cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Galina Zybina
Galina Zybina (s. 22. tammikuuta 1931 Leningrad) on entinen neuvostoliittolainen yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö mutta hän saavutti arvokisamitaleja myös kiekonheitossa ja keihäänheitossa.
Toisen maailmansodan aikana Galina Zybina oli Leningradin piirityksessä kuolla nälkään mutta selviytyi hengissä ja kasvoi 168 cm pitkäksi urheilijaksi. Hän aloitti kilpailemisen kuulantyöntäjänä vuonna 1946 ja sijoittui neljä vuotta myöhemmin Brysselin EM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 13,07 m. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän sai samojen kisojen keihäänheitossa, josta hän nappasi pronssia tuloksella 42,75 m.
IRR-TV
Medialähetystyö
IRR-TV:n työn tukijoita ovat seurakunnat, yksityiset lahjoittajat ja säätiöt. IRR-TV:n keräystoimintaa toteutetaan Poliisihallituksen myöntämällä luvalla Suomessa paitsi Ahvenanmaalla.Järjestö toteuttaa kohdemaissaan myös media- ja johtajuuskoulutusta. Vuonna 2004 järjestö toimitti apua Banda Acen Niasin saaren asukkaille Indonesiassa tsunamikatastrofin aikana.
Galina Zybina
Helsingin olympialaisissa 1952 Zybina otti nimiinsä kuulantyönnön maailmanennätyksen tuloksella 15,28 m ja voitti olympiakultaa. Keihäänheitossa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 48,35 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän voitti kuulantyönnön kultaa tuloksella 15,65 m, ja kakkoslajina oli nyt kiekonheitto, josta saavutuksena oli pronssimitali tuloksella 44,77 m. Melbournen olympialaisissa 1956 Zybina sai kuulantyönnössä hopeaa tuloksella 16,53 m. Puolitoista kuukautta ennen olympialaisia hän teki viimeiseksi jääneen maailmanennätystuloksensa 16,76 m. Kaikkiaan hän paransi ME-tulosta kahdeksan kertaa.
Suljettu joukko
Suljettu joukko on matemaattinen joukkoa koskeva käsite.
Galina Zybina
Rooman olympialaisissa 1960 Zybina sijoittui kuulantyönnössä seitsemänneksi mutta kaksi vuotta myöhemmin Belgradin EM-kilpailuissa hän palasi mitalistiksi työntämällä pronssille riittävän tuloksen 16,95 m. Seitsemännen arvokisamitalinsa hän voitti Tokion olympialaisissa 1964, joissa hän työnsi pronssille tuloksella 17,45 m. Hänen uransa paras työntö kantoi tulokseen 17,50 m. Viimeisen kerran hän esiintyi arvokisoissa Budapestin EM-kilpailuissa 1966, ja tulos 16,65 m riitti vielä neljänteen sijaan.
Suljettu joukko
Olkoon topologinen avaruus. Osajoukkoa E \subset X kutsutaan suljetuksi joukoksi jos ja vain jos sen komplementti. Toisin sanoen joukko on suljettu jos ja vain jos sen komplementti on avoin (topologiassa \mathcal{T}).
IRR-TV
Televisio- ja radio-ohjelmia
Radio Dei
Suljettu joukko
Voidaan osoittaa, että jokainen suljettujen joukkojen leikkaus on suljettu. Myös jokainen suljettujen joukkojen äärellinen yhdiste eli unioni on suljettu. Tyhjä joukko on samanaikaisesti sekä suljettu että avoin, koska se toteuttaa molempien määritelmät.
IRR-TV
Televisio- ja radio-ohjelmia
AlfaTV
Suljettu joukko
Mikäli määräämme reaaliakselille \mathbb{R} itseisarvon virittämät avoimet joukot, niin erityisesti \mathbb{R}:n avoimet välit ovat nyt avoimia joukkoja. Tästä seuraa, että esimerkiksi suljetut välit [a,b] ovat suljettuja joukkoja, sillä niiden komplementti saadaan avoimien välien ]-\infty,a[ ja ]b,\infty [ yhdisteenä, joka on topologian määritelmän mukaan avoin joukko.
IRR-TV
Televisio- ja radio-ohjelmia
IRR-TV:n ohjelmatuotantoa AlfaTV:llä olivat mm.
Lehti
IRR-TV julkaisee Itäportti-lehteä, joka ilmestyy 5–7 kertaa vuodessa. Ilmaislehdellä on noin 15 000 tilaajaa.
AlfaTV
IRR-TV oli AlfaTV:n pääomistaja.
Andrea Doria (D553)
Andrea Doria (runkonumero D553) on Italian laivaston Andrea Doria -luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierin telakalta, missä köli laskettiin 19. heinäkuuta 2002. Se laskettiin vesille 14. lokakuuta 2005 ja liitettiin laivastoon 22. joulukuuta 2007.
Palvelus
Alus osallistui Intian valtamerellä merirosvojen torjuntaan, jolloin se joutui 22. marraskuuta 2011 tulitaisteluun merirosvojen kanssa. Kahakassa kumpikaan alus ei vaurioitunut eikä kummankaan aluksen miehistö kärsinyt tappioita.
Seututie
thumb|100px|[[Liikennemerkki nro F31: "Seututien numero".]] thumb|100px|Seututien numeromerkki vuoteen 1994 asti. thumb|right|Seututie 733 Seututiet (lyhenne st; ruots. regionalväg) ovat Suomen tieverkon maanteitä, jotka palvelevat seutukuntien liikennettä ja liittävät näitä valta- ja kantateihin. Seututeiden liikenteellinen merkitys on siis valta- ja kantateitä pienempi, mutta yhdysteitä suurempi. Seututeille on tienumerointijärjestelmässä varattu numerot 100–999. Tieopasteisiin numerot on merkitty mustin numeroin valkoiselle pohjalle.
Maxi Gómez
Maximiliano "Maxi" Gómez González (s. 14. elokuuta 1996 Paysandú, Uruguay) on uruguaylainen jalkapalloilija. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Trabzonsporia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Gómez siirtyi 22. toukokuuta 2017 kasvattajaseurastaan Defensor Sportingista espanjalaisseura Celta Vigoon viisivuotisella sopimuksella. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa joukkueessa 19. elokuuta 2017 kotikentällä Real Sociedadia vastaan ja teki ottelussa kaksi maalia. Kaudella 2017–2018 hän teki 36 liigaottelussaan 18 maalia, joista yhden vierastasapelissä FC Barcelonaa ja yhden kotitasapelissä Real Madridia vastaan. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 liigaottelua ja teki niissä 13 maalia, joista yhden voittoon päättyneessä kotiottelussa FC Barcelonaa vastaan.
Seututie
Liikenne- ja viestintäministeriö määrää, mitkä tiet ovat seututeitä. Seututeiden numerointi aloitettiin 1960-luvun lopulla tarkoituksena numeroida tärkeimmät päätieverkon ulkopuolella olevat tiet. Vuoden 2014 alussa Suomessa oli 13 609 kilometriä seututeitä. Seututeistä noin 35 prosenttia on kestopäällysteisiä, noin 62 prosenttia kevytpäällysteisiä ja noin 3 prosenttia sorateitä. Vain alle prosentti seututeistä on kaksiajorataisia, kuten seututie 101 eli Kehä I.
Alkuperäinen numerointi tiepiireittäin
Alun perin seututeiden numerot on jaettu tiepiireittäin. Jaottelusta on tingitty uudistusten ja tiepiirien muutosten myötä. Nykyisten ELY-keskusten toimialueet eivät kaikilta osin vastaa vanhoja tiepiirejä. Monet moottoriteiden rinnakkaisteinä toimivat entiset valtatiet on ELY-keskuksesta riippumatta numeroitu muodossa 1x0, missä "x" on kyseisen valtatien numero. Esimerkiksi valtatien 1 rinnakkaistie on seututie 110 ja valtatien 3 rinnakkaistie seututie 130.
Maxi Gómez
Maajoukkueura
Gómez on vuoden 2022 loppuun mennessä pelannut 29 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia: maaliskuussa 2019 Thaimaata, kesäkuussa 2019 Panamaa, lokakuussa 2020 MM-karsintaottelussa Chileä ja kesäkuussa 2022 jälleen Panamaa vastaan.
Seututie
Pirkanmaan ELY
thumb|[[Seututie 276 Ikaalisten Tevaniemessä]]
Keski-Suomen ELY
thumb|upright|[[Kärkisten silta seututiellä 610]]
Etelä-Pohjanmaan ELY
thumb|[[Seututie 672 Jalasjärvellä]] thumb|[[Seututie 724 Raippaluodon sillalla Mustasaaressa]] thumb|upright|[[Seututie 815 lähestyttäessä lauttasatamaa Oulunsalon Riutunkarissa]] thumb|[[Seututie 848 Kiimingin Koitelissa]]
Pohjois-Savon ELY
thumb|[[Seututie 479 Naaralahdessa Punkaharjulla]] thumb|[[Seututie 536 Vehmersalmen silta Vehmersalmella Kuopiossa]]
Lapin ELY
thumb|Seututie 955 [[Kittilän Pokassa.]] thumb|[[Seututie 956 Enontekiön Hetassa]] thumb|Poroja [[Seututie 962|seututiellä 962 Sodankylässä]] thumb|[[Seututie 970 Utsjoen Nuorgamissa]]
Lakkautetut seututiet
Vuoden 1996 tienumerointiuudistuksessa suuri määrä seututeitä muutettiin yhdysteiksi niiden liikenteellisen merkityksen vähennyttyä. 1990-luvulla seututeistä koottiin myös monia pitkiä kantateitä sekä valtatie 18. Samalla seututeiden numerokyltit vaihdettiin nykyisen värisiksi.
The Outhere Brothers
Duo tunnettiin erityisesti 1990-luvulla muun muassa hittikappaleistaan "Boom Boom Boom", "La La La Hey Hey" ja "Fuk U in the Ass".
William Yiampoy
William Oloonkishu Yiampoy (s. 17. toukokuuta 1974 Emarti, Kenia) on kenialainen 800 metrin juoksija.
Yiampoy alkoi työskennellä Kenian poliisissa vuonna 1991. Hän aloitti juoksuharjoittelun 1996. Seuraavana vuonna hän sai ylennyksen presidentin henkivartioon, mikä häiritsi hänen juoksemistaan. Hän pääsi juoksemaan kunnolla 1999. Seuraavana vuonna hän kaatui Kenian olympiakarsinnoissa, mutta pääsi kilpailemaan Sydneyn olympialaisiin Patrick Konchellahin loukkaannuttua. Olympiakisoissa Yiampoy karsiutui välierissä. Vuonna 2001 hän voitti Kenian MM-karsinnan ajalla 1.44,24, mutta Edmontonin MM-kisoissa hän jäi neljänneksi ajalla 1.44,96. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Hyvän tahdon kisat ja sijoittui neljänneksi GP-finaalissa. Yiampoy loukkaantui keväällä 2002, mutta voitti vielä samana vuonna hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuista.
Kääpiögalaksi
Kääpiögalaksi on pienikokoinen galaksi. Niissä on korkeintaan muutama miljoona tähteä. Kääpiögalaksit kiertävät yleensä jotain suurempaa galaksia, esimerkiksi Linnunrataa. Kääpiögalakseja on paljon, mutta niitä on vaikea havaita kaukaa. Niistä harvatähtisemmät voidaan havaita ainoastaan havaitsemalla niiden tähtiä.
Kettula
Kettula voi tarkoittaa seuraavia:
Hervan tauti
Hervan tauti eli synnynnäinen niveljäykistymäoireyhtymä (LCCS, Lethal Congenital Contracture Syndrome) on peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jossa sikiöllä on nivelissä virheasennot. Kyynärnivelet jäykistyvät useimmiten koukkuun ja polvet ojennukseen. Sikiö menehtyy ennen syntymäänsä 32. raskausviikkoon mennessä, eikä elävänä syntyneitä ole todettu. Taudille on tyypillistä, että varhaisraskaudessa sikiöt liikkuvat niukasti tai eivät ollenkaan ja tämä havaitaan heti ensimmäisessä 11–13 raskausviikon ultraäänitutkimuksessa. Taudille ovat ominaisia myös turvotus ja sikiön raajojen vaikeat virheasennot.
Nivelten virheasennot ovat seurausta sikiön liikkumattomuudesta. Liikkumattomuus taas johtuu selkäytimen etusarven motoristen neuronien lähes täydellisestä puuttumisesta. Syytä siihen, miksi kyseiset selkäytimen etusarven liikehermosolut tuhoutuvat, ei tiedetä.
Hervan taudin aiheuttaa geenivirhe, joka sijaitsee 9. kromosomissa GLE1-geenissä. Geenivirhe löydettiin vuonna 2007. Geeni koodittaa proteiinia, jota tarvitaan lähetti-RNA:n kuljetuksessa tumasta sytoplasmaan. Kaikilta toistaiseksi tutkituilta perheiltä on löytynyt suomalainen valtamutaatio ainakin toisesta alleelista, ja 98 % on valtamutaation suhteen homotsygootteja. DNA-tutkimuksella voidaan selvittää sikiödiagnoosi sekä mahdollinen kantajuus.
Suomesta on diagnosoitu 70 tapausta. Taudin ilmaantuvuus eli insidenssi on noin 1 : 25 000. Tautimutaation kantajia on erityisesti Kainuussa ja Koillismaalla, ja Koillis-Suomessa kantajia on kaksi prosenttia väestöstä, kun muualla Suomessa yksi prosentti. Tapauksia, joissa taudin aiheuttava mutaatio on varmistettu, ei ole tavattu muualta kuin Suomesta.
Sotanorsu
thumb|Karthagolaisten sotanorsujen hyökkäystä [[Zaman taistelussa esittävä Henri-Paul Motten piirros 1800-luvulta.]]
Hervan tauti
Hervan tauti kuuluu suomalaiseen tautiperintöön. Sen hiukan lievemmästä muodosta käytetään nimitystä Vuopalan tauti.
Sotanorsu
Sotanorsu oli merkittävä muttei laajalle levinnyt asejärjestelmä antiikin sodankäynnissä. Norsuja käytettiin pääasiallisesti rynnäköissä, joissa ne talloivat ja mursivat syöksyhampaillaan sekä ruumiillaan vastapuolen rintamaa. Luultavasti sotanorsuja käytettiin ensimmäistä kertaa Intiassa, missä norsuosastot toimivat yhtenä Intian armeijan neljästä klassisesta osastosta.
Hellenistisen Kreikan diadokit käyttivät norsuja torjumaan ratsuväen hyökkäyksiä. Sotanorsujen kuuluisimmat käyttäjät Välimeren alueella olivat kuningas Pyrrhos ja karthagolainen sotapäällikkö Hannibal. Välimeren armeijoiden taktiikan kehittyminen vähensi norsujen taistelukäyttöä samaan aikaan, kun niiden saatavuus heikkeni. Intiassa tykin käyttöönotto lopetti norsujen sotilaallisen käytön muuna kuin työjuhtana raivaus- ja kuljetustehtävissä. On yleisesti uskottu, että kaikki sotanorsut olivat uroksia niiden aggressiivisemman luonteen vuoksi, mutta tämä on todettu paikkansapitämättömäksi. Sen sijaan uroksia käytettiin taistelussa, koska naaras olisi pelästynyt urosta kohdatessaan sen taistelussa. Naaraita käytettiin lähinnä logistiikassa.
Antiikki
Norsujen kesyttäminen – ei kuitenkaan täysi kotieläimeksi kouluttaminen, sillä eläimet vangittiin luonnosta – saattoi alkaa kolmelta eri alueelta. Ensimmäinen mahdollisuus on induskulttuurin keskuudesta noin 4 500 vuotta sitten. Toinen vaihtoehto sekä vanhin todiste kesytetyistä norsuista on mesopotamialaisesta reliefistä, joka oli luotu samaan aikaan. Vaihtoehtona ensimmäiseksi sotanorsujen käyttäjäksi on myös Kiina, jonka villinorsujen populaatio Shang-dynastiassa Keltaisenjoen pohjoispuolella on nostanut maanosan erääksi vaihtoehdoksi. Ensimmäinen kesytetty norsulaji oli aasiannorsu, jonka alkuperäinen käyttötarkoitus oli avustaa maataloudessa.
thumb|250px|Norsun paksu nahka suojeli sitä taistelussa hyökkäyksiltä. Ratsastajalle korkea sijainti antoi hyvän näköpaikan, mutta myös teki hänestä näkyvän kohteen. Kuva Illustrated London News -lehdestä vuodelta 1845.
Intia
Koska on epäselvää, missäpäin norsuja ensimmäistä kertaa käytettiin, on myös sotanorsujen historia näiltä osin selvittämätön. Ensimmäiset sotilastoimet norsuja käyttäen sijoittuvat noin 1100 eaa. vedalaisen kulttuurin aikaan Intiassa, mikä mainitaan useissa Veda-hymneissä tältä aikakaudelta. Tästä huolimatta Mesopotamia ja Shang-Kiina ovat voineet jo samoihin aikoihin käyttää alkukantaisia muotoja sotanorsuista sodankäynnissä jopa niinkin aikaisin kuin 1500 eaa.
Varhainen Mesopotamia ja Kiina
Toisin kuin Intiassa, Mesopotamian ja Kiinan norsujen populaatiot vähenivät dramaattisesti metsien vähetessä ja väestön kasvaessa noin vuonna 850 eaa. Huonontuneiden elinolosuhteiden vuoksi Mesopotamian norsut kuolivat sukupuuttoon vuoteen 500 eaa. mennessä. Myös kiinalaisten norsupopulaatiot olivat huomattavasti pienentyneet ja rajoittuivat Keltaisen joen eteläpuolelle. Tästä huolimatta ensimmäinen varma dokumentoitu sotanorsujen käyttö Kiinassa sijoittuu vuodelle 506 eaa., jolloin Wu-kuningaskunta hyökkäsi Chuta vastaan. Wu käytti harvinaista taktiikkaa, jossa norsujen häntiin sidottiin soihtuja, minkä jälkeen ne usutettiin vihollisarmeijan sotilaita kohti.
Persia ja Aleksanteri Suuri
Intiasta sotilasdoktriini sotanorsujen käytöstä kulkeutui Persiaan, missä norsuja käytettiin useissa kampanjoissa. Gaugamelan taistelu 1. lokakuuta 331 eaa. Aleksanteri Suuren joukkoja vastaan oli luultavasti ensimmäinen kohtaaminen sotanorsujen ja eurooppalaisen armeijan välillä. Viisitoista norsua persialaisen armeijan keskellä vaikuttivat ennen taistelua niin voimakkaasti makedonialaisiin joukkoihin, että Aleksanteri päätti tehdä uhrauksen pelon jumalalle. Gaugamela oli Aleksanterin suurin voitto, mutta vihollisten sotanorsut tekivät Aleksanteriin lähtemättömän vaikutuksen. Niinpä hänen valloittaessaan Persiaa lisättiin useita saaliiksi saatuja sotanorsuja Aleksanterin joukkoihin. Viisi vuotta myöhemmin Hydaspesjoen taistelussa Porosta vastaan Aleksanteri tiesi jo hyvin, kuinka taistellaan tätä yksikköä vastaan. Punjabin, joka on nykyisin alue Pakistanissa, hallitsija Poros oli varustettu 85 sotanorsulla tarjoten Aleksanterille suunnattoman haasteen, joka kuitenkin esti Poroksen Pyrrhoksen voitolla. Toisaalla sotanorsujen yksiköt olivat samaan aikaan jo huomattavasti suurempia. Magadhan imperiumi kauempana idässä Gangeksen varrella omisti 6 000 sotanorsua, kun Chandragupta Maurya vuosia myöhemmin hankki 9 000. Nämä lukumäärät olivat monta kertaa suuremmat kuin persialaisten tai kreikkalaisten reservit, jotka alkuun hidastivat ja lopulta pysäyttivät Aleksanterin miehistön tunkeutumisen Intiaan.
Egypti ja Karthago
Ymmärrys norsujen käyttökelpoisuudesta taisteluissa levitti niiden käyttöä. Aleksanterin kuoltua niin sanotut diadokit jakoivat hänen valtakuntansa. Diadokit käyttivät satoja intiannorsuja sodissaan, ja niiden haluttavuus johti Seleukoksen jopa myymään valloitettuja maitaan Intiasta Chandraguptalle viidestä sadasta sotanorsusta. . Egyptiläiset ja karthagolaiset aloittivat afrikannorsujen kasvattamisen samoista sotilaallisista syistä, samoin kuin numidialaiset ja kushit. Suosituin laji oli metsänorsu, mutta mahdollisesti myös erästä savanninorsun alalajia (Loxodonta africana pharaohensis) käytettiin. L. a. pharaohensiksen lajin arvellaan kuolleen lopulta sukupuuttoon niiden liiallisen hyödyntämisen takia. Nämä eläimet olivat pienempiä (säkäkorkeus oli 2,5-3,5 metriä) kuin aasiannorsut, joita seleukidit käyttivät ja joita hankittiin erityisesti Syyriasta (Elephas maximus asurus).
Karthagon afrikannorsujen ei tiedetä kantaneen howdahs-tornia selässään, ja niitä pidettiin usein liian säikkyinä ollakseen hyödyksi sodankäynnissä. Toisaalta Hannibalin vaikuttavaksi ilmestykseksi kuvailtu suosikkinorsu oli nimeltään Sarus ("Syyrialainen") ja on luultavaa, että ainakin muutamia syyrialaisia norsuja kaupattiin ulkomaille. Afrikkalainen savanninorsu (Loxodonta africana oxyotis), joka on suurempi kuin afrikan metsänorsu tai aasiannorsu, tuli tunnetuksi hankalana kesytettävänä sodankäyntiä varten ja jota tästä syystä ei käytetty yleisesti tähän tarkoitukseen. Egyptiläisten käyttämät norsut Raphian taistelussa 217 eaa. olivat pienempiä kuin aasialaiset lajikumppaninsa, mutta eivät varmistaneet voittoa Syyrian Antiokhos III Suurelle.
Sri Lanka
Sri Lankan historiassa kuvaillaan norsujen olleen hallitsijoiden kuninkaallisia ratsuja johtaessaan armeijoitaan taisteluun. Esimerkkejä ovat norsu nimeltä Kandula, joka oli kuningas Dutugamunun ratsu sekä Maha Pabbata, kuningas Elaharan valinta heidän kohdatessaan taistelukentällä vuonna 200 eaa.
Roomalaiset
Yksi Rooman suurista historioitsijoista Plinius vanhempi kirjoitti vuonna 45 kuudennessa kirjassaan 37. niteessä sotanorsuista. Siinä hän mainitsee Megastenesen tallentaneen mielipiteen Onesikritokselta, jonka mukaan Sri Lankan norsut olivat suurempia, julmempia ja parempia sodankäynnin kannalta kuin muut sukulaisensa. Tämä ylivoimaisuus taisteluissa sekä norsujen helppo saatavuus läheisten satamien avulla teki Sri Lankan norsuista tuottavan kauppatavaran niiden omistajille.
thumb|Keskiaikaisen armenialaisen käsikirjoituksen aukeama, jonka kuva esittää [[sassanidit|sassanidien sotanorsuja Vartanantzen taistelussa.]]
Euroopassa sotanorsuja käytettiin pääasiassa Karthagon armeijassa Rooman valtakuntaa vastaan. Ennen kuin Rooma oppi taistelemaan tätä uutta yksikköä vastaan, sotanorsut olivat vaikea vastus valtakunnalle. Ensimmäinen kohtaaminen sotanorsujen kanssa päättyi kuningas Pyrrhoksen voittoon Heraclean taistelussa 280 eaa.
Niiden seuraava esiintyminen oli Hannibalin johtaessa sotanorsunsa kuuluisassa marssissaan Alppien ylitse toisen puunilaissodan aikana luoden kauhua Rooman legioonien keskuudessa. Kuten Aleksanteri, roomalaiset kehittivät lopulta ajan kuluessa strategioita norsujen vaarallisten rynnäköiden torjumiseen. Hannibalin lopullisesti kukistuessa (Zaman taistelussa 202 eaa. hänen norsujensa rynnäkkö oli jo tehoton, koska roomalaiset manipulit yksinkertaisesti väistivät vastaantulevat sotanorsut.
Yli vuosisata myöhemmin Thapsuksen taistelussa 6. helmikuuta 46 eaa. Julius Caesar yhdessä viidennen legioonansa kirveiden kanssa johti armeijansa hyökkäämään norsujen jalkoja vastaan. Legioona kesti sotanorsujen rynnäkön ja norsusta tuli tapauksen johdosta yksikön symboli. Thapsus oli viimeinen huomattava taistelu, jossa norsuja käytettiin läntisen sivistyksen alueella.
Historiallisten lähteiden mukaan tehokas norsujen vastainen ase oli sotasika. Plinius vanhempi raportoi "norsujen pelästyvän jo pienimmästä siankiljaisusta". Diadokkisotien aikainen Megaran piiritys murrettiin niiden avulla. Megarian asukkaat kaatoivat öljyä sikalauman päälle, sytyttivät ne palamaan ja ajoivat siat kohti vihollisen sotanorsuja. Norsut joutuivat pakokauhun valtaan kiljuvan sikalauman edessä.
Sassanidien Persia
Parthian dynastiassa Persiassa käytettiin silloin tällöin sotanorsuja taistelussa Rooman imperiumia vastaan, mutta erityisen tärkeitä armeijalle ne olivat Sassanidien dynastiassa. Sassanidit käyttivät norsuja useissa kampanjoissa läntisiä vihollisiaan vastaan, ja Vartanantzin taistelu oli yksi muistettavista taisteluista, joissa heidän norsunsa kauhistuttivat armenialaisia joukkoja. Toinen esimerkki on Qādisiyyan taistelu.
Sotanorsu Mahmut Koraanissa
Koraanissa oleva Norsun suura (105) kertoo islamilaisen tarinaperinteen mukaan siitä, että Jemenin varakuningas Abraha hyökkäsi vuonna 570 Mekkaan armeijan kanssa, jossa oli myös Mahmut-niminen norsu. Suomalaisessa islamin oppikirjassa norsuja kerrotaan olleen kymmenen. Joissakin tarinoissa norsuja oli jopa tuhat. Koraanin suuralle on löydetty myös muita selityksiä: erään teorian mukaan suura todellisuudessa kertoo sassanidien vuonna 591 käymästä norsutaistelusta. Uskonnollinen mieteruno olisi sitten joutunut osaksi Koraania.
Kiina 500-600 -luvuilla
Muinaisen Kiinan aikaisessa sodankäynnissä on, yllä olevan lisäksi, muutama muukin kerta, kun norsut esiintyvät sotajoukoissa. Tämä oli Jianglingin taistelu joulukuussa vuonna 554. Läntisen Wei-dynastian armeija oli valloittamassa Liang-dynastian aluetta, jossa Liangin komentajat ottivat käyttöön kaksi panssaroitua sotanorsua Lingnanin alueelta joita ohjasivat malesialaiset orjat. Norsujen selässä oli rakennettu puinen torni ja niiden syöksyhampaisiin oli kiinnitetty miekkoja. Kuitenkin Läntisen Wein jousiampujien nuolet karkottivat norsut. Lisäksi vuonna 602 Sui-dynastia valloitti Pohjois-Vietnamin kolmannen kerran Kiinan historiassa ja eteni kohti Champan aluetta eteläisessä Vietnamissa, jolloin Champan armeija käytti norsuja Suin kiinalaisarmeijaa vastaan. Suin joukoilla oli juoni, jossa Champan norsut houkuteltiin näytellyn pakokauhun johdattelemina syviin kiinalaisten kaivamiin hautoihin. Kiinalaiset käyttivät myös jalkajousia, joiden nuolet aiheuttivat norsujen joutumisen paniikkiin, jolloin niiden pako murskasi Champan omia joukkoja
Keskiaika
thumb|250px|left|Sotanorsua kuvaava fresko Espanjasta 1100-luvulta.
Keskiajalla norsuja ei juurikaan käytetty Euroopassa. Eräs poikkeus oli Kaarle Suuri, joka käytti norsuaan Abul-Abbasia astuessaan taisteluun tanskalaisia vastaan vuonna 804. Toinen esimerkki sotanorsujen käytöstä Euroopassa on ristiretkien ajalta: tuolloin Fredrik II sai yhden norsun sotasaaliikseen Pyhällä maalta ja sitä käytettiin Cremonan valloittamiseen vuonna 1214.
Intian sulttaanien käyttämät norsut saivat lähes lopetettua Timur Lenkin valloitukset. Vuonna 1398 Timurin armeija kohtasi yli sata Intian sotanorsua taistelussa ja lähes hävisi joukoissaan puhjenneen pelon takia. Historialliset lähteet selittävät kuitenkin timurien voittaneen omanlaatuisella taktiikalla: sotilaat sitoivat kameleidensa häntiin palavaa heinää ennen rynnäkköä. Syntynyt savu sai kamelit juoksemaan kohti norsuja, joiden perääntyminen murskasi vastustajan omia joukkoja. Ahmed ibn Arabshahin johtama toinen sotakampanja kertoo Timurin käyttäneen tavallista suurempia jalka-ansoja pysäyttämään norsujen hyökkäyksen. Myöhemmin timurien komentajat käyttivät norsuja hyökkäykseen kohti Ottomaanien valtakuntaa.
thumb|right|250px|[[Khmerien valtakunta|Khmerien valtakunnan armeija käytti sotiessaan Cham vastaan sotanorsuja 12. vuosisadalla.]]
Kuningas Rajasinghe ensimmäisen sanotaan piirittäessään portugalilaisen linnoituksen Colombossa Sri Lankassa vuonna 1558 2200 norsun phalanx vahvuudella. Rynnäkön johtajaa kuninkaallisilla talleilla kutsuttiin nimellä "Gaja Nayake Nilame" ja hänen avustajaansa "Kuruve Lekham", jonka tehtävänä oli käskyttää Kuruwe-klaania sekä norsujen ohjaajia. Sotanorsujen koulutus oli Kuruwe-klaanin työtä, joita taas johti heidän oma Muhandiram. Myanmar ja Thaimaa käyttivät myös usein norsuja kaikissa sodissaan. Eräs kuuluisa taistelu käytiin vuonna 1519, jolloin burmalaisten armeija hyökkäsi thaimaalaista Ayutthayan kuningaskuntaa vastaan. Sota päättyi kun Nong Saraissa (Suphanburissa) käydyssä taistelussa burmalaisten kruununprinssi Minchit Sra tapettiin itsensä thaimaalaisten kuningas Naresuanin johdosta sotanorsunsa avustuksella.
Kiinassa Eteläisessä Hanissa Viiden dynastian aikana (907-960) oli ensimmäinen kiinalainen dynastia, joka piti yllä norsukomppaniaa osana tavallista armeijaansa. Historioitsija Edward H. Schaferin mukaan "sotanorsujen käyttö oli yleistä" ottaen huomioon Etelä-Hanin läheisyyden Annamiin ja Champan alueisiin, joista oli saatavilla norsuja. Norsuja komentaneille johtajille annettiin arvonimi "Legate Digitant and Agitant of the Gigantic Elephants." Jokainen norsu kannatti puista tornia, jonka saattoi miehittää yli kymmenenkin sotilasta. Sotanorsut olivat tärkeässä roolissa Etelä-Hanin voitokkaissa kampanjoissa, kuten Chun valloituksessa vuonna 948. Kuitenkin Eteläisen-Hanin norsurykmentit lyötiin pahoin Shaossa 23. tammikuuta, 971, jolloin joukot lyötiin Song-dynastian joukkojen varsijousien avulla. Schafer huomauttaa, että Kiinassa tämän jälkeen käytettiin norsuja ratkaisevassa asemassa taistelun kulun kannalta vain kerran. Tämä tapahtui Wu Shifanan (Wu Sanguin pojan) hyökätessä Qing-dynastiaa vastaan vuonna 1681.
Ruudin yleistyessä sodankäynnin aseena 1500-luvun loppupuolella teki sotanorsuista vanhentuneita sotilasyksikkönä. Tykistön tulitus oli liian tehokas hitaasti liikkuvaa ja isoa norsua vastaan. Tästä lähtien norsuja käytettiinkin myöhemmin taisteluiden ulkopuolella muissa tarkoituksissa aina toiseen maailmansotaan asti, jossa ne vielä olivat hyödyllisiä pystyessään suorittamaan tehtäviä maastossa, jossa tavallinen koneellinen kalusto ei pystynyt toimimaan.
Nykyaikana
Elefantteja pidetään nykyään armeijoille enemmän norsunluun takia arvokkaampana kuin kuljetusvälineenä, ja tuhansia eläimiä on tapettu siviilikonfliktien aikana salametsästyksen takia. Norsut luokiteltiin kuormaeläimeksi Yhdysvaltojen erikoisjoukkojen (U.S. Special Forces) kenttämanuaalissa vielä vuonna 2004, mutta niiden käyttöä Yhdysvaltain armeijoiden henkilökunnan osalta on kehotettu välttämään, koska norsut on määritelty uhanalaiseksi lajiksi.
Taktinen käyttö
Norsuille oli monia sotilaallisia käyttötarkoituksia. Suurina eläiminä ne saattoivat kuljettaa painavia lasteja ennen kuin mekaaniset laitteet syrjäyttivät niiden käytännöllisyyden. Taistelussa sotanorsuja käytettiin usein keskellä etulinjaa, missä ne parhaiten joko estivät rynnäkköjä tai saattoivat suorittaa niitä itse.
thumb|left|[[Ensimmäinen maailmansota|Ensimmäisen maailmansodan aikana norsut vetivät raskaita taakkoja. Kuvan eläin työskenteli ammusvarastolla Sheffieldissä.]]
Norsut eivät eduistaan huolimatta olleet täydellisiä. Saatuaan vammoja tai niiden ratsastajan kuoltua norsut saattoivat vauhkoontua aiheuttaen vahinkoa niin omille kuin vihollisille etsiessään pakoreittiä. Niiden laaja vauhkoontuminen saattoi aiheuttaa kummalle tahansa osapuolelle huomattavia vahinkoja. Kokeneet Rooman jalkaväen sotilaat yrittivät vahingoittaa norsujen kärsiä (mikä usein aiheutti välittömästi paniikin) samalla ohjaten norsuja takaisin omia joukkojaan kohti. Kevyt jalkaväki saattoi keihäillään yrittää säikyttää eläimiä tiehensä, sillä ne ja samantyyppiset aseet saattoivat ärsyttää elefanttia. Ratsuväen harrastus poolo syntyi hevosrykmenttien harjoituksesta, jonka tarkoituksena oli vahingoittaa ja ohjata vihollisen sotanorsuja.
Jayantha Jayawardhene kirjassaan Elephant in Sri Lanka (1910) väittää elefanttien olevan epäluotettavia taistelussa lukuun ottamatta vihollisen häiritsemistä. Hän sanoo "niiden huomatun olevan levottomia ja helposti pelästytettäviä tuntemattomien äänien avulla ja siksi myös alttiita poistumaan rivistöstä sekä pakenemaan." Professori J.G. Manning Stanfordin yliopistolla on esittänyt "käänteisen suhteen sotanorsujen ja voittamisen välillä" useilla luennoillaan.
Kirjallisuudessa
Rudyard Kiplingin Viidakkokirja sisältää kaksi sotanorsuja sisältävää kertomusta: Elefantti Toomai ja Hänen majesteettinsa palvelijat. J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta esiintyvät kuvitteelliset mûmakil-eläimet eli olifantit perustuvat sotanorsuihin.
Elokuvissa
Soranorsut ovat pääkohtauksessa vuoden 2001 thai-elokuvassa The Legend of Suriyothai. Ne esiintyvät myös tärkeässä kohtauksessa Oliver Stonen vuoden 2004 elokuvassa Aleksanteri. Vuoden 2006 animaatioelokuva Khan Kluay kertoo tarinan nuoresta elefantista, josta tulee sotanorsu kuningas Naresuanille. Thai-elokuvassa Tom-Yum-Goong (The Protector) Tony Jaan henkilöhahmo on kasvattanut sotanorsuja. Sotanorsut sekä sarvikuonot esitettiin elokuvassa 300 osana Persian armeijaa, joka taisteli spartalaisia vastaan Thermopylain taistelussa, vaikkei se olekaan historiallisten todisteiden valossa todennäköistä.
Peleissä
Intialainen shakki tšaturanga sisältää sotanorsun eräänä pelinappulana: lähetti oli alun perin sotanorsu (Gaja). Venäjän kielessä lähettiä kutsutaan yhä norsuksi (Слон). Kiinalainen shakki sisältää sotanorsun (象 Xiàng) pelattavana nappulana, ja myös lähetti oli alun perun norsu. Strategiapelissä Age of Empires sotanorsut kuvataan hitaana ja panssaroituna ratsuväen yksikkönä. Sotanorsut ovat uniikki yksikkö Persian sivilisaatiossa pelissä Age of Kings. Strategiapelissä Rome: Total War norsut ovat sotilasyksikkö jota muut sotilasjoukot pelkäävät, ja jonka ongelmana on mahdollinen vauhkoontuminen. Pelaaja voi tarvittaessa tappaa norsun historiallisesti ja oikeaoppisesti katkaisemalla sen selkäytimen taltalla.
Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen
Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (ESMA, European Securities and Markets Authority) on vuonna 2011 (toisen lähteen mukaan 2010 ) perustettu, Pariisiissa toimiva EU:n erillisvirasto. Se pyrkii sijoittajansuojan parantamiseen sekä rahoitusmarkkinoiden vakauden ja moitteettoman toiminnan edistämiseen. Virasto valvoo suoraan luottoluokituslaitoksia ja kauppatietorekistereitä. Viraston palveluksessa on noin 200 ihmistä.
Harri Rinne
thumb|Harri Rinne [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2011.]] Harri Mikael Rinne (s. 13. kesäkuuta 1948 Salo ) on tamperelainen muusikko ja lauluntekijä. Hän on tehnyt Mikko Alatalon kanssa yhteistyötä 1970-luvulta saakka ja sai vuonna 2005 Alatalon kanssa Juha Vainio -palkinnon. Rinteen yhtyeitä ovat olleet muun muassa Coitus Int ja Välikausitakki. Hän teki yhteistyötä myös Juice Leskisen kanssa, johon Alatalon esittelemänä tutustui.
Rinne on ollut Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen vihreiden ryhmässä. Koulutukseltaan hän on yhteiskuntatieteiden lisensiaatti.
Abstrakti taide
thumb|[[Kazimir Malevitš, Suprematismi, 1916.]]
Harri Rinne
Rinne on myös kirjoittanut Soundi-lehteen salanimellä Luigi Hämeenoja.
Rinteellä on virolainen vaimo ja he asuvat Hiidenmaalla Virossa. Hän on ollut aiemmin naimisissa kahdesti ja hänellä on kolme aikuista lasta. Rinne on Tasavallan presidentti Sauli Niinistön luokkakaveri. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Abstrakti taide
Abstrakti taide voi kehittyä taiteilijan tuotannossa abstrahoimalla, joka tarkoittaa todellisuuden pelkistämistä, yleistämistä tai käsitteellistämistä niin, että kuvattavasta aiheesta tulee lopulta abstrakti. Esimerkiksi Piet Mondrianin taide kehittyi abstraktiksi näin.
Maalaustaiteessa voidaan karkeasti erottaa geometrinen abstraktio, joka perustuu suorien ja käyrien viivojen rajoittamiin värikenttiin sekä maalauksellinen abstrakti maalaus, jota edustaa muun muassa abstrakti ekspressionismi.
Historia
Wassily Kandinskya ja Kazimir Malevitšia pidetään yleisesti ensimmäisinä modernia abstraktia maalaustaidetta näyttelyihin tuoneina taiteilijoina. Myös ruotsalainen taidemaalari Hilma af Klint (1862–1944) teki jo varhain henkistynyttä abstraktia taidetta. Abstrakti kuvanveisto syntyi samanaikaisesti abstraktin maalaustaiteen kanssa.
Abstraktin taiteen harjoittajat eivät usein itse jyrkästi erottaneet esittävää ja ei-esittävää taidetta. Monet abstraktin taiteen tekijät, kuten Kazimir Malevitš, saattoivat palata takaisin tekemään myös esittäviä teoksia.
Abstraktia taidetta kehitettiin pitkälle Venäjällä 1900-luvun alussa. Ajatukset abstraktista taiteesta levisivät Venäjältä Eurooppaan 1920-luvulla. Sitä kehitettiin muun muassa Bauhausin piirissä, jossa toimivat Paul Klee ja myöhemmin Yhdysvaltoihin muuttanut Josef Albers. Münchenissä taidekoulunsa 1932 lopettanut Hans Hofmann oli myös keskeinen vaikuttaja Yhdysvalloissa, jonka opit vaikuttivat muun muassa Clement Greenbergin ajatuksiin.
Abstrakti taide, kuten muutkin modernismin suuntaukset, kiellettiin niin kansallissosialistisessa Saksassa kuin Neuvostoliitossa. Natsien mielestä abstrakti taide oli ”rappiotaidetta”. Neuvostoliitossa valtion tarkastajien oli vaikea luokitella abstraktia taidetta mihinkään olemassa olevaan kategoriaan, joten taiteen tunnistamisen helpottamiseksi kehitettiin yksiselitteinen sosialistisen realismin kaanon.
Vuonna 1936 perustettiin Yhdysvaltain abstraktien taiteilijoiden yhdistys, American Abstract Artists (AAA), joka pyrki edistämään abstraktin taiteen asemaa ja laajentamaan sen ajatuksia ja ymmärtämistä.
Suomessa
Suomessa abstraktia taidetta on esitetty 1900-luvun alusta asti. Se tuli laajemman yleisön tietoisuuteen 1950-luvulla muun muassa Birger Carlstedtin konkretismin ansiosta. Abstrakti taide eli voimakkaasti Suomessa myös 1960-luvun alussa informalismin vaikutteiden alaisena, sekä kukoisti 1970-luvun konstruktivismin piirissä. Vaikka esittävästä taiteesta on tullut nykytaiteen valtaväylä, abstrakti taide on säilynyt osana eri taidesuuntia.
Turvallisuus
Turvallisuus tarkoittaa vaarojen ja uhkien (riskin) poissaoloa, kuin myös psykologista kokemusta niiden poissaolosta. Turvallisuus esiintyy siis ilmiönä kaikkialla, missä esiintyy jonkinlaista vaaraa. Maailman monimutkaistuessa, verkottuessa myös turvallisuus saa uusia piirteitä. Turvallisuus on (usein) absoluuttisesti mahdotonta, joten turvallisuus on suhteellinen määre.
Turvallisuutta uhkaavaa vaaraa ei pystytä useinkaan poistamaan kokonaan, kyse on uhan vähentämisestä ja paljonko siihen halutaan panostaa. Näin erityisesti niissä toiminnoissa, joissa ihminen ja tekniikka ovat mukana.
Turvallisuus-termiä käytetään viittaamaan esimerkiksi sotiin (sotilaallinen turvallisuus), rikollisuuteen, onnettomuuksiin, työhön (työturvallisuus), elintarvikkeisiin, liikenteeseen tai tietoturvaan.
Riski ja turvallisuus
Riski määritellään yleisimmin epätoivotun tapahtuman todennäköisyyden ja sen seurauksien tuloksi. Näin ollen Riski = Tapahtuman todennäköisyys * kokonaisseuraukset (Suominen, Riskienhallinta, 2000). Riskien arvioinnin avulla pyritään siis ennustamaan epätoivottujen tapahtumien taajuus ja seuraukset sekä varautumaan tapahtumiin ennalta järkevällä ja kustannustehokkaalla tavalla. Tätä prosessia kutsutaan yleensä liike-elämässä riskien hallinnaksi. Riskien hallinta pyrkii parantamaan tapahtumien ennustettavuutta, ja siten myös epävarmuutta ja turvattomuutta.
Tämän maailman ruhtinaan hovi
Tämän maailman ruhtinaan hovi on Mokoma-yhtyeen neljäs albumi. Se julkaistiin vuonna 2004. Kannen on suunnitellut Ville Pirinen. Levyllä ei ole mukana varsinaista basistia, koska nykyinen basisti Santtu Hämäläinen ei äänitysten alkaessa vielä kuulunut yhtyeen kokoonpanoon. Levyn bassoraidoista vastaavat kitaristit Kuisma Aalto ja Tuomo Saikkonen.
Albumi sisältää Mokoman nopeimpia hyvinkin grindcoremaisia kappaleita.
Albumi valittiin Suen vuoden kotimaiseksi albumiksi vuonna 2004 yhdessä Ruudolfin Doupeimmat Jumala seivaa -albumin kanssa.
Relaskooppi
Relaskooppi on metsälössä olevan puun määrän mittaamisessa käytettävä apuväline, jota käytetään puuston pohjapinta-alan arvioimisessa. Kun lisäksi määritetään puuston korkeus ja pääpuulaji, saadaan puuston runkotilavuus (m3/ha) arvioitua relaskooppitaulukoista.
Relaskoopin kehitti vuonna 1948 itävaltalainen metsätieteilijä Walter Bitterlich.
Tämän maailman ruhtinaan hovi
Kappaleista "Minä elän!" ja "Haudan takaa" julkaistiin musiikkivideot sekä "Hiljaisuuden julistaja"-single julkaistiin yhtyeen kotisivuilla digitaalisessa muodossa. "Uni saa tulla" sai jonkin verran radiosoittoa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Mokoma.
Relaskooppi
Relaskoopin osat ovat tiedetyn mittainen suora varsi ja sen päässä oleva tietyn levyinen aukko tai rako, hahlo. Tavallisimmin käytetään metrin mittaista vartta ja 2 cm:n levyistä hahloa, jolloin relaskooppikertoimeksi saadaan yksi, eli yksi luettu puu vastaa yhtä neliömetriä hehtaarilla. Vastaava on myös 0,65 m:n mittainen ketjurelaskooppi, jossa on 1,3 cm:n hahlo.
Relaskoopin toiminta perustuu siihen, että puu tulee luetuksi relaskooppikoealaan, jos se on lähempänä mittaajaa kuin mikä on sen rajaetäisyys. Rajaetäisyys taas riippuu puun läpimitasta ja relaskooppikertoimesta. Relaskooppia käytettäessä ei siis tarvita koealan rajaamista.
Relaskoopin käyttäminen
Relaskoopilla mitatessa asetetaan varsi silmän alle ja hahlopään läpi katsoen kierretään ympäri 360 astetta. Jos puu on 1,3 metrin korkeudella niin paksu että se täyttää hahlon kokonaan, se kerryttää pohjapinta-alaa relaskooppikertoimen verran, eli kertoimella 1 mitattaessa 20 hahlon täyttävää puuta tuottaa pohjapinta-alan 20 (m2/ha). Jos puu on rajapuu eli täyttää hahlon juuri ja juuri, se voidaan laskea mukaan puolella painolla. Usein relaskoopilla mitataan pohjapinta-ala muutamasta eri kohdasta ja näistä lasketaan keskiarvo, jonka perusteella hehtaarilla olevaa tilavuutta arvioidaan relaskooppitaulukon avulla. Relaskooppitaulukossa on esitetty keskimääräinen runkotilavuus hehtaarilla kullakin pohjapinta-alalla ja keskipituudella. Taulukoita erilaisille metsätyypeille ja puulajeille löytyy esimerkiksi metsäalan kirjallisuudesta.
Keskilohja
Keskilohja on Lohjan 11. kaupunginosa. Se sijaitsee noin 1,5 kilometrin päässä kaupungin keskustasta Lohjanharjun toisella puolella, valtatie 25:n eteläpuolella. Rakennuskanta koostuu suurelta osin rintamamiestaloista, Keskilohjantien kerrostaloista sekä osittain teollisuudesta. Keskilohjan kaupunginosassa sijaitsee Lemminkäinen Oyj:n Lohjan kateainetehdas. Siellä sijaitsee myös konditoria Pink Lemon.
Keskilohjaa kutsutaan usein puhekielessä Nummentaustaksi, mutta Nummentaustaan kuuluvat Keskilohjan lisäksi Gruotila, Metsola, Pappilankorpi, Veijola ja Vienola.
Idässä Keskilohjan Gruotilasta erottaa Harmajankatu ja Rajamäenkatu, etelässä Vienolasta Siuntionkatu, lännessä Metsolasta Malminkatu ja pohjoisessa Anttilan kaupunginosasta valtatie 25.
Palvelut
Keskilohjalla on Nummentaustan viipalekoulu (1.–2. luokka), Mäntylän päiväkoti, Siwa, sekä Würth. Liikuntamahdollisuudet ovat suhteellisen hyvät, koska kävelymatkan päässä on liikuntakeskus, josta löytyy uimahalli, jäähalli, urheilukenttä ja kouluilta löytyy koripallokenttiä. Takasenkadulla sijaitsee Takasenpuisto, jossa on leikkipuiston lisäksi pallokenttä. Alueen asukkaita palvelee myös Gruotilan puolella sijaitseva Ojaniitun leikkipuisto ja kenttä, joka talvisin jäädytetään luistelukentäksi.
Paikallisliikenteen linja-autot kulkevat Keskilohjan läpi Keskilohjantietä ja Puistokatua pitkin.
Katso myös
Keskilohjan seisake
Lähteet
60.245°N, 24.077°W
Demetria Washington
Demetria Washington (s. 31. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalainen 400 metrin juoksija.
Washington kilpaili Edmontonin MM-kisoissa 2001, joissa karsiutui 400 metrin välierissä ajalla 51,26. Kaksi vuotta myöhemmin Pariisin MM-kisoissa hän karsiutui 400 metrin henkilökohtaisen kilpailun välierissä, mutta oli mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-kultaa.
Jean Charest
thumb|Jean Charest John James Charest, ranskalaisittain Jean Charest (s. 24. kesäkuuta 1958 Sherbrooke, Québec, Kanada) on Quebecin provinssin 29. pääministeri ja hallitsevan liberaalipuolueen johtohenkilö. Hän oli aiemmin konservatiivien (Progressive Conservative Party of Canada) johtaja vuosina 1993–1998.
Koulutukseltaan Charest on juristi. Hän on suorittanut lakitieteen tutkinnon Quebecin yliopistossa. Charest on aviossa Michèle Dionnen kanssa ja heillä on kolme lasta.
Hanlonin partaveitsi
Hanlonin partaveitsi on periaate, jonka mukaan ei ikinä pitäisi selittää pahantahtoisuudella sitä, minkä voi selittää yhtä lailla tyhmyydellä. Sanonnasta on eri muunnelmia. Robert J. Hanlonin versio, josta sääntö on saanut nimensä, kuuluu: Never attribute to malice that which can be adequately explained by stupidity.
Hanlonin partaveitsi on Finaglen lain sivumuunnelma.
Caio Duilio (D554)
Caio Duilio (runkonumero D554) on Italian laivaston Andrea Doria -luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 Riva Trigososta Fincantierin telakalta, missä köli laskettiin 19. syyskuuta 2003. Se laskettiin vesille 23. lokakuuta 2007 ja liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009. Alus otettiin operatiiviseen palvelukseen 22. syyskuuta 2011.
Palvelus
Alus aloitti 12. helmikuuta 2008 avomerikokeet ja liitettiin laivastoon 3. huhtikuuta 2009 La Speziassa. Se osallistui 5. toukokuuta kolmen muun Horizont-luokan aluksen kanssa yhteiseen sotaharjoitukseen.
Alus osallistui ensimmäiseen Natoharjoitukseensa Proud Manta 2011:een 4.-17. helmikuuta 2011 Joonianmerellä jo ennen operatiivisen valmiuden saavuttamista, minkä se saavutti Gaetassa 22. marraskuuta.
Proteat
Proteat (Protea) ovat kukkivien kasvien suku. Suvun nimesi vuonna 1735 Carl von Linné kreikkalaisen Proteus-jumalan mukaan.
Sukuun kuuluu yli 92 lajia, alalajia ja lajiketta. Kuningasprotea on proteoiden tunnetuin laji.
Kevin Johnson (koripalloilija, 1984)
Kevin Johnson (s. 4. kesäkuuta 1984) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hän on pelannut urallaan muun muassa Puolan, Saksan, Kreikan, Suomen, Itävallan ja Taiwanin pääsarjoissa. Hyvänä levypallopelaajana tunnettu Johnson on voittanut levypallokuninkuuden Puolan (kahdesti), Itävallan ja Taiwanin pääsarjoissa.
Candidatus Carsonella ruddii
C. ruddii esiintyy endosymbionttina kaikissa nilassa kulkevaa mahlaa syövissä Psyllidae-heimon hyönteisissä.
Kevin Johnson (koripalloilija, 1984)
Pelaajaura
Johnson pelasi yliopistokoripalloa Humboldtin osavaltionyliopiston joukkueessa NCAA II:ssa pelaten vimeisen kautensa tupla–tuplan keskiarvolla. Jäätyään varaamatta NBA:n kesän 2007 varaustilaisuudessa Johson suuntasi ammattilaiseksi Eurooppaan, jossa pelasi itävaltalaisessa Swans Gmundenissa myös EuroCupia. Tämän jälkeen Johnson pelasi kaudet Puolan, Saksan, Kyproksen ja Taiwanin pääsarjoissa sekä Turkin toisella sarjatasolla. Kaudet 2013–2016 Johnson pelasi jälleen Puolan pääsarjassa, johon hän palasi myös seuraavaksi kaudeksi lyhyen Kreikan pääsarjavierailun jälkeen. Kauden 2017–2018 Johnson oli pelaamatta. Elokuussa 2018 hän siirtyi yksivuotisella sopimuksella Suomen pääsarjaan, Tampereen Pyrintöön. 29. tammikuuta 2019 Johnson otti KTP:tä vastaan 17 levypalloa.
Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux
thumb|upright=1.1|Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux, [[François Gérardin maalaama muotokuva vuodelta 1798.]] Louis-Marie de La Révellière-Lépeaux (25. elokuuta 1753 Montaigu – 27. maaliskuuta 1824 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenenä vuosina 1795–1799.
La Révellière-Lépeaux oli alkuperäiseltä ammatiltaan asianajaja. Hänet valittiin kolmannen säädyn edustajana vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen ja hän jatkoi edustajana siitä muodostetussa kansalliskokouksessa. Hänet valittiin myös uuteen kansalliskonventtiin vuonna 1792. Hän vastusti Maximilien Robespierren vallan kasvua ja tuki girondisteja. Terrorin aikana vuosina 1793–1794 hän piileskeli, mutta palasi toimimaan kansalliskonventissa Robespierren kukistumisen jälkeen. La Révellière-Lépeaux oli jonkin aikaa kansalliskonventin puhemiehenä ja kuului komiteaan, joka laati vuonna 1795 hyväksytyn vuoden III perustuslain. Sen nojalla Ranskan johtoon asetettiin viisihenkinen direktorio, johon La Révellière-Lépeaux kuului alusta alkaen. Hän tuli tunnetuksi kristinuskon vastustajana, joka halusi korvata sen teofilantropiaksi kutsutulla deistisellä opilla.
La Révellière-Lépeaux syrjäytettiin direktoriosta 18. kesäkuuta 1799 niin sanotun Prairialkuun 30. päivän vallankaappauksen yhteydessä. Hän pysytteli sen jälkeen sivussa politiikasta ja kieltäytyi vannomasta uskollisuudenvalaa keisariksi julistautuneelle Napoleonille. Vuoden 1814 Bourbon-restauraation yhteydessä La Révellière-Lépeaux’ta ei rangaistu, vaikka hän oli äänestänyt kansalliskonventissa Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Hänen muistelmansa julkaistiin vuonna 1873.
Jalkaväkirykmentin määrävahvuus
Jalkaväkirykmentin määrävahvuus jatkosodan alussa ei ollut enää tarkasti määritelty aseistuksen osalta. Määrävahvuuksista siirryttiin jossainmäärin ns. jakovahvuus-käytäntöön, jossa osa aseistuksesta vaihteli rykmentistä toiseen. Pääsääntönä voinee pitää, että ns. varusmiesrykmentit (jotka olivat osa välirauhanajan armeijaa ts. numeroilla 1-13 varustetut rykmentit) olivat paremmin varustettuja kuin reserviläisistä kootut rykmentit.
Yksiköt
Jatkosodan alussa jalkaväkidivisioonan yksiköiden numerointi noudatti talvisodan aikaista numerointia, mutta asemasodan aikana siirryttiin numeroinnissa ns. juoksevaan numerointiin.
Säteily
thumb|350 px|right|Suurin osa sähkömagneettisesta säteilystä on ei-[[Ionisoiva säteily|ionisoivaa. Näkyvää valoa suurienergiaisempi röntgensäteily, ultraviolettisäteily ja gammasäteily voivat kuitenkin ionisoida atomin. Jos atomi absorboi sähkömagneettista säteilyä, atomista tulee itse epävakaa. Hiukkassäteilystä alfasäteily ja neutronisäteily voivat tönäistä elektronin pois radaltaan, jolloin atomista tulee positiivisesti varautunut. Elektroni voi puolestaan asettua kiertämään atomia ja tehdä siitä negatiivisesti varautuneen. Ydinsäteily on säteilyä joka on peräisin atomiytimestä. Gamma-, röntgen-, ultravioletti- ja alfasäteilyä syntyy luonnostaan ydinreaktioissa]]
Säteily on energian etenemistä avaruudessa aaltojen tai subatomisten hiukkasten muodossa. Säteily etenee tavallisesti suoraviivaisesti tyhjiössä ja niissä väliaineissa, joissa kantajakenttä tai -hiukkanen pystyvät etenemään.
Jos säteilylähde on pieni tai pistemäinen suhteessa etäisyyteen ja säteily etenee normaalisti joka suuntaan, säteilyn voimakkuus noudattaa käänteisen neliön lakia. Esimerkiksi käy nuotion säteilemä valo, jonka intensiteetti putoaa neljäsosaansa etäisyyden kaksinkertaistuessa, jos etäisyys on paljon isompi kuin nuotion läpimitta. Säteilylähde voidaan myös valmistaa siten, että mainittu laki ei päde: laserissa valo suunnataan tarkasti siten, että valo heikkenee mahdollisimman hitaasti käyttöetäisyyksillä.
Säteilytyyppejä
Säteilyn perustyyppejä ovat:
Tietyissä olosuhteissa syntyvillä sähkömagneettisen tai hiukkassäteilyn muodoilla on lisäksi erityisnimiä kuten
Säteily voidaan luokitella myös ionisoivaan ja ionisoimattomaan säteilyyn. Ionisoiva säteily on sähkömagneettista tai hiukkassäteilyä, jossa yksittäisen hiukkasen tai kvantin energia on niin suuri, että se pystyy ionisoimaan atomeja. Ionisoivaksi säteilyksi luokitellaan röntgen- ja gammasäteily sekä alfa- ja beetahiukkassäteilyt. Joskus myös ultaviolettisäteily lasketaan ionisoivaksi säteilyksi. Ionisoimattomalla säteilyllä sen sijaan ei ole riittävästi energiaa aiheuttaa ionisaatiota, ja tällaisia säteilytyyppejä ovat esimerkiksi sähkömagneettinen säteily radioaaltojen tai näkyvän valon aallonpituusalueilla.