cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korvalammi (Kärppälä)
Maantiede
Järven pinta-ala on 0,93 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 100 metriä. Järveen ei laske ojia. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 600 metriä pitkä laskuoja Viiterinojaan, joka muuttuu alajuoksulla Kärppälänjoeksi. Järven rantaviiva on 0,43 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa.
Torsten Frings
thumb|Torsten Frings (2007) Torsten Frings (s. 22. marraskuuta 1976 Würselen, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Välipuistorock
Välipuistorock 2002
Järjestettiin Laurilan Puistossa 9.–10.8.2002.
Esiintyjinä olivat: Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Kemopetrol, KMA, Turun Romantiikka, Bitch Alert, Tyrävyö, Maj Karman Kauniit Kuvat, Killer, Jaarli Padington, Fintelligens, Vancyria, Black Passat Blues, Sara, Sansa, Dust Eater Dogs, Celesty, Kuolleet Intiaanit, Technicolour, Lapset, Sur-rur.
Torsten Frings
Ura
Frings aloitti varsinaisen jalkapallouransa Alemannia Aachenin junioreissa, josta hän kuuden vuoden jälkeen jatkoi Werder Bremenin edustusmiehistöön. Werder Bremenin riveissä hän voitti Saksan cupin vuonna 1999. Vuoden 2002 MM-turnauksen aikoihin moni Euroopan suurseura oli kiinnostunut hänestä ja hän siirtyikin Borussia Dortmundiin neljän vuoden sopimuksella. Vuonna 2003 hän palasi kentille loukkaantumisensa jälkeen. Vain 16 ottelun ja neljän maalin jälkeen hän siirtyi Bayern Müncheniin, jonka riveissä hän ei kuitenkaan viihtynyt. Vain vuoden jälkeen hän palasi takaisin Bremeniin vaihtokaupassa, jossa Valérien Ismaël siirtyi vastavuoroisesti Münchenin riveihin.
Välipuistorock
Välipuistorock 2003
Järjestettiin Laurilan Puistossa 8.–9.8.2003.
Esiintyjinä olivat: Apulanta, Satirnine, The Rasmus, Kotiteollisuus, Charon, YUP, Viikate, The Odorants, Lowe Motor Corporation, Velcra, Passionworks, Ripsipiirakka, Varjo, Minerva, Amadeus, Disco Ensemble, PMMP, Nummisuutarit Featuring Special Guest Star Kim Brown from Renegades, Wat 69, The Knob, Velvetcut, Kayah, Trigon, Stigma.
Torsten Frings
Ura
Frings on pelannut uransa aikana kahdet EM- ja kahdet MM-kilpailut. Kaikkiaan hän pelasi 79 maaottelua ja teki niissä kymmenen maalia.
Välipuistorock
Välipuistorock 2004
Esiintyjinä olivat: Yö, Lullacry, Diablo, Suburban Tribe, Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Blake, Peer Günt, Deep Insight, Ezkimo, Tohtori No!, Mokoma, Irina, Clamour, Uniklubi, Entwine, Klamydia, Technicolour, Private Line, Jaarli Padington, Pikkupaha, Rocklyriikkakilpailun 2004 voittaja.
Torsten Frings
Ura
Torsten Fringsillä on vaimonsa Petran kanssa kaksi lasta, Lisa-Katharina ja Lena Alina.
Joulukuun lopussa 2016 Fringsistä tuli SV Darmstadtin päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta joulukuussa 2017, kun Darmstadt oli vajonnut 2. Bundesliigan putoamiskamppailuun.
Välipuistorock
Välipuistorock 2005
Järjestettiin Laurilan Puistossa 5.–6.8.2005.
Esiintyjinä olivat: Kotiteollisuus, LAB, Stam1na, Ripsipiirakka, Turmion Kätilöt, Technicolour, Pain Confessor, Kuolleet Intiaanit, Rocklyriikkakilpailun voittaja Valtavirta, Zen Café, Viikate, Disco Ensemble, Pelle Miljoona & Rockers, Flylow, Maj Karma, Pornorphans, Free Spirit, Nicole, The Knob, Ozzy Osbourne Tribute.
Theodor Busse
Hän yleni jalkaväenkenraaliksi toisessa maailmansodassa. Sodan loppuvaiheilla hän komensi väliaikaisesti 121. jalkaväkidivisioonaa ja Saksan I armeijakuntaa. Berliinin taistelun aikana hän komensi Saksan 9. armeijaa. Halben taistelussa Ivan Konevin johtamat venäläisjoukot tuhosivat 9. armeijan lähes täysin. Vain 25 000 miestä pääsi vihollislinjojen läpi Walther Wenckin 12. armeijan luo. Busse jäi sotavangiksi, ja hänet vapautettiin vuonna 1947.
Välipuistorock
Välipuistorock 2006
Järjestettiin Laurilan Puistossa 4.–5.8.2006.
Esiintyjinä olivat: Diablo, Jaarli Padington, PMMP, So Called Plan, Lapko, Nicole, Klamydia, Rocklyriikkakilpailun voittaja 2006, Ruoska, Olavi Uusivirta, Telaketju, Bloodpit, Avidé, Lauri Tähkä & Elonkerjuu, Virkavalta, The Warblinkers.
Välipuistorock 2007
Järjestettiin Laurilan Puistossa 3.–4.8.2007.
Esiintyjinä olivat: Apulanta, Sara, Stalingrad Cowgirls, The Odorants, Discore, Deathlike Silence, Ari Koivunen, Ruoska, Pauli Hanhiniemi & Testivoittaja, I Was a Teenage Satan Worshipper, The Cyan Velvet Project, Komedia Vulgaria, Velvetcut, Speed Limit.
Välipuistorock 2008
Järjestettiin Laurilan Puistossa 5.7.2008.
Esiintyjinä olivat: Klamydia, Allied Forces, Dark the Suns, Retropop, Superjaded, Fourpointsix, Broken Reflections.
Dry Tortugasin kansallispuisto
Dry Tortugasin kansallispuisto on Yhdysvaltojen Floridan osavaltion Dry Tortugas -saarilla sijaitseva kansallispuisto. Dry Tortugas julistettiin Yhdysvaltain kansalliseksi suojelumonumentiksi vuonna 1935 ja kansallispuistoksi 26. lokakuuta vuonna 1992.
Puisto on 262 km² laajuinen ja suurimmaksi osaksi vesialuetta. Sen keskus on vuosina 1846–1866 rakennettu limnnoitus. Vesieläinten lisäksi se on merkittävä linnuston suojelualue.
Välipuistorock
Välipuistorock 2009
Esiintyjinä olivat Negative, Don Johnson Big Band, Nicole, Pelle Miljoona Unabomber!, Komedia Vulgaria, Smokesuit, Hole In One, Liquid society, Karkaasu, Julian Toilet
Dry Tortugasin kansallispuisto
Sitä hallinnoi muiden Yhdysvaltain kansallispuistojen tapaan National Park Service. thumb|left|250px|Fort Jefferson
Michael Altenburg
thumb|right|Michael Altenburg
Johann Michael Altenburg (27. toukokuuta 1584 Alach – 12. helmikuuta 1640 Erfurt) oli saksalainen säveltäjä ja pappi.
Altenburg toimi opintojensa jälkeen jonkin aikaa opettajana ja kanttorina Erfurtissa. Vuodesta 1608 alkaen hän toimi pastorina eri seurakunnissa. Vuonna 1631 Altenburg joutui kolmikymmenvuotisen sodan levottomuuksissa pakenemaan Erfurtiin, jossa hänet vuonna 1637 nimitettiin augustinolaisluostarin diakoniksi ja vuonna 1638 Andreas-kirkon pastoriksi.
Altenburgin tuotanto koostuu enimmäkseen hengellisistä sävellyksistä. Hän nautti huomattavaa arvostusta eläessään ja tuli rinnastetuksi Orlando di Lassoon. Altenburg sävelsi tunnetuimman virtensä Breitenfeldin ensimmäisen taistelun voiton kunniaksi vuonna 1631.
Mary Lou McDonald
thumb|Mary Lou McDonald Mary Lou McDonald (s. 1969) on irlantilainen poliitikko, joka on Sinn Féin -puolueen johtaja vuodesta 2018 lähtien. McDonald on Irlannin parlamentin alahuoneen jäsen vuodesta 2011. Aiemmin hän on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä.
Helmikuussa 2020 pidettyjen Irlannin tasavallan parlamenttivaalien tulos oli historiallinen, sillä vasemmistolainen ja kansallismielinen Sinn Féin sai valeissa eniten ääniä. Mary Lou McDonaldin johtama Sinn Féin on ollut aiemmin Irlannin tasavaltalaisarmeijan IRA:n poliittinen siipi ja sen takia muiden puolueiden hylkimä. Keskustaoikeistolaiset Fine Gael ja Fianna Fáil ovat hallinneet Irlantia vuodesta 1922 saakka vuorotellen.
Tauno Käyhkö
Tauno Käyhkö (s. 6. toukokuuta 1950 Rovaniemi) on uransa lopettanut suomalais-kanadalainen mäkihyppääjä, joka edusti arvokisoissa synnyinmaataan Suomea ja myöhemmin Kanadaa.
Tauno Käyhkön nousu arvokisamitalistiksi oli usein lähellä: MM-kisoissa 1970 hän sijoittui suurmäessä neljänneksi jäätyään 2,2 pisteen päähän pronssimitalista. Sapporon talviolympiakisoissa 1972 menestys oli vieläkin lähempänä, kun suurmäen pronssimitalisti Rainer Schmidt oli vain 0,1 pistettä ja voittaja Wojciech Fortunakin vain 0,7 pistettä edellä. Vielä Lahden MM-kisoissa 1978, joissa Kanadaan 1974 muuttanut Käyhkö edusti jo uutta kotimaataan, tuloksena oli suurmäen viides sija.
Ounasvaaran Hiihtoseuran mies voitti Salpausselän kisojen mäkihypyn 1973. Huippukuntoaan hän osoitti talvella 1971 voittamalla Sveitsin mäkiviikon kaikki neljä osakilpailua ja sijoittumalla Keski-Euroopan mäkiviikolla kokonaiskilpailun neljänneksi. Vuotta myöhemmin hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikolla kolmanneksi ja vuonna 1973 hän voitti toistamiseen Sveitsin mäkiviikon.
PaK 38
thumb|300px|Pak 38 5 cm Panzerabwehrkanone 38 (5 cm Pak 38) oli Rheinmetall-Borsigin valmistama saksalainen vedettävä, puoliautomaattisella lukkokoneistolla varustettu panssarintorjuntatykki. Tykin kaliiperi oli 50 millimetriä.
Kehitys ja käyttö
Tykin suunnittelu alkoi vuonna 1938, mutta rintamakäyttöön tykki ennätti vasta vuoden 1940 lopulla. Tykki osoittautui sinänsä hyväksi aseeksi, mutta erityisesti neuvostoliittolaisten T-34- ja KV-1-panssarivaunujen torjunta tykillä oli hyvin vaikeaa liian vähäisen panssarinläpäisytehon takia. Kevyiden panssarivaunujen ja muiden panssariajoneuvojen torjuntaan sekä jalkaväen tukitehtäviin tykki kuitenkin soveltui hyvin. Tykin valmistus lopetettiin vuoden 1943 lopulla, yli 9 500 Pak 38:n valmistuttua.
Suomeen tykkejä tilattiin Saksalta 27 kappaletta vuonna 1942. Ensimmäiset 12 tykkiä saapuivat kesällä 1942 ja loput 15 tykkiä tulivat saman vuoden jouluna. Suomessa tykki sai nimen 50 K/38. Sodan jälkeen Suomi säilytti taisteluista selvinneitä 15:tä tykkiä asevarastoissa varauskalustona aina vuoteen 1986 saakka, kunnes tykki poistettiin puolustusvoimien kalustoluetteloista. Tykit luovutettiin deaktivoituina museoille ja myytiin keräilijöille.
Tykin rakenne
Tykin pääosat ovat putki ja lavetti, jotka jakautuvat edelleen pienempiin osakokonaisuuksiin.
Putki
Tykin putki koostuu varsinaisesta putkesta ja peräkappaleesta. Putki on rakenteeltaan rihlattu, vaipaton ja suujarrulla varustettu. Varsinaisen putken sisässä voidaan erottaa panoskammio, ylimenokartio ja kierreossa. Putken alapinnassa on kehdon luisukappaleisiin vastaavat kahdet luisupalat. Putken takapäähän on liitetty kiristysrenkaalla peräkappale, jossa on lukkopesä sulkukappaletta varten. Peräkappaleeseen kiinnittyvät sulku- ja iskukoneisto sekä kiskurilaite.
Lukko koostuu seuraavista osista: sulkukoneisto puoliautomaattikoneistoineen, iskukoneisto ja kiskurilaite.
Sulkukoneistoon kuuluvat sulkukappale, kädensijalla varustettu kääntövarsi, sulkukappaleen siirtovarsi ja puoliautomaattikoneisto. Sulkukappale on tyypiltään vaakasuorassa liikkuva, vasemmalle avautuva kiila. Lukon käsin avaamiseen käytettävä kääntövarsi on suorassa yhteydessä L-muotoiseen siirtokampeen, jonka alaosassa oleva luisupala liikkuu sulkukappaleen yläreunassa olevassa leikkauksessaan liikuttaen sulkukappaletta. Kääntövarressa on kääntövarren ja siirtokammen liityntäkohdan yläpuolella hammaspyörä, joka on yhteydessä puoliautomaattikoneiston hammastankoon. Puoliautomaattikoneiston osia ovat muun muassa puoliautomaattikoneiston kehys ja ohjain, joiden sisällä puoliautomaattikoneisto suurimmaksi osaksi sijaitsee. Kehys ja ohjain ovat samalla puoliautomaattikoneiston suurimmat päällepäin näkyvät osat. Muita puoliautomaattikoneiston osia ovat avaus- ja sulkujouset, jotka ovat kierrejousia, mäntä, hammastanko, sulkujousen holkki sekä vaihdin, jota kääntämällä voidaan tykin puoliautomaattikoneisto voidaan kytkeä päälle tai pois.
Iskukoneistoon kuuluvat iskuri, iskujousi, vastinpohja, virityslaite, liipaisin ja liipaisintappi. Virityslaite koostuu viritinakselista, käsivirittimestä kädensijoineen, viritinvarresta ja jousiholkista jousineen. Liipaisimen muodostavat varsinainen liipaisin liipaisinakseleineen, liipaisintappi ja liipaisinakselin jousiholkki.
Kiskurilaite muodostuu pystyssä olevasta kiskuriakselista sekä yksiosaisesta U-muotoisesta kiskurista, jossa on kaksi vartta: ala- ja yläkiskurivarsi. Kiskuriakseli kulkee kiskurin läpi kiskurivarsien ollessa 90 asteen kulmassa kiskuriakseliin nähden. Kiskurissa on kiskurin nokat, kiskurin kynnet ja pitokorokkeet. Kiskurin nokat saavat kiskurin kääntymään kiskuriakselin mukana sulkukappaleen avautuessa. Kiskurivarsien päissä olevat kiskurin kynnet jäävät ladattaessa patruunahylsyn kannan etupuolelle. Kiskurin kynnet vetävät tyhjän hylsyn laukauksen jälkeen ulos. Pitokorokkeet vastustavat sulkukappaleen sulkujousen voimaa pitäen sulkukappaleen lukon auki ollessa vasemmalla.
Lavetti
Lavetti voidaan jakaa ylä- ja alalavettiin, kehtoon ja painontasaimeen. Ylälavetti kääntyy sivu- ja korkeussuunnassa, mahdollistaen tykin suuntaamisen. Alalavetti muodostaa tykin toiminta-alustan, mahdollistaa tykin tukemisen maahan ja toimii tykin kuljetusalustana. Kehto toimii tykinputken alustana ja sen asentoa muuttamalla säädetään tykin korotusta.
Kehto koostuu kehdon rungosta, jonka yläpinnassa olevien luisukiskojen päällä tykin putki liikkuu luisukappaleidensa varassa. Lisäksi kehdossa on kehdon kannatin, joka kannatintappiensa välityksellä kiinnittyy ylälavettiin. Kehtoon liittyy myös joustolaite, jonka osia ovat putken vasemmalla puolella oleva paineilmapalautin ja oikealla oleva nestehidastin. Kehdossa sijaitsevat myös tähtäyslaitteet ja laukaisukoteloon sijoitettu laukaisukoneisto. Tähtäyslaitteisiin kuuluu tähtäyslaitteen jalusta, tähtäyskoneisto, tähtäyskaukoputki, varatähtäin ja valaisinlaite.
Ylälavetti koostuu ylälavetin rungosta ja korkeussuuntauskoneiston osista. Ylälavetin runkoon liittyvät: kehdon kannatintappien laakeripesät, ylälavetin alalavettiin kiinnittävät kaksi napalaakeripesää, ampujan olansuojus ja kahdesta päällekkäisestä panssarilevystä koostuva yläsuojakilpi kannatinvarsineen. Ylälavetissa olevat korkeussuuntauskoneiston osat ovat: korkeussuuntauskiertopyörä akseleineen ja laukaisunappeineen, korkeussuuntauskierukkapyörä korkeussuuntaushammaskaari, sivusuuntauskiertopyörä akseleineen, sivusuuntauskierukka ja sivusuuntauskierukkapyörä.
Alalavettiin kuuluvat lavettirunko, ajolaitteet ja lavettihaarat. Lavettirungossa olevaan kahteen napatappiin kiinnittyy laakeroitu ylälavetti. Lavettirungon päällä sijaitsee myös sivusuuntaushammaskaari. Lavettirungon etuosassa on taitettava kaksiosainen alasuojakilpi kannatinvarsineen. Ajolaitteet koostuvat kahdesta pyörästä, kahdesta polviakselista, sauvajousista, kannuspyörästä ja jousituksen tukilaitteista, joilla jousitus voidaan lukita ammunnan ajaksi. Irrallinen kannuspyörä voidaan sijoittaa joissakin raskaissa kenttätykeissä käytetyn edeltäjän tavoin lavettihaarojen päihin helpottamaan miesvoimin tapahtuvaa tykin liikuttelua. Lavettihaaroja on kaksi kappaletta. Niiden tarkoituksena on tukea tykkiä ammunnan aikana.
Painontasaimen tehtävänä on tasata putken massan korkeussuuntauskoneille eri korotuskulmilla aiheuttama rasitus kevyen suuntaamisen aikaansaamiseksi. Painontasain on hydropneumaattinen sylinteri joka on kiinnitetty toisesta päästään kehtoon ja toisesta ylälavettiin.
Tykin toiminta
Ammunnan alkaessa lukko on lepotilassa ja puoliautomaattikoneisto kytkettynä pois toiminnasta. Lukko toimii puoliautomaattisena ainoastaan ammuttaessa panssarikranaatteja ja alikaliiperiammuksia. Sirpalekranaattilaukausten pienempi ruutimäärä ei riitä antamaan tarpeeksi pitkää luisua, eikä tarpeeksi nopeata palautumisnopeutta tykinputkelle, jotta puoliautomaattikoneisto toimisi. Myös ammuttaessa panssarikranaatteja uudesta tuliasemasta tai löysällä maaperällä on puoliautomaattikoneisto pidettävä pois päältä. Uudessa tuliasemassa voidaan puoliautomaattikoneisto ottaa käyttöön vasta kun lavetti ei enää muutaman laukauksen jälkeen liiku taaksepäin ammuttaessa, jolloin tarvittava osa rekyylivoimasta saadaan puoliautomaattikoneiston käyttöön.
Jäniksen vuosi (vuoden 2006 elokuva)
Jäniksen vuosi (Le Lièvre de Vatanen) vuodelta 2006 on Marc Rivièren ohjaama elokuva Arto Paasilinnan teoksen Jäniksen vuosi (1975) pohjalta.
PaK 38
Tykin toiminta
Lataaminen alkaa virittämällä tykki käsivirittimestä, jolloin iskuri jää vireeseen. Seuraavaksi avataan lukko käsin, mikä tapahtuu vetämällä kääntövarren kädensijasta taakse oikealle. Kääntövarren kääntyessä se kääntää siirtokampea akselinsa ympäri. Siirtokammen alaosassa oleva luisupala liikuttaa sulkukappaletta, jolloin lukko aukeaa ja sulkujousi jännittyy. Lukko voidaan sulkea joko käsin tai lataustoiminnolla. Käsin sulkeminen tapahtuu pitämällä kääntövarresta kiinni, samalla työntäen kiskuriakselin käsivipua vasemmalle. Lataustoiminnolla lukon sulkeutuminen tapahtuu työntämällä patruunalaukaus voimakkaasti putkeen. Tällöin hylsyn kanta osuessaan kiskurin kynsiin saa kiskurin kääntymään akselinsa ympäri, jolloin pitokorokkeet irtoavat sulkukappaleesta ja sulkukappale pääsee sulkujousen avulla ääriasentoonsa oikealle ja sulkee lukon.
Philipp Lahm
Philipp Lahm (s. 11. marraskuuta 1983 München, Baijerin osavaltio, Länsi-Saksa) on uransa lopettanut saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi bundesliigaseura Bayern Münchenissä.
PaK 38
Tykin toiminta
Laukaiseminen tapahtuu painamalla korkeussuuntauskiertopyörässä olevaa jousikuormitteista laukaisunappia sisäänpäin, jolloin laukaisuvaijeri kolmihaaravivun välityksellä nostaa laukaisukaraa, joka liipaisinkaran välityksellä nostaa liipaisimen ylös ja liipaisinakseli kääntyy. Iskujousi vapautuu päästäen iskurin lyömään nalliin, ja tykki laukeaa.
Jäniksen vuosi (vuoden 2006 elokuva)
Vastaanotto
Kriitikko Jussi Karjalainen löytää elokuvasta kiitoksen ansaitsevia puolia, kuten tapahtumien sijoittamisen Kanadan takamaille ja intiaanit, mutta katsoo, että elokuva sisältää tarpeettomia sirkustemppuja. Myöskään Vatasen rooliin valittu Christopher Lambert ei hänestä onnistu tehtävässään Antti Litjaan verrattuna. Mutta kaiken kaikkiaan elokuva on kriitikon mukaan kiinnostava.
PaK 38
Tykin toiminta
Lukon avautuminen tapahtuu kahdella eri tavalla riippuen siitä, onko puoliautomaattikoneisto käytössä vai ei. Mikäli puoliautomaattikoneisto ei ole käytössä, lukko jää laukauksen jälkeen kiinni, jonka jälkeen se on avattava käsin. Puoliautomaattikoneiston ollessa käytössä, alkaa automaattinen lukonavausmekanismi toimia putken alkaessa palautua kehdossa sijaitsevan palauttimen vaikutuksesta takaisin etuasentoonsa. Puoliautomaattikoneistossa pitkittäin oleva, mäntään liittyvä avausjousi antaa voiman lukon avautumiselle. Puoliautomaattikoneiston ollessa käytössä, sen vasemmasta sivusta on työntyneenä ulos mäntään liitoksissa oleva iskin. Kun iskin osuu putken palautuessa kehdossa olevaan puoliautomaattitelineen takakorokkeeseen, jatkaa putki palautumistaan, mutta koska iskin on kohdannut korokkeen, se ei liiku. Koska iskin on yhteydessä puoliautomaattikoneiston mäntään, joka puolestaan on yhteydessä avausjouseen, alkaa avausjousi puristua kasaan eli jännittyä. Puoliautomaattikoneiston mäntä työntyy hammastangon päälle kytkinvivun kytkiessä männän ja hammastangon yhdeksi kokonaisuudeksi. Palautumisen jatkuttua vielä hetken, iskimen irrotinvipu painaa iskimen männän sisään, jolloin avausjousi pääsee toimimaan, painaen toisiinsa kytkeytyneet männän ja hammastangon eteenpäin. Hammastangon liike saa kääntövarren hammaspyörän pyörähtämään, jolloin kääntövarsi kääntyy, liikuttaen samalla siirtokammen välityksellä sulkukappaletta. Liikkeessä oleva sulkukappale lyö kiskurin nokkiin, jolloin kiskuri kääntyy akselinsa ympäri ja kiskurin kynnet heittävät patruunahylsyn ulos panoskammiosta. Lukon avautuessa sulkujousi jännittyy ja sulkujousen kuormittama sulkukappale jää kiskurin pitokorokkeiden pidättämänä auki.
Philipp Lahm
Seurajoukkueura
Lahm syntyi Münchenissä ja aloitti pelaamisen viisivuotiaana FT Gern Münchenissä, josta siirtyi 11-vuotiaana Bayern Müncheniin ja on näin ollen Bayern Münchenin omia kasvatteja. Bayernin juniori- ja amatöörijoukkueissa Lahm pelasi joko keskikentän keskellä tai oikeassa laidassa sekä oikeana laitapakkina. Sekä alle 19-vuotiaiden mestaruuden kahdesti voittaneessa joukkueessa että Bayernin amatööreissä Lahm oli myös joukkueen kapteeni ja Bayernin amatöörivalmentajan, Herman Gerlandin, mielestä Lahm on lahjakkain jalkapalloilija, jota hän on koskaan valmentanut.
Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande
Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande (lyh. NTF) on ruotsalainen liikenneturvallisuutta edistävä yhdistys. Se perustettiin vuonna 1934 Ruotsin tuolloisen liikenne- ja viestintäministerin Henning Leon aloitteesta. NTF:n valtakunnallinen toiminta on jaettu kymmeneen paikallisyhdistykseen.
Philipp Lahm
Seurajoukkueura
Lahmin erikoisuus on se, että hän pystyy pelaamaan sekä vasemmalla että oikealla laidalla. Juniorivuosinaan Bayern Münchenissä sekä vielä kaudella 2002–2003 Bayernin reservijoukkueessa Lahm pelasi oikeana laitapuolustajana tai puolustavana keskikenttäpelaajana. Vasemman laitapuolustajan tontille Lahm päätyi, kun seuran silloinen valmentaja Felix Magathi siirsi hänet Stuttgartiin. Sen jälkeen Lahm on pelannut pääasiassa oikeana puolustajana sekä seurajoukkueissaan että maajoukkueessa, jossa tosin tarvittaessa on myös pelannut vasempana laitapuolustajana. Lahm itse kokee olevansa vielä hieman vahvempi oikealla kuin vasemmalla laidalla.
VfB Stuttgart
Lahmin Bundesliigaura alkoi VfB Stuttgartissa, jossa hän pelasi lainasopimuksella kaksi kautta (2003–2005), Bixente Lizarazun pelatessa vasemman puolustajan ja Willy Sagnolin oikean puolustajan paikkaa Bayern Münchenissä ja Bayernin keskikentänkin ollessa hyvillä pelaajilla täytetty. Lahm hankittiin alun perin Andreas Hinkelin varamieheksi oikean puolustajan tontille, mutta valmentaja Felix Magath kokeili lahjakasta müncheniläistä useammalla pelipaikalla ennen kauden alkua harjoitusotteluissa, ja lopulta Lahm vakiinnutti paikkansa vasemman laidan puolustavassa roolissa, jossa hän syrjäytti silloisen Saksan maajoukkuepakin, Heiko Gerberin.
Stuttgartissa Lahm vakiinnutti paikkansa joukkueen avauskokoonpanossa lähes välittömästi ja pelasi joukkueessa kaudella 2003–2004 31 Bundesliigapelissä ja seitsemässä Mestarien liigan pelissä - mm. Manchester Unitedia ja Chelseaa vastaan - ja oli jokaisessa pelissä joukkueensa ehdotonta parhaimmistoa. Kauden päätteeksi Lahm tuli Saksan vuoden jalkapalloilija äänestyksessä toiseksi.
Toisella Stuttgartin kaudellaan Lahm kärsi kahdesta vakavasta loukkaantumisesta, minkä lisäksi EM kisojen jälkeinen lyhyt valmistautumisaika ja uuden valmentajan, Matthias Sammerin, taktiikkaan sopeutuminen toi omat ongelmansa piskuisen laitapakin peliin. Tammikuussa 2005 Lahm joutui pelikentiltä syrjään oikean jalkapöydän rasitusmurtuman takia, joka lopulta piti hänet kentän laidalla lähes neljän kuukauden ajan. Vain viisi viikkoa kentälle paluunsa jälkeen Lahm kärsi ristisidevamman, jonka paraneminen kesti lähes puoli vuotta.
FC Bayern München
Loukkaantumisten takia Lahmin ammattilaisura Bayern Münchenissä alkoi kuntoutuksessa ja hän palasi pelikentille vasta loppuvuodesta 2005. Kentille paluunsa jälkeen hän kuitenkin vakiinnutti paikkansa Bayernin kokoonpanossa nopeasti ja on siitä lähtien ollut yksi seuran luottopelaajista. Kaudella 2005–2006 Lahm kamppaili tervehtymisensä jälkeen tasaväkisesti peliajasta Lizarazun kanssa ja on sen jälkeen ollut joukkueen luottopuolustaja vasemman pakin tontilla. Kaudella 2006–2007 Lahm pelasi jokaisessa Bayernin Bundeliigapelissä ja yhdeksässä kymmenestä mestarien liigan pelistä ja näistä kahta lukuun ottamatta kaikissa täydet 90 minuuttia. Myös seuraavalla kaudella Lahm kuului vakiokoonpanoon loukkaantumistaukoja lukuun ottamatta. Kaudella 2007–2008 Bayern hankki riveihinsä Saksan maajoukkuepuolustajan Marcell Jansenin ja Lahmin oletettiin siirtyvän oikeaksi laitapuolustajaksi pelipaikalle, jolla hän itse kokee olevansa vielä vahvempi kuin vasemmalla, mutta tästä huolimatta Lahm pelasi kyseisellä kaudella valtaosan otteluista vasemman puolustajan tontilla. Seuraavan kauden alussa Bayern myi Jansenin HSV:lle, koska tämän mahdollisuudet Lahmin syrjäyttämiseen ja paikkansa vakiinnuttamiseen vasempana pakkina olivat maajoukkuetason pelaajalle olemattomat. Tämän seurauksena myös kaudella 2008–2009 Lahmin pelipaikka seurassa pysyi vasempana pakkina, vaikka hän edellisen kauden aikana ja jatkosopimuksen allekirjoittamisen aikoihin esittikin useasti toiveensa siirtymisestä oikealle.
Kaudella 2013-14 Lahm pelasi usein myös keskikentän pohjalla.
Maajoukkueura
Lahmin maajoukkeura alkoi varsinaisesti alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Omien sanojensa mukaan Lahm pääsi kertaalleen myös alle 17-vuotiaiden leirille mukaan, mutta oli silloisten valmentajien mukaan liian pieni pärjätäkseen joukkueessa. Alle 19-vuotiaissa Lahm pelasi vuoden 2002 EM-kisoissa, joissa Saksa sijoittui toiseksi Espanjan jälkeen. Lahm teki kisoissa yhden maalin ottelussa Englantia vastaan.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Saksan A-maajoukkueesessa Lahm pelasi 20-vuotiaana 18.2.2004 Kroatiaa vastaan (2-1) ja on sen jälkeen loukkaantumisten aiheuttamia taukoja lukuun ottamatta vakiinnuttanut paikkansa joukkueen aloituskokoonpanossa. Vuoden 2004 EM-kisoissa Lahm pelasi kaikissa Saksan kolmessa ottelussa täydet peliminuutit ja saksalaismedioissa hänet arvioitiin maan harvoihin onnistujiin muuten alakanttiin menneessä turnauksessa. Kaksi vakavaa loukkaantumista (jalkapöydän rasitusmurtuma ja oikean polven ristisidevamma) pitivät Lahmin sivussa kentiltä lähes koko vuoden 2005, joten kyseisenä vuonna hän ei pelannut yhdessäkään maaottelussa, eikä siten pystynyt myöskään osallistumaan Saksassa pelattuun Confederations Cupiin.
Lahm teki avausmaalin Saksassa pelatuissa jalkapallon MM-kilpailuissa vuonna 2006 ja pelasi ainoana joukkueesta täydet minuutit kaikissa otteluissa huolimatta siitä, että loukkasi vasemman kyynärpäänsä harjoitusottelussa FSV Luckenwaldea vastaan vain kolme viikkoa ennen turnauksen alkua ja joutui pelaamaan ottelut erikoisvalmisteinen tuki kyynärpäässään. Lahm valittiin myös turnauksen viralliseen tähdistöjoukkueeseen sekä ottelun parhaaksi pelaajaksi alkusarjan pelissä Puolaa vastaan.
Jalkapallon EM-kilpailuissa vuonna 2008 Lahm aloitti Saksan joukkueessa oikeana laitapakkina, mutta siirtyi takaisin vasemmalle Marcell Jansenin epäonnistuttua kahdessa ensimmäisessä ottelussa vasemman laitapakin tontilla. EM-kisoissa Lahm laukoi Saksan välierässä Turkki vastaan viimeminuuttien maalillaan (3-2) finaaliin ja hänet valittiin ottelun pelaajaksi, vaikka Lahm itse olikin sitä mieltä, ettei valinta välttämättä ollut oikeutettu. Loppuottelussa Espanjaa vastaan Lahm vaihdettiin puoliajalla kentältä jalkapöydän vamman takia. Espanja voitti ottelun 1-0 ja näin Lahm ja Saksa saivat hopeaa. Kuten jo MM-kisoissa 2006, myös EM-kisoissa 2008 Lahm valittiin turnauksen tähdistöjoukkeeseen.
Karsinnoissa jalkapallon MM-kilpailuihin vuonna 2010 Lahm pelasi täydet minuutit jokaisessa ottelussa. Michael Ballackin juuri ennen kisoja tapahtuneen loukkaantumisen jälkeen Saksan päävalmentaja Joachim Löw nimesi Lahmin joukkueen kapteeniksi lopputurnaukseen. Tämän valinnan myötä Lahmista tuli Saksan MM-kisahistorian nuorin kapteeni.
Yksityiselämä
Philipp Lahm meni naimisiin (Aying, Baijeri, Saksa) vuonna 2010 Claudia Chattenbergin kanssa.
Roberto Mieres
Roberto Mieres (3. joulukuuta 1924 Mar del Plata, Argentiina – 26. tammikuuta 2012 Maldonado, Uruguay ) oli argentiinalainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Roberto Mieres osallistui Formula ykkösten MM-sarjaan vuosina 1953–1955. Hän ajoi kaikkiaan 16 osakilpailua ja keräsi niistä yhteensä 13 MM-pistettä. Hänen paras sijoituksensa oli neljäs (Sveitsin GP 1954, Espanjan GP 1954 ja Hollannin GP 1955). Häneen nimiinsä kirjattiin yksi kilpailun nopein kierros (Hollanti 1955). Mieres oli tasainen kuljettaja: hän ajoi seitsemän parhaan joukkoon kaikissa kisoissaan joissa pääsi ruutulipulle saakka.
Roberto Mieres, lempinimeltään ”Bitito”, oli nuorena lahjakas urheilija ja harrasti muun muassa tennistä, rugbya, soutua ja purjehdusta. Hän osallistui puolivahingossa, ystäviensä kehotuksesta autokilpailuun 1947 ja voitti sen kaikkien yllätykseksi. Hän perusti ystäviensä kanssa tallin ja alkoi kiertää kilpailuja. Hän osallistui lukuisiin ennen toista maailmansotaa järjestettyihin Grand Prix -kilpailuihin, jotka loivat pohjaa vuonna 1950 käynnistetylle Formula 1 -sarjalle.
F1-uransa jälkeen Mieres jatkoi kilpailemista urheiluautoluokissa muun muassa Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Myöhemmin hän palasi nuoruutensa lajin purjehduksen pariin ja osallistui Argentiinan joukkueessa Rooman olympialaisiin 1960. Joukkue päätyi Star-luokassa 17. sijalle.
Kilpa-auton rattiin Mieres palasi vielä 79-vuotiaana Monacossa 2004 järjestetyssä historiallisessa tapahtumassa.
Mieres kuoli 87-vuotiaana tammikuussa 2012.
Polkka
Polkka on nopea tasajakoinen tanssi. Se on syntynyt 1830-luvulla itäisessä Böömissä nykyisen Tšekin alueelta. Tanssin alkuperäinen nimi pulka tarkoittaa lyhyttä tai puolta askelta. 1850-luvulle tultaessa polkka oli levinnyt ympäri Euroopan ja myös Amerikan mantereelle. Suomeen polkka tuli tiettävästi ensiksi länsirannikolle 1840-luvulla. Suomalainen polkka on keskieurooppalaista polkkaa nopeampaa ja siinä on runsaasti variaatioita. Sävelmistöön on Suomessa sulautunut varhaisempien nopeiden tanssien sävelmiä (vrt. muun muassa ”Ievan polkka”).
Askelikko
Ns. suomalaisessa polkassa paino on pääosin päkiöiden varassa. Polvet pysyvät tanssissa melko suorina, nilkoista sen sijaan joustetaan voimakkaasti. Tahdissa on neljä iskua. Perusaskelikko alkaa tasahypyllä, sitä seuraa vuorotellen vasemman ja sitten oikean jalan askel ja ponnistus hyppyyn. Neljännellä iskulla ollaan ilmassa ja hyppy päättyy tasajalka-alastuloon seuraavalla ykkösiskulla. Suomalaisen polkan yleisilme on aika pysty, ja vaikka siinä voidaankin edetä vauhdikkaasti, sitä voidaan tanssia matkustamatta tilassa, siis paikalla pysyen, tosin kuin monia muita polkkavariaatioita. Suomalaisen polkan askelikko ei ole korkea, mutta siinä on silti selvä ponnistus. Tilassa liikkuminen tapahtuu siten, että jompikumpi kylki on menosuuntaa kohti. Parittain tanssittaessa tilassa liikutaan tavallisesti tanssisuuntaan eli vastapäivään. Myös myötäpäivään voidaan liikkua; silloin on kyse "savolaisesta polkasta".
Suomessa tanssitaan myös ruotsinkielisen perinteen mukaisesti. Tällöin yleisilme on tilassa matkustavampi, sillä laukka-askelikon eri variaatiot muodostavat tällaisen polkkatyylin perustan.
Kungliga Myntkabinettet
thumb|265px Kungliga Myntkabinettet – Sveriges ekonomiska museum (Kuninkaallinen kolikkokabinetti – Ruotsin talousmuseo) on Tukholmassa toimiva museo, joka esittelee historiallisia rahoja ja taloushistoriaa. Se on osa Ruotsin valtion historiallisia museoita, ja sinne on koottu Ruotsin valtion raha- ja mitalikokoelmat. Kokoelmiin kuuluu paljon harvinaisia varhaiskeskiaikaisia arabialaisia, saksalaisia ja anglosaksisia kolikoita. Museorakennus sijaitsee vanhassakaupungissa Slottsbackenin etelälaidalla.
Hauiskääntö
Hauiskääntö on lihaskuntoharjoite, jonka kohdelihas on hauis. Liikkeellä kehitetään seuraavia ominaisuuksia:
Kungliga Myntkabinettet
Historia
Kokoelmat kasvoivat 1700-luvulla huomattavasti suurten yksityisten rahakokoelmien ostojen myötä. Niihin kuuluivat muun muassa kuningatar Ulriika Eleonooran 1734 ostama Magnus Bromellin rahakokoelma sekä kuningatar Loviisa Ulriikan 1746 ostama ja 1763 kolikkokabinetille siirtynyt Carl Gustaf Tessinin raha- ja mitalikokoelma. Tunnetuin kokoelmien hoitajista ja järjestäjistä oli Bror Emil Hildebrand, joka työskenteli kolikkokabinetin palveluksessa 1832–1879. Ruotsin keskuspankin eli Sveriges Riksbankin laaja kolikkokokoelma yhdistettiin virallisesti Kuninkaalliseen kolikkokabinettiin vuonna 2007.
Hauiskääntö
Liikettä voi tehdä seuraavilla välineillä:
Polkka
Otteet
Polkassa on useita vaihtoehtoisia tanssiotteita:
Hauiskääntö
Yleiskuva
Hauiskääntöä voi käytettävästä välineestä riippuen harjoittaa monella tavalla. Liikkeen aikana tarkoituksena on pitää hauislihas jännitettynä ja kyynärpää paikoillaan. Liike on kaareva ja se aloitetaan lantion korkeudelta nostamalla paino rinnan korkeudelle (ks. kuvat) ja lasketaan takaisin aloituspisteeseen.
Kungliga Myntkabinettet
Tilat
Myntkabinettet toimi vuosina 1769–1845 Tukholman kuninkaanlinnassa, 1845–1865 niin sanotussa Ridderstolpin talossa Skeppsbronilla, 1865–1938 Ruotsin kansallismuseon tiloissa ja sen jälkeen yhdessä Valtion historiallisen museon kanssa Östermalmilla, kunnes se muutti nykyiseen rakennukseensa vanhaankaupunkiin vuonna 1996. Kyseinen talo, joka on tunnettu myös Banérin palatsina, on rakennettu vuonna 1676, joskin sitä on muutettu 1805 ja 1907–1909. Se oli alkujaan yksityinen palatsi, 1800-luvulla suutarien ammattikunnan omistuksessa, ja vuonna 1906 se siirtyi Tukholman kaupungin omistukseen. Rakennuksessa toimi 1950-luvulle asti Tukholman ylikuvernöörin virasto, sitten jonkin aikaa musiikkimuseo ja vuosina 1961–1990 valtion työnantajalaitos.
Polkka
Kilpailut
Polkantanssin SM -kilpailujen järjestämisoikeus on Polkkaralli -yhdistyksellä. Ensimmäiset polkantanssin SM-kilpailut järjestettiin vuonna 1972 Varsinais-Suomessa. Myöhemmin kilpailuja on järjestetty useilla paikkakunnilla, viimeksi Tuusulassa 2007.
Kungliga Myntkabinettet
Aiheesta muualla
59.32591°N, 18.07338°W
Hauiskääntö
Variaatiot
right|thumb|250px|Hauiskääntö, jossa kyynärpäät pidetään tuettuna hauispenkkiä vasten.
Polkka
Kilpailut
Vuonna 2008 Polkantanssin SM-kilpailut järjestettiin Jokioisissa.
Hauiskääntö
Variaatiot
Hauiskäännöstä on olemassa monia variaatioita. Joissain liikkeissä on vastaote ja joissain käytetään apuna scott-penkkiä (kuvassa)
Rakkauden painovoima
Rakkauden painovoima (Defying Gravity) on monikansallisesti tuotettu sci-fi-televisiosarja vuodelta 2009. Sarjan tuottajayhtiöt ovat BBC, Fox Television Studios, Omni Film Productions, CTV Television Network, SPACE ja ProSieben. James Parriottin luoman sarjan ensimmäinen osa esitettiin 2. elokuuta 2009 ABC ja CTV kanavilla. Sarjan teko lopetettiin 13 jakson jälkeen loppusyksystä 2009.
Suomessa sarjaa esitti 23. syyskuuta 2009 alkaen TV5. Sarjasta esitettiin Suomessa kaikki tehdyt 13 jaksoa.
Vuoteen 2052 sijoittuva sarja kertoo Antares-retkikunnan kuusi vuotta kestävästä avaruusmatkasta aurinkokunnan planeetoille ja ryhmän keskinäisistä ihmissuhteista viisivuotisen koulutuksen ja itse lennon aikana.
Sarjan lopettamisen jälkeen ohjelman luoja James Parriott paljasti haastattelussa, kuinka sarja olisi edennyt.
Cesária Évora
Cesária Évora [sɨˈzaɾiɐ ˈɛvuɾɐ] (27. elokuuta 1941 Mindelo – 17. joulukuuta 2011 São Vicente) oli kapverdeläinen kansan- ja populaarimusiikin laulaja. Hän esitti fadoa muistuttavaa surumielistä morna-musiikkia mutta myös pirteämpää coladeiraa sekä funanáa. Hän levytti ensimmäisen albuminsa Pariisissa vuonna 1988. Évora teki kymmenen studioalbumia ja useita konserttilevyjä. Hän sai maailmanmusiikin Grammyn vuonna 2004.
Elämä ja ura
Évoran setä Xavier da Cruz oli Kap Verden tunnetuimpia säveltäjiä. Évoran ura oli pysähtyä saaren itsenäistymiseen, jolloin paikallinen huvielämä hiljeni, mutta hänet kutsuttiin levyttämään Ranskaan 1988, ja Ranskan viestimet nostivat hänen levynsä Miss Perfumado esiin ja siitä tuli menestys.
Évora oli myös ruokaohjelman WFP:n nälänvastainen lähettiläs. Solidaarisuudesta Kap Verden köyhille hän esiintyi paljain jaloin. Kotimaassaan hän oli legenda, ja hänen kuolemastaan kertoi julkisuuteen maan kulttuuriministeri. Kuoleman johdosta pidettiin kahden päivän maansuru.
Évora esiintyi viimeisen kerran Lissabonissa keväällä 2010. Suomessa hän vieraili useita kertoja, viimeisen kerran vuonna 2008 Finlandia-talossa. Hän oli tulossa Suomeen toukokuussa 2010, mutta vierailu peruuntui sairastelun vuoksi, ja samana vuonna hänelle tehtiin Ranskassa avosydänleikkaus. Hän keskeytti uransa syyskuussa 2011 terveydellisistä syistä.
FS Gauloise (1865)
Gauloise oli Ranskan laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu Provence-luokan panssarifregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 21. tammikuuta 1861. Alus laskettiin vesille 26. huhtikuuta 1865 ja se otettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1867.
Palvelus
Saksan–Ranskan sodassa alus oli Ranskan Itämeren laivastossa amiraali Dieudonnén lippulaivana.
Alus poistettiin Cherbourgissa alusluettelosta 23. lokakuuta 1883 lahonneena ja se romutettiin vuosina 1884-1886.
Paul Mazursky
Paul Mazursky (25. huhtikuuta 1930 New York – 30. kesäkuuta 2014 Los Angeles ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, elokuvakäsikirjoittaja ja näyttelijä.
Mazursky syntyi New Yorkin Brooklynissä ja valmistui Brooklyn Collegesta vuonna 1951. Hänen isovanhempansa olivat juutalaisia maahanmuuttajia Ukrainasta.
Mazurskyn pitkä ura sai alkunsa esiintymisestä Stanley Kubrickin elokuvassa Fear and Desire (1953). Hän teki myös televisiotyötä ja oli viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat vuonna 2004 peräti kolme Mazurskyn elokuvaa maailman kaikkien aikojen tuhannen parhaan joukkoon: Bob & Carol & Ted & Alice (1969), Harry ja Tonto (1974) sekä Vihassa ja rakkaudessa (1989).
Pronssikauden miekka
Pronssikauden miekka on pronssikaudella käyttöön tullut uusi asetyyppi miekka, jonka syntymiseen vaikuttivat sekä pronssin ominaisuudet että esineiden helpompi valmistaminen valamalla. Aluksi valmistettiin vain veitsiä ja tikareita. Sitten tikareiden terän pituutta kasvatettiin, jotta niillä ylettyi taistelussa pitemmälle. Kreetalla, Ageianmeren saarilla ja Balkanilla ne noin 1700 eaa. vastasivat jo lyhyttä miekkaa. Uusi ase oli tehokas sodankäynnissä ja levisi nopeasti ympäri Euroopan. Pronssimiekka katosi, kun miekkoja opittiin valmistamaan teräksestä. Prosessi alkoi Anatoliasta, ja valmistustaito levisi sieltä eri ilmansuuntiin 1200 eaa. alkaen. Rautamiekat saavuttivat laajemman levinneisyysalueen vasta 800 eaa. alkaen, kun pronssimiekkaa ei enää käytetty sen tärkeimmillä ydinalueilla.
Miekan edeltäjät ja miekan määritelmä
Ennen metallin käyttöä terät valmistettiin kivestä, joista terävimmät välineet saatiin lohkomalla obsidiaania tai piikiveä. Kivestä ei voinut valmistaa pitkää ja kapeaa lyömäasetta, sillä se murtui helposti. Onkin löydetty luusta valmistettuja varsia, joihin on kiinnitetty teräviä kivestä valmistettuja teriä. Niillä saattoi viiltää uhria lyöntiliikkeellä. Luonnonkuparista on yleensä valmistettu vain kirveitä, neuloja ja veitsiä. Muutamia kuparista valmistettuja pitkiä puukkoja eli tikareita ja jopa miekkoja tunnetaan, mutta niiden käyttökelpoisuus oli heikko kuparin pehmeyden ja taipuisuuden takia. Kun myöhemmin keksittiin sekoittaa kupariin muita metalleja, terästä tuli riittävän jäykkä.
Arkeologisten löytöjen valossa vaikuttaa siltä, että ensimmäiseksi opittiin sulattamaan tinaa sen alhaisen sulamispisteen vuoksi. Sen sijaan kuparia esiintyy luonnossa usein myös metallina, ja siitä voitiin kivellä takoen muotoilla työkaluja. Nykyisen Irakin alueelta tunnetaan kuparikoruja ajalta 9000 eaa., ja nykyisen Turkin alueelta Catal Hüyükin kaupungista tunnetaan kuparin ja lyijyn sulattamista syntyneitä jäännöksiä 5400 eaa. Kuparikauden alkaminen on edelleen kiistanalainen, koska löytöjä on vähän. Alkamisajaksi on esitetty muun muassa 5000, 4000 tai 3500 eaa. Sama ongelma koskee pronssikauden alkamista, jolle on esitetty vastaavasti 4000, 3000, 2500 tai jopa 2000 eaa. Viimeksi mainittu osuu yhteen Anatoliassa asuneiden hattilaisten valtakuntaan. Metallikaudesta voitaneen puhua vasta, kun metalli oli yleisessä käytössä eikä vain hallitsijoiden prestiisiesineinä. Se kuitenkin tiedetään, että Anatolian ja Zargasoksen vuoristoissa on edelleen paljon metallimalmien pintaesiintymiä. Siellä jossain on luultavasti myös metallurgia keksitty. Miekat ovat arkeologisessa aineistossa erittäin harvinaisia vielä seuraavat tuhat vuotta. Pysyvästi pitkiksi miekat tulivat ehkä vasta raudan käytön yhteydessä, sillä metrin pituisen miekan valmistus kuparista tai pronssista ei onnistu.
Tikarin kehittäminen miekaksi tapahtui Anatoliassa asteittain. Miekan määritelmää ei ole, joten eri tutkijat ovat julistaneet löytäneensä miekan moneen kertaan. Ero tikarin ja miekan välillä on liukuva, sillä tutkijoiden rajanveto vaihtelee. Erään varhaisen ”miekan” löysi vuonna 2004 professori Marcella Frangipane Rooman Sapienza-yliopistosta. Hän löysi Arslantepen kaivauksilta Turkista yhdeksän miekkaa ja tikaria, jotka oli valmistettu arseenipronssista. Kolmessa miekassa oli hopeakoristelua. 45–62 senttimetriä pitkiä aseita voidaan kutsua lyhyiksi miekoiksi tai pitkiksi tikareiksi. Ne ajoitettiin 3300–3100 eaa. Myös Thomas Zimmermann on löytänyt muualtakin Turkista vastaavia miekkoja. Kaukasuksella on tehty miekkalöytö, joka liitetään Maikopin kulttuuriin. Kladysta löytyi vuonna 2010 kurgaaniin haudatulta vainajalta pronssimiekka, joka on ajoitettu noin 3400 eaa. Miekan kokonaispituus oli 63 senttimetriä, josta kahvan pituus 11 senttimetriä. Mainittujen epäselvyyksien takia miekoiksi on haluttu määrittää sellaiset terät, joita olisi voinut käyttää vain taisteluissa aseena ja joiden muu käyttö olisi ollut epäkäytännöllistä. Miekkojen kärjellä olisi siis pistetty tai terällä olisi viilletty vastustajaa.
Kahvan kiinnitys säilään
Pronssimiekan rakenteen tunteminen auttaa samalla ymmärtämään miekan kehityksen kulkua. Nykyisissä miekoissa jätetään kädensijan eli kahvan sisälle säilän jatke, jota kutsutaan nimellä ruoto. Kahva voitiin valmistaa kietomalla ruodon ympärille esimerkiksi nahkanauhan tai sitten kahva on voitu rakentaa puusta. Varhaisimpien pronssimiekkojen valmistuksessa oli traditio valmistaa miekan säilä ilman ruotoa. Kahva kiinnitettiin säilään niiteillä, jotka läpäisivät sekä kahvan että säilän. Kahvan kiinnitykseen oli käytetty yleensä 3-7 niittiä. Tällaiset miekat sopivat ainoastaan pistämiseen kuin tikarilla. Jos niillä löi vastustajaa sivuttain, saattoivat niitit murtua ja säilä irrota kahvasta. Arkeologit tuntevat monia löytöjä, jossa säilän niitinreiät ovat murtuneet. Näitä miekkoja voidaan luokitella nimikkeellä ruodottomat miekat ( tai ). Joskus säilän tyvessä oli vielä pieni tappi, johon kahvan ylimmät niitit kiinnitettiin.
Niittien repeytymisen aiheuttamaa ongelmaa oli korjattu jatkamalla valinmuottia ruodolla. Säilän juureen oli jätetty vinot hartiat, josta ruoto jatkui kapeana. Puinen kahva on eräissä tapauksissa niitattu ruotoon kiinni, mutta joskus se niitattiin vinoihin hartioihin kiinni. Näitä miekkoja voidaan luokitella nimikkeellä ruodolliset miekat ( tai ).
Kun raakapronssin määrä lisääntyi, voitiin miekkoihin tehdä seuraava parannus. Koko miekka valettiin yhdeksi kappaleeksi, missä oli säilä, sen juuri ja kahva yhtä metallikappaletta. Näitä miekkoja eivät alussa käyttäneet taisteluihin erikoistuneet soturit, vaan ne olivat kauniisti koristeltuja ”paraatimiekkoja”. Esimerkiksi Tanskassa niitä on löydetty varhaispronssikaudella vain johtohenkilöiden haudoista. Näitä miekkoja voidaan kutsua nimellä pronssikahvalliset miekat. Kansainvälisessä jaottelussa luokka on joskus yhdistetty ruodollisten miekkojen luokkaan. Niiden kahvat olivat joko pyöreitä tai kahdeksankulmaisia.
Säilän muoto
Tärkein peruste säilän muotoon oli sen käyttötarkoitus: oliko tarkoitus pistää, viiltää vai tehdä molempia? Pistämiseen tarvittiin kapea ja teräväkärkinen säilä. Tällaiset miekat olivat kahvan juuresta leveitä, mutta säilän varsi oli kapea ja kärjestään piikkimäinen. Säilä katkesi helposti, joten se oli vahvistettu jättämällä säilän keskilinjaan harjanne eli paksunnos. Harjanteen ansiosta säilässä oli vahva osa, mutta terävä kärki jäi silloin heikkoon osaan.
Kun säilällä oli tarkoitus viiltää vastustajaa, sillä huidottiin edestakaisin sivusuunnassa ja pystysuunnassa. Viillettäessä ei vastustajaa painettu säilän terävällä reunalla, vaan silloin annettiin miekan vauhdin tehdä viiltotyö. Terä oli silloin keskikohdastaan alkaen leveälapainen lähes säilän kärkeen asti. Symmetrinen ja kaksiteräinen säilä saa silloin lehden muodon. Ensimmäiset viiltävät lyöntimiekat teroitettiin vain toiselta sivulta.
Valmistaminen
pienoiskuva|Miekan valinmuotteja Nordheimer Hohlista Pohjois-Saksasta, noin 800 eaa. Vaikka miekan valmistamisesta tiedetään vielä kovin vähän, voidaan kuitenkin sanoa, että miekat ja tikarit valmistettiin samalla tavoin. Ne valettiin joko useampiosaisiksi tai yksiosaisiksi. Yleisin tapa oli valaa terä erikseen ja kahvan muut osat kiinnitettiin terään. Valu tehtiin joko käsityönä tai teollisena sarjavalmistuksena. Työ aloitettiin valinmuotin tekemisellä. Muottina voitiin käyttää märkää hiekkaa, savea tai kiveä. Märkään hiekkaan piirrettiin esine tai valmiin miekan jäljet painettiin kahdessa laatikossa olevaan märkään hiekkaan. Muotin juoksuaukko tehtiin yleensä kahvan puoleiseen päähän ja ilma-aukot sijoitettiin terän sivuille useaan kohtaan. Sula pronssi kaadettiin juoksuaukosta muotin onttoon tilaan. Pistomiekkoja on toisinaan valettu terän kärjen juoksuaukosta.
Savea käytettäessä toimittiin eri tavalla. Miekasta tehtiin ensin vahamalli, johon kiinnitettiin juoksuaukot ja jonka ympärille valettiin savi. Saven kuivuttua kuumennettiin muotti, jolloin vaha suli ja valui muotista ulos. Sitten kaadettiin muottiin sula pronssi. Britanniasta löydettyjen miekkojen pronssi valmistettiin lisäämällä kupariin 8–9 prosenttia tinaa ja 1–3 prosenttia lyijyä. Lyijyn oletetaan tehneen sulasta pronssista notkeampaa ja varmistaneen valun aikana, että kaikki muotin sopukat tulivat täyteen metallia.
Kivimuotteja suosittiin siksi, että ne mahdollistivat sarjatyöskentelyn. Muotin valmistaminen oli työläin vaihe, jolla sarjan tuotanto aloitettiin. Kivimuottia käytettiin kuin savimuottia, mutta savimuotti hajotettiin murskaamalla se, ja kivimuotit taas haluttiin käyttää useita kertoja. Kivimuotit kuitenkin vaurioituivat useamman valun jälkeen, ja lisäksi ne vaativat huoltoa valujen välillä.
Valun jälkeen miekan juoksuaukkojen valintapit katkaistiin ja miekan pinta hiottiin sileäksi. Viimeistelyyn kuului vielä teroitus, koristelu ja kahvaosien kiinnittäminen. Ne jätettiin usein ostajan tai välittäjän huoleksi, sillä monista maakätköistä on löydetty kasoittain pelkkiä teriä.
Anatolia, Kaukasus ja Lähi-itä
Anatolian miekan alkuhistoria tunnetaan heikosti. Selvää on kuitenkin, että miekka keksittiin siellä. Kehityksen Anatoliassa aloittaa Alaca Hüyükin kaupungin alkeellinen miekka, joka ajoitetaan noin 2500 eaa. Sieltä se leviää sekä pohjoiseen että etelään. Transkaukasuksen kurgaanihaudoista tunnetaan monia miekkoja, jotka ovat kuitenkin melko pitkiä. Abramishvili pyrkii osoittamaan, että monet Trialetin kulttuurin kurgaanihaudat ja Egeanmeren kulttuurien haudat noin 2100–1800 eaa. sisältävät monien esineiden osalta yhtäläisyyksiä, jotka voitaisiin selittää kauppayhteyksien ja kulttuurinvaihdon avulla. Egeanmeren kulttuureissa on pistomiekkoja, jotka ovat kurgaanikulttuurin tavoin jo pitkiä. Jos ajatus saa kannatusta, miekan voidaan päätellä levinneen Välimerelle tätä kautta.
Egeanmeri, Etelä-Eurooppa ja muut Välimeren alueet
Egeanmeren kulttuurit ovat hyödyntäneet miekan voimaa pitkään. Kykladinen kulttuurin Náxoksen saarelta löytyneet vuosiin 2800–2300 eaa. ajoitetut kuparitikarit ovat vain 36 senttimetriä pitkiä, mutta esimerkiksi Amorgóksen saarelta alkeelliset ja laimeasta tinapronssista valmistettiin lähes 60 senttimetrisiä teriä. Ensimmäiset aseet, jotka tutkija yhdessä empimättä hyväksyvät miekoiksi, on löydetty minolaisen kulttuurin Kreetalta.