cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helmsdorfin hautakumpu
Luuranko ja jälkiä murhasta
Vainajan luurako on säilynyt huonosti eikä siitä ole aikaisemmin voitu sanoa muuta kuin, että hän oli aikuinen mies. Pääkallo oli lähes kokonaan maatunut, mutta selkäranka oli säilynyt verrattain hyvänä. Jo kaivauksissa voitiin päätellä luiden asennosta, että vainaja makasi kyljellään polvet hieman koukussa ja hänet oli aseteltu katsomaan itään päin. Asentoa kutsutaan toisinaan Hocker-asennoksi.
Vuosina 2012 ja 2013 ottivat arkeologi Harald Meller ja kirjailija Kai Michel tehtäväkseen kirjoittaa kirjan Helmsdorferin ruhtinaasta. Sitä varten he tutkivat uudelleen vainajan luut ja käyttivät siinä apunaan oikeuslääkäriä Frank Ramsthaleria. Vainaja määritettiin nyt varsin väljästi 30–50-vuotiaaksi. He löysivät selkärangan 11. nikamasta mahdollisesti pronssitikarin jättämän trauman. Myös olkapäästä löytyi merkkejä tikariniskusta. Ensimmäinen trauma voi syntyä, kun esimerkiksi 15 senttimetriä pitkällä tikarilla lyödään vatsaan ja terä osuu sisäelimien läpi selkärankaan. Toinen trauma voi syntyä, kun takaa vasemmalta lyödään tikarilla ylhäältä alas olkapäähän. Tikari voi silloin tunkeutua siitä keuhkoihin, mikä tekee myös tästä tappavan iskun. Tutkijat toteavatkin, että vainajan on murhannut voimakas ja tappamisen osaava henkilö. Tällainen voisi olla kokenut taistelija, joka olisi yllättänyt vainajan lähietäisyydeltä.
Hauta-antimet
thumb|Hauta-antimet piirroksina. Vainajan mukaan hautaan oli laitettu arvokkaat antimet. :
Yhden tikarin pronssi analysoitiin. Siinä oli kuparin joukossa 12,53 % tinaa, mikä on pronssikaudella suuri määrä. Laakakirvella oli tinapitoisuus 11,69 %.
Rautakauden vainaja
thumb|Rautakautisen vainajan pääkallo, jossa on merkkejä pitkäkalloisuudesta. Hautakummun huipulta löydettiin kaivauksien yhteydessä 0,7 metrin syvyydestä pohjois-etelä-suuntaan maakuoppaan aseteltu luuranko, joka kuului teini-ikäiselle pojalle. Vainaja oli laitettu selälleen, mutta hänen päänsä oli käännetty kohti länttä. Pääkallo oli säilynyt hyvin ja siinä havaittiin pitkäkalloisuutta (dolichocephalie). Vainajan niskan takaa löytyivät hänen hauta-antimensa. Ne olivat keraaminen astia ja pronssirengas. Astia on muodoltaan kaksoiskartiomainen ja kapeakaulainen. Pronssirengas on halkaisijaltaan 10,5 senttimetriä ja se painaa oli 230 grammaa. Hautauksen ajoittaminen oli vaikeaa, mutta se sijoitetaan karkeasti merovingiajalle (400–750 jaa.) eli rautakaudelle.
Vanhemmat hautaukset
Tuhkansekaisen maakerroksen alapuolella, lössimaakerroksessa, löytyi kolmas hautaus. Se oli tehty matalaan kuoppaan, johon oli rakennettu paasiarkku. Punaisen hiekkakiven kivilaattoja oli pystytetty kuoppaan muodostamaan arkkumainen rakenne. Vainaja oli aseteltu arkkuun hockerasentoon ja sitten arkku oli peitetty valkoisen hiekkakiven kivilaatoilla. Vainajalle ei oltu annettu hauta-antimia, joten hautauksen ajoitus jäi epävarmaksi.
Kaivauksien jälkeen löydettiin lössimaasta vielä kaksi paasiarkkuhautausta, joiden etäisyydet hautakummun keskustasta olivat 11 ja 13 metriä. Molemmat haudat olivat pohjaltaan puolisuunnikkaan muotoiset ja ne oli rakennettu hiekkakivisistä kivilaatoista. Läntinen paasiarkku oli vain metrin pituinen ja sen arvellaan olleen lapsen hauta, mutta siitä ei löytynyt hauta-antimia ja vainajan luut olivat huonosti säilyneet. Itäinen paasiarkku oli yhtä pitkä, mutta tästä haudassa löytyi nyt luita, jotka kuuluivat lapselle. Saman arkun länsiseinällä oli toinen kasa luita, joista yksi oli miehen pääkallo. Hänet oli ilmeisesti istutettu samaan hautaan lapsen kanssa vastakkaiseen seinään istuvaan asentoon. Ainoa hauta-anti oli nuorakeraaminen astia.
Kahdesta lapsihaudasta etelään sijaitsi 0,40–0,5 metriä syvemmälle tehty paasiarkkuhauta. Arkussa oli aikuisen pääkallo yhdessä mahdollisen lapsen luiden kanssa arkun toisessa päässä. Vastakkaisella seinällä sijaitsi kaksi keraamista astiaa, joista toinen oli tyhjä ja toisessa oli poltohautauksen tuhkat. Größler määritti astioiden kuuluneen myöhäiskivikautiseen Bernburgerin kulttuuriin. Hieman itään päin edellisestä paasiarkusta löytyi hieman syvemmältä jäänteet luurangosta, joka oli haudattu istualtaan kasvot kohti itää. Hauta-antimia ei ollut. Hautakummun läheisyydestä tavattiin vielä kaksi muuta nuorakeraamisen aikaista hautausta.
Maailman ympäri 80 päivässä (vuoden 1989 sarja)
Maailman ympäri 80 päivässä on yhdysvaltalainen vuonna 1989 valmistunut kolmiosainen minisarja. Sarja perustuu kirjailija Jules Vernen samannimiseen romaaniin. Sarja ensiesitettiin Yhdysvalloissa NBC-kanavalla huhtikuussa 1989. Sarjaa kuvattiin Englannissa, Macaossa, Hongkongissa, Thaimaassa ja Jugoslaviassa.
Juoni
Phileas Fogg (Pierce Brosnan) lyö 20 000 puntaa vetoa Reformiklubin kanssa, että voi kiertää maapallon 80 päivässä. Hän lähtee matkaan oalkkaamansa ranskalaisen palvelijansa Passerpartoutin (Eric Idle) kanssa. Parivaljakkoa seuraa mukana etsivä Wilbur Fix (Peter Ustinov), joka luulee virheellisesti Foggin ryöstäneen Englannin keskuspankin. Matka kulkee eri reittiä kuin kirjassa, ja matkalaiset kohtaavat aikansa kuuluisuuksia (kuten Louis Pasteur, Kuningatar Viktoria) toisin kuin kirjassa.
Sarja Suomessa
Sarja esitettiin ensimmäistä kertaa Suomen televisiossa Yle TV1-kanavalla vuonna 2003, jolloin sarja esitettiin kokonaisuudessaan kuudessa osassa. Sarja esitettiin uusintana vuonna 2005. Sarjasta on julkaistu Suomessa myös DVD-julkaisu.
Tietoisuustaito
Tietoisuustaito, myös tietoisuustaidot, tietoinen läsnäolo, hyväksyvä tietoinen läsnäolo tai mindfulness, tarkoittaa tietoista läsnäoloa ja tietoisuutta mielen tuottamista kokemuksista ja tulkinnoista; mielen tyynnyttämistä ja kehon omien kokemusten uteliasta ja hyväksyvää havainnointia; oman olon kuuntelemista. Tietoisuustaitojen tausta on buddhalaisuudessa, ja länsimaissa niitä on sovellettu 1970-luvulta alkaen esimerkiksi hoitotyössä, urheiluvalmennuksessa ja työelämässä.
Luonne ja menetelmät
Tietoisessa läsnäolossa ihminen suuntaa tarkkaavaisuutensa ajankohtaisesti käsillä olevaan hetkeen. Hän ohjaa tarkkaavaisuuttaan tietoisesti havainnoiden ja kuvaillen ulkoisia tapahtumia tai sisäisiä kokemuksiaan, kuten ruumiintuntemuksiaan, tunteitaan, ajatuksiaan tai toimintayllykkeitään, arvottamatta tai pyrkimättä muuttamaan niitä. Hän suuntaa koko huomionsa tähän hetkeen ja keskittää tietoisuutensa siihen, mitä on juuri tällä hetkellä tekemässä. Tietoiseen läsnäoloon kuuluu vastaanottavainen ja avoin hyväksyminen ja myötätunto, ilman hyväksi, pahaksi, oikeaksi tai vääräksi luokittelemista.
Tietoisuustaitojen perusajatuksia on lainattu buddhalaisesta filosofiasta, mutta menetelmä ei sisällä uskonnollista eikä hengellistä puolta. Se ei myöskään ole rentoutumis- tai mielentyhjennysharjoitus, sillä se vaatii tietoista havainnointia.
Tietoisuustaidoista on kehitetty useita eri menetelmiä, joilla on eri nimitykset. Tietoisuustaitoihin kuuluu meditatiivisia harjoituksia, jotka sisältävät useita erilaisia menetelmiä ja sovelluskohteita. Mindfulness-menetelmiksi voidaan kutsua nykyään länsimaissa harjoitettavia ja buddhalaisesta viitekehyksestä irtautuneita mindfulness-harjoituksen muotoja. Näistä yksi on yhdysvaltalaisen Jon Kabat-Zinnin MBSR-menetelmä (Mindfulness-Based Stress Reduction). Mindfulness-perustaisten menetelmien pohjana on buddhalaisen meditaation kahdeksanosaisen polun seitsemäs askel, sati. Kabat-Zinn sanoo kehittäneensä MBSR-menetelmänsä vipassana-harjoitusten ja zen-meditaation pohjalta.
Soveltaminen
Jon Kabat-Zinnin MBSR-menetelmää käytettiin aluksi kroonikkopotilaiden hoidossa Massachusettsin yliopiston lääketieteellisen koulun kipuklinikalla, jonka Kabat-Zinn perusti 1970-luvulla. Hyvien tulosten seurauksena menetelmää alettiin tutkia maailmalaajuisesti ja käyttää terveydenhoidon tukena. Sillä hoidetaan laajaa joukkoa erilaisia vaivoja, kuten masennuksen, työstressin, uupumuksen ja kipujen aiheuttamia ongelmia. Menetelmää hyödyntävät psykiatrit, terapeutit ja kivunhoitoon erikoistuneet lääkärit.
Tietoisuustaitoja on sovellettu psykoterapioissa ja pitkäaikaissairauksien tukihoidossa. Tietoisuustaito kuuluu kognitiivisten psykoterapioiden menetelmiin. Suurelle osalle psyykkisistä häiriöistä on nykyisin olemassa tietoisuustaitoihin perustuva terapiamalli.
Vuonna 2015 julkaistussa satunnaisten vertailukokeiden katsauksessa ja meta-analyysissä todettiin standardisoitujen mindfulness-pohjaisten terapiamenetelmien, kuten MBSR-menetelmän, lievittäneen ahdistuksen oireita. Syöpäpotilailla menetelmällä ei ollut vaikutuksia fyysiseen terveyteen, mutta kylläkin ahdistusoireisiin ja elämänlaatuun. Kroonisilla kipupotilalla hoito ei ollut tehokkaampaa kuin vertailuryhmässä. Masennuksen hoidossa merkitsevää eroa vertailuna käytettyyn hoitomenetelmään ei saatu. Kaikkiaan aihetta koskevat tutkimukset olivat laadultaan vaihtelevia ja tulokset heikkotasoisissa tutkimuksissa menetelmälle suotuisampia kuin korkeatasoissa tutkimuksissa.
MBSR-menetelmää käytetään hoidon lisäksi nykyisin myös muun muassa työelämässä ja urheiluvalmennuksessa.
Historiaa
Tietoisuustaidon käsitteen historia johtaa muinaiseen Intiaan, missä Indus-laakson korkeakulttuuriin liittyi jo yli 3 000 vuotta sitten kontemplatiivisen kulttuurin piirteitä. Varhaiseen intialaiseen filosofiaan kuuluivat keholliset harjoitukset, joiden avulla voitiin perehtyä kehon ja mielen yhteyteen. Joogassa kehittyneessä pranayama-harjoituksessa mieli pyrittiin rauhoittamaan hengitystä säätelemällä. Buddhalaisuuden perustaja Siddhartha Gautama keksi oman kehon ja mielen tarkkailun ilman pyrkimystä muuttaa kokemuksia ja havaintoja (paliksi sati). Buddhan kahdeksanosaisen polun seitsemäs askel, samma sati, ’oikeanlainen tarkkaavaisuus’, merkitsee huomion palauttamista siihen, minkä henkilö on kehossaan valinnut huomion kohteeksi. Satin asema on säilynyt vahvana theravadabuddhalaisessa vipassana-meditaatiossa.
Buddhalaisuuden levittyä Intian rajojen ulkopuolelle kolmannelta vuosisadalta eaa. alkaen levisivät myös Buddhan opetukset oikeanlaisesta tarkkaavaisuudesta, ja Kiinassa ja Japanissa siitä syntyi zen (kiin. chán). Kiinalaisessa chán-buddhalaisuudessa kehittyi ”hiljainen valaiseminen” eli ”vain istuminen”, jossa ollaan valppaana ilman kiinnittymisen kohteita. Zen levisi länteen 1900-luvulla, kun Japanissa oli alettu painottaa meditaation kulttuurista riippumatonta ja uskonnollisuudesta vapaata puolta ja zenin ja vipassanan meditaatioharjoituksista tuli lännessä suosittuja. Yhdysvaltalainen meditaation harjoittaja ja lääketieteen professori Jon Kabat-Zinn yhdisti 1970-luvun lopulla buddhalaiset harjoitukset ja ideat hoitotyöhön, jolloin sai alkunsa länsimaiseen psykologiaan perustuva mindfulness-opetus.
FIM
FIM tarkoittaa seuraavia:
Teho-osasto (televisiosarja)
Teho-osasto (ER) oli yhdysvaltalainen draamasarja, joka kuvasi chicagolaisen opetussairaalan ensiapupoliklinikan toimintaa. Sarjan alkuperäiset hahmot ja juonen loi kirjailija Michael Crichton. Ensimmäinen jakso lähetettiin vuonna 1994. Teho-osasto kesti kaikkiaan 15 tuotantokautta, joiden aikana tuotettiin 331 jaksoa. Ohjelmaa Yhdysvalloissa esittänyt NBC-televisiokanava ilmoitti 2. huhtikuuta 2008, että sarja loppuu 15. tuotantokauden jälkeen. Sarjan viimeinen jakso nähtiin Yhdysvalloissa 2. huhtikuuta 2009.
Sarjan tunnusmusiikin on säveltänyt James Newton Howard. Kaudella 13. alkumusiikki korvattiin parin sekunnin välähdyksellä, koska ohjelmaan haluttiin lisää aikaa.
Sarja voitti ainakin yhden Emmy-palkinnon jokaisena tuotantovuonnaan (poikkeuksena vuodet 2004 ja 2006–08), sekä suuren joukon muita palkintoja, muun muassa Golden Globen.
Teho-osastossa nostettiin esille erilaisia yhteiskunnallisia arvoja ja piirteitä sekä tabuja, kuten homoseksuaalisuutta ja kulttiuskontoja.
Ensimmäinen jakso kuvattiin vanhassa sairaalassa, koska ei ollut rahaa eikä aikaa rakentaa lavasteita. Myöhemmin lavasteet rakennettiin. Vuonna 1997 esitettiin jakso ”Ambush” suorana lähetyksenä. Aikaeron vuoksi jakso kuvattiin kahdesti, erikseen Yhdysvaltain itä- ja länsirannikoiden katsojia varten.
Sarjasta on julkaistu viisitoista DVD-boxia (tuotantokaudet 1–15).
Näyttelijät
Sarjan tyyppigalleria pysyi samana, vaikka henkilöt vaihtuivatkin vuosien mittaan. Pisimpään mukana pysyi Noah Wylen esittämä John Carter, joka oli mukana alusta asti ja poistui sarjasta 11. tuotantokauden päätösjaksossa.
Sarjan viimeisellä kaudellakin oli mukana ensimmäiseltä kaudelta saakka mukana olleita näyttelijöitä – jotka tosin esiintyivät vain silloin tällöin. Heitä olivat ovat Yvette Freeman (hoitaja Haleh Adams) ja Deezer D. (hoitaja Malik McGrath). Myös ensimmäisiltä kausilta tuttu Abraham Benrubi (vastaanottovirkailija Jerry Markovic) palasi sarjaan muutaman vuoden poissaolon jälkeen. Monet Teho-osaston jaksoista ohjasi joku sarjan näyttelijöistä, esimerkiksi Anthony Edwards ja Laura Innes.
Monet Teho-osaston näyttelijöistä tekivät rooleja myös elokuvissa ja muissa menestyssarjoissa. Merkittäväksi onnistujaksi nousi George Clooney. Myös Maria Bello ja Julianna Margulies ovat esiintyneet elokuvissa ja toisissa sarjoissa. Jorja Fox saavutti myöhemmin suosiota puolestaan näkyvässä roolissa C.S.I.-sarjassa.
Sarjassa on vieraillut monia tunnettuja tähtiä: muun muassa Ewan McGregor, Dakota Fanning, Lucy Liu, Kristin Davis, Kirsten Dunst, Cynthia Nixon, Brenda Song, Shia LaBeouf, Wentworth Miller, James Woods sekä Sally Field, joka voitti Emmy-palkinnon roolistaan Abbyn äitinä. C.S.I.-televiosarjan näyttelijöitä on esiintynyt Teho-osaston lääkäreinä ja potilaina (muun muassa Jorja Fox ja Marg Helgenberger).
Esitysaikataulut
Kesällä 2006 Suomessa näytettiin 12. tuotantokausi ja syksyllä 2006 Yhdysvalloissa alkoi 13. kausi. Suomessa 13. kausi alkoi torstaina 5. huhtikuuta 2007 ja päättyi 6. syyskuuta 2007.
Sarjan 14. kausi alkoi Yhdysvalloissa 27. syyskuuta 2007 ja Suomessa 27. maaliskuuta 2008. Sarjan 15. ja viimeinen kausi alkoi MTV3:lla 15. tammikuuta 2009. Sarjan 1. tuotantokauden uusinnat alkoivat MTV3:lla kesäkuussa 2010.
Sarjan nimi suomeksi
Sarjan suomenkielinen nimi "Teho-osasto" ei vastaa suoraan sen nimeä englanniksi. Englanninkielisen lyhenteen "ER" (Emergency Room) suomalainen vastine on lähinnä ensiapu. Teho-osaston vastine englannin kielessä on "ICU", eli Intensive Care Unit.
Vain yksi voittaa
Vain yksi voittaa (Split Decisions) on nyrkkeilyelokuva vuodelta 1988. Rooleissa nähdään muun muassa Gene Hackman, Craig Sheffer ja Jeff Fahey.
Juoni
Eddie (Sheffer) ja Ray (Fahey) ovat veljekset jotka ovat käytännöllisesti katsoen syntyneet nyrkkeilykehään. Heidän isoisänsä (McLiam) oli myös nyrkkeilijä, kuten myös heidän isänsä Dan (Hackman) joka nyt valmentaa Eddiea rautaisin ottein. Dan tekee kaikkensa, jotta Eddie saavuttaisi sen, mitä hän itse ei. Eddie tekee isälleen mieliksi; jää amatöörinyrkkeilijäksi, tähtää olympialaisiin ja aloittaa opiskelun. Ray taas on jo vuosia sitten rikkonut välit isään, ryhtynyt ammattilaiseksi ja hypännyt mafian kelkkaan. Täten hän päätyi maailmaan jossa riittää nopeaa rahaa ja kauniita naisia mutta myös paljon epärehellistä ja likaista peliä. Siellä myös ihmishenki mitataan aina raa´asti rahassa; Ray nimittäin pakotetaan häviämään tuleva mestaruusottelunsa sillä hän on uskottu voittaja. Kun hän kieltäytyy, mestari murhaa hänet mafian avulla. McLiamin murtunut perhe ei voi tehdä kostoksi mitään, kunnes Eddie haastaa mestarin otteluun Danin ja vaarin valmentamana.
Vastaanotto
Video-opas vuodelta 1994 sanoo Hackmanin vastaavan elokuvan ainoasta hyvästä roolityöstä ja antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä. Hackmania kehuu myös Helsingin Sanomien Petri Immonen, mutta moittii elokuvan tarinaa ennalta arvattavaksi.
Lumipallo
thumb|Lumilyhtyjä
Lumipallo on nimensä mukaisesti lumesta muodostettu pallo. Se tehdään yleensä kauhomalla suojalunta kinoksesta tai hangesta ja muokkaamalla se nyrkinkokoiseksi palloksi. Lumipallosää on ihanteellinen, kun lunta sataa hienokseltaan ja lämpötila on asettunut muutaman celsiusasteen tasolle. Lumipalloja voi käyttää myös lumilyhtyjen rakennusmateriaalina.
Lumipalloa lumessa pyörittämällä voi sopivalla säällä (noin +/-5 astetta celsiusta) tehdä isomman lumipallon, josta voi tehdä isompia rakennelmia. Yleensä näitä rakennelmia varten tarvitaan monta isoa lumipalloa. Näitä rakennelmia kutsutaan lumilinnoiksi. Lumilinnoja voi kuitenkin tehdä myös kerääntyneeseen lumikasaan kaivamalla esimerkiksi lapiolla.
Lumiukon teko onnistuu tekemällä kolme isoa lumipalloa, joista yleensä alin on läpimitaltaan isoin, keskimmäinen pienempi ja ylin pienin.
Tengku Hussein
Johoren sulttaanikunta oli ajautunut kruununperimyskiistaan 1819. Britannia ja Hollanti olivat jo virallisesti tunnustaneet kuolleen sulttaanin nuoremman pojan Abdul Rahmanin uudeksi sulttaaniksi, kun sir Thomas Stamford Raffles asettui tukemaan vanhempaa poikaa Tengku Husseinia. Rafflesin tavoitteena oli vahvistaa Britannian asemaa Malakan salmessa, sillä britit olivat 1816 joutuneet luovuttamaan Jaavan hollantilaisille. Raffles julisti Tengku Husseinin Johoren lailliseksi sulttaaniksi. Uusi sulttaani ja Raffles allekirjoittivat samalla sopimuksen, joka antoi Englannin Itä-Intian kauppakomppanialle oikeuden perustaa kauppa-aseman Singaporeen.
Paavo Aitio
Elämäkerta
Aitio astui politiikkaan jatkosodan jälkeen sosialidemokraattien riveissä ja hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon ja -hallitukseen vuonna 1945. Hän kuitenkin siirtyi jo seuraavana vuonna kansandemokraatteihin, ensin Sosialistiseen Yhtenäisyyspuolueeseen (SYP) ja lopulta vuonna 1948 Suomen kommunistiseen puolueeseen (SKP). Hän toimi koko uransa lähinnä SKDL:n piirissä, joten SKP:n jäsenyys oli luultavasti pelkkä muodollisuus, jolla hän sai poliittisen uransa käyntiin. Aitio nousi eduskuntaan vuoden 1951 vaaleissa. Hän johti SKDL:n liittoneuvostoa vuodet 1955–1979. Tunnetummaksi hän tuli kohotessaan eduskunnan varapuhemieheksi kesken kauden kuolleen Toivo Kujalan tilalle vuonna 1959. Aitio jatkoi puhemiehistössä vuoteen 1968. Hän oli myös presidentin valitsijamies vuosien 1950, 1956 ja 1968 vaaleissa.
1960-luvulla Aitio oli vaaleissa saamiensa äänimäärien perusteella SKDL:n suosituimpia poliitikkoja, minkä vuoksi SKP antoi hänelle enemmän aatteellista liikkumavaraa reformistiseen suuntaan kuin monille muille. Hän oli SKDL:n ehdokkaana vuoden 1962 presidentinvaaleissa, ja vuoden 1968 vaaleissa hän sai Urho Kekkosen valitsijamiehenä lähes 21 000 ääntä. Aitio sai vuodesta 1964 alkaen tunnustella yhteistyötä SDP:n Väinö Leskisen ja Maalaisliiton Arvo Korsimon kanssa, mikä johti lopulta kansanrintamahallituksen syntyyn vuoden 1966 vasemmiston vaalivoiton jälkeen. Aitio ei vielä tähän hallitukseen tullut mukaan, mutta siirtyi johtamaan SKDL:n eduskuntaryhmää.
Aitio toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Koiviston I hallituksessa vuosina 1968–1970 (nimeke muuttui 1. maaliskuuta 1970 liikenneministeriksi) sekä työvoimaministerinä hätätilahallituksena tunnetussa Miettusen II hallituksessa vuosina 1975–1976. Jälkimmäisessä hallituksessa hänen poliittisena sihteerinään oli Jorma Hentilä. Vasemmisto yritti 1970-luvulla useasti nostaa Aition takaisin eduskunnan puhemiehistöön, mutta eduskunnan porvarienemmistö äänesti toiseksi varapuhemieheksi aina kokoomuslaisen, vaikka SKDL oli vuosina 1972–1979 toiseksi suurin puolue ja kokoomus vasta neljänneksi suurin. Aitio nimitettiin vuoden 1977 alussa Turun ja Porin Läänin maaherraksi, jolloin hän jätti muun politiikan.
Aitiota kyseltiin vielä vuoden 1982 presidentinvaalien ehdokkaaksi, mutta hän kieltäytyi. Aitio vihittiin Turun yliopiston valtiotieteen kunniatohtoriksi vuonna 1980 ja hän sai ministerin arvonimen vuonna 1988, vuotta ennen kuolemaansa.
Muistaminen
Turun ylioppilaskyläsäätiö teki aloitteen tien nimeämiseksi Turussa Aition mukaan. Vuonna 2002 voimaan tulleessa asemakaavassa on Nummen kaupunginosaan aivan Aition entisen kotipaikan lähelle kaavoitettu Paavo Aition polku -niminen jalankulku- ja pyöräilyväylä, joka johtaisi Pispalantieltä Kirkkotielle Caribia-hotellin eteläpuolella. Sitä ei ole kuitenkaan rakennettu.
Diggy Down
Diggy Down on romanialaisartisti Innan kappale, jolla esiintyy myös yhdysvaltalaisduo Marian Hill. Sen julkaisi Atlantic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 25. marraskuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä lyriikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Kappale on päässyt tähän mennessä listoille Bulgariassa ja artistin kotimaassa Romaniassa.
Virallinen musiikkivideo kappaleeseen julkaistiin YouTubessa 9. joulukuuta 2014.
Kappaleet
Digitaalinen lataus
Arthrocereus
Arthrocereus on kaktuskasvien heimon (Cactaceae) suku, johon kuuluu neljä lajia. Niistä joitakin viljellään koristekasveina. Tieteellinen nimi viittaa kasvien nivelikkyyteen. Lajit ovat kooltaan melko pieniä, monihaaraisia ja tavallisesti pystykasvuisia. Ne kukkivat kesäöisin, ja niiden kukat ovat suppilomaisia.
Levinneisyysalue käsittää Brasilian länsi- ja kaakkoisosat.
Tuntomerkit
Arthrocereus-kaktukset ovat pensasmaisia, suhteellisen pienikokoisia, haarovia tai haarattomia, pystykasvuisia tai suikertavia. Varret ovat liereitä ja nivelikkäitä. Niissä kussakin on 10–18 harjua. Areolit ovat pieniä, ja ohuita piikkejä on paljon.
Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä, ovat muodoltaan pitkän suppilomaisia ja avautuvat levälleen. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on villakarvoitusta, karvamaisia piikkejä ja muutama teräväkärkinen suomu. Hedelmä on pallomainen tai käänteisesti päärynämäinen, vihreä, ohutseinäinen, avautumaton. Sen pinnalla on suomuja ja karvamaisia piikkejä. Valkoisessa mallossa on vinosoikiomaisia siemeniä, jotka ovat himmeän mustia ja muhkuraisia.
Lajit
Kaktustutkija E. F. Andersonin mukaan suvussa on seuraavat lajit:
Hätäravinto
Hätäravinto tarkoittaa elintarvikkeita, joita käytetään ravinnoksi yksinomaan poikkeusoloissa tai köyhyyden vuoksi. Normaalioloissa hätäravintoaineita tavataan hyljeksiä heikon ravitsemusarvon, hankalan käytettävyyden tai epämiellyttävän maun vuoksi. Hätäruokastatus riippuu usein kulttuurista, esimerkiksi äyriäiset ja hevosenliha ovat joillain alueilla arvostettua ruokaa, toisaalla taas hätäravintoa.
Katovuosina leipään lisättiin olkea tai männyn kuoriosista valmistettua pettujauhoja. Suomalaisessa lehdistössä propagoitiin vuosikymmeniä myös jäkälän syönnin puolesta, vaikka tutkimukset olivat osoittaneet, ettei ihmisen elimistö juuri kykene hyödyntämään jäkälän sisältämää energiaa. Jäkälässä olevat myrkylliset jäkälähapot saattoivat liikaa käytettynä jopa tappaa nälkiintyneen ihmisen. Nälkävuosien jäkäläleipää on epäilty jopa osasyyksi asukkaiden suureen kuolleisuuteen.
Eino Kilpi
Juho Eino Kilpi (alkuaan Johan Eino Blomros; 7. kesäkuuta 1889 Uusikaupunki – 7. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen vasemmistolainen poliitikko ja sanomalehtimies. Hän loi pitkän uran Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) riveissä ja toimi sen pää-äänenkannattaja Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana 1932–1947, kunnes siirtyi vuonna 1948 Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon (SKDL). Hän oli kansanedustajana 1930–1933 ja 1948–1962 sekä useassa eri ministerinvirassa 1945–1948. Yhteensä Kilpi ehti olla ministerinä 1 200 päivää. Hän oli myös SKDL:n presidenttiehdokkaana vuoden 1956 presidentinvaalissa.
Kilven siirtymiseen vasemmalle – ensin sosiaalidemokraatteihin ja myöhemmin kansandemokraatteihin – vaikutti merkittävästi hänen kansanedustajavaimonsa Sylvi-Kyllikki Kilpi, joka teki samat valinnat jo aiemmin.
Liberaalina porvarina
Eino Blomros syntyi Uudessakaupungissa ompelija Aina Blomrosin aviottomana lapsena, mutta pääsi kodin köyhyydestä huolimatta opintielle. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1910 ja lähti opiskelemaan yliopistoon Helsinkiin, jossa myös suomensi sukunimensä Kilveksi. Hän joutui keskeyttämään opintonsa kahden vuoden kuluttua lainarahojen loputtua ja ryhtyi toimittajaksi, ensin lyhytaikaisesti kotikaupungissaan ilmestyneeseen Vakka-Suomeen. Kilpi toimi sitten vuosina 1912–1919 toimittajana Turun Sanomissa ja oli lehden tavoin poliittisesti liberaali ja lähellä nuorsuomalaisten vasenta siipeä. Hän pysytteli sivussa sisällissodan tapahtumista. Tavattuaan tulevan vaimonsa Sylvi-Kyllikki Kilven (omaa sukua Sinervo) hän läheni kuitenkin sosiaalidemokraatteja. Pari vihittiin kesällä 1920 ja pari kuukautta Rauman Sanomien päätoimittajana ollut Eino Kilpi siirtyi Tampereelle sosiaalidemokraattisen Kansan Lehden toimittajaksi.
Sosiaalidemokraattina
Kun Anton Huotari siirtyi Helsinkiin, Kilvestä tuli seuraavana vuonna (1921) Kansan Lehden päätoimittaja; hän jatkoi tehtävässä vuoteen 1932. Sosiaalidemokraattisen vakaumuksensa vahvistuttua hän tuli myös mukaan kunnallispolitiikkaan, ja hänet valittiin Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäseneksi sekä SDP:n Tampereen kunnallisjärjestön puheenjohtajaksi. SDP:ssä Kilvestä tuli vakaa Väinö Tannerin linjan kannattaja. Hänet nimitettiin – jälleen Huotarin seuraajana – myös Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajaksi helmikuussa 1932 nimenomaan puolueen ”tannerilaisten” edustajana. Ensimmäisen kansanedustajakautensa päätyttyä vuonna 1933 Kilpi uppoutui päätoimittajan työhönsä, mutta toimi myös Helsingin kunnallispolitiikassa.
Kilpi pysyi puoluejohdon tannerilaisen linjan tukijana läpi 1930-luvun ja sotavuosien, mutta alkoi jatkosodan aikana tukea rauhanoppositiota. Jo tammikuun alussa 1942 hän oli pääkirjoituksessaan ”Lähimmät huolemme” ehdottanut erillisrauhaa Suomen ja Neuvostoliiton välille, minkä sensuuri oli vahingossa päästänyt läpi. Kilpi ei esiintynyt rauhanopposition riveissä yhtä avoimesti kuin vaimonsa ja jätti allekirjoittamatta Kolmenkymmenenkolmen kirjelmän, mutta Tanner ei silti pitänyt häntä enää ”täysin luotettavana”.
Sodan jälkeen Kilpi myötäili SDP:n vasemmalle kallistuvaa puolueoppositiota, mutta yritti yhä välttää konfliktia puolueen johdon kanssa. Hänet valittiin sosiaaliministeriksi Paasikiven III hallitukseen 1945 ja opetusministeriksi Pekkalan hallitukseen 1946. Samana syksynä Sylvi-Kyllikki Kilpi loikkasi SDP:stä SKDL:ään yhdessä kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa. Kun Wirtanen maaliskuussa 1947 oli erotettu sosiaalidemokraattien Arbetarbladetin päätoimittajan paikalta, Kilpi puolusti häntä Suomen Sosialidemokraatin sivuilla. Rangaistuksena tästä lehteä julkaisevan Kansanvallan johtokunta päätti 2. huhtikuuta erottaa vuorostaan Kilven päätoimittajan tehtävästä. Kun puolueen johtoa edustava ”asevelijuntta” pudotti hänet myös Helsingin kaupunginhallituksesta, päätti Kilpikin siirtyä kansandemokraatteihin.
Kansandemokraattina
SKDL:ssä Kilvelle tarjottiin heti kättelyssä J. W. Kedon kuoleman jäljiltä vapautunutta puheenjohtajan paikkaa, josta hän kuitenkin kieltäytyi. Sen sijaan hänestä tuli toukokuussa 1948 sisäministeri erotetun Yrjö Leinon tilalle, sillä SKDL ei halunnut luopua paikasta, vaikka muut hallituspuolueet eivät halunneet uutta kommunistia sisäministeriksi. Sitä ennen hän oli ehtinyt olla lyhyen aikaa valtion tiedotuslaitoksen johtajana. Sisäministerikausi päättyi muutaman kuukauden kuluttua vaaleihin, joissa Kilpi palasi eduskuntaan SKDL:n edustajana. SKDL:ssä hän edusti hyvin maltillista linjaa ja kohosi kesällä 1949 puolueen varapuheenjohtajaksi, jona toimi vuoteen 1962. Eduskunnassa Kilpi oli sivistysvaliokunnan puheenjohtaja 1950–1954 ja 1955–1962. Hän kuului myös Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskuntaan 1956–1962.
Kilpi oli vuoden 1956 presidentinvaalissa SKDL:n ehdokkaana ja sai 18,7 % äänistä ja 56 valitsijamiestä. Kilven valitsijamiehet siirtyivät taktisista syistä kannattamaan vaalin toisella kierroksella osa Fagerholmia ja osa Kekkosta, mikä vaikutti vaalin ratkeamiseen Kekkosen eduksi. Kilpi oli itse ollut presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1931 ja 1950.
Kun SKDL vuoden 1958 eduskuntavaaleissa kohosi suurimmaksi puolueeksi, presidentti Urho Kekkonen antoi vaalien jälkeen hallitustunnustelijan tehtävän ensimmäisenä Kilvelle. Kyseessä oli pelkkä muodollinen ele, sillä SDP ja TPSL kieltäytyivät suoralta kädeltä osallistumasta Kilven johtamaan hallitukseen, joten hän luopui tunnusteluista jo seuraavana päivänä.
Perhe
Eino ja Sylvi-Kyllikki Kilven poika oli toimittaja ja kansanedustaja Kalevi Kilpi. Kirjailija Elvi Sinervo oli Sylvi-Kyllikki Kilven siskona Eino Kilven käly. Sinervon puoliso taas oli poliitikko Mauri Ryömä.
Eino, Sylvi-Kyllikki ja Kalevi Kilpi on haudattu perhehautaan Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Norman E. Amundson
Norman E. Amundson kanadalainen ammatinvalintapsykologian professori Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Häneltä on julkaistu suomeksi kirja Aktiivinen ohjaus (2005, Psykologien Kustannus), jossa hän painottaa luovuuden merkitystä ohjaustyössä (esim. ammatinvalinnassa tai oppilaanohjauksessa).
USS Mississippi (BB-23)
USS Mississippi (runkonumerot BB-23) oli Yhdysvaltain laivaston Mississippi-luokan taistelulaiva, joka palveli ennen ensimmäistä maailmansotaa. Alus myytiin heinäkuussa 1914 Kreikan laivastolle, missä se palveli aina uppoamiseensa huhtikuussa 1941 saakka.
Valmistus
Alus tilattiin William Cramp and Sons Ship and Engine Building Companyltä Philadelphiasta Pennsylvaniasta. Sen köli laskettiin 12. toukokuuta 1904 ja alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1905 kumminaan Mississippin senaattorin Hernando DeSoto Moneyn tytär Mabel Clare Money. Alus otettiin palvelukseen 1 helmikuuta 1908 Philadelphian laivastontelakalla League Islandilla ensimmäisenä päällikkönään John C. Fremont.
Ráches
Ráches on Kreikan kylä sekä samanniminen Ikarían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ραχών, Dimotikí Enótita Rachón) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Ikarían saarella, Ikarían alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 163 ja varsinaisen Ráchesin kylän (myös Christós, Χριστός tai Christós Rachón, Χριστός Ραχών) väkiluku 359 (vuonna 2011).
Arenan talo
Arenan talo on Helsingin Hakaniemessä sijaitseva liike- ja asuinrakennus, joka kattaa kokonaan kolmionmuotoisen korttelin Hakaniemen torin pohjoispuolella. Sitä ympäröivät kadut Hämeentie, Siltasaarenkatu ja Toinen linja. Tanskalaisen mallin mukaisen punatiilisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Lars Sonck ja se valmistui kahdessa vaiheessa vuosina 1924 ja 1929.
Ráches
Ráchesin kylä sijaitsee Ikarían luoteisissa sisäosissa noin 500 metrin korkeudessa. Kunnallisyksikkö käsittää Ikarían saaren koko länsiosan. Ráches oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Ikarían kunnaksi yhdessä Ágios Kírykoksen ja Évdiloksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
USS Mississippi (BB-23)
Palvelus
Diplomaattinen jännite Kreikan ja Ottomaanien välillä kiristyi vuosien 1912-1913 Balkaninsodan jälkeen kummankin ostaessa uusia sotalaivoja hallitakseen Egeanmerta. Mississippi sisaraluksineen myytiin 8. heinäkuuta 1914 Fred J. Gauntlettille, joka myi ne edelleen Kreikan hallitukselle. Kaksi päivää kaupan jälkeen Mississippi lähti 10. heinäkuuta Newport Newsiin, jossa se poistettiin Yhdysvaltain palveluksesta 21. heinäkuuta ja vielä samana päivänä otettiin palvelukseen Kreikan kuninkaallisessa laivastossa.
Arenan talo
Talon länsipuolella sijaitsee Ympyrätalo ja itäpuolella Hakaniemen kauppahalli. Hämeentie alkaa Arenan talon ja kauppahallin välistä. Pohjoisessa talo rajoittuu Toiseen linjaan. Välittömässä läheisyydessä on myös Hakaniemen metroasema. Korttelissa toimii kaksi taloyhtiötä. Lännenpuoleisella sivulla on Asunto Oy Arena, koillisen- ja kaakon puoleisilla sivuilla on Asunto Oy Helsingin Kalliolinnat.
Ráches
Mikis Theodorakis oli karkotettuna Ráchesiin vuonna 1947.
Arenan talo
pienoiskuva|Talon katolla on [[Oxygenol-valomainos.]]
Ráches
thumb|none|160px|Ráchesin eli Christóksen kylää.
Arenan talo
Raitiolinjat 3 ja 9 kulkevat talon länsipuolelta Siltasaarenkatua, linjat 6 ja 7 kulkevat itäpuolitse Hämeentietä. Vuoteen 2020 asti rakennuksen ympäri kiersi ns. ”Arenan silmukka” -raide, jota käytettiin vain poikkeusliikenteessä. Siten talo oli täysin raitioteiden ympäröimä. Talon alakerrassa toimi vuoden 2009 loppuun asti Komediateatteri Arena.
Ráches
Kunnallisyksikön osat
Rácheen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Arenan talo
Historia
Kun Siltasaari oli vielä nimensä mukaisesti saari, nykyisen Arenan talon edessä sijaitsi tulliportti ja Pikkusilta, josta Itäinen Viertotie (nykyinen Hämeentie) lähti kulkemaan koillista kohti. Raitioteiden sähköistyksen myötä Helsingin Raitiotie- ja Omnibus-Osakeyhtiö hankkivat Arenan talon tontin eli korttelin 301 omistukseensa ja tontille nousi Waldemar Aspelinin piirtämä sähkövoimakeskus 1900-luvun vaihteessa. Hakaniemen voimalaitos lopetti toimintansa kesäkuussa 1914. Vuonna 1916 tontti myytiin Oy Arena Ab:lle, hinta oli 450 000 markkaa. Talon ensimmäinen vaihe torneineen valmistui Hämeentien ja Siltasaarenkadun risteykseen 1924. Kaksi pohjoisempaa tornia ja loput rakennuksesta valmistuivat vuonna 1929.
Alkuaan Arenan talossa oli ristikkoikkunat, jotka muutettiin yksiruutuisiksi. Rakennustaiteellisesti ratkaisua pidettiin epäonnistuneena. Kesällä 2010 valmistuneessa ikkunaremontissa taloon palautettiin taas ristikkoikkunat. Sisäpihan puolella on säilytetty ristikkoikkunat. Arenan talon tornissa Saija ja John Bertil Sarlinin asunnossa oli Helsingin ensimmäinen radioasema vuonna 1924. Asunnosta lähetettiin ohjelmia Nuoren Voiman Liiton laitteistolla. Suomen ensimmäinen radiolähetys oli lähetetty Tampereella hieman aiemmin. Talossa ovat toimineet muun muassa elokuvateatterit Arena 1 ja Arena 2, joiden nimi jonkin aikaa oli Roxy ja Tuulensuu. Vuosina 1995–2010 talossa toimi Komediateatteri Arena. Nykyisin teatteritiloissa toimii Helsingin Kaupunginteatterin Arena-näyttämö. Luoteistornissa oli alun perin pesutupa vanhanaikaisine puupaljuineen. Oltuaan vuosia tyhjänä torni kunnostettiin toimistotilaksi.
Robert Kahn (säveltäjä)
Robert Kahn (21. heinäkuuta 1865 Mannheim – 29. toukokuuta 1951 Biddenden, Kent) oli saksalaissyntyinen säveltäjä ja pianisti.
Elämä ja ura
Kahn oli juutalaisesta kauppias- ja pankkiirisuvusta. Hän opiskeli sävellystä Berliinissä 1880-luvun alussa. Hän tutustui Joseph Joachimiin, jolle omisti viulusonaattinsa (op. 5) ja jousikvartettonsa (op. 8). Joachimin, Hans von Bülowin, Clara Schumannin ja erityisesti Johannes Brahmsin tuki edesauttoi Kahnin varhaista menestymistä säveltäjänä. Kahn oli vuonna 1887 täydentämässä osaamistaan Wienissä ja tapasi siellä päivittäin Brahmsin, jonka vaikutus Kahnin sävellystyyliin osoittautui kestäväksi. Kahnin ystäviin kuuluivat myös kirjailijat Christian Morgenstern ja Gerhart Hauptmann, joiden teokset toimivat useiden Kahnin laulujen pohjina.
Opintojensa jälkeen Kahn työskenteli korrepetiittorina Leipzigin oopperassa ja vuosina 1893–1930 opettajana Berliinissä. Hän nautti suurta arvostusta sekä esiintyjänä että säveltäjänä ennen kansallissosialismin nousua. Loppuvuodesta 1938 Kahn muutti Isoon-Britanniaan, jossa pysyi kuolemaansa saakka. Hän asui vaimonsa kanssa Kentin Biddendenissä.
Musiikki
Sukupolvensa avantgardistisesta liikehdinnästä huolimatta Kahn sävelsi klassillis-romanttisen tyylin mukaisesti läpi elämänsä Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin ja Johannes Brahmsin jalanjälkiä seuraten.
Hermarkhos
Hermarkhos (, ; 200-luku eaa.) oli kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Mytilenestä. Hän oli koulukunnan perustajan Epikuroksen sekä Metrodoroksen ja Polyainoksen aikalaisia, ja heidän ohellaan sen merkittävimpiä varhaisvaiheen hahmoja.
Hermarkhos sai alun perin reetorin koulutuksen. Sittemmin hänestä tuli kuitenkin Epikuroksen oppilas. Epikuros jätti hänelle perinnöksi omistamansa puutarhan, epikurolaisen koulun kodin, noin vuonna 270 eaa. Hermarkhos kuoli vanhana, ja jätti jälkeensä maineen suurena filosofina. Cicerolta tunnetaan kirje, jonka Epikuros lähetti Hermarkhokselle.
Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti seuraavat teokset, jotka ovat kaikki kadonneet:
Teosten nimistä voidaan ainakin päätellä, että hän vastusti filosofiassaan Platonin ja Aristoteleen ajatuksia.
Ruotsin ralli 2007
Ruotsin ralli 2007 oli MM-rallikauden 2007 toinen osakilpailu ja se ajettiin 9.–11. helmikuuta. Kilpailun voitti Fordin Marcus Grönholm.
HMS Theseus (1892)
HMS Theseus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Edgar-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä, missä köli laskettiin 16. heinäkuuta 1890. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1892 ja se valmistui 14. tammikuuta 1896.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1921.
West Coast hip hop
West Coast hip hop  on rap-musiikin alagenre, joka on syntynyt Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Historia
Tyylilaji on oletettavasti alkanut 1970-luvun puolivälissä, vaikka sen kulta-aika olikin 1980-luvun loppupuolelta eteenpäin. West Coast hip hop on muodostunut tummaihoisten ja meksikolais-amerikkalaisten, pääosin Cripsien, Bloodsien ja muiden jengiläisten aloittamana. Ensimmäisiä menestyneitä West Coast hip hop -artisteja olivat muun muassa Ice-T, gangsta rap -ryhmä N.W.A ja sen jäsenet. 1990-luvun alussa tulivat muun muassa 2pac, Snoop Dogg, Nate Dogg, Xzibit ja Tha Dogg Pound. 1990-luvun alussa länsirannikossa kehittyi rap-musiikin tyylisuunta G-funk.
András Wanié
András Wanié (23. huhtikuuta 1911 Szeged – 12. marraskuuta 1976 Sacramento, Yhdysvallat) oli unkarilainen uimari ja olympiamitalisti. Hänen seuransa oli Szegedi Úszó Egylet.
Wanié oli voittamassa hopeaa EM-kisojen 4 × 200 metrin vapaauintiviestistä vuonna 1926 ja sai seuraavana vuonna lajista pronssisen mitalin. Hän ui maansa joukkueessa myös Amsterdamin olympialaisissa 1928, joissa Unkari oli neljäs, ja vuoden 1931 EM-kilpailuissa, joista joukkue voitti kultaa. Wanié putosi olympialaisissa 1932 100 metrin vapaauinnissa ensimmäisellä kierroksella, mutta sai viestistä pronssia.
Staattori (konetekniikka)
thumb|[[Oikosulkumoottorin roottori ja staattori|alt=]] pienoiskuva|Tyypillinen oikosulkumoottori
Staattori eli seisoja on sähkömoottoreiden kiinteä osa, jossa oleva staattorikäämitys saa siihen johdetulla sähkövirralla aikaan häkkikäämittyä roottoria eli pyörijää magnetomotorisella voimalla liikuttavan pyörivän sähkökentän. Generaattoreissa staattori taas vastaanottaa roottorin pyörivän magneettikentän ja indusoi staattorikäämiin sähkövirran.
Staattori sähkömoottoreissa
Konetyypistä riippuen staattorin magneettikenttä voi olla pyörivä, tai esimerkiksi käytettäessä tasavirtamoottoreita, stabiili ja sen napaisuus ei vaihdu koneen käydessä. Tällöin staattorista voidaan käyttää myös nimitystä kenttämagneetti.
Tasavirtamoottoreissa ja tahtikoneissa pyörivän magneettikentän muodostaa roottorikäämitys kommutaattorin eli virrankääntimen avulla. Staattori on yleensä sähkömagnetoitu, mutta esimerkiksi pienissä tasavirtamoottoreissa staattorissa on kestomagneetit. Tämä mahdollistaa moottorin yksinkertaisemman ja valmistuskustannuksiltaan halvemman rakenteen. Kestomagnetoitu staattori on myös huomattavasti käämitystä ja raudoitusta vaativaa sähkömagnetoitua staattoria ohuempi.
Rakenne
Sähkömagnetoiduissa staattoreissa käämitys on sylinterimäisen rautasydämen ympärillä. Rautasydän on piiteräslaminaattia, joka vähentää hystereesihäviöitä ja estää koneen kuumenemista ja energiahäviöitä aiheuttavien pyörrevirtojen muodostumisen.
Nykyisin oikosulkumoottorit ovat yleisin teollisuudessa käytetty sähkömoottorityyppi. Niissä sähkömagnetoitu staattori muodostaa vaihtovirran avulla pyörivän magneettikentän ja indusoi oikosuljetun roottorin häkkikäämitykseen virran, joka magnetoi myös roottorin ja saa näin aikaan roottorin pyörimisliikkeen.
Sylvester James
Sylvester James (6. syyskuuta 1947 Los Angeles, Kalifornia – 16. joulukuuta 1988 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen disko-, soul- ja R&B-artisti.
Sylvesterin ura alkoi hänen muutettuaan Los Angelesista San Franciscoon ja liityttyään The Cockettes -musikaaliryhmään. Ryhmästä tuli nopeasti erittäin suosittu, etenkin paikallisissa homopiireissä. Sylvester jätti ryhmän vuonna 1973 saatuaan levytyssopimuksen laulajana The Hot Bandissä. Yhtye levytti kaksi albumia: Scratch My Flower ja Bazaar ja olivat mukana kahdella kappaleella kokoomalevyllä Lights Out In San Francisco.
Sooloartistiksi Sylvester siirtyi 1978 tavattuaan tuottaja-säveltäjä Harvey Fuquan. Ensimmäinen albumi Sylvester oli pienoinen menestys molemmin puolin Atlanttia, mutta vasta seuraava levy Step II toi hänelle supertähden statuksen. Todellinen hitti oli ”You Make Me Feel (Mighty Real)”, joka oli alun perin sävelletty gospeliksi. Tässä vaiheessa Sylvesterin taustalaulajiksi oli palkattu Izora Rhodes ja Martha Wash, jotka esiintyivät nimellä Two Tons of Fun ja tunnetaan nykyään paremmin alkuperäisenä The Weather Girls -duona.
Taiteellisten erimielisyyksien vuoksi Sylvester lähti Fuquan tallista ja liittyi säveltäjä/tuottaja Patrick Cowleyn levymerkille ja levytti ehkä suurimman kansainvälisen hittinsä ”Do Ya Wanna Funk”. Yhteistyö ei kuitenkaan kestänyt kovin kauan Cowleyn kuoleman johdosta.
Seuraavat albumit Sylvester teki yhteistyössä parivaljakon Ken Kessie & Morey Goldstein kanssa, mutta syntyneet albumit (M-1015, Call Me) eivät saavuttaneet huippusuosiota, vaikkakin tanssilattialla soivat hitit ”Sex”, ”Take Me To Heaven” ja ”Band of Gold”. Sylvesterin viimeiseksi albumiksi jäi Warner Bros yhtiölle 1986 tehty Mutual Attraction. Kesken jäänyt, kolme uutta kappaletta sisältänyt Immortal, julkaistiin Sylvesterin kuoleman jälkeen.
Lopetettuaan esiintymiset Sylvester jatkoi kuolemaansa saakka työtä AIDS-tiedottamisen parissa.
Lalitpurin piirikunta
Lalitpurin piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Keskisen kehitysalueen Bagmatin vyöhykkeellä.
Piirikunta rajautuu pohjoisessa Kathmandun ja Bhaktapurin, idässä Kavrepalanchokin, etelässä ja lännessä Makwanpurin piirikuntaan.
Taisto Sinisalo
Taisto Jalo Sinisalo (29. kesäkuuta 1926 Kotka – 26. maaliskuuta 2002 Kotka) oli suomalainen poliitikko. Sinisalo toimi SKDL:n kansanedustajana 1962–1979 ja SKP:n varapuheenjohtajana 1970–1982. Sinisalo johti 1970- ja 1980-luvuilla SKP:n sisäistä oppositiota, joka nimettiin hänen mukaansa taistolaisiksi.
Lalitpurin piirikunta
Lalitpurin piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 109 797 perhekuntaa, joihin kuului 468 132 ihmistä. Piirikunnan pinta-ala on 385 neliökilometriä ja väestötiheys 1 216 as./km2. Hallinnollinen keskus on Lalitpur (Patan, 220 802 as., 2011). Muita piirikunnan kaupunkeja ovat vuonna 2014 perustetut Godawari, Karyabinayak ja Mahalaxmi.
Taisto Sinisalo
Lapsuus
Taisto Sinisalo syntyi Kotkassa Jaada Sinisalon aviottomana lapsena. Äiti Jaada Sinisalo ja hänen avopuolisonsa Karl Lindstedt olivat aktiivisesti mukana kommunistien salaisessa toiminnassa. Lindstedt oli kaupungin johtavia vasemmistolaisia ja istui vuosia vankilassa. Taiston ensimmäinen muistikuva isästään oli eräs varhainen aamuhetki, kun isä oli palannut kotiin Tammisaaren pakkotyölaitoksesta. Nuori Taisto varttui kotkalaisten kommunistien keskuudessa ja oppi politikoinnin aakkoset. Perhe asui aluksi työväentalon vieressä, sitten Katariinan kaupunginosassa. Perheen aatemaailmaa kuvasi, että Taisto Jalon veljet olivat nimiltään Usko Aatos ja Uljas Voitto.
Lalitpurin piirikunta
Ekologis-hallinnollisesti tämä Kathmandun laaksossa sijaitseva piirikunta ryhmitellään osaksi Nepalin Keskistä kumpuvyöhykkettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 9,9 % sisällytetään ylempään trooppiseen, 79,3 % subtrooppiseen ja 10,8 % lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen kuuluvaksi.
Taisto Sinisalo
Lapsuus
Sinisalo harrasti lapsena jalkapalloa ja muita lajeja Kotkan Reippaassa. Hän kannatti kaupungin työläisseuroja kuten KTP:tä.
Talvisodan alettua poliisi teki kotietsinnän Sinisalon perheen asuntoon. Ratsian yhteydessä tutkittiin tarkoin myös 13-vuotiaan Taiston päiväkirja. Perhe lähti kotoaan sotaa pakoon ja oleskeli Metsolassa ja Anjalassa. Välirauhan aikana Sinisalo levitti vasemmistolaista Vapaa Sana -lehteä kotkalaisiin koteihin.
Lalitpurin piirikunta
Lalitpurin piirikunta kärsi suuria tuhoja 25. huhtikuuta 2015 sattuneessa maanjäristyksessä.
<gallery widths=180px heights=135px>
Taisto Sinisalo
Lapsuus
Jatkosodan alkuaikoina Sinisalo työskenteli liike- ja varastoalalla Gutzeitin laatikkotehtaalla ja Karjakunnassa, kunnes hänet kutsuttiin Puolustusvoimien palvelukseen. Sinisalon ikäluokka oli viimeinen sodan aikana armeijaan joutunut ja hänen komennuksensa rannikkotykistössä jäi varsin lyhyeksi. Hän osallistui varsinaiseen sodankäyntiin vain 2-3 päivän ajan häätäessään saksalaisia Suursaaresta.
Nuori aktivisti
Vuonna 1943 Sinisalo liittyi vanhempiensa kehotuksesta Kotkan sosialidemokraattisiin nuoriin ja hänet valittiin pian järjestön johtokuntaan. Puhetaitoa Sinisalolle opetti osastossa Meeri Kalavainen. Jatkosodan päätyttyä Sinisalo tovereineen lähti SDP:n järjestöstä ja 7. marraskuuta 1944 hän oli perustamassa Kotkan kansandemokraattista nuoriso-osastoa. Uusi yhdistys oli mukana muodostamassa Suomen Demokraattista Nuorisoliittoa (SDNL) myöhemmin samana vuonna. Sinisalo organisoi SDNL:n osastoja ja järjesti iltamia ympäri maakuntaa. Hän piti ensimmäisen isomman puheensa vappuna 1945 Sippolan Järventaustan työväentalolla.
Sinisalo hyväksyttiin Suomen Kommunistisen Puolueen jäseneksi Kotkan osaston ensimmäisessä julkisessa kokouksessa. Sinisalo pääsi Helsinkiin perustettuun kommunistien Sirola-opistoon ensimmäisten joukossa syksyllä 1946. Hän suoritti opinnot mallikkaasti ja keräsi kehuja sekä tutustui lähemmin tulevaan puolisoonsa. Sinisalo arvosti suuresti Sirolasta saamiaan teoreettisia valmiuksia. Häntä opettivat muun muassa Antti Hyvönen, Akseli Mod, Eino Gustafsson ja Eino Nevalainen. Valmistuttuaan Sinisalo palkattiin SDNL:n Kymen piirisihteeriksi.
Sinisalo siirtyi SDNL:stä SKDL:n piirin leipiin valistussihteeriksi. Vuonna 1954 Sinisalo sairastui ilmeisesti ylirasituksen vuoksi. Toivuttuaan hän lähti kesäkuussa 1955 opiskelemaan Moskovan Yhteiskuntatieteiden akatemiaan. Pari vuotta kestäneiden yhteiskuntatieteiden, filosofian, historian ja taloustieteen opintojen aikana ongelmia tuotti esimerkiksi venäjän kieli, jota Sinisalo ei osannut sanaakaan Neuvostoliittoon lähtiessään.
SKP:n luottomies
Palattuaan Suomeen Sinisalo palkattiin helmikuussa 1957 SKP:n Kyminlaakson piirisihteeriksi, kun Kauko Sahari luopui toimesta Sinisalon hyväksi. Sinisaloa oli harkittu tehtävään jo vuodesta 1950. Sinisalon tehtäväksi tuli piirin pitäminen luokkakantaisissa käsissä.
Vuonna 1959 SKDL:n kansanedustaja Toivo Kujala kuoli ja hänen tilalleen nousi Veikko Kansikas. Kansikas esiintyi itsenäisesti ja hän joutui pian piirijärjestönsä epäsuosioon. Piiri halusi tilalle luotettavampana pidetyn Sinisalon. Vuoden 1962 vaaleissa Kansikas syrjäytettiin mainonnassa ja Sinisalosta tehtiin SKP:n pääehdokas. Sinisalo nousi eduskuntaan. Hän uusi paikkansa seuraavissa vaaleissa 6 537 äänellä. Sinisalo valittiin myös presidentin valitsijamieheksi vaaleissa 1962, 1968 ja 1978.