cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hevosen rakenne
Runko
Hevosen selkäosa mitataan sä'ästä lonkkaluun etureunaan. Sen pituus on noin yksi kolmannes hevosen rungon pituudesta mitattuna rinnasta istuinkyhmyyn. Pitkäselkäisellä hevosella selän pituus on tätä suhdetta suurempi ja lyhytselkäisellä vastaavasti pienempi.
Selän lihaksistoa voidaan hoitaa monilla tavoilla, joista yleisin on antaa hevosen käyskennellä lie’assa tai ratsastaa sillä. Eläinlääkäri saattaa hoitaa vakavia tapauksia mesoterapialla, mutta hevosten selkiä hoidetaan myös osteopatian keinoin. Myös kansanomaisiin parannuskeinoin on kuulunut monia keinoja auttaa hevosten selkävaivoja.
thumb|oikea|Hevosen takaosa erottuu sinisenä Hevosen takaosaan luetaan kaikki se, mikä jää ratsastajan taakse. Juuri näistä osista lähtee hevosen liikevoima.
Takaosa
Takaosaan kuuluvat:
Hevosen häntä on jouhien peittämä. Se ilmaisee tunteita ja sillä häädetään hyönteisiä. Tammikuun 1. päivästä 1996 alkaen Ranskassa syntyneiden hevosten hännän typistäminen on ollut kiellettyä. Amerikkalaiset eläinlääkärit suosittavat kannanotossaan vuodelta 2003 hännän typistämistä ainoastaan hevosen oman turvallisuuden tai terveyden ylläpitämiseksi. Toimenpidettä voidaan sen mukaan puoltaa esimerkiksi työympäristöllä, mutta ei kosmeettisilla syillä.
Takajalat
Hevosen takasääret sijaitsevat vuohisnivelen ja takapolven välissä. Vuohiset sijaitsevat juuri kavion yläpuolella vuohisnivelen ja ruunun välissä. Jos hevosella on vuohiskarvaa, se sijaitsee yleensä vuohisten takapuolella, mutta voi kasvaa koko säärenkin alueella. thumb|right|Kylmäverisen jalka runsaine vuohiskarvoineen. Vuohiskarvat ovat kavion yläpuolella sijaitsevia jäykkiä karvoja, yleensä hevosen jalan takapuolella. Niiden runsaus riippuu hevosen rodusta ja ne ovat erityisen runsaita kylmäverisillä. Ne toimivat räystäskourujen tavoin niin, että hevosen jalkoja valuva vesi johtuu karvoja myöten kohti maata, eikä kulkeudu vuohisiin, jossa se joka voisi aiheuttaa vuohisrupea. Vuohisnivelet sijaitsevat hevosen jalan alaosassa vuohisen ja säären välissä. Vuohiskarva kehittyy juuri niihin.
Kaviot
Kaviot ovat hevosen alaraajojen alin osa. Myös toisilla Equus-suvun jäsenillä, kuten aaseilla ja seeproilla on sama jalan rakenne, joka erottaa ne hevossuvun kantavanhemmista. Hevonen kuuluu kavioeläimiin ja sillä on pariton määrä varpaita, itse asiassa vain yksi ainoa. Ruumiinpainoa kannattelee ihmisen keskisormea tai -varvasta vastaava osa.
B. W. Wessman
B. W. Wessman oli suomalainen Turussa 1870-luvulla elänyt arkkiveisujen tekijä.
The Rising Tide
The Rising Tide on yhdysvaltalaisen emo - yhtye Sunny Day Real Estaten neljäs ja viimeinen studioalbumi, jonka julkaisi Time Bomb Recordings 20. heinäkuuta 2000. Yhtye erosi vuonna 2001 ja yhtyeen laulaja, Jeremy Enigk perusti toisen yhtyeen The Fire Theftin.
The Rising Tide on yhtyeen ainoa studioalbumi, jota ei julkaistu Sub Popin kautta, he erosivat levy-yhtiöstä Live-albumin jälkeen.
Max Bolkart
pienoiskuva|Max Bolkart Max Bolkart (s. 29. heinäkuuta 1932 Oberstdorf, Saksa) on saksalainen mäkihyppääjä.
Bolkart voitti Keski-Euroopan mäkiviikon vuonna 1960, tuolloin hän voitti mäkiviikon kolme ensimmäistä osakilpailua ja sijoittui Bischofshofenissa viidenneksi.
Bolkart sijoittui neljänneksi suurmäessä vuoden 1956 Cortina d’Ampezzon talviolympialaisissa. Neljä vuotta myöhemmin Squaw Valleyn olympialaisissa hän oli suurmäen kuudes.
Ivy Compton-Burnett
Ivy Compton-Burnett (1892 Pinner, Middlesex, Britannia – 1968 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen kirjailija.
Compton-Burnett opiskeli klassisia kieliä Lontoon yliopistossa. Hänen esikoisromaaninsa Dolores ilmestyi 1911. Vuonna 1925 ilmestynyt toinen kirja Pastors and Masters on ensimmäinen lukuisista myöhäisviktoriaanisen ja edvardiaanisen kauden keski- ja yläluokkaista elämää kuvaavista kirjoista.
Stefan Träskelin
Träskelinin vanhemmat olivat Matts Träskelin ja Maria Antintytär ja puolisot Magdalena Träskelin ja Sofia Christina Träskelin. Stefan Träskelin oli muurarinopissa Helsingissä 1820–1822 ja muutti sitten Ouluun, jossa hänestä tuli muurarimestari. Turkuun 1829 muutettuaan Träskelin kohosi ammattikuntansa vanhimmaksi. Hänet valittiin kaupunginvanhimmaksi ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Turun vapaapalokunnan osastopäälliköksi hän tuli 1840. Käsityöläisyhdistyksen eläkerahastoon Träskelin lahjoitti huomattavan summan. Hän oli Turun edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864, kun apteekkari Erik Julin kieltäytyi tehtävästä. Valtiopäivillä Träskelin oli talous- ja säätytalovaliokuntien jäsen.
Punamaljakas
Punamaljakas (Sarcoscypha austriaca) on sienilaji. Se ei ole myrkyllinen, mutta ei myöskään hyvä ruokasieni. Se tekee itiöemän keväällä. Sen näköislaji on kukkamaljakas (Microstoma protracta), joka eroaa punamaljakkaasta siten, että sen malja on muodoltaan ruukkumaisempi ja sen jalka on pidempi. Maljakkaita eli maljasieniä ovat myös hytymaljakas (Sarcosoma globosum) ja oranssimaljakas (Aleuria aurentia) jotka tosin kuuluvat eri sukuun kuin punamaljakas.
Ulkonäkö
Punamaljakkaan itiöemä on muodoltaan maljamainen ja sisältä ontto. Sen väri on enimmäkseen syvän karmiininpunainen, mutta ulkopinnalla on vaaleanruskeaa väriä. Ulkopinta on nukkainen.
Elinympäristö
Punamaljakas kasvaa lahoissa puun palasissa. Sitä esiintyy pensaikoissa, lehtometsissä ja villiintyneissä puutarhoissa.
Oulunkylä
pienoiskuva|167x167px|[[Tapani Talari|Tapani Talarin Kuntaliitolle suunnittelema Oulunkylän kunnan epävirallinen perinnevaakuna. ]] Oulunkylä on kaupunginosa Pohjois-Helsingissä. Oulunkylä sijaitsee Helsingin kantakaupungin rajalla pääradan varressa noin kuusi kilometriä keskustasta pohjoiseen.
Oulunkylä on Helsingin 28. kaupunginosa, joka käsittää Oulunkylän ja Maunulan peruspiirit. Kaupunginosa muodostuu Maunulan, Maunulanpuiston, Metsälän, Patolan, Pirkkolan, Veräjälaakson ja Veräjämäen osa-alueista.
Asutus
Oulunkylässä on ollut asutusta ainakin 1200-luvulta lähtien. Keskiaikaisissa asiakirjoissa Oulunkylä on Helsingin pitäjään (sittemmin Helsingin maalaiskunta, nykyään Vantaan kaupunki) kuuluva kylä. Isossajaossa 1700-luvun lopulla kylään merkittiin viisi verotaloa: Landboas, Månsas, Britas, Petas ja Nybondas. Näistä kolme ensiksi mainittua olivat 1800-luvun lopulla yhdysviljelyksessä Oulunkylän kartanona. Helsingin kaupunki osti kartanon vuonna 1908 ja lunasti hallintaoikeuden myös Nybondasin taloon vuonna 1910.
Esikaupunkiasutusta alkoi Oulunkylään muodostua sen jälkeen, kun alueelle vuonna 1881 oli perustettu rautatieasema. Vuonna 1907 Oulunkylästä muodostettiin taajaväkinen yhdyskunta. Tuolloin määriteltiin myös yhdyskunnan rajat. Alueen muodosti Oulunkylän kylä ja Kottbyn yksinäistalon alue N:o 1. Kottby oli aikaisemmin jaettu kahteen kokonaisuuteen, Lands-Kottby ja Käpylä, joista jälkimmäinen oli Kumpulan liittämisen yhteydessä sulautettu Helsinkiin.
Nimistöstä
Nimen on arveltu johtuvan suomen kielessä aikoinaan esiintyneestä, saamen kielestä lainatusta tulva­vettä tarkoittavasta sanasta oulu, joka esiintynee myös paikannimissä Oulu, Oulainen ja Oulanka. Oulunkylän nimen vanhojen kirjoitusasujen on kuitenkin katsottu osoittavan, ettei nimi voi johtua tästä sanasta. Toisaalta nimen on myös arveltu johtuvan Mäntsälän Ohkolan kylän nimestä.
Ruotsinkieliseen alkuperään viittaavia nimiteorioita on esitetty useita: Ågloby (glo 'lammikko'), Ågärdhoby (gärdho 'aidattu alue'), Ågölby (göl 'syvänne'), Åkullaby (kulla 'mäki, kukkula'), Åkällby (källa 'lähde'). Mikäli nimi todella on ruotsalaista alkuperää, sen alkuosa on mahdollisesti ruotsin sana å 'joki'. Nimen lopussa esiintyvä sana by tarkoittaisi kylää.
Oulunkylän kantatilat olivat nimiltään Mickels eli Landboas, Britas, Monsas (Månsas), Petas ja Nybondas eli Jeppars. Lisäksi Kottbyn tila sijaitsi osittain nykyisen Oulunkylän alueella. Tilojen nimistä peräti kolme on sittemmin päätynyt viereisten asutusalueiden nimiksi: Britas (Pirkkola), Monsas (Maunula) ja Kottby (Käpylä).
Oulunkylän alueet
Oulunkylän kaupunginosa jakautuu kahteen peruspiiriin ja seitsemään alueeseen seuraavan taulukon mukaisesti. Asukasluvut ovat 1.1.2012 mukaiset.
*) Patola käsittää Oulunkylän keskeisen alueen pääradan ja Tuusulanväylän välissä.
Postinumeroalueet eivät noudata täsmälleen muuta aluejakoa.
Oulunkylän peruspiirit ja väestö
Oulunkylän kaupunginosa jakautuu kahteen peruspiiriin, jotka ovat Oulunkylä (numero 404) ja Maunula (numero 400). Oulunkylän peruspiirissä on kolme osaa: vanhemmat Patola ja Veräjämäki sekä uusin tulokas, 1990-luvulla rakennettu Veräjälaakso.
Oulunkylän peruspiirissä oli vuonna 2012 yhteensä 13 675 asukasta. Asukkaista oli suomenkielisiä 89 % (koko Helsingissä 83 %) ja ruotsinkielisiä 4 % (6 %). Ulkomaalaistaustaisia oli 8 % (koko Helsingissä 12 %). Peruspiirin asunnoista oli vuonna 2011 vuokra-asuntoja 38 % (Helsingin keskiarvo 45 %) ja pientaloasuntoja 21 % (13 %). Asuntojen keskikoko oli 70 m2 (63 m2).
Vuoden 2010 tilaston mukaan kaupungin vuokra-asuntoja oli Oulunkylän peruspiirissä 12 % (koko Helsingissä 14 %). Kaupungin vuokra-asuntojen osuus oli suurempi Veräjämäessä ja Veräjälaaksossa ja pienempi Patolassa pääradan pohjoispuolella.
Helsingin väestö piireittäin ja osa-alueittain 31.12.2019 ja ennuste 31.12.2020-2035 sekä muutos 2019-2035 (Lähde: hri.fi, 14.5.2021)
Rakennuskanta
Oulunkylä on pääasiassa kerros- ja pientaloaluetta. Kerrostaloalueita sijaitsee eri puolilla Oulunkylää. Pientaloalueilla on sekä rivitaloja että omakotitaloja.
Asuinalueiden ja laajojen virkistysalueiden lisäksi Oulunkylässä on kaksi pienteollisuusaluetta. Toinen sijaitsee Metsälän eteläosassa ja toinen Vantaanjoen rannassa Pukinmäen rajalla. Huomattavia toimistorakennuksia on Käpylän asemalla ja Metsälän eteläosassa. Liikerakennuksia on erityisesti Oulunkylän aseman ja Vantaanjoen rannan tuntumassa sekä Oulunkylän osa-alueen Maunulan keskustassa.
Vanhaa huvila-asutusta on säilynyt Oulunkylässä jonkin verran. Vielä 1950-luvulla rakennuskanta oli enimmäkseen suuria puuhuviloita, joista osa oli siirretty sinne Terijoelta. Niitä on vielä jäljellä varsinkin Veräjämäen puolella, muutamia myös rautatien länsipuolella.
1950- ja 1960-luvuilla Oulunkylään rakennettiin kerrostaloja rautatieaseman läheisyyteen sekä Maunulan osa-alueelle. Myöhemmin kerrostaloja on rakennettu 1970-luvulta lähtien Käskynhaltijantien pohjoispuolelle sekä 1990-luvulla Veräjälaaksoon. 2020-luvulla uusia asuntoja rakentuu aseman ympäristöön ja Käskynhaltijantien varrelle.
Asuntorakentamisen ennuste Helsingissä osa-alueittain 2020-2035, valmistuvaa asuntokerrosalaa, 1 000 k-m2 (Lähde: hri.fi, 14.5.2021)
Kirkot
Oulunkylässä toimii suomenkielinen evankelis-luterilainen Oulunkylän seurakunta, jonka alue kattaa Oulunkylän kaupunginosan lisäksi Käpylän ja Koskelan. Oulunkylässä seurakunnalla on neljä kirkkoa: Käpylän kirkko, Maunulan kirkko, Oulunkylän kirkko ja Oulunkylän vanha kirkko. Viimeksi mainittu on myös Länsi- ja Pohjois-Helsingin käsittävän ruotsinkielisen seurakunnan Petrus församlingin pääkirkko.
Oulunkylässä on lisäksi Jehovan todistajien valtakunnansali ja vanhoillislestadiolaisen Helsingin Rauhanyhdistyksen toimitalo.
Palvelut ja yritystoiminta
Oulunkylän keskustassa rautatieaseman läheisyydessä on palveluiden keskittymä. Alueella sijaitsee muun muassa Ogelin liikekeskus, kirjasto, apteekki, terveysasema, työväenopisto, nuorisotalo ja valvottu leikkipuisto.
Suurimmat kaupat ovat rautakauppa ja Käpylän asemalla sijaitseva supermarket. Sekä Käskynhaltijantien varrella että Metsälässä on huoltoasemia ja muita autoiluun liittyviä liikkeitä ja palveluita.
Oulunkylässä sijaitsee Oulunkylän asuintalo, joka on tarkoitettu mielenterveyskuntoutujille. Oulunkylän asuintalo koostuu neljästä rakennuksesta ja 44 asunnosta. Kaikilla asukkailla on hoitosuhde Oulunkylän psykiatriselle poliklinikalle.
Liikuntapalvelut
Oulunkylän liikuntapuistossa on jalkapallokenttä, jäähalli, tekojäärata, curlinghalli, liikuntasaleja ja metsäalue pururatoineen.
Pirkkolan liikuntapuistossa on urheilukenttiä, kunto- ja voimailusali, maauimala, uimahalli, palloiluhalli ja kaksi jäähallia. Lisäksi puistossa on kuntoratoja ja hiihtolatuja. Viereisessä Maunulanpuistossa on ulkoilureittejä, hiihtolatuja ja ulkoilumaja.
Vantaanjoen rannassa kulkee ulkoilureittejä ja talvella hiihtolatu. Rannassa on myös Pikkukosken uimaranta, joka on kesäisin suosittu uimaranta ja jossa talvisin on mahdollisuus avantouintiin ja jääkiipeilyyn.
Koulut ja opetus
Ala-asteen opetusta antavat Maunulan ala-asteen koulu, Oulunkylän ala-asteen koulu, Veräjälaakson sivukoulu ja ruotsinkielinen Månsas lågstadieskola. Yläaste- ja lukio-opetusta antavat Maunulan yhteiskoulu ja Helsingin matematiikkalukio sekä Oulunkylän yhteiskoulu.
Helsingin työväenopisto toimii Oulunkylätalossa Oulunkylän aseman läheisyydessä.
Yrityksiä
Merkittäviä Oulunkylään sijoittuneita yrityksiä ovat muun muassa DNA, Fingrid ja YIT. Näiden yritysten pääkonttori sijaitsee Oulunkylän alueella lähellä Käpylän asemaa. Oulunkylän alueella toimivat myös muun muassa Cygate, Cityvarasto (pienvarastoja vuokraava yritys), Kaukokiito ja Schenker sekä Helsinki Fashion House, jonka tiloissa toimii yli sata vaatetusalan yritystä.
Aiemmin Oulunkylässä on sijainnut muun muassa Hankkijan pääkonttori. Mäkitorpan Autoradio toimi alkujaan Oulunkylän Mäkitorpantiellä.
Liikenneyhteydet
Oulunkylästä on monipuoliset liikenneyhteydet sekä joukkoliikenteen, yksityisautoilun että kevyen liikenteen näkökulmasta. Oulunkylän keskustassa on bussi- ja junaliikenteen solmukohta. Matkustajien käytössä on sekä poikittaislinjoja että Helsingin keskustaan päin suuntautuvia linjoja.
Tiestö
Oulunkylässä on yksi moottoritie. Tuusulanväylä kulkee Oulunkylän halki Käpylästä Pakilaan päin. Moottoritielle on Oulunkylän kohdalla kaksi liittymää. Myös Hämeenlinnanväylä ja Kehä I kulkevat läheltä Oulunkylää.
Oulunkylän pääkatuja ovat Tuusulanväylän Oulunkylän liittymässä kohtaavat Pakilantie ja Käskynhaltijantie, Metsälän halki kulkeva Asesepäntie, siitä lähtevä Mäkitorpantie ja tämän jatke Siltavoudintie, Käpylästä Oulunkylään johtava Oulunkyläntie ja sen jatke Norrtäljentie sekä Maunulassa sijaitsevat Pirjontie ja Pirkkolantie.
Kevyen liikenteen väylät
Merkittävin kevyen liikenteen väylä kulkee pääradan vartta Oulunkylän läpi. Väylä yhdistää Helsingin keskustan pohjoisiin kaupunginosiin. Muita huomattavia kaupunginosasta toiseen johtavia väyliä kulkee Oulunkylän länsiosassa sijaitsevassa keskuspuistossa (Maunulanpuisto) sekä Vantaanjoen varressa.
Helsingin latuverkosto ulottuu talvisin Oulunkylän alueelle. Helsingin keskustasta pohjoiseen johtava hiihtoreitti kulkee Maunulanpuiston ja Pirkkolan liikuntapuiston kautta. Latuverkosto ulottuu myös Vantaanjoen rantaan sekä Oulunkylän liikuntapuistoon. Hiihtäen matkaa Paloheinän ulkoilumajalle tulee Oulunkylästä Vantaanjoen vartta n. 8 km ja Maunulan majalta 5 km. Julkisen liikenteen käyttäjillä on Oulunkylästä suora bussiyhteys ladulle Pirkkolan kautta.
Rautatie
Oulunkylä sijaitsee pääradan varrella. Oulunkylän rautatieasemalla pysähtyvät lähijunat I, K, P ja T.
Oulunkylän rajalla sijaitsee myös Käpylän rautatieasema. Siellä pysähtyvät lähijunat I, K, P ja T.
Lähijunat kulkevat arkisin päivällä 5–10 minuutin väliajoin. Matka-aika Helsingin päärautatieasemalta Käpylän asemalle on 8 minuuttia, Oulunkylän asemalle puolestaan 9–10 minuuttia.
thumb|220px|Siltavoudintie thumb|220px|[[Oulunkylän vanha kirkko]] thumb|220px|Ogelin liikekeskus
Bussilinjat
Helsingin Bussiliikenne Pohjolan Liikenne Nobina Finland Taksikuljetus
Arvioituja bussimatka-aikoja Oulunkylän keskustasta, suora yhteys ilman vaihtoja: Viikki 5 min, Sörnäinen 10 min, Hakaniemi 15 min, Itäkeskus 15 min, Pitäjänmäki 15 min, Leppävaara 20 min, Rautatientori 20 min, Munkkiniemi 25 min.
Taksiliikenne
Oulunkylässä on kaksi taksiasemaa. Näistä toinen sijaitsee Oulunkylän torilla ja toinen Maunulan keskustassa.
Lentoyhteydet
Matkaa Helsinki-Vantaan lentoasemalle on 12 km laskettuna Tuusulanväylältä Oulunkylän kohdalta. Henkilöautolla matkaan kuluu noin 10 minuuttia. Suora bussiyhteys lentoasemalle kestää 15–30 minuuttia ja juna suunnilleen saman ajan.
Malmin lentoasemalle on autolla noin 7 km Oulunkylän keskustasta.
Vesiliikenne
Vantaanjoki virtaa Oulunkylän reunalla. Joki on Oulunkylän kohdalta liikennöitävissä pienveneillä sekä ylä- että alavirtaan päin. Merelle asti veneellä ei pääse Vanhankaupunginkosken takia. Julkista liikennettä joella ei ole.
Raitiotie
Lähin raitiotie sijaitsee toistaiseksi Käpylässä noin 700 metrin päässä Oulunkylän rajalta. Oulunkylään on rakenteilla pikaraitiotie Raide-Jokeri.
Ratahankkeita
Oulunkylän liikenneyhteyksiä merkittävästi parantavia ratahankkeita on vireillä useita. Pikaraitiotie Raide-Jokeri tulee kulkemaan Oulunkylän läpi. Suunniteltu Pisararata parantaa rautatieyhteyksiä Oulunkylästä etelään päin.
Aleksandra
Aleksandrat ja Alexandrat tilastoissa
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 31 801 Aleksandra-nimistä naista ja alle 15 miestä. Vastaavasti Alexandra-nimisiä naisia on ollut rekisterissä 17 044 ja miehiä alle 20.
Fredrik Norrena
Fredrik Jan Elis Norrena (s. 29. marraskuuta 1973 Pietarsaari) on uransa päättänyt suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän edusti viimeisen kauden SM-liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa.
Aleksandra
Aiheesta muualla
Szandra
Fredrik Norrena
Seurajoukkueissa
Ennen ammattilaisuraansa Norrena pelasi IFK Lepplaxissa. Norrena aloitti SM-liigauransa Turun Palloseurassa, jossa hän pelasi kaudet 1992–1996. Suomenruotsalaisena hän puhui tuolloin huonosti suomea, mutta tunsi saaneensa siellä hyväksyntää ja tukea. Kaudella 1996–1997 Norrena ei saanut peliaikaa TPS:ssä, joten hän siirtyi Ruotsiin Elitserienin AIK:hon. Ruotsista Norrena palasi kaudeksi 1997–1998 SM-liigaan ja Rauman Lukkoon. Lukossa Norrena pelasi vain yhden kauden, jonka jälkeen hän palasi TPS:aan neljäksi kaudeksi. Seuraavat neljä kautta menivät jälleen Ruotsissa; ensin vuosi Frölundassa ja sitten kolme vuotta Linköpingissä.
Tampa Bay Lightning varasi Norrenan NHL:ään 213. vuorolla kesällä 2002. Tampa Bay ilmoitti 31. toukokuuta 2006 solmineensa Norrenan kanssa yksivuotisen sopimuksen. Hän ei ehtinyt olla Tampan palkkalistoilla kuin vajaan kuukauden, sillä 30. kesäkuuta Norrena siirtyi yhdessä Fredrik Modinin kanssa Columbukseen vaihdossa Marc Denisiin.
Norrena nousi ensimmäisellä NHL-kaudellaan Columbuksen ykkösvahdiksi nuoren Pascal Leclairen loukkaannuttua. Norrena torjui hyvin ja teki muun muassa seuraennätyksen pitämällä maalinsa puhtaana yhtäjaksoisesti 155 minuuttia ja 28 sekuntia. Columbus teki Norrenan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen helmikuussa 2007.
Kolmannella kaudellaan Columbuksessa, 2008–2009, Norrena putosi Columbuksen kolmosmaalivahdiksi. Norrena purki sopimuksensa Columbuksen kanssa ja siirtyi joulukuussa 2008 KHL-sarjaan Ak Bars Kazaniin. Norrena voitti kauden päätteeksi KHL:n mestaruuden. Hän pelasi mestaruuden ratkaisseessa finaaliottelussa nollapelin. Seuraavaksi kaudeksi Norrena siirtyi ruotsalaisseura Linköpings HC:iin.
Maajoukkueessa
Norrena on pelannut MM-kisoissa Ruotsissa 2002 (4.), Tšekissä 2004 (6.) , Itävallassa 2005 (7.), Latviassa 2006 (3.) ja Venäjällä 2007 (2.).
Kevään 2002 MM-kilpailut olivat Norrenalle, kuten myös Jussi Markkaselle ja Kari Lehtoselle ensimmäiset arvokisat. Kolmikko oli kisoissa Suomen maalivahteina. Norrena toimi joukkueen kakkosmaalivahtina, pelaten alkusarjassa yhden ottelun Puolaa vastaan. Hän torjui ottelussa nollapelin. Pronssiottelussa Ruotsia vastaan Norrena oli aloittavana maalivahtina. Suomi johti ottelua 3-0, mutta Ruotsi nousi lopulta 5-3 voittoon.
Kevään 2005 MM-kisoissa Norrena aloitti Suomen ykkösmaalivahtina, mutta joutui jättämään turnauksen kesken ennen jatkosarjan ottelua Kanadaa vastaan loukkaantumisen takia.
Norrena nimettiin Suomen maajoukkueeseen Torinon talviolympialaisiin 2006. Norrenan rooli oli alun perin tyytyä kolmosvahdin rooliin joukkueessa, mutta poisjääntien myötä paikka aukesi pelaavaan kokoonpanoon. Norrena pääsi myös kakkosmaalivahdiksi Latvian MM-kisoihin 2006, mutta nousi ykkösmaalivahdiksi Antero Niittymäen loukkaannuttua. Norrena paikkasi Niittymäen hienosti torjuen Suomen aina pronssiotteluun asti. Tilastollisesti Riian MM-kisat olivat Norrenan parhaimmat: Torjuntaprosentti oli kuudessa ottelussa 95,1%, ja päästettyjen maalien keskiarvo 1,11. Tilastoihin kertyi myös kolme nollapeliä, joista yksi tuli pronssiottelussa Kanadaa vastaan.
Vuoden 2007 MM-kisoissa Norrena torjui kolmessa ottelussa Suomen maalilla, pelaten kaksi nollapeliä. Hän toimi pudotuspeleissä kakkosmaalivahtina Kari Lehtosen kantaessa torjuntavastuun. Suomi hävisi finaalissa Kanadalle 4-2 numeroin.
Norrena palkittiin Karjala-turnauksen parhaana maalivahtina 2005.
Norrenan pelipaita on päätetty jäädyttää IFK Lepplaxin kotihallin kattoon heinäkuussa 2016.
Yksityiselämä
Norrena syntyi Pietarsaaressa ja hän on suomenruotsalainen. Hänellä on vaimo ja useampi lapsi.
Svegin piiri
Svegin piiri sijaitsee Härjedalenin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Härjedalenin kunnan piirit
Marcílio Dias -luokka
Marcilio Dias -luokka (tai M-luokka) oli Brasilian laivaston kolmen toisen maailmansodan aikana valmistetun hävittäjän muodostama alusluokka, jonka alukset saatiin palvelukseen vuonna 1943. Alukset olivat ensimmäisiä Brasiliassa valmistettuja varsinaisia sotalaivoja.
Inca Kola
thumb|Inca Kola Inca Kola on perulainen virvoitusjuoma. Se on suosittu osassa Etelä-Amerikkaa. Vaikka se ei ole saavuttanut suurta suosiota muualla, sitä on saatavissa etnisistä erikoisliikkeistä ympäri maailmaa. Juoma on hyvin makeaa, ja sen makeus muistuttaa joitain purukumista. Juoman pääasiallinen makuaine on sitruunaheinä (Cymbopogon citratus). Inca Kola on kellertävän kullanväristä, ja sitä myydään erikokoisissa lasi- ja muovipulloissa. Vuodesta 2005 lähtien Inca Kolaa on myyty myös Yhdysvalloissa. Inca Kola on Perun myydyin virvoitusjuoma.
Marcílio Dias -luokka
Brasilian liittyminen toiseen maailmansotaan liittoutuneiden rinnalle 22. elokuuta 1942 loi liittoutuneiden ja erityisesti Yhdysvaltain asetehtaiden toimituksille uusia kanavia. Avusta huolimatta alusten valmistuminen oli hidasta ja ne valmistuivat vasta 1943.
Suunnittelu
Luokan alusten piirustukset pohjautuivat Yhdysvaltain laivaston Mahan-luokan hävittäjiin. Niiden aseistus ja varustus ostettiin Yhdysvalloista. Alusten turbiinit hankittiin General Electric Companyltä ja kattilat Babcock and Wilcoxilta. Alusten aseistus ostettiin Bethlehemiltä samoin tulenjohto- ja kaikuluotainjärjestelmät olivat Yhdysvalloista.
Tynnyrinala
Tynnyrinala on vanha pinta-alamitta, joka on ollut käytössä Pohjoismaissa. Alkujaan tynnyrinala oli peltoala, jolle kylvettiin tynnyrillinen viljaa. Vuonna 1633 tynnyrinala määriteltiin maanmittaustarpeiden vuoksi 13 263 neliökyynäräksi, mutta vuoteen 1688 mennessä mitta oli vakiintunut 56 000 neliöjalaksi, joka vastasi 14 000 neliökyynärää eli noin 0,49 hehtaaria (4 940 m²). Arkisemmissa yhteyksissä tynnyrinala määriteltiin siten, että se oli 32 kapanalaa.
Heliadit
Heliadit olivat kreikkalaisessa mytologiassa auringonjumala Helioksen lapsia.
Heliades
thumb|right|200px|Faethonin sisarten muodonmuutos, [[Santi di Titon fresko 1500-luvun jälkipuoliskolta]] Helioksen tyttäret (, yksikössä ) olivat Helioksen ja Klymenen lapsia ja Faethonin sisaria.
Ovidius mainitsee sisaruksia olevan kolme; nuorinta hän ei nimeä, mutta vanhin on Faetusa, ja keskimmäinen Lampetia. . Hyginus puolestaan kertoo sisaruksia olevan seitsemän ja luettelee heidän nimensä: Merope, Helie, Aigle, Lampetia, Foibe, Aitherie ja Dioksippe.
Kun Faethon oli ajanut isänsä vaunuilla liian lähelle maata ja polttanut kaiken ympäriltään, Zeus surmasi hänet salamalla estääkseen häntä tuhoamasta koko maata. Faethonin ruumis putosi Pojokeen, joka tunnettiin ennen Eridanosjokena. Häntä surevat sisaret, heliadit, muuttivat muotoaan poppeleiksi ja juurtuivat joen varteen, ja heidän kyynelensä muuttuivat meripihkaksi.
Heliadai
Helioksen pojat (, yksikössä ) olivat Helioksen ja Rhoden lapsia. Heidän lukumääräkseen kerrotaan seitsemän, ja he olivat nimiltään Okhimos, Kerkafos, Makareus, Aktis, Tenages, Triopas ja Kandalos. Heidän ainoan sisarensa nimi oli Elektryone. Heidät mainitaan muita ihmisiä taitavammiksi, mutta heidät tunnettiin erityisesti taitavina astrologeina ja merenkävijöinä. Heidän väitettiin olleen ensimmäiset, jotka jakoivat päivän tunteihin.
Kemin kihlakunta (Venäjä)
Kemin kihlakunta oli kihlakunta Venäjän keisarikunnan Arkangelin kuvernementissa. Kihlakunta sijaitsi Vienanmeren länsipuolella rajoittuen lännessä Suomen suuriruhtinaskuntaan, pohjoisessa saman kuvernementin Kuolan kihlakuntaan ja etelässä Aunuksen kuvernementin Poventsan kihlakuntaan.
Kihlakunnan hallintokaupunki oli Vienan Kemi, jonka lisäksi kihlakuntaan kuului Suman posaadi, Solovetskin luostari ja 22 kuntaa:
Vuoden 1897 väestönlaskennassa kihlakunnan asukkaista karjalaisia oli 54,4 % ja venäläisiä 45,0 %.
Jaakko Ruha
Jaakko Ruha (s. 17. kesäkuuta 1982 Sodankylä) on suomalainen entinen lumilautailija.
Hans Adam I
Johann Adam Andreas von Liechtenstein (16. elokuuta 1657– 16. kesäkuuta 1712), Liechtensteinin ruhtinaana Hans Adam I, on Liechtensteinin merkittävimpiä ruhtinaita. Hän oli Liechtensteinin ruhtinas vuosina 1684–1712.
Vuonna 1699 ruhtinas Hans Adam I osti Schellenbergin alueen ja 1712 Vaduzin kreivikunnan. Nämä kaupat olivat alkuna Liechtensteinin nykyisen ruhtinaskunnan synnylle, joka tapahtui 1719 Hans Adamin jo kuoltua.
Ruhtinas Hans Adam I oli taitava talousmies. Hän toimi Wienin pankin johtajana vuosina 1703–1705.
Jaakko Ruha
Jaakko Ruha aloitti lumilautailun 9-vuotiaana Luostolla Sodankylässä. Jaakko Ruha on menestynyt big airin maailmancupissa sijoittuen lukuisille mitalisijoille, mutta parhaimmiksi saavutuksiksi voidaan laskea ensimmäinen sija Stonehamissa, Kanadassa vuonna 2004 sekä Tandådalenissa, Ruotsissa vuonna 2005. Maailmancupin lopulliset sijoitukset olivat kolmas sija 2004, kolmas sija 2005, neljäs sija 2006 ja kolmas sija 2007.
Jaakko Ruha vietti lapsuutensa ja varhaisnuoruutensa Alakitisessä Sodankylässä, kunnes muutti 16-vuotiaana Sodankylän kirkonkylään. Nykyään hän asuu Rovaniemellä.
Samuel Johan Vesander
Samuel Johan Vesander (Wesander) (9. maaliskuuta 1822 Rauma – 26. huhtikuuta 1875 Rauma) oli suomalainen kauppias, liikemies, laivanvarustaja ja valtiopäivämies.
Vesanderin vanhemmat olivat kultaseppä Samuel Wesander ja Sofia Vesterling. Vesander oli kauppias, mutta myös laivanvarustaja ja sahojen omistaja. Hän oli Rauman edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864. Vesander oli valtiopäivillä talousvaliokunnan varajäsen.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1988
XV talviolympialaiset järjestettiin Calgaryssä, Kanadassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) järjestettiin yhteensä 13 kilpailua. Mäkihypyn ja yhdistetyn joukkuekilpailut olivat ensimmäistä kertaa mukana olympiaohjelmassa.
15 km (p)
<br style="clear:both" />
50 km (v)
<br style="clear:both" />
5 km (p)
<br style="clear:both" />
10 km (p)
<br style="clear:both" />
4 x 5 km viesti
<br style="clear:both" />
Suurmäki
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
<br style="clear:both" />
Joukkuemäki
<br style="clear:both" />
Normaalikilpailu
<br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu
<br style="clear:both" />
Kukka (yhtye)
Kukka oli suomalainen diskopop-yhtye, joka saavutti kulttisuosiota Tampereella vuosituhannen vaihteessa.
Kukka perustettiin Tampereella keväällä 1997. Se teki ensimmäisen, neljä kappaletta sisältäneen demonsa samana vuonna ja soitti ensimmäiset keikkansa kesällä 1998. Seuraavan vuoden aikana yhtye teki vielä pari demoa, jotka poltettiin myöhemmin Collected Works -nimiseksi CD:ksi.
Merceedee's-pienlevy-yhtiö julkaisi Kukan ensimmäisen virallisen singlen alkuvuodesta 2000. Sen ensimmäinen painos myytiin nopeasti loppuun.
Yhtye teki pienen kiertueen myös Pietariin ja Moskovaan vuonna 2000. Jukka Kärkkäinen ohjasi musiikkivideon kappaleesta ”Hot Light”. Videon myötä yhtye huomattiin myös Tampereen ulkopuolella ja haastatteluja annettiin MoonTV:lle ja MTV3:n Jyrkille.
Alkuvuodesta 2001 Kukka konsertoi taas Pietarissa. Suosio kasvoi jatkuvasti, mutta erään konsertin päätteeksi Tampereen Yo-talolla vuonna 2001 yhtye ilmoitti, että se lopettaa.
Kukka teki lyhyen paluun vuonna 2007, jolloin Helmi-levyt julkaisi kahden CD:n kokoelma-albumin yhtyeen koko tuotannosta ja yhtye teki muutaman konsertin.
Yhtyeen jäsenet ovat myöhemmin soittaneet muun muassa kokoonpanoissa Risto, Moppi & Aivokurkiaiset ja Aloha Junktion.
Vidkun Quisling
Vidkun Abraham Lauritz Jonssøn Quisling (18. heinäkuuta 1887 Fyresdal, Ruotsi-Norja – 24. lokakuuta 1945 Akershusin linna, Oslo, Norja) oli norjalainen upseeri ja äärioikeistolainen poliitikko, joka toimi vuosina 1942–1945 kansallissosialistisen Saksan miehittämän Norjan nukkehallituksen johtajana miehityshallinnon alaisuudessa. Miehityksen jälkeen hänet teloitettiin maanpetturuudesta, murhasta ja varkaudesta tuomittuna.
Quisling-sanalla tarkoitetaan norjan kielessä yhä maanpetturia, ja sana on vakiintunut monissa muissakin kielissä miehittäjän kanssa yhteistyötä tekevän luopion synonyymiksi.
Vaiheet
Quisling suoritti Norjan historian parhaimmilla arvosanoilla upseerintutkinnon vuonna 1911, toimi 1912 Norjan apulaissotilasasiamiehenä Pietarissa sekä toimi humanitaarisessa avussa Kansainliiton pakolaisasiain päävaltuutetun, Fridtjof Nansenin, avustusjoukoissa Neuvostoliitossa 1925–1929.
Quisling meni vuonna 1923 naimisiin Ukrainasta kotoisin olevan Marija Pasetšnikovan kanssa ja muutti hänen kanssaan Norjaan. Quislingin johtoajatukseksi tuli kommunismin ja Neuvostoliiton pelko, mitkä tuli torjua.
Puolustusministerinä
pienoiskuva|vasen|Quisling puolustusministerinä (alin rivi, ensimmäinen oikealta) vuonna 1931. Quisling loi aluksi uraa Norjan asevoimissa ja kohosi majuriksi, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1931 puolustusministeriksi Norjan talonpoikaispuolueen johtamaan hallitukseen. Vuonna 1931 hän komensi Peder Kolstadin talonpoikaishallituksen puolustusministerinä sotilaita valvomaan Norsk Hydron lakkoa ja mielenosoituksia, kun poliisi oli joutunut vetäytymään alueelta. Tätä paheksuttiin Norjassa yleisesti. Pääministeri Kolstadin tultua sairauden vuoksi työkyvyttömäksi 1. tammikuuta 1932 jatkoi pääministerinä Birger Braadland. Kolstadin kuoltua 5. maaliskuuta 1932 muodostettiin 14. maaliskuuta 1932 uusi Jens Hundseidin hallitus, jossa Quisling oli puolustusministerinä niin kuin edellisessäkin hallituksessa. Hundseidin hallituksen kaaduttua 3. maaliskuuta 1933 Quisling ei ollut enää ministeri sitä seuranneessa liberaalien Johan Mowinckelin hallituksessa.
Uusi puolue
Toukokuussa 1933 Quisling perusti Johan Bernhard Hjortin kanssa Nasjonal Samling -puolueen. Aluksi puolue oli kristilliskonservatiivisen politiikan puolestapuhuja, mutta siirtyi vuoden 1935 jälkeen yhä lähemmäksi kansallissosialismia. Norjan puolustuspolitiikka oli 1930-luvulla eurooppalaisittain heikkoa. 1930-luvun alun porvarihallitusten jälkeen Norjan Johan Nygaardsvoldin sosialidemokraattinen hallitus hallitsi 30. maaliskuuta 1935 sosialidemokraattisena hallituksena ja 22. huhtikuuta 1940 – 25. kesäkuuta 1945 sota-ajan yhteishallituksena ja pakolaishallituksena Lontoossa, johon kuuluivat työväenpuolueen lisäksi kokoomuslainen Höyre, keskustalainen talonpoikaispuolue, liberaalipuolue ja kotirintamaliike, käytännössä Norjan vastarintaliike.
Suunnitelmat saksalaisten kanssa
Toisen maailmansodan alettua Quisling tapasi Alfred Rosenbergin Nordische Gesellschaftin, Pohjoisen liiton, kokouksessa vuonna 1939. Hän korosti Rosenbergille Norjan geostrategista arvoa ja tapasi Berliinissä suuramiraali Erich Raederin. Suuramiraali myöhemmin suunnitteli Norjan ja Tanskan valtaukset, operaatio Weserübungin. Joulukuussa 1939 Quisling matkusti uudestaan Saksaan ja esitti saksalaisille ajatuksen, että hän kaappaisi vallan Norjassa ja että hänen hallituksensa kutsuisi saksalaiset Norjaan. 18. joulukuuta 1939 Adolf Hitler hyväksyi suunnitelman. 3. huhtikuuta 1940 Quisling matkusti Kööpenhaminaan neuvottelemaan Saksan pääesikunnan sotilaallisen tiedustelupalvelun, Abwehrin apulaisjohtajan kanssa Norjan valtaamisesta.
Saksa miehittää Norjan 1940
Quisling ei tiennyt, että Saksa suunnitteli Norjan ja Tanskan valtaamista norjalaisista riippumatta. Saksalaisten hyökättyä Norjaan Quisling julistautui pääministeriksi, minkä Saksa tunnusti, mutta jota Norjan kuningas Haakon ei hyväksynyt. Sosialidemokraattisen Johan Nygaardsvoldin hallitus sai Narvikin taisteluun tuekseen Norjan puolustusvoimien lisäksi Isosta-Britanniasta brittiläisiä ja puolalaisia sotajoukkoja sekä Ranskasta ranskalaisia. Saksa huomasi, ettei Quisling kyennyt saamaan norjalaisia lopettamaan saksalaisten vastaista taistelua ja syrjäytti Quislingin nimittämällä Norjan johtajaksi Josef Terbovenin. Saksalaiset saivat norjalaisten vastarinnan loppumaan vasta kesäkuussa 1940.
Norjalaiset SS-joukot
pienoiskuva|Quisling, [[Heinrich Himmler|Himmler, Terboven ja Falkenhorst Oslossa 1941.]] Elokuussa 1940 Norjan suurkäräjät hajotettiin valtiopäivälaitoksena ja 1941 nimitettiin muodolliseksi kansalliseksi hallinnoksi ministerineuvosto. Quisling yritti tehdä puolueestaan Nasjonal Samlingista edustavan ja saada sille hankituksi 100 000 jäsentä. Jäseniksi tuli 20 000 norjalaista. Vuonna 1941 Heinrich Himmler tuli Norjaan Nordland-rykmentin valatilaisuuteen, josta tuli osa Wiking-divisioonaa. Quisling ryhtyi suunnittelemaan norjalaista sotajoukkoa, joka taistelisi saksalaisten puolella; Josef Terboven ehti ensiksi kesäkuussa 1941, kun Saksa oli hyökännyt Neuvostoliittoon. Norjalaisille luvattiin, että he saavat taistella neuvostoliittolaisia vastaan Suomen rintamalla, mutta se ei toteutunut, sillä sekä Suomi että Saksa pelkäsivät tämän kasvattavan Quislingin Norjan vaatimuksia Petsamoon, Inariin ja Kuolan niemimaahan. Heidät vietiin etelämmäs pohjoiseen armeijaryhmään saartamaan Leningradia. Norjalaisia vapaaehtoisia ilmoittautui Waffen-SS:n norjalaiseen legioonaan 1 200, joiden taistelutahdon puutteesta valitettiin.
Sabotaasi-iskut
Norjassa oli 300 000 saksalaissotilasta. Vähitellen Norjan Hemmefront ja Britannian Special Operations Executive (SOE) alkoivat järjestää sotilasoperaatioita Norjaan. Norjalaisia palveli 118 aluksella Britanniassa, 1 500 maavoimissa, lisäksi myös kuninkaallisissa ilmavoimissa. Yksi vuoden 1941 merkittävistä hyökkäyksistä tehtiin Lofooteille, jossa räjähdetuotantoon kelvollista kalanmaksaöljyä tuhottiin tynnyreittäin. Lofooteilta 300 vapaaehtoista norjalaista siirtyi hyökkääjien mukana Britanniaan Saksan vastaiseen taisteluun.
12. helmikuuta 1942 Quisling nimitettiin ministeripresidentiksi. Lokakuussa 1942 Quisling järjestytti 750 norjanjuutalaisen pidätyksen ja kuljetuksen Auschwitzin keskitysleirille surmattavaksi. Norjalainen Henry Rinnan työskenteli Sicherheitsdienstille (SD) apunaan 40 muuta.
Kostotoimia järjestettiin brittejä vastaan. F. Bonner, J. N. Blackburn, R. P. Evans, W. Jackson, J. Walsh ja T. W. White vangittiin univormuissa tuhotöistä ja saksalaiset teloittivat heidät Geneven maasotasopimuksen vastaisesti.
Maaliskuussa 1943 britit järjestivät norjalaisten hyökkäyksen Norsk Hydron raskasvesituotantolaitoksia vastaan Telemarkiin. Quisling tarjosi saksalaisille yleistä norjalaisten asevelvollisuutta, 75 000 norjalaista sotilaaksi Saksan puolelle alppijääkäreiksi Suomen Lappiin saksalaisjoukkoihin. Suuri osa meni työpalveluun Saksaan.
Viimeiset suunnitelmat
Tammikuussa 1945 Quisling tapasi Adolf Hitlerin kolme kertaa sekä myös Joseph Goebbelsin ja Joachim von Ribbentropin haluten saksalaisten palauttavan Norjan itsenäisyyden. Vastineeksi hän lupasi, että Norjasta voisi tulla kansallissosialismin puolustuslinnake, Festung Norge. Hitler kieltäytyi keskustelemasta asiasta. Quisling aikoi tarjota Saksan miehittäjäsotilaille Norjan kansalaisuutta.
Maanpetostuomio
Toisen maailmansodan jälkeen Quisling tuomittiin maanpetturuudesta ja teloitettiin ampumalla Akershusin linnoituksessa. Oikeudenkäynnin aikana Quislingia kidutettiin suorittamalla hänelle erittäin tuskallinen aivotutkimus. Teloituksen toimeenpanijana oli vastarintaliike Milorgin oman sotilaspoliisin keskuudestaan arvalla valitsema osasto.
Ponnekaasu
Ponnekaasu on suihkepulloissa käytettävä kaasu, jonka avulla sisältö saadaan ulos pullosta aerosolina tai kaasuna. Aerosoli on pullossa paineen alaisena. Ponnekaasun kiehumispiste normaali-ilmanpaineessa on yleensä hieman alempi kuin huoneenlämpötila, ja se on siksi pullossa kahtena faasina: osaksi kaasuna mutta pullossa vaikuttavan paineen vuoksi suurimmaksi osaksi nesteenä. Keveytensä vuoksi kaasu on pullon yläosassa ja neste pohjalla. Aine, jota halutaan sumuttaa, on yleensä liuenneena ponneaineeseen.
Ponnekaasu toimii siten, että aerosoliventtiilin avautuessa ylipaineessa oleva kaasu työntää aineen ulos pullosta. Kaasun paine pullon yläosassa pysyy koko ajan vakiona, koska poistunutta aerosolia vastaava määrä nestettä höyrystyy.
Kuumentuessaan nestemäinen ponneaine pyrkii kaasuuntumaan voimakkaasti. Koska lämpötilan noustessa tarvitaan yhä korkeampi paine aerosolin pitämiseksi nesteenä, kuumennetun ponneaineen kaasun paine voi ylittää säiliön kestävyyden. Siksi aerosolipullo voi räjähtää, jos sitä kuumennetaan.
Ennen aerosolipulloissa käytettiin ponnekaasuna CFC-yhdisteitä, joiden todettiin aiheuttavan otsonikatoa. Tämän takia CFC-yhdisteiden käyttö ponnekaasuna kiellettiin useimmissa maissa. Nykyisin yleinen ponnekaasu on propaanin ja butaanin seos, joka ei tuhoa ilmakehää. Propaani ja butaani ovat kumpikin helposti syttyviä aineita, minkä vuoksi esimerkiksi spraymaalit ovat erittäin tulenarkoja.
Mary (Tanskan prinsessa)
Kruununprinsessa Mary (alk. Mary Elizabeth Donaldson, s. 5. helmikuuta 1972 Tasmania, Australia) on Tanskan kruununperijän kruununprinssi Frederikin puoliso ja siten maan kruununprinsessa.
Tausta
Mary Donaldson syntyi skotlantilaissyntyisten John ja Henrietta Donaldsonin neljäntenä lapsena. Maryn ollessa lapsi perhe asui Texasissa, Yhdysvalloissa, jossa Mary aloitti koulun. He palasivat Tasmaniaan vuonna 1978. Mary on suorittanut oikeustieteen ja kaupan yhdistelmätutkinnon (BCom, LLB) Tasmanian yliopistossa.
Aikuistuttuaan Mary Donaldson työskenteli Australiassa muun muassa mainos- ja markkinointialalla Sydneyssä sijainneessa yrityksessä. Vuonna 2002 hän muutti Tanskaan ja työskenteli Microsoft Business Solutionsissa projektikonsulttina.
Kruununprinsessa
Donaldson tapasi kruununprinssi Frederikin Sydneyn kesäolympialaisissa vuonna 2000. He kihlautuivat vuonna 2003, ja häitä vietettiin 14. toukokuuta 2004. Prinsessa Marylla ja prinssi Frederikillä on neljä lasta: prinssi Christian (s. 15. lokakuuta 2005), prinsessa Isabella (s. 21. huhtikuuta 2007) sekä 8. tammikuuta 2011 syntyneet Vincent Frederik Minik Alexander ja Josephine Sophia Ivalo Mathilda.
Heikki Saari (saarnaaja)
Juho Henrik ”Heikki” Saari (18. helmikuuta 1906 Alavieska – 10. marraskuuta 1987) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen saarnaaja, joka toimi saarnaajana vuosina 1930–1979. Hän oli voimakas vaikuttajayksilö vanhoillislestadiolaisuuden piirissä, missä hän toimi johtotehtävissä ja edusti jyrkkää maallikkolinjaa. Saari oli ristimänimeltään Juho Henrik, mutta hän käytti nimenään Heikkiä.
Heikki Saari syntyi Alavieskan Saarenperän Saaren tilalla isänsä Mikko Saaren omistamassa mäkituvassa. Yhdessä vaimonsa Olga Maria Saaren (o.s. Pehkonen) kanssa he ostivat Alavieskan Someronkylältä Siimeksen tilan. Someronkylältä he muuttivat vuonna 1967 Ylivieskaan, jossa he asuivat loppuelämänsä.
Saari kuului Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtokuntaan ja työvaliokuntaan, Ylivieskan rauhanyhdistyksen johtokuntaan sekä Ylivieskan kirkkovaltuustoon. Vanhoillislestadiolaisten puhujaksi Heikki Saari asetettiin Alavieskassa vuonna 1930. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1979 saakka, jolloin hänet asetettiin puhujakieltoon kososlaisuutta vastaan käydyissä hoitokokouksissa. Hän edusti opilliselta kannaltaan jyrkkää maallikkolinjaa lestadiolaisuuden vuoden 1960–1961 hajaannuksessa, jossa hän oli voimahahmo. Lauri Pietilän mukaan hän oli voimahahmo myös Yhdysvalloissa käydyissä neuvotteluissa, joiden tuloksena osaa amerikkalaisista lestadiolaisista alettiin nimittää töröläläisiksi. Heikki Saari johti SRK:n johtokunnan jäsenen rovasti Paavo Sillanpään mukaan hänen viisi vuotta kestäneitä ja erottamiseen johtaneita ”korjaustoimenpiteitään” eli hoitokokouksia. Saari oli sakramenttikomitean jäsen. Hän kuului myös Päivämiehen vuonna 1954 perustettuun toimitusvaliokuntaan, jonka tehtävänä oli tukea ja avustaa toimittajaa ja valvoa lehden sisältöä. Saari liikkui laajasti ympäri Suomea ja teki saarnamatkan myös Amerikkaan. Hän osallistui myös vaimonsa Olgan ja Eino Kimpimäen kanssa Raittiusyhdistys Neliapilan toimintaan auttamalla sen johtajaa Artturi Jämséniä keräämään vaalipuhujien joukkoa. Lauri Pietilän mukaan Heikki Saari oli 1970-luvun SRK:n opetuksen pääarkkitehti.
Kritiikki
Professori Jouko Talosen mukaan Heikki Saaren Vanhan testamentin tulkinta sisälsi omituisia selityksiä, joiden avulla voitiin perustella jyrkkää eksklusivismia ja hoitokokouksissa harjoitettua ”sielunhoitoa”. Talosen mukaan Vanhan testamentin mielivaltaista tulkintaa esiintyi SRK-vanhoillisuudessa erityisesti vuosina 1960–1979.
Alemannit
thumb|Alue, jossa asui alemanneja. Alemannit tai alamannit olivat germaaniheimo, joka asui 200-luvulla keskisen Reinin varrella Lounais-Germaniassa.
Alun perin alemannit muodostuivat useista germaaniheimoista, jotka olivat liitossa keskenään ja kuuluivat sveebien ryhmään. Heidät mainitaan kirjallisissa lähteissä ensi kerran, kun Rooma hyökkäsi heidän kimppuunsa vuonna 213. Seuraavina vuosikymmeninä alemannit alkoivat puolestaan hyökkäillä Rooman provinsseihin ja valloittivat Mainin eteläpuolella sijainneen Agri Decumatesin noin vuonna 260. Keisari Julianus voitti heidät Strasbourgin taistelussa 357, mutta alemannit jatkoivat kuitenkin ryöstöretkiään eteläiseen Galliaan.
Alemannit levittäytyivät nykyiseen Alsaceen ja Sveitsin pohjoisosiin 400-luvulla, ja juurruttivat saksan kielen näille alueille. Vuonna 496 frankkien kuningas Klodvig voitti alemannit Tolbiacin taistelussa ja liitti heidän alueensa frankkien valtakuntaan.
Alemannien alue Alemannia vastasi osittain myöhempää Schwabenin herttuakuntaa. Saksan ranskankielinen nimi Allemagne ja espanjankielinen nimi Alemania ovat peräisin alemanneilta.
Schellenberg
Schellenberg on Liechtensteinin ruhtinaskunnan pinta-alaltaan pienin kunta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa lähellä Itävallan rajaa. Lähes tuhannen asukkaan Schellenberg on myös Liechtensteinin toisen hallintoalueen, Unterlandin, toinen nimi.
Yleistä
Schellenbergin nimi tulee baijerilaiselta ritarisuvulta, joka omisti alueet ja niillä sijainneen linnan 1300-luvulla. Vuonna 1699 Liechtensteinin ruhtinas osti alueen. Vuonna 1956 ruhtinas Franz Josef II julisti Schellenbergin vanhan linnan historialliseksi suojelukohteeksi. Schellenbergissä sijaitsee myös Liechtensteinin vanhin puutalo, vuonna 1518 rakennettu niin sanottu Biedermann-Haus (Biedermannin talo). Tämä myöhäiskeskiaikaisen arkkitehtuurin aikaansaannos on auki yleisölle.
Politiikka
Kunnanjohtaja on Norman Wohlwend (FBP). Kunnanvaltuustossa on kahdeksan paikkaa; FBP:llä ja VU:lla molemmilla neljä.
Carl Billsten vanhempi
Carl Billsten vanhempi (1605–1673) oli Pinjaisten ja Fagervikin ruukkien perustaja sekä Suomen ensimmäinen varsinainen ruukinpatruuna. Hän toimi Turussa tullin vuokraajana eli satamamakasiinien vuokraajana. Viimeistään vuonna 1639 Billsten alkoi rakentaa Pinjaisten eli Billnäsin ruukkia Pohjan pitäjään. Tehdas valmistui vuonna 1640, ja hän sai privilegion vuonna 1641. Ruukki käytti Ojamon malmia, mutta kaivoksen ehdyttyä Billsten tuotti malmia Tukholman saaristosta. Valmistamiaan tuotteita Billsten vei omilla laivoillaan Tukholmaan ja Tallinnaan. Lisäksi ruukkiin kuului huomattava maaomaisuus, josta saatiin puuta masuunin lämmittämiseen sekä ruokatarpeita työntekijöitä varten.
Billstenin kuoltua ruukin patruunana jatkoi hänen poikansa Carl Billsten nuorempi.
Hakalan koulu
thumb Hakalan koulu on peruskoulu Kotkassa kaupungin itäosassa entisen Karhulan kauppalan alueella. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–6 ja sen oppilasmäärä on noin 170 (2011).
Historia
Hakalan koulun historia alkaa Sunilan yhteiskoulun perustamisesta vuonna 1960. Koulu oli aluksi 5-luokkainen oppikoulu. Arkkitehti Osmo Siparin suunnittelema koulurakennus valmistui vuonna 1961. Voimistelusali valmistui vuonna 1964. Vuonna 1967 koulu muuttui 8-luokkaiseksi oppikouluksi ja lukiosiipi valmistui vuonna 1969. Vuonna 1974 peruskoulujärjestelmään siirryttäessä koulun uudeksi nimeksi tuli Hakalan peruskoulun yläaste ja lukio. Lukion nimi vaihtui vuonna 1985 Sunilan lukioksi. Lukio lakkautettiin vuonna 1991 ja yläaste vuonna 1995.
Nykymuotoinen Hakalan koulu syntyi vuonna 1995, jolloin Metsäkulman ja Sunilan ala-asteet, Tapion erityiskoulu sekä Hakalan yläaste lakkautettiin ja koulusta muodostettiin peruskoulun vuosiluokat 1–6 käsittävä oppilaitos.
Aiheesta muualla
60.50208°N, 26.95664°W
Bordžomi-Kharagaulin kansallispuisto
Bordžomi-Kharagaulin kansallispuisto on suuri kansallispuisto Georgiassa. Puisto on perustettu vuonna 1995 Saksan ja WWF:n avustuksella, ja se otettiin virallisesti käyttöön vuonna 2001. Kansallispuiston 76 000 hehtaarin suuruinen alue kattaa noin prosentin Georgian pinta-alasta. Puisto sijaitsee Vähä-Kaukasuksella ja sen korkein huippu kohoaa 2 642 metriin. Suuri osa puistosta on luonnontilaista metsää, jossa elää useita kotoperäisiä kasvilajeja ja uhanalaisia eläinlajeja. Puistossa suhteellisen pysyvästi asuviin eläinlajeihin kuuluvat esimerkiksi karhu, susi, ilves ja saksanhirvi, ja puisto sijaitsee myös lintujen muuttoreitillä. Puisto on saanut WWF:n PAN Parks -sertifikaatin.
Puistossa kulkee useita vaellusreittejä, joista valtaosa on auki huhti- tai toukokuusta lokakuuhun. Puisto on nimetty Bordžomin ja Kharagaulin alueiden mukaan. Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputken rakentaminen puiston viereen on aiheuttanut huolta putken vaikutuksista alueen luontoon.