cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lilja 4-ever
Lilja 4-ever on Lukas Moodyssonin ohjaama elokuva seksiorjuudesta. Se on koskettava ja raaka elokuva nuoresta tytöstä jossain entisen Neuvostoliiton tasavalloista.
Juoni
Elokuvan päähenkilön, Liljan äiti lähtee Yhdysvaltoihin ja jättää tyttärensä yksin ja rahattomana. Lilja ajautuu varattomana myymään seksiä, ja hänet huijataan katteettomin työlupauksin lähtemään Ruotsiin seksiorjaksi. Passiton Lilja onnistuu lopulta pakenemaan parittajaltaan, mutta hyppää sillalta.
Loppukuvassa tyttö leikkii talon katolla vahingoittumattomana, siivet selässä. Ohjaaja Moodyssonin mukaan kyse voi olla yhtä hyvin kuoleman jälkeisestä elämästä kuin muistostakin.
Tuotanto
Elokuva on Moodyssonin kolmas pitkä elokuva ja se kuvattiin aidossa ympäristössä syksyllä 2001. Neuvostokohtaukset on kuvattu Virossa entisessä suljetussa kaupungissa Paldiskissa sekä Tallinnassa. Ruotsi-kohtaukset on kuvattu Malmössä. Liljaa esittää venäläinen näyttelijä Oksana Akinšina.
Rooleissa
Lähde:
Unkarin kansantasavalta
Unkarin kansantasavalta oli Unkarin valtion virallinen nimi vuosina 1949–1989, jolloin Unkarin kommunistisella puolueella oli johtava asema. Unkarin kansantasavalta oli Varsovan liiton jäsenvaltio, ja sen ulkopolitiikka oli Neuvostoliitolle myönteistä. Maa kuului lisäksi Keskinäisen taloudellisen avun neuvostoon (SEV) osallistuen näin sosialististen maiden taloudelliseen työnjakoon clearing-kaupan kautta.
Perustaminen
Puna-armeijan vapauttaessa ja perustaessa tukikohtia Unkariin perustettiin poliisiorganisaatio AVO valvomaan oppositiota, ja kommunistisella progandalla vaikutettiin Neuvostoliiton tukeman kommunistisen puolueen vallan laillistamiseen maassa. Unkarin kommunistinen puolue sai vain 17 prosenttia äänistä demokraattisesti järjestyissä vaaleissa, joissa itsenäinen talonpoikais- ja maataloustyöläisten puolue muodosti hallituskoalition pääministeri Zoltán Tildyn johdolla vuonna 1945. Kommunistit painostivat hallitusta myöntämään heille sisäministerin viran. Sisäministeriksi tuli kommunisti László Rajk, joka perusti AVO:n vuonna 1946. Neuvostoliitto painosti Mátyás Rákosin ottamaan vallan vuonna 1947. Rákosi painosti eroamaan hallituksen jäsenet, jotka olivat ei-kommunisteja, koska he olivat ”fasisteja”. Unkari julistettiin sosialistiseksi kansantasavallaksi vuonna 1949. Josif Stalinin kuoleman jälkeen pääministeriksi valittiin Imre Nagy vuonna 1953. Vuonna 1956 tapahtui Unkarin kansannousu, jonka Varsovan liiton maat Romaniaa lukuun ottamatta kukistivat Neuvostoliiton johdolla estääkseen Unkaria irtautumasta Neuvostoliiton ulkopolitiikan ja Itä-Euroopan sosialististen maiden piiristä.
Kansantasavallan loppu
Unkarin valtio muutti luonnettaan ”tavanomaiseksi” tasavallaksi Berliinin muurin murruttua ja Neuvostoliiton suoran vaikutuksen heikennyttyä.
Suzlon Energy
Suzlon Energy Ltd on intialainen tuulivoimayritys. Yritys listattiin Intian pörssiin 2005 (BSE: 532667, NSE: SUZLON). Yrityksen perusti Tulsi Tanti, joka toimi myös yrityksen toimitusjohtajana, kunnes tammikuusta 2007 toimitusjohtajaksi valittiin André Horbach. Yritys on keskittynyt tuulivoiman suunnitteluun ja toteuttamiseen sekä tuuliturbiinien valmistamiseen. Tuotantomaita ovat Belgia, Kiina, Intia ja Yhdysvallat. Suzlon oli kymmenenneksi suurin tuulivoimayritys maailmassa 2017. Suzlon sai toukokuussa 2007 enemmistön saksalaisen REpowerin osakkeista kilpailussa ranskalaisen ydinvoimayhtiön Arevan kanssa. Areva teki ensimmäisen vapaaehtoisen ostotarjouksen yrityksestä. Suzlon maksoi REpowerista 1,3 miljardia euroa. WWEA:n mukaan Suzlonin uusi omistus osoittaa, että tuulivoimalla on yhä enemmän maailmanlaajuista liiketoimintaa. WWEA:n mukaan merkittävin tuulivoiman kasvua rajoittava tekijä – poliittisten ja lainsäädännön rajoitusten lisäksi – ovat tuuliturbiini- ja laitevalmistuskapasiteetin rajoitukset. Maailman nykyisen tuulivoimakapasiteetin arvioidaan ehkäisevän 150 miljoonan hiilidioksiditonnin syntymistä vuosittain (2006).
Suzlonin tuulivoimalaitteita on muun muassa Australiassa, Brasiliassa, Kiinassa, Italiassa, Portugalissa, Etelä-Koreassa ja USA:ssa. Liikevaihdosta 52 % tulee Intiasta, 20 % Euroopasta ja 20 % USA:sta. Suzlonin mukaan sillä on 6 %:n markkinaosuus. Yhdysvaltoihin Suzlon on asentanut tuulivoimakapasiteettia 55 MW vuonna 2005 ja 90 MW vuonna 2006. Suzlonin mukaan heillä on sopimus PPM Energyn (USA) kanssa: 300 MW (2008) ja 400 MW (2009). Suzlonin toimipaikkoihin sisältyy: Suzlon Energy Australia Pty. Ltd. (SEA) Melbourne, Suzlon Energy A/S Århus (Tanska), Chicago (Illinois), Amsterdam (Hollanti) ja Pune (Intia). Suzlon on kotisivujensa mukaan tekemässä maailmanlaajuisesti suurinta 1000 MW tuulipuistoa Intiaan.
Osvald Käpp
Osvald Käpp (17. helmikuuta 1905 Tallinna – 22. joulukuuta 1995 New York, Yhdysvallat) oli virolainen painija ja olympiavoittaja.
Käpp edusti Viroa arvokisoissa sekä kreikkalais-roomalaisen tyylin painijana että vapaapainijana. Olympiakultamitalin hän saavutti Amsterdamin 1928 olympialaisten vapaapainin kevyessä sarjassa (alle 66-kiloiset). Los Angelesin 1932 olympialaisissa hän sijoittui kreikkalais-roomalaisessa painissa neljänneksi ja vapaapainissa kuudenneksi.
Euroopan mestaruuskilpailuissa Käpp saavutti hopeaa 1926 ja pronssia 1927 – molemmat kreikkalais-roomalaisella tyylillä. Vuonna 1929 hän muutti Yhdysvaltoihin ja voitti Pohjois-Amerikan mestaruuden 1929, 1930 ja 1931.
Vieremän varalaskupaikka
thumb|Vieremän varalaskupaikka
Vieremän varalaskupaikka on lentokoneiden varalaskupaikka Vieremän kunnan pohjoisosassa Nissilän kylässä kantatiellä 88 muutama kilometri Vieremän ja Pyhännän rajalta etelään. Kiitotien pituus on noin kolme kilometriä. Karjalan lennosto käyttää Vieremän varalaskupaikkaa harjoituksissaan säännöllisesti. Vieremän varalaskupaikka on osa Suomen maantietukikohtien järjestelmää.
Puolitoista kilometriä kiitotien pohjoispäästä pohjoiseen on Sorronmäen lentokoneiden huoltoalue, joka on käytössä harjoitusten aikana. Alueella on menneinä vuosikymmeninä kallioon louhittuja seisontapaikkoja. .
St. John’s (Kanada)
St. John’s on kaupunki Newfoundlandin saarella Kanadan itärannikolla. Se on Newfoundland ja Labradorin provinssin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Vuonna 2016 siellä asui noin 108 000 ihmistä.
Maantiede
St. John’s sijaitsee Atlantin rannalla Avalonin niemen koillisosassa Newfoundlandin saarella. Se on Pohjois-Amerikan itäisin kaupunki. Kaupungin keskusta sijaitsee St. Johnin sataman pohjoispuolella ja muu kaupunki levittäytyy kukkuloille länteen, pohjoiseen ja itään. Kaupungin aseman seudun asutus sai vuonna 1921.
Historia
Kaupungin tarkkaa perustamisajankohtaa ei tiedetä, mutta paikkakunnalla uskotaan, että italialainen tutkimusmatkailija Giovanni Caboto (John Cabot) olisi saapunut paikkakunnalle 24 kesäkuuta 1497. Näin tulkiten se voisi olla vanhin eurooppalainen siirtokunta Pohjois-Amerikassa. Portugalilaisessa Pedro Reinelin kartassa (1516–20) seudulle on merkitty "Rio de San Johem" ja myöhemmin, vuoden 1527 kirjeessä englantilainen merenkulkija John Rut mainitsee paikan "Haven of St. John's." Hänen mukaansa St. Johnin satamassa oli jo tuolloin laivoja Normandiasta, Bretagnesta ja Portugalista.
Kun Sir Humphrey Gilbert saapui ottaakseen alueen Englannin siirtokunnaksi 5. elokuuta 1583, uudisasutusta oli kehittynyt sataman pohjoispuolella. Kaupunki kasvoi 1600-luvulla kukoistavan kalastuksen mukana. Kalastajille oli tavallista asua St. Johnissa kesäisin ja muuttaa talveksi muualle. Kaupungin vakinainen asutus pysyikin varsin pienenä aina 1800-luvulle saakka. Uudisasukkaat estivät seudun alkuperäisasukkaiden toimeentulolle välttämättömän pääsyn rannikolle, ja heistä levisi alkuperäiskansaan tartuntatauteja kuten tuberkuloosia. Nääntymys ja taudit tappoivat saaren alkuperäisasukkaat sukupuuttoon. Viimeinen beothuk Shawnadithit menehtyi tuberkuloosiin St. John'sissa vuonna 1829.
Talous
thumb|vasen|Öljynporauslautta Newfoundlandin rannikolla. St. Johns kärsi huomattavasti turskan kalastuksen romahduksesta 1990-luvun alussa. Lisäksi sen sataman merkitys on vähentynyt huomattavasti. Sittemmin alueen rannikolta on kuitenkin alettu porata öljyä. Esimerkiksi ExxonMobil Canada muutti päätoimistonsa kaupunkiin vuonna 2010. Myös turismin merkitys on kasvanut. 2000-luvulla kaupunkiin on avattu useita hotelleja. Kaupungin kautta kulkee useita risteilyaluksia. Julkinen hallinto liittovaltion, provinssin ja kunnan tasolla on kuitenkin edelleen yksi huomattavimmista työnantajista. Suurimpia yksittäisiä työnantajia ovat Eastern Health ja Memorial University.
Väestö
St. Johnin asukasluku oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 108 860. Vuoden 2011 laskennan mukaan sama luku oli 106 172. Kaupungin suuremman metropolialueen väkiluku oli vuonna 2016 205 955.
Vuonna 2016 kaupungin asukkaista 100 010 puhui äidinkielenään englantia ja 650 ranskaa. Muita kuin kahta virallista kieltä puhui äidinkielenään 6 180 henkilöä. Maahanmuuttajia kaupungin asukkaista oli samaan aikaan 6 535. Vuonna 2016 kyseltiin myös kanadalaisten etnistä taustaa. St. Johnissa oli 45 270 kanadalaista, 43 295 englantilaista, 35 035 irlantilaista, 9 955 skottia, 5 790 ranskalaista, 3 895 ensimmäisten kansojen jäsentä, 3 085 saksalaista, 1 860 kiinalaista, 1 640 walesilaista ja 1 435 newfoundlandilaista.
Kulttuuri
thumb|Royal St. John’s [[Regatta.]] Kaupungissa sijaitsee Signal Hill National Historic Site. Historiallinen kohde sisältää niin sanotun Cabot Tower-tornin. Torni on rakennettu vuonna 1897 Caboton Newfoundlandin vierailun 400-vuotispäivän kunniaksi. Torni on myös paikka, jolla Guglielmo Marconi sai vuonna 1901 ensimmäisen Atlantin ylittäneen langattoman viestin. Torni sijaitsee kukkulalla, jonka rinteellä on myös Newfoundlandin geologiaan keskittynyt museo. Kaupungin muita museoita ovat The Railway Costal Museum ja Provincial Museum of Newfoundland and Labrador. Kaupungissa sijaitsevat myös Arts and Culture Centre ja Resource Centre for the Arts. St. John’s Day -juhlapäivää on vietetty vuodesta 1978 lähtien vuosittain 24. kesäkuuta. Newfoundland and Labrador Folk Festival on yksi provinssin suurimmista tapahtumista.
Vuosittain joka elokuun ensimmäinen keskiviikko järjestetään Royal St. John’s Regatta. Kisa on järjestetty vuodesta 1818 lähtien.
Kimpassa
Kimpassa on Lukas Moodyssonin toisena kokopitkänä elokuvanaan ohjaama ja käsikirjoittama ruotsalainen elokuva vuodelta 2000. Elokuva sijoittuu tukholmalaiseen Tillsammans-nimiseen kommuuniin vuonna 1975.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin syksyllä 1999. Se on kuvattu Trollhättanissa.
Nummi-Pusula
Nummi-Pusula on entinen Suomen kunta. Sen alue sijaitsee Uudenmaan maakunnan luoteisosassa. Kunta muodostettiin 1981 Nummen ja Pusulan kunnista. Kunta lakkautettiin 1. tammikuuta 2013, jolloin Nummi-Pusula ja Karjalohja liitettiin Lohjaan. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen ja siellä asui ennen kuntaliitosta 0 ihmistä. , ja sen pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km².
Nummi-Pusulan naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Karkkila, Lohja, Salo, Somero, Tammela ja Vihti. Entisiä naapurikuntia olivat Lohjan kaupunkiin vuonna 1997 liitetty Lohjan kunta, samoin Lohjaan vuonna 2009 liitetty Sammatti sekä Saloon vuonna 2009 liitetyt Kiikala ja Suomusjärvi.
Maisemat
Nummi-Pusula on mäkistä maastoa, pääosin viljelymaisemaa. Moreeni- ja kalliopohjaisten metsäalueiden välissä on viljavia savimaita ja yli 80 järveä. Suomen maisemamaakunnista Nummi-Pusulan eteläosat Nummella ja Pusulassa luetaan Kiskon–Vihdin järviseutuun ja pohjoisosat Pusulassa Tammelan ylänköseutuun. Kunnan eteläosaa hallitsevat suurine harjumuodostumineen toinen salpausselkä ja lännessä Leppäkorvessa kunnan alueelle ulottuva kolmas salpausselkä, joiden väliin jää moreeni- ja kallioselänteitä ja saven tai hiedan täyttämiä viljelylaaksoja. Pohjoisosa on karua, moreenipeitteistä ja runsasjärvistä vedenjakajaseutua, jonka korkein kohta Lövkullanmäki kohoaa 162 metrin korkeuteen.
Vesistöt
Suomen vesistöaluejaossa pääosa entisestä Nummi-Pusulasta kuuluu Karjaanjoen vesistöalueeseen ja tämän sisällä edelleen Lohjanjärveen laskevan Nummenjoen ja sen sivujoen Pusulanjoen valuma-alueisiin. Nummen suurimpia järviä ovat Nummenjokeen laskeva Nummen Pitkäjärvi, jonka rannalla on Nummen kirkonkylä, sekä Lohjanjärveen laskeva Valkerpyynjärvi. Pusulan eteläosan suurin järvi on Pusulanjokeen laskeva Pusulanjärvi eli Jäämäjärvi, jonka rannalla on Pusulan kirkonkylä. Pusulan metsäisessä pohjoisosassa järviä on runsaasti. Nummenjoen latvajärviä näistä ovat muiden muassa Arimaa, Särkijärvi, Kivijärvi ja Patamo. Pusulanjoen vesireittiin kuuluvista kunnan pohjoisosan järvistä suurimpia ovat Heinjärvi, Salovesi, Saarijärvi, Antiainen, Saukonpää, Jäljänjärvi, Kolmperse, Vahermajärvi, Tarkeelanjärvi, Tämäkohtu, Rausjärvi, Karisjärvi, Heinästenjärvi ja Löytty. Karjaanjoen vesistön suurista järvistä kunnan aluetta koskettavat kaakossa Nummella sekä Lohjanjärvi että Hiidenvesi. Pohjoisella vedenjakajalla Pusulassa kunnan rajoille osuvat pieniltä osiltaan Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen vesireitin latvajärvet Liesjärvi ja Salkolanjärvi.
Suojeltuja ja arvokkaita kohteita
Pusulan Keräkankare ja Kylmälähde kuuluvat valtakunnalliseen harjujensuojeluohjelmaan. Viisi lintujärveä muodostaa yhteisen Natura-kohteen Nummi-Pusulan lintuvedet. Muita Natura-kohteita ovat Haukkamäki, Myllymäki ja Lintukiimanvuori sekä Hyyppärän harjualue. Valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin kuluu Nummenjoen–Pusulanjoen viljelylaakso.
Historia
pienoiskuva|vasen|[[Nummen kirkko.]] pienoiskuva|vasen|[[Pusulan kirkko.]] Muinaisjäännösrekisterissä on 117 löytöä Nummi-Pusulan alueelta. Niistä valtaosa on ajoitettu kivikaudelle. Tervakorvenmäen hautapaikka on varhaismetallikautinen. Pitkämäellä on mahdollisesti pronssikautisia ja Jättölässä rautakautisia jäänteitä. Linnanmäki Kaukelan luoteispuolella on ollut muinaislinna.
Nummi oli Lohjan kappeliseurakunta, ja sillä oli oma hautausmaa 1600-luvulta asti. Vuonna 1822 rakennettiin nykyinen harmaakivinen Nummen kirkko. Pusulan kirkko valmistui 1838 ja Kärkölän kyläkirkko Pusulassa 1842. Myös Pusulan vanhin hautausmaa on 1600-luvulta.
Nummi erosi emäpitäjästään Lohjasta vuonna 1843 ja Pusula vuonna 1862. Kunnat yhdistyivät vuonna 1981 Nummi-Pusulaksi.
Nummi-Pusulasta on löydetty useita vanhoja terva- ja hiilimiiluja. Pusulanjärven ympäristöstä on louhittu kalkkia, ja siellä oli kalkkipolttimo 1600-luvulla. Böhlessä eli Pyölissä on toiminut rautakaivos 1800-luvulla. Jokisaaressa on ollut vielä vanhempi saha. Pusulan Arimaalla toimi vuosina 1864–1918 Ariman lasitehdas.
Valtakunnallisesti arvokkaita rakennettuja kulttuuriympäristöjä kunnassa ovat Nummen kirkonkylä ja Pusulan Kärkölässä sijaitseva Myllymäen torppa.
Nummen kylät
Haarla, Hakula, Heijala, Heimola, Huhti, Hyrsylä, Hyvelä, Immola, Jakova, Järvenpää, Jättölä, Korkianoja, Kovela, Leppäkorpi, Luttula, Maikkala, Maskila, Mettula, Miemola, Millola, Mommola, Mäntsälä, Nummi, Näkkilä, Oinola, Oittila, Pakkala, Pälölä, Raatti, Remala, Retlahti, Röhkölä, Salo, Saukkola, Sierla, Sitarla, Tavola, Varttila, Vivola.
Pusulan kylät
Ahonpää, Hattula, Hauhula, Herrala, Hirvijoki, Hyrkkölä, Hyönölä, Ikkala, Karisjärvi, Kaukela, Koisjärvi, Kärkölä, Marttila, Mäkkylä, Pusula, Radus, Seppälä, Suomela, Uusikylä, Viiala, Vörlö.
Palvelut
Nummi-Pusula perusti yhdessä Karkkilan ja Vihdin kanssa perusterveydenhuollon ja sosiaalitoimen kuntayhtymän "Perusturvakuntayhtymä Karviainen".
Kunnassa oli viisi alakoulua (Hyrsylä, Ikkala, Koisjärvi, Oinola ja Pusula), sekä yksi yläkoulu ja lukio Oinolassa.
Ymittós (kaupunki)
Ymittós on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Dáfni-Ymittóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Υμηττού, Dimotikí Enótita Ymittoú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Keski-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 10 715 (vuonna 2011).
Nummi-Pusula
Palvelut
Entisen kaksoiskunnan alueella on ekopisteitä, jätepisteitä ja Pusulan jäteasema. Metalliromua ja ongelmajätettä keräävät kiertävät keräysautot.
Lankapuhelimien suuntanumerona oli Nummella 019 ja Pusulassa 09.
Ymittós (kaupunki)
Ymittóksen kaupunki sijaitsee noin kolme kilometriä Ateenan keskustasta kaakkoon ja se on Ateenan esikaupunkialuetta. Se on saanut nimensä Ymittós- eli Hymettos-vuoresta, joka sijaitsee kaupungin itäpuolella. Ymittós oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Dáfni-Ymittóksen kunnaksi yhdessä Dáfnin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Nummi-Pusula
Elinkeinoelämä
Nummi-Pusula oli Uudenmaan maatalousvaltaisin kunta, vuonna 2005 kuntalaisista lähes kymmenesosa työskenteli maa- ja metsätaloudessa. Yrittäjiä oli kuntalaisista kolmasosa. Palvelut työllistivät 56 % ja jalostus noin 30 %. Kunnassa toimineitä yrityksiä olivat teollisuus- ja merihydrauliikkaan erikoistunut Nurmi Hydraulics Oy, painesäiliöitä ja pumppuja valmistanut PumppuLohja, rakennustarvikkeita valmistanut Aulis Lundell Oy ja muovitehdas Emek.
Ymittós (kaupunki)
Ymittóksen kunnan pinta-ala oli vain 0,975 neliökilometriä ja se oli vuoden 2011 uudistusta edeltäneistä kunnista alueeltaan toiseksi pienin (Néa Chalkidónan jälkeen).
Nummi-Pusula
Tiet
Nummi-Pusulan läpi kulkivat Helsingistä Turkuun johtava valtatie 1 ja Helsingistä Poriin johtava valtatie 2, joista ensin mainittu on osa Eurooppatietä E18. Matka Helsinki-Vantaan lentoasemalle on 60 kilometriä, ja sadan kilometrin säteellä on useita satamia. Nykyinen, moottoritieksi rakennettu valtatie 1 kulkee lähellä kunnan etelärajaa, missä kunnan alueelle osuvat Tervakorven ja Pitkämäen tunnelit. Lähellä kunnan pohjoisrajaa Pusulan Kärkölässä kulkee valtatie 2.
Seututeistä Lohjanharjun suunnasta Saukkolan taajamaan ja Nummen kirkonkylän eteläpuolitse Suomusjärven suuntaan johtaa seututie 110, joka ennen nykyisen moottoritien rakentamista oli osa valtatietä 1. Tästä haarautuu Pusulan Koisjärven ja Hyönölän kautta Somerolle johtava seututie 280, joka ennen nykyisen valtatien 2 rakentamista oli osa sen vanhaa linjausta Someron ja Loimaan kautta Huittisiin. Seututieltä 110 Nummen kirkonkylän kautta seututielle 280 johtaa seututie 125, Karkkilasta Pusulan Ikkalaan seututie 126 ja Ikkalasta Pusulan kirkonkylän kautta Hyönölään seututie 127. Kunnan kaakkoisreunalla seututiehen 110 yhtyy Pohjasta alkunsa saava, Karjalohjan ja Sammatin kautta kulkeva seututie 104.
Yhdysteitä ovat Nummella seututieltä 110 Nummen Saukkolassa valtatielle 25 Lohjalla johtava yhdystie 1090, seututieltä 110 Nummen Hyrsylässä yhdystielle 1090 Nummen Vivolassa johtava yhdystie 1091, Saukkolasta Nummen Tavolan kautta yhdystielle 1070 Sammatissa johtava yhdystie 1072, Saukkolasta Nummen Hyvelän kautta seututielle 125 Nummen Jättölässä johtava yhdystie 1253, seututieltä 110 Nummen Oinolassa seututielle 125 Nummen kirkonkylässä johtava yhdystie 1251 ja seututieltä 125 Nummen kirkolle johtava yhdystie 1252.
Pusulassa yhdysteitä ovat seututieltä 110 Nummen Hyrsylässä Pusulan Koisjärven ja Vihdin Vanjoen kautta Vihdin Jokikunnalle johtava yhdystie 1223, tältä Koisjärvellä seututielle 127 Pusulan Suomelassa johtava yhdystie 1271, Pusulan kirkonkylästä seututielle 280 Pusulan Kaukelassa johtava yhdystie 1270, Pusulan kirkonkylästä Pusulan Marttilan ja Pusulan Kärkölän kautta valtatielle 2 Pusulan Loukussa johtava yhdystie 1280, Vihdin kirkonkylästä Vihdin Jokikunnan kautta Pusulan Ikkalaan johtava yhdystie 1224, Pusulan Marttilasta Karisjärven kautta Pusulan Ikkalaan johtava yhdystie 1282 sekä Langista seututiellä 282 Someron rajalla Pusulan Hauhulan kautta Pusulan Marttilaan johtava yhdystie 1281.
Väestö
Nummi-Pusulan väestö lisääntyi ja ikääntyi. Tilastokeskus ennusti väkiluvun kasvavan vuosina 2006–2020 lähes neljälläsadalla hengellä. Kasvun moottorina alueella on pääkaupunkiseudun läheisyys. Nummi-Pusula oli myös suosittu mökkikunta: kunnassa oli lähes yhtä paljon vapaa-ajan asuntoja kuin vakituisia asuntoja.
Nummi-Pusulassa väestön koulutustaso on alhaisempi kuin muualla Uudellamaalla: korkeakoulutettujen osuus on keskimääräistä pienempi, peruskouluun opintonsa lopettaneiden osuus suurempi kuin muualla.
Politiikka
Vuonna 2008 valitussa Nummi-Pusulan viimeisessä valtuustossa suurin puolue oli Keskusta, joka sai seitsemän valtuutettua. Elokuussa siitä erosi kaksi, joista yksi siirtyi kokoomukseen ja toinen perusti oman ryhmän. Kokoomuksesta puolestaan lähti keväällä omille teilleen kaksi edustajaa, joten sille jäi neljä paikkaa. Sosiaalidemokraateilla oli viisi paikkaa, samoin sitoutumattomien yhteislistalla. Vasemmistoliitolla oli kaksi edustajaa, mutta toinen siirtyi omaan ryhmään. Vihreät, kristillisdemokraatit ja perussuomalaiset (sittemmin ryhmä Kriittiset kansalaiset) saivat kukin yhden valtuutetun. Valtuustossa oli yksitoista ryhmää
Vuonna 2009 kunnanhallitus päätti perustaa kuntaan mökkiläistoimikunnan hoitamaan yhteyksiä kesäasukkaiden ja kunnan palveluiden välillä.
Liittyminen Lohjaan
Nummi-Pusula aloitti tammikuussa 2011 kuntaliitosneuvottelut Lohjan kanssa. Neuvotteluihin lähti mukaan myös Siuntio, mutta alustavasti mukana ollut Inkoo luopui hankkeesta.
Marraskuussa 2011 Nummi-Pusulan ja Siuntion valtuustot päättivät liittymisestä Lohjaan vuonna 2013. Kolme siuntiolaista teki päätöksestä valituksen Hallinto-oikeuteen, joka kuitenkin hylkäsi valitukset huhtikuussa 2012 ja myös toimenpanokielto kumottiin. Valitukset kaatuivat äänin 2–1, mutta valittajat vievät asian vielä korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Kuntaliitosta päästiin jatkamaan, ja valtioneuvosto teki sittemmin kuntaliitospäätöksen, ja liitos toteutui vuoden 2013 alussa.
Kulttuuri
Nummi-Pusulan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla mannaryynilaatikko, perunamakkara, perunalimppu, marjasoppa ja Serafiina Puh -sokerikakku.
Urheilu
Pusulassa toimii Alhovuoren laskettelukeskus. Urheilukenttiä on neljä: Nummi, Pusula, Ikkala ja Saukkola.
Urheiluseura Nummen Kipinä on perustettu vuonna 1912. Se järjestää yleisurheilu-, maastojuoksu- ja hiihtotapahtumia. Pusulan Urheilijoiden tärkein laji on hiihto.
Saukkolan Pallossa pelataan jalkapalloa ja kaukalopalloa.
Menestynein nummilainen urheilija on ollut Amsterdamin kisojen olympiamitalisti, kestävyysjuoksija Martti Marttelin.
Nähtävyyksiä
Suuri osa entisen Nummi-Pusulan matkailutarjonnasta keskittyy alueen maanviljelyksen historiaan: siellä on meijerimuseo, traktorimuseo ja museoitu mylly. Myös kyläkauppamuseo sekä Nummen ja Pusulan kotiseutumuseot kertovat omalta osaltaan elämästä maaseudulla. Museoiden lisäksi luonto ja maisemat ovat matkailun vahvuuksia ja tarjoavat puitteet sienestykseen, marjastukseen ja kalastukseen.
Natalie Merchant
thumb|Natalie Merchant vuonna 2010 Natalie Anne Merchant (s. 26. lokakuuta 1963 Jamestown, New York) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja muusikko. Hän aloitti uransa 10,000 Maniacs -yhtyeessä, joka nousi suosituksi 1980-luvun puolivälissä. Merchant lähti soolouralle vuonna 1994.
Elämä ja ura
Natalie Anne Merchant syntyi 26. lokakuuta 1963 Jamestownissa New Yorkissa. Hän liittyi folkrockia soittavaan 10,000 Maniacsiin laulajaksi 17-vuotiaana. Yhtyeestä tuli suosittu vaihtoehtorockyhtye 1980-luvun puolivälissä. Merchant jätti yhtyeen vuonna 1994 ja siirtyi soolouralle.
Tigerlily (1995) on Merchantin menestynein sooloalbumi. Se nousi Yhdysvaltain levylistan sijalle 13 ja myi yli viisi miljoonaa kappaletta.
Merchantin laulut ovat usein kantaa ottavia, ja hän on kampanjoinut esimerkiksi eläinten oikeuksista, kotiväkivallasta ja kodittomuudesta. Merchant on asunut New Yorkin maaseudulla koko ikänsä. Hänellä on tytär päättyneestä avioliitostaan.
Arkhimedeen ruuvi
pienoiskuva|Arkhimedeen ruuvi. pienoiskuva|Vesivoimaruuvi Walesissä.
Rafael Gratš
Rafael Davidovitš Gratš (, 6. elokuuta 1932 Kirovin alue, Venäjän SFNT – 28. heinäkuuta 1982) oli neuvostoliittolainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Arkhimedeen ruuvi
Arkhimedeen ruuvi on toiminut alkukantaisena vedennostokeinona muinaisen Egyptin ajoista lähtien.
Rafael Gratš
Gratš voitti 500 metrillä olympiahopeaa Cortina d’Ampezzossa 1956 ja olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960. Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 hän sijoittui samalla matkalla kymmenenneksi.
Arkhimedeen ruuvi
Kaikessa yksinkertaisuudessaan Arkhimedeen ruuvi koostuu ruuvikierteestä, jonka ympärillä on vedenpitävä sylinteri. Laitteen toinen pää asetetaan veden alle ja ruuvikierrettä pyöritetään. Ruuvikierteen alapäässä oleva vesi kiertyy akselin ympärillä ylöspäin kunnes se pääsee valumaan ulos laitteen toisesta päästä.
Ruuviturbiini
Arkhimedeen ruuvin periaate toimii myös turbiinissa nesteen valuessa alaspäin. Vesivoimaruuvin periaatteella toimivat voimalaitokset ovat pieniä (teholuokka 10–100 kW, rakennevirtaama 0,1–10 m³/s, putouskorkeus 1–10 m). Laitoksia on käytössä muun muassa Isossa-Britanniassa, Itävallassa, Puolassa, Saksassa ja Sveitsissä.
Pasi Jaakkonen
Pasi Jaakkonen (s. 1967) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän työskentelee Maaseudun Tulevaisuuden toimittajana.
Aikaisemmin Jaakkonen työskenteli Ilta-Sanomien toimituksessa, missä hän kirjoitti runsaasti sotahistoriasta.
Vuosina 2006–2007 Jaakkonen kirjoitti Huhtiniemen joukkohautojen arvoituksesta Ilta-Sanomiin ja on julkaissut huhua käsittelevän kirjan. Hän toimitti talvisotaa sekä jatkosodan hyökkäysvaihetta käsittelevää päivittäissarjaa 2009–2010 sekä 2011, kun sodista tuli kuluneeksi 70 vuotta.
2019 Jaakkonen kirjoitti Ilta-Sanomiin 19 osaisen sarjan "Otto Jaakkosen kuusi" suvun metsästä kaadetun kuusen vaiheista. Sarjassa seurattiin puusta sahatun puutavaran vaiheet Suomesta aina sen loppukäyttökohteeseen etelä-korealaisen omakotitalon rakenteisiin.
Vuonna 2005 Jaakkonen sai Ilta-Sanomien journalistipalkinnon. Palkintoperusteena olivat hänen artikkelinsa Aasian tsunamikatastrofista, Copterlinen helikopteriturmasta ja Suomesta karkotetuista georgialaisnaisista.
Nukufetau
Nukufetau on atolli Tuvalun saarivaltiossa ja yksi sen kahdeksasta hallintoalueesta. Siihen kuuluu 37 saarta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on noin 3 neliökilometriä. Saarista suurin on Motulalo. Muita suuria saaria ovat esimerkiksi Fale, Lafanga ja Savave. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan atollilla asui 540 ihmistä. Nukufetauta johtaa saarineuvosto ja sillä on kaksi paikkaa Tuvalun 15-paikkaisessa parlamentissa. Atollilla on koulu, sairaala ja kirkko. Atollin nimi tulee tuvalunkielisistä sanoista te fetau, joka on yleinen puu saarella, ja nuku, joka tarkoittaa asumapaikkaa.
Ilmasto ja ilmastonmuutos
Nukufetaulla on trooppinen ilmasto. Atollin keskimääräinen vuosittainen sademäärä on noin 2 800 millimetriä, ja sillä sijaitseva sääasema mittaa vain sademääriä. Atollilla tehtyjen tutkimusten mukaan meriveden lämpötila laguunissa on noin 28–31 °C.
Merenpinta on noussut Nukufetaulla ja muualla Tuvalussa noin 5 millimetriä vuodessa, ja vuosina 1993–2011 se nousi yhteensä 9 senttimetriä. Uhkana on atollin jääminen kohoavan merenpinnan alle. Tutkimusten mukaan vuonna 2100 ainakin suurin osa atollista olisi merenpinnan alapuolella. On myös arvioitu, että trooppiset hirmumyrskyt olisivat 2000-luvun loppupuolella harvinaisempia mutta toisaalta voimakkaampia kuin nykyään.
Eläimistö ja kasvisto
Nukufetaulla kasvaa esimerkiksi kookospalmuja, lastamangroveita, polynesianmilopuita ja Nephrolepis acutifolia -sulkasaniaisia. Myös Calophyllum inophyllum, jonka tuvalunkielisestä nimestä tulee osa atollin nimestä, on yleinen saarilla. Nukufetau tunnetaan runsaista kala-apajistaan, kookosravuistaan ja simpukoistaan. Kaloista yleinen on esimerkiksi Caranx sexfasciatus. Nukufetaulla on myös Microtechnites-suvun luteita, jotka vaikuttavat alueen kasveihin. Atollilla on tavattu tämän lisäksi esimerkiksi haita, pyöriäisdelfiinejä ja paholaisrauskuja.
Historia
Nukufetaun asuttamisen ajankohta ei ole varma. Atolli on luultavasti asutettu aikaisintaan 2 000 vuotta sitten, kun pääosin samoalaisia saapui saarille. On myös mahdollista, että atolli olisi asutettu vasta 1300-luvulla. Nukufetaulta on myös löytynyt huomattava määrä vanhoja ihmisten hautoja, etenkin Falen saarelta.
Ensimmäinen Nukufetaun löytänyt länsimaalainen oli yhdysvaltalainen kapteeni Arent de Peyster, joka löysi sen vuonna toukokuussa 1819. Hän nimesi atollin itsensä mukaan De Peysterin ryhmäksi. Vuonna 1856 Yhdysvallat vaati atollia itselleen Guano Islands Actilla.
Louis Becke saapui Nukufetaulle vuonna 1881, ja hänestä tuli atollin kauppias. Myöhemmin hän kirjoitti kirjan kokemuksistaan. Samoihin aikoihin myös Alfred Restieaux toimi kauppiaana atollilla.
Vuonna 1892 Nukufetau liitettiin muiden nykyään Tuvalulle kuuluvien atollien ja saarien lisäksi Yhdistyneen kuningaskunnan Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin, josta tuli vuonna 1916 siirtomaa. Nukufetausta tuli osa Tuvalua maan itsenäistyttyä vuonna 1978.
Yhdysvallat rakensi Motulalon saarelle toisen maailmansodan aikana lentokentän, joka tuli käyttöön marraskuussa 1943 ja oli käytössä vuoden 1944 puolivälin paikkeille asti. Nykyään lentokenttä on hylätty ja käyttämätön.
Nukufetaun atollilla avattiin postitoimisto vuonna 1925.
Väestö
Suurin osa Nukufetaun asukkaista kuuluu protestanttiseen Tuvalun kirkkoon. Atollilla on myös pieni Jehovan todistajien yhteisö ja muita pieniä uskonnollisia ryhmiä.
Talous
Atollin asukkaat saavat toimeentulonsa rahasiirroista, kalastamisesta, käsitöistä, työskentelystä kyläneuvostossa ja pienistä yrityksistä. 124 Nukufetaun kotitaloutta harjoittaa kalastusta, ja kalaa syödään yli 180 kg henkilöä kohden vuodessa. Vuonna 1997 atollille rakennettiin kalastuskeskus Australian avulla, mutta sen toiminta on ollut taloudellisesti kannattamatonta. Monet atollin asukkaat työskentelevät pääkaupunki Funafutissa tai muissa maissa.
Euroopan unioni on avustanut Nukufetaulla ja kahdella muulla Tuvalun atollilla aurinkoenergian käyttöönottoa. Niinpä niillä voidaan nykyään käyttää sähköä vuorokauden ympäri. Aikaisemmin sähköä tuotettiin saarilla dieselillä, ja sitä riitti vain 18 tunniksi vuorokaudessa.
Liikenne
Nukufetaulle pääsee muualta Tuvalusta vain laivoilla, jotka käyvät atollilla pari kertaa kuukaudessa. Suurella osalla asukkaista on moottorivene, jolla pääsee liikkumaan atollin saarien välillä.
We the Best Forever
We the Best Forever on DJ Khaledin viides studioalbumi, joka julkaistiin 19. heinäkuuta 2011. Sen julkaisivat We the Best Music Group, Terror Squad Entertainment, Cash Money Records ja Universal Motown Records.
Albumi myi ensimmäisellä viikolla 53 000 kappaletta.
Senvion
thumb|REpower, Bremerhaven (2012) thumb|Technical Center, Osterrönfeld (2010) Senvion SE (aiemmin REpower Systems SE) on saksalainen vuonna 2001 perustettu tuulivoimalaitosten valmistaja. Se on alallaan yksi maailman suurimmista yrityksistä.
Senvion kehittää, valmistaa ja markkinoi tuulivoimaloita maailmanlaajuisesti. Se toimittaa voimaloita sekä maalle että merelle. Voimaloiden maksimiteho vaihtelee 2,0 megawatista 6,15 megawattiin ja roottorin halkaisija 82 metristä 152 metriin.
Historia
Vuoden 2013 loppuun mennessä Senvion oli toimittanut yli 5 000 tuulivoimalaitosta. Pohjanmerellä pystytettiin ensimmäinen 5 MW:n offshore-laitos elokuussa 2006. Voimalan perustukset rakennettiin mereen 44 metrin syvyyteen. Asennukseen käytettiin uivaa nosturia, jonka nostokyky oli 900 tn.
Senvion on ainoa saksalainen merituulivoimalaitosten valmistaja. Senvion 6.2M152 -malli esiteltiin marraskuussa 2013. Laitos on 6.2M126:n jatkokehitetty versio, jonka roottorin halkaisija on suurempi, 152 m, ja nimellisteho 6,15 MW. Lisäksi tehonsiirtolaitteita muokattiin. Mallin on tarkoitus kasvattaa energian tuotantoa 20 % edeltäneeseen malliin verrattuna. Prototyyppi oli tarkoitus pystyttää vuoden 2014 lopulla maa-alueelle Pohjois-Saksaan.
Toiminta
Hampurissa sijaitsevan päätoimipaikan lisäksi yrityksellä on kaksi tuotantolaitosta ja kaksi tutkimuskeskusta Saksassa. Yhteisyritysten ja lisenssisopimusten kautta Senvion toimii myös Japanissa, Kiinassa, Intiassa, Australiassa, Britanniassa, Yhdysvalloissa, Italiassa, Portugalissa ja Ranskassa.
Vuonna 2013 Senvionin tärkeimmät markkina-alueet olivat Saksa (markkinaosuus 15 %), Iso-Britannia (11 %), Ranska (20 %), Kanada (30 %) ja Puola (14 %). Senvion asensi vuonna 2013 yli 1,4 gigawattia tuulivoimaa. Vuonna 2014 Senvion ylitti 10 GW:n tuotantokapasiteetin rajan.
Omistus
Senvion on vuodesta 2011 lähtien kuulunut intialaiseen Suzlon Energy Ltd -konserniin.
Kuningas Salomonin kaivokset
Kuningas Salomonin kaivokset voi tarkoittaa seuraavia:
Tulsi Tanti
thumb|Tulsi Tanti Tulsi R. Tanti (2. helmikuuta 1958 – 1. lokakuuta 2022 ) oli intialainen liikemies ja Intian kahdeksanneksi rikkain henkilö.
Tanti perusti tuulivoimayrityksen Suzlon Energyn vuonna 1995. Ennen tuulivoimatoimintaa hän hoiti kolmen veljensä kanssa tekstiilitehdasta. Tulsi Tanti rikastui viemällä tuulivoimayrityksensä pörssiin: Suzlon Energy listautui Intian pörssiin 2005. Forbesin mukaan yrityksen arvo on 8 miljardia dollaria (11/2006).
Ben Roethlisberger
Benjamin Todd "Ben" Roethlisberger (s. 2. maaliskuuta 1982 Lima, Ohio ) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän edusti koko ammattilaisuransa ajan NFL-liigan Pittsburgh Steelersiä. Roethlisberger voitti urallaan liigan mestaruuden Super Bowlin kahdesti ja hänet valittiin liigan tähdistöotteluun Pro Bowliin kuudesti.
NFL-ura
Toisella kaudella Roethlisbergerin ja Steelersin runkosarjaesitykset eivät olleet yhtä vahvoja, mutta vahvat pudotuspeliesitykset takasivat paikan Super Bowlissa Seattle Seahawksia vastaan. Huolimatta Roethlisbergerin heikosta henkilökohtaisesta esityksestä loppuottelussa Steelers päihitti Seahawksin 21–10, mikä teki Roethlisbergeristä kaikkien aikojen nuorimman Super Bowlin voittaneen pelinrakentajan.
Kaudella 2008 Roethlisberger johdatti joukkueensa toisen kerran Super Bowliin, jossa tällä kertaa vastaan tuli Arizona Cardinals. Ottelusta kehkeytyi erittäin jännittävä, ja ottelun loputtua taululla komeilivat lukemat 27–23 Steelersin eduksi.
Kolmannen kerran urallaan Roethlisberger pääsi pelaamaan Super Bowlissa kaudella 2010, vastustajana Green Bay Packers. Kolmas mestaruus jäi toistaiseksi kuitenkin haaveeksi Packersin oltua vahvempi 31–25.
Kauden 2021 päätteeksi Roethlisberger ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
T-Minus
Tyler Williams, taiteilijanimeltään T-Minus (s. 25. helmikuuta 1988) on kanadalainen hiphop- ja R&B -tuottaja Torontosta. Hän on tehnyt yhteistyötä mm. T.I.:n, Ciaran, Nicki Minajin, Pliesin, Ludacrisin, LeToya Luckettin, Birdmanin ja Draken kanssa.
Jänhijoki
Jänhijoki on Jokioisten kunnan kylä. Se sijaitsee valtatien 2 läheisyydessä noin seitsemän kilometriä pohjoiseen Jokioisten kuntakeskuksesta, samannimisen joen pohjoisrannalla. Lähimmät muut kylät ovat Minkiön asema, joka kuuluu Kiipun kylään, Rehtijärvi joen eteläpuolella sekä Jänhijoen sisarkylä Latovainio. Jänhijoen kylien asukasluku oli vuoden 2000 tilastotietojen mukaan 1 057. Kuumassa, joka on Jänhijoen kylän osa, sijaitsee yksi Jokioisten kouluista, Kuuman koulu. Jänhijoella on sijainnut myös Jänhijoen kansakoulu ja Terävän kansakoulu, jotka molemmat on lakkautettu jo vuosikymmeniä sitten.
Alueella on ollut asutusta jo tuhansia vuosia sitten. Kirjallisissa lähteissä Jänhijoen kylä mainitaan jo 1500-luvun alussa.
Bernhard Landtman
Bernhard Landtman (17. marraskuuta 1916 Helsinki – 9. toukokuuta 1979 Helsinki) oli suomenruotsalainen lastenlääkäri ja professori.
Landtmanin isä oli sosiologi, professori Gunnar Landtman, äiti Alice o.s. Junnelius ja puoliso vuodesta 1950 Brita Namiko Thune. Ylioppilaaksi Landtman tuli 1934 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1943. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1944 ja hoiti yliopiston lastentautiopin henkilökohtaista ylimääräistä professuuria 1961–1979. Hänen tutkimusalaansa olivat lasten synnynnäiset sydänviat. Landtman julkaisi pediatriikan alalta noin 150 tieteellistä kirjoitusta.
George Wither
thumb|George Wither George Wither (11. kesäkuuta 1588 – 2. toukokuuta 1667) oli englantilainen runoilija ja satiristi.
One Chase Manhattan Plaza
One Chase Manhattan Plaza on New Yorkin kaupungissa, Financial Districtin kaupunginosassa, Lower Manhattanilla sijaitseva toimistopilvenpiirtäjä. Vuonna 1961 valmistuneessa rakennuksessa on 60 kerrosta mukaan luettuna viisi pohjakerrosta ja sen kattokorkeus on 248 metriä, mikä tekee siitä New Yorkin 11. korkeimman rakennuksen ja 43. korkeimman rakennuksen Yhdysvalloissa. Lisäksi One Chase Manhattan Plaza on maailman 200 korkeimman rakennuksen joukossa.
One Chase Manhattan Plazan julkisivu on terästä ja lasia. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings and Merrillin arkkitehti Gordon Bunshaft.
Kadut, joiden varrella rakennus sijaitsee, ovat: Liberty Street, Pine Street, Nassau Street ja William Street. Pääosoite on 1 Chase Manhattan Plaza.
William Shepherd
Shepherd palveli Yhdysvaltain laivaston Navy SEAL -erikoisjoukoissa. Hänellä on M.Sc.-tutkinto koneenrakennuksesta ja meritekniikasta MIT:stä. Shepherd on naimisissa houstonilaisen Beth Stringhamin kanssa.
Ura NASAssa
Shepherd valittiin NASAn astronauttikoulutukseen vuonna 1984. Vuonna 1986 Shepherdin Navy SEAL -taidot osoittautuivat odottamatta NASAlle hyödyllisiksi hänen osallistuessaan avaruussukkula Challengerin onnettomuuden jälkeisiin meripelastustehtäviin.
Shepherd osallistui tehtäväspesialistina kolmelle avaruussukkulalennolle: STS-27 vuonna 1988, Ulysses-aurinkoluotaimen laukaisseelle lennolle STS-41 vuonna 1990, sekä lennolle STS-52 vuonna 1992.
Maaliskuusta 1993 tammikuuhun 1996 Shepherd työskenteli erilaisissa Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) johtotehtävissä. 31. lokakuuta 2000–21. maaliskuuta 2001 Shepherd ja venäläiset kosmonautit Juri Gidzenko ja Sergei Krikaljov muodostivat ISS:n ensimmäisen pysyvän miehistön (Retkikunta 1) Shepherdin toimiessa ISS:n komentajana.
Shepherdille on myönnetty Yhdysvaltain kongressin myöntämä Congressional Space Medal of Honor -mitali. Hän jäi laivastosta eläkkeelle vuonna 2001.
Rujo, rampa ja perisokea
Rujo (myös ruho), Rampa ja Perisokea esiintyvät suomalaisissa loitsurunoissa. Nämä pahat veljekset tekevät noituuksia ihmisten vahingoksi. He ovat kolme Loviattaren (tunnetaan nimillä Louhi, Louheatar, Lovetar) eli Pohjolan emännän yhdeksästä pojasta. Heidän äitinsä hedelmöittyi tuulesta tai yhtymällä Tursaaseen tai piruun.
Pistosanojen, noidannuolta parantavien loitsujen mukaan pojat ovat osaltaan vastuussa ensimmäisestä noidannuolesta. Veljet takovat noidannuolet maailmanpuun lastuista ja ampuvat ne umpimähkään:
Ensimmäisen nuolistaan pojat ampuvat maahan, toisen taivaaseen. Kolmas noidannuoli osuu kallioon, ja kimpoaa siitä ihmisiin. Siitä lähtien noidannuolet ovat sairastuttaneet ihmisiä. (katso myös:noidannuolten synty)
Joissain runoissa Loviatar tai vastaava hahmo synnyttää yhdeksän sairautta.
Armenian kansalliskirjasto
Armenian kansalliskirjasto (,, lyh. NLA) on Armenian pääkaupunki Jerevanissa toimiva maansa kansalliskirjasto. thumb|left|210px|Urbatagirq-kirjan aukeama. Teos oli ensimmäinen, vuonna 1512 Italiassa painettu armeniankielinen kirja. NLA:lla on maailman suurin armeniankielisen kirjallisuuden kokoelma, joka alkaa ajallisesti maailman ensimmäisestä armeniankielisestä painetusta Urbatagirq-kirjasta (1512, Venetsia), ensimmäisestä armeniankielisestä sanomalehdestä (Azdarar, 1794, Madras) ja ensimmäisestä painetusta kartasta tällä kielellä (1695, Amsterdam). Armenian kansalliskirjaston kokoelmissa oli noin 6,6 miljoonaa nimikettä (vuoden 2015 alussa yli 6,3 rekisteröityä nimikettä).
Pirjo Rossi
Pirjo Rossi on suomalainen lavastaja. Rossi on lavastanut monia suomalaisia elokuvia ja voittanut Jussi-palkinnon (2010) parhaasta lavastuksesta elokuvasta Rööperi. Hän on ollut ehdolla parhaaksi lavastajaksi myös elokuvista Tummien perhosten koti ja Pikkusisar. Muista lavastuksista mainittakoon Roskisprinssi, Salatut elämät, Napapiirin sankarit ja Bad Luck Love.
Stone the Crows
Stone the Crows oli vuosina 1969–1973 toiminut skotlantilainen rock-yhtye. Yhtye aloitti nimellä The Power kitaristi Leslie Harveyn johtamana. Yhtyeeseen liittyi vanhemman veljensä Alex Harveyn esittämänä mukaan soul- ja bluesvaikutteinen laulaja Maggie Bell, joka oli ollut erilaisissa klubiyhtyeissä päivätöiden ohella.
Muut jäsenet olivat John McGinnis - kosketinsoittimet, Colin Allen - rummut ja James (Jim) Dewar - basso. Yhtye kiersi Manner-Euroopassa klubeissa ja USAn sotilastukikohdissa. 1969 Led Zeppelin -yhtyeen manageri Peter Grant kiinnostui ja alkoi hoitaa heidän asioitaan keksien myös nimen Stone the Crows slangisanonnasta, joka ilmaisee yllätystä tai inhoa.
Murray-Darling-jokialue
Murray-Darling-jokialue on jokialue Australiassa. Alueen läpi virtaa maan kolme suurinta jokea, joista kaksi suurinta, Murray (2 530 km) ja Darling (2 740 km), ovat antanut alueelle sen nimen. Kolmanneksi suurin joki on Murrumbidgee (1 575 km). Murray-Darling-jokialue muodostaa seitsemäsosan koko Australian pinta-alasta ja kattaa 1 061 469 neliökilometrin alueen. Murray-Darling-jokialueen tärkein luonnonvara on vesi, jota käytetään muun muassa kasteluun. Neljän osavaltion alueelle levittäytyvän jokialueen vesistä on riippuvaisia noin kolme miljoonaa australialaista.
Murray-Darling-jokialueella sijaitsee yli 40 % valtaosin kuivan Australian maatiloista. Jokialue on maan tärkein maatalousalue. Sen useissa osissa on huomattu vesivarantojen olevan huomattavasti ylivarattuja tai ylikäytettyjä. Murray-Darling-jokialuetta pidetään tärkeänä myös sen luonnon monimuotoisuuden vuoksi. Alueelle tiedetään elävän useita satoja eläinlajeja, joista 35 lintu-, 16 nisäkäs- ja 35 kalalajia on määritelty uhanalaisiksi.
Stone the Crows
Yhtye jatkoi Maggie Bellin johdolla. Harveyn tilalle haluttiin John Mayall's Bluesbreakers ja perustamastaan Fleetwood Mac -yhtyeistä tunnetuksi tullut kitaristi/laulaja Peter Green. Hän oli vetäytynyt musiikkielämästä syrjään mielenterveysongelmien vuoksi. Harjoituksissa hän totesi ettei pystyisi lavaesiintymisiin. Seuraavissa konserteissa tuuraajana toimi Yes-yhtyeen Steve Howe.
Uudeksi vakituiseksi kitaristiksi tuli aiemmin Thunderclap Newman -yhtyeessä soittanut Jimmy McCulloch, jonka kanssa 'Ontinuous Performance viimeisteltiin. Albumi ilmestyi 1972 ja saavutti Britanniassa listasijan 33. Yhtyeen tunne ei silti palannut entiselleen traagisen tapauksen jälkeen, ja se hajosi 1973.
Maggie Bell keskittyi soolouraansa, ja McCulloch liittyi Paul McCartneyn Wings-yhtyeeseen. Hän kuoli syyskuussa 1979 26-vuotiaana. Colin Allen liittyi hollantilaiseen Focus-yhtyeeseen ja Steve Thompson John Mayall's Bluesbreakersiin. Yhtyeen nimeä kantava kokoelma ilmestyi 1976. Sitä ei siis pidä sekoittaa em. albumiin.
Maggie Bell huomattiin myös Suomessa. Hän voitti Soundi-lehden 1974 ja 1975 lukijoiden vuosiäänestykset naislaulajien sarjassa ollen kolmas 1973. Häntä ei tule sekoittaa amerikkalaiseen soul-laulaja Madeline Belliin.
Kylmyyspuoliaavikko
thumb|right|300px|Lapinvuokko on tyypillinen kylmyyspuoliaavikon kasvi.
Kylmyyspuoliaavikko (polaaripuoliaavikko) on kylmyysaavikkoa hieman kasvirikkaampi, mutta silti kitukasvuinen tundratyyppi. Kasvillisuus kasvaa laikkuina kiven, soran tms. päällä. Kylmyyspuoliaavikoita esiintyy mm Huippuvuorilla ja Kanadan Arktisilla saarilla. Kylmyyspuoliaavikolla kasvaa muun muassa lapinvuokkoa Dryas octopetalaa.
Vyöhykkeet
Yleensä kylmyyspuoliaavikolla tarkoitetaan yläarktisen tundran eteläosaa tai keskiarktisen tundran kuivia alueita. Cavm-luokituksessa vyöhykkeen C kuivat alueet ja vyöhyke B ja kasvityyppi P1, suikerotundra.
AtheOS
AtheOS oli ilmainen Unix-tyylinen käyttöjärjestelmä x86-pohjaisille tietokoneille. AtheOS:ia kutsuttiin aluksi nimellä AltOS, joka oli tarkoitettu olemaan AmigaOS-klooni, mutta myöhemmin suunnitelmat hylättiin. AtheOS:in kehitys on lopetettu, mutta siitä on syntynyt uusia projekteja, kuten esimerkiksi siihen perustuva Syllable.
Historia
Käyttöjärjestelmää kehittänyt Kurt Skauen sai insipiraatiota ja ideoita muun muassa BeOS:stä ja AmigaOS:stä. Käyttöjärjestelmän kehitys alkoi vuonna 1996 ja päättyi vuonna 2002, jolloin projektista forkattiin Syllable.
AtheOS esiteltiin Usenetissä maaliskuussa 2000. Vaikka se on lisensoitu avoimen lähdekoodin ohjelmistoksi, Skauen ei hyväksy koodilahjoituksia kuten monet muut. Hän lopetti sen kehittämisen ja nyt projektia pidetään kuolleena. Vapaan lähdekoodin lisenssi GNU GPL on kuitenkin mahdollistanut AtheOS:iin perustuvan Syllablen kehittämisen aloittamisen.
Skauen käänsi KHTML:n AtheOSille mahdollistaakseen ABrowsen tekemisen.
AtheOS:n kotisivut pyörivät AtheOSille käännetyn Apache HTTP Serverin päällä.
Ilkka Kukkonen
Toivo Ilkka Kalervo Kukkonen (1. lokakuuta 1926 Kristiinankaupunki – 6. lokakuuta 2020 Espoo) oli suomalainen kasvitieteilijä.
Kukkonen valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1951 ja lisensiaatiksi 1958. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1963; väitöskirjan aiheena oli pullakkonokien taksonomia. Kukkonen toimi Turun kaupungin laboranttina vuosina 1950–1958, mutta suuntasi sitten yliopistouralle. Hänet nimitettiin Turun yliopiston kasvitieteen dosentiksi vuonna 1964, ja hän toimi siellä vuosina 1964–1965 myös kasvitieteen apulaisprofessorina. Vuonna 1965 hän sai nimityksen Helsingin yliopiston kasvitieteen dosentiksi. Vuosina 1968–1969 hän oli lisäksi Helsingin yliopiston kasvianatomian ja -fysiologian apulaisprofessori.
Vuodesta 1969 Kukkonen toimi Helsingin yliopiston kasvimuseon putkilokasvien osaston kustoksena. Hän johti samalla koko Kasvimuseota, kunnes jäi eläkkeelle vuoden 1992 lopussa. Vuonna 1990 Kasvimuseo siirtyi osaksi Luonnontieteellistä keskusmuseota; samalla sen kustoksen virka muuttui osastonjohtajan viraksi ja virkaan yhdistyi professuuri.
Kukkonen toteutti vuonna 1972 Pertti Uotilan ja Mauri Korhosen kanssa puolen vuoden matkan, jonka aikana kerättiin yli 10 000 herbaarionäytettä Balkanin niemimaalta, Turkista, Iranista, Afganistanista, Pakistanista ja Intiasta. Näytteitä on käytetty apuna alueen floorien laadinnassa. Iranin (1998) ja Pakistanin floorien (2001) sarakasviosiot ovat Kukkosen itsensä kirjoittamia. Kukkonen teki näytteenkeruumatkoja myös muualle, kuten Tuomo Niemelän kanssa Etiopiaan (1982) ja Sambiaan (1986, 1988). Kukkonen kuvasi Tulimaasta Anthracoidea andina -lajin.
Kukkosen työ pullakkonoista on sukua käsittelevä perusteos. Kukkonen osallistui myös Suuren kasvikirjan (1965, 1980), Retkeilykasvion (1984) ja kaksiosaisen, 1129-sivuisen Suomen suurkasvion (WSOY, 1987) kirjoittamiseen. Eläkkeelle jäätyään hän suomensi Johannes Enrothin kanssa A. G. Mortonin Kasvitieteen historia -teoksen, jonka rinnalle kääntäjät myös kirjoittivat 80-sivuisen Kasvitiede Suomessa -kirjasen (Gaudeamus, 1999).
Kukkonen oli Societas pro Fauna et Flora Fennican hallituksen jäsen vuosina 1972–1996 ja kuului Memoranda-lehden toimitukseen vuosina 1978–2004. Hän oli Societas pro Fauna et Flora Fennican kunniajäsen vuodesta 1998. Hän sai Suomen Leijonan I luokan ritarimerkin vuonna 1982.