cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö Suomalainen
Yrjö Suomalainen kirjoitti ylioppilaaksi 1912 ja opiskeli viulunsoittoa Helsingin musiikkiopistossa 1914–1916. Hän jatkoi viuluopintojaan Pietarissa 1917 Leopold Auerin oppilaana ja Pariisissa 1919–1920 Maurice Hewittin ja Lucien Capet'n oppilaana. Vuosina 1916–1922 Suomalainen konsertoi Helsingissä ja eri puolella Suomea. Hän oli Turun kaupunginorkesterin jäsen 1918–1919 ja soitti Helsingin kaupunginorkesterissa 1922–1929. Hän toimi 1922–1926 Helsingin musiikkiopiston ja 1923–1948 Sivistysjärjestöjen kansankonservatorion opettajana. Suomalaisen tunnetuimpia oppilaita ovat Paavo Berglund ja Heikki Louhivuori.
Merkittävä osa Suomalaisen elämäntyötä oli Uuden Suomen musiikkiarvostelijan toimi 1929–1952 nimimerkillä Y.S. Arvostelijana hän nautti asiantuntemuksellaan yleistä luottamusta. Hän oli myös Suomen Musiikkilehden vakinainen avustaja ja esiintyi radiossa omaleimaisena musiikkipakinoitsijana.
Yrjö Suomalainen on haudattu Sääksmäen hautausmaalle.
Erick Mombaerts
Erick Mombaerts (s. 21. huhtikuuta 1955) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura
Hän sai lokakuun puolivälissä 2012 potkut Ranskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan tehtävästä. Tammikuussa 2013 Mombaerts palasi seuravalmentajaksi Le Havren peräsimessä. Mombaertsin johdolla seura sijoittui kauden 2012/13 päätteeksi Ligue 2:ssa kuudenneksi. Kausi 2013/14 sujui odotuksiin nähden heikkomin ja Le Havre jäi kauas nousuun oikeuttavista sijoista ollen 12:ta.
Kesäkuussa 2019 Mombaerts allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Australian A-Leaguen Melbourne Cityn kanssa. Syksyllä 2019 Mombaertsin suojatit kärsivät 4–0 tappion Adelaide Unitedille FFA Cupin finaalissa. Kaudella 2019/20 Mombaerts luotsasi Melbournen A-Leaguen runkosarjassa toiseksi. Mestaruuspudotuspeleissä Melbourne eteni loppuotteluun, jossa se kuitenkin hävisi Sydney FC:lle 1–0. Ranskalaisvalmentaja jätti seuran syyskuussa 2020.
T Tauri -tähti
T Tauri -tähti on nuori tähti, joka on kutistumassa kohti vakaata tilaa ja ydinreaktioiden alkamista. Näissä tähdissä havaitaan epäsäännöllisiä valonvaihteluja, ne ovat siis kirkkaudeltaan muuttuvia tähtiä. Niiden muuttujaluokka on INT. T Tauri -tähdet luetaan sumumuuttujiin ja purkautuviin muuttujiin. Nämä tähdet ovat nuorimpia näkyviä tähtiä. T Tauri -tähdissä on enemmän litiumia kuin Auringossa, koska ytimen lämpötila ei nouse tarpeeksi korkeaksi.
Earl Marshal
Earl Marshal of England on englantilainen arvonimi, arvoasteikossa kahdeksas kruununministereistä (Great Officers of State).
Keskiajalla Earl Marshal ja Lord High Constable olivat vastuussa kuninkaan talleista ja hevosista. Ritarien merkityksen vähentyessä Earl Marshal siirtyi vastaamaan ritarihuoneesta (College of Arms), joka piti kirjaa genealogiasta ja heraldiikasta. Lord High Constablen kanssa hän oli ritarihovin (Court of Chivalry) puheenjohtajana, hoitaen sota-asioita kuten lunnasvaatimuksia, jakaen sotasaalista ja sotilaiden palkkoja. Earl Marshalin täytyy myös järjestää kruunajaiset ja parlamentin avajaiset.
Arvonimi oli alun perin "Marshal", aina William Marshaliin, Pembroken jaarliin (Earl of Pembroke) asti (k. 1219). Arvonimen päätyessä Marshalin jaarleilta Norfolkin herttuoiden suvulle, se jäi muotoon "Earl Marshal".
Vuoden 1999 House of Lords Act poisti perinnöllisiltä aatelisilta oikeuden istua ylähuoneessa, mutta Earl Marshal ja Lord Great Chamberlain saivat tästä poikkeuksen seremoniallisten tehtäviensä vuoksi. Arvonimen nykyhaltija on 18. Norfolkin herttua Edward Fitzalan-Howard (vuodesta 2002).
Raittiusyhdistys Koitto
thumb|275px|Koiton talo. Raittiusyhdistys Koitto on vuonna 1883 perustettu helsinkiläinen raittiusyhdistys. Yhdistys perustettiin Axel August Granfeltin johdolla Kohtuuden ystävien ensimmäiseksi alaosastoksi. Nimeä Koitto ehdotti ylioppilas Kaarle Krohn. Alkuvuosina raittiusyhdistyksen aatteena oli uskonto ja suomalaismielinen isänmaallisuus. Jäsenmäärän kasvaessa yhdistyksestä tuli kuitenkin osa suomalaista työväenliikettä. Vuonna 1907 yhdistyksen sisällä aloitti toimintansa myöhemmin ammattiteatteriksi kasvanut Koiton Näyttämö.
Vuonna 1904 yhdistys hankki kesäsiirtolaksi Lammassaaren Helsingin Vanhankaupunginlahdella. Saareen valmistui jo 1905 arkkitehti Vilho Penttilän suunnittelema hirsilinna Pohjolan Pirtti. Vuonna 1907 yhdistykselle valmistui samoin Vilho Penttilän suunnittelema kivirakenteinen toimitalo Koiton talo, joka rakennettiin Simonkadun ja Yrjönkadun kulmatontille. Vuonna 1981 talon omistaneet SKP ja raittiusyhdistys myivät rakennuksen 22 miljoonalla markalla puolueen hallitsemalle Fexima-yhtiölle. Vuonna 1984 Fexima myi talon Hakalle noin 140 miljoonalla markalla.
Yhdistys hallinnoi edelleen Lammassaaren aluetta Viikin luonnonsuojelualueella.
Evoluutio NYT!
Artikkeleiden kirjoittajat ovat suomalaisia evoluutioteorian tutkijoita. Professori Anto Leikola kirjoittaa aluksi Darwinin elämästä ja työstä. Muissa artikkeleissa käsitellään evoluutioteorian kehittymistä ja nykytilaa ja muun muassa kehitysopin suhdetta elämän syntyyn ja seksuaalisuuteen.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien mukaan teos on kattava ja monipuolinen. Arvostelija Pekka Wahlstedt kuitenkin totesi, että tekstin kansantajuistamisessa olisi pitänyt mennä pidemmälle. Kirjassa sanotaan, että uskonnollisten väitteiden suosio elämän syntyä ja kehitystä koskien etenkin Yhdysvalloissa johtuu siitä, etteivät ihmiset tunne tieteellistä ajattelua. Wahlstedtin mukaan ”tilanne ei ole häävi” Suomessakaan.
Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä
Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä on tutkija ja tiedetoimittaja Katja Bargumin ja tutkija Hanna Kokon kirja evoluutiosta. Teoksen julkaisi WSOY vuonna 2008. Kirja sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 2009.
Yksi kirjan teemoista on ihmisen aiheuttama muutos lajien evoluutioon. Kirjan nimi on viittaus ihmisen harjoittaman kalastuksen aiheuttamaan turskan pienenemiseen luonnonvalinnan myötä.
Symplegadit
Symplegadit – joissain teoksissa myös loukkurit – olivat kreikkalaisen mytologian mukaan kaksi Hellespontoksen salmessa sijaitsevaa liikkuvaa kalliota, jotka iskivät satunnaisin väliajoin toisiaan vasten. Iason ja argonautit olivat ensimmäiset purjehtijat, jotka onnistuivat Argo-laivallaan tuhoutumatta ohittamaan ne Fineuksen neuvojen avulla. Tämä oli käskenyt Iasonia päästämään kyyhkyn kun he lähestyisivät näitä saaria, ja jos kyyhky pääsisi kallioiden ohitse, heidän pitäisi soutaa kaikilla voimillaan perässä. Jos kyyhky murskautuisi, yritys olisi tuhoon tuomittu. Iason teki kuten häntä oli neuvottu, ja kyyhky sivuutti kalliot menettäen ainoastaan muutaman pyrstösulkansa. Nähtyään tämän argonautit soutivat minkä pystyivät, ja hekin pääsivät kallioiden välistä aluksen kärsiessä ainoastaan pieniä vaurioita peräänsä. Siitä lähtien kalliot ovat pysyneet paikoillaan.
Evoluutiobiologia (kirja)
Evoluutiobiologia (Evolutionsbiologi) on Mats Björklundin kirjoittama oppikirja evoluutiosta. Teoksen on suomentanut Iiris Kalliola ja suomennoksen julkaissut Gaudeamus vuonna 2009.
Elaine Stritch
thumb| Elaine Stritch (2. helmikuuta 1925 – 17. heinäkuuta 2014) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi sekä televisiossa, elokuvissa että teatterissa, ja eräs tunnetuimmista rooleista oli musikaalissa Company (1970).
.hack//SIGN
.hack//SIGN on .hack-sarjaan kuuluva 26-osainen animesarja, jolle on julkaistu seuraajana kolmeosainen OVA. Sen tuottivat studiot Bee Train ja Bandai Visual. Sarjasta 26 episodia on esitetty televisiossa ja kolme ovat lisäepisodeja. Sarjan musiikin on säveltänyt ja sanoittanut Yuki Kajiura. Sarjaa esitettiin Japanissa 3. huhtikuuta 2002 – 25. syyskuuta 2002.
Elaine Stritch
Stritch syntyi katoliseen perheeseen Detroitissa, Michiganissa. Hän muutti vuonna 1972 Lontooseen, johon hän jäi mentyään 2. helmikuuta 1973 naimisiin näyttelijä John Bayn kanssa. Hän asui kuitenkin jälleen Yhdysvalloissa miehensä kuoltua syöpään vuonna 1982.
.hack//SIGN
Tarina
.hack//SIGN tapahtumat kietoutuvat vuonna 2007 fiktiivisesti julkaistuun MMORPG-roolipeliin The World. Tarina alkaa siitä, kun eräs pelaajista, Tsukasa, huomaa jääneensä vangiksi pelin sisään. Jotkut pelaajat alkavat selvittää tilannetta auttaakseen Tsukasaa, jotkut taas hyötyäkseen itse tilanteesta. Juoni etenee rauhallisesti mutta hajanaisesti, koska katsojalle syötetään paljon harhaanjohtavaa informaatiota tapahtumien luonteesta.
Elaine Stritch
Eräs elokuvaosa Stritchillä oli Woody Allenin Syyskuussa (1987). Stritch oli neljästi ehdolla Tony-palkinnon saajaksi, ja hänelle myönnettiin kolme Emmy-palkintoa vuosina 1993, 2004 ja 2007.
Visitant
Visitant on Arsisin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2018. Albumin tekoa ovat inspiroineet kauhuelokuvat.
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Angry Metal Guyn L. Saunders kehui albumin synkkiä melodioita sekä väkivaltaista energiaa, jotka sopivat hyvin albumin pimeään yleisilmeeseen. Exclaim! -sivuston John Weinberg antoi albumille arvosanan 8. Hän piti albumia johdonmukaisimpana sitten vuoden 2008 albumin We Are the Nightmare, ja sanoi yhtyeen osaavan loihtia musiikissaan kauhukuvia. Hän myös sanoi albumin olevan näennäiskäsitteellisesti vuoden Halloween-albumi.
Asko Mäkelä
Asko Mäkelä (s. 2. huhtikuuta 1958 Seinäjoki) toimi Suomen valokuvataiteen museon johtajana 1996–2007. Aikaisemmin hän on toiminut kiinteistöalalla, galleristina, arvostelijana ja Lapin yliopiston professorina. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa pääaineenaan taidehistoria, sivuaineina estetiikka ja tiedotusoppi. Hän on oppiarvoltaan filosofian lisensiaatti.
Kuka keksi luonnonvalinnan?
Kuka keksi luonnonvalinnan? on Heikki Sarmajan kirja, jonka julkaisi Terra Cognita 2009.
Kurjenmiekkakasvit
Kurjenmiekkakasvit (Iridaceae) on Asparagales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Sen tieteellisen nimen synonyymejä ovat Crocaceae, Galaxiaceae, Geosiridaceae, Gladiolaceae, Isophysidaceae, Ixiaceae ja Nivenioideae.
Heimoon kuuluu noin 1800 lajia, jotka jaetaan 70–80 sukuun. Suomessa kasvaa alkuperäisenä keltakurjenmiekka, jota kutsutaan myös lyhyesti kurjenmiekaksi, sekä saksankurjenmiekka, joka lienee viljelykarkulainen. Monia muitakin lajeja viljellään puutarhoissa. Kurjenmiekkojen lisäksi heimoon kuuluu muitakin koristekasveja kuten sahramit (Crocus), miekkaliljat (Gladiolus) ja freesiat (Freesia).
Levinneisyys
Kurjenmiekkakasvit ovat levinneisyydeltään yleismaailmallinen heimo.
Eniten kurjenmiekkakasvien lajeja tunnetaan trooppisesta Afrikasta, etenkin Etelä-Afrikasta. Japanissa kurjenmiekkakasveja arvostetaan perinteisesti paljon; niitä kuvataan taiteessa ja heimon lajeja on maakuntien tunnuskasveina.
Luokittelu
Kurjenmiekkakasvit kuuluvat Asparagales-lahkon evoluutiopuussa samaan haaraan heimon Xeronemataceae, heinäpuukasvien (Xanthorrhoeaceae), narsissikasvien (Amaryllidaceae) ja parsakasvien (Asparagaceae) kanssa.
Kurjenmiekkakasvien 66 sukua ja 2025 lajia ryhmitellään sukulaisuutensa perusteella seitsemäksi alaheimoksi.
Isophysidoideae
Alaheimossa on vain yksi laji, Tasmaniassa kasvava Isophysis tasmanica. Sen kukat ovat yksittäin ja niissä on suojuslehti (spatha). Sikiäin on yhdislehtinen ja kehänalainen, vartalo lyhythaarainen.
Iridoideae
Alaheimo käsittää 30 sukua ja 820 lajia, joita kasvaa ympäri maapallon, mutta erityisesti Keski- ja Etelä-Amerikan vuoristoissa. Kasvit ovat joskus sipulikasveja, yleensä juurakollisia. Kukinto on yksinkertainen viuhko. Kehälehdissä on mesiäisiä. Emin vartalon haarat ovat pitkiä ja putkimaisia. Alaheimon runsaslajisimmat suvut ovat kurjenmiekat (Iris, 280 lajia), kurjensäilät eli mukulakurjenmiekat (Moraea, 200 lajia), silmiöt eli kuovinkukat (Sisyrinchium, 60–260 lajia) ja tiikerikukat (Tigridia, 50 lajia).
Patersonioideae
Vain yksi suku, Patersonia, jonka levinneisyys on hajanainen: Sumatra, Borneo, Uusi-Guinea, Uusi-Kaledonia ja Australia. Lajeja on 24. Kasvit ovat enemmän tai vähemmän puutuvavartisia ja juurakollisia. Sisemmät kehälehdet ovat surkastuneet suomuiksi tai puuttuvat. Heteen palhot yhteen kasvaneet.
Geosiridoideae
Vain yksi suku, Geosiris, ja kaksi lajia, jotka kasvavat Madagaskarissa ja Komoreilla. Kasvit ovat lehtivihreättömiä sienijuuren varassa eläviä. Kukat ovat perättömiä, kehä yhdislehtinen vain tyveltään. Siemenet ovat pieniä, pölymäisiä.
Aristeoideae
Vain yksi suku, sinitiimat (Aristea), jossa 55 lajia Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Madagaskarissa.
Crocoideae
28 sukua ja 1005 lajia enimmäkseen Afrikan eteläosissa, myös Euroopassa, Madagaskarissa ja Keski-Aasiassa. Kasvit pystyjuurakkoisia, lehtitupet umpinaisia. Kukinto on tähkämäinen, kukat eri tavoin vastakohtaisia, harvoin säteittäisiä. Kukassa tav. mesiäisiä. Kromosomiluku n = 9–17. Runsaslajisimmat suvut: miekkaliljat (Gladiolus, 260 lajia), valesahramit (Romulea, 90 lajia), Geissorhiza (85 lajia), sahramit eli krookukset (Crocus, 90 lajia), kafferinmiekat (Hesperantha, 80 lajia), babianat (Babiana, 55 lajia), sapelit (Watsonia, 50 lajia) ja iksiat (Ixia, 50 lajia).
Sukuja
Suomenkieliset nimet:
Ahti Paunu
Ahti Paunu (s. 27. marraskuuta 1975 Espoo) on suomalainen laulaja ja Rajaton-yhtyeen baritoni.
Paunu on levyttänyt sooloalbumit Lähtevien laivojen satama (2002), joka sisältää Kaj Chydeniuksen lauluja, sekä albumin Haaveita ja särkyneitä unelmia (2013).
Hän esiintyi MTV3:n TV-draamassa Sydän toivoa täynnä 1997–1999 Trio Toivo -kokoonpanossa. Paunu on ollut Classic Radion toimittaja ja suositun Oopperaillan juontaja. Nykyisin hän toimii ajoin Yle Radio 1:n toimittajana ja on tunnettu Mielimaisema-ohjelmastaan. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemian musiikkikasvatuksen osastolta ja opettanut laulajia freelancerina esimerkiksi Ranskassa.
Ahti Paunu on edesmenneen laulaja Päivi Paunun veljenpoika.
Basse Santa Su
Basse Santa Su (joskus pelkkä Basse) on kaupunki Gambiassa. Se on Upper Riverin alueen pääkaupunki ja sijaitsee Fuladu Eastin alueella, Gambiajoen etelärannalla, 396 kilometrin päässä Banjulista. Asukasluku oli 9 265 vuonna 1993 ja 14 856 vuonna 2006.
Morrison
Morrison voi viitata seuraaviin asioihin:
Paikkana:
Sukunimenä:
Taiteissa:
Lohjan kunta
Lohjan kunta (, vuosina 1926-1977 Lohjan maalaiskunta, lyh. Lohjan mlk, Lojo landskommun) oli Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Sen keskustaajama muutamine lähialueineen erotettiin vuonna 1926 Lohjan kauppalaksi, joka myöhemmin muutettiin kaupungiksi. Vuoden 1997 alusta Lohja ja Lohjan kunta yhdistyivät Lohjan kaupungiksi.
Lohjan kunnan naapurikunnat Lohjan kaupungin lisäksi olivat Inkoo, Karjaa (aiemmin Karjaan mlk), Karjalohja, Nummi-Pusula (aiemmin Nummi), Sammatti, Siuntio ja Vihti.
Lohjan kunta oli kaksikielinen kunta, jossa enemmistön kielenä oli suomi. Vuoden 1995 lopussa kunnassa asui 1 135 ruotsinkielistä, joiden osuus väestöstä oli 6,0 prosenttia. Kunnan pääosin ympäröimä Lohjan kaupunki oli puolestaan yksikielinen suomenkielinen kunta. Vuoden 1995 lopussa siellä asui 472 ruotsinkielistä, mikä vastasi 3,1 prosenttia kaupungin asukkaista.
Lohjan kaupungilla ja kunnalla oli yhteinen evankelis-luterilainen seurakunta; Lohjan maaseurakunta -nimistä seurakuntaa ei siis ollut olemassa.
Lohjan maalaiskuntaan liitettiin vuonna 1953 Siuntion pohjoisosassa sijainnut Nummenkylä ja sitä ympäröiviä alueita. Virkkalan laitamilta liitettiin Siuntiosta pieni alue vuonna 1975. Myös Lohjan kaupunkiin liitettiin 1990 pieni metsäalue asuinaluetta varten.
Vuonna 1995 Lohjan kaupungissa ja kunnassa pidettiin kansanäänestys kuntaliitoksesta, ja kunnat yhdistyivät jälleen 1. tammikuuta 1997 Lohjan kaupungiksi. Uusi kaupunki on kaksikielinen ja se otti käyttöönsä Lohjan kunnan vaakunan.
The Seventh One
The Seventh One on Toton seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 1988. Otsikkokappale ”The Seventh One” löytyy vain albumin japanilaisesta versiosta ja ”Pamela”-singlen B-puolelta. Se julkaistiin myös joissakin kokoelmissa myöhemmin.
NHL 98
NHL 98 on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin vuonna 1997 julkaisema jääkiekkoaiheinen videopeli, joka julkaistiin 31. elokuuta 1997. Se on viimeinen 16-bittisille konsoleille ja Sega Saturnille EA Sportsin julkaisema NHL-videopeli. Nyt selostajan Jim Hughsonin rinnalla ottelua kommentoi kommentaattori Daryl Reaugh.
Ann Blyth
thumb|Ann Blyth elokuvan Ylioppilasprinssi -trailerissa Ann Marie Blyth (s. 16. elokuuta 1928) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on esiintynyt mm. useissa Hollywood-musikaaleissa ja ollut ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Blyth syntyi Mount Kiscossa, New Yorkin osavaltiossa vanhemmille, jotka erosivat pian tyttärensä syntymän jälkeen. Hän sai äidiltään roomalaiskatolisen kasvatuksen. Hän aloitti esiintymisen nimellä "Anne Blyth", mutta otti käyttöön oikean etunimensä (Ann) aloittaessaan elokuvauransa. Hänen Broadway-debyyttinsä tapahtui kaudella 1941–1942.
Blyth sai sopimuksen Universal Studiosilta ja teki ensiesiintymisensä elokuvassa vuonna 1944. Hänellä oli tärkeä rooli mm. elokuvassa Mildred Pierce – amerikkalainen nainen (1945). 1960-luvulta eteenpäin hän on työskennellyt musiikkiteatterissa, kesäteatterissa ja televisiossa. Hänet nähtiin vielä vuonna 1985 sarjan Murhasta tuli totta jaksossa.
Ann Blyth meni vuonna 1953 naimisiin Dennis Dayn veljen, tohtori James McNultyn kanssa. Pari kasvatti viisi lasta ja eli yhdessä, kunnes mies kuoli vuonna 2007.
Kunniajäsen
Kunniajäsen on eri alan yhteisöjen, järjestöjen ja joskus heimojen myöntämä erityinen arvonimi.
Kunniajäseneksi voidaan nimittää sellainen henkilö joka on toiminut myöntäjän eduksi poikkeuksellisen merkittävällä tavalla: perustajajäsenenä, vuosien ajan puheenjohtajatason toimihenkilönä, tehnyt jotain muuta poikkeuksellisen ansiokasta myöntäjän tai yleiseksi hyväksi.
Kriteerit ovat kattavia ja ne vaihtelevat myöntäjästä toiseen.
Brasilian Grand Prix 1976
Brasilian Grand Prix 1976 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. tammikuuta 1976 Autódromo José Carlos Pacen radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda.
Mykene
Mykene ( tai, ) oli pronssikautinen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Argoksen tasangolla Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se oli yksi pronssikautisen Kreikan merkittävimmistä kaupungeista ja on antanut nimensä koko mykeneläiselle kulttuurille. Kaupunki tunnetaan ennen kaikkea linnavuorestaan ja palatsistaan.
Mykenen arkeologinen kohde, joka on yksi koko Kreikan merkittävimmistä, sijaitsee nykyisessä Árgos-Mykíneen kunnassa. Se on yhdessä Tirynsin kanssa Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1999. Vaikuttavimpia löydöksiä Mykenestä ovat Heinrich Schliemannin löytämät kulta- ja hopea-aarteet – näistä tunnetuimpana niin kutsuttu Agamemnonin kuolinnaamio, joka on nykyään näytteillä Ateenan kansallisessa arkeologisessa museossa. Arkkitehtuurissa Mykene tunnetaan erityisesti Leijonaportistaan. Arkeologisen alueen yhteydessä toimii Mykenen arkeologinen museo.
Esihistoriallinen aika
Mykene oli myöhäisen pronssikauden merkittävin ja vaurain palatsikeskus Kreikassa. Mykenen paikalla on asuttu viimeistään neoliittisella kaudella 6000-luvulla eaa. Kaupunki sijaitsi paikassa, jossa se pystyi hallitsemaan sekä Argoksen tasankoa että alueen kauppareittejä. Sen ympärillä on kaksi kukkulaa, jotka tunnetaan nykyisin nimillä Profítis Ilías (korkeus 805 m) ja Sára (myös Zára, 660 m).
Hallitsijasuvut ja selkeä yläluokka ilmaantuivat Mykeneen noin 1700-luvulla eaa., mikä käy ilmi tuolloin rakennetun hautakehä B:n löydöistä. 1600-luvulla eaa. rakennettiin suuri keskusrakennus, hautakehä A sekä ensimmäiset tholos-haudat. Paikka oli asuttu yhtämittaisesti pronssikauden lopulle 1100-luvulle eaa. Tämän vuoksi suurin osa rakennuksista ja löydöksistä ajoittuu kaupungin huippukauteen noin vuosille 1350–1200 eaa. Myös nykyisin raunioina näkyvän palatsin sekä linnoitusmuurien rakentaminen alkoi noin vuonna 1350 eaa. Leijonaportti rakennettiin samaan aikaan uudempien muurinosien kanssa noin vuonna 1250 eaa.
pienoiskuva|vasen|upright=1.5|Mykenen rauniot. Mykene kävi laajaa kauppaa koko Välimeren alueella. Kaupunki antoi nimensä koko mykeneläiselle kulttuurille, joka oli Kreikan mannermaan ensimmäinen pronssikautinen kulttuuri ja viimeinen niin kutsutuista helladisista kulttuureista. Se vaikutti noin vuosina 1600–1100 eaa. ja syntyi samaan aikaan kuin minolainen kulttuuri hallitsi Kreetaa ja tiettyjä Egeanmeren saaria. Kulttuurin kukoistuskautta olivat vuodet 1400–1200 eaa. Laajimmillaan mykeneläiset hallitsivat koko Egeanmeren aluetta, Kreeta mukaan lukien. Kulttuuri tunnetaan muun muassa juuri Mykenen kaltaisista palatsikeskuksista, kuningasvaltaisesta yhteiskuntajärjestelmästä sekä suurista tholos-haudoista. Mykeneläiset käyttivät lineaari-B-kirjoitusta, jota käytettiin mykeneläisen kreikan, kreikan kielen varhaisen vaiheen merkitsemiseen. Kirjoitusjärjestelmä on todennäköisesti saanut alkunsa minolaisten käyttämästä lineaari-A:sta.
Mykene vaikuttaa olleen kulttuurin keskus ainakin itäisellä Peloponnesoksella, jossa muun muassa Argos, Asine, Mideia, Prosymna ja Tiryns olivat sen alaisuudessa. Mykeneläisen kulttuurin vaikutus on nähtävissä Kreetalla, jossa minolaisten palatsien, kuten Knossoksen, hävitystä noin 1450 eaa. on selitetty muun muassa mykeneläisten valloituksilla. On kuitenkin mahdollista, että Kreetan siirtyminen minolaisesta kulttuurista mykeneläiseen olisi seurausta luonnonkatastrofista ja rauhanomaisesta kulttuurivaihdosta. Mykeneläinen kulttuuri saikin selvästi paljon vaikutteita minolaisesta kulttuurista jo paljon ennen kulttuurien lopullista yhteensulautumista. Jälkiä mykeneläisestä kulttuurista, erityisesti keramiikassa, on löydetty myös Troijasta, josta hallittiin Mustanmeren kauppareittejä, sekä Egyptistä, Mesopotamiasta ja Italiasta.
pienoiskuva|upright=0.92|Mykenestä löydetty niin kutsuttu [[Agamemnonin kuolinnaamio. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]] Kaikki mykeneläisen Kreikan keskukset Ateenaa lukuun ottamatta tulivat tuhotuiksi noin vuoden 1200 eaa. paikkeilla. Aiemmin kuviteltiin, että syynä tähän oli joko doorilaisten ja muiden luoteiskreikkalaisten heimojen maahantunkeutuminen tai niin kutsuttujen merikansojen hävitysretket rannikkoalueella. Nykyään syitä uskotaan olleen enemmän: kaupan katkeaminen itään merirosvouksen vuoksi ja siitä aiheutunut taloudellinen kriisi, mykeneläisten keskusten välille puhjenneet sodat, luonnonkatastrofit – kuten Argoliin alueella ollut maanjäristys – sekä levottomuudet ja niistä aiheutuneet kapinat. Mykenen hävitti luultavasti maanjäristys noin vuonna 1200 eaa., ja lopullisesti linnavuoren rakennukset tuhottiin ja ilmeisesti poltettiin noin vuonna 1100 eaa., minkä seurauksena paikka hylättiin.
Antiikista nykyaikaan
Mykenen palatsikeskuksen tuhouduttua paikka säilyi asuttuna pienemmässä mittakaavassa. Paikan mahtava menneisyys eli muistoissa ja se säilyi myös merkittävänä kulttipaikkana. Muistumat mykeneläisestä kulttuurista vaikuttivat merkittävästi myöhempään kreikkalaiseen mytologiaan ja kirjallisuuteen alkaen Homeroksen Ilias-eepoksesta. Arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. linnavuorelle rakennettiin joko Athenelle tai Heralle omistettu temppeli.
Persialaissodissa Mykene otti osaa ainakin Thermopylain ja Plataiain taisteluihin 480–479 eaa. Vuonna 468 eaa. Argos valloitti ja tuhosi kaupungin ja se autioitui pääosin. Hellenistisenä aikana 200-luvulla eaa. Argos kuitenkin perusti kaupungin uudelleen. Sinne rakennettiin teatteri, ja arkaainen temppeli ja osa linnoitusmuureista kunnostettiin. Seuraavina vuosisatoina paikka kuitenkin hylättiin lopullisesti ja se oli autiona 100-luvulla jaa., jolloin Pausanias vieraili paikalla.
1700-luvulta lähtien paikka houkutteli muinaisjäänteistä kiinnostuneita länsimaisia matkailijoita, sillä sen muurit olivat edelleen osittain näkyvissä. Vuonna 1841 Leijonaportti kaivettiin kokonaan esiin. Heinrich Schliemann aloitti kaivaukset hautakehä A:n alueella vuonna 1876 ja löysi viisi hautaa. Schliemannin jälkeen alueen tutkimuksia on jatkanut Ateenan arkeologinen seura. Vuosina 1876–1877 kaivauksia johti Panagiótis Stamatákis, joka löysi kuudennen haudan. Tämän jälkeen kaivauksia ovat tehneet mm. Chrístos Tsoúntas (1884–1902), Dimítrios Evangelídis (1909), G. Rosenwaldt (1911), A. Keramópoulos (1917) sekä A. J. B. Wace (1920–1923, 1939, 1950–1957), jolloin kaivettiin palatsi ja hauta-alueet. Vuosina 1952–1955 kaivettiin hautakehä B sekä osa asutuksesta I. Papadimitríoun, G. Mylonáksen ja N. Verdelíksen johdolla. Kaivauksia on suoritettu myös myöhemmin. Osia alueesta on kunnostettu 1950-luvulta lähtien ja suurempi kunnostusprojekti on ollut käynnissä 1990-luvulta lähtien.
Rakennukset ja löydökset
Nykyään paikalla ovat nähtävissä lähinnä mykeneläisen linnavuoren eli yläkaupungin rauniot. Mainitsemisen arvoisia ovat kyklooppimuurin jäänteet, Leijonaportti sekä palatsi, joka tunnetaan ennen kaikkea megaron-huoneestaan. Mykenen kaupunki levittäytyi linnavuoren ympärille. Asutus ja hauta-alueet sijaitsevat pääosin linnavuoren länsi- ja lounaispuolella.
Muurit ja portit pienoiskuva|[[Leijonaportti.]]
Muurien pääportti, niin kutsuttu Leijonaportti, sijaitsee linnavuoren lounaislaidalla. Se on nimetty kahden leijonan mukaan, joiden reliefit on veistetty portin sisäänkäynnin päällä olevaan koristekolmioon. Leijonat symboloivat oletettavasti Mykenen kuninkaiden valtaa. Leijonaportti on rakennettu muurien ensimmäisessä laajennusvaiheessa vuoden 1250 eaa. paikkeilla. Muurin itäpäässä on kolme pienempää porttia, niin kutsutut pohjoisportti, kaakkoisportti ja koillisportti.
Hautakehät pienoiskuva|Hautakehä A.
Mykenestä on löydetty kaksi hautakehää, jotka oli merkitty steeloilla ja sisältävät useita kuiluhautoja. Kehiä kutsutaan nimillä hautakehä A ja hautakehä B. Hautakehä B sijaitsee Leijonaportin länsipuolella. Se on kehistä vanhempi ja rakennettiin noin 1700 eaa. Se kaivettiin esiin vuonna 1952 ja siitä on löydetty 14 hautaa. Hautakehä A, jonka jo Schliemann aikanaan löysi, sijaitsee muurien sisäpuolella pian Leijonaportin jälkeen. Se rakennettiin noin 1600–1500 eaa. ja jäi myöhempien muurin laajennusten yhteydessä muurien sisäpuolelle. Siitä on löydetty kuusi hautaa.
Haudoissa oli runsaasti hautajaisiin liittyviä tavaroita kuten kultaisia kuolinnaamioita, kultalevyistä tehtyjä koruja, terrakottaesineitä ja saviastioita. Kultaesineiden uskotaan kuuluneen Mykenen hallitsijoille. Tunnetuimpia hautalöytöjä on niin kutsuttu Agamemnonin kuolinnaamio, joka on nykyään näytteillä Ateenan kansallisessa arkeologisessa museossa. Viidestä haudasta löytyi 17 luuta, jotka olivat enimmäkseen miesten luita.
Tholos-haudat
Mykenen alueelta on löydetty yhdeksän mehiläispesän muotoista kupolihautaa, tholosta, jotka toimivat aikanaan hautaholveina. Niissä on ahdas holvikattoinen sisäänkäytävä, ja ne oli rakennettu kerrostamalla suuria neliönmuotoisia kiviä, jotka olivat jopa 12 tonnin painoisia. Kupolihaudat on nimetty satunnaisesti kreikkalaisen mytologian Mykenessä vaikuttaneiden hahmojen mukaan. Leijonaportin länsipuolella hautakehä B:n lähellä olevia hautoja kutsutaan nimellä Leijonien hauta, Aigisthoksen hauta, Klytaimnestran hauta sekä Atreuksen aarrekammio. Muut haudat ovat nimiltään Kyklooppien hauta, Henkien hauta, Páno Foúrnoksen hauta, Káto Foúrnoksen hauta sekä Panagítsan hauta.
Atreuksen aarrekammio pienoiskuva|[[Atreuksen aarrekammioksi kutsuttu tholos-hauta.]]
Niin kutsuttu ”Atreuksen aarrekammio” tai ”Agamemnonin hauta” on tholos-haudoista tunnetuin ja vaikuttavin. Se on rakennettu noin vuonna 1250 eaa. ja ollut käytössä pitkään. Hautakammioon johtaa 36 metriä pitkä ja 6 metriä leveä käytävä. Oviaukon korkeus on 5,4 metriä ja leveys 2,45–2,7 metriä. Oviaukon yläpuolella on kolmionmuotoinen aukko, jossa on ollut koristelaatta. Pyöreän hautakammion korkeus on 13,2 metriä ja halkaisija 14,2 metriä. Sen sivussa on erillinen kammio, jonka koko on 6 × 6 × 5 metriä. Hautakammio on ollut rikkaasti koristeltu.
Muut rakennukset pienoiskuva|Mykenen rakennusten raunioita.
Muihin rakennuksiin kuuluu muun muassa asuntoja, kulttitiloja, käsityöläisten pajoja sekä varastoja. Hautakehä A:n ja palatsin välisellä alueella on joukko rakennuksia, joiden uskotaan olleen merkittävien henkilöiden asuntoja. Etelämuurin laidalla on joukko kulttirakennuksia, kuten niin kutsutut Seinämaalausten talo, Idolien temppeli, Papin talo sekä Tsoúntaksen talo. Ne on yhdistetty palatsiin portaikon ja kulkuekäytävän välityksellä. Hautakehä B:n eteläpuolella on joukko rakennuksia, jotka tunnetaan nimillä Kilpien talo, Öljykauppiaan talo, Sfinksien talo ja Länsitalo. Öljykauppiaan talosta löydetyt lineaari-B-taulut osoittavat, että kaupunki on vienyt muun muassa parfymoituja öljyjä.
Leijonaportin vieressä sijaitsee viljavarastoksi arveltu rakennus. Linnoituksen koillisosassa lähellä pohjoisporttia on suuri maanalainen vesisäiliö, joka takasi linnoituksen vesihuollon. Siihen johdettiin vesi luonnonlähteestä.
Hellenistisenä aikana rakennettu teatteri oli sijoitettu Klytaimnestran haudan sisäänkäyntikäytävän päälle.
Tiet
Mykene oli yhdistetty lähialueen muihin keskuksiin, kuten Tirynsiin, Argokseen ja Asineen, kehittyneellä tieverkostolla. Osia teistä ja yhdestä sillasta on säilynyt linnavuoren ympärillä. Teissä on kärrynpyörien kuluttamia uria.
Mytologia
pienoiskuva|[[Agamemnonin murha. Kuvitusta Aiskhyloksen Oresteiaan.]] pienoiskuva|[[Lineaari-B-kirjoitus|Lineaari-B:llä kirjoitettu mykeneläinen savitaulu.]]
Kreikkalaisessa mytologiassa Mykenen perustajaksi esitettiin Perseus. Kerrotaan, että eräällä matkallaan väsynyt ja janoinen sankari virkistäytyi tilkalla vettä, jonka hän oli kerännyt sienen (mykes) hattuun, ja perusti Mykenen kyseiselle paikalle. Toisen version mukaan Perseus perusti kaupungin paikalle, jossa hänen miekkansa nuppi (mykes) putosi. Perseuksen jälkeläisten kerrotaan hallinneen kaupunkia kolmen sukupolven ajan, kunnes Eurystheus kuoli lapsettomana. Tämän jälkeen kuninkaaksi valittiin Pelopsin poika Atreus. Paksujen muurien rakentaminen selitettiin sillä, että voimakkaat kykloopit olivat rakentaneet ne. Tästä syystä niitä alettiin kutsua kyklooppimuureiksi.
Troijan sodassa koko kreikkalaisen sotajoukon ylipäällikkönä toimi Mykenen kuningas, Atreuksen poika Agamemnon. Sotaa edeltäneet ja seuranneet tapahtumat Mykenessä, mukaan lukien Agamemnonin surma sekä Oresteen ja Elektran vaiheet, olivat suosittu kreikkalaisten tragedioiden aihe. Tunnetuimpiin kaupunkiin sijoittuviin näytelmiin kuuluu Aiskhyloksen Oresteia-trilogia.
Mykenen mytologiset kuninkaat olivat:
Adam Małysz
Adam Henryk Małysz [] (s. 3. joulukuuta 1977 Wisła, Puola) on puolalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, sittemmin auto-urheilija. Mäkihyppyuransa jälkeen hän on ajanut erämaarallikilpailuja.
Häntä voidaan saavutustensa perusteella pitää yhtenä kaikkien aikojen parhaista mäkihyppääjistä, sillä hän on voittanut neljä maailmanmestaruutta, neljä olympiamitalia ja neljä kertaa maailmancupin kokonaiskilpailun voiton, sekä voittanut kertaalleen Keski-Euroopan mäkiviikon.
Mäkihyppyura
Małysz aloitti uransa 1995, ja kahden kauden ajan hän kilpaili keskitasolla maailmancupissa. Vuosituhannen alussa hän nousi maailman huipulle voittamalla 2000–2001 Keski-Euroopan mäkiviikon, maailmancupin kokonaiskilpailun, normaalimäen maailmanmestaruuden sekä hopeaa suurmäestä.
Vuonna 2002 Małysz uusi maailmancupin kokonaisvoittonsa ja otti Salt Lake Cityn olympialaisissa hopeaa suur- ja pronssia normaalimäestä. Vuotta myöhemmin Małysz voitti kolmannen maailmancupin kokonaiskilpailunsa sekä maailmanmestaruuskilpailuissa molemmat mäkihypyn yksilökilpailut Italian Val di Fiemmessä.
Kaudella 2003–2004 alkoivat vaikeudet, jotka romahduttivat Małyszin maailmancupissa kauden päätteeksi lopulta sijalle 12. Myöskään lentomäen MM-kisoista ei tullut mainittavaa menestystä. Seuraavalla kaudella Małysz hyppäsi tasaisen varmasti, vaikka 2000-luvun alun menestys olikin enää kaukainen muisto. Lopulta puolalainen nousi maailmancupissa neljännelle sijalle. Kaudella 2005–2006 Małysz nappasi yhden maailmancupin osakilpailuvoiton loppukaudesta, mutta juuri muuta mainittavan arvoista kausi ei puolalaiselle tuottanut. Olympialaisten 7. ja 14. sija kuvastivat Małyszin kautta hyvin. Tuloksena maailmancupissa oli yhdeksäs sija. Seuraavalle kaudelle, 2006–2007, Puolan hiihtoliitto palkkasi maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi Hannu Lepistön. Lepistö palautti Małyszin pitkästä aikaa mukaan maailmancupin kärkitaistoon, ja juuri ennen Sapporon MM-kisoja hän voitti kolme maailmancupin osakilpailua. Myös MM-kisat sujuivat Małyszilta hyvin, lopputuloksena suurmäen neljäs sija ja normaalimäen maailmanmestaruus.
11. maaliskuuta 2007 Małysz nousi kaikkien aikojen maailmancupin osakilpailujen voittotilastossa toiseksi ohi Janne Ahosen (tuolloin 32 voittoa), nousten tasoihin Jens Weißflogin kanssa (33 voittoa). Kaksi päivää myöhemmin, 13. maaliskuuta, Małysz ohitti myös Weißflogin nousten yksinään voittotilaston kakkoseksi. Keväällä 2012 Gregor Schlierenzauer pudotti Małyszin tilastossa kolmanneksi.
Kauden 2007 kevätpuolella Małysz nousi huippukuntoon voittaen loppukauden 12 viimeisestä kilpailusta yhdeksän. Kovakuntoinen puolalainen ohitti maailmancupin kokonaiskilpailussa lopulta norjalaisen Anders Jacobsenin ja voitti mäkihypyn maailmancupin urallaan neljättä kertaa. Małysz voitti loppukaudesta myös Nordic Tournamentin neljästä kilpailusta kolme ja voitti samalla koko turnauksen.
Pyhän Marian kirkko (Monmouth)
Pyhän Marian kirkko sijaitsee Monmouthissa Walesissa. Paikalle perustettiin benediktiiniluostari vuonna 1101, minkä jälkeen siellä on ollut neljä kirkkorakennusta.
thumb|John Renien hautakivi. Kirkon hautausmaalla sijaitsee yksilöllinen hautakivi, jonka on suunnitellut John Renie itselleen. Kiveen on kaiverrettu Renien nimi noin 46 000 kertaa ja se on valittu tämän vuoksi Grade II -suojelukohteeksi.
Adam Małysz
Mäkihyppyura
Kausi 2008–2009 alkoi heikosti, ja Małysz jätti mäkiviikon kesken. Hänen henkilökohtaiseksi valmentajakseen palkattiin Hannu Lepistö. Liberecin MM-kisat menivät heikosti, eikä puolalainen päässyt edes kymmenen parhaan joukkoon kummassakaan kilpailussa. Loppukaudesta Małyszin taso kuitenkin nousi ja hän ylsi pariin otteeseen palkintokorokkeelle kilpailuissa.
Kaudella 2009–2010 Małysz palasi huipputasolle ja saavutti Vancouverin olympialaisissa kaksi henkilökohtaista hopeamitalia. Olympialaisista lähtien Małysz ja kaksi henkilökohtaista olympiakultamitalia voittanut Simon Ammann hallitsivat maailmancupin osakilpailuja. Maailmancupin kokonaistilanteessa hänen loppusijoituksensa oli viides. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Planicassa Małysz sijoittui neljänneksi jääden pronssimitalista 0,4 pisteen päähän.
Kaudella 2010–2011 Małysz, joka yleensä oli parhaassa vireessään vasta kevätpuolella kautta, aloitti kauden tasaisesti ollen lähes koko ajan kärkikymmenikössä. Kaudella Małysz keräsi yhdeksän palkintopallisijaa, joista yksi oli voitto. Oslon MM-kisoissa Małysz sai pronssia normaalimäen kilpailussa. Kisojen jälkeen hän kertoi lopettavansa uransa tähän kauteen. Viimeisessä kilpailussaan maailmancupissa 20. maaliskuuta Małysz otti kolmannen sijan. 26. maaliskuuta hänen kunniakseen pidettiin jäähyväiskilpailu, jonne kutsuttiin maailman hyppyeliitti. Sääolosuhteet vesittivät useimpien kilpailun, mutta Małysz pääsi alas turvallisesti ja hyppäsi kaikkein pisimmän hypyn.
Autourheilu-ura
Małysz on osallistunut kansainvälisiin erämaarallikilpailuihin, kuten arvostetuimpaan Dakar-ralliin useampana vuotena.
Karl Schöngarth
thumb|Karl Schöngarth Tohtori Karl Eberhard Schöngarth (22. huhtikuuta 1903 – 16. toukokuuta 1946) oli SS-kenraali natsi-Saksan ja toisen maailmansodan aikana. Hän otti osaa Wannseen konferenssiin, jossa päätettiin juutalaisten joukkotuhosta.
Schöngarth syntyi Leipzigissa Saksissa. Hänestä tuli SS:n tiedustelupalvelu SD:n jäsen vuonna 1933. Hänestä tuli myöhemmin turvallisuuspoliisi SIPO:n päällikkö ja Alankomaiden Gestapon johtaja.
Ollessaan palveluksessa Puolan Krakovassa hänestä tuli Erikois-Einsatzgruppen-ryhmän johtaja. Hän vastasi yli 4 000 juutalaisen murhaamisesta syys–joulukuussa 1941.
Schöngarth oli mukana Wannseen konferenssissa vuonna 1942 tohtori Rudolf Langen kanssa (Einsatzgruppen A), joka myös oli ottanut osaa joukkomurhiin. Schöngarth vangittiin sodan lopussa. Hänet todettiin syylliseksi sotavangiksi saadun lentäjän murhaan lokakuussa 1944. Brittiläinen oikeusistuin Burgsteinfurtissa tuomitsi hänet kuolemaan 11. helmikuuta 1946. Hänet hirtettiin saman vuoden toukokuussa.
Wannseen konferenssista kertovassa elokuvassa Lopullinen ratkaisu (2001) Schöngarthia esittää Peter Sullivan.
Sisilialainen puolustus, anti-sisilialaiset muunnelmat
Anti-sisilialaiset muunnelmat ovat shakkiavauksia, joiden tarkoituksena on estää laajat repertuaarit siirron <tt>2.Rf3</tt> jälkeen. Siirto: voi johtaa lukuisiin erilaisiin systeemeihin riippuen valkoisen seuraavasta siirrosta:
tai transponoi avoimeen sisilialaiseen
Haittapuolena on, että suljetun sisilialaisen <tt>Rge2</tt> eivät ole kovin haastavia mustalle. Puhuttaessa transponoivuudesta sisilialaisen pääjatkoihin, mustan vastaus <tt>2.Rc3</tt>:een määrää, mitä hän pelaa avoimessa sisilialaisessa.
Suljetun sisilialaisen pääjatkoja ovat:
Semyon Alapin käytti sitä 1800-luvun lopulla, ja muunnelmaa alkoivat käyttää 1960-luvun lopulla Jevgeni Svešnikov ja Jevgeni Vasjukov. Nykyään sen vahvimpia pelaajia ovat Sergei Tivjakov ja Eduardas Rozentalis. Valkoinen pyrkii saamaan klassisen sotilaskeskustan siirrolla <tt>3.d4</tt>, joten mustan tulisi vastata suoraan siirroilla <tt>2...Rf6</tt> tai <tt>2...d5</tt>.
Grand Prix -hyökkäys (McDonnellin hyökkäys) Jeremy Silmanin mukaan mustan paras vastaus on <tt>2...d5 3.exd5 Rf6</tt> (Talin gambiitti), joka on aiheuttanut <tt>2.f4</tt>-siirron suosion vähenemisen.
Smith–Morra-gambiitti Valkoisella on kompensaatiota uhraamalleen sotilaalle, mutta gambiitin korrektius on kyseenalainen, koska sitä ei ole juuri pelattu suurmestaritasolla
Siipigambiitti
Paul Keresin suosikki Avauksella on samankaltaisia ideoita edellä mainittuun Chameleon-järjestelmään – valkoinen voi pelata jatkossa <tt>3.d4</tt> (avoin sisilialainen) tai suljettua sisilialaista siirrolla <tt>3.g3</tt>.
Muita jatkoja
Siirron <tt>2.Ra3</tt> toi kuuluisuuteen suurmestari Vadim Zvjagintsev Venäjän shakkimestaruuskisoissa vuonna 2005. Hän käytti sitä kolmesti turnauksen aikana, pelasi kaksi ottelua tasan ja voitti Aleksandr Halifmanin.
Färsaaret
Färsaaret on Tanskalle kuuluva itsehallinnollinen saariryhmä pohjoisella Atlantin valtamerellä. Färsaarten kahdeksantoista saarta sijaitsevat suunnilleen Skotlannin, Norjan ja Islannin välissä. Niiden yhteispinta-ala on 1 396 neliökilometriä. Saaret ovat muodostuneet noin 55 miljoonaa vuotta sitten. Ne ovat vuoristoisia, ja niillä vallitsee arktinen meri-ilmasto. Kasvillisuus on pääasiassa matalaa, eikä puita ja pensaita ole paljonkaan. Rantakallioilla pesii noin kaksi miljoonaa paria merilintuja.
Saaret asutettiin todennäköisesti 300–500-luvulla, mutta viikingit liittivät ne Norjan yhteyteen 800-luvulla. Tanskan ja Norjan kruunut yhdistettiin vuonna 1380, ja saaret siirtyivät Tanskalle, kun Ruotsi-Norjan unioni korvasi vuonna 1814 Tanska-Norjan. Färsaarelaisten eli färingien kansallistunne voimistui 1800-luvun lopulla, ja itsehallinnon saaret saivat lopulta vuonna 1948. Färsaaret jäivät kalastuspolitiikan takia Euroopan yhteisön ulkopuolelle, vaikka Tanska liittyi siihen vuonna 1973.
Färsaarten hallitsija on Tanskan monarkki. Lainsäädäntövalta on Färsaarten parlamentilla, mutta sen toimivaltaan eivät kuulu kuitenkaan ulko-, turvallisuus-, puolustus-, valuutta- eikä rahapolitiikka. Kalastus on ollut saarten pääelinkeino 1920-luvulta lähtien, ja viennistä noin 85 prosenttia muodostuukin kalatuotteista. Saarten talous onkin sidoksissa kalastukseen, ja pitkän nousukauden jälkeen talous ajautui lamaan 1990-luvun alussa, kun kalansaaliit pienenivät ja kalan markkinahinta laski.
Färsaarilla asui vuoden 2022 toukokuussa 53 882 ihmistä, joista yli 40 prosenttia pääkaupungissa Tórshavnissa. Pääosa asukkaista on skandinaavista ja anglosaksista alkuperää olevia, fääriä puhuvia färingejä. Monet asukkaista muuttavat opiskelemaan ulkomaille, sillä jatko-opiskelumahdollisuudet ovat muuten rajalliset. Vaikka saarilla on pitkät balladi- ja tanssiperinteet, moderni kirjallisuus ja taide kehittyivät vasta 1900-luvulla. Färsaarten kansallisurheilulaji on soutu, joka on osa saarten kulttuurihistoriaa. Färsaaret on saanut kielteistä julkisuutta vuotuisen valaanpyyntiperinteensä (grindadráp) vuoksi, jossa satoja pallopäävalaita ajetaan rantaan kyläläisten tapettaviksi.
Maantiede
thumb|left|Färsaaret left|thumb|Färsaarten luoteisosissa on paljon jyrkkiä rantatörmiä; vasemmalla näkyvä [[Enniberg on maailman korkeimpia rantatörmiä. ]]
Fyysinen maantiede
Färsaaret sijaitsevat Pohjois-Atlantin ja Norjanmeren välissä. Lähin maa-alue on Skotlantiin kuuluvat Shetlandinsaaret, jonne on matkaa vähän yli 300 kilometriä. Islanti on Färsaarista noin 450:n ja Norja 675:n kilometrin päässä. Saaristoon kuuluu 18 saarta, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 1 396 neliökilometriä. Suurin on Streymoy, jonka pinta-ala on 374 neliökilometriä.
Färsaaret syntyivät noin 55 miljoonaa vuotta sitten, kun lukuisat tulivuorenpurkaukset muodostivat laajan basalttitasangon, jota myöhemmin viimeisin jääkausi muovasi. Vuoristoisia saaria hallitsevat kaakosta luoteeseen kulkevat harjanteet ja samansuuntaiset vuonot, lahdet ja salmet. Basalttikerrostumat ovat kallistuneet voimakkaasti kaakkoon, joten länsi- ja luoteisrannoilla on korkeita törmiä mutta idässä ja kaakossa rannat viettävät loivasti mereen. Saarten vesistöt koostuvat pienistä järvistä ja joista. Suurin järvi on Sørvágsvatn, jonka pinta-ala on 3,6 neliökilometriä.
Ilmasto
Köppenin ilmastoluokituksen mukaan Färsaarilla vallitsee subarktinen meri-ilmasto. Saarten ilmastoon vaikuttaa lämmin Golfvirta, mutta toisaalta ne ovat kaukana lämpimistä ilmavirtauksista: talvet ovatkin leutoja ja kesät viileitä. Talvella keskilämpötila on 3–4 astetta ja kesällä 9,5–10,5 astetta. Saaret sijaitsevat koilliseen liikkuvien matalapaineiden reitillä, minkä takia sää on tuulinen ja sateinen ympäri vuoden. Vaikka sateita tuleekin ympäri vuoden, kesällä sateet ovat usein tihkua. Rankempia sateita tulee syksyllä ja talvella. Sateiden lisäksi sumu on yleistä. Färsaarilla sää voi muuttua hyvinkin nopeasti, ja saman päivän aikana voi sataa, paistaa lämpimästi, olla sumuista ja voimakasta, pyörivää tuulta.
Luonto
thumb|Lampaita [[Suðuroyn saarella.]] Färsaarten kasvillisuus on melko matalaa, ja saarilta puuttuvat puut ja pensaat lähes kokonaan. Siellä on kuitenkin joitakin pieniä istutusmetsiä. Alun perin saarilla kasvoi runsaasti pajuja ja muita pensaita, mutta asutuksen levitessä ne hävisivät nopeasti. Saarilla kasvaa noin 400 kukkivaa kasvilajia, joista noin neljännes on ihmisen tuomia, ja noin 30 sammal- ja sienilajia. Kukkivat kasvit keskittyvät asutuksen läheisyyteen, missä maa on varattu viljelykseen eivätkä lampaat saa laiduntaa siellä. Laidunmailla leinikit ovat harvoja kukkivia kasveja, koska lampaat eivät pidä niiden mausta. Rantakallioiden lähellä kasvaa karhunputkia ja lampaiden ulottumattomissa olevilla rotkoalueilla rikkoja. Färsaarten kansalliskukaksi on valittu rentukka.
Färsaarilla on tavattu 305 lintulajia. Noin 50 lajia pesii saarilla säännöllisesti, ja niiden lisäksi 60 lajia vierailee säännöllisesti. Myrskylintu on saarten yleisin lintulaji, ja niitä pesii alueella noin 600 000 paria, vaikka vielä 400 vuotta sitten laji oli harvinainen. Kaikkiaan Färsaarilla arvioidaan pesivän noin kaksi miljoonaa paria merilintuja, mutta muita lintuja on melko vähän. Färsaarten kansallislintu on meriharakka, joka symboloi vapautta. Färsaarilla on 19 kansainvälisesti tärkeää lintualuetta, joiden pinta-ala on yhteensä 67 neliökilometriä.
Maanisäkkäistä Färsaarilla elävät isorotta, kotihiiri ja metsäjänis. Rotista on paljon haittaa, sillä ne häiritsevät monien lintujen pesintää. Kotieläimistä yleisin on lammas, joita saarella on noin 70 000 yksilöä.
Färsaarten vesillä on tavattu 1800-luvun alun jälkeen 27 merinisäkästä. Niistä säännöllisesti rannan tuntumassa viihtyvät halli ja pyöriäinen. Muita yleisiä lajeja ovat sillivalas, lahtivalas, kaskelotti, pohjoisenpullokuonovalas, pitkäeväpallopää, miekkavalas ja valkokuvedelfiini. Färsaarten merialueet ovat tuottoisia, biomassan kasvu on suurimmillaan toukokuussa. Färsaarten pohjoispuolella ja Norjanmerellä kasviplanktonin tuotto on suurinta, ja ne alueet ovatkin avomerikalojen tärkeitä ruokailu- ja lisääntymisalueita, joille kaloja vaeltaa useasta eri suunnasta. Mannerjalustan alue on ekosysteemiltään hieman erilainen kuin syvemmän meren alue. Yleisimpiä kalalajeja ja samalla merkittävimpiä saaliskaloja ovat turska, kolja, seiti, silli, makrilli, villakuore, ruijanpallas, punakampela ja punasimppu.
Historia
thumb|Kristinuskon Färsaarille tuoneen [[Sigmundur Brestissonin muistomerkki.]]
Asuttaminen
Vuonna 2013 tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella Färsaaret asutettiin 300–500-luvulla, mutta asukkaiden alkuperää ei tiedetä. Esimerkiksi irlantilaisen Pyhän Brendanin on väitetty käyneen saarilla vuosien 560–567 välillä. Ensimmäiset norjalaiset saapuivat saarille 800-luvulla. He olivat maanviljelijöitä, jotka etsivät uutta maata tai pakenivat sortoa.
Färsaarille perustettiin pian samanlainen hallintojärjestelmä kuin Norjassa. Tinganesissa kokoontui saarten ylin hallintokokous eli ting. Färsaarelaisten saagan mukaan kristinusko tuli Färsaarille noin vuonna 1000, ja sen toi Sigmundur Brestisson Norjan kuninkaan Olav Tryggvasonin käskystä. Saarelaiset vastustivat käännytystä ja norjalaishallintoa verisesti. Färsaarten ting hyväksyi norjalaisten vallan 1035, jolloin saarista tuli virallisesti osa Norjan kuningaskuntaa.
Tanskalle
thumb|left|Färsaarten kartta vuodelta 1673. Tanskan ja Norjan kruunut yhdistettiin 1380. Tanskalainen oikeuskäytäntö levisi Färsaarille, ja tingin merkitys väheni. Tanskan kuningas Kristian III antoi 1535 hampurilaiselle kauppiaalle Thomas Köppenille saarten kauppa- ja verotusoikeudet. Tämän jälkeen Färsaarten taloutta hallitsivat pitkään pääasiassa ulkomaalaiset kauppiaat. Färsaarelainen seikkailija Magnus Heinason sai kuitenkin 1500-luvun loppupuolella saarten talouden haltuunsa, ja häntä pidetäänkin kansallissankarina, vaikka hän keräsi suuria voittoja maanmiestensä kustannuksella. Kauppamonopoli siirtyi 1707 Tanskan kruunulle.
Kun Ruotsi-Norjan unioni korvasi 1814 Tanska-Norjan, Färsaaret säilyi Tanskan hallussa. Kaksi vuotta myöhemmin saarista tuli Tanskan lääni ja paikallinen parlamentti Løgting lakkautettiin. Se järjestettiin uudelleen neuvoa-antavaksi elimeksi 1852.