cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Näin meillä – Elokuva
Siitä tuli pian julkaisunsa jälkeen Netlixin viikon katsotuin elokuva sekä Yhdysvalloissa että Britanniassa.
Juoni
Luukas Leivo, hänen vanhempansa ja kymmenen siskoaan matkustavat Skotlantiin. Siellä heille selviää suvun aatelinen alkuperä.
Äänirooleissa
Suomenkieliset äänet
Suomenkielisessä versiossa samat ääninäyttelijät animaatiosarjasta palaavat hahmojen ääneiksi.
Graavilohi
thumb|Graavilohta ja perunoita tillikastikkeessa. Graavilohi on pohjoismainen ruokalaji, joka valmistetaan kypsentämällä lohi kuumentamatta. Sana graavi tulee ruotsin kielen sanasta grav, joka tarkoittaa hautaa.
Graavilohi valmistetaan laittamalla lohifileiden väliin karkeaa suolaa ja hiukan sokeria sekä usein myös muita mausteita, kuten valkopippuria, roseepippuria, viherpippuria, katajanmarjaa, tilliä tai konjakkia. Fileet kääritään pareittain nahkapuoli ulospäin ja säilytetään kylmässä 1–4 päivää. Suola pehmittää kalan lihan proteiineja ja estää kalan pilaantumisen. Graavaus on keksitty suurten kalasaaliiden säilyttämiseksi ilman kylmätiloja, mutta nykyisin graavilohta valmistetaan ja syödään sen maun takia.
Keskiajalla kalastajat valmistivat graavilohta suolaamalla ja kevyesti fermentoimalla hautaamalla kalan rantahiekkaan hieman korkean vuoroveden rajan yläpuolelle. Fermentoinnin takia alkuperäisen graavilohen haju ja maku muistuttivat enemmän hapansilakkaa kuin nykyaikaista graavilohta. Ensimmäinen kirjallinen graavilohiohje julkaistiin vuonna 1914 norjalaisen Henriette Schǿnbergin keittokirjassa Stor Kokebok.
Japanilaisilla on vastaavanlaisia kalankäsittelytapoja, mutta erilaiset mausteet.
M/S Finlandia
pienoiskuva|M/S Finlandia kesäkuussa 2021 M/S Finlandia on suomalaisen Eckerö Linen matkustaja-autolautta, jonka varustamo osti vuonna 2012 italialaiselta Moby SpA:lta korvatakseen sillä Helsinki–Tallinna-reitillä liikennöivän M/S Nordlandian (nyk. M/S Almariya). Finlandian alkuperäinen nimi oli M/S Moby Freedom. Virolaisella Tallinkilla oli käytössään M/S Finlandian sisaralus M/S Superstar (nyk. M/S Pascal Lota) Helsinki–Tallinna-reitillä vuosina 2008–2017.
Finlandian pituus on 175 metriä, leveys 27,6 metriä ja syväys seitsemän metriä. Vetoisuus on 36 093 tonnia. Neljä Wärtsilän dieselmoottoria tuottaa 50 400 kilowatin yhteistehon, jolla saavutetaan 27 solmun huippunopeus. Alus on rakennettu vuonna 2001 Etelä-Koreassa, ja se peruskorjattiin vuoden 2012 aikana Ruotsissa Landskronan telakalla.
Alus tuli Eckerö Linen liikenteeseen, kun ensimmäinen matka omistajanvaihdoksen jälkeen tehtiin 31. joulukuuta 2012. Lähtöjä on päivittäin kolme sekä Helsingistä että Tallinnasta. Matka-aika on 2,5 tuntia suuntaansa, joten matka-aika lyheni parhaimmillaan yli tunnin verrattuna edeltäneeseen M/S Nordlandiaan.
Laiva oli pitkään ainoa matkustaja-autolautta, joka liikennöi Helsinki–Tallinna-välillä Suomen lipun alla, kunnes Viking Line liputti M/S Viking XPRS:n Suomen lipun alle vuonna 2023.
Alus telakoitiin tammikuussa 2019, jolloin laivaan tehtiin uusi sisäänkäynti ja samalla alus sai maasähkövalmiuden.
Laivan palvelut
Laivalla on kuusi ravintolaa, kaksi myymälää, kokoustiloja sekä uusi Extra-matkustusluokka, jossa lipun hintaan sisältyy juomat, ateria, päivän lehdet sekä langaton internetyhteys. Laivan keulaosassa on kaksikerroksinen baari, jossa sijaitsee myös esiintymislava. thumb|Laiva Moby SpA:n värityksessä.
Valkijärvi (Pukara)
Valkijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 9,3 hehtaaria, ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 150 metriä. Järveen laskee joidenkin metsäojien vedet. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 300 metriä pitkä laskuoja Hahmajärveen.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä, ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu lukuisia loma-asuntoja. Järvi sijaitsee Hahmajärven ja Pukaran kylien lähellä, mutta vain yksi tila sijaitsee järven lähettyvillä.
Office de Radiodiffusion et Télévision du Bénin
thumb|ORTB:n toimitalo Cotonoussa. Office de Radiodiffusion et Télévision du Bénin (ORTB) on Beninin kansallinen yleisradioyhtiö.
Yleisradiotoiminta alkoi Cotonoussa silloisessa Ranskan Dahomeyssa vuonna 1953. Radio Cotonou lähetti 75 minuutin pituisia päivittäisiä lähetyksiä yhden kilowatin keskiaalto- ja 250 watin lyhytaaltolähettimellä. Uusi neljän kilowatin lyhytaaltolähetin saatiin vuonna 1957. Samana vuonna asema siirtyi Akpakpan posti- ja lennätinlaitokselta omaan taloonsa.
Maan pohjoisosassa sijaitsevaan Parakouun perustettiin alueellinen radioasema vuonna 1983. Nuorisolle suunnattu Radio Atlantique FM aloitti toimintansa Cotonoussa vuonna 1994. Sen ohjelmia voi nykyään kuunnella maan eteläosassa. Toinen televisiokanava Bénin Business 24 (BB24) aloitti toimintansa vuonna 2013. Samaan aikaan ryhdyttiin kehittämään La chaîne de développement -nimistä toista valtakunnallista radio-ohjelmaa, jonka tarkoituksena on välittää ohjelmaa 18 paikallisella kielellä. Lyhytaaltolähetykset Cotonousta päättyivät vuonna 2006 ja Parakousta vuonna 2009. Nykyään kaikki radiolähetykset tapahtuvat ULA-alueella. Ulkomaille välitetään radio- ja televisio-ohjelmia satelliittien avulla. ORTB vastaa myös maaseudun lähiradioiden toiminnasta.
Vuoden 1990 perustuslain ja vuonna 1997 hyväksytyn uuden medialain jälkeen Beniniin on perustettu lukuisia kaupallisia, uskonnollisia sekä eri yhteisöjen omistamia radio- ja televisioasemia. Lisäksi välitetään ulkomaisten yleisradioyhtiöiden ohjelmia.
Oslon metro
undefined thumb|250px|Kuva [[Holmenkollenin metroasemalta.]]
Oslon metro on metrojärjestelmä Oslossa ja sen lähialueilla. Oslon metro avattiin vuonna 1966 yhdistämään itäiset lähiöt Oslon keskustaan neljällä linjalla. Myöhemmin nämä yhdistettiin läntisen suunnan linjoihin, jonka jälkeen kaupungin metroverkostosta tuli koko kaupungin kattava. Metroverkoston pituus on 80 kilometriä.
Suurimmalla osalla metrojärjestelmää junat kulkevat kello 5.00–1.00 (6.00–1.00 viikonloppuisin). Vuorot kulkevat 15 minuutin välein, mutta hiljaisempana aikana vuoroväli on puoli tuntia.
Linjojen rakennusvaiheet
Itäisten linjojen reittiä laajennettiin keskustaan Sentrumin asemalle vuonna 1977. 10 vuotta myöhemmin läntiset linjat liitettiin samaan paikkaan ja aseman nimi muuttui Stortingetiksi. Tästä asemasta tuli kaikille linjoille pääteasema, koska idässä ja lännessä käytettiin eri virransyöttöjärjestelmiä. Vuonna 1993 Sognsvannsbanen ja sen sivulinjat ottivat käyttöön virtakiskot ja näin metrojunat pystyivät kulkemaan idästä länteen ensimmäistä kertaa. Tämä oli mahdollista uudella kalustolla, joka pystyi kulkemaan virtakiskollisella ja ajolangallisella radalla.
Kaikki neljä itäistä linjaa rakennettiin tai korjattiin metroradaksi. Kun kaupungin kaksi puolta on liitetty toisiinsa, Oslo Sporveier on määritellyt standardin, jollaiseksi metron pitäisi tulla. Siihen kuuluu muun muassa tehonsyöttö virtakiskosta, moderni opastinjärjestelmä, suuremmat nopeudet, ja laiturien pituuden kaksinkertaistaminen. Kolsåsbanen suljettiin 2006 ja se remontoidaan kokonaan. On epävarmaa, remontoidaanko Holmenkollenin rataa, koska se on liian mutkikas metrostandardeihin. On myös keskusteltu siitä, pitäisikö rata muuttaa raitiotieksi vai säilyttää metrona.
Uusin laajennus järjestelmässä on kehärata Ullevål stadionilta Carl Berners plassille. Ensimmäinen osa siitä avattiin 2003 ja kokonaisuudessaan se valmistui vuonna 2006. Vuonna 2004 tämän linjan rakentaminen aiheutti tunnelin romahtamisen Grorudbanenilla, järjestelmän pisimmällä linjalla. Linja oli suljettuna joulukuuhun asti, jonka tilalla kulki korvaava bussi.
O-ryhmä
O-ryhmä oli Suomessa vuonna 1955 perustettu nuorista taloustieteilijöistä ja tutkijoista koostunut ryhmä, joka korosti makrotaloudellista ja matemaattista lähestymistapaa kansantalouden ilmiöitä tutkittaessa. Ryhmä pyrki uudistamaan kansantaloustieteen opetusta, ja toisaalta herättämään yhteiskunnallista keskustelua makrotaloudellisen ajattelumallin hyväksymiseksi.
O-ryhmän kaikki jäsenet olivat kiinnostuneita talouspolitiikan teoriasta. Ryhmä uudisti suomalaista talouspoliittista keskustelua, sillä se toi esille sen, että ristiriitaisten päämäärien takana ovat aina avoimesti tai piilotetusti arvot ja poliittiset valinnat. O-ryhmä myös määritti talouspoliittisen keskustelun käsitteitä uraauurtavalla tavalla. Ryhmä vaikutti myös kansantulolaskentaa kehitettäessä.
Ryhmän jäsenet pyrkivät julkaisuissaan yhteistyöhön. 1950-luvun loppupuolella valmistui useita ryhmän jäsenten väitöskirjoja. Ryhmä arvosteli huonoiksi arvioimiaan alan väitöskirjoja julkisesti, ja esiintyi väitöstilaisuuksissa ylimääräisenä opponenttina. Ryhmä kokoontui vähintään kerran kuussa jonkun jäsenen kotiin. Kokouksissa pidettiin alustuksia taloustieteellisistä aiheista ja taloustieteilijöiden uusimmista ajatuksista.
O-ryhmän nimi sai alkunsa leikkimielisestä säännöstä, jonka mukaan jäsenen etunimen tai sukunimen olisi tullut päättyä o-kirjaimeen. Nimityksen otti käyttöön Olavi Niitamo, joka huomasi, että hänen ystävillään oli o-kirjaimia nimissään. Raimo Ilaskivi nimitti ryhmän ivallisesti "nollakerhoksi", kun muutama jäsen ilmaantui hänen väitöstilaisuuteensa ylimääräisiksi vastaväittäjiksi.
Jäsenet
Ryhmään kuuluivat: Timo Helelä, Reino Hjerppe, Mauno Koivisto, Lauri Korpelainen, Erkki Laatto, Jussi Linnamo, Jaakko Lassila, Olavi Niitamo, Jouko Paunio, Jaakko Railo ja Pentti Viita.
Myöhemmin useat ryhmän jäsenistä kohosivat merkittäviin yhteiskunnalliseen asemaan: jäsenistä tuli myöhemmin professoreita, keskusvirastojen ja pankkien pääjohtajia, ministereitä ja Koivistosta myös tasavallan presidentti.
Sukupuolidimorfismi
pienoiskuva|[[Mandariinisorsa|Mandariinisorsilla on huomattava ulkonäköero koiras- (vasemmalla) ja naarasyksilön (oikealla) kesken.]] Sukupuolidimorfismi on tila, joissa saman lajin kahdella sukupuolella on muitakin erottavia piirteitä kuin niiden lisääntymiselinten erot. Sukupuolidimorfismia havaitaan monilla eläimillä ja muutamilla kasveilla. Erot voivat näkyä esimerkiksi toissijaisissa sukupuoliominaisuuksissa, koossa, painossa, värissä tai kuvioinnissa, ja niihin voi sisältyä myös eroja käyttäytymisessä ja kognitiossa. Erot voivat olla hädin tuskin erottuvia tai voimakkaasti korostuneita, ja niillä voi olla merkitystä seksuaalivalinnassa. Dimorfismin vastakohta on monomorfismi.
Yleistä
pienoiskuva|[[Riikinkukko|Riikinkukkokoiras (oikealla) soidinmenoissa riikinkukkonaaraan kanssa (vasemmalla).]] pienoiskuva|Koiras- (alhaalla) ja [[Sinisorsa|naarassinisorsat. Koiraspuolisella sinisorsalla on pullolasinvihreä pää, kun sillä on soidinhöyhenpeite.]] pienoiskuva|[[Täplätupsukas|Täplätupsukaskoiras (vasemmalla) ja -naaras (oikealla).]]
Kuviointi ja väritys
Dimorfismi voidaan tunnistaa helposti silloin, kun se näkyy kuvioinnissa ja värityksessä. Monilla lintu- ja matelijalajeilla esiintyy sukupuolten välisiä eroja värityksessä (sukupuolidikromatismi). Seksuaalivalinta johtaa siihen, että dimorfiset piirteet kehittyvät liioitellun suuriksi. Kuviointien tuottaminen tai niiden ylläpito voi olla lajille vaikeaa, millä on monimutkaisia evoluutioseurauksia, mutta tarkat seuraukset tai kustannukset lajille riippuvat kuvioinnin luonteesta (kuten värityksen toimintaperiaatteesta).
Riikinkukoilla dimorfismi on huomiota herättävä. Koirasyksilöiden koristeelliset pyrstösulat houkuttelevat naarasyksilöitä soidinmenojen aikana. Ensisilmäyksellä koiras- ja naarasyksilöitä saattaisi pitää eri lajina koiraan pyrstösulkien koon ja raikuvien värien johdosta; naarasyksilö on hillityn ruskea. Riikinkukon pyrstösulat saavat sen alttiiksi petojen hyökkäyksille, koska ne rajoittavat riikinkukon lentokykyä ja tekevät siitä muutenkin huomiota herättävän. Samanlaisia esimerkkejä on useita, esimerkiksi paratiisilintujen ja argusfasaanien tapauksessa.
Toinen esimerkki sukupuolidikromatismista esiintyy sinitiaisilla, joilla koiraat ovat väriltään keltaisempia kuin naaraat. Tämän uskotaan johtuvan vihreiden perhostoukkien syönnistä, jotka sisältävät suuria määriä karotenoideja kuten luteiinia ja zeaksantiinia. Ruokavalio vaikuttaa sukupuolidimorfisiin väreihin myös ihmiselle näkymättömässä ultravioletissa spektrin osassa. Sen vuoksi vaikka koirasyksilöt vaikuttavat ihmissilmälle keltaisilta, ovat niiden sulat naarasyksilöiden näkökulmasta violetteja. Värityksen ajatellaan heijastavan koirasyksilöiden kykyä hankkia ruokaa perheelleen. Pyrstö- ja rintasulkien värin ja tiaisen ruumiillisen kunnon välillä on positiivinen korrelaatio. Karotenoidit näyttelevät tärkeää osaa monien eläinten immuunipuolustuksessa, joten karotenoideihin viittaavat piirteet voivat olla terveen yksilön merkki.
Sammakoilla esiintyy myös selväpiirteistä dikromatismia. Sammakoiden dikromatismia on kahta tyyppiä: ontogeneettistä ja dynaamista. Ontogeneettisiä sammakoita on enemmän ja niillä esiintyy koiraiden ja naaraiden välillä pysyviä värimuutoksia. Litoria lesueuri on esimerkki dynaamisesta sammakkolajista, jonka koiraissa tapahtuu väliaikaisia värimuutoksia pariutumiskauden aikana. Hyperolius ocellatus on ontogeneettinen sammakko, jolla on dramaattiset erot värissä ja kuvioinnissa sukupuolten välillä. Koiraiden saavutettua seksuaalisen kypsyyden ne ovat kirkkaan vihreitä ja niillä on valkoiset kylkiviivat. Sen sijaan naaraat ovat ruosteenpunaisia tai hopeanharmaita ja niissä on pieniä pilkkuja. Koiraiden kirkas väritys houkuttelee naaraita ja varoittaa saalistajia siitä, että sammakkoa ei kannata pyydystää.
Sukupuolidimorfismin ja parinvalinnan yhteys havaitaan myös monilla kalalajeilla. Esimerkiksi miljoonakalakoirailla on värikkäitä läikkiä ja kuviointeja, kun taas naaraat ovat yleisesti väriltään harmaita. Miljoonakalanaaraat suosivat kirkkaan värisiä koiraita.
Fysiologiset erot
Ophioblennius atlanticus -lajilla ainoastaan koiraskalalle kehittyy haitallisilta mikrobeilta suojaava elin sen anaali-urogenitaalialueelle. Huolehtiessaan jälkeläisistään koiraat hankaavat anaali-urogenitaalialuettaan pesäkolon sisäpintaan, mikä suojaa munia mikrobitartunnoilta. Mikrobitartunnat ovat yksi yleisimmistä kuolinsyistä nuorilla kaloilla.
Saarijärven Paavo
thumb|Saarijärven Paavo ja hänen vaimonsa, [[Hanna Frosterus-Segerstråle|Hanna Frosteruksen kuvitusta vuodelta 1887.]] Saarijärven Paavo (, myös Högt bland Saarijärvis moar) on J. L. Runebergin alun perin ruotsinkielinen runo, joka ilmestyi vuonna 1830. Se kertoo vaikeuksien koettelemasta Paavosta, kuvitteellisesta saarijärveläisestä talonpojasta. Yhdeksi Runebergin tunnetuimmista noussut runo loi aikanaan suomalaiselle sivistyneistölle ihanteellisen kuvan työteliäästä ja hurskaasta suomalaisesta talonpojasta.
Tausta
Saarijärven Paavo ilmestyi alun perin nimettömänä runona numerolla 25 Runebergin kokoelmassa Dikter (1830). Sen ja kokoelman muiden epigrammien esikuvana toimivat serbialaiset kansanrunot, joita Runeberg oli lukenut Vuk Karadžićin saksantamasta kokoelmasta Serbische Volkslieder (1827) ja joita Runeberg itsekin ruotsinsi. Runo on kirjoitettu syksyllä 1829 tai talvella 1830.
Saarijärven Paavo tunnetaan kuitenkin parhaiten itsenäisenä runona. Se on suomennettu lukuisia kertoja useilla eri nimillä. Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1851 Suomen Talousseuran lehdessä Suomen Huoneenhallitusseuran Sanomia. Runo sisältyy myös 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella kouluissa laajasti käytettyyn Zacharias Topeliuksen Maamme kirjaan nimellä ”Kärsivällisyys”. Runosta oman suomennoksensa ovat laatineet muun muassa Elias Lönnrot, joka käänsi alun perin Suomi-aikakauskirjassa Saarijärven Paavon nimellä "Saarijärven Martti", August Ahlqvist, Agathon Meurman, Johan Bäckwall (tosin vain hiukan aikaisemmasta suomennoksesta korjailtuna), Kaarlo Forsman, Paavo Cajander, Otto Manninen ja Risto Ahti.
Lisäksi runo on käännetty ainakin englanniksi, unkariksi, saksaksi, viroksi, liettuaksi ja latinaksi. Katalaaniksi sen on kääntänyt ranskan kautta katalonialainen lääkäri ja kääntäjä Benet R. Barrios. Käännös ilmestyi ensin barcelonalaisessa lehdessä ja uudestaan kuvallisessa kirjasessa Finlandeses (1905).
Juoni
Paavo asuu Saarijärven hallanaroilla mailla vaimonsa ja lastensa kanssa. Siellä hän viljelee peltoaan luottaen Jumalaan. Keväällä kuitenkin tulva vie puolet oraista, kesällä raekuuro kaataa toisen puolen maahan, ja syksyllä halla vie lopunkin sadon. Paavon vaimo on menettää toivonsa koettelemusten vuoksi. Joh. Bäckwallin suomennoksen mukaan:
Sen sijaan Paavo itse pysyy vakaana ja järkkymättömänä rohkaisten vaimoaan:
Perhe selviytyy leipomalla leivän puoliksi petäjänkuoresta, siis tekemällä pettua. Paavo kaivaa suuremmat ojat ja myy lampaat siemenviljaa saadakseen. Ojien ansiosta kevättulva ei vahingoita oraita. Sen sijaan kesän raekuuro kaataa oraat ja syksyn halla vie taas loput. Paavon vaimo on vaipua taas epätoivoon, mutta jälleen mies rohkaisee häntä:
Paavo levittää pellolle enemmän lantaa ja myy karjan saadakseen siemenviljaa. Tällä kertaa luonnonilmiöt eivät vahingoita satoa lainkaan. Vaimo riemuitsee ajatellessaan selvän leivän ajan koittaneen. Paavo kuitenkin muistuttaa solidaarisuudesta vähemmän onnekkaita kohtaan:
Tulkinta ja rakenne
Saarijärven Paavon taustana ovat Suomessa koetut katovuodet, joita runon tapahtumat heijastelevat. Aihe oli ajankohtainen Saarijärvellä siksi, että paikkakuntaa oli juuri ennen Runebergin tuloa kohdannut ankara kato. Runon käytännöllinen opettavaisuus nousee esiin ojankaivussa: se patisti talonpoikia parantamaan viljelytekniikkaansa. Runeberg oli nimittäin Turussa ollessaan tutustunut Suomen talousseuran uusiin maatalousoppeihin ja saattoi siksi Saarijärven oloja tarkastellessaan havaita, että ojittaminen ja lannoittaminen olivat pitäjässä kovin puutteellisia. Runeberg kuvasi samaan tapaan Saarijärven kansaa myös vuoden 1832 kesällä Helsingfors Morgonbladissa ilmestyneessä artikkelissaan ”Några ord om nejderna, folklynnet och lefnadssättet i Saarijärvi socken”, jossa hän vetoaa kansaa auttamaan kadoista kärsineitä.
Runon sävy on aikansa pohjoismaisessa taiderunoudessa hyvin arkirealistinen: se kuvaa jokapäiväistä raatamista, joka nähtiin runon ilmestymisaikana rahvaan hiljaisen sankaruuden ilmentymänä. Saarijärven Paavo loi suomalaiselle sivistyneistölle ihanteellisen kuvan kansasta, joka luotti Jumalaan, mutta teki myös ahkerasti työtä. Runon loppuhuipentumana nousi esiin lähimmäisenrakkaus, kun kovia kokenut Paavo muisti aivan pyytämättä naapuriaankin.
Myöhemmin Saarijärven Paavoa ovat kritisoineet erityisesti marxilaiset kirjallisuusteoriitikot todellisuuden vääristelystä. Kritiikkiä runon vakiinnuttamaa idealistista kansankuvaa taustoitti osaltaan myös Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian ensimmäinen osa. Sen ruotsinnos Högt bland Saarijärvis moar (1959) osoitti yhteyden runoon jo nimensä kautta. Trilogiassa Koskelan Jussi asettui Saarijärven Paavon rinnakkaishahmoksi, mutta osoittautui anteliaisuudessa aivan Paavon vastakohdaksi.
Rakenteellisesti Saarijärven Paavossa voidaan erottaa kolme vaihetta. Niistä jokainen päättyy dramaattiseen nousuun, joista kahdessa ensimmäisessä sato menetetään ahkeruudesta ja hurskaudesta huolimatta. Kolmas osio huipentuu Paavon solidaarisuuden osoitukseen naapuriaan kohtaan. Vaikutelma luodaan kielellisesti yksinkertaisin keinoin ja vähäeleisesti, eikä siinä ilmene lainkaan edeltävän aikakauden koristeellisuutta.
Saarijärven Paavo muualla
Useat kuvataiteilijat ovat käsitelleet Saarijärven Paavoa. Runoon on olemassa kaksi mainittavaa kuvitusta: Hanna Frosterus-Segerstrålen kuvitus vuodelta 1887 ja Björn Landströmin vuodelta 1947.
Saarijärven kirkon viereisessä puistossa sijaitsee kuvanveistäjä Heikki Varjan toteuttama pronssiveistos Saarijärven Paavo, joka esittää Paavoa ja tämän polvilleen vajonnutta vaimoa. Muistomerkkihanke käynnistettiin vuonna 1953, ja patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 16. heinäkuuta 1961. Patsaan jalustan etupuolelle on hakattu runon säe ”mutta Jumalalta kasvun toivoi”. Monien mielestä tämä ei ollut runon ydinajatus, joten paikallisen kulttuurivaikuttajan Eeti Hännisen aloitteesta jalustan takapuolelle lisättiin vuonna 1977 runon kuuluisampi viimeinen säe ”pane leipään puolet petäjäistä veihän naapurimme touon halla”. Patsaan lisäksi paikkakunnalla on useita Paavon mukaan nimettyjä alueita, kuten Paavonrinteet, Paavon aukio, Paavontie. Vuosittain kesällä valitaan myös Saarijärven Paavo.
Kun oikeusministeri Ernst von Born kertoi radiopuheessaan 19. syyskuuta 1944 Suomen kansalle Moskovan välirauhan ankarista ehdoista, hän päätti puheensa lainaukseen Saarijärven Paavosta valaakseen suomalaisten uskoa tulevaisuuteen: ”Älkäämme siis antako tämän päivän raskaiden uutisten masentaa mieltänne, vaan muistakaamme runoilijan vakuutusta: ’Vaikka kokee, ei se hylkää herra’”. Puheen oli kirjoittanut pääministerin sihteeri V. J. Sukselainen.
Eremitagen
thumb|160px|Eremitagen Tanskassa. Eremitagen on linna Tanskan Dyrehavenin alueella, pohjoiseen maan pääkaupungista Kööpenhaminasta. Se rakennettiin barokkityyliin vuosina 1734–1736 metsästyslinnaksi Tanskan kuninkaalle Kristian VI:lle. Sen suunnittelusta on vastannut tanskalainen arkkitehti Lauritz de Thurah. Linna korvasi kuningas Kristian V:n Stokkerupin kylään rakennuttaman kaksikerroksisen Hubertuksen talon. Linnan hiekkakivijulkisivuja kunnostettiin laajalti vuosina 1979–1991.
Aiheesta muualla
55.79528°N, 12.57111°W
Yöjuttu (lehti)
Yöjuttu (saks. Geisterjäger John Sinclair) on saksalainen kauhulukemisto, jota on kirjoittanut Helmut Rellergerd salanimellä Jason Dark, paremmin Jerry Cottonin tekijänä tunnettu kirjoittaja. Lehteä ilmestyi Suomessa 1982–1993 ja yksi numero vuonna 2002.
Lehdessä seikkailee Scotland Yardin ylitarkastaja, ”haamuetsivä” (saks. Geisterjäger) John Sinclair ystäviensä Sukon, Will Mallmannin ja Bill Conollyn kanssa. Lehden keskeisinä teemoina ovat oudot ja yliluonnolliset olennot ja mysteerit.
Vastustajat
John Sinclair taistelee lukuisia kauhu- ja fantasiagenren olentoja vastaan – esimerkiksi demonit, ghoulit, zombiet, ihmissudet ja vampyyrit. Uransa aikana hän on myös taistellut useita päävastustajiaan vastaan:
Tapahtumapaikat
Sarjassa on todellisten tapahtumapaikkojen (Skotlanti, Englanti jne.) lukuisia paralleelimaailmoja. Tällaisia ovat esimerkiksi Aibon, Atlantis, Maagikkojen planeetta, Avalon ja Vampyyrimaailma. Aibon on sekä druidien paratiisi että kiirastuli. Siellä on niin hyvä kuin pahakin puoli. Pahaa puolta hallitsee Guywano-druidi. Hyvässä sen sijaan asuu Sinclairin ystävä Punainen Ryan. Aibonissa on lisäksi Ajan pyörä, jota harmaat miehet varitoivat. Atlantis on mereen vajonnut manner. Musta kuolema toimi siellä. Maagikoiden planeetta kiersi Atlantiksen mannerta ja tuhosi sen syöksyessään siihen. Siellä on myös Helvetin suot, jossa Musta kuolema syntyi. Kultainen pistooli on myös Atlantiksesta. Avalon on kuningas Arthur -legendojen tarunhohtoinen saari - Musta graali on myös täällä. Vampyyrimaailma oli Luciferin lahja Dracula II:lle. Musta kuolema valloitti tämän maailman ja yritti herättää Atlantiksen jälleen henkiin. Hänen kuolemansa jälkeen Vampyyrimaailma oli kuitenkin jälleen Dracula II:n hallussa.
Sinclair-ryhmän aseet
Sinclairin vahvin ase on hänen hopeinen ristinsä. Hän on ristin perillinen ja siten valon poika, jonka tehtävänä on taistella pimeyden voimia vastaan. Hän sai tämän tehtävän Vera Mönössy -nimiseltä mustalaisnaiselta, jonka hän pelasti mukiloinnilta. Profeetta Hesekiel takoi ristin Babylonin vankeudessa. John aktivoi sen huutamalla ääneen neljän arkkienkelin nimet. Arkkienkelit ovat vihkineet ristin ja heidän nimikirjaimensa ovat ristissä: Mikael, Gabriel, Rafael ja Uriel. Ristin voi myös aktivoida latinankielisellä lauseella "Terra pestem teneto – Salus hic maneto!"
Toinen erittäin vahva Sinclairin ase on Hopeinen bumerangi. Se oli tehty "Pahojen unien kirjan" viimeisistä sivuista. Bumerangilla Sinclair tuhosi ensimmäisen päävastustajansa Mustan kuoleman - myöhemmin myös lukuisia muita vastustajiaan. Se oli välillä Tohtori Kuoleman hallussa, joka sen avulla katkaisi Paholaisen tyttären Asmodinan pään. Sinclairin muita aseita ovat hopealuodeilla ladattu Beretta (92FS-malli) ja hopeinen tikari. Vihkivedellä käsitellyt hopealuodit valaa skotlantilaisen luostarin munkkiseppä. Sinclairilla on aseeseensa luonnollisesti myös tavallisia lyijyluoteja joskin niitä tarvitaan hyvin harvoin, lähinnä pimeän voimien kanssa liittoutuneita mutta vielä varsinaista tartuntaa saamatta jääneitä mafiagangstereita vastaan.
Sinclairilla on myös vihkivedellä pyhitetty hopeinen tikari, jonka pelkkä kosketuskin on miltei tappava pimeyden olennoille.
Sukolla on mustamaaginen demoniruoska ja valkomaaginen Buddhan sauva. Demoniruoska on valmistettu Nyrana-demonin ihosta ja sen kolme nahkasiimaa kiertyvät vastustajan ympärille ja tappavat hänet. Buddhan sauvan avulla sen kantaja voi pysäyttää ajan 5. sekunniksi lausumalla sanan ”Topar”. Vaikutuksen aikana ei kuitenkaan saa tappaa ketään – ihmistä, eläintä tai demonia – koska sauva silloin menettäisi tehonsa.
Idänpään-Heikkilä
Idänpään-Heikkilä, Idänpää-Heikkilä ja Idänpää voivat tarkoittaa seuraavia:
Yöjuttu (lehti)
Sinclair-ryhmän aseet
Johnin ystävällä Bill Conollylla on mustamaaginen kultainen pistooli. Se on peräisin Atlantiksesta ja ampuu limaa, joka ympäröi vastustajan ja hävittää tämän. Tällä aseella Sinclairin onnistui tuhota Musta kuolema tämän paluun jälkeen.
Aiemmin Bill Connolly suosi myös mustamaagista demonipyöveli Desteron miekkaa. Miekka kuitenkin tuhoutui hopeabumerangin osumasta: nelikätinen paholainen eli Apinapiru sieppasi bumerangin kesken heiton ja aikoi tappaa Sinclairin sillä, mutta Bill pysäytti heiton miekalla, joka mustamaagisena esineenä tuhoutui bumerangin osumasta. Lisäajan turvin Suko sai kuitenkin tilaisuuden ja hänen demoniruoskansa teki Apinapirusta riekaleita.
Muita tärkeitä maagisia esineitä
Sarjassa esiintyy jatkuvasti maagisia aseita ja esineitä. ”Pahojen unien kirja” sisältää Helvetin salaisuudet ja sen viimeisistä sivuista muodostettiin hopeinen bumerangi. Hyvyyden ja pahuuden kuutiot ovat vahvoja aseita, jotka pystyvät kumoamaan toistensa vaikutuksen. Ne ovat Kummituksen ja temppeliherrain johtajan Godwin de Salierin hallussa. Musta graal on tärkeä ja se on Avalonissa. John Sinclair käyttää myös pentagrammia suojautuakseen henkiä vastaan. "Gnostinen jalokivi", oli myös tärkeä amuletti, joka pystyi tuhoamaan alempia demoneja. Koska jalokiven magia ei ollut yhteensopiva hopeisen ristin kanssa, se tuhoutui jouduttaan vahingossa kosketuksiin sen kanssa.
Nyrana-demonilta saatiin mustamaaginen keihäs, joka sittemmin oli Myxin-velhon pääase.
Ehkä salaperäisin kaikista oli Onnettomuuden kuutio, jota käytti pääasiassa Solo Morasso. Sen avulla hän pystyi siirtymään paikasta toiseen, luomaan pirullista kudokset hajottavaa kuolemansumua sekä kutsumaan paikalle muiden ulottuvuuksien olentoja, kuten Nadine Bergerin surmaksi koituneen Murhahirviön. Kuutio oli hetkittäin Sinclairin hallussa, mutta sen lopullinen kohtalo on epäselvä.
Joskus harvoin on käytetty myös kertakäyttöisiä aseita: esimerkiksi Luurankolaiva tuhottiin vihkivedellä käsitellyllä räjähteellä.
Yöjuttu-lehdet
Tony Ballard -tarinat on kirjoittanut A. F. Morland, kaikki muut ovat Jason Darkin (=Helmut Rellegerd) käsialaa. Lehdissä julkaistiin myös lukijoiden piirustuksia ja lyhyitä kauhunovelleja.
Yöjuttu-taskukirjat
Yöjuttu-taskukirjat ovat samanmittaisia kuin lehdissä julkaistut tarinat; väljällä fontilla ja asettelulla ne on saatu taskukirjamuotoon sopivaksi.
Bjørn Arild Gram
Bjørn Arild Gram (s. 7. toukokuuta 1972 Steinkjer) on norjalainen keskustapuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen puolustusministeri Støren hallituksessa huhtikuusta 2022. Sitä ennen hän oli saman hallituksen kunta- ja alueministeri.
Gram on aiemmin toiminut kotikuntansa Steinkjerin pormestarina (ordfører) vuosina 2007–2020.
Adam Savage
Adam Whitney Savage (s. 15. heinäkuuta 1967 New York, New York) on yhdysvaltalainen elokuva-alan monitoimimies ja televisiosarja Myytinmurtajien toinen juontaja. Hän asuu San Franciscossa vaimonsa Julian ja kaksoispoikiensa kanssa. Adam on tullut myös kuuluisaksi aktiivisena skeptikkona.
Elämäkerta
Adam Savage varttui Westchesterin piirikunnassa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä oli animaattori ja ohjaaja ja Adam esiintyi jo lapsena TV-sarjoissa, mainoksissa ja musiikkivideoissa.
Ennen Myytinmurtajia Savage työskenteli kymmenen vuotta erikoistehosteiden parissa sellaisten yritysten kuten Industrial Light & Magicin, Warner Bros.:in ja Disneyn palveluksessa. Hän on toiminut aiemmin myös animaattorina, graafikkona, puuseppänä, lavastajana ja lelusuunnittelijana.
Myytinmurtajat
Myytinmurtajissa Savage on tunnettu hullunkurisesta käytöksestään. Hän yleensä kokeilee asioita nopeasti ilman sen kummempaa suunnittelua. Tässä mielessä hän on täydellinen vastakohta rauhalliseen ja harkitsevaan juontajapariinsa Jamie Hynemaniin verrattuna. Adamin kenties tunnetuin lausahdus Myytinmurtajissa on "I reject your reality and substitute my own", joka on lainaus elokuvasta The Dungeonmaster vuodelta 1984.
Cameoroolit
Savage on tehnyt cameoroolin CSI:n jaksossa "The Theory of Everything" ja Simpsonit-jaksossa "The Daughter Also Rises" juontajaparinsa Jamie Hynemanin kanssa.
Peuranvirna
Peuranvirna (Astragalus frigidus) on kurjenherneiden sukuun kuuluva hernekasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
Peuranvirna on pystykasvuinen ja kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdissä on 3–7 paria leveähköjä, pitkänsoikeita lehdyköitä. Kukintona on lyhyt 5–20-kukkainen terttu. Peuranvirnan kukan teriö on 12–15 millimetriä pitkä ja väriltään vaaleankeltainen. Palot ovat 2–3 cm pitkät, riippuvat ja mustakarvaiset.
Peuranvirna Suomessa
Suomessa peuranvirnaa esiintyy Kuusamossa, Itä- ja Pohjois-Lapissa. Inarin Lapissa eli Inarissa ja Utsjoella se on melko yleinen, muualla harvinainen. Peuranvirnan kasvupaikkoja ovat lehtomaiset metsät ja rantapensaikot. Laji on kalkinsuosija.
Tuomas Flinck
Tuomas Flinck (s. 2. heinäkuuta 1999) on suomalainen koripalloilija. Pelipaikoilla 1–3 pelaava Flinck on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän on pelannut kasvattajaseurassaan M1DA:ta ja Korisliigaa.
Pelaajaura
Flinck on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän aloitti koripallon harrastamisen seitsemänvuotiaana. Flinck pelasi seuran juniorijoukkueissa B-poikien SM-sarjaa kaudella 2014–2015 ja A-poikien SM-sarjaa vuosina 2015–2017. Syksyllä 2017 hänet nostettiin Pyrinnön miesten M1DA:ssa pelanneeseen reservijoukkueeseen. Hän pelasi ensimmäisen divisioonakautensa aikana noin 16 minuuttia ottelua kohden ja heitti sarjan piste-ennätyksekseen 12 ONMKY:tä vastaan marraskuussa 2017.
Kaudella 2018–2019 Flinck jatkoi Pyrinnön reservijoukkueessa suorittaen samanaikaisesti varusmiespalveluksensa. Marraskuusta lähtien hän pelasi otteluita myös useista loukkaantumisista kärsineessä Pyrinnön edustusjoukkueessa : Korisliiga-debyyttinsä hän teki 22. marraskuuta Kobria vastaan, ja seuraavassa liigaottelussaan 7. joulukuuta hän teki Katajaa vastaan neljä pistettä.
Pelityyli ja ominaisuudet
Flinckin on kirjoitettu pelaavan pelipaikoilla 1–3. Hän itse pitää vahvuutenaan puolustuspelaamistaan.
Nuno Bettencourt
Nuno Bettencourt (oik. Nuno Duarte Gil Mendes Bettencourt, s. 20. syyskuuta 1966, Praia da Vitoria, Terceira, Azorit) on portugalilaissyntyinen yhdysvaltalainen kitaristi, joka on tunnettu parhaiten bostonilaisen funk metal -yhtye Extremen soolokitaristina ja lauluntekijänä. Nuno on nuorin kymmenestä sisaruksesta ja altistui jo nuorena monenlaisille musiikkityyleille ja bändeille musikaalisten perheenjäsentensä ansiosta, esimerkiksi Nunon isä oli tunnettu portugalilainen kapellimestari. Nuno aloitti musiikkiharrastuksensa rumpujen takana, mutta siirtyi sieltä 14-vuotiaana kitaraan. Nuno soittaa rumpujen ja kitaran lisäksi ainakin pianoa ja bassokitaraa.
Vuonna 2009 Bettencourt liittyi R&B-artisti Rihannan taustayhtyeeseen Rihannan Last Girl on Earth Tourille.
Umberto Saba
pienoiskuva|Umberto Saba vuonna 1951. Umberto Saba, oik. Umberto Poli (1883 Trieste, Italia – 1957 Gorizia, Italia) oli italialainen runoilija. Poli perusti Triesteen antikvaarisen kirjakaupan, jossa taiteilijat alkoivat kokoontua. Juutalaisena hän joutui toisen maailmansodan aikana lähtemään perheensä kanssa maanpakoon.
Saban ensimmäinen runokokoelma Poesie ilmestyi 1911. Merkittävin kokoelma Il cansionere ilmestyi 1921, mutta 1961 ilmestyneessä painoksessa on hänen koko runotuotantonsa. Saban runot ovat vapaamittaisia. Runous on arkista ja näennäisen helppotajuista. Aihepiiri liikkuu oman elämän tapahtumissa.
Saba kirjoitti myös novelleja, mutta ainoa romaani jäi kesken ja ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen.
Suomennettu tuotanto
Lähde Suomennettuja runoja antologiassa Italian runoutta 1900-luvulta: 33 runoilijaa – 120 runoa, toim. Rolando Pieraccini, Helsinki: Lauttasaari Press 2004 ISBN 951-97511-7-3
Aale Tynnin suomentamia runoja antologiassa Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-
Jamie Hyneman
Myytinmurtajat
Hynemanin tunnistettavia piirteitä ovat musta baretti, valkoinen kauluspaita sekä yleensä punaiset Conversen All-Starit. Nämä piirteet sekä Hynemanin mursuviikset ja honottava ääni ovat usein hänen juontajaparinsa Adam Savagen leikkimielisen vitsailun kohteena. Hän on harkitseva ja rauhallinen ja suunnittelee asiat hyvin ennen toteutusta. Hän on päinvastainen kuin impulsiivinen juontajaparinsa. Hyneman saattaa jo osia hankkiessaan ruveta kokoamaan niistä myytissä esitettyä asiaa tai esinettä, joka vielä kaiken lisäksi toimii.
Kunniatohtori ja työelämäprofessori
Lappeenrannan teknillinen yliopisto (LUT) nimesi 2017 14 uutta tekniikan ja kauppatieteiden kunniatohtoria, ja yksi heistä oli Hyneman. Hynemanin ja yliopiston välillä ei ollut ennestään mitään sidettä, vaan Hynemania kosiskeltiin yliopistoon. Vararehtori Jaana Sandströmin mukaan Hyneman sopii erittäin hyvin yliopiston trailblazer-strategiaan, ja häntä kuvattiin yrittäjämäisesti toimivaksi rohkeaksi uudisraivaajaksi. Yliopisto kehuu Hynemanin edistäneen merkittävästi tekniikan koulutusalan kiinnostavuutta tieteen ja teknologian popularisoijana. Tohtoripromootio järjestettiin Lappeenrannassa 16. kesäkuuta 2017. Jamie Hyneman aloitti 15.11.2021 Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa osa-aikaisena työelämäprofessorina.
Hyneman on myös Twenten yliopiston kunniatohtori.
Cameorooli televisiosarjassa CSI
Hyneman on tehnyt cameoroolin CSI:n jaksossa ”The Theory of Everything” juontajaparinsa Adam Savagen kanssa.
Työhistoria
Hynemanin työhistoria on värikäs. Hänellä on esimerkiksi tutkinto venäjän kielestä ja kirjallisuudesta, ja hän puhuu täysin sujuvaa venäjää. Hän on toiminut sukeltajana, selviytymisasiantuntijana, veneen kapteenina, kielitieteilijänä, rankkurina, eläinkaupan omistajana, betonirakenteiden tarkastajana, koneistajana ja kokkina. Hän on tehnyt myös robotteja ja muita laitteita suurten yritysten televisiomainoksiin.
Yksityiselämä
Hyneman on naimisissa Eileen Walshin kanssa.
Cynthia Lennon
Cynthia Lillian Lennon (o.s. Powell, 10. syyskuuta 1939 Blackpool, Lancashire, Englanti – 1. huhtikuuta 2015 Mallorca, Espanja ) oli John Lennonin ensimmäinen vaimo.
Cynthia Lennon kuoli 75-vuotiaana syöpään kotonaan Mallorcalla 1. huhtikuuta 2015.
William Styron
William ”Bill” Clark Styron Jr. (11. kesäkuuta 1925 Newport News, Virginia – 1. marraskuuta 2006 Martha's Vineyard, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja esseisti. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat romaanit Nat Turnerin kapina (1967) ja Sofien valinta (1979) sekä muistelmateos Pimeän kuva: muistelma hulluudesta (1990).
Styron oli alkuun kiistelty, sittemmin arvostettu kirjailija. Hänen isänsä oli laivanrakennusinsinööri, joka kärsi kroonisesta masennuksesta, ja hänen äitinsä kuoli syöpään hänen ollessaan neljäntoista ikäinen. Hän pääsi opiskelemaan Davidson Collegeen Pohjois-Carolinaan, mutta lähti merivoimiin toisen maailmansodan lopulla. Japani kuitenkin antautui ennen kuin luutnantti Styronin laiva irtosi San Franciscon laiturista.
Sukutausta
William Styron suku oli kotoisin Englannin Yorkshiresta, mutta suvun alkuperä on kuitenkin vielä kauempana Ruotsissa, jossa 700-luvulla Uppsalassa elänyttä Styr-nimistä henkilöä pidetään suvun kantaisänä. Skandinaviasta suku siirtyi Britteinsaarille viikinkien valloitusten aikana, ja vuonna 1086 heidän omistuksiaan mainitaan Domesday Bookissa. 1500-luvulle mennessä sukunimi oli muuttunut muotoon Styring – tosin ajan tapaan vaihtelevilla kirjoitusasuilla. Suvun jäseniä muutti noin vuonna 1635 Englannin hallitsemalle Barbadoksen saarelle, missä heidät mainitaan useissa ajan asiakirjoissa.
Englannin sisällissota 1640- ja 1650-luvuilla ajoi varakkaita rojalisteja ja parlamentaristeja pakenemaan siirtomaihin, jolloin nämä varakkaat siirtolaiset vähitellen ostivat pienviljelijöiltä maan ja perustivat niiden paikalle suuria sokeriplantaaseja. Tänä aikana monet Barbadoksen entiset tilalliset siirtyivät Englannin siirtokuntiin Amerikassa, sillä he eivät halunneet päätyä tekemään palkkatyötä suurplantaaseille. Muuttajien mukana olivat veljekset John Styreing ja George Styring, jotka lähtivät Barbadokselta vuoden 1710 jälkeen ja asettuivat Virginian siirtokuntaan. John Styreing jäi Virginiaan, mutta George siirtyi vaimonsa Mary Casonin kanssa Pohjois-Carolinaan vuoden 1720 paikkeilla. George Styringistä polveutunut Alpheus Styron (1848–1920) – William Styronin isoisä – toimi 16-vuotiaana Yhdysvaltain sisällissodassa Amerikan konfederaation kenraali Robert F. Hoken viestipoikana, mutta selvisi sodasta haavoittumattomana.
Newport News
pienoiskuva|left|Newport Newsin kaupunkikuvaa 1940-luvulla. Styron asui elämänsä ensimmäiset 15 vuotta kaupungissa ja sen ympäristössä. William Clark Styron Jr. syntyi Newport Newsin kaupungissa Virginiassa 11. kesäkuuta 1925, ja hänet nimettiin isänsä mukaan. Hänen isänsä työskenteli kaupungin telakalla, ja hänen äitinsä Pauline Styron oli paikallisen NNKY:n sihteeri. Lapsen kutsumanimi oli Billy, ja pariskunnan ainoana lapsena hänen vanhempansa olivat hyvin kiintyneitä häneen. Nuori Billy oli lapsena hyvin mielikuvituksellinen, sillä jo 3-vuotiaana hänellä oli kaksi mielikuvitusystävää nimeltä Scubishay ja Scaramouche, jotka nukkuivat perheen asunnon takana olevan urheilukentän katsomossa. Joka ilta ennen nukkumaanmenoa Billyn kerrotaan avanneen huoneensa ikkunan ja huutaneen molemmille “ystävilleen” hyvänyöntoivotukset.
Lapsuudessaan Styron sairasti tuhkarokon, vesirokon ja hinkuyskän. Tämä oli aikaa ennen antibioottien kehittämistä, joten lasten terveyttä piti tarkkailla jatkuvasti. Kun kaupungissa liikkui huhu poliosta, nuorta Billyä ei päästetty ulos lainkaan. Hänen vaikein terveysongelmansa lapsena olivat jatkuvat korvakivut. Usein ainoa parannuskeino oli tärykalvon puhkaisu, joka oli toimenpiteenä lapselle niin pelottava, että apuun täytyi pyytää kaksi naapuria pitelemään Billyn käsiä ja jalkoja samalla, kun isä piteli lapsen päätä. Toimenpide oli kuitenkin tehokas ja lopetti korvakivun nopeasti. Myöhemmin 10-vuotiaana Styron sai erityisen pahan korvatulehduksen, joka levisi hänen oikeanpuoleiseen ohimoluuhunsa. Infektio oli niin lähellä aivoja, että lääkärit pelkäsivät sen kehittyvän aivokalvontulehdukseksi, jolloin osa hänen ohimoluustaan poistettiin kirurgisesti. Edes tämä ei kuitenkaan lopettanut jatkuvia korvatulehduksia, vaan ne loppuivat vasta Styronin mennessä yliopistoon.
Jo 5-vuotiaana Billy Styron alkoi osoittaa poikkeuksellisia verbaalisia kykyjä. Hän oli niin innostunut sanoista, että yläkerran naapurissa asunut entinen opettaja Sally Cox Hayes opetti hänet lukemaan. Styron oppi lukemaan nopeasti ja mahtaili mielellään omilla kyvyillään. Hänen vanhempansa antoivat Styronille vaikeitakin kirjoja, joita hän luki vierailijoille ääneen. Styron aloitti koulunkäynnin 6-vuotiaana syksyllä 1931. Koulussa luetut kirjat olivat Styronille liian yksinkertaisia, minkä vuoksi hän ei useinkaan jaksanut keskittyä opetukseen. Lukeminen oli nuorelle Styronille hänen lempiharrastuksensa; isän mukaan se oli lapselle lähes pakkomielle.
Hilton Village
pienoiskuva|Englantilaistyylinen Hilton Village rakennettiin liittovaltion varoilla [[Ensimmäinen maailmansota|ensimmäisen maailmansodan aikaan Newport Newsin laivatelakan työläisille. ]] Kun Billy Styronin ensimmäinen kouluvuosi lähestyi loppuaan, hänen vanhempansa päättivät muuttaa asunnostaan uuteen taloon, joka sijaitsi Newport Newsin kantakaupungin senaikaisen alueen ulkopuolella. William Styron vanhempi ei ollut tyytyväinen työhönsä, ja äiti Pauline halusi palata musiikinopettajaksi. Suuri lama oli kuitenkin alkanut, minkä vuoksi uutta työtä oli vaikeaa löytää. 43-vuotias isä William oli työskennellyt laivatelakalla yli 20 vuotta, ja hän oli noussut työssään niin korkeaan asemaan, että hänen työpaikkansa oli syvästä lamasta huolimatta turvassa.
Perhe osti uuden talon Hilton Villagen alueelta, joka oli valtion rakennuttama uusi kaupunkialue. Se oli rakennettu vuosien 1918 ja 1919 aikana Newport Newsin laivatelakan työntekijöille ja heidän perheilleen. Hilton Village oli suunniteltu englantilaisen Ebenezer Howardin puutarhakaupunkiaatteen mukaisesti, johon kuului olennaisena osana kaupunkialueen ympäröiminen pienillä, puutarhamaisilla esikaupungeilla. Suurin osa alueen asukkaista oli ammattityöläisiä tai laivatelakan alempaa johtoporrasta. Asukkaista monet olivat Englannista, Skotlannista ja Walesista tulleita maahanmuuttajia. Tiukan rotuerottelun vuoksi asuinalue oli vain valkoisten asuttama, mutta monilla perheillä, mukaan lukien Styroneilla, työskenteli afroamerikkalaisia henkilöitä kotiapulaisina. Styronien talo oli kooltaan melko vaatimaton; siinä oli kaksi kerrosta, kuusi huonetta ja kylpyamme. Se sijaitsi Hilton Villagen kaakkoisreunalla metsäalueen reunalla, jossa nuori Billy leikki naapuruston muiden lasten kanssa.
Seuraavana syksynä Styron aloitti toisen luokan Hilton Villagen koulussa. Hän oli erinomainen lukemisessa, kohtalaisen hyvä aritmetiikassa ja piti erityisen paljon historiasta. Hänen korkeatasoisen luku- ja kirjoitustaitonsa ansiosta hän sai hypätä yli yhden luokan, mikä oli aikanaan yhdysvaltalaisissa kouluissa hyvin yleinen menettelytapa älykkäiden oppilaiden suhteen. Tämä ei kuitenkaan muuttanut erityisen paljon hänen elämäänsä, sillä hän oli jo aiemmin leikkinyt vanhempien lasten kanssa, joista tuli nyt hänen luokkatovereitaan. Monilla lapsilla ongelma oli päinvastainen sen vuoksi, että he olivat saattaneet jäädä luokalle vietettyään pitkän aikaa karanteenissa tartuntatautiepidemioiden aikaan.
William Styron asui elämänsä ensimmäiset 15 vuotta Newport Newsin kaupungissa. Itse kunta oli muodoltaan pitkänmallinen, ja sitä halkoi rautatie. Alue Styronin nuoruudessa oli teollistunut, hyvin kaupunkimainen, meluisa ja täynnä liiketoimintaa. Styronien koti Hilton Villagessa sijaitsi hieman kauempana rautatieterminaalista ja laivatelakasta, mutta raitiovaunulinja yhdisti sen kantakaupunkiin. Hilton Villagesta pohjoisempana sijaitsi kaupungin varakkaimpien asuinalue. Sen asukkaat olivat pääosin protestanttisia, menestyksekkäitä liikemiehiä ja heidän perheitään. Varakkaiden alapuolella olevan sosiaaliluokan muodosti valkoinen työväenluokka. He olivat monesti Virginian ja Pohjois-Carolinan maaseudulla kasvaneita, jotka olivat muuttaneet Newport Newsiin työn perässä. Styronit eivät kuuluneet näistä ryhmistä varsinaisesti kumpaankaan; perheen vanhemmat olivat molemmat saaneet yliopistokoulutuksen, ja heidän asuinalueellaan lähes kaikki muut olivat jonkinlaisia ammattityöläisiä tai alempia työnjohtajia. Styron osallistui perheensä kanssa paikallisen presbyteerikirkon jumalanpalveluksiin, tosin nuorena hän ei erityisemmin uskonnosta välittänyt.
Uran alku
Styronin ensimmäinen romaani oli Lie Down in Darkness (1951). Se leimasi kirjailijan etelävaltiolaiseksi ja William Faulknerin opetuslapseksi. Yhtäläisyysiä onkin: samat pääteemat, takautuvan kerronnan aikamuoto, henkilöiden suvussa periytyvä syyllisyydentunne. Styronkin on syntyjään etelävaltiolainen, mutta hän asui opiskeluaikanaan pohjoisempana ja ystävystyi muiden muassa James Baldwinin kanssa. Siitä alkaen Styronia kiinnosti yhdysvaltalainen rotuongelma ja siihen liittyvät omantunnon kysymykset. Hän on teoksissaan tutkinut myös ihmisessä olevaa absoluuttista pahaa.
Styron kärsi vakavasta masennuksesta, joka puhkesi Sofien valinnan saaman menestyksen jälkeen 1981. Hän kirjoitti tilanteestaan teoksen Darkness Visible: A Memoir of Madness (1990), mutta kirjan kirjoittaminen ei helpottanut hänen oloaan.
Styronin teoksista on suomennettu Tulen saalis, Nat Turnerin kapina ja Sofien valinta, jonka pohjalta on tehty samanniminen elokuva (1982). Sen on ohjannut Alan J. Pakula, ja nimiosaa esittävä Meryl Streep sai suorituksestaan Oscar-palkinnon.
Styron kuoli keuhkokuumeeseen.
Tähtisalaatit
Tähtisalaatit (Rhagadiolus) on asterikasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kaksi lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Keski-Euroopassa, Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä, Kaukasiassa ja Persiassa. Tähtisalaattilajit ovat tähtisalaatti (Rhagadiolus stellatus) ja Rhagadiolus edulis. Niiden välillä on eroja sisäkehtosuomujen karvaisuudessa, pähkylän koossa ja ruusukelehtien muodossa.
Keisuke Kinoshita
thumb|Keisuke Kinoshita Keisuke Kinoshita (5. joulukuuta 1912 Hamamatsu – 30. joulukuuta 1998 Tokio) oli palkittu japanilainen elokuvaohjaaja. Hänen elokuvistaan 24 silmää (Nijushi no hitomi, 1954) ja Taiyo to bara (1956) voittivat Golden Globe -palkinnon parhaasta ulkomaalaisesta elokuvasta.
Kinoshitan kotikaupungissa Hamamatsussa on hänen elämäntyötään esittelevä museo.
Setsuuri
Setsuuri on hapanimelä maustettu sekaleipä. Sen nimi tulee ruotsin makeaa ja hapanta tarkoittavista sanoista söt ja sur (sötsurt bröd). Leivän valmistusvaiheisiin kuuluu hapatus ja imellyttäminen eli bakteeri- ja entsyymi toimintaa. Kirjallisuudessa imeläleipä mainitaan ensimmäisen kerran Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 ilmestyneessä kirjassa Aboa vetus et nova.
Chaos Ridden Years – Stockholm Knockout Live
Chaos Ridden Years on suomalaisen metalliyhtye Children of Bodomin Tukholmassa nauhoitettu live-DVD ja -albumi, joka julkaistiin vuonna 2006. DVD sisältää myös Chaos Ridden Years -bändihistorian ja musiikkivideoita.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 28, sekä DVD-listan sijalle 1.
Metla-talo
Talossa on toiminut vuodesta 2015 Luonnonvarakeskus, Euroopan metsäinstituutti EFI, Itä-Suomen yliopiston hallintohenkilöstöä sekä Evira. Vuodesta 2018 kesäkuussa tiloihin muutti myös Verohallinto.