cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käsitetaide
Käytännöt
Käsitetaiteellisissa prosesseissa syntyneitä teoksia voidaan esittää museoissa, gallerioissa tai muissa julkisissa tiloissa kuten kadunvarsimainosten äärellä. Teoksen rinnalla saatetaan toimittaa myös katalogeja, joissa eri kirjoittajat keskustelevat teokseen liittyvistä teemoista. Taidekentällä käsitteellisiä taideteoksia esitellään usein installaation tai performanssin keinoin. Näyttelyssä voi olla esillä tekstejä, valokuvia, videota ja muusta informaatioita. Performanssien yhteydessä teos voi näyttäytyä esimerkiksi luentona tai yleisö osallistuttavana pelinä.
Taideteokset liittyvät usein kieleen ja menetelmiin, joilla ihmiset määrittelevät ympäristöään. Niihin voi kuulua sanaleikkejä tai teos voi kehottaa katsojia tietynkaltaiseen toimintaan. Kehotuksilla voi olla myös poliittisia päämääriä sillä ne voivat haastaa katsojan tulemaan tietoiseksi itse katsomistapahtuman ehdoista. Käsitetaiteessa näyttelyn tai tapahtuman julkaiseminen ymmärretään eleenä, jonka tarkoitus on johtaa yleisöjä teeman mukaisiin keskusteluihin.
Menetelmät
Käsitetaideteokset eivät ole sidottuja tiettyihin taidevälineisiin ja niitä saatetaan toteuttaa ulkoistamalla valmistus esimerkiksi markkinoinnin ammattilaisille tai käsityöläisille. Performanssin tapauksessa esitys voi pohjautua yleisön osallistamiseen. Taiteilija saattaa myös tähdätä ensisijaisesti siihen, että teoksen teemat nousevat puheenaiheiksi eri viestimissä. Taiteilijat ovat julistaneet mm. kansallisia juhlallisuuksia omaksi taiteekseen lähettämällä lehdistölle ilmiöstä taiteen näkökulmasta kertovia tiedotteita.
Historia
Marcel Duchampin readymade-teokset, eli muiden valmistamat esineet kuten pisoaarit, jotka taiteilija pystytti näyttelyihin omana taiteenaan olivat käsitetaiteen edeltäjiä, mutta liikkeenä käsitetaide syntyi 1960-luvulla. Ensimmäinen käsitetaiteelle omistettu näyttely järjestettiin vuonna 1970 New Yorkissa, suuntaus rantautui Suomeen samalla vuosikymmenellä. Suomalaisen käsitetaiteen uranuurtajina pidetään Elonkorjaajien ryhmää.
Dow Jones Industrial Average -indeksi
lang=fi|thumb|400px|DJIA-indeksin kehitys. Dow Jones Industrial Average -indeksi (DJIA, nyse: DJI) on osakeindeksi, joka mittaa 30 suuren Yhdysvaltain pörsseissä listatuiden yritysten osakekursseja. Sen perusti Charles Dow, The Wall Street Journalin perustaja. Indeksi on vanhin edelleen julkaistava yhdysvaltalainen osakeindeksi. Dow perusti indeksin helpottamaan Yhdysvaltojen osakemarkkinoiden teollisuusosakkeiden kurssikehityksen seuraamista. Dow Jones Industrial Average -indeksistä käytetään Suomessa monesti lyhyempää muotoa ”Dow Jones -indeksi”, joka on sikäli epätarkka, että indeksin laskeva Dow Jones & Company yritys laskee useita muitakin indeksejä, esimerkiksi laajempaa Dow Jones Composite Average -indeksiä ja kestävän kehityksen vaatimuksia sisältäviä Dow Jones Sustainability -indeksejä.
Lentokonevalmistaja Boeing on osakeindeksin suurin yksittäinen osake ja muodostaa siitä 10,9 prosenttia.
Yhtiöiden valinta
Dow Jones -indeksin yhtiöt valitsee viisihenkinen komitea, jonka jäsenistä kaksi on The Wall Street Journal lehden toimittajia. Indeksiin valitsemiseksi ei ole tarkkoja kriteerejä, mutta valittavalla yhtiöllä on oltava "erinomainen maine, näytöt jatkuavsta kasvusta sekä monien sijoittajien kiinnostus". Lisäksi toimialojen välinen tasapaino pyritään indeksissä pitämään "asianmukaisena".
Dow Jonesin valintaprosessi eroaa merkittävästi muista laajasti seuratuista osakeindekseistä, sillä yleensä indekseihin valitaan yhtiöitä pääosin joko niiden markkina-arvon tai osakevaihdon määrän perusteella.
Alkuperäinen indeksi
Indeksi julkaistiin ensimmäisen kerran 26. toukokuuta 1896, jolloin indeksin arvo oli 40,94. Tuolloin indeksiin kuului kaksitoista keskeistä yhdysvaltalaista teollisuusyritystä. Ne olivat:
Nykyinen indeksi
Nykyään indeksi lasketaan painotettuna keskiarvona indeksiin kuuluvien yrityksien osakkeiden hinnoista.
Vuonna 2005 DJIA-indeksi muodostui seuraavista yrityksistä:
Indeksin yrityksistä Intel ja Microsoft noteerataan NASDAQ:ssa, muut New Yorkin pörssissä.
Kritiikki
Dow Jones -indeksin valintakriteerit ja laskentatapa poikkeavat useimmista nykyaikaisista osakeindekseistä, minkä takia indeksiä on kritisoitu vanhanaikaiseksi ja valintakriteereiltään kyseenalaiseksi. Moderneista osakeindekseistä poiketen esimerkiksi osakesplitit vaikuttavat Dow Jones -indeksin koostumukseen, minkä vuoksi yhtiöt saattavat tehdä osakesplittejä vain päästäkseen mukaan indeksiin.
Isänmaan puolustajan päivä
150px|thumb|Venäjän presidentti tuntemattoman sotilaan haudalla 2008
Isänmaan puolustajan päivä on Venäjän asevoimien vuosipäivä, jota vietetään 23. helmikuuta. Tuolloin ensimmäisessä maailmansodassa venäläisjoukot torjuivat kohti Pietaria hyökänneet Saksan armeijan yksiköt Pihkovassa ja Narvassa 1918. Päivä on ollut Venäjällä juhlapäivä vuodesta 1995.
Alun perin päivää alettiin juhlia Venäjän federatiivisen sosialistisen neuvostotasavallan päätöksellä 1922. Vuoteen 1945 saakka päivä oli 30. joulukuuta 1922 perustetussa Neuvostoliitossa День Красной Армии и Флота, puna-armeijan ja laivaston päivä. Kun 1946 niin asevoimien kuin ministeriöidenkin nimitykset valtiollistettiin vallankumouksellisista, tuli päivän nimeksi День Советской Армии и Военно-Морского флота, neuvostoarmeijan ja (sotameri)laivaston päivä, jollaisena sitä vietettiin 25.12.1991 purkautuneen Neuvostoliiton jälkeenkin Venäjän federaatiossa vuoteen 1993. Vasta 2002 valtioduuma teki päivästä Venäjän federaatiossa yleisen vapaapäivän.
Päivää vietetään myös Kirgisiassa, Valko-Venäjällä ja Moldovan itäslaavilaisenemmistöisellä Transnistrian alueella. Saman nimistä päivää juhlitaan 7. toukokuuta Kazakstanissa asevoimien perustamispäivänä. Tadžikistanissa 23. helmikuuta on kansallisen armeijan päivä.
Koska päivä on alkujaan omistettu sotilaille – suurin osa miehiä – siitä on muodostunut Venäjällä eräänlainen kansainvälisen naistenpäivän vastine, miestenpäivä.
Ukrainassa päivän vietto korvattiin 2014 Ukrainan puolustajan päivällä 14. lokakuuta, joka on paitsi ortodoksisen kirkon pokrova, myös toisen maailmansodan aikaisen Ukrainan kapinallisarmeijan perustamispäivä 1942.
Steve Bull
Stephen George Bull (s. 28. maaliskuuta 1965 Tipton, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi pitkän ja menestyksekkään uran Wolverhampton Wanderersissa.
Varhaisvuodet
Bull aloitti pelaamisen Tiptonissa paikallisissa koulujoukkueissa, ensin Ocker Hillissä ja myöhemmin Willingsworth High Schoolin joukkueessa. Koulun päätyttyä hän liittyi Tipton Townin vahvuuteen ja West Bromwich Albionin kykyjenetsijän huomattua hänen lahjakkuutensa hän siirtyi ammattilaiseksi Albioniin elokuussa 1985. Englannin 1. divisioonassa Albionin paidassa yhdeksän ottelua (joista neljä liigassa) pelannut Bull siirtyi Wolverhampton Wanderersiin puoli vuotta sen jälkeen kun joukkue putosi 3. divisioonasta toukokuussa 1986.
Ura Wolverhampton Wanderersissa
Bullin siirtyessä seuraan Wolves oli historiansa pahimmassa kriisissä. Seura oli jumiutunut divisioonansa keskivaiheille ja pudonnut FA Cupista hävittyään katastrofaalisesti liigan ulkopuoliselle Chorleylle 0-3. Hyökkääjä debytoi uudessa seurassaan 22. marraskuuta 1986 ottelussa Wrexhamia vastaan ja viimeisteli ensimmäisen Wolves-maalinsa Cardiff Cityä vastaan 2. joulukuuta samana vuonna. Ensimmäinen hattutemppu syntyi seuraavana keväänä 9. toukokuuta Hartlepool Unitedia vastaan.
Kaudella 1987/88 hän teki yhteensä huikeat 52 maalia. Bull oli ensimmäinen pelaaja lähes kolmeenkymmeneen vuoteen, joka kykeni viimeistelemään vähintään 50 liiga- ja cupmaalia yhdellä kaudella. Samalla kaudella Wolves voitti 4. divisioonan ja juhli keväällä Wembleyllä Englannin aladivisioonien cupin, Sherpa Van Trophyn voittoa. Myös seuraavalla kaudella (1988/89) Bullin tehokkuus oli murskaavaa. Tuloksena kuusi hattutemppua (joista kahdessa ottelussa neljä maalia) ja yhteensä 50 maalia koko kaudella. Ensimmäisen kerran sitten 1920-luvun puolenvälin jälkeen sama pelaaja oli pystynyt kahtena peräkkäisenä kautena tekemään vähintään 50 maalia. Kauden päätteeksi Wolves voitti 3. divisioonan historiansa parhaalla pistemäärällä.
1992 Bullista tuli Wolverhamptonin kaikkien aikojen paras maalintekijä hänen viimeistellessään seuralle 195. maalinsa. Helmikuussa 1998 hän saavutti huikean 300 maalin rajan ja 18. elokuuta 1998 kirjattiin tilastoihin 18. ja viimeinen hattutemppu, joka syntyi Liigacupin ottelussa Barnetia vastaan.
Bull kärsi viimeiset kaudet polvivammoista ja päätti uransa Wanderersissa kesällä 1999 siirtyen Hereford Unitediin. Herefordissa vain seitsemän ottelua pelannut Bull lopetti uransa yhden kauden jälkeen. Bull pelasi Wolvesissa kaiken kaikkiaan 13 kauden aikana 545 ottelua, joista 461 liigassa ja viimeisteli näissä 306 maalia, joista 250 syntyi liigaotteluissa.
Bull on eräs Wolverhampton Wanderersin historian arvostetuimmista ja pidetyimmistä pelaajista, eikä vain huikean maalintekotaitonsa ansiosta vaan ennen kaikkea seurauskollisuutensa takia. Hän pelasi uransa parhaat kaudet Wanderersissa, vaikka sai lukuisia tarjouksia monilta Ison-Britannian ja manner-Euroopan huippujoukkueilta. Joulukuussa 1999 Bullille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan MBE-jäsenyys ja 2003 Wolvesin kotikentän Molineux Stadiumin yksi katsomonosa nimettiin Steve Bull Standiksi.
Bull maajoukkueessa
Bull debytoi Englannin maajoukkueessa 27. toukokuuta 1989 tullessaan vaihdosta peliin ystävyysottelussa Skotlantia vastaan Glasgow'n Hampden Parkissa. Bull teki Englannin ensimmäisen maalin 2-0 päättyneessä ottelussa ja vaiensi kritiikin, jonka mukaan hän pystyy tekemään maaleja vain alasarjoissa. Huhtikuussa 1990 hän teki kaksi maalia Tšekkoslovakiaa vastaan ja lunasti paikkansa maajoukkuemiehistöön Italian MM-lopputurnauksessa.
Englannin maajoukkueessa Bull pelasi yhteensä 13 ottelua ollen viidesti aloituskentällisessä ja tehden kaiken kaikkiaan 4 maalia. Lisäksi hänelle kertyi muutamia B-maaotteluita.
Human Rights Watch
thumb|200px|Human Rights Watchin logo Human Rights Watch (HRW) on New Yorkissa päämajaansa pitävä järjestö, jonka toimintakenttänä on maailman ihmisoikeustilanteen tarkkailu.
Järjestö perustettiin vuonna 1978 nimellä Helsinki Watch tarkkailemaan Neuvostoliiton ihmisoikeustilannetta suhteessa Helsingin sopimukseen. Järjestön kasvaessa sen yhteyteen perustettiin uusia "tarkkailukomiteoita" muita maailman osia varten. Vuonna 1988 kaikki komiteat yhtyivät uuden nimen alle Human Rights Watchiksi.
Peruspankki
Peruspankki Oy oli vuonna 1963 perustettu työväen liikepankki.
Peruspankin perustajia olivat Helsingin Työväen Säästöpankki, SAK ja E-liikkeen osakeyhtiöt. Peruspankki perustettiin huolehtimaan työväen säästöpankkien kassavarantotalletuksista, jotka niiden täytyi säästöpankkilain mukaan tehdä johonkin liikepankkiin. Peruspankki lainasi talletetut varat edelleen ja hoiti maksuliikennettä työväen liikelaitosten ja niiden ulkomaisten kauppakumppanien välillä.
Aluksi Peruspankin kanssa kilpaili toinen työväen rahalaitos, ay-liikkeen skogilaisen siiven perustama Osuuspankki Yhteistuki.
Ammattiyhdistysliike hankki 1970-luvulla Peruspankista yli 61,5 % osuuden. Loppuosa omistuksesta kuului E-liikkeelle, Kansa-yhtiöille ja työväenliikkeen eri liikelaitoksille. Pankin henkilökunnan määrä oli 1980-luvun alussa alle 20, ja sillä oli yksi toimipaikka.
Suomen Työväen Säästöpankki oli luopunut Peruspankin osakkeistaan 1970-luvulla. Vuonna 1980 se palasi takaisin osaomistajaksi. STS:n omistusosuus oli 1980-luvulla noin viidesosa. Yhdeksi vähemmistöomistajaksi tuli myös Osuuspankki Yhteistuki vuonna 1984. Omistusjärjestelyt liittyivät työväen rahalaitosten yhteistyön tiivistämiseen.
Peruspankki liittyi 1984 pankkien väliseen SWIFT-tietokonejärjestelmään. Sen ansiosta Peruspankki siirtyi ulkomaan maksuliikenteessä ajantasajärjestelmään. Peruspankki kasvoi voimakkaasti vuosina 1984–1985. Taseen loppusumma 1984 oli 566 miljoonaa markkaa.
STS osti lisää Peruspankin osakkeita vuonna 1987. Sen omistusosuudeksi tuli nyt 42 %. STS:n ja Peruspankin ulkomaantoiminnot yhdistettiin.
Vuonna 1988 Peruspankin toiminnan perustaksi omaksuttiin sidosryhmien palvelemisen sijaan pk-yritysten rahoittaminen. Uuteen linjaan kuului myös riskinotto. Linja tuottikin hyvää tulosta.
Peruspankki fuusioitiin liikepankiksi muutettuun STS-Pankkiin vuonna 1990. Peruspankin johtajisto halusi pankin pysyvän itsenäisenä. Pääomistaja STS ei kuitenkaan enää tarvinnut toista työväen liikepankkia, koska se pystyi hoitamaan Peruspankin aiemmat tehtävät itse. Fuusio toteutettiin niin, että Peruspankin osakkeet vaihdettiin STS-Pankin A-osakkeiksi. Omistajia oli tuolloin 150.
Craig McKay
Craig McKay voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Rat Westwick
thumb Harry "Rat" Westwick (23. huhtikuuta 1876, Ottawa, Ontario – 3. huhtikuuta 1957) oli kanadalainen jääkiekon ja lacrossen pelaaja. Westwick, joka sai lehdistöltä lisänimen rat ("rotta") tunnetaan parhaiten kiekkourastaan Ottawa Hockey Clubissa, joka voitti useita kertoja Stanley Cupin 1900-luvun alussa. Hän pelasi Ottawa Capitalsin lacrossejoukkueessa vuodesta 1896 vuoteen 1904 ja voitti kolme mestaruutta.
Hänen veljensä Tom Westwick oli myös ammattimainen jääkiekkoilija.
Olli Tammi
Eino Olavi (Olli) Tammi (24. joulukuuta 1924 Helsinki – 22. marraskuuta 2022 Kauniainen ) oli suomalainen matemaatikko, joka oli Helsingin yliopiston matematiikan professori 1970–1992. Hän tutki sileitä funktioita ja perspektiiviopin teoriaa. Hän teki väitöskirjansa Helsingin yliopistossa vuonna 1952. Sen otsikko oli On the Minimalization of the Coefficients of Schlicht Functions. Hän kuvasi ensimmäisenä Sputnik 1 -satelliitin lentoa Suomesta käsin. Kuva julkaistiin sanomalehti Maakansassa 17. lokakuuta 1957.
Pyhän Pietarin istuin
thumb|250px|Berninin suunnittelema muistomerkki [[Pietarinkirkko|Pietarinkirkossa on rakennettu Pyhän Pietarin istuimen ympärille.]] thumb|200px|Piirros istuimesta vuodelta 1867. Pyhän Pietarin istuin on Vatikaanin Pietarinkirkkoon sijoitettu pyhäinjäännös. Pyhäinjäännös on puinen valtaistuin, joka perinteen mukaan kuului apostoli Pietarille tämän johtaessa Rooman kristittyjä Rooman piispana. Pyhäinjäännöstä säilytetään Gian Lorenzo Berninin suunnitteleman pronssista ja kullasta tehdyn pyhäinjäännöslippaan sisällä, joka valmistui vuonna 1666.
Alkuperäinen pyhäinjäännös oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle Kaljupään vuonna 875 antama lahja paavi Johannes VIII:lle. Pyhäinjäännöstä on tutkittu useita kertoja ja viimeisin tutkimus on tapahtunut vuosina 1968–1974. Tutkimuksessa todettiin, että istuin on valmistettu ennen 500-lukua.
Pyhä Pietarin istuimen muistojuhlaa vietetään katolisessa pyhimyskalenterissa 22. helmikuuta.
Harald Cerny
Harald Cerny (s. 13. syyskuuta 1973 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Cerny pelasi urallaan 254 ottelua Bundesliigassa, joista 16 Bayern Münchenissä vuosina 1992–1993 ja 238 TSV 1860 Münchenissä vuosina 1996–2004. Vuosina 2004–2006 Cerny edusti TSV 1860 Müncheniä 25:ssä 2. Bundesliigan ottelussa. Lisäksi hän pelasi Itävallan Bundesliigassa 74 ottelua edustaen Admira Wacker Mödlingiä vuosina 1993–1994 ja Tirol Innsbruckia vuosina 1994–1995.
Ágios Ioánnis (Hydra)
Ágios Ioánnis on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Hydran saaren pohjoisrannikolla Vlychóksen kylän edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Ioánnis kuuluu Hydran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saari on saanut nimensä siellä olevasta pienestä Pyhälle Johannekselle (Ágios Ioánnis) omistetusta kirkosta.
Harald Cerny
Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa Cerny pelasi 12 ottelua tehden neljä maalia ja A-maajoukkueessa 47 ottelua tehden neljä maalia. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 1998 pelaten kaksi ottelua.
Cerny valmensi vuosina 2008–2009 TSV 1860 Münchenin ja vuosina 2009–2016 Bayern Münchenin junioreita.
Moriori
Moriori voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Koraali
thumb|200px|Johann Sebastian Bachin koraalialkusoitto Wie schön leuchtet der Morgenstern BWV 739. Koraali on luterilaisessa kirkossa koko seurakunnan laulama virsisävelmä. Koraalit ovat yleensä yksinkertaisia ja helposti laulettavia sävelmiä. Koraaleihin liittyvien virsien tekstit ovat usein loppusoinnullisia ja useita säkeistöjä käsittäviä runoja, jotka lauletaan samalla melodialla. Koraali ei kuitenkaan ole ainoa virsisävelmän muoto.
Koraali on vokaalinen ja sidottu tekstiin. Siten se eroaa esimerkiksi tanssimusiikista. Koraalilla on voimakas lineaarinen piirre. Koraalissa kaikki pohjautuu yhteen äänilinjaan, ja se on helppo laulaa myös ilman soitinsäestystä. Se on lauluettua Jumalan sanaa ja rukousta, tarkoitettu ensisijaisesti jumalanpalveluskäyttöön. Se on sävyltään objektiivinen, riippumaton tunnetilojen vaihelusta.
Koraalit olivat alun perin yksiäänisiä, mutta monet säveltäjät ovat tehneet niistä moniäänisiä sovituksia. Johann Sebastian Bach teki useita koraalisovituksia neliääniselle kuorolle, joita hän käytti kantaattien ja passioiden osina. Koraalimelodioita on käytetty myös koraalialkusoitoissa, yleensä uruille sävelletyissä instrumentaalikappaleissa, joita esitettiin johdantona ennen varsinaisen koraalin laulamista. Koraalialkusoitto sisältää sitä seuraavan koraalin melodian.
Kamelilaulu
Kamelilaulu on M.A. Nummisen ja Pedro Hietasen esittämän Gommi ja Pommi -laulajakaksikon vuonna 1988 julkaistu lastenalbumi. Sen tunnetuimmaksi kappaleeksi on noussut sen nimikkokappale Kamelilaulu. Albumi julkaistiin vuonna 2002 Valtava Jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut -kokoelmalla, joka sisältää kaikki Gommi ja Pommi -levyt sekä M.A. Nummisen suosituimmat lastenlaulut -levyn. Kaikki albumin kappaleet on esitetty alun perin Yleisradion Gommi ja Pommi -televisiosarjassa.
Kappaleet
Kaikki sävellykset ja sanoitukset M.A. Numminen, paitsi 1. säv. M.A. Numminen & Pedro Hietanen / san. Tuija Pesonen & M.A. Numminen. Kaikki sovitukset Pedro Hietanen.
Lisäraidat
Vuonna 2002 julkaistun Valtava Jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut -albumin lisäraidat
Valens
thumb|250px|Valens [[solidus|soliduksessa. Kääntöpuolella myös veli Valentinianus I. Heidän välissään on siipensä levittänyt voitonjumala.]] Flavius Julius Valens (328 – 9. elokuuta 378) oli Rooman keisari vuosina 364–378. Hänen veljensä Valentinianus I teki hänestä valtakunnan itäosan hallitsijan 28. maaliskuuta 364.
Heti alkuun Valens aikoi hoitaa loppuun Persiaa vastaan käydyn sodan. Vuonna 365 kuolleen keisari Jovianuksen serkku Procopius julistautui kuitenkin keisariksi Konstantinopolissa. Tämän tapahtuessa Valensin joukot olivat jo matkalla Syyriaan. Valens lähetti Procopiusta vastaan kaksi legioonaa, mutta ne loikkasivat tämän puolelle. Vuoteen 366 mennessä Valens sai kerättyä tarpeeksi joukkoja, jotta hän pystyi kukistamaan Procopiuksen. Usurpaattori teloitettiin 27. toukokuuta.
Valens kuoli gootteja vastaan käydyssä Adrianopolin taistelussa 9. elokuuta 378. Hänen seuraajakseen tuli hänen veljenpoikansa Gratianus, joka nimitti kuitenkin pian Theodosius I:n Itä-Rooman keisariksi.
Oriflamme
thumb|[[Pierre Révoilin (1776–1842) maalaus: Filip August noutaa Oriflammen 24. kesäkuuta 1190 Saint-Denisen luostarin basilikasta.]] Oriflamme tai Or-y-flamme <, la "flamme d'or" (ransk. = "kultaliekki"), oli Ranskan kuninkaiden sotalippu keskiajalla. Sen noutaminen Saint-Denisin luostarin basilikasta edellytti kaikkien Ranskan kuninkaan vasallien ja alivasallien liittymistä kuninkaan johdolla taisteluun. Jos Oriflamme otettiin mukaan armeijan standaariksi itse taisteluun, se merkitsi ettei armoa annettu, ja siksi sitä sanottiin "Kuoleman Oriflammeksi".
Historia
Oriflamme-lipun syntyvaiheet ovat vaikeasti ajoitettavissa. Jotkut tutkijat sijoittavat alkuperän keisari Konstantinus Suuren aikaan. Toisaalta taas 1100-luvulta peräisin olevan Rolandin laulu -runoelman ranskankielisen version säkeissä 3093–5 kerrotaan kuninkaallisesta sotalipusta, josta käytetään nimitystä Romaine tai Montjoi. Legendan mukaan paavi Leo III oli antanut lipun Kaarle Suurelle tämän keisariksi kruunaamisen yhteydessä jouluna vuonna 800.
Viimeisen kerran Oriflamme oli varmuudella mukana itse taistelussa armeijan standaarina 1415 Agincourtin taistelussa, jossa sen kantaja, Guillaume de Martel, kaatui. Oriflammesta on kuitenkin kuvauksia vielä 1465 ja mainintoja 1500-luvulta.
Allie Sin
Allie Sin (oik Stephanie Draheim, s. 26. joulukuuta 1985 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen entinen pornonäyttelijä ja strippari. Sin aloitti uransa vuonna 2004 ollessaan 18-vuotias. Hän esiintyi aluksi enimmäkseen omilla verkkosivuillaan nimellä Naughty Nati. Myöhemmin hän siirtyi työskentelemään enemmän elokuvien pariin ja on esiintynyt yli 30 pornoelokuvassa. Sin tunnetaan erityisesti useista tatuoinneistaan. Vuonna 2005 hän kuitenkin joutui olemaan hetkellisesti poissa alalta, koska Sinillä oli ongelmia silloisen poikaystävänsä Phoenix Mourning -yhtyeen laulajan Jeremiah Ruffin kanssa. Tuona aikoina Sin esiintyi stripparina Mons Venus strippikerholla Tampassa, Floridassa. Eron jälkeen hän palasi takaisin pornoelokuvien pariin.
David Douglas
David Douglas (25. kesäkuuta 1799 Scone, Skotlanti – 12. heinäkuuta 1834 Havaiji) oli skotlantilainen kasvitieteilijä.
Davidin isä oli kivenhakkaaja Sconen kylässä Perthin luoteispuolella. Hän kävi Kinnoul Schoolia ja sieltä päästyään hän pääsi puutarhaharjoittelijaksi Mansfieldin 3. jaarlin Scone Palaceen. Hän vietti tässä toimessa seitsemän vuotta, kunnes lähti opiskelemaan Perthin lukioon oppiakseen lisää kasvitieteestä. Työskenneltyään sitten jonkin aikaa Fifessä, missä hänellä oli oiva tilaisuus kasvi- ja eläintieteellisen kirjaston käyttöön, hän pääsi Glasgowin kasvitieteelliseen puutarhaan 1820 ja kävi kasvitieteen luennoilla Glasgowin yliopistossa. Kasvitieteen professori huomasi hänen kykynsä ja otti hänet mukaansa Ylämaille suuntautuneelle retkelle sekä suositteli häntä Lontoon Horticultural Societylle (myöhempi Royal Horticultural Society).
RHS:n Sir William Jackson Hookerin aloitteesta Douglas otti osaa maineikkaalle kasvienkeräysmatkalle pohjoiselle Tyynellemerelle 1824. Hän saapui New Yorkiin, tutustui Lewisin ja Clarkin kasvikokoelmaan Philadelphiassa ja lähetti Lontooseen joukon näytteitä. Keväällä 1824 hän lähti Hudson's Bay Companyn laivalla tutkimaan Kanadan länsirannikkoa, muun muassa Columbiajoen valuma-alueen kasvillisuutta. Vuosien 1825 ja 1827 välillä hän taivalsi Kanadassa yli 16 000 kilometriä keräten kasvinäytteitä.
Hän aloitti vuonna 1829 toisen tutkimusmatkan, joka suuntautui Kaliforniaan, Columbiajoelle, Fraserjoelle sekä Stuartjärvelle ja päättyi Havaijille.
Vuonna 1827 hän esitti jalostettavaksi douglaskuusen, joka englanniksi (ja suomeksi) on nimetty hänen kunniakseen. Lajin tieteellinen nimi Pseudotsuga menziesii viittaa kuitenkin toiseen kasvitieteilijään, Archibald Menziesiin, joka tutki alueen kasvillisuutta joitakin vuosia aikaisemmin. Muita huomattavia Douglasin jalostukseen ottamia puita ovat muun muassa sitkankuusi, sokerimänty, lännenvalkomänty, keltamänty, kontortamänty, montereynmänty, jättipihta, aitopihta sekä lukuisat muut havupuulajit, joita istutettiin Britannian maaseudulle ja joita käytetään puunjalostusteollisuudessa. Lisäksi myös monet puutarhapensaat ja yrtit, esimerkiksi ruusuherukka, isosalali, lupiini, pipot (Penstemon) ja kaliforniantuliunikko. Kaiken kaikkiaan Douglas tuotti noin 240 kasvilajia Britanniaan.
Douglas kuoli hämärissä olosuhteissa Havaijilla – hän ilmeisesti putosi kuoppaan yhdessä härän kanssa, joka survoi hänet kuoliaaksi. Viimeksi hänet nähtiin elossa englantilaisen härkienmetsästäjän ja vankikarkurin Edward ”Ned” Gurneyn kotona. Douglas haudattiin tuntemattomaan paikkaan yleiselle hautausmaalle lähelle Mission Housea Honolulussa. Hänelle pystytettiin muistomerkki 1856 Kawaiaha'on kirkon ulkopuolelle.
Douglas tutki myös lintuja ja nimesi muun muassa vuoriviiriäisen (Oreortyx pictus) 1829. Hänen kunniakseen on nimetty pensastupsuviiriäinen (Callipepla douglasii).
Jakob Mölsä
Jakob (Jacob) Mölsä (Mölsé) (30. maaliskuuta 1826 Kerimäki – 5. joulukuuta 1882 Kuopio) oli juristi, joka toimi oikeuslaitoksessa ja Savonlinnan pormestarina. Hän oli Tammikuun valiokunnan jäsen ja valtiopäivämies.
Mölsä toimi Savonlinnan kaupungin pormestarina todennäköisesti 1855–1870. Tämän jälkeen hän toimi Viipurin hovioikeuden asessorina 1870–71 ja Kuopion tuomiokunnan tuomarina 1871 alkaen.
Mölsä toimi vuoden 1863 valtiopäiviä valmistelevassa Tammikuun valiokunnassa Kuopion, Joensuun, Mikkelin, Savonlinnan ja Heinolan kaupunkien yhteisesti valitsemana edustajana. Valtiopäivillä 1863–1864 Mölsä oli porvarissäädyssä Savonlinnan kaupungin edustajana. Hän oli valtiopäivillä suuren lähetystön jäsen, lakivaliokunnan jäsen, porvarissäädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen sekä valitsijamies.
Mölsän vanhemmat olivat torppari Jeremias Mölsä ja Anna Paakkunainen ja puolisot vuodesta 1858 Sofia Natalia Mölsä (k. 1859) ja vuodesta 1866 tämän sisar Klara Mölsä. Jakob Mölsä suoritti tuomarintutkinnon ja kameraalitutkinnon 1854 ja sai varatuomarin arvon 1855.
Räsynukke
Räsynukke perustuu kirjailija Davis Grubbin samannimiseen menestyskirjaan (julkaistu suomeksi nimellä Yön pahat silmät, Gummerus, 1957). Grubb teki ohjaajalle satakunta piirrosta siitä miten hän oli kuvitellut tapahtumat, ja osaa ohjaaja käytti kohtausten pohjana.
Filmi jäi Laughtonin ainoaksi ohjaustyöksi, koska se ei saanut aikoinaan sen enempää arvostelu- kuin yleisömenestystäkään. Myöhemmin Räsynukke on valittu klassikkona Kongressin kirjaston National Film Registryyn. The New York Timesin kriitikot valitsivat Räsynuken vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Räsynukke sai kahdeksan ääntä.
Juoni
1930-luvun laman riivaamassa Yhdysvalloissa Ben Harper ryöstää pankin viimeisenä epätoivoisena keinona elättää kaksi lastaan ja vaimonsa Willa (Winters). Ryöstössä kuolee kaksi ihmistä. Kotona Ben piilottaa ryöstämänsä rahat, 10 000 dollaria, tyttärensä Pearlin lempileluun, räsynukkeen. Ben vannottaa viisivuotiasta Pearlia ja tämän kymmenvuotiasta veljeä Johnia olemaan paljastamatta rahojen piilopaikkaa. Poliisit saapuvat pihaan ja vievät Benin, joka tuomitaan rikoksesta hirtettäväksi.
Vankilassa teloitusta odottava Harper tutustuu huijarisaarnaaja Harry Powelliin (Mitchum), joka urkkii häneltä tietoja rahoista. Vapauduttuaan Powell menee tapaamaan Harperin perhettä. Lemmenkipeä leski Willa ihastuu liukaskieliseen Powelliin, ja pari menee naimisiin. John suhtautuu perheen uuteen "isään" alusta alkaen epäluuloisesti. Hän vannottaa pikkusiskoaan olemaan paljastamatta rahakätköä. Willa menee mukaan narsistisen huijarisaarnaajan toimintaan ja julistaa hengellisessä telttakokouksessa rahojen joutuneen paikkakunnan halki virtaavan joen syvyyksiin. Kun Willa tajuaa Powellin olevan todellisuudessa kiinnostunut vain ryöstösaaliista, Powell tappaa hänet, upottaa ruumiin jokeen ja väittää vaimonsa karanneen viettämään rietasta elämää. Hän on saanut selville lasten tietävän rahojen kätköpaikan ja on päättänyt puristaa tiedon heistä tavalla tai toisella. Lapset joutuvat lopulta paljastamaan kätkön, mutta onnistuvat pakenemaan nuken kanssa ja lähtevät veneellä joelle. Harper kuitenkin varastaa hevosen ja seuraa heitä jokea alavirtaan.
Lapset löytävät alajuoksulta uuden tilapäisperheen, johon kuulu perheensä menettäneitä alaikäisiä ja heitä kaitseva tarmokas nainen Rachel Cooper (Gish). Powell löytää pian heidät, mutta neiti Cooper onnistuu pitämään hänet loitolla talostaan haulikon avulla. Lopulta poliisit vangitsevat haavoittuneen Powellin, joka paljastuu kymmeniä naisia tappaneeksi sarjamurhaajaksi. Pidätyksen yhteydessä John ryntää hakkaamaan häntä Pearlin nukella, jolloin setelit pursuavat sen sisältä ulos. Powell tuomitaan kuolemaan. John ja Pearl jäävät neiti Cooperin luo ja saavat näin itselleen onnellisen perheen.
Elokuvan kuuluisassa kohtauksessa Harry Powell pitää hurmoksellisen esityksen hyvän ja pahan kamppailusta. Huijarisaarnaaja puristaa kätensä ristiin ja rystysissä nähdään tatuoinnit L-O-V-E ja H-A-T-E, rakkaus ja viha.
Sapiens: Ihmisen lyhyt historia
Sapiens: Ihmisen lyhyt historia on israelilaisen historioitsija Yuval Noah Hararin kirja, joka julkaistiin hepreaksi vuonna 2011 ja suomennettiin vuonna 2016.
Kirja käy läpi ihmiskunnan historian ja kertoo sen avulla, miksi ihminen (Homo sapiens) nousi maapallolla muita eläinlajeja valtaatekevämmäksi. Kirjassaan Harari väittää muun muassa maanviljelyn syntymisen olleen ihmiskunnalle virhe.
Ritter
Ritter on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vagn Lundbye
Vagn Lundbye (1933 –2016 ) oli tanskalainen kirjailija. Hän kirjoitti 1960-luvulla muodoltaan kokeilevia romaaneja, esimerkiksi esikoisteoksensa Signalement (1966), ja käsitteli eksistentiaalis-psykologisia aiheita. 1970-luvulta alkaen hän politisoitui, ja aiheina olivat kansalliset vähemmistöt eri maissa.
Christian Abbiati
Christian Abbiati (s. 8. heinäkuuta 1977 Abbiategrasso, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi suurimman osan urastaan AC Milanin joukkueessa Italian pääsarjassa Serie A:ssa. Abbiati on 191 senttimetriä pitkä.
Ura
Abbiati pelasi AC Milanissa vuoroin kakkosmaalivahtina ja välillä kiistattomana ykkösmaalivahtina. Hän pelasi myös muun muassa toisessa Italian suurseurassa Juventuksessa, jossa hän joutui kuitenkin tyytymään kakkosmaalivahdin rooliin. Abbiati pelasi myös vuoden Espanjassa, Atlético Madridissa, jossa hän toimi myös kakkosvahtina argentiinalaisen Leo Francon pelatessa ykkösenä. Madridista Abbiati palasi Milaniin ja oli joukkueen ykkösmaalivahti sen sijoittuessa Serie A:ssa kolmanneksi kaudella 2008–2009. Kausi meni kokeneelta maalivahdilta pääosin hyvin, mutta 4–2-tappiossa vanhaa seuraansa Juventusta vastaan Abbiati sekoili Milanin maalilla ja ainakin yksi Juventuksen maaleista voidaan laittaa hänen kontolleen. Kaudella 2009–2010 brasilialaismaalivahti Dida otti itselleen päävastuun Milanin maalilla. Abbiati pelasi vain yhdeksän liigaottelua, ja Milan sijoittui liigassa kolmanneksi. Kauden jälkeen Milania kymmenen vuotta edustanut Dida pohti lopettamista, ja Abbiatista tuli jälleen joukkueen ykkösmaalivahti. Kaudella 2010–2011 Abbiati pelasi 35 liigaottelua ja Milan voitti Italian-mestaruuden. Kausina 2011–2012, 2012–2013 ja 2013–2014 Abbiati oli edelleen Milanin ykkösmaalivahti mutta sai jonkin verran kritiikkiä otteistaan. Kaudella 2014–2015 hän pelasi vähemmän, ja viimeisellä kaudellaan 2015–2016 hän pelasi vain yhden liigaottelun ja viisi Italian cupin ottelua.
Vuonna 2003 Italian A-maajoukkueessa debytoinut Abbiati pelasi neljä A-maaottelua ja 20 alle 21-vuotiaiden maaottelua. Hän oli mukana Italian joukkueessa EM-kilpailuissa 2000 ja MM-kilpailuissa 2002. Abbiati oli lähellä paikkaa Italian MM-kultaa 2006 voittaneessa joukkueessa, mutta lopulta kakkosvahdin paikan Abbiatin seuratoverin, Gianluigi Buffonin takana vei kokeneempi Angelo Peruzzi. Kolmosvahdiksi valittiin Livornon nuori Marco Amelia, joka sittemmin pelasi Milanissa Abbiatin kakkosvahtina.
Abbiati ilmoitti vuonna 2007 lopettavansa maajoukkueuransa mutta oli valmis pyörtämään päätöksensä, mikäli hän nousisi Italian ykkösmaalivahdiksi.
Unelmien Manhattan
Unelmien Manhattan on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Wayne Wangin ohjaama romanttinen komediaelokuva hotellisiivoojan ja korkean poliitikon romanttisesta suhteesta. Elokuvan pääosia näyttelevät Jennifer Lopez, Ralph Fiennes ja Natasha Richardson. Elokuva perustuu John Hughesin tarinaan, joka mainitaan käyttämällä salanimeä. Elokuvamusiikin sävelsi Alan Silvestri. Elokuva julkaistiin 13. joulukuuta 2002.
Juoni
Marisa Ventura (Jennifer Lopez) on yksinhuoltajaäiti, joka yrittää pärjätä nuoren poikansa Tyn (Tyler Posey) kanssa työskentelemällä siivoojana tyylikkäässä hotellissa Manhattanin sydämessä. Ty viettää vapaa-aikansa Marisan työtovereiden kanssa, joiden mielestä Marisalla on mahdollisuuksia päästä hotellin johtoon.
Kun Marisa ja toinen siivooja, Stephanie (Marissa Matrone), ovat siivoamassa yhdessä erään seurapiirijulkkiksen huonetta, Stephanie taivuttelee Marisan kokeilemaan huoneessa olevaa takkia. Huoneen asukas, Caroline Lane (Natasha Richardson), oli aiemmin pyytänyt palauttamaan takin takaisin kauppaan, joten Stephanie väittää, ettei takki ”teknisesti ottaen” kuulu kenellekään. Sillä välin Ty ystävystyy erään hotellivieraan, senaattoriehdokas Christopher Marshallin (Ralph Fiennes), kanssa. Ty haluaa mennä kävelylle Chrisin kanssa, joten he menevät Caroline Lanen huoneeseen kysymään Marisalta lupaa. Chris tapaa designer-takkiin pukeutuneen Marisan ja luulee häntä Caroline Laneksi. Kolmikko viettää hiukan aikaa puistossa. Vaikka Marisa ja Chris tuntevat vetoa toisiaan kohtaan, Marisa pelkää, että hotellin johto saa tietää pilasta, ja hän alkaa vältellä Chrisiä.
Chris pyytää hotellin päähovimestaria Lionel Blochia (Bob Hoskins) kutsumaan ”Caroline Lanen” lounaalle, mutta hän hämmentyy, kun Marisan sijaan lounaalle ilmestyy oikea Caroline. Ironista kyllä, Marisa oli paikalla Carolinen saadessa lounaskutsun ja antoi tälle jopa neuvoja, miten pukeutua kahdenkeskiselle lounaalle. Kun oikea Caroline saapuu lounaalle, Chris pyytää assistenttiaan, Jerry Siegalia (Stanley Tucci), hakemaan paikalle ”toisen Caroline Lanen” sanoen, että hän aikoo osallistua tärkeille päivällisille ja haluaisi ”Carolinen” seuralaisekseen. Jerry pyytää Lionelia hakemaan ”toisen Carolinen”. Lionel, joka on päätellyt Marisan olevan Chrisin hakema nainen, käskee Marisaa menemään päivällisille ja lopettamaan suhteen välittömästi, jollei hän halua vaarantaa mahdollista uraansa hotellin johdossa. Lionel ja hotellin henkilökunta auttavat Marisaa valmistautumaan iltaa varten muotoilemalla hänen hiuksensa ja lainaamalla hänelle kalliin leningin sekä upean kaulakorun.
Marisa ei kuitenkaan pysty lopettamaan suhdetta ja viettää yön Chrisin hotellihuoneessa. Seuraavana aamuna oikea Caroline Lane ja tämän ystävä löytävät heidät yhdessä. Caroline kertoo totuuden hotellin johdolle, minkä seurauksena Marisa saa potkut Chrisin silmien edessä Lanen hotellisviitissä. Sekä Marisa että Chris viettävät aikaa erossa, mutta Chris ajattelee Marisaa yhä. Marisa on puolestaan jäämässä lehdistön sekä paheksuvan ja ennakkoluuloisen äitinsä Veronican (Priscilla Lopez) hampaisiin.
Hiukan myöhemmin Marisa on saanut jälleen töitä siivoojana eräästä toisesta hotellista. Chris on pitämässä lehdistötilaisuutta samaisessa hotellissa. Ty osallistuu Chrisin lehdistötilaisuuteen ja kysyy Chrisiltä, onko oikein antaa anteeksi virheitä tehneille ihmisille, viitaten entisen presidentti Richard Nixonin antamaan lausuntoon. Ty vie Chrisin henkilökunnan huoneeseen, missä Marisa on parhaillaan tauolla. Chris ja Marisa päätyvät takaisin yhteen. Elokuva päättyy lehtiartikkeleihin, joiden mukaan Chris on valittu senaattoriksi, hän ja Marisa ovat yhdessä vielä vuoden kuluttua, Marisa on aloittanut oman avustusjärjestötoiminnan ja Marisan siivoojaystävät ovat päässeet hotellin johtoon.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin sekä The Roosevelt Hotelissa että Waldorf-Astoria Hotelissa New Yorkissa.
Samankaltaisuus vuoden 1935 elokuvaan
Vaikka elokuvan tuottajat ja käsikirjoittajat eivät maininneet asiaa, luksushotellin köyhän siivojan sekoittaminen kuuluisaan hotellivieraaseen tämän sovitettua jollekin toiselle tarkoitettua vaatetta, on esitetty aiemmin Warner Bros. -yhtiön vuoden 1935 komediaelokuvassa Rahaa kuin roskaa.
Jogi-karhu
Jogi-karhu on Hanna-Barberan tuottama yhdysvaltalainen piirrossarja, jota esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa vuonna 1961. Sarjasta tuottettiin yhteensä 35 jaksoa, jotka julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle vuonna 2005.
Juoni
Sarja kertoo kahdesta karhusta Jogista ja Bobosta, jotka asuvat Jellystonen kansallispuistossa. Jogi joutuu usein ongelmiin muun muassa varastellessaan ihmisten eväskoreja ja yrittäessään karata puistosta. Puistonvartija Smith yrittää pysäyttää Jogin ja joskus onnistuu tehtävässään. Jogin kaverina on viisas Bobo-karhu, joka yrittää ohjata Jogin oikealle tielle, mutta Jogi harvoin kuuntelee ystävänsä neuvoja, jonka seurauksena Bobo tyytyy auttamaan kaveriaan tämän kepposissa.
Kreikan parlamenttivaalit 2023 (toukokuu)
Kreikan vuoden 2023 toukokuun parlamenttivaalit järjestettiin 21. toukokuuta 2023. Vaaleissa valittiin 300 jäsentä Kreikan parlamenttiin.
Uuden demokratian puheenjohtaja Kyriákos Mitsotákis ilmoitti vaaleja seuranneena päivänä, ettei vaalitulos mahdollista enemmistöhallituksen muodostamista. Siksi järjestettiin uusintavaalit 25. kesäkuuta. Eräs syy ratkaisuun oli se, että toukokuun vaaleissa oli voimassa uusi laki, jonka mukaan kaikki parlamenttipaikat jaetaan suhteessa ääniosuuteen ilman suurimman puoleen aiemmin saamaa 50 lisäpaikkaa, kun taas kesäkuun vaaleihin astui voimaan jälleen uusi laki, jossa suurin puolue saa taas lisäpaikkoja, mutta uuden laskutavan mukaan.
Vaalien välisen ajan virkaatekeväksi pääministeriksi tuli 25. toukokuuta sitoutumaton tuomari Ioánnis Sarmás.
Tulokset
Vaalien tulokset olivat:
Tulokset vaalipiireittäin
Vaalien tulokset vaalipiireittäin (59 kpl) olivat:
Hahmajärvi
Hahmajärvi on Herralan kylän länsipuolella Hollolassa sijaitseva järvi. Sen pinta-ala on 92 hehtaaria, pituus kaksi kilometriä ja leveys 900 metriä. Järven rannoilla on metsän lisäksi asutusta ja peltoja. Rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä. Kaakkoisrannalla on Hollolan kunnan yleinen uimaranta. Hieman kauempaa järven kaakkoispuolelta kulkee Riihimäki–Lahti-rata.
Hahmajärven rannalla on ollut kivikautista asutusta. Järven vedenpintaa on laskettu vuosina 1934–1936 Hahmajoen uomaa avartamalla. Samalla rakennettiin myös järjestelypato.
Globalisaatioraportti
Gobalisaatioraportteja
Miekkailu kesäolympialaisissa 1908
Lontoon kesäolympialaisissa 1908 miekkailussa kisattiin neljässä lajissa. Miehet kilpailivat kalvalla ja säilällä sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa. Naiset eivät kilpailleet lainkaan. Eniten mitaleita keräsi Ranska, joka voitti kaksi kultaa, yhden hopean ja pronssin.
Amo Houghton
Amory ”Amo” Houghton Jr. (7. elokuuta 1926 – 4. maaliskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Houghton syntyi Corningissa, New Yorkin osavaltiossa. Hän opiskeli St. Paul's Schoolissa New Hampshiressa, palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain merijalkaväessä, valmistui vuonna 1950 Harvardin yliopistosta ja vuonna 1952 Harvard Business Schoolista.
Houghton toimi vuosina 1964–1983 Corning Incorporated -yhtiön johdossa. Yhtiön perustaja vuonna 1851 oli Amory Houghton, Amo Houghton nuoremman iso-iso-isoisä. Houghton työskenteli sukuyrityksessään vuodesta 1951 kirjanpitäjänä, työnjohtajana, prosessi-insinöörinä ja markkinointipäällikkönä. Hallituksen jäsen hänestä tuli vuonna 1955 ja yhtiön varajohtaja vuonna 1957.
Houghton tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 1986. Hän aloitti ensimmäisen kautensa Stan Lundinen seuraajana vuonna 1987 ja istui kongressissa yhtämittaisesti vuoden 2005 alkuun saakka, jolloin hänen seuraajakseen tuli Randy Kuhl.
Kritiikkiportti
Kritiikkiportti oli verkossa julkaistava portaali, jossa oli linkkejä suomalaisten sanomalehtien verkkoversioissa julkaistuihin taidearvosteluihin 11.5.2008 - 23.6.2011 väliseltä ajalta. Hankkeessa oli mukana 28 sanomalehteä. Portaalin päätoimittajana toimi silloinen Suomen arvostelijain liitto SARVn puheenjohtaja Siskotuulikki Toijonen.
Kritiikkiportin tarkoituksena oli julkaisijoiden mukaan vahvistaa ja demokratisoida taiteen, sen kritiikin ja kriitikoiden asemaa sekä taide- ja kritiikkikeskustelua.
Kritiikkiporttia ylläpitivät Suomen arvostelijain liitto SARV, Suomen Kulttuurirahasto ja hankkeeseen osallistuivat sanomalehdet. Kritiikkiporttia hallinnoi kuuden henkilön ohjausryhmä, jossa on edustajat Suomen Kulttuurirahastosta, SARVista ja hankkeessa mukana olevista lehdistä.
Portaalissa saattoi hakea arvosteluja erilaisilla hakumenetelmillä. Lisäksi Kritiikkiportissa julkaistiin kaksi kertaa kuukaudessa pääkirjoitus.
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys on pääministeri Matti Vanhasen maaliskuussa 2006 talousneuvostoston sihteeristöllä teettämä selvitys globalisaation haasteista Euroopalle ja Suomelle. Selvitys on jatkoa pääministerin aloitteesta vuonna 2004 toteutetulle ”Suomi maailmantaloudessa”-hankkeelle, joka tarkasteli Suomen kilpailukykyä globalisaation oloissa ja esitti laajan joukon suosituksia kilpailukyvyn parantamiseksi. Raportissa tarkastellaan globalisaatiota ja sen Euroopalle asettamia politiikkahaasteita.
Johan Bargum
thumb|Johan Bargum [[Taiteiden yönä Helsingissä elokuussa 2011.]] Johan Eric Ragnar Bargum (s. 13. toukokuuta 1943 Helsinki) on suomalainen ruotsinkielinen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, novellikokoelmia ja näytelmiä.
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys
Raportti koostuu yhteensä 13 eurooppalaisten asiantuntijoiden kirjoittamasta artikkelista. Ensimmäisessä artikkelissa arvioidaan globalisaatioilmiötä ja sen seurauksia uusimman taloustieteellisen kirjallisuuden valossa. Kolme kommenttiartikkelia täydentää globalisaatioanalyysiä. Tämän jälkeen tarkastellaan EU-alueen kilpailukykyä ja EU-maiden rakennepolitiikka yleisesti. Kaksi artikkelia tarkastelee EU:n sisämarkkinoita ja neljä innovaatiopolitiikkaa laajassa mielessä. Lopuksi kahdessa artikkelissa keskustellaan globaalien ja eurooppalaisten talouspolitiikkakysymysten poliittisesta hallinnasta.
Johan Bargum
Henkilöhistoria
Bargumin äiti oli kirjailija Viveca Hollmerus, isä puolestaan kauppaneuvos Eric Bargum. Johan Bargum tuli ylioppilaaksi vuonna 1962 ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1969. Bargum oli Lilla Teaternin johtaja vuosina 2000–2001 ja teatterin hallituksen puheenjohtaja 2001–2003.
Tuotanto
Bargumin esikoisteos, novellikokoelma Svartvitt, julkaistiin vuonna 1965. Bargum on kirjoittanut näytelmiä yksin ja yhdessä Bengt Ahlforsin kanssa. Tunnetuin niistä lienee aidsista kertova Onko Kongossa tiikereitä? (1986). Myös hänen proosatekstissään on paljon dialogia. Vuonna 2006 ilmestynyt Ensilumi on Bargumin ensimmäinen lastenkirja. Sen on kuvittanut Kristiina Louhi.
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys
Keskustelu
SDP:n puheenjohtaja, valtiovarainministeri Eero Heinäluoma tyrmäsi talousneuvoston raportin johtopäätökset MTV3:lle antamassaan haastattelussa 10.12.2006. Hänen mukaansa ne eivät kelpaa SDP:lle edes keskustelun pohjaksi.
Johan Bargum
Tuotanto
Vuonna 1988 Onko Kongossa tiikereitä? sai Suomen Näytelmäkirjailijaliiton myöntämän Lea-palkinnon vuoden parhaana näytelmäteoksena. Vuonna 2009 Fröken, champange! oli ehdolla Lea-palkinnolle.
Kuunnelmat
Lähde
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys
Keskustelu
Keskustan puoluesihteerin Jarmo Korhosen mukaan Globalisaatioraportti on asiantuntijaselvitys. Se tarttuu lähivuosina päälle kaatuviin asioihin napakasti ja keskustelua avaavasti.
Johan Bargum
Palkinnot
Lähde
Bargum sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1998.
Globalisaation haasteet Euroopalle -selvitys
Keskustelu
Alivaltiosihteeri Vesa Vihriälän mukaan Raportti ei ole "puolueselvitys". Raportti on valmisteltu aivan kuten muutkin sihteeristön talousneuvostolle laatimat raportit, sihteeristön päällikön vastuulla, asiantuntijoita hyväksi käyttäen. Hankkeen laajuuden vuoksi sen etenemistä on kuitenkin työn kuluessa poikkeuksellisesti esitelty kaksi kertaa talousneuvostolle. Asiantuntijoita on hankkeen yhteydessä samoin kuultu poikkeuksellisen laajasti.
Klaus Ebner
thumb|Klaus Ebner (2008) Klaus Ebner (s. 8. elokuuta 1964 Wien, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut romaaneja, kertomuksia ja kaunokirjallisia esseitä. 1990-luvulla hän kirjoitti vain vähän kaunokirjallisuutta ja sen sijaan pääasiassa artikkeleita ja kirjoja muun muassa tietokoneohjelmista. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa julkaistiin vuonna 2007. Lisäksi hän on kirjoittanut saksaksi ja katalaaniksi runoja. Ebner asuu Wienissä ja on itävaltalaisten kirjailijaliittojen Grazer Autorenversammlung ja Österreichischer Schriftstellerverband jäsen.
Hautausmaan poika
Hautausmaan poika on Neil Gaimanin vuonna 2008 ilmestynyt lasten fantasiaromaani. Teoksen on kuvittanut Dave McKean. Inka Parpolan suomennos ilmestyi vuonna 2009 Otavan kustantamana.
Romaani sai vuonna 2009 Carnegie-mitalin, parhaan romaanin Hugo-palkinnon ja Newbery-mitalin.
Teos kertoo orvoksi jäävästä pikkupojasta, jonka hautausmaalla asuva aavepariskunta ottaa suojiinsa. Pojan varttumista seurataan noin 15-vuotiaaksi saakka. Kirjan teemana onkin pojan kasvutarina.
The Best of Kiss (2008)
The Best of Kiss on KISS-yhtyeen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 21. huhtikuuta 2008 ja sisältää Kissin kappaleita vuosilta 1974–1983. Kokoelmalevy on osa Universalin Green Series -kokoelmalevysarjaa.
Hautausmaan poika
Vastaanotto
Tähtivaeltaja-lehden arvostelussa Toni Jerrman piti teosta erinomaisena ja sen lähtökohtia nerokkaina, vaikka teos ei hänen mielestään ylläkään Gaimanin Tähtisumua- ja Coraline-romaanien tasolle. Hän pitää kuitenkin kliseisenä kirjaan ujutettua ennustusta sekä hyvän ja pahan taistelua.
Myöskään Savon Sanomien arvostelija Riku Ylösen mukaan kirja ei yllä Gaimanin aiempien teostan tasolle. Hänen mukaansa kirjan alkupuolella on muutama onnistunut luku, mutta kokonaisuus jää ohueksi ja hahmot luonnostelmiksi. Kirja erottuu kuitenkin edukseen kielen avulla. Ylönen suosittelee teosta Gaimanin ihailijoille ja nuortenfantasian suurkuluttajille.
Hereti
thumb|250px|Armenia 1000-luvulla, Hereti kartan oikeassa yläkulmassa Kakhetin ja Širvanin välissä. thumb|250px|Näkymä [[Khornabudžin linnoitukselta Alazanijoen laaksoon.]]
Hereti oli historiallinen georgialainen maakunta nykyisen Georgian ja Azerbaidžanin alueilla. Se oli osa nykyistä laajempaa Kakhetin aluetta, joka jakaantui alun perin kolmeen osaan: Iorijoen ja Dagestanin vuorten välissä sijaitsi varsinainen, sisempi Kakheti, Iorin ja Mtkvarin välinen maa-alue tunnettiin nimellä Kukheti ja alavin maa ennen jokien yhtymäkohtaa oli Hereti.
Poliittisesti Hereti oli osa georgialaisia alueita jo 300–400-luvulta lähtien, ja alueella on säilynyt 500–700-luvuilla rakennettua georgialaista arkkitehtuuria. 1000-luvulla se oli osa Matšin ja sittemmin Kakhetin ruhtinaskuntaa. Georgian kuningaskunnan yhdistymisen jälkeen Hereti nousi aiempaa merkittävämpään asemaan, kun maan valtakeskittymä siirtyi itään. Nimi jäi 1400-luvulla kuitenkin vähitellen käytöstä valtion hajoamisen ja Kakhetin kuningaskunnan syntymisen myötä, ja ”Kakheti” alkoi tarkoittaa myös aiempaa Heretin aluetta.
Nykyisin Azerbaidžanin alueella sijaitseva ingiloijien asuttama Saingilon alue sijaitsee entisen Heretin koillisosassa.
Danièle Delorme
Danièle Delorme, oikeasti Girard (9. lokakuuta 1926 Levallois-Perret – 17. lokakuuta 2015 Pariisi ) oli ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teinivuosinaan.