cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paha maa
Palkinnot
Elokuva voitti kahdeksan Jussi-patsasta: paras elokuva, paras ohjaus, miessivuosa, naissivuosa, käsikirjoitus, äänisuunnittelu, leikkaus ja pukusuunnittelu.
Kriitikoiden arvioita
Ylen äänestyksessä vuonna 2012 kriitikot valitsivat Pahan maan kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi suomalaiselokuvaksi. Toisaalta se mainittiin myös yhdeksi yliarvostetuimmista suomalaisista elokuvista.
Riita ohjaajan ja tuottajan välillä
Ohjaaja Aku Louhimies ja tuottaja Markus Selin (Solar Films) ajautuivat riitaan, koska Selin leikkasi Louhimiehen versiosta kaupallisemman version. Viisitoista näyttelijää tuki Louhimiestä, koska he pitivät ohjaajan taiteellista näkemystä tärkeämpänä kuin tuottajan kaupallisia näkökohtia. Lopullinen elokuva vastaa Louhimiehen näkemystä.
Lord Privy Seal
Lord Privy Seal tai Lord Keeper of the Privy Seal on brittiläinen arvonimi, arvoasteikoissa viides kruununministereistä (Great Officers of State). Arvonimi on yksi vanhimmista, ja nykyisin täysin nimellinen. Alun perin haltijan virallisena tehtävänä on pitää hallussaan monarkin henkilökohtaista sinettiä, kun Valtakunnan suursinetin (Great Seal of the Realm) hallussapito kuuluu Lord Chancellorille. Nykyisin Lord Privy Seal annetaan jollekin hallituksen jäsenelle.
Pääministeri Clement Attleen ajoista lähtien Lord Privy Seal on ollut joko ylä- tai alahuoneen poliittisen johtajan (leader of House of Commons).
Kurikka-lehti
Kurikka-lehti on Kurikassa kaksi kertaa viikossa, maanantaisin ja torstaisin ilmestyvä puolueeton sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1928. Lehden toimitusjohtajana toimii Mikko Hissa ja päätoimittajana Johannes Ujainen. Kurikka-lehti on Uutismedian liiton jäsen. Lehden painatus tapahtuu I-Print Oy:n painossa.
Lehden jakelun Kurikassa hoiti aiemmin Kurikan Ryhti ja Kurikan ulkopuolella Suomen Posti. Nykyään jakelusta vastaa Posti. thumb|left|230px|Kurikka-lehden toimitus Kurikan keskustassa.
Historia
Kurikka-lehden perustivat asemapäällikkö Lasse Simelius, opettaja J.E. Ujainen ja kauppias Juho Oksa 1. joulukuuta 1928. Lehti jouduttiin lopettamaan muutaman vuoden kuluttua perustamisesta taloudellisten syiden vuoksi. J.E. Ujainen liitti 1930-luvun puolivälissä levikkialueeseen Jalasjärven ja elvytti näin lehden uudelleen henkiin. Lehden nimeksi tuli Kurikan ja Jalasjärven kunnallislehti.
1940-luvulla lehden kustantajaksi perustettiin perheosakeyhtiö. Vuonna 1956 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa. Lehti palasi ilmestymään kerran viikossa vuonna 1970. Vuonna 1976 lehden nimi muutettiin Kurikka-lehdeksi. Jälleen vuonna 1983 lehti alkoi ilmestyä kaksi kertaa viikossa.
Lord President of the Council
Lord President of the Council on brittiläinen hallitusvirka, neljänneksi ylin kruununministereistä (Great Officers of State). Lord President of the Council johtaa Privy Councilia. Nykyaikana arvonimen haltija on aina parlamentin jäsen ja hallituksessa. Asema on yleensä annettu hallituksen nuoremmalle jäsenelle. Pitkään Lord President of the Council oli alahuoneen poliittinen johtaja. Vuodesta 2003 asema yhdistettiin ylähuoneen johtajan (Leader of the House of Lords) toimeen.
Kurikka-lehti
Historia
Tammikuussa 1985 syntyi Radio Paitapiiska, kun Kurikka-lehti sai luvan aloittaa paikallisen radiotoiminnan. Vuonna 1998 Kurikka-lehti siirtyi Kurikan alueella omaan jakeluun. Kevyt Kanava Oy osti Radio Paitapiiskan vuonna 2003.
Lord President of the Council
1800-luvulla arvonimen haltija oli yleensä opetustoimesta vastaava hallituksen jäsen. Toisen maailmansodan aikana Lord President johti Lord President's Committee'ta, joka vastasi sotataloudesta.
Kurikka-lehti
Historia
Tammikuussa 2022 lehden näköislehtiarkistossa julkaistiin vanhat Kurikka-lehdet digitoituina näköislehtinä.
Ari Kettunen
Ari "Arvid" Kettunen on suomalainen pianisti, laulaja ja säveltäjä. Hän oli yksi Lapinlahden Linnut -yhtyeen perustajajäsenistä, ja vaikutti yhtyeessä vuosina 1983–1988. Kettusen tunnetuimpia sävellyksiä Linnuille ovat muun muassa "Lipputangon nuppi", "Tero ja minä", "Kyllä elämä on ihanaa", "Tapasin naisen" ja "Pikkumiesten laulu". Yhtyeen debyyttialbumin kaikki kappaleet ovat Kettusen säveltämiä, paitsi "Ojasta noustaan", joka on kosketinsoittaja Pekka Hedkrokin sävellys. Seuraavan, Jep -albumin monet kappaleet ovat Kettusen ja Hedkrokin yhteisiä sävellyksiä.
Ennen Lapinlahden Lintuja Kettunen soitti bändissä nimeltä U-Bahn.
Lisäksi Ari teki Linnuille myös sanoituksia yhtyeen muiden jäsenten kanssa, esimerkiksi "Miksei asioista puhuta"-kappaleen Ari sävelsi yhdessä Hedkrokin ja Toikan kanssa mutta sanoituksen tekemiseen osallistui kaikki yhtyeen jäsenet, lisäksi kappaleet "Kyllä elämä on ihanaa" ja "Tapasin naisen" ovat Arin ja Heikki Salomaan yhdessä tekemiä. U-Bahnin kappale "Tuo lohkolämmitin on minun" on Arin säveltämä ja sanoittama.
Myöhemmin Kettunen on toiminut Puujumalat-yhtyeessä yhdessä Timo Erängön ja Pekka Hedkrokin kanssa.
Jan Noponen
Jan Noponen (s. 12. maaliskuuta 1958) on suomalainen rumpali ja säveltäjä. Hän on kuulunut muun muassa yhtyeisiin Mistakes, RinneRadio, Lapinlahden Linnut, Akimowskaja Sisters & Bros, Guitarslingers ja Wigwam.
Esiintynyt rumpalina yli neljälläkymmenellä äänitteellä, muun muassa Wigwamin, Lapinlahden Lintujen, RinneRadion, Sakari Kuosmasen, M. A. Nummisen ja Albert Järvisen levyillä. Tuottanut useita levyjä, mm. Ansan ja Oivan, Liisa Tavin ja Mari Rantasilan (yhdessä Markku Kanervan kanssa) äänitteet, Rantasilan levystä kultalevy. Säveltänyt yli kolmekymmentä teatteriesitystä mm. Suomen Kansallisteatteriin, Ryhmäteatteriin, Tampereen Työväen Teatteriin, Tampereen Teatteriin, Kokkolan Kaupunginteatteriin ja Lahden Kaupunginteatteriin. Säveltänyt yli kolmekymmentä TV- ja elokuvatuotantoa, mm. Yle TV1:n kausisarjan Angela ja ajantuulet, sarjat Akkulaturit (1995) ja SunRadio (1999), myös useita tunnusmusiikkeja kuten Lahden MM-hiihdot ja Ulkolinja. Useita kuunnelmasävellyksiä mm. Maigret-sarja. Tanssiteoksia mm. Kirsi Monnin, Tommi Huovisen ja Favela Vera Ortizin kanssa, esityksiä mm. Ranskassa, Saksassa ja Argentiinassa. Omia albumeita Jan Noponen on julkaissut viisi: NeOnTeatteri esittää (1995), Ghost Notes (2014), Once (2015), Invited (2015) ja Double Time (2015).
Historiaa
Jan Noponen sai viisivuotiaana ensimmäisen The Beatles -levynsä ja kahdeksanteen ikävuoteen mennessä hän oli päättänyt ryhtyä rumpaliksi. Hän opiskeli 70-luvulla Oulunkylän Pop & Jazz opistossa rumpujen soittoa muun muassa Kake Saaren ja Upi Sorvalin oppilaana ja sovitustekniikkaa Kaj Backlundin johdolla. Ensimmäisen koulubändin merkittävin keikka oli Wigwamin lämmittelybändinä 1975, jolloin Noposella oli mahdollisuus soittaa ko. keikka Ronnie Österbergin rumpusetillä. Pop/jazz-opistosta saatujen kontaktien kautta mm. Silu Seppälä liittyi Noposen seuraavaan koulubändiin, joka jo soitti Noposen sävellyksiä muiden jäsenten originaalikappaleiden ohella.
1980-luku
Studiokokemusta Noponen oli jo ehtinyt hankkia säveltämällä musiikin erääseen kiertävään näytelmään, jonka musiikki taltioitiin Esa Kotilaisen studiossa. Näytelmämusiikin sävellys jatkui mm. Ylioppilasteatterissa, jossa Noponen tutustui Lapinlahden Lintuihin. Noponen liittyi Lintuihin yhtyeen ensimmäiseksi rumpaliksi vuosiksi 1984-86 tehden sinä aikana heidän kanssaan levyt Lapinlahden Linnut (1985) ja Jep (1986), jolla oli myös yksi hänen osaksi säveltämänsä kappale "Miksei asioista puhuta". Hän vieraili myös myöhemmin levyllä Lauluja Nuppilasta (1988) sekä useilla keikoilla 1990- ja 2000-luvuilla, joista useat on taltioitu Lapinlahden Lintujen DVD-kokoelmille. Hän soitti myös 1990-luvulla Lapinlahden Linnut vm. 1983-kokoonpanossa, joka keikkaili mm. Ruisrockissa.
Mistakesien lopettamisen jälkeen 1982 Noponen soitti keikoilla useissa pääkaupunkiseudun kokoonpanoissa sekä vakituisesti että tuuraajana, näihin kuuluivat mm. Pekka Rechardtin, Dave Lindholmin, Kojon, Mari Rantasilan, Pekka Tegelmanin ja Sakari Kuosmasen kokoonpanot, Ben Granfeltin ja Ile Kallion Guitarslingers, Agents, M. A. Nummisen U-Band, Akimowskaja Sisters & Bros sekä Jim Pembroken Filthy Rich-yhtye. Pekka Tegelmanin ja Liisa Tavin yhtye keikkaili mm. Tanskassa ja Virossa, kuten myös Pembroken Filthy Rich, jonka esityksen Eestin TV taltioi syksyllä 1988 Tallinnan Linna-hallissa. 1983 Noposesta tuli sveitsiläisen symbaalivalmistaja Paisteen artisti, jolloin hänen silloisen yhtyeensä Aku Akun (kitaristina Rubberduck Jones) nimi ilmestyi myös Paisteen kansainväliseen mainosmateriaaliin. Noponen soitti myös Vanhan Ylioppilastalon talon bändissä ja Neil Hardwickin suorassa lauantai-illan talkshow'ssa säestäen näin Suomen ansioituneimpia solisteja laidasta laitaan. TV-töihin kuului myös vierailu Velipuolikuun studio-orkesterissa.
Yhteistyö Pekka Rechardtin kanssa erilaisissa elokuva-, TV- ja teatteritöissä vei Noposen 1983 Ryhmäteatteriin, jossa hän oli 1980-luvun loppuun asti säveltäen ja soittaen Ryhmäteatterin teatteri- ja TV-tuotannoissa. Näitä olivat mm. Sopimus Mr. Evergreenin kanssa ja Taru Sormusten herrasta sekä TV-sarja Oudot jutut. Kyseiseen sarjaan Noponen sävelsi ensimmäisen TV-sävellystyönsä "Sika", käsikirjoitus Vesa Vierikon ja ohjaus Allu Leppäkosken. Jakso ei sisältänyt juuri lainkaan dialogia ja palkittiin myöhemmin festivaaleilla New Yorkissa.
1990-luku
Yhteistyö Jim Pembroken ja Pekka Rechardtin kanssa johti kutsuun Wigwamin rumpalin tontille kun yhtye kasattiin uudestaan yhtä Provinssirockin keikkaa varten. Yhtye päätti kuitenkin hyvän keikan ja harjoitusperiodin rohkaisemana jatkaa ja teki mm. äänitteen Light Ages (1993), jonka nimi oli hyväntahtoinen viittaus edellisen kokoonpanon viimeiseksi jääneeseen Dark Album -levyyn (1977). Vuonna 1993 yhtye ei kuitenkaan kokenut enää mielekkääksi jatkaa keikkailua Suomen pienillä markkinoille ja keskeytti toimintansa toistaiseksi. Light Ages -levyn tehnyt Wigwam-kokoonpano (Pembroke, Rechardt, Måns Groundstroem, Mikko Rintanen ja Noponen) esiintyi Wigwamin 35-vuotisjuhlissa Tavastialla 2004 ja ilman Pembrokea kahdesti vuonna 2008.
2000-luku
Kun Arto af Hällström ohjasi Shakespearen kootut teokset Tampereen Teatterille vuonna 1995, Noponen sävelsi siihen musiikin ja toimi esityksessä muusikkona. Esitys kiersi myöhemmin vielä 2000-luvulla useamman vuoden ympäri Suomea ja vieraili myös Espanjassa. Osittain sama ryhmä (Esko Roine, Mikko Kivinen ja Tom Lindholm) toteutti 2004 Piplia-esityksen ja vuonna 2011 Kalevalan Tampereen Työväen Teatteriin. Noponen sävelsi molempien esitysten musiikin ja kiersi muusikkona esitysten mukana ympäri Suomea. Noponen oli ollut Musiikkiteatteri Kapsäkin hallituksen jäsenen vuosina 2009-2015 tehden siellä sekä muusikon että äänisuunnittelijan töitä. Suomen Applekäyttäjäjien (aiemmin fiMUG ry) varapuheenjohtajana Noponen toimi vuosina 2006-09 sekä puheenjohtajana 2010- 2011.
Vuosina 2009, 2012, 2015 ja 2018 Noponen on ollut rumpalina (kapellimestarina 2018) Stadin Juhlaorkesterissa. Noponen on lyömäsoittajana yhtyeessä Brel, Suosalo & Tegelman, jossa Martti Suosalo tulkitsee Jacques Brelin kappaleita. Lisäksi hän on muusikkona ja äänisuunnittelijana mukana useassa kiertävässä teatteriesityksessä sekä rumpalina Quo Vadis-teatterin Poetry Bandissä.
Vuoden 2010 Art Goes Kapakka -festivaaleille Noponen kokosi Wigwam Unplugged -kokoonpanon, joka sisälsi muitakin entisiä Wigwamin jäseniä. Yhtye esitti puoliakustisia versioita Wigwamin sekä Jim Pembroken tuotannosta ja keikkaili lähinnä pääkaupunkiseudulla. Myöhemmin projektista muodostui kokoonpano Wigwam Revisited, joka keikkaili mm. Keitelejazzissa ja Kumpulan kyläjuhlilla. Vuonna 2018 50-vuotisjuhlakiertuetta varten kootussa Wigwamissa Noponen toimii rumpalina.
Live from Russia
Live From Russia on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O:n ensimmäinen konserttitallenne vuodelta 2001.
Kappaleet
CD1
CD2
John C. Bennett
pienois|John C. Bennett John Cook Bennett (3. elokuuta 1804 – 5. elokuuta 1867) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka on tunnettu ennen muuta lyhyestä mutta vaikutusvaltaisesta kirkollisesta urastaan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa 1840-luvulla.
Bennett oli tutustunut myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen 1830-luvun lopulla, ja hän ilmaisi useaan otteeseen kirkkoa johtaneelle Joseph Smithille halunsa liittyä tämän johtaman kirkon jäseneksi. Smith kutsui tämän luokseen Nauvoohon, Illinois’hin, ja tuli piankin vakuuttuneeksi Bennettin kyvykkyydestä. Hänet kastettiin kirkon jäseneksi, ja hän eteni nopeasti kirkon hierarkiassa. Lopulta hänet nimitettiin presidentti Smithin ensimmäiseksi neuvonantajaksi ja ensimmäisen presidenttikunnan jäseneksi. Bennettistä tuli myös Nauvoon kaupungin pormestari, joka vahvistutti kaupungin oikeudet takaavan vapauskirjan. Hänestä tuli myös kaupungissa toimineen Nauvoon legioonan komentaja sekä Nauvoon yliopiston rehtori.
Pian alkoi kuitenkin kiertää huhuja Bennettin moraalittomuudesta. Häntä syytettiin useista aviorikoksista, homoseksuaalisista suhteista sekä myös raskaaksi saattamiensa naisten aborteista. Bennett kiisti ensin huhut, mutta jouduttuaan kiinni itse teossa hän selitti harjoittaneensa ”hengellisen vaimollisuuden” periaatetta, jota myös profeetta Smith hänen mukaansa noudatti. Smithin tilanne muodostuikin tukalaksi, koska hän eli salassa moniavioisissa liitoissa, joiden olemassaolon hän julkisesti kielsi. Toisaalta Smithin kohdalla kyse oli nimenomaan avioliitoista, kun taas Bennett harjoitti ”vapaata rakkautta”.
Bennett poistui Nauvoosta toukokuussa 1842, väittäen henkeään uhatun. Tämän jälkeen hän kirjoitti Smithin johtamasta liikkeestä paljastus- ja häväistyskirjan nimeltä History of the Saints. Bennett erotettiin virallisesti kirkon jäsenyydestä syytettynä moraalittomuudesta ja harhaopista.
Bennett on tunnettu ennen muuta roolistaan mormonismin historiassa, mutta hän oli myös merkittävä tiedemies. Hän kirjoitti ensimmäisenä artikkeleita tomaatin terveysvaikutuksista, suositteli kloroformia nukutukseen, kehitti useita kananrehuja sekä kirjoitti lääketieteellisiä artikkeleita erilaisiin aikakausjulkaisuihin.
Tiheysaaltoteoria
Tiheysaaltoteoria on Chia-Chiao Lin ja Frank H. Shun 1960-luvulla kehittämä teoria spiraaligalaksin muodostumista. Sen avulla on pystytty selittämään miksi molekyylipilvet, HII-alueet ja pimeät sumut muodostuvat galaksin kierrehaaroihin.
Tiheysaalto on pyörivässä järjestelmässä, kuten galaksissa tai kertymäkiekossa esiintyvä liikkuva paineaalto. Se etenee keskustasta ulospäin, kunnes vaimenee olemattomiin. Esimerkiksi Linnunradan ja muiden galaksien kierteishaarat ovat tiheysaaltoja, jotka ovat saaneet aikaan kohtaamansa tähtienvälisen kaasun kokoonpuristumista ja romahtamista uusiksi tähdiksi. Nämä uudet ja kirkkaat tähdet paljastavat galaktisten tiheysaaltojen olemassaolon.
Galaksien tiheysaallot saavat alkunsa ja pysyvät yllä mitä todennäköisimmin pienempien seuralaisgalaksien aikaan saamien, niin kutsuttujen Lindbladin resonanssien avulla. Myös galaksien keskustojen epäsymmetrisyys, kuten kaksi toisiaan kiertävää massiivista mustaa aukkoa voivat olla tiheysaaltojen alullepaneva voima.
Asbestoosi
thumb|200px|Orastava asbestoosi Asbestoosi on pölykeuhkosairaus eli pneumokonioosi ja aiheutuu useimmiten työperäisestä asbestille altistumisesta. Sairauden aiheuttavat eri asbestikuidut tavallisesti vuosien altistuksen jälkeen; se havaitaan tyypillisesti pitkän viiveen kuluttua. Asbestoosi lisää huomattavasti keuhkosyövän vaaraa.
Tulen salaisuus
Tulen salaisuus on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin vuonna 1995 ilmestynyt romaani. Se kertoo mosambikilaisesta Sofiasta. Sofian elämäntarina jatkuu kirjoissa Tulen arvoitus ja Tulen raivo. Kirjatrilogia kertoo Sofian kasvamisesta aikuiseksi köyhissä ja vaikeissa oloissa. Kirjat perustuvat tositapahtumiin. Sofia on ensimmäisen kirjan alussa 12-vuotias.
Sofian isä Hapakatanda surmataan rosvojoukon hyökätessä heidän kotikyläänsä. Lähes kaikki muutkin kylän asukkaat otetaan hengiltä. Perheestä jäävät jäljelle Sofian lisäksi hänen sisarensa Maria ja Rosa, veli Alfredo ja heidän äitinsä Lydia Alface. He onnistuvat pakenemaan toiseen turvallisempaan kylään, jossa lapset saavat käydä koulua.
Sofia menettää molemmat jalkansa, kun hän astuu miinaan. Hän saa proteesit, joiden kanssa käveleminen on hankalaa. Sofiasta tulee kuitenkin taitava ompelija, ja hän pystyy elättämään itsensä omassa pienyrityksessään.
Asbestoosi
Työterveyslaitoksen arvion mukaan Suomessa on elossa 50 000–60 000 pitkään asbestille altistunutta. Rakennusten purkutöissä asbestille altistuu nykyään noin 500–1 000 saneeraajaa. Suomessa todetaan vuosittain noin 100 uutta asbestoosia. Pääosa nykyisin ilmenevistä asbestisairauksista on seurausta altistumiselle 10–40 vuotta sitten.
Volver (kappale)
Volver on Carlos Gardelin säveltämä ja Alfredo Le Peran sanoittama tango vuodelta 1934. Sen on suomeksi levyttäneet nimellä Luokses jään Eino Grön vuonna 1984 ja Matti Korkiala 1999. Suomennoksen on tehnyt Aappo I. Piippo. Sana volver on espanjaa ja tarkoittaa palata.
Syntyhistoria
Volver on sävelletty elokuvaan El dia que me quieras, joka julkaistiin vuonna 1935. Siinä Gardel esittää laulajaa, joka elämänsä vaikeuksissa päätyy muuttamaan pois Argentiinasta. Saavutettutaan kuuluisuutta uudessa maassa, hän palaa menestyneenä ja varakkaana miehenä 20 vuotta myöhemmin kotimaahansa. Laivamatkalla takaisin Gardel esittää kotiinpaluusta kertovan kaihoisan sävelmänsä.
Volver muissa elokuvissa
Vuonna 2006 kappale esitettiin kahdessa elokuvassa. Estrella Morente esittää osan kappaleesta flamencotyylillä Pedro Almodóvarin samannimisessä elokuvassa Volver ja se soi Gardelin tulkitsemana Aki Kaurismäen elokuvassa Laitakaupungin valot.
Man and Machine
Man and Machine on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O:n pitkäsoitto vuodelta 2002.
LÉ Setanta
LÉ Setanta (viirinumero A15) oli Irlannin laivaston apualus, joka oli valmistunut 1953 Liffeyn telakalta Dublinista Irlannin majakkalaitoksen emälaivana nimellä SS Isolda.
Laivasto lunasti aluksen 1976 apu- ja koululaivaksi, jolloin sen ensimmäiseksi päälliköksi tuli J. Jordan. Alus teki useita kalastuksenvalvontamatkoja ennen romuttamistaan 1984.
Bruce Timm
Bruce Walter Timm (s. 8. helmikuuta 1961 Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu televisioanimaatioiden tuottaja, animaattori ja käsikirjoittaja. Hän tuli tunnetuksi vuoden 1992 Batman-animaatiosarjan luojana. Siitä sai alkunsa DC-animaatiouniversumi, joka kesti vuoteen 2006 asti.
Uran alku
Timmin ensimmäiset vuodet animoinnin alalla olivat vaihtelevia, kun hän teki useille eri animaatiosarjoille storyboardeja työskennellessään pääasiassa Filmationille 1980-luvulla. Tuolloin Timm teki pääasiassa pohjapiirroksia ja sommittelua Blackstar ja He-Man-animaatioille, sekä myöhemmin vastasi hahmojen suunnittelusta animaatioissa She-Ra: Mahdin prinsessa ja The Real Ghost Busters.
Filmationin lakkauttaessa toimintansa Timm joutui etsimään töitä muualta ja yritti aluksi päästä töihin Marvelille ja DC Comicsille, mutta tuloksetta. Myöhemmin vuonna 1989 hän sai töitä animaation parista Warner Bros. Animationilta.
Ura Warner Brothersissa
Päästyään töihin Warmerin animaatiopuolelle Timm pääsi ensimmäisenä suunnittelemaan hahmoja ja taustoja Tiny Toonsiin vuosien 1990–1992 aikana. Tämän jälkeen hän sai tilaisuuden luoda ja tuottaa Eric Radomskin kanssa suosikki sarjakuvasankarinsa Batmanin omaa animaatiosarjaa, kun hänen silloinen pomo Jean McCurdy halusi kaksikon luovan lyhytanimaation esittelyksi siitä millainen heidän sarjansa tulisi olemaan. Kaksikon saatua animaation valmiiksi vuonna 1991 he esittelivät sen McCurdylle, joka puolestaan piti näkemästään ja meni itse henkilökohtaisesti Warnerin johtokunnan luokse kertomaan haluavansa Timmin ja Radomskin tekevän uuden Batmanin animaatiosarjan. Tämän myötä sarjan tuotanto sai alkunsa, jossa tuli esille erityisesti hänen piirtämistyylinsä 1950- ja 1960-luvun sarjakuviin pohjautuvaa art deco -tyylisiä rakennuksia. Timm suunnitteli myös kaikki sarjan hahmot lukuun ottamatta Pakkasherraa, Ihmislepakkoa ja Hullua Hatuntekijää. Lisäksi hän loi yhdessä Paul Dinin kanssa Harley Quinn hahmon samaan animaatiosarjaan ja myöhemmin hahmo sai myös oman nimikko sarjakuvalehtensä. Timm ylisti myös näyttelijä Kevin Conroyta Batmanin ääniroolista, jonka ansiosta hän löysi sarjaan juuri haluamansa äänen Batmanille.
Sarjan jälkeen syntyi myös DC-animaatiouniversumi, kun hän oli mukana tekemässä useita DC-sarjoja, kuten Teräsmiestä ja Justice Leagueta. Mukaan mahtui myös muutama elokuva, kuten Batman – Mustan kostajan paluu. Timm osallistui myös muutaman kerran äänirooleihin muun muassa Batmanissa ja Batman of the Futuressa. Tämän ohella hän osallistui Warner-yhtiön muihin tuotoksiin toimiessaan mallien suunnittelijana Animaanisissa ja luomalla idean Bittipää-sarjalle. Sittemmin Steven Spielbergin ehdotuksesta Timm muutti sarjan kokonaisuutta ja teki siitä 1990-luvulla Warnerin muiden sarjojen tavoin hullunkuriseksi komeadiaksi.
DC-Universumi elokuvat
DC-animaatiouniversumin jälkeen Timm alkoi työskennellä suoraan DVD:lle julkaistujen DC Comics -animaatioelokuvien parissa vuonna 2006, joista ensimmäinen tuotos Superman: Doomsday julkaistiin vuonna 2007. Elokuvassa Teräsmiestä ääninäytellyt Adam Baldwin oli elokuvan virallisensivuston haastattelun mukaan Timmin pitkään etsimä ääni Teräsmiehelle, jonka kaltaista hän yritti ensi kerran saada jo 1990-luvun Teräsmiehen animaatiosarjaan. Tuolloin hän päätyi valitsemaan Tim Dalyn rooliin. Elokuvan jälkeen seuraavissa tuotannoissa Timm toimi tuottajana, kun elokuvat Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama ja Batman: Gothamin ritari saivat ensi-iltansa vuonna 2008. Vuotta myöhemmin Timmin neljäs tuottama elokuva Wonder Woman valmistui lopulliseen muotoonsa, jonka ohjasi Lauren Montgomery. Timm jatkoi elokuvien tuottamista aina vuoteen 2013 saakka, jolloin julkaistiin Batman: The Dark Knight Returns, Part 2.
Sittemmin maaliskuussa Timm luopui Warnes Bros. Animationissa valvovan tuottajan roolistaan ottaakseen enemmän aikaa itselleen. Samalla hän suunnitteli uutta Oikeuden Puolustajat -sarjaa, joka olisi saanut vaikutteita José Luis García-Lópezin 1970-luvun sarjakuvista. Sarjan tuottaminen kuitenkin peruttiin.
Sarjakuvat
Alun perin Timm halusi tulla sarjakuvan piirtäjäksi, mutta hän ei käynyt mitään taidekoulua tai kurssia, vaan opetteli itse piirtämään. Lapsena Timm oli aluksi enemmän Marvel Comics -fani ja hänen suosikkihahmonsa oli tuolloin Hämähäkkimies, mutta myöhemmin Timmin suosikki sarjakuvasankariksi tuli Batman. Unelma sarjakuvan piirtäjästä ei kuitenkaan käynyt aivan toteen, vaikka hän pääsi tekemään muutaman suositun minisarjakuva sarjan, jotka pohjautuivat hänen tuottamiin Batmanin ja Teräsmiehen animaatiosarjoihin. Vaikka pääasiassa Timmin sarjakuvat oli DC Comicsiin kuuluvia, hän oli mukana tekemässä muutaman Marvelin Kostajat-sarjakuvia.
LÉ Ferdia
LÉ Ferdia (viirinumero A16) oli Irlannin laivaston tutkimusalus, joka oli alun perin vuonna 1965 valmistunut tanskalainen troolari MFV Helen Basse. Laivasto vuokrasi 1977 aluksen vuodeksi käyttöönsä. Laivasto käytti alusta partioaluksena, mutta sen sopimattomuus tehtäväänsä esti vuokrasopimuksen uudistamisen. Alus palautettiin omistajilleen 1978.
Sateenkaaren pää
Sateenkaaren pää on suomalaislaulaja Harri Marstion seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1993. Levy on Marstion Maanantai-orkesterin ainoaksi jäänyt.
Jukka Salin
Jukka Sakari Salin on Jouko Keskisen esittämä kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän oli mukana vuosina 1999–2004. Jukka nähtiin pikaisesti myös Salattujen elämien kymmenvuotisjuhlalähetyksessä vuonna 2009. Jukka esiintyi myös Salattujen elämien spin-off-sarjassa Pihlajasatu vuonna 2019.
Rooli
235px|pienoiskuva|vasen|Jukka Salin sarjan ensimmäisessä jaksossa vuonna 1999. Ennen sarjan alkua Jukka oli naimisissa Maarit Salinin kanssa ja heille syntyi kolme lasta: Aleksi, Saku ja Silja. He erosivat, koska Maarit kärsi pahasta alkoholismista.
Sarjan alussa arkkitehtina työskentelevä Jukka menee naimisiin kuntosalilla työskentelevän Hannan kanssa. He eroavat, kun Jukalle selviää vastasyntyneen Sofian olevankin Hannan ja poikansa Aleksin salasuhteesta syntynyt tytär. Hänen mielenterveytensä kokee pahan kolauksen, ja hän pyrkii monin tavoin pilaamaan Aleksin ja Hannan elämän. Jukka hylkää arkkitehdin työnsä ja ryhtyy taiteilijaksi. Hänen järjestämänsä taidenäyttelyn pääteos on muotokuva Hannasta ja Aleksista Sofian kanssa. Teoksen nimi on alun perin ”Sofia – syntynyt poikani synnistä”, mutta näyttelyn asettelussa apuna toimiva Katja Vainio vaihtaa teoksen nimen säästääkseen Hannan ja Aleksin nöyryytykseltä. Jukka myös uhkailee Hannaa ja Aleksia kirveellä.
Hanna jatkaa elämäänsä Aleksin kanssa, mutta hänellä kuitenkin ilmenee joitakin tunteita Jukkaa kohtaan. He suutelevat Hannan työpaikalla, mutta lopulta Hanna kuitenkin menehtyy auto-onnettomuudessa. Geeli-yökerhon avajaisissa Jukka tutustuu Camilla Mustavaaraan, ja he tulevat hyvin juttuun. Jukalla on myös yhteinen yö Katjan kanssa.
Yksi Jukan ystävistä Pihlajakadulla on Ismo Laitela, pitkälti siksi, että Silja ja Saku ovat Ismon lasten, Kallen ja Miian hyviä ystäviä. Myöhemmin Miia myös seurustelee Sakun kanssa. Jukka ja Ismo ovat toistensa tukena vaikeina aikoina ja usein vaihtelevat kuulumisiaan Ismon valinnassa.
Sittemmin Jukka palaa yhteen Maaritin kanssa ja jatkaa arkkitehdin töitä. Suhde rakoilee muutamaan otteeseen, ja kenties suurimman erimielisyyden aiheuttaa Maaritin aloittama kirjailijan ura: tämä on päättänyt kirjoittaa kirjan alkoholisminsa aiheuttamista ongelmista elämässään muun muassa silloin, kun lapset olivat pieniä. Jukan mielestä Maarit esittää hänet kirjassa negatiivisessa sävyssä, mutta Maarit julkaisee kirjan kaikesta huolimatta.
Jukka hakee tukea nuoruudenrakkaudestaan Jaana Niemisestä, ja he päätyvät harrastamaan seksiä useamman kerran Maaritin tietämättä. Salasuhteen paljastuessa Maarit jättää Jukan. Vastaavasti Jaanalla on suhde Ismoon, mutta lopulta hän joutuu myöntämään salasuhteensa Jukkaan joutuessaan Ismon kosimaksi. Raivostunut Ismo lyö Jukkaa. Jukka ja Jaana suunnittelevat muuttavansa Turkuun, mutta epäröivä Jaana toivoo saavansa uuden mahdollisuuden Ismon kanssa, mihin tämä suhtautuu varsin myönteisesti. Pian Ismo kuitenkin näkee Jukan ja Jaanan suutelevan kauppakeskuksessa ja pahoinpitelee Jaanan. Jukka ja Jaana päättävät muuttaa Turkuun yhdessä Jaanan tyttären, Roosa Kemppaisen kanssa.
Pihlajakadulla vuosia myöhemmin vieraileva Aleksi kertoo Jukan ja Jaanan eronneen ja Jukan alkaneen seurustella nuoren jumppaohjaajan kanssa.
Nailed to Metal – The Missing Tracks
Nailed to Metal – The Missing Tracks on saksalaisen heavy metalia soittavan U.D.O:n livealbumi vuodelta 2003.
Zohra Lampert
pienoiskuva|Lampert vuonna 1960. Zohra Lampert (s. 13. toukokuuta 1937) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä oli nimirooli kauhuelokuvassa Säikyttäkäämme Jessica hengiltä (Let's Scare Jessica to Death, 1971).
Lampert syntyi New Yorkissa venäjänjuutalaisille vanhemmille. Hän on tehnyt työtä myös televisiossa ja näyttämöllä. Hänet on palkittu Emmy-palkinnolla vuonna 1974, ja hän on ollut kahdesti ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Myöhempiin rooleihin kuuluu osa William Peter Blattyn elokuvassa Manaaja III (1990). Hän oli 1950-luvulla lyhyesti naimisissa Bill Altonin kanssa.
Toto XIV
Toto XIV on yhdysvaltalaisen rockyhtye Toton 13. studioalbumi (kuitenkin laskettu neljänneksitoista), joka julkaistiin 20. maaliskuuta 2015. Se on heidän ensimmäinen studioalbuminsa sitten Falling in Betweenin, joka julkaistiin vuonna 2006.
Albumi merkitsee Joseph Williamsin paluuta laulajaksi, Steve Porcaron paluuta koskettimiin ja David Hungaten paluuta yhtyeen basistiksi. Toto XIV on ensimmäinen ja ainoa albumi, jolla rummuissa on Keith Carlock, joka korvaa vuodesta 1992 rumpalina toimineen Simon Phillipsin. Se on myös ensimmäinen studiolevy sitten vuonna 1982 julkaistun Toto IV -albumin ilman pitkäaikaista basistia Mike Porcaroa, joka oli jäänyt pois yhtyeestä vuonna 2007 ALS-taudin takia ja kuollut hiukan ennen albumin julkaisua.
Hotelli Merihovi
Historia
Merihovia alettiin rakentaa sotien jälkeen vuonna 1946. Hotelli rakennettiin käyttäen kierrätysmateriaaleja, koska sotien jälkeisessä Suomessa oli pulaa rakennustarvikkeista. Hotelli valmistui 27. huhtikuuta 1949.
1990-luvun laman vuoksi Merihovi suljettiin vuonna 1997. Päivikki Palosaari osti hotellin yhdessä miehensä Pekka Saaren kanssa kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1999. Hotelli remontoitiin ja avattiin jälleen 30. lokakuuta 1999.
Herman Rechberger
Rechberger opiskeli graafista taidetta ja kitaransoittoa Linzissä ennen kuin jatkoi kitaraopintojaan Zürichissä ja Brysselissä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa sävellystä Aulis Sallisen johdolla, josta sai diplomin 1976, sekä elektronista musiikkia ja kitaran-, nokkahuilun-, ja oboensoittoa. Vuonna 1995 hän opiskeli muun muassa Tunisiassa darabukan soittoa ja arabilaista rytmiikkaa, josta hän kirjoitti kirjan The Rhythm in Arabian Music vuonna 2003. Sittemmin hän opiskeli djemben soittoa ja afrikkalaista rytmiikkaa Beninissä, Togossa ja Suomessa useiden afrikkalaisten mestarirumpalien johdolla.
Rechberger sävelsi viisi oopperaa sekä yli 200 teosta kuorolle, orkesterille, sooloesiintyjille ja kamarimusiikkiyhtyeille. Säveltämisen ohella hän toimi nykymusiikin tuottajana ja Yleisradion kokeilustudion johtajana 1979−1984.
Valtion taiteilija-apurahat Rechbergen sai vuosina 1985–1990, 1990–1995 ja 1995–2010.
Rechberger voitti teoksillaan lukuisia kansallisia ja kansainvälisiä palkintoja tai tunnustuksia: RAI-palkinto (Pekka Mikkosen nousu), 2. palkinto Kölnin lapsioopperakilpailussa (Oopperalaiva), Bergamon urkukilpailu (Clausulas), Vantaan kulttuuripalkinto (1990), Teoston 2. palkinto (Himojen puutarha), St. Pöltenissä (Itävalta) 3. palkinto ja yleisöpalkinto (Toba Hánye), Helsinki, Cras-ensemblen 2. palkinto sekä erikoispalkinto ”for an inventive piece” (Musica di montagna). Vuonna 2009 hän voitti kansainvälisessä Andreas Drekis -kilpailussa jaetun 1. palkinnon (kreikkalaisen säveltäjän Tania Sikelianoun kanssa) oopperallaan Helike Athanatos (Ελίκη Αθάνατος eli Kuolematon Helike). Vuosina 2010–2013 hän johti vaimonsa Soilen kanssa Hellenikon Idyllion -taiteilijaresidenssiä Selianitikassa Peloponnesoksessa. Kreikassa Rechberger kirjoitti lukuisia teoksia, joiden innoitus lähti Kreikan mytologiasta. Näitä ovat esimerkiksi Knossos, Ikaros, Diros, Sisyphos, Thalassa, Staton kahdelle pianolle, Gears (after a mechanical device, found in Antikyra), Pegasos, Styx, The death of Orpheus, Stymphalos, Lament, pianokonsertto Ta panda rhei, konsertto Tartaros kontrafortelle, Aeolos, kantelekonsertto Dromoi.
Harald von Bosse
Bossen suku oli alkujaan Riian baltiansaksalaisia ja hänen isänsä Ernst Gotthilf Bosse oli taidemaalari. Bosse kouluttautui arkkitehdiksi vuosina 1828–1831 Darmstadtissa Saksassa Georg Mollerin johdolla, ja palasi sitten Pietariin, jossa hän oli aluksi Aleksandr Brjullovin avustajana. Pietarin taideakatemia myönsi hänelle vapaan taiteilijan arvon vuonna 1832 ja hänet kutsuttiin akatemian jäseneksi vuonna 1839 sekä sen professoriksi vuonna 1854. Bosse oli vuodesta 1858 keisarillisen hovin arkkitehtina. Hän vetäytyi vuonna 1863 terveyssyistä viettämään eläkepäiviä Dresdeniin Saksaan. Bosse sai todellisen valtioneuvoksen arvonimen vuonna 1863 ja hänet aateloitiin vuonna 1865. Hän teki myös taidekäsitöitä, taidegrafiikkaa ja vesivärimaalauksia.
Bosse suunnitteli lukuisia palatseja ja asuintaloja. Hän yhdisteli taitavasti eri tyylisuuntia kuten uusrenessanssia ja uusbarokkia. Bossen päätyönä pidetään pyörökaarityylistä Riian pörssitaloa. Pietarissa hänen töitään ovat muun muassa Paškovin talo Kutuzovin rantakadulla (1843), Kitnerin talon muutostyöt Iisakin aukiolla (1847–1848), hänen oma kotitalonsa Vasilinsaarella (1847–1849), ruhtinas Kotšubein uusrenessanssityylinen talo (1853–1857) ja ruhtinatar Buturlinan uusbarokkityylinen talo (1857–1860) Tšaikovskogo-kadulla, Aleksandrinski-teatterin edustalla ollut kasvihuone (1860) sekä sittemmin purettu saksalainen reformoitu kirkko Moikan rantakadulla (yhdessä David Grimmin kanssa, 1862–1865). Bosse suunnitteli uusrokokootyylisiä sisustuksia keisarillisiin Talvipalatsiin, Oranienbaumin palatsiin ja Mihailovskin palatsiin sekä kesäasunnot Znamenkan suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšille ja Mihailovkan suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšille.
Bosse on suunnitellut myös uusgoottilaisen Helsingin saksalaisen kirkon (1864) yhdessä C. J. von Heidekenin kanssa, tosin sen ulkonäköä muutettiin 1800-luvun lopulla Josef Stenbäckin suunnitelmien pohjalta. Bosse osallistui myös Helsingin Ritarihuoneen suunnittelukilpailuun ja piirsi rakennuksia Pietarin suomalaiselle seurakunnalle. Eläkepäivillään Bosse suunnitteli Dresdeniin Ihmevuoren Pyhän Simeonin ortodoksikirkon (1872–1874) ja reformoidun kirkon (1892–1894).
Bosse on haudattu Dresdenin Trinitatisfriedhof-hautausmaalle.
The Collapsing Empire
The Collapsing Empire on John Scalzin vuonna 2017 julkaistu tieteiskirja, joka kertoo sivilisaation luhistumisesta. Kirja on ensimmäinen osa Interdependency -sarjaa.
Kirja on ensimmäinen Scalzin Tor-kustantajan kanssa tekemästä kolmentoista kirjan sopimuksesta. Kirjan televisiointioikeudet on myyty.
Secret of the Runes
Secret of the Runes on sinfonista metallia soittavan Therionin musiikkialbumi, joka julkaistiin vuonna 2001. Se käsittelee skandinaavista mytologiaa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Johnsson-Karlsson paitsi ”Ginnungagap” ''Niemann-Johnsson-Karlsson.
Digipak-julkaisu
Tällä versiolla on kaksi lisäkappaletta:
Rajoitettu painos
Levyn rajoitetulla painonksella on niin ikään kaksi bonuskappaletta:
Riimut
Kannessa ja vihossa esiintyvät riimut ovat skandinaavisia riimuja, vanhempaa Fuþark -aakkostoa. Takakannessa kullekin kappaleelle on annettu oma riimunsa:
Levyn nimi on kirjoitettu kanteen vanhemmalla Fuþark-kirjaimistolla seuraavasti:
ᛇᛖᚲᚱᛖᛏ ᛟᚠ ᚦᛖ ᚱᚢᚾᛖᛇ
ja se kuuluu translitteroituna ”sekret of þ(th)e runes”.
Radio 967
thumb|Radio 967:n logo Radio 967 eli ”ysikuusseiska” oli Keski-Pohjanmaalla toiminut kaupallinen radiokanava. Radio aloitti toimintansa 1. tammikuuta 2007 kello 00:11 Iskelmän taajuuksilla. Tuolloin muutaman vuoden alun perin Radio Kokkolan, Radio Botnian ja Avain aseman taajuuksilla soinut Iskelmä lopetti toimintansa Keski-Pohjanmaalla. Radion 967:n primetimen kohderyhmänä olivat 25–50-vuotiaat kuuntelijat. Radion toimitus sijaitsi Kokkolassa Kallentorin kauppakeskuksessa.
Ritajärven luonnonsuojelualue
Ritajärven luonnonsuojelualue perustettiin vuonna 2014 osana Metso-ohjelmaa Sastamalaan Pirkanmaahan. Se käsittää 127,2 hehtaarin useamman metsälohkon alueen, joka sijaitsee Sastamalan kirkolta noin 11 kilometriä pohjois-koilliseen Heinijärvellä Karkussa. Kohde on valittu vuoden 2017 Vuoden retkipaikaksi.
Radio 967
Radio 967:n ohjelma oli vahvasti paikallista. Paikallisuutiset tulivat yleensä puolelta ja STT:n pääuutislähetys aina seitsemän minuuttia vaille tasatunnin. Radio 967:n tunnuslause oli ”aamusta aamuun”. Toimintansa viimeisinä vuosina kanavalta ei enää kuultu paikallis- tai STT:n uutisia. Kanavan musiikkitarjonta oli monipuolista ja muistutti Radio Suomen, Radio Novan ja YleX:n tarjontaa.
Ritajärven luonnonsuojelualue
Alueen kuvaus
Ritajärven metsäalue on säilyttänyt erämaisuutensa varsin hyvin. Vaihtelevassa maastossa on silmiin pistävää siirtolohkareiden runsaus. Suot ovat pääsääntöisesti ojittamattomia ja alueella sijaitsee vain neljä vapaa-ajan asuntoa. Metsäalue ympäröi kolme alueen merkittävintä järveä Valkeajärveä, Ylistä Ritajärveä ja Alinta Ritajärveä. Nämä eivät sisälly suojelualueeseen, kuten eivät myöskään suojellun alueen erillisalueilla sijaitsevat Ritarijärvi ja Heinijärvi. Suojeltu on myös Ritajärvenoja ja sen ympäristö, kun se laskee Heinijärveen.
Thunderball (albumi)
Thunderball on saksalaisen heavy metal -yhtye U.D.O:n pitkäsoitto vuodelta 2004.
Ritajärven luonnonsuojelualue
Retkeilyreitit
Alueen kolmea suurta järveä kiertävät viitoitetut retkipolut. Niiden varrella on seitsemän nuotiopaikkaa, joista yksi sijaitsee huoltotien päässä. Sinne on rakennettu huoltotieltä liikuntaesteellisille pitkospuut, kaiteet ja kulkulaiturit. Paikoitusalueita on kolme, autiotupia kaksi, sekä kota ja laavu. Alueella voi merkityissä paikoissa yöpyä.
Aiheesta muualla
61.44562°N, 22.93485°W
Radio 967
Historiaa
Radio 967:n taustayhtiö Nomatron Oy sai toimiluvan paikallisradiotoimintaan Kokkolassa, Kaustisella, Kannuksessa ja Pietarsaaressa vuonna 2006. Nomatron ei hakenut uutta toimilupaa määräaikaan mennessä, ja vuoden 2012 tammikuussa voimaan astuva toimilupa meni puhelinosuuskunta PPO-konserniin kuuluvalle Riofori Oy:lle. Yhtiön on tarkoitus käynnistää Radio Botnia -niminen 25–50-vuotiaille suunnattu paikallisradio. Radio 967 lopetti toimintansa 11. toukokuuta 2011 ennen varsinaisen radiotoimiluvan loppumista. Kesän 2011 ajan taajuuksia käytti Alajärveltä lähettävä Järviradio.
Ohjelmarunko
Pyhäpäivinä ei juonnettua lähetystä, jos ei toisin ole mainittu. Muuna aikana musiikkia.
Thunderball (albumi)
Kappaleet
(**) Bonusraitana ainoastaan Japanissa ilmestyneessä albumilla (*) mukana ainoastaan Digi-Pack albumilla
Katherine Mansfield
Katherine Mansfield, oik. Kathleen Mansfield Murry, o.s. Beauchamp [biːtʃəm] (14. lokakuuta 1888 Wellington, Uusi-Seelanti – 9. tammikuuta 1923 Fontainebleau, Ranska) oli huomattava uusiseelantilainen kirjailija.
Elämänvaiheet
Nuorena Mansfield lähetettiin opiskelemaan sisäoppilaitokseen Lontooseen, josta hän palasi Uuteen-Seelantiin, muttei kyennyt enää sopeutumaan synnyinkaupunkinsa Wellingtonin ilmapiiriin. Hän lähti uudestaan Eurooppaan vuonna 1908 opiskelemaan sellonsoittoa, eikä enää palannut kotimaahansa. Vuonna 1917 todettu keuhkotauti katkaisi lopulta ennenaikaisesti hänen elämänsä ja lupaavasti käynnistyneen novellistin uran.
Mansfieldillä oli myös joitakin lyhyitä ja intohimoisia miessuhteita; vuonna 1911 hänellä oli takanaan yhden päivän kestänyt avioliitto, raskaus ja keskenmeno. Hurja nuoruus vei hänet liian kauas vanhempien hyväksymistä käyttäytymisnormeista, eikä hän löytänyt kotia mistään muustakaan ryhmästä eikä perustanut omaa perhettä. Sairautensa takia Mansfield oleskeli varsinkin talvisin pitkiä aikoja Etelä-Euroopassa. Italian ja Ranskan huonosti lämmitetyt kivitalot eivät edistäneet hänen toipumistaan, joskin nämä oleskelut olivat kiihkeitä kirjallisia luomiskausia.
Jäljellä olevana elinaikanaan Mansfield halusi keskittyä sielunelämänsä uudistamiseen. Lokakuussa 1922 hän muutti kreikkalais-armenialaisen mystikon, G. I. Gurdjieffin, ”Ihmisen Harmonisen Kehittämisen Instituuttiin” Fontainebleauun, Ranskaan. Siellä hänen hoitajanaan oli Olga Lazovich Hinzenburg (sittemmin Frank Lloyd Wrightin vaimo). Mansfield kuoli tammikuussa 1923, ja hänet on haudattu Avonin kaupunkiin, samalle hautausmaalle kuin Gurdjieff. 200px|thumb|left|Kathleen Mansfield Murry, valokuva vuodelta 1912.
Lord High Constable
Lord High Constable on englantilainen arvonimi, arvoasteikossa seitsemäs kruununministereistä (Great Officers of State). Lord High Constable oli alun perin vastuussa armeijoista ja hevosista (Master of the Horse) sekä Earl Marshalin kanssa ritarien ja kunnia-asioiden oikeusistuimen puheenjohtaja.
The Divisive
The Divisive oli suomalainen hardcore punk -yhtye, joka perustettiin Suomussalmella kesällä 1997. Yhtye ehti lähes kymmenen toimintavuotensa aikana soittaa 118 keikkaa 21 eri maassa. Yhtye lopetti toimintansa 5. tammikuuta 2007.
Lord High Constable
Elisabet II:n kruunajaisissa Lord High Constable oli sotamarsalkka varakreivi Alanbrooke.
Skotlannissa on oma Lord High Constablen asemansa, joka on arvoasteikoissa ylin, vain kuningasperheen jäsenten jälkeen.
The Divisive
The Divisiven sanoitukset ovat suurelta osin poliittisia, ottaen kantaa muun muassa militarismiin, kapitalismiin, nationalismiin ja homofobiaan.
Ego, Elävä Planeetta
Ego, Elävä Planeetta on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui Thor-lehden numerossa 132 (1966). Ego on ukkosenjumala Thorin sekä planeettojen syöjä Galactuksen pääasiallinen vihollinen.
Historia
Universumin saadessa alkunsa, yksi ainoa planeetta kehittyi täysin eri tavalla muihin verrattuna. Hitaasti, miljoonien vuosien aikana sille kehittyi älykkyys ja tietoisuus omasta itsestä. Planeetta otti itselleen nimen Ego, Elävä Planeetta (vanha väite siitä, että Ego olisikin kuolevainen sielu, joka vain on sidottu planeettaan, on todistettu vääräksi). Universumin kolkka, jossa Ego asui, oli nimeltään Musta Galaksi. Huolimatta monista tutkimusyrityksistä aluetta ei vieläkään ole kansoitettu.
Rigeliaanit, avaruuden yksi roduista pelkäsi, että Ego söisi joskus heidänkin planeettansa. Se sai heidät etsimään turvapaikkaa maapallolta, jossa Thor vastusti heidän suunnitelmiaan. Kuultuaan kuitenkin pelokkaiden rigeliaanien kertomuksen Thor päätti itse lähteä katsomaan Egoa Mustaan Galaksiin.
Ego oli mielissään tavatessaan olennon toisesta galaksista ja hyökkäsi Thorin kimppuun epäkehojensa avulla. Thor kutsui kuitenkin mahtavan myrskyn, joka tainnutti Egon. Lopulta Ego vannoi, ettei koskaan lähtisi pois Mustasta Galaksista.
Kuukausia myöhemmin planeettojen tuhoaja Galactus saapui Egon alueelle korvatakseen Elävän Planeetan energialla oman, hiipuvan elämänenergiansa. Thorin avulla Ego kuitenkin ajoi Galactuksen pois ja kiitollisena avusta otti pinnalleen jopa asumaan avaruudessa vaeltavia kodittomia.
Ego itse ajautui hulluksi Tana Nilen irrottaman näytteen myötä. Planeetta söi pinnallaan asuvat olennot ja ajautui konfliktiin heikentyneen Galactuksen kanssa. Egon valtavista voimista huolestunut Galactus lähetti Tulilordin, Thorin ja Herkuleksen taistelemaan hullua planeettaa vastaan. Samalla Galactus asensi Egoon voimakkaat rakettimoottorit, jotka pakottivat Egon liikkumaan jatkuvasti avaruudessa.
Egon harhaillessa avaruudessa se alkoi mädäntyä auringonvalon puutteen vuoksi, mutta sai lopulta hallintaansa toisen suihkumoottoreistaan. Kostonhimoinen planeetta alkoi jäljittää Galactusta ja päätyi maapallolle, jossa Galactus oli viimeksi vieraillut.
Egon saapuminen tähtijärjestelmäämme sai aikaan massiivisia maanjäristyksiä (jotka kuitenkin korjasi jumalvoimainen L.R. ”Skip” Collins) ja Ihmeneloset lähtivät tutkimaan järistysten lähdettä. Herra Fantastinen onnistui irrottamaan Egon rakettimoottorin toisen voimayksikön ja Möykky sai osakseen kantaa syvälle Egon aivoihin pommin, jonka Herra Fantastinen kyhäsi voimayksiköstä.
Hyökkäys epäonnistui ja raivostunut Ego uhkasi tuhota koko maapallon, mutta joutuikin auringon vetovoimaan ja repeili kappaleiksi.
Ego ei kuitenkaan kuollut, vaan eli jokaisessa kappaleessaan. Auringon tarjoamat energiat auttoivat olentoa kasaamaan itsensä ja palauttamaan itselleen suihkumoottorit. Etsiessään uutta energiaa itselleen Ego naamioitui idylliseksi paratiisiksi houkutellakseen pinnalleen varomattomia avaruusmatkailijoita. Ryhmä onnettomia jäikin loukkuun, mutta Avaruusritari Rom pelasti nämä Egon ruuansulatukselta.
Tämän jälkeen Ego liittoutui Universumin Vanhimpien kanssa, jotka hyväksyivät Egon joukkoonsa. Ego oli kuitenkin ainutlaatuinen koko universumissa ja Universumin Vanhimmat olivat rotujensa ainoita jäljelle jääneitä olentoja. Ego alkoikin palvella Vanhimpien liikkuvana tukikohtaplaneettana ja taisteli Hopeasurffaria vastaan tuloksetta. Myös Beta-Bill tapasi Egon matkoillaan ja edellinen tuhosi Egon rakettimoottorit ja samalla tämän hulluuden lähteen. Kiitollinen Ego jäi täysjärkisenä ajelehtimaan avaruuteen.
Samaan aikaan Celestiaalit olivat muuttaneet Mustasta Galaksista rotuunsa uuden jäsenen. Tämä jumalvoimainen olio otti yhteyttä Egoon. Suuri Kehittäjä seurasi tilannetta tiiviisti ja spekuloi useampien Egojen voivan olla olemassa ja ettei Ego olisikaan niin ainutlaatuinen olento universumissa.
Osana mutkikasta suunnitelmaa Kriiden Ylin Tajunta otti Egon valtaansa ja lähetti sen tuhoamaan asuttuja planeettoja. Ego tuhosi krylorainien planeetan mellastuksensa aikana ja tapahtuma herätti voimakkaampien tahojen huomion. Charles Xavier, Hopeasurffari ja Cadre K estivät Egoa tuhoamasta Shi’arien valtaistuinmaailmaa, mutta Ylin Tajunta lavasti olennon kuoleman ennen kuin sen omat suunnitelmat tulisivat julki.
Ylin Tajunta säilöi Egon tietoisuuden ja lähetti sen agenttiensa kanssa maapallolle. Sieltä sen löysi kaksi höperöä nebraskalaista vanhusta, jotka kuvittelivat olennon olevan hylätty avaruusvauva (vrt. Teräsmies).
Ego levittäytyi nopeasti ympäri maailmaa ja osia siitä manifestoitui useissa sankareissa. Egon alkaessa tuhota planeettaa Hopeasurffari yritti pysäyttää olennon, mutta vasta Kvasaari sai olennon tuhottua kvanttirannekkeidensa avulla.
Four (One Directionin albumi)
Four on brittiläis-irlantilaisen poikayhtyeen One Directionin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2014. Albumilta julkaistiin ensin kaksi singleä, "Steal My Girl" ja "Night Changes". Suomessa albumin paras sijoitus oli virallisen albumilistan kolmantena.
Ego, Elävä Planeetta
Voimat ja varusteet
thumb|250 px|Möykky ja Näkymätön Nainen taistelemassa Egon muodostamien epäkehojen kanssa (kuvitus: John Byrne). Egolla on laskemattoman korkea älykkyys, valtavat psioniset voimat (mukaan lukien telepatia ja telekineesi - molemmat toimivat galaksienvälisiä matkoja) ja liki loppumaton kestävyys. Ego kykenee mielensä voiman avulla myös imemään voimia tähdistä.
Four (One Directionin albumi)
Billboard 200 -albumilistalla levy nousi suoraan ykköseksi, niin kuin yhtyeen kolme aikaisempaakin levyä. Albumi ylsi ykköseksi myös muun muassa Britanniassa. Maailmanlaajuisesti albumia myytiin 3,2 miljoonaa kappaletta, mikä teki siitä vuoden 2014 kuudenneksi myydyimmän albumin.
Ego, Elävä Planeetta
Voimat ja varusteet
Psionisesti Ego kykenee muokkaamaan miljoonia tonneja materiaansa molekyylitasolle asti ja siten luomaan itselleen kädet tai ihmisen kokoisia olentoja, epäkehoja jotka ovat täysin hänen komennettavissaan. Ego kykenee myös luomaan pintansa materiaalia muistuttamaan jättimäisiä kasvoja, kenties helpottaakseen näin kommunikaatiota toisten olentojen kanssa.
Egolla on lukuisia sisäisiä systeemejä, jotka muistuttavat sisäelimiä. Olennolla on verisuonten kaltaisia jättiläismäisiä tunneleita ja aivomainen elin syvällä sen sisuksissa. Egolla on myös ruuansulatuselimiä, joilla se sulattaa pinnaltaan sieppaamansa olennot ja immuunijärjestelmän, jonka avulla Ego luo epäkehoja.
Ego matkustaa avaruuden halki koneilla, jotka Galactus asensi olentoon. Koneet käyvät Egon omalla elämänenergialla ja niiden avulla Ego saavuttaa nopeuksia, jotka ylittävät valonnopeuden.
Peggy McCay
thumb|McCay roolihahmossaan televisiosarjassa Tohtori Ben Casey. Peggy McCay (3. marraskuuta 1927 New York – 7. lokakuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Caroline Bradyn roolista televisiosarjassa Päivien viemää.
McCaylle myönnettiin vuonna 1991 draamasarjan parhaan vierailevan naisnäyttelijän Emmy-palkinto (Primetime). Hän opiskeli Barnard Collegessa ja Columbian yliopistossa.
Criollo (hevonen)
Criollo on eteläamerikkalainen pienikokoinen Argentiinassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa tavattava karjahevosrotu. Criollo on Argentiinan kansallishevonen.