cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mormonin kirja
Kaunokirjallinen arvo
Bruce Jorgensen (2004) arvioi, että ”jos Mormonin kirja olisi romaani, emme välttämättä pitäisi sitä hyvänä sellaisena.” Kirja painottaa moraaliopetuksia ja nefiläisten tuhatvuotinen historia käydään läpi vain noin 500 sivussa. Tapahtumat ovat epäuskottavia, eikä hahmoja ja miljöötä kuvailla yksityiskohtaisesti, joten ne eivät herää lukijan mielessä eloon. Jorgensenin mukaan Mormonin kirja ei vastaa modernin romaanin määritelmää, eikä sitä siksi pitäisi arvioida sellaisena.
Uskontotieteilijä Grant Hardy (2010) pitää Mormonin kirjaa yllättävän pitkänä. Jos sen pääasiallinen tarkoitus oli toimia Joseph Smithin profeetallisen kutsumuksen merkkinä ja todisteena, huomattavasti lyhyempikin kirja olisi riittänyt, sillä ”enkelin toimittama 50-sivuinen kirja ei ole yhtään sen vähemmän ihmeellinen kuin paksu kirja”. Historioitsija Daniel Walker Howen (2007) katsoo sekä mormonien että ei-mormonien aliarvioineen Mormonin kirjan merkityksen:
”Lumoutuneeksi epäilijäksi” itseään luonnehtiva Avi Steinberg (2015) kirjoittaa, kuinka ”profeetallinen kirjallisuus” on samanaikaisesti sekä uskottavaa että epäuskottavaa. Kaikki tulkinnat voivat olla samanaikaisesti tosia, ja siksi Mormonin kirja pysyy aina ajankohtaisena. Steinbergin mukaan kyseessä on Great American Novel – ainutlaatuisella tavalla amerikkalainen luomus, joka jazzmusiikin ja supersankarisarjakuvien tapaan kertoo jotain Yhdysvaltain nyt jo kadonneesta menneisyydestä.
Viitatut Mormonin kirjan kohdat
<references group="MK"/>
Arcteq
Arcteq on suomalainen yritys, joka suunnittelee, valmistaa ja markkinoi sähköverkon suojareleitä ja valokaarisuojia sekä älykkäitä sähköverkkoja voimantuotantoon, -siirtoon ja -jakeluun. Arcteq valmistaa myös erilaisia laitteita sähköverkon ja sähkölaitteiden mittaus- ja monitorointitarkoituksiin. Arcteq tarjoaa asiakkailleen myös tuotteisiinsa liittyviä palveluita ja tukea.
Texas Rock for Country Rollers
Kappaleet
Kaikki kappaleet Doug Sahm, ellei toisin mainita.
Arcteq
Arcteqin tuotteita käytetään maailmanlaajuisesti useissa erilaisissa käyttötarkoituksissa, kuten sähköasemilla, voimalaitoksissa, öljy- ja kaasulaitoksissa, kaivosteollisuudessa, terästehtaissa, öljynporauslautoilla sekä muissa vaativaa sähköverkon suojajärjestelmää vaativissa kohteissa.
Arcteqillä on useita referenssejä ympäri maailmaa ja se on esimerkiksi CERNin, Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskuksen, kumppani. Arcteq tuottaa suojareleitä CERNin sähköntuotantoon.
Arcteqillä on paikallisten toimipisteidensä ja kumppaneidensa kautta liiketoimintaa yli 40 maassa. Yrityksen liikevaihto vuonna 2016 oli yli 4 miljoonaa euroa ja sen tuotannosta 95% on vientiä. Arcteqin tuotteita viedään useisiin maihin, kuten Etelä-Koreaan, Taiwaniin, Malesiaan, Brasiliaan ja Etelä-Afrikkaan. Arcteqin tuotanto tapahtuu Suomessa ja sen omistus on kokonaan Suomessa. Valtaosan Arcteqistä eli 80% omistaa sen työntekijät ja 20% Ensto, joka on suomalainen sähköalan yritys.
Homo sovieticus
Homo sovieticus (näennäislatinaa: ’neuvostoihminen’) on sarkastinen ja kriittinen termi. Se viittaa mieleltään tietynlaiseen ihmistyyppiin, joksi itäblokin bolševistiset ja sittemmin sosialistiset hallitukset pyrkivät ihmisen muokkaamaan. Termi syntyi 1970- ja 1980-luvuilla neuvostoihmisestä.
Historia
Homo sovieticus on toisinajattelijoiden 1970-luvulla kehittämä ironinen versio neuvostoihmisestä. Filosofi Aleksandr Zinovjev popularisoi sen kirjoittamalla samannimisen kirjan. Hän oli ensin Neuvostoliiton, sitten karkotettuna Suomen tiedeakatemian jäsen. Homo sovieticuksen ominaisuuksia olivat juopottelu, täydellinen passiivisuus sekä työn ja yhteisen omaisuuden halveksiminen.
Ajatuksen, että neuvostojärjestelmä loisi uuden, paremman ihmisen, esittivät ensimmäisinä neuvostojärjestelmän kannattajat. He käyttivät termiä ”uusi neuvostoihminen”. Homo sovieticus kuitenkin omaa negatiivisia konnotaatioita ja se yhdistetään muun muassa seuraaviin:
Monien Neuvostoliiton romahduksen jälkeisiä taloudellisten ja sosiaalisten sopeutumisongelmien on sanottu johtuneen homo sovieticuksen vaikeuksista sopeutua kapitalistiseen yhteiskuntaan.
Húrinin lasten tarina
Húrinin lasten tarina (The Children of Húrin) on Christopher Tolkienin kokoama kirja, joka pohjautuu hänen isänsä J. R. R. Tolkienin vuonna 1918 aloittamaan tarinaan. Kokonaisuus jäi keskeneräiseksi J. R. R. Tolkienin kuoltua vuonna 1973. Kirja julkaistiin englanniksi maailmanlaajuisesti huhtikuussa 2007, ja Kersti Juvan suomennos ilmestyi toukokuussa 2007. Kirjan on kuvittanut tunnettu Tolkien-taiteilija Alan Lee.
Teoksen alkuaste oli kertova runo, jonka Christopher Tolkien julkaisi The History of Middle-earth -sarjan kolmannessa osassa The Lays of Beleriand. Suorasanainen versio kertomuksesta ilmestyi teoksessa Keskeneräisten tarujen kirja nimellä Narn i Hîn Húrin eli Húrinin lasten tarina.
Tausta
Tolkien kirjoitti vuosien aikana tarinasta useita muunnelmia. Christopher Tolkienin mukaan hänen isänsä haluna oli kertoa kolme Silmarillionin yksittäisistä päätarinoista täydemmässä muodossa kuin mitä itse teokseen olisi sopinut. Jos J. R. R. Tolkien olisi kirjoittanut jonkin näistä tarinoista loppuun, hän olisi halunnut julkaista sen erillisenä teoksena, vaikka ne ovatkin osa laajempaa historiaa. Tämän vuoksi Christopher Tolkien julkaisi Húrinin lasten tarinan itsenäisenä teoksena.
Kirjan suomalaispainoksen takakannessa sanotaan, että ”vääjäämättä traagiseen päätökseen etenevällä tarinalla on vahvoja yhtymäkohtia Kalevalan taruun Kullervosta”. Jussi Ahlroth kirjoitti 25. toukokuuta 2007 Helsingin Sanomissa kirjasta seuraavaa: ”Luodessaan synkintä sankariaan Tolkien kurotti yli anglosaksisten ja skandinaavisten perinteiden, Inkerinmaalle asti. Túrin Húrinin pojan kertomus perustuu suomalaiseen tarustoon, Kalevalassa olevaan Kullervo Kalervonpojan tarinaan.”
Ammunta kesäolympialaisissa 1920
Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920 ammunnassa kilpailtiin kymmenessä henkilökohtaisessa lajissa ja 11 joukkuelajissa.
Húrinin lasten tarina
Juoni
Hävityn sodan jälkeen Túrinin äiti Morwen lähettää poikansa turvaan Doriathin haltiavaltakuntaan. Siellä hän kasvaa mieleltään ja voimiltaan mahtavaksi, mutta joutuu väärinkäsityksen vuoksi lähtemään maanpakoon. Túrin liittyy erämaassa elävien lainsuojattomien joukkoon ja alkaa käydä sissisotaa Morgothia vastaan. Túrinin Doriathin-aikainen paras ystävä Beleg tulee apuun. He ovat liitossa Mîm-vähäkääpiön kanssa, mutta tämä pettää heidät, jolloin Túrin vangitaan ja vain Beleg pääsee pakoon. Hän vapauttaa Túrinin, mutta pimeässä Túrin erehtyy luulemaan Belegiä Morgothin palvelijaksi ja surmaa tämän. Túrin ottaa Belegin miekan puhdistaakseen ystävänsä veren siitä tappamalla vihollisia. Hän vaeltaa seuraavaksi Nargothrondin kuningaskuntaan.
Hematoketsia
Hematoketsia on tila, jossa ulosteessa esiintyy punaruskeaa tai kirkkaanpunaista verta. Syynä on yleensä verenvuoto alhaalla ruoansulatuskanavassa. Peräpukamat, peräaukon haavauma, divertikuloosi, tulehduksellinen suolistosairaus, suuret polyypit ja suolistosyöpä ovat eräitä mahdollisia etiologioita.
Húrinin lasten tarina
Juoni
Nargothrondissa Túrin pääsi kuninkaan suosioon ja alkaa hyökkäillä avoimesti Morgothia vastaan. Morgoth kuitenkin tuhoaa lopulta kokonaan Nargothrondin Tumhaladin taistelussa lohikäärme Glaurungin johdolla. Glaurung noituu paikalle tulleen Niënorin, Túrinin sisaren, jolloin tämä menettää muistinsa ja pakenee Brethilin metsään, jonne myös Túrin on paennut Nargothrondin tuhoutuessa. Túrin löytää Niënorin ja he rakastuvat tietämättä sukulaisuudestaan, sillä Niënor syntyi Dor-lóminissa vasta Túrinin lähdettyä jo Doriathiin.
Pian Glaurung päättää hankkiutua eroon Túrinista ja lähtee Brethiliin. Túrin on lohikäärmettä vastassa ja tappaa sen. Lohikäärmeen kuollessa Niënor saa muistinsa takaisin ja ymmärtää sisaruutensa Túrinin kanssa. Hän tekee itsemurhan hyppäämällä Teiglinjokeen. Túrin tokenee kamppailusta ja saa kuulla Niënorin oikeasta syntyperästä, jolloin hän tajuaa tehneensä elämässään pelkkää pahaa, vaikkakin tahtomattaan, ymmärtää Morgothin kirouksen olevan voittamaton ja heittäytyy Belegin miekkaan. Húrin päästetään vapaaksi ja hän ja Morwen tulevat paikalle. Morwen kuolee lastensa haudalle ja Húrin hukuttautuu Läntiseen mereen.
William Quantrill
thumb|William Quantrill William Clarke Quantrill (31. heinäkuuta 1837 – 6. kesäkuuta 1865, tunnetaan myös valenimellä Charley Hart) oli pahamaineinen etelävaltiolainen sissijohtaja Yhdysvaltain sisällissodan aikana.
Ennen sotaa Quantrill työskenteli kansankoulunopettajana Ohiossa ja Illinoisissa sekä myöhemmin huonolla menestyksellä maanviljelijänä Kansasissa. Hän joutui vuonna 1860 pakenemaan Kansasin Lawrencesta, koska häntä epäiltiin murhasta ja hevosvarkaudesta.
Sisällissodan alussa Quantrill palveli ensin Konfederaation armeijassa, mutta perusti pian oman sissijoukkionsa. Unionin armeija kohteli Quantrillin joukkoja rikollisina, mutta Konfederaatio julisti elokuussa 1862 Quantrillin joukkion olevan osa Konfederaation armeijaa ja teki Quantrillista kapteenin. Elokuussa 1863 Quantrillin sissit iskivät pohjoisvaltioiden alueelle Lawrenceen Kansasiin. Kaupunki oli tunnettu orjuudenvastustajien keskus ja kuuluisan orjuudenvastustajan, senaattori James Lanen koti. Ennen hyökkäystä unionin naisvankila Kansas Cityssä Missourissa romahti ja useita sissien vaimoja sai surmansa. Quantrill hyökkäsi kaupunkiin noin 450 miehen vahvuisella joukolla, joka surmasi kaupungissa vähintään 150 ihmistä. Kaksi kuukautta myöhemmin sama ryhmä hyökkäsi Unionin univormuihin pukeutuneina Unionin tukikohtaan Baxter Springsissa ja surmasi noin 90 Unionin sotilasta.
Sodan lähestyessä loppuaan Quantrillin joukkio hajosi useaksi pienemmäksi ryhmäksi. Quantrill itse ammuttiin kuoliaaksi pohjoisvaltiolaisten väijytyksessä 6. kesäkuuta 1865. Quantrill oli kuollessaan 27-vuotias.
Kirje isältä
Kirje isältä on vuonna 2003 valmistunut kolmiosainen suomalainen television minisarja, jonka tapahtumat sijoittuvat jatkosodan aikaiseen 1940-luvun Suomeen. Eve ja Laila Hietamiehen käsikirjoittaman sarjan on ohjannut Heidi Köngäs, ja se esitettiin Yle TV1:ssä 1. joulukuuta 2003 alkaen.
Alikaliiperiammus
thumb|Panssarintorjuntaan käytettävä alikaliiperiammus Alikaliiperiammus on tavallisimmin tykeissä käytetty ammus, jonka vaikuttava osa on halkaisijaltaan pienempi kuin sen aseen kaliiperi, jolla kyseinen ammus ammutaan.
Alikaliiperiammuksella on mahdollista saavuttaa hyvin suuri lähtönopeus, minkä takia useimmat alikaliiperiammukset ovat panssarinläpäiseviä panssariammuksia. Suuren lähtönopeutensa ansiosta alikaliiperiammukset soveltuvat myös täsmäaseiden, kuten ohjusten, ja lentokoneiden torjuntaan.
Alikaliiperiammuksia on olemassa kahta päätyyppiä: kiinteillä ohjausosilla varustetut alikaliiperiammukset ja irtoavilla ohjausosilla varustetut alikaliiperiammukset.
Kiinteillä ohjausosilla varustetut alikaliiperiammukset
Kiinteillä ohjausosilla varustetut alikaliiperiammukset on varustettu ohjausosilla, jotka tekevät ammuksen ulkomitoiltaan täyskaliiperiseksi. Kiinteillä ohjausosilla varustettuja alikaliiperiammuksia käytetään pääasiassa panssarintorjuntaan. Ammuksen vaikuttava osa, ydin, on kuitenkin kaliiperiltaan pienempi, esimerkiksi 1/3 ammuksen kaliiperista. Kun ammus osuu maaliinsa, ohjausosat hajoavat ja irtoavat ytimestä jolloin ydin alkaa tunkeutua panssariin. Irtoavilla ohjausosilla varustettujen alikaliiperiammusten vaikutus perustuu panssarista irtoavien kappaleiden sirpalevaikutukseen sekä ytimen iskuvaikutukseen maalin sisällä. Kiinteillä ohjausosilla varustettujen alikaliiperiammusten ytimien tavallisimpia valmistusmateriaaleja ovat volframikarbidi tai muut volframiseokset. Englantilaisperäinen nimitys tällä ammustyypille on APCR (Armour-Piercing Composite Rigid) ja amerikkalaisperäinen HVAP (Hyper Velocity Armor-Piercing).
Irtoavilla ohjausosilla varustetut alikaliiperiammukset
Irtoavilla ohjausosilla varustetuista alikaliiperiammuksista on olemassa kahta päätyyppiä: irtoavilla ohjausosilla varustettu pyrstövakautettu alikaliiperinen nuoliammus (nuoliammus) ja irtoavilla ohjausosilla varustettu rotaatiovakautettu alikaliiperiammus.
Irtoavilla ohjausosilla varustettu rotaatiovakautettu alikaliiperiammus koostuu ytimestä ja ohjausosista. Ydin halkaisijaltaan on noin 1/2 tai 1/3 putken kaliiperista ja noin 4 kertaa halkaisijansa pituinen. Ytimen kärjessä voi olla erillinen kärkikappale, jonka tarkoituksena on estää ammuksen kimpoaminen sen osuessa panssariin. Lisäksi ytimen perässä on usein valojuovapanos. Rotaatiovakautetun irtoavilla ohjausosilla varustetun alikaliiperiammuksen ytimessä ei ole vakauttavia siivekkeitä, vaan ammus vakautetaan rihlojen antaman pitkittäisen pyörimisliikkeen avulla. Tämän takia ammustyyppiä käytetään vain rihlatuilla putkilla varustetuissa tykeissä. Ohjausosat irtoavat ammuksen jätettyä putken ja ammuksen vaikutus maalissa perustuu panssarista irtoavien kappaleiden sirpalevaikutukseen ja ytimen iskuvaikutukseen. Tämä ammustyyppi on jo vanhentunut taistelupanssarivaunujen ampumatarvikkeena, mutta sitä käytetään vielä yleisesti konetykeissä. Ammustyypin englanninkielinen nimitys on APDS (Armor-Piercing Discarding Sabot).
Alikaliiperikranaatit
Alikaliiperikranaatti on hyvin harvinainen ampumatarviketyyppi, joka ei ole ollut laajamittaisessa käytössä. Saksalaiset käyttivät jonkin verran irtoavilla ohjausosilla varustettuja alikaliiperisia panssarikranaatteja kenttätykeillä toisen maailmansodan aikana, mutta niiden valmistusmäärä jäi ilmeisesti suhteellisen vähäiseksi. Saksalaiset suorittivat lisäksi koeammuntoja ilmatorjuntatykistölle tarkoitetuilla alikaliiperisilla sirpalekranaateilla.
Karl Allgöwer
thumb|Karl Allgöwer Karl Allgöwer (s. 5. tammikuuta 1957) on entinen saksalainen jalkapalloilija. Hänen seuroinaan olivat Stuttgarter Kickers (1977–1980) ja VfB Stuttgart (1980–1991).
Länsi-Saksan jalkapallomaajoukkueen kanssa Allgöwer ylsi vuonna 1986 toiseksi maailmanmestaruuskilpailuissa Meksikossa. Hän nousi jälleen otsikoihin vuonna 2006 jouduttuaan Stuttgartissa aseistetun ryöstön uhriksi.
Gedrosia
Gedrosia oli satraappikunta muinaisessa Persiassa. Se käsitti alueen Arabianmerestä pohjoiseen, nykyisen Pakistanin eteläosan ja Iranin kaakkoisosan. Alueen satraappi antautui Aleksanteri Suurelle vuonna 330/329 eaa. Myöhemmin alue liitettiin Parthian valtakuntaan.
Konnotaatio
Konnotaatio (latinan con- ’kanssa’, ’myötä’ ja notatio ’merkintä’) on sanan perusmerkitykseen liittyvä assosiatiivinen eli ”mielleyhtymällinen” sivumerkitys.
Kielitieteellisen merkitysopin ja yleisen merkkitieteen lisäksi tätä termiä käytetään myös logiikassa, jossa se tarkoittaa käsitesisältöä.
Konnotaatio ja (sana)semantiikka
thumb|100px|Porsaan ei-verbaalinen representaatio. Suomen sanan porsas perusmerkitys eli denotaatio on ’porsas’; samoin sanan sika perusmerkitys on ’sika’. Nämä merkitykset ovat suomen kieltä taitavan henkilön mielessä olevia käsitteitä, joiden kautta sanat esittävät konkreettisia porsaita tai sikoja.
Näiden perusmerkityksellisten tarkoitteiden ohella esimerkiksi ’porsas’ herättää erinäisiä enemmän tai vähemmän sovinnaisia mielleyhtymiä, jotka liittyvät sotkemiseen ja soveliaisuuden rajan ylittävään käytökseen. Nämä ovat perusmerkityksestä ’porsas’ kumpuavia, kulttuurisesti jaettuja sivumerkityksiä. Verbi porsastella onkin johdettu porsas-sanan konnotatiivisesta merkityksestä, kun taas porsia-verbi liittyy porsas-sanan denotatiiviseen merkitykseen. Vastaavasti sikailla ja sikamainen rakentuvat perusmerkityksen ’sika’ konnotaatioihin.
Olisi epätarkkaa sanoa, että konnotaatiot ovat sanan merkityksen laajennuksia, sillä nekin kuuluvat sanan merkitysrakenteeseen. Konnotaatiot ovat tarkasti sanoen denotaatioon liittyviä assosiaatioita, jotka mielletään toissijaisiksi tai johdetuiksi. Joskus konnotaatioiksi nimitetään myös haukkumanimiä (esimerkiksi Senkin sika!) ja hellittelysanoja (Äidin pikku porsas!). Tällaiset spontaanit, puhujan omia hetkellisiä tuntemuksia kuvaavat ilmaisut eivät kuulu sanojen merkitysrakenteeseen, koska periaatteessa miltei mitä tahansa sanoja voidaan käyttää hellittelemiseen tai haukkumiseen (Senkin rypsiporsas!). Tällaisissa tapauksissa ei siis oikeastaan ole kysymys konnotaatioista.
Kiertoilmaukset eli eufemismit nousevat negatiivisista konnotaatioista ja sosiaalisista tabuista. Tällöin kiertoilmauksella haetaan positiivisia tai ainakin loukkaamattomia konnotaatioita: kuolemisen sijasta voidaan puhua pois nukkumisesta ja alkoholismin sijasta henkilökohtaisesta ongelmasta. Myös neutraali näkökulma edellyttää voimakkaiden konnotaatioiden välttämistä. Esimerkiksi naistutkimuksessa on selvitetty konnotaatioihin kätkeytyvää piiloviestintää.
Myös poliittinen korrektius on negatiivisten konnotaatioiden välttämisen politiikkaa. Sanat kuten neekeri, kuuro, rampa katsotaan syrjiviksi ja loukkaaviksi nimenomaan siksi, että niihin nähdään liittyvän negatiivisia konnotaatioita. Ongelmasta katsotaan selvittävän erilaisilla sanojen vaihtamisilla: esimerkiksi sana rampa on suunnitelmallisesti vanhennettu korvaamalla se sanalla liikuntarajoitteinen. Tällaisilla konstruktivistisilla ratkaisuilla on kuitenkin omat riskinsä, ja ne ovat usein joutuneet pilkan kohteiksi. Näin on käynyt etenkin johdostyypin -rajoitteinen suhteen: kalju → hiusrajoitteinen, myöhästyväinen → täsmällisyysrajoitteinen, ja niin edelleen. Niin kauan kuin syrjivät asenteet ja rakenteet ovat läsnä sosiaalisessa todellisuudessa ja arjen käytänteissä, ”uuskieliset” ilmaisut varautuvat ennen pitkää entisillä konnotaatioilla.
Konnotaatio ja semiologia/semiotiikka
thumb|75px|Saussurelainen merkki Ferdinand de Saussuren mukaan kielellinen merkki on kuulokuvan (image acoustique) ja käsitteen (concept) erottamaton ykseys. Tämä merkin kuulijalähtöinen määrittely sopii kyllä luonnollisen (verbaalisen) kielen synkronisen rakenteen (langue) luonnehdintaan, mutta kun Saussure pyrki viime kädessä hahmottelemaan yleistä merkkitiedettä (sémiologie) yleisen kielitieteen laajennukseksi, hän valitsi kattavamman määrittelyn, jonka mukaan mikä tahansa merkki on merkitsijän (signifiant) ja merkityn (signifié) ykseys. Saussuren henkiset jälkeläiset Louis Hjelmslev ja Roland Barthes kutsuivat tätä ”ensimmäisen tason” suhdetta denotaatioksi. Barthes kuitenkin totesi, että tällainen deskriptiivisesti suljettu merkki on pelkkää rakennetta, eikä se tavoita sitä, mitä kielenkäyttäjä merkeillä tekee kulttuurisessa kontekstissa. Niinpä Barthes postuloi ”toisen tason”, jota hän kutsui konnotaatioksi, kuvaamaan merkin denotaation lukijoissa herättämiä elämyksellisiä prosesseja.
thumb|75px|left|Tyhjä risti Semiologian eli semiotiikan alaan kuuluvat kaikenlaiset merkit, joiden joukossa kielelliset merkit ovat sikäli erikoistapaus, että niiden denotaatiot ovat keskeisiltä osiltaan selväpiirteiset: esimerkiksi suomen kielen sanan sika denotatiivinen merkitys ’sika’ tiedetään varmasti (samoin sen nykyiset konnotaatiot). Myös useat kuvasymbolit ovat denotatiivisesti yksiselitteisiä. Esimerkiksi ristin kuvan † denotaatio on ’risti’, mutta sen konnotaatiot, tietystä konventionaalisuudesta huolimatta, eivät ole vättämättä yhtä jaettuja; tyhjän ristin teologinen konnotaatio on ’ylösnousemus’ (ja siitä seuraava ’tie’ pelastukseen), kun taas vulgaaritulkinnassa (joka on näkyvillä esimerkiksi eläinten hautausmailla ja ilmeisesti useimmiten myös sanomalehtien kuolinilmoituksissa) ristin konnotaatio on ’kuolema(ntapaus)’. Yleisessä merkkitieteessä on kuitenkin kyse mitä moninaisimmista merkeistä — tai voidaan puhua myös meemeistä — joiden konnotaatiot eivät välttämättä ole kovin vakaita; päinvastoin, ne saattavat liittyä päiväkohtaisiin uutisiin, ja siten ne saattavat olla hyvinkin ohimeneviä. Sitä paitsi visuaalisiin ja auditiivisiin merkkeihin liittyy usein henkilökohtaista elämyksellisyyttä.
Konnotaatio ja logiikka
thumb|100px|[[Suunnikas]] Logiikassa konnotaatio tarkoittaa niitä välttämättömiä ja riittäviä ehtoja, jotka on tapana sisällyttää käsitteiden määrittelyihin. Esimerkiksi käsitteen ’suunnikas’ konnotaatio eli sisältö on ”nelikulmio ja tasokuvio, jonka vastakkaiset sivut ovat yhdensuuntaiset ja yhtä pitkät”. Käsitepareja ’denotaatio’ / ’konnotaatio’ ja ’ekstensio’ / ’intensio’ pidetään jonkin verran epätarkasti toistensa synonyymeina. On nimittäin erilaisia intensioita: subjektiivisia, konventionaalisia ja objektiivisia. Tämän mukaan konnotaatiot ovat ennen kaikkea konventionaalisia intensioita.
Stereotyyppinen käytös
thumb|Kaksi [[kulta-arattia lintulassa, vasemmanpuoleisella höyhentennyppimiskäytökselle tyypillinen kalju rinnassa.]] Stereotyyppisellä käytöksellä eli sensorismilla, stimmailulla (engl. stimming), toistavalla käyttäytymisellä tai maneereilla viitataan yleensä ilmiötä tuntemattomien henkilöiden mielestä eriskummalliselta vaikuttavaan käytökseen, jota esiintyy etenkin lapsuudessa muun muassa lähes kaikilla Kannerin autisteilla, syntymästään sokeilla lapsilla sekä vähävirikkeisissä olosuhteissa pidettävillä eläimillä. Myös muut kuin erityisryhmien edustajat harrastavat toisinaan stimmailua, kuten hiusten pyörittelyä, kynsien pureskelua tai jalalta toiselle keinumista.
Sensorismia voidaan pitää elollisten olentojen luontaisena tapana lievittää elimistön stressiä, koska saman liikkeen jatkuva toistaminen saa aivot erittämään endorfiineja eli hyvää oloa tuottavia hormoneja. Autisteilla tehdyissä tutkimuksissa onkin huomattu, että sensorismi palauttaa ylivirittyneen hermoston takaisin normaalitilaan. Eläimillä sensorismia ilmenee etenkin silloin, jos niitä pidetään liian ahtaissa oloissa. Tällöin ne saattavat esimerkiksi ajaa takaa häntäänsä tai kävellä saman reitin yhä uudelleen ja uudelleen.
Sensorismi ihmisillä
Ihmisellä sensorismi ilmenee esimerkiksi heijaamisena eli ylävartalon heiluttamisena puolelta toiselle, sormien liikutteluna silmien edessä tai silmien paineluna, hyppelynä, pyörimisenä, sanojen loputtomana toistamisena tai esineiden kolisteluna. Samalla lapsi näyttää vetäytyvän omaan maailmaansa, pois vuorovaikutuksesta. Sensorismi alkaa yleensä 1/2–1 vuoden iässä ja vähenee iän myötä.
Koska sokea ei pysty ottamaan toisten käyttäytymisestä mallia näön kautta ja koska yksittäiset stereotypiat ovat usein hyvin samanlaisia täysin sokeillakin henkilöillä, on päätelty, että ne olisivat ihmisen sisäsyntyistä tunneilmaisua. Jotkut ovat jopa kutsuneet stereotypioita voidaankin sokean tai autistisen henkilön luontaiseksi kehonkieleksi.
Esimerkiksi oman akselinsa ympäri pyörimisen on havaittu rauhoittavan parasympaattista hermostoa.
Sensorismin syyt
Sensorismia ilmenee yleisimmin silloin, kun lapsi on yli- tai alivirittyneessä tilassa. Alivirittyneisyyden tilassa lapsi voi olla esimerkiksi väsynyt tai vailla mielekästä tekemistä. Myös vahvat tunnetilat – ilo, innostus, viha, jännitys tai pelko – liittyvät usein sen esiintymiseen. Sensorismia saattaa ilmetä myös silloin kun lapsi kokee, että häneltä odotetaan liikaa. Rytminen liikehtiminen saattaa myös tukea jotakin tarkoituksenmukaista toimintaa, esimerkiksi keskittymistä puhumiseen. Aivotutkija Kamila Markram on esittänyt, että sensorismi saattaa olla autistisen lapsen ainoita keinoja paeta liian räikeältä ja hälyisältä tuntuvaa maailmaa.
Myös fysiologisia syitä on tarjottu selitykseksi sensorismille. Aivojen näkökeskus ja tasapainoaisti tarvitsevat virikkeitä, ja koska niitä ei ole luontaisesti kovin paljoa tarjolla näkövammaiselle ihmiselle, on ajateltu, että sokea lapsi loisi itselleen valoaistimuksia painamalla silmiään ja tasapainoaistimuksia pyörimällä, hyppimällä tai heijaamalla.
Suhtautuminen sensorismiin
Suhtautuminen sensorismiin vaihtelee muun muassa maan kuntoutuskulttuurin mukaan. Suomen kuntoutuskulttuurissa ei ole yksiselitteistä suhtautumista, mutta jotkut valtaväestön edustajat kutsuvat sensorismia ei-toivotuksi käyttäytymiseksi tai suorastaan virheliikkeiksi, koska he kokevat ne häiritseviksi. Sensorismi saattaa aiheuttaa ahdistusta etenkin silloin, kun tilanteen tarkkailija ei ymmärrä, mistä siinä on kyse.
Ivar Lovaasin 1970-luvulla kehittämässä niin sanotussa Lovaasin menetelmässä eli ABA-terapiassa pyrittiin kitkemään sensoristinen käyttäytyminen fyysisen väkivallan kuten läimäyttelyn, nipistelyn, tukistamisen ja sähköiskujen avulla. Fyysisten rangaistusten käytöstä luovuttiin myöhemmin kyseisen terapian yhteydessä, mutta sensorismi pyritään silti edelleen lopettamaan tiukkojen kieltojen ja käskyjen avulla.
Volbeat
Volbeat on tanskalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2001 Michael Poulsenin aiemman tunnetun Dominus-yhtyeen lopetettua. Volbeat soittaa metallia ja rockia, joissa erottuu 1950-luvun rock and rollin vaikutus. Laulaja-kitaristi Michael Poulsen onkin maininnut vaikuttajikseen muun muassa Elvis Presleyn ja Johnny Cashin. Bändin levyjä on myyty maailmanlaajuisesti yli 3 miljoonaa kappaletta.
Volbeat julkaisi vuoden parhaaksi palkitun esikoisalbuminsa 6. elokuuta 2005 muutaman demon jälkeen. Lisäksi yhtye on palkittu myös vuoden 2003 tulokkaana. Yhtyeen kappaleita on ollut sekä Ruotsin että Ranskan 30 soitetuimman kappaleen listoilla, ja yksi kappale löytyy myös tanskalaisen lumilautailuelokuva Frostin taustamusiikeista. Volbeatin vuonna 2008 julkaistu albumi Guitar Gangsters & Cadillac Blood nousi heti ilmestyttyään Suomen listaykköseksi. Albumilistan ykköseksi ylsi myös yhtyeen neljäs albumi, Beyond Hell / Above Heaven, jolta löytyy muun muassa Suomen radiokanavilla runsaasti soittoaikaa saanut single ”Fallen”. Albumi on saanut myös paljon kehuja. Tammikuussa 2013 yhtye ilmoitti, että sen uusin levy tultaisiin julkaisemaan keväällä 2013 kantaen nimeä Outlaw Gentlemen & Shady Ladies. Myöhemmin yhtye ilmoitti tarkaksi julkaisupäivämääräksi 8. huhtikuuta 2013. Samalla bändin uudeksi kitaristiksi ilmoitettiin entinen Anthraxin kitaristi Rob Caggiano. Poulsen kommentoi tilannetta: "Kaikki sujui Robin kanssa studiossa niin hyvin, että päätimme pitää hänet. Oikeastaan menimme studioon äänittämään uutta albumia kolmena jäsenenä ja yhtenä ylimääräisenä, ja tulimme sieltä takaisin bändinä!"
Kultti-ilmiö
thumb|Näyttelijä [[Bruce Campbell signeeraamassa kulttiklassikkona pidetyn Evil Dead -elokuvan VHS-kasettia.]]
Kultti-ilmiöstä puhutaan populaarikulttuurissa useimmiten sellaisten teoksien, tuotteiden tai artistien yhteydessä, joita suuri yleisö ei tunne tai arvosta, mutta joilla on oma pieni ja innokas ihailijakuntansa. Kultti-ilmiöitä voivat olla esimerkiksi valtavirtaisesta mausta poikkeavat elokuvat, sarjakuvat ja rocklevyt.
Kultti-ilmiöön kohdistuva innostus voi olla parodista, ironista ja camp-henkistä: esimerkiksi lipunmyynnissä flopanneet elokuvat ovat kulttielokuvia nimenomaan siksi, että niitä pidetään poikkeuksellisen kummallisina, mauttomina tai huonoina. Usein kultti-ilmiöön kohdistuu kuitenkin aitoa ihailua ja kunnioitusta. Esimerkiksi rockhistoriasta löytyy paljon levyjä, joita niiden ihailijat pitävät unohdettuina mestariteoksina.
Toisinaan kultti-ilmiö on alun perin ollut suuren yleisön suosikki, joka ajan kuluessa on jäänyt elämään vain pienen ihailijakunnan harrastuksen kohteena. Esimerkiksi televisiosarjat kokevat usein tällaisen kohtalon. Joskus voi käydä päinvastoin: kultti-ilmiö nousee vähitellen yleiseen tietoisuuteen ja saavuttaa massasuosion.
Toisinaan kultti-ilmiöt ovat peräisin maista, joissa tuotettu populaarikulttuuri ei yleensä nouse laajan kansainvälisen huomion kohteeksi. Tällaiset ilmiöt voivat olla kotimaassaan hyvinkin suosittuja, mutta muissa maissa tai maanosissa ne saavuttavat vain kulttistatuksen. Syynä tähän ovat usein kieli- ja kulttuurierot sekä markkinointivaikeudet. Esimerkiksi latinalaisamerikkalainen ja aasialainen populaarikulttuuri esiintyy Yhdysvalloissa ja Euroopassa usein kultti-ilmiöinä.
Eräistä kultti-ilmiöistä kuten populaarikulttuurin henkilöpalvonnasta käytetään myös nimitystä kultti.
Mellinin muunnos
Mellinin muunnos on matematiikassa integraalimuunnos joka voidaan tulkita multiplikatiivisena versiona kaksipuoleisesta Laplacen muunnoksesta. Tämä integraalimuunnos liittyy läheisesti Dirichlet'n sarjoihin ja muunnosta käytetään paljon lukuteoriassa ja asymptoottisissa kehitelmissä. Mellinin muunnos liittyy läheisesti Laplacen- ja Fourier'n muunnoksiin sekä gammafunktioon.
Zwentendorfin ydinvoimalaitos
Zwentendorfin ydinvoimalaitos on Itävaltaan vuosina 1972–1977 rakennettu ydinvoimala, jonka käyttöönotto peruttiin.
Mellinin muunnos
Funktion f Mellinin muunnos on
Zwentendorfin ydinvoimalaitos
AEG ja Siemens aloittivat voimalan rakentamisen vuonna 1972 Tonavan yläjuoksulle 30 km Wienistä Ala-Itävaltaan. Voimalan suunniteltu koko oli 700 MW, mikä olisi ollut 10 prosenttia Itävallan kokonaissähkönkäytöstä.
Mellinin muunnos
mikäli integraali on olemassa. Sen käänteismuunnos on
Zwentendorfin ydinvoimalaitos
Ydinvoiman vastustus Itävallassa
Itävallan puolueista 1970-luvulla sosiaalidemokraatit sekä konseravatiivit kannattivat ja pienempi liberaalinen puolue vastusti ydinvoimaa. Vuoden 1975 viralliset suunnitelmat kattoivat kolme uutta ydinvoimalaa, teholtaan yhteensä 3 000 MW. Sähkön lisätarpeen väheneminen lykkäsi suunnitelmia. Syksyllä 1976 hallitus tiedotti suunnitelmistaan. Ympäristöliikkeet aktivoituivat vastustamaan hankkeita ja mediassa julkaistiin tietoja myös ydinvoiman haitoista. Ensimmäisenä valmistuvaksi suunniteltua Zwentendorfin ydinvoimalaa vastaan järjestettiin mielenosoituksia useissa kaupungeissa. Ydinvoimasta päätettiin järjestää kansanäänestys 5. marraskuuta 1978. Äänestäjistä 50,47 % vastusti ydinvoimaa. Itävallan päätös ydinvoimarakentamisesta luopumisesta oli merkittävä ydinvoiman vastaisille liikkeille eri maissa, sillä se osoitti, että vaatimattomillakin resursseilla aktivistit voivat vaikuttaa päätöksentekoon.
Mellinin muunnos
Merkintätavasta seuraa, että tämä on viivaintegraali pystysuoraan kompleksitasossa. Ehdon käänteismuunnoksen olemassaololle antaa Mellinin inversiolause.
Muunnos on nimetty suomalaisen matemaatikon Robert Hjalmar Mellinin (1854–1933) mukaan.
Suhde muihin muunnoksiin
Kaksipuolinen Laplacen muunnos voidaan määritellä Mellinin muunnoksen avulla: ja toisaalta Mellinin muunnos voidaan määritellä kaksipuolisen Laplacen muunnoksen avulla asettamalla
Mellinin muunnos voidaan ajatella integroimalla xs:n ydintä multiplikatiivisen Haarin mitan suhteen, joka on invariantti dilaation  suhteen, jolloin . Tämä kaksipuolinen Laplacen muunnos integroidaan additiivisen Haarin mitan dx suhteen, joka on translaatioinvariantti, joten d(x+a) = dx.
Fourier'n muunnos voidaan myös määritellä Mellinin muunnoksen avulla ja päinvastoin: määrittelemällä kaksipuolinen Laplacen munnos kuten yllä saadaan
jolloin
Mellinin muunnos yhdistää Newtonin sarjan ja binomimuunnoksen toisiinsa yhdessä Poissonin generoivan funktion kanssa. Tämä tunnetaan nimellä Poissonin–Mellinin–Newtonin sykli.
Cahenin-Mellinin integraali
Kun c>0, \Re(y)>0 ja y^{-s} on valittu päähaarasta, on
Lappeenrannan kisapuisto
thumb|250px|Jääpalloa [[Lappeenrannan kisapuiston tekojäärata|Kisapuiston tekojääradalla. Taustalla Kisapuiston jäähalli ja harjoitusjäähalli.]]
Kisapuisto on urheilukeskus Lappeenrannassa. Se sijaitsee pientaloalueella Parkkarilan kaupunginosassa Kisakadun ja Karjalan radan välissä.
Kisapuiston pääurheilupaikka on 4 825 -paikkainen Kisapuiston jäähalli, joka on muun muassa jääkiekon SM-liigassa pelaavan SaiPan kotiareena. Jäähallin paikalla alun perin sijainnut tekojäärata valmistui vuonna 1963 ja oli järjestyksessään Suomen viides. Tuolloin alue kuului vielä Lauritsalan kauppalaan. Jäähalli valmistui vuonna 1972, kun tekojäärata katettiin. Hallin vieressä on pienempi harjoitusjäähalli, minkä lisäksi Kisapuiston länsireunalla on yksityisellä rahoituksella rakennettu vuonna 2010 valmistunut kahden kaukalon harjoitusjäähalli UK-areena.
Kisapuistossa on myös hiekkatekonurmi, jolla pelataan muun muassa pesäpalloa ja jalkapalloa. Tekonurmi toimi 2000-luvun alussa Pesä Ysien Superpesis-joukkueen kotikenttänä, mutta joukkue siirtyi sittemmin Vanhalle kentälle. Talvisin paikalla on Kisapuiston tekojäärata, jolla Bandyliigan Veiterä pelaa kotiottelunsa, ja ulkokaukalo.
Kisapuiston maastossa on 4,5 kilometriä pitkä valaistu pururata, johon talvisin tehdään hiihtolatu.
Aiheesta muualla
61.05749°N, 28.22764°W
Höyhenjärvi
Höyhenjärvi on suvantojärvi Paatsjoen keskijuoksulla Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920-1944.
Paatsjoki virtaa Hevoskoskea myöten järven eteläpäähän ja jatkaa matkaansa järven pohjoispäästä. Höyhenjärveen laskee idästä Kornettijoki.
Ivalosta Petsamoon johtava entinen Jäämerentie (nykyinen tie P-10) kulkee järven itäpuolitse. Järven länsirantaa kulkee Norjan Paatsjokilaakson tie 885. Järven Norjan puoleisella rannikolla sijaitsevat Nyrudin ja Noatunin kylät. Järven itärannalla sijaitsi Suomen aikana Höyhenjärven kylä, mutta se on nykyisin autio.
Animal Crossing: Wild World
Animal Crossing: Wild World on Nintendon kehittämä elämäsimulaatiopeli Nintendo DS -käsikonsolille. Se on jatko-osa alkuperäiselle Nintendo GameCuben Animal Crossingille, joka taas on uusintaversio Nintendo 64:sta. Pelissä on monia uudistuksia edelliseen osaansa nähden, joista suurimpana voidaan pitää tukea Wi-Fi Connectionille. Peli julkaistiin Euroopassa vuonna 2006, muualla peli on julkaistu vuonna 2005.
Pelaaminen
Animal Crossing: Wild Worldissa on vain vähän juonta, jättäen pelaajan määrittämään omat tavoitteensa. Peliin ei myöskään ole asetettu lineaarisia tavoitteita. Kuitenkin on myös joitain päätavoitteita, joihin pelaaja pyrkii edetessään, kuten keräämällä kaikki fossiilit, kalat, hyönteiset ja taulut tai maksamalla talon vuokran kokonaan. Wild World käyttää Nintendo DS:n sisäistä kelloa, mikä tarkoittaa että peliä pelataan realiajan kanssa, kuten sään vaihtuminen ja tapahtumat tulevat eri aikoihin vuodessa, kuten Kukkafestivaalit keväällä ja ilotulitukset kesällä. Animal Crossingin Wild Worldissa pelaajien pitää puhua ja auttaa kylässä asuvia eläimiä saadakseen niiden kuvat.
Aiheesta muualla
Animal Crossing
Lance Deal
Lance Earl Deal (s. 21. elokuuta 1961 Riverton, Wyoming) on yhdysvaltalainen moukarinheittäjä. Hän saavutti hopeaa kesäolympialaisissa Atlantassa vuonna 1996. Hän osallistui myös vuosien 1988, 1992 ja 2000 olympialaisiin.
Lance Dealin ennätys on 82,52 m vuodelta 1996. Se oli Yhdysvaltain ennätys vuoteen 2021 asti, jolloin sen rikkoi Rudy Winkler.
Kantatie 86
Kantatie 86 on Pohjois-Pohjanmaalla Kannuksen Eskolasta Ylivieskan, Oulaisten ja Vihannin kautta Liminkaan kulkeva kantatie. Tien pituus on 124 kilometriä. Tie on liikennemääriinsä nähden hyvätasoista kaksikaistaista tietä, ja yhdessä Kauhavalta alkavan kantatien 63 kanssa se muodostaa vaihtoehtoisen reitin länsirannikolla kulkevalle valtatie 8:lle. Ylivieskan kohdalla tie kulkee lyhyen matkan samaa reittiä valtatien 27 kanssa. Kantatien 86 liikenne on hiljaisinta Kannuksen ja Ylivieskan Ojakylän välisellä osuudella, missä liikennemäärät pysyvät alle 2000 ajoneuvossa/vuorokausi. Oulaisten keskustan kohdalla liikenteen määrä kohoaa yli 6000 ajoneuvoon vuorokaudessa. Ylivieskan keskustan kohdalla sijaitsee tien vilkkain kohta, minkä läpi kulkee yli 7400 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa
Eskolan ja Limingan välinen tie on rakennettu pääosin 1960-luvulla. Kantatieksi se on numeroitu vuonna 1971.
Geoffrey Ashe
Geoffrey Ashe (29. maaliskuuta 1923 – 30. tammikuuta 2022 ) oli brittiläinen kirjailija, joka julkaisi tietokirjallisuutta ja kirjoitti muutamia romaaneja. Useat hänen historiallisista kirjoistaan keskittyvät arthuriaaniseen tarustoon ja erityisesti Kuningas Arthuriin. Hänen ensimmäinen tätä aihetta käsittelevä kirjansa oli King Arthur's Avalon: The Story of Glastonbur, joka ilmestyi vuonna 1957. Kirja sai vaikutteita G. K. Chestertonin Short History of England -kirjasta, jonka Ashe oli lukenut.
Ashe syntyi Lontoossa, mutta vietti useita vuosia Kanadassa. Kanadassa hän kasvoi ja valmistui University of British Columbiasta Vancouverissa, ennen kuin jatkoi opintojaan Cambridgen yliopistossa.
Ashe kannatti käsitystä, jonka mukaan historiallinen Kuningas Arthur oli Riothamus. Hän kirjoittikin aiheesta Speculumin artikkelissa huhtikuussa 1981 ja selitti siitä yksityiskohtaisemmin kirjoissa The Discovery of King Arthur (1985), The Landscape of King Arthur (1987), sekä muissa artikkeleissa.
Birmingham Small Arms Company
thumb|1957 BSA Golden Flash 650
Birmingham Small Arms Company Limited (BSA) on vuonna 1861 perustettu brittiläinen yritys. Yritys valmisti moottoripyöriä, polkupyöriä ja autoja sekä aseita ja sotilastarvikkeita. Nykyään BSA valmistaa urheilun ilma-aseita.
1950-luvulla BSA oli maailman suurin moottoripyörien valmistaja, mutta myyntitappiot ja huonot investoinnit uusiin tuotteisiin yhtiön moottoripyöräyksikössä aiheutti koko yhtiöille taloudellisia ongelmia.
Historia
Neljätoista aseseppää perusti yrityksen Birminghamissa vuonna 1861. Krimin sota oli ohi ja aseiden kysyntä oli vähentynyt, joten BSA haki muita tuotantoaloja. Yritys aloitti polkupyörien tuotannon 1880-luvulla ja valmisti moottoripyörän prototyypin vuonna 1903. BSA:n ensimmäinen auto valmistettiin vuonna 1907 ja seuraavana vuonna yhtiö myi 150 autoa. Vuonna 1910 BSA osti Daimler Motor Companyn.
Autonvalmistus
BSA:n ensimmäiset autot oli suunnitellut E. E. Baguley, joka oli toiminut Ryknieldillä. Niissä oli tavanomaiset nelisylinteriset sivuventtiilimoottorit, joiden sylinteriryhmät oli valettu kahdessa osassa. Iskutilavuudet vaihtelivat 4–4,2 litran välillä. Suurimmassa mallissa oli 5,4-litrainen moottori ja auto oli kopioitu Peking – Pariisi -ralliin osallistuneesta vuoden 1907 Italasta.
BSA:n ostettua Daimlerin vuonna 1910 oman malliston valmistus lopetettiin kahden seuraavan vuoden aikana ja korvattiin pienellä, kaksilitraisella ja nelisylinterisellä Knight-moottorilla varustetulla tourer-mallisella Daimlerilla. Siinä oli kolmivaihteinen vaihteisto joka oli rakennettu kierukkavetopyörästön yhteyteen sekä poikittaiset lehtijouset. Autoa valmistettiin myös Stoneleigh-nimisenä Siddeley-Deasyn toimeksiannosta. Nämä autot tunnisti erilaisesta jäähdyttimestä. Tekniset erot olivat suuremmat, sillä Stoneleighissä oli tavanomaisesti sijoitettu vaihteisto sekä Hotchkissin valmistama 1,1-litrainen V2-moottori. Mallin valmistus katkesi vuonna 1915 ja käynnistyi uudelleen vasta 1921 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä. Sitä myytiin kohtalaisen hyvin vuoteen 1924 asti.
Vuonna 1923 esiteltiin uusi Coventryssa valmistettu Stoneleigh-mallisarja, jossa oli käytetty voimanlähteinä neljä- ja kuusisylinterisiä luistiventtiilimoottoreita. Pienimmän kuusisylinterisen moottorin iskutilavuus oli vain 1,5 litraa. Se erosi Daimlerista vain neljänneselliptisten lehtijoustensa, levypyöriensä ja jäähdyttimensä puolesta. Vuonna 1926 valikoimaan kuului enää 1,9-litrainen malli. BSA-autojen valmistus keskeytyi samana vuonna.
Vuoden 1929 Motorcycle Show’ssa kuitenkin esiteltiin uusi malli, joka tuli tällä kertaa jälleen yrityksen Birminghamin tehtaalta. Se oli kolmipyöräinen etuvetoauto, jonka oli suunnitellut F. W. Hulse. Autossa oli kattava sähkövarustus ja yhteenkytketyt jarrut, jotka olivat edessä vetoakselien sisäpäissä. Etupyörillä oli erillisjousitus, joka oli toteutettu kahden poikittaisen lehtijousen avulla. Moottorina oli BSA:n suunnittelema kehitelmä kaksisylinterisestä Hotchkiss-moottorista. Vuonna 1933 esiteltiin 1075-kuutioisella, nelisylinterisellä nestejäähdytetyllä moottorilla varustettu malli. Kolmipyöräautot säilyivät tuotannossa vuoteen 1936 asti. Samaan aikaan tehtiin muutamia nelipyöräisiä muunnelmia; vuonna 1932 valmistettiin kaksisylinterisiä, 1933 nelisylinterisiä.
220px|thumb|[[BSA Ten.]] 220px|thumb|BSA:n kolmipyörä. Vuonna 1933 Coventryn tehdas esitteli BSA Ten -mallin, joka oli halpa muunnelma Lanchester Ten -mallista. Moottori oli sivuventtiilinen ja vaihteisto nelinopeuksinen. Korissa oli selviä vaikutteita Hillman Minxistä, ja sen oli valmistanut oxfordilainen Pressed Steel. BSA Ten -mallin valmistus jatkui vuoteen 1936. Sen jättämälle paikalle oli esitelty vuotta aiemmin BSA Six, joka erosi Lanchesterista enää merkkitunnustensa puolesta. Pian yhtiössä kuitenkin päätettiin lopettaa takavetoisten mallien valmistus kokonaan.
Birminghamissä alettiin valmistaa nelipyöräistä, etuvetoista Scout-mallia vuonna 1935. Siinä oli nelisylinterinen 1075-kuutioinen moottori. Seuraavana vuonna valikoimaan tuli myös 1,2-litrainen muunnelma ja 1937 pienempi moottori poistui kokonaan valikoimasta. Samalla sisäpuoliset jarrut korvattiin tavanomaisella ratkaisulla ja vaihteenvalitsin siirrettiin kojelautaan.
Viimeinen BSA-automalli oli vuoden 1939 Scout Series 6. Siinä oli kolmella runkolaakerilla varustettu 32-hevosvoimainen moottori ja kolminopeuksinen, synkronoimaton vaihteisto. Auton huippunopeus oli yli 110 km/h. BSA:n autonvalmistus loppui toisen maailmansodan syttymiseen.
Vuosina 1960–1962 kuitenkin rakennettiin pienen kolmipyöräisen auton prototyyppi nimeltään Ladybird (leppäkerttu), jossa oli hyödynnetty 249-kuutioisen Triumph Tigress -skootterin komponentteja. Ajoneuvon sarjavalmistusta ei lopulta aloitettu.
Aseteollisuus
Ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikana yhtiö palasi aseiden tuotantoon ja valmistus laajeni merkittävästi. BSA tuotti muun muassa kiväärejä ja panoksia, sekä moottoripyöriä ja muita ajoneuvoja sotiin.
Moottoripyörät
Vuonna 1951 BSA osti Triumph Motorcycles -yhtiön ja nousi maailman suurimmaksi moottoripyörien valmistajaksi. Vuonna 1957 Raleigh osti BSA:n polkupyörävalmistuksen, mutta TI Cycles of India valmistaa vielä BSA-nimisiä polkupyöriä. Vuonna 1960 BSA myi Daimlerin Jaguarille.
1970-luvulla japanilaiset moottoripyörävalmistajat valtasivat suuren osan markkinoista ja vuonna 1973 BSA/Triumph joutui äkilliseen taloudelliseen kriisiin. Yhtiö lopetti BSA-merkkisten moottoripyörien valmistuksen, mutta jatkoi Triumphin nimellä muutaman vuoden.
Moottoriurheilun puolella menestyneiden BSA mallien osavarasto siirtyi uudelle yrittäjälle, joka 1970-luvun mittaan rakensi CCM merkkisiä, menestyksekkäitä moottoripyöriä.
Suomessa BSA moottoripyörät olivat varsin suosittuja ennen toista maailmansotaa. Vuonna 1939 BSA oli kolmanneksi yleisin mp-merkki, ja maailmansodan jälkeen vuonna 1947 BSA oli vielä Suomen neljänneksi yleisin. Tuontisäännöstelyn vuoksi BSA:n ja muiden englantilaispyörien osuus väheni 1950-luvulla. Tuonnin vapauduttua 1964 BSA ei enää ehtinyt mainittavasti yleistymään. BSA pyörillä menestyttiin melkoisen hyvin motocross kilpailuissa.
Vuonna 1986 yhtiö lopetettiin. Sen varat otettiin talteen ja BSA Guns (UK) Ltd -yritys perustettiin. Yritys valmistaa yhä ilma-aseita Birminghamissa.
Tukholman linja-autoterminaali
thumb|right|Cityterminalenia sisältä Tukholman linja-autoterminaali eli Cityterminalen on Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaukoliikenteen päälinja-autoasema. Se sijaitsee Norrmalmin kaupunginosa-alueella. Yhdessä keskusrautatieaseman kanssa Cityterminalen muodostaa Tukholman matkakeskuksen. Vaikka rakennukset ovat yhteydessä toisiinsa, niihin viitataan usein omilla nimillään. Linja-autoterminaalin rakentaminen aloitettiin 3. kesäkuuta 1985, ja se vihittiin lopulta käyttöön 20. tammikuuta 1989. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Ralph Erskine ruotsalaisen arkkitehtitoimiston avustamana.
Valtaosa Tukholman kaukolinja-autoliikenteestä lähtee Cityterminaalista. Merkittävä terminaalin käyttäjä on myös Flygbussarna ja sen sisarbrändi Båtbussarna, jotka liikennöivät lentokenttä- ja satamaliikennettä Tukholman neljälle lentoasemalle (Arlanda, Bromma, Skavsta ja Västerås) ja kahteen satamaan (Viking Linen Stadsgården ja Tallink Siljan Värtahamnen). Terminaalin alemmassa kerroksessa sijaitsee lentokenttä- ja satamalinja-autojen portit 1–9, lipunmyynti, neuvontapiste, matkatavarasäilytys ja liiketiloja. Ylemmässä kerroksessa on pääsääntöisesti kaukoliikenteen käyttämät portit 10–19.
Asemalta on maanalainen jalankulkuyhteys keskusrautatieaseman kautta metroon ja paikallisjunaan.
Aiheesta muualla
thumb|left|Terminaalin modernia arkkitehtuuria.
59.33167°N, 18.05611°W
Valmismatka
pienoiskuva|Valmismatkaesite vuodelta 1960. Valmismatkan määritelmä on esitetty Suomen valmismatkalaissa sekä Yleisissä valmismatkaehdoissa.
Valmismatkalain ( 28.11.1994/1079) mukaan matkan tulee kestää vähintään vuorokauden ja siihen tulee kuulua majoitus, jotta matkasta voidaan puhua valmismatkana. Valmismatkaehtoja kuitenkin sovelletaan vasta yli kaksi vuorokautta kestäviin valmismatkoihin. Lisäksi on määritetty, että valmismatkan hinnan tulee olla yhdistelmä, joka koostuu kuljetuksen ja majoituksen yhdistetystä hinnasta. Valmismatkaan voi sisältyä myös muita palveluita, joiden järjestämisestä on sovittu etukäteen. Palveluiksi lasketaan voidaan laskea esimerkiksi ruokailuun, ajanviettoon tai muihin vastaaviin luettavia palveluita.
Mikäli matkustaja suunnittelee itse matkansa: varaa majoituksen, kuljetukset sekä muut tarvittavat järjestelyt eri tahoilta, ei matkaan voi soveltaa valmismatkalakia. Valmismatkoja myyvät Suomessa matkanjärjestäjät sekä matkanvälittäjät. Näiden välillä on merkittävä ero:
Valmismatkasopimuksen syntyessä on sekä matkanjärjestäjällä että matkustajalla tiettyjä velvollisuuksia. Matkanjärjestäjän tulee esimerkiksi ilmoittaa kuljetusaikataulu sekä kuljetusyhteyksien tiedot matkustajalle. Matkanjärjestäjän tulee huomauttaa matkustajalle, että on matkustajan vastuulla tarkastaa vielä paluukuljetusta koskevat tiedot matkakohteessa. Matkustajan taas tulee ilmoittaa matkanjärjestäjälle asianmukainen puhelinnumero, josta matkanjärjestäjä voi matkustajan tavoittaa matkan aikana.
Suomalaisten matkanjärjestäjien toimintaa valvoo kuluttajavirasto. Kuluttajavirasto esimerkiksi ylläpitää matkatoimistorekisteriä, jonka avulla matkustaja voi tarkastaa matkatoimiston luotettavuuden.
Valmismatkan ostaessaan matkustajan tulee hyväksyä valmismatkaehdot. Se on erittäin tärkeää, jotta matkustaja tietää, mitä ehtoja hänen ostokseensa liittyy. Valmismatkaehdot laativat yhdessä kuluttajariita-asiamies ja Suomen matkatoimistoalan liitto ry (SMAL). Valmismatkaehtojen lisäksi matkanjärjestäjällä on oikeus tehdä lisäehtoja, joiden avulla yleisiä valmismatkaehtoja voidaan esimerkiksi tarkentaa. Lisäehdot eivät voi olla ristiriidassa yleisten valmismatkaehtojen kanssa.
Sundbyberg
thumb|right|250px|Pistetaloja Storskogenissa. thumb|right|250px|Vuodelta 1911 oleva talo Sundbybergin keskustassa. thumb|right|250px|[[Hallonbergenin kerrostaloja.]]