cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlantin valtameri
Merivirrat ja ilmasto
Valtamerten termohaliinikierrossa Golfvirran Pohjois-Atlantille kuljettama suolapitoinen vesi vajoaa alas syvänmeren vedeksi ja virtaa hitaasti etelään läpi Atlantin Intian valtamerelle ja Tyynellemerelle.
Veden ominaispiirteitä
Avomeren pintaveden suolapitoisuus on 33–37 promillea; pitoisuus vaihtelee leveysasteen ja vuodenajan mukaan. Yleensä vesi on vähäsuolaisinta korkeilla leveysasteilla ja rannikoilla jokien lähettyvillä. Suolaisinta vesi on noin 25. pohjoisella leveysasteella. Pintavesien lämpötila vaihtelee alhaisimmillaan napa-alueitten −2 °C:sta korkeimmillaan +29 °C:een hieman päiväntasaajan pohjoispuolella. Suurin vuodenaikainen lämpötilanvaihtelu on keskileveysasteilla, jossa ero saattaa olla 8–9 °C. Vuoden 2023 heinäkuussa mitattiin Pohjois-Atlantin keskimääräiseksi lämpötilaksi 24,9 astetta, joka on kaikkien aikojen ennätys.
Merenpohja
thumb|Atlantin valtameren korkeussuhteet. Atlantin merenpohjan topografian tärkein piirre on Atlantin keskiselänne. Se muodostaa suuren merenalaisen vuorijonon, joka ulottuu pohjoisesta Islannista etelään noin 58. eteläiselle leveysasteelle. Vuorijonon suurin leveys on noin 1 600 km. Meren syvyys vuorijonon kohdalla on useimmiten vähemmän kuin 2 700 metriä ja useat vuorenhuiput nousevat pinnan yläpuolelle saariksi.
Keskiselänne jakaa Atlantin kahteen suureen altaaseen, joiden keskisyvyys on 3 700 – 5 500 metriä. Poikittaiset harjanteet mantereen ja keskiselänteen välillä jakavat meren useisiin pienempiin altaisiin. Syvän meren pohja on melko tasainen, vaikka sielläkin esiintyy lukuisia merenalaisia vuoria, syvänteitä ja hautavajoamia.
Geologinen historia
thumb|Pohjois-Atlantin merenpohjan ikäkartta. Tummansinisellä 150–180 miljoonaa vuotta vanha merenpohja, punaisella alle 10 miljoonaa vuotta vanha merenpohja. Nykyisten geologisten teorioiden mukaan Atlantti syntyi mannerliikunnoissa, jotka on pystytty mittaamaan tarkoilla lasermittauksilla. Tapahtuma on hyvin hidas. Nykyisin Etelä-Atlantti levenee noin 1,5–2,25 ja Pohjois-Atlantti 0,95–1,4 senttimetriä vuodessa. Mannerliikunnot on Atlantin kohdalla pystytty todentamaan eri tavoin magnetoituneista pohjan kivistä. Maan magneettikentän tiedetään satojentuhansien vuosien välein heikkenevän ja vaihtavan napaisuuttaan.
Atlantti alkoi muodostua Pangea-jättiläismantereen hajotessa triaskaudella eteläisen Atlantin muodostuessa ensin.
Tutkimusten mukaan liitukaudella noin 80 miljoonaa vuotta sitten Atlantti oli suunnilleen puolet nykyistä kapeampi ja aivan pohjoisin Atlantti oli matalaa merta. Liitukauden keski- ja loppuvaiheessa Etelä- ja Keski-Atlantti laajenivat ja syvenivät voimakkaasti. . Neogeenin loppuvaiheessa lähestyttäessä nykyaikaa Atlantin laajeneminen hidastui ja mantereet asettuivat miltei paikoilleen.
Historia
Atlantin historian katsotaan alkavan 1492, jolloin Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan ja aloitti valtameren itä- ja länsirannikon välisen vuorovaikutuksen. Atlantin historian alkuaikoina valtameri toimi näyttämönä löytöretkille ja Amerikan kolonisaatiolle.
Eurooppalaiset siirtomaavallat kävivät Atlantilla niin sanottua kolmiokauppaa, jossa jalosteet, orjat ja raaka-aineet kiersivät. Vallat kävivät myös valtameren rannikolla sotia siirtomaista. Valistusaatteen seurauksena valtameren molemmilla puolilla syttyi Atlantin vallankumouksia, jotka olivat lyhyen ajan sisällä joukko kapinoita ja itsenäisyyssotia eurooppalaisten ylivaltaa vastaan. Vallankumousten aikana suurin osa Atlantin länsirannikosta itsenäistyi.
1900-luvulla Atlantti oli taistelutanner ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, joista jälkimmäisen taistelu Atlantista oli merkittävässä roolissa sodan lopputuloksen kannalta.
Aikansa suurin höyrylaiva RMS Titanic upposi Atlantille 15. huhtikuuta 1912 vieden mukanaan noin 1 500 matkustajaa.
Carlos Jayme
Carlos Alberto Borges Jayme (s. 13. kesäkuuta 1980 Goiânia, Goiás) on brasilialainen uimari, joka voitti olympiapronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Sydneyssä 2000. Joukkueessa uivat myös Fernando Scherer, Gustavo Borges ja Edvaldo Valério.
Johan Liro
Johan Ivar (Jysi) Liro (vuoteen 1906 Lindroth) (19. lokakuuta 1872 Sipoo – 16. syyskuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja filosofian tohtori.
Liron vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Siljus ja Anna Elisabeth Setula. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, filosofian lisensiaatiksi 1903 ja filosofian tohtoriksi 1907.
Liro oli Helsingin yliopistossa kasvifysiologian apulainen 1909–1921, kasvibiologian ja -patologian ylimääräinen professori 1921–1940, Maatalouskoelaitoksen kasvitautiosaston johtaja 1911–1937, Turun yliopiston kasvitieteen professori ja vararehtori 1921–1922. Hän kuului Vanamo-seuran perustajiin ja oli sen puheenjohtaja 1919–1943.
Liro oli kasvipatologi ja mykologi eli sienitutkija. Hänen ansiotaan oli että Suomessa aloitettiin tieteellisellä pohjalla oleva kasvinsuojelutyö. Hänen tieteellisten julkaisujensa määrä käsittää noin 5 000 painosivua, lähinnä ruoste- ja nokisieniä käsitteleviä teoksia. Mycotheca Fennica -sienikokoelma on hänen perustamansa. Hän oli Suomen ensimmäinen kasvibiologian ja kasvipatologian professori.
Suomalaiset Ohiossa
Ohionsuomalaiset ovat Ohiossa asuvia yhdysvaltalaisia, joilla on suomalaiset sukujuuret. Vuonna 1934 julkaistun artikkelin mukaan Ohiossa asui 12 809 suomalaisperäistä, Clevelandissa asui 1 881 henkilöä. Ashtabulan alueella asui 3 165 suomalaista ja Pennsylvanian rajalla mutta Ohion puolella asui noin 500 asukasta, joilla on suomalaiset juuret. Merkittävä suomalaisyhteisö on Fairport Harborissa, jossa väestöstä on suomalaisperäisiä 12,3 % vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan.
Suomalaiset Fairport Harborissa
thumb|right|280px|[[Finnish Heritage Museum Fairport Harborissa.]]
Kun Fairport Harborin vieressä sijaitseva Grand Riverin telakka oli rakennettu uudelleen, suomalaiset saapuivat paikalle, sillä laivanrakentaminen tarjosi heille työtä. 11. syyskuuta 1885 23 suomalaista saapui Fairportiin ja perusti ensimmäisen pysyvän suomalaisasutuksen. Nuo suomalaiset olivat Charles Hilston, Pekka Antilla, Jacob Tuoresmaa, Herman Kukilla, Isaac Mattson, Alex Kinnunen, John Ahonpaa, Jacob Pikka, Isaac Ranni, John Forspakka, Kusti Kaura, tietty Santeliin, Mikko Manty, Niilo Katila, John Katila, William Hirvi, Mikko Pohto, Esa Poutto, John Lamu, Matti Riipa, Isaac Alinen ja "Iso Antti Karstulasta". Nuo pioneerit pystyttivät yksinkertaisia asuinpaikkojaan Grandjoen itäiselle puolelle ja muutaman vuoden kuluessa niin sanotun Finn Hollowin väestö kasvoi huomattavasti. Vuonna 1900 Fairportissa asuneen ulkomailla syntyneen väestön määrä kasvoi melkein 700:lla. Ensimmäiset häät oli juhlittu vuonna 1886, kun herra ja rouva Herman Kukilla menivät naimisiin. Fairportin kirkko oli perustettu vuonna 1891. Vuonna 1920 kylän 4 211 hengen suuruisesta väestöstä puolet oli suomalaista. Lääkärinä toiminut tohtori Amy Kaukonen oli kylän ja samalla koko maan ensimmäinen naispormestari vuonna 1921.
Suomalaiset Ashtabula Harborissa
Ohion suurin suomalainen yhdyskunta oli Ashtabula Harborissa, jonka asukkaista 3 165:lla on suomalaiset sukujuuret. Ensimmäiset suomalaiset, 25 miestä ja yksi nainen, saapuivat sinne vuonna 1872 Aksel Sjöbergin johdolla. Vuonna 1873 toinen ryhmä tuli Ashtabulaan. Vuoteen 1874 mennessä he olivat rakentaneet jo pysyvää asutusta. Samalla saapui kolmas ryhmä, jossa oli 14 miestä ja yksi nainen. Vuonna 1900 suomalaisten määrä Ashtabulassa oli noin 1 500.
Kaupungissa julkaistiin useita suomenkielisiä sanomalehtiä. Ensimmäinen niistä perustettiin vuonna 1884, kun Fred Karinen ja Alex Wirtamo saapuivat kaupunkiin ja perustivat toimiston, jossa alettiin julkaista Ohion ensimmäistä suomenkielistä sanomalehteä Yhdysvaltain Sanomia. Vuonna 1893 Yhdysvaltain Sanomat ja Työmies yhdistettiin, ja nimeksi tuli Amerikan Uutiset. Vuonna 1884 John W. Lähde saapui Ashtabula Harboriin ja alkoi toimittaa uskonnollista lehteä Valvoja, joka oli Amerikan ensimmäinen suomenkielinen uskonnollinen sanomalehti. Vuosina 1886–1888 Ino (John) Ekman julkaisi sanomalehteä Pohjan Tähti.
Vuonna 1897 kaupunkiin rakennettiin Sovinto Hall, josta tuli myöhemmin Suomalais-amerikkalaisen kulttuurikeskuksen rakennus. Valmistuessaan se oli Ohion suurin puurakennus. Talo purettiin vuonna 1961.
Pallister–Hallin oireyhtymä
Pallister–Hallin oireyhtymä on hyvin harvinainen synnynnäinen oireisto. Siihen liittyy lukuisia mahdollisia poikkeavuuksia eri puolilla kehoa. Esimerkiksi hypotalamuksen hamartooma, polydaktylia, munuaisvaurio ja kasvun hidastuminen ovat oireistolle tyypillisiä piirteitä. On mahdollista, että oireisto aiheuttaa sormien tai varpaiden kasvamista yhteen. Osa vammautuneista on kehitysvammaisia.
Oireisto johtuu GLI3-geenin mutaatiosta 7. kromosomin lyhyessä varressa. Se voi periytyä autosomissa dominantisti tai aiheutua satunnaisesta mutaatiosta. Oireiston periytyminen on kuitenkin harvinaista. Oireiden vaikeusasteessa on vaihtelua. Monet vammautuneet kuolevat jo varhaislapsuudessaan. Saman geenin virhe aiheuttaa Greigin kallo-liikayhdyssormisuusoireyhtymän.
Pallisterin ja Hallin vuonna 1980 kuvaamaa oireistoa oli vuoteen 2003 mennessä raportoitu noin sata tapausta.
Sergio Vázquez
Sergio Vázquez (s. 23. marraskuuta 1965 Buenos Aires, Argentiina ) on uransa päättänyt argentiinalainen jalkapalloilija.
Luettelo Hedmarkin läänin taajamista
Tämä artikkeli on luettelo Hedmarkin läänin taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Hedmarkin läänissä oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 47 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.
Fredric Brown
Fredric Brown (29. lokakuuta 1906 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat – 11. maaliskuuta 1972 Tucson) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti erityisesti rikos- ja tieteisromaaneja.
Ensimmäisestä rikosromaanistaan Brown sai Mystery Writers of American Edgar Allan Poe -palkinnon vuonna 1948. Brown kirjoitti yhteensä 29 romaania, joista 23 on rikosromaaneja. Brown on kirjoittanut myös yhden omaelämäkerrallisen romaanin, lastenkirjan, lukuisia novelleja sekä tv-käsikirjoituksia.
Brownin tunnetuimpia rikosromaaneja ovat Äänetön huuto (1949), Syntipukin yö (1951) ja Täältä ikuisuuteen (1951). Syntipukin yö on saanut vaikutteita Lewis Carrollin teoksesta Liisan seikkailut peilimaailmassa. Kirjan jokainen luku alkaa lainauksella jostakin Carrollin runosta (mm. Jabberwocky).
Alex Sandro
Alex Sandro Lobo Silva (s. 26. tammikuuta 1991 Catanduva, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa italialaista Juventusta ja on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Kesällä 2011 Alex Sandro siirtyi portugalilaisseura Portoon 9,6 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän pelasi seurassa neljä vuotta.
Alex Sandro voitti Brasilian joukkueessa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2011. Hän pelasi avauskokoonpanossa Brasilian toisessa alkulohko-ottelussa mutta joutui loukkaantumisen vuoksi vaihtoon jo 13 minuutin pelin jälkeen. Hän saavutti olympiahopeaa Lontoon olympialaisissa 2012. Hän voitti Brasilian A-maajoukkueessa Copa Américan 2019. Hän pelasi täydet minuutit välierässä ja loppuottelussa sekä tuli vaihdosta kentälle kahdessa aiemmassa ottelussa. Alex Sandro on pelannut kaikkiaan 23 A-maaottelua ja teki toistaiseksi ainoan maaottelumaalinsa lokakuussa 2018 ystävyysottelussa Saudi-Arabiaa vastaan.
Valeseitikki
Valeseitikki (Leucocortinarius bulbiger, aikaisemmin "valkoseitikki" ) on valeseitikkeihin kuuluva sukunsa ainoa sienilaji. Se on väriltään punertavanruskea. Lakki on 4–12 senttimetriä leveä, aluksi puolipallomainen ja myöhemmin laakeneva. Lakin reunat ovat sisäänkiertyneitä. Malto on valkoista. Heltat ovat melko tiheät ja kermanväriset. Itiöpöly on valkoista. Sienen jalka on valkoinen ja 4–10 senttimetriä pitkä. Jalan tyvessä on selvästi erottuva mukula. Sienen haju ja maku on mieto, mutta se ei ole ruokasieni. Valeseitikki kasvaa melko yleisenä Etelä- ja Keski-Suomen ravinteikkaissa havu- ja sekametsissä. Sieni on kalkinsuosija, ja sen kasvuaika on elokuusta lokakuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Italiantalventähti
Italiantalventähti eli talventähti (Eranthis hyemalis) on varhain keväällä kukkiva monivuotinen keltakukkainen talventähtien sukuun kuuluva leinikkikasvi. Sitä viljellään koristekasvina. Italiantalventähteä tavataan alkuperäisenä Italiassa ja Pohjois-Balkanilla.
Ulkonäkö ja koko
Italiantalventähdellä on mukulamainen juurakko, josta kasvaa 8–16 senttimetriä korkea pysty varsi. Sen kukka on 3–4 cm leveä ja loistavan keltainen.
Aiheesta muualla
thumb|vasen|200px|Italiantalventähti vanhassa kasviokuvituksessa.
Maan alla ja päällä
Maan alla ja päällä on Arvo Poika Tuomisen kohua herättäneiden muistelmien vuonna 1958 ilmestynyt toinen osa, joskin ilmestysjärjestyksessä kolmas. Tuominen käsittelee siinä vaiheitaan Suomessa vuosina 1921–1933. Kirjan kattama ajanjakso sijoittuu teosten Sirpin ja vasaran tie ja Kremlin kellot väliin.
Teos ilmestyi jo julkaisuvuonnaan myös ruotsiksi N.-B. Stormbomin kääntämänä. Suomessa sen julkaisi Söderströms nimellä Hemligt ränkspel på jorden och under jorden ja Ruotsissa Tidens förlag nimellä På jorden och under jorden.
Sisältö
Tuominen esittelee kirjassa tuolloisen suomalaisen kommunismin tarkkaan jäsenneltynä ja analysoituna. Erityisesti voimakkaasti siinä käsitellään Tammisaaren pakkotyölaitoksen vartijoita. Tuomisen mukaan jokainen Tammisaareen joutunut – vaikka olisi ollut kuinka nimellinen vasemmistolainen, jopa epäillen vasemmistolaisuuteen suhtautunut – lähti sieltä ulos kiihkeimmän lajin kommunistina.
Tuomisen kirjasta käy ilmi, millaisia he olivat. Esimerkkinä Tuominen mainitsee Eeva Sassi-Korhosen levittäneen sanaa, että työväen tulisi varastella puunpalasia, joista sitten tehtäisiin puukonpäitä toimitettavaksi Neuvostoliittoon maan nälkää näkevän kansan auttamiseksi – eikä Sassi-Korhonen edes vaivautunut pitämään varaansa kenelle puhui. Näin tieto asiasta meni niihinkin korviin, joihin sitä ei ollut tarkoitettu. Ajatus lisäksi muuttui matkan varrella, ja ruvettiin puhumaan erilaisten pikkutyökalujen näpistelystä.
Samoin yksi suomalaisten kommunistien pitkäaikainen johtaja, Yrjö Mäkelin, sai Tuomisen mukaan omiltaan herjauksia osakseen: hänen moraaliaan kutsuttiin ”huuhkainten moraaliksi”, koska hän ei hyväksynyt varkautta Neuvostoliiton avustamisen toimintamuodoksi. Hän itse sanoi, että sellainen pikku näpistely vain pahentaisi asioita.
Choguel Kokalla Maïga
thumb|upright|Choguel Kokalla Maïga vuonna 2016. Choguel Kokalla Maïga (s. 1958 Tabanco, Ansongon piiri) on malilainen insinööri ja poliitikko.
Maïga oli Moussa Traorén aikana virallisen nuorisoliiton UNJM:n jäsen. Vuodesta 1997 lähtien hän on johtanut Mouvement patriotique pour le renouveau -puoluetta, jota on pidetty Malin kansan demokraattisen liiton toiminnan jatkajana. Maïga osallistui puolueen ehdokkaana vuoden 2002 presidentinvaaleihin, joissa hän sai 2,71 prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hän tuki Amadou Toumani Touréa.
Vuoden 2013 presidentinvaaleissa Maïga sai 2,36 prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hän tuki Ibrahim Boubacar Keïtaa. Maïga toimi digitalous- ja viestintäministerinä sekä hallituksen puhemiehenä vuosina 2015–2016. Hän osallistui vuoden 2018 presidentinvaaleihin saaden 2,16 prosenttia äänistä.
Oppositioliike M5-RFP:n strategisen komitean puheenjohtajana toiminut Maïga nimitettiin Malin pääministeriksi 7. kesäkuuta 2021.
Maïga on naimisissa ja hänellä on seitsemän lasta.
Luettelo Tunisian kaupungeista
Tämä on luettelo Tunisiassa sijaitsevista kaupungeista.
Suurimmat kaupungit
Suurimmat kaupungit vuoden 2022 arvioidun väkikuvun mukaan.
Ellen Schwanneke
thumb|Ellen Schwanneke. Ellen Schwanneke (11. elokuuta 1906 – 16. kesäkuuta 1972) oli saksalainen näyttelijä. Hänen isänsä oli varhainen elokuvanäyttelijä Viktor Schwanneke.
Murhatun Jumalan varjo
Murhatun Jumalan varjo: Antisemitismi kristinuskon historiassa on teologien Matti Myllykoski ja Svante Lundgren kirjoittama kirja antisemitismistä ja kristinuskosta. Teoksen julkaisi Yliopistopaino vuonna 2005.
Sigismund II
Sigismund II (Sigismund August, 1. elokuuta 1520 – 7. heinäkuuta 1572) oli Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas 1548–1572. Hän oli Jagellon dynastian viimeinen hallitsija ja kuoli lapsettomana. Sigismundin sisar oli Katariina Jagellonica, josta tuli Ruotsin kuningatar.
Sigismund jatkoi isänsä politiikkaa ja tukeutui voimakkaaseen ylimystöön. Sota Venäjää vastaan kävi kalliiksi, joten Sigismund tarvitsi verotuloja. Hänen valtakaudellaan perustettiin vakinainen armeija, uusittiin verotusjärjestelmä ja määriteltiin valtakunnallinen mittajärjestelmä. Hän muutti Puolan ja Liettuan valtioliiton personaaliunionista todelliseksi liittovaltioksi. Molemmilla osilla oli oma hallinto, lait, armeija ja valtionkassa, mutta yhteiset hallitus, parlamentti eli sejm ja ulkopolitiikka.
thumb|210px|left|Puolan kuningas Sigismund II kuningattarensa, Barbara Radziwiłłin kuolinvuoteella. Józef Simmlerin maalaus vuodelta 1860.
Victor Ferreyra
Victor Ferreyra (s. 24. helmikuuta 1964 Río Tercero) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ferreyra debytoi Argentiinan maajoukkueessa 1991. Hän on pelannut kaksi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Gödöllő
Gödöllő on kaupunki Pestin läänissä Unkarissa. Kaupungissa on 33 901 asukasta (2010) ja sen pinta-ala on 62 km². Gödöllő on tunnettu barokkityylisestä linnasta, jonka Antal Grassalkovich rakennutti 1700-luvun puolessavälissä. Palatsia kutsutaan myös Gödöllőn keisarinlinnaksi tai Sisin linnaksi, koska se oli keisari Frans Joosefin ja keisarinna Elisabetin (”Sisin”) kesäasunto.
Sijainti
Gödöllő sijaitsee Rákosjoen varrella 30 kilometriä Budapestistä koilliseen. Sieltä on suora yhteys M3-moottoritielle, ja Budapestin-Miskolcin rautatie kulkee kaupungin halki.
Historia
Ensimmäinen kirjallinen maininta Gödöllőstä on vuodelta 1349, ja ensimmäinen aateliskartano rakennettiin sinne vuonna 1662. 1700-luvun puolivälissä Antal Grassalkovich -niminen aatelismies teki Gödöllőstä tiluksiensa keskuspaikan ja rakennutti kylään barokkityylisen palatsin. Grassalkovich oli avokätinen taidemesenaatti, ja suurin osa Gödöllőn nykyisistä muistomerkeistä on peräisin hänen ajaltaan. Rakennustyöt toivat kylään käsityöläisiä Slovakiasta ja Saksasta ja väkiluku kaksinkertaistui. Vuonna 1763 kaupunki sai markkinaoikeudet, ja siitä tuli merkittävä kauppapaikka.
Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian luomiseen johtaneen vuoden 1867 kompromissin jälkeen Unkarin hallitus antoi Grassalkovichin palatsin häälahjaksi keisari Frans Joosefille ja hänen vaimolleen Elisabetille, ja Gödöllőstä tuli keisarillisen perheen lomanviettopaikka. Tämä takasi kaupungin nopean kehityksen. Sinne rakennettiin rautatie, hallinto järjestettiin uudelleen ja sinne perustettiin maatalousoppilaitoksia ja mallitiloja. Vuonna 1869 kaupungissa perustettiin Unkarin ensimmäinen säästöpankki.
1900-luvun alussa Gödöllőstä tuli muodikas vapaa-ajanviettopaikka ja lomailukeskus. Siellä asui myös paljon näyttelijöitä, kirjailijoita ja taidemaalareita, ja sinne syntyi kansainvälinen, jugendhenkinen taiteilijoiden yhteisö. Turismin myötä kaupunkiin perustettiin pienteollisuutta ja palvelualan yrityksiä. Toisen maailmansodan jälkeen loma-asunnot saivat väistyä teollisuuden tieltä. Vuonna 1950 kaupunkiin perustettiin maataloustieteellinen korkeakoulu ja Gödöllőstä tuli Unkarin maatalouden keskus. Teollistumisen myötä kaupungin väkiluku kolminkertaistui, ja sinne rakennettiin paljon uusia asuntoalueita.
Väestö
Gödöllőn väkiluku on kasvanut nopeasti, sillä sinne on muuttanut sekä raskaasti teollistuneilta alueilta että Budapestistä paljon ihmisiä, jotka haluavat elää lähempänä luontoa. Vuonna 1960 väkiluku oli 17 700, ja vuonna 2000 se oli noussut 29 400:aan. Vuonna 2010 siellä oli jo 33 900 asukasta. Suurin osa asukkaista on unkarilaisia, mutta myös romanien, puolalaisten, saksalaisten ja ruteenien vähemmistöillä on virallinen asema.
Nähtävyydet
Gödöllőn merkittävin nähtävyys on vuosina 1744–1750 rakennettu Grassalkovichin palatsi, joka on yksi loistavimpia Unkarin maaseudun barokkityylin edustajia. Keisarinna Maria Teresia vieraili palatsissa 1751, ja vuoden 1849 vallankumoussodassa se toimi Unkarin armeijan päämajana. Vuodesta 1867 keisari Frans Joosef ja keisarinna Elisabet pitivät palatsia kesäasuntonaan. Muita barokin ajan muistomerkkejä Gödöllőssä ovat kalvinistinen kirkko ja katolinen Máriabesnyőn kirkko.
Ystävyyskaupunkisuhteet
Gödöllő on Forssan ystävyyskaupunki vuodesta 1990.
Vilho Leivonen
Vilho Matias Leivonen (16. huhtikuuta 1904 Viitasaari – 24. toukokuuta 1985 Viitasaari) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, ammatiltaan maanviljelijä.
Leivonen oli kansanedustajana 21.7.1951–28.3.1954 ja 20.2.1962–4.4.1966. Hän oli kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä. Hän toimi Viitasaarella myös kunnallispolitiikassa. Leivonen oli presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1956 ja 1962
Leivosen puoliso vuodesta 1931 oli Aino Johanna Paananen. Maanviljelysneuvos, agronomi Heikki Leivonen on heidän poikansa.
Paolo ja Vittorio Taviani
thumb|upright|Paolo (oikealla) ja Vittorio Taviani [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla 2015.]] Paolo Taviani (s. 8. marraskuuta 1931) ja Vittorio Taviani (20. syyskuuta 1929 – 15. huhtikuuta 2018 ); kummankin syntymäpaikka San Miniato, Toscana, Italia ovat italialaisia elokuvaohjaajia. He ovat veljeksiä.
Uran alkuvaihe
Veljekset ovat kotoisin Toscanan maaseudulta. Lapsina he joutuivat toisen maailmansodan aikana pakenemaan natseja ja fasisteja kotikylästään, mikä on heijastunut heidän elokuviinsa. Vittorio opiskeli jonkin aikaa oikeustiedettä ja Paolo humanistisia tieteitä Pisan yliopistossa. Heidän innostuksensa elokuvataiteeseen syntyi Roberto Rossellinin neorealististen elokuvien ansiosta. He alkoivat vuonna 1950 hoitaa Pisan elokuvakerhoa.
Tunnetuimmat ja palkituimmat filmit
Veljesten useimmat elokuvat käsittelevät köyhän Etelä-Italian historiaa ja nykyaikaa. Toinen keskeinen aihe on työväenluokan ja sen kapinoinnin analyysi. Vuodesta 1964 alkaen Tavianit filmasivat useita historiallisia, kumouksellisiin mutta yksinäisiin miehiin liittyviä tarinoita. Esimerkiksi vuoden 1974 tarina Allonsanfàn (Petturi) kuvaa utopistisosialistista ryhmää, josta päähenkilö luopiomaisesti eroaa. Elokuvan päähenkilöä esitti Marcello Mastroianni. Cannesin elokuvajuhlilla 1977 Tavianit saivat Kultainen palmu -palkinnon ja Fiprescin palkinnon elokuvasta Isäni, herrani (Padre padrone). Se perustuu kirjailija Gavino Leddan teokseen ja kuvaa nuorukaisen kasvua ankaran isän kurituksessa. Vuonna 1982 veljekset saivat Cannesissa tuomariston palkinnon elokuvasta Tähtikirkas yö (La notte di San Lorenzo). Tarina on sijoitettu veljeksille lapsuudesta tuttuun kyläympäristöön ja vuoteen 1944, mutta näkökulma on pienen tytön. Runollisesti toteutetussa filmissä todellisuus sotkeutuu ihmisten unelmiin ja pelkoihin sekä hengissä säilymisen haluun. Vuonna 2012 heidän elokuvansa Caesarin on kuoltava (Cesare deve morire) sai Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen karhun.
Closer
Closer voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Distributismi
Distributismi (lat. distribuere 'jakaa, jaella, määrittää') eli omistuksen hajautusoppi on talousoppi, joka pyrkii turvaamaan markkinoiden toiminnan mahdollisimman laajapohjaisella tuotantovälineiden omistuksella. Omistuksen hajauttamisella tarkoitetaan niitä keinoja, joita käyttämällä on mahdollista vähentää omistuksen keskittymistä valtiolle tai yksityisille suuromistajille. Distributismin alkuperä on katolisessa kirkossa ja katolisissa ajattelijoissa. Se laajeni 1900-luvulla muihin piireihin ja viime vuosikymmeninä distributismista on tullut eri nationalististen suuntausten, liikkeiden ja aatteiden epävirallinen talousoppi. Distributismi on lähellä ideaa, jota jotkut poliittiset ryhmät Suomessa ovat kutsuneet nimellä kansankapitalismi.
Distributismi eroaa perinteisistä vasemmistolaisista ja oikeistolaisista opeista, ja luetaankin kolmannen tien (Third way) opiksi. Distributismin idea poikkeaa kapitalismista ja sosialismista, koska distributismi vastustaa pääomien keskittymistä harvojen rikkaiden tai valtion haltuun. Kun sosialismissa tuotantovälineet ovat yhteiskunnan omistamia ja kapitalismissa omistajien joukko voi joskus olla pieni, distributistisessa kansantaloudessa tuotantovälineiden laajapohjainen omistaminen on normaalia kuten sosialismissa, mutta samalla myös yksityistä kuten kapitalismissa. Pääoman yksityistä omistusoikeutta ei rajoiteta, mutta omistuksen keskittymistä yksityisellä sektorilla voidaan silti hienovaraisin keinoin vähentää. Tällaisen laajapohjaisen yksityisen omistamisen ajatellaan takaavan paremmin markkinoiden toiminnan kuin sosialistinen monopoli tai kapitalistinen oligopoli. Distributismi vastustaa myös äärimmäisyyksiin menevää individualismia ja statismia. Valtio-oppina distributismille on aivan sama, onko valtio tasavalta vai monarkia.
Historia
Distributismi on ideana vanha, mutta nimen opille antoivat katoliset ajattelijat Gilbert Keith Chesterton ja Hilaire Belloc. Kun syntyi kapitalismi, joka ei estä omistuksen keskittymistä, ja sen vastapaino, sosialismi, oli tarpeellista nimetä myös tämä kolmas mahdollisuus.
Distributismin juuret perustuvat 1800- ja 1900-lukujen paavillisiin opetuksiin, joissa korostettiin sosiaalista oikeudenmukaisuutta. Keskeisin katolinen pohjateos distributismin kannalta on paavi Leo XII:n kiertokirje Rerum Novarum. Tarkemmin distributismin ajatuspohjaa selittivät paavi Pius XI:n kiertokirje Quadragesimo Anno ja paavi Johannes Paavali II:n Centesimus annus. Distributismissa pyritään omistuksen hajauttamiseen, jolloin pienomistus on tavallista ja kattaa valtaosan kaikesta pääomien omistuksesta. Ajatus ruohonjuuritason omistuksesta lähtee katolisen kirkon subsidiari- eli läheisyysperiaatteesta.
Nykyaikaisen distributismin perusteos ja tiivistelmä on Gilbert Keith Chestertonin teos The Outline of Sanity vuodelta 1927. Tämän lisäksi näitä opillisia perusteita esiteltiin mm. Chestertonin kirjoittamissa The American Reviewin artikkeleissa. Muita distributismin perusteoksia ovat Hilaire Bellocin "The Uses of Diversity" (1921) ja "The Servile State" (1913). Chesterton kehittikin distributistista ajattelua lähinnä Yhdysvalloissa, mutta se myös omaksuttiin 1930-luvulla katolisen työväenliikkeen opiksi.
Distributismi talousoppina
Distributismin perusidea on kansalaisten omavaraisuuden suosiminen ja kansakunnalle elintärkeiden perusinstituutioiden, kuten avioliiton, perheen ja kodin vahvistaminen. Tämän idean talouspoliittinen osa voidaan jakaa pääasiassa kahteen toisiaan tukevaan suuntaukseen:
Pääideana on hajauttaa omistus mahdollisimman laajalle alueelle, jottei se pääse keskittymään minkään tahon haltuun, ja aiheuta näin ollen yhteiskunnallista epätasa-arvoa. Pienyrittäjyydellä tarkoitetaan yritystä, jolla on vähän työvoimaa, pieni liikevaihto ja markkina-alue. Valtion tulee tukea pienyrittäjyyttä rakentamalla suosiolliset olot pienyrityksille, esimerkiksi verotuksen kautta. Pienyritysten perustamista ja hengissä selviämistä tulee auttaa mahdollisimman paljon tässä maailmassa, jossa suuryrityksillä on etulyöntiasema pieniin nähden.
Distributismi haluaa luoda yhteiskunnan taloudellisen pohjan pienyrittäjyydelle, mutta se ei tarkoita kaikkien suuryritysten poistamista. Suuryritykset ovat joillakin tuotannonaloilla erittäin tärkeitä, mutta niidenkin omistussuhteita voidaan muuttaa distributistisesti osuuskunta- ja yhtiöjärjestelyjen kautta. Sama koskee pankkeja. Distributismi mielellään poistaisi nykyisenlaisen yksityisen pankkijärjestelmän tai ainakin sen voiton tavoittelun. Tätä ei toteutettaisi välttämättä kansallistamisella, mutta luultavimmin kuitenkin valtion tuella.
Distributismin perustelut, miksi omaisuus tulisi hajauttaa mahdollisimman ruohonjuuritasolle:
Suhde kapitalismiin ja sosialismiin
thumb|400px|Distributismi on enemmän kuin kapitalismin ja sosialismin välinen kompromissi. Pintapuolisesti katsottuna distributismilla on yhteistä sosialismin ja kapitalismin kanssa. Distributismi kuitenkin näkee kapitalismin ja sosialismin vihollisinaan siksi, että ne mahdollistavat omaisuuden keskittymisen. Kapitalismissa omaisuus voi joskus keskittyä harvoille kapitalisteille. Tyypillisessä sosialismissa se keskitetään valtion ja sen hallinnon haltuun. Tosin esimerkiksi utooppisessa sosialismissa usein työläiset omistivat yritykset yhdessä ja sosialismi oli vapaaehtoista eikä pakotettua. Distributismi keskittyy tulojen hankkimisen edellytyksiin ja jakamiseen. Sosialismi pyrkii luomaan mahdollisimman paljon palkkatyöläisiä, kun taas distributismi pyrkii luomaan kaikista omistajia. Jälkimmäistä kannattavat usein myös kapitalismin kannattajat, mutta he hyväksyvät sen, että joku voi omistaa paljon enemmän kuin toinen. Omistajien pieni määrä luo jyrkkiä yhteiskunnallisia luokkaeroja ja hajottaa näin kansallista yhtenäisyyttä. Distributismi vastaa tällä tavalla nationalismin vaatimuksiin luokkayhteiskunnan ehkäisemisestä. Kun palkasta riippuvaisia työläisiä on vähän ja omistajia on paljon, ei tarvitse pitää yllä valtiolle ja yhteiskunnalle raskaita sosiaalimenoja. Kun kansalaisen on itse omaisuuden omistaja, ei silloin valtion tarvitse keskittyä tuloeroista huolehtimisiin ja niiden kaventamisiin. Toki distributismissa kuitenkin pyritään luomaan jonkinlainen sosiaalinen turvaverkko jos taloudellinen epäonni kohtaa kansalaista itseomistuksesta huolimatta.
Sosialismin ja distributismin yhtenäisyyksiä on se, että kumpikin pyrkivät hyvinvoinnin jakamiseen. Sosialismissa keskusjohto aiheuttaa paisuvan ja kiristyvän verotuksen, byrokratian, suuret tulonsiirrot, työttömyyden ja siitä aiheutuvan turhautuneisuuden.
Distributismin toteutustavat
Distributismi ei tarkkaan määrittele mitä keinoja tulisi käyttää distributismin saavuttamiseksi. Keinojen ei tarvitse olla uusia, vaan ne voivat olla muiden oppien menettelytapoja, kunhan ne noudattavat distributistista arvomaailmaa. Yleisimmin distributismin ajattelijat ovat ehdottaneet merkittäväksi keinoksi verotusta. Distributismissa ei yleisesti kannateta kauheasti verotusta, mutta sitä pidetään pakollisena pahana. Ensin tulee luoda distributistinen yhteiskunta, jossa ei ole enää niin raskas julkinen sektori. Tällöin voidaan alkaa keventää verotusta. Ideana on, ettei julkinen enää tuhlaisi verorahoja vaan taloudellinen vastuu siirtyisi enemmän kansalaisille. Valtiovalta, kuten parlamentti ja hallitus, eivät voisi tehdä verorahoja ja taloutta koskevia päätöksiä ilman kansalaisten mielipidettä. Distributismissa verotus olisi kovempaa ulkomaisille kuin omille kansalaisille. Verotus kohdistuisi kovana myös rikkaita kohtaan, mutta helpottaisi köyhiä. Ennen kaikkea verotuksen tulee hyödyttää pienyrittäjää ja hänen perustamaansa yritystä. Raskaat menot, kuten sosiaaliturvamaksut, eivät saa rasittaa yrittäjää ja hänen työllistämiskykyään.
Verotuksen ideana on progressiivisuus, joka takee selvemmän tulon jakautumisen. Varallisuusveron tulisi olla progressiivinen samoin perintö- ja varainsiirtoverojen. Pääoma- ja ansiotuloverot koetaan haitallisiksi, koska ne haittaavat työllistymistä ja ajavat kansalaista pois kotimaastansa. Ulkomaalaista tuontia verotettaisiin enemmän ja tuontitulleja perustettaisiin enemmän. Distributismin mukaan protektionistinen tuontiveropolitiikka takaa kansallisvaltion omavaraisuuden ja turvallisuuden. Ulkomaalaisomistus nähdään distributismissa uhkana kansallisvaltion omalle kansantaloudelle. Ulkomaalaisomistuksen väitetään yleensä poistavan kansallisvaltiosta ostamansa yhtiöt ja näin ollen haittaavan kansantaloutta sekä kansalaisia. Kansainväliset kapitalistiset vapaakauppajärjestötkin siis sotisivat kansallista omistusta vastaan ja ne olisivat haitaksi kansantaloudelle. Omaisuuden tulisi olla kansallisessa, muttei valtiollisessa omistuksessa.
Omaisuuden hajauttamista eli käytännössä yksityistämistä ei tule viedä kuitenkaan liian pitkälle. Julkista turvallisuutta, terveydenhuoltoa, koulutusta ja liikenneyhteyksiä sekä niiden tarjoajia ei tule yksityistää. Liiallinen valtion hallussapito kuitenkin johtaa distributismin mukaan sosialismiin.
Distributistinen toiminta on siis valtiokapitalistista. Distributistinen valtiokapitalismi eroaa sosialistisesta valtiokapitalismissa siinä, että edeltävässä rohkaistaan pienyrittäjyyteen toisin kuin jälkimmäisessä. Kapitalismista distributistinen valtiokapitalismi eroaa siinä, että osa sektoreista on hyvä pitää valtion hallussa.
G. K. Chesterton hahmotteli joitain mahdollisesti käyttökelpoisia keinoja distributismin edistämiseksi : Osa Chestertonin mainitsemista uudistuksista on toteutettu monissa maissa. Lisäksi Chesterton painotti, että mainitut ehdotukset olivat vain esimerkkejä eivätkä viimeisiä yksityiskohtia.
Distributismi sosiaalipolitiikkana
Distributismin alkuperäisenä pohjana historiassa on kristillinen yhteisvastuu, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja solidaarisuus. Omistuksen uusjaon eli hajautuksen tulee mahdollisimman paljon hyödyttää köyhiä, mutta haitata rikkaita. Distributismissa on siis hieman "Robin Hood-ajattelua" eli otetaan rikkailta ja annetaan köyhille. Distributistisessa sosiaalipolitiikassa keskeinen yksikkö on perhe.
Distributistisessa verotuksessa perheen verotus on erittäin pieni. Verotus laskee sitä mukaa, mitä enemmän lapsia syntyy. Distributismissa nähdään tärkeänä uusien kansalaisten synty ja sitä halutaan tukea mahdollisuuksien mukaan. Kansakunnan selviäminen on riippuvainen uusista kansalaisista. Syntyvyyden nostamisessa tärkeätä on myös lapsilisät, jotka kannustavat perheen kasvattamiseen ja tekevät vain yhden lapsen hankkimisen kannattamattomaksi. Distributismi soveltaisi perheverotuksessa nationalistienkin suosiossa ollutta yhteisverotusta, jossa perhettä verotetaan yksikkönä, eikä vain lasten määrän perusteella.
Distributismissa ei hyväksytä ns. yhteiskunnan siivellä elämistä. Oppina distributismi korostaa ahkeruutta, eikä hyväksy valtion tulonsiirroilla elämistä. Sosiaaliturva tulee tehdä distributismin mukaan kannustavaksi ja työllistäväksi, ei passivoivaksi. Erityisesti amerikkalaiset distributistit ovat arvostelleet sosiaaliturvaa. Valtion tulee rakentaa sosiaalinen turvaverkko, mutta tulee myös korostaa kansalaisten velvollisuutta auttaa läheisiään.
Distributismi ja nationalismi
Distributismi on kytkeytynyt nationalismiin lähinnä Euroopassa. Distributismilla ja nationalismilla on yhteistä kansallisvaltion ja kansakunnan merkityksen korostaminen kansantaloudessa. Distributismi sopii nationalismille sen suhteen, että se on välimuoto ja kolmannen tien oppi. Distributismin kristillinen pohja taas miellyttää kristillisnationalisteja. Monesti nationalismi suhtautuu kriittisesti niin kapitalismiin kuin sosialismiinkin. Tämä ei sulje pois sitä, että osa nationalisteista kannattaa kapitalismia, osa sosialismia. Walesilainen nationalistiliikkeen johtaja Saunders Lewis kannatti distributismia, mutta katoliseen uskoon kääntynyt Lewis ei onnistunut silloin vakuuttamaan merkittävää osaa aatetovereistaan.
Nationalismin ja distributismin kytkeytyminen toisiinsa liittyy Keski-Euroopan ja sen katolisesta kirkosta nouseviin nationalistisiin suuntauksiin. Distributismi on tavallaan osa katolista nationalismia. Katoliseen nationalismiin liittyvät myös Keski-Euroopassa kannatusta saaneet korporatiiviset ajatukset. Joskus korporativismia ja distributismia on vertailtu keskenään, mutta muuten ne eroavat filosofisten perusperiaatteidensa takia toisistaan.
Jotkut radikaalinationalistiset liikkeet näkevät distributismin alkuperäisenä kansakunnan nationalistisena järjestelmänä. Distributismi on heille alkuperäinen nationalistinen järjestelmä, jonka olisi pitänyt jo aikanaan syntyä, ellei feodalismia ja siitä johtanutta kehitystä olisi syntynyt. Tähän yhdistyy 1900-luvun alun ajatus kansallisesta talonpoikaisvaltiosta, jossa jokainen omistaisi omat peltonsa ja suuromistus olisi lakkautettu lähes kokonaan. Radikaalinationalistinen aate kansallisanarkismi näkee nationalismin toteutuvan todellisena juuri ruohonjuuritason kansallisvaltiossa, jota distributismi heidän näkemystensä mukaan tavoittelee.
Koska nationalismi on laaja ideologia, sen kanta ei ole yhtenäinen distributismin suhteen. Toiset nationalistiset liikkeet tavoittelevat ruohonjuuritason demokraattista kansallisvaltiota ja toiset vahvaa keskusjohtoista kansallisvaltiota. Jälkimmäistä muotoa kannattavat nationalistit eivät yleensä distributismia kovinkaan paljoa kannata. Yleisesti kaikki nationalistit kannattavat distributismin oppeja kansakunnan syntyvyyden ylläpitämisen tärkeydestä ja kansantalouden kotimaisuudesta, mutta muissa opillisissa asioissa nationalistit eivät välttämättä ole yhteneväisiä distributismin suhteen. Distributismi on kansainväliseen nyky-markkinatalouteen perustuvassa maailmassa radikaali talous-oppi ja sitä ovat tuoneet esille lähinnä radikaalinationalistit.
Daisuke Sakata
Daisuke Sakata (s. 16. tammikuuta 1983 Kanagawa, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2006.
Ezzard Charles
Ezzard Mack Charles (7. heinäkuuta 1921 – 28. toukokuuta 1975) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari. Charles tunnettiin älykkäänä mutta myös hieman värittömänä nyrkkeilijänä, joka melko harvoin tyrmäsi vastustajansa. Osittain tämän johdosta hän ei saavuttanut suurta yleisön suosiota edes maailmanmestarina.
Huolimatta siitä, että Charles voitti urallaan raskaansarjan maailmanmestaruuden, oli hänen painonsa suurimmillaankin 90 kilogramman tietämillä. Amatöörinä hän ottelu väli- ja keskisarjassa yhteensä 42 ottelua, joista voitti kaikki. Vuonna 1939 hän voitti keskisarjassa Amerikan amatööriurheiluliiton mestaruuden.
Ammattilaiseksi Charles ryhtyi vuonna 1940. Hän voitti 20 ensimmäistä ammattilaisotteluaan, kunnes hävisi 10-eräisen kamppailun kaikin tuomariäänin entistä keskisarjan mestaria Ken Overlinia vastaan. Vuosina 1944–1945 hän oli sodassa ja sieltä palattuaan ryhtyi ottelemaan raskaassa keskisarjassa. Siirtyminen painoluokkaa ylemmäs oli onnistunut ratkaisu. Charles muun muassa kohtasi kolmesti Archie Mooren ja voitti joka kerta. Kolmen vuoden kuluttua hän siirtyi raskaaseen sarjaan. Joe Louisin lopetettua uransa Charles otteli Chicagossa 22. kesäkuuta 1949 Jersey Joe Walcottia vastaan ottelussa NBA-liiton tunnustamasta avoimeksi jääneestä raskaan sarjan maailmanmestaruudesta ja voitti 15-eräisen kamppailun kaikin tuomariäänin. Hän puolusti mestaruuttaan Gus Lesnevichiä, Pat Valentinoa ja Freddie Beshorea vastaan.
Sittemmin Joe Louis teki paluun nyrkkeilykehiin, ja 27. syyskuuta 1950 kohtasi Charlesin raskaan sarjan maailmanmestaruusottelussa. Charles voitti New Yorkin Bronxin Yankee Stadiumilla käydyn 15-eräisen ottelun kaikin tuomariäänin. Voittonsa myötä hänestä tuli yleisesti tunnustettu raskaansarjan maailmanmestari. Hän puolusti titteliään Nick Baronea, Lee Omaa, Walcottia ja Joey Maximia vastaan kunnes 18. heinäkuuta vuonna 1951 kolmannessa kohtaamisessaan Walcottia vastaan joutui tyrmätyksi seitsemännessä erässä. Walcott puolusti Charlesia vastaan mestaruuttaan Philadelphiassa 5. kesäkuuta seuraavana vuonna. Tällä kertaa ottelu kesti täydet 15 erää mutta mestaruus pysyi Walcottilla kaikin tuomariäänin.
Marcianolle kärsittyjen tappioiden jälkeen Charles jatkoi uraansa vielä vuoteen 1959 saakka, mutta varsin heikolla menestyksellä: 22:sta tuona aikana käydystä ottelusta hän hävisi 13.
Charles valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1990
Äärioikeisto Suomessa
Äärioikeistolaisten järjestöjen kieltäminen 1940-luvulla
Suomen ja Neuvostoliiton välillä 19. syyskuuta 1944 allekirjoitetun Moskovan välirauhansopimuksen 21. artikla velvoitti Suomen lakkauttamaan fasistiset ja ylipäätään kaikki Neuvostoliiton vastaista kiihotusta harjoittaneet järjestöt sekä olemaan vastaisuudessa sallimatta sellaisten olemassaoloa. Tätä tulkittaessa lakkautettiin syksyn 1944 aikana muiden muassa Isänmaallinen kansanliike, Akateeminen Karjala-Seura, koko suojeluskuntajärjestö ja Lotta Svärd -järjestö sekä tammikuussa 1945 vielä Suomen Aseveljien Liitto. Lakkautettujen yhteisöjen joukossa oli myös avoimesti kansallissosialistisia, mutta painoarvoltaan vähäisiä järjestöjä. Moskovan välirauhansopimuksen määräykset vahvistettiin vuonna 1947 Pariisin rauhansopimuksessa, jonka perusteella Suomi sitoutui estämään sellaisten järjestöjen olemassaolon, jotka pyrkivät kieltämään kansalaisten demokraattiset oikeudet.
Neuvostoliitolle vihamielisten järjestöjen lakkauttaminen vaikeutti suomalaisen äärioikeiston toimintaa, mutta ei lopettanut sitä. Jo heti sotien päätyttyä vuonna 1945 äärioikeiston kannattajat tekivät muutamia pommi-iskuja, joiden aiheuttamat vahingot jäivät kuitenkin vähäisiksi. Samana vuonna joukko lukiolaisia teki Helsingissä omatekoisilla pommeilla iskut Haagan ja Vallilan työväentaloihin. Valpon kuulusteluissa nuoret sanoivat suhtautuvansa myötämielisesti Hitlerin Saksaan ja vihaavansa Neuvostoliittoa. Ryhmän päätekijä tuomittiin kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen.
Kylmän sodan aika
Kylmän sodan aikana Suomessa toimi useita pienehköjä ja enimmäkseen lyhytikäisiksi jääneitä – useimmiten sisäisiin erimielisyyksiin hajonneita – äärioikeistolaisia ryhmittymiä, joille tyypillistä olivat propagandan levittäminen ja pienimuotoiset mielenilmaisut. Suurin niistä oli 1960-luvulla toiminut Isänmaallinen yhtenäisyysseura, jossa arvellaan olleen enimmillään noin 500 jäsentä. Seuralla oli toimintaa useilla paikkakunnilla. Seuran piirissä syntyi 1960-luvun lopulla kiista avoimeen toimintaan ryhtymisestä, mikä hajotti lopulta koko järjestön. Suojelupoliisin kestoriesaksi parin vuosikymmenen ajaksi muodostui ruotsalainen kansallissosialistinen Nordiska Rikspartiet (NRP), joka pyrki laajentamaan toimintansa muihin pohjoismaihin. Myös Suomessa NRP sai jonkin verran vastakaikua.
Tunnetuin suomalainen äärioikeistolainen kylmän sodan aikana oli turkulainen liikkeenharjoittaja ja okkultisti, avoimesti uusnatsiksi julistautunut Pekka Siitoin. Vuonna 1977 sisäministeriö kielsi neljän hänen perustamansa järjestön, muun muassa Isänmaallisen Kansanrintaman, toiminnan Pariisin rauhansopimuksen vastaisena. Siitoimen kannattajien eniten huomiota herättänyt operaatio oli Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto ja räjäytysyritys Helsingin Lauttasaaressa saman vuoden marraskuussa. Kirjapainossa painettiin Suomen Kommunistisen Puolueen äärivasemmistolaisen siiven, niin kutsuttujen taistolaisten äänenkannattajia Tiedonantajaa ja Arbetartidningen Enhetiä. Siitoin tuomittiin yli viideksi vuodeksi vankeuteen yllytyksestä tuhopolttoon ja Pariisin rauhansopimuksessa kielletyn järjestön perustamisesta. Kotkassa asunut vähemmistökommunistien johtohahmo Taisto Sinisalo sai 1970- ja 1980-luvuilla usean vuoden ajan lähinnä puhelimitse tappouhkauksia kaupungissa toimineelta uusfasistiselta ryhmittymältä.
Äärioikeiston yhtenä vihollisenaan pitämä Urho Kekkonen luopui tasavallan presidentin virasta vuonna 1981, ja taistolaisuuden vetovoima hiipui 1980-luvun alkuvuosina. Tuon vuosikymmenen aikana uudeksi äärioikeiston vihan kohteeksi valikoituivat pakolaiset, joita Suomessa oli silloin vielä melko vähän.
Äärioikeisto Suomessa 2000-luvulla
Vasemmistoliittolaiset poliitikot Li Andersson ja Dan Koivulaakso sekä toimittaja Mikael Brunila pitävät kirjassaan Äärioikeisto Suomessa äärioikeistolaisena suomalaisena liikkeenä muun muassa myös Suomen Sisu -järjestöä, jonka perustajajäseniä he luonnehtivat oikeistoradikaaleiksi ja uusfasisteiksi. Toimittaja Sanna Seväsen mukaan Suomen Sisu edustaa uusnatsismiin verrattuna "toista äärioikeistolaista suuntausta", vastajihadismia, joka sai alkunsa Yhdysvaltojen vuoden 2001 terrori-iskujen jälkeen. Näkyvimmäksi "vastajihadistisen ajattelun edustajaksi" Sevänen mainitsee perussuomalaisten kansanedustajan Jussi Halla-ahon. Halla-ahon ja Suomen Sisun ohella vastajihadismia edustavat Seväsen mukaan myös Hommaforum-nettisivusto sekä vuonna 2011 perustettu Finnish Defence League -järjestö. Kyseiset järjestöt Seväsen mukaan kiistävät yleensä itse olevansa oikeistolaisia tai yleisesti ottaen maahanmuuttokriittisiä.
Anderssonin, Koivulaakson ja Brunilan sekä tutkija Jussi Jalosen mukaan äärioikeistolaisia aineksia on mukana myös Perussuomalaiset-puolueessa, ja historioitsija Oula Silvennoinen pitää sitä fasistipuolueena. Jalosen mukaan "Perussuomalaisissa on pieni oikeistoradikaali siipi, jonka kautta radikaalioikeistolaisuus on institutionalisoitunut". Esimerkkeinä kyseisistä henkilöistä Jalonen on maininnut Suomen Sisun jäsenet ja kansanedustajat Jussi Halla-Ahon, James Hirvisaaren ja Olli Immosen. Tutkija Vesa Puurosen mukaan äärioikeistoa kannattavien ihmisten määrää on hankala arvioida, mutta heitä on voinut olla 2010-luvun alussa Suomessa jopa kymmeniä tuhansia henkilöitä. Puurosen mukaan useissa eduskuntapuolueissa voi olla rasistisia ja maahanmuuttovastaisia henkilöitä, jotka voidaan yhdistää äärioikeistolaisuuteen.
Vuonna 2020 sisäministeriön mukaan Suomessa oli väkivaltaista äärioikeistoa kaikkien poliisilaitosten alueilla. Suojelupoliisin päällikkö Antti Pelttari kertoi vuonna 2021, että äärioikeistolaisen terrorin uhka oli voimistunut Suomessa. Supo oli tunnistanut äärioikeistolaisia toimijoita, joilla oli motivaatio ja kyky terrori-iskun toteuttamiseen, ja myös konkreettisia viitteitä iskujen valmistelusta oli tullut ilmi. Äärioikeiston mahdollisten iskujen kohteiksi Supo arvioi etenkin etniset ja uskonnolliset vähemmistöt sekä liberaalin maahanmuuttopolitiikan kannattajat.
Terrorismin uhka
Suojelupoliisi arvioi 2020 vuosikirjassa äärioikeiston muodostaman terrorismin uhkan olevan Suomessa aiempaa suuremman. Terrori-iskujen mahdollisuus on muuten säilynyt ennallaan, mutta äärioikeiston tilannekuva on aiempaa huolestuttavampi. Vaikka Suomi on säästynyt äärioikeistolaisilta terrori-iskuilta, ulottuu huolestuttava kansainvälinen kehitys Supon mukaan myös kotimaahan.
Supon määrittämistä 390 terrorismintorjunnan kohdehenkilöstä osa on ”äärioikeistolaisia toimijoita”. Suojelupoliisi arvioi, että myös Suomessa äärioikeiston kansainvälinen verkkoympäristö on huomattava kasvualusta yksittäisten toimijoiden ja pienryhmien radikalisoitumiselle.
Kankaanpään terrorismirikosepäily
Euroopan unionin lainvalvontayhteistyöviraston (Europol) heinäkuussa 2022 julkaiseman vuosiraportin mukaan Kankaanpään terroristiepäillyt olivat vihkiytyneet ”satanistisesta uusnatsismista”. Kankaanpäässä ryhmä oli tunnettu ”natsiporukkana”.