cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolando Palacios
Palacios osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa Helsingissä 2005. Hän kilpaili tuolloin 100 metrillä, jossa hän putosi ensimmäisellä kierroksella. Palacios juoksi Pekingin olympialaisissa 2008 sekä 100 että 200 metrin matkat. Hän tippui 100 metrillä ensimmäisellä kierroksella, mutta pääsi pitemmällä matkalla puolivälieriin. Palacios oli vuoden 2009 MM-kisoissa 100 metrillä puolivälierissä ja 200 metrillä välierissä saakka. Hän voitti samana vuonna kultaa 100 metriltä universiadeista ajallaan 10,30 sekuntia. MM-kisoissa Daegussa 2011, Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015 sekä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 200 metrin alkuerissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin karsintakierroksella.
Palacios on karsiutunut sisäratojen MM-kilpailuissa 60 metrin alkuerissä 2006. 2008. 2014 ja 2016. Ibero-Amerikan mestaruuskilpailuissa hän on saavuttanut 200 metrillä hopeaa 2010 ja pronssia 2014.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Kilchberg (Zürich)
Kilchberg on kunta Sveitsissä Zürichin kantonissa. Kunnassa on runsaat 8 000 vakinaista asukasta.
Maantiede
Kilchberg sijaitsee Zürichinjärven länsirannalla, järvelle laskevan kukkulan itärinteellä noin viisi kilometriä Zürichistä etelään.
Talous
Lindt & Sprünglin suklaatehdas ja pääkonttori sijaitsevat Kilchbergissä.
Liikenneyhteydet
Kilchberg sijaitsee Zürichistä Thalwiliin kulkevan rantaradan varrella. Moottoritie A3 kulkee kunnan länsipuolelta.
Sähköinen media
Sähköinen media on elektroniikkaa tai sähkömekaniikkaa viestin välitykseen käyttävä media. Sähköisiä medioita ovat niin sähköiset viestintämenetelmät (kuten radio, televisio ja tietoverkot), kuin myös tällaista menetelmää hyödyntävät viestimuodot ja media-alan yritykset.
Annalan huvila
Annalan huvila (tai Annalan kartano) on valkoinen huvilarakennus, joka sijaitsee Helsingin Vanhassakaupungissa, Hämeentien varrella lähellä Arabianrantaa, hieman ennen Vanhakaupungin koskea, Annalan kartanopuiston (Annalan puutarhan) yläpäässä. Huvilan perusti aikoinaan kirjanpainaja, tupakkatehtailija, merkittävä kulttuuri- ja kunnalliselämän vaikuttaja, kauppaneuvos Gustaf Otto Wasenius Helsingin kaupungilta vuokraamalleen tontille Itäisen viertotien (nyk. Hämeentien) varrelle vuonna 1826.
Nykyään kartanon omistaa Hyötykasviyhdistyksen omistama Kiinteistö Oy Pro Anneberg ja Annalan huvilan vieressä on Hyötykasviyhdistyksen viljelypalstoja ja näytepalstoja, joissa esitellään perinteisiä koriste- ja hyötykasveja yleisölle. Helsingin kaupunki myi Annalan huvilan Kiinteistö Oy Pro Annebergille vuosien 2017-2018 taitteessa. Annalan huvilan toiminnasta vastaa kannatusyhdistys Annalan huvilan ystävät ry - Villa Annebergs vänner rf.
Waseniusten aika
pienoiskuva|vasen|[[Magnus von Wrightin vesivärimaalaus Annalan huvilasta vuodelta 1850.]] Päärakennus rakennettiin vuonna 1832 ja se on Helsingin vanhin huvila. Puisto ja puutarha-alue sai ominaisuutensa vuosina 1826–1852, jolloin rakennettiin päärakennuksen lisäksi muita rakennuksia sekä päärakennuksen edustalla oleva muotopuutarha ja mäellä sijaitseva maisemapuisto. Annalan alkuperäinen nimi on Villa Anneberg, Waseniuksen ensimmäisen vaimon Anna Charlottan (1805–1837) ja korkealla kalliolla olevan sijaintinsa mukaan.
Ennen kuin Gustaf Otto Wasenius vuokrasi alueen vuonna 1826, se oli kalastaja Jernmarkin torpan aluetta. Torppa purettiin ja tilalle rakennettiin huvila. Karjasuoja ja asuinrakennus rakennettiin 1920-luvulla. Terassit rakennettiin kivestä. Vuonna 1844 viljeltiin arvokkaita kasvihuonekasveja. Vuokraehdon allekirjoitettuaan Wasenius sai istuttaa lehtipuita. Yli 13 hehtaarin klassinen puisto ja siihen kuuluvan puutarhan karuun kalliomaastoon rakenuttaminen todistaa Waseniuksen intohimoisesta kiinnostuksesta puutarhanhoitoon.
Annala Waseniusten jälkeen
Waseniuksen pojanpoika Leonard Wasenius oli huvilan viimeinen haltija, ja hän kuoli lapsettomana. Huvila jäi vuokrasopimuksen mukaan vuonna 1939 kaupungille. Toisen maailmansodan aikana, vuosina 1940–42 päärakennus toimii Mannerheimin lastensuojeluliiton lastenkotina, jonne tuli Karjalasta evakuoituja lapsia äiteineen. Sen jälkeen huvila vuokrattiin asunnoiksi. Muut asuin- ja talousrakennukset sekä pellot vuokrattiin 1940 yksityishenkilölle kauppapuutarhatoimintaa varten. Kersantti Väinö Liemola vuokrasi viljelymaat ja talousrakennukset vuoteen 1958 asti. Hänen luovuttuaan vuokraoikeudestaan talousrakennukset otettiin kaupungin verstaan käyttöön ja Annalan rakennuksissa asui myös kaupungin vuokralaisia yli 30 vuotta.
Moderni Annala (1970-luku – 2000)
pienoiskuva|Hyötykasviyhdistyksen viljelypalstoja Pellot otettiin myös kaupungin hoitoon. Ne olivat vuokrattuina Toukolan Sosiaalidemokraattiselle yhdistykselle viljelyspalstoiksi vuodesta 1978 lähtien. 1980-luvun lopusta palstat olivat ensin kaupungin siirtolapuutarhatoimiston ja sitten vuodesta 1994 Toukola-Vanhakaupunki-yhdistyksen hoidossa. Annalan viljelypalstat kunnostettiin Hyötykasviyhdistyksen käyttöön vuoden 1997 arkeologisten kaivausten jälkeen.
Vuodesta 2000 kunnostettiin ja uudistettiin sydämenmuotoista muotopuutarhaa ja maisemapuutarhaa ja jatkettiin palstaviljelyjä. Perustettiin teemapuutarhoja ja viljelyspalstoja 1970-luvulta alkaen. Kasvihuonetta uudistettiin ja aloitettiin kurssitoiminta ja muu yleisötoiminta.
Annalan eri rakennukset ja kohteet
pienoiskuva|vasen|Talli ja Hyötykasviyhdistyksen tila pienoiskuva|vasen|Puutarhurin talo Kaksikerroksinen päärakennus rakennettiin vuonna 1832, mutta sitä laajennettiin ja muutettiin myöhemmin useasti. Nykyään päärakennuksessa toimii Annalan huvilan ystävät ry. Mansardikattoinen karjasuoja- ja asuinrakennus peltojen laidassa rakennettiin 1920-luvun alussa. Siinä oli talli, navetta, pesutupa, leivintupa, karjakon huone ja kolme pienasuntoa työntekijöille. Myöhemmin se muutettiin puutyösaliksi eli verstaaksi. Asunnot olivat rakennuksessa vuoteen 1976 asti. Silloin alakerran asuntojen tilalle rakennettiin työntekijöiden sosiaalitiloja ja entistä puutyösalia muutettiin hevostalliksi vuonna 1997. Vuonna 2000 rakennuksen itäpää uudistettiin Hyötykasviyhdistyksen tiloiksi.
Lähellä on luhtitalo, jonka yläkerta toimii nykyisin asuntona ja alakerta kaupungin viheryksikön hoitoryhmän taukotilana. Puutarhurin talo on satulakattoinen klassistinen rakennus, joka on alun perin vuodelta 1840, mutta joka sai nykyisen muotoonsa 1920-luvun alussa. Annalassa on myös sauna, josta on löydetty piirustuksia vuodelta 1918. Saunarakennuksessa on ollut aiemmin myös asunto, joka on muutettu pesutuvaksi. Entinen huvilan työntekijöiden asuinrakennus sijaitsee peltojen laidassa. Sitä rakennettiin 1920-luvulla laajentamalla vanhaa hirsirakennusta. Asuinrakennuksissa oli ennen viimeistä remonttia muutamia asuntoa.
pienoiskuva|Muotopuutarha Päärakennuksen edessä on 1800-luvun tyylinen sydämenmuotoinen muotopuutarhaa ja huvilan vieressä on Waseniuksen perustama englantilaistyyppinen maisemapuutarha. Sinne Wasenius rakensi vapaasti polveilevia polkuja ja istutti puita. Vuonna 1830 Annalan alueelle istutettiin yli 400 lehtipuuta, joista osa oli puistossa. Muotopuutarha uudistettiin vuosina 1999–2001 ja siihen käytettiin Waseniuksen 1830-luvulla rakennuttaman saksalaistyyppisen muotopuutarhan esikuvana, käytäväsommitteluineen ja pensas- ja kukkaistutuksineen. Waseniusten aikana hyötykasvipuutarhan korttelit ja ruutanalammikko muodostivat osan muotopuutarhan sommitelmasta. Wasenius rakensi kolme iilimatojenkasvatuslammikkoa puiston lähellä. Vuosina 1999–2001 paikalla rakennettiin ruutanalammikkoa. Annalan perustamisen muistokivi on iso yläpinnaltaan tasainen kivi, joka sijaitsee Annalan huvilalta etelään johtavan suoran puistokäytävän päässä. Kivessä on kaiverrettu teksti: ”Anneberg anlagdt af Otto och Anna Wasenius 1826”.
Annalanmäellä on vuokrattavia 80 puolen aarin ja aarin viljelyspalstoja ja näytepalstoja eri aihepiireistä, kuten lääkeyrtit, värjäyskasvit, vanhat Helsingin puistoruusut, perinneperennat ja kesäkukat, marjatarha, keittiökasvimaa, permakulttuuripuutarha, perhospuutarha ym. Ne ovat osa Hyötykasviyhdistyksen julkista puistoa ja näillä vuokrattavilla palstoilla viljellään kaikkia keittiöpuutarhan kasveja perunoista ja porkkanoista eksoottisiin itämaisiin vihanneksiin. Annalassa on valtava suomalaisten yrttikasvien kanta. Alueelta löytyvät myös miespiha, värjäyskasvipuutarha, apteekkarin puutarha, perhospuutarha, yrttimaa ja marjatarha.
Ornitopodit
Ornitopodit (Ornithopoda; nimen merkitys: ”linnunjalat” ) on sukupuuttoon kuollut linnunlantioisten lahkoon kuuluva dinosaurusten osalahko, joka eli jurakauden keskivaiheilta aina liitukauden lopun joukkosukupuutoon asti. Kaikki ornitopodit olivat kasvinsyöjiä.
Annalan huvila
Orangeria
pienoiskuva|Orangerie Orangeriassa eli kasvihuoneessa on vanhin huonekasvikokoelma ja monta sataa kasvilajia. Se on 1700-luvun tyylinen yksilapainen, poikkileikkaukseltaan epäsymmetrinen ja vinomuotoinen kasvihuone, joka on rakennettu luonnonkivestä ja tiilestä. Orangeriassa kasvaa muun muassa appelsiini-, sitrus-, pomeranssi-, viinirypäle-, ja muita hedelmäpuita, sekä lääkeyrttejä, värjäyskasveja ja kaktuksia. Siellä on myös Suomessa kasvatettuja perunalajikkeita, joita ei enää myydä tavallisissa siemenperunakaupoissa. Waseniuksen aikana kasvit kasvoivat isoissa ruukuissa ja ne vietiin talveksi kasvihuoneeseen, jossa oli suuret ikkunat, kalteva lasinen etuseinä ja trooppinen huonelämpötila.
Ornitopodit
Nimi Ornithopoda tarkoittaa ”linnunjalkoja” ja tulee siitä, että monilla ornitopodeilla oli lintujen tapaan kolme varvasta, vaikkakin joillakin varhaisilla lajeilla niitä oli neljä. Aikaisemmin Ornithopodaan luettiin kuuluviksi lähes kaikki linnunlantioiset dinosaurukset. Nykyisin monet aiemmin ornitopodeina pidetyt dinosaurukset on kuitenkin sijoitettu muihin ryhmiin. Ornithopoda on kuitenkin edelleen suurin linnunlantioisiin kuuluvista ryhmistä. Osalahko määritellään hammasrivin ja leukanivelten perusteella.
Annalan huvila
Orangeria
Waseniuksella oli orangeriassa puita, ja myös muotopuutarhan kasveja purkeissa. Siellä oli mm. ruusuja, heliotrooppeja ja muita kasvilajeja, jotka eivät suomalaisessa talvessa talvehtineet. Oli niitäkin kasveja, joiden talvehtimisesta ei vielä tiedetty silloin 1800-luvulla. Suurin osa kasveista tuotiin Välimeren alueelta ja Amerikasta. Waseniusten aikaan orangeriassa kasvatettiin kukkien taimia, ruukkukasveja ja leikkokukkia paitsi omaan tarpeeseen myös myyntiin. Se oli pitkä perinne, joka jatketaan Annalassa tänäkin päivänä. Harvinaisten ja mielenkiintoisten kasvien taimia saa harvoin puutarhakaupoista ja torilta, joten ne ovat itse kasvatettavia.
Ornitopodit
Kuvaus
Varhaiset ornitopodit olivat Hypsilophodonin kaltaisia 1–3 metrin pituisia lajeja, jotka liikkuivat kahdella jalalla. Myöhemmät ornitopodit, kuten Parasaurolophus ja Iguanodon, puolestaan kävelivät pääosin neljällä raajalla. Myöhemmät ornitopodit myös kasvoivat suuremmiksi, ja Shantungosaurus oli jopa joitakin sauropodeja kookkaampi. Sen pituudeksi on arvioitu noin 15 metriä ja painoksi 13 tonnia. Useilla ornitopodeilla oli tapana pudottaa etuhampaansa ja sitten kehittää itselleen niin sanotut poskipussit. Sen ansiosta ornitopodit pystyivät käsittelemään ruokaa paremmin. Syy menetykseen oli niiden todella voimakkaat hampaat ja myös leuat, jotka soveltuivat hyvin ruoan pureskeluun.
Annalan huvila
Orangeria
Orangeriaa käytettiin 1920-luvulla tilapäistyöntekijöitten ruokailutilana ja sitten varastona. Sitä uudistettiin vuonna 1999 alkuperäiseen käyttötarkoitukseensa ja se on nykyään Hyötykasviyhdistyksen käytössä. Tämänkaltaiset rakennukset oli alun perin tarkoitettu appelsiini- ja sitruspuiden talvettamiseen. Orangerian lasien takana on valtava määrä kauniita pelargonioita.
Ornitopodit
Luokittelu
Ornitopodien luokittelu:
Fylogenia
Kladogrammi vuodelta 2017:
Veikko Koppinen
Veikko William Koppinen, salanimi: Viljami Korpi, (31. maaliskuuta 1910 Multia – 15. huhtikuuta 1993 ) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka palveli myös rajavartiolaitoksessa ja oli sissitoiminnan asiantuntija.
Koppinen valmistui kadettikoulusta 1932, kävi sodan jälkeen sotakorkeakoulun 1946 ja tuli nimitetyksi yleisesikuntaupseeriksi 1948. Koppisen sotilasuran alku sijoittui Karjalan kaartiin, jossa hän oli nuorempana upseerina 1932–1935. Vuodet 1935–1939 hän toimi yleisesikunnassa toimistoupseerina. Talvisodan alettua hänet sijoitettiin JR 33:een komppanianpäälliköksi. Välirauhan aikana hän työskenteli mm. 2. prikaatissa ja jatkosodan alettua JR 23:ssa. 11. divisioonan esikunnassa Koppinen työskenteli toimistopäällikkönä 1942–1943 sekä 1944 esikuntapäällikkönä.
Sodan jälkeen Koppinen toimi pääesikunnassa ja sotakorkeakoulun jälkeen hän myös opetti siellä 1947–1949. Vuosina 1949-1951 hän toimi pataljoonan komentajana JR 6:ssa. Lounais-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä hän työskenteli 1951–1952. Taistelukoulun johtajan apulaisena Koppinen toimi 1952–1957, ja vuodet 1957–1962 Sotakorkeakoulussa. Pääesikunnassa komentopäällikkönä hän työskenteli 1962–1965, mistä siirtyi rajavartiostojen päällikön apulaiseksi seuraavaan vuoteen asti. Vuonna 1966 hänet nimitettiin rajavartiostojen päälliköksi, mitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1970 asti.
Ylennykset: Vänrikki 1930, luutnantti 1934, kapteeni 1940, majuri 1942, everstiluutnantti 1952, eversti 1957, kenraalimajuri 1962, kenraaliluutnantti 1966.
Koppinen kirjoitti sissisodankäyntiä Suomessa kuvaavan fiktiivisen teoksen Räjähtävä tyhjyys, joka julkaistiin postuumisti vuonna 2012.
Peter Harrison
Peter Harrison on tieteen ja uskonnon Andreas Idreos -professori ja Ian Ramsey -keskuksen johtaja Oxfordin yliopistossa.
Ura
Peter Harrison opiskeli luonnontiedettä, uskontoa ja filosofiaa Queenslandin ja Yalen yliopistoissa. Hän toimi monia vuosia historian ja filosofian professorina Australiassa, kunnes hänet valittiin nykyiseen virkaansa Oxfordin yliopistossa vuonna 2007. Oxfordissa hän on jäsen sekä teologian että historian tiedekunnassa. Harrisonin kirjoitukset käsittelevät modernia älyllistä historiaa erityisesti kiinnittäen huomiota tieteen ja uskonnon suhteisiin.
HMS A.1
HMS A.1 oli Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan sukellusvene. Alus oli 12 metriä pidennetty versio aiemmista Holland-luokan sukellusveneistä ja se valmistui vuonna 1902. Merkittävin parannus edeltäneisiin aluksiin oli uusi komentotorni.
Palvelus
SS Berwick Castle törmäsi 18. maaliskuuta 1904 pinnan alla olleeseen sukellusveneeseen, joka upposi vieden mukanaan koko miehistön. Hylky nostettiin 18. huhtikuuta, minkä jälkeen alus palautettiin palvelukseen.
Aluksella tapahtui polttoaineen aiheuttama räjähdys elokuussa 1911, minkä jälkeen se muutettiin koealukseksi Amiraliteetin sukellusveneidentorjuntalautakunnalle. Alus tuhoutui vuotta myöhemmin radio-ohjattuna maalialuksena, mutta tällä kertaa ilman miehistötappioita. Uppoamispaikka pysyi salassa aina vuoteen 1989, jolloin kalastaja löysi aluksen hylyn Brackleshamin lahdelta.
Richard Bella
Richard Felicié Bella (s. 3. huhtikuuta 1964) on keskiafrikkalainen entinen koripalloilija. Hän kilpaili vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa, jossa hän kuului kymmenenneksi sijoittuneeseen Keski-Afrikan tasavallan miesten joukkueeseen. Bella opiskeli St. Francis Xavier -yliopistossa Kanadassa ja pääsi vuonna 2008 sen Sports Hall of Fameen.
Algeciras
Algeciras on kaupunki Andalusiassa, Espanjassa. Kaupungin asukasluku on 118 920 (vuonna 2015). Kaupunki sijaitsee Gibraltaria vastapäätä Gibraltarinsalmen rannalla Välimeren puolella vähän pohjoiseen Tarifasta, joka on Espanjan eteläisin kaupunki.
Kaupungin nimi tulee arabialaisesta nimestä Al-Jazeera Al-Khadra, joka merkitsee vihreää saarta. Algecirasista on laivayhteys Tangeriin ja Ceutaan Afrikkaan. Kaupungissa on myös Cepsan öljynjalostamo ja tankkerien lastauspaikka.
Algeciraksessa sijaitsee Algeciraksen satama, joka on yksi Välimeren vilkkaimmista satamista.
Piper J-3
thumb|Piper J-3C-65 Cub Piper J-3 Cub on yhdysvaltalaisen Piperin valmistama yleisilmailulentokone. J-3:sta kehitettiin myöhemmin PA18 Super Cub -versio. Konetta valmistettiin vuosina 1938–1947 yhteensä 19 828 kappaletta.
Piper J-3 Cub on myös suosittu lennokkina.
Morten Thrane Brünnich
thumb|right|Morten Thrane Brünnich Morten Thrane Brünnich (30. syyskuuta 1737 Kööpenhamina – 19. syyskuuta 1827 Kööpenhamina) oli tanskalainen eläintieteilijä ja mineralogi.
Brünnichin isä oli kööpenhaminalainen muotokuvamaalari. Morten Brünnich opiskeli itämaisia kieliä ja teologiaa, mutta kiinnostui pian luonnonhistoriasta. Hän luovutti hyönteishavaintonsa Erik Pontoppidanin aloittamalle teokselle Danske Atlas. 1763 hän julkaisi lintukirjan Ornithologia Borealis, jossa hän esittelee lukuisia skandinaavisia lintulajeja, jotkut niistä ensi kertaa. Pohjankiislan englanninkielinen nimi Brünnich's Guillemot on nimetty hänen mukaansa. Hän myös kuvaili tieteelle uusia lintulajeja, muun muassa amerikanjääkuikan, jänkäkurpan ja isokihun. Hyönteisiä ja kaloja Brünnich kuvaili lukuisia.
Brünnich oli kirjeenvaihdossa lukuisien aikansa luonnontieteilijöiden kanssa, kuten Linnén, Pallasin ja Thomas Pennantin. 1764 hän julkaisi teoksen Entomologia., jonka jälkeen hän lähti pitkälle Euroopan kiertueelle. Hän tutki kaloja Välimerellä ja julkaisi teoksen Ichthyologia Massiliensis 1768.
Brünnichin tyttärenpoika oli mineralogi Morten Thrane Esmark.
David Koepp
David Koepp (s. 9. kesäkuuta 1963 Pewaukee, Wisconsin) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja.
Koepp on kertonut päättäneensä ryhtyä käsikirjoittajaksi nähtyään elokuvan Kadonneen aarteen metsästäjät. Hänen ensimmäinen käsikirjoittamansa elokuva oli Apartment Zero (1988), jonka jälkeen hän on tehnyt käsikirjoituksen moniin menestyselokuviin, kuten Carlito’s Way, Vaarallinen tehtävä ja Spider-Man – Hämähäkkimies. Hänen muita tunnettuja käsikirjoituksiaan ovat Steven Spielbergin elokuviin tehdyt Jurassic Park, Kadonnut maailma – Jurassic Park, Maailmojen sota, Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta ja Indiana Jones and the Dial of Destiny.
Koepp on myös ohjannut elokuvia: hänen esikoiselokuvansa oli Suspicious vuodelta 1994. Muita tunnettuja ohjaustöitä ovat Kevin Baconin tähdittämä Stir of Echoes – henkien vankina vuodelta 1999 ja Stephen Kingin novelliin perustuva Salainen ikkuna vuodelta 2004.
Travis Smith (taiteilija)
Travis Smith (s. 26. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen graafinen suunnittelija ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten tekemistään heavy metal -albumeiden kansikuvista. Webzine Chronicles of Chaos on kutsunut Smithia metallimusiikin ylivoimaisesti lahjakkaimmaksi graafikoksi. Smith on työskennellyt useiden tunnettujen rock- ja metalliyhtyeiden kanssa, kuten Death, Devin Townsend, Katatonia, Nevermore, Opeth, Anathema, CKY, Soilwork, King Diamond, Novembre, Avenged Sevenfold, Amorphis, Barren Earth ja Strapping Young Lad.
Smithin työnkuvaan kuuluu ensisijaisesti albumeiden kansitaiteiden tekeminen metalliyhtyeille. Hänen kuvansa ovat tummasävyisiä ja introspektiivisiä. Ne perustuvat pääasiassa valokuviin, joihin on digitaalisesti sisällytetty muuta mediaa.
Whitby
Whitby voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Alex Tchuimeni-Nimely
Alex Tchuimeni-Nimely, tunnetaan paremmin nimellä Alex Nimely, (s. 11. toukokuuta 1991) on liberialais-englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Honkaa. Aikaisemmin hän edusti Eliteserienissä pelaavaa Stabækia. Nimely aloitti uransa kotimaansa Barrack Y.C:ssä ja oli Cotonsport Garouan riveissä kaikkien aikojen nuorin Afrikan Mestarien liigassa pelannut pelaaja. Hän siirtyi vuonna 2008 Manchester Cityyn, mutta hän on viettänyt suurimman osan lainalla muissa englantilaisseuroissa. Nimely on pelannut Englannin alle 20-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa kolme ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Tom Leppert
Tom Leppert (s. 15. kesäkuuta 1954) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi Dallasin pormestarina vuodesta 2007 vuoteen 2011 asti. Ennen sitä Leppert toimi Turner Corporationin toimitusjohtajana.
Ajax (Ontario)
Kaupunki nimettiin toisessa maailmansodassa taistelleen britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS Ajaxin mukaan. Ajax kuuluu Durhamin piirikuntaan ja on osa Toronton metropolialuetta. Kaupunki sijaitsee Ontariojärven rannalla, noin 25 km itään Torontosta ja sen lähinaapureita ovat Pickeringin kaupunki länsi ja pohjoispuolella sekä Whitbyn kaupunki idässä.
Jaakko Jäväjä
Jaakko Jäväjä (21. kesäkuuta 1851 Kannus – 22. helmikuuta 1911 Haapajärvi) oli suomalainen itseoppinut rakennusmestari, kirkonrakentaja ja maanviljelijä. Jäväjä oli yksi viimeisiä talonpoikaisia kirkonrakentajia.
Ajax (Ontario)
Historia
22. kesäkuuta 1973 Ontarion hallinto yhdisti Ajaxin kaupunkiin Pickeringin kylän ja osia Pickeringin kaupungista. Tämä oli osa uuden Durhamin alueen kunnan perustamisjärjestelyä.
Jaakko Jäväjä
Jäväjä sai pääasiallisen toimeentulonsa kotitilaltaan mutta hän kiersi myös rakennustöissä. Hän korjasi neljä kirkkoa ja rakensi kaksi kirkkoa. Jäväjä korjasi Raution kirkon 1883–1884, Himangan kirkon 1897, Reisjärven kirkon 1900 ja Rantsilan kirkon 1907. Jäväjä rakensi tämän jälkeen Pulkkilan kirkon 1908 ja Pyhännän kirkon 1909. Hän osallistui lisäksi Perhon kirkon rakennustöihin kirkonrakentaja Juho Jaakko Kuorikosken hoitaessa pääosan rakentamisesta. Jäväjä rakensi myös Jäväjän myllyn ja sahalaitoksen Haapajärvelle.
Pyro
Pyro (St. John Allerdyce) oli Chris Claremontin ja John Byrnen luoma sarjakuvahahmo ja Ryhmä-X:n vihollinen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Uncanny X-Men lehdessä tammikuussa 1981.
Historia
Pyro syntyi Sydneyssä, Australiassa ja hän löysi kykynsä teini-iässä, mutta ajatteli ettei se olisi kovin käytännöllinen. Työskenneltyään vuosien ajan Kaakkois-Aasiassa journalistina, Pyro tapasi Mystikko-nimisen mutantin, joka myöhemmin keräsi jäseniä Mutanttien Veljeskuntaan.
Vaikka Pyro ei koskaan toiminut ryhmän alkuperäiselle johtajalle, Magnetolle, hän toimi ryhmässä useiden muiden alaisena. Mystikon veljeskunta tarjosi myöhemmin apua Yhdysvaltain hallitukselle suojelua ja armahdusta vastaan ja se nimettiin uudelleen Freedom Forceksi.
Muutamia vuosia myöhemmin Pyro sairastui perintövirukseen, tappavaan mutanttien tautiin. Hän matkusti pitkiä matkoja löytääkseen lääkettä, mutta tuloksetta. Hän kuoli tautiin hetki sen jälkeen, kun oli pelastanut senaattori Robert Kellyn uudelta Pahojen Mutanttien Veljeskunnalta.
Elokuvissa Pyroa ovat näytelleet kerran Alex Burton ja kahdesti Aaron Stanford.
Merisuon rautatie
Merisuon rautatie oli Karjalankannaksella ollut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen kenttärata, joka rakennettiin VT-linjan panssariestekivien kuljetusta varten vuonna 1943.
Kapearaiteisen rautatien kunnossapito on huomattavan paljon helpompaa ja nopeampaa verrattuna saman tavaramäärän kuljettamiseen tarvittavaan maantiehen verrattuna. Lisäksi kapearaiteinen rata oli maanteitä paremmin suojassa ilmahyökkäyksiltä, koska kapea ratapenkka erottui maastosta heikommin kuin maantie. Radan korkeusprofiilin johdosta raideleveydeksi valittiin 600 mm.
Radalle haalittiin 600 mm vetureita pitkin Suomea; muun muassa Helsingin kaupunki luovutti sinne entisen Ojakkalan-Olkkalan rautatien veturin numero 2, Karjalankosken rautatieltä tuli niin ikään veturi numero 2 sekä Kuusankosken-Voikkaan rautatieltä dieselveturi numero 9 (Schwartz & Dückerhof/ Ruhrthalerin valmistama 0-6-0dm –tyyppinen veturi 92106/1937) ja Kupittaan savirata toisen Deutz-veturinsa (MLH 332, 7641/1926, 0-4-0dm) – mutta molemmat viimeksi mainitut palautettiin miltei saman tien sopimattomina.
Rata rakennettiin Kannaksen kuivassa metsämaastossa nopeasti ja se palveli hyvin - kunnes kesäkuussa 1944 suurhyökkäyksen tullen se jouduttiin hylkäämään; rata jäi kalustoineen koskemattomana venäläisille, jotka veivät kaluston ja kiskot pois. Merisuon veturit tiettävästi vietiin Ukrainan hiilikaivosalueelle jossa ne ajettiin loppuun.
Joulukuussa 2010 saadun tiedon mukaan Moskovan lähellä sijainneen Misheronskin lasitehtaan entinen veturinkuljettaja muistaa tehtaalla olleen käytössä suomalaisen 0-6-2T veturin numero 302. Kyseinen veturi on Merisuon rautatien veturi Tampella 302/1920, joka oli alun perin toimitettu Kymmene oy:lle (Kymmene Aktiebolag).
Lordi Peter Wimsey
Lordi Peter Wimsey on Dorothy L. Sayersin useiden salapoliisiromaanien ja -novellien päähenkilö.
Lordi Peter on Denverin herttuan nuorempi veli ja hänet kuvataan romaaneissa stereotyyppisenä varakkaana englantilaisena aristokraattina, jonka harrastuksiin kuuluu inkunaabeleiden keräily. Romaaneissa eletään maailmansotien välistä aikaa, jolloin Wimsey on noin 40-vuotias. Hänen valokuvaamista harrastava kamaripalvelijansa ja entinen sotakaverinsa Bunter toimii hänen apunaan rikosten selvittämisessä. Wimseytä auttaa myös usein hänen ystävänsä Charles Parker Scotland Yardista.
Safiirikala
Safiirikala (Chrysiptera cyanea) on kirkkaansininen koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Safiirikala kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Se on normaalitilassaan sähkönsininen, mutta muuttuu pelästyessään lähes mustaksi. Aikuisella koiraalla on oranssinsävyinen pyrstö, naaraalla musta pilkku selkäevän takaosassa.
Alkuperä
Safiirikala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen
Safiirikala saattaa tulla vanhemmiten aggressiiviseksi muita kaloja kohtaan. Niille sopii parhaiten riutta-akvaario, jossa on koloja ja näkösuojaa. Silti pitää harkita, minkä kalojen kanssa safiirikala päästetään samaan altaaseen. Safiirikala sopii hyvin aloittelijoille.
Vesiolot ja ravinto
Safiirikala syö sekä liha- että kasvisruokaa.
Mira Bjedov
Mira Bjedov(-Nikolić) (s. 7. syyskuuta 1955 Mokro Polje, Kroatia) on Jugoslaviaa edustanut uransa lopettanut koripalloilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja kuului siellä Jugoslavian pronssia saaneeseen naisten joukkueeseen.
Mark Kirchner
Mark Kirchner (s. 4. huhtikuuta 1970 Neuhaus am Rennweg, Itä-Saksa) on saksalainen ampumahiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Kirchner voitti Albertvillen olympialaisissa 1992 kaksi olympiakultaa (10 km ja viesti) ja yhden hopean (20 km). Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän otti kultaa viestissä. Lillehammerissa Kirchner sijoittui 10 kilometrillä kahdenneksitoista ja 20 kilometrillä seitsemänneksi.
Maailmanmestaruuksia Kirchner voitti kaikkiaan seitsemän. 10 kilometrin kilpailun hän voitti vuosina 1990, 1991 ja 1993, viestin vuosina 1991 ja 1995, 20 kilometrin kilpailun vuonna 1991 ja joukkuekilpailun vuonna 1990. Kirchner oli kahdesti maailmancupin kokonaiskilpailun kakkonen (1990–1991, 1992–1993).
John Edward Williams
John Edward Williams (29. elokuuta 1922 Clarksville, Texas, Yhdysvallat – 3. maaliskuuta 1994 Fayetteville, Arkansas, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat Stoner ja Augustus. Jälkimmäisestä hän sai National Book Awardin 1973. Samana vuonna palkittiin myös John Barth.
Elämänvaiheita
Williams syntyi Texasissa. Hän reputti yliopisto-opintonsa niiden alkuvaiheessa ja työskenteli sitten vähän aikaa radiossa. Vuonna 1942 hän liittyi Yhdysvaltojen armeijaan ja palveli kaksi ja puoli vuotta kersanttina Intiassa ja Burmassa.
Opintojensa jälkeen Williams työskenteli yliopistoissa englanninkielisen kirjallisuuden opettajana. Ensiksi hän työskenteli lukuvuoden 1954–1955 Missourin yliopistossa ja vuodesta 1955 alkaen Denverissä, missä opetti erityisesti luovaa kirjoittamista. Vuonna 1960 ilmestyi kansasilaisista uudisraivaajista kertova romaani Butcher's Crossing.
Yliopistovirastaan Williams jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hänellä oli tekeillä viides romaani, The Sleep of Reason, joka ei valmistunut ennen hänen vuonna 1994 tapahtunutta kuolemaansa. Williams kuoli kotonaan, vaimonsa ja lastensa ympäröimänä.
Williams oli sitä mieltä, että kirjallisuuden on oltava viihdyttävää ja että iloton lukeminen on tyhmää.
Teoksista
Toinen romaani, Butcher's Crossing, joka ilmestyi 1960 käsittelee sitä kovaa hintaa, jonka yhdysvaltalaiset ovat joutuneet maksamaan raivatessaan uutta valtioita ja tavoitellessaan kuuluisaa amerikkalaista unelmaa. Teoksen päähenkilö on bostonilainen nuori mies, Andrews, joka lähtee vuonna 1876 länteen. Villin luonnon keskellä hän päätyy biisonijahtiin, joka osoittautuukin säälimättömäksi teurastamiseksi. Juuri ennen lähtöä jahtiin muuan prostituoitu, jota Andrews himoitsee, mutta viattomuuttaan kieltäytyy, varoittaa että metsästysmatkalla tämä menettää viattomuutensa. Andrews toteaa tämän kesken metsästyksen ja pohtii, mahtaako prostituoitu enää tuntea häntä.
Stoner kertoo Missourin yliopiston englannin kielen professorista ja hänen vaatimattomista lähtökohdista alkanutta karikkoista elämäänsä. Lapsena lämpöä ja hyväksyntää vaille jäänyt mies löytää niitä kumpaakin lopulta yliopistomaailmasta. Päähenkilö alistaa omat yksityiset halunsa velvollisuuksille, hänellä onneton avioliitto, mutta hellä ja lämmin suhde tyttäreensä. Lämpöä elämään tulee suhteesta jatko-opiskelijaan, mutta suhde jää lyhyeksi. Stoner yrittää reputtaa suullisessa kokeessa huijaavan tohtoriksi pyrkivän opiskelijan, joka on hänen kilpailijansa suosikki. Kilpailijan onnistuu päästä johtajaksi ja hän yrittää kaikin keinon tehdä Stonerin elämästä ikävää tämän viimeisinä virkavuosina. Teos huokuu hienoa psykologiaa ja etiikan kompleksisuutta.
Teoksessaan Augustus Williams porautuu ihmiseen, joka eli juhlavan ulkokuoren takana. Kirjailija yrittää nähdä sellaisen miehen sisimpään, joka oli oman aikansa ihmisille arvoitus. Rooman ensimmäisen keisarin oli kehitettävä itselleen monta erilaista persoonaa, jotta olisi pysynyt ensiksi elossa hengenvaarallisessa valtapelissä ja myöhemmin vallassa. Teoksen yllätys on se, että yksinvaltias ei ole lopultakaan lainkaan erilaisempi kuin hänen muutkaan ihmisiin ja maailmaan pettyneet idealistinsa. Williams kertoo tarinansa käyttäen kirjeromaanin keinoja. Teos koostuu päiväkirjaotteista, kirjeistä, senaatin määräyksistä ja yksityishenkilöiden muistiinpanoista. Teos on kompleksinen, subjektiivinen ja impressionistinen. Williams ei halunnut teosta kirjoittaessaan päivittää tapahtumia ja verrata niitä kirjoitushetkeen, vaan hän pyrki eläytymään tunnetuksi henkilöksi. Ystävälleen hän totesi, että hän ei halua kertoa Henry Kissingeristä toogassa.
Williams käsittelee teoksissaan yksilön ja instituutioiden välistä ristiriitaa. Toisena teemana hänen teoksissaan on elämä jota joudumme elämään. Elämä on Williamisin luonnehdintojen mukaan odottamaton seuraus meidän ja maailman välisestä kitkasta, oli luonteemme sitten millainen tahansa. Maailmana voi olla yliopisto, villi länsi tai Rooman valtataistelut. Tämä näkyy teoksessa Augustus eräässä yksityiskohdassa. Kun Octaviusta poikana opettaneelta mieheltä kysytään, millainen mies nuori johtaja on, vastaa opettaja: ”Hän ei ole kummempi mies kuin muutkaan.”
Bullterrieri
Bullterrieri on alun perin taistelukoiraksi jalostettu englantilainen koirarotu, voimakasrakenteinen terrieri. Rodun pienempi muunnos kääpiöbullterrieri on kokoaan lukuun ottamatta täysin bullterrierin kaltainen.
Ulkonäkö
Bullterrieri on vankkarakenteinen ja lihaksikas terrieri, jolla on lyhyt, tiheä turkki. Ruumiinrakenne on vankka ja pyöreä, hartiat ovat lihaksikkaat ja rintakehä leveä. Mitään korkeus- ja painorajoja rodulla ei ole, mutta keskimääräinen korkeus on 50–60 cm ja paino 20–40 kg. Kääpiöbullterrierin säkäkorkeus on alle 35,5 cm, mutta muutaman sentin ylitys ei haittaa suppean geenipohjan vuoksi.
Rodun tunnusomaisin piirre on sen pää, joka on edestä katsottuna munanmuotoinen. Sivulta katsottuna bullterrierin otsa kaartuu tasaisesti kuonoa kohti. Päälaki on miltei tasainen. Myös silmät ovat erikoiset: pienet, tummat ja kolmionmuotoiset. Lyhyttä ja tyvestä paksua häntää bullterrieri kantaa vaakasuorassa.
Glosholmin majakka
Glosholmin majakka (myöhemmin Glosholmin tunnusmajakka, ruots. Glosholm fyr) oli Pellingin saaristossa Glosholmin saaren eteläisellä niemellä sijainnut Suomenlahden vilkastuneen meriliikenteen ohjauslaitteeksi vuosina 1832–1835 rakennettu majakka. Majakka toimi valomajakkana vuodesta 1835 vuoteen 1863 saakka, jolloin sen valo sammutettiin ja uusi, etelämmäksi rakennettu Söderskärin majakka otettiin käyttöön. Glosholmin majakka palveli tunnusmajakkana vuoteen 1940 saakka, jolloin se räjäytettiin.
Bullterrieri
Väritys
Bullterrierille hyväksytään varsin monenlaiset väriyhdistelmät. Täysin valkoinen on ehkäpä tunnetuin väri, mutta valkoisillakin koirilla saa olla päässä laikkuja. Kirjavilla koirilla valkoista pitäisi olla vähemmän kuin värillisiä alueita. Värejä ovat esimerkiksi juovikas (brindle), kolmivärinen (tricolor), punainen ja fawn eli kellertävän ruskea. Sinistä ja maksanväriä ei hyväksytä. Yhdysvaltalainen American Kennel Club asettaa kahdesta muuten samanveroisesta yksilöstä etusijalle brindlen koiran, samoin FCI:n ja siten myös Suomen Kennelliiton rotumääritelmä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen sijaan suositaan valkoista vastaavassa tilanteessa.
Glosholmin majakka
Suunnittelu ja rakentaminen
Suunniteltaessa majakkaa Pellingin saaristoon sen sijaintipaikasta ei päästy yksimielisyyteen. Tuolloinen Suomen luotsi- ja majakkahallituksen päällikkö Gustaf Brodd halusi sijoittaa majakan Glosholmille, kun taas Venäjän majakkalaitoksen päällikkö oli eteläisemmän Söderskärin kannalla. Vuonna 1826 keisari Nikolai I määräsi majakan rakennettavaksi Glosholmiin.
Bullterrieri
Luonne ja käyttäytyminen
thumb|240px|Bullterrierillä on erikoinen ilme ja pään muoto.
Glosholmin majakka
Suunnittelu ja rakentaminen
Pyöreä nelikerroksinen 16,3 metrin korkuinen ja läpimitaltaan 8,9-metrinen sylinterimäinen majakkatorni muurattiin tiilistä, ja sen laelle sijoitettiin puinen kahdeksankulmainen loistokoju. Yhtä aikaa majakan kanssa valmistuivat nelihenkiselle miehistölle tarkoitetut asuinrakennukset. Majakan valo sytytettiin ensimmäistä kertaa 15. syyskuuta 1835.
Bullterrieri
Luonne ja käyttäytyminen
Bullterrierit ovat ystävällisiä ja iloisia mutta usein itsepäisiä koiria. Ne ovat fyysisesti vahvoja ja niillä on vahva puruvoima. Ne ovat myös älykkäitä, joten ne tarvitsevat monipuolisesti virikkeitä. Härkätaistelukoirataustansa vuoksi bullterrieri on kehitetty todella rohkeaksi ja päättäväiseksi roduksi. Samasta syystä se saattaa vastata sille esitettyyn haasteeseen, vaikka on yleensä rauhallinen. Bullterrierit rakastavat ihmisten seuraa, eikä niitä pitäisi jättää pitkiksi ajoiksi yksin.
Glosholmin majakka
Majakkatoiminnan siirtäminen Söderskäriin
Majakan sijainti ei kuitenkaan ollut meriliikenteen kannalta paras mahdollinen, ja majakan katsottiin olevan syypää joihinkin alueella tapahtuneisiin haaksirikkoihin. Niinpä Söderskärin majakan valmistuessa Glosholmin majakan valolaitteet sammutettiin ja se muutettiin valottomaksi tunnusmajakaksi. Lyhtykoju purettiin ja korvattiin kahdeksankulmaisella peltisellä 6,7-metrisellä suippokärkisellä katolla. Huippumerkiksi asetettiin 6,1 metrin korkuinen risti, jonka huippumerkkinä oli vaakasuora tynnyri.
Bullterrieri
Luonne ja käyttäytyminen
Bullterrieri ei ole erityisen miellyttämishaluinen rotu, joten sen kouluttaminen ei ole aina ihan yksinkertaista. Omistajalta vaaditaan kärsivällisyyttä ja päättäväisyyttä: kouluttaminen onnistuu vahvistamalla toivottua käyttäytymistä palkitsemisen avulla. Bullterrieri sietää kipua hyvin. Bullterrierit eivät välttämättä pidä muista koirista, mutta ihmisiä kohtaan ne ovat hyvin ystävällisiä.
Alkuperä
thumb|240px|Alkuperäinen bullterrieri vuodelta 1907. thumb|260px|Bullterrieri ja vieressä kääpiöbullterrieri thumb|250px|Bullterrieri filippiiniläisessä postimerkissä. Rotu kehittyi Englannissa alun perin taistelukoiriksi jalostetuista roduista. Bullterrierin kantarotu on sukupuuttoon kuollut mutta sittemmin uudelleen luotu vanhaenglanninbulldoggi (Old English Bulldog), jota risteytettiin eri terrierirotuihin - ennen kaikkea mustaruskeaan englanninterrieriin. Näin luotiin uusi rotu, jota kutsuttiin nimellä Bull and Terrier. Valkoisen bullterrierin luoja oli irlantilaissyntyinen James Hinks, joka risteytti bull and terrier -rodun valkoisen englanninterrierin kanssa, ja käytti myöhemmin jalostukseen myös dalmatiankoiraa. Täten hän alkoi määrätietoisesti jalostaa bull and terrier -tyyppisistä koirista valkoista, ruumiinrakenteeltaan symmetrisempää rotua. Hän kutsui valkoisia koiriaan bullterriereiksi erotukseksi varhaisesta bull and terrier -rodusta.
Glosholmin majakka
Muumitalon esikuva
Kirjailija Tove Jansson on käyttänyt Glosholmin majakkatornia Muumitalonsa esikuvana. Janssonin kerrotaan viettäneen lapsuutensa kesiä sen läheisyydessä, ja myöhemmin hän vietti 30 vuoden ajan kesät Klovaharunin saarella n. 3 km:n päässä Glosholmista. Ensimmäisen muumikirjan ilmestyessä 1945 Glosholmin majakka oli jo tuhottu, mutta muistot siitä olivat vielä elossa.
Bullterrieri
Alkuperä
Vuoden 1860 tienoilla rotu oli hajonnut kahteen haaraan: puhtaanvalkoiseksi bullterrieriksi ja värillisiksi muodoiksi, joista myöhemmin kehittyi staffordshirenbullterrieri. Bullterrierille ominainen pään muoto kehittyi vasta 1900-luvulla, eikä tiedetä, mitä rotuja jalostuksessa käytettiin sen aikaansaamiseksi.
Glosholmin majakka
Avautuminen yleisölle
Helsingin Sanomien 25.7.2015 julkaiseman tiedon mukaan Rajavartiolaitos on siirtymässä pois Glosholmenilta, ja Metsähallituksen ja Uudenmaan ely-keskuksen suunnitelmissa on tehdä Glosholmenista matkailukohde.
Bullterrieri
Nykyinen käyttötarkoitus
Bullterrierit suorittavat Suomessa nykyisin lähinnä seurakoiran virkaa, ja jonkin verran rodun harrastajat osallistuvat bulleillaan myös koiranäyttelyihin. Koirataistelut ovat nykyisin useimmissa maissa laittomia ja yleisesti epäeettisinä pidettyjä, joten alkuperäistä tarkoitustaan bullterrierin ei enää tarvitse täyttää.
Glosholmin majakka
Avautuminen yleisölle
Kansainvälistä majakka- ja majakkalaivaviikonloppua Glosholmin majakalla vietettiin 2005, kun OI3W-amatööriradioasema perustettiin alueelle tapahtuman ajaksi.
Bullterrieri
Nykyinen käyttötarkoitus
Jonkin verran bullterriereitä näkyy myös agility- ja tokokentillä, mutta ominaisuuksiltaan bullterrieri ei ehkä ole paras mahdollinen harrastuskoira vaativalle harrastajalle.
Terveystilanne
thumb|260px|Bullterrieri agilityradalla.
Bullterrierin yleisimpiin perinnöllisiin sairauksiin kuuluvat munuaissairaudet, sydänviat, polvien luksaatiot ja kuurous. Kuuroutta esiintyy etenkin täysin valkoisilla koirilla. Ihoallergiat ovat melko yleinen ongelma: allergisen reaktion voi laukaista esimerkiksi hyönteisen purema. Bullterrieri vaatii liikuntaa ja tekemistä, mutta kasvuvaiheessa sitä ei saisi rasittaa liiaksi. Rotu on myös ahne ruualle, joten ylipainoa voi kertyä ellei koiran syömistä tarkkailla.
Jäähonka
Jäähonka on espoolainen vuonna 1957 toimintansa aloittanut jääkiekkoseura. Seura luopui edustustoiminnasta 1984, kun se yhdessä EPS:n ja EJK:n kanssa yhdistyi Kiekko-Espooksi. Nykyään seura tunnetaan lähinnä kasvatustyöstään.
Jäähongan miesten edustusjoukkue on korkeimmillaan pelannut jääkiekon I-divisioonassa pudoten kuitenkin kaudella 1981–1982 II-divisioonaan.
Kaudelle 2018–2019 perustettu miesten edustusjoukkue pelasi ensimmäisen kautensa III-divisioonassa ja nousi kaudeksi 2020–2021 II-divisioonaan.
Historia
Jäähongan perinteet johtavat vuoteen 1957, jolloin Tapiolan kasvavan kaupunginosan aktiiviset asukkaat perustivat Tapion Honka -nimisen urheiluseuran. Tämä jakautui myöhemmin erillisiin lajiseuroihin joista Jäähonka edustaa jääkiekkoa.
18. helmikuuta 2010 Jäähonka ry liittyi perustetun Blues Juniorit – Blues Juniors ry:n jäseneksi. Blues Hockey Oy perusti Blues Juniors ry:n kaikkien Bluesin kasvattajaseurojen yhteiseksi kattojärjestöksi ja Jäähongan lisäksi Blues Juniors ry:n muut jäsenet ovat Espoon Jääklubi, Espoon Palloseura ja Espoon Kiekkoseura.
Bluesin nimen käytön osalta Blues Juniors ry edellyttää jäseniltään, että virallisessa nimessä tulee käyttää maantieteellisiä tunnuksia E (eteläinen), L (läntinen) ja P (pohjoinen), joiden avulla joukkueiden kotipaikat voidaan erottaa toisistaan. Esimerkiksi Matinkylässä (EJK ja Jäähonka) käytetään Blues E –nimeä. Jäähongan ikäkausijoukkueet, jotka ovat yhdistyneet EJK:n joukkueiden kanssa, käyttävät esimerkiksi nimeä Blues E 99.
Kasvatteja
right|200px|thumb|Jäähongan kasvatti [[Sean Bergenheim on pelannut lähes 400 NHL-ottelua ja tehnyt yli 100 tehopistettä. Hänellä on MM-kilpailuista yksi hopea vuodelta 2007 ja kaksi pronssia vuosilta 2006 ja 2008. Kuva on vuodelta 2009, jolloin Bergenheim edusti NHL-joukkue New York Islandersia.]]
Inkaluura
Inkaluura (Grallaria excelsa) on luurien heimoon varpuslintu
Levinneisyys
Inkaluuraa tavataan Venezuelan pohjoisosissa. Lajin levinneisyysalue ja populaatio ovat pienet, ja laji on vähenemässä. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Khalil Small
Khalil Small (s. 19. huhtikuuta 1995 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies. Hän on pelannut ammattilaisena Suomen pääsarjassa.
Elämä ja ura
Small pelasi yliopistokoripalloa University of Wisconsin–Green Bayn joukkueessa vuosina 2014–2018. Viimeisellä yliopistokaudellaan hänen tilastokeskiarvonsa olivat 18,2 pistettä, 6,7 levypalloa, 3,3, korisyöttöä ja 1,3 riistoa per ottelu, ja hänet valittiin konferenssinsa tähdistöviisikkoon. Lisäksi hänet valittiin konferenssin puolustustähdistöviisikkoon kahdesti.
Yliopistouransa jälkeen Small siirtyi ammattilaiseksi Eurooppaan tehtyään elokuussa 2018 sopimuksen Suomen pääsarjassa pelanneen Kobrien kanssa. Small kirjautti runkosarjassa 17,7 pistettä ja 6,0 levypalloa ottelua kohden ja oli koko sarjan vetailussa pistekeskiarvollaan yhdeksäs. Sarjan piste-ennätyksensä (35) hän heitti joulukuussa Kouvoja vastaan. Kobrat ei edennyt kauden päätteeksi pudostuspelivaiheeseen.
Syyskuussa 2019 Small jatkoi pelaamista Suomen pääsarjassa Tampereen Pyrinnössä, missä hän pelasi etupäässä heittävänä takamiehenä. Runkosarjassa Small kirjautti parhaimmillaan yhdessä ottelussa 32 pistettä. Pyrintö sijoittui runkosarjassa lopulta viidenneksi kauden keskeydyttyä pysyvästi koronaviruspandemian vuoksi.
Juho Jaakko Kuorikoski
Juho Jaakko Kuorikoski (1841–1918) oli suomalainen itseoppinut rakennusmestari ja kirkonrakentaja. Kuorikoski oli tunnetun Kuorikosken kirkonrakentajasuvun neljättä polvea. Hänen vanhempansa olivat kirkonrakentaja Jaakko Kuorikoski ja Maria Liisa Laurintytär o.s. Rauma. Juho Jaakko Kuorikosken kuolemaan päättyi Kuorikosken kirkonrakentajasuvun yli 140 vuotta kestänyt toiminta.
Kuorikoski rakensi 1903 Perhon kirkon ja 1882 arkkitehti Alfred Cavénin suunnitteleman Uuraisten kirkon kellotapulin sekä toteutti Kaustisen kirkon peruskorjauksen 1910.
Belgian vaalit
pienoiskuva|Äänestyspaikka vuonna 2007
Belgian vaalijärjestelmä on laaja, sillä Belgiassa järjestään vaaleja kuudella eri tasolla: kunnallis-, maakunta-, alue-, yhteisö-, liittovaltio- ja EU-vaalit. Kaikissa muissa kuin osittain senaatin vaaleissa on käytössä suhteellinen vaalitapa, joka puolestaan edellyttää usein myös enemmistökoalitioiden syntymistä.
Monissa vaaleissa belgialaiset äänestävät joko "kyllä" tai "ei". Paikkajakoon Belgiassa käytetään D'Hondtin menetelmää, jota noudatetaan vaalipiirien tasolla.
Alueparlamenttien, parlamentin ja Euroopan parlamentin vaalit järjestetään samaan aikaan, koska kaikilla näillä tasoilla valittujen edustajien toimikausi on viisi vuotta.
Vaalipiirit
Vaalipiirit vaihtelevat eri vaaleissa, mutta ne muodostuvat kuitenkin seuraavien kokonaisuuksien perusteella.
Alue BHV, joka käsittää Brysselin pääkaupunkialueen ja osia Flanderista, on ainoa kaksikielinen alue koko maassa, mikä aiheuttaa useita ongelmia. Vervieersin alueella on myös saksankielisen yhteisön asuinalueita.
Äänestyspakko
Belgiassa on käytössä äänestyspakko. Äänestäjien tulee ilmaantua äänestyspaikalle, mentävä äänestyskoppiin ja täytettävä äänestyslipuke. Kunta lähettää kaikille äänioikeutetuille viimeistään 15 päivää ennen vaaleja kirjeen, jossa kerrotaan, missä äänestyspaikka sijaitsee ja mitä kaikkea paikalle tulee ottaa mukaan. Äänestäjä tarvitsee mukaansa muun muassa henkilöllisyystodistuksen. He, ketkä eivät pääse äänestyspaikalle vaalipäivänä, voivat äänestää valtakirjalla.
Äänestämättä jättämisestä rangaistaan lain mukaan sakoilla (esimmäisestä kerrasta 40–80 euroa; toistuvista rikkeistä 200 euroa) tai jopa äänestyskiellolla, mikäli henkilö on jättänyt äänestämättä neljä kertaa viimeisen 15 vuoden aikana. Ääntenlaskupaikkojen puheenjohtaja lähettää listan äänestämättä jättäneistä syyttäjänvirastolle. Virasto ilmoitti kuitenkin vuonna 2019, ettei se aloita syyteharkintaa ketään äänestämättä jättänyttä vastaan.
Belgian hallitseva monarkki ja tämän puoliso on vapautettu äänestyspakosta, koska heidän tulee olla puolueettomia. Muut kuningasperheen jäsenet äänestävät normaalisti.
Kunnallisvaalit
Belgian kunnallisvaaleissa vaalipiirinä on yksi kunta. Valittavien kunnanvaltuutettujen lukumäärä päätetään vaalivuotta edeltävän vuoden tammikuun ensimmäisen päivän asukasluvun mukaan. Kunnallisvaalien suoritustapa vaihtelee osavaltioittain. Esimerkiksi Walloniassa kunnanjohtajan on aina oltava vaaleissa ehdolla, ja hänet valitaan suurimmasta puolueesta tai enemmistön muodostavan koalition ehdokkaasta. 10. maaliskuuta 2004 voimaan tulleen lain mukaan myös Euroopan ulkopuolelta tulevat ulkomaalaiset, jotka asuvat pysyväisesti kunnan alueella, ovat vaaleissa äänioikeutettuja.
Äänioikeutetut
Belgian kunnallisvaaleissa äänestäjän edellytetään olevan vähintään 18-vuotias ja jokin seuraavista:
Ehdokkaat
Ehdokkaan tulee olla belgialainen ja vähintään 18 vuotta täyttänyt ennen kuin hän jättää ehdokkuutensa hyväksyttäväksi. Belgian provinssien kuvernöörinä toimineet eivät voi asettua ehdolle kunnallisvaaleissa ennen kuin kaksi vuotta on ehtinyt kulua virkakauden päättymisestä.
Provinssien vaalit
Belgiassa on kymmenen provinssia, joiden vaaleissa vaalipiireinä toimivat piirit. Tällöin on kyse ylempänä esitetyn provinssien arrondissementtien jakamisesta vielä pienempiin kokonaisuuksiin. Provinssien valtuutettujen lukumäärä määräytyy vaaleja edeltävän vuoden tammikuun ensimmäisen päivän asukasluvun mukaan.
Äänioikeutetut
Äänioikeus ja myös äänestysvelvollisuus on jokaisella Belgian kansalaisella, joka on täyttänyt 18 vuotta.
Ehdokkaat
Vaatimuksina ehdolle asettumiselle ovat Belgian kansalaisuus ja yli 18 vuoden ikä.
Vaaleissa eivät voi olla ehdokkaina:
Aluevaalit
Belgiassa toimii vain kaksi alueellista parlamenttia. Wallonian parlamentissa on 75 jäsentä, eikä parlamentissa ole erillistä kiintiötä saksankielisen alueen edustajille. Brysselin alueparlamentissa on puolestaan 89 jäsentä, joista 72 on ranskankielistä ja 17 flaaminkielistä. Kummankin kieliryhmän painoarvo on samanarvoinen, joten hallitsevan koalition on saatava enemmistö taakseen kummankin kieliryhmän taholta. Kolmas mahdollinen alueparlamentti, eli Flaamin alueen parlamentti on luovuttanut pysyvästi tehtävänsä ja valtaoikeutena flaaminkielisen yhteisön parlamentille.
Yhteisövaalit
Kielellisten yhteisöjen parlamentit ovat Belgiassa yksikamarisia ja niiden vaali suoritetaan samaan aikaan europarlamenttivaalien kanssa. Täten alue- ja yhteisövaaleilla valittujen toimielinten toimikausi on viisi vuotta.
Parlamenttivaalit
Belgian liittovaltion edustajainhuoneeseen valitaan 150 jäsentä suorilla ja yleisillä vaaleilla, joissa äänestäminen on pakollista kuten muissakin Belgian vaaleissa. Maa on jaettu 11 vaalipiiriin, joiden paikkajako on: