta. Romanialaiset joutuivat lisäämään joukkojaan alueella, mutta valloitus onnistui vasta kahden piirityskuukauden jälkeen romanialaisten menettäessä lähes 100 000 sotilasta joko kaatuneina tai haavoittuneina. Lokakuun lopulla 1941 romanialaiset joukot surmasivat Odessan alauella 25 000–34 000 juutalaista.
Kuvassa [[Odessassa järjestetty Transnistrian näyttelyn avajaiset. Vasemmalta marsalkka Antonescun puoliso, Transnistrian kuvernööri Gheorge Alexianu ja Romanian varapääministeri Mihai Antonescu.|thumb|270px]]
Romanialaisten miehitysaika
Joulukuussa 1941 romanialaisviranomaiset tekivät väestönlaskennan Transnistriassa. Sen mukaan väestörakenne kuvernementissa oli seuraava:
Transnistrian kuvernementissa tehtiin roamnialaisvallan aikaan romanialaisväestön siirtoja itään eli Bug-joen itäpuolelle.
Toisaalta alueella joutuivat juutalaiset kuten saksalaisten hallitsemilla alueilla vainon kohteeksi. Ensimmäiset juutalaisten tuhoamiset tapahtuivat Odessaa vallattaessa syksyllä 1941. Uhreja miehitysaikana oli kaikkiaan 200 000. Transnistrian kuvernementti perustettiin kaksi keskitysleiriä ja useita ghettoja, joista romanialaiset hallintoviranomaiset käyttivät nimitystä siirtokunnat.
Transnistrian kuvernementin loppuaika
Vaikka Romanian ydinalueita ml. pääkaupunki Bukarestia ja Ploieștin öljykenttiä pommitettiin ankarasti, Transnistrian kuvernementti säilyi suuremmilta hävityksiltä. Muutos tapahtui puna-armeijan aloittaessa hyökkäyksen syksyllä 1943. Puna-armeijan 2. Ukrainan rintama komentajanaan marsalkka Ivan Konev ylitti talvella 1943–1944 Dneprin ja jatkoi etenemistä länteen. Hyökkäyksen seurauksena romanialaisten hallinnoima Transnistrian kuvernementti koki loppunsa. Nimityksestä Transnistrian kuvernementti luovuttiin 29. tammikuuta 1944 ja sen tilalta kyseisestä alueesta käytettiin nimitystä "Sotilashallinto Dniestrin ja Bugin välissä". Edelleen 16. maaliskuuta 1944 Transnistrian sotatoimialueen vastuu siirtyi Saksan sotavoimille. Alue oli hyökkäyksen seurauksena käytännössä Neuvostoliiton puna-armeijan hallussa.
Perääntyessään saksalaiset yrittivät hävittää Odessaa, sen satamaa ja teollisuuslaitoksia. Puna-armeija valloitti Odessan 16. huhtikuuta 1944, jolloin Transnistrian alue oli täysin puna-armeijan käsissä.
Kesäolympialaiset 1900
thumb|Vuoden 1900 kesäolympialaisten osallistujamaat, uudet osallistujamaat sinisellä.
Kesäolympialaiset vuonna 1900 järjestettiin Pariisissa. Ne olivat toiset nykyaikaiset olympiakisat. Kisojen osallistujamäärä kohosi huomattavasti vuoden 1896 Ateenan kisoista. Suomi ei ollut mukana, mutta emämaa Venäjä oli mukana ensimmäistä kertaa.
Kisojen aikaan järjestettiin myös maailmannäyttely. Kisojen aikaan oli niin paljon kaikenlaisia esityksiä ja tapahtumia, että koko urheilu uhkasi jäädä varjoon. Parhaiten tätä havainnollistaa se, että kisoissa jaettujen mitalien etupuolella luki ”Pariisin maailmannäyttely 1900”, ja olympialaisista mainittiin vain mitalin kääntöpuolella.
Kisat kestivät suhteettoman pitkään, useita kuukausia. Kalastuskisat käytiin Seinejoen varrella. Ohjelmassa olivat muun muassa golf, hevospoolo, jalkapallo, jousiammunta, kriketti, kroketti, purjehdus, ratsastus, rugby, soutu ja vesipallo. Maailmannäyttelyyn kuuluneita epävirallisia lajeja oli monta, kuten hengenpelastus, ilmapallopurjehdus ja leijanlennätys. Iso-Britannia voitti jalkapallon, hevospoolon ja vesipallon, Ranska oli paras kriketissä ja rugbyssä. Maratonille saatiin liikkeelle kokonaista 16 urheilijaa. Maraton tarjoili myös draamaa, kun kisaa johtanut ruotsalaisjuoksija Ernst Fast ohjattiin risteyksessä ”vahingossa” väärään suuntaan. Tällä välin isäntämaata edustanut, mutta myöhemmin luxemburgilaiseksi osoittautunut Michel Théato ehätti hänen edelleen ja voitti kilpailun, jonka pituus oli 40 260 metriä.
Näissä kisoissa mukaan pääsivät myös naiset, vaikka nykyaikaisen olympialiikkeen perustanut ranskalaisparoni Pierre de Coubertin vastusti tätä erittäin jyrkästi. Naisten lajeja olivat kroketti, golf ja tennis. Kaikkien aikojen ensimmäinen naisvoittaja olympialaisissa oli tennispelaaja Charlotte Cooper.
Kisojen kuninkaisiin lukeutui Saksassa syntynyt, mutta Yhdysvaltoja edustanut Alvin Kraenzlein, joka voitti 60 metrin juoksun, 110 metrin ja 200 metrin aitajuoksut sekä pituushypyn. Ray Ewry oli toinen kuninkaista: hän otti voitot vauhdittomassa pituudesta, vauhdittomasta kolmiloikasta ja vauhdittomasta korkeushypystä. Kisojen järjestäjämaa Ranska rohmusi eniten mitaleita, yhteensä sata, joista 25 oli kultaa.
thumb|right|250px|Näytöslaiji pelota vauhdissa thumb|right|250px|Ilmapallopurjehdus alkamassa
Lajit ja mitalistit
Kisoissa järjestettiin kaikkiaan 95 kilpailua kymmenessä eri urheilulajissa.
Matti Auvinen
Matti Auvinen (29. syyskuuta 1825 Impilahti – 13. joulukuuta 1869 Impilahti) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Kesäolympialaiset 1900
Osallistuneet maat
Kansainvälisen olympiakomitean mukaan vuoden 1900 olympialaisiin osallistui 24 maata. Jotkut historioitsijat katsovat että kilpailuissa oli mukana 28 maata. Jotkut katsovat osallistujaksi myös Brasilian, koska kisoihin osallistui ranskalais-brasilialainen juoksija Adolphe Klingelhoefer; yleensä hänet kuitenkin luetaan Ranskan edustajaksi. Kilpailuissa oli mukana joidenkin näkemysten mukaan myös kolumbialainen köydenvetoon osallistunut Francis Henriquez de Zubiría ja uusiseelantilainen vesipalloilija Victor Lindberg, mutta KOK ei huomioi heitä näiden maiden edustajiksi.
Mitalitaulukko
Menestynein maa vuoden 1900 kesäolympialaisissa oli isäntämaa Ranska. Yksilötasolla eniten olympiavoittoja sai yhdysvaltalainen yleisurheilija Alvin Kraenzlein, joka saavutti neljä olympiavoittoa.
Matti Auvinen
Auvisen isä oli nimeltään Olli Auvinen ja puoliso Marketta Juhontytär Vänskä. Auvinen edusti Salmin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1867. Hän otti niillä esille muun muassa teiden ja siltojen rakentamista sekä metsästysasetusta koskevia asioita, samoin kuin kulkuneuvojen kehittämisen asioita.
Kulttuurimaantiede
Kulttuurimaantiede (myös kulttuurinen maantiede) on ihmismaantieteen osa-alue, jossa tutkitaan ihmiskunnan kulttuuria maantieteellisestä näkökulmasta.
Ennen suomen kielessä kulttuurimaantieteellä tarkoitettiin ihmismaantiedettä. Käsitteen vanhempi merkitys oli peräisin ruotsin kielestä, jossa ihmismaantieteestä käytetään edelleen nimeä kulturgeografi. Ennen merkityksen muutosta maantieteellistä kulttuurintutkimusta kutsuttiin kulttuuriseksi maantieteeksi (vertaa ).
Luettelo diplomaattisista edustustoista Japanissa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Japanissa. Tällä hetkellä Tokiossa on 152 suurlähetystöä. Useiden maiden suurlähetystöt ovat akkreditoituja muualta lähinnä Pekingistä tai lähiseuduilta.
Akkreditoidut suurlähetystöt
Muut sijainnit
Kirioroshi
Kirioroshi on japania ja tarkoittaa iaidōssa lyöntiä tai lyönti/pisto sarjaa. Iaidōssa Kirioroshi on neljästä iai-katan osa-alueesta toinen, miekan tupesta vedon (nukitsuke) jälkeen suoritettava manööveri jolla niin sanotusti tehdään hyökkääjistä selvää jälkeä. Kirioroshin jälkeen iaidōka suorittaa veren ravistamisen (chiburi) miekan terästä ja palauttaa miekan takaisin tuppeensa [nōtō).
Frédéric Auguste Bartholdi
Frédéric Auguste Bartholdi (2. elokuuta 1834 Colmar – 4. lokakuuta 1904 Pariisi) oli ranskalainen kuvanveistäjä, joka käytti myös nimeä Amilcar Hasenfratz. Hänen tunnetuin työnsä on New Yorkin Vapaudenpatsas. Kerrotaan, että taiteilija ehdotti Suezin kanavan avajaisten kunniaksi patsasta, joka esittää soihtua pitelevää naista. Tämä idea kuitenkin hylättiin. Bartholdi suunnitteli myöhemmin Vapaudenpatsaan samankaltaiseksi kuin tämä aiempi malli oli, vaikka kuolemaansa saakka hän kielsi yhteyden näiden kahden välillä.
200px|thumb|left|Vapaudenpatsaan pienoismalli [[Luxembourgin puistossa Pariisissa.]] Bartholdi opiskeli arkkitehtuuria ja maalausta. Egyptiin tehty matka sai hänet ymmärtämään suurikokoisten veistosten vaikutuksen ihmisiin, ja arkkitehtuuriopintojensa takia hän kykeni teknisesti toteuttamaan sellaisia. Vapaudenpatsaan lisäksi hänet tunnetaan Ranskan Belfortissa sijaitsevasta suuresta leijonapatsaasta.
Magyar Gárda
Magyar Gárda oli nationalistinen poliittinen järjestö, joka oli kytkeytynyt äärioikeistolaiseen Jobbik-puolueeseen. Se perustettiin 2007 ja kiellettiin 2009.
Magyar Gárdan perustamisseremonia pidettiin Budan linnan edustalla 2007, jolloin järjestön valan vannoi 56 jäsentä. Jobbik-puolueen johtaja ja järjestön perustajiin kuulunut Gábor Vona puhui tilaisuudessa. Järjestön jäsenet pukeutuvat tummiin housuihin ja liiviin sekä valkoiseen paitaan. Lisäksi heillä on lippalakki, jossa on Unkarin keskiaikainen symboli, Árpádin raidat. Unkarin pääministeri Ferenc Gyurcsány tuomitsi järjestön ja kutsui sitä ”Unkarin häpeäksi”.
thumb|left|Magyar Gárdan kuoro [[Trianonin rauhansopimus|Trianonin rauhansopimukseen muistopäivänä 2009.]] Magyar Gárda toimi erityisesti Unkarin romanivähemmistöjä vastaan. Marraskuussa 2007 järjestö ilmoitti suojelevansa mitä tahansa kylää romanien tekemiltä rikoksilta. Esimerkiksi Kiskunlacházassa kaduilla noin 80 kaartilaista partioi syyskuussa 2009, kun romani oli hyökännyt 14-vuotiaan tytön kimppuun. Kaartilaiset tekivät myös maaseutukylissä hyökkäyksiä romanien kimppuun, ja vuosina 2008 ja 2009 niissä kuoli kuusi romania. Magyar Gárdasta tuli pian merkittävä poliittinen voima, ja sen toimia kannatti ajoittain yhdeksän prosenttia unkarilaisista. Vaikka se kiellettiin 2009, sen toiminta on jatkunut yhä. Etnisten mielipiteiden lisäksi Magyar Gárda on tuonut esille Suur-Unkarin aatetta. Maassa haaveillaan edelleen Trianonin rauhansopimukseen päättyneen suurvalta-aseman palauttamisesta. Magyar Gárdan toiminta herätti siksi huolta myös naapurimaissa, kuten Slovakiassa ja Romaniassa.
Unkarin vetoomustuomioistuin määräsi heinäkuussa 2009 järjestön hajotettavaksi, koska sen marssit aiheuttivat etnistä väkivaltaa ja häiritsivät julkista rauhaa. Budapestilainen tuomioistuin kielsi järjestön seuraavassa kuussa. Järjestö oli suunnitellut pitävänsä syyskuussa uusien jäsenten valatilaisuuden Sankarien aukiolla mutta kiellettynä järjestönä ei saanut siihen lupaa. Magyar Gárda siirsi tilaisuuden yksityisessä omistuksessa olevalle alueelle Szentendreen, mutta poliisi hajotti tilaisuuden, jossa oli satoja järjestön kannattajia.
Korvake
pienoiskuva|oikea|250px|[[Rohtovuohenherneen (Galega officinalis) lehtimäiset ja suippokärkiset korvakkeet, vasemmalla lehtilavan lehdyköitä]]
Korvakkeet ovat kasvin lehden kannan litteitä, yleensä lehtimäisiä laajentumia. Ne ovat joko parillisia tai yhteenkasvaneita. Korvakkeiden muoto vaihtelee kasvisukujen ja -lajien mukaan; esimerkiksi kosteikkotattarilla (Persicaria) on kalvomainen, tupeksi muodostunut korvake ja korvakenätkelmällä (Lathyrus aphaca) korvakkeet ovat oikeiden lehtien sijasta kuin lehdet.
Dejen Gebremeskel
Dejen Gebremeskel (s. 24. marraskuuta 1989) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Gebremeskel sai hopeaa alle 20-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailujen 5 000 metrin juoksussa Ouagadougoussa 2007. Hän oli Edinburghin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2008 poikien sarjassa 18:s. Joukkuekilpailussa Etiopia sijoittui toiseksi. Hän sai samana vuonna pronssia Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen 5 000 metrin juoksussa ajalla 13.11,97.
Gebremeskel sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 kymmenenneksi 3 000 metrin juoksussa. Hän sai Daegun MM-kilpailuissa 2011 pronssia 5 000 metrillä ajalla 13.23,92. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Gebremeskel oli viides 3 000 metrillä ajalla 7.42,60. Lontoon olympialaisissa 2012 hän voitti hopeaa 5 000 metrillä ajalla 13.41,98. Moskovan MM-kilpailuissa hän sijoittui 10 000 metrillä 16:nneksi. Hän sai 3 000 metrillä pronssia Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 ajalla 7.55,39.
Kostjantyn Lerner
thumb|Kostjantyn Lerner (vas.) ja Bagaturov analysoivat peliään, Recklinghausen 1999 Kostjantyn Zaivelevytš Lerner  (28. helmikuuta 1950 Odessa – 24. syyskuuta 2011) oli ukrainalainen shakin suurmestari. Vuosina 1978–1982 hän oli shakin Ukrainan-mestari.
Komia on aina komia
Komia on aina komia on Lauri Tähkä & Elonkerjuun vuonna 2003 julkaistu albumi.
Get Behind Me Satan
Get Behind Me Satan on Yhdysvaltalaisen rock-yhtyeen The White Stripes viides studioalbumi, joka julkaistiin vuoden kesäkuussa 2005. Jack White äänitti albumin omilla Third Man studioillaan Detroitissa, Michiganissa, ja miksasi sen Ardent studioilla Memphisissä, Tennesseessä.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan toisella sijalla. Suomessa se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 13, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Rolling Stone -lehti rankkasi sen kolmanneksi listalla "Top 50 Records of 2005", ja se voitti vuonna 2006 Grammyn kategoriassa "Best Alternative Music Album". Albumi pääsi myös Robert Dimeryn listalle 1001 Albums You Must Hear Before You Die vuonna 2006.
Khao Lak
thumb|Khao Lakin rantaa ennen vuoden 2004 tsunamituhoa. Khao Lak on rantalomakeskus Thaimaassa noin 100 km pohjoiseen Phuketista, Phang Ngan provinssissa. Khao Lakissa on kilometrien pituisia rantoja, joissa on paljon mahdollisuuksia laitesukellukseen.
Get Behind Me Satan
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jack White.
Khao Lak
Alueen paikallinen talous perustuu nykyään turistihotelleihin, paikallisiin kauppoihin ja ravintoloihin sekä sukellusyrityksiin. Lähiympäristössä on perinteistä kumin ja palmuöljyn tuotantoa sekä maanviljelyä.
Vultee Aircraft
Vultee Aircraft oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, jonka perusti Gerard Vultee vuonna 1932 nimellä Airplane Development Corporation. Yritys toimi Cord-yhtiön tytäryhtiönä marraskuuhun 1939 jolloin siitä tuli itsenäinen yhtiö nimellä Vultee Aircraft. Vuonna 1943 Vultee yhdistyi Consolidated Aircraftin kanssa muodostaen Convair-yhtiön.
Via Campana
Via Campana oli roomalainen tie, joka kulki Tiber-joen pohjoispuolta Roomasta rannikolle Campus salinarum Romanarumiin.
Via Campana oli Tiberin pohjoisrannan vanhin tie. Se sai nimensä Campus salinarum Romanarumista eli ”roomalaisten suola-allastasangosta”. Tie oli todennäköisesti hyvin vanha. Varhaisten roomalaisten historioitsijoiden mukaan sen olisi rakennuttanut kuningas Ancus Marcius. Myöhemmin joen pohjoispuolelle rakennettiin myös Via Portuensis. Tiet kulkivat alkuosaltaan samaa reittiä.
Tiestä on löydetty noin 50 metriä pitkä ja 4,6 metriä leveä osuus nykyisestä Pozzo Pantaleosta.
Narnia (yhtye)
Narnia on ruotsalainen neoklassinen metalliyhtye. Yhtyeen ovat perustaneet Christian Liljegren ja Carl Johan Grimmark vuonna 1996. Ensimmäinen Narnian levy on julkaistu vuonna 1998. Narnia lopetti toimintansa vuonna 2010. Kesällä 2014 Narnia ilmoitti tekevänsä comebackin.
Yhtyeen nimi on lähtöisin C. S. Lewisin luomasta samannimisestä fantasiamaailmasta. Jokaisen Narnian levyn kannessa on leijona, viitaten Narnia-kirjojen Aslaniin. Awakening-levyn kannessa leijona seisoo haljenneen kivipaaden päällä ja levyllä on instrumentaalikappale "The Return of Aslan". Narnian tuotannosta löytyvät myös kappaleet "Shadowlands", "Gates of Cair Paravel" ja "The Witch & the Lion".
Narnia on käynyt esiintymässä useita kertoja myös Suomessa. Kouvolan Vappugospelin ja muiden hengellisten tapahtumien lisäksi Narnia on nähty muun muassa Stratovariuksen lämmittelybändinä.
Historia
Christian Liljegrenin ja Carl Johan Grimmark tapasivat toisensa ensimmäisen kerran vuonna 1993. Liljegrenin silloinen yhtye, Modest Attraction, oli julkaisemassa ensimmäistä albumiaan. Grimmark soitti Sentinel-yhtyeessä. Ensimmäinen tapaaminen oli lyhyt, mutta miehet vaihtoivat puhelinnumeroita ja pitivät yhteyttä tämän tapaamisen jälkeen.
Vuonna 1996 Modest Attraction julkaisi toisen levynsä ja Grimmark teki päätöksen jättää Sentinel. Samoihin aikoihin Liljegren soitti Grimmarkille, ja kysyi kiinnostaisiko tätä lähteä mukaan hänen sooloprojektiinsa. Liljegren halusi tehdä melodista hard rockia, mihin hänellä ei ollut mahdollisuutta Modest Attractionin kanssa. Grimmark lupautui mukaan projektiin.
Narnian kappaleiden teko aloitettiin Liljegrenin ja Grimmarkin vanhojen kappaleiden pohjalta. He aloittivat pienessä Topz Recording -studiossa. Grimmark soitti kaikkia soittimia ja Liljegren lauloi. Nauhoitukset kestivät kuukausia, koska he nauhoittivat vain 4–5 tuntia päivässä. Levyllä oli mukana pari vierailijaa. Yhtyeen teki tietenkin mieli myös keikoille, joille luonnollisesti kahden miehen yhtye tarvitsi lisämiehitystä. Yhtye esiintyi Ung Kraft-festivaaleilla maaliskuussa 1997 ja mukana olivat Jakob Persson (basso), Martin Claésson (kosketinsoittimet) sekä Fredrik Junhammar (rummut). Persson ja Claésson liittyivät myöhemmin Narnian vakiokokoonpanoon.
Doina Ignat
Doina Ignat (s. 20. joulukuuta 1968 Rădăuți-Prut) on romanialainen soutaja. Hän on nelinkertainen olympiavoittaja, nelinkertainen maailmanmestari ja kaksinkertainen Euroopan-mestari. Hän edusti aktiiviurallaan Steaua CSA -seuraa. Hän on pituudeltaan 181 cm.
Narnia (yhtye)
Historia
Awakening-albumi julkaistiin 18. heinäkuuta 1997 Japanissa. Nuclear Blast -levy-yhtiö julkaisi levyn Euroopassa helmikuussa 1998. Narnia oli Hammerfallin ohella ensimmäisiä melodista metallia soittavia yhtyeitä Nuclear Blastilla. Levyn julkaisun jälkeen Narnia esiintyi Ruotsissa ja Saksassa ja huhtikuussa Suomessa Stratovariuksen lämmittelijänä Turussa ja Helsingissä.
Doina Ignat
Ignat on voittanut maailmanmestaruuden kahdeksikossa 1993, 1997, 1998 ja 1999. MM-hopeaa hän on saavuttanut kahdeksikossa 1995, 2003 ja 2007 sekä perämiehettömässä nelosessa 1996 ja MM-pronssia pariaironelosessa 1991 ja kahdeksikossa 1994. Kahdeksikon Euroopan-mestaruuden hän voitti 2007 ja 2008.
Narnia (yhtye)
Historia
Seuraavan levyn nauhoitukset aloitettiin maaliskuussa 2000. Long Live the King äänitettiin Berghem Studiossa ja siellä aloitettiin myös Desert Landin teko. Grimmarkilla oli rakenteilla oma studio, Dream Factory, jossa levyn äänitykset tehtiin loppuun. Ainoa vierailija levyllä on taustoja laulanut Pär Hagström. Levy julkaistiin joulukuussa Japanissa ja vuoden 2001 helmikuussa Euroopassa. Jönköpingissä pidettiin kaksi konserttia samana iltana, jotta kaikki fanit mahtuisivat mukaan.
Martin Claésson jätti yhtyeen keväällä 2003. Häntä tuuraamaan tuli Linus Kåse. Samana keväänä taltioitiin live-DVD Saksan Owenissa.
9. huhtikuuta 2008 Narnia aloitti uuden albumin äänitykset. 29. huhtikuuta jälleen Liljegreniksi muuttunut Christian Rivel ilmoitti jättävänsä yhtyeen, koska hän kaipasi lomaa musiikista. 29. elokuuta yhtye ilmoitti MySpace-sivuillaan, että uudeksi laulajaksi on liittynyt Germán Pascual. Hän on kotoisin Rio de Janeirosta, Brasiliasta, mutta muutti Ruotsiin nuoruudessaan. Aiemmin hän on vaikuttanut yhtyeissä Minds Eye ja Mendez.
24. helmikuuta 2009 yhtye ilmoitti, että uusi albumi nimeltään Course of a Generation, julkaistaan Euroopassa 24. heinäkuuta Massacre Recordsin kautta.
15. huhtikuuta 2010 Carl-Johan Grimmark ilmoitti yhtyeen MySpace-blogissa Narnian lopettavan toimintansa.
Julkaisut
Euroopan julkaisut:
Odessan joukkomurha
Odessan joukkomurha tapahtui 22.–24. lokakuuta 1941 Odessassa ja Transnistriassa, jolloin alueella tapettiin 25 000–34 000 juutalaista.