cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Woodstock
Festivaalialue ja huolto
Festivaalialueen aitojen ulkopuolella oli leiripaikka, jonne tulijat leiriytyivät. Käymälöitä ja pesupaikkoja oli harvassa, ja monet peseytyivät läheisessä Filippinlammessa. Alueelle pystytettiin improvisoituja telttoja, joissa avuliaat ihmiset auttoivat avuntarvitsijoita. Sairaalateltassa hoidettiin etenkin paljain jaloin liikkuneiden ihmisten haavoja sekä pahoista LSD-tripeistä kärsiviä. Ruokaa toimittaneen Food for Love -nimisen yrityksen ruokavarasto tyhjeni muutamassa tunnissa. Ilmainen ruokajakelupiste tarjosi koko festivaalin ajan kolme ateriaa päivässä: aamiaiseksi myslisekoitusta sekä lounaaksi ja päivälliseksi bulguria, riisiä ja vihanneksia. Lauantaista lähtien ruokatarjontaa täydensivät kansalliskaartin ja lääkintäjoukkojen helikopterit muun muassa tonnikalasäilykkeillä, makkaravoileivillä, suklaapatukoilla ja Coca-Colalla.
Esiintymisalue
Festivaalin päälava oli lähes 30 metriä leveä. Sitä ympäröi korkea puinen puutarha-aita, ja sen takana oli esiintyjien alue. Pyöreä esiintymislava oli suunniteltu kääntymään jokaisen esityksen loputtua niin että seuraava esiintyjä olisi jo valmiina omalla lavapuoliskollaan. Lavan pyörät kuitenkin irtosivat heti ensimmäisen yhtyeen soitettua, eikä lavaa saatu koskaan pyörimään.
thumb|Kuvassa näkyvissä suuria valaistus- ja kaiutinrakennelmia. Äänilaitteiston suunnittelusta, rakennuttamisesta ja koordinoinnista vastasi äänisuunnittelija Bill Hanley. Hän tuli paikalle 30 päivää ennen festivaaleja ja hyväksyi konserttipaikaksi ensimmäisen Michael Langin hänelle esittelemän niityn vilkaisematta edes muita. Hanley rakennutti päälavan alarinteeseen. Hän pystytti enintään 200 000 kuulijalle mitoitetut 16 kaiutinrivistöä ja 20 metrin korkuiset kaiutintornit. Puolen tonnin painoiset ja vajaan kahden metrin korkuiset kaiutinkaapit rakensi Altec Lansing -yhtiö. Valaistuksesta vastasi Chip Monck, joka oli hoitanut myös Montereyn popfestivaalin valaistuksen kaksi vuotta aiemmin. Lavan takana oli muuntaja, joka tarjosi 2 000 ampeerin sähkövirran. Virta otettiin Bethelistä 13 kilometrin mittaisilla kaapeleilla.
Koska Woodstockin tarkoitus oli alun perin olla musiikkifestivaalia laajempi taidefestivaali, myös päälavan ulkopuolella oli tapahtumia. Pääleirin itäpuolella oli avoin esiintymislava, jolla järjestettiin muun muassa joogaistuntoja ja yhteisrummutusta. Sivulavan lähettyvillä oli nukketeatteri, jossa järjestettiin esityksiä pitkin päivää. Puolentoista hehtaarin metsikössä oli kaksi polkua, ”Pääpolku” ja ”Nasta polku”, joiden varrella näki kaikenlaisia ihmisiä tarot-korttien tulkitsijoista meditoijiin ja huumekauppiaisiin. Intiaanipaviljongissa esiteltiin intiaanien nykytaidetta, ja leikkikentällä sai leikkiä keinuissa, telineissä, sokkeloissa ja heinäkasassa.
Yleisö
thumb|left|Festivaaliyleisöä. Woodstockia on jälkeenpäin kuvailtu hetkeksi, joka määritteli 1960-luvun rock-vastakulttuurin. Yleisöä yhdisti moni nuorille tärkeä yhteiskunnallinen kiistakysymys, joka jakoi kansakuntaa, kuten Vietnamin sodan vastustus, kansalaisoikeudet, seksuaalinen vallankumous ja huumeiden käyttö. Moni tuli paikalle myös musiikin, ilmaisunvapauden ja nuorison yhteisöllisyyden houkuttelemina, ja sana ”vaihtoehtoyhteiskunnan” suurimmasta tapahtumasta oli levinnyt jo ennen tapahtumaa.
Yleisöä oli kerrallaan enimmillään 300 000. Yleisö oli etupäässä valkoista ja keskiluokkaista, ja newyorkilaisten osuus oli suhteellisen suuri. Koska paikalle ilmaantui kaiken kaikkiaan lähes puoli miljoonaa ihmistä, moninkertainen määrä ihmisiä siihen nähden, mille festivaali oli suunniteltu, järjestelyt jäivät hyvin puutteellisiksi. Tiet olivat kilometrien matkalta tukossa, esiintyjät myöhästyivät paikalta ja ruokaa ei ollut tarpeeksi. Tapahtuman kaoottisuutta lisäsivät voimakas sade ja tuuli. Teiden tukkeuduttua autoista moni lipun maksaneista ei päässyt festivaalialueen lähellekään. Viranomaisten mukaan puolitoista miljoonaa Woodstockiin pyrkinyttä ei koskaan päässyt perille. Moni esiintyjä lennätettiin festivaalipaikalle helikoptereilla.
Järjestäjät olivat myyneet ennakolta 186 000 pääsylippua. Yleisöä oli kuitenkin vaeltanut festivaalialueelle vain osittain pystytettyjen aitojen läpi perjantaihin mennessä niin paljon, että järjestäjät eivät pystyneet keräämään lippuja, joten kaikki päästettiin sisään ilmaiseksi.
Esiintyjät
thumb|350px|Woodstockin avajaisseremonia, jossa yleisölle puhumassa [[Swami Satchidananda.]] Esiintyjinä Woodstockissa oli suuri joukko aikansa nimekkäimpiä sekä nousussa olevia rock- ja folkartisteja. Musiikillisesti Woodstock oli menestys, ja moni festivaalin musiikkiesitys on jäänyt historiaan.
Ensimmäisten esiintyjien aikana sää oli vielä kaunis, mutta sen jälkeen festivaaliyleisöä pyyhkivät viikonlopun aikana toistuvat sade- ja ukkosmyrskyt. Esimerkiksi sunnuntai-iltapäivällä puoli viideltä alkoi voimakas sademyrsky, joka kasteli yleisön läpikotaisin, muutti festivaalialueen mutalammikoiksi ja keskeytti konsertin muutamaksi tunniksi. Myöhästymiset ja sadetauot aiheuttivat ohjelmaan dominovaikutuksen, jonka seurauksena esitysten alut viivästyivät ja sunnuntaina päättyväksi suunniteltu konsertti jatkui aina maanantaiaamulle saakka. Konsertin päättäneen Jimi Hendrixin esitystä oli maanantaina seuraamassa vielä lähes 50 000 katsojaa.
Ilmapiiri
thumb|Yleisöä festivaalin viimeisenä päivänä maanantaina 18. elokuuta Monet paikalla olleet, kuten yleisö, muusikot, paikalliset asukkaat ja lainvalvojat, ovat jälkikäteen kertoneet festivaalin aikana vallinneen ystävällisyyden, jakamisen, yhteisöllisyyden ja väkivallattomuuden ilmapiirin, jonka avulla vaikeat olosuhteet pystyttiin voittamaan.
Puhuessaan yleisölle lavalla sunnuntaina maanomistaja Max Yasgur oli hyvillään tapahtuman onnistumisesta hankalista olosuhteista huolimatta. Yasgur kiitteli järjestäjien tekemää työtä ja sanoi yleisön todistaneen koko maailmalle, kuinka puoli miljoonaa nuorta voi viettää kolme päivää yhdessä pelkästään hauskanpidon ja musiikin merkeissä.
Festivaalin aikana tapahtui järjestäjä Michael Langin mukaan kolme kuolemantapausta. 17-vuotias poika kuoli jäätyään traktorin alle nukkuessaan makuupussissaan pellolla. Yksi kuolema johtui huumeiden yliannostuksesta. Festivaalin aikana ei ilmoitettu yhdestäkään väkivaltateosta. Ainakin kahdesta festivaalialueella tapahtuneesta synnytyksestä ilmoitettiin. Toistaiseksi kukaan ei ole kertonut syntyneensä Woodstockissa, mutta moni on kertonut saaneensa alkunsa siellä.
Tuotot ja kulut
Festivaali tuotti pääasiassa lippujen ennakkomyynnillä 1,4 miljoonaa dollaria. Yhden päivän lippu maksoi 7 dollaria. Festivaalin kokonaiskulut olivat 2,7 miljoonaa dollaria. Suurimpia menoeriä olivat esiintyjien palkkiot 172 000 dollaria, mainonta 200 000 dollaria, ääni- ja valaistustekniikka 200 000 dollaria, lääkintä-, ruoka- ja helikopterikulut 600 000 dollaria sekä sekalaiset tuotantokulut, kuten työntekijöiden palkat, noin 1,3 miljoonaa dollaria.
Välittömästi festivaalin jälkeen Woodstock Ventures totesi jääneensä reilusti yli miljoona dollaria tappiolle. Velat maksaakseen järjestäjä John Roberts otti miljoonan dollarin lainan ja käytti myös tulevista elokuvasta ja musiikkialbumista saatuja ennakkomaksuja, joita yritys oli saanut Warner Brosilta ja Atlantic Recordsilta. Vuosi festivaalin jälkeen järjestäjä Joel Rosenman kertoi yhtiön olevan yhä 1,2 miljoonan dollarin veloissa. Rosenman ja Roberts kuitenkin luottivat rojaltien ja Woodstockin tuotemerkin lisensoinnin maksavan velat pois, sillä Woodstock Ventures sai rojalteina elokuvan tuotoista 10 prosenttia ja albumien tuotoista 0,5 prosenttia. Niiden pysyvän suursuosion ansiosta yhtiö pääsikin lopulta omilleen vuonna 1980.
Woodstockin perintö
Woodstockia on kutsuttu kaikkien sitä seuranneiden rocktapahtuman innoittajaksi, mukaan lukien Glastonburyn festivaali (järjestetty vuosittain vuodesta 1970), Concert for Bangladesh (1971), Live Aid (1985) ja Live 8 (2005). Time-lehti kutsui Woodstockia historian suurimmaksi rauhanomaiseksi tapahtumaksi. Järjestäjä Michael Langin mukaan Woodstockin perintöä on esimerkiksi vihreä liike. Langin mukaan Woodstockissa olleet tai sitä televisiosta katselleet ihmiset muuttivat sen ansiosta käsityksiään siitä, miten ihmiset voivat elää yhdessä. Laulaja Arlo Guthrien mukaan Woodstock osoitti sen, että vaikeuksien aikana suuret ihmisjoukot pystyvät huolehtimaan toisistaan ilman mitään sääntöjäkin.
Woodstockista tehtiin dokumenttielokuva Woodstock – 3 päivää rauhaa, rakkautta, musiikkia (1970), jonka ohjasi Michael Wadleigh. Elokuva voitti parhaan dokumentin Oscar-palkinnon. Elokuvan teossa mukana ollut ohjaaja Martin Scorsese on arvellut, että on juuri tämän elokuvan ansiosta, että Woodstockin festivaalin muisto on säilynyt elävänä vielä vuosikymmeniä tapahtumien jälkeenkin.
Folklaulaja Joni Mitchell julkaisi vuonna 1970 laulun ”Woodstock”, josta on tullut festivaalin tunnuslaulu.
Konserttipaikan myöhemmät vaiheet
thumb|Wayne Sawardin tekemä Woodstock-muistomerkki, joka sijoitettiin festivaalipaikalle vuonna 1984 Max Yasgurin kuoltua vuonna 1973 brooklynilainen Louis Nicky osti Yasgurin leskeltä niityn, jolla konsertti oli järjestetty. Moneen vuoteen missään ei muisteltu Woodstockia, eikä festivaalipaikalla ollut erityisiä opasteitakaan oikeaa sijaintia osoittamassa. 1970-luvun lopulla paikalla alkoi kokoontua muutaman kymmenen ihmisen ryhmä. Wayne Saward -niminen hitsaaja rakensi vuonna 1984 paikalle muistomerkin raudasta ja betonista, ja sen jälkeen paikalla alkoi vierailla enemmän ihmisiä.
Bethelin kaupunki on yrittänyt kielloin ja poliisivoimin estää tuhansia ihmisiä virtaamasta festivaalipaikalle joka elokuussa. Woodstock Preservation Alliance perustettiin säilyttämään festivaalialue avoimena kenttänä, jonne kaikilla olisi pääsy.
Vuonna 2006 festivaalipaikalla avattiin Bethel Woods Center for the Arts -taidekeskus, johon avattiin kaksi vuotta myöhemmin Woodstock-museo.
Alkuperäisen esiintymislavan tarkka paikka selvitettiin arkeologisissa kaivauksissa 50-vuotisjuhlia varten. Lavan sijainti oli unohtunut, sillä sen pohja oli jäänyt 1990-luvun konserttien täytemaan alle.
Muistokonsertit ja -festivaalit
Woodstockin muistokonsertteja on järjestetty useita eri nimillä ja eri paikoissa. Ensimmäinen muistokonsertti järjestettiin Long Islandilla vuonna 1979, ja esiintyjien joukossa oli joitain Woodstockin esiintyjiäkin. Woodstockin 25-juhlavuodeksi suunniteltiin kahta konserttia. Woodstock ’94 eli Woodstock II järjestettiin Saugertiesissa, New Yorkissa. Paikalle saapui 200 000 katsojaa. Alkuperäiselle festivaalipaikalle samaan aikaan suunniteltu Bethel ’94 -festivaali peruttiin huonon lipunmyynnin johdosta. Paikalle tuli kuitenkin 25 000 ihmistä, ja kävijöille esiintyi moni Woodstockissakin esiintynyt, kuten Richie Havens, Arlo Guthrie ja Melanie. Elokuussa 1999 alkuperäisellä festivaalipaikalla järjestettiin kolmipäiväinen A Day in the Garden -konsertti. Heinäkuussa 1999 Romessa, New Yorkissa järjestettiin Woodstock ’99, jonne tuli yli 220 000 katsojaa. Woodstock ’99 herätti tyrmistystä korkealle hinnoitelluilla lipuilla ja vedellä sekä väkivaltaisella ilmapiirillään.
Alkuperäisellä paikkakunnalla Bethelissä New York’s Bethel Woods Center for the Arts -keskuksessa järjestettiin vuonna 2019 Woodstockin 50-vuotisjuhlafestivaali elokuun 15.–18. välisenä aikana. Festivaali sisälsi Ringo Starrin, Santanan ja The Doobie Brothersin erilliset konsertit.
Vihernuolimyrkkysammakko
Vihernuolimyrkkysammakko (Dendrobates auratus) on nuolimyrkkysammakkojen heimoon kuuluva keskiamerikkalainen sammakkolaji. Sen kanta on elinvoimainen. Laji on erittäin myrkyllinen.
Ulkoasu
Vihernuolimyrkkysammakko kasvaa noin neljän senttimetrin pituiseksi. Sen pohjaväri on metallisen vihreä, jossa on mustia laikkuja. Lajin levinneisyys on vaikuttanut niin, että pohjaväreissä saattaa olla suuriakin alueellisia eroja.
Levinneisyys
Lajia esiintyy Keski-Amerikassa Costa Rican, Nicaraguan, Kolumbian ja Panaman alueilla. Vihernuolimyrkkysammakko elelee yleisesti sademetsissä sekä plantaaseilla.
Tsimafei Kalatšou
Tsimafei Kalatšou (, ; s. 1. toukokuuta 1981 Mahiljou, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän valioliigassa pelaavaa Rostovia ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Kalatšou pelasi vuosina 2000–2002 valkovenäläisessä Dnepr Mogilevissa 73 ottelua, joissa teki 11 maalia. Vuonna 2003 hän pelasi 30 ottelua ja teki viisi maalia Šahtjor Soligorskille. Kalatšoun seuraava seura oli ukrainalainen Šah’tar Donetsk, jossa hän pelasi kaksi ottelua vuonna 2004. Samana vuonna hänet lainattiin kolmen ottelun ajaksi Illitšivets Mariupoliin. Vuodeksi 2005 Kalatšou siirtyi venäläiseen Himkiin, jossa pelasi 35 ottelua tehden kolme maalia. Seuraavaksi hänen matkansa vei kahden vuoden ajaksi Rostoviin. Pelattuaan Rostovissa 55 ottelua ja tehtyään neljä maalia Kalatšou siirtyi Krylja Sovetov Samaraan, jossa pelasi kahden vuoden aikana 32 ottelua tehden kuusi maalia. Vuonna 2010 hän palasi Rostoviin.
Maajoukkueura
Kalatšou on pelannut vuodesta 2004 alkaen Valko-Venäjän maajoukkueessa ja tehnyt seitsemän maalia.
Muuta
Hänen veljensä Dzmitryi on myös jalkapalloilija.
Gustavo Huet
Gustavo Huet Bobadilla (22. marraskuuta 1912 Ciudad de México – 20. marraskuuta 1951 Puebla) oli meksikolainen ampuja. Hän sai vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa hopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa. Kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä hän jäi siinä 7. ja kesäolympialaisissa 1948 Lontoossa 30. sijalle. Hän oli olympialaisissa myös kilpailleen Guillermo Huetin veli. Hän kuoli rattijuopon uhrina toimiessaan poliisina.
South Quayn asema
South Quay on Docklands Light Railwayn asema Canary Wharfissa, Lontoossa, Oyster-vyöhykkeellä 2. Se avattiin 31. elokuuta 1987.
Vuonna 1996 aseman lähellä tehtiin pommi-isku, jossa kuoli kaksi ihmistä ja loukkaantui yli 30. Asema kärsi iskussa pahoja vaurioita.
Historia
thumb|left|Alkuperäinen asemarakennus. thumb|left|Uuden aseman itäinen sisäänkäynti. Asema avattiin 31. elokuuta 1987 osana DLR:n ensimmäistä osaa. Sen laiturit olivat aluksi yhden vaunun mittaiset, mutta niitä pidennettiin myöhemmin kahden vaunun mittaisiksi. Laiturien pidentäminen kolmen vaunun mittaisiksi ei onnistunut, koska radassa oli aseman molemmilla puolilla tiukka mutka. Niinpä DLR päätti sulkea vanhan aseman ja rakentaa uuden 125 metriä itään. Vanha asema suljettiin 23. lokakuuta 2009 ja uusi avattiin 26. lokakuuta. Saman vuoden joulukuussa asemalla paljastettiin vuoden 1996 pommi-iskun uhrien muistolaatta.
Teleste
Teleste Oyj on vuonna 1954 perustettu kansainvälinen teknologiakonserni, joka kehittää ja tarjoaa tietoliikenneverkkojen tilaajaverkkotuotteita ja kokonaisvaltaisia informaatio- ja videovalvontaratkaisuja sekä niihin liittyviä palveluita. Yhtiön asiakaskunta koostuu tietoliikenneoperaattoreista, junavalmistajista, joukkoliikenneoperaattoreista sekä julkisen sektorin organisaatioista. Telesten kotipaikka on Turussa.
Vuonna 2021 Telesten liikevaihto oli noin 144 miljoonaa euroa ja konsernin palveluksessa oli keskimäärin noin 847 henkilöä yli 20 eri maassa. Telestellä on koko maailman kattava toimipisteverkosto ja sen liikevaihdosta yli 90 % kertyy ulkomailta. Yhtiön osakkeet on vuodesta 1999 noteerattu Helsingin pörssissä.
Telestellä on omaa tuotantoa Littoisissa ja Forssassa, Suomessa ja tuotekehitysyksiköt Suomessa, Puolassa, Saksassa ja Belgiassa.
Liiketoiminta
Telesten liiketoiminta jakaantuu kahteen liiketoimintayksikköön: Teleste Networks ja Videovalvonta- ja informaatioratkaisut.
Teleste Networks
Teleste Networks- liiketoimintayksikkö keskittyy tietoliikenneverkkojen tilaajaverkkotuotteisiin ja sen merkittävin asiakaskunta koostuu tietoliikenneoperaattoreista. Networks-yksikön päämarkkina-alue on Eurooppa, mutta sillä on asiakasliiketoimintaa myös Pohjois-Amerikassa. Networks-yksikkö kehittää, suunnittelee ja valmistaa itse suuren osan tuotteistaan. Sen tuotekehitysyksiköt toimivat Suomessa ja Belgiassa ja oma tuotanto tapahtuu pääosin Suomessa. Tuotevalikoimaan kuuluu myös kolmansien osapuolien kehittämiä, Telesten omaa tarjontaa täydentäviä tuotteita.
Networks-yksikkö tarjoaa myös palveluita tilaajaverkkojen suunnitteluun, rakentamiseen ja ylläpitoon. Palveluiden asiakaskunta koostuu pääosin isoista eurooppalaisista kaapeliverkko-operaattoreista sekä uusista kuituverkko-operaattoreista. Palveluliiketoiminta keskittyy Englantiin, Sveitsiin, Suomeen ja Puolaan.
Videovalvonta- ja informaatioratkaisut
Teleste Videovalvonta- ja informaatioratkaisut -liiketoimintayksikkö toimittaa kokonaisvaltaisia informaatio- ja videovalvontaratkaisuja joukkoliikenneoperaattoreille, junavalmistajille ja julkiselle sektorille. Tuoteportfolio kattaa laajamittaiset matkustajainformaatioratkaisut sekä videovalvonta- ja tilannekuvajärjestelmät. Merkittävin asiakaskunta koostuu junavalmistajista ja julkisen sektorin organisaatioista, kuten joukkoliikenneoperaattoreista ja viranomaisista. Yksikön päämarkkina-alue on Eurooppa, mutta sillä on toimintaa myös Pohjois-Amerikassa ja Lähi-idässä. Yksikkö kehittää, suunnittelee ja valmistaa itse suuren osan tuotteistaan. Sen tuotekehitysyksiköt toimivat Suomessa, Puolassa ja Saksassa ja oma tuotanto tapahtuu pääosin Suomessa. Tuoteportfolioon kuuluu myös kolmansien osapuolien kehittämiä tuotteita, jotka täydentävät Telesten tuotetarjontaa.
Videovalvonnan ja informaatioratkaisujen yksikkö tarjoaa myös ratkaisuiden suunnitteluun, käyttöönottoon, järjestelmäintegrointiin, uudistuksiin ja ylläpitoon liittyviä palveluita. Palveluiden asiakkaina on yksikön koko asiakaskunta.
Historia
Radiomekaanikko Olavi Ahonen perusti Telesten elättääkseen itsensä ULA-radioiden ja televisioiden yhteisantennien valmistuksella. Teleste laajensi toimintaansa 1960-luvulla keskusradiojärjestelmiin ja muihin julkisten tilojen äänentoistolaitteistoihin sekä sairaaloiden potilaspuhelinjärjestelmiin. 1970-luvulla pääomasijoitusyhtiö Sponsorin omistuksessa Teleste suuntautui satelliittivastaanottoon, kaapelitelevisiojärjestelmiin sekä koulujen kielistudioihin, joiden valmistajana siitä tuli maailman suurin hankittuaan omistukseensa kielistudioalan yrityksen Auditekin ja norjalaisen äänentoistolaitteiden valmistajan Tandbergin kielenopetusteknologian.
Alanen (järvi Tammelassa)
Alanen on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven pohjoiseen Kuorijoen reittiin se kuuluu.
Maantiede
Järven pinta-ala on 7,8 hehtaaria ja sen pituus on 450 metriä ja leveys 230 metriä. Siihen laskee muutama pelto- ja metsäoja. Yksi niistä on Häränsilmän laskuoja. Myllyharjun yli laskee Päällisen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 550 metriä pitkä laskuoja Rautijärven Lyhönlahteen.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Länsirantaan laskeutuu peltoa ja pohjoisen ranta päättyy Myllyharjuun. Rannat ovat rakentamattomia ja lähin tie kulkee Myllyharjun päällä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ylittää niukin järven itäkulman.
Historia
Vuoden 1884 Senaatin kartastossa Silmälän talo oli piirretty Koverojärven ja Alasen väliin ja järvien väliltä sekä ympäriltä oli maata raivattu pelloiksi. Yläjuoksulla olevan Päällisen nimeksi oli merkitty "Myllynpäällinenjärvi". Samalla logiikalla Alanen olisi ollut "Myllynalinenjärvi". Kartassa ei kuitenkaan ole merkitty järvelle nimeä. Alaselle on merkitty kaksi saarta. Toinen saarista on nykyään yhdistetty kannaksella mantereeseen. Erään tarinan mukaan Sotkajärven laskun menettelystä oli syntynyt riita teurolaisten ja Saaren kartanonväen välille. Sen seurauksena Myllyharjun myllyn lasku-uoma tuhoutui liialliseen vedentuloon ja myllyn uoma syveni itsekseen. Harjun hiekka-ainesta joutui veden mukana Alaseen. Päällisen lasku-uoman syveneminen laski siyä myös tuntuvasti.
Sven Dirkschneider
Sven Dirkschneider (s. 8. joulukuuta 1993 Pulheim, Saksa) on saksalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten saksalaisen heavy metal -yhtyeen U.D.O.n rumpalina. Hän on yhtyeen perustajan ja laulajan Udo Dirkschneiderin poika.
Ura
Sven Dirkschneider kiinnostui rumpujen soitosta saatuaan U.D.O.n basistilta Fitty Wienholdilta joululahjaksi bongorummut. Hänen esikuviaan ovat Mikkey Dee (Motörhead), Nigel Glockler (Saxon), Stefan Kaufmann (Accept, U.D.O.), Ray Luzier (Korn), Scott Travis (Judas Priest) ja Neil Peart (Rush).
Koulutukseltaan Dirkschneider on mediasuunnittelija. Ennen liittymistään U.D.O.on hän työskenteli rumputeknikkona Saxonissa sekä U.D.O.ssa. Hän sijaisti Nigel Glockleria muutamassa konsertissa tämän sairastuttua.
Dirkschneider liittyi U.D.O.oon ollessaan 21-vuotias, hän korvasi Francesco Jovinon tämän jätettyä yhtyeen vuoden 2014 lopussa. Dirkschneider soittaa yhtyeen livealbumilla LIVE – Back To The Roots – Accepted! sekä vuonna 2018 ilmestyneellä Steelfactorylla.
Varikkopukki
Varikkopukki on laite, joka on pääasiassa tarkoitettu moottoripyörän tai mopon nostamiseen. Sitä käytetään yleensä huollossa tai säilytyksessä.
Niitä valmistetaan raudasta tai alumiinista, joita keveytensä ansiosta käytetään usein kisoissa. Varikkopukkeja on eri pyörämalleille, sekä etu/takapyörille tai keskirungon kohdalle tulevia malleja. Joissain malleissa on nostoa varten vipu, aivan kuten tunkeissa. Niiden hinnat vaihtelevat 20-400 euron välillä. Varikkopukkeja myydään moottoriurheiluliikkeissä ja kaksipyöräisten nettikaupoissa.
Renki
Renki on tilallisen maanviljelijän apumies. Koneistuneessa maataloudessa rengit eli maataloustyöntekijät ovat harvinaisia, mutta perinteisessä tilanpidossa entisaikoina he olivat hyvinkin tavallisia. Erityisesti maatalouksissa, joissa ei ole koneita, mutta tuotanto on selvästi yli omavarantarpeen, rengit olivat varsin välttämättömiä. Heidän lisäkseen tilat työllistivät lukuisia torppareita, jotka tekivät päivätöitä sekä mäkitupalaisia, jotka luontaistuotteina tai rahana maksettua palkkaa vastaan tekivät talon töitä.
Palvelusväki palkattiin kerran vuodessa tavallisesti syyskuun ensimmäisenä tai toisena sunnuntaina järjestetyillä pestuumarkkinoilla, joita pidettiin suurimmissa kirkonkylissä ja kaupungeissa. Työ alkoi seuraavan marraskuun alkupuolella ja kesti vuoden siitä eteenpäin. Osan palkasta saattoi jo saada etukäteen niin sanottuna pestuurahana. Rahan lisäksi renkien palkkaan kuuluivat ns. parseelit : villakankainen puku, 2 paria saappaita, 2 paria villasukkia, 2 paitaa ja 2 paria alushousuja.
Tavallisesti renki asui talon mailla ja he olivat talon ruoassa ja vaatteessa eli ylöspidossa. Renki saattoi olla kausirenki eli hänet palkattiin vain esimerkiksi heinänteon tai viljankorjuun ajaksi. Renkien naispuolisia vastineita olivat piiat. Lähes aina kun piika ja renki avioituivat, he muuttivat pois talon ruoasta ja muusta ylöspidosta ja menivät joko torppareiksi, lampuodeiksi tai mäkitupalaisiksi.
Kuitenkin maaseudulla on useita esimerkkejä, jotka kertovat myös säästeliään ja uurastavan rengin sosiaalisesta noususta. Hän saattoi naida talon tyttären tai leskiemännän, tai hän saattoi omilla säästöillään ostaa talonpoikaisen talon.
Renki on nykyisin lempinimi muun muassa taksinkuljettajalle, joka ei itse ole taksiauton omistaja eli isäntä.
Eräs tunnettu fiktiivinen renki on Hella Wuolijoen ja Bertolt Brechtin yhdessä kirjoittaman näytelmän Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti toisen pääosan esittäjä Matti.
Anne Vernon
thumb|right|250px|Vernon vuoden 1957 elokuvassa Il conte Max Anne Vernon (Edith Antoinette Alexandrine Vignaud; s. 7. tammikuuta 1924 Saint-Denis, Seine-Saint-Denis, Ranska) on ranskalainen näyttelijätär. Hän esiintyi 40 elokuvassa vuosina 1948–1970. Mukana oli kolme Cannesin elokuvajuhlien pääkilpailuun osallistunutta elokuvaa.
Kuninkaanlähde (Köyliö)
Kuninkaanlähde on lähde Köyliön Kankaanpään kylässä Säkylässä. Pinta-alaltaan 1,4 hehtaarin kokoinen lähde on yksi Suomen suurimmista lähteistä, johon vuorokauden aikana purkautuu läheiseltä Säkylänharjulta noin 3 500 – 4 000 m³ vettä. Nykyinen lampea muistuttava Kuninkaanlähde syntyi, kun sen Köyliönjärveen johtava lasku-uoma padottiin 1700-luvun lopussa. Nimensä se on saanut kuningas Kustaa III:n vierailtua paikalla vuonna 1775.
Kuninkaanlähde sijaitsee kokonaan asutuksen keskellä. Sen pohjoisrannalla olevan uimalaiturin viereen on pystytetty muistomerkki, jossa kerrotaan paikan menneisyydestä. Lähteen länsipäässä on 1800-luvulla rakennettu mylly.
Yleistä Kuninkaanlähteestä
Kuninkaanlähde padottiin vuonna 1775, jolloin Säkylänharjulta tuleva pohjavesi päätettiin valjastaa käyttövoimaksi vesimyllyn pyörittämiseen. Patoamisen jälkeen paikalle syntyi noin 270 metriä pitkä ja parhaimmillaan 40 metriä leveä lampi, joka laskee viereiseen Köyliönjärveen noin 300 metrin pituista Myllypuroa pitkin. Vanhojen karttojen mukaan lähteen koko ja muoto on vaihdellut eri aikoina.
Sen syvin kohta on noin 2,8 metriä, mutta alkuperäisen lähteen syvyys itäpäässä on vain puolisen metriä. Tulovirtauksen ansiosta itäpää pysyy sulana läpi talven. Kuninkaanlähteen linnustoon kuuluu sinisorsia ja joinakin vuosina paikalla on pesinyt myös telkkä. Lisääntyviä kaloja lähteessä ei ole. Pohjan sedimenteistä tehtyjen tutkimusten perusteella on päätelty, että Kuninkaanlähde on viimeisen parinsadan vuoden aikana tyhjentynyt padon pettämisen vuoksi 2–3 kertaa. Syyskuussa 1927 lähde tyhjeni, kun piisamit kaivoivat aukon sen länsipäässä olevaan penkereeseen. Kuninkaanlähde pysyi tuolloin tyhjänä aina seuraavaan juhannukseen saakka.
Lieteongelmat ja lähteen puhdistus
Vuosina 1960–2010 lähes koko virtaama johdettiin Myllypuron sijasta putkia myöden läheisen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin. Tästä johtuneen ylivirtauksen puutteen vuoksi lähteeseen joutunut orgaaninen materiaali painui viidenkymmenen vuoden ajan sen pohjaan, jonne muodostui jopa kymmenien senttimetrien paksuinen lietekerros. Ravinnerikas liete mahdollisti suosiolliset kasvuolosuhteet vesirutolle ja joinakin kesinä lähde kasvoi lähes umpeen. Vuonna 2012 Kuninkaanlähteessä havaittiin lisäksi ensimmäistä kertaa sen pohjaa osittain peittänyttä rihmalevää. Kuninkaanlähteen veden johtaminen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin loppui, kun Säkylän kunta osti ProAgrian omistaman yhtiön osakekannan itselleen 2009 ja lakkautti sen toiminnan vuotta myöhemmin. Länsi-Suomen ympäristölupaviraston mukaan lähteen virtaamaa oli vähentänyt myös Säkylänharjusta tapahtunut vedenotto. Parhaimmillaan virtaama oli jopa 11 000 m³ vuorokaudessa.
Kuninkaanlähdettä yritettiin puhdistaa pohjaan kertyneestä lietteestä ensimmäistä kertaa vuonna 2001, jolloin suoritettu imuruoppaus kuitenkin epäonnistui. Elokuussa 2015 Kuninkaanlähde tyhjennettiin ja liete poistettiin kaivinkoneen avulla. Maa- ja kotitalousnaisten Keskus valitsi myöhemmin lähteen puhdistamisen ensimmäiseksi valtakunnalliseksi Vuoden maisemateoksi.
Vajaan sadan metrin päässä Kuninkaanlähteestä sijaitsee Pikkulähde, joka padottiin 1960-luvun puolivälissä kalanviljelylaitoksen vedenottoa varten.
Historiaa
Kuninkaanlähde sai nimensä kuningas Kustaa III:n juhannusaattona 1775 paikalle tekemän vierailun johdosta. Hämeenlinnasta Kokemäenkartanon kautta Turkun matkalla ollut hallitsija pysähtyi lähteelle seuraamaan paikalle leiriytyneen kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Kankaanpään kylässä pidettyjä harjoituksia. Kuninkaan poistuttua yösijaansa Pryhtin ratsutilalle, käytiin lähteen rannalla henkirakuunarykmentin sotilaan hengen vaatinut kaksintaistelu. Vastakkain olivat 24-vuotiaat Arns Gabriel Grüner ja Ulrik Karl Stierneld, jotka kilvoittelivat paikallisen nuoren naisen suosiosta. Miekoilla käydyn kaksintaistelun hävisi Grüner, joka haavoittui kuolettavasti päähän ja muutamaa päivää myöhemmin haudattiin Köyliön kirkkoon. Hänen kaksintaistelussa käyttämänsä miekka on nykyään nähtävissä kirkon sakastissa. Stierneld pakeni sotaoikeuden tuomiota Venäjälle ja pääsi palaamaan Ruotsiin yhdeksän vuoden kuluttua. Kustaa III:n vierailuun liittyy myös Kokemäen ja Köyliön välisen maantien varrella sijaitseva Kuninkaanmänty.
Vuonna 2000 lähteen vesi pyhitettiin Pyhän Henrikin tien pyhiinvaelluksen yhteydessä järjetetyssä ekumenisessa Heikinmessussa. Pyhityksen suoritti Suomen ortodoksisen kirkon metropoliitta Leo.
Budžak
thumb|Budžakin hallinnollinen jako osana Ukrainaa Budžak on historiallinen alue Bessarabian eteläosassa, Mustanmeren rannalla. Valtiollisesti alue kuuluu nykyisin suurimmaksi osaksi Ukrainaan ja siellä Odessan alueeseen, mutta historiallisesti se on ollut osa Moldavian ruhtinaskuntaa. Ukrainan yhteyteen alue tuli vasta toisen maailmansodan yhteydessä, kun se Molotov–Ribbentrop-sopimuksen nojalla joutui Neuvostoliiton etupiiriin ja liitettiin 1940 Romaniasta Ukrainan neuvostotasavaltaan.
Alueen nimi tulee tataarin ja turkin kielistä, joissa sana Bucak merkitsee kulmaa tai kolmiota. Nimi viittaa alueen kolmiomaiseen muotoon, jonka kulmina toimivat Akkermanin, Ismailin ja Benderin kaupungit.
Lempäälän kirkko
Lempäälän kirkko, Pyhän Birgitan kirkko, on Lempäälän keskustassa sijaitseva keskiaikainen harmaakivikirkko. Kirkko on omistettu Pyhän Birgitan muistolle. Kirkko on rakennettu noin 1502–1505, ja se on edelleen Lempäälän seurakunnan käytössä oleva luterilainen kirkko. Kirkko on sijainnut maakuntien rajalla ja on siten saanut rakennustaiteellisia vaikutteita sekä Satakunnasta että Hämeestä. Kirkkoon mahtuu noin 650 henkilöä. Lempäälän kirkko toimii kesäisin tiekirkkona.
Hautausmaalla on sankarihautojen yhteydessä Sankarivainajien muistokivi.
Historiaa
pienoiskuva|upright|Kirkon itäpääty Kun Lempäälän ja Vesilahden yhteisen kirkkopitäjän kirkko paloi Aimalassa 1400-luvun alussa, rakennettiin Lempäälän seurakunnan ensimmäinen oma kirkko vuosina 1418–1419. Tämän kirkon on täytynyt olla puusta tehty, ja se on todennäköisesti sijainnut samalla paikalla kuin nykyinen kirkko.
Kirkkoon on tehty monia muutoksia, joista merkittävin tehtiin 1835–1838, jolloin kirkko laajennettiin yksilaivaisesta ristikirkoksi seurakunnan väkiluvun kasvun takia. Samalla purettiin vanha asehuone sekä Sotavallan kartanon hautakappeli ja jokaiseen ristisakaraan tehtiin neliapilaikkunat. Kirkkoa on myöhemmin korjattu sisätiloista suuremmin vuonna 1895 sekä 1920-luvulla, jolloin arkkitehtina oli Ilmari Launis. Viimeisin suuri peruskorjaus valmistui vuonna 1984.
Esineistö
Lempäälän kirkon ainoa keskiajalta säilynyt esine on alttarin yläpuolinen krusifiksi, joka lienee hankittu kirkon vihkiäistilaisuuteen. Kirkon neliosaisen alttaritaulun on maalannut 1759 turkulainen taidemaalari Johan Georg Geitel. Alttaritaulun aiheina ovat Herran ehtoollinen, Kristus Getsemanessa, Ristiinnaulitseminen ja Kristuksen ylösnousemus. Kirkossa on myös uudemmat 1902 lahjoitetut lempääläläisen Kaarlo Enqvist-Atran maalaamat alttaritaulut. Mitään alttaritauluista ei ole sijoitettu itse alttarille.
Kirkon vuodelta 1839 oleva uusgoottilainen saarnastuoli on samalta ajalta kuin kirkon laajentaminen ristikirkoksi.
Kirkon urut ovat 31-äänikertaiset, ja ne on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 1987.
Kellotapuli
Lempäälän kirkon kellotapuli on kirkkotorin etelälaidalla. Alun perin kellotapulin rakensi vuonna 1787 tyrvääläinen rakennusmestarin Mikko Lajander. Myös kellotapulia on korjattu ja muutettu useasti, viimeksi se on peruskorjattu 1967. Tapulin alakerrassa toimii myös tapulimuseo.
São Miguelin lento-onnettomuus 1949
São Miguelin lento-onnettomuus 1949 tapahtui 28. lokakuuta 1949 São Miguelissa Azoreilla.
Lento
Lentokone lähti Pariisista Orlyn lentoasemalta määränpäänään New York. Suunniteltu välilaskupaikka oli Santa Marian lentoasema Azoreilla. Lähestyessään lentokenttää kone törmäsi vuoreen ja tuhoutui. Koneessa oli 11 miehistön jäsentä ja 37 matkustajaa. Kaikki saivat onnettomuudessa surmansa. Kyseessä oli Air Francen reittilento.
Onnettomuuden todennäköisinä syinä pidetään navigointivirhettä, lähestymismenetelmien noudattamatta jättämistä ja sitä, että Santa Marian lentokenttää ei tunnistettu näkölento-olosuhteissa.
Uhrien joukossa oli muun muassa maailmanmestari-nyrkkeilijä Marcel Cerdan, viulisti Ginette Neveu ja piirtäjä Bernard Boutet de Monvel.
Tilastokeskus
pienoiskuva|Tilastokeskuksen päärakennus Helsingin Kalasatamassa. Tilastokeskus (, lyh. TK ) on Suomen valtion virasto, jonka tarkoitus on toimia tietopalveluna ja tarjota tilastoja ja tilastotieteen asiantuntemusta yhteiskunnan tarpeisiin. Tilastokeskus on yksi Suomen neljästä tilastoviranomaisesta.
Historia
Tilastokeskuksen juuret ulottuvat 1700-luvun puoliväliin, sillä vuonna 1748 perustettiin Ruotsin taulustolaitos, ja vuonna 1749 laadittiin Suomen ensimmäinen väestötilasto. Väestötilasto on maailman vanhin yhtäjaksoisesti ilmestynyt tilasto.
Vuonna 1928 annettiin laki ja asetus tilastollisesta päätoimistosta. Virastosta tuli tuolloin valtioneuvoston kanslian alainen. Vuonna 1954 annetun asetuksen myötä päätoimisto siirtyi valtiovarainministeriön alaisuuteen.
Maaliskuun alusta 1971 Tilastollisen päätoimiston tilalle perustettiin nykyinen Tilastokeskus. Vuoteen 1992 saakka sen alaisuudessa toimi tilastoneuvosto.
Organisaatio
Hallinnollisesti Tilastokeskus on valtiovarainministeriön alainen virasto. Tilastokeskuksen toimitilat sijaitsevat Helsingin Sörnäisissä. Tilastokeskuksen yhteydessä on myös Tilastokirjasto.
Tilastokeskuksen pääjohtajana on toiminut maaliskuusta 2021 valtiotieteiden tohtori Markus Sovala.
Pääjohtajat
Nimike oli vuoteen 1929 päällikkö, vuosina 1929–1982 ylijohtaja ja vuodesta 1982 se on ollut pääjohtaja.
Tilastot
Tilastokeskuksen internetsivuilta löytyy ilmaiseksi esimerkiksi StatFin-tietokanta, Suomi lukuina ja Kansainvälistä tilastotietoa. Tilastokeskuksella on myös erilaisia maksullisia tilastotietokantoja. Kysy tietopalvelusta -palvelusta annetaan yksittäisiä tilastotietoja koti- ja ulkomaisista lähteistä. Kansalliskirjaston Doria-palveluun on skannattu historiallisia tilastojulkaisuja.
GP2-kausi 2015
GP2-kausi 2015 oli GP2-sarjan yhdestoista kausi. Tästä kaudesta alkaen sarjassa käytettiin emosarja Formula 1:n autoista tutuksi tullutta avautuvaa takasiipeä eli DRS-järjestelmää.
Sarjan mestaruuden voitti belgialainen Stoffel Vandoorne. Toiseksi tuli yhdysvaltalainen Alexander Rossi ja kolmanneksi venäläinen Sergei Sirotkin. Tallien mestaruuden voitti ART Grand Prix.
Kuljettajamuutokset
Uudet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Kesken kauden vaihtuneet kuljettajat
Kilpailukalenteri
Kausi alkoi 18. huhtikuuta, Bahrainin Sahkirista ja päättyi 29. marraskuuta, Abu Dhabin Yas Marinan radalle. Saksan GP:n peruuntumisen myötä GP-luokkien kisat korvattiin Bahrainin osakilpailuilla, jotka ajettiin kauden toiseksi viimeisenä kisaviikonloppuna. Kilpailut ajettiin tuolloin FIA World Endurance Championship -sarjan yhteydessä.
(*) = Tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu pitkän kilpailun kahdeksannesta sijasta.
Mestaruuspisteet
Pisteet jaettiin lauantain pitkän kilpailun 10 parhaan joukkoon sijoittuneille kuljettajille ja 8 parhaalle sprinttikisassa. Lauantain pitkään kilpailuun paalupaikalle ajanut kuljettaja palkittiin 4 pisteellä. Nopeimman kierroksen 10 parhaan joukkossa ajanut kuljettaja sai 2 ylimääräistä pistettä. Sprinttikisaan paalupaikan ottanut kuljettaja ei saanut ylimääräisiä pisteitä.
Pisteet jaettiin sprinttikisan 8 parhaalle.
Kuljettajien mestaruuspisteet
† = Kuljettaja ei ajanut maaliin/keskeytti, mutta sai sijoituksen ajettuaan yli 90 % kisapituudesta. ‡ = Ratavallien korjaustöiden vuoksi kisa lyhennettiin 15 kierroksen mittaiseksi, joten kilpailusta jaettiin vain puolikkaat pisteet.
Tallien mestaruuspisteet
† = Kuljettaja ei ajanut maaliin/keskeytti, mutta sai sijoituksen ajettuaan yli 90 % kisapituudesta. ‡ = Ratavallien korjaustöiden vuoksi kisa lyhennettiin 15 kierroksen mittaiseksi, joten kilpailusta jaettiin vain puolikkaat pisteet.
Golowitz
Golowitz on suomalainen suku. Se tuli Suomeen Venäjältä 1600-luvun alussa. Ensimmäinen tulija Daniel Golowatsev oli pajari, ja hän sai Suomesta läänityksiä nykyisen Loviisan-Pernajan alueelta, muun muassa niin sanotun Mertlaxin neljänneksen. Hänen poikansa Peter rakensi Fantsnäs-nimiselle paikalle rälssitalon vuosina 1625–1626. Peterin poika Johan oli hulttio ja isä jätti hänet perinnöttömäksi. Fantsnäs ja Degerby siirtyivät Lorentz Creutzin omistukseen. Johan syytti Creutzia erilaisista rikoksista, ja Johan tuomittiin kuolemaan, mutta rangaistus muutettiin maasta karkotukseksi. Johan katoaa asiakirjoista 1600-luvun lopussa.
Nepalin rupia
Nepalin rupia on Nepalin rahayksikkö. Sen ISO 4217-koodi on NPR, ja arkipäiväisessä käytössä siitä on seuraavat lyhenteet: Rs, NR, ja NRs. Sitä myöntää Nepalin keskuspankkina toimiva Nepal Rastra Bank. Rupia (Rs) jakautuu sataan paisaan (P).
Rupia otettiin Nepalissa käyttöön vuonna 1932. Se korvasi moharin vaihtokurssilla 2 moharia = 1 rupia.
Monarkian lopettamisen (2008) jälkeen Mount Everest on korvannut kuninkaan kaikkien setelien kuva-aiheena. Nepalin rupia on sidottu Intian rupiaan vaihtokurssilla 1,6 NPR = 1 INR.
Boris Afanasjev
Boris Ivanovitš Afanasjev (, 1913–1983) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija ja jääkiekkoilija. Hän sai ansioituneen urheilumestarin (заслуженный мастер спорта, zaslužennyi master sporta) kunnianimen vuonna 1948 ja ansioituneen valmentajan (заслуженный тренер, zaslužennyi trener) kunnianimen vuonna 1968.
Texas State Capitol
Texas State Capitol on Yhdysvaltain osavaltion Texasin lainsäädäntöelimen kokoontumispaikka. Austinissa sijaitsevan rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Elijah E. Myers. Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1882, sen peruskivi muurattiin vuonna 1885 ja rakennustyöt saatiin lopulta päätökseen vuonna 1888.
Boris Afanasjev
Jalkapalloa Afanasjev pelasi keskikenttäpelaajana. Hän edusti urallaan TsDKA Moskovaa (1929–1932, 1944–1948), Dukatia (1933), Dinamo Bolševoa (1934–1937) ja Dynamo Kiovaa (1938–1941). Hän pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa 93 ottelua ja teki kolme maalia. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1946–1948 ja Neuvostoliiton cupin vuonna 1945.
Texas State Capitol
Vuonna 1993 valmistui rakennuksen maanalainen, 75 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria maksanut laajennusosa. Vuonna 1970 parlamenttirakennus lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen kansallisrekisteriin (NRHP), ja vuonna 1986 sille myönnettiin National Historic Landmark -arvo.
Boris Afanasjev
Jääkiekossa Afanasjev oli maalivahti ja voitti Neuvostoliiton-mestaruuden vuosina 1948–1950 edustaessaan TsDKA Moskovaa. Neuvostoliiton mestaruussarjassa hän pelasi yhteensä 78 ottelua. Vuodesta 1953 lähtien hän toimi jääkiekkovalmentajana ja valmensi muun muassa Spartak Moskovaa vuosina 1963–1964.
Texas State Capitol
Aiheesta muualla
30.27472°N, -97.74056°W
Nepalin rupia
Kolikot ja setelit
Nepalin valuuttaa on seuraavan kokoisina yksikköinä (setelit ja kolikot):
Lisäksi joskus harvemmin käytössä esiintyy vuonna 1997 julkaistuja 25 ja 250 rupian seteleitä.
Matkailijoita neuvotaan välttämään tuhannen rupian setelin käyttöä, sillä pienyrittäjillä, esimerkiksi rikša- ja taksikuskeilla, ei välttämättä ole riittävästi vaihtorahaa sille.
The New Yorker
The New Yorker on yhdysvaltalainen viikoittain ilmestyvä aikakauslehti, joka julkaisee reportaaseja, arvosteluja, esseitä, sarjakuvia, runoutta ja kaunokirjallisuutta. Lehteä ilmestyy vuodessa 47 numeroa, joista viisi on kaksoisnumeroita.
Algonkin-kielet
Algonkin-kielet on suuri Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kieliryhmä. Se kattaa suurimman osan algilaisen kielikunnan kielistä (kielikunnan muut kuin algonkin-kielet ovat wiyot ja yurok). Algonkin-kielten puhujia on itärannikolta Kalliovuorille asti.
The New Yorker
Vaikka The New Yorkerin arvostelut ja tapahtumaluettelot keskittyvät New Yorkin kulttuurielämään, on sillä laaja levikki myös kaupungin ulkopuolella.
Algonkin-kielet
Kaikkien algonkin-kielten edeltäjä, kantakieli, josta kaikki ne polveutuvat, oli kanta-algonkin, jota puhuttiin ainakin 3 000 vuotta sitten. Tieteilijät eivät kuitenkaan ole saavuttaneet yksimielisyyttä siitä, missä tätä kieltä puhuttiin.
The New Yorker
Lehden erityispiirteenä 1990-luvulle asti oli, ettei sen jutuissa käytetty lainkaan valokuvia, vaan kuvituksena oli pilapiirroksia.
Algonkin-kielet
Algonkin-kielelle on tunnusomaista monimutkainen polysynteettinen morfologia ja mutkikas verbijärjestelmä. Monet ilmaisut, joista englannin kielessä käytetään useita sanoja, voidaan sanoa yhdellä "sanalla". Esimerkiksi menomineen enae:ni:hae:w, "korkeammat voimat kuulevat häntä" tai tasankojen creen kāstāhikoyahk "se pelottaa meitä".
The New Yorker
Lehden perusti toimittaja Harold Ross yhdessä vaimonsa Jane Grantin kanssa tarkoituksenaan luoda älykäs ja huumoripitoinen aikakauslehti. Sen ensimmäinen numero ilmestyi 21. helmikuuta 1925.
Algonkin-kielet
Kielet
Ryhmään kuuluvat kielet voidaan jakaa karkeasti kolmeen ryhmään: tasankojen algonkin-kieliin, keskiosien algonkin-kieliin ja itäisiin algonkin-kieliin. Nämä jakautuvat edelleen kieliin ja murteisiin. Goddard (1996) ja Mithun (1999) jaottelevat nämä 27 kieleen, SIL Internationalin luokituksessa on 42 algonkin-kieltä.
Tässä jaossa on lueteltu kielet Goddardin ja Mithun mukaan. Monet kielistä ovat kuolleita.
Itäiset kielet
Vain itäiset kielet ovat todellinen geneettinen alaryhmä. Tasankojen ja keskiosien kielet ovat ainoastaan alueellisia ryhmiä. Tämä tarkoittaa esimerkiksi sitä, että mustajalka ei ole lähempää sukua cheyennelle kuin se on vaikkapa menomineelle. Viime aikoina tosin Paul Proulx on esittänyt toisenlaisiakin näkemyksiä. Hänen mukaansa keskiosien algonkin-kielet (joihin kuuluvat myös tasankojen kielet) ovat geneettinen alaryhmä ja itäinen ryhmä jakautuu useiksi alaryhmiksi.
Krasimir Balăkov
Krasimir Balăkov (, s. 29. maaliskuuta 1966) on bulgarialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Balăkov aloitti uransa Etăr Veliko Tărnovossa kaudella 1983–1984. Hän edusti seuraa vuosikymmenen loppuun saakka ja kuului avainpelaajiin, kun Etar sijoittui Bulgarian liigassa kolmanneksi kausina 1988–1989 ja 1989–1990. Seuran menestysvuodet huipentuivat mestaruuteen keväällä 1991, mutta Balăkov ei sitä juhlinut, sillä hän siirtyi 1990 portugalilaiseen Sportingiin. Balăkov edusti Sportingia viisi kautta ja juhli keväällä 1995 Portugalin cupin mestaruutta.
Kauden 1994–1995 päätteeksi Balăkov jätti Sportingin ja siirtyi Bundesliigaan VfB Stuttgartiin. Saksalaisseurassa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana pelannut Balăkov muodosti tehokolmikon yhdessä Fredi Bobicin ja Giovane Elberin kanssa. Hän juhli seuran paidassa Saksan cupin mestaruutta 1997 ja oli seuraavan keväänä mukana, kun Stuttgart hävisi Cup-voittajien cupin loppuottelussa Chelsealle 1–0. Balăkov edusti Stuttgartia kahdeksan kautta ja pelasi seurassa yli 230 liigaottelua.
Maajoukkuetasolla Balăkov edusti Bulgariaa vuosina 1988–2003 kaikkiaan 92 A-maaottelussa. Maajoukkueuran huipennuksen hän koki MM-kisoissa 1994, kun Bulgaria sijoittui neljänneksi ja Balăkov valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Hän oli mukana myös EM-kisoissa 1996 ja MM-kisoissa 1998.
Ura valmentajana
Balăkov aloitti valmennusuransa VfB Stuttgartin apulaisvalmentajana heti pelaajauransa lopettamisen jälkeen. Hän työskenteli Felix Magathin ja Matthias Sammerin alaisuudessa kaksi vuotta, kunnes siirtyi 2005 VFC Plauenin pelaajavalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin varsin lyhyeksi ja hän jätti seuran jo samana vuonna.
Tammikuussa 2006 Balăkov siirtyi yllättäen sveitsiläisseura Grasshopper-Club Zürichin päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Grasshoppers voitti Intertoto-cupin ja eteni UEFA-cupissa aina lohkovaiheeseen kaudella 2006–2007. Hän sai potkut tehtävästään toukokuussa 2007. Lokakuussa 2007 Balăkov korvasi Rolf Fringerin FC St. Gallenin päävalmentajana, mutta ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta Sveitsin superliigasta ja sai potkut kauden jälkeen.
Toukokuun lopussa 2011 Balăkovista tuli kroatialaisseura HNK Hajduk Splitin päävalmentaja. Hän jätti seuran maaliskuussa 2012 ja siirtyi Bundesliigassa putoamiskamppailuun joutuneen 1. FC Kaiserslauternin päävalmentajaksi. Balăkov ei onnistunut enää kääntämään Kaiserslauternin peliesityksiä paremmiksi ja seura putosi kauden jälkeen 2. Bundesliigaan.
Kesällä 2014 Balăkov aloitti PFK Liteks Lovetšin uutena päävalmentajana. Balăkovin johdolla Liteks sijoittui kaudella 2014/15 Bulgarian liigassa neljänneksi ja eteni cupissa puolivälieriin saakka. Balăkov erosi tehtävästään heinäkuussa 2015 seuran pudottua Eurooppa-liigan ensimmäisellä karsintakierroksella latvialaiselle FK Jelgavalle.
Curtis Hanson
thumb|right|Curtis Hanson. Curtis Lee Hanson (24. maaliskuuta 1945 Reno, Nevada, Yhdysvallat – 20. syyskuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa ohjaamastaan, käsikirjoittamastaan ja tuottamastaan rikosdraamaelokuvasta L.A. Confidential (1997). Hänen muita elokuviaan ovat muiden muassa Eminemin tähdittämä 8 Mile (2002) sekä Käsi joka kehtoa keinuttaa (1992), Villi joki (1994) ja Lainakengissä (2005).
Hanson sai vuonna 1998 parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon Brian Helgelandin kanssa elokuvasta L.A. Confidential.
Hanson kuoli 71-vuotiaana syyskuussa 2016.
Hirax
Hirax on thrash metal -yhtye Kalifornian Orange Countysta. Se aloitti toimintansa vuonna 1984 yhtyeen laulajan Katon W. De Penan johdolla.
Uskela
Suurpitäjä
Ehkä noin vuoteen 1230 mennessä perustetun ja asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1329 mainitun Uskelan on arveltu olleen Halikonlahden alueen vanhin kirkkopitäjä. Sen alueeseen olisivat joidenkin arvioiden mukaan vielä 1200-luvun puolivälissä ja 1300-luvun alussa saattaneet kuulua myöhemmät Halikon, Perniön ja Marttilan kirkkopitäjät. Ilman näitä Uskelan alue laajimmillaan 1400-luvun lopulle asti kattoi nykyisen Salon keskustan ohella myöhempiä Muurlan, Perttelin, Kuusjoen ja Kiikalan kuntia sekä nykyistä Someron kaupungin eteläosaa vastanneen alueen.
Kappelit
Kun Kiikalasta muodostettiin itsenäinen seurakunta vuonna 1639, muodostuivat likimain ne Uskelan seurakunnan rajat, jotka säilyivät aina 1800-luvulle asti.
Poikkeuksellista Uskelan emäseurakunnan ja kappelien suhteissa oli, että itse Uskelan emäkirkko Uskelanjoen rantatöyräällä, Salosta Pertteliin johtaneen maantien varressa oli koko ajan puurakenteinen, kun sen sijaan Saloon ja Pertteliin rakennettiin 1500-luvulla komeat kivikirkot. Myös itse Uskelan emäkirkonlääni eli emäseurakunnan alue erotuksena kappeleista oli alueeltaan varsin pieni.