cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veini Vehviläinen
Maajoukkueura
Vehviläinen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Vehviläinen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen ja Suomen kolmen parhaimman pelaajan joukkoon. 17. huhtikuuta 2015 alkulohkon ottelussa Sveitsiä ja 26. huhtikuuta 2015 finaalissa Yhdysvaltoja vastaan hänet palkittiin joukkueensa ottelun parhaana pelaajana. Vehviläinen torjui finaaliottelussa 60 laukausta. Suomi hävisi ottelun lopulta 2–1 Colin Whiten ratkaistua Yhdysvalloille mestaruuden jatkoerässä ajassa 72.44. Pääasiassa kyseisessä turnauksessa esiteltyjen saavutusten ansiosta hänet palkittiin Suomen Jääkiekkoliiton ojentamalla Kalen Kannulla, toukokuussa 2015. Kalen kannu on Kalervo Kummolan lahjoittama erikoispalkinto, joka jaetaan pelaajalle merkittävän kiekkoteon johdosta Liiga-gaalassa.
Vehviläinen pelasi lisäksi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014, jolloin hän jakoi Suomen torjuntavastuun Christian Heljangon kanssa ja pelasi kaksi ottelua.
Muuta
Veini meni naimisiin Essi Vehviläinen kanssa kesällä 2023.
Joachim Peiper
Joachim ”Jochen” Peiper (30. tammikuuta 1915, Berliini – 13. heinäkuuta 1976, Traves, Ranska) oli saksalainen SS-upseeri, joka saavutti toisen maailmansodan aikana SS-Standartenführerin, everstin, arvon. Hän kuului Hitlerin henkivartiokaarti SS-Leibstandarte Adolf Hitleriin, jossa toimi komppanianpäällikkönä sekä pataljoonan- ja rykmentinkomentajana. Sodan jälkeen hänestä muotoutui yksi tunnetuimmista SS-miehistä.
Peiperin isä oli myös upseeri, joka taisteli Itä-Afrikassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Hänellä oli kaksi veljeä, Hans-Hasso ja Horst.
Sota-aika
Peiper värväytyi 18-vuotiaana SS:n 1933. SS-kenraali Sepp Dietrich valitsi hänet johtamaansa Hitlerin kunniakaartiin Leibstandarte SS Adolf Hitleriin. Peiper opiskeli SS:n upseerikoulussa Junkerschulessa 1935. Hänet ylennettiin upseeriksi seuraavana vuonna. Peiper palveli SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmlerin adjutanttina vuodesta 1938 vuoden 1941 elokuuhun asti, toimien kuitenkin komppanianpäällikkönä Ranskan sotaretkellä keväällä 1940.
Vuonna 1941 hän palasi Leibstandarten rintamajoukkoihin itärintamalle. Hän johti taisteluita muun muassa Harkovassa. Peiper tuli tunnetuksi aggressiivisesta hyökkäystaktiikastaan, jossa joukot etenivät muun muassa kyliin joka suunnasta puolitelavaunuin ja rakennuksia tulittaen. Taktiikka herätti pakokauhua vihollisissa ja siten antoi hyökkääjille etua. Peiperin pataljoona tunnettiin nimellä ”soihtupataljoona”.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Peiper miehineen oli syytettynä Dachaun sotarikosoikeudenkäynneissä amerikkalaisia joukkoja vastaan kohdistuneesta sotarikoksesta, Malmedyn verilöylystä. Vaikka todisteita ja näyttöä Peiperin osallisuudesta tapahtumiin ei ollut hänet ja osa hänen miehistään tuomittiin kuolemaan, näitä tuomioita ei koskaan pantu täytäntöön. Tuomitut kärsivät lopulta vain lyhyitä vankeusrangaistuksia. Peiper vapautui jouluna 1956.
Vuonna 1957 Peiper oli töissä autotehtailla. Hän muutti myöhemmin Ranskaan Travesin alueelle perheineen. Peiperin käydessä eräänä päivänä ostoksilla erään kaupan myyjä huomasi hänen saksalaisen aksenttinsa. Peiper maksoi ostoksensa sekillä, josta myyjä poimi nimen ja osoitteen ja ilmoitti ne Ranskassa toimiville kommunisteille. Hänen talonsa seiniin alkoi ilmestyä uhkaustekstejä. Peiper pysyi kaupungissa, mutta lähetti perheensä turvaan. Peiperin talo poltettiin 14. heinäkuuta 1976 ja hänen palanut ruumiinsa löytyi sen jäännöksistä. Surmatyön tekijöistä ei ole varmuutta, joskin jälkikäteen tekijöiksi ilmoittautui ”Kostajiksi” itseään kutsunut ryhmä.
Joachim Peiper on ollut yksi suosituista historiankirjoituksen kohteista sodan jälkeen. Osa Peiper-elämäkertojen kirjoittajista on suhtautunut hänen sotarikoksiinsa selitellen ja apologisesti. Yksi heistä oli Jens Westemeier, joka vuonna 1996 ilmestyneessä teoksessaan ''Joachim Peiper, SS-Standartenführer. Eine Biographie'' puolusteli Peiperiä ja vähätteli tämän osuutta sotarikoksiin, joista häntä on sodan jälkeen syytetty. Uudemmassa vuonna 2007 ilmestyneessä Peiper-elämäkerrassa Joachim Peiper: A Biography of Himmler's SS Commander Westemeier toteaa joutuneensa Peiperistä luodun myytin, jota SS-apologistit ja Erlebnisgeneration varovaisesti ovat rakentaneet, vangiksi.
Amputaatio
thumb|Juoksija John McFall jonka oikeassa jalassa on proteesi.|alt= Amputaatio on jonkin kehon ulokkeen poistaminen leikkauksella tai sen irtoaminen vammautumalla. Usein kyseessä on sormi, varvas, jalka tai käsi.
Amputaation syyt ja tavat
Amputaation syitä voivat olla sepsis, diabetes, verenkiertohäiriöt, tapaturmat, infektiot ja kasvaimet. Amputaatiotyyppejä voivat olla esimerkiksi reisiamputaatio tai sääriamputaatio. Kirurgisena toimenpiteenä amputaatio suoritetaan, mikäli kehon osaa ei voida enää parantaa ja siinä olevan sairauden leviäminen muualle kehoon halutaan estää.
Amputaation seuraukset ja tavoitteet
Amputoidun aivot kykenevät muistamaan vuosikausia amputaation jälkeen ne ruumiinosat, jotka on menetetty. Ilmiön ovat löytäneet aivoskannauksessa Oxfordin yliopiston tutkijat. Amputaation tavoitteena on hyvävoimainen proteesin kestävä tynkä. Amputaatio voi olla joskus ainoa tapa pelastaa ihmisen henki.
Aavesärky
Aavesäryllä tarkoitetaan neuropaattista eli hermovaurioista johtuvaa kipua. Jotkut amputaatiopotilaat kertovat kokevansa poistetussa jäsenessään haamukipua. Keskimäärin joka toisella amputaatiopotilaalla on aavesärkyjä. Se on särky, joka syntyy katkaisukohdan vaurioituneissa hermopesäkkeissä mutta joka aistitaan tuntuvaksi puuttuvassa jäsenessä.
Suomessa käytetään sähköhoitoa aavesärkypotilaille. Maailmalla on käytössä suoraan aivoihin annettava stimulaatio.
Monissa tapauksissa haamukivusta on apua proteesiin totuttauduttaessa. Amputoitu tynkä vaatii huoltotoimenpiteitä. Tynkää voi alkaa särkemään pitkällisen seisomisen tai kävelyn seurauksena.
Proteesit
Suomessa potilas saa proteesin noin neljän kuukauden kuluttua amputoinnista. Tavoite olisi, että protesointiin päästäisiin jo 30-40 päivän kuluessa amputisoinnista. Oikein ajoitettu protetisointi on tärkeää toipumisen kannalta. Sen edellytys on kuitenkin riittävän hyvä kunto ja motivaatio. Hankinta tehdään moniammatillisesti, jolloin paikalla on lääkäri, apuvälineteknikko ja fysioterapeutti.
Proteesin sopivuus on tärkeää, koska sopimaton proteesi vahingoittaa tynkää. Proteesien kanssa toimiminen vaatii opettelua. Virheellinen kuormitus voi johtaa ihon tulehduksiin ja hiertymiin, jolloin voi syntyä painehaava, mikä vaikeuttaa protetisointia.
Kaikki amputoidut eivät hyödy proteesista.
Kuntoutus
Kuntoutuksella amputoitu henkilö voidaan saada palaamaan takaisin normaaliin elämäänsä, vaikka amputaatio aiheuttaakin vajaakuntoisuutta ja vaikuttaa toimintakykyyn. Lääkinnällisen ja sosiaalisen kuntoutuksen avulla on mahdollisuus saada maksimaalinen hyöty proteeseista ja muista apuvälineistä. Vertaistuki voi olla tärkeää amputoidulle.
Kuntoutus voidaan jakaa neljään eri osaan, jotka ovat leikkausta edeltävä, operatiivinen, välitön leikkauksen jälkeinen sekä proteesin valmistus ja käytön omaksumisvaiheet.
Amputaatiopotilaat tarvitsevat runsaasti terveys- ja sosiaalihuollon palveluita, koska amputaatio on niin raskas toimenpide, että se rajoittaa toimintakykyä huomattavasti. Amputaatio voi johtaa siihen, että joutuu luopumaan harrastuksestaan. Amputoidun henkilön asumisolosuhteita voidaan joutua muuttamaan, mikäli hän käyttää apuvälineitä liikkumiseensa asunnossaan.
Asenteet
Työhönottotilanteessa amputaatio voi myös aiheuttaa hämmennystä ja johtaa jopa syrjintään. Amputoidut henkilöt voivat joutua epäasiallisen tuijotuksen kohteeksi. He joutuvat myös kohtaamaan loukkaavia kommentteja.
Tutkimus
Hoitoketjujen sujuvuus voi pelastaa amputaatiotilanteessa. Lisähappi leikkauksen jälkeisenä aikana voi pelastaa jalan amputoinnilta on todettu Itä-Suomen yliopiston väitöskirjassa vuonna 2013. Turun yliopistolle vuonna 2005 tehdyssä väitöstutkimuksessa todetaan verisuonikirurgian säästävän amputoinneilta. Suomessa pihkaa on käytetty lääketieteellisessä tutkimuksessa ehkäisemään amputaatiota.
Yhdysvaltalaisessa tutkimuksessa amputoinnin on todettu olevan yhtä huono menetelmä, kuin raajan rekonstruktioinninkin. Saksassa on onnistuttu siirtämään amputoidulle henkilölle kädet elinsiirtoleikkauksen avulla.
Järjestöt
Suomessa tukea amputoiduille tarjoavat Aktiiviset Amputoidut ry ja Suomen Nuoret Amputoidut ry.
Amputaatio kirjallisuudessa ja kulttuurissa
Sarjakuvataiteilija Kaisa Leka on tehnyt amputaatiosta sarjakuva-albumin I am not these feet. Suomessa on olemassa jääkiekon puolella proteesimaajoukkue.
Lontoossa on avattu museo, joka esittelee taideteoksia, lääketiedettä ja näiden yhdistelmiä. Tietoista tahallista amputaatiota ollaan käytetty myös oman ruumiin muokkaamiseen.
Amputaatio ja seksuaalisuus
Ihmisen seksuaalista halua amputoida terve ruumiinosa kutsutaan apotemnofiliaksi. Seksuaalista halua, joka kohdistuu erityisesti amputoituihin henkilöihin, kutsutaan akrotomofiliaksi.
Amputointi voi aiheuttaa vaikeuksia seurustelusuhteiden kehittymiselle. Se ei kuitenkaan vielä tarkoita etteikö amputoitu henkilö voisi seurustella tai saada parisuhdetta. Amputoituun henkilöön rakastuminen ei kuitenkaan vielä ole merkki akrotomofiliasta.
Arthémon Hatungimana
Arthémon Hatungimana (s. 21. tammikuuta 1974) on burundilainen keskimatkojen juoksija. Hänen paras saavutuksensa on hopeamitali 800 metrin juoksusta Göteborgin MM-kisoista 1995.
Kambrikauden lajiräjähdys
Kambrikauden lajiräjähdyksellä viitataan monisoluisen eläinlajiston nopeaan monimuotoistumiseen lyhyessä ajassa kambrikauden ja paleotsooisen maailmankauden alussa. Kambrikauden räjähdyksen aikana osapuilleen 542–530 miljoonaa vuotta sitten syntyi valtaosa nykyisten eliölajien pääjaksoista. Pääjaksojen alku lienee tapahtunut jo edeltäneellä prekambrikaudella. Monien kaudella syntyneiden pääjaksojen on havaittu kuolleen sukupuuttoon. Sanalla räjähdys viitataan lähinnä kauden aikana fossiilien määrän rajuun kasvuun, lähinnä kovakuoristen eliöiden ilmestymisen vuoksi. Tältä kaudelta ovat peräisin suuret merenpohjiin hautautuneiden kalkkikuoristen eliöiden kerrostumat. Jo ennen kambrikautta oli monisoluisia pehmeäkudoksisia eliöitä, jotka eivät fossiloidu helposti, mutta siitä huolimatta niitä on löydetty. Kambrikauden räjähdys osoittaa myös miten evoluutiossa tapahtuu hyppäyksellisiä nopean kehittymisen vaiheita.
Syitä
Ilmiölle ei ole vielä yhtä yleisesti hyväksyttyä selitystä. Syiksi on ehdotettu suurta määrää biologisia ja geologisia tekijöitä. Näitä ovat muun muassa suvullisen lisääntymisen kehittyminen mikä lisäsi monimuotoisuutta, Rodinia-mantereen hajoaminen, uusien ekologisten lokeroiden vapautuminen jääkauden jäljiltä, silmän alkeellisten muotojen sekä Hox-geenien kehittyminen ja petojen kehittyminen.
Eddie Guerrero
Eduardo Gory ”Eddie” Guerrero Llanes oli meksikolais-yhdysvaltalainen showpainija, joka oli osa Guerreron painiperhettä. Hän paini Meksikossa ja Japanissa useissa isoissa painipromootioissa. Yhdysvalloissa hän paini ensin Extreme Championship Wrestlingissä (ECW), sitten World Championship Wrestlingissä (WCW) ja lopuksi World Wrestling Entertainmentissa (WWE). Guerrero voitti kaksikymmentäkolme mestaruutta uransa aikana, joihin kuuluu WWE:n isoin mestaruus WWE Championship. Guerrero nimettiin WWE:n Hall of Fameen vuonna 2006. Guerrero kuoli sydänkohtaukseen hotellihuoneessaan ja hänet löysi kuolleena hänen veljenpoikansa Chavo Guerrero.
Saksan hallitus
250px|right|thumb|Logo Saksan hallitus (saksaksi Bundeskabinett tai Bundesregierung) on Saksan liittotasavallan korkein toimeenpanovaltaa käyttävä elin. Sen muodostaa liittokansleri ja ministerit. Sen asema perustuu perusasetuksen 62 ja 69 artiklaan.
Valinta
Kanslerin valitsee liittopäivät presidentin ehdotuksesta. Valinnan jälkeen presidentti nimittää kanslerin. Ministerit nimittää ja erottaa presidentti kanslerin esityksestä.
Toiminta
Kansleri on vastuussa hallituksen johtamisesta ja sen poliittisen linjauksen päättämisestä. Ministerit ovat vapaita toimimaan virassaan itsenäisesti kanslerin asettamien poliittisten rajojen puitteissa. Kahden ministerin ollessa eri mieltä käsiteltävästä asiasta konflikti ratkaistaan äänestämällä.
Nykyinen hallitus
Saksan nykyinen hallitus on Scholzin hallitus.
Alix (sarjakuva)
thumb|Alix-albumin kansi Alix on ranskalaisen sarjakuvapiirtäjä Jacques Martinin luoma antiikin Roomaan sijoittuva historiallinen seikkailusarjakuva, jonka päähenkilö on nuorukainen nimeltä Alix Gracchus. Syntyjään gallialainen Alix seikkaili ensimmäisen kerran vuonna 1948 belgialaisessa Tintin-sarjakuvalehdessä. Piirrostyyliltään Alix edustaa selkeää viivaa eli ligne clairea.
Sarjakuvan henkilöhahmot ja tapahtumaympäristöt
Alix on poikakirjamaista seikkailusarjakuvaa antiikin ajan maailmassa. Tapahtumaympäristöjä ovat Italia, Kreikka, Gallia, Mesopotamia, Afrikka ja Lähi-itä. Monissa seikkailuissaan Alix toimii Julius Caesarin salaisena asiamiehenä. Alix on erinomainen taistelija ja akrobaatti ja samalla myös hyvin neuvokas. Luonteeltaan hän on tinkimättömän jalo. Hyvin usein hän joutuu pelastamaan pulasta toverinsa, egyptiläisen Enak-pojan. Useissa albumeissa Alixin päävihollinen on viekas ja vallanhimoinen konna Arbaces. Sarjakuvien vauhdikasta juonta hidastavat puhekuplissa ja selityslaatikoissa olevat pitkät tekstit. Henkilöhahmot ovat psykologisesti yksiulotteisia. Historialliset ympäristöt ovat hyvin kuvattuja, vaikkakin yksityskohdissa on joskus pieniä virheitä. Varhaisimmissa Alix-sarjakuvissa antiikin kuvausta on siistitty ja pehmennetty nuorille lukijoille suunnattuihin sarjakuvalehtiin sopivaksi. Myöhemmissä tarinoissa 1960-luvun lopulta ja varsinkin 1970-luvulta alkaen on kuvattu alastomuutta ja antiikin maailman järkyttäviä piirteitä.
Sarjakuvan jatkuminen
Viimeinen Martinin piirtämä Alix-albumi ilmestyi vuonna 1988. Alix-albumeja alkoi taas ilmestyä 1990-luvun lopulla, mutta heikentyneen näkökykynsä vuoksi Jacques Martin oli tuolloin luovuttanut sarjan piirtämisen Rafael Moralesille. Martin kuitenkin käsikirjoitti kaikki Alix-albumit aina vuoteen 2005 asti. Tämän jälkeen sekä sarjan piirtäjä että käsikirjoittaja ovat vaihtuneet useita kertoja, joskin Martin osallistui tarinoiden ideointiin aina vuonna 2010 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Alix Suomessa
Vuodesta 2008 alkaen Apollo Kustannus on julkaissut uusia Alix peloton -suomennoksia sarjan aiemmin kääntämättömistä osista. Uudet albumit on suomentanut Kirsi Kinnunen.
Muiden tekijöiden Alix-albumit
2016 - suom. Verikotkat, Alix senator
Triesten maakunta
Triesten maakunta on maakunta Friuli-Venezia Giulian autonomisella alueella Italiassa.
Triesten maakunnan pinta-ala on 212 km2 ja väkiluku 234 874 (31.12.2015). Maakunnassa on 6 kuntaa, ja sen pääkaupunki on Trieste.
Triesten maakunta sijaitsee Koillis-Italiassa, ja sitä rajaa idässä Slovenia ja lännessä Adrianmereen kuuluva Triestenlahti, rantaviivaa on 48,1 kilometriä. Sillä on pohjoisessa maarajaa Italiaan Gorizian maakuntaan vain noin 1,5 kilometriä.
Anaksagoras
Anaksagoras (, noin 500 — 428 eaa.) oli antiikin Kreikan esisokraattisia filosofeja. Hän kuuluu joonialaisen luonnonfilosofian haaraan.
Elämä
Anaksagoras oli kotoisin Joonian Klazomenaista. Siellä hänellä oli jonkin verran omaisuutta ja myös poliittista toimintaa, mutta hän luopui niistä, koska pelkäsi niiden vaikeuttavan hänen harjoittamaansa totuuden etsintää. Kun häneltä kysyttiin, eikö hän välitä isänmaastaan, hän vastasi: ”Minähän välitän isänmaastani kovasti” ja osoitti taivasta. Augustinuksen mukaan Anaksagoras oli Anaksimeneen oppilas ja Arkhelaoksen opettaja. Augustinuksen tieto ei kuitenkaan pidä paikkaansa Anaksimeneen osalta, sillä tämä oli ollut yli 20 vuotta kuolleena Anaksagoraan syntyessä. Aristoteleen mukaan Anaksagoras oli saanut ainakin vaikutteita klazomenailaiselta filosofilta ja ihmeidentekijältä Hermotimokselta.
Anaksagorasta arvostettiin, koska hän oli etevä tähtitieteessä ja matematiikassa, mutta yhtä lailla koska hän oli kaikessa askeettisuudessaan arvokas hahmo, eikä hänellä kertomusten mukaan ollut mitään heikkouksia. Anaksagoras oli se henkilö, joka toi filosofian ja tieteellisen uteliaisuuden hengen Jooniasta Ateenaan.
Pidemmän päälle aikakaudelle ominaisen polyteismin kyllästämä yhteiskunta ei voinut suvaita hänen uskomuksiaan. Esimerkiksi Perikleen viholliset käyttivät rahvaan taikauskoisuutta hyväkseen ja saivat heidät usutettua hänen kimppuunsa hänen ystävänsä ajatusten vuoksi. Lopulta Anaksagoras pidätettiin syytettynä uskonnon vakiintuneiden oppien vastustamisesta. Joidenkin lähteiden mukaan häntä syytettiin jopa persialaismielisyydestä, joka oli rikos monissa kreikkalaisissa kaupunkivaltioissa. Perikles sai käyttää kaikki puhujanlahjansa saadakseen ystävänsä vapaaksi. Silti Anaksagoras ajettiin pois Ateenasta, ja hän vetäytyi Lampsakokseen (noin 434 tai 433 eaa.), jossa hän kuoli vuonna 428 eaa. koko kaupungin arvostamana henkilönä.
Ajattelu
Anaksagoras kirjoitti monien muiden esisokraatikkojen tavoin teoksen nimeltä Luonnosta (Peri fyseōs).
Järki kaiken luojana
Anaksagoraan mukaan maailman on luonut äärettömästä ainemassasta jonkinlainen jumaluus, jota hän kutsuu Järjeksi (kreikaksi nous). Massa on ollut olemassa jo kaiken alussa. Alun perin eri kappaleet kuitenkin olivat olemassa mittaamattoman pieninä, lukumäärältään loputtomina osasina ja sekoitettuna eri tavalla tässä kaoottisessa ainemassassa. Nämä osaset muodostivat siemenet (spermata) tai pienoiskuvat kaikista kappaleista, joita myöhemmin tuli olemaan, mutta ne piti erottaa massasta ennen kuin ne saattoivat saada nimen ja luonteen.
Tämän luokittelun, jossa siis kaikki samanlaiset kappaleet erotettiin eroon erilaisista, suoritti Järki. Tämä erityinen Järki oli yhtä rajoittamaton kuin kaoottinen alkumassa, mutta puhdas ja riippumaton (mounos ef eoutou) tästä massasta ja kaikkialla samanlainen, päinvastoin kuin Herakleitoksen opettama Äly. Järki sisälsi kaiken tiedon ja voiman ja hallitsee kaikkea elämää. Näin se on kaiken liikkeen alku, ja liike sen ensimmäinen olomuoto.
Kylmä sumu ja lämmin eetteri
Aistien antamaa tietoa ei voida Anaksagoraan mukaan pitää kovin suuressa arvossa. Hän päätti olla luottamatta aisteihin ja asetti suuremman arvon asioiden mietiskelyn tuottamille johtopäätöksille. Hän esimerkiksi ajatteli, että lumessa täytyy olla yhtä lailla mustaa kuin valkoistakin, eihän se muuten voisi sulaessaan muuttua tummaksi vedeksi.
Taivaankappaleet
Taivaankappaleita koskevien havaintojen perusteella Anaksagoras muodosti uudenlaisia teorioita kaikkeutta hallitsevista laeista, ja hän joutui sen vuoksi törmäyskurssille yleisten uskomusten kanssa. Hän yritti muodostaa tieteelliset selitykset taivaankappaleiden pimennyksille, meteoreille, sateenkaarille ja auringolle. Taivaankappaleet olivat hänen mielestään maasta repeytynyttä, pyörimisliikkeen vuoksi palamaan syttynyttä massaa. Hänen mukaansa tähdet ovat auringon tavoin tulikuumaa kiveä, mutta tähtien suuren etäisyyden vuoksi emme voi tuntea niiden kuumuutta.
Anaksagoras selitti tiettävästi ensimmäisenä Kuun valon olevan heijastunutta, joskin Parmenideen teoksissa on arvoituksellinen kohta, joka viittaa siihen, että jo hän olisi tiennyt asian. Auringon Anaksagoras arvioi olevan suurempi kuin Peloponnesos. Hän tiesi Kuun olevan paljon lähempänä Maata kuin Aurinko ja esitti auringonpimennyksille oikean selityksen. Kuussa hän väitti olevan vuoria ja arveli olevan myös asutusta.
Aineen rakenne
Jokaisessa aineessa oli Anaksagoraan mukaan hieman kaikkia muita aineita. Näin esimerkiksi vehnässä on muun muassa karvoja, verta ja nahkaa. Kun eläin syö vehnää, vehnän sisältämä nahka liittyy eläimen nahkaan, veri eläimen vereen ja niin edelleen. Hänen mukaansa kaikissa aineissa on myös esimerkiksi hieman tulta, mutta yleensä tuleksi sanotaan vain ainetta, jossa tätä alkuainetta on eniten. Tyhjää tilaa ei Anaksagoraan mukaan ole olemassa, vaan esimerkiksi vesikello tai täyteen puhallettu nahka osoittavat, että siellä, missä ei näytä olevan mitään, on ilmaa.
Uppsalan hiippakunta
Uppsalan hiippakunta (, vuoteen 1973 saakka Uppsalan arkkihiippakunta ) on yksi Ruotsin kirkon hiippakunta.
Pedro Diniz
Pedro Paulo Diniz (s. 22. toukokuuta 1970 São Paulo, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen liikemies sekä entinen autourheilija ja Formula 1 -kuljettaja.
Uppsalan hiippakunta
Hiippakunnan historiaa
Ruotsin liittäminen kristinuskon piiriin sai alkunsa Ansgarin toiminnasta Birkan saarella 829. Ruotsin ensimmäinen piispa oli nimeltään Gauzberg, 840-luvulla. Lähetystyö kärsi kuitenkin takaiskuja ja vasta 1000-luvulla Ruotsin kristillistäminen pääsi toteutumaan englantilaisten lähetyspiispojen, kuten pyhän Sigfridin, toimesta. Kuningas Sverker vanhemman aikana (noin 1135–1156) Vanha Uppsala muodostui Uplannin piispanistuimeksi. Siihen saakka keskuspaikkana oli Sigtuna.
Pohjoismaiden ensimmäinen arkkipiispanistuin perustettiin Lundiin 1104, mutta Lund kuului silloin Tanskaan. 1164 Alvastran luostarin munkki Stefan vihittiin arkkipiispaksi Uppsalaan ja siten Ruotsi sai oman arkkipiispan, vaikka Lundin arkkipiispa säilyi Pohjoismaiden kirkkojen priimaksena. Vuonna 1273 arkkipiispa siirtyi Vanhasta Uppsalasta Östra Arokseen, nykyiseen Uppsalaan. Uppsalan hiippakunta käsitti vuoteen 1647 Uplannin, Gästriklandin ja Hälsinglandin maakuntien lisäksi koko Norrlannin Lappia myöten, jolloin hiippakunnan pohjoisosa erotettiin Härnösandin hiippakunnaksi.
Hiippakunta
Hiippakunnan alueella on noin 200 kirkkoa. Vuonna 2018 Uppsalan hiippakuntaan kuului 126 seurakuntaa, joista 101 kuului yhteensä 27 pastoraattiin. Hiippakunnan alueella asui tuolloin 810 947 ihmistä, ja 59,2 prosenttia kuului Ruotsin kirkkoon.
Pedro Diniz
Formula 2 ja Formula 3000
Dinizin vaihtelevasta menestyksestä ja ajokokemuksen puutteen aiheuttamasta virheherkkyydestä huolimatta hän sai mahdollisuuden ajaa Britannian Formula 2 yhden kilpailun verran Donington Parkin radalla, jossa oli viimeinen tuloksen saanut kuljettaja. Formula 3000:issa Diniz ajoi kausina 1993–1994 Forti Corsella. Tallin autolla hän kykeni ajamaan tulokaskauden kilpailuissa parhaimmillaan seitsemänneksi Enna-Pergusan kilpailussa ja seuraavalla kaudella kerran pisteille sijoituttuaan neljänneksi Estorilin kilpailussa.
Formula 1
Dinizin F1-ura alkoi Forti-tallissa rikkaan isänsä ja Parmalatin rahallisella tuella, jonka ansiosta kilpaili koko F1-uransa ajan keskikastin talleissa. Auto ei ollut kilpailukykyinen ja Diniz ei saanut MM-pisteitä. Ensimmäiset MM-pisteet Diniz keräsi Espanjan GP:ssä 1996 ajamalla kuudenneksi. Toisinaan Diniz suoriutui ihan hyvin käytettäessä vertailukohtana muita kilpa-autoilijoita. Muun muassa kaudella hän keräsi Arrows-tallissa saman verran pisteitä kuin tallitoverinsa Mika Salo. Myös kaudella ajaessaan tuolloin Sauberilla, Diniz saavutti pistevoiton kokeneesta, sekä arvostetusta tallikaveristaan Jean Alesista, joka oli kyennyt Ferrarilla voittamaan F1-kilpailun vuonna 1995. Kaudella Diniz jäi pisteittä ja kotikilpailu Brasiliassa jäi ajamatta Sauberin auton takasiipivian vuoksi. F1-uransa jälkeen Diniz oli yhteistyössä Alain Prostin kanssa Prost GP:n rahoituksen hoidossa, mutta yhteistyö päättyi Prostin ja Dinizin riitaan ja Prost-tallin kaatumiseen. Diniz osallistui kaikkiaan 99 Formula 1 -sarjan osakilpailuun, joissa hän keräsi 10 pistettä. Parhaimmillaan hän oli kahdesti viides.
Uppsalan hiippakunta
Hiippakunta
Hiippakunta käsittää Uppsalan läänin ja Gävleborgin läänin sekä osia Tukholman läänistä ja Västmanlandin läänistä. Hiippakuntaan kuuluu 169 seurakuntaa, jotka on jaettu 85 pastoraattiin.
Pedro Diniz
Muuta
F1:sten jälkeen Diniz on keskittynyt liiketoimintoihin, joihin kuuluvat hänen perhetilansa luomutuotteet ja elintarvikekauppa sekä Brasilian Formula Renault -sarjojen tukeminen.
Uppsalan hiippakunta
Hiippakunta
Uppsalan nykyinen arkkipiispa on Martin Modéus (joulukuusta 2022 lähtien) ja piispa Karin Johannesson (maaliskuusta 2019 lähtien).
Rovastikunnat
Uppsalan hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Piispat
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Uppsalan hiippakunnan piispoina:
Charles Plogman
Charles Klas Peter Plogman (s. 8. maaliskuuta 1966 Alaveteli) on suomalainen iskelmälaulaja. Hän on toiminut laulusolistina yhtyeissä Charlies, Amore, Styrox ja Stig Snickars. Vuodesta 2005 lähtien hän on esiintynyt sooloartistina ja on keikkaillut Tommys-yhtyeen kanssa. Yhtyeen nimeksi vaihtui Ronnies Tom Käldströmin lähdettyä siitä ja Anton Plogmanin astuttua tilalle.
Plogman on julkaissut kuusi soololevyä, joista kaksi on myynyt kultaa, sekä yhden joululevyn. Plogman on saanut myös kultalevyn Charlies-aikaisesta Vain vähän aikaa -albumista. Plogmanin soolouran suurimpia hittejä ovat olleet ”Jalat alta”, ”Pientä unelmaa”, ”Aamuun on hetki aikaa”, ”Jos minut kesyttäisit”, ”Vanha suola janottaa”, ”Lanka jo palaa” ja ”Olisitpa täällä”.
Charles Plogman esiintyi vuonna 2006 Vaasan torilla joulun avauksessa. Plogman valittiin vuoden miessolistiksi 2007 radioasema Iskelmän vuosiäänestyksessä. Hänen kappaleensa ”Aamuun on hetki aikaa” oli myös ehdolla vuoden iskelmäksi. Kappale sijoittui äänestyksessä viidenneksi. Plogman oli myös Emma-ehdokkaana 2007. Ehdokkaita oli neljä. Kolmas sooloalbumi Jos minut kesyttäisit julkaistiin lokakuussa 2007. Jouluna 2007 Plogman julkaisi ensimmäisen joululevynsä Joulun syli. Samanniminen sinkku oli julkaistu jo vuotta aiemmin. Neljäs sooloalbumi julkaistiin lokakuussa 2008. Levyn nimikkokappale ”Lanka jo palaa” oli useamman kuukauden Iskelmän listaykkösenä. Vuonna 2009 julkaistiin Olisitpa täällä -albumi. Levyn nimikkokappale oli Iskelmän listalla lähes vuoden. Lokakuussa Plogman 2010 julkaisi Herätä minut -albumin.
Plogmanilla on oma musiikkikustantamo Meir Music ja hän on tehnyt musiikkia myös monelle muulle suomalaiselle artistille. Plogmanin lähimmät yhteistyökumppanit ovat säveltäjä Bo Söderholm, sovittajat Tom Käldström ja Kjell Lolax sekä sanoittaja Lasse Wikman. Charlies-yhtyeessä Plogman toimi pääosin säveltäjänä.
Vuonna 2009 Charles Plogman sai Iskelmä-Finlandia-palkinnon. Teosto palkitsi Plogmanin 2010 Vuoden raportööri -palkinnolla.
14. maaliskuuta 2012 ilmestyneeltä albumilta Näillä kaduilla on ilmestynyt kaksi ennakkosingleä, ”Näillä kaduilla” ja ”Kuin muukalainen”.
On elämä laulu -levyllä Charles tulkitsee Paula Koivuniemen ja Katri Helenan aikaisemmin levyttämiä ja esittämiä iskelmäkappaleita. Esimerkiksi "Kuuleeko yö" -kappaleen levytti aiemmin Paula Koivuniemi.
Suojärvenlakkari
Suojärvenlakkari on Pirkanmaalla Orivedellä Siikanevan eteläpuolella sijaitseva lampi.
Maantietoa
Suojärvenlakkari kuuluu Siikanevan eteläpuolella sijaitsevaan järviylänköön. Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, ja se on 200 metriä pitkä sekä 50 metriä leveä. Suojärvenlakkarilla ei ole kartan mukaan saaria. Rantaviivan pituus on 500 metriä, ja rannat ovat paikoin soistunutta metsämaata. Lammen ranta on autio, eikä sinne tule tietä.
Translaatio
Translaatio ( < transferre, kuljettaa yli) voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Brian Johnston
Brian Johnston voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä::
Zestaponi
Zestaponi tai Zestafoni on kaupunki Zestaponin piirikunnassa, Keski-Georgiassa. Sen asukasluku on 20 814 (vuonna 2014).
Jalkapalloseura FC Zestaponi on Zestaponin kaupungista.
Arpeuttaminen
thumb|250px|Arpeutus naisen selässä Arpeuttamisella tai arpitatuoinnilla tarkoitetaan arpien luomista kehoon esteettisessä tarkoituksessa tai ilmentämään yksilön sosiaalista tai yhteiskunnallista asemaa. Arpeuttaminen tapahtuu hankaamalla tai veistämällä ihoa erilaisilla leikkaustyökaluilla, minkä lopputuloksena on musteeton tatuointi. Arpitatuoinnit kuuluivat vahvasti esimerkiksi Australian aboriginaalien kulttuureihin. Arpitatuoinnit ovat suosiossa myös läntisessä Afrikassa ja Uuden-Guinean alkuasukkaiden keskuudessa. Joillakin kansoilla arpikuvioita tehtiin ihoon osoituksena aikuisiän saavuttamisesta.
Kun arpeuttaminen tehdään ihoa polttamalla, sitä kutsutaan polttomerkinnäksi.
Täplälosserokala
Täplälosserokala (Ostracion cubicus) on losserokaloihin kuuluva kala. Losserokalojen pitämistä akvaariossa ei suositella siksi, että ne voivat stressitilanteissa tai vahingoittuessaan päästää akvaarioon myrkkyä, joka tappaa muut kalat.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|120px|vasen|Nuori yksilö
Täplälosserokala voi kasvaa 45 cm pitkäksi. Se on pohjaväriltään vihreänkellertävä, nuorena keltaisempi kuin vanhana, ja sen ihoa koristavat pyöreähköt pilkut. Vartalonmuoto on melkein kuutiomainen.
Alkuperä
Täplälosserokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta, Punaiselta mereltä ja Itä-Afrikan ja Havaijin väliseltä alueelta. Punaisenmeren yksilöt poikkeavat muista ulkonäöltään.
Käyttäytyminen
Nuoret täplälosserokalat piileksivät riutan onkaloissa.
Ravinto
Täplälosserokalat syövät pääasiassa levää.
Kavadi järv
pienoiskuva|Näkymä saarille elokuussa 2013 pienoiskuva|Laituri vuonna 2011 pienoiskuva|Elokuussa 2013 pienoiskuva|Lokakuu 2017 Kavadi järv (myös Saaluse järv, Kõverjärv) on Virossa Võrumaalla Rõugen kunnassa sijaitseva järvi. Järvi sijaitsee Uue-Saalusen kylän keskiössä.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 29 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Se sijaitsee Haanjan ylängöllä sinne perutetun laajan Haanjan luonnonpuiston alueella. Sitä ympäröi korkeita mäkiä, joista korkein Andsumägi kohoaa 35 metrin korkeuteen järvestä. Hieman kauempana sijaitsee myös järvelle näkyvä Häilimägi, joka kohoaa 62 metrin korkeuteen. Mäeltä avautuvaa järvinäkymää on kehuttu yhdeksi Viron kauneimmista. Järven saaret ja niemet jakavat sen kolmeen järvialtaaseen. Eteläisin osa on pitkä lahti, joka on itäpäässä 7,9 metriä syvä ja itäisin osa on keskeltä 8,2 metriä syvä lahdelma. Loppuosa järvestä on ilmeeltään saaristoinen, mutta saarien pohjoispuolella laskee pohja lähes 7 metrin syvyydessä. Neljän saaren yhteispinta-ala on 1,4 hehtaaria. Suurin saari on Vabrigusaar (Tehdassaari), jolle on tieyhteys ja jossa on kolme rakennusta. Sen länsipuolella ovat Hõdsosaar, Väike Hõdsosaar ja Lehesaar. Kolme jälkimmäistä ovat soistuneita ja matalia saaria, joista kaksi pienintä ovat lisäksi kelluvia turvesaaria.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys 8,2 metriä. Järven tilavuudeksi on arvioitu 0,000959 kuutiokilometriä eli 0,959 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja puoliksi peltomaata. Sen lähiympäristössä sijaitsee kymmenen maatilaa ja muutenkin järven ympäristö on viljeltyä seutua. Järven etelärantoja seuraa Rõugen ja Vatseliinan välinen maantie 132, josta haarautuu etelään ja pohjoiseen lähtevät maantiet. Järven etelärannassa on uimaranta ja sen koillisrannassa on nuotiopaikka ja toinen uimaranta.
Historiaa ja nimistöä
Järviallas ei ole kovin vanha, sillä se on muodostettu 1880-luvulla patoamalla Iskna jõgi järven pohjoispäästä ja viereinen Alajärv sen luoteisrannasta. Kun vedenpinta kohosi, se sulautti toisiinsa kolme erillistä ja pientä suojärveä. Yksi niistä oli nimeltään Alajärv ja toinen oli Saaluse järv. Vedenpinnan nosto tuli mahdolliseksi, kun kartanon vuonna 1843 ostanut paroni Constantin Fr. von Maydell oli ensin hankkinut Saalusen kylän maat itselleen. Nostetun vedenpinnan alle jäi muutamia purkamattomia rakennuksia. Järven vedenpinnalla on aikojen saatossa ollut eri korkeuksia. Esimerkiksi Järvesaaren niemimaa, entiseltä nimeltään Kavadisaar, oli ennen saari. Nykyään sen kannas on matalaa kosteikkoa.
Kavadi esiintyy vanhoissa kirjoituksissa seuraavasti: Kiweste Jerw (vuonna 1630), Kywaste Jerw (1638), Kywast Kylla (1684), Kiwesck Jerw (1684) ja Kavati järv (1800-luvulla). Kun järven vedenpinta nostettiin, tuli uuden järven nimeksi pohjoisimpana sijainneet järven nimi. Se oli samalla myös kylän nimenä. Järvellä on ollut myös nimenä Pustacke järv läheisen maatilan mukaan (vuonna 1684). Nimenmuunnos on tapahtunut muodosta *Kivaste muotoon Kavadi, jossa kiva on muuttunut kavaksi epäselvällä tavalla. Läheisen kylän nimi on ollut muotona Kivaste ja Kiveste, jotka on johdettu Suomen kiveä merkitsevästä sanasta.
Luokittelu ja luontoarvoja
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea. Järvi luokitellaan limnologisesti lievästi dystrofiseksi järveksi, jossa järven vedessä on pienet humuspitoisuudet (, SD).
Järven läpivirtaus on heikko ja sen vesi vaihtuu arviolta 3,6 kertaa vuodessa eli veden laskennallinen viipymä on 101 vuorokautta. Järvessä on kolme syvännettä, jonne vesi lämpötilakerrostuu talvisin ja kesäisin. Termokliini sijaitsee 5–6 metrin syvyydessä. Alusveteen voi silloin muodostua happikatoa. Vedenväri on vihertävän- ja joskus ruskehtavan keltainen ja sen näkösyvyys on 2,9–3,0 metriä. Järven rannat ovat hiekkaisia ja soraisia, mutta rantojen kovalle pohjalle on laskeutunut mutakerros ja rannoilta voi järvelle työntyä kosteikkoisia ja turpeisia rantoja. Syvemmällä on 1–3 metriä paksu mutapohja. Järvessä on todettu 16 eri vesikasvilajia. Huomionarvoisia lajeja ovat rohtokalmojuuri, järvikorte, järviruoko ja eri saralajit. Vuonna 1981 löydettiin järvestä kukkivana eräs ärviäislaji. Vesikasvillisuutta on paljon, sillä noin viidesosa järven pinnasta on kasvillisuuden valtaama. Järvessä eläviä kalalajeja ovat yleisimpinä särki ja ahven, yleisenä esiintyy myös hauki ja lahna, ja toistuvasti saaliiksi saatuina kuha, kiiski, suutari, made, ruutana, ankerias ja sorva. Järvessä on elänyt jokirapu 1960-luvulle asti, jolloin rapurutto romahdutti kannan. Ravun istutukset ovat alkaneet tuottaa tulosta ja kanta on elpymässä. Yleimmät linntu ovat kalalokki, tiirat, heinäsorsa ja kyhmyjoutsen. Ruovikoissa viihtyy jopa ruokokerttusen laulua.
Järven ympäri kiertää sen rantoja seuraava kävelypolku, jonka pohjoisosan osuudella sijaitsee ulkoilureitin palvelut. Siellä voi yöpyä ja pitää avotulta sekä uida. Läheisessä Uue-Saalusen kartanossa on laaja puisto ja sen yhteydessä joitakin toimintoja. Järvellä ei saa kulkea moottoriveneellä.
Vesistösuhteita
Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 212,0 m mpy. Järveen laskee kolme pientä ojaa sekä suurempi Iskna jõgi, joka tulee Vaskna järveltä ja jatkaa matkaansa Noodasjärveen. Myös Alajärveen laskee lyhyt kaivettu oja, joten järvi on bifurkaatiojärvi. Alajärvestä alkava Voki oja on sekin Iskna jõen sivuhaara, koska se yhtyy siihen takaisin alempana. Järven valuma-alueen laajuus on 11 neliökilometriä. Iskna jõgi on Võhandu jõen sivujoki. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Rimminjärvi (Orivesi)
Rimminjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Siikanevan eteläpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön keskellä olevalla Rimminsuolla. Samalla suolla sijaitsee Rimminjärvenlakkari ja kaksi nimetöntä lamparetta. Järvellä on kartan mukaan yksi nimetön saari, joka on halkaisijaltaan 40 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat soistunutta metsää.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176 metriä mpy. Järveen on johdettu yksi suo-oja lännestä ja kaksi koillisesta Rimminsuolta. Järven kaakkoisrannasta lähtee laskuoja viereiseen Suojärveen, joka laskee kauempana olevaan Saarijärveen ja vielä edempänä Jouttijokeen.
Nixon Kiprotich
Nixon Kiprotich (s. 4. joulukuuta 1962 Baringo, Kenia) on kenialainen kalenjin-heimoon kuuluva entinen keskimatkojen juoksija.
Soulin olympialaisissa 1988 Nixon Kiprotich selviytyi 800 metrin juoksun loppukilpailuun, jossa lopulta sijoittui kahdeksanneksi. Vuonna 1989 hän voitti matkalla Afrikan mestaruuden ja seuraavana vuonna Kansainyhteisön kisoissa sijoittui toiseksi. Vuonna 1992 Kiprotich voitti lukuisia GP-kisojen juoksuja, mutta Barcelonan olympialaisissa jäi niukasti hopealle maanmiehensä William Tanuin voittaessa kultaa. IAAF:n GP-finaalissa samana syksynä hän kuitenkin voitti Tanuin.
Eila (elokuva)
Eila on vuonna 2003 valmistunut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Jarmo Lampela. Vuonna 2004 elokuva oli ehdolla kahdeksasta Jussi-palkinnosta, joista se voitti kaksi: Jarmo Lampela parhaasta ohjauksesta ja Sari Mällinen parhaasta naispääosasta.
Elokuva perustuu tositapahtumiin Rakennushallituksen lakkauttamisesta vuonna 1994 seuranneista irtisanomisista ja tästä syntyneestä oikeudenkäynnistä.
Juoni
Siivooja Eila Salosen poika Mika vapautuu vankilasta ja muuttaa Eilan luokse asumaan. Pian Eilan työtoverit ryhtyvät lakkoon huonojen työehtojen takia. Eila ei kuitenkaan tahdo lakkoon mukaan, koska ei halua menettää työpaikkaansa, jolloin hänen olisi hankalampaa saada poikansa uuden elämän alkuun. Myöhemmin Eila saa postissa irtisanomiskirjeen ja päättää haastaa valtion oikeuteen.
Linköpingin hiippakunta
Linköpingin hiippakunta on yksi Ruotsin kirkon 13 hiippakunnasta.
Linköpingin hiippakunta mainitaan ns. Firenzen dokumentissa vuodelta 1120, jossa luetellaan mm. Skandinavian hiippakunnat. Sen ensimmäinen nimeltä tunnettu piispa oli Gisele (Gisolo) vuodesta 1139–1160-luvulle ja ensimmäinen reformaation jälkeinen luterilainen piispa Johannes Magni (1531-1543). pienoiskuva|Linköpingin tuomiokirkko Linköpingin ensimmäinen tuomiokirkko rakennettiin 1100-luvulla. Vuonna 1153 pidetyssä paikallisessa kirkolliskokouksessa, jonka johtajana oli Nicolaus Breakspeare ja myöhemmin paavi Hadrianus IV, pyrittiin tekemään Linköpingistä Ruotsin arkkipiispanistuin. Nykyisen tuomiokirkon rakennustyöt alkoivat 1232, ja se on yksi aikansa parhaiten säilyneitä rakennuksia.
Linköping on Skaran hiippakunnan jälkeen toiseksi vanhin Ruotsin keskiaikaisista hiippakunnista ja hiippakuntien keskinäisessä arvojärjestyksessä toisena Uppsalan jälkeen.
Ruotsin vanhin luostari, Vretan luostar i, joka perustettiin noin vuonna 1100, sijaitsi hiippakunnan alueella. Euroopan suojeluspyhimys Pyhä Birgitta (1303-1373) kasvoi ja vaikutti Itä-Göötanmaalla. Hänen perustamansa birgittalaisjärjestön tärkein luostari on Vadstenassa ja nykyään siellä toimii Linköpingin hiippakunnan ylläpitämä pyhiinvaelluskeskus. Vadstenassa on myös hiippakunnan omistama kansankorkeakoulu. Hiippakunnan hiippakuntakartano ja konferenssikeskus on nimeltään Vårdnäs (Vårdnäs Stiftsgård)
Maantieteellisesti hiippakunta koostuu Itä-Götanmaan läänistä, koillisesta Jönköpingin läänistä ja Kalmarin läänin pohjoisosasta. Keskiajalla siihen kuului nykyisen alueen lisäksi Gotlanti. Hiippakunnassa on 101 seurakuntaa (2020). Linköpingin nykyinen piispa on Marika Markovits, joka valittiin piispaksi 2022, kun silloinen piispa Martin Modéus valittiin Ruotsin kirkon arkkipiispaksi. Markovits vihittiin piispaksi tammikuussa 2023.
Vuoden 2017 lopussa hiippakunnan alueella asui 572 128 henkilöä, joista 362 641 eli 63,4 prosenttia oli Ruotsin kirkon jäseniä.
Rovastikunnat
Linköpingin hiippakunnan rovastikunnat ovat:
Aiheesta muualla
Hiippakunnan viralliset sivut (ruotsksi) https://www.svenskakyrkan.se/linkopingsstift
Tehdas
pienoiskuva|[[Stora-Enson paperitehdas Oulussa.]]
Tehdas on tuotantolaitos, jossa valmistetaan koneellisesti tuotteita. Tehdas on myös teollisuusrakennus, joka on usein suunniteltu siellä toimivaa tuotantoprosessia varten. Termillä tehdasteollisuus halutaan erottaa tehdasrakennuksissa toimiva teollisuus kotiteollisuudesta ja käsityöpajoista. Tehdassuunnittelulla pyritään kehittämään kullekin teolliselle prosessille parhaiten sopivat tilat ja sinne sellainen koneiden sijoittelu (layout), jolla minimoidaan turhat siirrot tehtaan sisällä.
Tehtaiden historia
Esiteollistuneella ajalla tehtaina toimivat erilaiset sahat, ruukit, telakat ja yksinkertaiset tiilitehtaat, joissa tuotettiin tehdasmaisesti - telakoissa jopa sarjatuotantona - yksinkertaisia tuotteita pääosin miesvoimin. Myös vesivoimaa käytettiin hyödyksi etenkin muun muassa myllyissä ja tekstiilialalla.
1600-luku
Suomessa teollisuus alkoi Ruotsin vallan aikaisen merkantilismin ja erityisesti Ruotsissa harrastetun vuoriteollisuutta tukevan politiikan ansiosta. Kun Suomeen ensimmäisiä rautaruukkeja, esimerkiksi Fagervik, 1600-luvulla perustettiin, niin sen taustalla oli Ruotsin halu hyödyntää valtakunnan mineraalirikkauksia. Fagervikissä on yhä tiilirakenteiden takomorakennus, jonka suojissa on koskivoimalla toimiva vasara. Muita tunnettuja vanhoja raudan tuotanto- ja takoraudan valmistuspaikkoja ovat Billnäs, Fiskars, Teijo, Antskog ja Mustio, joissa kaikissa on jäljellä vanhoja tehdasrakennuksia. Rakennusten suunnittelijat ja tehtaiden tekniikasta vastaavat henkilöt tulivat Ruotsista ja Saksasta. Tehtaat sijoitettiin lähelle rautamalmiesiintymiä, usein koskien ääreen, joista saatiin käyttövoimaa sekä lähelle merta vientikuljetusten vuoksi. Tervanpoltto oli Suomessa teollisessa laajuudessa harjoitettu elinkeino, mutta sitä varten ei rakennettu rakennuksia, koska tervahauta rakennetaan ulos.
1700- ja 1800-luvut
pienoiskuva|Finlaysonin tehtaan portti 1700-luvulla Suomen teollisuutta monipuolistivat Ruotsin käynnistämät linnoitustyöt, joista suurin oli Suomenlinnan rakennustyö. Tämä toi tiili- ja keramiikkateollisuutta. 1800-luvun alussa käynnistyivät ensimmäiset panimot. Sahatavaran tuotanto alkoi koskivoimalla 1700-luvulla. 1800-luvulla alkoi myös paperin tuotanto sekä käynnistyi Suomen villa-, ja puuvillatehtaita. Ne toimivat usein vesivoimalla. Voimakkaammin teollistuminen lähti etenemään Suomessa vasta 1860-luvulla ja vuosisadan lopussa Suomen teollisuus työllisti jo 100 000 henkeä.
Paikallinen tiilitehdas saattoi olla kylän keskeinen tuotantolaitos vielä 1950-luvulla Suomessa. Se sai energiansa hevosvoimasta. Hevonen kiersi isoa ympyrää ja sen valjaisiin kiinnitetty puomi väänsi myllyn mekaanista koneistoa. 1800-luvun lopulla Suomen suurin tehdas oli Tampereella sijaitseva Finlaysonin puuvillatehdas. Finlaysonin kutomo sai myös pohjoismaiden ensimmäisenä sähkövalaistuksen vuonna 1882. Vanhoista paperitehtaista on säilynyt hyvin puuhiomona alkanut Verlan tehdas. Verlassa pahvia tehtiin käsityövaltaisesti arkkeina ilman paperikonetta. Verlan tehtaalla on nähtävissä vanhaa tehdastekniikkaa, esimerkiksi ennen sähkömoottoreita käytetyistä arkkipuristimina toimineita mankeleita, jotka ottivat pyörimistehonsa hallin läpi kulkeneesta valta-akselista hihnavedolla.
Savupiipuista tuli tehtaiden tunnuksia höyrykoneen käytön lisääntyessä 1800-luvulla. Sittemmin tekninen kehitys vähensi tarvetta tuottaa energiaa tehdaskohtaisesti ja termi "savupiipputeollisuus" viittaa nykyään metallien jalostukseen ja paperiteollisuuteen, joissa savupiippuja yhä tarvitaan. pienoiskuva|[[Rajamäen tehtaat|Rajamäen alkoholitehdas Nurmijärven pohjoisimmassa taajamassa, Rajamäessä.]]
1900-luku
1900-luvun alkupuolen tehdasrakennusten kehittymisestä tarjoaa hyvän esimerkin kaapelitehtaan vanhat rakennukset. Vanhin kaapelitehdasrakennus, jonka rakensi Suomen Kaapelitehdas Osakeyhtiö (alun perin perustettu vuonna 1912 Suomen Punomotehdas Osakeyhtiönä), sijaitsee Helsingissä Pursimiehenkadulla ja rakennus on yhä olemassa. Tyypillisesti tuon ajan tehtaille se on silloisen kaupungin laidalle ruutukaava-alueella rakennettu monikerroksinen kiinteistö. Raaka-aineet ja tuotteet siirtyivät hissien avulla kerroksesta toiseen. Useassa kerroksessa toimimisen vuoksi tehdas mahtui tontille. Työntekijät tulivat tehtaalle julkisilla kulkuvälineillä tai kävellen. Tehtaan jäätyä pieneksi 30-luvun lopussa rakennettiin uusi tehdas 500 metrin päähän Ruoholahteen. Tehtaan vieressä on satamalaituri, josta raskaat kaapelikelat saatiin suoraan lastattua laivoihin. Tuotanto oli myös siinä monessa kerroksessa. Rakennus siirtyi 1980-luvulla kaupungille ja tunnetaan nyt "kaapelitehtaana". 1970-luvulla rakennettiin uusin kaapelitehdas Kirkkonummelle Pikkalaan. Tämä oli jo nykyaikainen tehdastoteutus, joka on yhdessä tasossa, ja samalla se sijaitsee myös sataman lähellä. Pikkalassa kaapelituotanto jatkuu yhä.
Tehtaiden kuljetuksia varten rakennettiin 1900-luvun alkupuolella kymmeniä kapearaiteisia teollisuusratoja. Vuosisadan loppupuolella tiestön ja autokuljetuskaluston kehittyessä radat jäivät pois käytöstä.
Tehdassuunnittelu
pienoiskuva|[[Wolfsburgin Volkswagen-tehdas.]] pienoiskuva|[[Bell Aircraftin lentokoneiden kokoonpanolaitos Wheatfieldissä New Yorkin osavaltiossa. Kuva on noin vuodelta 1944.]]
Kun yritys haluaa rakentaa itselleen uuden tehtaan, sillä itsellään on harvoin tarvittavia suunnitteluresursseja. Siksi on kehittynyt insinööritoimistoja, jotka ovat erikoistuneet joihinkin teollisuusaloihin ja niiden tuotantotekniikkaan. Tunnetuin Suomessa on metsäteollisuuteen erikoistunut Pöyry. Insinööritoimistot voivat rakentaa tehtaita "avaimet käteen" periaatteella, jolloin ne hoitavat suunnittelun lisäksi myös rakentamisen ja osallistuvat käyttöönottoon. Tästä tehtaiden toimitustavasta kansainvälisen kilpailun lisäksi johtuu, että kaikkialla maailmassa tehtaat ovat hyvin samanlaisia ja käyttävät samojen toimittajien tuotantokoneita. Merkittävät tuotantokonevalmistajat, kuten Metso Oyj, joutuvat toimimaan aina kansainvälisillä markkinoilla.
Yleiskäyttöinen tehdasrakennus
Kasvun, lopettamisen ynnä muiden vastaavien syiden vuoksi teollisuusyritykset siirtävät tuotantoaan paikasta toiseen. Tehdasrakennukset ovat kuitenkin kohtuullisen kalliita investointeja, joten on kehittynyt tehdashallin rakennustapa, joka sopii mahdollisimman monelle yritykselle. Yleiskäyttöisessä tehdasrakennuksessa on seuraavia ominaisuuksia:
Kalifornian yliopisto (Berkeley)
thumb|right|240px|Kalifornian yliopiston Berkeleyn kampuksen rakennus
Kalifornian yliopisto, Berkeley (University of California, Berkeley; myös Berkeley ja UC Berkeley) on julkisen Kalifornian yliopisto -järjestelmän vanhin kampusyliopisto. Se sijaitsee San Franciscon lahden itärannalla Berkeleyssä, pohjoisessa Kaliforniassa. Yliopiston rehtorina toimii fysiikan professori Robert J. Birgeneau.
Kalifornian yliopisto perustettiin 1868 fuusioimalla yksityinen College of California ja julkinen Agricultural, Mining, and Mechanical Arts College. Tuolloin yliopisto koostui vain noin 40 opiskelijasta ja 10 opetushenkilökunnan jäsenestä. Alun perin Oaklandissa sijainnut kampus ja sen noin 200 opiskelijaa siirrettiin vuonna 1873 alueelle, johon kehittyi sittemmin Berkeleyn kaupunki.
Arkkitehtuuri
Nykyinen historiallinen kampus oli tulosta kansainvälisestä arkkitehtuurikilpailusta, joka järjestettiin kahdessa vaiheessa: vuonna 1898 Antwerpenissä Belgiassa miljardööri William Randolph Hearstin äidin toimesta ja vuonna 1899 San Franciscossa, jossa oli 11 finalistia. Voittaja oli ranskalainen Émile Bénard, joka samalla kieltäytyi itse valvomasta rakentamista ja uskoi sen arkkitehtuurin professori John Galen Howardin hoidettavaksi. Hän suunnitteli yli 12 rakennusta, jotka loivat kampuksen ilmeen ennen sen laajennusta 1950- ja 1960-luvuilla.