cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shanice van de Sanden
Vuosina 2016–2017 van de Sanden edusti englantilaista Liverpoolia. Vuosina 2011–2016 hän pelasi kotimaassaan FC Twenten joukkueessa, ja aiemmin hän edusti Utrechtia ja Heerenveeniä.
Bruce Malmuth
Bruce Malmuth (4. helmikuuta 1934 – 29. kesäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Malmuth teki ohjaajandebyyttinsä vuonna 1981, ja suosituimpia teoksista on Steven Seagalin tähdittämä Vaikeasti tapettava (1990).
Malmuth kuoli ruokatorvensyöpään Los Angelesissa ollessaan 71 vuoden ikäinen.
Harold Ousley
Harold Ousley (23. tammikuuta 1929 Chicago, Illinois – 13. elokuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen hard bop- ja soul jazz -muusikko, jonka pääsoitin oli tenorisaksofoni. Hän soitti myös huilua.
Ousley varttui Chicagossa, jossa hän aloitti ammattimaisen soittamisen 1940-luvun lopussa. Hän teki yhteistyötä muiden muassa Billie Holidayn, Dinah Washingtonin, Gene Ammonsin, Jack McDuffin, George Bensonin, Lionel Hamptonin ja Count Basien kanssa. 1960-luvun aikana Ousley alkoi levyttää myös kokoonpanon johtajana. Hänen albuminsa Tenor Sax ilmestyi Bethlehem-levymerkillä vuonna 1961, ja Ousley levytti myös Muselle 1970-luvulla. Tammikuussa 2000 hän palasi studioon ja levytti albumin Grit-Gittin’ Feelin’ Delmark-levymerkille.
Plague Angel
Plague Angel on Mardukin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. marraskuuta 2004.
DeviantArt
DeviantArt (vuosina 2000–2014 deviantART, lyhenne dA tai DA) on suosittu Internetissä toimiva taidesivusto. Sen ovat perustaneet elokuussa 2000 Angelo Sotira, Scott Jarkoff ja Matthew Stephens. DeviantArtiin rekisteröityneet käyttäjät voivat julkaista omia ja kommentoida muiden valokuvia, piirroksia, tatuointeja, maalauksia, Flash-animaatioita, runoja ja proosaa. Sivuston kautta voi myös myydä omaa taidettaan.
Käyttäjätyypit
DeviantArtissa eri käyttäjätyypit erotetaan merkillä, jotka edeltävät kyseisen käyttäjän nimeä, esimerkiksi ~jäsen, olisi rekisteröitynyt jäsen. Tämä auttaa esimerkiksi erottamaan ylläpitäjät muiden jäsenten joukosta.
Ellida Erling
Ellida Erling (10. joulukuuta 1869 Kurikka – 25. heinäkuuta 1952 Kurikka) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Ellida Erlingin isä Wilhelm Erling muutti Himangalta ensin Jalasjärvelle ja sitten Kurikkaan. Wilhelm Erling perusti aluksi kaupan Kurikan Kankaankylään mutta osti sitten myöhemmin Yli-Kurikan talon. Ellidan perheen kotikieli oli ruotsi ja hän oppi vasta pitkien ponnistelujen jälkeen suomen kielen. Ellida asui isänsä ja myöhemmin veljensä omistamassa Yli-Kurikan talossa ja toimi muun muassa pyhäkoulunopettajana.
Ellida Erling julkaisi esikoisteoksensa vuonna 1916 ja hän kirjoitti sitten seuraavan 30 vuoden aikana useita uskonnollissävyisiä romaaneita. Hän kirjoitti myös runoja, kertomuksia ja novelleja pääasiassa uskonnollisiin aikakauslehtiin.
Rantakylä (Kontiolahti)
Rantakylä on kylä Kontiolahden pohjoisosassa, Juuan rajalla. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Höytiäisen rannalla. Valtatie 6 kulkee kylän itäpuolella. Rantakylä on Romppalan naapurikylä; kylien raja on häilyvä, ja niillä on paljon yhteistä toimintaa. Kylässä on paljon kesäasutusta.
Land of the Free II
Land of the Free II on power metal -yhtye Gamma Rayn yhdeksäs studioalbumi, joka ilmestyi 16. marraskuuta 2007. Se on jatkoa vuonna 1995 ilmestyneelle albumille Land of the Free.
Rantakarakara
Rantakarakara (Phalcoboenus australis) on Etelä-Amerikassa elävä jalohaukkalaji. Se on maailman eteläisimpänä pesivä petolintu ja sen levinneisyys rajoittuu Tulimaahan ja Falklandinsaariin. Se on karakaraksi suurikokoinen ja melko roteva. Rantakarakarasta ei eroteta alalajeja. Siitä käytetään Falklandinsaarella nimeä ”Johnny Rook”.
Lampaankasvatukselle aiheutuneiden haittojen takia rantakarakaraa vainottiin aikaisemmin ankarasti Falklandinsaarilla, mutta nykyään se on rauhoitettu. Lajin kokonaiskanta käsittää 1 000–2 500 aikuista lintua.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Rantakarakara [[Sea Lion Islandilla, Falklandinsaarilla.]] Rantakarakaran pituus on 58–65 senttimetriä. Koiraan siiven pituus on 39,4–41 senttimetriä ja pyrstön pituus 23–24,5 senttimetriä. Naaran siiven pituus on 40,4–42,1 senttimetriä ja pyrstön noin 23,4 senttimetriä. Siivet ja pyrstö ovat pitkähköt, jalat ja nokka lähilajeja vahvemmat. Höyhenpeite on yleisilmeeltään musta tai aavistuksen verran ruskehtavan musta. Aikuisella linnulla on myös punaruskeaa höyhenystä vatsassa ja reisissä. Pään ja kaulan höyhenet ovat kapeat, muuttuen kiilan muotoisiksi hartioilta ja selän yläosasta. Kaulassa ja niskassa on vaaleita raitoja, jotka ovat näkyvimpiä kaulan yläosassa ja rinnassa. Siipien alapeitinhöyhenet ovat punaruskeat ja käsisulkien kärjet valkoiset, tyvestä vaaleat. Pyrstön kärjessä on valkoinen juova. Sukupuolet ovat samannäköiset, mutta naaraat ovat keskimäärin noin kolme prosenttia suurempia kuin koiraat. Nokka on sinertävä ja silmät ruskeat. Silmien ympärystän ja nokan tyven iho on paljas ja kellertävä.
Nuoret rantakarakarat muistuttavat aikuisia, mutta ovat ruskeampia ja vähemmän mustanvärisiä. Niiltä puuttuvat myös aikuisille tyypilliset raidat rinnassa, kaulassa ja kurkussa. Selän yläosassa ja kaulan alaosassa on niiden sijaan kellanruskea läiskä. Säärien väritys vaihtelee mustasta punaruskeaan. Käsisulkien tyvet ovat kanelinruskeat ja pyrstö ruskea. Pyrstön kärjen valkoinen kärki on ohuempi tai puuttuu kokonaan.
Aikuisen yksilön erottaa helposti muista levinneisyysalueen karakaralajeista, mutta Tulimaassa nuoren, raidattoman linnun voi sekoittaa patagoniankarakaraan, joka on kuitenkin pienempi, hoikempi ja kapeasiipisempi. Sillä on myös silmiinpistävä vaalea takamus ja ruskeampi yläpyrstö.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|vasen|Rantakarakara tussock-heinikossa Falklandinsaarilla. Rantakarakaraa tavataan vain Etelä-Amerikan eteläisimmän osan saarilla. Suuressa osaa levinneisyysaluetta laji on harvinainen. Falklandinsaarilla sen esiintyminen on paikoittaista ja se on nykyään harvinainen pääsaarilla, eli Itä- ja Länsi-Falklandila. Se on kuitenkin runsaslukuinen eräillä Länsi-Falklandin saarilla. Falklandinsaariin kuuluvan West Point Islandin turvekerrostumista löydetyt subfossiilit osoittavat, että laji on elänyt saarilla ainakin 5 500 vuotta. Chilen ja Argentiinan kesken jaetussa Tulimaan saaristossa se elää Beaglensalmen eteläpuolen saarilla, Isla de los Estadosilla ja harvakseltaan Isla Grande de Tierra del Fuegon etelä- ja itärannikolla.
Vuonna 2012 lajin yksilömääräksi arvioitiin 1 000–2 500 aikuista yksilöä. Määrän uskotaan olevan vakaa. Falklandinsaarten kanta on vuonna 2006 tehdyn tutkimuksen mukaan noin 500 paria.
Rantakarakaran elinympäristöä ovat kivikkoiset ranta-alueet, niiden vieressä sijaitsevat tussock-heinää kasvavat alangot ja rannikon vuorenrinteet. Paikoitellen laji esiintyy metsäisilläkin alueilla. Rantakarakaroja esiintyy vain merilintujen ja eväjalkaisten asuttamilla saarilla.
Elintavat
thumb|oikea|Rantakarakara [[valkokulmapingviinin poikasen raadolla.]] Rantakarakara on pitkälti paikkauskollinen. Se liikkuu usein yksin tai pareittain, mutta myös pieninä ryhminä, joihin voi hyvien ruoanlähteiden äärellä kuulua jopa 25–30 linnun joukko. Liitämistä lukuun ottamatta rantakarakarojen ei ole havaittu esittävän lentonäytöksiä. Joidenkin muiden karakarojen tavoin se kuitenkin taivuttaa päänsä taaksepäin herättäessään huomiota kovilla kirkaisuillaan, joita se toistaa useaan kertaan peräkkäin. Yleinen ääni on myös valittava, ihmiskorvaan kissan maukumista muistuttava ”waa-aow”-huuto. Ihmisen tunkeiluun se reagoi ”kaa”-äänisellä raakkumisella. Pesänhäiritsijälle se voi vastata myös lyhyellä, kovaäänisellä napsuttelulla.
Rantakarakaroilla on taipumus kerätä ja kuljettaa kirkkaan värisiä, etenkin punaisia esineitä. Se on luonteeltaan utelias, ja etenkin nuoret linnut suhtautuvat pelottomasti ihmisiin. Niitä voi helposti pyydystää jopa käsiverkoin.
Ravinto
Rantakarakara on hyvin riippuvainen merilintuyhdyskunnista. Se ryöstää suurten merilintujen kuten pingviinien ja albatrossien yhdyskunnista munia ja poikasia. Falklandinsaarilla sitä esiintyy varsinkin kalliotöyhtöpingviinien yhdyskunnissa, joissa se syö etenkin lintujen poikasia, mutta myös kuolleita ja kuolevia täysikasvuisia lintuja, sekä korvahylkeiden raatoja. Rantakarakarat saalistavat yksin ja ryhminä myös aikuisia, terveiltä vaikuttavia lintuja. Niiden tiedetään tappaneen ainakin aikuisia etelänmerimetsoja, valkopää- ja tulimaanhansuja ja tukkasorsia. Öisin rantakarakarat pyydystävät etelänkeijuja ja myrskysukeltajia. Päivisin rantakarakarat kaivavat maassa piilottelevia prioneja ulos koloistaan. Yöllä ne sieppaavat prioneja suoraan lennosta.
Merilintujen lyhyen ja yltäkylläisen pesintäkauden ulkopuolella rantakarakarat etsivät ruokaa tussock-mättäiltä, rantakivikoilta ja vuorovesirannoilta, joilta ne pyydystävät erilaisia maalla ja meressä eläviä selkärangattomia. Vatsalaukkujen sisältä on löydetty muun muassa kalmarinnokkia. Rantakarakara ryöstää myös lokeilta niiden ruokaa. Lampaankasvatusalueilla rantakarakara käy heikkojen ja puolustuskyvyttömien lampaiden kimppuun. Lintuja houkuttelevat myös talvikuukausina kuolleiden lampaiden raadot. Asutuksen läheisyydessä ne syövät myös mitä tahansa syötäväksi kelpaavaa jätettä.
Lisääntyminen
Rantakarakarat pesivät löyhissä yhdyskunnissa, joissa pesien etäisyys toisistaan on pienimmillään kuusi metriä. Pesä on pienehkö oksista tai heinästä rakennettu kehikko, joka usein vuorataan villalla, heinällä, kankaanpalasilla tai muulla pehmeämmällä materiaalilla. Pesä sijaitsee tussock-heinikossa, kivenhalkeamassa tai kallionkielekkeellä. Naaras munii loka-marraskuussa 1–4, useimmiten 2–3 munaa. Useimmat poikaset tulevat lentokykyisiksi helmikuussa. Tuolloin poikaset kerääntyvät suuriksi parviksi. Falklandinsaarten rantakarakarojen lentokykyisiksi selviytyneistä poikasista noin 75 prosenttia menehtyy ensimmäisen elinvuoden aikana.
Mika Honkanen
Mika Juhani Honkanen (s. 24. joulukuuta 1964 Kuusankoski) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Mika Honkanen työskenteli Rauman Kaupunginteatterissa vuosina 1984–1987, Savonlinnan Kaupunginteatterissa vuosina 1987–1991 ja vuosina 1991–1999 Seinäjoen kaupunginteatterissa, esimerkiksi näytelmissä Rocky Horror ja Piukat Paikat. Vuodesta 1999 lähtien hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatterissa.
Honkanen on esiintynyt pääosassa Visa Mäkisen elokuvassa Ruuvit löysällä.
Yksityiselämä
Honkasen isä oli näyttelijä Kalevi Honkanen ja äiti näyttelijä Anja Päivärinta.
Down
Down voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ylinen Ritajärvi
Ylinen Ritajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Heinijärven valuma-alueesta, jonka laskujoki Heinijärvenoja laskee Lammentaustanlahdessa Rautaveteen Heinoossa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 18,0 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 650 metriä. Järvelle laskee yksi suo-oja läheiseltä suolta. Sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa lyhyt laskuoja Aliseen Ritajärveen.
Järven rantaviiva on 2,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvessä on yksi saari. Järven ympäri kiertää polku. Se on myös rakentamaton ja tietön järvi.
Ympäristöarvoja
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Ruokejärvi (Ruovesi, itäinen)
Ruokejärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Joensuun lähellä sijaitseva järvi. Samalla alueella on kaksi Ruokejärveä, joista toinen sijaitsee länsipuolella.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12 hehtaaria. Se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Paarlammin valuma-alueeseen (35.324) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176,2 metriä mpy.
Formula 3000 Espanjan Grand Prix 2002
Formula 3000 Espanjan Grand Prix 2002 oli Formula 3000 -kauden 2002 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 27. huhtikuuta Circuit de Catalunyan moottoriradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Espanjan GP:n ohessa.
Joonas Koto
Joonas ”Jope” Koto on suomalainen kitaristi, joka soittaa yhtyeessä Malpractice. Hän on soittanut myös yhtyeissä To/Die/For, Omnium Gatherum ja HateFrame.
Kodon yhtyeistä pitkäaikaisin on vuonna 1994 perustettu progressiivista metallia esittävä Malpractice, jonka perustaja ja pääasiallinen laulunkirjoittaja hän on. Vuosina 1999–2003 ja 2006–2009 Koto kuului To/Die/Foriin, jonka kanssa hän teki neljä studioalbumia. Laulaja Jarno Perätalo ja rumpali Tommi Lillman olivat hänen lapsuudenystäviään. Hän soitti yhtyeen livekokoonpanossa koskettimia sen ollessa vielä nimeltään Mary-Ann ja siirtyi kitaraan aiemman kitaristin erottua ennen All Eternity -albumin (1999) äänityksiä.
Kesällä 2011 Koto liittyi Omnium Gatherumiin soitettuaan sitä ennen yhtyeessä vuoden ajan sessiomuusikkona. Yhtyeen johtaja on Malpracticessakin soittanut Markus Vanhala. Hän jätti yhtyeen vuonna 2020.
Koto on nimennyt Stonen lempiyhtyeekseen ja sen kitaristin Roope Latvalan suurimmaksi musiikilliseksi vaikuttajakseen.
Cacareco
Cacareco (suom. "Roskaa") (1954–1962) oli São Paulon kunnallisvaaleissa vuonna 1959 viidentoista prosentin (noin 100 000 ääntä) äänisaaliilla parhaiten menestynyt ehdokas. Samainen Cacareco oli myös paikallisen eläintarhan viisivuotias naarassarvikuono, jonka joukko paikallisia opiskelijoita oli asettanut ehdolle motolla: "Parempi äänestää sarvikuonoa kuin aasia!" Parantaakseen kandidaattinsa menestymismahdollisuuksia opiskelijat painattivat 200 000 äänestyslipuketta, joihin Cacarecon nimi oli valmiiksi painettu.
Cacarecon menestys oli suora seuraus äänestäjien turhautumisesta paikallisten poliitikkojen korruptoituneisuuteen. Cacareco ei kuitenkaan päässyt valtuustoon, sillä vaalitulos mitätöitiin ja uudet vaalit - tällä kertaa ilman Cacarecoa - järjestettiin. Protesti jätti kuitenkin jälkensä maan politiikkaan: Sanontaa "Voto Cacareco" (suom. Ääni Cacarecolle) käytetään Brasiliassa yhä synonyyminä protestiäänelle.
Kanadassa vuonna 1963 perustettu protestipuolue The Rhinoceros Party of Canada (Kanadan sarvikuonopuolue) otti nimensä Cacarecon tapauksesta. Kyseinen puolue oli vuonna 1984 Kanadan neljänneksi suurin. Puolue lakkautettiin vuonna 1993.
Johannes Suomalainen
Johannes Suomalainen (10. syyskuuta 1890 Lavansaari – 9. maaliskuuta 1957 Pyhtää) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia
Nimimerkillä Eero Merimaa :
Ronald de Kant
Ronald de Kant (30. lokakuuta 1931 Lancaster, Pennsylvania – 22. kesäkuuta 2016 ) oli yhdysvaltalainen klarinetisti. Hän sai taiteilijadiplomin Juilliard School of Musicista vuonna 1953. Hänen opettajansa siellä oli Daniel Bonade. Opintojensa jälkeen de Kant toimi itse opetustehtävissä laivaston musiikkikoulussa Washington DC:ssa. Vietettyään vuoden Torontossa baletin orkesterin kanssa de Kant oli vuosina 1956–1965 New Orleansin filharmonisen orkesterin ensiklarinetistina. Hän toimi ensiklarinetistina myös Vancouverin sinfoniaorkesterissa (1965–1980) ja Vancouverin CBC-kamariorkesterissa (1967–1983). Hän soitti Santa Fen oopperassa kesäisin 1970–1972.
De Kant toimi kamarimuusikkona muun muassa New Orleansin ja Vancouverin puhallinkvintettien jäsenenä. Hän esiintyi myös solistina orkesterien kanssa. 22. syyskuuta 1968 hän kantaesitti John Weinzweigin ''Divertimenton nro. 4''. Hän levytti Wolfgang Amadeus Mozartin klarinettikvinteton Purcell-jousikvartetin kanssa, Aaron Coplandin klarinettikonserton Vancouverin CBC-kamariorkesterin kanssa ja kamariteoksia Vancouverin puhallinkvintetin kanssa.
De Kant opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa osa-aikaisesti vuosina 1965–1980 ja täysiaikaisesti 1980–1983. Hän opetti myös muun muassa Vancouverin musiikkiakatemiassa sekä Arizonan osavaltionyliopistossa, jossa hän oli klarinetin professorina 1983–1987. Cincinnatin yliopiston College-Conservatory of Musicissa hän aloitti opettamisen vuonna 1987, ja hänestä tuli siellä puu- ja vaskipuhallinjaoksen puheenjohtaja vuonna 1989.
Viljo Savikurki
Viljo Martti Savikurki (11. marraskuuta 1905 Savitaipale – 6. kesäkuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Tyronen kreivikunta
Tyronen kreivikunta on yksi Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvan Pohjois-Irlannin kuudesta ja Irlannin saaren 32:sta historiallisesta kreivikunnasta. Se sijaitsee Lough Neagh -järven länsipuolella historiallisessa Ulsterin provinssissa ja rajautuu etelässä ja luoteessa Irlannin tasavaltaan. Kreivikunnan pääkaupunkina toimi Omagh.
Pohjois-Irlannin kreivikunnilla ei ole ollut hallinnollista merkitystä vuoden 1972 jälkeen. Lakkautusta edeltäneessä vuoden 1971 väestönlaskennassa kreivikunnassa oli 139 073 asukasta ja sen pinta-ala oli 3 154,75 neliökilometriä. Nykyään Tyronen kreivikunnan alue kuuluu useaan piirikuntaan: Mid-Ulster, Derry and Strabane ja Fermanagh and Omagh.
Viljo Savikurki
Savikurki palkittiin vuonna 1963 Pro Finlandia -mitalilla.
Savikurjen tuotantoa
thumb|150px|Savitaipaleen vaakuna Sokerityttö -patsas Helsingin Mannerheimintien varrella on pystytetty silloisen Suomen Sokerin pääkonttorin edustalle. Savikurki voitti teoksellaan kilpailun, jonka Suomen Sokeri järjesti vuonna 1956 suomalaisen sokeriteollisuuden 200-vuotispäivän kunniaksi. Teos on luonnollisen kokoinen pronssipatsas nuoresta tytöstä ja koirasta.
Savikurki suunnitteli myös syntymäpitäjänsä Savitaipaleen vaakunan.
Tammikuun 28. päivän välikohtaus
thumb|300px|Muistotilaisuus kaatuneille kiinalaisille joukoille.
'''Tammikuun 28. päivän välikohtaus''' oli varsinaisesti 28. tammikuuta–3. maaliskuuta vuonna 1932 käyty lyhyt sota Kiinan tasavallan ja Japanin keisarikunnan välillä ennen toisen Kiinan–Japanin sodan virallista syttymistä. Kiinassa se tunnetaan "tammikuun 28. päivän välikohtauksena", Japanissa taas "ensimmäisenä Shanghain välikohtauksena" , mikä viittaa "toiseen Shanghain välikohtaukseen" eli Shanghain taisteluun, joka käytiin Kiinan–Japanin sodan avausvaiheessa vuonna 1937.
Mukdenin välikohtauksessa Japani oli saanut Kiinan laajan koillisalueen, jonne se myöhemmin perusti Mantšukuo-nukkehallituksen. Japanin armeija ei kuitenkaan ollut tähän tyytyväinen ja suunnitteli kasvattavansa vaikutusvaltaansa Kiinassa, erityisesti Shanghaissa, jossa sillä oli aluemyönnytyksiä. Saavuttaakseen tämän japanilaisten täytyi saada jonkinlainen tekosyy sotatoimien aloittamiseksi Kiinassa. 18. tammikuuta viisi japanilaista munkkia hakattiin lähellä Sānyǒun tehdasta. Samaan aikaan japanilaiset miehet polttivat tehtaan sekä tappoivat yhden ja loukkasivat useita Kiinan viranomaisten lähettämiä poliiseja. Tämä aiheutti japanilaisvastaisia mielenosoituksia ja vaatimuksia japanilaisten tuotteiden boikotista.
27. tammikuuta mennessä Japanin armeija oli jo keskittänyt noin 30 laivaa, 40 lentokonetta ja lähes 7 000 sotilasta Shanghain rannikolle, oikeuttaen toimensa alueidensa suojelemisella mahdollisten väkivaltaisuuksien varalta. Japanilaiset antoivat myös uhkavaatimuksen Shanghain kaupungille, johon kaupunki suostui iltapäivällä 28. tammikuuta. Kuitenkin keskiyöllä kolme tuhatta japanilaista sotilasta aloitti hyökkäyksen useisiin kohteisiin, kuten rautatieasemille, ympäri kaupunkia. Kiinan 19. tiearmeija teki kovaa vastarintaa, ja japanilaiset vetäytyivät nopeasti. Koska Shanghai oli merkittävä kaupunki, josta ulkomaat kuten Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat kiinnostuneita, ne yrittivät neuvotella Japanin kanssa tulitauosta heti taisteluiden alusta lähtien. Japani kuitenkin kieltäytyi ja siirsi alueelle enemmän joukkoja. Helmikuun puoliväliin mennessä japanilaiset eivät olleet vieläkään saaneet kaupunkia vallattua ja joukkojen määrää lisättiin 90 000:een. Heitä tukivat 80 sotalaivaa ja 300 lentokonetta.
2. maaliskuuta 19. tiearmeija lähetti sähkeen, jossa se ilmoitti joutuvansa vetäytymään Shanghaista tarvikkeiden ja joukkojen puutteen vuoksi. Seuraavana päivänä 19. tiearmeija ja 5. tiearmeija vetäytyivät, mikä merkitsi taistelun virallista loppua. 4. maaliskuuta kansainväliset delegaatit Kansainliitossa antoivat tulitaukoa vaativan päätöslauselman satunnaisten taisteluiden jatkuessa. Kaksi päivää myöhemmin kiinalaiset suostuivat lopettamaan taistelun, vaikka japanilaiset yhä jatkoivat sitä. 14. maaliskuuta Kansainliiton edustajat saapuivat Shanghaihin ja pakottivat japanilaiset neuvottelupöytään. Japani ja Kiina allekirjoittivat 5. toukokuuta Shanghain tulitaukosopimuksen, jossa Shanghaista tehtiin demilitarisoitu alue ja Kiinaa kiellettiin pitämästä joukkoja sitä ympäröivällä alueella, Suzhoussa ja Kunshanissa, kun taas "joidenkin" japanilaisten yksikköjen sallittiin jäävän kaupunkiin. Kiinan annettiin pitää kaupungissa pieni poliisivoima. Sopimusta pidettiin nöyryytyksenä Kiinalle. Ulkovallat, joille Shanghailla oli taloudellista merkitystä, lepyttivät Japania saadakseen konfliktin loppumaan mahdollisimman nopeasti ja pettivät samalla Kiinan itsemääräämisoikeuden.
Ruokejärvi (Ruovesi, läntinen)
Ruokejärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Joensuun lähellä sijaitseva järvi. Alueella on kaksi Ruokejärveä, joista toinen sijaitsee tämän itäpuolella.
Alberto Sordi
thumb|250px|Alberto Sordi elokuvassa [[Rooman auringon alla (Sotto il sole di Roma, 1948).]] Alberto Sordi (15. kesäkuuta 1920 Rooma – 24. helmikuuta 2003 Rooma) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Yli 60 vuotta kestäneen uransa aikana hän esiintyi lähes 150 elokuvassa. Hän on yksi Italian suosituimmista koomikoista.
Ruokejärvi (Ruovesi, läntinen)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 17 hehtaaria. Se on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järven rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä.
Alberto Sordi
Sordin elokuvaura alkoi vuonna 1937 ääninäyttelijänä ja pienten sivuosien esittäjänä. Toisen maailmansodan jälkeen hän työskenteli myös radiossa. Näyttelijän läpimurto tapahtui Federico Fellinin elokuvissa Valkoinen sheikki (Lo sceicco bianco, 1952) ja Vetelehtijät (I vitelloni, 1953), joita seurasivat muun muassa Stefano Vanzinan Un americano a Roma ja Un giorno in pretura (molemmat 1954). Vuonna 1954 Sordi tapasi käsikirjoittaja Rodolfo Sonegon, jonka kanssa hän myöhemmin työskenteli lähes kaikissa elokuvissaan.
1950- ja 1960-lukujen vaihteessa Sordi antoi kasvot italialaiselle komedialle muun muassa Mario Monicellin Suuressa sodassa (La grande guerra, 1959), Luigi Comencinin Sodan helvetissä (Tutti a casa, 1960) ja Dino Risin Vaikeassa elämässä (Una vita difficile, 1961). Sordin ohjausdebyytti oli Fumo di Londra vuonna 1966. Uransa aikana hän sai useita Nastro d’argento ja David di Donatello -palkintoja sekä muita tunnustuksia.
Ruokejärvi (Ruovesi, läntinen)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Paarlammin valuma-alueeseen (35.324) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy.
Tughlaqabadin linnake
pienoiskuva|1300-luvulla rakennetun Tughlaqabadin linnakkeen rauniot Tughlaqabadin linnake rakennettiin 1320-luvulla Delhin lähelle Intiaan Tughluq-dynastian aikana. Sen rakennutti kyseisen dynastian ensimmäinen hallitsija Ghiyas-ud-Din Tughluq. Linnakkeesta on jäljellä vain rauniot. Se sijaitsee Aravalli-vuorten rinteellä ja on ympärysmitaltaan 6,5 km.
Biro Jade
Nilson Machado dos Santos (tunnetaan paremmin nimellä Biro Jade; s. 24. tammikuuta 1973) on brasilialaissyntyinen azerbaidžanilainen futsalpelaaja. Hän edustaa Araz Naxçivania ja Azerbaidžanin futsalmaajoukkuetta, jossa hän on pelannut vuodesta 2005 asti. Pelipaikaltaan Biro Jade on fixo. Hän voitti yhdessä Saad Assisin, Javi Rodríguezin ja Joel Queirósin kanssa vuoden 2010 EM-kisojen maalikuninkuuden viidellä osumallaan. Noissa Unkarissa käydyissä kisoissa, jotka olivat myös Azerbaidžanin historian ensimmäiset EM-kilpailut, Azerbaidžan sijoittui neljänneksi.
Biro Jade on pelannut Azerbaidžanin futsalmaajoukkueessa 345 peliä ja tehnyt niissä 55 osumaa. Hän on yksi monista maajoukkueen brasilialaistaustaisista pelaajista.
Richard Haydn
thumb|right|Richard Haydn George Richard Haydn (10. maaliskuuta 1905 – 25. huhtikuuta 1985) oli brittiläinen näyttelijä. Hän oli muun muassa äänenä Disney-animaatiossa Liisa Ihmemaassa (1951).
Haydnilla oli muita elokuvarooleja esimerkiksi The Sound of Musicissa (1965). Hän tuli tunnetuksi myös televisiosta ja radiosta.
Lontoossa syntynyt Haydn kuoli Kalifornian Los Angelesissa, Yhdysvalloissa sydänkohtaukseen vain puolisentoista kuukautta 80-vuotispäivänsä jälkeen.
Paranormal (albumi)
Paranormal on Alice Cooperin järjestyksessään 27. studioalbumi. Se julkaistiin 28. heinäkuuta 2017 levymerkillä earMUSIC. Mukana on myös live -esityksiä sisältävä bonus CD. Levyllä kahdessa kappaleessa soittavat yhtyeen elossaolevat alkuperäisjäsenet. Levyllä vierailevat mm. Roger Glover (Deep Purple) ja Billy Gibbons (ZZ-top).
Mostynin rautatieasema
Mostynin rautatieasema oli rautatieasema lähellä Mostynin kylää Flintshiressä, Walesissa. Se sijaitsi North Wales Coast Linen varrella.
Historia
Mostynin asema avautui osana Chesteristä Holyheadiin kulkevaa North Wales Coast Linea 1. toukokuuta 1848. Raiteita asemalla oli alun perin kaksi, ja kummallekin raiteelle oli oma laiturinsa. Länteen kulkevien junien laiturilla oli suuri tiilinen asemarakennus. 1900-luvun lopulle tultaessa linjasta oli tullut niin vilkas, että raiteita rakennettiin kaksi lisää. Mostynissä itään kulkevien junien laiturista tehtiin laiturisaareke, jota käyttivät keskimmäisillä raiteilla kulkeneet pikajunat, ja uloimmalle raiteelle rakennettiin uusi laituri.
Aseman luoteispäässä oli jalankulkusilta, jota pitkin matkustajat pääsivät laiturilta toiselle. Mostynissä oli lukuisia sivuraiteita, jotka menivät läheiseen satamaan, ja lisäksi tavaraliikennettä palveli länteen kulkevien junien laiturin päähän rakennettu tiilinen makasiini. Aseman kaakkoispäässä oli opastinrakennus. Mostynissä pysähtyivät niin paikallis- kuin pikajunat, ja 1900-luvulle tultaessa se oli myös lomalaisten suosiossa erityisesti kesäisin.
Nykytila
Länteen menevien junien laituri ja sillä oleva asemarakennus ovat yhä paikoillaan, mutta muut laiturit on purettu. Myös sataman sivuraiteet sekä tavaramakasiini ovat edelleen olemassa. Asemarakennus on käytössä yksityisasuntona.
Lähikehityksen vyöhyke
Lähikehityksen vyöhyke on Lev Vygotskin teoriaan liittyvä psykologian käsite. Lähikehityksen vyöhyke jää yksilön aktuaalisen kehitystason eli nykyisen taito- ja tietotason ja hänelle mahdollisen potentiaalisen kehitystason väliin. Kun yksilö toimii yhdessä häntä kehittyneemmän ohjaajan kanssa, hän pystyy suoriutumaan tehtävistä korkeammalla tasolla (potentiaalinen kehitystaso), kuin hänen on mahdollista toimiessaan yksin (aktuaalinen kehitystaso). Yksilö pystyy lähikehityksen vyöhykkeellä toimiessaan esimerkiksi ratkaisemaan monimutkaisempia ongelmia, kuin pelkän aktuaalisen kehitystason perusteella voitaisiin olettaa. Yksi erittäin yleinen esimerkki potentiaalisen tason saavuttamisesta on se, kun vanhempi opettaa lastansa ajamaan polkupyörällä ilman apurattaita.
Scaffolding on lähikehityksen vyöhykkeen idean pedagoginen sovellus, jossa opettaja haastaa opiskelijaa hieman tämän nykyistä taitotasoa korkeamman tason tehtävillä. Kun haasteet ovat sopivassa suhteessa opiskelijan kykyihin, opiskelija oppii paremmin kuin jos tehtävät olisivat tämän taitotason alapuolella tai liian paljon hänen taitotasonsa yläpuolella.
Jeffrey Lundgren
Jeffrey Don Lundgren (3. toukokuuta 1950 – 24. lokakuuta 2006) oli yhdysvaltalainen lahkojohtaja ja rikollinen. Hän varttui Kristuksen yhteisöön kuuluneessa uskonnollisessa perheessä. Hän oli vuodesta 1970 naimisissa puolisonsa Alicen kanssa. Hän palveli Vietnamin sodassa.
Vuonna 1989 Lundgren kuitenkin murhasi ampumalla viisi henkilöä, hänen opetuksiaan seuranneen Averyn perheen. Murha tapahtui kultin jäsenten käyttöön vuokratussa maalaistalossa, jossa murhien jälkeen pidettiin rukouskokous. Poliisit ja FBI:n agentit kävivät paikalla tutkimassa raportteja suunnitellusta iskusta temppeliin, mutta kukaan ei tiennyt asiasta mitään, ja kaikki sanoivat asuvansa talossa omasta tahdostaan. Ketään ei pidätetty. Kultin jäsenet lähtivät vuorille Länsi-Virginiaan, josta siirryttiin lokakuussa 1989 Missouriin. Länsi-Virginiassa Lundgren oli valinnut toiseksi vaimokseen Kathryn Johnsonin. Kathrynin mies Larry Johnson ei pitänyt tästä, ja vielä vuoden 1989 aikana hän kertoi viranomaisille Lundgrenin tekemistä murhista.
Tammikuussa 1990 löydettiin surmattujen ruumiit. Lundgren pidätettiin Kaliforniassa 7. tammikuuta. Hän väitti toimineensa Jumalan käskystä. Murhat olivat hänestä olleet Siioniin pääsyn edellytys. 1990-luvulla vankilassa ollessaan hän meni naimisiin Kathryn Johnsonin kanssa. Pari sai tyttären. Lundgrenilla oli lapsia myös Alicen kanssa. Alice sai hänestä avioeron.
Lundgren sai kuolemantuomion, joka pantiin täytäntöön lokakuussa 2006 myrkkyruiskeella. Armahdus evättiin muun muassa siitä syystä, että Lundgren oli tehnyt rikokset kylmän laskelmoidusti. Kolme uhreista oli ollut iältään 7–15-vuotiaita lapsia. Tapauksen johdosta annettiin langettavia tuomioita myös muille, mutta vain Jeffrey Lundgren tuomittiin kuolemaan.
John B. Olli
John B. Olli (21. maaliskuuta 1894 – 11. huhtikuuta 1984 New Haven ) oli amerikansuomalainen kielitieteilijä, joka toimi germaanisten ja slaavilaisten kielten professorina New Yorkin City Collegessa sekä opetti myös Wisconsinin ja Columbian yliopistoissa.
Suomessa syntynyt Olli muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1916 ja oli sen jälkeen mukana syndikalistisen IWW-ammattiliiton toiminnassa. Hän opiskeli järjestön ylläpitämässä Työväen Opistossa Minnesotan Duluthissa ja jatkoi opintojaan Wisconsin yliopistossa, jossa Olli myös väitteli tohtoriksi. Myöhemmin hän työskenteli New Yorkin City Collegessa 36 vuoden ajan ja jäi eläkkeelle vuonna 1965.
Vuonna 1958 Olli julkaisi englanninkielisen teoksen suomen kieliopin perusteista. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa esipuheen amerikansuomalaisen Päivälehden vuonna 1944 julkaisemaan Kalevalaan.
Lasku
thumb|right|Paperilasku Lasku on tosite tai ilmoitus, joka sisältää myydyn tuotteen tai palvelun tiedot sekä sovitun hinnan. Laskun kirjoittaa myyjä ostajalle. Lasku voi olla paperinen tai sähköinen. Lasku on liiketaloudellinen asiakirja, jonka on täytettävä arvonlisäverolain vaatimukset. Laskuun on usein kirjattu pankkimaksua varten tarvittavat tiedot, vaikka ne eivät varsinaisesti pakollisia tietoja olekaan.
Laskutyypit
Laskulle on olemassa erilaisia käyttötarkoituksia. Yleisimmät laskutyypit:
Arvonlisäverollisen laskun tietosisältö Suomessa
Suomen arvonlisäverolain pykälä 209 b (325/2003) mainitsee laskun pakollisiksi laskumerkinnöiksi seuraavat:
Tietyissä poikkeustapauksissa on laskuun merkittävä joitain lisätietoja. Toisaalta tietyissä poikkeustapauksissa laskulle on määritelty kevennetyt merkintävaatimukset. Verottajan mukaan yritys voi alkaa laskuttamaan vasta saatuan Y-tunnuksen.
Christian Kabasele
Kabaselen ura alkoi vuonna 2008 Eupenissa. Hän siirtyi tammikuussa 2011 lainalle Mecheleniin, jossa pelasi neljä ottelua. Elokuussa 2011 Kabasele siirtyi bulgarialaiseen Ludogorets Razgrad, jossa pelasi 11 ottelua tehden niissä kolme maalia. Elokuussa 2012 hän siirtyi takaisin kotimaahansa kasvattajaseura Eupeniin. Pelattuaan Eupenissa 54 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia, hän siirtyi heinäkuussa 2014 KRC Genkiin vapaalla siirrolla. Hän pelasi Genkissä kaksi kautta ja siirtyi kesällä 2016 Watfordiin.
Kabasele on edustanut Belgiaa useissa nuorisomaajoukkueissa. Miesten maajoukkueessa hän on pelannut kaksi ottelua. Hänet valittiin Ranskan EM–kilpailujen 2016 kokoonpanoon mutta kisoissa hän ei pelannut yhtään ottelua.
Caroline Bonaparte
thumb|200px|Caroline Bonaparte (1813) Maria Nunziata Carolina Buonaparte, Napolin kuningatar, Bergin ja Kleven ruhtinatar (25. maaliskuuta 1782, Ajaccio – 18. toukokuuta 1839, Firenze) tunnetaan paremmin nimellä Caroline Bonaparte oli Carlo Buonaparten ja Letizia Ramolinon seitsemäs lapsi ja kolmas tytär.
Vuonna 1793 Caroline muutti perheen mukana Ranskaan vallankumouksen aikaan. Hän rakastui erääseen veljensä kenraaleista, Joachim Muratiin, jonka kanssa meni naimisiin 20. tammikuuta 1800. Kunnian- ja vallanhimoisesta Carolinesta tuli Bergin ja Kleven ruhtinatar 15. maaliskuuta 1806 ja miehensä mukana Napolin kuninkaan puoliso 1. elokuuta 1808.
Napoleon II:n syntymä veljelleen ja hänen puolisolleen Marie-Louise d'Autrichelle vei kaiken toivon, että hänen poikansa Napoléon Achille Murat pääsisi Napoleonin seuraajaksi. Siten Caroline liittoutui Itävallan Klemens von Metternichin kanssa. Muratin teloittivat 1815 hänen kilpailijansa Ferdinand IV:n joukot, jolloin Caroline pakeni Itävaltaan. Hän kuoli Firenzessä.
Boris Mironov
Boris Olegovitš Mironov (, s. 21. maaliskuuta 1972 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hänet varattiin NHL:n Winnipeg Jetsiin vuonna 1992. Hän pelasi Winnipeg Jetsissä 1993–1994, Edmonton Oilersissa 1994–1999, Chicago Blackhawksissa 1999–2003 ja New York Rangersissa 2003–2004. Hän on pelannut NHL-urallaan 716 ottelua tehden 76 maalia ja 231 maalisyöttöä.
Lukoil
PAO Lukoil on venäläinen öljy-yhtiö. Se on Venäjän suurimpia yrityksiä ja maailman suurimpia yksityisiä öljy-yhtiöitä. Lukoilin merkittävänä omistajana on oligarkki Vagit Alekperov, joka yksityisti osan itselleen vuonna 1993.
Talousjulkaisu Forbesin kevään 2012 listauksessa yhtiö luokiteltiin Venäjän toiseksi ja maailman 68:nneksi suurimmaksi julkisesti noteeratuksi yhtiöksi. Vuoden 2014 listauksessa yhtiön sijoitus oli pudonnut: se oli tällöin Venäjän 4:nneksi suurin ja maailman 83:nneksi suurin julkisesti noteerattu yhtiö.
Historia
Alekperov oli Lukoilin pääjohtaja sen perustamisesta huhtikuuhun 2022 asti, jolloin ilmoitettiin hänen erostaan syytä ilmoittamatta. Taustalla oli, että Lukoil oli maaliskuussa 2022 vaatinut Venäjän sotatoimien lopettamista Ukrainassa. Yrityksen hallituksen puheenjohtajana toiminut Ravil Maganov kuoli 1. syyskuuta 2022 epäselvissä oloissa. Hän putosi tai hänet pudotettiin Moskovan TsKB-sairaalan ikkunasta. Lukoilin ilmoituksen mukaan hän kuoli sairauteen. Venäjän tutkintakomitean mukaan kuolema oli itsemurha, mutta julkisessa keskustelussa on ihmetelty sitä, että tämä oli seitsemäs Venäjän energia-alan johtajan hämärä kuolema Venäjällä vuoden 2022 aikana.
Liiketoiminta
Lukoililla on öljyntuotantoa Venäjän ohella muun muassa Azerbaidžanissa, Egyptissä, Kazakstanissa ja Uzbekistanissa. Yhtiö osallistuu öljynetsintään ja selvittelee tai valmistelee tuotantoa muun muassa Egyptissä, Ghanassa, Irakissa, Kolumbiassa, Norsunluurannikolla, Romaniassa, Saudi-Arabiassa, Sierra Leonessa, Venezuelassa, Vietnamissa.
Yhtiön jalostamot ja muut petrokemian teollisuuslaitokset sijaitsevat Venäjän ohella muun muassa Bulgariassa, Hollannissa, Italiassa, Romaniassa ja Ukrainassa.
Huoltoasemat
Lukoililla oli vuoden 2011 vuosikertomuksen mukaan huoltoasemia useissa Euroopan maissa, kuten Venäjällä, Baltian maissa, Belgiassa, Italiassa, Luxemburgissa, Moldovassa, Montenegrossa, Puolassa, Romaniassa, Serbiassa, Slovakiassa, Tšekissä, Turkissa, Valko-Venäjällä ja Unkarissa. Huoltoasemat kulkevat pääsääntöisesti Lukoil-tuotemerkin alla. Vielä vuoden 2014 alussa yhtiöllä oli huoltoasemaverkosto myös Ukrainassa, mutta se jouduttiin myymään ainakin nimellisesti pois Venäjän Ukrainan sotatoimien ja Boikotoi venäläisiä tuotteita! -kampanjan seurauksena romahtaneen myynnin tuloksena.
Lukoil hankki itselleen huoltamoketjun Suomesta vuonna 2005 ostamalla Teboilin koko osakekannan.
Yhdysvalloissa Lukoil osti vuonna 2011 yhdysvaltalaiselle Getty Oilille kuuluvan käyttöomaisuuden ja aloitti näin huoltamotoimintansa Yhdysvalloissa. Amerikkalainen ConocoPhillips osti vuonna 2004 Venäjän valtiolle kuuluneen 7,6 % osuuden Lukoilista ja allekirjoitti sopimuksen, jonka mukaan ostajan osuus Lukoilista voi edelleen nousta 20 %:iin.
Munakoiso
Munakoiso eli aubergiini tai munahedelmä eli patamunakoiso (Solanum melongena) on koisokasvien (Solanaceae) heimoon ja marjakoisoihin eli koisoihin (Solanum) kuuluva monivuotinen kasvi, jota kuitenkin viljellään yleensä yksivuotisena. Sen ravinnoksi käytettävä osa, hedelmä, on kasvitieteellisesti marja, mutta kulinaarisessa mielessä lähinnä vihannes. Munakoisoiksi kutsutaan myös useiden muiden Solanum-lajien hedelmiä.
Nykyisin eurooppalaisista kaupoista löytää enimmäkseen pitkälle jalostettuja, tummanvioletteja munakoisoja. Sellaisen hedelmä on kuin violetti kesäkurpitsa. Muualla maailmassa munakoisoja on eri värisiä ja -muotoisia. Ainakin kaukoidässä munakoisosta kasvatetaan pienempiä, herkullisiksi mainittuja muotoja, jotka muistuttavat muodoltaan kananmunaa tai jopa suurta hernettä ja ovat väriltään violetin lisäksi vihreitä, oransseja tai punaisia. Jotkin munakoisot taas ovat hyvinkin pitkänomaisia. Muitakin värejä ja muotoja tunnetaan. Jotkin koristeelliset munakoisot, kuten valkoinen, kananmunan näköinen S. ovigerum (myyntinimenä mm. 'Easter Egg'), on varmuuden vuoksi syytä jättää syömättä, sillä ne saattavat sisältää haitallisessa määrin myrkyllisiä glykoalkaloideja, kuten solaniinia. Afrikassa munakoiso-nimeä käytetään ainakin S. aethiopicum -kasvin punaisista marjoista ("Scarlet Eggplant").
Munakoiso viljelykasvina
Kasvia on viljelty esihistoriallisina aikoina Intiassa ja Kiinassa. Eurooppaan se näyttää tulleen keskiajan alussa. Nykyisin munakoisoja tuodaan Suomeen lähinnä Hollannista ja Espanjasta.
Munakoiso ruoanlaitossa
Ravintona munakoisoa käytetään muun muassa muhennettuna ja täytettynä. Kreikkalainen musaka ja turkkilainen pyörtynyt imaami ovat kuuluisia perinteisiä munakoisoruokia.
Munakoisoviipaleet oli aiemmin välttämätöntä suolata ennen käyttöä kitkeryyden poistamiseksi. Nykylajikkeilla suolaus ei tuoreilla hedelmillä ole yleensä tarpeen, mutta suolauksen voi halutessaan tehdä. Suolan annetaan seistä munakoisoviipaleen päällä neljännestunnin verran, ja pinnalle nousseet pisarat pyyhitään pois talouspaperilla.
Ravintosisältö
Munakoiso sisältää rautaa, kaliumia, magnesiumia, kuparia, kalsiumia, foolihappoa sekä antioksidantteja.
Liechtensteinin jalkapallomaajoukkue
Liechtensteinin jalkapallomaajoukkue edustaa Liechtensteinia kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Se ei ole koskaan selviytynyt maailman- tai Euroopan-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen.
Lähihistoriaa
Liechtenstein on pelannut virallisia maaotteluita vuodesta 1982 lähtien, mutta ensimmäisen kerran se osallistui arvokisojen karsintoihin vasta 1996 Englannin EM-kisoihin, missä sen ainoa valopilkku oli 0–0-tasapeli Irlannin kanssa. Sittemmin liechtensteinilaiset seurajoukkueet alkoivat ottaa osaa Sveitsin sarjoihin ja jonkinasteista kehitystä on tapahtunut, mukana on muun muassa joitakin ammattilaispelaajia kirkkaimpana tähtenä Mario Frick, mutta satunnaisia poikkeuksia lukuun ottamatta joukkue on säilyttänyt paikkansa "pisteautomaattina" isompia joukkueita vastaan.
Valkeajärvi (Heinijärvi)
Valkeajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Heinijärven valuma-alueesta, jonka laskujoki Heinijärvenoja laskee Lammentaustanlahdessa Rautaveteen Heinoossa.
Liechtensteinin jalkapallomaajoukkue
Lähihistoriaa
Huono menestys innoitti brittiläisen kirjailijan Charlie Connellyn seuraamaan joukkueen taivalta 2002 MM-kisojen karsinnoissa, joissa joukkue hävisi kaikki kahdeksan otteluaan kykenemättä tekemään yhtään maalia. Sittemmin joukkue on silloin tällöin väläytellyt parempia otteita. 2006 MM-karsinnoissa se saavutti historiansa ensimmäisen vierasvoiton ja ensimmäisen voittonsa MM-karsinnoissa voitettuaan Luxemburgin 0–4. Luxemburg kaatui myös Liechtensteinissa. Lisäksi joukkue saavutti tasapelit Slovakiaa sekä edellisten EM-kisojen hopeajoukkuetta Portugalia vastaan.
Valkeajärvi (Heinijärvi)
Maantiede
Järven pinta-ala on 9,0 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 350 metriä. Järvellä ei ole tulo- tai laskuojia. Järven rantaviiva on 1,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisrannalla on nuotiopaikka ja itärannalla on laavu. Järvi on muuten rakentamaton eikä sinne johda teitä.
Ympäristöarvoja
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Sisätönjärvi
Sisätönjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Sisätönjärvi on osa Juurijärven-Hulppojärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 700 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 8,5 hehtaaria. Se sijaitsee Sisätön kylän peltoaukean luoteisreunassa noin puoli kilometriä Sisätönjoesta länteen. Siihen laskee viisi metsä- tai pelto-ojaa, joista luoteisrantaan laskee noin 600 metriä pitkä Mustalammen laskuoja. Sisätönjärven laskuoja on Myllyjoki, joka yhtyy Sisätönjokeen pari kilometriä ennen Vahojärveä. Rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Puolet rannasta on peltojen ympäröimää ja loput on metsää. Järvellä on ollut neljä maatilaa, mutta nykyään niitä on vain kaksi. Rantaan on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa tai rakennusta. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2764.
Heinz Flohe
Heinz "Flocke" Flohe (28. tammikuuta 1948 Euskirchen – 15. kesäkuuta 2013 Vettweiß) oli saksalainen jalkapallon maailmanmestari, joka edusti urallaan Saksan liittotasavaltaa.
Noora Koponen
Noora Riikka Koponen (s. 12. heinäkuuta 1983 Kokkola) on suomalainen poliitikko, Vihreän liiton entinen kansanedustaja Uudenmaan vaalipiiristä ja kaupunginvaltuutettu Espoosta.
Heinz Flohe
Flohe pelasi seuratasolla 1. FC Kölnissä ja TSV 1860 Münchenissä. Maajoukkueessa hän pelasi 39 ottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Flohe oli Saksan kokoonpanossa kolmissa arvokisoissa: vuosien 1974 ja 1978 MM-kisoissa sekä 1976 EM-kisoissa. Saksan liittotasavallan MM-kilpailuissa 1974 hän voitti maailmanmestaruuden ja vuoden 1976 EM-kilpailuissa Jugoslaviassa hopeaa.
Noora Koponen
Koponen on koulutukseltaan fysioterapeutti sekä autismi- ja aspergerliiton kouluttama kokemusasiantuntija.
Heinz Flohe
Flohe sai sydäninfarktin keväällä 2010 ja vajosi koomaan. Hän kuoli Vettweißissa 14. kesäkuuta 2013, 65-vuotiaana.
Noora Koponen
Koposen perheeseen kuuluu kaksi lasta. Koposen esikoisella, Nuutilla, todettiin 2-vuotiaana lapsuusiän autismi. Nuutti oppi lukemaan ja kirjoittamaan jo 4-vuotiaana, ja hän kommunikoi erityisesti kirjoitusalustan avulla.
Koponen on puolustanut julkisuudessa voimakkaasti erityislasten ja -nuorten asiaa ja ottanut voimakkaasti kantaa mm. erityislasten oppimisoikeuteen. Poliittisen vaikuttamistyönsä Koponen aloittikin vuonna 2014, jolloin Kataisen hallitus oli päättänyt kehysriihessä, että perusopetuksen koulunkäyntiavustajat luetaan osaksi opettaja-oppilassuhdetta. Koponen perusti adressin “Erityistukea tarvitsevien lasten oikeus oppimiseen turvattava!”, joka keräsi 25 926 allekirjoitusta. Adressissa vaadittiin hallitusta perumaan kehysriihen päätöksen, joka olisi mahdollistanut erityistä tukea tarvitsevien lapsien ryhmäkokojen suurentamisen.
Kirja
Koposen esikoiskirja Jos mä oon oikee – Nuutin tarina julkaistiin elokuussa 2020. Teos on tosikertomus Koposen autistisen pojan Nuutin elämästä ja äidin taistelusta lapsensa oikeuksien puolesta. Teoksessa annetaan Koposen mukaan ääni niille, jotka eivät ole neurologisesti tyypillisiä. Kirjassa on myös tieto-osuus autismikirjon luonteesta.
Teos on Koposen mukaan tarkoitettu erityisesti niille, joiden elämään autismikirjo tai vammaisuus ei vaikuta. Teoksessa otetaan esiin autismikirjoon liittyvien ympäristön aiheuttamien haasteiden lisäksi ne vahvuudet ja unelmat, joita autismikirjon ihmisillä on.
Kirja koostuu Nuutin sitaateista, joita Koponen on poiminut talteen päiväkodin reissuvihkosta sekä Nuutilta itseltään.
Laulaja Sanni on Nuutin elämässä merkityksellinen henkilö. Sanni on tietämättään sanoittanut Nuutin näkemyksiä elämästä, ja osa Nuutin tarinan luvuista on saanut otsikkonsa Sannin Jos mä oon oikee -laulun sekä Happoradion Puhu äänellä jonka kuulen -kappaleiden pohjalta. Noora ja Nuutti olivat mukana Ylen SuomiLOVE-ohjelmassa, jossa pop-muusikko Sanni piti heille yksityisesiintymisen Nuuksion kansallispuistossa.
Politiikka
Noora Koponen valittiin vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vihreän liiton kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä. Koponen on ajanut erityislasten asiaa ja puhunut ennaltaehkäisevästä kuntoutuksesta.
Politiikkaan Koponen lähti erityislapsensa Nuutin kohtaamien haasteiden vuoksi, sillä hänen mukaansa vammaisten ihmisten oikeudet toteutuvat Suomessa heikosti.
Koponen on ollut Espoon kaupunginvaltuuston jäsen sekä Hyvinvoiva Espoo kehitysohjelmatyöryhmän varapuheenjohtaja vuodesta 2017 lähtien. Koponen on toiminut myös Tapiolan Vihreiden varapuheenjohtaja. Vihreissä Koponen toimii vihreiden hyvinvointityöryhmän toisena tasa-arvoisena puheenjohtajana kansanedustaja Sofia Virran kanssa.
Eduskunnassa Koponen toimii sosiaali- ja terveysvaliokunnan sekä sivistysvaliokunnan jäsenenä. Lisäksi Koponen on työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan sekä itsenäisyyden juhlavuoden lastensäätiön valtuuskunnan varajäsen. Koponen on myös toiminut valtiovarainvaliokunnan ja ympäristövaliokunnan varajäsenenä. Koponen toimii myös eduskunnan kuntoutusverkoston puheenjohtajana ja vammaisasiaintyöryhmän varapuheenjohtajana sekä lukuisissa muissa eduskunnan työryhmissä, jotka edistävät ihmisten hyvinvointia ja terveyttä sekä vähemmistöjen tasa-arvoa.
Koponen perusti Eduskuntaan Nepsy-verkoston huhtikuussa 2022, jonka puheenjohtajana hän toimii.
Kaj Franck
Kaj Gabriel Franck (9. marraskuuta 1911 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 26. syyskuuta 1989 Santoríni, Kreikka ) oli suomalainen muotoilija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1972 ja hän oli taiteilijaprofessori vuosina 1973–1978. Kaj Franck on kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia keramiikka- ja lasimuotoilijoita ja myös ensimmäisiä kierrätyksen puolestapuhujia. Häntä on kutsuttu “suomalaisen muotoilun omaksitunnoksi”. Hän karsi esineestä muotoillessaan pois kaiken tarpeettoman ja ylimääräisen.
Tausta
Franck polveutui viipurinsaksalaisesta suvusta. Hän aloitti sisustussuunnittelijan opinnot Taideteollisuuskeskuskoulussa 17-vuotiaana 1929. Opintoalan valintaan vaikutti äidin suku: äidinisä oli arkkitehti ja kirjailija Johan Jacob Ahrenberg (1847–1914), joka oli kiinnostunut alasta ja kuului muun muassa Suomen Taideteollisuusyhdistyksen johtokuntaan. Ahrenberg oli 1800-luvun lopulla Arabian posliinitehtaan ensimmäisiä suunnittelijoita. Franckin opiskeluaikana Suomeen tulivat funktionalismin aatteet. Hän valmistui sisustusarkkitehdiksi vuonna 1932, joskaan ei tehdyt paljoakaan alan töitä. Sen sijaan hän pääsi tutustumaan tulevaan muotoilijan ammattinsa erilaisissa suunnittelijan tehtävissä. Vuonna 1934 hän toimi Riihimäen Lasi Oy:n luettelopiirtäjänä. Vuosina 1937–1939 hän käynnisti ja johti Hyvinkäällä villatehtaan kangaspainoa.
Suunnittelijana
Franck suunnitteli niin Arabialle, Artekille, Iittalalle kuin Nuutajärvellekin. Hän toimi Nuutajärven lasitehtaan taiteellisena johtajana vuosina 1950–1973.