cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sonntagskonzert
Sonntagskonzert on saksalaisen laulajan Heinon studioalbumi vuodelta 1974.
Magistral
Magistral tarkoittaa venäjän kielessä päärataa tai valtatietä. Esimerkiksi Neuvostoliiton tai Venäjän kannalta valtakunnallisesti merkittävät rautatie- ja maantieyhteydet on ovat nimeltään magistraleja. Tavanomaisempi maantie on avtodoroga ja rautatie yleensä železnaja doroga.
Moskovasta lähtevät valtatiet
Moskovasta lähtevät magistralin tasoiset valtatiet Moskovan uloimmalta kehätieltä (MKAD) liittymittäin vastapäivään lueteltuina:
thumb|270px|Venäjän päätieverkko
Rautatiet
Rautateilla kuuluisia magistraleja ovat mm. Transsibirskaja magistral (Siperian rata) ja Baikalo-Amurskaja magistral (Baikalin–Amurin rautatie).
Osteoporoosi
thumb|250px|Selkärangan [[Lääketieteellinen röntgenkuvaus|röntgenkuva, jossa näkyy osteoporoosin aiheuttama nikamamurtuma.]] Osteoporoosi eli luukato on luustoa haurastuttava ja luunmurtumille altistava yleissairaus.
Esiintyvyys ja ilmeneminen
Keskimäärin kahdeksantoista prosenttia maapallon väestöstä kärsii osteoporoosista. Naisilla esiintyvyys on 23 ja miehillä noin 12 prosenttia. Osteoporoosi on yleisintä Afrikan maissa, joissa 40 prosenttia aikuisväestötä kärsii siitä. Lonkan osteoporoosin osuus viisikymmentä vuotta täyttäneestä väestöstä on Japanissa 26 prosenttia, Yhdysvalloissa 21, Saksassa 14, Ranskassa ja Italiassa 10, Yhdistyneessä kuningaskunnassa 8, Espanjassa 6 ja Kanadassa sekä Australiassa alle kolme prosenttia.
Osteoporoosia sairastaa Suomessa noin 400 000 henkilöä.
Osteoporoosi havaitaan usein vasta ensimmäisen murtuman yhteydessä. Olemassa olevat murtumat voidaan todentaa röntgenkuvissa.
Diagnosointi
Diagnoosia varten mitataan luun kokonaismineraalitiheys DXA-menetelmällä. Mittaus on kivuton ja kestää noin 20 minuuttia. Menetelmän toistettavuus on hyvä. Mikäli oireettomalla henkilöllä epäillään osteoporoosia, voidaan taudinkehitys varmistaa mineraalitiheysmittauksella. Laboratoriokokeista ei ole diagnosoinnissa näkyvää hyötyä.
Riskitekijät
Osteoporoosin riskitekijöitä ovat alle 19:n painoindeksi, 65 vuoden ikä, naissukupuoli, aikaiset vaihdevuodet, laihdutuskuurit etenkin kasvuiän aikana, kuukautishäiriöt, vähäinen liikunta, kalsiumin ja D-vitamiinin puute, vanhemmilla tai sisaruksilla todettu osteoporoosi sekä runsas tupakointi. Myös pitkäaikainen kortisonilääkitys lisää osteoporoosiriskiä. Useat krooniset sairaudet kuten nivelreuma, kilpirauhasen tai lisäkilpirauhasen liikatoiminta, maksa- ja munuaissairaudet, epilepsia, diabetes, syöpä, anoreksia sekä estrogeenin ja testosteronin puute kasvattavat myös alttiutta. . Keliaakikot ja laktoosi-intolerantikot sekä erikoisruokavaliota noudattavat kuuluvat samoin riskiryhmään. Aikuisilla esiintyvään kasvuhormonin puutokseen liittyy osteoporoosia. Kun kasvuhormonihoitoa annetaan aikuiselle pitkäaikaisesti (yli 12–18 kuukautta), alkaa luusto vahvistua ja luun määrä lisääntyä.
Luumassa vähenee normaalisti iän myötä ja vähenemisen katsotaan alkavan noin 50 vuoden iässä. Tämä johtuu siitä, että luuta muodostavien osteoblastien ja luuta hajottavien osteoklastien toiminnan välillä vallitseva tasapaino muuttuu negatiiviseksi, ja luuta hajotetaan enemmän kuin sitä muodostetaan. Lisäksi luun joustavuus heikkenee, kun luusolujen apoptoosin jäljelle jättämät kolot täyttyvät mineraaleilla. Luukudoksen rakenne myös muuttuu siten, että luunsyiden suuntaisten taakkojen kantokapasiteetti säilyy muiden suuntien kustannuksella. Tällöin poikittaissuuntainen taakka, kuten törmäys kaatuessa, voi murtaa luun herkemmin. Munuaisten toiminnan heikkeneminen iän myötä heikentää D-vitamiinin muuttumista aktiiviseksi kalsitrioliksi. Tällä puolestaan on negatiivinen vaikutus elimistön kalsiumaineenvaihduntaan. Ikääntymisen vaikutuksista luuston kuntoon kertoo muun muassa se, että 60 ja 80 ikävuoden välillä lonkkamurtumariski 13-kertaistuu.
Osteoporoosi on yleisempää naisilla, sillä estrogeenillä on merkittävä rooli luun aineenvaihdunnan säätelyssä. Vaihdevuosien jälkeen estrogeenin tuotto vähenee merkittävästi, mikä johtaa kiihtyneeseen luukatoon 5–10 vuoden ajaksi. Naisilla muutos on huomattavasti miehiä suurempi. Estrogeenin suojavaikutuksen heikentyessä hohkaluu vähenee ja sen rakenne muuttuu hajanaisemmaksi, jolloin murtuma-alttius kasvaa. Naisilla vaihdevuosien jälkeen ilmenevää osteoporoosia kutsutaan postmenopausaaliseksi osteoporoosiksi. Estrogeenia muodostuu rasvakudoksessa, ja alle 19 painoindeksiä pidetään osteoporoosin riskitekijänä.
Pitkäaikainen glukokortikoidihoito on yleisin sekundaarisen osteoporoosin aiheuttaja. Glukokortikoidit vähentävät kalsiumin imeytymistä suolesta ja lisäävät sen erittymistä luusta vereen ja edelleen virtsaan. Glukokortikoidien indusoimassa osteoporoosissa murtumia ilmaantuu suuremmilla luuntiheysarvoilla postmenopausaaliseen osteoporoosiin verrattuna, sillä glukokortikoidit sekoittavat luunsisäistä viestiverkostoa ja hajottavat luun rakennetta lisäämällä osteosyyttien apoptoosia. Haittavaikutukset ovat kuitenkin enimmäkseen palautuvia jos kuurien välillä pidetään riittävän pitkä tauko.
Säännöllinen tupakointi voi lisätä lonkkamurtumariskiä jopa 50 prosenttia. Alkoholin suurkulutus ei välttämättä pienennä luun mineraalitiheyttä, mutta lisää murtumariskiä lähinnä kaatuilun kautta.
Suojaavat tekijät, ennaltaehkäisy ja hoito
thumb|250px|Luun tiheyden mittaamiseen käytettävä laite.
Liikunta ja monipuolinen ravinto ovat terveen luuston perusedellytyksiä. Vaikka kalsium onkin luuston perusrakennusaine, ei luotettavasti tehtyissä tutkimuksissa ole kuitenkaan havaittu yhteyttä ravinnosta saatavan kalsiumin määrän ja osteoporoosin välillä silloinkaan kun tutkittaville annettiin kalsiumin lisäksi myös D-vitamiinia
D-vitamiini on kuitenkin merkittävä kehon kalsiumtasapainon säätelijä ja olennaisessa roolissa niin luun mineralisaatiossa kuin kalsiumin imeytymisessäkin. D-vitamiinilisillä ei ole kuitenkaan havaittu luumurtumia vähentävää vaikutusta, mutta se parantaa kuitenkin iäkkäiden tasapainoa vähentäen kaatumisriskiä.
Riittävä liikunta muodostaa pohjan osteoporoosin ennaltaehkäisylle ja hoidolle. Liikunta lisää sekä luun massaa että tiheyttä ja lujittaa luun rakennetta. Lapsuuden ja nuoruden aikana hankitun luumassan ajatellaan hidastavan osteoporoosin alkamista. Erityisesti lihasmassaa kasvattavaa liikuntaa suositellaan, sillä suuri painoindeksi pienentää osteoporoosin riskiä. Myös tärinää aiheuttava liikunta on eduksi luustolle. Luuston kunnosta huolehtiminen on tärkeää vielä aikuisuudessa, myös menopaussin aikana ja sen jälkeen. Sopiva harjoittelu parantaa myös iäkkäiden tasapainoa, jolloin kaatumis- ja sitä kautta murtumariski vähenee.
Osteoporoosiliitto suosittaa D-vitamiinipitoisuuden (kalsidiolin) määrittämistä osteoporootikoille ja kaikille murtumapotilaille aina ennen D-vitamiinin korvaushoidon aloittamista ja hoitotuloksen tarkistamista aikaisintaan kolmen kuukauden kuluttua, jolloin D-vitamiinipitoisuus veressä on vakiintunut.
Lääkehoito
Suomalaisen lääkäriseura Duodecimin laatimassa hoitosuosituksen mukaan osteoporoosin lääkehoito pitäisi aloittaa, jos potilaalla on osteoporoottinen murtuma (osteoporoosi varmistettu tiheysmittauksella) tai luun mineraalitiheys on osteoporoosin tasoa (T-score < −2,5 SD tai Z-score < −1 SD). Hoitopäätökseen vaikuttavat potilaan ikä, kokonaistilanne, muut sairaudet ja lääkehoidot. Osteoporoosilääke valitaan niiden joukosta, jotka tutkimuksissa (tutkittavat menopaussin ohittaneita naisia, keski-ikä 65–70 vuotta) ovat estäneet radiologisia tai kliinisiä osteoporoottisia murtumia. Luetelluista lääkkeistä selkärangan osteoporoosin hoitoon soveltuvat ne, jotka ovat estäneet radiologisia nikamanmadaltumia tai kliinisiä nikamanmurtumia, eli estrogeenit, alendronaatti, etidronaatti, risedronaatti, raloksifeeni ja kalsitoniini sekä denosumabi. Reisiluun yläosan osteoporoosin hoitoon soveltuvat lääkkeet, jotka ovat estäneet reisiluun yläosan murtumia, eli estrogeenit, alendronaatti ja denosumabi sekä alustavan tuloksen mukaan myös risedronaatti. Testosteroni tulee kysymykseen miespotilaalle, jolla on hypogonadismi. Vuonna 2015 British Medical Journalissa julkaistu professori Teppo Järvisen johtaman kansainvälisen ryhmän tekemä katsaustutkimuksen tuloksena oli kuitenkin, ettei osteoporoosin lääkehoito hyödytä osteoporoosipotilaita. Sen sijaan sivuvaikutuksien aiheuttamat haitat voivat olla hyvin hankalia: pahoinvointia, vatsakipuja ja närästystä.
Osteoporoottisten murtumien hoito
Osteoporoottisia murtumia hoidetaan kirurgisesti tai vain kipulääkkeillä. Liikuntakykyä uhkaavat osteoporoottiset murtumat pyritään hoitamaan niin, että liikuntakyky säilyy. Reisiluun kaulan murtumat hoidetaan leikkauksella, jossa murtuma tuetaan metallisilla ruuveilla ja levyllä/ydinnaulalla tai osatekonivelellä. Osteoporoottisia selkärankamurtumia hoidetaan mm. sementöimällä (vertebroplastia) tai muilla leikkaustyypeillä. Yleisin osteoporoottinen murtuma on ns. tyypillinen värttinäluun murtuma (rannemurtuma).
Kobjai
Kobjai eli Kebeeji  on nasleg eli maalaiskunta ja tämän kunnan keskuskylä Kobjain ulusin eteläosassa Sahan tasavallassa. Kobjai sijaitsee 61 kilometriä lounaaseen Kobjain ulusin eli piirinn hallinnollisesta keskuksesta Sangarista ja 238 kilometriä pohjoiseen tasavallan pääkaupungista Jakutskista. Paikalla on lentokenttä.
Kobjain lisäksi kuntaan myös kuuluvassa Oiun-Unguohtahin kylässä oli yksi asukas vuonna 2001, Sagan kylässä viisi.
Ajoneuvon rekisteröinti
Ajoneuvon rekisteröinti on toimenpide, joka on tehtävä Suomessa ajoneuvolle tai perävaunulle muutamin poikkeuksin. Ajoneuvon rekisteröinnistä vastaa Liikenne- ja viestintävirasto (Traficom), joka myös ylläpitää ajoneuvorekisteriä. Rekisteröintipalvelut Traficom ostaa palveluntuottajilta. Rekisteröintejä tehdään katsastustoimipaikoilla, vakuutusyhtiöissä, autoliikkeissä ja rahoitusyhtiöissä. Trafi itse hoitaa diplomaattiautojen rekisteröinnin sekä vientirekisteröinnin.
Rekisteröintivelvollisuus on ajoneuvon omistajalla ja haltialla. Laiminlyömällä rekisteröintivelvollisuuden, syyllistyy ajoneuvorikkomukseen. Tästä rangaistuksena on sakkoa. Lisäksi poliisi voi poistaa ajoneuvosta kilvet. Rekisteröinnistä vapaita ovat maastoajoneuvot pois lukien moottorikelkat, ajoneuvot, joita käytetään yksinomaan liikenteestä eristetyllä alueella, kuten satamassa, varastossa tai kilparadalla, maataloudessa sadon tuottamiseen, korjaamiseen tai tienpitoon tarkoitettua ajoneuvoa (esimerkiksi leikkuupuimuri) tai kävellen ohjattavaa traktoria, hinattavaa laitetta, joka kytketään muuhun ajoneuvoon kuin autoon ja rekeä.
Sähköinen rekisteröinti
Ajoneuvojen sähköinen rekisteröinti alkoi Suomessa 16.11.2015. Jos ajoneuvolla on jo liikennevakuutus, sähköinen rekisteröinti hoidetaan Trafin palvelussa. Jos ajoneuvolle tarvitaan vakuutus, rekisteröinnin voi tehdä vakuutuksen ottamisen yhteydessä vakuutusyhtiöiden tarjoamissa verkkopalveluissa sähköisen varmenteen avulla.
Rekisteröintitodistus
Ajoneuvon rekisteröinnistä annetaan todistuksena rekisteröintitodistus, joka on kaksiosainen. Ensimmäinen osa on nimeltään tekninen osa ja toinen osa on ilmoitusosa. Molemmat ovat A4-arkin kokoisia. Ajoneuvon kuljettajan on pidettävä ajossa mukana rekisteröintitodistuksen teknistä osaa. Ilmoitusosaa käytetään puolestaan ilmoitettaessa ajoneuvorekisteriin muuttuneita tietoja.
Sähköinen varmenne
Sähköisessä rekisteröinnissä rekisteröintitodistuksen korvaa sähköinen varmenne. Varmenteen voi luoda ajoneuvon rekisteriin merkitty omistaja Traficomin palvelussa silloin, kun ajoneuvo on tarkoitus luovuttaa uudelle omistajalle. Sähköinen varmenne on voimassa 14 vrk ja se on kertakäyttöinen. Ajoneuvon ostaja voi tarkistaa varmenteen voimassaolon ja ajoneuvon tiedot Traficomin palvelusta. Sähköisen rekisteröinnin tekemisen jälkeen rekisteröintiotetta ei tarvitse säilyttää ajoneuvossa. Poliisi tarkistaa ajoneuvon tiedot suoraan tietojärjestelmästä. Rekisteröintiote tarvitaan mukana ajoneuvossa vain silloin kun ajoneuvolla lähdetään ulkomaille.
Rekisterikilpi
Rekisterikilpi on tunnistamista varten tarkoitettu autoon tai muuhun rekisteröitävään ajoneuvoon kiinnitetty pieni metallinen tai muovinen kilpi, johon on kirjoitettu rekisteröinnin yhteydessä saatava rekisteritunnus.
Tanasirokki
Tanasirokki (Micromeria benthamii) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, sirokkien (Micromeria) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on Kanariansaarilla Gran Canarian saarella endeemisenä kasvava kasvilaji.
Tanasirokin tieteellisen nimen lajinimi benthamii viittaa 1800–1884 eläneeseen englantilaiseen kasvitieteilijään George Benthamiin.
A Festive German Christmas
A Festive German Christmas on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1974.
Ua Huka
Ua Huka on yksi pohjoisista Marquesassaarista, noin 40 km itään Nuku Hivasta. Siellä on 571 asukasta kolmessa kylässä: Vaipaee, Hane ja Hokatu.
Saari on puolikaaren muotoinen ja aukeaa etelään. Maa-ala on noin 83 neliökilometriä. Saaren keskiosa on ylänköä, johon tunkeutuvat syvät jokilaaksot. Korkein huippu Hitikau ulottuu 855 metrin korkeuteen. Saaren alkuperäinen kasvillisuus on suurelta osin tuhoutunut villiintyneiden vuohien ja hevosten laiduntamisen takia.
Ua Hukan pääelinkeinot ovat kopran tuotanto ja turismi.
Luettelo vuonna 2005 kuolleista henkilöistä
Elokuu
thumb|150px|[[Saudi-Arabian kuningas Fahd (1923–2005)]]
Katso myös
Lists of deaths by year
Karl-Heinz Irmer
Karl-Heinz George Ludwig Kurt Irmer (22. heinäkuuta 1903 Bremen – 8. marraskuuta 1975 Bremen) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Irmer pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1924–1928 yhteensä kuusi ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kahdessa ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Hapsunapit
Hapsunapit (Dicranolepis) on näsiäkasvien (Thymelaeaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 20 lajia. Suvun lajeja esiintyy Afrikassa.
Herranen aika
Herranen aika on Arto Paasilinnan kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY vuonna 1980.
Kirja kertoo helsinkiläisen miehen äkillisestä kuolemasta ja kuolemanjälkeisestä elämästä kuolleiden maailmassa. Kuolleiden maailma on maantieteellisesti sama kuin elävien, mutta siellä asuvat sekä elossa olevat että kuolleet. Kuolleet asuvat aikansa tässä maailmassa kunnes haihtuvat pois. Kuolleet voivat keskustella keskenään, mutteivät elävien kanssa. Kuolleet voivat liikkua paikasta toiseen ajatuksen nopeudella.
Manhattan
pienoiskuva|Manhattanin eteläkärjen siluetti
Manhattan (, engl. ) on 21,5 kilometriä pitkä saari Hudsonjoen alajuoksulla sekä yksi New Yorkin viidestä hallintoalueesta. Hallintoalue on samalla myös New Yorkin piirikunta ja sisältää Manhattanin saaren, joitakin pienempiä saaria ja pienen alueen mantereesta. New Yorkin piirikunta on New Yorkin osavaltion pienin ja samalla koko Yhdysvaltain pienimpiä piirikuntia. Manhattanin asukasluku on 1 632 480 henkilöä.
Kaiku Kallio
Kaiku Kallio (14. helmikuuta 1890 Pyhämaa – 21. syyskuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Kallio toimi Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1939–1945 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Kallio kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1909, suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1912, vihittiin papiksi samana vuonna ja suoritti pastoraalitutkinnon vuonna 1915. Politiikan ulkopuolella Kallio toimi muun muassa Lappeenrannan kirkkoherrana, Lappeenrannan rovastikunnan vt. lääninrovastina ja lääninrovastina, Lappeenrannan yhteislyseon uskonnon opettajana ja Lappeenrannan seurakuntatervehdyksen päätoimittajana. Kallion vanhemmat olivat kanttori-urkuri, maanviljelijä Kustaa Kallio ja Olga Ruissaari. Kallion puoliso vuosina 1916–1929 oli Hilda Maria Veijalainen ja vuodesta 1971 Anja Kaarina Maltela. Kalliolle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 1934.
Manhattan
Maantiede
Manhattanin saari on 21,5 kilometriä pitkä ja leveimmillään 3,7 kilometriä leveä.
Yhdysvaltojen väestönlaskentaviraston mukaan Manhattanin pinta-ala on 87,5 neliökilometriä, josta maata on 59,5 neliökilometriä ja vesistöä 28,0 neliökilometriä. Täten vesistöjen osuus on 32,01 prosenttia.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
thumb|250px|right|upright|[[Times Square]] pienois|[[Empire State Building Rockefeller Centeristä nähtynä.]] Manhattan on New Yorkin alkuperäisin osa. Siellä sijaitsee maailman suurin pilvenpiirtäjien keskittymä, runsaasti erilaisia kulttuurilaitoksia ja muita kestäviä kiinnostuksen kohteita. Jopa New Yorkin muiden kaupunginosien asukkaille Manhattan on ”kaupunki”, metropolin hallinnon, liike-elämän ja talouden keskus ja sen maineen perusta. Missään muussa New Yorkin osassa ei ole yhtä jyrkkää kahtiajakoa rikkaan ja köyhän väestönosan välillä. Park Avenuen ja Upper East Siden elegantit hienostoalueet vaihtuvat äkkiä pohjoisessa Harlemin vilkkaisiin katuihin ja etelässä Lower East Siden ja Greenwich Villagen boheemiin tungokseen. Kahtiajako on peräisin 1800-luvun kaupungista, jossa teollisuusmiljonäärit elivät ylellisesti loistoasunnoissaan, kaukana siirtolaisjoukoista.
Vaikka Manhattan on historiallisesti suunnattoman epätasapainoinen, se muodostuu oikeastaan pienistä, rauhallisista naapurialueista. Monet saaren alueet ovat maailmankuuluja, kuten sellaiset etniset saarekkeet kuin Chinatown, Yorkville, Little Italy, Spanish Harlem ja Black Harlem. Saaren eteläkärjestä Battery Parkista, vanhan hollantilaisten tykistöpatterin paikalta, pohjoiseen mutkittelevat kadut muistuttavat siitä, että Manhattan oli kaupankäynnin keskus ennen kuin Boston, Philadelphia tai Williamsburg olivat edes olemassa. Wall Street, maailman finanssialan keskus, oli alkuaan hollantilaisten linnoitus. Hudson River Parkin puisto ulottuu Battery Parkista 59. kadulle saakka ja kattaa 223 hehtaarin alueen veden äärellä.
Vanhojen katujen sekamelska ja epäsäännöllinen ruutukaava jatkuu Houston Streetille josta säännöllinen ruutukaava alkaa. Ruutukaava tulee täydelliseksi 14th Streetillä. Nykyinen SoHo (lyhenne sanoista ”south of Houston”) käsittää suuren osan vanhasta siirtolaisten East Sidesta, ja sen parina on NoHon asuinalue. Siitä länteen on Washington Square ja sen vieressä Greenwich Village, joka tunnettiin aiemmin taiteilijoiden asuinalueena. Sen pohjoispuolella ovat Chelsea, Gramercy ja Times Square, ”maailman risteys”, joka on kehittynyt epäsiististä kadusta turistikeskukseksi.
Central Park on 340 hehtaarin laajuinen viheralue, jonka suunnittelivat Frederick Law Olmsted ja Calvert Vaux 1800-luvun puolivälissä kaupungin ”keuhkoiksi”. Upper West Side on täynnä ruskeasta hiekkakivestä rakennettuja kortteleita ja kerrostaloja, ja se on liberaalien demokraattipoliitikkojen kotialuetta. East Harlem on latinalainen, kuten Washington Heights, mutta niiden välissä on Black Harlem ja Columbian yliopisto. Saaren pohjoisosa, joka rajoittuu Bronxiin, on irlantilaisten valta-aluetta. Manhattaniin kuuluu vielä hallinnollisesti muutama kortteli Marble Hillissä, Pohjois-Amerikan mantereen puolella.
Manhattan tunnetaan pilvenpiirtäjistään. Vuosina 1890–1973 maailman korkein rakennus sijaitsi aina Manhattanilla. Tänä aikana ”arvonimi” siirtyi rakennukselta toiselle yhdeksän kertaa. Vuonna 1931 valmistunut 102-kerroksinen ja 381 metriä korkea Empire State Building oli pitkään tämän tittelin haltija. Chrysler Building on vuonna 1930 valmistunut 77-kerroksinen art deco -tyylinen pilvenpiirtäjä. Trump Tower taas on asuntopilvenpiirtäjä. Vuonna 1902 valmistunutta Flatiron Buildingiä pidetään puolestaan yleisesti saaren ensimmäisenä pilvenpiirtäjänä.
Syyskuun 11. päivän terrori-iskuissa vuonna 2001 tuhoutuneet World Trade Center -tornit sijaitsivat Manhattanilla. Niiden tilalle on noussut One World Trade Center. Myös teatterikatu Broadway sijaitsee Manhattanilla.
Ruutukaava ja numeroidut kadut
Manhattanin eteläosassa katuverkko on epäsäännöllinen, mutta saaren keski- ja pohjoisosille vahvistettiin vuonna 1811 hyvin säännöllinen ruutukaava, jonka mukaisesti suurin osa Manhattania on rakennettu. Siinä useimmilla kaduilla on nimen sijasta järjestysnumerot. Pohjois–etelä-suuntaiset kadut, avenuet, on merkitty järjestysnumeroilla 1–12. Tunnetuin niistä on 5th Avenue. Läntisin, 12th Avenue, kulkee suurelta osin Hudsonjoen rantaa pitkin. Manhattanin leveimmässä osassa muutamat itäisimmät avenuet (Alphabet Cityssä) on kuitenkin merkitty kirjaimilla. Muutamat avenuet ovat myöhemmin saaneet numeroinnista poikkeavat nimet, kuten Park Avenue (4th Avenue) ja Avenue of the Americas (6th Avenue).
Itä–länsi-suuntaiset kadut on niin ikään merkitty järjestysnumeroilla 1–220. Näistä 1.–13. kadut ovat lyhyitä eivätkä ulotu koko Manhattanin poikki, sillä niiden kohdalla Hudsonjoen puolella oleva Greenwich Village ei ole ruutukaavan mukaisesti rakennettu. Sen sijaan 14.–181. kaduista useimmat ulottuvat Hudsonjoen rantaan saakka tai lähelle sitä, mutta jakautuvat kahteen osaan, joiden nimissä käytetään etu­liitteitä East (itä) ja West (länsi), esimerkiksi East 14th Street ja West 14th Street. Itä-länsijaossa rajana on Fifth Avenue. 60.–109. katujen itä- ja länsiosat ovat kokonaan toisistaan erillään, koska välissä on laaja puistoalue, Central Park.
Alun perin ruutukaava päättyi pohjoisessa 155. kadulle, mutta katujen numerointia on myöhemmin jatkettu Manhattanin pohjoisimpaan kärkeen saakka. Siellä katujen numeroinnissa on kuitenkin aukkoja, sillä katuverkko ei ole yhtä säännöllinen. Suurin kadun järjestys­numero Manhattanilla on nyt 220th Street. Numero­sarjaa on paikoitellen jatkettu vielä Manhattanin pohjois­­puolella Bronxissakin, sen itä­osassa 243. ja länsi­osassa aina 263. katuun saakka, mutta sielläkin numeroinnissa on aukkoja, eivätkä kadut läheskään kaikkialla muodosta ruutu­­kaavaa.
Historia
Nimi Manhattan (Manna-hata, ”kukkulainen saari” tai ”puhdistumisen paikka” ) on lähtöisin saaren ensimmäisten Lenape-intiaanien käyttämästä kielestä, joka kuuluu algonkinilaiseen kieliyhmään. thumb|left|250px|Manhattan vuonna 1873.
Hollantilaiset asuttivat saaren vuonna 1613 turkisten kauppapaikaksi Hendrick Christiansenin johdolla. Myös Jan Rodrigues, ensimmäinen New Yorkin afroamerikkalainen asukas, oli ensimmäisten Manhattanin asukkaiden joukossa. Saaren alkuperäinen hollanninkielinen nimi oli Mannathans. Vuonna 1632 perustettiin Manhattanin saarelle New Amsterdamin kaupunki.
Eurooppalaisten pysyvä asutus Uudessa Hollannissa alkoi vuonna 1624, jolloin Governors Islandille perustettiin hollantilaisten tukikohta turkiskauppaa varten. Seuraavana vuonna aloitettiin citadelin ja Fort Amsterdamin rakentaminen Manhattanin saarelle, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Uusi Amsterdam (Nieuw Amsterdam). Vuotta 1625 pidetäänkin New Yorkin kaupungin synnyinvuotena. Vuonna 1626 Peter Minuit osti Manhattanin alkuasukkailta 60 guldenin arvolla tavaraa, usein sanotaan arvon vastanneen 24 dollaria, mutta 60 guldenia tuolloin vastasi yli 700 nykyistä euroa eli lähes tuhatta dollaria. Eräiden historioitsijoiden mukaan Minuitille sattui kaupassa erehdys: hän antoi tavarat canarsee-heimolle palkkioiksi Manhattanin käytöstä. Canarseet asuivat kuitenkin East Riverin toisella puolella nykyisen Brooklynin alueella. Manhattanilla, sen pohjoisosassa, asui kuitenkin weckquaesgeeksien heimo.
Vuonna 1664 englantilaiset valloittivat alueen ja nimesivät sen New Yorkiksi kuninkaan veljen, Yorkin herttua Jaakko II:n mukaan.
Hallinto
Manhattan on hallinnollisesti jaettu kahteentoista osaan (Community Districts). Monet näistä osista ovat yli sadantuhannen asukkaan kokoisia. Kullakin osalla on kaupunginosavaltuusto, Community board, jolla on neuvoa-antava rooli päätettäessä kaupungin budjetista, maankäytöstä ja kunnallisista palveluista.
Väestö
thumb|250px|New Yorkin väkiluvun kehitys hallintoalueittain vuosina 1900–2000. Manhattan tummansinisellä.|alt=
Kulttuuri
thumb|120px|Sisäkuva Guggenheim-museosta.|alt= Manhattanilla on useita suuria taidemuseoita: Metropolitan Museum of Art, Museum of Modern Art eli MoMA, sekä Frank Lloyd Wrightin suunnittelema Solomon R. Guggenheim Museum.
Smithsonian-instituutin intiaanimuseo Smithsonian National Museum of the American Indian ja pilvenpiirtäjämuseo Skyscraper Museum ovat Manhattanin eteläkärjessä Alue 1:llä.
Sanan etymologia
Sana Manhattan tulee weckquasgeek-intiaaneilta, joiden kielellä paikka oli Manna-Hata, joka tarkoittaa kukkulaista paikkaa. Ensimmäisenä eurooppalaisena nimen merkitsi muistiin Henry Hudsonin kipparoiman Halve Maen -aluksen perämies Robert Juet, joka merkitsi nimen aluksen lokikirjaan syyskuussa 1609.
Aiheesta muualla
40.72833°N, -73.99417°W
Irakin sota
Irakin sota oli aseellinen konflikti, jossa Yhdysvaltain ja Britannian johtama kansainvälinen liittouma syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin hallinnon Irakissa vuonna 2003. Hyökkäyksen virallinen syy olivat joidenkin Yhdysvaltain viranomaisten esittämät epäilyt, joiden mukaan Irakissa oli käynnissä salainen joukkotuhoaseohjelma. Lisäksi esitettiin, että Irakilla oli kytköksiä syyskuun 11. päivän 2001 terroriteot Yhdysvalloissa toteuttaneeseen terroristijärjestö al-Qaidaan. Halukkaiden koalitioksi kutsutun liittouman joukot valtasivat Irakin suurimmat kaupungit muutamassa viikossa keväällä 2003 ja vangitsivat lopulta myös Saddamin. Suuret sotatoimet päättyivät jo vuonna 2003, mutta liittouman joukot jäivät maahan. Irakin syrjäytetty johtaja Saddam Hussein hirtettiin vuonna 2006.
Irakin sotaa vastustettiin jo etukäteen sekä osanottajamaissa että niiden ulkopuolella. Hyökkäyksen jälkeen oli selvää, että Irakilla ei ollut suuria määriä joukkotuhoaseita tai merkittävää joukkotuhoaseohjelmaa. Irakin valtiolla ei ollut myöskään yhteyttä terroristijärjestö al-Qaidaan. Sotaa vastustettiin ajan myötä yhä laajemmin. Sotaa vastustavat katsoivat Yhdysvaltain lisänneen harkitsemattomilla toimillaan inhimillistä kärsimystä Irakissa, vaikka Saddam olikin ollut julma diktaattori.
Sota jatkui hyökkäysvaiheen päätyttyä miehityksenä, terrori-iskuina ja sissisotana. Miehittävä liittouma hajotti Irakin armeijan, poliisivoimat ja suurimman osan hallinnosta. Irakilaiset ja ulkomailta Irakiin saapuneet kiihkosunnit räjäyttivät muun muassa šiiojen moskeijoita ja šiiojen kuolemanpartiot tekivät verisiä kostoiskuja sunneja vastaan. Sunnien, kurdien ja šiiojen vastarintaryhmät toimivat omilla tahoillaan Yhdysvaltojen johtamaa liittoumaa, Irakin hallitusta ja tilaisuuden tullen toisiaan vastaan.
Maassa toimi myös poliittisia kapinaryhmiä. Liittouma ja miehittäjien uudelleen perustama, kouluttama ja varustama Irakin armeija toimivat kaikkia vastarintaryhmiä vastaan. Irakin väkivalta rauhoittui hieman aiempia johtajia sovinnollisemman kenraali David Petraeuksen tultua Yhdysvaltojen miehitysjoukkojen johtoon, mutta jatkui kuitenkin myös seuraavinakin vuosina. Yhdysvaltain taisteluoperaatiot päättyivät virallisesti elokuussa 2010 ja sotilaat palasivat kotimaahansa. Seuraavana vuonna myös Ison-Britannian joukot lähtivät maasta. Maahan jäi silti 50 000 yhdysvaltalaista sotilasta jälleenrakennus- ja neuvontatehtäviin. Kaikki yhdysvaltalaissotilaat poistuivat Irakista vuoden 2011 lopussa.
Persianlahden sota ja Irakin vastaiset talouspakotteet
Vuosina 1990–1991 käytiin Persianlahden sota, jossa Irak miehitti Kuwaitin vallatakseen maan öljykentät. Yhdistyneet kansakunnat (YK) julisti Irakille ankarat talouspakotteet ja valtuutti Yhdysvaltain vetämän liittouman ajamaan Irakin Kuwaitista. Liittouma voitti Persialahden sodan nopeasti ja vapautti Kuwaitin, mutta ei miehittänyt Irakia.
Persianlahden sodan jälkeen Irakin vastaista kauppasaartoa jatkettiin muun muassa ihmisoikeusrikkomusten ja joukkotuhoaseohjelmien takia. Irak hävitti kuitenkin itse suurimman osan joukkotuhoaseistaan vuonna 1991, minkä maassa toimineet puolueettomat asetarkkailijat vahvistivat. Toisaalta Irak jätti kuitenkin asetehtaansa ennalleen ja pyrki peittelemään tätä. Yhdysvallat painosti Irakia muun muassa lentokiellolla tukeakseen Irakin sortamia kurdeja. Kauppasaarto oli tuhoisa Irakin taloudelle ja aiheutti elintarvikepulaa, josta kärsivät eniten lapset. Lopulta Irakille myönnettiin jälleen lupa myydä öljyä ”ruokaa öljystä” -ohjelman puitteissa. Irak hääti puolueettomat asetarkkailijat maasta vuonna 1998.
Syyskuun 11. päivän iskut ja CIA:n rooli
Vuonna 2001 terroristijärjestö al-Qaida teki Yhdysvalloissa syyskuun 11. päivän iskut. Yhdysvallat pelkäsi uutta tuhoisaa terrori-iskua, sekä mahdollista joukkotuhoaseilla tehtävää hyökkäystä. Irakia pidettiin yhä aktiivisena joukkotuhoaseiden kehittelijänä ja suurena turvallisuusriskinä.
Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA oli menettänyt osan kylmän sodan ajan toimintakyvystään ja tehokkuudestaan. 17. syyskuuta 2001 CIA:n johtaja George Tenet kertoi senaatin tiedustelukomitealle Irakin antaneen joukkotuhoasekoulutusta al-Qaidalle. Tieto oli saatu irakilaiselta vangilta kiduttamalla. Lähde oli kuitenkin kiistänyt kaiken kertomansa heti kun häntä ei enää uhattu kidutuksella. CIA esitti lokakuun 2002 raportissaan vain muutamalta epäluotettavalta tiedustelulähteeltä, lähinnä loikkareilta saamiensa tietojen perusteella, että Irak oli kasvattanut kemiallisten ja biologisten aseiden varastojaan ja käynnistänyt ydinaseohjelmansa uudelleen. CIA myötäili raportissaan Valkoisen talon Irakia koskevia mielipiteitä. CIA:lla ei kuitenkaan ollut lainkaan asiamiehiä Irakissa ennen vuoden 2002 puoliväliä. CIA järjesti irakilaisyksikkö Scorpionsin sabotoimaan Irakia esimerkiksi pahoinpitelemällä irakilaisia kenraaleja. Irakista tuli nyt yksi terrorismin vastaisen sodan kohteista.
Hyökkäyksen perustelut
Ajatus ja doktriini terrorismin vastaisesta sodasta ("war on terror") on alun perin jo 1970-luvulla Benjamin Netanyahun israelilaisessa konfrerenssissa esittämä. Tässä konferenssissa oli kutsuttuna läsnä mm. George H.W. Bush, josta myöhemmin tuli yhdysvaltain presidentti. Toinen väkivaltaa hyväksyvä ja yhdysvalloissa vaikuttava doktriini oli myös "Project for the New American Century" (PNAC) 1990-luvun lopulta, jonka takana olivat mm. Paul Wolfowitch, Dick Cheney ja George W. Bush. Nämä doktriinit loivat pohjaa ja oikeutusta väkivallalle, jonka pontimena tapahtui doktriinin yleisemmälle hyväksynnälle välttämättömäksi ennakoitu "New Pearl Harbor", jota ilman yhdysvaltain kansa ei olisi kääntynyt hyväksymään hyökkäystä ja sotaa Irakiin.
Yhdysvallat liittoumineen hyökkäsi Irakiin koska sen hallituksen näkemyksen mukaan Irakin tyrannihallinto omisti ja kehitteli joukkotuhoaseita sekä tuki paikallista terrorismijärjestöä al-Qaidaa. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush pelkäsi Irakin luovuttavan joukkotuhoaseitaan terroristeille Yhdysvaltoja ja sen liittolaisia vastaan suunnattua iskua varten. Toisessa uhkakuvassa Irakin valtion nähtiin uhkaavan Yhdysvaltoja tai sen liittolaisia suoraan joukkotuhoaseilla. Kyseessä oli Yhdysvaltojen hallituksen näkemykseen perustuva ennalta ehkäisevä hyökkäys. Toisaalta myös Irakin mittavien öljyvarojen nähtiin kiinnostavan Yhdysvaltoja. Näkemyksen mukaan niitä ei haluttu suoraan omaan hallintaan, mutta öljylle haluttiin avata tie maailmanmarkkinoille. On myös väitetty, että presidentti George W. Bush halusi voittoisan sodan, joka lisäisi hänen kannatustaan. Hyökkäyspäätökseen osallistunut Ison-Britannian pääministeri Tony Blair on esittänyt Irakin sodan syyksi Saddamin hallinnon kukistamista, maan puhdistamista joukkotuhoaseista ja Irakin kansan auttamista.
Eurooppalainen televisiodokumentti osoitti sittemmin vuonna 2011, että hyökkäyksen perustelut pohjautuivat omia talousepäselvyyksiään Irakista Saksaan paenneen yksittäisen irakilaismiehen lausuntoihin, jotka oli todettu perättömiksi jo ennen liittouman hyökkäystä ainakin Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Mies valehteli joukkotuhoaseiden sijoituspaikasta, jonka asetarkastajat tarkastivat ja totesivat tavalliseksi kaupan varastoksi ilman merkkiäkään aseiden valmistuksesta. Hyökkäys perustui tiedettyyn valheeseen samalla tavoin kuten Yhdysvaltain hyökkäys Vietnamiin väittämään Vietnamin hyökkäysprovokaatio sta 4. elokuuta 1964 Tonkininlahdella tai Neuvostoliiton hyökkäys Suomeen väittämään Suomen hyökkäysprovokaatiosta Mainilassa 26. marraskuuta 1939.
YK:n sivuuttaminen
Yhdysvallat alkoi puhua alkuvuonna 2002 pahan akselista, johon myös Irak kuului yhtenä "roistovaltioista". Vaikkei Irakin sotaa ollut vielä julistettu, Irakiin tunkeutui heinäkuussa 2002 CIA:n erikoisjoukkoja, jotka löivät yhdessä kurdien PUK Petshmerga -joukkojen kanssa Ansar al-Islamin, jolla väitettiin olevan yhteyksiä al-Qaidaan. Joukot löysivät Irakin ainoan toimineen kemiallisia aseita sisältävän Sargatin tehtaan.
12. syyskuuta 2002 George W. Bush pyysi YK:ta jäämään sivuun Yhdysvaltain toimiessa, jos järjestö ei tunnustanut Irakin vakavaa ja kasvavaa uhkaa.
10. lokakuuta 2002 Yhdysvaltain edustajainhuone hyväksyi lain äänin 296-133 presidentti Bushin käyttämään halutessaan Yhdysvaltain asevoimia Irakia vastaan .11. lokakuuta Yhdysvaltain senaatti vahvisti edustajainhuoneen päätöksen äänin 77-23 asevoimien käytöstä Irakia vastaan tarvittaessa.
Turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1441 toi asetarkastajat uudelleen Irakiin marraskuussa 2002 Hans Blixin johdolla. 5. helmikuuta 2003 Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell piti YK:n turvallisuusneuvostossa puheen, jossa hän esitteli tiedustelutietoja Irakin joukkotuhoaseohjelmasta. Ranska, Venäjä ja Kiina eivät vakuuttuneet todisteista. 14. helmikuuta Hanx Blixin johtama Unmovicin tarkastusryhmä kertoi, että Irakilta saaduista asiakirjoista tai tarkastuksissa ei ollut löydetty merkkejä joukkotuhoaseista. Toisaalta ei pystytty sulkemaan pois mahdollisia piilotettuja joukkotuhoasevarastoja. 7. maaliskuuta 2003 YK:n asetarkastajien johtaja Hans Blix kertoi Irakin olevan aiempaa yhteistyöhaluisempi. Tarkat asetarkastukset veisivät kuitenkin kuukausia. Yhdysvallat ei antanut asetarkastajille aikaa suorittaa tehtäväänsä loppuun. 17. maaliskuuta asetarkastajat poistuivat Irakista. Yhdysvallat oli luopunut ajatuksesta hakea hyökkäykselle tukea YK:ssa.
Halukkaiden koalitio
Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Espanjan johtavat poliitikot sopivat Azorien huippukokouksessa 16. maaliskuuta 2003 toimista Irakia vastaan. Presidentti George W. Bush antoi YK:lle vuorokauden aikaa hyväksyä voimankäyttö Irakia vastaan. Liittouma oli ryhtymässä toimimaan ilman YK:n valtuutusta. Käytännössä Bushin vaatimus merkitsi YK:n vaikutusvallan kutistumista olemattomiin. Bush esitti Saddam Husseinille vaatimuksen poistua Irakista kahden vuorokauden kuluessa, viimeistään 18. maaliskuuta 2003. Irakin vuoden 2003 valloituksen ja sitä seuranneen Saddam Husseinin hallinnon kaatamisen suoritti Yhdysvaltain ja Britannian lisäksi  49 maata joita kutsuttiin Halukkaiden koalitioksi.
Hyökkäyssotavaihe 2003
pienoiskuva|Irakin sodassa tuhottuja irakilaisia panssareita. Yhdysvaltain johtamat joukot aloittivat 20. maaliskuuta 2003 hyökkäyksen Irakiin ilmaiskulla, jonka oli määrä eliminoida Irakin johto. Tavoitteessa ei onnistuttu. Liittouma pyrki yllätykseen hyökkäämällä maalla ja ilmassa miltei samanaikaisesti ja samana päivänä Irakiin tunkeutuivat myös maajoukot. Taisteluja käytiin muun muassa Nasiriyyassa ja Najafissa. Liittouman tavoite oli Bagdadin valtaaminen mahdollisimman nopealla hyökkäyksellä. Ajoittain hyökkääjät kohtasivat voimakasta vastarintaa, joka kukistettiin kovissa taisteluissa. Amerikkalaiset voittivat taistelut materiaalisella ylivoimallaan, eri aselajien saumattomalla yhteistyöllä ja taitavalla strategialla. Useimmissa kohtaamisissa irakilaisten tappiot olivat erittäin suuret ja liittouman minimaaliset.
24. huhtikuuta 2003 Yhdysvaltojen presidentti Bush arvioi maan joukkojen viipyvän Irakissa kaksi vuotta. Bush julisti 1. toukokuuta 2003 Irakin sodan päättyneeksi, mutta muistutti että Irakissa oli vielä paljon tehtävää.
Saddam Husseinin vangitseminen, kuulustelut ja teloitus
pienoiskuva|Saddam vangitsemisensa jälkeen. 13. joulukuuta 2003 Yhdysvaltain joukot löysivät Saddam Husseinin Tikritin lähistöllä pienen maatilan pihapiiriin kaivetusta maakuopasta ja vangitsivat hänet. Kuvat parroittuneen ja riutuneen Saddamin lääkärintarkastuksesta levisivät kansainvälisessä mediassa. Vuonna 2004 Yhdysvaltain liittovaltion poliisi FBI kuulusteli Saddamia. Kuulustelupöytäkirjat julkaistiin suurelta osin vuonna 2009. Pöytäkirjoista oli poistettu kohtia, joista olisi käynyt ilmi baath-puolueen nousseen valtaan Irakissa Yhdysvaltojen tuella.
Kuulusteluissa Saddam kertoi, että Irakilla ei ollut al-Qaida-yhteyksiä. Saddamin mukaan Irakin hallinto uskotteli pelotetarkoituksessa, että sillä saattaisi olla hallussaan joukkotuhoaseita, eikä siksi päästänyt asetarkastajia maahan 1990-luvulla ja esti asetarkastajien paluun maahan vuonna 2003. Maassa pelättiin naapurivaltion Iranin hyökkäystä   Irakin šiialaisten tuella. Saddam kertoi tahtoneensa Irakin sisäisen opposition, maan oman armeijan ja Israelin uskovan että maalla olisi joukkotuhoaseita. Saddam ei uskonut Yhdysvaltojen hyökkäykseen.
Sissisota, terrorismi ja etniset konfliktit Irakissa 2003–2011
pienoiskuva|300px|Amerikkalainen AH-64D Apache- helikopteri Bagdadin yllä lokakuussa vuonna 2007 pienoiskuva|300px|Autopommi on räjähtänyt Bagdadissa joulukuussa 2007 pienoiskuva|300px|Yhdysvaltain sotilas Bagdadissa. pienoiskuva|300px|Yhdysvaltain armeija taisteli mm. Bagdadin Douran alueella kapinallisia vastaan vuonna 2007.
Hyökkäysvaiheen päätyttyä vuonna 2003 Irak ajautui viikoiksi kaaokseen. Yhdysvaltojen joukot eivät pystyneet hillitsemään laajamittaista ryöstelyä. Osin muista islamilaisista maista tulleet sunniterroristit tekivät pommihyökkäyksiä varsinkin ulkomaalaisten hallussa olleisiin lähetystöjen kaltaisiin kohteisiin. Toukokuussa 2003 Keski-Irakin ”sunnikolmiossa” alkoivat pienten, yleensä entisistä Irakin armeijan sotilaista koostuneiden sissiryhmien hyökkäykset Yhdysvaltain armeijan partioita vastaan. Myös Saddamin hyökkäysvaiheen aikana vankiloista vapauttamat rikolliset ryöstelivät ja murhasivat.
Koalition joukot tekivät operaatioita vastarintaryhmien tukialueilla. Baathistien ja nationalistien vastarinta oli poliittista, mutta useat vastarintaryhmistä edustivat uskonnollisia ääriryhmiä. Šiiojen Mahdin armeija antautui vuonna 2004 Najafissa taistelujen jälkeen ja Samarrassa kukistettiin samana vuonna sunniryhmän vastarinta. Ensimmäisen sotavuoden aikana vastarintaryhmät tappoivat raketeilla, kranaatinheittimillä, autopommeilla, tienvarsipommeilla ja hyökkäyksissä väijytyksistä noin 900 Yhdysvaltojen sotilasta. Kidnappaukset ja siepattujen kidutukset ja murhat olivat yleisiä. Šiia- ja kurdipuolueet voittivat Irakissa järjestetyt vaalit. Esimerkiksi sunnienemmistöisessä harvaan asutussa Anbarin aavikkokuvernoraatissa useimmat sunnit eivät edes äänestäneet. Sunnit kokivat liittouman syrjivän heitä. Yhdysvaltojen sotilaat olivat joidenkin mielestä huonosti koulutettuja ja varustettuja Irakissa käsillä olleen kaltaiseen konfliktiin ja esimerkiksi panssaroiduista ajoneuvoista oli pulaa. Tappavat ja vammauttavat iskut Yhdysvaltojen armeijaa vastaan jatkuivat vuosikausia ja sotilaat elivät tukikohdissaankin jatkuvassa pelossa.
Liittouma oli perustellut hyökkäyksensä Irakin olemattomilla yhteyksillä sunnilaiseen al-Qaidaan, mutta nyt tuki šiiojen vetämälle hallinnolle ajoi osan paikallisista sunnijärjestöistä liittymään al-Qaidaan. Koalitiota vastustavat aseelliset ryhmät sotivat keskenään ja šiiojen ja sunnien välillä vallitsi vuonna 2006 käytännössä sisällissota. Bagdad jakautui sunni- ja šiia-alueisiin, ja molempien osapuolten asuinalueet pyrittiin puhdistamaan vastapuolen edustajista. 2006 šiiojen al-Askarin moskeijassa räjähti pommi, joka ei surmannut ketään, mutta vaurioitti moskeijaa pahoin. Hyökkäystä epäiltiin Irakin al-Qaidan tekemäksi. Raivostuneet šiiat surmasivat satoja, jopa yli 1 000 sunnimuslimia. Šiiojen kuolemanpartiot sieppasivat, kiduttivat ja tappoivat tavallisia sunnisiviilejä, eivätkä useat sunnit uskaltaneet vuonna 2006 lähteä kotoaan edes töihin kidnappauksen pelossa. Ääriryhmät pelottelivat ja surmasivat esimerkiksi tulkkeina Yhdysvaltojen kanssa yhteistyötä tehneitä. Poliittisen sissisodan ja terrorismin lisäksi tavanomainen väkivalta- ja muu rikollisuus lisääntyivät.
Vuonna 2006 Irakissa alkoi toimia maan oma hallitus. Vuonna 2007 Yhdysvallat nimitti sovinnollisena tunnetun kenraali David Petraeuksen liittouman joukkojen komentajaksi rauhoittaakseen Bagdadia. Vuonna 2007 YK:n toimivaltuuksia Irakissa jatkettiin ilman maan oman parlamentin suostumusta. Samana vuonna liittouma, Irakin joukot ja Irakin hallituksen puolelle kääntyneet kapinalliset kukistivat suuren osan vastarinnasta muun muassa laajassa Anbarin maakunnassa, jonka pääkaupunki Ramadi oli joutunut kapinallisten haltuun. Vuonna 2008 väkivalta vähentyi selvästi, ja Irakin oma armeija toimi Yhdysvaltain joukkojen rinnalla šiiojen puolisotilaallisia joukkoja vastaan muun muassa Basrassa. Šiiat voittivat vuoden 2010 vaalit, vaikka toinen šiiojen voittajapuolueista oli teoriassa ei-etninen ja ei-uskonnollinen.
Sodan päättyminen
21. elokuuta 2011 Yhdysvaltain presidentti Obama ilmoitti Yhdysvaltain sotatoimien olevan ohi Irakissa. Britannia veti viimeiset joukkonsa pois Irakista 22. toukokuuta 2011
A Saucerful of Secrets
A Saucerful of Secrets on Pink Floydin toinen albumi. Albumi äänitettiin EMI:n Abbey Roadin studioissa aikana elokuu 1967–huhtikuu 1968.
Irakin sota
Sodan uhrit ja ihmisoikeusrikkomukset
Sodassa kuolleiden irakilaissiviilien määrästä on ristiriitaisia tietoja. Joidenkin lähteiden mukaan sota vaati yli 80 000 siviiliuhria. IBC:n tutkimuksen mukaan sodassa kuoli lokakuuhun 2010 mennessä noin 100 000 siviiliä. Surmaajina olivat liittouman sotatoimet, rikolliset ja terroristit.
Irakin sodan ihmisoikeusrikkomukset liittyivät yleensä terrorismiin ja terrorismin vastaisiin iskuihin. Useissa tapauksissa Yhdysvaltojen sotilaat ampuivat siviilejä terroristeina. Vuonna 2007 peruttiin yhdysvaltalaisen Blackwater-turvallisuusyhtiön lupa toimia Irakissa. Yhtiön työntekijöiden väitettiin syyllistyneen sotarikoksiin ampumalla paikallisia siviilejä. Keväällä 2004 julkisuuteen levisi kuvia irakilaisten sotavankien kohtelusta Abu Ghraibin vankilassa, joka oli ennen sotaa ollut Saddam Husseinin hallinnon kidutuskammio ja keskitysleiri.
A Saucerful of Secrets
A Saucerful of Secrets on viimeinen Pink Floyd-albumi, jota mielenterveysongelmista kärsinyt Syd Barrett oli mukana tekemässä ennen eroaan yhtyeestä maaliskuussa 1968, hän oli mukana ainoastaan kappaleissa ”Remember a Day”, ”Set the Controls for the Heart of the Sun” ja ”Jugband Blues”, joissa jälkimmäisessä hän laulaa päävokaalit. Kappaleet ”Scream Thy Last Scream” ja ”Vegetable Man” nauhoitettiin myös albumin sessioissa, joissa Barrett oli myös mukana, mutta kappaleita ei ole virallisesti julkaistu missään muodossa. Nämä aiottiin julkaista Barrettin kokoelmalla Opel, mutta itse yhtye ei tähän suostunut. David Gilmour liittyi yhtyeeseen levyn teon aikana tammikuussa 1968, joten albumi on kokoelmien lisäksi ainoa julkaisu, jolla yhtyeen kaikki viisi jäsentä esiintyvät.
Irakin sota
Irakin jälleenrakennus
Lokakuussa 2003 Madridissa järjestettiin kokous, jossa suunniteltiin Irakin jälleenrakennusta ja sen rahoitusta. Osallistujat lupasivat 33 miljardin Yhdysvaltojen dollarin avustukset ja lainat. Yhdysvaltojen osuus oli kaksi kolmannesta. Muita suuria rahoittajia olivat Japani, Maailmanpankki, IMF, Euroopan unioni, Kuwait, Espanja, Kiina ja Yhdistyneet Arabiemiraatit.
A Saucerful of Secrets
Kappale ”Corporal Clegg” on yhtyeen ensimmäinen sotaan epäsuorasti liittyvä kappale, joka kertoo korpraali Cleggistä, joka ”voitti” itselleen puujalan sodassa. Kappale on myös sikäli harvinainen, että Gilmourin ohella kappaleen päälaulajana toimii yhtyeen rumpali Nick Mason.
Albumin kansikuva on Storm Thorgersonin ja Aubrey Powellin perustaman Hipgnosis-työryhmän ensimmäinen teos. Se pyrki jäljittelemään Pink Floydin valoshow’n vaikutusta kerrostaessaan kolmetoista kuvaa. Albumin kannessa on muun muassa heikosti näkyvä infrapunakuva yhtyeen jäsenistä, sekä kuvia aurinkokunnan planeetoista, eläinradasta ja Marvel-kustantamon supersankarista, Tohtori Oudosta.
Muusikot albumilla
Vierailijat
Irakin sota
Ulkopoliittiset suhteet
Sota on hiertänyt transatlanttisia suhteita, sillä etenkin Saksa ja Ranska sekä Ranskan mukana Belgia vastustivat sotaa täysin avoimesti, jakaen näin vanhat liittolaiset kahteen erimieliseen leiriin. Suomessa pääministerin väitetyt Irak-puheet johtivat Irak-gateen.
Koalition hyökkäystä Irakiin valmisteltaessa myös Naton viides artikla joutui koetukselle. Turkki pyysi Nato-liittolaisilta Naton neljännen artiklan mukaisen konsultaation perusteella tukea, mikäli Turkin alueelta Irakia vastaan hyökkäystä valmisteltaessa Irak hyökkäisikin ennalta ehkäisevästi ensin.
Deutsche Weihnacht ... und festliche Lieder
Deutsche Weihnacht ... und festliche Lieder on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1974.
Irakin sota
Ulkopoliittiset suhteet
Lähinnä Ranskan vuoksi Nato jätti turvallisuustakuun myöntämättä ja Turkki kielsi alueensa käyttämisen Irakiin hyökättäessä. Tämä sai vauhtia Yhdysvaltain pyrkimyksiin kytkeä Romania ja ”varamaaksi” Bulgarian Natoon, joista Yhdysvallat voisi saada tukikohtia Keski-Aasian toimintaansa varten. Naton lisäksi myös EU:n yhtenäisyys joutui koetukselle osan tuoreeltaan Natoon liittyneistä EU-maista ollessa Yhdysvaltojen kannan puolella EU:n ”vanhan Euroopan” kantaa vastaan. Myöhemmin molemmat osapuolet ovat pyrkineet palauttamaan välit ennalleen.
Kustannukset ja kritiikki
Arviot sodan kokonaiskustannuksista vaihtelevat 1–3 biljoonan dollarin välillä.
The Best of The Doors (vuoden 2000 albumi)
The Best of The Doors on vuonna 2000 julkaistu The Doorsin digitaalisesti remasteroitu kokoelma, joka sisältää kaikki vuonna 1973 julkaistun samannimisen kokoelman kappaleet ynnä muita. Yllättäen kokoelma ei sisällä kappaletta "Peace Frog", joka on albumilla Morrison Hotel.
Irakin sota
Kustannukset ja kritiikki
Britanniassa oli voimakas Irakin sodan vastainen oppositio ennen sotaa. Samaan aikaan kun Yhdysvallat miehitti Irakia, sissisota ja terroristien pommit surmasivat siellä ihmisiä. Erään sotilaslehden mielipidekyselyn mukaan maaliskuussa 2005 taistelujoukoille jatkuvasti hyvin vaarallista sotaa vastusti 60 % Irakissa olevista Yhdysvaltain armeijan sotilaista. Vaikka irakilaiset olivatkin hyvillään siitä, että maata aiemmin hallinnut Saddam oli poissa, yleensä he muistivat kysyttäessä sanoa, että Saddamin aikana oli paljon turvallisempaa.