cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nick Palmieri
Junioriura
Kaudeksi 2008-2009 Palmieri palasi Erie Ottersiin, jossa hän pelasi 18 ottelua, jonka jälkeen hänet kaupattiin Belleville Bullsiin, jossa pelasi 43 ottelua. Yhteensä hän pelasi runkosarjassa molempien joukkueiden riveissä 61 ottelua, joissa teki 27 maalia ja 14 syöttöpistettä eli yhteensä 41 tehopistettä. Bulls sijoittui runkosarjan päätteeksi oman konferenssinsa ensimmäiseksi ja eteni pudotuspeleihin. Niissä joukkue pääsi konferenssifinaaleihin asti. Palmieri pelasi 17 ottelua ja teki niissä yhtä monta tehopistettä. Hän oli 14 osumallaan joukkueensa paras maalintekijä sekä liigan jaetulla toisella sijalla Taylor Hallin jälkeen.
NHL
Seuraavalla kaudella 2009-2010 Palmieri siirtyi kokonaan ammattilaistasolle. NHL:ssä hän pääsi pelaamaan kuusi ottelua, mutta hän vietti kuitenkin suurimman osan kaudesta AHL:n puolella Lowell Devilsissä, jossa pelasi 69 ottelua. Niissä hän teki 21 maalia ja yhteensä 36 tehopistettä. Lisäksi hän pääsi Lowellissa pelaamaan viidessä pudotuspeliottelussa, joissa hän teki yhden maalin sekä kolme syöttöpistettä.
Kaudella 2010-2011 Palmieri pääsi pelaamaan 43 ottelun verran NHL:ää. Hän teki pelaamissaan otteluissa yhdeksän maalia sekä kahdeksan syöttöpistettä. Ensimmäisen pisteensä hän teki syöttöpisteen muodossa 20. tammikuuta ottelussa Florida Panthersia vastaan. Ensimmäisen maalin hän iski 9. tammikuuta 2011 tyhjään maaliin.
Palmieri ehti pelata Devilsin NHL-kokoonpanossa 29 ottelua sekä AHL:n puolella 25 ottelua ennen kuin hänet kaupattiin helmikuussa 2012 Minnesota Wildiin yhdessä Kurtis Fosterin ja Stéphane Veilleuxin kanssa vaihdossa Marek Židlickýyn. Minnesotassa Palmieri pelasi loppukauden aikana yhdeksän ottelua ilman pisteitä. Farmiseura Houston Aerosissa hän pelasi 13 ottelua ja teki niissä kuusi tehopistettä.
Kaudella 2012-2013 Palmieri ei enää päässyt pelaamassa NHL:ssä. Hän aloitti kauden Aerosissa, jossa pelasi 40 ottelua tehden kymmenen maalia ja yhteensä 21 tehopistettä. Minnesota kauppasi Palmierin helmikuussa 2013 yhdessä Darroll Powen kanssa New York Rangersiin, joka antoi vaihdossa Mike Ruppin. Myös Rangers laittoi Palmierin farmiin ja hän edusti loppukauden ajan Connecticut Whalea. Hän pelasi joukkueessa 30 ottelua ja teki niissä yhdeksän tehopistettä.
Eurooppa
Elokuussa 2013 Palmieri siirtyi Saksan korkeimmalla sarjatasolla DELissä pelaavan EHC Müncheniin. Hän pelasi Münchenissä kauden aikana 47 ottelua. Hän teki 13 maalia ja yhteensä 32 pistettä.
Kaudeksi 2014-2015 Palmieri siirtyi toiseen DEL-joukkueeseen, kun teki sopimuksen Schwenninger Wild Wingsin kanssa. Wild Wingsiä hän edusti 35 ottelussa, joissa teki seitsemän maalia sekä kolme syöttöpistettä. Lisäksi hän keräsi 88 rangaistusminuuttia.
Kahden Saksassa pelatun kauden jälkeen Palmieri siirtyi Itävallan pääsarjaan EBELiin edustamaan HC Bolzanoa, jonka kanssa teki koeaika -sopimuksen. Sopimusta jatkettiin myöhemmin.
Maajoukkueura
Palmieri ei päässyt edustamaan maajoukkuetta juniori-ikäisenä. Ensimmäisen kerran hän pääsi edustamaan Yhdysvaltojen maajoukkuetta vuoden 2011 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän pelasi turnauksessa kuusi ottelua, joissa teki kaksi maalia ja yhden syöttöpisteen.
Palmieri pelasi kauden 2013-2014 aikana Yhdysvaltojen joukkueessa kolmessa harjoitusottelussa. Hän jäi niissä pisteittä ja istui yhden kahden minuutin jäähyn.
Philipp Sonntag
thumb|Philipp Sonntag vuonna 2011
Philipp Sonntag (s. 18. joulukuuta 1941) on saksalainen näyttelijä, koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän näyttelee Lemmen viemää -sarjassa pormestari Alois Pachmeyeriä.
Abhishek Bachchan
Abhishek Bachchan (s. 5. helmikuuta 1976 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä ja elokuvatuottaja, joka työskentelee hindinkielisessä elokuvateollisuudessa. Hänen vanhempansa ovat näyttelijät Amitabh Bachchan ja Jaya Bachchan.
Bachchan teki ensiesiintymisensä sotaelokuvassa Refugee (2000) ja sitä seurasi tusinan verran floppeja. Hänen ensimmäiset kaupalliset menestyksensä olivat vuoden 2004 toimintaelokuvat Dhoom ja Run, jotka muuttivat hänen uransa suunnan. Bachchan sai arvostusta kriitikoilta roolisuorituksistaan draamaelokuvissa Yuva (2004), Sarkar (2005) ja Kabhi Alvida Naa Kehna (2006), joista hän voitti kolme peräkkäistä parhaan miessivuosan Filmfare Awards -palkintoa. Vuonna 2007 hän näytteli liikemies Dhirubhai Ambaniin löyhästi perustuvaa hahmoa draamassa Guru ja sai ensimmäisen parhaan miespääosan Filmfare Awards -ehdokkuutensa.
Bachchan on näytellyt sekä päärooleja että sivurooleja kaupallisesti menestyneissä komedioissa ja draamoissa kuten Bunty Aur Babli (2005), Bluffmaster! (2005), Guru (2007), Jhoom Barabar Jhoom (2007), Dostana (2008), Dum Maaro Dum (2011), Bol Bachchan (2012), Happy New Year (2014) ja Housefull 3 (2016). Hänen tuottoisimmat elokuvansa ovat olleet Dhoom (2004), Dhoom 2 (2006) ja Dhoom 3 (2013).
Kolmen Filmfare Awards -palkintonsa lisäksi Bachchan on voittanut National Film Awards -palkinnon draamakomedian Paa (2009) tuottajana.
Yksityiselämä
Bachchan perheineen sairastui koronavirukseen heinäkuussa 2020.
Myysia
Myysia oli antiikin aikainen alue luoteisessa Vähässä-Aasiassa. Se rajoittui etelässä Lyydiaan, idässä Fryygiaan ja lännessä Propontikseen. Idempänä sijainnut Troas laskettiin joskus kuuluvaksi Myysiaan.
Myysia joutui Lyydian vallan alle kuningas Kroisoksen aikana, ja myöhemmin siitä tuli osa Persian valtakuntaa. Aleksanteri Suuri valloitti alueen ja siitä tuli osa Seleukidien valtakuntaa. Roomalaisten kukistettua Antiokhos III:n vuonna 189 eaa. alue liitettiin Pergamoniin.
Cascade
Cascade on suomalainen vuosina 1974-1977 esiintynyt pop-yhtye, jonka ohjelmisto koostui soulahtavasta musiikista ja rhythm and bluesista.
Tarina
Yhtyeen perustajajäsenet Ami Aspelund, Aimo Jaara, Marjo-Riitta Kervinen ja Kari Kuusamo tutustuivat toisiinsa kierrellessään Dannyn D-tuotannon mukana pitkin Suomea. Ensimmäiseen kokoonpanoon liittyivät myös Tomma Knief ja Roope Koistinen, joiden tilalle myöhemmin tulivat Pekka Leminen ja Heikki Lyttinen.
Ensimmäinen single "Rokkibeibi" / "Toisin käy" julkaistiin vuonna 1974. A-puolen "Rokkibeibi" oli yksi ensimmäisistä suomenkielisistä levytetyistä discokappaleista. Kyseessä oli käännösversio George McCraen hitistä "Rock Your Baby". Keikkailu rajoittui lähinnä Helsinkiin, jossa yhtye saavutti mainetta ohjelmistollaan, joka sisälsi muun muassa Stevie Wonderin tuotantoa.
Hämäyksen koston pojan paluu II
Hämäyksen koston pojan paluu II on HC Andersenin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993 levymerkillä Seal on Velvet.
Cascade
Tarina
Seuraavat singlet "Pigallelle jonoon vaan" / "Angie baby" ja "Herra postman" / "Musiikkisielu" ilmestyivät vuonna 1975. "Pigallelle jonoon vaan" oli käännösversio Labelle-yhtyeen discohitistä "Lady Marmalade".
Vuonna 1976 julkaistiin albumi nimeltään Cascade, joka koostui myös käännöskappaleista. Alkuperäisistä säveltäjistä mainittakoon esimerkiksi Stevie Wonder, John Lennon ja Paul McCartney. Jonkin verran radiosoittoa saivat singlenäkin julkaistut kappaleet "Korvissa soi" ja "Lanteet keinuu", jotka molemmat olivat tyyliltään tuolloin ajankohtaista disco-soulia. Albumin kappaleista neljä oli Marjo-Riitta Kervisen sanoittamia.
Melisa Aslı Pamuk
Pamuk kilpaili Miss Universum 2011 -kilpailussa. Hän on tehnyt töitä myös näyttelijänä.
AFC Bournemouth
thumb|right|290px|Bournemouthin kotistadion [[Dean Court.]] AFC Bournemouth on englantilainen jalkapalloseura, joka pelaa kaudella 2022-2023 Englannin Valioliigassa.
Seura perustettiin vuonna 1890 alkuperäisellä nimellään Boscombe St. John's Institute FC. Vuonna 1899 se otti käyttöönsä nimen Boscombe FC ja vuonna 1972 sen nimeksi vakiintui nykyinen AFC Bournemouth. Se pelaa kotiottelunsa Dean Court Stadiumilla, joka sijaitsee Bournemouthissa, Boscomben kaupunginosassa.
Bournemouth pelasi Englannin toiseksi korkeimmalla sarjaportaalla 2. divisioonassa kausina 1987–1990 ja mestaruussarjassa kausina 2013–2015. Kaudella 2015–2016 se pelasi historiansa ensimmäisen kauden Englannin pääsarjassa.
Valioliigassa kaudesta 2015–2016
Ensimmäisellä valioliigakaudellaan 2015–2016 Bournemouth voitti 11 ottelua, pelasi yhdeksän kertaa tasan ja hävisi 18 ottelua. Se sijoittui 42 pisteellään 16:nneksi ja oli viisi pistettä parasta putoajajoukkuetta edellä. Bournemouthin pisteistä 20 tuli kotiotteluista ja 22 vierasotteluista. Joukkue teki liigassa 45 maalia ja päästi 67. Se päästi Valioliigassa toiseksi eniten maaleja yhdessä Norwich Cityn kanssa. Joukkueen paras maalintekijä oli kuusi maalia tehnyt norjalainen Joshua King.
Kaudella 2016–2017 Bournemouth sijoittui 46 pisteellään Valioliigassa yhdeksänneksi. Se voitti 12 ottelua, pelasi kymmenen tasapeliä ja hävisi 16 ottelua. Tasaisessa keskikastissa sijoille 8–17 päätyneet joukkueet keräsivät 40–46 pistettä. Bournemouthin pisteistä 31 tuli kotipeleistä ja 15 vieraskentiltä. Joukkue teki liigassa 55 maalia ja päästi jälleen 67. Tehtyjen maalien määrä oli Valioliigan seitsemänneksi suurin ja päästettyjen määrä viidenneksi suurin. Joshua King teki joukkueen maaleista 16.
Kaudella 2017–2018 Bournemouth sijoittui 44 pisteellään Valioliigassa 12:nneksi. Se voitti 11 ottelua, pelasi 11 tasapeliä ja hävisi 16 kertaa. Bournemouthin pisteistä 26 tuli kotiotteluista ja 18 vieraista. Joukkue teki liigassa 45 maalia ja päästi 61. Päästettyjen maalien määrä oli Valioliigan neljänneksi suurin. Joukkueen parhaat maalintekijät olivat kahdeksan maalia tehneet Joshua King ja Callum Wilson.
Kaudella 2018–2019 Bournemouth sijoittui 45 pisteellään Valioliigassa 14:nneksi. Se voitti 13 ottelua, pelasi kuusi kertaa tasan ja hävisi 19 ottelua. Bournemouthin pisteistä 29 tuli kotiotteluista ja 16 vieraista. Joukkue teki liigassa 56 maalia ja päästi 70. Tehtyjen maalien määrä oli Valioliigan seitsemänneksi suurin ja päästettyjen määrä kolmanneksi suurin. Callum Wilson teki liigakauden aikana 14 maalia ja Joshua King 12.
Entisiä pelaajia
Selitykset: Paikka = pelipaikka, vuodet = ensimmäinen ja viimeinen pelivuosi seuran edustusjoukkueessa, ottelut = kaikki ottelut seuran edustusjoukkueessa, mo = maaottelut.
Pajalan piiri
Pajalan piiri sijaitsee Pajalan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Pajalan kunnan piirit
Akekee
Akekee (Loxops caeruleirostris) on äärimmäisen uhanalaisena Kauain saarella Havaijilla elävä peippoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan akekee on noin 11 cm. Akekeekoiraan selkä ja siivet ovat väritykseltään oliivinvihreät. Päälaki, rinta, vatsa ja perä ovat väriltään kirkkaan keltaiset. Silmien ympärillä on musta naamio. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta on väriltään hieman vaaleampi ja naaman musta naamio ei ole yhtä laaja kuin koiraalla. Lajin nokka on sinertävä ja nokan kärjet ovat hieman ristikkäin. Ulkonäöltään akekee muistuttaa kauainamakihiä (Hemignathus kauaiensis) ja anianiauta (Hemignathus parvus), mutta eroaa niistä niiden mustan alaperän perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö
Akekeeta tavataan ainoastaan Kauain saarella Havaijilla. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät, jotka sijaitsevat 600–1 600 metrin korkeudessa. Lintu selviää myös hieman hakatuissa metsissä, kunhan metsässä kasvaa riittävästi Metrosideros polymorpha -puita.
Ravinto ja pesiminen
Akekee käyttää ravintonaan pääasiassa hyönteisiä ja hämähäkkejä, mutta voi satunnaisesti ruokailla myös kukkien medellä. Linnut liikkuvat vilkkaasti puiden lehtien lomassa etsimässä ravintoaan. Akekeen nokka on erikoistunut leikkaamaan auki nuppuja ja yhteen kasvaneita lehtikimppuja.
Akekeen pesimäkausi kestää tammikuulta kesäkuulle. Laji rakentaa pesänsä Metrosideros polymorpha -puihin.
Kanta ja uhat
1990-luvun puolivälissä akekeekannan kooksi arvioitiin hieman yli 20 000 yksilöä. Lajin elinympäristö on kuitenkin pienentynyt huomattavasti, ja vuonna 2007 kannan kooksi arvioitiin 2 500–4 500 yksilöä. Vuonna 2012 kannaksi arvioitiin 500–1 500 yksilöä.
Simon Kovar
Simon Kovarski eli Kovar (22. toukokuuta 1890 Vilna – 17. tammikuuta 1970 Encino, Kalifornia) oli liettualaissyntyinen fagotisti ja pedagogi. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa viulunsoittoa Leopold Auerin johdolla, mutta vaihtoi Aleksandr Glazunovin ehdotuksesta soittimensa fagottiin. Kovar emigroitui Yhdysvaltoihin vuonna 1922 ja toimi siellä New Yorkin filharmonikkojen fagotistina vuoteen 1949. Tämän jälkeen hän omistautui opetustyölleen. Hän vetäytyi vuonna 1957 eläkkeelle ja muutti perheineen Kalifornian Encinoon, jossa hän asui loppuikänsä. Hänen kuolemansa johtui emfyseemasta.
Anost
Anost on kunta Ranskassa Saône-et-Loiren departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 24 kilometriä Autunin kaupungista luoteeseen.
pienoiskuva|vasen|Saint-Germainin kirkko Seutua hallitsi keskiajalla linna Château de Roussillon, joka on nykyään raunioina. Kunnan keskustassa olevassa Saint-Germainin kirkossa on kaksi 1100-luvulta peräisin olevaa kalkkikivestä valmistettua makaavaa hahmoa. Toinen kuvaa aseistettua ritaria Jehan de Roussillonia, ja toinen hänen vaimoaan Isabeaua. Hahmot kunnostettiin vuonna 2005. Kirkko on alun perin rakennettu 1100-luvulla, mutta nykyisen ulkomuotonsa se sai 1800-luvulla. Kirkon kuori ja poikkilaiva ovat kuitenkin 1100-luvulta.
Maison des galvachers toimii museona, ja kuuluu Morvanin ekomuseoihin. Museo kertoo alueella työskennelleistä miehistä, joita kutsuttiin ranskankielisellä nimellä galvachers. He olivat maataloudesta niukan elantonsa saavia, jotka hankkivat lisäansioita esimerkiksi härkävaljakon kanssa raskaista kuljetustöistä ja muista vetoapua tarvitsevista huoltotöistä.
1900-luvun alussa avattiin kapearaiteinen rautatieyhteys Autunin ja Château-Chinonin välille. Se oli ensimmäinen rautatieyhteys poikki Morvanin hankalan maaston. Pienet 3-4 vaunun junat kuljettivat päivittäin ihmisiä, sekä erilaisia tavaroita kuten karjaa, siipikarjaa, puuta, kalkkia ja kiveä. Anostissa oli kaksi rautatieasemaa. Yhteys lopetettiin 1930-luvun lopulla, jolloin linja-autot syrjäyttivät sen.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Valmuskat
Valmuskat ovat Tricholoma-sukuun kuuluvia sieniä, joita esiintyy Suomessa kymmeniä lajeja, mutta lajit ja niiden levinneisyys ovat kuitenkin huonosti tunnettuja. Taksonomian uudistumisen vuoksi myös muihin sienisukuihin kuuluu lajeja, joiden suomenkielinen nimi on valmuska.
Valmuskat ovat keski- tai suurikokoisia sieniä, jotka ovat kellertävä- tai valkoitiöisiä ja joiden heltat ovat kolotyvisiä. Valmuskoiden tunnistamisessa ovat haju ja maku tärkeitä. Monet valmuskat ovat hyviä ruokasieniä, mutta osa on myös pahanmakuisia tai jopa myrkyllisiä. Valmuskat ovat mykoritsasieniä, joista monien itiöemiä esiintyy vasta myöhään syksyllä.
Luettelo suomenkielisistä lajinimistä
Useille Tricholoma-lajeille on annettu suomenkielinen lajinimi:
Taksonomian epäselvyyden ja muuttumisen vuoksi useissa muissakin sienisuvuissa on valmuska-nimisiä sieniä, kuten
Uhanalaisuus
Puolisen tusinaa Tricholoma-lajia kuuluu valtakunnallisesti tarkkailtaviin tai alueellisesti uhanalaisiin lajeihin Suomessa.
Vahvistusoppiminen
Vahvistusoppiminen (eli Trial and error-oppiminen) on koneoppimisen ongelmanratkaisutekniikka, jossa agentti tutkii ympäristöä, jonka tilan se havaitsee, ja toimii sen mukaisesti. Ympäristö antaa toiminnan mukaan palautteen, joka voi olla positiivista tai negatiivista. Algoritmi pyrkii löytämään ongelmaan ratkaisun, joka tuottaa eniten positiivista palautetta. Ongelman ympäristö on tyypillisesti äärellinen Markovin päätösprosessi.
Vahvistusoppimisen perusmalliin kuuluvat:
Kullakin hetkellä t agentti havaitsee tilan st \in S ja mahdollisten toimintojen joukon A(st). Agentti valitsee toiminnon a\inA(st) ja saa ympäristöltä uuden tilan st+1 sekä palkkion rt+1. Vuorovaikutuksen perusteella agentti muodostaa menettelytavan π:S\rightarrowA, joka maksimoi summan R=r0+r1+...+rn Markovin päätösprosesseille joilla on lopputila, tai summan R=Σtγtrt prosesseille, joilla ei ole lopputilaa.
Do You Want to Dance
Do You Want to Dance on Bobby Freemanin kirjoittama ja levyttämä musiikkikappale vuodelta 1958. Kappale sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla sijalle viisi. Kappaleen teema on aikakaudelleen tyypillinen; siinä pyydetään tyttöä tanssimaan.
Myös Cliff Richard on tehnyt kappaleesta kuuluisan version. Muita levyttäjiä ovat olleet muun muassa Del Shannon, The Beach Boys, The Mamas & the Papas, Bette Midler ja Ramones.
Hurriganesin versio
Suomalainen Hurriganes-yhtye julkaisi kappaleesta cover-version vuonna 1973.
Kappale äänitettiin Finnlevyn studioilla Helsingissä vuoden 1973 lopulla. Single ilmestyi joulukuun lopulla 1973. Se muodostui hitiksi kasvattaen yhtyeen ihailijapohjaa entisestään. Single nousi listalle tammikuussa 1974, ja oli korkeimmillaan kolmannella sijalla.
Tapio Korjus arvioi singleä helmikuun 1974 Introssa:
Singlen B-puolella on yhtyeelle tyypillisempi, rhythm and blues -tyylinen kappale ”True Fine Mama”, joka on alun perin Little Richardin tuotantoa.
Ladon
thumb|right|220px|Herakles ja Ladon, roomalainen reliefi Ladon oli kreikkalaisessa mytologiassa käärmemäinen lohikäärme, jonka vanhemmiksi Hesiodos nimeää Forkyksen ja Keton. Yleisemmin se nimetään kuitenkin Tyfonin ja Ekhidnan lapseksi.
Ladonin kuoltua Hera nosti sen kiitokseksi palveluksestaan Lohikäärmeen tähdistöksi.
Sota-arkisto (Ruotsi)
pienoiskuva|Ruotsin sota-arkisto talvella 2009. pienoiskuva|upright|Ruotsin sota-arkiston vaakuna. Krigsarkivet (KRA) eli Ruotsin sota-arkisto oli Ruotsin puolustusministeriön alainen arkistolaitos, joka vuodesta 1995 on ollut Ruotsin valtionarkiston yksikkö.
Sota-arkiston historia
Sota-arkiston toimitilat ovat Tukholmassa. Arkisto sisältää sotilasasiakirjoja 1500-luvulta alkaen. Oma erityisen laitos siitä syntyi 1805, siinä yhteydessä kun perustettiin Kenttämittauslaitoksen arkisto ja nimitettiin kuninkaan sota-arkistoksi. Alussa arkistossa oli vain karttoja ja sota-asiakirjoja vuoden 1805 jälkeiseltä ajalta.
Vuonna 1873 Krigsarkivet yhdistettiin Ruotsin yleisesikunnan sotahistorialliseen osastoon ja siitä muodostettiin sotilasviranomaisten vanhempien asiakirjojen varasto.
Terminaattori
Terminaattori voi tarkoittaa seuraavia:
Rautamies
Rautamies on Marvel-kustantamon sarjakuvien supersankarihahmo, joka on sittemmin esiintynyt myös muun muassa elokuvissa ja television animaatiosarjoissa. Hahmon loivat Stan Lee, Don Heck ja Jack Kirby vuonna 1963.
Rautamiehen salainen henkilöllisyys on liikemies Anthony ”Tony” Stark, joka loi Rautamiehen haarniskan alun perin ylläpitämään elintoimintojaan. Myöhemmin Rautamies on ollut muun muassa Kostajien jäsen. Haarniskansa avulla Rautamies pystyy esimerkiksi tulittamaan repulsoreilla ja lentämään.
Suomessa Rautamies esiintyi ensimmäisen kerran Ihmesarjan numerossa 8 (1967) tarinassa ”Rautamies: Kova onni (osa 1/3)”.
Henkilöhistoria
Anthony Stark osoitti jo nuorena olevansa teknisesti hyvin lahjakas. Hän pääsi opiskelemaan Massachusetts Institute of Technologyyn ollessaan vasta 15-vuotias. Hän peri isänsä johtamien Stark-yhtiöiden ollessaan 21-vuotias, ja teki siitä miljardien liikevaihtoa pyörittävän, pääasiassa Yhdysvaltain liittovaltiolle sopimuksia tekevän asealan yrityksen.
Stark osallistui Vietnamin sodan aikana asekauppoihin. Hän oli tutkimassa aselaitteistoaan paikan päällä, kun astui ansaan ja kranaatinsirpale tunkeutui hänen rintaansa. Hänet vietiin loukkaantuneena Vietkongin johtajan Wong-Chun luokse.
Wong-Chun mukaan Starkilla oli viikko elinaikaa ennen kuin sirpale tunkeutuisi sydämeen ja tappaisi hänet. Wong lupasi toimittaa Starkin hengen pelastavaan leikkaukseen, mikäli Stark suostuisi rakentamaan sisseille aseen.
Stark suostui pelatakseen aikaa. Hän suunnitteli vangitun aasialaisen professori Yinsenin kanssa teräshaarniskan, joka oli varustettu lukuisilla asejärjestelmillä. Lisäksi haarniskassa oli tahdistin, joka pitäisi Starkin sydämen toiminnassa vielä sittenkin, kun sirpale olisi tunkeutunut siihen.
Päästyään takaisin Yhdysvaltoihin Stark muovaili haarniskaa kevyemmäksi ja aikoi jopa hetken myydä sen julkisesti. Hän oli pelaamassa tennistä kihlattunsa Joanna Nivenan kanssa, kun terroristit hyökkäsivät. Stark päihitti terroristit haarniskansa avulla, ja päätti sen myötä käyttää haarniskaa sankaritekoihin jatkossakin. Stark kehitti peitetarinan, jonka mukaan Rautamies oli hänen henkivartijansa.
Starkin panos oli ratkaiseva aseistettaessa vastaperustettua YPKVV:tä ja hän oli myös Kostajien perustajajäsen.
Vuosien kuluessa Stark on jatkuvasti muokannut ja uudistanut haarniskaansa edistyneimmällä teknologialla. Hän on käynyt sydänleikkauksessa, eikä enää tarvitse haarniskaa sydämensä toiminnan varmistuksena.
Ajan kuluessa Starkin moraalikäsitykset ovat muuttuneet, minkä seurauksena hän on lopettanut asetehtailun. Nykyään Starkin tehtaat ovat maailman huippuja uusimman teknologian kehittämisessä.
Starkin suurin ongelma on ollut alkoholismi. Sen seurauksena muun muassa mystinen eurooppalainen sijoittaja Obediah Stane onnistui kaappaamaan Starkin yrityksen haltuunsa. Armeijasta kotiutunut James Rhodes oli palkattu jo aikaisemmin Starkille töihin, ja hän otti Rautamiehen tehtävät alkoholisoituneelta Starkilta. Toivuttuaan Stark palasi työelämään. Stane hyökkäsi Starkin uutta yritystä vastaan ja hävittyään Rautamiehelle teki itsemurhan. Jonkin aikaa Stark ja Rhodes toimivat molemmat Rautamiehenä. Rhodes siirtyi sittemmin sivuun.
Stark on käynnistänyt superihmisten rekisteröimislain, jonka mukaan kaikkien supervoimaisten ihmisten, olivatpa nämä sankareita tai rikollisia, tulee rekisteröityä hallituksen agenteiksi. Starkin järkähtämätön kanta asiassa ajoi hänet vastakkain Kapteeni Amerikan kanssa, mikä johti sisällissotaan. Stark loi Herra Fantastisen ja Jättiläisen kanssa Negatiiviselle Vyöhykkeelle rekisteröitymättömille vankilan nimeltä Alue 42.
Sisällissodan aikana Rautamies kävi häikäilemättömäksi. Hän ei epäröinyt käydä Kapteeni Amerikan kimppuun, sillä hän uskoi ehdottomasti olevansa oikeassa. Hän suostui myös Napakympin, Venomin ja Kurpitsalyhdyn kaltaisten vaarallisten psykopaattien käyttämiseen sankarien metsästyksessä. Muun muassa näiden tekojen takia IGN-sivusto julisti Rautamiehen vuoden 2006 suurimmaksi superrikolliseksi.
Voimat ja varusteet
right|thumb|250px|Rautamiehen haarniska esittelyssä (suomennos Lauri ”Mail-Man” Narinen). Ilman haarniskansa apua Starkilla on tavalliset, päivittäisen harjoittelun tuloksena hankitut lihasvoimat. Starkin suurin voima on hänen älynsä: häntä pidetään yhtenä nerokkaimmista hahmoista Marvel-universumissa.
Rautamiehen haarniskat ovat kestäviä ja joustavia. Vaikka ne saattavat vaikuttaa kömpelöiltä, ne suovat kantajalleen miltei täydellisen liikkumavapauden.
Ensimmäisellä haarniskallaan Rautamies kykeni nostamaan noin tuhat kiloa. Myöhemmin haarniskojen voimataso on kasvanut huomattavasti: nykyisin Rautamies nostaa 75 tonnia, mutta kykenee kasvattamaan nostokapasiteettiaan yli 100 tonnin.
Haarniskat toimivat aurinkoenergialla, mutta niissä on myös akkukäyttöisiä malleja. Useimmat haarniskat kykenevät lisäksi lataamaan energiaa erilaisista sähköisistä lähteistä, kuumuudesta ja kylmyydestä. Mk 2 -haarniskamalli oli ensimmäinen, jossa oli saappaiden pohjiin sijoitetut suihkumoottorit. Niiden ansiosta Rautamies kykenee lentämään tarkalla ohjautuvuudella ja ääntä nopeammin pitkiäkin matkoja. Lisäksi Rautamies voi suihkumoottoreiden avulla nostaa raskaitakin kuormia: Rautamies on muun muassa nostanut ilmaan ydinvoimalan pääreaktorin.
Rautamiehen pääasiallinen ase ovat hänen repulsorisäteensä, jotka ovat olleet mukana useimmissa Mk 3:a myöhemmissä haarniskamalleissa. Repulsorisäde on ohjautuva neutronisuihku. Haarniskoissa on nähty myös useita muita aseita ja laitteita, kuten tutka, voimakenttiä, tehokkaita palonsammuttajia.
Tarpeen mukaan Stark on rakentanut Rautamiehen varsinaisen haarniskan rinnalle muitakin haarniskoja:
Vastustajat
Varakkaana liikemiehenä Starkille on siunaantunut lukuisia vastustajia, jotka taistelevat joko häntä tai hänen alter egoaan Rautamiestä vastaan. Pitkän uransa aikana Rautamies onkin otellut miltei kaikkia Marvel-universumin roistoja vastaan. Alla luettelo pääasiallisesti Rautamieheen liittyvistä vihollisista:
Animaatiot
thumb|right|Rautamies Hämähäkkimies-animaatiosarjassa.
Rautamies (1966)
1960-luvulla Rautamiestä ääninäytteli John Vernon hahmon nimikkosarjassa.
Rautamies (1994)
1990-luvun sarjassa Rautamies nimihahmoa ääninäytteli Robert Hays. Hahmo vieraili myös Hämähäkkimies-animaatiosarjassa jaksoissa: 37 "Venomin paluu", 38 "Carnage", 39 "Pilkku", 61–63 "Salatut Sodat" ja 64 "Minä todella, todella vihaan klooneja" (takauma). Lisäksi hän esiintyi Hulk-animaatiossa 1990-luvulla ja takaumaroolissa Ihmenelosissa vuonna 1995, joka oli osa Marvelin animaatiouniversumia.
Ihmeneloset
Viimeisin vieraileva rooli Rautamiehellä oli vuonna 2007 vuoden 2006 Ihmeneloset-animaatiosarjassa, jossa hän taisteli Tohtori Doomia vastaan yhdessä Ihmenelosten kanssa.
Iron Man: Armored Adventures
Rautamiehen kolmas nimikkosarja Iron Man: Armored Adventures ilmestyi Yhdysvalloissa vuoden 2009 alussa. Sarjassa hahmo on tällä kertaa nuorempi kuin edellisisissä sarjoissa. Rautamiehen äänenä toimii Adrian Petriw. Sarjassa hahmon pääapureina toimivat samassa lukiossa opiskelevat Rhodey ja Pepper Potts. Tonyn isä kuoli sarjan mukaan lentokoneonnettomuudessa, jonka syyllisenä Tony pitää Stanea.
Oaxaca
Oaxaca [wa'haka] on Meksikon osavaltio. Se rajoittuu lännessä Guerreroon, luoteessa Pueblaan, pohjoisessa Veracruziin ja idässä Chiapasiin. Oaxacasta etelään sijaitsee Tyynimeri. Osavaltion pinta-ala on 93 793 neliökilometriä, joten se on Meksikon viidenneksi suurin osavaltio. Asukkaita Oaxacassa on lähes neljä miljoonaa (2013). Osavaltion pääkaupungin nimi on Oaxaca de Juárez.
Oaxacan asukkaista 37 prosenttia puhuu alkuperäiskieliä. Osavaltioon on rekisteröity kuusitoista eri alkuperäiskansaa, kuten sapoteekit, amuzgot ja chochot. Maatalous on osavaltion suurin työllistäjä, ja se tuottaa noin 15 prosenttia bruttokansantuotteesta. Kaupallisesti tärkeimpiä viljelykasveja ovat kahvi ja mangot; maissia ja papuja viljellään omaan käyttöön. Palveluala on kasvamassa.
Tärännön piiri
Tärännön piiri sijaitsee Pajalan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Pajalan kunnan piirit
Gaussin divergenssilause
Gaussin divergenssilause on vektorianalyysin tulos, jonka mukaan vektorikentän vuo suljetun pinnan läpi on yhtä suuri kuin vektorikentän divergenssi pinnan sisäänsä sulkeman tilavuuden yli. Lause voidaan esittää muodossa
missä yhtälön vasemmalla puolella on pintaintegraali suljetun pinnan S yli, \mathbf n on pintaa vastaan kohtisuora yksikkövektori ja \mathbf{F} on jatkuvasti derivoituva vektoriarvoinen funktio. Yhtälön oikealla puolella on tilavuusintegraali pinnan S sisäänsä sulkeman tilavuuden V yli ja  on vektorikentän \mathbf F divergenssi.
Divergenssilauseella on paljon sovelluksia fysiikassa. Esimerkiksi sähkökentän vuo suljetun pinnan läpi on yhtä kuin pinnan sisäänsä sulkema varaus. Tätä lakia kutsutaan Gaussin laiksi, ja se on yksi Maxwellin yhtälöistä.
Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö
Euroopan elin- ja työolojen kehittämissäätiö (, Eurofound) on Euroopan unionin erillisvirasto, jonka päämaja on Dublinissa. Vuonna 1975 perustetun viraston tehtävä on edistää elin- ja työolojen suunnittelua. Säätiön johdossa on espanjalainen Juan Menéndez-Valdés, ja sitä johtaa kolmeksi vuodeksi kerralla valittava johtokunta, jossa on jäseniä jokaisesta jäsenmaasta. Eurofoundin henkilökuntaan kuuluu noin 100 ihmistä.
Tehtävä
Kehittämissäätiö pyrkii edistää parempien elin- ja työoloja Euroopassa tuottamalla ja jakamalla tutkimukseen perustuvaa tietoa työ- ja sosiaalipolitiikan laatimisen tueksi.
Säätiön keskeisimpiä kehityskohteita ovat työolot, kuten työn järjestäminen, työaika, joustavat työjärjestelyt, työolojen muutosten hallinta, elinolot, kuten työ- ja perhe-elämän välinen tasapaino, sosiaalipalvelujen saatavuus ja työmarkkinoille sopeutumisen tukeminen, ja työmarkkinasuhteet ja niihin liittyvät muutokset. Säätiö tukee esimerkiksi yliopistojen, viranomaisten sekä talous- ja sosiaalialan järjestöjen välisiä yhteyksiä, järjestää erilaisia tapahtumia ja osallistuu tutkimukseen.
Organisaatio
Säätiön kotipaikkana on Dublin, ja siihen kuuluu johtokunta, puheenjohtajisto, johtaja ja apulaisjohtaja. Johtokunnassa on kolme jäsentä Euroopan komissiosta, ja yksi edustaja jokaisen unionin jäsenvaltion hallituksesta, työnantajajärjestöistä ja työntekijäjärjestöistä. Johtokunnan jäsenten toimikausi kestää kolme vuotta, ja jäsenet voivat istua useampia toimikausia. Johtokunta johtaa säätiötä ja muun muassa hyväksyy vuosittaiset ohjelmat. Komission viideksi vuodeksi nimeämä johtaja on säätiön johdossa. Puheenjohtajisto valvoo johtokunnan päätösten täytäntöönpanosta. Säätiön johtajaksi valittiin vuonna 2010 espanjalainen Juan Menéndez-Valdés.
Elinikäinen senaattori
Elinikäinen senaattori on senaatin jäsen, joka on nimitetty virkaan loppuiäkseen. Elinikäisiä senaattoreita on tällä hetkellä Italiassa.
Italiassa
Italiassa presidentti voi nimittää kansalaisen elinikäiseksi senaattoriksi (ita. senatore a vita) erityisistä isänmaan hyväksi kohdistuneista suurista ansioista. Tällaisia voivat olla yhteiskunnalliset, tieteelliset, taiteelliset tai kirjalliset ansiot. Tämän lisäksi entiset tasavallan presidentit ovat suoraan perustuslain nojalla elinikäisiä senaattoreita (ita. senatore di diritto e a vita).
Oscar Luigi Scalfaroa lukuun ottamatta kaikki Italian presidentit ovat nimittäneet vähintään yhden elinikäisen senaattorin. Eniten nimityksiä presidenttikaudellaan teki Luigi Einaudi.
Jos elinikäinen senaattori valitaan tasavallan presidentiksi, hän lakkaa olemasta senaattori presidentintoimensa ajaksi, jonka jälkeen hänestä tulee jälleen elinikäinen senaattori entisenä presidenttinä.
Luettelo Italian elinikäisistä senaattoreista
Vuoden 2018 joulukuussa Italiassa oli kuusi elinikäistä senaattoria, joista viisi oli presidentin nimittämiä ja yksi (Giorgio Napolitano) entinen tasavallan presidentti. Heidän nimensä esitetään tummennettuina seuraavalla listalla, joka sisältää Italian historian kaikki elinikäisiksi senaattoreiksi nimitetyt henkilöt tammikuuhun 2015 asti.
Luettelo Hämähäkkimiehen vihollisista
Hämähäkkimiehen vihollisilla on monia yhteisiä piirteitä. Heidän hahmonsa ja persoonansa ovat usein syntyneet tieteellisten kokeiden yhteydessä tapahtuneissa onnettomuuksissa tai virhearvioissa. Monilla vihollisilla on eläimellinen asu tai voimat. Monet vihollisista kärsivät erilaisista psykologisista ongelmista, kuten persoonallisuushäiriöistä, skitsofreniasta, psykooseista tai harhaisuudesta.
Hämähäkkimiehellä on myös useita tavanomaisia vihollisia, joilla ei välttämättä ole supervoimia. Luonnollisesti Hämähäkkimies on myös taistellut lukuisia Marvel-universumin vihollisia vastaan, joita ei pidetä suoranaisesti Hämähäkkimiehen vihollisina.
Murtovaras
thumb|250 px|left|Hämähäkkimies ja murtovaras, jonka partneri tappoi Hämähäkkimiehen sedän.. (Hämähäkkimies 1/80). Hämähäkkimiehen ensimmäinen vihollinen ei kuitenkaan ollut värikkääseen pukuun sonnustautunut rikollinen, joista hahmo on tunnettu. Ensimmäinen rikollinen oli tavallinen murtovaras, jonka rooli Hämähäkkimiehen synnyssä on kuitenkin merkittävä. Tämä nimeämätön murtovaras sai Hämähäkkimiehen (joka oli päättänyt käyttää hämmästyttäviä voimiaan rahan ansaitsemiseen) ryhtymään aktiivisesti taistelemaan rikollisuutta vastaan.
Hämähäkkimies oli nimittäin erään kerran antanut vartijan jahtaaman varkaan juosta ohitseen asiasta piittaamatta. Pian tämän jälkeen sama mies murtautui Parkerien asunnolle ja murhasi Ben Parkerin, Hämähäkkimiehen sedän. Jahdattuaan varasta erääseen varastoon, Hämähäkkimiehelle selvisi kammottava totuus. Ben-setä eläisi vielä, mikäli hän olisi käyttänyt saamiaan voimiaan vastuullisemmin.
Myöhemmissä sarjakuvissa selviää, että murtovaras oli kätkenyt Parkerien taloon vanhan ryöstösaaliinsa. Varkaan palatessa hakemaan sitä, Hämähäkkimies saa hänet kiinni rysän päältä ja kauhistunut murtovaras saa sydänkohtauksen kuollen pois.
Murtovarkaalla oli myös tytär, nimeltään Jessica Carradine, joka oli vakuuttunut isänsä syyttömyydestä. Syyttäen Hämähäkkimiestä (joka tuolloin oli Ben Reilly, Peter Parkerin klooni) hän saa selville tämän todellisen identiteetin, mutta päättää lopulta jättää menneet taakseen.
Kuuluisimmat vastustajat
Hämähäkkimiehen tunnetuimmat ja suurimmat vastustajat ovat (aakkosjärjestyksessä):
Pauli Karttunen
Pauli Juhani Karttunen (1. syyskuuta 1929 Joensuu – 18. lokakuuta 2022) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli 1969–1995 Tampereen teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan (säätötekniikan) professori. Hän tutki navigointi-, lämmitys-, sähkönjakelu- ja työstökonejärjestelmiä sekä betoniteknologiaa ja kaapelinvalmistuskoneistoja.
Karttunen tuli ylioppilaaksi Turun toisesta lyseosta 1948. Diplomi-insinööriksi hän valmistui 1953 ja tekniikan lisensiaatiksi 1962. Tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1968 Teknillisestä korkeakoulusta. Karttunen toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1952–1955 ja Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen vt. tutkimusinsinöörinä vuosina 1955–1963. Hän oli Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan (vahvavirtatekniikka) apulaisprofessori 1963–1969.
Karttusen vanhemmat olivat pursimies Veetu Karttunen ja Hilja (o.s. Sormunen). Puoliso oli Tyyne Maria (o.s. Rajakangas) vuodesta 1954. Sotilasarvoltaan Karttunen oli luutnantti.
Ohjattu oppiminen
Ohjattu oppiminen on tekoälyyn liittyvä koneoppimisen menetelmä, jossa opetusaineiston avulla muodostetaan funktio, jolla luokiteltava aineisto voidaan luokitella. Opetusaineisto koostuu syötteistä ja tuloksista, jotka syötteistä tulisi seurata. Oppijan tulee opetusaineiston perusteella päätellä, millaisia tuloksia tuntemattomilla syötteillä tulisi saada.
Cheick Diabaté
Cheick Diabaté (s. 25. huhtikuuta 1988 Bamako, Mali) on malilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Diabaté edustaa Ranskan Ligue 1:ssa Bordeaux'ta.
Maajoukkueura
Diabaté on edustanut Malia vuodesta 2005 lähtien. Hänet valittiin ensimmäisiin arvokisoihinsa vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin. Hän saavutti turnauksen päätteeksi pronssia, kun Mali voitti Ghanan maalein 0–2. Diabaté oli myös Malin ja kisojen paras maalintekijä kolmella osumalla.
Zahar Prilepin
Sittemmin Prilepin oli kansalliskonservatiivisen Totuuden puolesta -puolueen johdossa, kunnes se liittyi sosiaalidemokraattiseen Oikeudenmukaiseen Venäjään tammikuussa 2021.
Elämäkerta
Zahar Prilepin on opettajaisän ja sairaanhoitajaäidin poika. Hän suoritti opintonsa filologisessa eli kielitieteellisessä tiedekunnassa Nižni Novgorodin valtionyliopistossa. Hän oli komentajana OMON-joukoissa ja mukana taisteluissa Tšetšenian sodassa vuosina 1996–1999.
Prilepin oli yksi kansallisbolševistisen puolueen Nižni Novgorodin alueosaston johtajista ja otti osaa lukuisiin toimintoihin. Huomattavimpana näistä hän osallistui Erimielisten marssiin Nižni Novgorodissa 24. maaliskuuta 2007, minkä seurauksena hän joutui pidätetyksi samoin kuten lukuisat Toinen Venäjä -oppositioryhmittymän aktivistit. Vuonna 2021 hänet valittiin Venäjän Valtioduuman jäseneksi Oikeudenmukainen Venäjä-puolueen ehdokkaana, mutta hän luopui edustajapaikasta Dmitri Kuznetsovin hyväksi. Puoluetoimintansa ohella hän on toiminut Politiikan uutistoimiston Nižni Novgorodin aluetoimituksen päätoimittajana.
Zahar Prilepin on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Prilepinia vastaan tehtiin autopommi-isku 6. toukokuuta 2023 Nižni Novgorodin alueella. Iskussa kuoli ukrainalainen LPR:n veteraani Aleksandr Šubin, joka ajoi autoa. Prilepin haavoittui vakavasti. tutkintakomitean mukaan auto räjäytettiin kauko-ohjatulla pommilla, ja epäilty Aleksandr Permjakov, Donetskin alueen asukas, otettiin kiinni hänen tullessaan metsästä. SKR:n mukaan epäilty on jo tunnustanut toimineensa Ukrainan salaisen palvelun käskystä. Venäjän ulkoministeriö syytti Ukrainan turvallisuuspalvelua, jonka se katsoo olevan mediaa ja toimittajia vastaan käydyn terrorikampanjan takana. Täten isku on yhdistetty Darja Duginan ja Vladlen Tatarskin murhiin ja pommi-iskun yritykseen Konstantin Malofejevia vastaan.
Luis Buñuel
Luis Buñuel Portolés (22. helmikuuta 1900 Calanda, Espanja – 29. heinäkuuta 1983 México, Meksiko) oli espanjalais-meksikolainen surrealistinen elokuvaohjaaja ja runoilija. Hän kritisoi useissa elokuvissaan porvaristoa ja papistoa.
Buñuelin ensimmäinen elokuva oli Salvador Dalín kanssa tekemä lyhytelokuva Andalusialainen koira. Buñuel joutui jättämään Espanjan 1930-luvulla ja teki seuraavat elokuvansa vasta 1940-luvun puolivälissä Meksikossa. Hänet nosti maailmanlaajuisesti tunnetuksi vuonna 1950 ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla saanut ja siellä myös palkittu Los olvidados – säälikää heitä. Tämän jälkeen hän teki vielä useita elokuvia Meksikossa, kunnes palasi 1960-luvulla Eurooppaan, missä hän ohjasi muun muassa elokuvat Päiväperho ja Porvariston hillitty charmi, joka sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Nuoruus
upright|pienoiskuva|vasen|Madridin intellektuelleja 1923, Luis Buñuel oikealla takarivissä. Buñuel syntyi Calandassa Espanjassa rikkaaseen porvarisperheeseen. Hän oli ensimmäinen perheen seitsemästä lapsesta. Perhe asui Zaragozassa, ja Luis sai ankaran jesuiittakasvatuksen.
Buñuel muutti 17-vuotiaana Madridiin, missä hän asui vuoteen 1925 arvostetussa Residencia de Estudiantesissa, jonka taustalla oli Francisco Giner de los Ríosin kehittämä idea tuoda kaikki Espanjan ja Euroopan intellektuellit samaan paikkaan. Buñuel tutustui siellä muun muassa Federico García Lorcaan ja Salvador Dalíín. Buñuel haki isänsä pakottamana opiskelemaan maataloustekniikkaa Madridin yliopistoon, muttei päässyt sisään. Tämän jälkeen hän kävi kursseja entomologiasta, opiskeli filosofiaa ja kirjallisuustiedettä ja valmistui vuonna 1924 pääaineenaan historia.
Alku Ranskassa ja Espanjassa
Buñuel muutti isänsä kuoltua vuonna 1925 Pariisiin, missä hän alkoi vasta keskittyä elokuviin. Hän kirjautui Jean Epsteinin ja usean apulaisen vetämään yksityiseen elokuvakouluun. Buñuel työskenteli muun muassa Epsteinin apulaisohjaajana elokuvassa Usherin talon häviö. Epstein erotti Buñuelin koulusta, kun tämä ei suostunut työskentelemään Abel Gancen apulaisena.
Buñuel liittyi 1928 pariisilaiseen surrealistiryhmään, jonka jäseniä hän oli tavannut jo Residencia de Estudiantesissa. Hänen tutkimuksensa surrealismin estetiikasta ja elokuvasta johti hänen ensimmäiseen elokuvaansa, Andalusialaiseen koiraan. Sitä on kutsuttu eniten analysoiduksi 17-minuuttiseksi elokuvan historiassa. Buñuel ja Dalí kirjoittivat elokuvan uniensa pohjalta.
Espanjaan Buñuel palasi 1932 tekemään elokuvan Las Hurdes – Maa ilman leipää, jota kriitikot ovat kutsuneet ”dokumenttiparodiaksi”, sillä se yhdistää kansatiedettä ja surrealismia. Buñuel auttoi 1930-luvun puolivälissä Ricardo Urgoitin Filmófonoa ja muun muassa tuotti ja ohjasi neljä Espanjan varhaista äänielokuvaa.
Maanpaossa Yhdysvalloissa ja Meksikossa
Espanjan sisällissota puhkesi 1936, ja tasavaltalaisia kannattanut Buñuel lähti maanpakoon. Hän asui vuosina 1938–1945 Los Angelesissa ja New Yorkissa. Hän työskenteli poliittisten dokumenttien parissa, avusti Museum of Modern Artia sekä MGM:ää espanjankielisten elokuvien teossa ja Warner Brothersia dubbaamisessa. Buñuel kutsuttiin vuonna 1946 Meksikoon elokuvaamaan García Lorcan näytelmän Bernarda Alban talo. Projekti ei toteutunut, mutta Buñuel sai muita mahdollisuuksia Meksikossa. Hänen Meksikon-kautensa ensimmäinen elokuva Gran Casino (1947) oli floppi, ja Buñuel itse piti myös elokuvaa El Gran Calavera yhtä heikkona. Elämäkerturi John Baxterin mukaan se oli kuitenkin merkittävä Buñuelin tekniikan kehittymisessä.
Meksikon-aikanaan Buñuel nousi maailmanlaajuisesti tunnetuksi elokuvaohjaajaksi. Vuonna 1950 kuvattu, köyhistä katulapsista kertonut Los olvidados – säälikää heitä toi Buñuelille Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon.
Buñuel teki Meksikossa 20 elokuvaa, ja vaikka hänet yhdistetään usein surrealistiseen elokuvaan, hän ohjasi siellä myös useita studioelokuvia. Näihin elokuviin kuuluivat Una mujer sin amor (1952), Illuusio matkustaa raitiovaunulla (1954), Joki ja kuolema (1954) ja Humiseva harju (1954). Lisäksi Los olvidadosin ansiosta Buñuel teki muutamia elokuvia yhteistyössä myös ulkomaalaisten tuottajien kanssa: Robinson Cruseon seikkailujen (1952) ja Neitsytsaaren (1960) teossa oli mukana yhdysvaltalaisia tuottajia sekä elokuvien Veri kuohuu (1956), Kuoleman puutarha (1956) ja Likaiset polut (1959) ranskalaisia tuottajia.
Viimeiset elokuvat Euroopassa
Buñuel jakoi 1960-luvulla aikansa Pariisin, Madridin ja Méxicon välillä. Vaikka hän teki Meksikossa vielä elokuvat Tuhon enkeli ja Simon ja viettelykset (1965), hänen viimeisistä elokuvistaan suurimman osan hän kuvasi Ranskassa. Buñuel tapasi 1963 Ranskassa tuottaja Serge Silbermanin, joka tuotti viisi Buñuelin kuudesta Ranskassa kuvatusta elokuvasta. Silberman antoi Buñuelille lähes vapaat kädet ja paremmat työolosuhteet kuin Meksikossa hänellä oli kertaakaan ollut. Buñuelin piti tehdä Kamarineidon päiväkirja Meksikossa, mutta uuden tuottajan ansiosta hän kuvasikin sen Ranskassa. Pääosaan Silberman hankki Jeanne Moreaun, josta tuli Buñuelin lempinäyttelijöitä, vaikka he tekivätkin vain yhden yhteisen elokuvan. Elokuvan käsikirjoitti Jean-Claude Carrière, jonka kanssa Buñuel teki yhteistyötä loppu-uransa ajan.
Ranskalaisissa elokuvissaan Buñuel jatkoi porvaristoelämän kritisointia. Ranskassa hän teki vuosina 1966–1977 muun muassa elokuvat Päiväperho (1966), Porvariston hillitty charmi (1971) ja Tämä intohimon hämärä kohde (1977). Päiväperho kertoo Catherine Deneuven esittämästä kyllästyneestä kotirouvasta, joka alkaa prostituoiduksi piristäkseen seksuaalista elämäänsä. Buñuel käytti elokuvan jälkituotantoon poikkeuksellisen paljon aikaa, sillä hän halusi hämärtää päähenkilön unimaailman ja todellisuuden välistä rajaa.
Päiväperhon ja Porvariston hillityn charmin välissä Buñuel teki elokuvat Linnunrata (1969) ja Tristana (1970). Tristanan Buñuel pystyi kuvaamaan Espanjassa. Viridianan jälkeen Francon hallinto oli onnistunut estämään hänen elokuvien tekemisensä Espanjassa. Buñuelin seuraava elokuva Porvariston hillitty charmi voitti Oscarin parhaasta vieraskielisestä elokuvasta. Hän itse oli siitä ehdolla Oscariin parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi hän voitti parhaan käsikirjoituksen Baftan ja oli ehdolla Baftaan parhaasta ohjauksesta ja parhaasta soundtrackista.
Buñuelin viimeiset elokuvat Vapauden aave (1974) ja Tämä intohimon hämärä kohde, josta Buñuel oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscariin, jatkoivat samoilla teemoilla kuin Porvariston hillitty charmi.
Buñuel jäi eläkkeelle elokuvan Tämä intohimon hämärä kohde jälkeen, vaikka Silberman yritti suositelle tätä vielä tekemään uusia elokuvia. Buñuel julkaisi vuonna 1982 omaelämäkerrallisen teoksen Viimeinen henkäykseni.
Yksityiselämä
Luis Buñuel kuoli Méxicossa maksakirroosiin 29. heinäkuuta 1983.
Tyyli ja teemat
Buñuel suosi koko pitkän uransa ajan samantapaisia tyylejä ja teemoja. Hänen koko uraansa liitetty surrealismi sekä tiedostamattoman ja unimaailman käsittely näkyy ensimmäisen elokuvan Andalusialaisen koiran häiritsevästä kuvastosta myös myöhempiin elokuviin, kuten Tuhon enkeliin ja Porvariston hillittyyn charmiin. ”Buñuelilainen” tyyli voi viitata surrealistiseen unen ja todellisuuden sekoittamiseen, mutta myös omalaatuiseen kuvastoon, johon kuuluvat kotieläimet hienostuneessa ympäristössä, leikkaukset eläimiin syömässä toisiaan, omalaatuiset kädet ja erityisesti fetisistiset otokset jaloista ja käsistä.
Selkäydinvamma
Suomessa selkäydinvamman saa vuosittain noin sata ihmistä.
Adolf von Harnack
thumbnail|right|200px|Adolf von Harnack, saksalainen teologi. Adolf von Harnack (7. toukokuuta 1851 – 10. kesäkuuta 1930) oli saksalainen teologi ja merkittävä historiallisen raamatuntutkimuksen kehittäjä. Hän korosti ehdotonta vapautta kirkkohistorian ja Uuden testamentin tutkimisessa ilman sidonnaisuutta valmiiseen dogmatismiin.
Elämäntyö
Harnack oli etevä kirkko- ja maallinen historioitsija ja harjoitti myös teologista työskentelyään nimenomaan historiallisesta näkökulmasta. Häntä voidaan keskeisesti pitää yhtenä historiallis-kriittisen dogmihistorian tutkimuksen oppi-isistä. Harnackin kuuluisa oppilas, teologi Dietrich Bonhoeffer (1906–1945) arvosteli liberaaliteologian kärkinimiin kuuluneen opettajansa työskentelyn filosofis-teologisia edellytyksiä siitä, että historiallinen tutkimuskehys ei ottanut huomioon teologisen tutkimuskohteen erityispiirteitä. Tästä taas oli Bonhoefferin mukaan seurauksena, että teologiset sisällöt kapeutuivat tutkijan tosiasiallisesti subjektivistisen, uskonyhteisön oman painoarvon liiaksi sivuuttavan näkökulman ansiosta ja teologisissa tulkinnoissa korostuivat eettiset näkökohdat valistusajattelun hengessä.
Harnackin päätarkoitus oli päästä kreikkalaiselle maaperälle levittyään ”hellenisoituneen” kristinuskon dogmien taakse alkuperäiseen Jeesuksen evankeliumiin. Pyrkimys oli seurausta yhtäältä hänen historiallisista intresseistään ja toisaalta hänen periaatteellisessa dogmikriittisessä korostuksessaan. Harnack pyrki esittämään evankeliumin yhtäältä historiallisesti osuvasti ja toisaalta aikalaistietoisuuden kanssa yhteensointuvasti. ”Jeesuksen evankeliumin” oleelliset elementit olivat 1) Jumalan valtakunnan tuleminen sieluun, 2) Jumala rakastavana isänä, 3) jokaisen ihmissielun mittaamaton arvo, sekä 4) elämä lähimmäisenrakkaudessa ja veljeydessä.