cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jaakko Noso
Soitinvalmistamo Jaakko Noso
Noson itsensä mukaan Noso-kitaroita valmistettiin noin 10 000 kappaletta. Noso oli 1950–1960 -luvuilla tuotantomääriltään Suomen toiseksi suurin kitaranvalmistaja heti Landolan (Munkers) jälkeen. Suurimmat musiikkiliikkeet tuohon aikaan olivat Fazer ja Westerlund, ja näiden kitaratarjonta koostuikin pääasiassa Noso- ja Landola-kitaroista. Suuria suorahankkijoita olivat myös Pelastusarmeijan, Helluntailaisten ja Vapaaseurakuntien kitarakuorot, joille Noson tilauksista suuri osa meni suoraan. Noso sai toiminnastaan kultamitalit yrittäjyydestä Suomen Suurmessuilla vuosina 1950 ja 1955.
Veroselkkaus ja Kanadaan muutto
Vuonna 1959 Noso sai 450 000 markan veromätkyt liikevaihtoverosaatavista. Hän otti lainan ja maksoi ne pois. Saman vuoden jouluna verosaatavia ilmestyi 750 000 markkaa lisää. Noso aloitti vuosien valituskierteen, jonka aikana hän onnistui puolittamaan perittävän rahamäärän. Loppusumma oli silti musertava, ja viimein Noso julistettiin varattomaksi. Hän harkitsi soitinrakennustoiminnan jatkamista, mutta totesi, että jokaisesta kitarasta olisi joutunut maksamaan verottajalle vanhoja saatavia "kopan hinnan" verran.
Näin ollen Järvenpään Noso-tehdas lopetti toimintansa vuonna 1965 "kohtuuttoman harkintaverotuksen takia", ja vuonna 1966 Noso muutti Kanadaan. Hän asui viimeiset vuotensa Vancouverissa, Burnabyn "Finnish Manor" -vanhainkodissa.
Kanadaan lähtiessään Noso otti mukaan noin 50 kitaraa, joista puolet oli osina. Kanadassa Noso rakenteli yhä soittimia kellarissaan Vancouverin East 35th Avenuella, josta hän siirtyi Richmondiin. Hän harkitsi soitintuotantonsa laajempaa uudelleenkäynnistämistä, mutta "puolta halvempien" japanilaissoittimien vyöry 1970-luvulla ei innostanut kilpailemaan. Päivätyönään Kanadassa hän työskenteli ovitehtaalla eläkeikään saakka. Eläkkeellä hän kuitenkin rakenteli lisää kitaroita omaksi ilokseen varastoon jääneistä osista.
Suomen verosotkut katkeroittivat Noson sillä omien sanojensa mukaan "kaiken piti olla kunnossa, palkattu tilinhoitaja hoiti tilit". Vuonna 1988 Kansanmusiikki-lehden haastattelussa hän tiivisti tuntonsa toteamukseen: "Sehän ny on, että ei siitä ihan ilman katkeruutta voinut päästä".
Kitarat
Noso teki akustisia kitaroita (esim. pienikoppainen Soittaja-mallisto, Sointu) sekä orkesterikitaroita (esim. Dolce, Kuningatar, Solisti, Royal). Näiden ohessa hän loi myös joitain varhaisimpia suomalaisia sähkökitaroita (esim. "Lankkukitara" 1945 ). Mallit oli usein jaettu koristeellisempaan A-mallin ja pelkistetympään B-malliin. Materiaalit olivat kotimaisia: Suomalaista vaahteraa, koivua ja kuusta. Kuuset sahattiin Keravan sahalla, vain kovemmat otelautamateriaalit toimitti ulkomailta Puutavaraliike Soininen. Myös metalliosat olivat alun perin kotimaista tuotantoa: alkuvaiheen tallat ja virittimet teki helsinkiläinen Soitinvalmiste Oy. Virittimien muoviosat teki Järvenpääläinen muoviliike. Noso-kitaroissa ei ole sarjanumeroita, ja Noso piti kirjaa mallikohtaisista valmistuseristä vain lakkojen väriainekokeilujen suhteen.
Nimikkokitarana Noso loi kitarataituri Viljo Immoselle nimikkomalli "Immosen", joka oli kopio tämän Epiphone-kitarasta. Immosmallin lavassa on Noson logon sijaan teksti "Immonen". Myös Noson muiden kitaroiden lavassa on ajoittain tekijän "salmiakkilogon" sijaan jälleenmyyntiliikkeen merkki (esim. Fazer, Westerlund). Verstaan loppuvuosina katalogissa oli kaksi hawaijikitaramallia sekä jopa Fender Stratocaster -kopio, toinen kahdesta sähkökitaramallista.
Kirk Kerkorian
Kerkor ”Kirk” Kerkorian (6. kesäkuuta 1917 – 15. kesäkuuta 2015 ) oli yhdysvaltalainen liikemies. Hän johti Tracinda Corporationia, joka tunnetaan muun muassa MGM Resorts Internationalin suurimpana omistajana.
Jaakko Noso
Kitarat
Nykyisin alkuperäisten 1940–1960-luvun Noso-kitaroiden ohella on liikkeellä myös verstaan raakarungoista ja kauloista jälkikäteen koottuja kitaroita.
Kirk Kerkorian
Kerkorian syntyi Fresnossa, Kaliforniassa, armenialaisille vanhemmille. Hän osallistui perheen elättämiseen jo nuorena. Keskeytettyään koulunsa kahdeksannella luokalla hän menestyi aloittamallaan uralla amatöörinyrkkeilijänä.
Jaakko Noso
Muut soittimet
Noso teki myös muita soittimia: noin 50 mandoliinia, sekä saman verran kitarabanjoja, sata kanteletta sekä kontrabasson. Vuonna 1950 Jean Sibeliukselle lahjoitettiin Noson rakentama 36-kielinen visakoivuinen "Sibelius"-kantele. Soitin on yhä soittokuntoisena Ainolassa, Sibeliuksen työhuoneessa.
Kirk Kerkorian
Nyrkkeilyn jälkeen häntä alkoi kiinnostaa lentäminen. Kerkorianista tuli lennonopettaja ja hän toimi siviililentäjänä toisessa maailmansodassa. Vuonna 1945 hän hankki oman koneen ja alkoi lennättää charter-matkalaisia Los Angelesin ja Las Vegasin välillä. Kerkorian osti maata Las Vegasista läheltä Stripiä, ja rakennutti sinne hotellin. Vuoteen 1962 mennessä hän oli tienannut ensimmäisen miljoonan. Hän oli tehnyt jo vuonna 1944 ensimmäisen matkansa Las Vegasiin, jonka katukuvaan hän on sittemmin jättänyt pysyviä muutoksia. Hän teki yhteistyötä arkkitehti Martin Stern, Jr.n kanssa.
Jaakko Noso
Muut soittimet
Viimeisen soittimensa, sellon, hän teki 90-vuotiaana. Noso olisi halunnut rakentaa soittimia tästä eteenpäinkin, mutta sorminäppäryys ei enää yhdeksissäkymmenissä toiminut entiseen tapaan.
Suomen Kanteleliitto myönsi 98-vuotiaalle Jaakko Nosolle 26.2.2012 hänen elämäntyöstään "Kultainen kantele 2011" -palkinnon.
Kirk Kerkorian
Hänen tytärpuolensa Kira on menestyvä junioriratsastaja. Tämän äiti, Kerkorianin kolmas vaimo Lisa Bonder koetti saada valtavia elatusmaksuja mutta joutui tyytymään 100 000 dollariin kuukaudessa. Kun elatusmaksusta sovittiin, Kerkorian ei tiennyt ettei Kira ole hänen biologinen lapsensa.
Jaakko Noso
Noson sarjatuotannon kitaramalleja
Allamainittu lista ei ole täydellinen tai kattava. Monista mainituista malleista on myös olemassa A ja B tai Special-versio, koristeellisuuden tai ominaisuuksien mukaan.
Nosoilla levyttäneitä artisteja
1900-luvun Noso-artisteista merkittävin oli Viljo Immonen. 40–60 -luvun kotimaisissa äänityksissä kuultavista akustisista ja orkesterikitaroista huomattava osa oli Noson tuotantoa. 2000-luvulla Noso-kitaroilla ovat levyttäneet ainakin Tuure Kilpeläinen ja Lauri "Arno" Ankerman (molemmilla malli "Soittaja B").
Doris Day
Doris Day (Doris Mary Ann Kappel­hoff;  ) oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli 1950- ja 1960-luvulla Yhdysvaltain tunnetuimpia ja parhaiten palkattuja naisnäyttelijöitä. Day aloitti uransa big band -laulajana ja levytti useita menestyskappaleita. Näyttelijänä hän aloitti musikaaleista, mutta hän siirtyi myös monipuolisempiin rooleihin. Parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden Day sai elokuvasta Kaikki alkoi puhelimesta (1959). Day teki viimeisen elokuvansa vuonna 1968. Sen jälkeen hän näytteli tilannekomediasarjassa Doris Day Show, juonsi keskusteluohjelmaa ja keskittyi eläintensuojeluun.
Nuoruus
Doris Kappelhoff syntyi Cincinnatissa vuonna 1922. Hänen vanhempansa William ja Alma Kappelhoff olivat saksalaistaustaisia. Kappelhoff harrasti nuorena tanssia, mutta lupaava ura päättyi auto-onnettomuuteen. Alma-äiti kannusti tytärtänsä musiikin pariin kuultuaan tämän laulavan radiosta tulleiden swing-kappaleiden tahdissa.
Laulajasta elokuvatähdeksi
Kappelhoff liittyi vuonna 1939 laulajaksi Barney Rappin yhtyeeseen. Rapp ehdotti Kappelhoffille nimeä Day, kun oli kuullut tämän laulavan kappaletta ”Day After Day”. Dayn mielestä nimi kuulosti tekaistulta, mutta hän hyväksyi sen lopulta, sillä Kappelhoff olisi liian pitkä nimi teattereiden mainosmarkiiseihin. Day lauloi 1940-luvulla Les Brownin yhtyeessä, jonka hittikappaleella ”Sentimental Journey” hän oli mukana.
pienois|pysty|vasen|Doris Day vuonna 1946. Day teki ensi­esiintymisensä Michael Curtizin elokuvassa Valtameren romanssi (1948). Dayn rooli oli alkujaan mennyt Betty Huttonille, mutta kun tämä oli tullut raskaaksi, rooliin haettiin uusi näyttelijä. Day sai osan esitettyään koeesiintymisessä tunteikkaasti kappaleen ”Embraceable You”. Valtameren romanssia seurasi Warnerin Daylle tuottamia musikaalielokuvia, joissa Dayn laulaminen oli koko elokuvan keskiössä. Dayn 1950-luvun alun Warnerin musikaalielokuvia olivat muun muassa Teetä kahdelle, Perheen naimahuolet ja Tytär rakastuu.
Day alkoi 1950-luvulla suunnata myös haastavampiin rooleihin monipuolistaakseen kuvaansa näyttelijänä. Hänen omia suosikkiroolejaan oli osa Calamity Janena elokuvassa Tarkk’ampujatyttö (1953). elokuvassa hän esitti parhaan laulun Oscarilla palkitun kappaleen ”Secret Love”. Laulaja Ruth Ettingin elämästä kertovassa elokuvassa Laulu ilman rakkautta (1955) Day esitti yli tusinan verran balladeita. Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri Mies joka tiesi liikaa, jossa Day osoitti näyttelijänlahjansa. Hän lauloi siinä myös ikivihreän kappaleen ”Que Sera, Sera”.
Day oli 1950- ja 1960-luvuilla Yhdysvaltain tunnetuimpia elokuvatähtiä, ja hän oli myös 1960-luvulla parhaiten palkattu naisnäyttelijä. Day näytteli itsenäisiä naisia, jotka eivät uhranneet vapauttaan miehen takia ilman taistelua. Dayn romanttisia elokuvia olivat Rock Hudsonin kanssa tehdyt Kaikki alkoi puhelimesta (1959), Rakkaani, tule takaisin (1961) ja Älä lähetä kukkia (1964). Ensiksi mainitusta Day sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta. Samanlaisissa itsenäisen naisen rooleissa Day oli myös elokuvissa Minkin kosketus (1962), jossa vasta­näyttelijänä oli Cary Grant, James Garnerin kanssa tehdyt Sänky kolmelle (1963) ja Kaikki alkoi saippuasta (1963) sekä Rod Taylorin kanssa tehdyt Älkää häiritkö! (1965) ja Pitsipöksyagentti (1966).
Dayllä oli 1960-luvun lopulla vaikeuksia saada ikäänsä sopivia rooleja. Myöhäiskauden elokuvia olivat Tyttö lännen farmarina (1967), Caprice – vaarallinen oikku (1967) sekä Kuka on se kaveri äidin sängyssä? (1968), joka jäi Dayn viimeiseksi elokuvaksi.
Televisiossa ja eläinsuojelutyössä
pienois|pysty|vasen|Day [[Doris Day Show|Doris Day Show’n kuvauksissa.]] Kun Dayn aviopuoliso ja manageri Martin Melcher kuoli vuonna 1968, paljastui, että Melcher oli kuluttanut Dayn omaisuuden. Day oli menettänyt 20 miljoonaa dollaria ja jäänyt noin velkaa. Samalla Melcher oli luvannut vaimonsa televisiotuotantoon kertomatta tälle. Day haastoi myöhemmin Melcherin yhtiö­kumppanin Jerome Rosenthalin oikeuteen ja sai vuonna 1974 korvauksia lähes 23 miljoonaa dollaria. Day sopi jutun kuitenkin kuudesta miljoonasta dollarista.
Day ei varsinaisesti ollut innoissaan televisiosarjasta. Hän näytteli kuitenkin 1968–1973 CBS:n tilannekomediassa Doris Day Show’ssa. Viiden vuoden jälkeen Day ei suostunut uusimaan sopimusta.
Day muutti vuonna 1981 Carmelin kaupunkiin, johon hän oli ihastanut elokuvan Kuolema kintereillä kuvauksissa. Tämän jälkeen hän keskittyi eläinsuojelutyöhön. Hän oli vuonna 1971 perustanut Actors and Others for Animals -järjestön, joka pelasti sekä kodittomia että huonosti kohdeltuja eläimiä. Eläinten oikeuksia hän puolestaan ajoi Doris Day Animal Foundationin ja Doris Day Animal Leaguen kautta.
Christian Broadcasting Network palkkasi Dayn juontamaan keskusteluohjelmaa Doris Day’s Best Friends, jonka vieraina oli julkkiksia lemmikkiensä kanssa. Kahden vuoden ajan lähetetyn ohjelman ensimmäinen vieras oli kuolemansairas Rock Hudson. Day kirjoitti myös omaelämäkerran Doris Day: My Own Story.
Yksityiselämä
pienois|Day miehensä [[Martin Melcherin kanssa vuonna 1960.]] Doris Day oli naimisissa neljä kertaa, mutta kolme avioliitoista päättyi avioeroon ja yksi leskeksi jäämiseen. Day oli 19-vuotias, kun hän meni naimisiin kiertueella tapaamansa pasunisti Al Jordenin kanssa. Jorden oli väkivaltainen, ja heidän liittonsa kesti 1941–1943. Avioliiton aikana syntyi poika Terry, jonka Dayn kolmas mies Martin Melcher myöhemmin adoptoi. Dayn toinen mies oli saksofonisti George Weidler. Onneton liitto päättyi eroon vuonna 1949.
Kykyjenetsijä ja manageri Martin Melcherin kanssa Day meni naimisiin vuonna 1951. Melcher adoptoi Dayn pojan Terryn, jonka sukunimi muutettiin isäpuolensa sukunimeksi. Terry Melcheristä tuli tunnettu musiikkituottaja, joka työskenteli 1960- ja 1970-luvuilla The Beach Boysin ja Randy Newmanin kanssa. Martin Melcherin ja Dayn yhteinen tuotanto­yhtiö Arwin Productions tuotti useat Dayn elokuvista. Martin Melcher kuoli vuonna 1968. Terry Melcher kuoli syöpään vuonna 2004. Dayn neljäs mies oli Barry Comden, jonka kanssa hän oli naimisissa 1976–1981. Comdenin mukaan liitto päättyi, koska Day rakasti enemmän eläimiä kuin häntä.
Day kuoli keuhkokuumeeseen 97-vuotiaana kotonaan Carmel Valleyssa, Kaliforniassa 13. toukokuuta 2019. Oman toiveensa mukaisesti hänelle ei järjestetty hautajaisia tai edes hautakiveä. Dayn asiainhoitajan ja ystävän Bob Basharan mukaan Day ei halunnut keskustella hautajaisista tai muistomerkistä ja hänellä oli vaikeuksia hyväksyä kuolemaa.
Duke Nukem 3D
Duke Nukem 3D on 3D Realmsin kehittämä ja Apogee Softwaren julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna MS-DOSille ja seuraava vuonna Mac OS:lle.
Peli pohjautuu etäisesti Duke Nukem -hahmoon. Hahmo on armeijan kommando, joka lähitulevaisuudessa yrittää pelastaa Maan naiset avaruusmutanttien kynsistä yhden miehen tappo-operaatiolla. Pelin julkaisun vaikutuksesta päähenkilön letkautukset lukeutuvat nykyäänkin yleisiin sitaatteihin. Jotkin Duken sitaateista on lainattu Duken ”oppi-isältä” eli Bruce Campbellin Ash Williams -hahmolta, joka oli pääosassa Sam Raimin Evil Dead -elokuvissa. Osa on taas peräisin Duken toiselta esikuvalta Arnold Schwarzeneggerin esittämältä erinäisiltä roolihahmoilta. Itse hahmon äänelle on suurin inspiraation lähde ollut kuitenkin Clint Eastwoodin näyttelemä Likainen Harry, Pelin musiikista vastasivat Lee Jackson ja Robert Prince. Duken kommentit puolestaan lausuu näyttelijä Jon St. John.
Huomautuksia
Peli aiheutti saman aikakauden tappelupeli Mortal Kombatin tavoin paljon paheksuntaa. Kielteinen huomio kohdistui väkivaltaisuuteen, alastomuuteen ja päähenkilön letkeisiin sananparsiin, joiden takia peliä ehdittiin jopa haukkua sovinistiseksi. Duke Nukem vitsailee esimerkiksi näin: Hän on suorittamassa tehtävää, kun vastaan tulee Duke Nukem -arcade-pelikone. Jos pelaaja pysähtyy pelikoneen kohdalle, Duke murahtaa: ”I don't have time to play with myself!” Vapaasti käännettynä: "Ei minulla ole aikaa pelehtiä itseni kanssa!"
Kaikesta huolimatta Duke Nukem 3D oli kuitenkin nuoren ensimmäisen persoonan ammuntapeligenren vahvimpia ja teknologisesti kehittyneimpiä saavutuksia, ja siitä on tullut osa tietokonepelikulttuurin yleissivistystä.
Peli sisälsi myös runsaasti viittauksia maailmankuuluihin henkilöihin ja tapahtumiin. Tästä tuli lopulta koko pelisarjan tavaramerkki. Pelissä käydään kuuluisilla paikoilla, ja pelaaja voi esimerkiksi nähdä maanjäristyksen, joka tapahtuu San Andreasin siirroksella. Kohtauksessa Duke Nukem sanoo ”I ain’t afraid of any quake”. Tämä on selkeä viittaus id Softwaren Quake-peliin, joka oli tuolloin tekeillä. Eräässä kohtauksessa päähenkilö löytää miehen, joka on menehtynyt avaruuspukunsa sisään, ja silloin Duke Nukem toteaa: ”That’s one doomed space marine”. Doom on kulttimaineen saavuttanut videopeli, joka julkaistiin vuonna 1993.
Vastaanotto
Pelit-lehden Niko Nirvi antoi pelin shareware-versiolle 94 pistettä sadasta ja kokoversiolle saman verran. Mikrobitin Jarno Kokolta pelille heltisi 93 pistettä sadasta.
Lisäosat
Pelille julkaistiin aluksi kaksi lisäosaa, Atomic Edition ja Plutonium Pack. Myöhemmin julkaistiin enemmän lisämateriaalia, kuten lisäosat Duke Caribbean, Duke It Out In DC ja Nuclear Winter. Lopulta myös fanien luomat kartat olivat osa lukuisten uusien lisäosien kokonaisuutta. Peliin on ladattavissa harrastelijoiden tekemä ”High Resolution Pack”, joka muuttaa kaikki tekstuurit huomattavasti alkuperäistä tarkemmiksi ja sprite-objektit kolmiulotteisiksi. Myös objektien liikkeet on mallinnettu sulaviksi parannetussa versiossa. Uusia grafiikkapäivityksiä julkaistaan edelleen.
Klaus Roth
Klaus Friedrich Roth (29. lokakuuta 1925 Breslau – 10. marraskuuta 2015 Inverness ) oli brittiläinen matemaatikko, joka on tunnettu Diofantoksen approksimaatiota, suuria seulamenetelmiä ja epäsäännöllisiä jakaumia koskevista julkaisuistaan. Hän syntyi Breslaussa (silloisessa Saksassa, nykyisin Wrocław, Puola), mutta hän on elänyt nuoruudestaan asti Britanniassa. Hän valmistui Peterhousesta (Cambridge, Englanti) vuonna 1945. Hänen ohjaajansa oli Harold Davenport.
Rothin merkittävin tulos, Thuen-Siegelin-Rothin lause, tai lyhyemmin Rothin lause, on vuodelta 1955, jolloin hän työskenteli luennoitsijana Lontoon University Collegessa. Hän voitti Fieldsin mitalin vuonna 1958 edellä mainitun lauseen todistuksesta.
Vuonna 1956 hän todisti, että jokaisessa kokonaislukujen osajoukossa, jolla on positiivinen tiheys, on äärettömän monta aritmeettista jonoa, jonka pituus on 3. Tämä tulos oli ensimmäinen askel kohti Szemerédin lauseen todistusta. Roth sai professuurin UCL:sta vuonna 1961 ja vuonna 1966 Lontoon Imperial Collegesta. Tästä virasta hän jäi eläkkeelle vuonna 1988.
Dawn (albumi)
Dawn on saksalaisen Eloyn viides studioalbumi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Eloy, sanat Jürgen Rosenthal
Oopperan kummitus (vuoden 2004 elokuva)
Oopperan kummitus on Joel Schumacherin ohjaama elokuvaversio Andrew Lloyd Webberin ja Charles Hartin kansainvälisesti menestyneestä vuoden 1986 musikaalista, joka taas perustuu Gaston Leroux’n samannimiseen romaaniin. Schumacherin elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2004.
Oopperan kummitus on kolmiodraama, jossa oopperatalon kellareissa piilotteleva mystinen mies rakastuu pakkomielteenomaisesti nuoreen sopraanoon, Christineen. Tapahtumat alkavat saada nopeita käänteitä, kun paikalle ilmaantuu Christinen lapsuudenihastus, varakreivi Raoul. Elokuvan pääosissa ovat Gerard Butler oopperan kummituksena, vasta 18-vuotias Emmy Rossum Christine Daaéna, Patrick Wilson Raoulina, Miranda Richardson Madame Giryna, Jennifer Ellison Meg Giryna ja Minnie Driver (jonka osuuden lauloi Margaret Preece, oopperan ammattilainen) Carlotta Giudicellina. Ramin Karimloo, joka esitti Raoulia Lontoon musikaalissa elokuvan kuvausten aikaan, esiintyi pienessä roolissa Christinen isänä.
Juoni
On vuosi 1919. Pariisin oopperatalossa pidetään parhaillaan huutokauppaa. Iäkäs pyörätuolissa istuva mies, Chagnyn varakreivi Raoul (Patrick Wilson), ostaa huutokaupasta erään soittorasian. Sitten hän huomaa kauempana tutun hahmon, Madame Giryn (Miranda Richardson), joka on entinen baletinohjaaja. Kummankin huomio kiinnittyy ”kohteeseen 666, palasina olevaan kattokruunuun”, joka on osittain entisöity huutokauppaa varten. Kun kattokruunu paljastetaan ja nostetaan kattoon, elokuva siirtyy ajassa taaksepäin vuoteen 1870, jolloin oopperatalo eli vielä kulta-aikaansa.
Oopperan kummitus (Gerard Butler) on oopperatalossa kummitteleva epämuodostunut musikaalinen nero, joka piilottelee rakennuksen alla olevissa katakombeissa. Hän rakastuu nuoreen Christine Daaé-nimiseen sopraanoon (Emmy Rossum) ja opettaa tätä salaa oopperan uudeksi tähdeksi. Christine antautuu kummituksen valtaan, koska hän uskoo tämän olevan hänen kuolleen isänsä (Ramin Karimloo) henki musiikin enkelin hahmossa. Ajan myötä Christine alkaa luottaa kummitukseen täydellisesti. Kummitus itse puolestaan alkaa käyttäytyä pakkomielteisesti varjostaen Christineä sekä murhaten ja säikytellen kaikkia, jotka asettuvat hänen tai Christinen tielle.
Kun kummitus ajaa oopperan pääsopraanon, Carlotta Giudecellin (Minnie Driver, laulu Margaret Peerce), tiehensä, Christinestä tulee uusi primadonna. Christine saakin ensi-esityksestään kriitikoilta loistavat arvostelut. Yleisössä on oopperatalon uusi mesenaatti ja Christinen entinen lapsuudenystävä, Raoul.
Kummitus vaatii Christineä uuden Il Muto-oopperan pääosaan ja Carlottan mykkään housurooliin. Oopperatalon omistajat eivät suostu ja Carlotta valitaan pääosaan samalla, kun Christine saa housuroolin. Suuttunut Kummitus sabotoi ensi-illan ja tappaa näyttämömestari Joseph Buquet'n. Christine pakenee Raoulin kanssa oopperatalon katolle, missä he tunnustuvat tunteensa toisiaan kohtaan. Kummitus kuulee heidät ja sydän särkyneenä vannoo kostavansa sen, että Christine on hylännyt hänet.
Kuluu 3 kuukautta ja Kummitus vaikuttaa hävinneen oopperatalosta. Christine ja Raoul menevät kihloihin. Christine haluaa kuitenkin salata kihlauksen, sillä vaikka hän rakastaakin Raoulia, hän tuntee toisaalta jotain myös kummitusta kohtaan. Kummitus ilmestyy kuitenkin yllättäen oopperatalossa järjestettyihin naamiaisiin ilmoittaen kirjoittaneensa uuden oopperan ja vaatien, että se esitetään seuraavaksi. Sitten kummitus katoaa. Madame Giry paljastaa tuoneensa kummituksen oopperataloon pelastettuaan tämän pienenä kiertävästä friikkisirkuksesta, jota ylläpitävät romanit kaltoinkohtelivat häntä. Kun Christine käy myöhemmin isänsä haudalla, kummitus seuraa hänen kannoillaan. Myös Raoul saapuu paikalle, jolloin kummituksen ja Raoulin välille syntyy säälimätön taistelu. Raoulin valmistautuessa tappamaan kummituksen Christine, joka välittää kummituksesta yhä, pyytää Raoulia säästämään tämän hengen. Christine ja Raoul ratsastavat yhdessä pois, jolloin kummitus vannoo kostavansa heille molemmille.
Raoul ja omistajat kehittävät juonen kummituksen sieppaamiseksi aikomalla esittää kummituksen kirjoittaman oopperan, Don Juan Triumphantin. He ovat varmoja siitä, että kummitus ilmestyy jälleen esiin oopperan ensi-iltana. Ensi-illan aikana kummitus kuitenkin tappaa tenori Ubaldo Piangin (Victor McGuire) ja ottaa tämän paikan lavalla. Kummitus ja Christine laulavat yhdessä laulun ”The Point of No Return”, jossa Christine tunnustaa rakkautensa vastalaulajalleen. Kun Christine riisuu kummituksen naamion ja paljastaa tämän arpeutuneet kasvot yleisölle, kummitus sieppaa hänet. Sitten kummitus katkaisee oopperasalin kattokruunua kannattelevat köydet, jolloin kattokruunu putoaa yleisön päälle. Sitten hän sytyttää vielä oopperatalon palamaan ja palaa takaisin piilopaikkaansa oopperatalon alle Christine mukanaan.
Kummitus raivoaa, ettei Christine voi enää ikinä rakastaa häntä nähtyään hänen epämuodostuneet kasvonsa. Christine väittää kuitenkin, ettei kummituksen ulkonäkö tuota hänelle pelkoa vaan todellinen vääristymä on kummituksen sielussa. Raoul saapuu pelastamaan Christinen, mutta kummitus sieppaa hänet lassoonsa. Kummitus käskee Christineä tekemään valinnan: Jos Christine valitsee Raoulin, kummitus vapauttaa hänet, mutta tappaa Raoulin. Jos Christine taas valitsee kummituksen, kummitus vapauttaa Raoulin, mutta Christinen on jäätävä ikiajoiksi kummituksen luokse. Christine kertoo kummitukselle, ettei tämä ole yksin, ja suutelee tätä intohimoisesti. Kummitus liikuttuu Christinen valmiudesta uhrata vapautensa Raoulin hengen vuoksi, joten hän päättää vapauttaa sekä Christinen että Raoulin. Kummitus tietää, että Raoul tulee suojelemaan Christineä aina ja voi tarjota tälle normaalin elämän. Christine lähtee yhdessä Raoulin kanssa. Kummitus käsittää, että hänen kammottavat tekonsa ovat tuhonneet hänen mahdollisuutensa voittaa Christinen rakkauden. Sydän murtuneena hän rikkoo piilopaikassaan olevan peilin ja katoaa sen taakse. Kun väkijoukko viimein saapuu kummituksen piilopaikkaan, Christinen ystävä ja Madame Giryn tytär, Meg (Jennifer Ellison), löytää sieltä enää vain kummituksen naamion.
Elokuva siirtyy takaisin vuoteen 1919, ja Raoulin ostama soittorasia muuttuu jälleen mustavalkoiseksi. Raoul asettaa soittorasian Christinen haudalle. Hän huomaa, että haudalle on asetettu myös mustaan nauhaan kiedottu ruusu (oopperan kummituksen tunnus) sekä kummituksen Christinelle antama kihlasormus. Tämä viittaa siihen, että kummitus on edelleen elossa eikä koskaan ole lakannut rakastamsta Christineä.
Lavaversio vs elokuvaversio
Myös joitakin henkilöitä ja heidän taustojaan muutettiin. Elokuvassa Madame Giry tapaa kummituksen, kun he molemmat ovat vielä lapsia ja auttaa häntä pakenemaan sirkusvankeudesta, mikä antaa ymmärtää kummituksen viettäneen koko elämänsä oopperatalossa. Lavamusikaalissa ja alkuperäisessä kirjassa kummitus päätyy sirkukseen aikuisena kierrettyään maailmaa ja vietettyään aikaa Persiassa. Kummituksen meikkiä muutettiin musikaalista tekemällä siitä huomaamattomampi ja luonnollisempi. Myös kummituksen tekemät temput selitettiin elokuvassa täysin.
Christinen hahmoa muutettiin myös hieman: elokuvassa Madame Giry adoptoi hänet nuorella iällä ja tuo oopperataloon.
Voitetut palkinnot
Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films
Broadcast Film Critics Association Awards
National Board of Review
San Diego Film Critics Society Awards
Ehdokkuudet
Vuoden 2005 Oscar-gaala
Academy of Science Fiction, Fantasy & Horror Films
Art Directors Guild
Costume Designers Guild Awards
Golden Globe
Online Film Critics Society Awards
Young Artist Awards
Maailmassa on virhe
Maailmassa on virhe on ruotsalaisen tietokirjailijan ja toimittajan Daniel Rydénin vuonna 2012 Ruotsissa ilmestynyt kirja, jonka kustansi Historiska Media. Suomennos ilmestyi syyskuussa 2014 Atena Kustannuksen kustantamana.
Kirja sisältää 101 historiallista epäonnistumista ympäri maailmaa. Osa epäonnistumisista on ollut suuria ja mullistanut koko maailmaa, kun taas osalla ei ole ollut suurta merkitystä maailman kulkuun. Kirja on saavuttanut Ruotsissa suurta myyntimenestystä. Suomenkielisen laitoksen Suomea koskevat luvut on kirjoittanut Panu Väänänen.
Suomennoksessa kirjan nimi lukee kannessa humoristisesti muodossa Maailmassa on vihre.
Pablo Casado
Pablo Casado Blanco (s. 1. helmikuuta 1981 Palencia) on espanjalainen poliitikko, joka on ollut Espanjan edustajainhuoneen jäsen vuodesta 2011 alkaen. Casado oli Kansanpuolueen (PP) puheenjohtaja 2018–2022.
Casado on suorittanut oikeustieteen tutkinnon Centro Cardenal Cisnerosissa (Universidad Complutense de Madrid) ja liiketalouden ja hallinnon sekä hallinto-oikeuden tutkinnon Universidad Rey Juan Carlosissa. Hän on työskennellyt aiemmin Banco Santanderissa Genevessä ja espanjalaisessa FAES-ajatushautomossa (Fundación para el Análisis y los Estudios Sociales) vuosina 2009–2012.
Pablo Casado on esittänyt kriittisiä ajatuksia eutanasiasta ja aborttioikeudesta. Hän vastustaa Katalonian itsenäistymistä.
Universidad Rey Juan Carlosissa suoritetun lakitutkinnon (2008–2009) epäselvyyksiä alettiin selvittää keväällä 2018. Korkein oikeus päätti syyskuussa 2018, että se ei ota tutkittavaksi Casadoa eikä hän ole syyllistynyt rikokseen, vaikka on olemassa merkkejä siitä, että Casadoa on kohdeltu suotuisasti.
Casado joutui eroamaan puoluejohtajan paikalta huhtikuussa 2022 Madridin kaupunginhallinnossa helmikuussa ilmenneiden väärinkäytösepäilyjen vuoksi. Hän ilmoitti myös jättävänsä politiikan. Seuraajaksi valittiin Alberto Núñez Feijóo.
Noviisi
pienoiskuva|Kaksi nunnaa Sevillassa, Espanjassa. Vasemmanpuoleinen on noviisi, minkä takia myös asu eroaa toisesta asusta. Noviisi tarkoittaa kirkollisessa kielenkäytössä kilvoituselämää luostarissa harjoittelevaa miestä tai naista, joka ei ole vielä tehnyt pysyvää päätöstä asettua asumaan luostariin. Noviisi on munkki- tai nunnakokelas.
Perinteisesti luostarin johtaja (ortodoksisessa kirkossa igumeeni, katolisessa kirkossa apotti) voi ottaa harkintansa mukaan kokelaaksi eli noviisiksi täysi-ikäisiä, sitoumuksista vapaita henkisesti tasapainoisia ihmisiä. Perinteisesti noviisiaika on kolme vuotta.
Voimassa olevan katolisen kirkko-oikeuden (Corpus iuris canonici) mukaan novisiaatin tulee kestää vähintään vuoden ajan. Eräissä sääntökunnissa pidempi novisiaatti on yleinen. Novisiaattia edellyttää kausi postulanttina, jolloin sääntökuntaelämästä kiinnostuneet voivat tutustua joidenkin kuukausien ajan elämään sääntökunnan jäsenenä.
Kărdžali
Kărdžali on kaupunki Etelä-Bulgariassa. Se on myös Kărdžalin alueen pääkaupunki. Kărdžali sijaitsee Rodopivuorten itäpäässä, 260 kilometriä Sofiasta. Kaupungin asukasluku on 43 785 (2011). Lähellä Kărdžalia sijaitsee Kărdžalin pato. Kaupungin halki virtaa Arda-joki.
M/S Jyväskylä
Laiva oli yli 30 vuotta käyttämättömänä Lahden Vesijärven satamassa, kunnes se upposi tammikuussa 2002. Tämän jälkeen laiva siirrettiin Jyväskylän maalaiskuntaan vuonna 2002 ja nostettiin maalle Väinölän konepajalla. Alus oli tarkoitus kunnostaa takaisin höyryalukseksi, mutta 10.10.2012 aluksella syttyi polttoleikkauksen jälkeen tulipalo, joka tuhosi aluksen kansirakenteet.
Eija Kantola
Eija-Riitta Kantola (s. 6. maaliskuuta 1966 Pori) on suomalainen iskelmälaulaja. Hänet valittiin tangokuningattareksi vuonna 1992, ja vuonna 1994 hän voitti Syksyn sävel -kilpailun laululla ”Yön hiljaisuus”. Suomen euroviisukarsinnassa 1996 Kantola tuli toiseksi kappaleella ”Rakkauden kirja”.
Ryssänuuni
Ryssänuuni on kansanomainen nimitys Suomen rannikolla Virolahdelta Raumalle ulottuvalla alueella esiintyville kivilatomuksille. Kiviuuneja lienee käytetty leipien paistamiseen ja kalojen kuivatukseen. Niitä esiintyy eniten niillä alueilla, joilla venäläinen kaleerilaivasto liikkui isonvihan aikana 1714–1721 ja pikkuvihan aikana 1741–1743. Uunit ovat suorakaiteen muotoisia ja kooltaan noin 1,5 x 1–1,5 metriä.
Eija Kantola
11 omaa albumia julkaissut Kantola on kiertänyt laulukeikoilla 14-vuotiaasta. Kantola aloitti levytysuransa vuonna 1988 taiteilijanimellä Eijariitta, mutta muutti sen vuonna 1992 muotoon Eija Kantola. Kantola joutui käymään oikeutta nimen käytön suhteen, kun levy-yhtiö markkinoi vanhaa tuotantoa taiteilijan uudella nimellä.
Ryssänuuni
Uuneja oli Suomessa Museoviraston tiedossa vuonna 2016 yhteensä 114 kappaletta. Suurimmat yksittäiset keskittymät ovat Varsinais-Suomessa Naantalissa ja Länsi-Turunmaalla sekä Närpiössä. Pohjoisin tavattu uuni on sisämaassa lähellä Rovaniemeä, ja liittynee kalastukseen.
Eija Kantola
Eija Kantola on yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman 6. kauden kilpailijoista.
Ryssänuuni
Suomen ulkopuolella uuneja on ainakin Tukholman saaristossa. Myös siellä ne tunnetaan ryssänuuneina ja niitä on löydetty yli 400.
Eija Kantola
Yksityiselämä
Koulutukseltaan Kantola on sairaanhoitaja. Hän on naimisissa Ari Pekka Kuisminin kanssa ja hänellä on tytär. Kantola ja Kuismin menivät naimisiin vuonna 2009 Meksikossa, Caymansaarilla.
Ryssänuuni
Arkeologisissa tutkimuksissa uuneja on toistaiseksi ajoitettu 1700-luvulta 1900-luvulle.
Stefan Wahlsten
Stefan Wahlsten (s. 30. huhtikuuta 1985 Kaarina ) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Wahlsten pelasi Interissä kaksi Veikkausliigan ottelua kaudella 2004. VG-62:ssa hän pelasi Ykköstä – yhden ottelun 2003, seitsemän ottelua 2004 ja neljä ottelua 2005. Kakkosessa Wahlsten pelasi 16 ottelua 2001 ja 14 ottelua 2002 edustaen TPK:ta.
Kaudella 2016 Wahlsten pelasi 15 Kolmosen ottelua TPK:ssa.
Wahlsten pelasi neljä poikien maaottelua.
Herman Hallonblad
Hallonbladin vanhemmat olivat Käkisalmen pohjoisen kihlakunnan kruununvouti, kollegiasessori Johan Hallonblad ja Katarina Fredrika Wegelius. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1843. Hallonblad suoritti tuomarintutkinnon 1849 ja hänestä tuli varatuomari 1852. Hallonblad toimi Käkisalmen pormestarina 1852–1861 ja sen jälkeen hän oli tilanomistajana Sortavalan Myllykylässä. Hallonblad sai kollegiasessorin arvon 1861 ja valtioneuvoksen arvon 1888. Hallonbald toimi myös Yhdyspankin Sortavalan konttorin johtajana. Hallonblad omisti kolme maatilaa Karjalassa ja lisäksi vuosina 1869–1872 Laukon ja Tottijärven kartanot Vesilahdella.
Herman Hallonblad oli naimisissa vuodesta 1851 Elisabeth Siitoimen (Siitoinen) kanssa. Hänen isänsä oli kauppias Iivana Feodoroff Siitoin jolta Elisabeth peri suuren omaisuuden. Herman Hallonblad lahjoitti vaimonsa perintörahoja muun muassa Sortavalan opettajaseminaarin (Sortavalan seminaari). perustamiseen 1880.
Hallonbladit testamenttasivat varoja myös Helsingin yliopistolle ja Herman ja Elisabeth Hallonbladin rahastosta myönnetään nykyisin stipendejä eteville nuorille suomalaisille tiedemiehille. He testamenttasivat vuonna 1909 Suomen Taideyhdistykselle 13 taideteosta ja 200 000 markkaa rahaa. Rahalahjoituksen korkotuotoilla ostettiin 30 vuoden aikana suomalaista taidetta Herman ja Elisabeth Hallonbladin taidekokoelmaan joka sisältää nykyisin 185 taideteosta. Kokoelma kuuluu Ateneumin taidemuseon peruskokoelmiin. Hallonbladit tukivat myös Itä-Karjalan kansanopistoa. Herman Hallonblad perusti 1864 kansakoulun omistamalleen Kymölän tilalle lähellä Sortavalaa ja lisäksi hän oli mukana perustamassa kansakoulua Tottijärvelle 1870.
Hallonbladit on haudattu Sortavalan suomalaiselle hautausmaalle.
Pocket PC
Pocket PC on Microsoftin laitteistomääritelmä kämmentietokoneelle, joka käyttää Windows Mobile tai Windows CE käyttöjärjestelmää.
Alustamääritelmä on julkaistu vuonna 2000.
Pocket PC -laitteiden valmistajia ovat muun muassa HP (iPAQ-brändillä), HTC, Dell (Axim-tuotesarja).
Voidakseen käyttää "Pocket PC" -nimikettä laitteessa on oltava Microsoftin määritelmän mukainen käyttöjärjestelmä ja ohjelmisto sekä sen on täytettävä tietyt laitevaatimukset.
Älypuhelinten kehityksen myötä alusta on jäänyt pois käytöstä.
Läntinen Wei-dynastia
pienoiskuva|Läntinen Wei merkittynä karttaan oranssilla. Läntinen Wei-dynastia hallitsi osaa Pohjois-Kiinasta vuosina 535–556. Läntinen Wei oli yksi Pohjoisista dynastioista. Sen pääkaupunkina toimi Chang’an.
Muut Pohjoiset dynastiat olivat:
L’Épine (Vendée)
pienoiskuva|vasen|Port de Morin Kunnan elinkeinoja on kalastuksen lisäksi matkailu. Kunnan satama Port de Morin on suosittu huvivenesatama.
Lars Bäckström
Lars Bäckström (1925 Luulaja, Ruotsi – 2006 ) oli ruotsalainen runoilija, kriitikko ja toimittaja. Hän oli koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän edusti runoissaan 1950–1960-lukulaista uusyksinkertaisuutta.
Mauro Berruto
Mauro Berruto (s. 8. toukokuuta 1969) on italialainen lentopallovalmentaja. Berruto valmensi Suomen miesten lentopallomaajoukkuetta menestyksekkäästi vuosina 2005–2010. Suomi saavutti hänen alaisuudessaan EM-nelossijan vuoden 2007 EM-lopputurnauksesta. Berruto siirtyi Italian lentopallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuonna 2010, kun hän käytti optionsa, jonka myötä hän kykeni irtisanomaan sopimuksensa Suomen maajoukkueen kanssa.
Italian miesten lentopallomaajoukkueen päävalmentajana Berruto toimi aina kesään 2015 asti, kunnes hän erosi. Eroon johtivat erimielisyydet maajoukkueen tähtipelaajiston kanssa. Berruto ei hyväksynyt maajoukkuepelaajien yöelämään kohdistuneita reissuja kesken Maailmanliigan ja erotti heidät Italian maajoukkueesta. Kohun saattelemana lopulta Berruto itse päätti erota heinäkuussa 2015. Italian päävalmentaja hän saavutti joukkueen kanssa muun muassa pronssia Lontoon olympialaisista 2012 ja hopeaa EM-kisoista vuosina 2011 ja 2013.
Ura
Berruto aloitti seuravalmentajana Lecce Pen Cus Torinon joukkueessa vuonna 1990. Hän toimi Torinon joukkueen kakkosvalmentajana kuusi kautta peräkkäin. Torino nousi B2-liigasta aina A2-liigaan asti. A2-liiga on toiseksi korkein sarjataso Italiassa. Torinosta Berruto jatkoi valmentajauraansa Kreikkaan Olympiakos Piraeusin riveihin. Olympiakos Piraeusin valmentajana hän toimi kausilla 1996–1998. Piraeus voitti Kreikan liigan kaudella 1998, ja oli kolmas kaudella 1997. Lisäksi joukkue saavutti kaksi Kreikan cupia Berruton toimiessa kakkosvalmentajana. Kaksi kautta Kreikassa valmennettuaan Berruto palasi kotimaahansa Italiaan, ja alkoi valmentaa B1-liigassa Kappa Torinoa.
Kappa Torinossa Berruto toimi uransa ensimmäistä kertaa päävalmentajana, ja valmensi joukkueensa takaisin A2-liigaan. Samalla Torino juhli hopeaa Italian B2-cupissa. Kauden loputtua Berruto teki sopimuksen Kreikan A-maajoukkueen kanssa, ja alkoi valmentaa joukkuetta kakkosvalmentajana Giampaolo Montalin toimiessa päävalmentajana.
Berruto jatkoi Copra Piacenzan joukkueessa kaudella 2003 päävalmentajana, ja toimi kauden puolessavälissä muun maailman päävalmentajana Italian liigan All-Stars-pelissä. Kesällä hän nousi Italian miesten lentopallomaajoukkueen kakkosvalmentajaksi, ja voitti Euroopan mestaruuden sekä maailmanliigan pronssia kotimaansa kakkosvalmentajana.
Kaudella 2004 Berruto alkoi valmentaa Parmaa Italian A1-liigassa. Kauden jälkeen kesällä hän voitti Italian miesten lentopallomaajoukkueen mukana olympiahopeaa ja maailmanliigan hopeaa. Parmasta Berruto lähti kauden jälkeen huippuseura Lube Macerataan.
Kaudella 2005 Berruto valmensi Lube Maceratan toiseksi Italian A1-liigassa. Kauden päätyttyä hän teki kolmivuotisen sopimuksen Suomen lentopallomaajoukkueen kanssa, jonka hän johti Euroopan liigan hopealle heti.
Kauden 2006 alun hän toimi Sempre Volley Padovan päävalmentajana, mutta jätti tehtävät kesken kauden huonon menestyksen takia. Hän hankki Padovaan kaudeksi 2006 kolme suomalaispelaajaa, Mikko Eskon, Simo-Pekka Ollin ja hakkuri Matti Hietasen.
Suomen lentopallomaajoukkueessa hän toimi kesällä 2006 Maailmanliigassa valmentajana, ja Italian A-maajoukkueessa hän toimi kakkosvalmentajana 2006 MM-kisoissa. Kuvio sopi hyvin Suomen lentopalloliitolle sillä valmennuspesti kattoi vain MM-kisat. Italia sijoittui MM-kisoissa lopulta viidenneksi.
Kesällä 2007 Berruto valmensi Suomen lentopallomaajoukkueen Maailmanliigan lohkossaan hienosti toiseksi. Hän teki huippusopimuksen 18 kertaa Kreikan liigan voittaneen Panathinaikos VC:n kanssa Kreikan liigaan kesän päätyttyä. Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2007 Berruto valmensi Suomen lentopallomaajoukkueen sen historian parhaimpaan saavutukseen, neljänneksi. Neljäs tila oli myös Suomen palloiluhistorian paras saavutus kautta aikojen.
Panathinaikos VC:n riveissä Berruto valmensi joukkueen Kreikan liigan runkosarjan voittoon, ja aina finaaleihin asti. Finaaleissa alkoivat kuitenkin joukkueen ongelmat, kun ykköspassari Marcelinho joutui jättämään ensimmäisen finaalipelin väliin, ja joukkueen tähtihakkuri Liberman Agamez oli finaalisarjan poissa kokonaan. Berruto valmensi joukkueen myös Kreikan Cup-kultaan sekä Mestareiden liigan puolivälieriin.
Kaudella 2008 Berruto valmensi italialaista Acqua Paradiso Gabeca Montichiaria, joka pelaa maailman kovimmassa lentopalloliigassa, A1-liigassa. Joukkue ylsi sarjassa aina puolivälieriin asti, jossa se tippui mestarisuosikki Cuneolle voitoin 2–3. Berruton alaisuudessa oli seurassa suomalaispassari Mikko Esko. Kauden 2008–09 jälkeen Berruto jatkoi edelleen Montichiarissa. Seura joutui maailmanlaajuisen laman johdosta taloudellisiin ongelmiin, jonka johdosta seuran kotikaupunki muuttui Montichiarista läheiseen Monzan kaupunkiin. Berruton alaisuudessa seurassa pelasivat suomalaiset yleispelaajat Urpo Sivula ja Jari Tuominen. Monza tippui puolivälierissä Italian liigassa.
Suomen lentopallomaajoukkue
thumb|200px|Mauro Berruto (2007). thumb|200px|Mauro Berruto Lahdessa 2007. Mauro Berruton, ulkomaisen huippuvalmentajan, hankkiminen Suomen maajoukkueen valmentajaksi oli Suomen Lentopalloliitolta poikkeuksellinen suurhankinta. Berruto vaati liitolta panostusta myös harjoitteluolosuhteisiin ja liitto toteutti hänen vaatimuksensa. Panostusten myötä maajoukkue pääsi aiempaa parempiin saavutuksiin, toistaiseksi parhaimmillaan EM-kisojen neljännelle sijalle 2007.
Berruto aloitti päävalmentajan tehtävät MM-karsintojen ensimmäisellä kierroksella. Suomi voitti Tampereella pelatun turnauksen. Toiselta karsintakierrokselta Suomi ei päässyt jatkoon.
MM-karsintojen jälkeen maajoukkue jatkoi pelejään kovatasoisessa Euroopan liigassa. Berruto nosti joukkueeseen nuoret lahjakkuudet Mikko ja Matti Oivasen sekä Simo-Pekka Ollin. Joukkueesta jäivät pois mestareiden liigan parhaaksi liberoksi valittu Jussi Heino ja muita vanhempia pelaajia. Maajoukkue selviytyi Euroopan liigan finaaliturnaukseen ja sijoittui toiseksi. Nuorista pelaajista hakkuri Mikko Oivanen ja passari Simo-Pekka Olli valittiin turnauksessa pelipaikkansa parhaiksi pelaajiksi.
Suomen maajoukkue sai paikan arvostettuun lentopallon maailmanliigaan Kreikan luovutettua paikkansa. Valintaa maailmanliigaan avusti Berruton hyvä maine lentopallopiireissä. Historiansa toisen kerran maailmanliigassa pelannut maajoukkue osoitti Berruton alaisuudessa edelleen kehittymistä viemällä olympiavoittaja Brasilialta kolme erää ja voittamalla Argentiinan ylivoimaisesti liigan viimeisessä pelissä. Suomen lopullinen sijoitus oli jaettu 10. sija.
Toisella päävalmentajakaudellaan Berruto hankki Suomelle kymmenen vuoden tauon jälkeen karsintojen kautta paikan EM-lopputurnaukseen. Joukkue nuoreni kauden aikana entisestään.
Maailmanliigan jälkeen Berruto antoi pelaajilleen kuukauden lepoaikaa kunnes joukkue kokoontui Kuortaneen Urheiluopistolle. Raskasta harjoittelua sisältänyt viiden viikon pituinen maajoukkueleiri tähtäsi pelkästään menestykseen EM-kilpailuissa. Leirijakso päättyi harjoitusotteluun Berruton maanmiehen, Andrea Anastasin valmentamaa Espanjaa vastaan. Suomi hävisi ottelun 3-0 ja tulokseen tyytymätön Berruto kävi joukkueensa kanssa pitkän palaverin Kuortaneella ennen matkaa Moskovan EM-kisoihin.
"Huono kenraali, parempi ensi-ilta", painotti Berruto Suomen pelaajille ennen EM-kisoja. Ensimmäisessä EM-kisaottelussaan Suomi oli lähellä voittoa hallitsevasta Euroopan mestarista, Berruton "oppi-isän" Gian Paolo Montalin valmentamasta Italiasta mutta hävisi lopulta 3-2. Seuraavaksi Suomi voitti Kroatian mutta kisojen positiiviseksi yllättäjäksi Suomi nousi voittamalla hallitsevan MM-pronssimitalistin, Bulgarian viimeisessä alkulohko-ottelussaan 3-0. Seuraava yllätys oli hallitsevan MM-hopeamitalistin, Puolan voittaminen jatkolohkon ensimmäisessä ottelussa. Kun Suomi seuraavaksi voitti Belgian ja Venäjä voitti Italian, varmistui Suomen välieräpaikka, mikä oli maajoukkueen kaikkien aikojen paras arvokisasaavutus. Jatkolohkon viimeisessä ottelussa Suomi hävisi niukasti isäntämaa Venäjälle.
S/2003 J 12
S/2003 J 12 on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen kuu ja samalla pienin aurinkokunnan tunnetuista kuista. Kuun löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2003.
Mauro Berruto
Suomen lentopallomaajoukkue
4. kausi päävalmentajana
S/2003 J 12
Kuu on halkaisijaltaan noin kilometrin ja se kiertää Jupiteria noin 17 740 000 km:n etäisyydellä kiertoajan ollessa 482,691 päivää. Radan inklinaatio on 143° ja eksentrisyys 0,4449.
Mauro Berruto
Suomen lentopallomaajoukkue
Suomen joukkue ei edennyt Pekingin kesäolympialaisiin, vaikka paikka oli lähellä. Suomi hävisi Euroopan Olympiakarsintojen välierässä EM-kultaa voittaneelle Espanjalle 3-1. Suomi ei saanut paikkaa maailmankarsintoihin, joten sen oli tyytyminen ulos Pekingistä.
S/2003 J 12
Kuu on sisin Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävistä, epäsäännöllisistä kuista, eikä se kuulu mihinkään Jupiterin kuuryhmään.
Mauro Berruto
Suomen lentopallomaajoukkue
5. kausi päävalmentajana
Suomen maajoukkue lähti työntäyteiseen kesään 2009 ennakkoon hyvistä pelaaja-asetelmista, sillä useat maajoukkuepelaajat olivat vakiinnuttaneet paikkansa ulkomaisissa huippuseuroissa. Loukkaantumiset verottivat kuitenkin joukkueesta muun muassa kapteeni Tuomas Sammelvuon sekä Janne Heikkisen. Suomi aloitti maailmanliigan ottelunsa Etelä-Amerikassa ja hävisi ensin olympiakävijä Venezuelalle mutta voitti seuraavana päivänä eräluvuin 1–3. Maailman ykkösmaata Brasiliaa vastaan Suomi ylsi ensimmäisen kerran historiassaan viidenteen erään, joka kuitenkin päättyi brasilialaisten voittoon. Toisen osaottelun Brasilia voitti selvästi. A-maajoukkue jatkoi maailmanliigaottelujaan kolmena peräkkäisenä viikonloppuna Tampereella. Ensimmäisenä viikonloppuna Suomi otti kaksi voittoa Venezuelasta. Toisen viikonlopun lauantaina Hakametsän jäähallissa Suomen kaikkien aikojen suurimman lentopalloyleisön (6 258 henkilöä) edessä Suomi voitti ensimmäisen kerran Brasilian. Eräluvut olivat 3-2 Suomen noustua voittoon 0-2-tappioasemasta. Brasilia-otteluiden jälkeen Suomi voitti kahdesti Puolan, joka oli ollut olympialaisissa viides sekä edellisissä MM-kisoissa hopealla.
Maailmanliiga päättyi vieraskentällä Puolaa vastaan pelattuihin otteluihin, joista Suomi otti yhden voiton sekä lisäksi yhden pisteen 3-2-tappion myötä. Tämä ei kuitenkaan riittänyt lopputurnaukseen, kun Venäjä omassa lohkossaan voitti molemmat viimeiset ottelunsa ja eteni parhaana lohkokakkosena finaaleihin.
Huikean maailmanliigakauden jälkeen odotukset olivat katossa, kun Suomi pelasi ratkaisevan MM-karsintaturnauksen kotikentällään Tampereella. Avauspäivänä suomalaiset hoitivat nihkeästi Belgiasta voiton. Panokset olivat suuret, kun vastaan asettui Saksa, jonka Suomi joutui myöntämään paremmakseen ja koki näin jättipettymyksen jääden ulos MM-kisoista. Sunnuntaipäivän Venäjä-ottelu menetti merkityksensä Saksalle koetun tappion myötä.
Epäonnistuneita MM-karsintoja yritettiin korvata EM-kisoissa, mutta laivaa ei saatu käännettyä. Suomi pelasi alakanttiin EM-kisat, vaikka selviytyen alkulohkostaan jatkoon, mutta jatkolohkossa ei enää paikkaa mitalipeleihin irronnut. Kausi päättyi kahteen suureen pettymykseen, kun MM-karsinnat tuottivat epäonnistumisen ja himoittu EM-mitali jäi saamatta.
6. kausi päävalmentajana
Berruton kuudennella päävalmentajakaudella Suomen maajoukkueessa tapahtui suuria muutoksia. Tuomas Sammelvuo ja Janne Heikkinen ilmoittivat lopettavansa maajoukkueuransa, ja lisäksi Olli Kunnari kertoi vetävänsä huilia läpi kesän. Tämän ansiosta maajoukkueen jo entisestään nuoreen joukkueeseen nostettiin keltanokkia, jotka saivat mahdollisuuden maailmanliigassa ja EM-karsinnoissa. Berruto otti joukkueeseensa muun muassa nuoren tulokaspassari Eemil Tervaportin, joka löi heti läpi itsensä maajoukkueessa kansainvälisillä kentillä. Muutenkin Suomen joukkue kehittyi jälleen eteenpäin kesän maailmanliigassa kaataen lajin mahtimaat Yhdysvallat ja Venäjän. Yhdysvallat olivat voittaneet kultaa Pekingin olympialaisissa, kun taas venäläiset olivat pronssilla.
Suomi eteni myös EM-kisoihin voittaen oman karsintalohkonsa.
Valmentanut
2010-2011
2008-2010
2007-2008
2006-2007
2005-2006
2004-2005
2003-2004
2002-2003
2001-2002
1999-2001
Saavutukset
Päävalmentajana:
Kakkosvalmentajana:
Muuta