cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turner Network Television
thumb|right|200px|Turner Network Televisionin entinen logo Turner Network Television (TNT) on yhdysvaltalainen kaapelitelevisioverkosto. Verkosto on Ted Turnerin luoma ja Turner Broadcasting Systemin kautta WarnerMedian omistama. Verkosto aloitti toimintansa elokuussa 1988. Se tavoittaa 96 300 000 katsojaa ja toimii Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Euroopassa. Verkosto hyödyntää Hughes Galaxy 5 ja Transponder 17 -satelliitteja.
TNT näyttää ohjelmia kokopäiväisesti. Ohjelmisto on luonteeltaan draamapainoitteista yleisviihdettä (mm. sarjat Kova laki, Teho-osasto ja Ilman johtolankaa), mutta käsittää myös urheilua (NASCAR, NBA).
Nuutajärven lasitehdas
thumb|Lasitehtaan "Vanha hytti". thumb|[[Oiva Toikka|Oiva Toikan muotoileman Kastehelmi-sarjan kermakko ja sokerikko.]]
Nuutajärven lasitehdas oli suomalainen lasitehdas, joka on perustettu vuonna 1793. Lasitehdas sijaitsee niin sanotussa Lasikylässä Urjalan Nuutajärven taajamassa. Lasikylä on ollut Urjalan merkittävin matkailukohde, jonka Museovirasto on valinnut valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloonsa.
Fiskars siirsi keväällä 2014 Nuutajärven lasitehtaan tuotannon Iittalaan. Ennen tehdastoiminnan lopettamista Nuutajärvi oli Suomen vanhin toimiva lasitehdas.
Lasikylän nykyisyyttä
Lasitehtaan syntymisen yhteydessä syntyi Nuutajärven lasikylä, jossa Suomen vanhin lasitehdas jatkoi keskeytyksittä toimintaansa yli 200 vuotta. Kylässä toimii nykyisin useita yksittäisiä taide- ja käyttölasin tekijöitä. Lisäksi Nuutajärvellä toimii tulevia lasinpuhaltajia kouluttava Koulutuskeskus Tavastian lasialan yksikkö. Lasikylän 1850-luvulla rakennetut rakennukset ovat aktiivisessa käytössä. Rakennukset ovat aikansa maineikkaimman arkkitehdin G. Th. Chiewitzin suunnittelemia.
Nuutajärvellä on museo, Iittala Group Oyj:n tehtaanmyymälä, Lasigalleria (itsenäisten lasintekijöiden yhteismyymälä), lasipajoja ja -gallerioita, kahvila ja elintarvikeliike. Lasinpuhallusta voi seurata paikan päällä.
Tehtaan lopettamisen jälkeen Lasikylässä jatkuu puhalluksen opetus ja käsityöläisten toiminta.
Lasitehtaan historiaa
Lasikylä syntyi vuonna 1793 Nuutajärven ympärillä kasvaneiden laajojen metsien ansiosta. Metsävarat olivat perusedellytys sille, että suunnattomat määrät polttopuuta nieleviä lasiuuneja pystyttiin käyttämään. Lasitehtaan perustaminen 1700-luvulla ei ollut mitenkään ainutlaatuista, oikeastaan pikemminkin muodikasta. Ainutlaatuista on, että tuolloin perustettu lasitehdas toimii keskeytyksittä edelleen.
Nuutajärven lasikylä syntyy
Depontin kiinnostus lasitehdasta kohtaan laimeni nopeasti, eikä toiminnan arkinen pyörittäminen enää innostanut häntä. Depont myi sekä tehtaan että kartanon Furuhjelmin nuoremmalle veljelle Johan Furuhjelmille. Uusi omistaja oli kiinnostunut kartanon ylläpidosta ja tekikin siellä paljon uudistuksia. Hän muun muassa rakennutti kartanon nykyisen päärakennuksen vuonna 1822. Sen sijaan lasitehdas ei erityisemmin Johan Furuhjelmia kiinnostanut. Tehdas toimikin vuokrattuna koko Furuhjelmien suvun ajan vuoteen 1843. Tehtaan toiminta pysyi pienimuotoisena. Pääosa tuotannosta muodostui ikkunalasista, pulloista ja apteekkilasista.
Adolf Törngren muutti Lasikylän elämän
Kun Adolf Törngren peri sekä tehtaan että kartanon isältään vuonna 1849, alkoi Lasikylän elämä muuttua. Adolf Törngren oli erittäin kiinnostunut lasitehtaan toiminnan kehittämisestä. Hän oli vakuuttunut siitä, että suomalainen lasitehdas voi kehittyä ulkomaisen veroiseksi. Perehtyäkseen lasitekniikan uusimpiin saavutuksiin, hän teki vuonna 1851 opintomatkan Keski-Eurooppaan ja pestasi matkallaan joukon saksalaisia puhaltajia kohentamaan Nuutajärven lasituotannon tasoa. Tästä alkoi suomalaisen lasitehtaan kehittyminen kansainväliset laatuvaatimukset täyttäväksi lasin valmistajaksi.
Adolf Törngren kiinnitti erityistä huomiota rakennuskantaan. Hän ymmärsi, että uudenaikainen tekniikka tarvitsee myös ajanmukaiset puitteet ympärilleen. Lisäksi hän halusi rakennuttaa viihtyisän ympäristön tulossa olevia saksalaisia, ranskalaisia ja belgialaisia lasinpuhaltajia varten. Olihan oletettavaa, että keskieurooppalaisilla oli toisenlaiset tottumukset ja vaatimukset kuin vaatimattomiin oloihin tottuneilla suomalaisilla. Törngren kääntyi aikansa maineikkaimman arkkitehdin, Turun ja Porin lääninarkkitehti G. Th. Chiewitzin puoleen.
Arkkitehdin valinnassa ilmenee Törngrenin uudistamisinnokkuus. Hänellä oli vakaa pyrkimys nostaa Nuutajärven lasitehdas joka tavalla maailmanmaineeseen. Aivan samoin kuin palkkaamalla taitavia ulkomaisia puhaltajia, niin valitsemalla Chiewitzin arkkitehdiksi, hän saattoi olla etukäteen varma uudenaikaisesta, tasokkaasta lopputuloksesta. Epäilemättä Törngren oli tutustunut lähellä sijaitsevan Forssan teollisuusyhdyskunnan rakennuksiin, jonka tuotantolaitoksia, asuin-, koulu- ja sosiaalisia rakennuksia Chiewitz oli ollut suunnittelemassa vuodesta 1851 lähtien. Törngren käytti Chiewitziä myöhemminkin arkkitehtinaan perustaessaan pellavatehtaan, myöhemmin Tampella Oy:n, Tampereelle vuonna 1857 sekä myös oman huvilansa arkkitehtina.
Nuutajärven lasitehtaan tuotteet alkoivat olla kysyttyjä, ja myös ulkomaan markkinat alkoivat avautua. Ikkunalasia vietiin Venäjälle ensimmäiseen maailmansotaan saakka, talous- ja koristelasia sekä lääke- ja mustepulloja etenkin Riikaan ja Tallinnaan. Adolf Törngren oli toteuttanut tavoitteensa: 1850-luvun lopussa Nuutajärvi oli Suomen johtava lasitehdas. Törngrenin yritteliäisyys suuntautui pian muille aloille, ja hän vuokrasi tehtaan 1859 hyttimestari Heitmanille ja kauppias Janssonille. Heillä oli taloudellisesti varsin rajalliset mahdollisuudet kehittää tehtaan toimintoja. Myös lasihytin vuonna 1861 tuhonnut tulipalo hidasti toimintaa.
Costianderin aika
Nuutajärven kartanon ja lasitehtaan uudeksi omistajaksi tuli vuonna 1869 Torsten Costiander. Hän oli erityisen kiinnostunut kartanon alueiden, rakennusten ja maatalouden kehittämisestä. Lasitehtaan toiminta sen sijaan oli hänelle vierasta. Siksi hän muodosti kommandiittiyhtiön viimeisimmän vuokraajan Carl Heitmanin kanssa, ja kiinnitti hänet vastuunalaiseksi valvojaksi tehtaaseen. Tällä tavoin siirryttiin vähitellen järjestelyyn, jossa lasitehdasta johti palkattu johtaja eli isännöitsijä.
Kartanosta yritykseksi
Kartanonomistajien perustama osakeyhtiö Nuutajärven Lasitehdas Oy – Notsjö Glasbruk Ab myi lasitehtaan Wärtsilä-Yhtymä Oy:lle vuonna 1950 tapahtuneen lasihytin palon jälkeen. Samalla päättyi kartanon lasitehtaan aikakausi ja alkoi yritysjohtoinen aika. Nuutajärven Lasitehdas Oy – Notsjö Glasbruk Ab joutui luopumaan tehtaasta, koska ei ollut vakuuttanut hyttiä täydestä arvosta. Velkaantuneen yhtiön maksukyky ei riittänyt uuden lasihytin rakentamiseen. Wärtsilän aika ja 1950-luku merkitsivät suomalaisen taidelasin nousua kansainväliseen maineeseen. Nuutajärven lasitehdas kuului vuonna 2014 tapahtuneeseen lopettamiseensa saakka Iittala Groupiin. Se oli yksi Iittalan kolmesta lasitehtaasta, joista jäljelle jääneet sijaitsevat Iittalassa ja Humppilassa.
Aiheesta muualla
61.04361°N, 23.43306°W
Kannabinoidit
thumb|290px|[[Tetrahydrokannabinoli (THC) on hampun keskeisin psykoaktiivinen ainesosa.]] Kannabinoidit ovat elimistön kannabinoidireseptoreihin kiinnittyviä yhdisteitä.
Kudoksista vapautuvat sisäsyntyiset endokannabinoidit auttavat elimistöä muun muassa toipumaan stressireaktioista. Endokannabinoideja ovat esimerkiksi N-arakidonyylietanoliamiini eli anandamidi ja 2-arakidonyyliglyseroli eli 2-AG.
Hampusta valmistettavan kannabiksen päihdyttävät ja lääkinnälliset vaikutukset johtuvat kasvin kukintojen ja lehtien sisältämistä kannabinoideista. Kannabiksen säännöllinen käyttö vähentää ykköstyypin kannabinoidireseptorien määrää.
Hamppukasvin kannabinoidit ja niiden farmakologia
Vaikka kannabiksen kemiaa alettiin tutkia yli 150 vuotta sitten, vasta vuonna 1964 onnistuttiin ensimmäisen kerran eristämään kannabiksesta puhdas delta-1-tetrahydrokannabinoli (delta-1-THC), toiselta nimeltään delta-9-tetrahydrokannabinoli, delta-9-THC tai vain THC. Vuonna 1970 se todettiin hampun keskeisimmäksi psykoaktiiviseksi komponentiksi. Tämän jälkeen on Cannabis-lajin kasveista pystytty eristämään noin 60 muuta ainesosaa, joita nimitetään yhteisellä nimikkeellä kannabinoidit. Kannabinoideja ei ole löydetty toistaiseksi mistään muusta kasvista. Kaiken kaikkiaan hamppukasveista on eristetty tähän mennessä yli 400 kemikaalia.
Kannabistuotteitten erittäin vaihtelevat psykoaktiiviset vaikutukset ovat kuitenkin pitkään askarruttaneet tutkijoita. Jos THC olisi ainoa psykoaktiivinen komponentti, kannabista nauttimalla aikaansaadun päihtymystilan pitäisi olla voimakkuudeltaan suoraan verrannollinen nautitun kannabiksen THC-pitoisuuteen. Kemialliselta koostumukseltaan erilaiset kannabistuotteet tuottavat kuitenkin myös laadullisesti erilaisen päihtymystilan, millä ei aina ole lineaarista korrelaatiota THC-pitoisuuden kanssa. Lisää päänvaivaa aiheuttaa sekin löytö, että elimistössä ja verenkierrossa mitattu THC-pitoisuus ei sekään täysin vastaa kannabiksen päihtymyksen subjektiivista voimakkuutta ja ominaisuuksia.
THC:n lisäksi muita kannabinoideja, joilla on huomattu olevan sellaisenaan tai THC:hen yhdistettynä psykoaktiivisia vaikutuksia, ovat CBD (kannabidioli) ja CBN (kannabinoli). THC on suhteellisen voimakas psykoaktiivinen aine, joka aiheuttaa hyvin vahvan päihtymyksen jopa 1–2 mg:n annoksilla suonensisäisesti annosteltuna (testattu laboratorio-olosuhteissa syntetisoidulla THC:llä). Tavanomaiset käyttötavat kuitenkin hukkaavat suuren osan aktiivisista ainesosista. Polttamalla kannabista siitä siirtyy elimistöön yleensä 5–15 % poltettavan materiaalin THC:stä, riippuen henkilön polttotekniikasta. Syötynäkään psykoaktiivisia ainesosia ei jää jäljelle juuri enempää. CBD:llä ja CBN:llä on suhteellisen vähäinen puuduttava tai sedatiivinen vaikutus sellaisina annoksina, joina tavallisen kannabiksenkäyttäjän voidaan olettaa niitä elimistöönsä saavan. Viime vuosina tehtyjen tutkimusten valossa näyttää siltä, että nämä aineet voimistavat joitakin THC:n kipua lievittäviä vaikutuksia, vähentävät THC:n joitakin psykoaktiivisia vaikutuksia ja hidastavat THC:n vaikutuksen alkamista sellaisissa annoksissa, jotka tulevat kyseeseen kannabiksen "keskivertokuluttajista" puhuttaessa.
CBD:n on lisäksi havaittu olevan monien kannabiksen lääkinnällisten vaikutusten takana, esimerkiksi sen on todettu vähentävän epileptisiä kohtauksia, auttavan kroonisesta unenpuutteesta kärsiviä, vähentävän haitallista lihasnykimistä.
THC ja CBD vaikuttavat myös muiden psykoaktiivisten aineiden kanssa yhdessä. THC:n on huomattu hidastavan useimpien kehon solujen toimintaa ja se selittää osan kannabiksen vaikutuksista. Siten esimerkiksi kannabiksen vaikutuksen alaisena alkoholijuomien imeytyminen on hitaampaa, sillä vatsan kyky siirtää ravinteita kehoon on hidastunut. Näiden kahden kannabinoidin on myös todettu vaikuttavan nikotiinin, rauhoittavien lääkkeiden, amfetamiinin, kokaiinin, opiaattien ja monien muiden psykoaktiivisten aineiden metaboliaan ja farmakologiaan.
Hampun emikukinnon THC-pitoisuus vaihtelee kuituhampun 0,001 %:sta aina viimeisimpien huippuunsa jalostettujen lajikkeiden 25 %:iin asti. Keskiarvoina voidaan kuitenkin pitää hieman alle 10 % THC-pitoisuutta tällä hetkellä.
Luonnollisia ja synteettisiä kannabinoideja
right|200px| Kannabinoidireseptoreihin sitoutuvat yhdisteet voidaan jakaa kemiallisten rakenteidensa perusteella klassisiin ja ei-klassisiin kannabinoideihin, eikosanoideihin ja lukuisiin synteettisiin rakenteisiin, kuten aminoalkyyli-indoleihin ja diaryylipyratsoleihin. Klassiset kannabinoidit ovat hampusta (Cannabis sativa) eristettyjä yhdisteitä ja niiden synteettisiä johdoksia. Endogeeniset eli sisäsyntyiset kannabinoidit (endokannabinoidit) ovat rakenteeltaan eikosanoideja eli arakidonihapon johdoksia, kuten anandamidi eli N-arakidonyylietanoliamiini ja 2-arakidonyyliglyseroli eli 2-AG.
Synteettisiä kannabinoideja
Myös synteettisiä kannabinoideja on käytetty päihteinä. Esimerkiksi JWH-018 on vaikutuksiltaan kannabiksen kaltainen, mutta voimakkaampi päihteenä.
Kannabinoidireseptorit
Ihmisissä ja useissa muissa nisäkkäissä luonnollisesti esiintyvä (eli endogeeninen) kannabinoidireseptorien välittäjäaine on anandamidi. Sen tehtävä on vielä epäselvä, mutta sen arvellaan olevan muun muassa aivojen dopamiinitason ja monien kehon sisäisten ärsykkeiden hienosäätelijä. THC kiinnittyy kannabinoidireseptoreihin vain keskivahvasti, mutta kuitenkin luonnollista anandamidia hiukan vahvemmin. THC toimii kannabinoidireseptorissa reseptorin toimintaa kiihdyttäen, eli agonistina. Tämä onkin todettu kannabiksen ensisijaiseksi päihtymystilan aiheuttajaksi. Kannabiksen alhainen myrkyllisyys johtuu ilmeisesti siitä, että kannabinoidireseptoreja on hyvin vähän hengitystä ja muita tarpeellisia ruumiintoimintoja ohjaavissa aivojen osissa.
CB1- ja äskettäin löydetty alityyppi CB1A-reseptorit ovat toiminnaltaan lähes identtiset, CB1-reseptorin ollessa kehon vallitseva kannabinoidireseptori ja CB1A:n esiintymisen ollessa noin 20 % päätyyppireseptorin määrästä. CB1-tyypin reseptoreja on enimmäkseen keskushermostossa ja harvakseltaan ääreishermostossa. CB2-reseptoreja on puolestaan lähinnä immuniteettimekanismeihin liittyvillä alueilla imusolmukkeissa ja tämä reseptorityyppi vastaa kannabiksen immuniteettia muuntavista ominaisuuksista. CB1 toimii siten pääsääntöisenä kannabiksen keskushermoston tilan muuttajana.
Endogeeninen kannabinoidijärjestelmä
Endogeeninen kannabinoidijärjestelmä käsittää kannabinoidireseptorit (CB1 ja CB2), kuljetusproteiinin (anandamiditransportteri) ja metaboliaentsyymit, jotka inaktivoivat endokannabinoideja (FAAH ja MGL). Endogeeniset kannabinoidit, anandamidi ja 2-AG inaktivoituvat nopeasti elimistössä sitoutuessaan solukalvon spesifisiin kuljetusproteiineihin. Endogeeniset kannabinoidit kuljetetaan solun sisään helpotetun diffuusion avulla. Solussa ne metaboloituvat spesifisten entsyymien avulla. Solukalvoon sitoutunut rasvahappoamidihydrolaasi-entsyymi (FAAH) katalysoi solussa AEA:n hydrolyysiä arakidonihapoksi ja etanoliamiiniksi. 2-AG puolestaan hajoaa solun sisällä arakidonihapoksi ja glyseroliksi entsymaattisesti olosuhteista riippuen joko monoasyyliglyserolilipaasin (MGL) tai FAAH:n avulla.
Priscilla Garita
Priscilla Garita (s. 15. maaliskuuta 1968) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esitti Gabi Martinezia saippuaoopperassa Sunset Beach (1997–1999).
Valparaíso
Valparaíso on tärkeä satamakaupunki Chilessä, Tyynenmeren rannikolla. 263 500 asukkaallaan (2002) se on Chilen kuudenneksi suurin kaupunki. Valparaísolla oli tärkeä geopoliittinen rooli 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla ennen Panaman kanavan rakentamista, jolloin se oli pysähdyspaikka laivoille, jotka matkasivat Magalhãesinsalmen läpi Atlantin ja Tyynenmeren välillä. Valparaíso sijaitsee keskisessä Chilessä, 120 kilometrin päässä pääkaupunki Santiagosta, koordinaateissa 33° 01′ eteläistä leveyttä, 71° 38′ läntistä pituutta.
Chilen kongressi kokoontuu nykyisin Valparaísossa, Almendralin kaupunginosassa. Se siirrettiin Santiagosta Augusto Pinochetin sotilashallinnon viimeisinä vuosina. Valparaíson historiallinen kortteli julistettiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa vuonna 2003.
Historia
Valparaíson lahden ensimmäisiä asukkaita olivat changot, kalastuksella ja keräilyllä itsensä elättänyt kansa. Espanjalaiset konkistadorit saapuivat seudulle vuonna 1536 Diego de Almagron lähettämällä Santiaguillo-laivalla. De Almagroa pidetään ensimmäisenä eurooppalaisena Chilen alueen tutkijana. Juan de Saavedran komentaman laivan matkassa saapui miehiä sekä varusteita tutkimusretkeä varten.
thumb|left|Näkymä Valparaíson lahdelle vuonna 1830. Espanjan vallan aikana Valparaíso oli vain kyläpahanen, jossa oli muutama talo ja kirkko. Chilen itsenäistyttyä siitä tuli itsenäisen valtion rakenteilla olevan laivaston pääsatama. Se myös avattiin kansainväliselle kaupalle – ennen kauppaa oli saanut käydä vain Espanjan sekä sen muiden siirtomaiden kanssa. Valparaísosta tuli pian tärkeä pysähdyspaikka Atlantin ja Tyynenmeren välillä purjehtiville aluksille. Sen merkitystä lisäsi Kalifornian kultaryntäyksen tukeminen ja varustaminen vuosina 1848–1858. Tärkeään satamakaupunkiin virtasi maahanmuuttajia Englannista, Saksasta ja Italiasta. Asukkaiden keskuudessa kuuli yleisesti puhuttavan saksaa, ranskaa, italiaa ja englantia. Myös sanomalehtiä julkaistiin näillä kielillä.
Maahanmuuttajien virta muutti paikallista kulttuuria. Englantilaiset toivat jalkapallon, ja englantilaiset ja saksalaiset perustivat ensimmäiset yksityiset, ei-katoliset koulut Mackay Schoolin ja Deutsche Schulen. Maahanmuuttajat myös panivat pystyyn ensimmäiset vapaaehtoiset palokunnat – toiminta on Chilessä edelleen vapaaehtoista. Myös arkkitehtuuri sai (lisä)vaikutteita Euroopasta. Panaman kanavan avautuminen vuonna 1914 päätti kaupungin kulta-ajan kauppakeskuksena, sillä monet laivat halusivat välttää Magalhãesinsalmen kautta purjehtimista. Viime vuosikymmeninä kaupankäynti on taas ollut kasvussa, syynä muun muassa Chilen talouden suurempi avautuminen maailmalle.
Valparaíso nykyään
Valparaíso on yksi Chilen tärkeimmistä satamakaupungeista. Sataman laajenuksen on suunniteltu valmistuvan 2017.
Kaupungin tieverkostoa uusitaan. Tärkeä on varsinkin valmisteilla oleva Placilla-La Polvora-maantie, jota pitkin rekat voivat ajaa suoraan satamaan tukkimatta vanhojen kortteleiden katuja. Toinen suuri hanke on tie, joka yhdistää Valparaíson Chilen toiseksi suurimpaan satamaan San Antonioon sekä välillä sijaitseviin rannikkokaupunkeihin.
E. H. Pipatti
Eino Heikki Pipatti (5. kesäkuuta 1898 Jaakkima – 8. huhtikuuta 1979 Hattula ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
Valparaíso
Kulttuuri
thumb|220px|[[Pablo Nerudan talo La Sebastiana Valparaísossa.]] Historiallisen merkittävyytensä, luonnonkauneutensa (kukkuloiden saartama kuvauksellinen satama-alue) ja harvinaisen arkkitehtuurinsa (sekoitus 1800-luvun rakennustyylejä) vuoksi Valparaíso lisättiin vuonna 2003 Unescon maailmanperintöluetteloon. Valparaísossa ilmestyvä El Mercurio de Valparaiso sanoo olevansa maailman vanhin espanjankielinen sanomalehti. Kaupungissa on toiseksi eniten yliopistoja Chilessä. Kaupungin neljä suurta yliopistoa ovat Federico Santa Marían teknillinen yliopisto (UTFSM), Valparaíson paavillis-katolinen yliopisto (PUCV), Valparaíson yliopisto ja Playa Anchan pedagoginen yliopisto (UPLACED).
Fotografia
Fotografia voi tarkoittaa seuraavia:
Valparaíso
Kulttuuri
Valparaísossa on syntynyt useita historiallisesti merkittäviä henkilöitä, muun muassa Augusto Pinochet ja Salvador Allende. Siellä on asunut myös monia tunnettuja taiteilijoita, esimerkiksi Pablo Neruda ja nicaragualainen runoilija Rubén Dario.
Imipeneemi
Imipeneemi (C12H17SN3O4) on puolisynteettinen karbapeneemeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina. Imipeneemi kuuluu WHO:n julkaisemalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa imipeneemi on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen, heman metanoliin ja niukasti etanoliin. Imipeneemi on optisesti aktiivinen yhdiste, ja sen ominaiskiertokyky vesiliuoksessa on +86,8. Imipeneemin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että yhdiste estää bakteerien transpeptidaasientsyymejä ja bakteerien soluseinämien biosynteesi estyy. Imipeneemi on vaikutuskirjoltaan suhteellisen laajakirjoinen ja tehoaa niin grampositiivisiin kuin gramnegatiivisiinkin bakteereihin. Se myös kestää eräiden bakteerien tuottamia beetalaktamaasientsyymejä eikä hydrolysoidu niiden vaikutuksesta. Eräät bakteerit, kuten MRSA, kuitenkin tuottavat metallobetalaktamaaseja, jotka inaktivoivat imipeneemin, ja ovat täten imipeneemille resistenttejä. Imipeneemiä käytetään useissa bakteeri-infektioissa, esimerkiksi vakavan keuhkokuumeen tai muiden hankalasti hoidettavien ja sairaalahoitoa vaativien bakteeri-infektioiden hoidossa. Yhdiste annostellaan ruiskeena suoneen tai lihakseen. Imipeneemi annostellaan käytännössä aina yhdessä silastatiinin kanssa, koska muuten ihmisen munuaisten dehydropeptidaasi I-entsyymi inaktivoisi sen. Silastatiini myös alentaa imipeneemin myrkyllisyyttä ihmiselle.
Haittavaikutukset
Imipeneemi on kohtalaisen hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, vatsakivut ja ripuli. Myös allergiset reaktiot ja laskimotulehdus ovat mahdollisia. Erityisesti iäkkäillä potilailla imipeneemi saattaa aiheuttaa kouristuskohtauksia.
Valmistus
Imipeneemi on puolisynteettinen yhdiste. Sitä valmistetaan tienamysiinin ja metyyliformimidaatin välisellä reaktiolla.
Liitukivi
thumb|240px|The Needles, Etelä-Englannin liitukivimuodostelmaa. Liitukivi on eräs sedimenttikivi. Se on kalkkikiven puhdas muoto. Se on lähinnä muiden kivien palasista tai eläinten kuorista muodostuneita kiviä. Kerrostuneisuus ei aina näy pienessä kivenpalassa, mutta siinä voi olla fossiileja.
Zagreb (1938)
Valmistus
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loiren telakalta Splitistä, missä köli laskettiin 1936. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1938 ja otettiin palvelukseen elokuussa 1939.
Palvelus
Zagreb oli sisaraluksineen Kotorinlahdella akselivaltojen joukkojen vallatessa Jugoslavian huhtikuussa 1941. Sodan alkaessa 6. huhtikuuta alukset joutuivat ilmahyökkäykseen, mutta Zagrebiin ei tullut osumia. Seuraavien päivien aikana alukset vaihtoivat toistuvasti paikkaa. Zagrebin miehistö sai 16. huhtikuuta tiedon tulevasta asevoimien antautumisesta ja miehistöä kiellettiin jatkamasta vastarintaa. Seuraavana päivänä Italian joukkojen lähestyessä Kotorinlahtea kaksi upseeria poistivat alukselta miehistön ja asettivat tuhopanokset paikoilleen estääkseen aluksen valtauksen. Kumpikin upseeri sai surmansa panosten räjähtäessä.
Vertigo Records
Vertigo tulee latinankielestä ja tarkoittaa huimausta. Levymerkin tunnus ensimmäisenä neljänä vuonna 1969-1973 oli helposti tunnistettava spiraali, "swirl"-logo. Vuonna 1973 muotoilija ja albumikansitaiteestaan tunnettu Roger Dean loi yhtiölle myöhemmin käytetyn "Spaceship"-logon.
Vertigo Recordsin tunnetuimpia artisteja ja yhtyeitä ovat olleet 1970-luvulla muun muassa Colosseum, Black Sabbath, Uriah Heep ja Gentle Giant sekä myöhemmin esim. Status Quo, Dire Straits ja Metallica.
Nepentha oli Vertigon sisarlevymerkki, joka julkaisi viisi albumia vuonna 1971. Saksalainen "swirl"-Vertigo julkaisi v. 1972-1973 yhteensä 14 albumia.
Vertigo on nykyään osa Island Recordsia USA:ssa ja Englannissa se toimii osana Universal Musicia (EMI). Saksassa Vertigo on sulautunut Capitol Recordsin kanssa levymerkkinä Verigo Berlin, joka on enää ainoa aktiivinen levymerkki Vertigossa. Vertigo Berlinin artisteja ovat mm. Rammstein ja Volbeat.
Julkaisemattomat
Seuraavat albumit oli myös tarkoitus julkaista Vertigon spiraali-merkillä:
Jeff Taylor
Jeff Taylor (Jeffrey George Taylor, 15. helmikuuta 1948 Cape Cod, Massachusetts – 18. heinäkuuta 2007 Rovaniemi) oli amerikkalaissyntyinen Suomessa vaikuttanut mediatieteilijä ja harrastajamuusikko. Hän työskenteli Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa mediatieteen professorina vuosina 1996–1998 sekä mediakasvatuksen professorina 1998–2007. Hän opetti muun muassa media-arkeologiaa ja kulttuuriteollisuutta käsitteleviä kursseja. Taylor oli viestintätieteiden valtakunnallisen yliopistoverkoston opetuksen johtoryhmän jäsen.
Ennen Suomeen muuttamistaan Taylor opetti Englannissa mm. Brightonin yliopistossa. Taylorin äidin suku oli kotoisin Keski-Suomen Kivijärveltä. Vuosina 1993 ja 1994 Taylor oli puhujana Vaasassa järjestetyissä kansainvälisissä Hypermedia-konferensseissa. Hän tuli tuolloin perheineen Suomeen tutkimaan juuriaan tarkemmin ja muutti myöhemmin pysyvästi Rovaniemelle. Harrastuksenaan Taylor lauloi ja soitti rumpuja ja kitaraa useissa rock-yhtyeissä sekä sävelsi kappaleita omalle Jeff Taylor Bandilleen. Jeff Taylor innoitti lukuisia ystäviään ympäri Suomen musiikillaan ja elämänmyönteisellä asenteellaan, mottona oli suomeksi lausuttu 'reilu meininki'.
Heinäkuussa 2007 59-vuotias Taylor kuoli tulipalossa Rovaniemellä.
Erdenet
Erdenet (mong. Эрдэнэт) on kaupunki Pohjois-Mongoliassa noin 400 km Ulan Batorista luoteeseen. Se on Orhonin maakunnan (aimag) pääkaupunki. Sen asukasluku on 83 379 (2010).
Historia
250px|thumb|vasen|Erdenetin kaivosta. Erdenet syntyi kaupunkina suhteellisen hiljattain. Se rakennettiin laatuaan Aasian suurimman kupari- ja molybdeenikaivoksen ympärille Neuvostoliiton avulla vuosina 1974-1983. Hallinnollisesti kaupunki erotettiin Bulganin provinssista ja sitä hallittiin omana alueenaan. Vuonna 1985 Erdenet vastasi 17,9 % koko Mongolian teollisesta tuotannosta ja kaupungin teollisesta tuotannosta 70,7 %:ta vastasi kaivos. Neuvostoliitto omisti kaivosta pyörittäneestä yhtiöstä 51 % Mongolian omistaessa loput. Osa kaivoksen työntekijöistä tuli Neuvostoliitosta, ja niinpä vuonna 1990 noin 15 % kaupungin asukkaista olikin muita kuin mongoleja.
Neuvostoliiton hajottua ja Mongolian taloudellisten uudistusten jälkeen Erdenetin kaivoksen taloudellinen merkitys Mongolian valtiolle kasvoi. Vuonna 1994 kaupungin aluetta kasvatettiin alkuperäisestä 60 neliökilometristä yhteensä 840 neliökilometriin ja alueesta tuli Orhonin provinssi. Provinssin teollinen tuotanto suhteessa Mongolian koko tuotantoon on kaivoksen ansiosta edelleen suuri. Vuonna 1995 lukema oli 42 % ja vuonna 2000 vielä 32 %. Mongolian valtio omistaa nykyisin 51 % Erdenetin kaivosyrityksestä, joka työllistää noin 6 000 työntekijää, joiden joukossa on noin 600 ulkomaista asiantuntijaa mm. Venäjältä.
Tähtisumua (vuoden 2007 elokuva)
Juoni
Nuori kauppa-apulainen Tristan Thorne (Charlie Cox) lähtee uskaliaalle matkalle etsimään pudonnutta tähteä haltioiden maasta voittaakseen rakastamansa Victorian (Sienna Miller) sydämen. Kun Tristan löytää tähden, se osoittautuukin kauniiksi tytöksi nimeltä Yvaine (Claire Danes). Tristan ei kuitenkaan ole ainoa, joka etsii tähteä. Mukaan seikkailuun sotkeutuu myös Lamia-noita (Michelle Pfeiffer) ja muita ilkeitä noitia, valtakunnasta haaveileva Septimus-prinssi, lentäviä kapteeni Shakespeare (Robert De Niro) joka lentääilma-aluksella ja pyydystää salamoita.
Aiheesta muualla
スターダスト (小説)
Hilwan
Hilwan (myös Hulwan tai Helwan) on kaupunki Egyptisä Niilin varrella Kairon eteläpuolella. Aikanaan se tunnettiin etenkin kylpylöistään ja sittemmin siitä on muodostunut teollisuuskeskus. Sen asukasluku oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 396 791.
Maantiede
thumb|vasen|Kuningas Faruqin kesäpalatsi. Hilwan sijaitsee Egyptissä Niili varrella joen oikealla rannalla noin 25 kilometriä Kairosta etelään. Paikka sijaitsee noin 30–58 metriä kohoavalla Niilin törmällä.
Historia
thumb|vasen|Nasser Hilwanin autotehtaalla. Hilwan on saanut nimensä paikalla sijaitsevien lähteiden mukaan. Paikalla on ollut mahdollisesti asutusta jo muinaisen Egyptinkaudella. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty keramiikkaa ja hautauksia Egyptin 1. dynastian kaudelta. Rooman valtakunnankaudella paikalla oli kylpylöitä.
Suurempaa asutusta paikalle alkoi muodostua arabien valloitettua Egyptin. Egyptin kuvernööri Abd al-Aziz ibn Marwan joutui evakuoimaan al-Fustatin suuren tulvan takia vuonna 690. Hän muutti jonkin matkaa al-Fustatista etelään nykyisen Hilwanin paikalle. Hieman ympäröivää maastoa korkeammalla oleva paikka oli turvassa Niilin tulvilta ja kuvernööri päätti perustaa paikalle oman asumuksensa. Sittemmin paikalle kohosi palatseja, moskeijoita ja nilometri. Umaijadien kaudella paikalle rakennettiin kylpylöitä. Paikkakunnan merkitys taantui umaijadien valtakauden jälkeen. Mamelukkien hallitessa Egyptiä Hilwanin rakennukset olivat jo kadonneet ja lähteet olivat täyttyneet hiekalla.
Lähteet kaivettiin auki uudelleen vasta Egyptin kediivi Abbas I:n kaudella. Paikalle perustettiin tuolloin hoitola ihotaudeista tai reumata kärsiville sotilaille. Paikkakuntaa laajennettiin edelleen Abbas I:n seuraajien Ismailin ja Tawfiqin kausilla. Ismail rakennutti Hilwaniin Kasr al-Walida-palatsin äidilleen. Vuonna 1869 ja 1892 avautui kylpylöitä. Kuningas Faruq rakennutti lähelle Niilin varteen kesäasuntonsa, joka nykyisin toimii museona ja puistona.
Hilwanista tuli Egyptin monarkian päättymisen jälkeen vuonna 1952 teollisuuskeskus. Gamal Abdel Nasserin hallinto pyrki teollistamaan maata ja tämän yhteydessä Hilwaniin rakennettiin suuri metalliteollisuuden kompleksi. Paikalla valmistettiin myös esimerkiksi Nasr-merkkisiä Fiatin autojen kopioita. Helmikuussa 1968 Hilwanissa järjestettiin suuria Nasserin vastaisia mielenosoituksia. Mielenosoitukset johtivat lupauksiin uudistuksista, joita ei kuitenkaan Nasserin eläessä kokonaan toteutettu.
Talous
thumb|Japanilainen puutarha Hilwanissa. Hilwan on edelleen teollinen keskus. Vanhastaan kaupungissa on valmistettu rautaa ja terästä. Al-Muqattamin kukkuloiden juurella sijaitsee teollisuusalue, jolla on esimerkiksi aseteollisuutta. Muita teollisuuden aloja ovat esimerkiksi alumiinin, sementin ja lannoitteiden valmistus, sekä elintarvike- ja tekstiiliteollisuus. Libyan aavikolta sijaitsevalta Abu al-Gharadiqin maakaasukentältä tulee kaasuputki, jonka kaasua käytetään Hilwanin teollisuuden tarpeisiin. Kaupungin eteläpuolelta kulkee puolestaan öljyyputki VälimereltäSuezile.
Väestö ja kulttuuri
Hilwanin asukasluku oli vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan 396 791.
Kaupungissa sijaitsee vuonna 1975 perustettu Hilwanin yliopisto. Kuningas Faruqin entinen kesäasunto käsittää kansallisen observatorion. Myös sen sääasema oli Egyptin ensimmäinen.
Marokko Eurovision laulukilpailussa
Marokko on osallistunut yhden kerran Eurovision laulukilpailuun, vuonna. Maata edusti laulaja Samira Saïd, jonka arabiankielinen kappale Bitakat Hob sijoittui sijalle 18. eli toiseksi viimeiseksi juuri ennen Suomea.
Vaikka Marokko on Afrikan maa, se saa osallistua Eurovision laulukilpailuun, sillä se kuuluu Euroopan yleisradiounioniin. Kuten muutkaan Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän arabimaat, Marokko ei halua esiintyä samassa kilpailussa Israelin kanssa, joten vain Israelin poissaolo vuonna 1980 mahdollisti maan osallistumisen. Seuraavan kerran Marokko osallistuukin kilpailuun vain, jos Israel ei ole ollenkaan mukana. Vuonna 2018 tuli ilmi että Israel aikoo kutsua vuoden 2019 kilpailuun erilaisia arabimaita. Arabimaat eivät kuitenkaan olleet mukana 7. marraskuuta julkaistulla osallistujaluettelolla.
M. A. Numminen In memoriam
M. A. Numminen In memoriam on M. A. Nummisen vuonna 1967 julkaisema debyyttialbumi. Levyllä esiintyy myös muita laulajia, kuten M.A. Nummisen ystävä Tommi Parko, joka esiintyy myös röyhtäilijänä kappaleessa Eleitä kolmelle röyhtäilijälle sekä soittaa kappaleessa Kaikki linnut laulelevat henkarilla viulua. Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät suoraan Suomen armeijan sisäpalvelusohjesäännöstä laulettu Jenkka hevosen puhdistamisesta sekä Ludwig Wittgensteinin Tractatus logico-philosophicus -teoksen seitsemänteen kohtaan perustuva Wovon mann nicht sprechen kann.
Kappaleet
Tekijätiedot ovat järjestyksessä säveltäjä - sanoittaja - sovittaja.
CD-julkaisu
Albumi julkaistiin CD:nä vuonna 1994 yhdessä Taisteluni -albumin kanssa.
Voitto Koskenmäki
pienoiskuva|Voitto Koskenmäki (1989) Voitto Martti Johannes Koskenmäki (s. 27. lokakuuta 1942 Ikaalinen) on suomalainen agronomi ja eläköitynyt maanviljelijä ja järjestö- ja yritysjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Koskenmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Martti Ilmari Koskenmäki ja emäntä Hertta Anja Lyydia Harra. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 on kotitalousopettaja Tuulikki Mäenpää. Koskenmäki tuli ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta 1961 ja valmistu agronomiksi Helsingin yliopistosta 1970. Hän oli Maatalous- ja metsäylioppilaiden liiton toiminnanjohtaja 1966–1968, Keskusosuusliike Hankkijan puutarhaosaston päällikkö 1968–1969, osastopäällikkö 1969–1973 ja viljaosaston osastopäällikkö 1973–1975 sekä Elintarviketeollisuusliiton maatalousasioiden johtaja vuodesta 1975, varatoimitusjohtaja 1977–1981 ja toimitusjohtaja 1983–1986.
Raision Tehtaat Oy:n maatalousryhmän johtaja Koskenmäki oli 1981–1983, Tuottajain Lihakeskuskunnan varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1986 ja pääjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja 1987–1991, Agri-Cola Consulting Oy:n osakas vuodesta 1991 ja johtava konsultti 1992–1993 sekä Boreal Suomen Kasvinjalostuksen johtaja ja ylijohtaja 1994–1999 ja Boreal Kasvinjalostus Oy:n toimitusjohtaja 2000–2003. Maanviljelystä omistamallaan tilalla Ikaalisissa hän harjoitti vuodesta 1970 aina 2000-luvulle asti. Hän toimi Borealista eläköidyttyään konsulttina kansainvälisissä tehtävissä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Koskenmäki sai 1995.
Ruutinkoski
thumb| Ruutinkoski
Ruutinkoski on  Vantaanjoen koski Helsingin ja Vantaan rajalla. Se sijaitsee Helsingin keskuspuiston pohjoislaidalla, ja sen läheisyydessä ovat Helsingin puolella Haltialan kotieläintila, Vantaan puolella Kartanonkosken asuinalue.
Kasvillisuus
Joen rannan lehtometsät ovat pääosin Etelä-Suomelle tyypillistä joenvarsiluhtaa, jossa kasvavat niin pajut, tuomet kuin tervalepätkin. Ruutinkosken suojelualueen länsi-osassa on lisäksi jalopuuvaltainen joenrantametsä, jossa valtalaji on metsävaahtera, joista muutamat ovat suuriakin. Siellä kasvaa myös pähkinäpensasta, tervaleppää ja tuomea. Ruutinkosken suojelualueen ylpeys on kuitenkin sen luonnonmuistomerkiksikin luokiteltu rauhoitettu noin 200-vuotias kynäjalava.
Kosken alapuolella joki levenee laajaksi suvannoksi, josta on aikoinaan kuroutunut irti kaksi lampea. Suvannon rannoilla rehottavat osmankäämit, järvikortteet ja palpakot. Rantaniityt ovat laajalti pajuasterin, näyttävän viljelykarkulaisen valtaamia. Pajuasteri kukkii loppukesästä. Ruutinkosken alueella keväisin Vapun tienoilla runsaana kukkivia kasveja ovat muun muassa valkovuokko, keltavuokko, isokäenrieska, pystykiurunkannus ja tulvamailla viihtyvä mukulaleinikki. Keväinen kukkaloisto on mahtava, ja eräs pääsyistä alueen rauhoittamiseen.
Eläinlajit
Suojelualueen eräässä poukamassa sijaitsee sammakkoeläimille merkittävä kutulampare, jossa on hyvin suuri sammakkotiheys. Suojelualueella tavataan lähinnä vain sammakkoa ja viitasammakkoa, matelijoista sisiliskoa ja vaskitsaakin.
Yöllä aktiivisia lintuja ovat muun muassa satakieli, luhta- ja viitakerttunen sekä pensas- ja viitasirkkalintu, päivällä kosken rannoilla kulkeva voi tavata esimerkiksi kultarinnan, pikkulepinkäisen tai ruisrääkän.
Virkistyskäyttö
Ruutinkoski on myös suosittu kalastuspaikka, erityisesti sen alapuolinen suvantopaikka. Kosken kalalajistoon kuuluvat muun muassa taimen, lohi, harjus ja kirjolohi.
Ruutinkoskella on kiellettyä kasvien poimiminen ja niiden vahingoittaminen sekä poikkeaminen merkityltä polulta.
60.27694°N, 24.94028°W
Herätetty rakastaja
Herätetty rakastaja on Mustan tikarin veljeskunta -kirjasarjan kolmas osa, jonka on kirjoittanut J. R. Ward (toiselta kirjailijanimeltään Jessica Bird). Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2006 ja se suomennettiin vuonna 2010.
Juoni
Entinen veriorja Zsadist kantaa yhä raskaan menneisyytensä henkisiä arpia. Hän on omistautunut täysin vihollistensa lessereiden tuhoamiseen ja hänet tunnetaan vampyyrien keskuudessa raakalaismaisena soturina.
Kun Harvennuskunta kidnappaa kauniin ja jalosukuisen vampyyrinaaraan Bellan, Zsadist huomaa haluavansa pelastaa naaraan kaikin keinoin. Sattumien kautta veljeskunnan soturit saavat saavat selville Bellan olinpaikan ja onnistuvat pelastamaan hänet. Muiden soturien ihmetykseksi Zsadist vaatii, että saa hoitaa Bellaa omassa huoneessaan. Etenkään Zsadistin kaksoisveli Phury ei ole asiasta mielissään, koska hän on ihastunut Bellaan.
AMC
Historia
Yritys perustettiin 14. tammikuuta 1954 Nash-Kelvinator Corporationin ja Hudson Motor Car Companyn fuusiosta. Autojen valmistuspaikkana oli Kenosha, Wisconsin (eli kyse ei ollut Detroitin autokaupungista), sekä myöhemmin autoja alettiin valmistaa myös Bramptonissa, Kanadassa. Myyntisuhdanteiden nousussa American Motors nopeasti teki itselleen loven kolmen suuren valmistajan markkinoille ja oli lopulta viimeinen itsenäinen autonvalmistaja Yhdysvalloissa.
Alussa firma erikoistui pieniin autoihin ja hiljalleen siirtyi myös keskikokoisten jenkkiautojen markkinoille ja lopulta myös pitkään välteltyyn urheilu- ja muskeliautojen markkinoille 1960-luvun lopulla. AMC osti vuonna 1970 tappiota tekevän Jeep-divisioonan Kaiser-Frazerilta ja käänsi Jeep-merkin uuteen nousuun, joka jatkuu vielä nykyäänkin.
1970-luvulla iskenyt lama, nousevat bensan hinnat ja kova kilpailu Yhdysvalloissa pakotti AMC:n etsimään kumppania 1970-luvun lopussa, ja johti lopulta yhteistyöhön ranskalaisen Renault'n kanssa vuonna 1979. Tämä tarkoitti, että AMC pääsi käyttämään Renault'n maailmanlaajuista markkinointiorganisaatiota ja AMC tuotti Kenoshan tehtaillaan tietyt erät Renault'n malleja, mahdollistaen ranskalaisten autojen myynnin paremmalla tuotolla ilman tuontiveroja.
Renault-yhteistyön myötä jäi suunnittelupuolelle aikaa ja rahaa pienten autojen markkinoilta (joilla nyt myytiin Renault'n malleja) ja AMC laajensi henkilöautovalikoimaansa nelivetomalleilla (AMC Eagle). Eaglet osoittautuivat pian erittäin suosituiksi etenkin nuorten ja maalla asuvien markkinaryhmissä. Ainoa kilpailija nelivetoautojen luokassa oli Subaru, jolla oli Yhdysvalloissa hieman kyseenalainen maine luotettavuuden saralla, kun taas AMC oli tunnettu juuri luottavuudestaan – eli markkinat kävivät.
1980-luvulla energiakriisin pyöriessä taas markkinoilla ongelmaksi muodoistui, ettei AMC:lla oikeastaan ollut jenkkimarkkinoille soveltuvaa kohtuullisen kulutuksen ja riittävän väännön omaavaa nelisylinteristä moottoria ja käytössä oli hetken aikaa jopa GM:n perua oleva Iron Duke -nelonen. 1980-luvun lopulla oman 2.5L nelosmoottorin juuri valmistuessa oli jo liian myöhäistä ja 2. maaliskuuta 1987 Chrysler Corporation osti koko American Motorsin Corporationin osakekannan.
Seuraavana vuonna Chrysler lopetti AMC-henkilöautotuotannon, mutta jatkoi voitokasta Jeep-merkkiä. Käytännössä pitkälle 1990-luvulle (osittain 2000-luvulle) Jeepin mallit olivat AMC:n suunnittelemia ja käyttivät AMC:n tekniikkaa. Huonona yrityksenä hyödyntää hyvin myynyttä AMC Eagle-mallinimeä Chrysler perusti Eagle-merkin AMC:n raunioille ja myi Mitsubishin ja Renault'n malleja muutamia vuosia huonolla menestyksellä.
AMC:lla oli pitkät perinteet moottorivalmistajana ja sen valikoimaan kuuluivat tunnetut "ikiliikkujat", suorat kuutosmoottorit, kuten 196cid, 199cid (3.2L), 232cid (3.8L) ja 258cid (4.2L), 242cid (4.0L), joita käytettiin niin henkilöautoissa kuin Jeepin malleissakin. AMC ei koskaan käyttänyt henkilöautoissaan minkään muun valmistajan V8- tai kuutosmoottoria (poikkeuksena ensimmäisenä vuotenaan 1955 isokorisissa oli käytössä noin 1½ vuotta Packardin 320cid V8). V8-moottoreita oli vanhemmalla Rambler-merkillä mm. kestävät 250/287/327cid moottorit, sekä AMC-merkin alla 290/343/390cid moottorit ja niistä jalostetut 304/360/401cid moottorit. Kaikki nämä moottorit olivat siis AMC:n omaa suunnittelua ja tuotantoa. Nykypäivänäkin moottoripuoli on yleensä se, joka viimeisenä kestää paljonkin ajetuissa autoissa ja huolto ja osien haku on helppoa useiden keskenään sopivien osien vuoksi.
AMC:n valmisti autoja muutaman vuoden vanhoilla Nash- ja Hudson-merkeillä, tämän jälkeen siirryttiin Rambler-merkin valmistukseen, josta sitten n. 1970 siirryttiin käyttämään firman omaa nimeä (AMC). Siirtymä oli Pohjois-Amerikan markkina-alueella liukuva ja alkoi isoimmista korimalleista (Ambassador, Rebel) ja Rambler merkki lopetettiin kokonaan kun viimeinen Rambler (American) rullasi tehtaalta vuonna 1969. Tämän jälkeen kaikki valmistetut autot kantoivat merkkia AMC. Euroopassa ja muualla maailmassa muutosta ei markkinointisyistä kuitenkaan tehty ja Rambler merkki jatkoi 1970-luvun loppuun asti.
AMC:n malleja
Joitain AMC:n valmistamia malleja:
Rambler:
AMC:
Jeep:
Mercyhurst Lakers
Mercyhurst Lakers on urheiluseura joka edustaa Mercyhurstin yliopistoa, joka sijaitsee Erieissä, Pennsylvaniassa. Seura harjoittaa monia urheilulajeja kuten jääkiekko, koripallo ja jalkapallo.
Toray Pan Pacific Open
Toray Pan Pacific Open on vuosittain Japanin Tokiossa pelattava naisten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1984. Vuosina 1993–2008 se oli luokiteltu I-tason ja 2009–2013 Premier 5 -tason WTA-turnaukseksi. Vuodesta 2014 se on ollut Premier -tason WTA-turnaus. Aikaisemmin turnaus pelattiin Tokyo Metropolitan Gymnasiumissa, mutta vuodesta 2008 alkaen Ariake Coliseumissa.
Lounais-Lappi
Lounais-Lappi on kerran viikossa ilmestyvä kaupunkilehti Kemissä. Suomen vanhimpiin kaupunkilehtiin kuuluva Lounais-Lappi jaetaan keskiviikkoisin kotitalouksiin seitsemän kunnan alueella Perämereltä Tornionlaaksoon asti. Se jaetaan myös Ruotsin Haaparannassa ja Ylitorniolla kirkonkylän alueella. Lehti siirtyi Alma Medialta Kalevan omistukseen 1. huhtikuuta 2018 alkaen. Lounais-Lapin toimitus sijaitsee Kemissä.
Historia
Lounais-Lapin julkaiseminen aloitettiin Kemin Ilmoituslehtenä 2. helmikuuta 1962. Ensimmäinen päätoimittaja oli Tauno Laukkanen ja painopaikkana Kemin Painotuote. 1980-luvulla lehden nimeksi vaihdettiin Lounais-Lappi.
Syyskuussa 1988 lehden omistussuhteet muuttuivat. Uudeksi omistajaksi tuli Peräpohjolan Viestintä Oy, jonka omistivat Lapin Kansa ja Kalottitarra Oy. Vuoden 1991 lopulla Lapin Kansa myi lehden Pohjolan Sanomille, joka lakkautti lehden. Kesällä 1992 Kimmo Arstio ja Matti Koskenranta perustivat Julkaisupalvelu Lounais-Lappi Oy:n, joka ryhtyi julkaisemaan Uusi Lounais-Lappi -nimistä lehteä. Päätoimittajana aloitti Arstio ja toimitusjohtajana Koskenranta.
Syksyllä 2004 Lounais-Lappi vaihtoi jälleen omistajaa, kun Arstio ja Koskenranta myivät lehden Kaleva-konsernille.
Lounais-Lappi siirtyi Alma Median omistukseen 14.6.2013.
Edward Mulhare
thumb|upright|Edward Mulhare ja [[Hope Lange televisiosarjassa Kummitus ja rouva Muir 1968.]] Edward Mulhare (8. huhtikuuta 1923 Cork, Irlanti – 24. toukokuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli irlantilainen näyttelijä. Hän näytteli Devon Milesin roolin televisiosarjassa Ritari Ässä. Hän kuoli keuhkosyöpään.
Toyota Yaris
Toyota Yaris on Toyotan vuodesta 1998 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi Toyota Starletin ja Tercelin. Sitä myydään Japanissa nimellä Toyota Vitz.
Toyota Yaris XP10 (1998–2005)
Ensimmäisen sukupolven Yaris esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1998. Se on Toyotan eurooppalaisen muotoiluosaston suunnittelema, ja auto suunnattiinkin erityisesti Euroopan markkinoita varten. Japanin kotimarkkinoilla autoa myytiin Toyota Vitz -nimisenä, Australaasiassa ja Kanadassa mallin nimenä oli Toyota Echo. Pohjois-Amerikan markkinoilla oli myytävänä Toyota Platz, joka oli Yarisin kaksiovinen coupé- ja neliovinen sedan-versio. Ensimmäisen sukupolven malliin perustui myös pieni tila-auto Toyota Yaris Verso. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen ensimmäisen sukupolven Toyota Yaris.
Vuoden 2000 Euro NCAP -kolaritestistä Yaris sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Malli valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2000. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Vuonna 2003 Yaris koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet puskurit sekä kevyesti uudelleenmuotoillut ajovalot.
Toyota Yaris XP90 (2005–2011)
Toisen sukupolven Yaris esiteltiin vuonna 2005. Euroopan ulkopuolisilla markkina-alueilla myytiin myös sen neliovista sedan-versiota nimellä Toyota Belta tai Toyota Vios. Euroopassa korvaavan kolmannen sukupolven tultua markkinoille, myytiin toisen sukupolven Yarista vielä vuoteen 2013 saakka Daihatsu Charade -nimisenä. Nämä autot oli valmistettu Thaimaassa. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen toisen sukupolven Toyota Yaris. Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Yaris sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Toisen sukupolven facelift-malli. Bolognan autonäyttelyssä joulukuussa 2008 esiteltiin kevyen kasvojenkohotuksen kokenut Yaris, joka sai muun muassa uudet puskurit ja aiempaa matalamman etusäleikön. Myös valoihin tehtiin pieniä muutoksia. Uutena moottorina esiteltiin 1,33 Dual VVT-i (101hv), joka korvasi aiemman 1,4-litraisen moottorin. Se on edeltänyttä moottoria tehokkaampi, polttoainetaloudellisempi ja vähäpäästöisempi. vasen|pienoiskuva|Daihatsu Charade (2011–2013)
Toyota Yaris XP130 (2010–2019)
Kolmannen sukupolven Yaris esiteltiin vuoden 2010 lopulla, ja se perustuu samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä.
Vuoden 2011 Euro NCAP -kolaritestistä Yaris sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Kolmannen sukupolven facelift-malli (2014). Vuonna 2014 Yaris koki kasvojenkohotuksen, jossa sen keulan ilmettä muokattiin vastaamaan uutta, pienempää Aygo-mallia. Sisällä materiaalien laatutasoa parannettiin ja saataville tuli seitsentuumainen kosketusnäyttö. vasen|pienoiskuva|Kolmannen sukupolven facelift-malli (2017). Geneven autonäyttelyssä keväällä 2017 esiteltiin toisen kasvojenkohotuksensa kokenut Yaris. Tällöin sen keulan ilmettä terävöitettiin muun muassa uudella etusäleiköllä. Takavalot ovat aiempaa leveämmät ja ne tulivat saatavaksi kokonaan LED-tekniikalla toteutettuna. Uutena moottorina oli 1,5-litrainen (110 hv) bensiinimoottori.
Toyota Yaris XP210 (2019–)
Neljännen sukupolven Yaris esiteltiin lokakuussa 2019. Se perustuu uudelle modulaariselle TNGA-B-pohjalevylle. Uusi malli on edeltäjäänsä 50 millimetriä leveämpi, 40 milimetriä matalampi ja akseliväliltään 50 millimetriä pidempi. Kokonaispituus on kuitenkin lyhentynyt viidellä millimetrillä. Mallia myydään Yaris-nimellä kaikilla markkina-alueilla. Yaris valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 2021.
Vuoden 2020 Euro NCAP -kolaritestistä Yaris sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Moottorivalikoimassa ovat kolmesylinteriset 1,0- ja 1,5-litraiset bensiinimoottorit sekä hybridimalli, jossa 1,5-litraisen bensiinimoottorin apuna on sähkömoottori. Pienemmän bensiinimoottorin yhteydessä on aina viisivaihteinen manuaalivaihteisto, kun taas suuremmassa on joko kuusivaihteinen manuaalivaihteisto tai CVT-automaatti.
Toyota GR Yaris
pienoiskuva|GR Yarisin voimansiirto. Toyota GR Yaris on homologaatiota varten kehitetty malli rallin maailmanmestaruussarjan sääntöjen mukaisesti. Malli on esitelty tammikuussa 2020 Tokyo Auto Salon -messuilla.
Hyperbeli
thumb|right|250px|Hyperbeli on kartioleikkaus. Hyperbeli on toisen asteen käyrä, joka määritellään seuraavasti:
Hyperbelin muodostavat ne tason pisteet, joiden kahdesta polttopisteestä mitattujen etäisyyksien erotus on vakio. Jos valitaan polttopisteet F1 ja F2, hyperbelin pisteellä X on ominaisuus \big| |X − F1| − |X − F2| \big| = vakio (vertaa ellipsiin). Hyperbeli syntyy myös, kun taso leikkaa kaksiosaisen kartion molempia osakartioita.