cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hymer
Historiaa
1960-luvun puolivälissä lentokonevalmistaja Dornier Flugzeugwerke ja Hymer AG kehittivät Zündapp Janusin pohjalta Dornier Delta II -prototyypin, joka kuljetti kuutta ihmistä, ja siinä oli myös makuupaikat kahdelle. Malli ei kuitenkaan koskaan päässyt tuotantoon asti. Matkailuautojen sarjavalmistus alkoi Hymerin merkillä vuonna 1971.
Vuonna 1971 esiteltyä Mercedes-Benz L508 D:n alustalle rakennettua Hymermobil 550:tä voidaan pitää ensimmäisenä puoli-integroituna matkailuautona. Vuonna 1974 Hymer kehitti ensimmäisen täysintegroidun matkailuauton, Hymermobil 660:n. Pian markkinoille tuli siitä kehitetty lippulaivamalli 720, jossa oli täysin varusteltu keittiö, jääkaappi ja pesuhuone. Samat varusteet tulivat myös edullisempiin 620- ja 520-malleihin. pienoiskuva|[[Ford Transit (2006)|Ford Transitin alustalle rakennettu Hymer Exsis-i 522.|vasen]] pienoiskuva|Hymermobil (Mercedes-Benz-alusta) rakennettiin noin vuonna 1980 pienoiskuva|Erwin Hymer -museo Bad Waldseessa. Hymer, Eriba, Dethleffs ja T.E.C. (nykyisin LMC) yhdistyivät vuonna 1980. Yhteisyritys listautui pörssiin 1990. Hymer osti Niesmann & Bischoffin vuonna 1996, ja Bürstnerin 1998. Samana vuonna Hymer perusti myös tarvikevalmistaja Moveran. Hymer osti lisäksi italialaisen matkailuautovalmistaja Laikan vuonna 2000. Hymer ja Dethleffs perustivat Capron Ltd:n, joka valmistaa Carado- ja Sunlight-merkkisiä matkailuautoja.
Bad Waldseehen avattiin 29. lokakuuta 2011 Erwin Hymer -museo.
Yläpaljakka
Yläpaljakka on tunturin alue, jolla ei kylmyyden takia ole yhtenäistä kasvipeitettä. Niukka kasvillisuus on lähinnä sammalta ja jäkälää kivilouhikoissa ja kallioissa. Vain harvat putkilokasvit pystyvät kasvamaan näin kylmässä. Yläpaljakkaa sanotaan myös yläalpiiniseksi tai yläoroarktiseksi alueeksi. Kesällä lumiset lumenviipymät ja lumenpysymät ovat yläpaljakalla tavallisia ja antavat yläpaljakalle ilmeensä.
Joidenkin tutkijoiden mielestä Suomessa esiintyy yläpaljakkaa Haltitunturin yläosassa yli 1 150 m:n korkeudessa. Jotkut määrittelevät yläpaljakan rajaksi Suomessa 1 300 m, jolloin sitä olisi vain Haltilla ja Rudnillä. Enemmän yläpaljakkaa on Skandeilla muun muassa Jotunheimenissa, Dovressa, Halagississa yli 1 600 m:n korkeudessa, Kebnekaisella ja Sarektjåkkålla yli 1 400 m:n korkeudessa sekä Pältsanilla 1 000 m:n korkeudessa.
Yläpaljakalla voi kasvaa muun muassa jääleinikkiä (Ranunculus glacialis), haproa (Oxyria digyna), tankipiippoa ja kääpiökokoisia pajulajeja.
Radeon HD 5000 -sarja
Radeon HD 5000 -sarja on AMD:n grafiikkasuoritin sarja. Sarjan suorittimet käyttävät TeraScale 2 -mikroarkkitehtuuria ja Evergreen-koodinimellä valmistettuja suorittimia.
Sarjassa on ensimmäisen sukupolven DX11 yhteensopivat näytönohjaimet. Mallisarjan huippunäytönohjaimista käytetään koodinimeä Cypress. R800-näytönohjain on edellisen sukupolven huippunäytönohjaimen tapaan kaksiytimellinen näytönohjain, joka on asennettu yhdelle piirille. Yksipiirinen näytönohjain on RV870. R800 perustuu arkkitehtuurisesti R600-piiriin, sisältäen pienimuotoisia parannuksia edellisestä sukupolvesta. 5000-sarjan näytönohjaimet valmistetaan 40 nanometrin valmistusprosessilla. HD5870-näytönohjaimessa on 1600 Stream-suoritinta, jotka on jaettu 32 ROPSiksi. Tekstuuriyksiköitä näytönohjaimessa on 80. Halvemmassa HD5850-näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 1440, jotka on jaettu 32 ROPSiksi tekstuuriyksiköiden määrän ollessa 72. Molemmissa näytönohjaimissa on 256-bittinen muistiväylä. R800 on DirectX 11 -yhteensopiva. Radeon 5000 -sarjan ensimmäiset näytönohjaimet HD5850 ja HD5870 julkaistiin 23.9.2009. Näytönohjaimessa on 1024 MB GDDR5-muistia.
Mallit
5870-näytönohjain sisältää 200 itsenäistä suoritinta (SIMD-prosessoria) jotka vaativat rakenteensa vuoksi rinnakkaisuutta ajettavalta ohjelmakoodilta. R800-piirisarjan näytönohjaimet käyttävät SIMD:n ALU:ja laskentaansa. 5870-näytönohjaimessa lasketaan rinnakkain 3200 pikseliä (johtuen siitä että pikseliä kohden tarvitaan huomattavasti rinnakkaislaskentaa). Itse stream-suorittimet eivät ole täydellsiiä laskentayksiköitä, vain SIMD-prosessorien laskentayksiköitä.
Juniper on Radeon 5770 ja 5750 -näytönohjainten koodinimi. Näytönohjaimet julkaistiin 13. lokakuuta 2009. 5770-Näytönohjaimessa on 800 Stream-prosessoria. Tekstuuriyksikköjä näytönohjaimessa on 40 ja SIMD-yksikköjä näytönohjaimessa on 10. Muistiväylä on 128-bittinen. Grafiikkapiirissä on 1,04 miljardia transistoria.
5750-näytönohjaimessa Stream-prosessoreita on 720. Tekstuuriyksiköitä on 36 kpl.
Redwood on Radeon 5670 näytönohjaimen koodinimi. Näytönohjain julkaistiin 14. tammikuuta 2010. Näytönohjaimet valmistetaan 40 nm -prosessilla. Grafiikkapiirissä on 627 milj. transistoria. Stream-prosessoreita näytönohjaimessa on 400 ja tekstuuriyksiköitä 20. Rasterointioperaatioita näytönohjain kykenee suorittamaan kahdeksan kappaletta yhden kellojakson aikana. SIMD-yksiköitä 5670 näytönohjaimessa on 5 kpl ja näytönohjaimen muistiohjain on 128-bittinen.
Allen Kelley
Earl Allen Kelley (24. joulukuuta 1932 Dearing, Georgia – 13. elokuuta 2016 Lawrence, Kansas) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Takamiehenä pelannut Kelley voitti yliopistomestaruuden vuonna 1952 ja varattiin NBA:han vuonna 1954, mutta hän ei koskaan pelannut ammattilaisena vaan amatöörien AAU:ssa työnantajansa Peoria Caterpillars -joukkueessa. Kelley voitti Yhdysvaltain miesten maajoukkueessa olympiakultaa Roomassa 1960 ja maailmanmestaruuden Brasiliassa 1954. Hänen isoveljensä Dean Kelley voitti koripalloilijana olympiakultaa Helsingissä 1952.
Vuonna 2010 Kelley nimettiin osana Yhdysvaltain Rooman 1960 olympiajoukkuetta Basketball Hall of Fameen. Hän kuoli 83-vuotiaana Kansasin Lawrencessa 13. elokuuta 2016.
Jaakko Kiander
Jaakko Sakari Kiander (s. 29. kesäkuuta 1963 Helsinki) on suomalainen ekonomisti, joka työskentelee Kevan toimitusjohtajana.
Ura
Kiander valmistui ylioppilaaksi 1982 Vartionkylän yhteiskoulusta ja valtiotieteiden kandidaatiksi (nyk. maisteri) 1986 Helsingin yliopistosta. Hän opiskeli kansantaloustiedettä ja sivuaineina muun muassa historiaa ja filosofiaa. Kiander valmistui valtiotieteiden lisensiaatiksi 1988 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1994 tutkielmalla Wage Bargaining, Risk-sharing and Employment.
Lee Garmes
Lee Garmes (27. toukokuuta 1898 Peoria, Illinois – 31. elokuuta 1978) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän sai Oscar-palkinnon vuoden 1932 elokuvasta Shanghain pikajuna. Garmesin muita elokuvia ovat muun muassa Arpinaama (1932) ja Tontut toverukset lännessä (1950).
Jaakko Kiander
Ura
Työuransa Kiander aloitti Helsingin yliopistossa kansantaloustieteen assistenttina 1986–1989. Hän jatkoi Yrjö Jahnssonin säätiön tutkimusjohtajana 1989–1994, Palkansaajien tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana 1994–1997, Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen johtavana ekonomistina 1997–1999, tutkimusjohtajana 1999–2006 ja tutkimusprofessorina 2001–2006 sekä Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana 2006–2010. Keskinäinen eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen johtajana Kiander toimi vuosina 2010–2019, minkä jälkeen hän siirtyi johtajaksi Eläketurvakeskukseen. Syksyllä 2021 Kiander aloitti Kevan toimitusjohtajana. Aiemmin tehtävää oli perinteisesti hoitanut keskustan edustaja, mutta Kiander on puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti.
Kiander toimi Vaasan yliopiston kansantaloustieteen professorina vuonna 2000. Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina Kiander on ollut vuodesta 2001 alkaen ja Joensuun yliopiston kansantaloustieteen dosenttina vuodesta 1995.
Luottamustehtävät
Kiander on Aivosäätiön valtuuskunnan puheenjohtaja. Aiemmin hän toimi säätiön hallituksen puheenjohtajana. Hän on myös ollut Kansantaloudellisen Aikakauskirjan päätoimittaja 1994–1999, eduskunnan pankkivaltuuston neuvonantaja 1999–2010, Taloustieteellisen seuran hallituksen jäsen 1996–1997, varapuheenjohtaja 1997–1998 ja puheenjohtaja 1998–1999. Kansantaloudellisen Yhdistyksen johtokunnan jäsenenä hän toimi 2007–2009, Vartio- ja Mellunkylän omakotiyhdistyksen puheenjohtajana 2008–2011 ja OP-Pohjola-ryhmän tutkimussäätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2011.
Ilitoni
Ilitoni on yksivärinen, silkkinen, pellavainen tai puuvillainen liina, jota käytetään ortodoksisessa kirkkorakennuksessa. Ilitoni kääritään kolmeen osaan taitellun antiminssin ympärille, silloin kun antiminssia ei käytetä, ja tämä käärö jätetään alttaripöydälle odottamaan seuraavaa käyttökertaa. Symbolisesti ilitonin sanotaan kuvaavan liinaa, jolla Jeesuksen pää peitettiin häntä haudattaessa. Toisaalta sen sanotaan kuvaavan Jeeuksen kapaloita tai käärinliinoja eli syntymää ja kuolemaa.
Matthew Seligman
Matthew Seligman (14. heinäkuuta 1955 Pentageia, Kypros – 17. huhtikuuta 2020 Wimbledon, Lontoo, Englanti) oli englantilainen basisti. Seligman soitti urallaan brittiyhtyeissä Thompson Twins, The Soft Boys ja The Dolphin Brothers. Hän teki yhteistyötä muun muassa Morrisseyn ja Sinéad O’Connorin kanssa ja soitti David Bowien taustayhtyeessä Live Aid -konsertissa vuonna 1985. Seligman opiskeli 1990-luvulla juristiksi ja työskenteli viimeisinä vuosinaan ihmisoikeusjuristina Lontoossa. Seligman kuoli covid-19-tautiin huhtikuussa 2020.
Tunturiniitty
Tunturiniitty on tuntureilla kosteilla alueilla ruohoa kasvavaa niittykasvillisuutta. Niittyä on yleensä pieninä laikkuina varsinkin lumenviipymissä, puronvarsilla ja tunturin kallioseinämien eli pahtojen alla.
Niittykasvillisuuteen vaikuttaa muun muassa lumen paksuus. Jos lumi sulaa varhain, kasvukausi on pidempi, mutta maaperä kuivuu nopeasti.
Niitä esiintyy ravinteisilla mailla hemioroarktisella vaivaiskoivuvyöhykkeellä, alapaljakalla ja keskipaljakalla, muttei yläpaljakalla. Tunturiniittyjä on useantyyppisiä. Pienruohoniityt ovat matalakasvuisia ja muistuttavat lumenviipymiä. Niissä kasvaa muun muassa tunturiängelmää, peuranvirnaa, lapinvuokkoa ja tunturihärkkiä. Keskipaljakalla useat tunturikankaatkin muistuttavat niittyjä, koska niissä kasvaa paljon tunturisaraa, tunturivihvilää ja lampaannataa.
Suurruohoniityt ovat korkeakasvuisia ja suurin piirtein koko kasvukauden valuvesien kostuttamia. Alapaljakan suurruohoniityillä kasvaa metsäkurjenpolvea ja kulleroa. Puronvarsiruohostoissa vaihtelevat pajukot ja suurruoholaikut. Tunturien saniaisniityillä saniaiset kasvavat monesti lohkareiden ja kivien välissä tiheästi.
Tunturien niittymaannos
Tunturien paljakoilla on niittymaannosta, jossa on ohut humus ja humuksen ja kivennäismaan sekoittumiskerros. . Humuksen pH on melko pieni sinne valuneen happipitoisen kivennäispitoisen veden takia. Tällöin syntyy kostea paljakkaniitty, jolla kasvaa nurmitatarta, tunturiängelmää ja lapinvuokkoa. Emäksisellä paljakka-alueella on kuivaa tunturiniittyä, joka on eroosion kuluttamissa tuulipaljakkapaikoissa pelkkää lapinvuokko-jäkäläkangasta. Kuivilla tunturiniityillä, jossa kasvaa tunturikohokkia, tunturiängelmää, läätettä ja punakkoa, on tumma humuskerros, joka rajoittuu jyrkästi kivennäismaakerrokseen. Täällä humuksen pH on 5,5, emäskiven alueella 6. Paljakan happamalla kivennäismaalla, jossa on kohtalainen lumikerros talvella on kangasniittyä, jäkkiniittyä, jossa kasvaa muun muassa metsälauhaa ja tuoksusimaketta. Humus on heinäturvetta, ei kangasturvetta, ja on melko multaista. Vaikka huuhtoutumiskerros onkin, maannos voidaan katsoa niittymaannokseksi, ja sen humuksen pH on 4,5–5,0. Puronvarsien niittyalueilla on paksu "alpiininen ruskomaa", joka ei muistuta arojen ruskomaata. Humus on lähes aina kivennäismaata emäksisempää ja humuksen pH on noin 5,5. Typpeä on kohtalaisesti, C/N on 20, hyvällä paikalla jopa 15–17. Humus vaihtuu asteittain kivennäismaakerrokseksi. Tätä maannosta on sekä jokien tulvarannoilla että puronvarsilla. Ruskeaan maannokseen liittyy metsäkurjenpolvea, kulleroa ja pohjanpajua kasvava ruohosto ja pohjanpajua, villapajua ja tunturipajua kasvava pensaikko.
Puronvarsien niityt
Purojen varsien niityillä kasvaa kulleroa, keväthanhikkia, lapinorvokkia, läätettä, väinönputkea, pohjansinivalvattia, haproa sekä nurmiruohoja. Korkeammalla tunturilla puronvarsilla kasvaa muun muassa ruusujuurta.
Tunturien kalliot ja pahdat
Tunturin kallioseinämää sanotaan pahdaksi. Jos kevään sulamisvesi kostuttaa pahdan aluetta, syntyy runsas kasvillisuus varsinkin jos linnut ja veden mukana tulevat ravinteet lannoittavat. Pahdoissa kasvaa muun muassa ruijanpahtahanhikkia ja harvemmin kalliosaraa, tunturinätää, lumirikkoa, sinirikkoa ja pahtanurmikkaa. Niukkaravinteisilla piipitoisilla kalliolla kasvaa muun muassa tähkäpiippoa, lampaannataa ja puolukkaa. Pahtojen alla on vyörysoraa. Karussa vyörysorassa kasvaa samoja lajeja kuin silikaattikallioillakin, mutta hieman ravinteisemmilla pahtanurmikkaa ja varputädykettä kasvaville vyörysorarinteille ovat ominaisia isokynsimö, hanhikit, kesämaksaruoho ja tunturihärkki sekä kataja. Hyvin ravinteisilla vyörysorilla kasvaa nädän ja kynsimön lisäksi myös muun muassa norjanarhoa.
Käyrän vankila
Käyrän vankila on Auran kunnan Järvenojan kylässä sijaitseva avovankila, jossa on enimmillään 73 vanki­paikkaa ja henkilökuntaa 25. Se kuu­luu Län­si-Suo­men rikosseuraamusalueeseen. Laitos on 2010-luvulla ollut lakkautus­uhan alla. Vankilan­johtaja Vesa Mäkisen mukaan se kärsii vanki­pulasta, kun monella vangilla on mahdollisuus valita, suorittaako rangais­tuksensa ilman työ­velvoitetta perinteisessä vankilassa vai työ­toimintaa tarjoavassa avo­vankilassa.
Käyrän vangit osallistuvat joko työ­toimin­taan tai koulutukseen, jota järjestetään seudun oppi­laitosten kanssa. Osa työtoiminnan vangeista käy töissä vankilan ulkopuolella. Vankilassa on myös omaa työ­toimintaa, jonka pää­toimialana ovat lujitemuoviset veneet.
Historiaa
Käyrän vankila on alun perin rakennettu lasten turvakodiksi. Sen toiminta alkoi tiettävästi vuonna 1877, kun Yhdistys turvattomien lasten kasvattamiseksi Suomessa oli kolme vuotta aiemmin ostanut Auran Järvenojankylän Käyrän ja Pelttarin maatilat. Aluksi turvakotiin otettiin 25 poikaa, mutta laitoksessa oli myös tyttöjen osasto vuosina 1880–1898.
Vuoden 1889 rikoslaissa 7–14-vuotiaille rikoksentekijöille määrättiin perustettavaksi valtiollisia kasvatuslaitoksia, jollainen Käyrän turvakodista pahantapaisia poikia varten tuli 1910. Silloin alueelle rakennettiin useita puurakennuksia, Vuoden 1924 lailla määrättiin kasvatuslaitosten toiminnasta sosiaaliministeriön valvonnassa. Johtokunnan sijasta paikallista valvontaa toteutettamaan perustettiin 1926 laitosneuvosto.
Vuonna 1946 kasvatuslaitokset muuttuivat koulukodeiksi. Syksyllä 1973 Käyrän koulukodin tiloja käytettiin Chilen sotilasvallankaappausta paenneiden chileläisten vastaanottokeskuksena.
Alueella sijaitsee myös Järvenojan yli kulkeva vanha kiviholvisilta. Käyrän vankilan alue on valittu Museoviraston ylläpitämään valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Nuottajärvi (Padasjoki)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,1 metriä mpy.
Henrik Emanuel Aspelin
Henrik Emanuel ”Manne” Aspelin (17. lokakuuta 1854 Ylistaro – 8. joulukuuta 1906 Helsinki ) oli suomalainen opettaja, historioitsija ja toimittaja.
Aspelinin vanhemmat olivat kirkkoherra Bror Henrik Reinhold Aspelin ja Gustava Snellman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1873, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1880 ja lisensiaatiksi vuonna 1882. Vuonna 1882 hänet vihittiin myös maisteriksi ja tohtoriksi.
Aspelin työskenteli kääntäjänä Vaasan hovioikeudessa vuodesta 1884 ja Vaasan lyseon historian, maantieteen ja ruotsin kielen lehtorina vuodesta 1889. Vuodesta 1881 aina kuolemaansa saakka hän oli Vasabladetin päätoimittaja. Aspelinia ja hänen lehteään on kuvailtu kielikysymyksessä neutraaliksi tai jopa suomenmieliseksi. Hän on laatinut väitöskirjaansa perustuvan laajan Vaasan kaupungin historiateoksen.
Arkeologi Johannes Reinhold Aspelin ja professori Eliel Aspelin-Haapkylä olivat Henrik Emanuel Aspelinin veljiä.
Tatjana Rjabkina
Tatjana Rjabkina (o.s. Pereljaeva ; s. 3. toukokuuta 1980) on venäläinen suunnistaja ja MM-mitalisti. Hän edustaa ruotsalaista SoIK Hellasia.
Nuorten MM-kilpailuissa vuosina 1996–2000 Rjabkina voitti kaiken kaikkiaan kahdeksan mitalia, joista neljä oli kultaista. Aikuisten MM-kilpailuissa Rjabkina voitti Västeråsissa 2004 hopeaa keskimatkalta. Kaksi vuotta myöhemmin Århusissa hän voitti pronssia keskimatkalta. Olomoucin MM-kilpailuissa 2008 hän voitti viestihopeaa joukkuetovereinaan Galina Vinogradova ja Julija Novikova. Neljännen aikuisten MM-mitalinsa hän saavutti Lausannessa 2012 sijoittumalla keskimatkalla pronssille. EM-kilpailuista Rjabkina on voittanut yhden kullan, kolme hopeaa ja neljä pronssia.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Rjabkina sijoittui toiseksi vuonna 2004 ja kolmanneksi vuonna 2012. Hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua, O-Ringenillä 2007 ja Suomessa 2013, molemmat keskimatkalta. Hän voitti Tiomilan vuonna 2007 SoIK Hellasin joukkueessa. Venlojen viestissä hän voitti hopeaa vuonna 2004.
Shenzhou 9
thumb|Shenzhou 8:n ja 9:n kaaviokuva. Alus koostuu huoltomoduulista, laskeutumismoduulista ja kiertoratamoduulista. Shenzhou 9 (神舟九号) oli Kiinan kansantasavallan miehitetty avaruuslento.
Laukaisu tapahtui 16. kesäkuuta 2012 kello 13.37 Suomen aikaa Jiuquanin avaruuskeskuksesta Pitkä marssi 2F -kantoraketilla. Alus laskeutui 29. kesäkuuta 2012 kello 2.01 UTC Sisä-Mongoliaan.
Kolmihenkisessä miehistössä oli mukana ensimmäinen naispuolinen kiinalainen avaruuslentäjä, 33-vuotias ilmavoimien lentäjä, taikonautti Liu Yang. Lennon varamiehistössä oli mukana toinen naistaikonautti 33-vuotias Wang Yaping.
Miehistö
Jing Haipeng lähti ensimmäisenä taikonauttina toiselle avaruuslennolleen. Hän osallistui syyskuussa 2008 ensimmäiselle avaruuslennolleen Shenzhou 7:n kolmihenkisen miehistön jäsenenä. Hän oli Shenzhou 9:n komentaja.
Yellow House
”Yellow House” on suomalaisen Softengine-yhtyeen kappale, joka julkaistiin yhtyeen toisena singlenä 13. kesäkuuta 2014. Ensisoittonsa kappale kuitenkin sai jo 12. kesäkuuta YleX-kanavan Uuden musiikin aamuvuorossa, kun toimittaja Pirita Pykäläinen soitti sen ohjelmassa. Unelmien tavoittelemisesta ja niiden toteuttamisesta kertovan kappaleen on säveltänyt yhtyeen laulaja-kitaristi Topi Latukka ja sanoittanut Latukan lisäksi Henri Takala.
Kappaleessa kuultava riffi on koottu Topi Latukan tyttöystävän laulamista äänistä. Riffi äänitettiin alun perin kappaleen demoversiolle, mutta sittemmin se päätettiin jättää myös lopulliseen versioon.
Singlen julkaisupäivänä kappaleesta julkaistiin lyriikkavideo, jonka yhtye on tehnyt itse. Virallinen musiikkivideo kappaleesta julkaistaan myöhemmin.
Ylihärmän kirkko
Ylihärmän kirkko on puinen 24-kulmainen ristikirkko Kauhavan Ylihärmässä. Paanukaton keskeltä nousee sipulipäätteinen kattoratsastaja. Kirkon rakentaminen aloitettiin jo vuonna 1785 ilman virallista rakennuslupaa ajan voittamiseksi. Rakennuslupa heltisi 1786 jo silloin 14 kyynärän korkeuteen ehtineelle puolivalmiille kirkolle. Kirkko valmistui vuonna 1787 Kaapo Hakolan suunnittelemana ja rakentamana.
Erillinen uusgoottilainen kellotapuli on rakennettu vuonna 1828. Tapulin suunnitteli C. L. Engel. Kirkon lattia uusittiin vuonna 2002 ja kirkkoa remontoitiin kokonaisuudessaan vuosina 2013–2014. Kirkkorakennuksia ympäröi J. S. Sirénin suunnittelema vanha sankarihautausmaa. Kirkon lähellä sijaitsevat myös vanha pappila ja pitäjänmakasiini.
Lyijyatsidi
pienoiskuva|Lyijyatsidikiteitä Lyijyatsidi Pb(N3)2 on nalleissa käytetty herkästi räjähtävä kiteinen aloiteräjähde.
Aine räjähtää 150 mm pudotuksesta tai 7 millijoulen staattisesta varauksesta. Lyijyatsidin räjähdysnopeus (palonopeus) on 5 180 m/s. Valkoisten kiteiden tiheys on 4,71 grammaa/cm³. Atomipaino on 291,24 grammaa/mooli. Lyijyatsidi reagoi kuparin, sinkin ja muiden metallien sekä metalliseosten kanssa muodostaen muita, huomattavasti herkemmin räjähtäviä atsideja.
Lyijyatsidia käytettiin muun muassa toisen maailmansodan aikaisissa pommien ja syvyyspommien räjäyttimissä. Jos sellaisia säilytetään kauan veden alla, lyijyatsidi kiteytyy ja herkistyy muuttuen äärimmäisen räjähdysherkäksi. Tämän vuoksi mm. sotavuosina alusten mukana uponneet syvyyspommit, joiden räjäyttimissä on juuri lyijyatsidia, ovat erityisen vaarallisia raivattavia.
Kamaran
Kamaran on Jemeniin kuuluva korallisaari Punaisellamerellä.
Maantiede
thumb|vasen|Paikallista maisemaa. thumb|vasen|Mangrovemetsää. Kamaran siajitsee Jemenin rannikolla Punaisellamerellä noin 320 kilometriä Perimin saarelta ja Bab el Mandebin salmesta pohjoiseen. Rannikolla vain muutaman kilometrin päässä on Salfin niemimaa. Saaren pituus on noin 23 kilometriä ja leveys 10 kilometriä. Pinta-alaa saarella on noin 57 km². Saari on muodostunut koralliriutasta. Paikoittain saarella kasvaa mangroverämeikköjä.
Vuoden keskilämpötila Kamaranilla on 29 °C ja se kuuluu maailman kuumimpien paikkojen joukkoon. Ilma on hyvin kosteaa, mutta sateet ovat vähäisiä. Alueella esiintyy usein hiekkamyrskyjä.
Historia
thumb|Brittivallan aikaisia tykkejä vanhassa valokuvassa. Jemenin hallitsijoiden sanotaan pitäneen vankeja Kamaranilla 900-luvulla. Portugalilaiset valtasivat saaren vuonna 1513 ja he alkoivat rakentaa sille linnoituksia. Osmanit valtasivat saaren portugalilaisilta vuonna 1620.
1800-luvulla osmanit perustivat Kamaranille karanteeniaseman Bab el Mandebin kautta Mekkaan saapuville pyhiinvaeltajille. Mekassa oli ilmennyt tautia, jota paikalliset kutsuivat Kamaranin taudiksi. Britit miehittivät saaren ensimmäisen maailmansodan aikana kesäkuussa 1915. He saivat Turkin hallitsemat saaret Punaisellamerellä Lausannen sopimuksessa vuonna 1923. Vuonna 1938 britit solmivat sopimuksen Italian kanssa, jonka mukaan he eivät linnoittaisi saarta. Saaren karanteeniasema päätti toimintansa vuonna 1952. Aseman sanottiin saavan 100 000 matkailijaa vuosittain.
Kysymys Kamaranin saaren hallinnasta hiersi Jemenin ja brittien välillä. Pohjois-Jemen oli alkanut vaatia saarta itselleen vuodesta 1928 lähtien. Maa esitti protesteja, kun britit myönsivät öljynetsintälupia saarelle vuonna 1955. Brittien kannan mukaan kamaran ei ollut osa heidän Adenin protektoraattiaan, vaan se muodosti mandaattialuetta muistuttavan siirtomaa-alueen. Joka tapauksessa brittivallan päättyessä vuonna 1967 Etelä-Jemen julisti saaren kuuluvan itsellen. Pohjois-Jemen miehitti saaren Etelän ja Pohjoisen välillä käydyn rajasodan aikana vuonna 1972. Saaren hallinta oli strategisesti tärkeää, sillä Pohjois-Jemenin pääasiallinen öljyterminaali sijaitsi Ras Isassa lähellä Salifin niemimaata. Etelä tunnusti Pohjoisen vallan saarella 1980-luvun puolivälillä. Maat yhdistyivät nykyisenä Jemeninä vuonna 1990. 1990- ja 2000-luvuilla eri tahot ovat sijoittaneet lomakohteen rakentamiseen saarelle. Jemenin sisällissodan sytyttyä saarta ovat hallinneet huthit.
Väestö
Kamaranin asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja. Etniseltä taustaltaan he polveutuvat Adenista, Etiopiasta, Somaliasta ja Intiasta tulleesta väestöstä. Elantonsa he saavat viljelemällä puuvillaa, kalastuksella ja helmenpyynnillä. Saarelta viedään mantereelle puuhiiltä ja kuivattua kalaa.
Aaltovoima
Aaltovoima on kehitteillä oleva energian tuotantotapa, jossa tuulten synnyttämien aaltojen energiaa muunnetaan sähköksi. Menetelmä on pääosin koevaiheessa, kustannustason vuoksi tuotantokäyttöön ei 2010-luvulle tultaessa ollut aaltovoimalaitoksia juurikaan rakennettu. Aaltovoiman merkittävä kilpailija on merituulivoima.
Veden aaltoliike sisältää runsaasti energiaa, mutta sen hyödyntäminen on haastavaa. Aaltovoimaloiden kehitystyön haasteina on ollut rikkoutuminen myrskyissä sekä suuri tilantarve varsinkin rannikoilla. Energiantuotannon kannalta parhaat alueet ovat usein myös hankalimpia voimaloiden rakentamiselle. Merienergialaitokset halutaan tyypillisesti sijoittaa lähellä rannikkoa, sillä sähkön siirtäminen merikaapeleilla on kallista. Aaltovoimaloiden rakenteita koettelevat korroosio ja meressä ajelehtivat esineet.
Aaltoenergian lisäksi veden mekaanista energiaa hyödyntäviä energiantuotantomuotoja ovat vuoroveden, merivirran ja vesiputousten (jota nimitetään vesivoimaksi) energian valjastamiseen perustuvat tekniikat.
Historia
Ensimmäinen patentti aaltovoimalle myönnettiin vuonna 1799. Alalla oli kuitenkin hiljaista 1970-luvulle saakka.
Salterin ankat
Kuuluisimpia on englantilainen suunnitelma kelluvista "ankoista", jotka ovat aaltojen heiluttamia kellukkeita. Niiden liikettä käytettäisiin pumppaamaan vettä energiavarastona toimivaan tekojärveen.
1970-luvun puolivälissä öljykriisi innoitti Edinburghin yliopiston insinöörin, tohtori Stephen Salterin kehittämään aaltogeneraattorin, joka tunnetaan nimellä Salterin ankka. "Ankat" olivat talon kokoisia kelluvia kanistereita, jotka kiinnitettäisiin meren pohjaan narulla. Niiden keinuessa edestakaisin hydrauliikka muuttaisi liikkeen pyöriväksi, ja sitten se pyörittäisi generaattoria. Laskelman mukaan yksi "ankka" pystyisi tuottamaan 6 megawattia sähköä — tarpeeksi 4 000:lle kodille. Niitä oli määrä asentaa usean tusinan ryhmiin.
Ensimmäisten arvioiden mukaan näin tuotettu sähkö olisi kalliimpaa kuin millään muulla tavalla tuotettava sähkö. Mutta kun Salter ryhmineen paranteli suunnitelmaa, hinta saatiin laskemaan ydinvoimalan tuottaman sähkön tasolle.
Vuonna 1982 hallitus lakkautti Salterin tutkimusohjelman. Syyt pidettiin salassa. Yleisesti uskotaan, että syynä oli ydinenergiateollisuuden lobbaus. Tri Salterin mukaan uusia energianlähteitä voitaisiin arvioida tarkasti vasta kun ydinvoiman vaikutus poistettaisiin yhtälöstä.
Käärmemäinen Pelamis
thumb|220px|Pelamis brittiläisen merienergian tutkimuslaitoksen (EMEC) koealueella. Salterin ankat innoittivat muita suunnitelmia. Yksi sellainen on 140-metrinen, käärmemäinen, meren pinnalla kelluva Pelamis. Sen suunnittelivat Salterin entiset oppilaat Pelamis Wave Power -yhtiössä. Tämän aaltovoimalan sylinterin muotoiset, halkaisijaltaan 3,5 metrin rakenneosat on liitetty toisiinsa saranoiduilla liitoksilla. Aallot kääntävät näitä Pelamiksen niveliä, minkä vaikutuksesta männät pumppaavat nestettä turbiineihin ja pyörittävät sähköä tuottavia generaattoreita. Sähkö siirretään kaapelilla rannalle. Pelamisin laitteet tuottavat sitä enemmän energiaa, mitä suurempia aallot ovat. Yksi Pelamis pystyy tuottamaan 750 kW.
Poijumalli
Finavera Renewablesin Aquabuoy on yksinkertainen 25-metrinen putki joka on ankkuroitu merenpohjaan. Se kelluu pystyssä niin, että vain sen pää näkyy pinnalle. Sen pystysuuntainen liike paineistaa sen sisälle varastoitua vettä. Kun paine on riittävän suuri, vesi purkautuu turbiiniin, joka tuottaa sähköä. Aquabuoysta tulee rahallisesti kannattava vain jos jokainen laite pystyy tuottamaan vähintään 250 kW, mutta vielä siihen ei ole ylletty. Kalifornian rannikolle avattaneen Aquabuoy-voimala vuonna 2012.
Finavera Renewablesin laitteen kaltaisia poijuja kehittelevät myös muut, esimerkiksi newjerseyläinen Ocean Power Technologies, jonka malli on nimeltään PowerBuoy, ja skottilainen AWS Ocean Energy, jonka mallissa poiju on kokonaan pinnan alla.
Maalla ja merellä
Skottilaisen Aquamarine Powerin The Oyster jakaa aaltovoimalan kahteen osaan. Ajatus on viedä merelle yksinkertaisia ja kestäviä osia ja pitää monimutkaiset ja herkät osat kuivalla maalla. Oyster on 12 m x 18 m kokoinen metallikaistale. Kun aallot vierivät sen yli, kaistale vääntyilee niiden mukana. Sen liike vaikuttaa mäntiin, jotka pakottavat merivettä paineella putken kautta rannalla sijaitsevaan generaattoriin. Yksi Oyster tuottaa 600 kW.
Maalla: Limpet ja Blower
thumb|Limpet-hankkeen rakenteita. Skottilaisen Wavegenin Limpet (land installed marine powered energy transformer) sijaitsee rannalla. Kun aallot lyövät rantaan, vettä työntyy avonaisesta pohjan läpi kammioon, josta ilma työntyy pois. Poistuessaan ilma pyörittää turbiinia. Kun aalto vetäytyy, alipaine vetää ilman takaisin kammioon, ja tullessaan se pyörittää turbiinia uudelleen. OWC-lähestymiseen (oscillating water column) kehitetty Wellsin turbiini pyörii samaan suuntaan ilman virtaussuunnasta riippumatta. Islayn saarella sijaitseva prototyyppi on ollut toiminnassa vuodesta 2000. Sen kolme kammiota tuottavat keskimäärin 100 kW, mutta suuremmat laitokset voisivat tuottaa kolme kertaa enemmän.
Menestyksekkäin aaltovoimala on Skotlannin ja Norjan rannikoilla kokeiltu englantilaisten yliopistojen yhteistyössä kehittelemä "Blower", jossa aallot työntyvät betoniputkeen puristaen ilmaa tuuliturbiinin läpi. Vetäytyessään aallot imevät ilmaa putkeen ja turbiinin pyörimissuunta vaihtuu. Turbiiniin liitetty generaattori tuottaa sähköä pyörimissuunasta riippumatta. Generaattorin kehitystyö oli projektin suurin haaste, ja se toteutettiin lähes kokonaan opiskelijavoimin ja tietokonemallinnuksena ennen käytännön kokeita. Laitoksen tuotannonvaihteluita voidaan tasata käyttämällä vesitornia tai tekojärveä energian varastoimiseen.
Suomessa valjastetaan pohja-aaltoja
thumb|AW-Energyn Waveroller-aaltovoimala, kuvassa siirron vuoksi merenpinnalla. Suomessa aaltovoiman hyödyntämistä on kehittänyt esimerkiksi espoolainen AW-Energy. Yhtiön Waveroller-niminen aaltovoimalayksikkö asennetaan rannikkoveteen meren pohjalle. Laitteella kerätään merien pohja-aaltojen energiaa. Näiden voimakkuuden vaihtelu on huomattavasti pinta-aaltoja pienempää. Tekniikassa vettä kevyemmän levyn edestakainen liike muuntaa aaltojen energian männän liikkeeksi, joka siirretään hydraulijärjestelmällä generaattorille, joka tuottaa siitä sähköä. AW-Energy ja Fortum ovat testanneet menetelmää Portugalissa Penichessä. Kehitteillä on myös koehanke Ranskan Bretagnessa.
Wärtsilä toimittaa AW-Energyn voimaloita asiakkaille.
Wellon kelluva Pingviini
thumb|Wellon "Pingviini"-aaltovoimala (2014). Suomalainen Wello on menestyksellisesti testannut pinnalla kelluvaa, Pingviiniksi kutsuttua 0,5 MW:n aaltovoimalaa vaativissa aalto-olosuhteissa eurooppalaisella merienergian tutkimuslaitoksen (EMEC) testialueella Skotlannissa. Sähkön tuotanto perustuu aallokon liikkeessä pitämään pyörivään epäkeskoon. Usean vuoden aikana avomerioloissa testatun aaltovoimalayksikön rakennetta on myös kehitetty optimaalisemmaksi. Pinta-aaltovoiman talteenotto on tuulivoimaa hankalampi aaltojen epäsymmetrisyyden vuoksi. Pinnalla kelluvan Wello-voimalan on kehittänyt arkkitehti Heikki Paakkinen. Sen ensimmäinen kaupallinen versio on koottu valmiiksi Tallinnassa, ja se siirretään Skotlannin Orkneyn kaupungin läheisyyteen. Tämän sarjatuotantoon siirtyvän voimalan nimellisteho on 600 kilowattia.
Kaupallinen tilanne
Ensimmäinen kaupallisesti kannattava aaltovoimala avattiin lokakuussa 2007 Portugalin rannikolla. Se koostuu kolmesta käärmemäisestä putkesta, jotka kohoilevat aaltojen mukana.
Ruotsalainen Seabased Ab ja Fortum liittivät joulukuussa 2015 Fortumin tilaaman operatiivisen 1 MW:n (3 MW) aaltovoimapuiston valtakunnan sähköverkkoon Ruotsin lounaisrannikolla Sotenäsissä. Tämä 34 pienvoimalayksikön toteutus oli ensimmäinen vaihe suunnitellusta 10 MW:n ja 340 aaltovoimalayksikön kokonaisuudesta. Wellon kelluva voimala tulee sarjatuotantoon vuonna 2019.
Adrian Tomine
Adrian Tomine (s. 31. toukokuuta 1974 Sacramento Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija. Tominen päätyö on Drawn and Quarterlyn vuodesta 1994 julkaisema sarjakuvalehti Optic Nerve. Lehden tarinoita on julkaistu useina kokoelmina. Tomine kuvittaa säännöllisesti myös The New Yorkeria. Hän sai vuonna 1996 parhaan uuden tulokkaan Harvey-palkinnon.
Wilhelm Pasi
Wilhelm (Vilho) Pasi (1. lokakuuta 1839 Karijoki – 12. elokuuta 1894 Vaasa ) oli suomalainen liikemies ja sanomalehtien kustantaja.
Viinatehtailijana toiminut Pasi perusti vuonna 1878 kauppias Vilho Parmasen kanssa Kristiinankaupungin ensimmäisen kirjapainon, jossa julkaistiin suomenmielistä Ahti-lehteä. Vuonna 1881 Pasi osti kirjapainon ja lehden itselleen ja siirsi ne Vaasaan. Ahdin lakattua hän perusti lyhytikäiseksi jääneen Wasa Framåt -lehden. Vuoden 1881 lopussa Pasi myi kirjapainonsa kanttori J. W. Nesslerille Uuteenkaarlepyyhyn.
Pasi oli kiivas fennomaani, vaikka osasi heikosti suomea. Hän oli perustamassa Vaasan työväenyhdistystä ja ryhtyi vuonna 1883 julkaisemaan wrightiläishenkistä Suupohjan Työmiestä. Vuonna 1886 hän oli perustamassa vaasalaista Kansan Lehteä.
Pasi teki konkurssin vuonna 1887. Hän kuoli rutiköyhänä kunnalliskodissa.
Alapaljakka
Alapaljakka on tunturin alue, jolla ei kylmyyden takia kasva metsää, ei edes tunturikoivikkoa. Yksittäisiä vaivaiskoivuja saattaa esiintyä, samoin katajia ja pajupensaita. Vaivaiskoivua saattaa hajanaisesti olla Haltin seuduilla vielä tuhannen metrin korkeudelle asti. Niinpä alapaljakan ja tunturikoivikon raja ei ole selvä.
Alapaljakalla kasvaa monia havumetsien varpuja, kuten variksenmarjaa, mustikkaa ja kanervaa. Alapaljakalla kasvaa myös sammalta ja jäkälää. Kasvipeite on melko yhtenäistä. Kalkkipitoisilla alueilla on rehevää kasvillisuutta, muun muassa lapinvuokkoja ja tunturikohokkeja. Alapaljakan eläimistö on melko runsasta, ja siihen kuuluvat esimerkiksi tunturisopuli, peura, poro, Norjassa myskihärkäkin, susi, ahma, naali ja monet linnut. Alapaljakan tyypillisin piirre ovat varpukankaat, mutta niillä on myös soita, puronvarsipensaikkoja, lumenviipymiä ja tunturiniittyjä.
The Connells
Alkuvuodet
Mike Connell perusti yhtyeen vuonna 1984 veljensä basisti David Connellin kanssa. Mukaan tulivat myös laulaja Dough MacMillan ja rumpali John Schultz. Loppuvuodesta George Huntley liittyi yhtyeeseen toiseksi kitaristiksi, eikä kestänyt kauan kun John Schultz lähti yhtyeestä ja tilalle tuli Johnny Questin entinen rumpali Peelee Wimberley. Tämä oli The Connellsin ”klassinen” kokoonpano.
Teräväinen (Padasjoki)
Teräväinen on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kellosalmen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,5 metriä merenpinnan yläpuolella.
Markku Flinck
Markku Flinck (s. 4. tammikuuta 1985 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Espoo Bluesissa, Saimaan Pallossa, Tampereen Ilveksessä ja Mikkelin Jukureissa yhteensä 452 runkosarjaottelua tehopistein 51+89=140 ja 27 playoff-ottelua tehopistein 3+3=6. Flinck pelasi myös viisi täyttä kautta Mestiksessä, jossa hän voitti Jokipojissa mestaruuden vuonna 2010 sekä Jukureissa hopeaa vuonna 2011. Flinck tunnettiin yleisesti kahden suunnan sentterinä, joka jakoi kovia taklauksia ja rikkoi vastustajan peliä. Hän kykeni myös pelaamaan kohtalaisen hyvää kiekollista peliä, joka oli isokokoisena hyvä suojaamaan kiekkoa ja jakamaan syöttöjä. Flinck toimii nykyään Nokian Pyryn U20 Mestisjoukkueen apuvalmentajana.
Seuraura
Flinckin kasvattajaseura on Espoon Kiekkoseura. Hän siirtyi myöhemmin juniorina Espoo Bluesiin. Flinck oli kaudella 2004–2005 seuran A-nuorten paras pistemies tehoilla 15+16=31. Hän debytoi samalla kaudella myös Bluesin SM-liigajoukkuessa, jossa Flinck pelasi kahdeksan ottelua tehden yhden maalin. Flinck teki liigadebyyttinsä 9. joulukuuta 2004 vieraissa JYPiä vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 2. tammikuuta 2005 Oulun Kärppiä vastaan. Flinck palkittiin ottelussa Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana.
Toukokuussa 2005 Flinck teki sopimuksen Mestis-joukkue Kirkkonummen Salamoiden kanssa. Hän pelasi armeijankin häiritsemällä kaudella 2005–2006 kuitenkin vain yhdeksän runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes Flinck palasi loppukaudeksi takaisin Bluesin A-nuoriin, joissa hän voitti SM-pronssia keväällä 2006. Flinck palasi kaudeksi 2006–2007 Salamoihin, joissa hän tällä kertaa pelasi koko kauden ja teki 42 runkosarjaottelussa tehot 3+14=17. Joukkue joutui keväällä 2007 putoamiskarsintoihin, joista Salamat kuitenkin selvisivät voittamalla KOOVEE:n otteluvoitoin 3–2.
Kaudeksi 2007–2008 Flinck siirtyi Jokipoikiin. Yhden siellä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 KooKoohon, jossa Mestiksessä läpimurtonsa tehnyt Flinck oli tehoilla 15+22=37 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Mikko Liukkosen ja Lou Dickensonin jälkeen. Runkosarjan pistepörssissä hän sijoittui kahdeksanneksi LeKin Jaakko Pellisen kanssa. Jatkoaika.com valitsi Flinckin Mestis-kauden parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi. Hän kävi kauden aikana myös kahden SM-liigaottelun lainalla Espoo Bluesissa joulukuussa 2008, kun joukkue tarvitsi korvaajia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pelanneille pelaajilleen.
Flinck palasi kaudeksi 2009–2010 Jokipoikiin. Hän oli tehoilla 11+20=31 joukkueen sisäisen pistepörssin viides ja syöttöpörssin kolmas. Flinck voitti keväällä 2010 Mestiksen mestaruuden ja Jokipojat pääsivät kauden päätteeksi liigakarsintoihin, jotka vei kuitenkin Tampereen Ilves otteluvoitoin 4–1.
Kaudeksi 2010–2011 Flinck siirtyi Mikkelin Jukureihin. Sopimus sisälsi option siirtymisestä Saimaan Palloon kaudeksi 2011–2012. Hän pelasi kauden aikana myös kolme SM-liigaottelua SaiPassa tehopistein 1+2=3 joukkueen ja Jukureiden välisen yhteistyön myötä. Mestiksen puolella Flinck teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 16+31=47, joilla hän voitti Jukureiden sisäisen pistepörssin ja sijoittui koko Mestiksen pistepörssissä kolmanneksi SaPKon Jan-Mikael Järvisen ja KooKoon Iivo Hokkasen jälkeen. Flinck voitti myös koko Mestiksen tehotilaston lukemalla +33 ja palkittiin Jari Hirsimäki -palkinnolla. Hän voitti myös kevään 2011 pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+11=16. Hän voitti niiden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Centaur-luokka (lentotukialus)
Centaur-luokka on toisen maailmansodan lopulla aloitettu Britannian kuninkaallisen laivaston kevyt lentotukialusluokka. Luokkaan kuului alun perin kahdeksan alusta, joiden kaikkien rakentaminen keskeytettiin sodan päättyessä. HMS Monmouthin, HMS Polyphemuksen, HMS Arrogantin ja HMS Hermeksen tilaukset peruttiin, ja neljä jäljelle jäänyttä alusta jäivät odottamaan telakoille päätöksiä kohtalostaan.
Rakenne
Alusten merkittävin ero aiempiin luokkiin verrattuna oli kaksi kertaa tehokkaampi voimanlähde, joka mahdollisti toimimisen nopeiden osastojen kanssa. Alukset olivat jälleen paremmin suojattuja. Ammusvarastojen suojana oli kaksi tuumaa ja konehuoneiden suojana tuuma panssariterästä. Lisäksi aluksiin asennettiin tuuman paksuiset sisäiset panssarivyöt ja niiden sisätilojen jako suunniteltiin uudelleen.
Markku Flinck
Seuraura
Flinck siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilveksen riveihin. Hän nousi joukkueen ykkössentteriksi ja teki SM-liigan piste-ennätyksensä tehoilla 12+15=27, joilla Flinck oli Ilveksen paras pistemies ja maalintekijä. Hän sai kauden aikana myös neljän ottelun pelikiellon taklattuaan TPS:n Miro Keskitaloa selkäpuolelta laitaa päin 16. tammikuuta 2016 pelatussa ottelussa. Flinck sai tilanteesta 5+20-minuutin rangaistuksen. Hänen pelikieltoaan ankaroitta yhdellä ottelulla aiempi pelikielto vastaavanlaisesta tilanteesta.
Kaudeksi 2017–2018 Flinck palasi kaksivuotisella sopimuksella vuotta aiemmin SM-liigaan nostetun Mikkelin Jukureiden riveihin. Kauden 2018–2019 runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 12. maaliskuuta 2019 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan hän teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun. Flinckin ensimmäinen osuma syntyi ylivoimalla ja sei jäi Jukureiden ottelun voittomaaliksi. Hänen kolmas osumansa viimeisteli joukkueelle 1–6-loppulukemat. Otto Honkaheimo valitsi Flinckin ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Flinckin kypärätemppu oli Jukureiden SM-liigahistorian ensimmäinen. Huhtikuussa 2019 hänen sopimuksensa Jukureiden kanssa purettiin.
Centaur-luokka (lentotukialus)
Rakenne
Lentokansi sekä hissit oli suunniteltu kestämään 30 000 paunaa painava lentokone. Hissien koko oli 54 kertaa 44 jalkaa. Aluksen keulaan asennettiin myös höyrykatapultti mahdollistamaan koneiden lähtö. Aluksessa oli ainoastaan yksi hangaarikansi, joka oli 16 jalkaa 6 tuumaa korkea kyeten varastoimaan kaikki suunnitteluaikana tulevat lentokoneet.
Markku Flinck
Seuraura
Flinck siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryyn. Hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Flinck oli Pyryn paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+32=51, joilla hän sijoittui koko sarjan pistepörssissä kahdeksanneksi. Flinck lopetti pelaajauransa kevääseen 2020.
Kaudeksi 2020–2021 Flinck nimettiin Pyryn U20 Mestisjoukkueen apuvalmentajaksi Jukka-Pekka Vuorisen johtamaan valmennustiimiin.
Centaur-luokka (lentotukialus)
Alukset
HMS Centaur, joka valmistui luokkansa ensimmäisenä, otettiin palveluskäyttöön 1954. Aluksen valmistuessa siinä ollut suora lentokansi muutettiin seuraavana puolena vuotena viistoksi. Seuraavat alukset HMS Albion ja HMS Bulwark muutettiin pian käyttöönoton jälkeen kommandotukilaivoiksi toimimaan helikopteritukilaivoina.
Markku Flinck
Maajoukkueura
Flinck on pelannut viisi nuorten maaottelua.
Centaur-luokka (lentotukialus)
Alukset
Luokan viimeinen, 1959 valmistunut HMS Elephant nimettiin uudelleen HMS Hermekseksi. Alus oli viimeinen valmistunut klassinen viistokantinen lentotukialus Kuninkaallisessa laivastossa ennen uusien Queen Elizabeth -luokan lentotukialusten valmistumista.
HMS Hermes myytiin vuonna 1986 Intialle, jossa se palvelee ainakin vuoteen 2012 asti nimellä INS Viraat.
Greg Daniels
thumb|Greg Daniels Greg Daniels (s. 1963) on yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja ja -tuottaja, joka on ollut tekemässä ja luomassa useita suosittuja komediasarjoja.
Daniels aloitti uransa käsikirjoittamalla sketsejä televisiosarjoihin Not Necessarily the News ja Saturday Night Live. Hän oli käsikirjoittajana animaatiosarja Simpsoneissa sen 5.–7. tuotantokausilla vuosina 1993–1996 ja kirjoitti sarjaan useita jaksoja, joista jakso ”Lisan häät” voitti parhaan animaatiosarjan Emmy-palkinnon vuonna 1995. Vuonna 1997 Daniels kehitti animoidun tilannekomediasarjan Kukkulan kuningas yhdessä Mike Judgen kanssa ja työskenteli sen parissa kunnes sarja lopetettiin vuonna 2009.
Daniels loi vuonna 2005 tilannekomediasarjan Konttori, joka on yhdysvaltalainen versio samannimisestä brittisarjasta. Hän sekä käsikirjoitti että ohjasi useita sarjan jaksoja. Tämä sarja voitti vuonna 2006 parhaan komediasarjan Emmyn, minkä lisäksi Daniels sai vuonna 2007 henkilökohtaisen parhaan komediasarjan käsikirjoittajan Emmyn yhdestä sen jaksosta. Daniels loi sen jälkeen vuonna 2009 tilannekomediasarjan Puisto-osasto yhdessä Michael Schurin kanssa. Sen jälkeen Daniels on ollut tuottajana muissa sarjoissa.
Naulokhon
Naulokhon oli Prienen poliksen satama ja saattoi olla sen alaisuudessa. Prienen lakattua olemasta noin 391/390 eaa. Naulokhon saattoi toimia prieneläisten poliksena siihen saakka, kunnes kaupunki perustettiin uudelleen. Naulokhon löi omaa pronssirahaa 300-luvulla eaa.
Naulokhonin polista ei tule sekoittaa Smyrnan lähellä sijainneeseen Naulokhoniin, joka tunnetaan myös nimellä Palaia Smyrna.
Musa (aikakauslehti)
Musa oli suomalainen rockmusiikkilehti, joka ilmestyi vuosina 1972–1978 alun perin kerran kuussa. Lehden näytenumero ilmestyi syksyllä 1971 ja ensimmäinen varsinainen numero vuoden 1972 heinäkuussa. Musaa kustansi Pirkkalassa toiminut Graafinen Kustannus Oy. Lehti oli A4-kokoa, sen sivumäärä vaihteli ja neliväripainatusta käytettiin vain kansissa. Toimitus kirjoitti, latoi ja taittoi lehden pääsääntöisesti itse IBM Selectric -pallokirjoituskoneella. Graafisen Kustannuksen mentyä konkurssiin lehden julkaisemista jatkoivat helsinkiläinen Musa Kustannus Oy ja Markku Pohjankyrö.
Osa lehden henkilökunnasta riitautui kustantajan kanssa, erosi toimituksesta ja perusti vuonna 1975 edelleen ilmestyvän Soundi-lehden. Musa-lehti jatkoi toimintaansa Musa kustannus Oy:n julkaisemana vuoteen 1978. Musa hankki 1976 oikeudet julkaista suomeksi Rolling Stone- ja Crawdaddy-lehtien juttuja. Lehti painottui rockin ohella entistä laajemmin reggae-musiikkiin, jazziin ja bluesiin. Toisaalta nimimerkki "Tex Ritterin Hevonen" kirjoitti artikkeleita ja arvioita 1970-luvulla Suomessa harvinaisesta country-musiikista. Katso-lehden filmikriitikko Markku Tuuli alkoi tehdä elokuva-arvosteluja myös Musaan. Myös kirjaesittelypalsta tuli lehteen.
Musassa oli vähitellen yhä enemmän muusikoille tarkoitettua aineistoa soittimista ja musiikkilaitteista sekä muista musiikkiin liittyvistä oheisilmiöistä. Musan uusi toimitus oli pitkälle muusikkopohjaista, mikä näkyi bluesin ja progressiivisen rockin painottumisena artikkeleissa. Kun punkrock ja edelleen uusi aalto valtasivat yhä enemmän sijaa musiikkimarkkinoilla alkoi Musan toimitus turhautua ja tuntea itsensä liian vanhaksi sopeutuakseen uuteen ilmapiiriin. Lehti lakkautettiin 1978, koska myös lukijakunnan mielenkiinto oli kääntynyt uusia tuulia kohden eikä sopivaa avustajakuntaa ollut helppo löytää.
Václav Karabáček
Václav Karabáček (s. 2. toukokuuta 1996) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC České Budějovicessa. Hän on Sabresin toisen kierroksen varaus vuodelta 2014.
Ura
Karabáček pelasi Buffalo Sabresissa joukkueen ensimmäisen harjoitusottelun ennen kautta 2014–2015, jonka jälkeen hänet lähetettiin takaisin QMJHL-sarjan Baie-Comeau Drakkariin. Kauden aikana hänet kaupattiin Baie-Comeauhun vaihdossa Valentin Zykoviin ja seuraavalla kaudella Baie-Comeausta Moncton Wildcatsiin.
Karabáček pelasi kolmessa QMJHL-seurassa 171 ottelua ja teki niissä 117 pistettä. Hänet varannut Buffalo Sabres teki hänen kanssaan kesällä 2016 kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Savonlinna-Kauppatori
Savonlinna-Kauppatori oli aikanaan pisin yksikielinen rautatieliikennepaikan nimi Suomessa.
Usnea antarctica
Usnea antarctica on naavojen sukuun kuuluva jäkälälaji. Sen sekovarsi on pensasmainen, 2–10 senttimetriä korkea ja väriltään harmaanvihreästä keltavihreään. Lajia tavataan kaikkialla Antarktiksen alueella, ja levinneisyysalue on keskittynyt Antarktiksen niemimaalle. Antarktiksen ulkopuolella sitä kasvaa Uuden-Seelannin Eteläsaarella, Etelä-Amerikan eteläisimmissä osissa ja Falklandinsaarilla.
John Kay (taloustieteilijä)
pienoiskuva|John Kay vuonna 2012 John Kay (s. 1948 Edinburgh, Skotlanti) on brittiläinen taloustieteen professori, joka toimii London School of Economicsissa ja Oxfordin yliopiston St. John’s Collegessa. Hänet tunnetaan myös viikoittaisesta kolumnistaan Financial Timesissa sekä perustamastaan konsulttiyrityksestä London Economics, joka kasvoi kymmenen vuoden aikana Britannian suurimmaksi omalla alallaan. Kayn on soveltanut taloustiedettä erityisesti teollisuuden rakennemuutoksen ja yksittäisten yritysten kilpailuedun analysoimiseen.
Kay on kirjoittanut muun muassa rahoitusmarkkinoiden osuudesta markkinoiden toimivuuteen. Kay on pohtinut, miten virheellinen käsitys rationaalisuudesta vaikuttaa päätöksiin niin taloudessa kuin politiikassa.
1980-luvun alussa Kay perusti Oxfordin St. John’s Collegeen julkisen sektorin taloutta tutkivan Institute for Fiscal Studies -ajatushautomon.