cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paphiopedilum armeniacum
Elinympäristö ja hoito
P. armeniacum kasvaa ainoastaan Myanmarin pohjoisosissa ja Kiinassa, Yunnanin läntisissä osissa Nu Shan -vuoristossa 1600-2000 metrin korkeudessa, jossa on talvella jatkuvasti sumuista ja kesäisin rankkasateita. Laji on hyvin valikoiva kasvupaikkojensa suhteen ja kasvaa vain vuorien pohjoisrinteillä, usein jokien yllä olevilla kielekkeillä, tarpeeksi varjoisilla ja kalkkikivisillä paikoilla, joilla maaperän pH-arvo on 7,5-7,9. Lajia on kerätty näiltä alueilta runsaasti, ja lisäksi paikalliset ovat käyttäneet sitä sianrehuna. Lajilla on pitkä lepokausi, jolloin se saa vettä vain öisestä sumusta.
Huonekasvina laji tarvitsee luontaisen elinympäristönsä tavoin lauhkean ilmaston ja talvella lepokauden, jolloin se on valoisammassa ja viileämmässä kuin kesällä ja saa vettä vain sumutuksesta. Laji ei siedä kasvualustansa täydellistä kuivumista ja vaatii 60-80 prosentin suhteellisen ilmankosteuden. Pitkät maavarret eivät mahdu tavanomaiseen kasvatusastiaan.
Michel Tremblay
pienoiskuva|Michel Tremblay vuonna 2017. Michel Tremblay (s. 25. kesäkuuta 1942 Montreal, Kanada) C.Q., on kanadalainen romaani- ja näytelmäkirjailija.
Tremblay kasvoi Montrealin ranskankielisellä alueella, jonka työväenluokka ja tämän murre ovat merkittävästi vaikuttaneet hänen tuotantoonsa. Tremblay kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä Les Belles-Sœurs vuonna 1965. Se sai ensi-iltansa Théâtre du Rideau Vertissä 28. elokuuta 1968. Näytelmän vaikutus on ollut suuri, sillä se esitteli québeciläisen työväenluokan ja tämän murteen valtayleisölle. Näytelmä synnytti kiistaa kuvaamalla työväenluokan naisten elämää ja hyökkäämällä ahdasmielistä, hyvin uskonnollista 1900-luvun puolivälin Québecin yhteiskuntaa vastaan.
Ennen 1960-luvun alun rauhallista vallankumousta Tremblay piti Québeciä köyhänä työväenluokan provinssina, jota hallitsivat englanninkielinen eliitti ja katolinen kirkko. Tremblayn tuotanto oli ennen kaikkea modernia yhteiskuntaa luomaan pyrkineen, liberaalin ja nationalistisen ajatuksen kannattajien etujoukkoa.
Platonísi (Hydra)
Platonísi eli Aléxandros (Αλέξανδρος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Hydran saaren lounaispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,34 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Platonísi kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Platonísin ja Hydran välillä on etäisyyttä noin kilometrin verran.
Tuulomantorttu
Tuulomantorttu, joskus myös Tuulemaan torttu, on mokkapaloja muistuttava leivonnainen, jossa on vehnäjauhopohja. Päällä on suklaa- tai kinuskikuorrute ja mahdollisesti kookoshiutaleita tai nonparelleja.
Tuuloman torttu on mokkapalojen vaaleampi muunnelma, jonka pohjassa ei käytetä kaakaojauhetta, jota taas mokkapalojen pohjaan sisältyy. Mokkapalat lienevät peräisin ruotsalaisen ICA-kauppaketjun koekeittiöstä ja niiden alkuperäislähde on ICA:n kirja Sju sorters kakor, jonka ensimmäinen painos julkaistiin 1945. Tätä kautta tulevat mokkapalojen nimijohdannaiset ’Ruotsin parhaat neliöt’ ja ’Ruotsin hyvät’. Mokkapaloja on kutsuttu myös mokkaneliöiksi, suklaaneliöiksi, mokkaruuduiksi, masaliisoiksi ja rakkaudenpaloiksi.
Monet suomalaiset ruoka-alan ammattilaiset tekivät mokkapaloista oman muunnelmansa. Eräs sellainen on Tuuloman torttu, jonka äidiksi mainitaan porilainen edesmennyt kotitalousopettaja, kotitalousneuvos Ritva Tuulos (1924-2020 ). Hän huomasi ICA:n ohjeen 1950-luvulla ja kehitti siitä oman versionsa, jonka nimesi Tuuloksen kakuksi. Siinä sokerikakkupohja leikattiin kolmeen osaan, jotka kostutettiin kahvilla. Osien väleihin levitettiin aprikoosihilloa ja koko leipomus päällystettiin mokkakuorrutuksella. Hanna Hietikon mukaan Tuuloman tortun eli vaaleiden mokkapalojen nimi on peräisin Ritva Tuulokselta, joka kehitti tortun valmistusohjeen. Tuuloman torttua on kutsuttu myös nimillä Tuuleman torttu ja Tuulaman torttu. Tuuloman tortun ohje sisältyi 1970-luvulla koulujen kotitalouden oppikirjoihin. Sitä miten Tuuloksen kakusta muuntui nimitys Tuuloman torttu, voi vain arvailla.
Pantheon
Pantheon (, ”kaikki jumalat” tai, Pantheion, ”Kaikkien jumalten temppeli”) voi viitata seuraaviin:
パンテオン
Patrik Sjöberg
Jan Niklas Patrik Sjöberg (s. 5. tammikuuta 1965 Högsbo) on ruotsalainen korkeushyppääjä. Ennätyksellään 242 cm hän piti hallussaan korkeushypyn maailmanennätystä 30. kesäkuuta 1987 – 8. syyskuuta 1988, jolloin Kuuban Javier Sotomayor hyppäsi 243 cm. Hän piti hallussaan myös sisäratojen maailmanennätystä ensin tuloksella 238 cm ja myöhemmin tuloksella 241 cm. Sjöberg voitti korkeushypyn maailmanmestaruuden Roomassa 1987 tuloksella 238 cm. Hän voitti myös kaksi olympiahopeaa ja yhden olympiapronssin.
Sjöbergiä valmensi hänen suomalainen isäpuolensa Viljo Nousiainen. Markus Luttemanin kanssa vuonna 2011 kirjoittamassaan muistelmateoksessa Det du inte såg Sjöberg kertoo, että Nousiainen käytti häntä seksuaalisesti hyväkseen 15-vuotiaaksi asti.
Sjöberg kertoi itse lehtihaastattelussaan vuonna 2019 kärsineensä alkoholi- ja lääkkeiden väärinkäyttöongelmista 2000-luvulla. Hän käytti runsaasti päihteitä hukuttaakseen seksuaalisen hyväksikäytön aiheuttamia traumoja. Hän on muuttanut 2010-luvun lopulla Göteborgista pohjoisruotsalaiseen Örnsköldsvikiin viettääkseen rauhallisempaa elämää.
Huume-epäilyt
Sjöberg pidätettiin Göteborgin EM-kilpailujen yhteydessä 13. elokuuta 2006 göteborgilaisesta yökerhosta kokaiinin hallussapidosta. Myöhemmin annettu virtsanäyte paljasti jälkiä kokaiinin käytöstä. Joulukuussa 2006 syyttäjä teki asiassa syyttämättäjättämispäätöksen ja Sjöberg sai vain sakkotuomion. Koska hänellä ei ollut virallisia tuloja, hän sai sakkoa vain 4 500 kruunua (n. 480 euroa).
HOMO!
HOMO! on Suomen kansallisteatterin humoristinen oopperanäytelmä, joka sai ensi-iltansa 21. syyskuuta 2011. Sen tarinassa heteronormatiiviseen yhteiskuntaan kyllästyneet homot perustavat oman valtion. Näytelmän on ohjannut Pirkko Saisio ja sen musiikit säveltänyt Jussi Tuurna.
Harry Kivijärvi
Harry Mikael Kivijärvi (25. heinäkuuta 1931 Turku – 15. huhtikuuta 2010 Espoo ) oli suomalainen kuvanveistäjä. Kivijärvi tuli suuren yleisön tuntemaksi voitettuaan presidentti J. K. Paasikiven muistomerkin suunnittelukilpailun vuonna 1976.
Kivijärvi kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun vuosina 1947–1950. Hän alkoi tehdä metallisia, esittäviä pienoisveistoksia ja osallistui muun muassa kilpailuun Sibelius-monumentista figuratiivisella luonnoksella, joka tuli kilpailussa toiseksi. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat kuitenkin järkälemäiset kivityöt, usein mustat tai valkeat, joiden pinnat ovat sileät ja sommittelu muodostuu usein suurista kivipaasista.
Taidehistorioitsija ja eduskunnan taidekokoelman intendentti Liisa Lindgren on Harry Kivijärven tytär.
Palkinnot ja tunnustukset
Harry Kivijärvi palkittiin työstään muun muassa Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970 ja ruotsalaisella Prinssi Eugen -mitalilla vuonna 1987. Hän sai Ars Fennica Elämäntyöpalkinnon 2003. Vuonna 1987 hänet kutsuttiin Suomen Kuvanveistäjien liiton kunniajäseneksi.
Harry Kivijärven taidekokoelma
Harry Kivijärven taidekokoelma lahjoitettiin vuonna 2012 Gösta Serlachiuksen taidesäätiölle Mänttään. Kokoelmassa on yhteensä 87 taideteosta. Niistä 23 on Harry Kivijärven omia teoksia, joista 21 on isompiin ulkotiloihin tarkoitettuja teoksia ja kaksi Harry Kivijärven itse suunnittelemaa ja kutomaa gobeliinia. Kokoelman teoksista 64 on Kivijärven taidekeräilijänä hankkimia muiden taiteilijoiden teoksia. Se sisältää teoksia, joita on attribuoitu muun muassa Akseli Gallen-Kallelalle, Hugo Simbergille, Pekka Haloselle, Tyko Salliselle, Albrecht Dürerille, Marc Chagallille, Henri Matisselle, Alberto Giacomettille ja Pablo Picassolle. Lisäksi mukana on antiikin kreikkalaista ja roomalaista taidetta sekä kiinalaista ja japanilaista taidetta.
Pähkähullu perheloma
Pähkähullu perheloma (eng. Johnson Family Vacation) on vuonna 2004 ilmestynyt yhdysvaltalainen perhekomediaelokuva. Laajasta kritiikistä huolimatta elokuva oli kaupallinen menestys.
Eripurainen perhe lähtee autolla vuosittaiseen sukukokoukseen Missouriin, tavoitteenaan napata Vuoden perhe -palkinto. Matkalla tulee vastaan monenlaisia mutkia ja sotkuja. Tien päällä he joutuvat muun muassa taisteluun pelottavan rekkakuskin kanssa ja poimivat kyytiin voodoota harrastavan liftarin. Lisäksi vanhempien ja lasten pitää yrittää selvitä toisistaan.
Finn Helgesen
Finn Helgesen (25. huhtikuuta 1919 – 3. syyskuuta 2011 ) oli norjalainen pikaluistelija.
Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 Helgesen voitti 500 metriä uudella olympiaennätysajalla 43,1, vain sekunnin kymmenyksen erolla hopeasijan jakaneisiin kolmeen luistelijaan. Neljä vuotta myöhemmin Oslon olympialaisissa 1952 hän luisteli saman ajan kuin pronssimitalistit Gordon Audley ja Arne Johansen, mutta koska Helgesen hävisi lähtönsä Audleyta vastaan, hänet pudotettiin viidenneksi tuloslistalla.
Norjan mestaruuden Helgesen voitti vuosina 1947 ja 1949. Seuratasolla hän edusti Oslo Skøiteklubbia.
Tuning
pienoiskuva|[[Opel Corsan modifioitu sisusta.]] Tuning (sananmukaisesti virittäminen/säätäminen) tai "tuunaus" on auton tai muun kulkuvälineen suorituskyvyn parantamista eli virittämistä. Tuning-termillä tarkoitetaan usein myös auton ulkonäön muuttamista. Suomessa termiä "tuning" käytetään lähes kaikesta ajoneuvoon kohdistuvasta muokkauksesta. Muualla maailmassa, etenkin englanninkielisissä maissa, tuning- termillä tarkoitetaan pääosin ajoneuvon moottoriin ja ajo-ominaisuuksiin kohdistuvaa muuntelua.
Tuningissa on eri suuntauksia:
Tuningiin liittyy myös suuri "underground"-kilpakulttuuri. Tuning on yleisesti nuorten miesten harrastus, mutta mukana on myös vanhempia sekä lisääntyvässä määrin myös naisia. Tuning on lähtöisin Japanista ja tullut Suomeen 1990-luvulla Yhdysvalloista. Myös saksalaisilla vaikutteilla ja alan julkaisuilla on ollut vahva vaikutus Suomen tuning-harrastuksen lähtökohtiin.
Tuning Suomessa ja maailmalla
Tuning on nykyään yleistä Suomessa ja siksi osiakin saa helposti Suomesta tai tilaamalla ulkomailta. Yleisiä tuunauksen kohteena olevia automerkkejä ovat Honda, Toyota, Nissan, Volkswagen ja BMW. Näille merkeille on Suomessa eniten osatarjontaa. Osia tehdään myös pitkälti itse, kuten puskureita ja jopa spoilereita. Laadukkaat ja kalliimmat osat on yleensä tilattava ulkomailta, kuten Saksasta tai Yhdysvalloista.
Myös muualla maailmalla tuning-harrastus on yhä suositumpaa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa osat ja autot ovat kysynnän takia halpoja. Amerikkalaisissa autoissa on useimmin enemmän erilaisia osia matalan verotuksen ja eri lakien takia. Autoihin yleensä kuuluu esim. DVD-soittimia ja näyttöjä, ylöspäinnousevia ovia, isoja alumiini- tai kromivanteita. Amerikassa on myös hyvin monta eri alakulttuuria tuningista. Jotkut virittelevät japanilaisautoja, jotkut amerikkalaisia, kuten Cadillaceja, Chevroleteja, joihin ei laiteta esim. "tuning-puskureita". Nykyään tuning on levinnyt myös moottoripyöriin, sekä Suomessa että maailmalla. Myös mopoja ja skoottereita tuunataan, esimerkiksi Yamaha Aerox on suosittu sen tuning-osien saatavuudeltaan.
Nicaraguan historia
Nicaraguan historia kattaa nykyisen Nicaraguan tasavallan historian esihistoriasta nykypäivään. Nykyinen Nicaragua irtautui Espanjan siirtomaavallasta vuonna 1821, ensin Meksikon ensimmäisen keisarikunnan alaisuudessa, vuodesta 1823 osana Keski-Amerikan liittotasavaltaa. Espanjan siirtomaavalta oli kestänyt suurimmassa osassa 300 vuotta ja alkanut aiemman intiaaniväestön laajamittaisella tuhoamisella. Sitä vastoin Nicaraguan Karibianmeren puoleinen rannikko, Moskiittorannikko oli ollut Britannian vaikutuspiirissä 200 vuotta. Täydellisesti Tyynenmeren ja Karibian välinen maa itsenäistyi vuonna 1838. Itsenäisyyttä seuranneiden 170 vuoden aikana Nicaragua oli useaan otteeseen ulkopuolisten vallan alla. Se selviytyi kahdesta Yhdysvaltain sotilashyökkäyksestä vuosina 1909–1925 ja 1926–1933, 1970-luvun vallankumouksesta ja ulkomaiden tukemasta sisällissodasta 1980-luvulla. 1990-luvulta lähtien demokraattisissa olosuhteissa on tapahtunut useita rauhanomaisia ​​vallansiirtoja.
Varhaishistoria
Ennen eurooppalaisten tuloa nykyisen Nicaraguan alueella asui kaksi pääasiallista kulttuuriryhmää. Keskiosan ylängöillä ja Tyynenmeren rannalla kansat olivat kielellisesti ja kulttuurillisesti lähellä mayoja ja asteekkeja. Karibianmeren puoleisilla alankoalueilla eli puolestaan kansoja, jotka olivat tulleet nykyisestä Kolumbiasta.
Erika Slezak
pienoiskuva Erika Alma Hermina Slezak (s. 5. elokuuta 1946) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen juurensa ovat Keski-Euroopassa, ja hän on näyttelijä Walter Slezakin lapsi ja tenori Leo Slezakin lapsenlapsi.
Marcell Jansen
Marcell Jansen (s. 4. marraskuuta 1985 Mönchengladbach, Nordrhein-Westfalenin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapallovaikuttaja ja entinen puolustaja. Tammikuusta 2019 lähtien hän on toiminut Hamburger SV:n puheenjohtajana.
Erika Slezak
Slezak syntyi Hollywoodissa. Hän opiskeli Sacred Heart High Schoolissa Connecticutissa ja pääsi 17-vuotiaana Royal Academy of Dramatic Artiin Lontooseen. Hän on esittänyt jo useamman vuosikymmenen Victoria "Viki" Lordin osaa saippuasarjassa One Life to Live; ensimmäistä kertaa hänet nähtiin 17. maaliskuuta 1971.
Nicaraguan historia
Itsenäisyys
thumb|[[Väli-Amerikka vuonna 1892]] Nicaragua julistautui itsenäiseksi vuonna 1821. Aluksi se oli jonkin aikaa Meksikon keisarikunnan alaisuudessa, mutta myöhemmin siitä tuli osa Keski-Amerikan liittovaltiota. Täysin itsenäiseksi se julistautui vuonna 1838.
Marcell Jansen
Ura
Ammattilaisuransa Jansen aloitti vuonna 2004 Borussia Mönchengladbachissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 18 ottelua ja teki yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 ottelua ja teki kolme maalia, ollen yksi joukkueensa parhaista puolustajista. Kesäkuussa 2007 Bayern München osti hänet 9 miljoonalla eurolla. Bayernissa hän saavutti Saksan cupin ja liigamestaruuden. Elokuussa 2008 Hamburger SV osti hänet 8 miljoonalla eurolla. jansen edusti urallaan HSV:tä yli 150 ottelussa, kunnes päätti uransa seurassa vuonna 2015. Sopimuksensa päätyttyä hän ilmoitti lopettavansa aktiiviuransa 29-vuotiaana, koska ei halunnut pelata muissa seuroissa kuin HSV:ssä.
Maajoukkuedebyyttinsä Jansen teki vuonna 2005 Slovakiaa vastaan. Saksan valmentaja Jürgen Klinsmann vakuuttui nopeasti nuoren puolustajan taidoista ja valitsi hänet vuoden 2006 MM-kilpailuihin, joissa hän oli joukkueensa nuorin pelaaja. Jansen pelasi urallaan 45 maaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Pelaajauransa jälkeen Jansen toimi tv-kommentaattorina Sky-kanavalla.
Nicaraguan historia
Itsenäisyys
Nicaraguaan muodostui kaksi kilpailevaa puoluetta, konservatiivit ja liberaalit, jotka käyttivät tukialueinaan kahta suurta kaupunkia, Leónia (liberaalit) ja Granadaa (konservatiivit). Pääkaupunki Managua sijaitsi näiden kahden välissä ja oli siksi alati kilpailevien ryhmittymien kädenväännön kohteena. Vuonna 1855 yhdysvaltalainen seikkailija William Walker hyödynsi puolueiden välisiä kiistoja ja aluksi liberaalien konservatiivien vastaiseen taisteluun kutsumana hankkiutui seuraavana vuonna maan presidentiksi. Hän ehti uudelleenlaillistaa orjuuden ja tehdä englannista maan virallisen kielen ennen kuin maan yhdistyneet voimat ajoivat hänet maanpakoon 1857. Tätä seurasi kolme vuosikymmentä konservatiivien valtaa.
José Santos Zelaya johti liberaalien kapinaa ja nousi presidentiksi 1893. Hänen kaudellaan, vuonna 1894, Ison-Britannian Nicaragualle vuonna 1860 luovuttama Atlantin puoleinen alue, Moskiittorannikko, liitettiin Nicaraguan hallinnon piiriin ja siitä muodostettiin Zelayan provinssi. Alueen alkuasukasväestö, miskitointiaanit, saivat autonomisen aseman vasta vuoden 1987 perustuslaissa. Samalla provinssi jaettiin kahteen pohjoiseen RAAN ja eteläiseen RAAS autonomiseen alueeseen. Zelayan aikana kehitettiin myös koulutusta, erotettiin kirkko ja valtio toisistaan sekä sallittiin siviiliavioliitto ja avioero.
Yhdysvaltain miehitys ja Somozan aika
1900-luvun alussa Yhdysvallat suunnitteli kanavaa Väli-Amerikan kannaksen yli ja piti Nicaraguaa alueen tasapainoa vaarantavana voimana. Yhdysvallat tuki vuoden 1909 konservatiivien kapinaa ja miehitti Nicaraguan vuonna 1912 "suojellakseen kansalaisiaan." Lukuun ottamatta yhdeksän kuukauden aikaa 1925–1926, Yhdysvallat miehitti maata 1912–1933.
Yhdysvaltain joukot poistuivat maasta vuonna 1925, mutta palasivat vajaan vuoden kuluttua uudelleen puhjenneen sisällissodan takia. Miehitystä vastustamaan nousi Augusto Cesár Sandinon johtama sissiarmeija, joka ei suostunut tunnustamaan Yhdysvaltain vuoden 1927 neuvottelemaa rauhansopimusta. Sandinon joukkojen vastarinta loppui vasta kun Yhdysvallat vetäytyi maasta vuonna 1933.
Yhdysvaltain vetäydyttyä Nicaraguasta vallan kaappasi Yhdysvaltain kouluttama Anastasio Somoza Garcian kansalliskaarti, jota Somozan suvun sotilasdiktatuuri johti aina vuoteen 1979 asti. Somoza julistautui presidentiksi 1936 surmattuaan Sandinon. Somozan jälkeen maata hallitsi kaksi hänen poikaansa. Nicaraguassa järjestettiin tuonakin aikana vaaleja, jotka tosin olivat rakenteellisesti epärehellisiä. Poliittinen toiminta oli pääosin sallittua, kunhan se ei uhannut Somozan suvun valtaa. Kun kenraali Anastasio Somoza salamurhattiin 1956, häntä seurasi hänen poikansa Luis ja nuorempi poika Anastasio. Vuonna 1962 muodostettiin vasemmistolainen Sandinistien kansallinen vapautusrintama (FSLN) jonka tavoitteena oli syöstä Somozan perhe vallasta.
Sandinistikausi 1979–1990
Opposition demokraattisen vapautusrintaman johtajan Pedro Joaquin Chamorron murha laukaisi yleislakon ja levottomuuksia ja johti maltilliset samaan rintamaan FSLN:n kanssa.
Somozojen kleptokratiaksikin kutsuttu valta päättyi, kun viimeinen Somoza ajettiin maanpakoon sandinistien vapautusrintaman johdolla 1979. Sandinistien johtama vallankumous asetti maan johtoon Kansallisen jälleenrakennuksen juntan, johon alkuun kuului edustajia kaikista Somozaa vastustaneista ryhmistä. Juntta oli käytännössä sandinistien käsissä ja useimmat muut poliittiset ryhmät erosivat juntasta pian vallankumouksen jälkeen. Nicaraguan hallinto oli yksin sandinistien käsissä alle vuosi vallankumouksen jälkeen. Juntta sääti uuden perustuslain, joka sanottiin takaavan kansalaisvapaudet.
Sandinistit toimeenpanivat taloudessa sosialistisia uudistuksia. Maan pankit kansallistettiin, samoin esimerkiksi ylikansallisille yhtiöille kuuluneita kaivoksia ja maasta paenneiden Somozan kannattajien omaisuutta siirrettiin valtion omistukseen. Merkittävimpien vientituotteiden tuottajat pakotettiin myymään tuotantonsa valtiolle ja monet tuotteet asetettiin hintasäännöstelyyn. Sandinistit käynnistivät myös maareformin ja pyrkivät edistämään maatalousosuuskuntien muodostamista. Sandinistit ilmoittivat kuitenkin etteivät pyrkineet sosialismiin vaan heidän ihanteenaan oli sekatalousjärjestelmä.
Sandinistihallinto toteutti myös mittavan lukutaitokampanjan (Cruzada Nacional de Alfabetización "Héroes y Mártires por la Liberación de Nicaragua") ja otti käyttöön oppivelvollisuuden. Lukutaidottomuus maassa painui 50 prosentista kolmeentoista vuoden 1980 aikana.
Sandinistit ottivat hallintaansa televisioasemat, useimmat radioasemat ja maan kaksi suurinta sanomalehteä. Sandinisteihin kriittisesti suhtautunut katolilainen radioasema Radio Catolica suljettiin ja oppositiolehtien toimintaa rajoitettiin.
Sandinistihallinto järjesti vaalit viisi vuotta valtaannousunsa jälkeen 1984. Sandinistien Daniel Ortega valittiin presidentiksi. Vaalit olivat ulkomaisten tarkkailijoiden näkemyksen mukaan rehelliset. Yli 70 % nicaragualaisista kävi äänestämässä ja sandinistit saivat selvän voiton.
Vaaleja monen muun maan hallinnosta poiketen epärehellisinä pitänyt Reaganin hallinto Yhdysvalloissa jatkoi sandinistihallitusta vastustavien contra-sissien tukemista. Yhdysvaltain tukeen liittyi muun muassa niin sanottu Iran-Contra-skandaali, jossa islamilaisen vallankumouksen jälkeiseen Iraniin myydyistä aseista saatuja varoja kanavoitiin contrille. CIA:n tuella toteutettu Nicaraguan satamien miinoittaminen 1984 sai Nicaraguan haastamaan Yhdysvallat kansainväliseen tuomioistuimeen, jossa Yhdysvallat tuomittiin. Vuonna 1985 Yhdysvallat aloitti Nicaraguaa koskevan taloussaarron, joka lopetti maiden vielä jäljellä olevan vähäisen kaupan. Yhdysvallat tuomittiin kansainvälisessä oikeudessa 16 miljardin dollarin korvauksiin, joita se ei ole suostunut maksamaan. Yhdysvallat esti myös erilaisia kansainvälisiä rahoituslaitoksia myöntämästä Nicaragualle lainoja. Nicaragua sai kuitenkin taloudellista tukea muun muassa monilta Länsi-Euroopan mailta, Kanadalta, Meksikolta, Kuubalta sekä Neuvostoliitolta ja muilta itäblokin mailta. Vielä kesäkuussa 1986 Yhdysvallat antoi 100 miljoonan arvosta lisää tukea contrille.
Erika Slezak
Slezak kohdisti keväällä 2007 avointa kritiikkiä käsikirjoittaja Dena Higleyyn, joka ilmoitti pian eroamisestaan.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Helmikuun 1990 vaaleihin Nicaraguan oppositiovoimat kokosivat Yhdistyneen kansallisen opposition (Unión Nacional Opositora - UNO), johon kuului koko poliittinen kenttä entisistä somozalaisista Nicaraguan kommunistipuolueeseen asti. Yhdysvaltain presidentti Bushin administraatio rahoitti UNO:n kampanjointia yhdeksällä miljoonalla dollarilla ja sandinistit puolestaan käyttivät omaan kampanjointiinsa Nicaraguan valtion omaisuutta ja hallitsemiaan tiedotusvälineitä. 25. helmikuuta 1990 järjestetyissä vaaleissa opposition ehdokas Violeta Barrios de Chamorro voitti 55 %:lla äänistä sandinistien Daniel Ortegan ääniosuuden jäädessä 41 %:iin. Yhdysvaltain edustajat tekivät vaalien alla selväksi, että taloussaarto loppuu vain, mikäli sandinistit eivät nouse enää valtaan. Chamorro vieraili huhtikuussa 1991 Yhdysvalloissa ja sai maalleen apua vastineeksi luovuttuaan oikeuden tuomitsemista 17 miljardin dollarin korvausvaateista. Yhdysvallat kuitenkin katkaisi tukensa uudelleen kesäkuussa 1992 epäiltyään sandinistien vaikutusvallan nousua Chamorron hallituksessa.
Erika Slezak
Slezak on voittanut uransa aikana kuusi Emmy-palkintoa vuosina 1984, 1986, 1992, 1995, 1996 ja 2005. Hän asuu New Yorkissa miehensä Brian Daviesin kanssa (naimisissa vuodesta 1978). Hänellä on kaksi aikuista lasta.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Chamorro voiton syynä oli, että kansa oli kyllästynyt talouskurimukseen. Ennen kuin Chamorron kausi alkoi huhtikuussa, sandinistit ryöstivät kaikkea huviloista autoihin ja huonekaluihin. Jopa tehtaiden koneita ryöstettiin mustille markkinoille.
Rōmaji
Rōmaji (ローマ字) eli "roomalaiset merkit" on menetelmä japanin kielen kirjoittamiseksi latinalaisilla kirjaimilla. Rōmajilla kirjoitetaan Japanissa normaalisti kanjein sekä hiragana- ja katakana-merkein kirjoitettavat sanat latinalaisin aakkosin eli sanat romanisoidaan tai latinisoidaan. Rōmajia käytetään muun muassa ulkomaalaisille suunnatuissa japanin oppikirjoissa ja japanilaisten nimien siirtokirjoituksessa.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Vuonna 1992 maanjäristys tappoi 112 ja jätti 16 000 kodittomiksi.
Rōmaji
Järjestelmät
Japanin kielen latinisaatiojärjestelmiä on useita erilaisia. Yleisimmät nykyaikaiset järjestelmät ovat Hepburn-latinisointi, Kunrei-shiki ja Nihon-shiki.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Vielä vuonna 1993 julistettiin hätätila maan pohjoisosassa sandinistien ja contraryhmien otettua yhteen. Rauha näiden niin sanottujen recontrien kanssa saatiin aikaan 1994.
Rōmaji
Järjestelmät
Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Chamorron jälkeen presidentiksi valittiin liberaalipuolueen Arnoldo Alemán, joka astui virkaansa 10. tammikuuta 1997. Hän sovelsi ääriliberaalia talouspolitiikkaa. El Niño ja hurrikaani Mitch marraskuussa 1998 aiheuttivat tuhoa, 3 000 kuolonuhria ja laajoja menetyksiä maataloudessa. Alemán nimitti seuraajakseen varapresidenttinsä Enrique Bolañosin joka valittiin presidentiksi 2001. Alemán tuomittiin myöhemmin korruptiosta ja valtion varojen väärinkäytöstä omaan vaalityöhönsä 20 vuodeksi vankeuteen.
Rōmaji
Järjestelmät
Kunrei-shiki ja Nihon-shiki eli Nippon-shiki ovat kumpikin japanilaisten itsensä kehittämiä järjestelmiä. Nihon-shiki on järjestelmistä vanhempi. Siinä ensiintyvien, nykyjapanista pois jääneiden äänteiden hylkäämiseksi latinisointijärjestelmästä kehitettiin Kunrei-shiki.
Nicaraguan historia
Chamorrosta Bolanosiin 1990 - 2007
Tammikuussa 2004 Maailmanpankki antoi anteeksi 80 % Nicaraguan veloista ja heinäkuussa Venäjä antoi anteeksi maan monen miljardin neuvostoaikaisen velan.
Rōmaji
Aiheesta muualla
Japanische Schrift
Nicaraguan historia
Sandinistien diktatuuri 2007-
Vuonna 2007 Ortega viimein voitti vaalit 38 prosentilla äänistä edellisen presidentin Arnoldo Alémanin liberaalipuolueen tuelle. Vastineeksi Ortega järjesti Alémanille armahduksen kavallus- ja korruptiotuomiosta. Oikeuslaitos myös mahdollisti Ortegalle perustuslain vastaisen jatkokauden. Ajamallaan aborttikiellolla presidenttiehdokas Ortega sai katolisen kirkon tuen vuoden 2006 vaaleihin.
Marraskuussa 2008 Ortegan sandinistipuolue väärensi kunnallisvaalitulokset. Vuoden 2011 vaaleissa Ortega turvautui taas vaalivilppiin, vaikka saattoi yhä ostaa ääniä Hugo Chávezin öljyrahoilla.
Vuoden 2016 vaaleilla Ortega valittiin kolmannelle perättäiselle kaudelleen. Hänen varapresidenttinään on hänen vaimonsa Rosario Murillo. Sandinistit olivat ajaneet läpi perustuslainmuutoksen, joka salli jatkokaudet. Ortegan kaudella Nicaraguan nautti pitkään jatkunutta vahvaa talouskasvua ja köyhyys väheni merkittävästi. Köyhyyttä vähennettiin aluksi Venezuelan talousavulla, myöhemmin Ortega solmi siteet myös maan liike-elämän kanssa. . Sandinistit rajoittivat 2010-luvulla opposition mediaa pidätyksin ja muin toimin. Vaalivilppi ja korruptio kukoistivat. Ortegan lähipiiri rikastui. Maa näytti palanneen takaisin Somozan aikaan, kun caudillo, vahva mies johti valtiota. Protestimielialoja hillitsivät hallituksen tukena olleet nuorisojengit, jotka kylvivät pelkoa maahan. Tarkkailijoiden mukaan Ortegan diktatuuri syveni. Maa pysyi pitkään rauhallisena joitain protesteja lukuun ottamatta. Kun hallitus päätti alentaa eläkkeitä vuonna 2018, opiskelijat alkoivat huhtikuussa 2018 protestoida. Mielenosoitukset levisivät nopeasti koko maahan ja muuttuivat pian väkivaltaisiksi. Vaikka presidentti peruikin eläkeuudistuksen, protestit jatkuivat.
Huey Lewis and the News
Huey Lewis and the News on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka on ollut aktiivinen vuodesta 1979 lähtien. Yhtye saavutti 1980-luvulla useita Yhdysvaltain listaykkössijoituksia albumeillaan ja singleillään.
Historia
Huey Lewis and the Newsin juuret ovat kahdessa 1970-luvulla toimineessa kalifornialaisessa yhtyeessä Cloverissa ja Soundholessa. Sanfranciscolaisessa country rock -yhtyeessä nimeltä Clover lauloi Huey Lewis ja soitti koskettimia Sean Hopper. Yhtye muutti Englantiin vuonna 1976 kun Nick Lowe uskoi heidän sopivan brittiläiseen pubrock-skeneen. Lowe tuotti yhtyeen esikoissinglen ”Chicken Funk”. Clover julkaisi kaksi albumia, jotka eivät menestyneet, ja yhtye hajosi ja muutti takaisin Kaliforniaan. Siellä Lewis ja Hopper muodostivat yhtyeen nimeltä American Express, jonka muut jäsenet olivat Soundholessa yhdessä soittaneet Mario Cipollina (basso), Johnny Colla (saksofoni ja kitara) ja Bill Gibson (rummut). Mercury julkaisi yhtyeen ensisinglen, coverin nimeltä ”Exodisco”. Kitaristi Chris Hayes liittyi yhtyeeseen vuonna 1980. Se sai levytyssopimuksen Chrysalisilta ja vaihtoi nimekseen Huey Lewis and the News.
Huey Lewis and the News julkaisi esikoisalbuminsa Huey Lewis & the News vuonna 1980, mutta sen menestys oli vielä vaatimaton. Toinen albumi Picture This (1982) jo menestyi top-10-listalle nousseen singlen ”Do You Believe in Love” ansiosta, ja yhtye alkoi konsertoida ahkerasti. Kolmas albumi Sports (1983) myi moninkertaista platinaa ja nousi Yhdysvaltain listaykköseksi seuraavana vuonna. Myös albumin singlet ”Heart and Soul”, ”I Want a New Drug”, ”The Heart of Rock & Roll” ja ”If This Is It” pyörivät tiheään MTV:llä ja nousivat kaikki singlelistan top-10:een.
Huey Lewis haastoi ”Ghostbusters”-kappaleen tekijän Ray Parker Jr.:n oikeuteen vuonna 1984 kappaleensa ”I Want a New Drug” plagioimisesta. Juttu sovittiin oikeuden ulkopuolella.
Huey Lewis and the Newsin ensimmäinen listaykkössingle oli ”The Power of Love” elokuvan Paluu tulevaisuuteen soundtrackilta.
Yhtyeen seuraava albumi Small World (1988) oli aiempaa enemmän tyyliltään juurimusiikkia. Siltä nousi top-10:een single ”Perfect World”, mutta albumi jäi listasijalle 11 ja myi vain yksinkertaista platinaa.
Albumi Hard at Play (1991) julkaistiin EMI:n kautta ja jäi top-10:n ulkopuolelle. Yhtye konsertoi sen jälkeen harvakseltaan ja julkaisi vuosikymmenen aikana enää vain cover-albumin Four Chords & Several Years Ago (1994), joka ei myynyt edes kultaa. Yhtye on jatkanut levyttämistä albumeillaan Plan B (2001), Soulsville (2010) ja Weather (2020).
Betty Boop
Betty Boop on Max Fleischerin animaatiostudion luoma animaatiohahmo, joka oli suosittu 1930-luvulla. Hahmo sai vuonna 1932 oman sarjansa, johon tehtiin yhteensä 89 jaksoa. Bettystä on tehty myös sarjakuvia.
Bettyn tärkein luoja oli ilmeisesti joko Max Fleischer itse tai Fleischerien pääanimaattori Grim Natwick, mutta muillakin animaattoreilla on saattanut olla osuutensa.
Betty Boop esiintyi ensimmäisen kerran Max ja Dave Fleischerin Talkartoons-animaatiosarjan elokuvassa Dizzy Dishes (1930). Siinä hän oli vielä koira, ranskalainen trimmattu puudeli, jonka pätkän sankari, koiranpentu Bimbo tapaa. Seuraavissa lyhytelokuvissa Bettystä tehtiin ihminen. Hänen luppakorvansa muutettiin korvarenkaiksi, hän sai pienet pursohuulet ja otsakiharat, ja hänelle puettiin sukkanauha. Hänelle piirrettiin leveät suurisilmäiset kasvot ja huomiota herättävä vartalo, mutta ei lainkaan kaulaa. Äänen Bettylle antoi Mae Questel. Bettyn vanhemmat esiteltiin itäeuroopanjuutalaisina jiddišinkielisinä maahanmuuttajina. Betty käyttäytyi elokuvissaan korostetun moraalisesti, vaikka näyttikin huikentelevaiselta. Lähentelyt hän torjui päättäväisesti.
Betty Boop -lyhytelokuvissa oli paljon liikettä ja tanssia, kuten sen ajan New Yorkissakin oli. I'll Be Glad When You're Dead, You Rascal You (1932) esitteli jazzmuusikko Louis Armstrongin ensi kertaa elokuvakameran edessä. Betty-animaatio Poor Cindarella (1934) oli Fleischereiden ensimmäinen värielokuva. Kun Haysin ohjeisto määritteli Hollywoodin moraalisäännöt uudelleen, Betty jouduttiin pukemaan peittävämmin ja hän joutui liikkumaankin säädyllisemmin. Sen seurauksena Fleischerit alkoivat keskittyä muihin hahmoihin.
Jari Silomäki
thumb|Jari Silomäki nykytaiteen museo [[Kiasmassa vuonna 2015.]] Jari Silomäki (s. 1975) on suomalainen valokuvataiteilija, jonka teoksia on esitetty sekä Suomessa että kansainvälisesti. Hänen tuotantoaan kuuluu usean suomalaisen museon, kuten Suomen Valokuvataiteen museon sekä Kansallisgallerian kokoelmaan. Vuonna 2017 Silomäelle myönnettiin valokuvataiteen valtionpalkinto. Syksyllä 2020 Silomäen laajin koskaan aikaisemmin nähty yksityisnäyttely "Tunteiden maantiede" avautui Suomen Valokuvataiteen museossa. Näyttelyä kommentoitiin tuoreeltaan avautumisviikonloppunaan Helsingin Sanomien kulttuurisivuilla.
Silomäki voitti vuonna 2004 Fotofinlandia-palkinnon teossarjallaan "Otteita sääpäiväkirjastani". Tunnustuksen luovutti kirjailija ja tuomariston jäsen Jörn Donner. Turun Sanomat kirjoitti kokonaisuudesta vuonna 2004 seuraavasti: "Kokonaisuus, joka elää näyttelystä toiseen, kulkee nimellä Sääpäiväkirjani. Silomäki on kuvannut aihetta vuodesta 2001. Hän kuvaa yhden maisemakuvan päivässä, kertoen näin sekä vaihtuvista säätiloista että niistä paikoista, joissa hän on liikkunut. Lopuksi hän kirjoittaa kuvan päälle tekstin jostain kyseisenä päivänä häntä ajatteluttaneesta asiasta. Tekstit käsittelevät sekä uutisista tuttuja maailmantapahtumia että Silomäen henkilökohtaista elämää." "'Otteita sääpäiväkirjastani' on teoskokonaisuus, jota Silomäki on jatkanut jo 20-vuoden ajan ja se jatkuu edelleen tulevaisuudessa. Ilmastonmuutoksen aikakaudella teossarja on saanut myös aivan uusia yhteiskunnallisia sävyjä.
Varhaisen teossarjansa "Harjoitelmia aikuisuuteen " sekä "Sääpäiväkirjani" jälkeen Silomäki on laajentanut tuotantoaan yhä yhteiskunnallisempaan suuntaan. Silomäen näyttelykokonaisuus Tunteiden maantiede tallentaa 2000-luvun tapahtumia: kehittyvien maiden nopeaa vaurastumista ja eriarvoistumista, internetin palvelinten pyörittämää yhteistä kotimaata, oman henkilöhistorian julkista esittämistä ja intimiteettisuojaa sekä eurooppalaisen poliittisen populismin vaikutusta yksilön elämään. Silomäen teoskokonaisuudet syntyvät vuosien seuraamisen, tutkimisen, rakentamisen ja kuvaamisen kautta. Hän ammentaa tarinoita omasta elämästään, kohtaamiensa ihmisten elämästä sekä tarttuu tuntemattomien tarinoihin, joita etsii esimerkiksi Internetistä. Toisinaan Silomäki lavastaa kuvansa pyrkiessään toisintamaan haluamansa tapahtuman.
Silomäki on opiskellut valokuvausta Muurlan opistossa, Turun taideakatemiassa ja Taideteollisessa korkeakoulussa, josta valmistui vuonna 2007.
Skyllí
Skyllí on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Argoliin niemimaan itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,36 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Skyllí kuuluu Póroksen kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Skyllí muodostuu kahdesta osasta, joita yhdistää kapea, vain noin 30 metrin levyinen kannas. Saari muodostaa yhdessä sen lounaispuolisen Spathín saaren kanssa pienen saariryhmän nimeltä Tselevínia-saaret (Νήσοι Τσελεβίνια, Nísoi Tselevínia).
Pieces
Pieces voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Matjaž Zupan
250px|pienoiskuva|Matjaž Zupan Matjaž Zupan (s. 27. syyskuuta 1966) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka suurimman osan aktiiviurastaan edusti kansainvälisellä tasolla Jugoslaviaa.
Zupanin ainoa arvokisamitali tuli 1988 Calgaryn talvikisoista, missä hän saavutti joukkuemäestä hopeaa. Hänen paras henkilökohtainen arvokisasijoituksensa on neljäs sija suurmäen kilpailusta 1987 Oberstdorfin MM-kisoista. Maailmancupin osakilpailussa Zupan sijoittui parhaimmillaan toiseksi, 15. maaliskuuta 1987 Planicassa hypätyssä lentomäkikilpailussa. Vuodesta 1987 maailmancupia kiertänyt Zupan lopetti uransa keväällä 1994.
Keväällä 2008 Zupan valittiin Slovenian mäkihypyn A-maajoukkueen päävalmentajaksi.
Angolanleijona
Angolanleijona eli katanganleijona (Panthera leo bleyenberghi) on yksi leijonan alalajeista. Katanganleijona on saanut nimensä Katanga -nimisestä alueesta Kongon demokraattisen tasavallan eteläosassa. Katanganleijonaa tavataan myös Angolassa, Sambiassa ja Zimbabwessa. Katanganleijona on erittäin uhanalainen.
Porfyrion
thumb|right|240px|Zeus (vasemmalla) kamppailee Porfyrionia vastaan (oikealla vajoaa maahan), aihe [[Pergamonin alttarista]] Porfyrion oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, joka oli joko Gaian poika, joka sai alkunsa Uranoksen kuohitsemisessa maahan tippuneista veripisaroista, tai Ereboksen ja Nyksin poika.
Gigantomakhian, giganttien ja Olympoksen jumalien välisen taistelun, aikana  Porfyrion yritti maata Heran väkisin, mutta saatuaan tämän vaatteet jo revittyä Zeus löi häntä salamallaan ja Herakles tappoi hänet nuolillaan.
Otto Strandman
Otto August Strandman (30. marraskuuta 1875 Vandu küla – 5. maaliskuuta 1941 Kadrina) oli virolainen poliitikko. Hän oli Viron ensimmäinen varsinainen pääministeri vuonna 1919 ja vuosina 1929–1931 riigivanem.
Strandman oli Viron maapäivien eli Maanõukogun puhemies 1917–1918. Vuonna 1918 saksalaismiehittäjät pidättivät hänet. Viron itsenäistyttyä hän oli vuoden verran maansa pää- ja sotaministeri, sen jälkeen kahteen kertaan ulkoministeri ja maansa lähettiläs Ranskassa, Belgiassa, Puolassa, Tšekkoslovakiassa, Romaniassa ja Vatikaanissa.
Strandman ampui itsensä 1941, kun neuvostoliittolainen NKVD tuli pidättämään häntä.
Garafíanpaimenkoira
Garafíanpaimenkoira (pastor garafiano) on espanjalainen koirarotu. Se on kotoisin La Palmalta Kanariansaarilta. Suomessa on syntynyt yksi pentue, vuonna 2012. Tämän jälkeen maahamme on tuotu muutamia yksittäisiä yksilöitä. La Palmalla garafianoja on runsaasti, ja niitä tavataan lisäksi Teneriffalla, Saksassa, Hollannissa ja runsaasti Manner-Espanjassa.
Ulkonäkö
thumb|250px|Näyttelyssä sijoittunut yksilö. thumb|250px|Mustamaskinen yksilö näyttelykehän reunalla odottamassa vuoroaan. thumb|250px|right|Osalla rodunedustajista on taittokorvat, kuten kuvassa esiintyvällä 2-vuotiaalla uroksella. Garafíanpaimenkoira on susimainen, rungoltaan keskipitkä tai melko pitkä ja sen koko vaihtelee keskikokoisesta suureen. Sen runko on hieman pituuttaan korkeampi, niska melko lyhyt ja pää pieni suhteessa runkoon. Sen maalaismaisuus yhdistyy kauniiseen olemukseen. Sen pitkä ja tasainen karvapeite saa osakseen ihailua ja auttaa sitä kilpailussa muiden rotujen suosion kanssa.
Uroksen paino on 24–31 kilogrammaa ja nartun 18–25 kg. Uroksen säkäkorkeus on 54–60 senttimetriä ja nartun 50–56 cm. 1–3 senttimetrin yli- tai alikorkeus sallitaan. Usein äärimmäisen pienet tai kookkaat yksilöt ovat tulosta huonosta hoidosta kuten vääränlaisesta ruokinnasta.
Pää on runkoon verrattuna pieni, edestä hieman kupera, mikä erottuu takaa katsottaessa. Se ilmenee myös korvien asennosta, joka vaihtelee huomattavasti, ne voivat olla esimerkiksi eteenpäin suuntautuneet. Ne nousevat myös pystyyn koiran ollessa valppaana ja ovat levossa puolipystyt siten, että kasvojen piirteet erottuvat. Kirsu on aina musta. Silmät ovat vinot, mantelinmuotoiset ja ruskeat. Huulet ovat lyhyet ja poimuttuneet ja purenta leikkaava. Otsapenger on tasainen ja jokseenkin selvästi erottuva. Raajat ovat vahvat, hyvin pyöristyneet, mittasuhteiltaan taakse painottuneet. Niissä voi olla kannukset, usein jopa kaksoiskannukset, muttei välttämättä. Jäniksenkäpälät. Häntä on hyvin tuuhea, joko sapelimainen tai hieman kaartunut, muttei koskaan selän ylle. Sen pituus ei yleensä ulotu kintereisiin asti.
Karvapeite on runsasta, enemmän tai vähemmän pitkää ja yleensä tasaista, mutta joillain karkeaa. Se on pisintä korvien juurissa, niskassa, eturinnassa, hännässä, eturaajojen kulmauksissa ja selän alaosissa. Väritys on joko fawn eli ”leijonanvärinen” (leonada) tai sudenharmaa (alobada) eri sävyissään. Erittäin vaaleat leijonanväriset yksilöt sekoitetaan usein vohvelinväriin. Joskus saattaa esiintyä poikkeuksellisesti myös erittäin tummasti pigmentoituneita (esp. melánico) yksilöitä. Nykyinen rotumääritelmä tuntee myös black&tan-värityksen, nimellä "mustavaris".
Pennut ovat syntyessään vaalean- tai tummanruskeita ja väri muuttuu niiden kasvaessa aikuisiksi. Joillain yksilöillä voi esiintyä rinnassa, varpaissa tai hännänpäässä pieniä valkoisia laikkuja, jotka yleensä häviävät iän myötä.
Luonne ja käyttäytyminen
Garafíanpaimenkoira on tyyni, itsevarma ja sen kanssa on helppo ystävystyä. Yleensä se ottaa vieraat vastaan tyypillisellä asenteella: katkonaisilla haukuilla, taittamalla korvansa, liikuttamalla häntäänsä ja kääntämällä päätään paljastaen huulensa niin, että se näyttää hymyilevän. Kotioloissa se on viileä ja levollinen, mutta työssään aktiivinen.
Garafíanpaimenkoira on pääasiassa paimenkoira, erinomainen siinä tehtävässä, mihin paimenet ovat sen valinneet ja minkä se oppii yleensä helposti. Erittäin älykkäänä, jalona ja sopeutuvaisena koirana se soveltuu lähes mihin tahansa harrastukseen. Kauneutensa ja luonteensa ansiosta se on myös erinomainen seurakoira.
Alkuperä
Garafíanpaimenkoiran historia ulottuu varhaisespanjalaiseen aikaan, vaikka jotkut uskovat muiden rotujen perimän vaikuttaneen sen nykyiseen olemukseen eurooppalaisten uudisasukkaiden tuotua saarelle omia koiriaan vuoden 1493 valloitusretkellään. Tämän teorian mukaan se olisi siis syntynyt uusien tulokkaiden ja Kanariansaarten alkuperäisten koirien välisten risteytysten seurauksena.
Sergio Suárez Benítezin mukaan kantarotuja oli kolme: La Palman alkuperäisrotu eli ns. "auaritanpaimenkoira", belgianpaimenkoira ja estrelanvuoristokoira. La Palman alkuperäisasukkailla auaritoilla oli vuohien ja lampaiden ajoon kehittynyt rotu, jota käytettiin myös vartiointiin. Rotu kuoli sittemmin sukupuuttoon, mutta sen perimä vaikuttaa yhä nykyisessä garafianpaimenkoirassa. Belgianpaimenkoira saapui saarelle 1500-luvun alussa Flanderista kotoisin olleiden sokerikauppiaiden mukana, ja estrelanvuoristokoiran saarelle toivat myöskin 1500-luvun alussa portugalilaiset ja galicialaiset uudisasukkaat. Belgianpaimenkoiralta perintönä on tullut sapelimuotoinen häntä ja sekä auaritojen koiralta että estrelanvuoristokoiralta vahvat raajat.
1970-luvulla garafianpaimenkoiraa risteytettiin saksanpaimenkoiran kanssa. Lopputuloksena oli kuitenkin huonohermoisia, levottomia yksilöitä, jotka purivat lampaita pakottaakseen ne liikkumaan - tämän vuoksi lampaat stressaantuivat niin, etteivät ne tuottaneet maitoa. Muiden rotujen sekoituttua kantaan rotu melkein kuoli sukupuuttoon. Sen pelastamista varten perustettu työryhmä elvytti sen seuraavan vuosikymmenen aikana. Perättäiset risteytykset muiden paimenkoirien kanssa 60 vuoden ajan todistivat sen elvyttämisen välttämättömyyden. Rotu säilyi saarella valitsemalla muutama tyypillinen yksilö, josta kantaa alettiin luoda uudelleen. Sukupuuttouhan takia 80 vuodessa sille perustettiin suojeluryhmä, joka perusti nykyisen Don Antonio Manuel Diaz Rodriguezin johtaman Espanjan garafíanpaimenkoira-yhdistyksen. Siitä lähtien ollaan taisteltu rodun suojelemiseksi ja levittämiseksi.
Nykyisin garafíanpaimenkoira on kotiseudullaan erittäin yleinen. Se on esiintynyt viime vuosina La Palman ja Santa Cruz de Tenerifen kansainvälisissä ja kansallisissa näyttelyissä muiden Kanariansaarten alkuperäisrotujen lisäksi. La Palman eläinlääketieteellisen kunnan etnologian osasto on tutkinut sitä ja se esiintyi Espanjan alkuperäisroduille järjestetyssä tilaisuudessa Cordobassa maaliskuussa 1992. Rotuyhdistys teki merkittävää työtä sen suojelemiseksi ja levittämiseksi, kunnes se lopulta saavutti Espanjan kennelliiton virallisen hyväksynnän vuonna 2003.
Rodun tulevaisuus näyttää erittäin valoisalta ja kiinnostus sitä kohtaan on kasvussa. Se kiinnostaa sekä karjatilallisia että garafíanpaimenkoiran luonteen omaavaa seurakoiraa etsiviä ihmisiä.
Filippiinien kansalliskirjasto
Filippiinien kansalliskirjasto on Manilan kaupungissa toimiva Filippiinien kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston perustana on 12. elokuuta 1887 Manilaan perustettu Filippiinien kuninkaallinen museo-kirjasto (Royal Museo-Biblioteca de Filipinas). Maaliskuussa 1901 annettu asetus loi pohjan maan yleisille kirjastoille. Kesäkuussa 1908 perustettiin Philippine Public Library, joka uudelleennimettiin seuraavana vuonna (Philippine Library). Tammikuun 31. päivänä 1918 Tämä kirjasto yhdistettiin kahden muun viraston kanssa (Executive Bureau’s Division of Archives, Patents, Copyrights and Trademarks, ja Law Library of the Philippine Assembly), ja näin syntyi Filippiinien kirjasto- ja museolaitos (Philippine Library and Museum, PLM). Vuosikymmen myöhemmin (7. joulukuuta 1928) PLM jaettiin kansalliskirjastoksi ja kansallismuseoksi (National Library ja National Museum). Vuonna 1947 kansalliskirjasto uudelleenorganisoitiin ja sai nimekseen Bureau of Public Libraries. Tämä virasto uudelleennimettiin 18. kesäkuuta 1964 jälleen kansalliskirjastoksi (The National Library). Ja 13. toukokuuta 2010 se uudelleennimettiin Filippiinien kansalliskirjastoksi (the National Library of the Philippines).
Mark Nenow
Mark Nenow (s. 16. marraskuuta 1957) on yhdysvaltalainen entinen kestävyysjuoksija, joka menestyi parhaiten pitkillä matkoilla. Hän voitti maastojuoksun MM-kisoista 1983 hopeaa pitkän matkan joukkuekilpailusta, jossa hänen lisäkseen kilpailivat Craig Virgin, Thom Hunt, Bill Donakowski, Bruce Bickford ja George Malley. Hän voitti myös Pan Amerikan -kisoissa 1983 pronssia 10 000 metriltä ja sijoittui saman vuoden MM-kisoissa 10 000 metrillä kolmanneksitoista.
Antoinette
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 330 Antoinette-nimistä naista.
Tikehau
Tikehau on atolli Pallisersaarilla Ranskan Polynesiassa. Atollin asukasluku oli 560 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Tahitin matkailuviranomaisten mukaan Tikehau on "vaaleanpunaisen hiekan ja mustien helmien saari". Se on kenties tuntemattomin saari Ranskan Polynesiassa. Tikehaussa on vähän maapinta-alaa, ja näin ollen sinne on vaikea muodostua matkailunähtävyyksiä ja -keskuksia. Atollilla on lentoasema lähellä Tuheraheran kylää.
Pantheon (jumalluettelo)
Pantheon tai pantheoni (harv.) merkitsee mytologian jumalhahmojen kollektiivia. Esimerkkeinä voidaan mainita muun muassa olympolainen pantheon ja Mikael Agricolan muodostama muinaisten suomalaisten jumalien luettelo.
Topi-katti
Topi-katti on Hanna-Barberan tuottama yhdysvaltalainen piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa vuonna 1961. Sarjasta tuotettiin yhteensä 30 jaksoa, joiden esitys päättyi vuonna 1962.
Juoni
Sarja keskittyy päähahmoon Topi-kattiin ja hänen läheisimpiin ystäviinsä, joiden kanssa Topi-katti muodostaa New Yorkin katukissojen jengin. Siihen kuuluvat Topin lisäksi Fancy-Fancy (Anssi), Spook (Tuukka), Benny (Penni), Brain (Reino) ja Choo Choo (Unski). Keskeisin juoni pyöri usein paikallisen poliisin Charlie Dibblen (Tiplu) ympärillä, joka usein yrittää häätää kissat pois kaupungista, koska Topi-katti jengeineen tekevät jatkuvasti erilaisia jekkuja ansaitakseen rahaa.
Suomenkieliset videojulkaisut
Topi-katti-tarinoita julkaistiin 1980- ja 1990-luvuilla VHS-videoina ainakin viisi kasetillista: Topi-Katti – hulinaa Havaijilla, Topi-katti ja viulunsoittaja kujalla, Topi-Katti – Hupihissi, Topi-Katti ja Beverly Hills katit sekä Topi-katti – kissan nau’unta. Näistä ainakin Hulinaa Havaijilla oli dubattu suomeksi.
Stanley Donen
Stanley Donen (13. huhtikuuta 1924 Columbia, Etelä-Carolina, Yhdysvallat – 21. helmikuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja koreografi. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat Gene Kellyn kanssa ohjatut musikaalielokuvan klassikot Ilo irti ja Laulavat sadepisarat.
Filmografia
Jos toisin ei mainita, Stanley Donen oli elokuvan ohjaaja.
Polikarpov I-15
right|thumb|Polikarpov 1-15bis Polikarpov I-15 ja I-15bis ja niistä edelleen kehitetty I-153 olivat neuvostoliittolaisia kaksitasoisia hävittäjälentokoneita, joita käyttivät tasavaltalaiset Espanjan sisällissodassa, Kiina sodassa Japania vastaan ja Neuvostoliitto toisessa maailmansodassa. Niitä valmistettiin 905 kappaletta.