cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Disneyland Paris
Parc Disneyland
Suurempi kahdesta teemapuistosta muistuttaa pitkälti Disneylandin, Walt Disney Worldin Magic Kingdomin ja Tokio Disneylandin konseptia. Walt Disney halusi siirtää elokuviensa katsojat tapahtumien keskelle ja Disneylandin tavoite oli tuoda tämä koko perheen ulottuville taaperosta vaariin.
Disneyland Parcin sisäänkäynnin jälkeen on Main Street -pääkatu, jota pitkin edetään keskusaukiolle satulinnan eteen. Tästä voi valita suunnan Frontierlandiin, Adventurelandiin, Fantasylandiin tai Discoverylandiin.
Main Street USA
Alkuperäisen Disneylandin idea on vahvasti esillä myös Pariisin Disneylandissa. Walt Disney halusi Main Streetin muistuttavan lapsuutensa kotikaupunkia Marcelinea Missourin osavaltiossa. Vaikutteita on nähtävissä myös muista USA:n 1890-luvun kaupunkimiljöistä. Pääkadun nähtävyydet rajoittuvat arkkitehtuuriin, vanhoihin kulkupeleihin kuten puiston ympäri puksuttavaan höyryjunaan, kauppoihin ja Walt's -ravintolaan. Disneyn tyyliin kuului kätkeä ympäristöön erilaisia vitsejä, joita ei välttämättä huomaa ellei varomatta satu seisoskelemaan oikeassa kohdassa.
Frontierland
Uudisraivaajien maa kertoo 1880-luvun kaivoskaupungin traagisen tarinan. Kaupungin nimi Thunder Mesa, Ukkosvuori tulee joen varrella sijaitsevan kaivosvuoren mukaan. Vieraat pääsevät tutustumaan kultakaivokseen vauhdikkaan kaivosjunan kyydissä. Kaivoksen omistajan Henry Ravenwoodin kartano Phantom Manor ja siihen liittyvät kummitusjutut luovat synkän tunnelman. Siipirataslaiva kiertää jokea pitkin Ukkosvuoren ympärillä. Muita nähtävyyksiä ovat ravintolat, kaupat, Pocahontas-leikkipuisto ja rautatieseisake.
Adventureland
Seikkailujen maa on trooppinen puutarha, jonka kasvillisuus on huolella valittu kestämään talven viimat ja kesän helteet ja kuitenkin näyttämään viidakolta ympäri vuoden. Vuoristorata kiertää Indiana Jonesin tutkimaa käärmetemppeliä. Robinssonin haaksirikkoutunut perhe asuu puuhun rakentamassaan kodissa ja aarresaarelta löytyy myös Karibian merirosvojen linnoitus. Muita nähtävyyksiä ovat arabialainen basaari, Aladdin-dioraama, ravintolat ja kaupat.
Fantasyland
Ruususen linna (Château de La Belle au bois dormant) kohoaa 45-metrisenä puiston keskeltä ja toimii porttina Fantasylandiin. Linnan kellarissa majailee tulta syöksevä lohikäärme. Linnanpiha muuttuu keskiaikaisesta linnasta Lumikin ja Pinokkion satujen arkkitehtuuriin ja näiden tarinat kerrotaan tarina-ajelulla. Fantasylandissa on joukko pienten lasten laitteita, kuten Dumbo sekä koko perheen veneajelu It's a Small World, jossa sadat eri kulttuureja edustavat nuket laulavat ja tanssivat. Karusellien ja pienten vuoristoratojen lisäksi Fantasylandissa on pensaslabyrintti, ulko- ja sisäteatterit, ravintoloita ja kauppoja.
Discoveryland
Alun perin vuonna 1992 tämä puiston osa oli omistettu visionääreille kuten Jules Verne. Sittemmin tämä teema on kadonnut ja Discoverylandin nähtävyyksiin kuuluu Tähtien Sota simulaattori, Toy Story -hahmo Buzz Lightyearin interaktiivinen ammuskeluajelu, Space Mountain vuoristorata, Kapteeni Nemon sukellusvene, Autopia-autorata, neliulotteinen elokuvateatteri, kauppoja ja pizzeria.
Disneyland Hotel ★★★★★
Disneyland Parcin sisäänkäynnin yläpuolella sijaitseva hotelli palauttaa mieleen Walt Disneyn rakastamat rautatiet ja niiden pääasemilla sijainneet hotellit. Disneyland hotel on luksusluokan hotelli, jossa on 496 huonetta ja 18 sviittiä, uima-allasosasto ja siihen liittyvät kauneudenhoito- ja hierontapalvelut. Hotellissa on kaksi ravintolaa ja yksi loungebaari. Yläkerrassa sijaitsee Castle Club, jossa sijaitsevat sviitit ja erikoispalveluhuoneet. Hotelli on saanut useita palkintoja ja kunniamainintoja; 2012 Brass Ring Award, 2013 World Travel Award ja 2014 The Best Hospitality Award
Hotel New York ★★★★
Disney Villagen vieressä sijaitseva hotelli tuo mieleen Manhattanin eri piirteitä. Takapihan luistinrata on kuin Rockefeller Centerissä, hissit kuin Empire State Buildingissa ja etupihalla seisoo tietysti keltainen taksi. Hotellissa on 565 huonetta ja 27 sviittiä sekä kaksi ravintolaa ja baari. Uima-altaalla on allasbaari. Hotellin suunnitteli arkkitehti Michael Graves.
Hotel Newport Bay Club ★★★
Lake Disneyn päässä sijaitseva hotelli matkii 1870-luvun Yhdysvaltojen Uuden-Englannin pursiseuran lomakeskusta. Hotelli oli valmistuessaan vuonna 1992 Euroopan suurin ja on yhä Ranskan suurin hotelli. Sen suunnitteli arkkitehti Robert A. M. Stern. Hotellissa on 1 093 huonetta ja 13 sviittiä, kaksi ravintolaa ja kaksi baaria. Sekä ulko- että sisätiloissa on uima-altaat.
Hotel Sequoia Lodge ★★★
Yhdysvaltain kansallispuistojen hengessä ranskalaisen arkkitehdin Antoine Grumbachin suunnittelema hotelli sijaitsee Lake Disney vieressä, Hotelli Newport Bay Clubin ja Hotel New Yorkin välissä. Valtavassa hotellissa on 1011 huonetta ja 9 sviittiä, kaksi ravintolaa sekä suunnattoman takan ympärillä oleva baari. Uima-allasosasto on erillisessä rakennuksessa. Vuonna 1996 hotellissa oli vakava tulipalo, joka ei kuitenkaan vaatinut uhreja. Hotelli peruskorjattiin 2013.
Hotel Santa Fe ★★
Santa Fe muistuttaa New Mexicon osavaltion erämaamotellia, jossain kohutun Area 51:n takamailla. Huoneita on 1000 ja hotellissa on myös yksi ravintola ja baari. Hotelli sijaitsee Cheyennen vieressä, runsaan kävelymatkan tai bussimatkan päässä. Tämän Pueblo-tyylisen hotellin suunnitteli arkkitehti Antoine Predock. Peruskorjattu 2013.
Davy Crockett Ranch ★★
Tämä on lomakeskuksen läheisyydessä sijaitseva leirintäalue ja mökkikylä. Alueelta ei ole järjestetty kuljetuksia, joten oma kulkupeli on välttämätön. Mökkejä on yhdellä tai kahdella makuuhuoneella. Leirintäalueella on vastaanottokeskus, josta voi hakea aamiaisen omalle teltalleen tai mökkiin. Lapsille on puuhapaikkoja.
Tyhjötislaus
Tyhjötislaus tavallisesti parantaa hyötysuhdetta, ja meriveden tyhjötislaus on yksi tehokkaimmista meriveden suolanpoiston menetelmistä. Tyhjötislausta on käytetty myös hiilidioksidin erottamiseen vedestä. Öljynjalostusteollisuus hyödyntää tyhjötislausta raakaöljyn jakeiden erottelussa. Tyhjötislaus on oleellinen myös mäntysuovan valmistuksessa.
Inese Jaunzeme
Inese Vilisovna Jaunzeme (, 21. toukokuuta 1932 Pļaviņas – 13. helmikuuta 2011 ) oli latvialainen, Neuvostoliittoa edustanut keihäänheittäjä ja olympiavoittaja.
Jaunzeme voitti keihäänheiton olympiakultaa Melbournen 1956 olympialaisissa. Hänen voittotuloksensa oli 53,86 m, jolla hän voitti toiseksi sijoittuneen chileläisen Marlene Ahrensin lähes 3,5 metrillä.
Félix Gouin
Félix Jean Gouin (4. lokakuuta 1884 Peypin – 25. lokakuuta 1977 Nizza) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä vuonna 1946. Hän kuului sosialistiseen SFIO-puolueeseen.
Kirjoittamisesta
Kirjoittamisesta: muistelmia leipätyöstä on kirjailija Stephen Kingin kirjoittama kirja, jossa hän kertoo kirjailijantyöstään ja myös antaa kirjoitusohjeita aloitteleville kirjoittajille. Kirja on julkaistu Suomessa kahdella eri nimellä: vuonna 2000 nimellä Kirjoittamisesta: muistelmia leipätyöstä (ISBN 951-31-2031-7) ja vuonna 2006 nimellä Kirjoittamisesta: muistelma leipätyöstä (ISBN 952-459-693-8).
Félix Gouin
Gouin oli alkuperäiseltä ammatiltaan lakimies. Hän oli Bouches-du-Rhônen edustajana Ranskan edustajainkamarissa vuosina 1924–1958. Toisen maailmansodan aikana Gouin toimi Vichyn hallituksen järjestämässä niin sanotussa Riomin oikeudenkäynnissä Léon Blumin puolustusasianajajana. Myöhemmin vuonna 1942 hän pakeni Lontooseen ja liittyi siellä Vapaan Ranskan hallintoon. Hän oli neuvoa-antavan väliaikaisen edustajakokouksen (Assemblée consultative provisoire) puheenjohtajana Algeriassa vuonna 1943 ja Pariisissa marraskuusta 1944 lokakuuhun 1945. Hän oli myös Ranskan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen puhemiehenä marraskuusta 1945 tammikuuhun 1946 ja Ranskan pääministerinä tammikuusta kesäkuuhun 1946. Gouinin kansanrintamahallitus kansallisti useita elinkeinoelämän aloja. Hän vetäytyi politiikasta viidennen tasavallan perustamiseen yhteydessä vuonna 1958.
Kirjoittamisesta
Stephen Kingin korkein käsky on: lue paljon, kirjoita paljon. Toinen käsky on: kirjoita mistä ikinä haluat, kunhan olet rehellinen. King analysoi kerronnan perusasioita kepeän perusteellisesti. Hyvän kirjoittamisen vaiheet hän oppi paikallislehden päätoimittajalta.
– Kun kirjoitat jutun, sinä kerrot sen itsellesi. Kun kirjoitat jutun uudestaan, tärkein tehtäväsi on karsia kaikki, mikä ei siihen kuulu. Kirjoita ovi kiinni ja toimita ovi auki.
Käsikirjoituksen ensimmäinen versio on tarkoitettu kirjoittajalle itselleen. Tämän jälkeen hyvä kirjoittaja soveltaa Aristoteleen perusoppia, jonka mukaan kaikki turha on karsittava. Ernest Hemingway on kuvannut vaihetta sanoin ”kill your darlings”. Kun teksti on toimitettu, kirjoittaja ”astuu ulos”, teksti kuuluu kaikille, jotka haluavat sen lukea tai sitä arvostella.
King lisää prosessiin kolmannen vaiheen: tekstin viimeistelyn. Karsi lujalla kädellä pois turhat adjektiivit, adverbit ja passiivit.
– Kymmenen prosenttia tekstistä pois, King sanoo.
Savurenkaita
Savurenkaita: Kun patruuna Bogdanoff tehtaan perusti on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2006 ilmestynyt historiallinen romaani Bogdanoffien kuvitteellisesta tupakkatehtailijasuvusta.
Sisältö
Gustav Bogdanoff saapuu perintörahoineen Hämeenlinnaan kansalaissodan jälkeen, menee naimisiin lääkäri Georg Lagerstedtin Birgitta-tyttären kanssa, muuttaa Lagerstedtien kylmillään olevaan kartanoon Aulangon naapuriin ja perustaa tupakkatehtaan.
Henri Queuille
Antoine Henri Queuille [køj] (31. maaliskuuta 1884 Neuvic d'Ussel – 15. kesäkuuta 1970 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kolmesti vuosina 1948–1949, 1950 ja 1951.
Queuille oli edustajainkamarin jäsenenä vuosina 1914–1936 ja 1946–1958 sekä senaattorina 1935–1945. Hän edusti Radikaalipuoluetta. Hän toimi maatalousministerinä 1924–1925, 1926, 1930, 1932–1934 ja 1938–1940, terveydenhoitoministerinä 1930–1931 ja 1934–1935, postiministerinä 1932, yleisten töiden ministerinä 1937–1938 sekä tuotantoministerinä 1940. Toisen maailmansodan aikana Queuille vietti alkuun hiljaiseloa kotikaupungissaan, mutta keväällä 1943 hän livahti Charles de Gaullen kutsumana Lontooseen, jossa hän osallistui Vapaan Ranskan hallintoon ja teki Ranskan talonpojille suunnattua radiopropagandaa. Sodan jälkeen hän oli mukana Ranskan väliaikaisessa hallituksessa. Neljännen tasavallan aikana Queuille oli kolmesti pääministerinä, joskin hänen keskimmäinen pääministerikautensa kesti vain kaksi päivää heinäkuussa 1950. Lisäksi hän oli valtiovarainministerinä 1948–1949, sisäministerinä 1950–1951 ja varapääministerinä 1949–1950 sekä 1952–1954.
Niassan suojelualue
Alueen maisemasta suurin osa on miombo-savannia. Jokivarsilla ja vuorten ja inselberg kukkuloiden rinteillä kasvaa metsälaikkuja.
thumb|Seepran alalaji Equus quagga boehmi elää tässä puistossa Useimmat Mosambikin elefantit, puhvelit ja seeprat elävät tällä alueella. Siellä on myös joitakin leijonia ja leopardeja. Niassan alueella elää 450 yksilön populaatio erittäin uhanalaisia hyeenakoiria Vuonna 2002 ilmalaskennoista havaittiin yli 12 000 elefanttia, 9 000 mustahevosantilooppia ja useita tuhansia puhveleita. Gnuulla on sellainen alalaji, jota tavataan vain tällä alueella, ja impalan ja seepran alalajit ovat muualla harvinaisia.
Seitsemäs temppeliherra
Seitsemäs temppeliherra on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2007 ilmestynyt historiallinen romaani. Kirjasta ilmestyi 2022 uudistettu laitos Liken kustantamana. Teos on itsenäinen jatko-osa vuonna 2004 ilmestyneelle romaanille Ristin ja raudan tie. Molemmat sijoittuvat ristiretkiajalle.
Sisältö
Vanha ritari Sir Canmore saapuu poikansa Johanneksen luo Canmerin linnaan. Sir Canmore lahjoittaa pojantyttärelleen Elviralle muistiinpanonsa ristiretkiltä.
Rideaun kanava
thumb|230px|Rideaun kanavaa Rideaun kanava on kanava, joka yhdistää Ottawan kaupungin Ottawa-jokeen ja edelleen Kingstoniin Ontariojärven rannalla. Kanava avattiin 1832 ja se käyttää edelleen monia alkuperäisiä rakennelmiaan. Kanavajärjestelmässä käytetään hyväkseen jokia ja järviä. Se on Pohjois-Amerikan vanhin yhtämittaisesti toiminnassa ollut kanavajärjestelmä ja se listattiin vuonna 2007 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia
Kanavan rakentamisen taustalla oli sotilaallinen huoli Ylä-Kanadan siirtokuntien tärkeimmän vesireitin Saint Lawrence -joen haavoittuvuudesta. Joki toimi ainoana vesiväylänä Yhdysvalloista vapaussodan jälkeen muuttaneille Englannin kruunulle uskollisille siirtolaiselle, jotka olivat asuttaneet alueelle. Ison-Britannian ja Yhdysvaltain vuoden 1812 sota oli osaltaan aiheuttamassa huolta Saint Lawrencen haavoittuvuudesta.
Sodan jälkeen aloitettiin tutkia toista mahdollisuutta päästä Montréalista Suurille järville. Suunnitelmana oli seurata Ottawa-jokea Montréalista Ottawaan Rideau-joen suulle, jota pitkin etelään ja läpi pienten järvien Cataraqui-joelle, joka laskee Ontariojärveen. Ongelmana oli, että vain osa reitistä oli purjehduskelpoinen isommille laivoille. Brittiläiset viranomaiset eivät olleet erityisen innoissaan projektista sen suurten kustannusten takia. Wellingtonin herttua Arthur Wellesley sai kuitenkin vakuutettua maansa poliitikot kanavan rakentamisen tärkeydestä.
thumb|230px|left|Kanavan sulkuja [[Ottawassa]] Kanavahankkeen sai johtaakseen everstiluutnantti John By Kuninkaallisista pioneerijoukoista vuonna 1826. Insinöörit olivat ehdottaneet kanavareittiä, joka ohittaisi jokien varrella olevat kosket ja suot. Tämä suunnitelma olisi vaatinut kuitenkin 40 kilometriä uusia kanavia. By kuitenkin valitsi erilaisen lähestymistavan ja ehdotti järjestelmää, jossa korkeiden sulkujen ansiosta voitaisiin nostaa vedenpintaa koskien ja soiden yläpuolelle. Tämä mahdollistaisi myös uusien höyrylaivojen pääsyn kanavaan. .
thumb|230px|Luistelijoita kanavalla Rakennustyöt alkoivat vuonna 1828 ja koko kanava oli purjehduskelpoinen vuonna 1832. Rakennusmailla työskenteli yhteensä 6000 työläistä. . Vaikka kanavan rakennuskustannukset jäivät vain 800 000 puntaan, Britannian parlamentissa ei oltu tyytyväisiä. Bytä syytettiin monista rikkomuksista, eikä hän saanut elinaikanaan kunniaa kanavan rakentamisesta. By kuoli pettyneenä vuonna 1836.
Rideaun kanava ohitti nopeasti merkityksessään Saint Lawrencen vesitien. Kanavan huippuaikaa ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä Saint Lawrenceen rakennettiin sulkuja koskiin. Vuoden 1849 jälkeen kauppaliikenne siirtyi takaisin suorempaan reittiin Suurille järville. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka Rideaun kanavaa käytettiin edelleen paikallisessa liikenteessä, mutta pian tämän jälkeen kauppaliikenne tyrehtyi kanavassa kokonaan. Jo 1800-luvun lopussa kanavan virkistyskäyttö alkoi. Tämä merkitys on kasvanut 1900-luvulla ja samalla alueen historiallinen merkitys on tajuttu.
Rakennelmat
Vesiväylän saamiseksi purjehduskelpoiseksi 202 kilometrin matkalle piti rakentaa 74 patoa ja 50 sulkua. Suurin osa padoista tehtiin maapenkereillä. Kivinen Jones Fallsin pato on 19 metriä korkea, eli kaksinkertaisesti korkeampi kuin mikään Pohjois-Amerikan padoista rakennusvuotenaan. Nykyään 23 padoista on säilyttänyt alkuperäisen asunsa. Sulut olivat 24 ryhmässä ja ne oli rakennettu joko kivestä tai puusta. Puupohjaisista suluista kaikki on jouduttu rakentamaan uudelleen. Alkujaan sulkuja ohjattiin vinsseillä, mutta nykyään ne on korvattu automaattisilla järjestelmillä.
Maailmanperintöluetteloon otetulla alueella on myös siltoja, sulkuvartijoiden taloja, hirsilinnakkeita, Fort Henryn linnoitus Kingstonissa ja neljä Martello-tornia. Kanavan alue oli alkujaan pitkälti asumatonta aluetta, mutta 1800-luvulla asukasluvut kasvoivat ja monin paikoin sulkujen yli rakennettiin siltoja. Sulkuvartijoiden talot rakennettiin pieniksi ja helposti puolustettavasti, mutta kanavan sotilaallisen merkityksen pienennettyä monia taloja laajennettiin. Hirsilinnakkeita on säilynyt neljä ja ne on kaikki kunnostettu alkuperäiseen asuunsa.
Aiheesta muualla
45.42583°N, -75.69722°W
Ryan Merriman
Ryan Earl Merriman (s. 10. huhtikuuta 1983 Choctaw, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen miesnäyttelijä. Hänet tunnetaan yhdysvaltalaisesta minisarjasta Comanche Moon, jossa hän näyttelee Jake Spoonin roolia.
Hän on ollut naimisissa vuodesta 2004 lähtien Micol Duncanin kanssa.
Kirjailija, joka ei koskaan julkaissut mitään
Kirjailija joka ei koskaan julkaissut mitään on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2007 ilmestynyt novellikokoelma. Teos sisältää kertomuksia vuosilta 1997–2006. Pääosa novelleista on ilmestynyt aiemmin eri julkaisuissa.
Lohkoperunat
thumb|Lohkoperunoita ketsupin kera Lohkoperunat ovat ranskalaisia perunoita muistuttavia perunoita, jotka voidaan maustaa suolalla ja mausteilla. Erona näillä on kuitenkin se, että lohkoperunat ovat hieman isompikokoisia lohkoja. Lohkoperunoita voidaan tarjoilla lisukkeena esimerkiksi pihvin kera.
TD Garden
TD Garden on NHL-joukkue Boston Bruinsin ja NBA-joukkue Boston Celticsin kotiareena. Se sijaitsee Bostonin kaupungissa Massachusettsin osavaltiossa.
Historiaa
14. marraskuuta vuonna 1928 Yhdysvaltain presidentti Calvin Coolidge aloitti uuden aikauden osavaltion ja kaupungin historiassa. Presidentti Coolidge sytytti Valkoisesta talosta käsin uusinta lennätintekniikkaa apunakäyttäen ensi kertaa valot hiljattain valmistuneeseen Boston Gardeniin. Kolme päivää myöhemmin hallin ovet avattiin ensi kertaa suurelle yleisölle.
Ei edes hallin suunnittelija Tex Ricards osannut avajaisten aikaan aavistaa kuinka legendaariseksi tämä Causeway Streetin varrella sijainnut halli vielä muodostuisi. Seuraavien 66 vuoden aikana se isännöi sekä urheilu- että viihdemaailman kirkkaimpia tähtiä.
Yleistä tietoa
Vuoden 1995 avajaisten jälkeen hallissa järjestetyissä tapahtumissa on vieraillut yli 20 miljoonaa asiakasta seuraamassa NHL-jääkiekkoa, NBA-koripalloa, tunnettujen artistien konsertteja ynnä muita asiakastapahtumia.
Vuosittain hallissa järjestetään lukuisia yksityistilaisuuksia, kuten valmistujaisia, markkinointiseminaareja, erilaisia vastaanottoja, hyväntekeväisyys päivällisiä, vuosi- ja puoluekokouksia. Hallin kokoustilat, ravintolat ja av-valmiudet mahdollistavat sen käytön lähes kaikenlaisiin tilaisuuksiin.
TD Banknorth Arenalla on istumapaikat 19.600 hengelle, kolme yksityistä täyden palvelun ravintolaa, 104 businessaitiota, 2.400 klubituolia, usean miljoonan dollarin arvoinen videotulostaulu sekä täydet 360 astetta näkyvä ledinäyttö.
Areenalla on järjestetty USA:n yliopistokoripalloilun 1. divisioonan ensimmäisen ja toisen kierroksen turnaukset vuonna 2003, Yhdysvaltain taitoluistelumestaruuskilpailut 2001, Yhdysvaltain voimistelumestaruuskisat 1996 ja 2000, vuoden 1998 NCAA yliopistojääkiekkoilun loppuottelut, vuoden 1998 Wrestlemania vapaapainitapahtuma, NHL:n vuotuinen tähdistöottelu vuonna 1996 sekä Demokraattisen puolueen valtakunnallinen puoluekokous heinäkuussa 2004.
Amerikkalainen urheiluhallirakentamisen erikoislehti Venued Today rankkasi TD Banknorth Arenan sijalle kolme kaikkien Yhdysvaltain urheiluareenoiden joukosta.
Numerotietoa
Yleisökapasiteetti:
Richard Stone (säveltäjä)
Richard Stone (27. marraskuuta 1953 Philadelphia – 9. maaliskuuta 2001 Los Angeles ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, joka sai seitsemän Emmy-palkintoa musiikistaan animaatioihin. Stone sävelsi musiikkia Animaaniset-, Bittipää-, Histeria!-, Äly ja Väläys-, Taz-Mania-, Road Rovers- ja Sylvesteri ja Tipi: Dekkarit -sarjoihin. Hän teki myös elokuvamusiikkia, muiden muassa elokuviin Sundown: The Vampire in Retreat ja Koston paholainen.
Stone oli sävellyksen lisäksi opiskellut sellonsoittoa. Hän mukaili Carl Stallingin tyyliä ja otti musiikkiinsa vaikutteita jazzista, Broadway-musiikista, countrysta ja rockista. Hän kuoli haimasyöpään 47-vuotiaana.
Firat Arslan
Firat Arslan (s. 28. syyskuuta 1970 Friedberg, Baijeri, Saksan liittotasavalta) on saksanturkkilainen ammattilaisnyrkkeilijä ja WBA-liiton alemman raskaansarjan (90,7 kg) hallitseva maailmanmestari.
Arslan aloitti nyrkkeilyuransa 18-vuotiaana. Vaikka Arslan aloitti nyrkkeilyuransa melko vanhalla iällä, hän voitti amatöörinä 81 kaikkiaan 92:sta käymästään ottelusta ja voitti lukuisia mestaruuksia Saksan nyrkkeilyliigassa.
Ammattilaiseksi Arslan ryhtyi vuonna 1997 ja teki yhdessä ystävänsä Luan Krasniqin kanssa sopimuksen Panix Promotion -tallin kanssa. Kärsittyään uransa ensimmäisen tappion joulukuussa 2000 hän otteli seuraavan vuoden toukokuussa Saksan alemman raskaansarjan mestaruudesta Ruediger Mayta vastaan, mutta hävisi kymmeneräisen kamppailun kaikin tuomariäänin. Jatkettuaan uraansa Arslan pääsi toukokuussa 2003 iskemään German International -tittelistä Bruce Ozbekia vastaan. Hän voitti täydet kymmenen erää kestäneen ottelun kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussaan elokuussa hän kohtasi Vadim Tokarevin IBF-liiton intercontinental-titteliottelussa, joka päättyi ratkaisemattomaan. Saman vuoden joulukuussa Arslan otteli vielä WBA-liiton intercontinental-tittelistä, mutta hävisi 12-eräisen kamppailun Lubos Sudalle.
Maaliskuussa 2004 Arslan kohtasi Marco Heinichenin avoimena olleesta Saksan-mestaruudesta ja voitti ottelun viidennen erän tyrmäyksellä. Saman vuoden heinäkuussa hän voitti nimiinsä Euroopan nyrkkeilyliiton EU-tittelin pistevoitolla Lee Manuel Ossiesta kymmeneräisessä ottelussa. Vielä saman vuoden joulukuussa hän voitti nimiinsä WBO:n intercontinental-tittelin seitsemännen erän teknisellä tyrmäyksellä Alexander Petkovicia vastaan. Hän puolusti titteliään voitokkaasti Carlos Cruzatia ja Gabor Halaszia vastaan.
Voitettuaan lokakuussa 2006 Grigori Drozdin eteni Arzlan WBA-liiton maailmanmestaruusotteluun, jonka voittaja julistettaisiin väliaikaismestariksi. Ottelu pidettiin kesäkuussa 2007, vastustajana Valeri Brudov. Ottelu tuomittiin Arslanin voitoksi hajaäänipäätöksellä. Vakiinnuttaakseen tittelin nimiinsä Arslanin täytyi vielä voittaa varsinainen mestari, 43-vuotias Virgil Hill. Marraskuussa 2007 Dresdenissä järjestetyssä ottelussa Arslan vei voiton nimiinsä kaikin tuomariäänin. Arslan puolusti mestaruuttaan toukokuussa 2008 pistevoitolla Darnell Wilsonia vastaan. Arslan menetti WBA-liiton tunnustaman mestaruuden kärsittyään tappion teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä Guillermo Jonesille syyskuussa 2008.
Peltokorte
Peltokorte (Equisetum arvense) on yhtäläisitiöinen, sanikkaisiin kuuluva kasvilaji, joka on levinnyt erittäin laajalle pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa laji on yleinen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Peltokortteen itiötähkäisiä kevätversoja. pienoiskuva|Peltokortteen kevätverson itiötähkä. thumb|left|Peltokorte kuvattuna Carl Axel Magnus Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens flora (1917–1926). Monivuotinen peltokorte kasvattaa erilliset kevät- ja kesäversot. Itiötähkällinen kevätverso kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Vaaleanruskea varsi on pehmeä, uurteeton ja haaromaton, ja se lakastuu nopeasti. Lehdet ovat lyhyitä, yhdiskasvuisia kiehkuroita, jotka muodostavat varren ympärille hammasreunaisen tupen. Kevätverson tupet ovat väljiä ja vaaleita. Tupissa on mustanruskeita, usein osittain yhdiskasvuisia hampaita tavallisesti 10–15 kappaletta. Itiötähkä on käpymäinen. Itiöpesäkkeet sijaitsevat perällisten, kuusikulmaisten kilpien alapinnalla. Kevätversojen itiöt kypsyvät Suomessa touko-kesäkuussa. Peltokorteen alkeisvarsikko on kaksikotinen, maanpäällinen, liuskainen ja väriltään vihreä.
Peltokortteen kesäverso kasvaa 20–40 cm korkeaksi ja on väriltään puhtaan- tai harmahtavanvihreä. Varsi on pysty, nivelikäs, koheneva tai maanmyötäinen ja sileä. Varressa on korkeahkoja harjuja tavallisesti 10–15 kappaletta. Varren keskiontelo on neljäsosa varren läpimitasta. Tupet ovat melko ahtaita, vihreitä, suippoja, ja niissä on mustahkoja hampaita tavallisesti 10–15 kappaletta. Kesäversot ovat useimmiten runsashaaraisia ja tukevahkoja, toisinaan myös niukkahaaraisia tai lähes haarattomia. Varsinkin varjossa kasvaessaan kesäversot ovat hyvinkin pitkiä ja sirottavia. Kesäverson ylä- ja keskiosassa haaran alin nivelväli on tuppea paljon pidempi ja suora. Vaurioitumisen seurauksena myös peltokortteen kesäversoissa voi olla itiötähkiä.
Peltokorte jaetaan nykyisin kahteen alalajiin: isopeltokortteeseen (ssp. arvense) ja tunturipeltokortteeseen (ssp. boreale). Alalajien välimuodot ovat yleisiä.
Peltokortteen ja järvikortteen (E. fluviatile) risteymä tunnetaan nimellä rantakorte (E. arvense x fluviatile). Risteymä on yleinen lajien yhteisillä esiintymisalueilla. Ulkonäöltään risteymä on monenasuinen välimuoto kantalajien väliltä.
Levinneisyys
Peltokorte on levinnyt erittäin laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Sitä tavataan koko Euroopassa, lähes koko Aasian puoleisella Venäjällä, Japanissa ja paikoin Keski- ja Etelä-Aasiassa. Pohjois-Amerikassa laji on levinnyt Alaskasta ja Kanadasta Yhdysvaltojen keskiosiin saakka. Myös Grönlannissa laji on tavallinen. Suomessa peltokorte on yleinen laji koko maassa. Alalajeista isopeltokorte on yleinen etelässä, tunturipeltokorte pohjoisessa.
Käyttö
Peltokortteessa on paljon piitä ja kaliumia ja parkkiaineita, joten sen kesäversoja on käytetty rohtona maksavaivoihin ja lisäämään virtsaneritystä. .Sitä käytetään myös teen ainesosana. Juurakkomukuloita on aikoinaan käytetty pähkinöiden tapaan. Peltokortteen rohdoskäytössä pitää kuitenkin varoa samannäköistä, myrkyllistä suokortetta (E. palustre).
Korkean piihappopitoisuutensa vuoksi peltokortetta on käytetty puhdistusaineena muun muassa hopeaesineiden kiillottamiseen.
Luomuviljelyssä peltokortetta käytetään toisinaan maanparannusaineena. Muutoin puutarhoissa ja viljelyksillä peltokorte on erittäin hankala rikkaruoho, jonka hävittäminen on hankalaa. Kasvin juuret saattavat työntyä jopa toista metriä syvälle.
Ruoan keräily
pienoiskuva|[[Oliivi|Oliivien poimimista Israelissa.]] Ruoan keräily on ihmisen ravinnon eli ruoan keräämistä esim. puista, pensaista tai maasta. Muita ruoan hankintatapoja ovat maanviljely, metsästys ja eläinten kasvatus. Keräily oli metsästyksen ohella varhaisin tapa ravinnon hankkimiseen; tätä nimitetään metsästys-keräilyksi, ja sitä esiintyy edelleen joillakin alkuperäiskansoilla.
Arkas
Arkas oli kreikkalaisessa mytologiassa Zeuksen ja Kalliston poika. Arkaksen kasvattajiksi mainitaan myyteissä sekä Maia että Lykaon. Puolisonsa dryadi Eraton kanssa Arkaalla oli pojat Azan, Afeidas ja Elatos.
Arkas on Arkadian eponyymi heeros. Kreikan sana arktos tarkoittaa karhua.
Hyginuksen versio
Arkaksen äiti Kallisto liittyi Dianan metsästysseurueeseen. Kallisto tuli kuitenkin raskaaksi Zeukselle, mutta salasi peloissaan raskautensa Dianalta. Diana kuitenkin huomasi tämän odottavan lasta Kalliston peseytyessä virrassa, ja raivoissaan siitä, ettei Kallisto ollut säilyttänyt neitsyyttään muutti tämän karhuksi. Tässä muodossa Kallisto synnytti myös Arkaksen.
Hyginus myös mainitsee, että jotkut väittävät Heran muuttaneen Kalliston karhuksi ja käskeneen Dianan tappaa tämän, jonka jälkeen Kallisto olisi asetettu tähdeksi taivaalle. Hän tosin mainitsee vielä toisen version, jossa itse Zeus muuttaa Kalliston karhuksi hämätäkseen vaimoaan Heraa lemmenseikkailultaan, mutta Heran huomatessa tämän ja käskiessä Dianan tappamaan karhun, Zeus asettaa Kalliston turvaan taivaalle. Heran raivostuessa tästä hän pyytää entistä hoitajaansa Tethystä, Okeanoksen puolisoa, olemaan ottamasta Kallistoa vastaan. Niinpä Kallisto (Iso karhu) ja Arkas (Pieni karhu) joutuvat kiertämään taivaalla omalla sirkumpolaarisella radallaan, kun taas muut tähdet saavat laskea horisonttiin meren syliin.
Lamia (mytologia)
thumb|240px|Lamia, [[Herbert James Draper, 1909]] Lamia on kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Libyan tytär, johon Zeus ihastui. Mustasukkainen Hera sai kuitenkin vihiä asiasta, ja ryösti tämän lapset. Epätoivoisena ja kostonhimoisena Lamia alkoi siepata muiden lapsia, jonka jälkeen hän murhasi nämä. Toiminnan julmuus muutti hänet kammottavan näköiseksi ja muotonsa vääristyneiksi — lamia tarkoittaa suurta haita tai vaihtoehtoisesti ruokatorvea, joten on oletettavaa, että Lamian muodot muuttuivat isokitaisen pedon kaltaisiksi. Syystä, jota ei ole tarkemmin selitetty, Zeus antoi hänelle kyvyn poistaa ja asetella takaisin omat silmänsä.
Lamian lapsista on osittain ristiriitaista tietoa. Skylla on mainittu hänen lapsekseen, mutta toisaalta tälle on nimetty muitakin vanhempia. Zeuksen kanssa hänen kerrottiin saaneen pojan nimeltään Akhilleus ja tyttären nimeltään Sibylla.
Myöhemmässä antiikin kirjallisuudessa lamia-termi muuttui monikkoon. Sana tarkoitti kauniin neidon muodon ottaneita henkiolentoja, jotka viettelivät nuorukaisia päästäkseen sitten nauttimaan näiden tuoreesta lihasta ja verestä. Nämä lamiat voidaan luokitella kuuluvaksi empusoihin. Omalla tavallaan kyse olikin siis antiikin ajan vampyyreista ja succubuksista.
Peukaloiskertut
Peukaloiskertut (Microbates) on sääskikerttujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Peukaloiskerttujen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Markku Häkkinen
thumb|upright|Markku Häkkinen vuonna 2006. Markku Anton Häkkinen (14. tammikuuta 1946 – 5. joulukuuta 2015) oli suomalainen itseoppinut kasvitieteilijä, jota pidettiin yhtenä banaanien taksonomian johtavista asiantuntijoista maailmassa. Hän kartoitti luonnossa kasvavia banaanilajeja, ja 70 tunnetusta luonnonbanaanilajista 42 on Häkkisen löytämiä, nimeämiä ja tieteellisesti kuvaamia. Häkkisen tutkimuksia on julkaistu kansainvälisissä tiedelehdissä yli 80 artikkelia. Vierailevana tutkijana hän toimi Helsingin yliopistossa sekä Kiinan tiedeakatemiassa. Vuonna 2009 Häkkinen kutsuttiin Linnean Society -tutkimusseuran jäseneksi ja hänelle myönnettiin seuran H. H. Bloomer -mitali. Vuonna 2015 Suomen Kulttuurirahasto myönsi Häkkiselle 30 000 euron palkinnon merkittävästä kulttuurityöstä.
Häkkinen oli taustaltaan merikapteeni, ja hän kiinnostui ensimmäisinä merikapteenivuosinaan trooppisista ja subtrooppisista kasveista. Jäätyään eläkkeelle hän alkoi päätoimiseksi kasvitieteen tutkijaksi, mutta ilman palkkaa.
Vuoteen 2011 mennessä Häkkinen oli tehnyt 14 tutkimusmatkaa Borneoon, Bruneihin, Indonesiaan, Kiinaan, Malesiaan, Thaimaahan ja Vietnamiin. Häkkinen käytti tieteelle tuntemattomien lajien tunnistamisessa morfologiaa, muotoon perustuvaa menetelmää. Hän otti kasvista näytteitä kuten siemeniä ja juurakonpaloja, kirjasi noin 200 strategista tietoa ja valokuvasi lajin.
Häkkisen kunniaksi on nimetty banaanilajit Musa haekkinenii ja Musa velutina subsp. markkuana.
Brysselin toinen Eurooppa-koulu
thumb|EU:n lippu Brysselin toinen Eurooppa-koulu (École Européenne de Bruxelles II, EEB2) on yksi viidestätoista Euroopan yhteisön henkilöstön lapsille perustetuista Eurooppa-kouluista. Se rakennettiin vuonna 1972 ja otettiin käyttöön vuonna 1974. Se sijaitsee Belgian pääkaupungissa, Brysselissä, ja siellä opiskelee yli 3 000 oppilasta. Yhteensä Brysselissä on neljä Eurooppa-koulua, joista tämä on toinen. Koulussa on monista maista tulleita oppilaita, jotka on jaettu äidinkielen mukaan eri luokkiin. Koulussa on yhdeksän eri kieliosastoa: hollanti, liettua, suomi, ruotsi, englanti, ranska, italia, portugali ja saksa. Koulu on Luxemburgin ensimmäisen Eurooppa-koulun lisäksi ainoa Eurooppa-koulu, jossa on suomenkielinen kieliosasto. Koulussa on myös mahdollisuus opiskella äidinkielenä esimerkiksi viroa, mutta vironkielisiä oppilaita on koulussa niin vähän, että heidät on jouduttu siirtämään esimerkiksi englanninkielisten oppilaiden luokille. Koulu sijaitsee aivan Brysselin itärajalla. Tällä hetkellä koulussa on enemmän oppilaita kuin on suunniteltu.
Koulu on hyvin laaja, ja sen alueeseen kuuluu muun muassa koulubusseille tarkoitettu parkkipaikka, urheiluhalli, maanalainen monitoimisali, urheilukenttä, tenniskenttä, kaksi koulurakennusta sekä parakit, joissa järjestetään myös opetusta.
Gorongosan kansallispuisto
thumb|Tie Gorongosassa thumb|Urema-järvi kuivalla kaudella Gorongosan kansallispuisto on kansallispuisto Mosambikin keskiosassa, Itä-Afrikan Itä-Afrikan hautavajoaman eteläpäässä. Puiston pinta-ala on 3 770 neliökilometriä, ja se on osa Sofalan maakuntaa.
Ensimmäiset ponnistukset alueen suojelemiseksi tehtiin jo 1920-luvulla, jolloin Mozambique Company rajoitti alueen käyttöä muiden kuin komppanian johdon ja vieraiden metsästysalueena. Virallinen kansallispuisto siitä tuli vuonna 1960.
Gorongosan alueesta noin kaksi kolmasosaa on savannia, 14 % metsää ja loput ruohikkoa, josta noin viidennes on tulvavesien alla lähes koko vuoden.
Puistossa oli ennen Mosambikin sisällissotaa noin 2 200 norsua, sisällissodan jälkeen vuonna 1994 niitä löydettiin enää sata. Vuoteen 2008 mennessä määrä oli noussut jo kolmeensataan. Puistoon istutetaan myös naapurimaista tuotuja yksilöitä.
Keltamatara
Keltamatara (Galium verum) on monivuotinen, Euraasiassa laajalle levinnyt matarakasvi.
Keltamatara risteytyy helposti paimenmataran (Galium album) kanssa. Lajien risteymä piennarmatara (Galium × pomeranicum) on esimerkiksi Suomessa monin paikoin jo keltamataraa yleisempi. Risteytyminen onkin harvinaistanut merkittävästi keltamataran kantaa. Suomessa keltamatara luokitellaankin vaarantuneeksi (VU) lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Keltamataran lehtiä. Keltamatara kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Kasvin vankka varsi on pysty, hienokarvainen, liereä ja vain tyviosastaan nelisärmäinen. Neulasmaiset, alta valkokarvaiset lehdet muodostavat tavallisesti 8-lehtisiä kiehkuroita. Kukinto on laaja, tiheäkukkainen viuhko. Keltaiset kukat tuoksuvat voimakkaasti. Keltamatara kukkii heinä–syyskuussa.
Levinneisyys
Keltamataran levinneisyysalue on varsin laaja. Sitä tavataan lähes koko Euroopassa, ja levinneisyysalue ulottuu Lähi-idän ja Siperian kautta Pohjois-Aasiaan aina Japaniin saakka. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa keltamataraa tavataan harvinaisena Etelä-Lappia myöten, mutta tavallinen laji on linjan Kristiinankaupunki–Lappeenranta eteläpuolella.
Elinympäristö
Keltamatara viihtyy kuivilla, aurinkoisilla paikoilla, kuten kedoilla, kallioilla, tienvarsilla sekä ulkosaariston nummilla ja katajikoissa.
Käyttö
Keltamatara on vanha rohdoskasvi. Sitä on käytetty muun muassa ihotautien ja kouristusten hoitoon sekä munuaisvaivoihin. Sitä on käytetty myös maidon juoksuttamiseen juustonvalmistuksessa. Keltamatara on myös perinteinen värikasvi, jonka juurista saadaan punaista ja kukista keltaista väriä.
Kansanperinne
Monissa maissa, myös Suomessa, keltamataraa on nimitetty Neitsyt Marian sänkyheinäksi, koska vanhan pyhimystarun mukaan Maria nukkui keltamataran oljilla. Esimerkiksi lajin englanninkielinen nimi Lady's Bedstraw viittaa tähän taruun. Toisen tarinan mukaan Jeesuksen seimeen laitettiin pehmusteeksi mataroita, sillä aasit olisivat syöneet muut kasvit. Suomessa keltamatara on tunnettu myös nimellä ruumiinheinä, koska mataroita laitettiin arkkuun vainajan alle.
Ari Helo
pienoiskuva|Ari Helo Ari Helo (s. 18. tammikuuta 1963) on suomalainen historioitsija, joka on erikoistunut Yhdysvaltojen aatehistoriaan.
Helo valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1994 ja väitteli filosofian tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1999 aiheenaan Thomas Jefferson. Helon erityisaloja ovat Yhdysvaltain historia ja poliittinen järjestelmä, aatehistoria sekä historian metodologia. Hän on opettanut ja ollut tutkijana suomalaisissa yliopistossa vuodesta 1996 alkaen sekä julkaissut artikkeleita Yhdysvaltain poliittisen historian, aatehistorian, historian metodologian ja Pohjois-Amerikan tutkimuksen alalta Suomessa, Britanniassa, Hollannissa, Tanskassa, Unkarissa, Virossa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Helo toimii Helsingin yliopistossa tutkijana.
Helo toimi pitkään Finnish American Studies Association (FASA) -yhdistyksen hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hänen teoksensa Thomas Jefferson's Ethics sai vuonna 2016 Clio-palkinnon kategoriassa "Political Theory".
Ammattientarkastus
Ammattientarkastus tarkoittaa työpaikoilla tapahtuvaa valvontaa, jonka tarkoituksena on valvoa työntekijöiden työoloja ja työsuojelua. Ammattientarkastusta hoitaa erikseen sitä varten määrätty ammattientarkastaja. Nykyään ammattientarkastajasta käytetään nimitystä työsuojelutarkastaja.
Aiheesta muualla
Karl Marxin tutkimuksessa Pääoma on esitelty lukuisia ammattientarkastajien havaintoja 1800-luvun Isosta-Britanniasta.
Kynoskefalain taistelu
Kynoskefalain taistelu käytiin Titus Quinctius Flamininuksen johtamien roomalaisten ja Antigonidien hallitsijasukuun kuuluneen Filippos V:n komentamien makedonialaisten joukkojen välillä vuonna 197 eaa. Aitolian liitto osallistui taisteluun roomalaisten puolella.
Taistelu oli ratkaisevan tärkeä toisen makedonialaissodan lopputulokselle ja se osoitti falangi-taktiikan heikkouden ja vanhentuneisuuden Rooman legioonalaisia vastaan.
Taistelun jälkeen Filippos joutui maksamaan raskaat korvaukset Roomalle.
FS Vautour (1930)
Vautour oli Ranskan laivaston 1930 vesille laskettu Aigle-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa, kunnes miehistö upotti aluksensa Toulonin satamassa 27. marraskuuta 1942.
Palvelus
Vautour liitettiin Välimeren laivaston 7. viirikköön, jonka mukana se osallistui Genovan pommitukseen kesäkuussa 1940. Ranskan ja akselivaltojen välisen aselevon astuttua voimaan alus pysyi Toulonissa tai Pohjois-Afrikan tukikohdissa.
Saksalaisten tunkeuduttua Vichyn Ranskan hallitsemalle alueelle alus upottautui 27. marraskuuta 1942 muiden ranskalaisalusten kanssa Toulonin satamaan. Italialaiset nostivat aluksen hylyn, mutta sitä ei koskaan kunnostettu. Se upposi uudelleen liittoutuneiden ilmapommituksessa 4. helmikuuta 1944.
Islamilainen maailma
thumb|400px|Islamilainen maailma, tummanvihreällä merkityissä maissa islam on valtauskontona, vaaleammissa vähemmistöuskona.
Islamilainen maailma tarkoittaa islamilaisen sivilisaation hallitsemaa aluetta. Se ulottuu Pohjois-Afrikasta Kaakkois-Aasiaan ja muodostaa oman kulttuurisen ja geopoliittisen kokonaisuutensa. Islamilainen sivilisaatio on yksi maailman suurista pääkulttuureista, joihin islamilaisen lisäksi on luettu esimerkiksi länsimainen, kiinalainen, japanilainen, ortodoksinen, latinalais-amerikkalainen ja hindulainen sivilisaatio.
Maantieteellisesti ja poliittisesti islamilainen maailma yleensä tarkoittaa yleensä muslimienemmistöisiä maita. Islaminuskoisia on noin 1,4–1,6 miljardia eli noin 20–23 % vuoden 2011 arvion mukaisesta maailman asukasluvusta (6,9 miljardia). Muslimeista noin 62 % elää Aasian ja Tyynenmeren alueella, 20 % Lähi-idässä tai Pohjois-Afrikassa, 15 % Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja noin 2 % Euroopassa tai Amerikoissa. Islam on maailman nopeimmin kasvava uskonto. Muslimien lukumäärän arvioidaan kasvavan 70 % vuosina 2015–2060. Syynä on muslimien suuri lapsiluku sekä väestön nuoruus verrattuna muihin uskontokuntiin. Muslimien osuus lisääntyy muuttoliikkeen seurauksena myös uusilla alueilla, kuten Euroopassa.
Vuonna 1969 perustettu Islamilainen yhteistyöjärjestö OIC on islamilaisten maiden yhteistyöjärjestö, joka on muun muassa antanut YK:n ihmisoikeusjulistuksen kanssa kilpailevan Kairon julistuksen ihmisoikeuksista. Järjestöön kuuluu 57–58 valtiota. Muslimienemmistöisiä maita on maailmassa hieman vähemmän eli 49. Islaminuskon mukaisesti islamilaisen maailma muodostaa yhtenäisen umma n, jonka alkusolun Muhammedin katsotaan perustaneen Medinaan vuonna 622. Käytännössä erimielisyydet ovat aina repineet yhtenäisyyttä. Nykyisin mikään islamilainen maa ei ole kyennyt asettumaan koko islamilaisen maailman johtoon ja toteuttamaan ihannetta kaikkia muslimeita yhdistävästä kalifaatista. Myös panislamilaisuus ja nationalismi ovat pikemminkin jakaneet kuin yhdistäneet islamilaisia maita.
Islaminusko jakautui jo varhain kahteen haaraan, sunnalaisuuteen ja šiialaisuuteen, joista sunnalaisuus on valtavirtaus (90%). Šiialaisuuden tärkein keskus on Iran. Lisäksi islamin piiriin kuuluu joitakin pienempiä vähemmistöjä. Viime aikojen näkyvin yritys määritellä islaminuskon yhteistä sisältöä on Ammanin julistus, joka hyväksyttiin vuonna 2004 Jordanian pääkaupungissa.
Kansainvälisessä vertailussa islamilainen maailma on taloudellisesti, sosiaalisesti ja teknologisesti muuta maailmaa jäljessä. Poliittisesti sitä luonnehtivat epädemokraattiset ja korruptoituneet hallinnot. Rikkaat öljyvaltiot muodostavat kuitenkin taloudellisessa suhteessa poikkeuksen. Sosiaalisia ongelmia ovat muun muassa naisten epätasa-arvoinen asema ja väestön alhainen lukutaito. Alhaisen lukutaidon yhtenä syynä ovat koraanikoulut. Islamilaisten maiden itsenäistyminen siirtomaavallan alta ja öljyrikkaudet ovat merkittävästi lisänneet islamilaisten maiden vaikutusvaltaa 1900-luvulla. 1900-luvun lopulta alkaen islamilaisiin tunnuksiin on yhä näkyvämmin sitouduttu koko islamilaisessa maailmassa.
Historia
Islamin historia alkoi sen oman historiankirjoituksen mukaan Arabian niemimaalla profeetta Muhammedin vaikutuksesta vuosina 610–632. Kun Lähi-itää hallinneet kaksi suurvaltaa, Bysantti ja Persia, vetäytyivät tai romahtivat 600-luvun alussa Lähi-itään syntyi mitoiltaan valtava paimentolaispohjainen valtio. Se ulottui Luoteis-Intiasta Keski-Aasiaan, Lähi-itään, Pohjois-Afrikkaan, Italian eteläosiin, Pyreneiden niemimaalle ja Pyreneille. Muutamat historiantutkijat ovat kyseenalaistaneet teorian siitä, että islam syntyi vain yhden henkilön toimesta. He katsovat, että islamista voidaan puhua vasta 800-luvulla, jolloin myös ensimmäiset kirjalliset dokumentit siitä ilmestyvät historiallisiin lähteisiin.
Islamin maailmanvalloitus sai vauhtia sitä, että se kehittyi valtavia alueita hallinneen arabikalifaatin valtionuskontona. Vaikka islaminuskolla oli paljon yhteistä aiempien uskontojen kanssa, siitä muodostui omaperäinen ja sisäisesti yhtenäinen oppi. Orientalisti Hans Jansenin mukaan islam yhdisti juutalaisen ryhmäsolidaarisuuden ja lakiuskonnon piirteet kristinuskolle ominaiseen lähetystehtävään, joka islamissa sai muodokseen Pyhän sodan. Antropologi Philip Carl Salzman katsoi, että islamin kasvualustan Lähi-idässä muodosti paimentolaisuuteen perustuva klaanikulttuuri, joka edusti vastavoimaa keskitetylle valtioon perustuville yhteiskunnille. Sosiologi Michael Mannin mukaan islam oli yhdistävä linkki separatistiselle heimokulttuurille ja yhteisyyttä edustaville arvoille. Se tarjosi joustavan ja löyhän liittovaltiomaisen rakenteen Lähi-idän väestöille, joiden keskuudessa Bysantin vaatima oikeaoppinen kristillisyys oli aikaisemmin johtanut kristinuskon hajoamiseen keskenään riiteleviin kristologisiin lahkoihin.
Islam levisi alkuperäisen kalifaatin rajojen yli Saharan eteläpuolelle sekä Keski- ja Kaakkois-Aasiaan. Uusi kirjauskonto tarjosi toimivia ratkaisuja etenkin paimentolaisyhteiskuntien ongelmiin. Siihen kääntyivät myös mongolivalloittajat, jotka 1200-luvulla tuhosivat Bagdadin ja tekivät lopun abbasidien kalifaatista poliittisena voimana. Islamin sidokset heimokulttuuriin ovat kuitenkin hidastaneet sen leviämistä paikalleen asettuneisiin yhteiskuntiin.
Islamilainen maailma koki pian syntynsä jälkeen kukoistuskauden, islamin kulta-ajan, ja nousi abbasidikalifien ja persialaisen eliitin vaikutuksesta tieteen kärkeen koko maailmassa. Arnold J. Toynbeen ja eräiden muiden mukaan iranilainen vaikutus oli niin voimakas, että on puhuttava islamin persialaisista juurista. Islamilainen sivilisaatio hyötyi maantieteellisestä asemastaan, jonka avulla se sai korkeakulttuurisia vaikutteita sekä helleenisestä Euroopasta, Persiasta, Intiasta että Kiinasta. Samalla kalifaatit katkaisivat Euroopan kauppa- ja kulttuuriyhteydet itäisiin sivilisaatioihin. Kesti pitkään, ennen kuin tärkeät itäiset keksinnöt kuten paperinvalmistus tai intialainen matemaattinen paikkamerkkijärjestelmä saavuttivat Euroopan. Esimerkiksi paperinvalmistus siirtyi kiinalaisilta arabeille 700-luvun lopulla, mutta taito tuli Eurooppaan vasta 1200-luvulla.
Kulta-aika ei johtanut suureen tieteellis-tekniseen läpimurtoon, jollainen koettiin vasta Euroopassa 1600-luvulla. "Islamin kulta-ajan" jälkeen islamilainen maailma alkoi sen sijaan vajota pysähtyneisyyteen ja jäi yhä enemmän jälkeen Euroopasta sekä sivistyksellisesti, taloudellisesti että sotilaallisesti. Koko islamilainen maailma kolonisoitiin siirtomaavaltojen toimesta ja sen viimeinen linnake, Osmanien valtakunta, sortui ensimmäisen maailmansodan kuohuissa. Siirtomaajärjestelmän hajoaminen ja valtiollisen itsenäisyyden saavuttaminen 1900-luvun puolivälin jälkeen on taas muuttanut tilannetta: muslimi-identiteetti on vankistunut ja muslimien vaikutusvalta politiikassa on lisääntynyt. Öljyn kansainvälinen merkitys, kasvava länsimainen kiinnostus muslimien alueisiin, kansainväliset konfliktit ja globalisaatio ovat lisänneet islamilaisen maailman vaikutusta nykyajan historiaan.
Demografia
Maailman muslimiväestö on keskittynyt muutamaan suurimpaan islamilaiseen maahan. Indonesiassa, Intiassa ja Pakistanissa asuu kussakin yli 10% koko maailman muslimeista. Kymmenen suurinta maata kattaa 65% koko maailman muslimeista. Eräissä suurissa muslimimaissa islam on silti vähemmistöuskonto. Intiassa on maailman toiseksi suurin muslimiväestö, mutta islam on siellä vähemmistönä (15%), kun valtauskontona on hindulaisuus. Tilastot osoittavat myös muslimiväestön painopisteen siirtyneen pois arabimaista.
Muslimimaiden kehitystaso
Kansainvälisessä vertailussa islamilainen maailma on luonnonvaroistaan huolimatta taloudellisesti muuta maailmaa jäljessä. Islamilaisten maiden jälkeenjääneisyys koskee talouden ohella sosiaalista kehitystä ja tiedettä.
Limpopon kansallispuisto
Limpopon kansallispuisto on suojelualue Mosambikissa Gazan maakunnassa. Se avattiin vuonna 2002.
Islamilainen maailma
Talous
Islamilaisissa maissa elää 23% maailman väestöstä, mutta niiden bruttokansantuote on vain 8 % maailman bruttokansantuotteesta. Jos poistetaan öljyrikkaan maat, islamilaisen maailman osuus maailman bruttokansantuotteesta on vain 4 %. Rikkaimmat muslimimaat henkeä kohti laskien ovat öljyvaltiot Qatar, Kuwait ja Brunei. Arabimaiden lisäksi öljyllä on suuri merkitys myös sellaisille islamilaisille maille kuin Indonesia ja Kazakstan. Islamilaisten maiden suurimmat kansantaloudet ovat Indonesia, Turkki ja Saudi-Arabia. Monien maiden vaatimatonta talouden tasoa havainnollistaa presidentti Barack Obaman laskelma. Hän totesi vuonna 2011, että jos öljy jätetään laskuista, koko 400 miljoonan asukkaan islamilaisen Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan vienti vastasi mittaluokaltaan Sveitsiä.
Limpopon kansallispuisto
Puiston alueella elää edelleen 20 000 ihmistä, joista noin kolmannes pyritään sijoittamaan muualle lähivuosina.
Islamilainen maailma
Tiede
Teknologiassa kehittynein muslimienemmistöinen maa on Malesia, joka vie eniten teknologisia tuotteita. Ainoastaan yksi muslimimaa, Tunisia, investoi enemmän kuin 1% tutkimukseen ja kehitykseen. Toisena on Turkki. Tieteessä islamilainen maailma on melko näkymätön. Esimerkiksi viisi miljoonaa suomalaista julkaisee tieteellisiä kirjoituksia yli puolet siitä määrästä, minkä 1,5 miljardin ihmisen muslimimaailma yhteensä. Epäsuhta näkyy myös Nobel-palkinnoissa. Vuoteen 2020 mennessä Suomi oli saanut yhtä paljon tieteen Nobeleita (3) kuin islamilainen maailma (3). Nobelin rauhanpalkinnoissa muslimit kuitenkin ohittavat Suomen luvuin 7–1.
Limpopon kansallispuisto
Puisto on osa hanketta, jonka tavoitteena on luoda suuri yhtenäinen alue kolmen valtion alueelle: Mosambikiin, Zimbabween ja Etelä-Afrikkaan. Koko suojelualueen tavoitekoko on 4,4 miljoonaa hehtaaria.