cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kriminlehmus
Käyttö
Suomessa kriminlehmus on harvoin viljelty puistopuu. Se ei houkuttele lehtituholaisia yhtä paljon kuin muut puistojen lehmukset. Tästä syystä puun alusta ei ole kesällä kirvojen tahmean mesikastekerroksen peitossa kuten puistolehmuksella.
Euroopan varpuslinnut – sukupuolen ja iän määritys
Euroopan varpuslinnut – sukupuolen ja iän määritys on ruotsalaisen ornitologi Lars Svenssonin kirjoittama kirja varpuslintujen määrittämisestä. Kirja esittelee kaikki Euroopassa säännöllisesti tavattavat varpuslinnut sekä joitain satunnaisvieraita. Kirja on ensisijaisesti tarkoitettu lentokykyisiä lintuja rengastaville. Teoksessa esitellään mittoja, siipikaavioita, pukutuntomerkkejä ja muuta tietoa. Kirjan avulla pystyy määrittämään lintujen iän, sukupuolen, lajin ja alalajeja. Kirjasta on ilmestynyt alkuperäiskielellä englannilla neljä laitosta: 1970, 1975, 1984 ja 1992. Suomeksi on ilmestynyt kaksi laitosta 1975 ja 1997.
Kirjan neljännessä, korjatussa ja laajennetussa painoksessa esitellään 259 lajia perusteltuine alalajeineen. Kirjan edeltäjä on vuonna 1964 ilmestynyt ruotsinkielinen Svenssonin kirjoittama bestämningsguide för vissa tättingar.
Suomalainen laitos
Kirjan ensimmäinen suomenkielinen laitos ilmestyi vuonna 1975 Esa Lehikoisen toimittamana. Toisen kerran kirja suomennettiin ja toimitettiin vuonna 1997 sen viimeisimmästä, vuonna 1992 ilmestyneestä neljännestä uudistetusta ja laajennetusta laitoksesta. Svensson kuitenkin toimitti runsaasti korjauksia ja täydennyksiä, paranneltuja ja uusia kuvia sekä kirjallisuusviitteitä suomenkielistä laitosta varten, joten uusinta laitosta voidaankin pitää viidentenä laitoksena. Tuolloin kirjan suomensivat ja toimittavat Hannu Jännes ja Pekka J. Nikander. Kummallakin kerralla kustantajana oli SLY:n Lintutieto Oy.
Ilja Karpenko
Ilja Viktorovitš Karpenko (, s. 1. toukokuuta 1986 Novokuznetsk, Neuvostoliitto) on venäläinen karateka. Hän saavutti raskaansarjan EM-hopeaa 2012 ja MM-pronssia 2013. Karpenko on myös vuoden 2011 Venäjän raskaansarjan mestari. Hän on voittanut useasti Kyokushin turnauksissa murskauskilpailun ja pitää hallussaan ennätystä 34 rikottua levyä.
Kuonokirjoahven
Kuonokirjoahven eli kuonoahven (Altolamprologus compressiceps) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon ja afrikankirjoahventen (Pseudocrenilabrinae) alaheimoon kuuluva makean veden kalalaji. Sitä tavataan kotoperäisenä ja laajasti levinneenä Afrikan Tanganjikajärvessä Burundin, Kongon demokraattisen tasavallan, Sambian ja Tansanian alueella. Kuonokirjoahvenen havaittu maksimipituus on 12,3 senttimetriä.
Ilja Karpenko
Kilpaura
2006 Karpenko voitti Venäjän mestaruuskisoissa pronssia ja saavutti myös hopeaa Baikal Cupissa.
2009 Karpenko saavutti hopeaa Venäjän mestaruuskisoissa hävittyään raskaansarjan loppuottelun Goderzi Kapanadzelle.
2012 toukokuussa Karpenko eteni Euroopan mestaruuskisoissa loppuotteluun saakka, jossa hän hävisi edellisvuoden mestarille Oleksandr Ieromenkolle.
Karpenko sijoittui neljänneksi Venäjän Cupissa 2013 hävittyään pronssiottelun Roman Meshcheryakoville. Hän saavutti myös MM--pronssia Tokiossa.
Maaliskuussa 2019 Karpenkon turnaus Venäjä cupissa päättyi välieriin hävittyään raskaassasarjassa Andrei Luzinille. Karpenko voitti Valko-Venäjän Openin huhtikuussa 2019. Loppuottelussa häntä vastaan otteli Ivan Aksenenko. Syyskuussa Karpenko otteli yksittäisen ottelun Andrei Luzinia vastaan Permissa RSBI Martial Arts Marathon -tapahtumassa. Ottelu käytiin nyrkkeilykehässä kolme kolmen minuutin erää. Hän hävisi kamppailun tuomariäänin.
Joulukuussa 2022 pidettiin toinen Venäjän cup, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Karpenko sijoittui turnauksessa toiseksi murskauskilpailussa, tameshiwarissa.
Hidaka (Saitama)
Hidaka on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Chichibuvuorten itäreunalla. Kaupungin läpi virtaa Komajoki. Hidakassa on 55 449 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 47,48 neliökilometriä.
Hidakan maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Koman ja Komagawan kyläkunnat. Koman kylään (高麗) muutti Nara-kaudella 700-luvun alussa siirtolaisia Goguryeosta (高句麗) Korean niemimaalta, ja paikkakunnan nimi onkin tästä peräisin. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Koma kehittyi markkinapaikkana Komajoen laakson suulla. Sittemmin toisen maailmansodan jälkeen Hidaka on kasvanut yhtenä Suur-Tokion metropolialueen lukuisista esikaupungeista. Kaupunkiin on sijoittunut muun muassa sementtiteollisuutta. Kaupunkioikeudet Hidakalle myönnettiin vuonna 1991.
Hidakan nähtävyyksiin kuuluu Kinchakudan virkistysalue, joka tunnetaan Lycoris radiata -hämähäkkililjoistaan (higanbana). Rakennettua kulttuuriperintöä edustavat esimerkiksi Koma-jinjan šintolainen pyhäkkö, Shōden-inin buddhalainen temppeli ja Japanin tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi valittu Koma-suvun asuintalo. Hidakaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Hachikō-linja ja Kawagoe-linja sekä Seibu-rautateiden Ikebukuro-linja.
Kaukalopikaluistelun maailmanmestaruuskilpailut 2008
Kaukalopikaluistelun maailmanmestaruuskilpailut 2008 olivat järjestyksessään 33. lajin maailmanmestaruuskilpailut. Ne käytiin 7. – 9. maaliskuuta Gagneungissa Etelä-Koreassa. Kilpailuja hallinnoi ISU.
Caterina Cornaro
Caterina Cornaro (1454 Venetsia, Venetsian tasavalta – 10. toukokuuta 1510 Venetsia, Venetsian tasavalta ) oli venetsialainen aatelisnainen ja Kyproksen kuningaskunnan kuningatar vuodesta 1472, jolloin hän avioitui kuningas Jaakko II:n kanssa. Tämän kuoltua seuraavana vuonna Cornaro oli hallitseva kuningatar vuoteen 1489, jolloin venetsialaiset pakottivat hänet lähtemään Kyprokselta. Siitä lähtien Cornaro oleskeli lähinnä Venetsian lähellä sijaitsevassa Asolossa, missä hän vietti aikaa tiedemiesten ja runoilijoiden kanssa.
Elämäkerta
Cornaro syntyi vuonna 1454 vaikutusvaltaiseen venetsialaiseen perheeseen. Perheellä oli Kyproksella sokeriruokoviljelmiä. He olivat läheisissä väleissä Lusignan perheen kanssa, joka oli hallinnut Kyprosta vuodesta 1192. Kun Jaakko II:sta tuli vuonna 1468 Kyproksen kuningaskunnan kuningas, hän avioitui Cornaron kanssa. Hän sai 100 000 dukatin myötäjäiset.
Cornaro ja Jaakko avioituivat asiamiehen välitykseellä Pyhän Markuksen tuomiokirkossa 30. heinäkuuta 1468, jolloin Cornaro oli 14-vuotias. Hän matkusti Kyprokselle vuonna 1472 ja tapasi miehensä ensimmäisen kerran. Jaakko II:n kuitenkin kuoli kymmenen kuukautta heidän ensitapaamisensa jälkeen. Cornaro odotti tuolloin heidän ensimmäistä lastaan, Jaakko III:ta. Hänen poikansa kuitenkin kuoli 26. elokuuta 1474 ja oli Lusignan perheen kuninkaiden viimeinen perillinen.
Pahin uhka Cornarolle oli Venetsian tasavalta, joka havitteli Kyprosta hallintaansa, koska se vakiinnuttaisi sen vaikutusvallan Välimerellä. Venetsialaiset onnistuivat vaihtamaan kuningattaren neuvonantajat sellaisiin. joiden päätöksiin he pystyivät vaikuttamaan. Vuonna 1489 Cornaro lopulta suostui painostuksen ja juonitteluiden alla Venetsian tarjoukseen, jonka hänen veljensä välitti hänelle ja luopui vallasta.
Cornaron palatessa Venetsiaan hänelle annettiin läänitys Asolosta, joka sijaitsi Venetsian tasavallan alueella. Siitä tuli taiteen keskus, jossa kävi tunnettuja taiteilijoita kuten esimerkiksi Albrecht Dürer, Tizian, Gentile Bellini, Giorgione ja runoilija Andrea Navagero.
Pavel Poluektov
Pavel Andrejevitš Poluektov (, s. 20. tammikuuta 1992 Serov, Venäjä) on kazakstanilainen jääkiekkomaalivahti. Hän edustaa VHL-liigassa pelaavaa Torpedo Ust-Kamenogorskia.
Venäläissyntyinen Poluektov teki KHL-debyyttinsä kaudella 2012–2013.
Ashigaru
Ashigaru eli kevyt jalkaväkisotilas oli samuraijärjestelmän alin luokka. Luokassa arvoasteita oli 10-15 vaihdellen eri klaanien tai läänitysten välillä. Nimensä mukaisesti ashigaru oli jalkaisin sotiva, yleensä salkoasetta käyttävä samurai, joita käytettiin suurina esimerkiksi keihäsosastoina (yari). Ashigarujen haarniskointi olikin yleensä hyvin kevyt, ja koostui lähinnä kevyestä kypärästä (jingasa) ja kyrassista (dó) sekä taisteluhansikkaista (kote).
Monet ashigarut saattoivat olla Taistelevien valtakuntien (Sengoku jidai) aikana talonpojista maata omistaviksi sotureiksi ylennettyjä (ji-samurai)ta. Tokugawa shōgunaatin tultua valtaan yhteiskuntajärjestelmä jäädytettiin eikä säätykierto ollut käytännössä enää mahdollinen.
Sana "ashigaru" tarkoittaa suomeksi "kevyttä jalkamiestä", ja koostuu "jalkaa" (ashi) ja "kevyttä (garui) tarkoittavista kanji-merkeistä.
SPEC
SPEC (Standard Performance Evaluation Corporation) on järjestö (voittoa tavoittelematon yhtiö, non-profit corporation), joka tuottaa tietokoneiden suorituskykymittausohjelmia.
SPECin tekemät testit tyypillisesti toimivat usealla eri alustalla ja ne toimitetaan lähdekoodeina eikä valmiina ohjelmina, mikä mahdollistaa vertailun eri suoritinarkkitehtuureja käyttävien tietokoneiden kesken. Seurauksena tästä on myös se, että ne mittaavat merkittävissä määrin myös ohjelmointikielen kääntäjän eikä vain itse tietokoneen suorituskykyä.
Tunnetuin SPECin julkaisema testi on SPECcpu joka koostuu kokonaislukulaskennan suorituskykyä mittaavasta SPECintistä sekä liukulukulaskennan suorituskykyä mittaavasta SPECfpstä.
Saksan X armeijakunta
Perustaminen
Wehrkreis X perusti alue-esikunnan 1. lokakuuta 1935 Hampuriissä sijainneesta Reichswehrin ratsuväkiarmeijakunnasta.
SPEC
SPECin julkaisemat testit koostuvat useista eri osatesteistä, joiden tulos yhdistetään lopulliseksi pistemääräksi geometrisellä keskiarvolla. Syynä geometrisen keskiarvon käyttöön on se, että näin testien välinen painotus säilyy samanlaisena riippumatta siinä, mikä niiden suoritusaika on; yksi todella hyvin tai todella huonosti mennyt testi ei pääse dominoimaan tulosta kuten kävisi aritmeettisella tai harmonisella keskiarvolla.
Saksan X armeijakunta
Historia
Armeijakunta asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939 ja syyskuussa se kuului Puolan valtausta varten koottuun Etelän armeijaryhmän 8. armeijaan. Puolan taisteluiden aikana armeijakunta oli mukana Bzurajoen ja Varsovan taisteluissa.
NBA-kausi 1959–1960
NBA-kausi 1959–1960 oli NBA-liigan 14. kausi. Runkosarja käynnistyi 17. lokakuuta 1959 ja päättyi 10. maaliskuuta 1960. Boston Celtics uusi edelliskauden mestaruutensa voitettuaan St. Louis Hawksin 9. huhtikuuta päättyneessä finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3.
Maltan saarto
thumb|[[HMS Illustrious (87)|HMS Illustrious Maltan satamassa Junkers Ju 87:n hyökkäyksen kohteena. Lentotukialus on kuvan keskellä olevasta suuresta satamanosturista oikealle.]] Maltan saarto oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja liittoutuneiden välinen taistelu Maltan hallinnasta. Saksa ja Italia pelkäsivät, että liittoutuneiden koneet ja laivat uhkaisivat Maltalta käsin huoltoyhteyksiä maiden sotiessa Pohjois-Afrikassa. Saksalaiset suunnittelivat operaatio Herkulesta, jonka tarkoituksena oli valloittaa Malta. Maltan saarrosta ja saaren pommituksista huolimatta liittoutuneiden saattueet onnistuivat huoltamaan maltalaisia joukkoja, jotka pitivät puolensa saksalaisia ja italialaisia vastaan ja estivät akselivaltojen maihinnousun.
NBA-kausi 1959–1960
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
Saksan X armeijakunta
Historia
Armeijakunta oli joulukuusta 1939 alkaen Ranskan vastaisella rajalla Niederrheinin alueella osana armeijaryhmä B:n 6. armeijaa. Tammikuussa se siirrettiin saman armeijaryhmän 18. armeijaan ja kesäkuussa armeijaryhmän reserviksi. Heinäkuussa armeijakunnan joukot osallistuivat Dunkerquen ja Kanaalin rannikon puolustukseen osana armeijaryhmä A:n 6. armeijaa ja myöhemmin osana 9. armeijaa.
Maltan saarto
Tausta
Malta oli liittoutuneille tärkeä, koska siellä sijaitsi ainoa tukikohta Gibraltarin ja Egyptissä sijaitsevan Aleksandrian välillä. Saarilla oli suuri merkitys Ison-Britannian kehityksessä kauppamatkoilla. Maltan saaret antoivat liittoutuneille mahdollisuuden sotilaalliseen toimintaan ja hyökkäyksiin keskisen Välimeren alueella.
SPEC
Historia
SPEC:n perustivat nimellä System Performance Evaluation Cooperative pieni joukko työasemien valmistajia vuonna 1988. Valmistajat olivat havainneet tarpeen realistisille standardoiduille testeille. Perusteena oli, että pieni määrä luotettavaa tietoa olisi parempi kuin suuri määrä markkinointihypeä. SPEC on laajentunut ja sillä on 60 jäsenyhtiötä.
Saksan X armeijakunta
Historia
Armeijakunta siirrettiin 1. tammikuuta 1941 Puolaan armeijaryhmä B:n 4. armeijaan ja edelleen 1. huhtikuuta Itä-Preussiin saman armeijaryhmän 18. armeijaan. Toukokuussa se kuului armeijaryhmä C:n 16. armeijaan, jonka mukana se aloitti etenemisen Neuvostoliittoon operaatio Barbarossan alkaessa 22. kesäkuuta 1941.
Armeijakunta oli pohjoisen armeijaryhmän mukana edettäessä Leningradiin ja kaupunkia piirittäessä. Se oli vetäytyi armeijaryhmän mukana puna-armeijan aloitettua etenemisensä Kuurinmaalle, jossa armeijaryhmä nimettiin armeijaryhmä Kuurinmaaksi. Armeijakunta antautui toukokuussa 1945 puna-armeijalle.
Komentajat
Armeijakunnan komentajina toimivat :
SPEC
SPECcpu
SPECcpu on arvostetuin testi yritysmaailman puolella tietokoneiden prosessoreiden suorituskykyä mitattaessa.
Versiot
SPECcpu-testeistä on tullut useita eri versioita, keskimäärin noin viiden vuoden välein, koska tietokoneilla ajettavat ohjelmat ovat muuttuneet ja prosessoitavien datojen koot ovat kasvaneet eivätkä vanhat versiot testeistä enää ole vastanneet tosielämän suorituskykyä riittävän hyvin. Tuorein version on vuonna 2006 julkaistu SPECcpu2006.
SPECcpun testien perusversiot eivät hyödynnä useaan prosessoriydintä vaan mittaavat vain yhden prosessoriytimen nopeutta.
SPECint
SPECint koostuu useasta eri tosimaailman koodeihin perustuvasta osatestistä, jotka eivät käytä liukulukuja. Osatestejä on mm. tiedon pakkauksesta, ohjelmointikielen kääntämisestä ja tulkkaamisesta sekä pelien tekoälyistä.
SPECfp
SPECfp koostuu useasta eri tosimaailman koodeihin perustuvasta osatestistä, joissa pääpaino on liukulukulaskennalla. Suurin osa osatesteistä koostuu erilaisista tieteellisen laskennan sovelluksista.
SPECfp-testiä on arvosteltu siitä, että jotkut laitevalmistajat (mm. Sun Microsystems) ovat onnistuneet kehittämään kääntäjiinsä optimointeja, jotka parantavat selvästi tulosta jossain tietyssä SPECfpn osatestissä mutteivät auta juuri muiden ohjelmakoodien ajamisessa.
Toinen arvostelun aihe SPECfpssä on ollut että sen joidenkin versioiden käyttämän datan määrä on ollut jossain määrin keinotekoisesti ja epäluonnollisesti valittu ja muistikaistan ja välimuistin vaikutus suorituskykyyn on siten painottunut hiukan eri tavalla kuin tosielämässä.
specrate
SPECint- ja SPECint-testeistä on myös versiot SPECint_rate ja SPECfp_rate joissa ajetaan useaa SPECint- ja SPECfp-testiä rinnakkain koneen eri suorittimilla usean prosessorin suorituskyvyn laskemiseen.
Viewperf
Viewperf mittaa tietokoneen suorituskykyä 3D-mallinnuksessa (mm. CAD-työasemat).
SPECjvm
SPECjvm mittaa tietokoneen suorituskykyä Java-kielen tavukoodia ajattaessa.
Room Raiders
Room Raiders on Music Television -kanavalla esitettävä seuranhaku ja tosi-TV-ohjelma.
Ohjelmassa nainen tutkii kolmen seuralaisehdokas miehen huoneet ja arvioi huoneiden ja huoneista löytyvien tavaroiden perusteella kuka ehdokkaista on paras. Samoin mies tutkii kolmen naisen huoneet ja valitsee huoneiden perusteella sopivimman seuralaisen.
Maltan saarto
Tausta
Maltan puolustusta luonnehdittiin heikoksi tai lähes olemattomaksi. Iso-Britannia siirsi Välimeren-laivaston tukikohdan Vallettasta Aleksandriaan lokakuussa 1939. Tämä johtui Maltan hallituksen lausunnosta, jonka mukaan Maltaa pystyttiin puolustamaan Aleksandriasta käsin yhtä tehokkaasti.
Sotatapahtumat
pienoiskuva|Italialainen [[Savoia-Marchetti SM.79 -pommikone.]] Saarto alkoi 11. kesäkuuta 1940. Italialaisjoukot pudottivat ensimmäisen päivän aikana 142 pommia alueella sijaitseville kolmelle lentokentälle. Kun brittijoukoille kävi selväksi, että Italian ilmavoimilla oli vain vähän vaikutusta alueen väestöön, alueelle saatiin brittivahvistuksia tasaiseen tahtiin.
Saksa liittyi saartoon mukaan italialaisten epäonnistuessa Pohjois-Afrikassa. Saksan ilmavoimat saivat tehtyä nopeaa ja suurta tuhoa brittien ilmavoimiin, koska Maltassa olleilla brittilentäjillä oli vain vähän kokemusta, ja saksalaispilotit olivat erittäin koulutettuja. Saksa kehitti nopeasti ilmaherruuden akselivalloille.
Huhtikuussa 1941 Saksan ilmavoimat vetäytyi Maltan alueelta Balkanin ja Kreikan taisteluiden vuoksi. Tällä oli suuri merkitys Maltan taisteluissa. Liittoutuneet onnistuivat iskuissa akselivaltoja vastaan. Tämän mahdollisti muiden muassa hyvä huolto.
Saarto päättyi liittoutuneiden voittoon 20. marraskuuta 1942. Saksa menetti erillisissä taisteluissa yhteensä 357 lentokonetta ja Italia 175 lentokonetta. Lisäksi akselivallat menettivät useita laivoja ja sukellusveneitä. Liittoutuneet menettivät kaksi lentotukialusta, useita taistelulaivoja ja 38 sukellusvenettä. Ison-Britannian kuningas Yrjö VI palkitsi maltalaiset urheudestaan Yrjön ristillä.
Talnah
Talnah on samannimisestä joesta nimensä saanut kaivosalue ja Norilskin kaupunginosa, joka sijaitsee 24 kilometriä Noriliskin keskustasta pohjoiseen Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Vuodesta 1960 (1962) lähtien se oli taajama ja vuodesta 1982 itsenäinen kaivoskaupunki. Siellä asui noin 58 000 ihmistä ennen kuin se liitettiin kaupunginosaksi (piiriksi) Norilskin kaupunkiin vuonna 2005.
Paikkakunta on tunnettu suurista Norilsk Nickel -yhtiön hallitsemista polymetallikaivoksistaan; kaivoksista louhitaan nikkeliä, kuparia, hiiltä ja talnahiittikaivokset. Talnahiitti on saanut nimensä kaupungin mukaan.
Waffen-SS
Waffen-SS (suomeksi myös Ase-SS) oli natsi-Saksan Schutzstaffel-joukkojen (SS) aseistettu siipi. Sen juuret olivat erilaisissa radikaaleissa oikeistolaisissa maanpuolustusjärjestöissä kuten Freikorps ja Sturmabteilung (SA). Nämä järjestöt käytännössä sulautettiin vuonna 1934 SS-Verfügungstruppeksi (SS-VT) eli taistelutukijoukoiksi. Tämä yhdessä Adolf Hitlerin henkivartiokaartin Leibstandarte Adolf Hitlerin (LAH) kanssa olivat suoria Waffen-SS:n edeltäjiä. Waffen-SS:n tehtävä oli toimia Saksan eliittinä, ja saikin mainetta tehokkaana eliittisotilasjärjestönä. Waffen-SS sai hyvän aseistuksen, ja sen sotilaallinen johto oli komennettu Wehrmachtista. Waffen-SS oli myös ensimmäinen maastopukuja laajassa mittakaavassa käyttänyt sotilasorganisaatio.
Waffen-SS:n taisteluorganisaatio kasvoi sodan aikana 38 divisioonan vahvuiseksi ja käsitti yli 950 000 miestä.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alussa Waffen-SS-joukkoja halveksuttiin Wehrmachtin osalta ja monet Wehrmachtin vanhoista komentajista mielsivät Waffen-SS:n samanlaisiksi katutappelijoiksi Sturmabteilungin (SA) kanssa. Vaikka SS-upseereilta puuttuikin sotilaallista kokemusta sodan alussa, niin myöhemmin Waffen-SS:n miesten kovan kunnon ja kurin kautta he alkoivat saada Wehrmachtin hyväksynnän ja Waffen-SS liitettiin vuonna 1940 Wehrmachtin neljänneksi päähaaraksi. Tämä tarkoitti sitä, että Wehrmachtin ohjesäännöt alkoivat koskea myös Waffen-SS-miehiä, vaikkakin joukon poliittisten juurien takia sille annettiin erikoisoikeudeksi käyttää tervehdyksessä natsitervehdystä eikä SS-miesten tarvinnut osallistua sotilaskirkkoon.
Takapuolustaja
thumb|Troy Polamalu, Pittsburgh Steelers, on eräs NFL:n arvostetuimmista takapuolustajista. Takapuolustaja (, yleislyhenne S) on puolustuksen pelipaikka amerikkalaisessa jalkapallossa. Takapuolustajia on kahdentyyppisiä: vahvan (, lyh. SS) tai heikon puolen (, lyh. FS) takapuolustaja. Heidän tehtävänsä riippuvat puolustussuunnitelmasta. Yhdessä kulmapuolustajien kanssa takapuolustajat muodostavat puolustuksen takakentän, jonka päätehtävänä on heittopuolustus.
Waffen-SS
Toinen maailmansota
Suuri Waffen-SS-sotilaiden armeija taisteli muun muassa Kurskin ja Ardennien taisteluissa. Jotkin Waffen-SS-osastot syyllistyivät sotarikoksiin, pahimmat tapaukset olivat Oradourissa ja Marzabuttossa, sekä Malmedyn verilöyly.
Takapuolustaja
Kentän taaimmaisina pelaajina he ovat myös puolustuksen viimeinen lukko. Heidän tulee olla hyviä pelinlukijoita ja varmoja taklaajia.
Waffen-SS
Ulkomaalaiset vapaaehtoiset
Wehrmacht ei halunnut SS:stä kilpailijaa, joten varsinaisia Saksan kansalaisia ei voitu ottaa asevelvollisina SS:ään. Valloitussotien alettua Waffen-SS värväsi paljon ulkomaiden kansalaisia, koska sitä ei tämä rajoitus koskenut. Alkuvaiheessa SS värväsi lähinnä etnisiä saksalaisia (Volksdeutsche). Sodan laajentuessa ja SS:n vallan kasvaessa nämä etniset kriteerit vähitellen hävisivät ja Waffen-SS:ään päätyi lopulta lähes kaikkien valloitettujen ja liittolaismaiden kansalaisia. Virossa SS:ään pakotettiin jopa pakko-otettuja virolaisasevelvollisia.
Takapuolustaja
Strong safety
Vahvan puolen takapuolustaja on kahdesta takapuolustajasta yleensä kookkaampi ja vahvempi. Hän asettuu kentällä puolustuksen vahvalle puolelle (tyypillisimmin se puoli, missä sisempi laitahyökkääjä on). Hän pelaa lähempänä aloituslinjaa ja osallistuu näin myös juoksun puolustamiseen. Miesheittopuolustuksessa hän seuraa sisempää laitahyökkääjää.
Waffen-SS
Ulkomaalaiset vapaaehtoiset
Sama rajoitus koski aseita; sodan alussa Wehrmacht piti SS:ää lähinnä viidennen tason nostoväkenä, ja SS:lle annettiin esimerkiksi tšekkiläisiltä sotasaaliina saatuja kiväärejä. Myöhemmin Waffen-SS sai hankittua yhä enemmän tavallista maavoimien kalustoa, ja sodan lopussa Waffen-SS:llä oli jopa omia panssariyksiköitä. Leibstandarte SS Adolf Hitler oli kuitenkin aina poikkeus: se sai nopeasti haluamansa varustuksen. Lisäksi SS:n riveissä palveli tuntematon määrä vapaaehtoisia Neuvostoliiton alueelta.
Takapuolustaja
Free safety
Heikon puolen takapuolustaja on yleensä virkaveljeään pienempi ja nopeampi. Hän seuraa tilannetta syvimpänä puolustajana ja hyökkää lopulta palloa kohti. Heittopeleissä hän pyrkii joko syötönkatkoon tai iskemään kiinniottajaa juuri pallon saapumisen hetkellä. Nimityksen free safety suora käännös on vapaa takapuolustaja ja se kuvaa alkuperältään takapuolustajan vastuuta miespuolustuksessa: heikon puolen takapuolustajan ei tarvitse puolustaa ketään erityistä hyökkäyksen pelaajaa, vaan hänen vastuullaan on vartioida kaikkia puolustuksen takakentälle asti pääseviä hyökkäyksen pelaajia.
Waffen-SS
Ulkomaalaiset vapaaehtoiset
Waffen-SS:ssä palveli 1 207 suomalaissotilasta SS-vapaaehtoispataljoona Nordostissa vuosina 1941–1943.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Waffen-SS tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynneissä rikollisjärjestöksi, lukuun ottamatta vuodesta 1943 eteenpäin värvättyjä asevelvollisia, joiden katsottiin olleen pakotettuja liittymään. Useissa maissa rivijäsenetkin tuomittiin vuosien vankeusrangaistuksiin.
Waffen-SS aiheuttaa yhä sisä- ja ulkopoliittista keskustelua erityisesti Virossa ja Latviassa, missä neuvostoaikana Waffen-SS:ssä palvelu oli tuomittua. Veteraanien itsensä mielestä he puolustivat maataan yhdessä saksalaisten kanssa loppukesästä 1944 hyökkäävää puna-armeijaa vastaan. Samankaltainen keskustelu koskee Ukrainaa, missä perustettiin galitsialainen Waffen-SS:n yksikkö Saksan jo ollessa häviämässä toisen maailmansodan peräytyessään Neuvostoliitosta.
Colón (Panama)
Colón on kaupunki Panamassa. Se on samannimisen maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Panaman kanavan suulla Karibianmeren rannikolla.
Kaupunki perustettiin suoperäiselle Manzanillon saarelle. Kanavan rakennustöiden aikana sinne tehtiin vesijohdot ja viemärit, ja ympäröivät suoalueet kuivattiin.
Colón on vapaasatama vuodesta 1953, ja nykyisin se on maailman suurimpia verovapaita satamia.
Monacon Grand Prix 1966
Monaco Grand Prix 1966 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. toukokuuta 1966 Monacon katuradalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Jackie Stewart. Kilpailu oli myös McLarenin ensimmäinen kilpailu. Vain neljä autoa selviytyi maaliin.
Vasco da Gama
Vasco da Gama (1460-luvulla Sines, Portugalin kuningaskunta – 24. joulukuuta 1524 Kochi, Portugalin Intia) oli portugalilainen tutkimusmatkailija. Hän oli ensimmäisellä tutkimusmatkallaan vuosina 1497–1499 ensimmäinen, joka purjehti Euroopasta Afrikan ympäri Intiaan. Perustettuaan kauppayhteydet Portugalin ja Intian välille da Gama teki Intiaan vielä kaksi merimatkaa. Hän kuoli toimiessaan Intiassa Portugalin vara­kuninkaana.
Nuoruus
Vasco da Gama syntyi pienessä portugalilaisessa kalastajakaupungissa Sinesissä 1460-luvulla. Hänen isänsä Estevão da Gama oli Portugalin laivaston upseeri. Vasco da Gaman äiti oli englantilaissyntyinen Izabel Sodré (alun perin Sudley). Da Gamalla oli kaksi isoveljeä, Paulo ja Ayres, sekä sisko Thereza.
Da Gama oppi jo nuorena kalastamaan, purjehtimaan ja ohjaamaan venettä. Hän kävi koulunsa Évorassa 100 kilometrin päässä kotikaupungistaan. Hän opiskeli koulussa navigointia, matematiikkaa ja tähtitiedettä. Hän aloitti merimiehen työt 15-vuotiaana ja oli mukana kauppalaivamatkoilla aina Guinean rannikolla asti Länsi-Afrikassa.
Lähtökohdat ja matkan suunnittelu
Portugalin prinssi Henrik Purjehtija oli 1400-luvun alussa laajentanut portugalilaisten Afrikan rannikon tuntemusta. Kun turkkilaiset olivat vuonna 1453 katkaisseet Euroopan ja Aasian välisen silkkitien, portugalilaiset alkoivat etsiä meritietä Intiaan Afrikan eteläkärjen kautta päästäkseen tekemään kauppaa intialaisten kanssa. Kun Bartolomeu Dias oli purjehtinut Afrikan eteläkärjen itäpuolelle vuonna 1488, Portugalin kuningas ryhtyi suunnittelemaan purjehdusta Intiaan. Amerikan löytyminen vuonna 1492 viivytti suunnitelmia kymmenellä vuodella.
Alkumatka
thumb|150px|left|Ernesto Casanova, Vasco da Gaman alus, noin 1880. Da Gama lähti matkaan kolmella uudella karavelilla. Lippulaiva São Gabrielin kapteeniksi da Gama nimitti Gonçalo Álvaresin. São Rafaelin kapteeniksi nimitettiin Paulo da Gama ja Berrion kapteeniksi Nicolau Coelho. Laivoilla oli yhteensä 140–170 merimiestä, mukaan lukien kolme tulkkia, jotka tunsivat Afrikan rannikkoa ja osasivat myös arabiaa. Mukana oli myös sotilaita ja tykkimiehiä sekä 10 tuomittua rikollista, joita oli tarkoitus käyttää vaarallisissa tehtävissä. Näille miehille oli luvattu armahdus retkikunnan palattua Portugaliin.
Purjehdus alkoi juhlallisuuksien saattelemana Lissabonista 8. heinäkuuta 1497. Viikon kuluttua laivat saavuttivat Kanariansaaret. São Rafael joutui myrskyssä muutamaksi päiväksi kadoksiin. Sen löydyttyä retkikunta jatkoi Afrikan rannikkoa pitkin etelään. Kap Verdellä täydennettiin varastoja. Sen jälkeen laivat ottivat kurssin länteen avomerelle, sillä Da Gama arveli rannikolla tuulten ja merivirtojen olevan vastaisia. Läntinen reitti osoittautuikin nopeaksi, ja 1. marraskuuta retkikunta näki jälleen maata lähellä Afrikan eteläkärkeä. Afrikkalaisten kanssa solmittiin aluksi hyvät välit ja harjoitettiin vaihtokauppaa, mutta yhden merimiehen suututettua afrikkalaiset tuntemattomasta syystä laivat nostivat ankkurin ja jatkoivat matkaa. Kaksi päivää myöhemmin 22. marraskuuta laivat ohittivat Afrikan etelärannikon Hyväntoivonniemen.
Afrikan itärannikolla
thumb|300px|Vasco da Gaman ensimmäisen matkan reitti (1497–1499). Retkikunta pysähtyi Mossel Baylla ja vaihtoi tavaroita afrikkalaisten kanssa sekä osallistui näiden ilonpitoon ja musisointiin. Afrikkalaiset eivät kuitenkaan pitäneet da Gaman pystyttämästä pylväästä ja rististä vaan hävittivät ne vihastuneina. 16. joulukuuta retkikunta ohitti Diasin retkikunnan saavuttaman kaukaisimman etapin ja oli nyt tuntemattomilla vesillä. 11. tammikuuta 1498 laivat ankkuroivat pienen joen suulle, missä kohdatuilla afrikkalaisilla oli jo kokemusta ulkomaalaisista. Retkikunnan saama vastaanotto oli ystävällinen myös seuraavassa pysähdyspaikassa Quelimanejoella. Portugalilaisten tarjoamat vaatimattomat tavarat eivät enää tehneet paikallisiin vaikutusta, sillä nämä olivat tottuneet idästä tulleiden kauppiaiden tuomiin arvokkaampiin tavaroihin. Laivat kunnostettiin ja retkikunta jatkoi matkaa 32 päivän pysähdyksen jälkeen. Osa miehistä kärsi keripukista mutta parani retkikunnan saatua tuoretta ruokaa vaihdossa.
Retkikunta purjehti 450 kilometriä Afrikan rannikon ja Madagaskarin saaren välillä ja saapui Mosambikin saarelle 2. maaliskuuta. Kaupunki oli vilkas arabien kauppakeskus, ja satamassa oli paljon ulkomaisia kauppalaivoja. Da Gama päätti turvallisuussyistä tekeytyä muslimiksi. Hän sai ystävällisen vastaanoton paikalliselta sheikiltä, johon portugalilaisten vaatimattomat lahjat eivät kuitenkaan tehneet mitään vaikutusta. Arabit alkoivat pian epäillä tulijoita kristityksi ja ryhtyivät ahdistelemaan portugalilaisia kaupungin kaduilla. Portugalilaiset vastasivat arabien ja afrikkalaisten hyökkäyksiin tykkitulella. Retkikunta jatkoi matkaa pohjoiseen 27. maaliskuuta.
Mombasassa 7. huhtikuuta portugalilaiset välttivät sheikin asettaman ansan ja jatkoivat pohjoiseen, Malindiin. Sen sheikki oli Mombasan vihollinen ja liittoutui da Gaman kanssa. Portugalilaiset saivat sheikiltä täydennyksiä sekä taitavan pilotin nimeltä Ahmad ibn Majid, joka lähti johdattamaan heitä meren yli Intiaan. Laivat nostivat ankkurin 24. huhtikuuta.
Intiassa
Da Gaman laivat rantautuivat 26 päivän purjehduksen jälkeen 20. toukokuuta 1498 koko matkan määränpäähän Intian lounaisrannikolle Kalikutiin. Kaupunki oli Malabarrannikon tärkein ja rikkain kauppakeskus. Kalikutin hallitsija, samorin, otti portugalilaiset vastaan ystävällisesti. Muslimikauppiaat olivat kuitenkin huolissaan eurooppalaisista kilpailijoista ja onnistuivatkin kääntämään samorinin epäileväksi. Tätä edesauttoi da Gaman läpinäkyvä valehtelu siitä, että hänen kolme laivaansa olisivatkin vain osa paljon suurempaa laivastoa.
Da Gama kertoi samorinille olevansa kuninkaansa asialla solmimassa liittoa, joka hyödyttäisi molempia osapuolia. Samorin pahastui portugalilaisten puuttuvista lahjoista ja aikoi vallata portugalilaisten laivat. Kun da Gama kieltäytyi luovuttamasta peräsimiä ja purjeitaan, intialaiset vangitsivat hänet seuralaisineen.
Lopulta da Gama päästettiin takaisin laivaansa. Hän päätti lähteä takaisin Portugaliin välttääkseen häneltä vaaditun kaikkien kauppatavaroidensa myymisen. Kuultuaan portugalilaisten lähdöstä samorin lähetti heille kirjeen, jossa hän ehdotti Portugalin kuninkaalle tuottoisia kauppasuhteita. Samalla hän päästi vangitsemansa portugalilaisupseerin takaisin da Gaman laivalle, mistä hyvästä da Gama vapautti ottamansa kuusi panttivankia. Hänen kimppuunsa kävi vielä 70 veneen joukko, joka joutui kuitenkin vetäytymään myrskyn noustua.
Da Gaman laivat viettivät ensin 12 päivää Anjedivasaarella ja saavuttivat lopulta Afrikan rannikon Malindin pitkän merimatkan jälkeen 7. tammikuuta 1499. Keripukkiin oli tällä matkalla kuollut 30 miestä, ja Afrikassa heitä kuoli lisää. Myös Paulo da Gama kuoli paluumatkalla tuberkuloosiin. Da Gama hylkäsi São Rafaelin, sillä miehiä ei enää ollut riittävästi kolmelle laivalle.
Paluu
Da Gaman palattua Portugaliin elokuussa 1499 hänet palkittiin runsain mitoin onnistuneesta tehtävästä, jonka toteutumista oli saatu odottaa 80 vuotta. Da Gamalle myönnettiin ”Intian valtameren amiraalin” arvo.
Toinen matka
Vuonna 1500 Portugalin kuningas lähetti uuden, Pedro Álvares Cabralin johtaman retkikunnan purjehtimaan Intiaan. Retkikunta palasi ja toi suuren määrän mausteita, mutta osa sen jäsenistä surmattiin Kalikutissa. Sen vuoksi da Gama lähetettiin vuonna 1502 uudelle matkalle rankaisemaan intialaisia portugalilaisten surmaamisesta. Nyt matkalla oli mukana 20 sotalaivaa.
Da Gama hyökkäsi matkallaan Afrikan itärannikolla sijainneeseen Kilwan arabisatamakaupunkiin, koska se oli toiminut portugalilaisia vastaan. Kukistettuaan sataman hän laittoi sen pakkoverolle. Lisäksi da Gama toimi kaapparina arabikauppalaivoja vastaan ja lopulta murskasi Kalikutin 29 aluksen laivaston ja valloitti satamakaupungin. Näin hän sai samorinin pakotetuksi myöntämään arvokkaita kauppaoikeuksia ja luovuttamaan suuren määrän sotasaalista, joka nosti hänet suorastaan Portugalin kruunun lemmikiksi. Palattuaan Portugaliin hän sai Vidigueiran kreivin arvon ja hänelle luovutettiin maata Bragançan kuninkaallisen suvun tiluksista.
Kolmas matka ja kuolema
thumb|Vasco da Gaman hauta [[Hieronymuksen luostarin kirkossa Belémissä Lissabonissa.]]
Da Gaman saavutettua pelätyn maineen Intian ”ongelmienratkaisijana” hänet lähetettiin jälleen tehtäviin 1524. Tarkoituksena oli, että hän korvaisi kykenemättömän Eduardo de Menezesin Portugalin vara­kuninkaana Intiassa. Da Gama kuitenkin kuoli pian vastaanotettuaan tehtävänsä Kochissa 24. joulukuuta 1524.
Aknestik
Aknestik on haukiputaalainen pop-yhtye, jonka tunnetuimpia hittejä ovat muun muassa ”Suomirokkia”, ”Jäänmurtaja”, ”Avaruuden aikataulut”, ”Ainoastaan toistaiseksi”, ”Jokapäivä”, "Miljoona Tähteä", ”Haukipudas” ja ”Toukokuussa”.
Jaakko Nurminen
Jaakko Nurminen (14. tammikuuta 1928 Kuusankoski – 20. tai 21. maaliskuuta 2014) oli Kangasalan kunnanjohtaja vuosina 1960–1991. Kangasalan kunnansihteerinäkin Nurminen työskenteli. Lisäksi hän eläkkeellä palasi kunnallispolitiikkaan: vuonna 2004 hän oli sosiaalidemokraattien ääniharava kunnallisvaaleissa. Hänen kuolemansa johdosta Kangasalla järjestettiin suruliputus.
Aknestik
Historia
Aknestik perustettiin vuonna 1984. Ensimmäisen keikkansa se soitti 1987 Haukiputaalla nuorisotilaisuudessa. Kiihkeimmät vuodet ajoittuvat 1990-luvulle ja 2000-luvun alkuun. Yhtyeen viimeiseksi albumiksi jäi vuonna 2001 julkaistu Vedenpaisumus.
Aknestik-nimi keksittiin alkujaan ihonhoitotuotteesta. Jotta nimi ei olisi kuulostanut liikaa punk-yhtyeeltä, Aknestik liitti siihen lisämääreen ”nuo merten kiharapäät”. Vedenpaisumus-albumin kannessa sitä ei enää käytetty. Aknestikin tavoite oli tehdä taiderokkia. Yhtyeen musiikkia on kuitenkin kuvailtu myös naivistiseksi popiksi. Aknestik ehti tehdä seitsemän studiolevyä ja neljä kokoelmalevyä. Aknestik on esiintynyt Säkenöivää voimaa-tribuutti Sielun veljille levyllä. Aknestik on tehnyt Satu ja Vaahtopäät finnhits-levyn.
Yhtye on lopettanut aktiiviuransa, mutta on esiintynyt vielä mm. vuoden 2008 Qstockissa ja erikoiskokoonpanolla vuoden 2011 Tammerfesteillä Yksinäisten illat -faniristeilyllä. Aknestik on pitänyt pikkujoulushowta internetissä. Vuonna 2012 Aknestik vielä soitti Haukiputaan kunnantalon katolla kuntaliitoksen vuoksi. Vuonna 2019 yhtye teki hetkellisen paluun Oulussa ja Torniossa. Vuoden 2022 aikana yhtye oli jälleen kiertueella.
Muuta
Lauluntekijä-solisti Jukka Takalo jatkaa soolouraansa ja julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Jukka Takalo vuonna 2005 ja toisen albuminsa, Vastarannan laulut vuonna 2011. Takalon taustabändissä soittaa myös Aknestikista tuttu Maako Härönen.
Aknestik esiintyy vuonna 2013 julkaistussa Mika Ronkaisen dokumenttielokuvassa Laulu koti-ikävästä, jonka pääosassa oli Aknestikin kitaristi Kai Latvalehto. Elokuva voitti parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinnon vuonna 2014.
Radio Suomipop julkaisi vuonna 2016 Suomalaisuuden Soundtrack -musiikkivideon, musiikkina oli Suomirokkia -kappale jonka Hovimuusikko Ilkka oli uudelleensanoittanut "Suomipoppia" -kappaleeksi. Vokalisteina toimivat Jukka Takalo, Irina, Ilkka Alanko ja Aki Tykki.
Leninin testamentti
Leninin testamentti on kommunistijohtaja Vladimir Leninin viimeisinä elinvuosinaan sanelema kirje, jossa hän toi julki näkemyksensä seuraajakysymykseen. Venäjän kommunistisen puolueen 13. edustajakokous pidettiin toukokuussa 1924, ja siellä päätettiin saman vuoden tammikuussa kuolleen Leninin seuraajasta. Lenin oli sairastellut paljon ja oli ollut syrjässä aktiivisesta politiikan teosta jo jonkin aikaa. Kirjeessään Lenin otti kantaa mahdollisiin seuraajaehdokkaisiinsa, joita hän myös kritisoi. Erityisesti Lenin kiinnitti huomiota Josif Staliniin ja Lev Trotskiin, joiden keskinäisten riitojen hän pelkäsi johtavan puolueen hajoamiseen. Hän mainitsi myös Lev Kamenevin, Grigori Zinovjevin, Nikolai Buharinin ja Georgi Pjatakovin sekä heidän puutteensa. Lenin suositti testamentissa Stalinin syrjäyttämistä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin tehtävästä. Suositusta ei noudatettu ja testamentin olemassaolo ja sisältö salattiin Neuvostoliiton kansalta vuoteen 1956 asti.
Testamentin sisältö
Stalin ja Trotski saivat molemmat osansa kritiikistä, mutta Lenin piti Trotskia kuitenkin Stalinia parempana seuraajaehdokkaana. Kirjeessään hän suosittelee Stalinin syrjäyttämistä:
”''Stalin on liian karkea, ja tämä puutteellisuus, joka on täysin siedettävää meidän, kommunistien, keskuudessa ja kanssakäymisessä, käy sietämättömäksi pääsihteerin toimessa. Siksi kehotan tovereita harkitsemaan keinoa Stalinin siirtämiseksi pois tältä paikalta ja nimittämään tälle paikalle toisen henkilön, joka kaiken muun puolesta eroaisi toveri Stalinista edukseen vain yhdessä suhteessa, olisi nimittäin suvaitsevampi, lojaalimpi, kohteliaampi ja huomaavaisempi tovereita kohtaan, vähemmän oikutteleva jne.''” Stalinin kasvanut vallanhimo herätti myös huolta Leninissä.
Hybridileppä
Hybridileppä (Alnus × pubescens) on tervalepän (Alnus glutinosa) ja harmaalepän (Alnus incana) välinen risteymä. Sitä käytetään myös viljelypuuna.
Leninin testamentti
Testamentin sisältö
Lenin kritisoi Trotskia, mutta antoi tälle selvemmin tukensa:
”''Toisaalta toveri Trotskin erikoisuutena eivät ole ainoastaan huomattavat kyvyt. Henkilökohtaisilta ominaisuuksiltaan hän lienee kyvykkäin mies nykyisessä keskuskomiteassa, mutta hän on myös liian itsevarma otteissaan ja liiaksi viehättynyt asioiden puhtaasti hallinnolliseen puoleen.''”
Hybridileppä
Ulkonäkö
Hybridileppä on yleensä puumainen. Lehtimuoto on kantalajien väliltä. Lehtilavan alapinnalla on karvoja lehtisuonia myöten ja karvatupsuja suonihangoissa. Tervalepän lehden suonihangat ovat karvaisia, harmaalepän kaljuja. Hybridilepän puutuneet eminorkot ovat lyhytperäisiä, kun tervalepällä ne ovat selvästi perällisiä ja harmaalepällä kärjimmäistä lukuun ottamatta perättömiä.
Paavo Salmensuu
Paavo Vilho Salmensuu oli Suomen ensimmäinen televisiometeorologi.
Hybridileppä
Hybridileppä Suomessa
Suomessa hybridileppää esiintyy jokseenkin yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, missä kantalajit ovat yleisiä. Pohjois-Pohjanmaan ja Etelä-Lapin korkeudella, missä tervaleppä alkaa luontaisesti olla harvinainen, hybridileppä on sitä yleisempi.
Paavo Salmensuu
Salmensuu edusti viimeistä sotiin joutunutta ikäluokkaa; hän palveli jatkosodan loppuvaiheissa ilmatorjuntatykistössä Rukajärven suunnalla. Sodan päätyttyä hän opiskeli Helsingin yliopistossa matematiikkaa, fysiikkaa ja meteorologiaa. Valmistuttuaan hän siirtyi työskentelemään silloiselle Ilmatieteelliselle keskuslaitokselle, jossa hän toimi myös kirjastonhoitajana. Salmensuusta tuli yksi television alkuvaiheiden tunnetuimmista kasvoista, kun hän esiintyi vuosina 1958–1964 Sääruudussa. Hänen ”tavaramerkikseen” muodostui se, että hän osoitteli sääkarttoja piipunvarrella. Hän osallistui myös piipunpolton SM-kisoihin.
Leninin testamentti
Testamentin sisältö
Tämän lisäksi Lenin otti kirjeessä kantaa kansojen itsemääräämisoikeuteen. Lenin ei kannattanut Stalinin linjaa vallan keskittämisestä Moskovaan, vaan peräänkuulutti ”varovaisuutta, suvaitsevaisuutta ja kärsivällisyyttä” vastustaen isovenäläistä asennoitumista.
Paavo Salmensuu
Vuonna 1967 Salmensuu siirtyi Ilmatieteen laitokselta Puolustusvoimien palvelukseen meteorologiksi, mistä toimesta hän jäi eläkkeelle vuonna 1989. Tänä aikana hän toimi opettajana Ilmasotakoulussa. Päätyönsä ohella hän oli myös ilmailuonnettomuuksien tutkijalautakunnan jäsen. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat ilma-alusten pienoismallien rakentaminen ja vapaaehtoinen maanpuolustustyö.
Leninin testamentti
Testamentin sisältö
Zinovjevista ja Kamenevista Lenin totesi, että heille voitaisiin antaa anteeksi se, että he olivat vastustaneet lokakuun vallankumousta ratkaisevalla hetkellä vuonna 1917.
Paavo Salmensuu
Salmensuu on esiintynyt myös elokuvassa: hän näytteli vahtimestaria Ilmari Unhon ohjaamassa elokuvassa Rengasmatka eli peräkylän pikajuna (1952).
Leninin testamentti
Testamentin synty
Tiettävästi Lenin saneli pääosan kirjeestä 23.–31. joulukuuta 1922 sihteereilleen Lidija Fotijevalle ja Maria Voloditševalle. Osa kirjeen alusta vuoti Leninin sihteerien kautta Stalinin tietoon ennen kuin kukaan muu tiesi siitä. Lenin teki siihen vielä 4. tammikuuta 1923 kuuluisan lisäyksen, jossa vaati Stalinin erottamista pääsihteerin tehtävistä tämän karkean käytöksen vuoksi. Kirjeellä ei alkujaan ollut otsikkoa, mutta se nimettiin myöhemmin ”Leninin testamentiksi”.
Leniniä innoitti Stalinin kansallisuuspolitiikan tuomitsemiseen vuoden 1922 lopulla kärjistynyt Gruusian kysymys. Tällöin Stalin ja hänen suojattinsa Sergo Ordžonikidze pyrkivät brutaalein keinoin Georgian venäläistämiseen. Leniniä järkytti varsinkin marraskuussa 1922 sattunut tapaus, jossa Ordžonikidze oli kesken kokouksen hyökännyt puukon ja raskaan paperipainon kanssa Georgian kommunistijohtaja Mikheil Okudžavan kimppuun, ja Stalin pyrki jälkeenpäin suojelemaan Ordžonikidzea seurauksilta.
Leninin vaimo Nadežda Krupskaja säilytti kirjeen kopioita ja sen sisältö oli tarkoitus julkistaa seuraavassa puoluekokouksessa, jotta puolueen politbyroo ei voisi salata sen sisältöä. Krupskaja ei toimittanut kirjettä huhtikuun 1923 edustajakokoukseen, koska Lenin oli tuolloin vielä elossa, mutta hän näytti sen Zinovjeville. Testamentin Georgian-kysymystä käsitellyt osa jaettiin tuolloin kirjallisena kokousedustajille, mutta sitä ei julkaistu lehdissä, kuten Lenin oli toivonut. Lenin kuoli 21. tammikuuta 1924. Muutamaa päivää ennen toukokuun 1924 seuraavaa edustajakokousta Krupskaja luovutti kopion koko testamentista Kameneville, jonka oli tarkoitus viedä asia eteenpäin.
Leninin kuoleman jälkeen
Leninin kuoltua Trotski tyytyi passiivisen sovittelijan rooliin ja oli parhaimmillaankin marginaalisessa oppositiossa Stalinin, Kamenevin ja Zinovjevin muodostamaa troikkaa vastaan. Trotski ei noussut haastamaan valtaansa kasvattanutta Stalinia eikä käyttänyt hyväkseen Leninin kirjettä, jolla olisi voinut hyökätä Stalinin auktoriteettia vastaan. Päivää ennen edustajakokouksen alkua, 24. toukokuuta 1924, Zinovjev ja Kamenev kutsuivat koolle 57 puoluejohtajaa epäviralliseen kokoukseen eli ”vanhimpain neuvostoon” ja ajoivat siellä läpi päätöksen, että Leninin testamenttia ei julkistettaisikaan edustajakokouksessa eikä missään muuallakaan. Trotski ja Krupskaja vastustivat päätöstä, mutta noudattivat sitä edustajakokouksessa eivätkä tuoneet testamentin olemassaoloa esiin. Kirjeen sisältö kyllä selostettiin edustajakokoukseen saapuneille delegaatioille suljetuissa tapaamisissa, jokaiselle erikseen, mutta edustajia kiellettiin kertomasta siitä julkisesti ja heitä kehotettiin samalla tukemaan Stalinin uudelleenvalintaa. Stalin valittiinkin puoluekokouksessa uudelleen puolueen pääsihteeriksi Leninin suosituksen vastaisesti.
Neuvostoliiton ulkopuolella tieto Leninin testamentista mainittiin ensimmäisen kerran menševikkien Pariisissa julkaisemassa Sotsialistitšeski Vestnik -lehdessä heinäkuussa 1924. Varsinaisesti sen sisällön toi läntisen maailman tietoon amerikkalainen kirjailija, runoilija ja poliittisesti vasemmalle kallistunut aktivisti Max Eastman vuonna 1925 julkaisemassaan kirjassa Since Lenin Died. Puoluekurin avulla Trotski pakotettiin kirjoittamaan länsimaisissa vasemmistolehdissä julkaistu vastine, jossa Eastmanin kirja tuomittiin vastavallankumouksellisena ja Leninin sanottiin jättäneen jälkeensä vain vähämerkityksisiä salaisia ohjeita eikä mitään julkisuuteen tarkoitettua testamenttia. Eastman julkaisi Leninin testamentin kokonaisuudessaan New York Times -lehdessä 18. lokakuuta 1926, jolloin se synnytti kansainvälisen sensaation. Eastman alkoi myöhemmin vastustaa kommunismia petyttyään Stalinin Neuvostoliittoon.
Puolueoppositio pakotti Stalinin lukemaan Leninin testamentin ääneen kommunistisen puolueen keskuskomitean suljetussa istunnossa heinäkuussa 1926, mutta Stalin onnistui kääntämään sen edukseen korostamalla, että Lenin oli arvostellut Trotskia, Zinovjevia ja Kamenevia vanhoista linjavirheistä, mutta häntä (Stalinia) vain sopimattomasta luonteesta. Stalin lupasi, että seuraava puoluekokous voisi päättää testamentin julkaisemisesta. Joulukuussa 1927 kokoontunut 15. puoluekokous päätti julkaista kaikki Leninin viimeisinä vuosinaan sanelemat tekstit, mutta Leninin testamentti jätettiinkin pois julkaisusarjasta. Sitä painettiin erillisenä lehtisenä rajoitettu painos luotettaville puolueen jäsenille, mutta ei tiedetä ketkä saivat lopulta nähdä sen. Stalin lainasi Leninin testamentissaan hänestä esittämää luonnehdintaa myös keskuskomitean istunnossa lokakuussa 1927 pitämässään puheessa (”Kyllä toverit, minä olen karkea – karkea puolueen hajottajia kohtaan”), joka julkaistiin tuoreeltaan Pravdassa. Kun puhe myöhemmin julkaistiin uudelleen Stalinin kootuissa teoksissa, testamentista poimitut Lenin-sitaatit oli sensuroitu siitä pois. Stalinin aikana Neuvostoliitossa pidätettiin tuhansia ihmisiä, jotka yrittivät levittää testamentin kopioita laajemmalle lukijakunnalle.
Neuvostoliitossa Leninin testamentista saatiin tietää laajemmin vasta Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään aikoihin, kun Nikita Hruštšov tuomitsi Stalinin rikokset puheessaan puoluekokoukselle vuonna 1956.
Kirjeen aitous
Historiantutkija Stephen Kotkinin mukaan ei voida varmasti osoittaa Leninin sanelleen kirjettä itse, sillä siitä tunnetaan vain konekirjoitettuja kopioita eikä sanelusta ole merkintöjä sihteerien pitämissä hoitopäiväkirjoissa. Kotkin pitää mahdollisena, että Krupskaja tai joku muu olisi laatinut kirjeen sisällön Leninin nimissä. Lähes kaikki muut historioitsijat ovat kuitenkin pitäneet Leninin kirjettä aitona.
Living in the Western World
Living in the Western World on suomalaisen Paul Oxley's Unit -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1981. Paul Oxley on tehnyt kaikki kappaleet, ja tunnetuimpia niistä ovat "Spanish Bars", "Terry's Inside" sekä nimikappale. Albumia on myyty platinalevyyn oikeuttava määrä.
Levyn on kustantanut CBS Records, ja sen on tuottanut Jan Askelind, paitsi kappaleen "Another Heartbreak" osalta Hans Rautio ja Paul Oxley's Unit.
Äänittäjänä MTV:n studioilla Helsingissä on ollut Harry Sutinen. Miksaus on tehty Glen-studioilla Tukholmassa, ja ääniteknikkona siellä on ollut Anders Oredsson.
Levykannen valokuvat on ottanut Stefan Bremer, ja layout on Razin käsialaa.
Yhtyeellä on ollut Helsingissä toimiva Fan Club.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on tehnyt Paul Oxley, ja julkaisuyhtiö on Sweden Music.
Sivu 1
Sivu 2
Muusikot
Levyllä koskettimia soittaa kuitenkin Anders Eljas paitsi kappaleilla "Nowhere", "Another Heartbreak" ja "Living in the Western World" Stefan Hindström.
Bree Turner
Bree Nicole Turner (s. 10. maaliskuuta 1977 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Rosalee Calvertin roolista yliluonnollisessa tv-sarjassa Grimm, jossa hän esiintyi vuosina 2012–2017. Lisäksi Turner on esiintynyt useissa muissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa.
Tausta
Bree Turner syntyi Palo Altossa ja kasvoi Alamossa, Kaliforniassa. Hänen isänsä on entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Kevin Turner, joka pelasi muun muassa New York Giantsissa ja Washington Redskinsissä. Turner valmistui Monte Vista High Schoolista vuonna 1995; hänet oli valittu vuoden 1994 tanssiaiskuningattareksi. Sen jälkeen hän opiskeli King's College Londonissa ja Kalifornian yliopistossa. Turner on ammattitanssija ja hän on harrastanut pitkään myös rullaluistelua.