cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Massey Ferguson
Massey Ferguson nykyään
1960- ja 1970-luvuilla Massey Ferguson oli vahvassa asemassa Euroopan ja Pohjois-Amerikan markkinoilla, mutta 1980-luvun maatalouslaman aikana maatalouskoneiden kysyntä romahti ja yhtiö ajautui vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin. Traktorivalmistus Yhdysvalloissa loppui ja leikkuupuimureiden valmistus Kanadassa eriytettiin omaksi yhtiökseen. Vuodesta 1994 lähtien MF on ollut amerikkalaisen maatalouskonekonsernin AGCO:n tuotemerkki. Vuonna 2006 MF-traktoreita valmistetaan kahdessa tehtaassa. Suurempi sijaitsee Beauvais'ssa, Ranskassa, jossa valmistetaan teknisesti kehittyneitä keskikokoisia ja suuria malleja. Toinen tehdas sijaitsee Brasiliassa, jossa valmistuu malleja muun muassa Etelä-Amerikan ja kehitysmaiden markkinoille sekä pieniä malleja Euroopan ja Yhdysvaltojen markkinoille. Lisäksi MF-traktoreita valmistetaan useissa tehtaissa esimerkiksi Lähi-idässä MF-lisenssillä. Leikkuupuimureita valmistetaan Randersissa Tanskassa sekä Hesstonissa Yhdysvalloissa. MF 4400–sarjan valmistus tapahtuu AGCO Corporationin Valtran traktoritehtaalla Suolahdessa. Sarja sisältää kolme mallia teholuokissa 74–98 hevosvoimaa. Massey Ferguson -traktoreita myy Suomessa Turun Konekeskus Oy
Hanomag-Cura, Argentiina
Muut mallit: 1075, 1078 , 1095h , 1098 , 1175/1175 S , 1185/1185 S , 1195 L , 1195 S-2/S-4 , 1215 S-2/S-4 , 1340 S-2/S-4 , 1360 S2/S4 , 1615 L/S 1615 L , 1640 , 1650 , 1670 , 1690 , 1465, 1475 "Super alto" , 1485 , 1499 SX/1499 L.
Ranskan Grand Prix 1994
Ranskan Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. heinäkuuta 1994 Magny-Coursin radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli kauden kuudes.
Korean Airin lento 902
Korean Air Linesin lento 902 viittaa Korean Airin Boeing 707 -matkustajakoneen lentoon 20. huhtikuuta 1978 Pariisista Alaskan Anchoragen kautta Souliin, joka kuitenkin eksyi reitiltään, päätyi Neuvostoliiton ilmatilaan Kuolan niemimaalla ja jouduttuaan tulitukseen teki pakkolaskun järven jäälle Venäjän Karjalassa.
Nousu, eksyminen ja ampuminen
Pariisin Charles de Gaullen kansainväliseltä lentokentältä lähtiessä heti nousun jälkeen lento suuntasi kohti Britanniaa ja lensi sieltä suoraan kohti Grönlantia. Ellesmerensaaren yläpuolella pohjoisessa Kanadan ilmatilassa koneesta saatiin viimeinen raportti, jonka mukaan kaikki oli kunnossa. Luultavasti laitevian vuoksi kauas reitiltään eksynyt kone kääntyi äkkiä jyrkästi etelään ja lensi Huippuvuorten yläpuolelta Barentsinmeren kohdalta Murmanskin alueelle Kuolan niemimaalle Neuvostoliiton ilmatilaan. Suhoi Su-15 -hävittäjä saapui koneen oikealle puolelle ICAO:n sääntöjen vastaisesti. Korean Airin kapteeni Kim Chang Kyn kertoi myöhemmin, että hän normaalien tapojen mukaisesti sytytti merkkivalot, hiljensi vauhtia ja seurasi hävittäjää laskeutumisen takia. Suhoi Su-15 ampui kuitenkin konetta kohti kaksi R-60-ohjusta, joista toinen osui koneen vasempaan siipeen vaurioittaen sitä pahoin.
Sirpaleet puhkaisivat myös rungon, minkä seurauksena yksi eteläkorealainen ja yksi japanilainen matkustaja saivat surmansa ja 15 haavoittui. Kapteeni Kim Chang Ky yritti ottaa radioyhdeyttä hävittäjään kansainvälisellä hätätajuudella 121,5 MHz. Tämä kuultiin Rovaniemen aluelennonjohdossa Suomen puolella. Neuvostoliittolaisen osapuolen virallinen selitys oli se, että lentokone kieltäytyi noudattamasta laskeutumisvaatimusta. Ampuminen johtui siitä, että neuvostoliittolaiset luulivat koneen olleen yhdysvaltalainen Boeing 707:stä kehitetty sotilasversio, RC-135. Yhdysvaltalaisen radiotiedustelun mukaan hävittäjän lentäjä kuitenkin yritti muutaman minuutin ajan saada päällystönsä kumoamaan käskyn, koska hän oli nähnyt lentokoneen kyljessä KAL-lentoyhtiön merkin.
Pakkolasku
Saatuaan osuman, KAL902:n kapteeni vähensi korkeutta nopeasti 35 000 jalasta 5 000 jalkaan pilvien sekaan, jolloin neuvostoliittolaiset hävittäjät kadottivat näköyhteyden koneeseen. Tällöin kone hävisi myös Neuvostoliiton ilmatorjunnan tutkasta. Pilven alla keväisen myöhäisillan pimeydessä kapteeni miehistöineen etsi sopivaa hätälaskupaikkaa alueen lukuisten jäätyneiden järvien joukosta. Lopulta lasku suoritettiin onnistuneesti noin kello 22.17 Louhen Korpijärvelle Venäjän Karjalassa, noin 400 kilometriä Murmanskista etelään (66.04822°N, 33.07202°W). Sinä aikana ilmatorjuntajoukoilla ei ollut minkäänlaista tietoa lentokoneen sijainnista ja kohtalosta. Neuvostokopterit saapuivat seuraavana aamuna paikalle pelastaen hytisevät matkustajat järven jäältä. 107 matkustajaa ja miehistön jäsentä kaikista 109 koneessa olleista selviytyi turmasta elossa. Neuvostoliiton ilmavoimien helikopterit hakivat matkustajat ja miehistön ja veivät heidät Murmanskiin, josta heidät vietiin lentokoneella Helsinki-Vantaan lentoasemalle, jonne Korean Air Linesin toimitusjohtaja Cho Choong-hoo saapui viedäkseen heidät takaisin kotimaahansa. Koneen lentäjä pidätettiin ja vietiin kuulusteluihin. Hän palasi myöhemmin takaisin Souliin.
Samankaltainen onnettomuus tapahtui myös viisi vuotta myöhemmin Sahalinin saaren yllä, jossa Korean Airin Boeing 747 (KAL7) harhautui jälleen Neuvostoliiton ilmatilaan. Tällöin neuvostoliittolaiset hävittäjät ampuivat koneen alas surmaten kaikki koneessa olleet 269 ihmistä.
Menomineen piirikunta (Michigan)
Menomineen piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 23 502 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Menomineen kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1861.
Väestö
Vuonna 2020 Menomineen piirikunnan 23 502 asukkaasta valkoisia oli 94,0 %, alkuperäisasukkaita 3,1 % ja mustia 0,7 %. Vuonna 2019 2,1 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,2 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Juri Švatškin
Ura
Švatškin oli koulutukseltaan kemian tohtori, joka työskenteli luonnonyhdisteisiin keskittyvän kemian laitoksen professorina Moskovan valtionyliopistossa. Hän oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista tiedemiehistä, joka osallistui ihmisinsuliinin synteesimenetelmien kehitystyöhön.
Sojuz TMA-9
Sojuz TMA-9 oli Venäjän avaruusjärjestön toteuttama avaruuslento ISS-avaruusasemalle, jonka suunniteltu laukaisu tapahtui 18. syyskuuta 2006 ja paluu maahan 21. huhtikuuta 2007. Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta tornista LC1 Sojuz-kantoraketilla. Lento kesti 215 päivää.
Miehistö
Avaruuteen kuljetettiin ISS:n "Retkikunta 14"-miehistö
Henri Kapulainen
Kapulainen on käsikirjoittanut muun muassa Jukka Sipilän ohjaaman televisioelokuvan Hiekkakuningas (1971). Tämän lisäksi hän on näytellyt muun muassa Anssi Mänttärin elokuvissa ja esittänyt Jean Sibeliusta Jaakko Pakkasvirran elokuvassa Runoilija ja muusa (1978). 1980–90-lukujen taitteessa Kapulaisella oli Kolmoskanavalla oma sketsiohjelma Kapulaisia.
Vuonna 2009 Helsingin Kaupunginteatterissa esitettiin Kapulaisen käsikirjoittama Valtakunnan häirikkö, joka oli poliittinen satiiri Veikko Vennamosta.
Kapulaisen näytelmäsuomennoksia ovat muiden muassa Marie Jonesin Kiviä taskussa, Neil Simonin Juoruja ja Marc Camolettin Pyjama kuudelle/Ranskalainen pyjama.
Kapulainen on ollut vuodesta 1970 naimisissa näyttelijä Leena Uotilan kanssa. Heillä on kaksi lasta, joista Arttu Kapulainen on myös näyttelijä. Vuonna 1967 sekä Kapulainen että Uotila olivat perustamassa Ryhmäteatteria.
Akselerationismi
Akselerationismi viittaa tapoihin kiihdyttää (engl. to accelerate) yhteiskunnallista kehitystä niin, että se laukaisisi radikaalin sosiaalisen muutoksen. Termiä käytetään kriittisessä teoriassa ja yhteiskuntateoriassa. Suomennokseksi on ehdotettu myös sanaa kiihtyvismi. Toisinaan se viittaa jälkimarxilaiseen ajatukseen, että kapitalismin kiihdyttäminen saisi kapitalismin ja luokkarakenteet romahtamaan. Akselerationismiin ovat vaikuttaneet ranskalaiset kriittisen teorian edustajat Gilles Deleuze ja Félix Guattari ajatuksellaan deterritorialisaatiosta sekä eräät englantilaisen filosofi Nick Landin teoriat.
Jotkut näkevät akselerationismissa vasemmisto- ja oikeistoversioita. Molemmat pyrkivät kiihdyttämään kapitalismia ja mahdollista teknologista singulariteettia siten, että teknologinen kasvu muuttuisi hallitsemattomaksi.
Valkoinen nationalismi
Jotkut valkoiset nationalistit käyttävät sanaa uudessa merkityksessä: heille kiihdytys tarkoittaa rotukonfliktien eikä kapitalismin kiihdyttämistä. Välineenä on terrorismi, yhteiskunnallinen romahdus ja valkoisen kansallisvaltion rakentaminen. Tämä akselerationismi on yleistynyt 2010-luvun lopulta alkaen.
Äärioikeistolaisen version on kehittänyt yhdysvaltalainen uusnatsi James Mason.
Valtioneuvoston julkaisema tutkimus samaistaa akselerationismin ja siege-kulttuurin . Siege-kulttuuri on saanut alkunsa Masonin kirjoituksista, erityisesti kirjasta Siege. Siege kuvaa strategiaa, joka nojaa ilman johtajaa toimivien yksittäisten ihmisten ja pienten terroristisolujen tekemiin terrori-iskuihin.
Aatteen tavoitteena on romahduttaa valtio kaaoksen ja väkivallan kautta ja pystyttää natsivaltakunta. Valtion romahduttaminen anarkiaan aiheutetaan terrori-iskuilla, ja sen jälkeen kaaokseen valmistautuneet kansallissosialistit pääsevät valtaan. Aatteen kannattajat muodostavat tutkija Leena Malkin mukaan äärioikeiston sisällä hyvin pienen ryhmän. Malkin mukaan akselerationistit eivät edes pyri saavuttamaan suurten joukkojen kannatusta.
Planchez
Planchez on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 16 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista koilliseen.
1700-luvulta lähtien kunnan alueelle muutti metsureita perheineen hyödyntämään ympäröiviä metsiä. Toisen maailmansodan aikaan Morvanin alueella toimi aktiivinen vastarintaliike. Planchez joutui saksalaisjoukkojen kostotoimien kohteeksi, ja he polttivat kylän kostoksi vuonna 1944. Kylä jälleenrakennettiin sodan jälkeen, ja sen takia siellä ei ole vanhoja rakennuksia.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Bomarsund
thumb|250px|Bomarsundin raunioita thumb|250px|Tietokoneella piirretty havainnekuva Bomarsundin päälinnoituksesta ennen sen tuhoamista.
Bomarsundin linnoitus on Ahvenanmaalla Sundin kunnassa Bomarsundin kylässä sijaitseva rauniolinna. Sen päälinna oli Ahvenanmaan kaikkien aikojen suurin rakennus. Linnoitus tuhottiin Oolannin sodan Bomarsundin taistelussa vuonna 1854.
Rakentaminen
Kun Venäjä oli saanut Suomen vuoden 1808 Suomen sodassa, se halusi vahvistaa uuden länsirajansa puolustusta. Bomarsundin linnoituksesta piti tehdä tarpeeksi iso, jotta se kestäisi pitkää piiritystä. Rakennustöitä valmisteltiin jo 1810–1819, jolloin tehtiin ensimmäiset piirustukset, mutta suunnitelmat hylättiin vuonna 1820. Vuonna 1828 keisari Nikolai I tilasi uudet piirustukset. Linnoitusta alettiin rakentaa vuonna 1832. Päälinnake rakennettiin vuosina 1832–1844 ja otettiin käyttöön jo vuonna 1839. Prästön suojatornia alettiin rakentaa vuonna 1842, Notvikin tornia vuonna 1844 ja Brännklintin tornia vuonna 1852. Muut osat linnoituksesta olivat edelleen kesken Bomarsundin taistelun alkaessa vuonna 1854.
Linnoituksen viereen syntyi pientä varuskuntakaupunkia muistuttanut taajama Skarpans, jossa asui sotilaita, sotilaiden perheitä ja muita siviilejä.
Oolannin sota
Vuonna 1853 alkanut Krimin sota laajeni vuonna 1854 Itämerelle Oolannin sodaksi. Tuolloin Bomarsundin linnoitus oli vasta puolivalmis.
Brittiläiset ja ranskalaiset joukot hyökkäsivät linnoitukseen 8. elokuuta 1854 noin 12 000 miehellä. Samaan aikaan noin 40 Itämeren laivaston alusta asettui puolikaareen Lumparnille linnoituksen edustalle. Puolustajia linnoituksessa oli noin 2 200, joukossa suomalaisia tarkka-ampujia, ja hyökkääjiä oli noin 12 000. Neljän päivän taisteluiden jälkeen linnoitus antautui.
Noin kaksituhatta sotavankia vietiin Ranskaan ja Englantiin. Myöhemmin linnoitus tuhottiin, koska brittiläisten etujen mukaista oli estää venäläisten sotilaallinen toiminta saarilla. Krimin sodan vuonna 1856 päättäneeseen Pariisin rauhansopimukseen otettiin määräys, ettei Ahvenanmaata saa linnoittaa.
Suunnitelmat ja toteutus
pienoiskuva|vasen|Suunnitellut (sininen), toteutetut (musta) ja aloitetut (oranssi) rakennelmat. Bomarsundin 1810-luvulla laadittu ensimmäinen linnoitussuunnitelma perustui bastioneihin. Kun tykit ja tuliaseet yleistyivät, bastionijärjestelmä jäi vanhanaikaiseksi. Uudet piirustukset noudattivat ranskalaisen markiisi Marc René de Montalembertin mallia, jossa tykkien suojaksi rakennettiin pomminkestävät tiilimuurit.
Päälinnake rakennettiin tiilistä, graniitista ja rautapellistä. Rakennustöihin osallistui sotilaita, insinöörejä ja vankeja. Puolustuslinnoituksen lisäksi rakennuksesta tuli kommendantin virka-asunto ja Venäjän vallan symboli. Linnakkeessa oli myös ortodoksinen kirkko ja muiden uskontokuntien kappelit. Suunnitelman mukaan päälinnakkeen länsipuolelle oli tarkoitus rakentaa vielä suurempi linnoitus, joka olisi ollut halkaisijaltaan yli kilometrin levyinen valtava ympyrä. Ympärysmuuriin olisivat kytkeytyneet alkuperäinen päälinnake, linnoitettu makasiini ja sairaala, viisi puolustustornia (A, B, C, D ja F), joukko barbetteja sekä tykkipatteri (E). Tästä kokonaisuudesta valmistui vain C-torni eli Brännklintin torni. Sairaalaa, makasiinia ja neljää muuta tornia alettiin rakentaa, mutta ne eivät ehtineet valmistua ennen sotaa. Suuri ulkomuuri jäi kokonaan rakentamatta. C-tornissa ei ollut tykkien ampuma-aukkoja idän puolella, koska tornin takasivu olisi päämuurin valmistuttua jäänyt linnoituksen sisäpihalle.
thumb|Vuodelta 1830 oleva kartta Bomarsundin suunnitelmasta, suunnitellun ulkomuurin sisällä [[Skarpansin asutus.]] Kaikkiaan Bomarsundin alueelle oli tarkoitus tulla kaksitoista puolustustornia, joista edellä mainitun läntisen C-tornin ohella valmistuivat linnakkeen pohjoispuolisella niemellä sijainnut Notvikin torni (U-torni) ja idässä viereisellä Prästön saarella sijainnut Z-torni, joiden oli tarkoitus suojata satamaa ja linnoitusta pohjoiselta merenselältä tulevalta hyökkäykseltä. Prästön tornin korkeus oli 14 metriä ja halkaisija 42 metriä. Puolet tornin tiloista oli sotilaiden ja tykkien sijoituspaikkana, toinen puoli toimisto- ja huoltotiloina.
Bomarsundin suunnitelmat perustuivat oletukseen, että vihollinen hyökkäisi pohjoisesta, joten kiinteiden varustusten rakentaminen keskittyi linnoituksen pohjoispuolelle. Linnoituksen länsi- tai kaakkoispuolelta Lumparnin selältä tulevaan hyökkäykseen ei uskottu, koska Lumparnille idästä johtavan Ängösundin salmen oletettiin olevan liian kapea isoille purjelaivoille ja lisäksi se voitaisiin tarvittaessa suojata tykkiveneillä. Tämä osoittautui virheeksi, sillä Bomarsundin taistelussa vihollislaivasto saapui juuri suojattoman Ängösundin kautta.
Nykytila
Linnan rauniot ovat matkailukohde. Muinaismuistoalueen pinta-ala on 870 hehtaaria. Päälinnasta on jäljellä joitakin graniittisia muurinpätkiä. Lisäksi raunioina on neljä linnantornia.
Vanhassa luotsituvassa toimii Bomarsundin museo, joka on avoinna kesäkuukausina. Telegrafen on paikkakunnan toinen museo, jossa on esillä myös linnoituksen pienoismalli.
Heather O’Rourke
thumb|Laatta Heather O’Rourken haudalla. Heather Michele O’Rourke (27. joulukuuta 1975 San Diego, Kalifornia – 1. helmikuuta 1988 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi Carol Anne Freelingin roolista Poltergeist-kauhuelokuvatrilogiassa.
Ohjaaja Steven Spielberg ”löysi” hänet lounasravintolasta kesällä 1980 ja ehdotti tälle roolia tulevassa elokuvassaan.
Poltergeistin ensimmäinen osa ilmestyi 4. kesäkuuta 1982. Sen saavuttaman menestyksen jälkeen O'Rourke esiintyi Onnen päivät -komediasarjan kahdessatoista jaksossa Heather Pfisterin roolissa. O’Rourke esiintyi myös Poltergeistin jatko-osissa Poltergeist II (1986) ja Poltergeist III (1988).
O’Rourke sairastui alkuvuodesta 1987. Hänellä todettiin Crohnin tauti, jonka pahimmat oireet saatiin aluksi hoidettua. Helmikuussa 1988 hän kuitenkin joutui sairaalaan vakavassa tilassa. Hänellä havaittiin hengenvaarallinen suolitukos, jonka komplikaatiot aiheuttivat 12-vuotiaan O’Rourken kuoleman.
Trompowskin hyökkäys
Trompowskin hyökkäys on shakkiavaus, joka alkaa: Se on saanut nimensä brasilialaiselta mestarilta Octávio Trompowskyltä (1897–1984), joka pelasi sitä 1930- ja 1940-luvuilla.
Toisella siirrollaan valkean tavoitteena on vaihtaa mustan ratsu lähettiin, aiheuttaen kaksoissotilaan mustalle.
Muunnelmia
Mustalla on monia tapoja vastata Trompowskiin. Usein käytetyt vastaukset ovat seuraavia:
Monet jatkot muuntuvat toisiksi intialaisiksi puolustuksiksi.
Kumpulan maauimala
Kumpulan maauimala on Helsingin Kumpulassa sijaitseva maauimala. Uimala rakennettiin vuoden 1952 olympialaisten harjoitusaltaaksi, ja se on Suomen kolmanneksi vanhin maauimala. Vuonna 2005 uimala kunnostettiin alkuperäiseen asuunsa ja samalla saunat ja pukuhuoneet ajanmukaistettiin.
Kumpulan maauimalassa on 25 metriä pitkä allas, hyppyallas, lasten allas sekä kahluuallas. Lisäksi alueella ovat voimailualue, beach volley- ja koripallokenttä, shakkialue, pomppulinna ja kahvila. Helsingin toinen suosittu maauimala on Uimastadion.
Aiheesta muualla
60.20861°N, 24.95806°W
Kanadan Grand Prix 2002
Kanadan Grand Prix 2002 oli Formula 1 -sarjan kauden 8. osakilpailu, joka ajettiin Kanadassa Circuit Gilles Villeneuvellä, Montrealissa, 9. kesäkuuta 2002.
Ferrari saavutti 150:n voittonsa Michael Schumacherin voiton myötä.
Macintosh SE
Macintosh SE on Apple Computerin 2. maaliskuuta 1987 julkaisema tietokone. Tietokone käytti Macintosh 128K :n mallista koteloa, jossa näyttö ja keskusyksikkö ovat samassa kotelossa. 1. elokuuta 1989 Apple korvasi Macintosh SE :n päivitetyllä mallilla Macintosh SE FDHD. Macintosh SE FDHD lakkautettiin 15. elokuuta 1990.
Yleistä
Macintosh SE oli ensimmäinen Macintosh, jossa oli mahdollista käyttää sisäistä kiintolevyä. Laitteen nimellä "SE" (System Expansion) viitattiin koneen laajennettavuuteen. Aiempien Macintoshien laajennettavuus oli ollut varsin vähäistä, mutta SE tarjosi käyttäjilleen PDS-laajennuspaikan, parannetun SCSI-portin ja kaksi ADB-väylää.
Macintosh SE:n kanssa julkaistiin Macintosh II, joka uuden suorittimensa ansiosta oli suorituskyvyltään ylivoimainen. Macintosh SE :n etuna oli sen laajennettavuus, yksin ADB-portit mahdollistivat jopa 16 lisälaitteen kytkemisen.
Tekniset tiedot
Macintosh SE FDHD sisälsi vakiona 40 Mt:n kiintolevyn ja päivitti levykeaseman 1.44 Mt:n 3.5" -standardimalliin. Euroopassa Macintosh SE FDHD :ta toimitettiin myös nimellä Macintosh SE 1/20, jossa oli 20 Mt:n kiintolevy . Macintosh SE/30 :n tultua markkinoille Macintosh SE :lle myytiin laitteistopäivityksenä SE/30:n emolevyä.
Landry Bonnefoi
Landry Bonnefoi (20. syyskuuta 1983 Villeparisis) on ranskalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Ranskan liigassa pelaavaa SC Bastiaa.
Bonnefoi aloitti uransa AS Cannes'n joukkueessa vuonna 2000. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi italialaisen suurseura Juventuksen organisaatioon, jossa pelasi kahden kauden ajan nuorten joukkueessa. Bonnefoi joutui kilpailemaan peliajasta ykkösjoukkueessa Gianluigi Buffonin, Christian Abbiatin ja Antonio Chimentin kanssa tuloksetta. Kaudella 2003-04 hän haki FC Messina Pelorosta lainapestin turvin, muttei pelannut kuin yhden ottelun.
Vuonna 2006 hän siirtyi lainalle Ranskan kakkosliigassa pelanneeseen FC Metziin suuremman peliajan toivossa. Hänen sopimuksessaan oli myös optio, jonka mukaan Metzillä oli mahdollisuus ostaa pysyvästi Bonnefoi kauden jälkeen itselleen. Peliaika ykkösveskari Christophe Marichez'n varjossa jäi kuitenkin vähiin.
Vuonna 2007 Bonnefoi jätti Juventuksen lopullisesti ja palasi kotimaahansa Dijon FCO:n paitaan. Bonnefoilla oli vaikeuksia saada riittävästi peliaikaa Dijonissa ja lopulta kesällä 2009 hän siirtyi seurasta Amiensiin. Bonnefoi torjui kolme kautta Ranskan Ligue 2:ssa pelanneen seuran ykkösmaalivahtina, kunnes kesällä 2012 siirtyi liigaan nousseen SC Bastian organisaatioon.
Scarborough
Scarborough voi viitata seuraaviin asioihin:
Paikkoja
Isossa-Britanniassa:
Kanadassa:
Yhdysvalloissa:
Australiassa:
Trinidadilla ja Tobagolla:
Etelä-Afrikassa:
Etelä-Kiinan merellä:
Teófilo Braga
pienoiskuva|Teófilo Braga. Joaquim Teófilo Fernandes Braga (24. helmikuuta 1843 Ponta Delgada – 28. tammikuuta 1924 Lissabon) oli portugalilainen poliitikko ja kirjailija.
Braga syntyi Ponta Delgadassa, Azoreilla ja opiskeli lakia Coimbrassa. Vuonna 1872 hän siirtyi Lissaboniin, jossa hän opetti kirjallisuutta. Braga aloitti poliittisen uransa 1870-luvun lopulla. Hän toimi Portugalin tasavallan ensimmäisenä presidenttinä väliaikaisen hallituksen ajan 6. lokakuuta 1910 – 24. elokuuta 1911 ja uudelleen 29. toukokuuta – 4. elokuuta 1915.
Bragan kirjalliseen tuotantoon kuuluu muun muassa useita runoja ja esseitä. Hän yritti ensimmäisenä koota Portugalin kirjallisuuden koko historian yksiin kansiin.
Heinrich Gustav Magnus
Heinrich Gustav Magnus (2. toukokuuta 1802 Berliini – 4. huhtikuuta 1870 Berliini) oli saksalainen fyysikko ja kemisti.
Elämä ja ura
Magnuksen isä oli varakas kauppias, ja yhdestä hänen viidestä veljestään, Eduardista (1799-1872), tuli kuuluisa taidemaalari. Opiskeltuaan Berliinissä Magnus lähti Tukholmaan Jöns Jacob Berzeliuksen oppiin ja myöhemmin Pariisiin, jossa hän opiskeli jonkin aikaa Louis-Joseph Gay-Lussacin ja Louis Jacques Thénardin johdolla. Vuonna 1831 hän palasi Berliiniin yliopiston tekniikan ja fysiikan lehtoriksi. Vuonna 1834 Magnus valittiin Berliinin yliopiston ylimääräiseksi ja vuonna 1845 varsinaiseksi professoriksi. Hänet valittiin kolme kertaa tiedekunnan dekaaniksi, vuosina 1847, 1858 ja 1863. Magnus varusti omilla varoillaan laboratorion, josta tuli malliesimerkki myöhemmin perustetuille tutkimuslaitoksille.
Vuosina 1827-1833 Magnus keskittyi pääasiassa kemiallisiin tutkimuksiin, joiden tuloksena hän löysi etyylirikkihapon, etikkahapon ja isetionihapon sekä niiden suoloja ja yhdessä C. F. Ammermüllerin kanssa perjodihapon. Muiden aiheiden joukossa, joiden parissa hän myöhemmin työskenteli, olivat kaasujen imeytyminen vereen (1837-1845), kaasujen laajeneminen lämmön vaikutuksesta (1841-1844), veden ja erilaisten liuosten höyrynpaineet (1844-1854), lämpösähköinen ilmiö (1851), elektrolyysi (1856), sähkömagneettinen induktio (1858-1861), lämmön siirtyminen kaasuissa (1860) ja lämmön polarisaatio (1866-1868). Vuodesta 1861 lähtien hän kiinnitti paljon huomiota joidenkin kaasujen ja höyryjen diatermiseen ilmiöön eli valonsäteiden lämmön läpäisyyn, erityisesti kuivan ja kostean ilman kohdalla, sekä lämpövaikutuksiin, joita kosteuden tiivistyminen kiinteille pinnoille aiheuttaa. Virtausfysiikan Magnuksen ilmiö on nimetty hänen mukaansa.
Magnuksen maine johti siihen, että Preussin hallitus antoi hänelle useita tehtäviä. Vuonna 1865 hän edusti Preussia Frankfurtin konferenssissa, joka kutsuttiin koolle yhtenäisen metrijärjestelmän käyttöönottamiseksi Saksassa.
Manuel de Arriaga
thumb|right|Manuel de Arriaga Manuel José de Arriaga Brum da Silveira e Peyrelongue (8. heinäkuuta 1840 Horta – 5. maaliskuuta 1917 Lissabon) oli portugalilainen poliitikko ja Portugalin tasavallan ensimmäinen presidentti.
Manuel de Arriaga syntyi Hortassa ja opiskeli Coimbrassa vuosina 1860-1865. Hänet valittiin Portugalin presidentiksi vuonna 1911. Vuonna 1915 de Arriagaa seurasi Portugalin presidenttinä Teófilo Braga. Manuel de Arriaga kuoli kaksi vuotta myöhemmin Lissabonissa.
Sotahuuto (Hornan albumi)
Sotahuuto on black metal -yhtye Hornan vuonna 2007 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Albumi on omistettu ruotsalaiselle black metal -yhtyeelle Bathorylle, joka hajosi vuonna 2004 yhtyeen keulahahmon Quorthonin kuoltua.
Skeletonin maailmanmestaruuskilpailut
Skeletonin eli mahakelkkailun maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1982 lajin syntypaikassa St. Moritzissa. Kilpailut on järjestetty sen jälkeen vuonna 1987 ja vuodesta 1989 lähtien joka vuosi lukuun ottamatta vuosia 2002, 2006, 2010 ja 2014, jolloin laji oli talviolympialaisten ohjelmassa. Naisten sarja on ollut mukana vuodesta 2000 lähtien.
Naiset
Mistrzostwa świata FIBT
Suomen arktinen klubi
Suomen Arktinen Klubi ry on koko maan kattava yhdistys, joka kokoaa yhteen arktisista retkistä ja alueista kiinnostuneet henkilöt. Klubin jäseniksi kelpuutetaan vain henkilöt, jotka ovat tehneet vähintään kahden viikon vaativan arktisen retken ja henkilöt, joilla on laajaa arktista eli ikuisen roudan alueen tietämystä.
Klubi perustettiin vuonna 1983 ja perustajajäseninä olivat mm. Christer Boucht, Peter Boucht, Viljo Haapala, Eero Varonen, Pentti Kronqvist sekä Retkiryhmä 76:n, Suomen ladun huippuvuoriretkikunnan, hämeenlinnalaisten, vantaalaisten, keravalaisten ja espoolaisten retkiryhmien edustajia.
Wapixanan kieli
Wapixana on arawakkikieliin kuuluva kieli, jota Guyanan ja Brasilian rajalla. Vuonna 2012 kielellä arvioitiin olevan 10 900 puhujaa. Kielen katsotaan olevan uhanalainen. Wapixanan lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. atorada ja aroaqui. Kieli jaetaan kahteen päämurteeseen.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti käännettiin wapixanaksi vuonna 2012.
Vokaalit
Vokaalit [a], [i] ja [u] voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
Veikko Nugraha
pienoiskuva|Veikko Nugraha [[Kalevan kisat 2018|Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.]]Veikko Samudra Nugraha (s. 3. kesäkuuta 1997 Bandung, Indonesia) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Diari Sharifi.
Nugraha on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista kolmiloikan pronssia vuonna 2017. Kalevan kisoista hän on saavuttanut kolmiloikan pronssia vuosina 2018 ja 2022.
Hänen ennätyksiään ovat ulkoa 15,86 metriä (2020) ja hallista 15,62 metriä (2020).
Elina Kostiainen
Irja Elina Kostiainen (s. 23. huhtikuuta 1992 Tuusula) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Hän edustaa Vihdin Viestiä ja hänen valmentajanaan toimii Teemu Uronen.
Kalevan kisoissa Kostiainen on saanut kolmiloikassa pronssia vuosina 2020 ja 2021. Sisäratojen SM-kilpailuista Kostiainen on voittanut kolmiloikan hopeaa vuosina 2016 ja 2023 ja pronssia 2021 sekä pituushypyn pronssia vuonna 2011. Hänen ennätyksiään ovat pituushypyssä ulkoa 590 cm (2011) ja hallista 589 cm (2011) sekä kolmiloikasta ulkoa 13,30 metriä (2022) ja hallista 13,16 metriä (2023).
Saara Hakanen
pienoiskuva|Saara Hakanen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.Saara Sofia Johanna Hakanen (s. 14. heinäkuuta 1999 Helsinki) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2017 lähtien toiminut Reijo Siitonen. Vuoteen 2018 asti hän edusti Keski-Uudenmaan Yleisurheilua.
Aleksanteri III (Venäjä)
Aleksanteri III, Aleksandr Aleksandrovitš Romanov (ven. Александр Александрович Романов); (10. maaliskuuta (J: 26. helmikuuta) 1845 Talvipalatsi, Pietari, Venäjän keisarikunta – 1. marraskuuta (J: 20. lokakuuta) 1894 Livadijan palatsi, Jalta, Krim, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1881–1894. Keisarina hänet muistetaan etenkin pahamaineisen salaisen poliisin ohranan perustajana. Suomen suuriruhtinaana hänet on perinteisesti nähty historiankirjoituksessa joko sortokausien alullepanijana tai merkityksettömänä ”välivaiheen” hallitsijana; myöhemmin häntä on kuitenkin kuvattu hyvänä hallitsijana ja ”maan isänä”. Hän arvosti suomalaisten lojaaliutta ja Suomen perustuslaillista asemaa ja oli itse asiassa isänsä tavoin Suomelle melko myötämielinen suuriruhtinas. Aleksanteri III oli rauhanomainen hallitsija: Venäjä ei ollut hänen valtakaudellaan osallisena yhdessäkään sodassa.
Ennen valtaannousua
Aleksandr Aleksandrovitš Romanov syntyi vuonna 1845 keisari Aleksanteri II:n ja keisarinna Maria Aleksandrovnan (Hessen-Darmstadtin prinsessa Marie) toisena poikana. Aleksanteri III ei ollut kruununperijä eli tsarevitš ensimmäisen 20 ikävuotensa aikana. Kun hänen vanhempi veljensä, tsarevitš Nikolai Aleksandrovitš kuoli vuonna 1865, hän alkoi opiskella lakia ja poliittista filosofiaa. Hänen opettajanaan toimi pääasiassa Konstantin Pobedonostsev, Pyhän synodin prokuraattori, joka oli yksinvaltiuden vannoutunut tukija.
Kuolinvuoteellaan tsarevitš Nikolai toivoi, että hänen morsiamensa, Tanskan Kristian IX:n tytär, prinsessa Dagmar naisi hänen seuraajansa. Aleksanterin ja nimen Maria Fjodorovna (1847–1928) ottaneen prinsessan avioliitosta tuli onnellinen.
Aleksandr esitteli mielellään voimiaan, sillä hän pystyi paljain käsin repimään kokonaisen korttipakan ja rutistamaan hopearuplan kolikon.
Aleksanteri III ei ollut yhtä vapaamielinen kuin isänsä. Hän oli venäläisen nationalismin ja ortodoksisuuden tukija. Hän oli ulkomaisia, erityisesti saksalaisia, vaikutteita vastaan, vaikkakin hänen omassa suvussaan oli lähinnä saksalaisia. Preussin–Ranskan sodan aikana hän vastusti julkisesti isäänsä, joka oli Preussin puolella. Turkin sodassa vuonna 1877–1878 tsarevitš Aleksandr komensi hyökkäävän armeijan vasenta sivustaa. Aleksandr oli pikkutarkka komentaja ja pettynyt kuten muutkin, kun Berliinin konferenssi vei suuren osan Venäjän voitoista.
Keisarina
Aleksanteri III nousi valtaistuimelle vuonna 1881, kun hänen isänsä oli murhattu. Kaksi kuukautta murhan jälkeen Aleksanteri III allekirjoitti manifestin, jota historiantutkimuksessa sanotaan "manifestiksi itsevaltiuden järkkymättömyydestä". Pian tämän jälkeen uudistusmieliset ministerit pakotettiin eroamaan. Hän peruutti isänsä valmisteleman itsevaltiaan valtaa rajoittavan perustuslain ja ilmoitti, ettei aikonut rajoittaa valtaansa. Nationalistien mukaan löyhä kuri ja vapaamielisyys johtivat hajanaisuuteen ja vähemmistökansojen omavaltaisuuteen. Aleksanteri II:n vapaamieliset uudistukset taas olivat johtaneet vallankumoukselliseen toimintaan ja hänen omaan surmaamiseensa. Keisarin murhasta järkyttynyt kansa suhtautuikin aluksi myönteisesti kurinpalautukseen. Entinen salainen poliisi keisarin kanslian III osasto järjestettiin uudelleen ohranaksi. Maaseudulla ihmisiä alkoivat valvomaan aatelistosta valitut poliisiviranomaiset, maapäälliköt. Zemstvojen valtaa ja talonpoikien edustusta niissä vähennettiin. Vallankumoukselliset liikkeet saatiin kukistettua 15 vuodeksi.
Aleksanteri III:n valtakaudella kansallisia vähemmistöjä alettiin venäläistää. Valtakunnan asukkaista venäläisiä oli noin puolet tai kaksi kolmannesta, kun ”vähävenäläiset” ja valkovenäläiset laskettiin mukaan. Näiden seutujen paikallisia murteita ei saanut julkisesti käyttää. Veikselin kuvernementtien (ts. Puolan) hallinto ja koulut muutettiin venäjänkielisiksi ja katolisen kirkon toimintaa vaikeutettiin. Kapinoihin osallistuneita liettualaisia pidettiin samalla tavalla ahtaalla. Itämerenmaakunnista peruutettiin baltiansaksalaisen aatelin keskiajalta periytyvä itsehallinto. Virolaiset ja latvialaiset vapautuivat näin tilanherrojen sorrosta, ja hallinto oli tavanomaista kuvernementtihallintoa. Valtiolliset määräykset juutalaisten syrjimiseksi tulivat jälleen voimaan. Kymmeniätuhansia juutalaisia pakkosiirrettiin valtakunnan länsiosiin ja enintään kolme prosenttia heistä hyväksyttiin lukioihin ja korkeakouluihin.
Saksan ja Venäjän välit katkesivat vuonna 1887 Saksan tuettua Itävaltaa Balkanilla. Pietari lähestyi Pariisia, ja molempien maiden nationalistit innostuivat liittoajatuksesta. Innostusta ei vähentänyt edes Ranskan jumalaton tasavaltalaisuus eikä se, että Venäjän alamainen olisi saanut Marseljeesin esittämisestä karkotuksen Siperiaan. Puolustussopimus maiden välillä solmittiin vuonna 1894.
Aleksanteri III kuoli 1. marraskuuta (J: 20. lokakuuta) 1894 Livadijan palatsissa Jaltalla, Krimillä, luultavasti vammaan, jonka hän oli saanut junaonnettomuudessa Borkissa ja joka oli kehittynyt munuaissairaudeksi.
Aleksanteri III oli myös innokas baritonitorvensoiton harrastaja.
Aleksanteri III:n ruumis nostetaan haudasta
Aleksanteri III:n hauta avattiin vuonna 2015 DNA-näytteiden ottamista varten. Tutkimuksilla varmistettiin Aleksanterin pojan Nikolai II:n ja lapsenlasten jäännösten aitous. Se liittyi viimeisen keisariperheen jäsenten kanonisointiin.
Perhe
Hatsinan palatsi luovutettiin vuonna 1881 Aleksanteri III:lle, jolle kerrottiin, että hänen ja hänen perheensä olisi turvallisempi elää tässä palatsissa, toisin kuin Talvipalatsissa Pietarissa, ja Hatsina tuli tunnetuksi "Itsevaltiuuden linnoituksena" keisarin taantumuksellisen politiikan vuoksi. Aleksanteri III asui suurimman osan ajastaan Hatsinan palatsin keskiosan ylimmän kerroksen yksityisasunnossa, jossa hän allekirjoitti säädöksiä, piti diplomaattien vastaanottoja, palatsissa järjestettiin teatteriesityksiä, naamiaisia ​​ja pukujuhlia sekä tapahtumia ja muuta viihdytystä. Kesäisin perhe asui Aleksanterin palatsissa, Livadijan palatsissa Krimillä tai matkusteli laivalla Suomessa, jonne heille rakennettiin Langinkoskelle oma kalastushuvila.
Venäläiset
Lähde:
Ulkomaalaiset
Lähde:
Kupanitsan luterilainen seurakunta
thumb|right|300px|Kupanitsan kirkko vuonna 1911. thumb|right|200px|Kupanitsan kirkko vuonna 2014. thumb|right|200px|Sisäkuva kirkosta. Kupanitsan luterilainen seurakunta on Inkerin kirkon seurakunta Leningradin alueella Venäjällä. Sen vuonna 1861 rakennettu kirkko sijaitsee Volossovan piirin Kupanitsan kylässä lähellä Volossovan kaupunkia. Historiallisesti alue kuuluu inkerinsuomalaisten 1600-luvulta lähtien asuttamaan Inkerinmaahan.
Historia
Kaprion läänin Saaritsan pogostaan perustettu seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1647. Patronaattioikeus, oikeus asettaa papin viran haltija, kuului pitkään von Werdenhoffin aatelissuvulle, joka rakennutti seurakuntaan kirkon ennen vuotta 1674. Vuodesta 1684 lähtien Kupanitsassa oli pedagogi eli koulumestari.
Kupanitsan 1600-luvulla rakennettu puukirkko korvattiin 1740-luvulla uudella puukirkolla. 1700-luvun alussa seurakunnalla oli kappeli Sosnitsan kylässä, josta sittemmin tuli venäläinen asutus. 1800-luvun alussa jumalanpalveluksia pidettiin myös talonpoikien rakentamassa Korkan kappelissa. Uusi Pyhän Johanneksen kivikirkko valmistui Kupanitsaan vuonna 1861. Se peruskorjattiin vuonna 1901.
Vuonna 1860 seurakuntaan kuului noin 4 200 inkerinsuomalaista. 1800-luvun lopulla seudulle muutti paljon virolaisia. Vuonna 1894 virolaisia oli seurakunnassa noin 2 000 henkeä. Vuonna 1902 he perustivat itsenäisen Teskovan seurakunnan. Kupanitsan suomalaiseen seurakuntaan kuului vuonna 1905 noin 5 400 henkeä. 1920-luvulla Kupanitsan kirkkoa käytti myös paikallinen virolainen seurakunta. Kirkollinen toiminta jatkui neuvostoaikana 1930-luvulle saakka.
Kupanitsan kirkko suljettiin 1938, minkä jälkeen se toimi muun muassa vankilana. Toisen maailmansodan aikana seutu oli Saksan miehittämä ja kirkko oli jälleen käytössä. Vuonna 1943 saksalaiset siirsivät miehitysalueelle jääneen suomalaisväestön Suomeen, josta heidät sittemmin palautettiin Neuvostoliittoon. Inkeriläisiä ei kuitenkaan päästetty kotiseudulleen, vaan heidät karkotettiin aluksi muualle Venäjälle. Myöhemminkin vain harva onnistui palaamaan. Monet asettuivat Karjalan tasavaltaan ja Viroon tai ovat sittemmin muuttaneet Suomeen.
Inkerin kirkkoon kuuluva seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1988. Pyhän Johanneksen kirkko kunnostettiin 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa ja vihittiin uudelleen käyttöön. Kupanitsassa toimii myös Inkerin Liiton osasto.
Kupanitsan seurakunnan kylät
1900-luvun alussa Kupanitsan seurakuntaan kuului 72 kylää, joista 22 oli suomalais-venäläisiä sekakyliä:
Jean-Marie Lustiger
thumb|Jean-Marie Lustiger Jean-Marie Lustiger (17. syyskuuta 1926 – 5. elokuuta 2007) oli ranskalainen katolilainen kirkonmies, joka oli vuodesta 1983 kardinaalina. Hän toimi Pariisin arkkipiispana vuosina 1981–2005.
Kupanitsan luterilainen seurakunta
Kupanitsan seurakunnan kylät
Nykyään seurakunnan kylät kuuluvat Leningradin alueen Volossovan ja Hatsinan piireihin.
Aiheesta muualla
59.485°N, 29.53722°W
Jean-Marie Lustiger
Lustiger oli myöhemminkin ylpeä juutalaisista juuristaan. Hän puhui myös sujuvasti jiddišiä. Hän oli tunnettu rasismin, varsinkin antisemitismin, vastustaja, ja kritisoi voimakkaasti myös Jean-Marie Le Peniä. Hän täytti Ranskan akatemian 4. paikan vuodesta 1995, kunnes kuoli syöpään Ranskassa elokuussa 2007. Hän julkaisi lukuisia kirjoja.
Kira Kytölä
Kira Janita Kytölä (s. 25. kesäkuuta 1993 Espoo) on suomalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja. Hän edustaa Esbo Idrottsföreningiä ja hänen valmentajanaan toimii hänen äitinsä Ragne Kytölä.
Urho Kujanpää
Urho Väinö Johannes Kujanpää (s. 18. toukokuuta 1997 Ylöjärvi) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Rauli Pudas. Ennen Pudasta häntä valmensivat Raimo Eskola ja Hannu Kujanpää.
Kira Kytölä
Kytölä voitti pituushypyn Suomen-mestaruuden Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018 ennätyksellään 642 cm ja oli samoissa kisoissa kolmiloikassa hopealla. Turun Kalevan kisoissa 2020 hän oli pituudessa hopealla tuloksella 618 cm. Tampereen Kalevan kisoissa 2021 hän oli sekä pituushypyssä että kolmiloikassa toinen. Joensuun Kalevan kisoissa 2022 hän oli kolmiloikassa kolmas. Kytölä on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista kolmiloikan hopeaa vuonna 2019 ja pronssia vuonna 2017. Lisäksi hän on ollut mukana viestijuoksun SM-kilpailuissa voittamassa pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksusta vuonna 2017 ja 4 × 400 metrin viestissä pronssia 2021. Kytölän ennätyksiä ovat pituushypyssä ulkoa 642 cm (2018) ja hallista 610 cm (2019) ja kolmiloikassa ulkoa 13,61 metriä (2018) ja hallista 13,05 metriä (2019).
Urho Kujanpää
Kujanpää sijoittui 14:nneksi Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016. Seuraavana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta samassa kaupungissa järjestetyissä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa. Hän karsiutui loppukilpailusta myös Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän oli yhdeksäs. Hän karsiutui loppukilpailusta Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021. Hän sijoittui Münchenin EM-kilpailuissa 2022 yhdeksänneksi tuloksella 550. Karsinnassa hän sivusi ennätystään 565. Hän karsiutui loppukilpailusta Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023
Kira Kytölä
Molemmat Kytölän vanhemmat ovat kilpailleet yleisurheilussa. Äiti Ragne oli moniottelija ja isä Eero keskimatkojen juoksija.
Urho Kujanpää
Kujanpää on voittanut Kalevan kisoista seiväshypyn kultaa vuosina 2018 ja 2022, hopeaa vuonna 2023 sekä saanut pronssia 2021. Sisäratojen SM-kilpailuista hän on voittanut kultaa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022. Aikuisten maaotteluihin hän on osallistunut vuodesta 2017, ja sijoittunut parhaimmillaan toiseksi. Hänen ennätyksiään ovat ulkoa 565 cm (2021) ja hallista 566 cm (2021).
Britannian Grand Prix 1994
Britannian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. heinäkuuta 1994 Silverstonessa. Kilpailun voitti paalupaikalta lähtenyt Damon Hill.
Michael Schumacher hylättiin, koska hän ohitti Damon Hillin lämmittelykierroksella, eikä tullut kärsimään siitä seurannutta 5:n sekunnin pysähdysrangaistusta. Tästä hän sai mustan lipun. Hän ei kuitenkaan noudattanut sitä, vaan jatkoi ajamista. Tästä seurasi hylkäys. Lisäksi Schumacheria odotti vireillä oleva kahden kilpailun mittainen kilpailukielto. Ilman hylkäystä hän olisi ajanut kilpailussa toiseksi.
Nobody (vuoden 2021 elokuva)
Nobody on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Ilja Naishuller ja käsikirjoittanut Derek Kolstad. Sen pääosia esittävät Bob Odenkirk, Connie Nielsen, RZA, Christopher Lloyd ja Aleksei Serebrjakov.
Nobody sai Suomen ensi-iltansa 11. kesäkuuta 2021. Elokuva tuotti yli 56 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti ja sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, jotka ylistivät sen toimintaa sekä Odenkirkin roolisuoritusta.
Pentti Kaskipuro
Kaskipuro syntyi työläiskotiin ja vietti useita vuosia sotalapsena Ruotsissa. Siellä hän kiinnostui kuvataiteesta. Häntä ei kuitenkaan hyväksytty Taideteolliseen oppilaitokseen, joten hän alkoi opetella taidegrafiikan tekemistä päivätyön ohella omin päin ja professori Aukusti Tuhkan yksityisoppilaana. Ensimmäisen kerran hänen töitään oli esillä vuonna 1953. Alkuajan töiden aiheet olivat kaupunkinäkymiä ja työläiskuvia. Informalismi alkoi näkyä hänen töissään 1960-luvulla. Hän sai valtion taidekilpailun ensimmäisen palkinnon 1964. Sen jälkeen toimi grafiikan opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1965–1974 ja taiteilijaprofessorina vuosina 1974–1979.
Kaskipuro palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1971. Hänet palkittiin myös ruotsalaisella Prinssi Eugenin mitalilla vuonna 1974. Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija hän oli vuonna 1979. Hän sai ansioituneelle vantaalaiselle taiteilijalle myönnettävän Vantaan kulttuuripalkinnon vuonna 1979 ja professorin arvonimen vuonna 1980. Opettajantyöstään Pentti Kaskipuro sai Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon, perusteluna "olennaisen pelkistävä taide ja omintakeisuuteen rohkaiseva opettajantyö" vuonna 1983.
Monet nykyiset eturivin graafikot kuten Outi Heiskanen ovat Kaskipuron eli Mestari K:n entisiä oppilaita. Hänen töitään on maailman johtavissa grafiikkakokoelmissa ja museoissa, esimerkiksi Dresdenin Kupferstichkabinettissa, New Yorkin MoMassa ja Washingtonin Kongressin kirjastossa.
Kaskipuro kuoli syyskuussa 2010 usean keuhkokuumeen jälkeen Kaunialan Sairaalassa Espoossa. Kaskipurolle myönnettiin 2011 Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäen viimeinen hauta.
Vantaan kaupungintalon siipirakennuksessa Tikkurilassa toimivan Galleria K:n K viittaa graafikko Kaskipuroon. Galleria on Vantaan taidemuseon ja Vantaan taiteilijaseuran ylläpitämä ja esittelee toisinaan Vantaan taidemuseon laajaa Pentti Kaskipuron töiden kokoelmaa.
Minisika
Minisika eli minipossu on suhteellisen pienikokoinen sika. Se on samaa lajia kuin tavalliset lihasiatkin, lähinnä vain ulkomuoto ja koko eroavat viimeksi mainituista. Suomessa lemmikkinä pidettävä minisika on Ruotsissa 1960-luvulla alun perin koe-eläimeksi jalostettu sikarotu. Sen alkujuuret ovat muun muassa Aasiassa ja tarkemmin Vietnamissa. Sieltä sikoja tuotiin 1950-luvulla eurooppalaisiin eläintarhaesityksiin. Systemaattinen jalostustyö aloitettiin Ruotsissa 1960-luvun puolivälissä. Nykyinen minisika (l. minipossu) on eri rotu kuin muun muassa vietnamilainen roikkovatsasika.
Alussa kaikkien minisikojen jalostustyö keskittyi hyvän koe-eläinkannan luomiseen, sillä sian elimistö ja elintoiminnat ovat hyvin lähellä ihmisen vastaavia. Koe-eläimenä yleisesti käytettyä ja käytettävää tanskalaista maatiaisminisikarotua (Göttingen minigris) käytettiin apuna myös lemmikkisikojen jalostustyössä.
Mikropossu ei ole sikarotu vaan on markkinatermi, jota jotkut käyttävät omista minisioistaan. Mikropossu-määritelmää voi vapaasti käyttää vaikka villisiasta. Minipossuja on edelleen hyvin eri kokoisia ja aikuiskokoon vaikuttaa vain geeniperimä. Minipossun tai minisian koko määräytyy sen vanhempien perusteella.
Ominaisuuksia
Minipossulla on melko huono näköaisti, minkä vuoksi se turvautuu enemmän parempaan haju- ja kuuloaistiinsa. Minipossua on hyvä kouluttaa ja se oppii temppuja todella helposti, mutta ei ole miellyttämisenhaluinen, vaan koulutus tapahtuu positiivisen vahvistamisen avulla. Sika on erittäin älykäs eläin.
Sika on seurallinen ja osallistuva eläin, joka tarvitsee paljon virikkeitä, tai se keksii niitä itse. Sika on luonteeltaan herkkä, ja sen kanssa toimiessa on oltava kärsivällinen.
Ulkonäkö
Minisian korvat ovat pienet ja pystyt. Suhteessa muuhun ruumiiseen minisialla on sangen lyhyet jalat. Aidon minisian tunnistaa parhaiten hännästä: minisialla häntä on suora, ja sen päässä on karvatupsu kuten lehmällä, kun taas lihasialla häntä on kippurassa oleva saparo.
Elinikä ja terveydenhoito
Minisian odotettavissa oleva elinikä on noin 10–15 vuotta. Ne ovat melko perusterveitä, mutta silmä- ja ihosairauksia sekä ruuansulatusongelmia on tavattu jonkin verran.
Minisika rokotetaan sikaruusua vastaan 1–2 kertaa vuodessa ja sisäloishäätö annetaan yhtä usein. Muita tärkeitä rokotuksia on porsasaikana parvo-rokotus (minisioille on porsasaikana uhkana ripulia aiheuttava sama parvovirus kuin koirille ja kissoille). Sorkkia ja karjun torahampaita lyhennetään tarvittaessa, yleensä kerran tai kaksi vuodessa. Omistajan on syytä opetella tekemään nämä toimenpiteet, jotta sikaa ei turhaan stressata eläinlääkärikäynneillä tai rauhoituksilla.
Henriikka Parpala
Henriikka Parpala (s. 11. huhtikuuta 1998 Kokkola) on suomalainen pikajuoksija ja pituushyppääjä. Hän edustaa HIFK:ta. Vuoteen 2018 saakka hän edusti Kokkolan Veikkoja. Hänen valmentajanaan toimii hänen isänsä Heikki Parpala.
Minisika
Elinikä ja terveydenhoito
Tärkeää on ymmärtää minisian stressiherkkyys. Minipossu kiihtyy helposti, mistä seuraa, että eläinlääkärillä sika on stressaantunut. Mahdollisen rauhoitteen teho on vaikea määritellä kiihtyneelle sialle, ja iso uhka terveydelle on liian suuri rauhoiteannos, josta pahimmillaan seuraa eläimen kuolema. Kokenut eläinlääkäri tarkkailee minisian ruumiinlämpöä ja elintoimintoja koko ajan, vaikka kyseessä olisi rutiinitoimenpide.
Henriikka Parpala
Parpala on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista pituushypyn pronssia vuonna 2016. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 100 metrin viestissä hopeaa 2021 ja 2022. Hänen ennätyksiään ovat pituushypyssä ulkoa 6,06 metriä ja hallista 6,04 metriä. 100 metriä hän on juossut aikaan 11,77 ja 60 metriä 7,47.
Minisika
Minisian biologiaa
Elimistöltään ja aineenvaihdunnaltaan minisika muistuttaa erittäin paljon ihmistä. Sillä on 28 maitohammasta ja 44 pysyvää hammasta. Viimeiset maitohampaat puhkeavat noin viiden kuukauden ikäisenä. Noin vuoden ikäisenä alkaa maitohampaiden vaihtuminen pysyviksi, jolloin maitohampaat irtoavat ja putoavat suusta. Torahampaiden puhkeaminen alkaa myös noin vuoden iässä. Steriloiduilla eläimillä niiden kasvu on heikompaa, ja niillä torahampaat voivat joskus jopa jäädä kasvamatta kokonaan.
Minisian peruslämpö on 38–40 °C, mutta yksilöllistä vaihtelua voi olla jonkin verran. Hengitystiheys on levossa 10–20 kertaa minuutissa, ja lepopulssi on noin 60–90.
[[File:Minipossunporsaita.jpg|thumb|Minipossun porsaita emakkonsa tykönä.
Emakon kantoaika (tiineysaika) on sioille tyypillisesti kolme kuukautta, kolme viikkoa ja kolme päivää.
Aiheesta muualla
Cerdo vietnamita
Snakegod
Snakegod on suomalainen heavy metal -yhtye, joka perustettiin Tampereella vuonna 1998. Aluksi he soittivat cover-versioita Dio- ja Whitesnake-yhtyeiden kappaleista, mutta vuonna 1999 he alkoivat tehdä myös omia kappaleita ja yhtye solmi pian Mastervoxin kanssa levytyssopimuksen.
Yhtyeen esikoisalbumi, Invitation, julkaistiin vuonna 2001.