cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aero the Acro-Bat
Pelaaminen
Pelin tasot ovat tyypillisiä 2D-tasohyppelykenttiä. Läpäistääkseen tason pelaajan täytyy suorittaa tiettyjä tehtäviä. Esimerkkitehtäviä ovat: vanteen läpi hyppiminen, ajaminen vuoristoradassa ja tason päällä hyppely, kunnes se katoaa. Pelissä on neljä maailmaa ja kaikissa on viisi kenttää.
Aero voi hyökätä ampumalla tähtiä tai iskemällä ilmasta pääpuskulla.
Mary Douglas
Mary Margaret Douglas (25. maaliskuuta 1921 – 16. toukokuuta 2007) oli brittiläinen antropologi. Douglasin tutkimusalue oli erityisesti sosiaaliantropologia. Hänet tunnetaan etenkin kulttuuriin ja symbolismiin liittyvistä kirjoituksistaan.
Aero the Acro-Bat
Juoni
Sonic the Hedgehogin innoittama Aero the Acro-Bat on punainen lepakko, joka elää ja työskentelee sirkuksessa. Hänen täytyy puolustaa sirkusta Edgar Ektorilta, joka on ilkeä ex-klovni, joka ennen työskenteli samassa sirkuksessa ja haluaa sulkea sen nyt lopullisesti. Aero joutuu myös työskentelemään hänen partnerinsa, Zero the Kamikaze Squirrelin kanssa.
Mary Douglas
Elämä
Mary Margaret Douglas (o.s. Tew) syntyi Italiassa San Remossa, missä vanhemmat olivat lomailemassa. Perhe asui pysyvästi Burmassa, jossa Mary Douglasin isä Charles Tew työskenteli Intian siviilihallinnon virkamiehenä. Douglas oli perheensä esikoinen. Perheen juuret ovat Irlannissa, ja sukunimi Tew on kelttiläistä juurta.
Aero the Acro-Bat
Vastaanotto
Hahmo Aero sai suosiota sen verran, että Sunsoft piti sitä maskottinaan.
Mary Douglas
Elämä
Mary Douglasin tullessa viisivuotiaana kouluikään hän matkusti Englantiin äidinpuoleisten isovanhempien luo. Hän kävi siis ensimmäiset kouluvuotensa Englannissa Devonin kreivikunnassa sijaitsevassa Totnesissa. Kun Douglasin äiti Phyllis Tew sairastui syöpään, vanhemmat palasivat Lontooseen. Maryn isoisän kuoltua Mary muutti sisarensa kanssa isovanhempiensa luota eläkkeelle jääneen isänsä luokse. Uusi koulupaikka oli Roehampton, jossa oli katolinen Pyhän Sydämen sääntökunnan nunnaluostari ja luostarikoulu. Luostarikoulussa opiskelemisella on nähty olleen myöhemmin suuri vaikutus Douglasin tuotantoon. Luostarikoulu oli Douglasille turvallinen ja yhteisöllisyyttä tarjoava paikka.
Aero the Acro-Bat
Vastaanotto
Electronic Gaming Monthly palkitsi Aero the Acro-Batin parhaaksi uudeksi hahmoksi vuonna 1993.
Mary Douglas
Elämä
Douglas aloitti vuonna 1939 yliopisto-opinnot Oxfordissa, mutta ne keskeytyivät sotavuosiksi, ja hän työskenteli siirtomaavirastossa vuodesta 1943 vuoteen 1947. Tänä aikana hän tutustui useisiin antropologeihin ja antropologisiin tutkimuksiin. Toisen maailmansodan loppupuolella Douglas palasi suorittamaan opinnot loppuun. Hän valmistui sosiaaliantropologia pääaineenaan vuonna 1948. Tämän jälkeen Douglas otti tutkimuskohteekseen Belgian Kongossa elävät lelet ja teki heidän parissaan etnografista kenttätyötä vuosina 1949, 1950 ja 1953. Douglas väitteli tohtoriksi vuonna 1951. Väitellessään tohtoriksi hän oli Edward Evans-Pritchardin ja M. N. Strinivasin oppilas. Väitöstutkimus julkaistiin kaksi vuotta myöhemmin nimellä A Study of the Social Organization of the Lele of Kasai. Mainittujen opettajien lisäksi Douglasin ajatteluun vaikutti suuresti myös Oxfordissa opettanut tšekkoslovakialainen juutalaispakolainen Franz Baermann Steiner, joka käsitteli luennoillaan kulttuurien tabu-käsityksiä.
Douglas siirtyi Oxfordista vuonna 1951 University Collegen antropologian laitokselle Lontooseen. Yksi syy siirtymiseen oli avioliitto James A. T. Douglasin kanssa. Mary Douglas työskenteli University Collegessa 26 vuotta, minkä jälkeen hänet kutsuttiin tutkimustyöhön Yhdysvaltoihin. Douglas siirtyi New Yorkissa toimivan Russell Sage -säätiön kulttuurientutkimuksen laitoksen johtajaksi. Tässä työssä hän toimi vuoteen 1981 asti, jolloin hänet nimitettiin Northwestern Universityn antropologian professoriksi Evanstoniin. Mary Douglas jäi eläkkeelle vuonna 1985 ja palasi silloin Englantiin.
Kiviahven
Kiviahven (Ambloplites rupestris) on aurinkoahventen (Centrarchidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sen arvo akvaariokaupassa ja urheilukalastuksessa on pieni. Samaan sukuun kuuluvat Ambloplites cavifrons ja Ambloplites ariommus ovat aiemmin luettu samaksi lajiksi kuin kiviahven.
Kiviahventa tavataan kotoperäisenä kaakkoisessa Kanadassa ja Yhdysvaltojen koillisosissa. Lisäksi se on levinnyt vieraslajina Meksikoon ja 1880-luvulla Eurooppaan Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan valtioihin. Kiviahventen tarkka lukumäärä ei ole tiedossa, mutta sen arvioidaan olevan yli 1 000 000. Lajin populaatiot ovat vakaita.
Irakli Labadze
Irakli Labadze (, s. 9. kesäkuuta 1981 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen tennispelaaja.
Vasenkätinen Labadze aloitti uransa vuonna 1998, ja häntä valmentaa Roberto Brogin. Labadze ei ole voittanut yhtään ATP-turnausta, mutta on silti ollut parhaimmillaan kaksinpelin maailmanrankingin sijalla 42. Nelinpelissä hänen paras sijoituksensa on ollut sadas. Labadze asuu synnyinkaupungissaan Tbilisissä.
Henry Cejudo
Henry Cejudo (s. 9. helmikuuta 1987 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut vapaapainin olympiavoittaja ja vapaaottelija. Hän oli UFC:n kärpäs- ja kääpiösarjan mestari.
Henry Cejudo voitti 55 kilogramman painoluokassa olympiakultaa Pekingissä 2008, loppuottelussa hän kukisti japanilaisen Tomohiro Matsunagan. Vuonna 2007 hän voitti kultamitalin Pan-Amerikan kisoissa. Pan-Amerikan mestaruuden sekä Yhdysvaltain mestaruuden Cejudo on voittanut vuosina 2006 ja 2007. Lukioaikoinaan hän voitti neljä osavaltiomestaruutta.
Cejudo asuu Colorado Springsissä ja edustaa Sunkist Kids -seuraa. Hänen valmentajanaan toimii Terry Brands.
Mésa (Lesbos)
Mésa (myös Méssa) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella ja kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Agía Paraskevín kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Lesboksen kunnan Agía Paraskevín kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 20 (vuonna 2011).
Laura Flippes
Laura Flippes (s. 13. joulukuuta 1994 Strasbourg) on ranskalainen käsipalloilija. Hän on voittanut maailmanmestaruuden Saksan kisoissa 2017 ja Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Metz Handballia.
Mésa (Lesbos)
pienoiskuva|vasen|300px|Mésan temppelialue. Mésa sijaitsee nimensä mukaisesti Lesboksen keskiosissa lähellä Kallonínlahden koillisrantaa. Se tunnetaan erityisesti Mésan antiikin aikaisen temppelin arkeologisesta alueesta. Mésan joonialainen temppeli (joskus ”Méssan/Méssonin temppeli”) oli pyhitetty Zeukselle, Heralle ja Dionysokselle. Se oli antiikin Lesboksen keskeisin kulttipaikka ja sijaitsi lähellä Pyrrhan kaupunkia. Paikka toimi keskeisen sijaintinsa ansiosta myös lesboslaisen pentapoliin eli saaren viiden merkittävimmän kaupungin (Mytilene, Methymna, Antissa, Eresos ja Pyrrha) kokouspaikkana. Varhaiskristillisellä ajalla paikalle rakennettiin basilika ja sen paikalle myöhemmin pienempi kirkko. Alueella on pieni museotila, jossa on näytillä muun muassa rakennusten osia.
Laura Flippes
Flippesin molemmat vanhemmat ovat pelanneet käsipalloa, ja isä on toiminut myös valmentajana.
Kielitieteen historia
Kielitiede omana tieteenalanaan katsotaan länsimaissa alkaneen vasta 1800-luvulla. Kieltä ja sen osia on kuitenkin tutkittu jo kauan ennen tätä, ja usein syyt ovat olleet käytännönläheisiä. Pisin historia kielitieteellä on Intiassa, jossa 400-luvulla eaa.. elänyt Panini kirjoitti kommentteja sutrista. Paninia tituleerataan myös "kielitieteen isäksi".
Antiikki
Antiikin ajan kielitiede ei palaudu muinaisiin kreikkalaisiin niin kuin usein virheellisesti luullaan. Muiden tieteiden tavoin kielitiedekin alkoi esisokraatikkojen kosmologisesta pohdinnasta: esim. Thales (n. 625–545 eaa.) tuli siihen tulokseen, että kaikki olemassa oleva on vettä. Tästä eteenpäin asioiden olemassa oloa on alettu perustella hengellisimmillä asioilla. .
Kieltä on tutkittu tavalla tai toisella jo paljon aikaisemmin. Panini on ensimmäinen tunnistettavissa oleva henkilö, joka on systemaattisesti tutkinut juurikin kieltä.
Intia
Paninin kirjoittaman sanskritin kielioppi on Leonard Bloomfieldin mukaan "ihmisen älykkyyden suurimpia hetkiä". Veda-kirjoitusten perusteella kieleen suhtaudutaan kuin jumaliin ja sitä pidetään äärettömänä. Syynä tähän on se, että kielellä voidaan kuvata näitä edellä mainittuja asioita: jumalien pyhyyttä ja maailmankaikkeuden äärettömyyttä. .
Kiina
Kiinalaisen kielitieteen perinnön mukaan Kevättä ja syksyä -kaudella elänyt Kungfutse oli ensimmäinen kielitieteilijä. Kungfutse pohdiskeli sanojen ja niiden merkityksien välisiä suhteita ja tuli siihen tulokseen, että sanoilla viitataan siihen, mitä asioiden ja ihmisten pitäisi olla, mutta epätäydellisessä maailmassa tämä ei aina ole mahdollista ja sana-merkitys -suhteen tasapaino voi järkkyä. Esim. hallitsija on hallitsija vain, jos tällä on valtaa hallita jotakin. Kevättä ja syksyä -kaudella oli yleistä, että hallitsijan vasallit syöksivät tämän vallasta ja nousivat itse hallitsijoiksi. Kungfutsen mukaan tällöin syntyy sanan ja sen merkityksen välinen epätasapaino, joka tulee korjata esim. niin, että vallasta syösty hallitsija taistelee tiensä takaisin valtaistuimelle. .
Keskiaika
Arabiankielisistä grammaatikoista ensimmäinen on Ibn Abi Ishaq (k. 735), joka oletettavasti kirjoitti ensimmäistä kertaa arabian kielestä ja alkoi tutkimaan sitä.
Euroopan varhaiskeskiajalla (500–800 -luvulla) kielitiede keskittyi lähinnä säilyttämään latinan osaamisen tyydyttävällä tasolla. Tämän ajanjakson tärkein paikka, jossa kielitiedettä harjoitettiin, oli Irlanti, jossa luostarilaitos ylläpiti käsikirjoitusten korkeaa tasoa.
Lanskata
Lanskata tai Landskata on Selkämereen työntyvä niemi Porin Ahlaisissa lähellä Merikarvian kunnan rajaa. Osa siitä kuuluu vuonna 2011 perustettuun Selkämeren kansallispuistoon.
Lanskatan koillispuolella on kapea Keikveden lahti, johon laskee noin kymmenen kilometrin pituinen Pohjajoki. Sen lounaispuolinen Lanskatanlahti erottaa Lanskatan niemen Saanteen eli Sandön niemestä. Niemen pohjoisinta kärkeä kutsutaan nimellä Skataudden tai Skatannokka.
Karulla ja louhikkoisella niemellä on lähinnä loma-asutusta sekä vuonna 1960 rakennettu Porin Metsänkävijöiden partiolippukunnan maja.
1960-luvun alussa Lanskata ja Sandö olivat ehdolla Suomen ensimmäisen ydinvoimalan sijoituspaikaksi yhdessä Eurajoen Olkiluodon ja Pyhämaan Kettelin kanssa. Vuoden 1964 loppuun mennessä länsirannikko kuitenkin hylättiin voimalan paikkana ja se päätettiin myöhemmin rakentaa Loviisaan.
Into Linturi
Into Aimo Onni Linturi (21. lokakuuta 1902 Köyliö – 7. elokuuta 1989) oli suomalainen taidemaalari.
Linturin vanhemmat olivat nimismies Kaarlo Lindroth ja postinhoitaja Ida Lindroth, o.s. Andrell. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1921–1924, Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1924–1926 sekä Vapaassa Taidekoulussa 1947. Linturi suoritti taiteilijan debyyttinsä osallistuessaan Suomen Taiteilijain näyttelyyn Helsingissä 1928 ja hän osallistui myöhemmin useisiin ryhmä- ja yksityisnäyttelyihin 1950-luvulta aina 1980-luvulle saakka. Ulkomailla hän piti näyttelyjä Saksassa vuonna 1971 ja Latviassa vuosina 1972 ja 1976. Linturi toimi kansalaisopiston kuvataiteen opettajana Vammalassa vuosina 1965–1970.
Into Linturilla oli vuodesta 1930 ateljee lapsuudenkodissaan Köyliön Villa Linturissa. Hän asui Köyliössä 1950-luvun alkuun saakka jolloin hän muutti Tyrväälle Hätilän kylään. Linturi asui myöhemmin kesät Tyrväällä ja talvet Turussa. Linturin tuotantoon kuului satakuntalaisia maisemakuvia ja myös muotokuvia. Hänen töitään on esillä Emil Cedercreutzin museossa Harjavallassa. Lisäksi hänen maalauksiaan on Tampereen taidemuseon, Rauman taidemuseon, Porin taidemuseon ja Hiekan taidemuseon (Tampere), Kankaanpään, Vammalan, Porin ja Tampereen kaupunkien, Ruotsin Skövden ja Saksan Bremenin kaupunkien sekä eri yhteisöjen ja säätiöiden kokoelmissa.
Hänen veljiään olivat muun muassa sisäministeri Arvo Linturi sekä yleisurheilija Oiva Linturi.
Viala
Viala voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mória
Mória on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella ja kuuluu Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 164 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Mórian akveduktin jäänteet.]] Mórian kylä sijaitsee Lesboksen itäosassa noin viisi kilometriä pääkaupunki Mytilínistä luoteeseen. Se muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Μόριας, Dimotikí Koinótita Mórias), johon kuuluvat varsinaisen Mórian kylän lisäksi Achliá, Lárisos ja Mármaro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 450.
Mória tunnetaan muun muassa sen lähellä olevista Mórian akveduktina tunnetun roomalaisaikaisen akveduktin jäännöksistä. Akvedukti toi antiikin aikana vettä Lesboksen Ólympos-vuorelta nykyisen Agiásoksen tienoilta Mytilenen eli nykyisen Mytilínin kaupunkiin. Sen pituus oli noin 26 kilometriä. Mórian länsipuolella akveduktista on jäljellä noin 170 metrin osuus ja 17 kaarta. Akvedukti on rakennettu 200- ja 300-lukujen taitteessa.
Mórian lähellä toimi vuodesta 2015 lähtien pakolaisleiri, joka oli Euroopan suurin. Leiri syntyi Euroopan pakolaiskriisin myötä ja oli suunniteltu noin hengelle, mutta siellä ja sen ympäristössä oli enimmillään majoittuneena noin  pakolaista. Suurin osa leiristä tuhoutui tulipalossa 8. syyskuuta 2020.
Aiemmin kylä kuului vanhaan Mytilínin kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Mytilínin kunnallisyksikköön.
Luettelo squashin Suomen-mestareista
Tämä on luettelo squashin Suomen-mestareista. Squashissa on pelattu Suomen-mestaruuksista miesten ja naisten kaksinpelissä vuodesta 1970.
BloodRayne (videopeli)
BloodRayne on Terminal Realityn kehittämä ja Majesco Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin alun perin vuonna 2002, ja se on julkaistu usealle alustalle.
Peli sijoittuu vuosiin 1933–1938, aikaan juuri ennen toista maailmansotaa. Brimsone-ryhmän agenttina toimiva puolivampyyri Rayne lähetetään useisiin kohteisiin taistelemaan natsien armeijan yliluonnollisia olentoja vastaan. Pelin PlayStation 2 ja Nintendo GameCube -versiot ovat sensuroimattomia, mutta Xbox- ja Windows-versioissa kaikki natsisymbolit, kuten hakaristit, on poistettu.
Pelin jatko-osa on vuonna 2004 julkaistu BloodRayne 2.
Aiheesta muualla
BloodRayne
Julmia aikeita
Julmia aikeita on yhdysvaltalainen teinidraama vuodelta 1999. Elokuvan ohjasi Roger Kumble. Pääosissa nähdään Ryan Phillippe, Sarah Michelle Gellar, Reese Witherspoon ja Selma Blair.
Jalkapalloseura Karjala
Karjala on jalkapalloseura Petroskoista, Karjalan tasavallasta. Joukkue pelaa Venäjän 2. divisioonassa. Vuonna 2011 se pelasi ottelunsa tilapäisesti Pietarissa Petrovsky Small Arenalla.
Knut
Knut on pää­asiassa pohjois­mainen miehen etunimi. Nimi johtuu muinaissaksan sanasta knuz, joka merkitsee rohkeaa, ylhäis­syntyistä, ylpeää tai reipasta.. Tanskassa nimi esiintyy muodossa Knud.
Nimen tavallisin suomen­kielinen vastine on Nuutti. Tanskan ja Ruotsin Knut- tai Knud-nimisistä kuninkaista käytetään suomen kielessä kuitenkin vakiintuneesti muotoa Knuut.
Suomessa nimi Knut on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1403 henkilölle. Muodossa Knuut nimi on samana aikana annettu noin 50 ja muodossa Knud noin 40 henkilölle.
Knutin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 13. tammikuuta, Tanskan prinssi Knud Lavardin muistopäivänä eli nuutinpäivänä, jota on myös pidetty jouluajan loppuna.
Komipermjakit
Komipermjakit (muita nimityksiä Permin komit, permjakit; komipermjakiksi коми-пермяккез, komi-permjakkez) ovat Venäjällä etupäässä Permin aluepiiriin kuuluvassa Permin Komin piirikunnassa asuva suomalais-ugrilaista komipermjakin kieltä puhuva kansa ja toinen komien pääryhmä komisyrjäänien ohella. Komipermjakkien kieli on läheistä sukua komisyrjäänien kielelle. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan komipermjakkeja on 125 200 henkeä.
Varhaisimmat todisteet komipermjakkien esi-isistä on löydetty Kamajoen yläjuoksulta 800–1200-luvuilta. Kaman seudulle muutti 1500-luvulla paljon venäläisiä, ja venäläisen kulttuurin vaikutus komipermjakkeihin on siitä saakka ollut suuri. Oma kirjakieli ja kansallinen kirjallisuus syntyivät kuitenkin 1920–1930-luvuilla.
Asuinalue, lukumäärä ja kieli
Komipermjakkien perinteistä asuinaluetta ovat Permin Komin etelä- ja pohjoisosat. Piirikunnan väestöstä he muodostavat 59,0 %. Erillisiä ryhmiä ovat Permin aluepiirin koillisosassa asuvat Jazvan komit sekä Kirovin alueen Afanasjevon piirin Zjuzdinin komit. Siirtolaisten perustamia komipermjakkikyliä oli aikaisemmin myös Novosibirskin alueella. Viime vuosikymmeninä monet ovat muuttaneet muualle Venäjälle ja entisen Neuvostoliiton tasavaltoihin.
Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan komipermjakkeja on 125 200 henkeä, joista 64,1 % asuu Permin Komissa ja 18,5 % muualla Permin aluepiirissä. Vuonna 1989 Venäjän komipermjakeista 71,1 % piti äidinkielenään komipermjakkia ja 28,7 % venäjää. Toisena kielenään venäjää puhui 62,1 %. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan venäjää osaa 98,3 % komipermjakeista. Kotipiirikunnassaan asuvista komipermjakeista 97,4 % puhuu venäjää ja 95,1 % komipermjakkia.
Etninen historia
Kaman yläjuoksulta löydettyjä 800–1200-lukujen arkeologisia muistomerkkejä pidetään nykyisten komipermjakkien esi-isien jättäminä. Venäläisissä lähteissä Permi mainitaan ensimmäisen kerran novgorodilaisten vuonna 1187 Uralin taakse tekemän retken yhteydessä. Vytšegdan Permiin rajoittunut Suur-Permi esiintyy 1300-luvun lopulla laaditussa Tapani Permiläisen elämäkerrassa. Suur-Permin tiedetään muodostaneen ruhtinaan johtaman alueellisen kokonaisuuden. 1400-luvulla Moskovan ruhtinaskunta alkoi levittää vaikutusvaltaansa Suur-Permin alueelle, ja vuonna 1472 tehdyn sotaretken yhteydessä se liitettiin Venäjään. Jonkin aikaa aluetta hallitsivat Moskovan asettamat paikalliset ruhtinaat, mutta pian siitä tuli Venäjän hallinnollinen yksikkö, joka jaettiin Tšerdynin ja Usoljen sekä myöhemmin Kaigorodin kihlakuntiin.
Kaman seudusta tuli Siperian kaupan ja valloituksen tukikohta, ja varsinkin 1500-luvun jälkipuoliskolla sinne muutti paljon venäläistä väestöä. Venäläinen vaikutus komipermjakkien kulttuurin on ollut erityisen voimakas. Samaan aikaan eteläiset Invajoen komipermjakit joutuivat Stroganovin kauppiassuvun maaorjiksi. Pohjoisista komipermjakeista tuli valtion talonpoikia, minkä johdosta ryhmien välille on syntynyt tiettyjä eroavaisuuksia. 1700-luvulla osa kansasta kiinnitettiin Uralin metallitehtaisiin, joille he joutuivat hankkimaan puuta ja puuhiiltä. Väestön kasvun ja viljelysmaan vähyyden takia monet hakeutuivat muualle ansiotöihin tai muuttivat uusille alueille Siperiaan. Muuttoliike oli voimakkaimmillaan 1800–1900-lukujen vaihteessa.
1920-luvulla keskusteltiin komipermjakkien liittymisestä komisyrjäänien yhteyteen, mutta taloudellisista ja poliittisista syistä ajatuksesta luovuttiin. Vuonna 1925 perustettiin Permin alueeseen kuulunut Komipermjakkien kansallinen piirikunta. 1920- ja 1930-luvuilla syntyi oma kirjakieli, kansallinen kirjallisuus, teatteri ja ammattitaide. Piirikunnan taloudellinen kehitys oli kuitenkin hidasta ja vähitellen sen päätehtäväksi jäi puuraaka-aineen tuottaminen. 1930-luvun alun maatalouden kollektivisointi ja sitä seurannut nälänhätä johtivat väestön vähenemiseen. Myöhemmin alueen ulkopuolelta muutti paljon työvoimaa metsäteollisuutta varten. Piirikunnan väestö oli suurimmillaan 1950-luvulla, minkä jälkeen se on vähentynyt lähes puolella.
Perinteinen kulttuuri
Komipermjakkien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Metsästyksen merkitys oli vähäisempi kuin komisyrjääneillä. Kalastusta harjoitetaan yhä kotitarpeiksi. Nykyään tärkeimpiä työnantajia ovat maatalous, metsätyöt ja pienteollisuus.
Nykytilanne
Komipermjakit ovat Venäjän suomalais-ugrilaisista kansoista ainoa, joka muodostaa enemmistön oman hallintoalueensa väestöstä. Tästä huolimatta he ovat varsin pitkälle venäläistyneitä, ja komipermjakin kirjakielen rooli on marginaalinen. Piirikunnan talouden jälkeenjääneisyyden takia suuri osa kansasta on muuttanut Permin aluepiirin ja Venäjän muihin kaupunkeihin, joissa he sulautuvat nopeasti venäläisiin. 1990-luvun alussa kansallista kulttuuria elvyttämään perustettiin Jugör-niminen yhdistys.
MDPV
MDPV eli metyleenidioksipyrovaleroni on päihteenä käytetty piriste, joka saattaa vaikutuksiltaan muistuttaa hieman kokaiinia tai etäisesti amfetamiinia. MDPV:tä kutsutaan ns. tutkimuskemikaaliksi (tai muuntohuumeeksi), koska se on varsin uusi yhdiste ihmiskäytössä. Aine on sittemmin luokiteltu huumausaineeksi esimerkiksi Suomessa.
Lääkevalmistaja Boehringer Ingelheim kehitti MDPV:n 1960-luvulla. Aine sai vuoden 2009 aikana Suomessa julkisuutta, kun iltapäivälehdistö kirjoitti siitä "seksihuumeena", joka lisää seksuaalisia haluja. Arkikielessä huume tunnetaan myös "aakkosina." Keväällä 2010 media kertoi puolestaan MDPV:n katukaupasta. Lisäksi se toi julki käyttäjien tuntemuksia MDPV:n aiheuttamasta poikkeuksellisen voimakkaasta riippuvuudesta, ja yritti osoittaa aineen yhteyttä sen käyttäjillä ilmenneisiin sisäelinvaurioihin.
Rakenne ja ulkonäkö
Kemialliselta rakenteeltaan MDPV on ruokahalua supistavan stimulantti pyrovaleronin rakenteellinen analogi (metyleenidioksi-ryhmä lisätty fenolin kohtiin 3,4). Vaikkakin MDPV:n rakenne muistuttaa nopeasti katsottuna paljonkin 3,4-metyleenidioksifenyylialkyyliamiineja (esim. MDMA) tarkempi tarkastelu kuitenkin paljastaa merkittäviä eroja näiden aineiden välillä. Vaikutuksiltaan MDPV on käytännössä puhdas stimulantti, kun taas MDMA vaikuttaa tunteiden ja aistien havainnointiin ja käsittelyyn, on jonkin verran piristävä ja etäisesti psykedeelejä muistuttava aine.
Ulkonäöltään MDPV:n hydrokloridisuola on puhtaan valkoista tai kellertävää hienojauheista jauhetta, joka on hyvin hygroskooppista (imee vettä helposti). Olleessaan merkittäviä aikoja ilman kanssa kosketuksissa se tummuu hiukan.
Tutkimus
MDPV:tä on tutkittu hyvin vähän ja sen farmakologiasta ei tiedetä paljoakaan. Keskushermostossa MDPV toimii muun muassa ADHD-lääke metyylifenidaatin (kauppanimiä esim. Concerta ja Ritalin) tavoin estäen dopamiinin ja noradrenaliinin (norepinefriinin) takaisinottoa presynaptiseen hermosoluun. Näin ollen se lisää dopamiinin ja noradrenaliinin määrää hermostossa.
Ensimmäinen maininta MDPV:stä on jo 1960-luvun lopussa jätetyssä patenttihakemuksessa, jossa sitä ja rakenteellisesti samankaltaisia aineita kuvaillaan stimulanteiksi. Samassa patenttihakemuksessa MDPV:n väitetään olevan noin neljä kertaa metyylifenidaattia tehokkaampi dopamiinin ja norepinefriinin takaisinotonestäjä.
MDPV ei kuitenkaan ole päätynyt lääketeollisuuden käyttöön, mutta 2000-luvun alun jälkeen sitä on tavattu etenkin Euroopassa huumausainekäytössä, joskin hyvin harvinaisesti.
Käyttö ja vaikutukset
Useimmiten MDPV:tä käytetään nenään nuuskattuna tai oraalisesti (nieltynä), mutta myös suonensisäistä käyttöä esiintyy.
Lainsäädäntö
MDPV luokitellaan huumausaineeksi mm. USA:ssa ja Australiassa riippuen miten näiden maiden ns. rakenteellisen analogin-lakia tulkitaan.
Suomessa MDPV luokiteltiin aikaisemmin pelkästään lääkeaineeksi, jolloin sen käyttö tai hallussapito ei ollut rangaistavaa. Kesäkuun lopulla 2010 eduskunta lisäsi MDPV:n huumausainelistalle.
Vuonna 2012 Suomessa takavarikoitiin 5,1 kiloa MDPV:tä.
Ruotsissa MDPV on luokiteltu vuonna 2010 huumausaineeksi.
Roy Salvadori
Roy Francesco Salvadori (12. toukokuuta 1922 Dovercourt, Englanti, Iso-Britannia – 3. kesäkuuta 2012 ) oli brittiläinen kilpa-autoilija. Hän ajoi Formula 1 -sarjassa vuosina 1952–1962. Salvadorin uran suurimpiin saavutuksiin kuuluu Le Mansin 24 tunnin ajon voitto vuonna 1959 Aston Martinilla yhdessä Carroll Shelbyn kanssa. Hän saavutti kaksi palkintosijaa F1:ssä (Britannian -ja Saksan GP 1958). Saksan GP:ssä Salvadori oli toinen.
Pámfila
Pámfila on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella ja kuuluu Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 413 (vuonna 2011).
Pámfila sijaitsee Lesboksen itäosassa noin seitsemän kilometriä Mytilínin kaupungista pohjoiseen ja vajaan kilometrin päässä meren rannasta. Sen ranta-asutus ja satama Paralía eli Paralía Pamfílon sijaitsee meren rannalla. Kylän huomattavin rakennus on sen keskellä sijaitseva Pyhän Barbaran (Agía Varvára) kirkko. Kylän lähellä sijaitsee Kalamiáriksen palmumetsä.
Pámfila muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Παμφίλων, Dimotikí Koinótita Pamfílon), johon kuuluu varsinaisen Pámfilan kylän sekä Paralía Pamfílonin lisäksi Nisélian kylä. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 477. Aiemmin kylä kuului vanhaan Mytilínin kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Mytilínin kunnallisyksikköön.
Retkeilyreitti
Retkeilyreitti on retkeilyä varten tarkoitettu reitti, joka kulkee yleensä polkuja pitkin (joskus myös teitä). Retkeilyreiteiksi saatetaan luokitella joskus myös hiihto- ja melontareitit. Retkeilyreittien varrella on usein retkeilijöille suunnattuja palveluita. Esimerkiksi tulentekopaikkoja, autiotupia, käymälöitä sekä laavuja on retkeilyreittien varrella. Retkeilyreitti luokitellaan niiden vaikeustason, palveluiden sekä sen mukaan kulkevatko ne paikasta toiseen vai onko kyseessä rengasreitti. Retkeilyreittejä yllä pitää yleensä Metsähallitus tai kunnat. Joskus retkeilyreittejä yllä pitävät myös yhdistykset ja yritykset.
Rengasreitti
Rengasreitti on retkeilyreitti, joka alkaa ja päättyy samaan paikkaan. Rengasreitit muodostavat yleensä ympyrän esimerkiksi kiertämällä järven. Rengasreittien varrella on yleensä monipuolisesti palveluita. Rengasreittejä on etenkin Etelä- ja Länsi-Suomessa.
Yhdysreitti
Yhdysreitti on reitti, joka menee paikasta: a paikkaan: b. Ne yhdistelevät yleensä rengasreittejä. Yhdysreitit usein kulkevat teitä pitkin. Niiden varrella on vähemmän kävijämäärän takia myös vähemmän palveluita.
Luontopolku
Luontopolku on retkeilyreitti, joiden varrella on alueen luonnosta kertovia kylttejä. Luontopolut ovat yleensä lyhyempiä kuin rengasreitit.
Vaellusreitit
Vaellusreitti on retkeilyreitti, joka menee paikasta toiseen. Vaellusreitit ovat yleensä rengasreittejä pidempiä. Suosituille vaellusreiteille on linja-auto kuljetuksia sen päätepisteestä toiseen, jottei retkeilijän tarvitsisi tulla samaa reittiä takaisin. Suomen suosituin vaellusreitti on Karhunkierros.
Eresos
Eresos (, joskus myös Eressos,, tai Eressus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lesboksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi saaren kaakkoisrannikolla noin neljä kilometriä etelään nykyisestä Eresóksen kylästä.
Maantiede
Antiikin Eresos sijaitsi noin 92 kilometriä länteen Mytilenestä (ja nykyisestä Mytilínistä), suurin piirtein nykyisen Eresóksen ranta-asutuksen Skála Eresoún kylän paikalla. Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi nykyisin nimillä Vígla ja Kástro tunnettu kukkula merenrannalla heti Skála Eresoún itäpuolella. Kaupunkivaltion alueen pohjoispuolella sijaitsi Antissan kaupunkivaltio.
Robert Nouzaret
Robert Nouzaret (s. 29. syyskuuta 1943) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustava keskikenttäpelaaja.
Eresos
Historia
Eresos oli lesboslaisen pentapoliin jäsen eli yksi saaren viidestä merkittävimmästä kaupungista (muut olivat Mytilene, Methymna, Antissa ja Pyrrha). Kaupungin nimi on -(s)sos-päätteineen esikreikkalainen eli saaren asuttaneiden aiolialaisten kreikkalaisten tuloa edeltävä. Kreikkalaisessa mytologiassa Eresos sai nimensä samannimisestä Lesboksen kuningas Makarin pojasta.
Robert Nouzaret
Ura pelaajana
Nouzaret'n peliuran suurimmaksi saavutukseksi jäi Coupe de Francen mestaruus Olympique Lyonnais'n paidassa 1967. Hän edusti useita ranskalaisseuroja, muttei koskaan esiintynyt Ranskan maajoukkuepaidassa. Nouzaret lopetti uransa US Orléansin joukkueessa kauteen 1975–76. Hän oli toiminut seuran pelaajavalmentajana vuodesta 1974.
Eresos
Historia
pienoiskuva|vasen|170px|[[Sapfo. Heva Coomans, 1894.]] Peloponnesolaissodan aikaan vuonna 428 eaa. Eresos liittyi Mytilenen kapinaan Ateenan valtaa vastaan, mutta joutui hieman tämän jälkeen antautumaan Ateenan joukkoja komentaneelle Pakheelle. Kaupunki kapinoi uudelleen vuonna 412 eaa. ja joutui jälleen alistetuksi. Pian tämän jälkeen tapahtuneen kolmannen kapinan jälkeen ateenalaiset piirittivät kaupunkia, mutta joutuivat luopumaan hankkeesta seuratakseen spartalaisia Hellespontokselle. Thrasybulos sai vallattua kaupungin takaisin Ateenalle vuonna 392 eaa., vaikka menettikin useita laivoja.
Robert Nouzaret
Ura pelaajana
Meriitit pelaajana
Eresos
Historia
Runoilijatar Sapfo (600-luku eaa.) oli kotoisin Eresoksesta. Hän on antiikin tunnetuin naispuolinen runoilija, ja antanut nimensä ja samalla koko saaren nimen sapfiselle eli lesbolaiselle rakkaudelle. Kaupungista olivat kotoisin myös peripateettisen koulukunnan filosofit Theofrastos, jonka alkuperäinen nimi oli Tyrtamos, sekä Fanias (300-luku eaa.). Kummatkin olivat Aristoteleen oppilaita. Theofrastos tunnetaan muun muassa luonnontutkijana, joka kirjoitti kasveista ja kivilajeista. Runoilija Arkhestratos kirjoitti, että jos jumalat ikinä syövät jauhoja, he lähettävät Hermeen ostamaan sitä Eresoksesta. Eresoksen tiedetään lyöneen omaa rahaa.
Robert Nouzaret
Ura valmentajana
US Orléansin pelaajavalmentajana 1974 aloittanut Nouzaret on pitkällä valmennusurallaan toiminut useiden ranskalaisseurojen luotsina. Parhaiten hänet tunnetaan Montpellier HSC:n päävalmentajana kolmeen otteeseen. Lisäksi hän on toiminut seuran managerina vuosina 1991–1996.
Eresos
Historia
Eresos oli olemassa ainakin vielä Plinius vanhemman aikana ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Varhaiskristillisellä kaudella alueelle rakennettiin kaksi basilikakirkkoa. Bysanttilaisella kaudella 1300-luvulla kaupungin akropoliille rakennettiin linna. Se päätyi vuonna 1355 saarta tuosta vuodesta hallinneen genovalaisen Gattilusion (Gateluzzien) suvun haltuun. Linna oli käytössä osmanivallan alkuun vuoteen 1462 saakka, mutta ei enää tämän jälkeen.
Eresoksen alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia. Arkeologisten kohteiden kartoitusta on tehty muun muassa 1900-luvun alkupuolella sekä 1990-luvulla.
Robert Nouzaret
Ura valmentajana
Valmennusurallaan Nouzaret luotsasi AS Saint-Étiennen kakkosliigan mestariksi 1999 ja Olympique Lyonnais'n kakkoseksi 1987. Korsikalaisseura SC Bastian päävalmentajana Nouzaret oli Coupe de Francen finaalissa 2002 häviämässä FC Lorientille 1–0.
Eresos
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin akropoliilla eli Víglan kukkulalla on joitakin jäänteitä antiikin aikaisista linnoitusmuureista ja muista rakennuksista. Vanhimmat jäänteet ovat arkaaiselta kaudelta ja muut antiikin jäänteet pääosin klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta. Pääosa kukkulalla olevista jäänteistä on peräisin bysanttilaisen ja genovalaisen ajan linnasta. Kaupungin alueella on säilynyt jäänteitä myös muun muassa sen satamasta sekä roomalaisen ajan sisterneistä eli vesisäiliöistä. Esihistorialliselta ajalta on löydetty joitakin ruukunsirpaleita.
Robert Nouzaret
Ura valmentajana
Maajoukkuevalmentajana Nouzaret debytoi Norsunluurannikon maajoukkueessa 1996. Hänen johdollaan Norsut etenivät puolivälieriin Afrikan mestaruuskisoissa 1998. Hän palasi Norsujen luotsiksi vuonna 2002. Toinen yritys ei ollut järin menestyksekäs Norsujen jäätyä Afrikan mestaruuskisojen karsintakierrokselle ensi kerran sitten vuoden 1976 turnauksen.
Eresos
Rakennukset ja löydökset
Kirjallisten lähteiden perusteella kaupungissa tiedetään olleen muun muassa agora, prytaneion, teatteri ja stadion sekä Apollonille, Athenelle, Dionysokselle ja Poseidonille omistetut temppelit.
Robert Nouzaret
Ura valmentajana
Joulukuussa 2006 Nouzaret siirtyi Guinean maajoukkuevalmentajaksi. Hän johdatti joukkueen Afrikan mestaruuskisoihin 2008. Guinea oli alkulohkonsa toinen isäntämaa Ghanan joukkueen jälkeen jättäen taakseen Roger Lemerren luotsaaman Marokon joukkueen. Tie katkesi puolivälierissä 5–0 rökäletappioon Norsunluurannikon maajoukkueelle.
Eresos
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin alueen esinelöytöjä on nykyisessä kylässä Eresóksen arkeologisen kokoelman nimellä toimivassa museossa, joka perustettiin vuonna 1931.
Robert Nouzaret
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2009 Nouzaret ilmoitti jättävänsä Guinean maajoukkuevalmentajan tehtävät. Lähdön taustalla ovat Guinean heikot esitykset MM2010-karsinnoissa.
Heinäkuussa 2010 Nouzaret palasi jälleen sorvin ääreen allekirjoitettuaan sopimuksen Kongon DT:n maajoukkueen päävalmentajan tehtävistä. Tavoitteena on johdattaa joukkue Afrikan mestaruusturnaukseen 2012. Nouzaret kuitenkin erosi tehtävistään kesken sopimuskautensa elokuun lopussa 2011 hänen ja maan jalkapalloliiton johdon välisen epäluottamuksen vuoksi. Samalla 67-vuotias Nouzaret ilmoitti lopettavansa myös lähes 40 vuotta kestäneen valmennusuransa.
Meriitit valmentajana
Sydir Kovpak
Sydir Artemovitš Kovpak (, myös Sidor Kovpak; 7. kesäkuuta 1887 – 11. joulukuuta 1967) oli merkittävä neuvostopartisaanijohtaja Ukrainassa toisen maailmansodan aikana. Hän oli sotilasarvoltaan kenraaliluutnantti.
Kovpak syntyi köyhään maalaisperheeseen lähellä Pultavaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osallistui sotaan keskusvaltoja vastaan ja ansioidensa vuoksi keisari Nikolai II palkitsi hänet kahdesti Pyhän Yrjön ristillä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Kovpak liittyi bolševikkeihin ja taisteli partisaanijoukoissa sekä saksalaisia että Anton Denikinin valkoista armeijaa vastaan.
Sotien välisen ajan Kovpak toimi paikallishallinnon johtajana Putivlin kaupungissa. Stalinin vainot Kovpak vältti täpärästi pakenemalla kaupungista ja piileskelemällä metsissä.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941. Se eteni Ukrainaan, jossa Kovpak johti partisaaniyksiköitä, jotka kävivät rintaman takaista taistelua miehittäjiä vastaan aiheuttaen saksalaisille raskaita tappioita. Kovpak oli neuvokas sissitaktikko ja hänestä tuli elävä legenda Neuvostoliitossa jo sodan aikana. Hänet palkittiin kahdesti Neuvostoliiton sankarin arvolla ja vuonna 1943 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Suuren isänmaallisen sodan jälkeen Kovpak toimi hallinnollisissa tehtävissä Ukrainassa.
Polyainos Lampsakoslainen
Polyainos Lampsakoslainen (kuoli 278 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Makedoniasta. Hän oli koulutukseltaan reetori. Hän palveli komentajana Rooman armeijassa. Myöhemmin hän siirtyi poliittiseen elämään ja toimi merkittävänä epikurolaisuuden edustajana. Tämä oli poikkeuksellista, sillä yleensä epikurolaiset pidättäytyivät politiikasta.
Marjut Rolig
Seuratasolla Rolig on edustanut Lohjan Louhia. Nuoruudessaan hän voitti kaksi nuorten SM-pronssia. Vuonna 1990 hän oli SM-hiihdoissa parhaimmillaan neljäs mutta jo seuraavana vuonna hän voitti neljä kultaa. Talvella 1992 hän voitti kaksi SM-kultaa ja talvella 1993 kolme. Hänet valittiin vuonna 1992 vuoden naisurheilijaksi. Hänet valittiin myös vuosina 1991 ja 1992 TUL:n parhaaksi urheilijaksi.
Juniori-ikäisenä Rolig harrasti myös yleisurheilua kilpaillen lähinnä keskipitkillä matkoilla. Hänen ennätyksensä 800 metrillä on 2.18,86 (1980).
Rolig ilmoitti huhtikuussa 1994 lopettavansa kilpailu-uransa. Hän synnytti esikoislapsensa lokakuussa 1994.
Nykyään Rolig toimii yrittäjänä (yritys tekee homeopatiaa ja vyöhyketerapiaa). Koulutukseltaan hän on erikoissairaanhoitaja. Hän on myös Suomen Olympiakomitean hallituksen ja urheilijavaliokunnan jäsen. Hän meni kesäkuussa 1992 naimisiin Suomen hiihtomaajoukkueen silloisen huoltopäällikön Petri Roligin kanssa.
Arvokilpailut
Rolig, silloiselta nimeltään Lukkarinen, osallistui arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 25-vuotiaana Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 1991. Hän sijoittui 5 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa kuudenneksi, 10 kilometrin vapaan tyylin ja 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailuissa yhdeksänneksi sekä 30 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa 17:nneksi. Vapaan hiihtotavan kilpailuissa hän oli paras suomalainen. Hän hiihti kolmannen osuuden viestissä, jossa Suomi sijoittui neljänneksi; omalla osuudellaan hän oli toiseksi nopein ja nosti Suomen kolmannelta sijalta toiseksi.
Albertvillen olympialaisissa 1992 naisten ensimmäinen hiihtolaji oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailu. IVY:n Ljubov Jegorova oli kilpailussa ylivoimainen mutta Lukkarinen nousi 1,9 kilometrin ja 7,7 kilometrin väliaikatilanteiden viidenneltä sijalta lopussa hopealle yli 12 sekuntia pronssille hiihtänyttä IVY:n Jelena Välbeä nopeampana. Neljä päivää myöhemmin hiihdettiin 5 kilometrin perinteisen tyylin kilpailu kovassa tuulessa ja räntäsateessa. Lukkarinen nousi jälleen kilpailun lopussa ja voitti kultaa 0,9 sekunnin erolla Ljubov Jegorovaan. Takaa-ajokilpailussa Lukkarinen pääsi ladulle ensimmäisenä mutta Ljubov Jegorova, Jelena Välbe ja Italian Stefania Belmondo hiihtivät hänet kiinni ja lopulta Lukkarinen sijoittui neljänneksi 14,4 sekuntia pronssia ottaneelle Välbelle hävinneenä. Viestissä Lukkarinen pääsi vapaalla tyylillä hiihdetylle ankkuriosuudelle viidentenä. Hän ohitti Saksan ja Tšekkoslovakian hiihtäjät mutta Italian Stefania Belmondo pääsi hänen ohitseen ja Suomi sijoittui neljänneksi 27 sekuntia Italialle hävinneenä. Naisten päätöslajissa, vapaan tyylin 30 kilometrillä Lukkarinen oli parhaana suomalaisena kymmenes.
Falunin MM-kilpailuissa 1993 ensimmäisenä lajina oli naisten 15 kilometrin hiihto perinteisellä hiihtotavalla. Ensimmäisellä väliaikapisteellä kahden kilometrin kohdalla Marjut Rolig oli viidentenä. Seuraavien kilometrien raskailla nousuosuuksilla Rolig nousi toiseksi mutta Venäjän Jelena Välbe karkasi yli puolen minuutin päähän. Välbe oli loppuun saakka ylivoimainen mutta Suomi sai kaksi mitalia, kun Marja-Liisa Kirvesniemi nousi 2,9 sekunnilla Roligin ohi ja jätti tämän pronssille. Nämä kaksi mitalia jäivätkin lopulta näissä kisoissa Suomen koko joukkueen ainoiksi. Rolig sijoittui perinteisen hiihtotavan 5 kilometrillä seitsemänneksi ja takaa-ajossa parhaana suomalaisena yhdeksänneksi. Viestissä Suomi sijoittui neljänneksi, millä sijalla joukkue oli jo Roligin lähtiessä ankkuriosuudelle.
Lillehammerin olympialaisissa 1994 Roligin paras henkilökohtainen saavutus oli kahdeksas sija päätösmatkalla, 30 kilometrin perinteisen tyylin hiihdossa. Hän sijoittui 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi ja takaa-ajokilpailussa 21:nneksi. Viestissä hän joutui ankkuriosuudella päästämään Italian Stefania Belmondon ohitseen ja Suomi sijoittui neljänneksi.
Pappádos
Pappádos (myös Παπάδος, Papádos) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella ja kuuluu Mytilínin kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 442 (vuonna 2011).
Pappádos sijaitsee Lesboksen kaakkoisosassa Géranlahden lounaispuolella noin 24 kilometriä Mytilínistä. Kylän nimi viittaa pappeihin, jotka olivat sen ensimmäisiä asukkaita. Pappádos muodostaa laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Παππάδου, Dimotikí Koinótita Pappádou), johon kuuluvat varsinaisen Pappádoksen kylän lisäksi Chalatsés ja Mármaro. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 588.
Kylän nähtävyyksiin kuuluvat Arkkienkelien (Taxiárches) kirkko sekä Kastrélin keskiaikainen linnoitus. Linnoituksen esitetään olleen yhteydessä läheisen Mesagróksen Paliókastroksi kutsuttuun linnoitukseen tunnelin välityksellä.
Ilmari Sihvo
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1920 Ester Forssin kanssa, joka kuoli vuonna 1937, ja toisen kerran vuonna 1938 Ilmi Elisabeth Huhtan kanssa.
Pappádos
Aiemmin kylä kuului Géran kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Géran kunnallisyksikköön.
Ilmari Sihvo
Opinnot
Sihvo kävi viisi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua. Taistelukoulun luutnanttikurssin hän suoritti vuonna 1932.
Jääkäriaika
Tämä Muolaalainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. lokakuuta 1915. Hän oli yksi niistä viidestä jääkäristä, jotka pääsivät ennen pataljoonan rintamalle siirtymistä tutustumaan majuri Bayerin johdolla itärintaman päämajaan Kovnossa. Tällä vierailulla hän pääsi keskustelemaan kenraaleiden Ludendorffin ja Hindenburgin kanssa. . Sihvo osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet komennettiin 17. elokuuta 1916 värväys- ja etappitehtäviin Suomeen ja toimi muun muassa läntisen etapin kuriirina. Hän palasi 3. maaliskuuta 1917 takaisin komppaniaansa ja hakeutui rautatienrakennuskurssille Lihauhun vuonna 1917.
Suomen sisällissota
Sihvo saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin sisällissodassa Kalevankankaalla, missä hän haavoittui lievästi 28. maaliskuuta 1918 ja siirrettiin 11. huhtikuuta 1918 Karjalan rautatiepataljoonan päälliköksi.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sihvo määrättiin sisällissodan jälkeen 15. kesäkuuta 1918 alkaen 7. komppanian päälliköksi 2. Karjalan rykmenttiin (tunnettiin myöhemmin nimellä Laatokan jalkaväkirykmentti 6), josta hänet siirrettiin edelleen 27. syyskuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 1. komppanian päälliköksi. Armeijasta Sihvo erosi 15. tammikuuta 1919 ja liittyi 1. kesäkuuta 1919 Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Kanneljärven suojeluskuntaan, missä hän palveli 31. elokuuta 1919 saakka, jolloin astui Suomen ja Venäjän rajamaan komendanttiviraston palvelukseen ja palveli virastoa 1. joulukuuta 1919 asti. Sihvo astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. maaliskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Käkisalmen läänin rykmentin 9. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 17. lokakuuta 1920 alkaen 12. komppaniaan. Savon jääkärirykmenttiin hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 ja hänet sijoitettiin rykmentissä ensin 5. komppaniaan ja 21. toukokuuta 1921 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan.
Tykistöön hän sai komennuksen 14. joulukuuta 1921 ja hänet sijoitettiin patterinpäälliköksi Rannikkotykistörykmentti 3:een, missä hän palveli 3. elokuuta 1922 saakka. Armeijasta Sihvo erosi toistamiseen 22. joulukuuta 1925, kunnes palasi takaisin palvelukseen 1. helmikuuta 1926 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Lapin rajavartioston 2. komppaniaan, josta hän erosi palveluksesta jo 27. lokakuuta 1926 ja siirtyi työnjohtajaksi maantie- ja rautatierakennustöihin Pohjois-Suomeen ja Karjalankannakselle. Aikansa hän viihtyi siviilitöissä, mutta palasi takaisin armeijan harmaisiin ja astui palvelukseen 20. lokakuuta 1931 ja hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Pohjois-Savon rykmentin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 apulaisupseeriksi Jyväskylän sotilaspiirin esikuntaan ja 15. syyskuuta 1933 nuoremmaksi upseeriksi Polkupyöräpataljoona 3:n 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi jo ties monennenko kerran 13. helmikuuta 1934 ja asettui Sakkolaan väriainetehtailijaksi.
Talvi- ja jatkosota
Sihvo osallistui talvisotaan Käkisalmen Vartiokomppanian päällikkönä, josta hänet komennettiin myöhemmin Kotijoukkojen esikuntaan. Välirauhan aikana hän toimi työnjohtajana Petsamon tienparannustyömaalla Nautsissa.
Jatkosodan puhjettua Sihvo määrättiin Rovaniemen varuskunnan komendantiksi, mistä hän siirtyi vielä sodan ensimmäisenä vuonna hakkuuvalvojaksi Metsähallituksen Petsamon työmaille, missä hän työskenteli vuoteen 1942 saakka. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua hänet komennettiin evakuointitehtäviin kuormauspäälliköksi Kaarlahden asemalle. Sotien jälkeen hän vietti eläkepäiviään tilallaan Juuassa. Hänet on haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Suomen Akatemia
200px|right Suomen Akatemia (lyh. SA;, ) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalaan kuuluva tutkimusrahoituksen ja tiedepolitiikan asiantuntijaorganisaatio.
Historia
thumb|right|350px|Suomen Akatemian ensimmäiset jäsenet huhtikuussa 1948: vasemmalta [[Yrjö Ilvessalo, Y. H. Toivonen, Yrjö Kilpinen, V. A. Koskenniemi, A. I. Virtanen, Onni Okkonen, Eino Kaila, Rolf Nevanlinna, Wäinö Aaltonen, Erik Palmén.]] Ensimmäinen laki Suomen Akatemiasta säädettiin 20. tammikuuta 1939, mutta se ei tullut koskaan voimaan. Sen mukaan akatemiaan olisi kuulunut kuusi tasavallan presidentin valtioneuvoston esityksestä nimittämää akateemikkoa. Toisen maailmansodan vuoksi lain voimaantuloa lykättiin useamman kerran, ja vuonna 1942 säädettiin, että sen piti tulla voimaan vuoden 1950 alussa.
Rauhan palattua Leo Sario ryhtyi toimiin Suomen akatemian perustamiseksi. Vuonna 1946 hallitus antoi eduskunnalle esityksen laiksi valtion apurahoista korkeimman hengenviljelyn edistämiseksi. Tämän esityksen eduskuntakäsittelyn yhteydessä Alpo Lumme ja suuri joukko muita kansanedustajia teki lakialoitteen, jonka mukaan samassa yhteydessä olisi perustettava Suomen Akatemia pitkälti Sarion ehdottamassa muodossa.
Esikuvina Suomen akatemialle olivat ulkomaiset akatemiat kuten Neuvostoliiton tiedeakatemia ja erityisesti 1700-luvulta saakka toiminut Ranskan instituutti. Aloite aiheutti eduskunnassa runsaasti kiistelyä. Varsinkin SKDL vastusti Akatemian perustamista, sillä puolueessa pelättiin akateemikoiksi nimitettävän ainoastaan vanhoja oikeistolaisia kulttuurin johtohahmoja, joita he pitivät Natsi-Saksan myötäilijöinä ja Neuvostoliiton vastustajina. Silloinen opetusministeri Eino Kilpi taas piti monia muita sivistystoimen hankkeita silloisissa oloissa kiireellisempinä. Eduskunta kuitenkin hyväksyi aloitteen ja laki vahvistettiin vuonna 1947.
Tämän lain mukainen Suomen Akatemia, niin sanottu vanha akatemia aloitti toimintansa huhtikuussa 1948. Siinä oli 12 akateemikon virkaa, joiden haltijoista neljän tuli edustaa luonnontieteitä, kolmen humanistisia tieteitä ja kolmen taiteita. Loput kaksi virkaa olivat alaltaan vaihtuvia. Täysilukuinen akatemia oli kuitenkin vain vuosina 1955–1964; muulloin oli osa akateemikon viroista avoinna. Akateemikot nimitti tasavallan presidentti akatemialautakunnan esityksestä, johon valitsivat edustajansa Helsingin yliopisto, Turun yliopisto, Åbo Akademi, Yhteiskunnallinen korkeakoulu ja eräät tiede- ja kulttuurijärjestöt. Akateemikkojen eroamisikä oli 70 vuotta.
Akatemian esimiehinä toimivat A. I. Virtanen 1948–1963, Paavo Ravila 1963, Alvar Aalto 1963–1968 ja Georg Henrik von Wright vuodesta 1968.
Suomen Akatemian yhteydessä toimi vuosina 1949–1970 myös Kielitoimisto, josta sittemmin tuli osa Kotimaisten kielten keskusta (Kotus).
Presidentti Urho Kekkonen herätti valtioneuvoston istunnossa joulukuussa 1964 kysymyksen Suomen Akatemiaa koskevan lain kumoamisesta, jolloin sille myönnetyt varat olisi voitu myöntää tarkoituksenmukaisemmin tieteellisen tutkimuksen ja luovan työn edistämiseksi. Kysymys Suomen Akatemian lakkauttamisesta oli tämän jälkeen vireillä useiden vuosien ajan, eikä siihen enää vuoden 1965 jälkeen nimitetty uusia akateemikkoja. Vuoden 1970 alussa tuli voimaan uusi laki tieteellisen tutkimuksen järjestelystä. Vuonna 1948 perustettu Suomen akatemia lakkautettiin, mutta silloiset akateemikot säilyttivät palkkaetunsa. Samalla perustettiin opetusministeriön alainen, myös Suomen Akatemian nimellä tunnettu tieteen keskustoimikunta sekä joukko eri tieteenhaarojen toimikuntia. Taidehallinto ei uuteen Suomen Akatemiaan enää kuulunut.
Vuonna 1994 tehtiin suurempi organisaationmuutos: Tieteen keskustoimikunta korvaantui Suomen Akatemian hallituksella, jota johtaa tasavallan presidentin nimittämä pääjohtaja. Akatemian toimikuntien määrä supistettiin neljään.