cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
CiNii
CiNii-tietokanta kattaa erityisesti japaninkielisiä tai Japanissa julkaistuja töitä, mutta myös muuta Japanin noin 1 200 tieteellisessä kirjastossa saatavilla olevaa aineistoa. Esimerkiksi Japanin tiedekirjastoissa oli yhteensä noin 10 miljoonaa CiNii-kantaan liitettyä kirjanimikettä. Artikkeliluokittelussa on mukana noin 16 miljoonaa Japanissa julkaistua tieteellistä artikkelia. Näistä artikkeleista yli 4 miljoonaa on saatavissa kokotekstinä. Japanilaisten tietokantojen ohella artikkeliluokitteluun on liitetty kansainvälisen DOI-säätiön Crossref-tietokanta.
Syyskuussa 2019 hakupalvelun toiminta oli tarkistettu seuraavilla verkkoselaimilla: Mozilla Firefox, Google Chrome ja Applen Safari. Hakupalvelu käyttää apunaan evästeitä.
CiNii-tekijätunniste
CiNii tekijätunniste (CiNii-kirjoittajatunniste) on kirjoittajan yksilöivä tunnistemerkkisarja japanilaisen CiNii-tietokannan auktoriteettirekisterissä. Rakenteeltaan se koostuu kirjainmerkeistä "DA" ja kahdeksasta numeromerkistä.
CiNii-kirjatunniste ja CiNii-artikkelitunniste poikkeaa rakenteeltaan tekijätunnisteesta.
Esimerkkejä
Voidaan tutkia esimerkiksi, löytyykö palkittua englanninkielistä saamelaiskulttuurin tietosanakirjaa The Saami : A Cultural Encyclopaedia jostain japanilaisesta tiedekirjastosta, ja mikä on teoksen ensimmäisen kirjoittajan, professori Ulla-Maija Kulosen CiNii-tekijätunnus. CiNii-hakupalvelulla selviää, että tämä teos löytyy yhdestä tieteellisestä kirjastosta. Kirjanimikeen kautta teoksen tekijät selviävät. Valitsemalla teoksen ensimmäisen kirjoittajan, saadaan Ulla-Maija Kulosen CiNii-tekijätunniste selville (DA06542367). Samalla voidaan havaita että tekijältä on kaikkiaan 6 eri nimikettä japanilaisissa tieteellisissä kirjastoissa (helmikuun alun 2020 tilanne).
Halutaan selvittää, mikä on nobelisti Bengt Holmströmin CiNii-tekijätunniste. Tätä voidaan hakea esimerkiksi CiNii-hakupalvelun kirjoittajahaun avulla. Palvelusta löytyy nimike ja tunniste talousnobelistille: "Holmström, Bengt Robert. ID: DA07058359". Linkkiä klikkaamalla Holmströmistä ja hänen CiNii-luokitelluista julkaisuistaan löytää lisätietoa.
Lehtikuuset
Lehtikuuset (Larix) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu yksitoista lajia. Lehtikuuset ovat pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeiden ja viileiden alueiden puita. Toisin kuin useimmat mäntykasvit, lehtikuuset ja niitä suuresti muistuttava kultalehtikuusi (Pseudolarix amabilis) ovat kesävihantia ja talvehtivat lehdettöminä. Nimistään huolimatta lehtikuuset eivät nykytieteellisen käsityksen mukaan ole kovin läheistä sukua sen enempää kuusille (Picea) kuin kultalehtikuusellekaan.
Kuvaus
Lehtikuuset ovat kesävihantia puita. Latvus voi olla aluksi kartiomainen, ja tulee usein myöhemmin avoimeksi ja harsuksi. Joillakin lajeilla vanhojen puiden latvus saattaa myös muuttua tasaiseksi, kuten metsämännyllä (Pinus sylvetris), myös lehtikuusten juuristo muistuttaa metsämännyn juuria. Vahva ja syvä juuristo pitää lehtikuuset hyvin pystyssä myrskyissä. Nuorella puulla runko on kuoreltaan sileä ja usein mutkainen, vanhana se suoristuu suurimmaksi osaksi ja muuttuu syväuurteiseksi ja kaarnaiseksi. Lehtikuuset voivat kasvaa yleensä 15–50 metrin korkeuteen. Monilla lajeilla korkeus jää kuitenkin vain 6–25 metriin. Lehtikuuset ovat nopeakasvuisia puita ja kestävät talvisia oloja hyvin. Kasvunopeus on suuri erityisesti nuorena. Versot ovat voimakkaasti kaksimuotoisia. Ne ovat jakautuneet suurempiin pitkäversoihin ja pienempiin, hankasilmuista kehittyviin lyhytversoihin. Lehtikuusilla oksien luontainen nuorennus on nopeaa, joten ne varistavat oksiaan säännöllisesti. Kuten lehtipuilla, myös lehtikuusilla on vähäinen valontarve lepokauden aikana. Silmut ovat pyöristyneitä.
Neulasiksi kutsutut lehdet ovat litteitä ja muodoltaan tasasoukkia tai neulasmaisia. Lehtiasento on kierteinen. Pitkäversoilla neulasia on ainoastaan niiden ensimmäisenä vuonna. Näiden ensimmäisten neulasten varistua tilalle ei kasva uusia. Sen sijaan pitkäverson hankasilmuista kasvaa lyhytversoja. Lyhytversoilla neulaset ovat tiheässä ryppäässä verson kärjessä. Yhdessä lyhytversossa on tavallisesti kerrallaan 15–50 neulasta. Neulasessa on yksi johtojänne ja kaksi pihkatiehyttä. Ilmarakoja on litteän neulasen kummallakin pinnalla. Toisin kuin monilla ainavihannilla mäntykasveilla, neulaset ovat pehmeitä ja joustavia. Kaikki neulaset ovat yksivuotisia ja puut talvehtivat lehdettöminä.
Lehtikuuset ovat yksikotisia, joten erilliset yksineuvoiset hede- ja emikukinnot kehittyvät samaan puuyksilöön. Kukinnot kehittyvät yksittäin lyhytversojen kärkiin. Ne puhkeavat samaan aikaan neulasten kanssa. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat muodoltaan lieriömäisiä tai munanmuotoisia ja väritykseltään yleensä keltaisia. Emikukinnot eli (emi)kävyt ovat perällisiä, yleensä pystyjä ja muodoltaan pallomaisia tai munanmuotoisia. Ne ovat aluksi punaisia, purppuraisia tai vihreitä ja kypsyessään muuttuvat ruskeiksi. Käpy kypsyy 4–7 kuukauden kuluttua pölytyksestä. Ohuet käpysuomut avautuvat siementen kypsyttyä. Käpy usein pysyy kiinni oksassa pitkään avautumisen jälkeenkin. Siemenet ovat siivellisiä. Sirkkalehtien määrä voi vaihdella neljästä kahdeksaan.
Eri lajit voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi käpyjen perusteella. Lisäksi esimerkiksi euroopanlehtikuusilla runko on mutkainen, kun taas siperianlehtikuusien runko on aina suora.
Luokittelu
Lehtikuuset ovat mäntykasvien heimoon kuuluvia havupuita. Suku on luokiteltu morfologian eli kasvinosien ulkomuodon perusteella heimon sisällä alaheimoon Laricoideae yhdessä douglaskuusten (Pseudotsuga) ja Cathaya-suvun kanssa.
Lajit
Lehtikuusia katsotaan yleisimmin olevan 11 lajia. Lehtikuuset jaettiin ennen kahteen ryhmään käpysuomujen pituuden mukaan, mutta uudemmat geneettiset tutkimukset eivät tue tätä jakoa. Nykyään lehtikuuset jaetaankin Uuden ja Vanhan maailman lajeihin ja käpyjen ja käpysuomujen kokoa pidetään vain sopeutumina ympäristöön. Monet lajit risteytyvät helposti keskenään ja risteymiä on vaikea erottaa toisistaan. Tunnetuin näistä hybrideistä on henrinlehtikuusi (Larix × marschlinsii), joka on syntynyt euroopan- ja japaninlehtikuusen risteytymänä.
Euraasian lajit
Lisäksi mahdollisia erotettuja lajeja, joiden asemasta ei yksimielisyyttä:
Levinneisyys
thumb|250px|Lehtikuusimetsää Japanissa.
Lehtikuusia kasvaa luontaisesti viileillä, subarktisilla ja alpiinisilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomea lähinnä alkuperäisenä kasvaa siperianlehtikuusia (Larix sibirica) Äänisen itärannalla Venäjällä.
Eri lajien kestävyys Suomessa
Suomessa pohjoisamerikkalaiset lajit eivät ole pärjänneet kovinkaan hyvin – eurooppalaiset ja aasialaiset ovat pärjänneet paremmin. Metsäntutkimuslaitoksen tutkimusten mukaan Suomessa arimpia lehtikuusilajeja ovat lännenlehtikuusi ja japaninlehtikuusi, kestävimpiä ovat kanadanlehtikuusi ja siperianlehtikuusi. Verrattuna kotimaisen kuusen kasvuun Metsäntutkimuslaitoksen kokeiden mukaan euroopan- ja siperianlehtikuusen kasvu oli yli 20 % parempi ja muutkin lehtikuusilajit ovat kasvaneet lähes yhtä hyvin kuin kuusi. Suomessa kuitenkin lehtikuusen luontainen uudistuminen on vähäistä, sillä rehevillä kasvupaikoilla se häviää kilpailussa muille lajeille. Suomen lehtikuusimetsiköt lisätäänkin istuttamalla.
Toisinaan esitetään, että lehtikuuset ovat vieraslajeja Suomessa. Toisaalta Vuotson kanavaa rakennettaessa löytyi lehtikuusen runko 120 000 vuoden takaa eli Eemmeren lämpökauden ajalta.
Elinympäristö ja ekologia
pienoiskuva|Lehdettömänä talvehtivia euroopanlehtikuusia Lehtikuuset kasvavat parhaiten ravinteikkailla seuduilla. Osa lajeista kasvaa myös kuivilla seuduilla. Lehtikuuset viihtyvät runsasravinteisissa rinteissä, mutta myös vettä hyvin läpäisevillä tasaisilla mailla. Pääsääntöisesti ne eivät kuitenkaan selviä savimailla tai liian karuilla mailla.
Uhat
Lehtikuuset ovat lahonkestäviä, mutta niihin voi tulla monenlaisia sieniä. Suomessa haitallisimpana sienenä pidetään lehtikuusenkoro, jota tulee lähinnä euroopan- ja kanadanlehtikuusiin. Kosteassa ympäristössä kasvava siperianlehtikuusi voi myös infektoitua. Oikeastaan vain sydänpuu on lahonkestävää, mutta lehtikuusen lahonkestävyys perustuukin sen suureen sydänpuun osuuteen. Pintapuuhun sitten tuleekin herkästi väri- ja lahovikoja.
Metsäntutkimuslaitoksen tutkimuksissa kaikkiin lehtikuusilajeihin tuli lehtikuusensyöpää, mutta vain euroopan- ja lännenlehtikuuseen jäi pysyviä vikoja. Puissa oleva voimakas pihka pitää myyrät yleensä loitolla, mutta hirville puolestaan puut kelpaavat ruuaksi. Lehtikuuset toipuvat hirvien ja myyrien syöntituhoista yleensä hyvin.
Käyttö
thumb|250px|Lehtikuusen rungon horisontaalinen poikkileikkaus Lehtikuusia käytetään koristekasveina, useimmiten yksittäis- ja puistopuina. Osa lajeista soveltuu myös viljelymetsiin. Lehtikuuset ovat olleet tyypillisiä puita vanhoissa puistoissa ja puutarhoissa, mutta pieneen puutarhaan ne eivät sovellu suuren kokonsa vuoksi. Myöskään katupuiksi ne eivät sovi leveytensä takia. Siperianlehtikuusta ja hyvin samankaltaista euroopanlehtikuusta (Larix decidua) kasvatetaan Suomessa yleisesti istutusmetsissä ja koristepuuna. Siperianlehtikuusi on Suomessa eniten viljelty ulkomainen puulaji.
Lehtikuuset ovat tärkeitä saha- ja kuituteollisuuden raaka-aineita, lisäksi ne soveltuvat paperi- ja selluteollisuuden käyttöön, paperiteollisuuteen tosin vain pieninä määrinä muun havupuun seassa. Puuainetta käytetään esimerkiksi sisätiloissa paneelina ja parkettina. Lehtikuusia voidaan käyttää rakennusmateriaalina kohteissa, joissa tarvitaan lahonkestävyyttä, aikaisemmin niitä on käytetty esimerkiksi laivanrakennukseen. Bonsaipuina käytetään yleensä japanin- ja euroopanlehtikuusia.
Lehtikuusista riippuvaisia ovat myös muutamat mykorritsasienet kuten syötävät lehtikuusentatti (Suillus grevillei) ja sen kenties tumma muoto turjantatti (Suillus clintoniana) sekä lehtikuusennuljaska (Gomphidius maculatus) ja lehtikuusenvalmuska (Tricholoma psammopus).
Baijerin maapäivät
pienoiskuva|[[Maximilianeum, jossa Baijerin maapäivät kokoontuvat.]] pienoiskuva|Baijerin maapäivien nykyinen koostumus puolueittain.
Baijerin maapäivät on Saksan osavaltion Baijerin yksikamarinen kansanedustuslaitos. Maapäivät kokoontuu Maximilianeumissa Münchenissä. Vuoden 2018 vaaleista lähtien Baijerin maapäivillä on ollut 205 edustajaa.
Maapäivävaalit pidetään joka viides vuosi, ja ne on pidettävä sunnuntaina tai pyhäpäivänä. Seuraavat vaalit on pidettävä aikaisintaan 59 kuukautta ja viimeistään 62 kuukauden kuluttua edellisestä vaalista, ellei maapäivät ennen sitä hajota itseään.
Historia
Baijerin maapäivät perustettiin Baijerin kuningaskunnassa vuonna 1818. Ensimmäinen yleiskokous pidettiin 4. helmikuuta 1819. Sen alkuperäinen nimi oli Ständeversammlung, ja se jaettiin ylempään huoneeseen (Kammer der Reichsräte) ja alahuoneeseen (Kammer der Abgeordneten). Vuonna 1834 Ständeversammlung sai nimekseen Landtag eli maapäivät.
Vuonna 1919 säädetyn niin sanotun Bambergin perustuslain nojalla maapäivien ylähuone lakkautettiin ja sen alahuoneesta tuli yksikamarinen demokraattisesti valittu osavaltion parlamentti, jollaisena se toimi Weimarin tasavallan ajan. Natsi-Saksassa maapäivät kärsivät gleichschaltungista eli yhtenäistämispolitiikasta. Ne lakkautettiin 30. tammikuuta 1934.
Toisen maailmansodan jälkeen Baijerin uusi perustuslaki hyväksyttiin ja ensimmäiset uudet maapäivävaalit pidettiin 1. joulukuuta 1946. Vuosien 1946 ja 1999 välillä maapäivillä oli jälleen ylähuone, Baijerin senaatti, kunnes sen jälkeen siirryttiin jälleen yksikamariseen järjestelmään.
Vaalitapa
Baijerin osavaltion maapäivät valitaan suhteellisella vaalitavalla joka viides vuosi. Äänestäjillä on kaksi ääntä: ”ensimmäinen ääni” ehdokkaille kussakin yksittäisessä vaalipiirissä ja ”toinen ääni” puoluelistalle. Yhden edustajan vaalipiirejä on 90 ja loput ehdokkaat valitaan puoluelistoilta. Baijerin seitsemän hallintopiiriä toimivat ”vaalialueina”. Yhden edustajan vaalipiirin ehdokkaat ovat yleensä myös puolueensa listan ehdokkaita ja voivat siten saada tarpeeksi ääniä voidakseen päästä maapäiville puoluelistan kautta, vaikka he eivät olisi voittaneet omaa vaalipiiriänsä.
Bzura
Bzura on 166 kilometrin pituinen joki Puolassa. Se on Veikselin sivujoki. Bzura laskee Veikseliin Wyszogródin kaupungin kohdalla.
Isomuura
Isomuura (Frederickena viridis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Bzura
Bzura tuli tunnetuksi toisessa maailmansodassa Kutnon taistelusta. Taistelu tunnetaan useilla kielillä nimellä "Bzuran taistelu". Taistelussa kohtasivat syyskuussa 1939 Saksan ja Puolan joukot.
Isomuura
Isomuuraa tavataan Brasiliassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 520 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pistosaha (sähkötyökalu)
thumb|AccuMaster-merkkinen pistosaha
Pistosaha eli kuviosaha on sähkökäyttöinen käsityökalu. Saha on tarkoitettu lähinnä vanerien, levyjen ja lautojen muotoon sahauksiin ei niinkään suoraan sahaukseen.
Pistosahoja valmistetaan eri varustemahdollisuuksilla. Yksinkertaisimmissa laitteissa on vain yksi käytettävä nopeus ja ruuvilukittava teräkiinnitys. Jossain pistosahoissa voi lisäksi säätää moottorin kierroslukua ja olla terän pikakiinnitysominaisuus, joka mahdollistaa terän nopean vaihdon ilman työkaluja. Pistosahojen terä voi tehdä myös sahausta tehostavaa heiluriliikettä, ja niissä voi olla purunpoistoliitäntä. Pistosahoja on sekä verkkovirta- että akkukäyttöisenä.
Jos sahausta ei aloiteta reunasta, täytyy porata aloitusreikä.
Pistosahaa ei pidä sekoittaa puukkosahaan, vaikka molemmat toimivat edestakaisella sahausliikkeellä. Puukkosaha on kahden käden työkalu ja tarkoitettu hankaliin sahauksiin, minne muilla laitteilla on vaikea päästä.
Pistosahoista käytetään myös yleisesti väärää "kuviosaha" nimitystä, jolla oikeasti tarkoitetaan pöytämallista sahaa.
Baktšar
Baktšar on kylä, maalaiskunta ja Baktšarin piirin hallinnollinen keskus Tomskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Galkajoen varrella 220 kilometriä Tomskista länteen. Kunnassa on 6 800 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1900 perustetusta uudisasutuksesta. Sen nimenä oli Selivanovo, kunnes vuonna 1936 kylä sai uuden nimen lähistöllä virtaavan joen mukaan. Samana vuonna Baktšarista tuli piirikeskus. 1950-luvulle saakka siellä toimi Siblagin karkotettuja valvonut komendantinvirasto.
Al-Tughrai
Al-Tughrai (Mu'ayyad al-Din Abu Isma‘il al-Husayn ibn Ali al-Tughra'i, ), (1061 Esfahan – noin 1121) oli persialainen alkemisti, runoilija ja astrologi. Hän oli myös seldžukkivaltion korkea virkamies. Alkemian alalla hänen pääteoksensa Mafatih al-rahmah wa-masabih al-hikmah kokosi aikaisempien islamilaisten alkemistien työn kompilaatioksi. Hän kokosi myös teoksen Kitab Haqa'iq al-istishhad, joka Ibn Sinan teksti okkultismista alkemiassa.
Al-Tughrai joutui 1120-luvulla syytteeseen kerettiläisyydestä ja hänet teloitettiin.
Roberto Vian
Roberto Vian (s. 20. helmikuuta 1965) on italialainen sarjakuvapiirtäjä, joka on kotoisin Venetsiasta.
Roberto Vian on itseoppinut sarjakuvapiirtäjä ja aloitti ammattimaisen piirtämisen 1990-luvun alussa. Hiemän jälkeen tämän hän hakeutui Disneyn piirtäjäakatemiaan, missä hän hioi taitojaan Giovan Battista Carpin ja Giorgio Cavazzanon johdolla. Vuodesta 1992 lähtien on Vian on piirtänyt sarjoja Disneyn eri julkaisuihin. Vian toimii myös mainosgraafikkona.
Ensimmäinen Suomessa julkaistu sarjakuva oli Roope-setä ja maustetie Aku Ankan taskukirjan numerossa 166.
Kolumbianisomuura
Kolumbianisomuura (Frederickena fulva) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidettiin aiemmin andienisomuuran alalajina. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Ala-Saksin maapäivät
Maapäivät kokoontuu Leineschlossissa, entisessä Hannoverin kuninkaiden asunnossa. Linna tuhoitui toisessa maailmansodassa ja se rakennettiin uudelleen vuosina 1957–1962. Vuosina 1947–1962 Ala-Saksin maapäivät kokoontui Hannoverin vanhassa kaupungintalossa (Stadthalle Hanover).
Ala-Saksin maapäivien edustajat valitaan joka viides vuosi järjestettävissä vaaleissa, joissa käytetään sekavaalitapaa ja 5 % äänikynnystä, jonka ylittäminen vaaditaan jotta puolue voisi saada edustajia maapäiville. Maapäivien vähimmäiskoko on 135 paikkaa. Edustajista 87 valitaan yhden edustajan vaalipiireissä, ja loput määräytyvät puoluelistojen perusteella. Äänestäjillä on kaksi ääntä: "ensimmäinen ääni" ehdokkaille kussakin yksittäisessä vaalipiirissä ja "toinen ääni" puoluelistalle.
Merten moottoritiet
Merten moottoritiet on käsite, jolla korostetaan Euroopan unionin meriliikenteen tärkeyttä. Merten moottoriteiden tavoitteena on luoda vaihtoehto maantiekuljetuksille. Se on osa Euroopan laajuista liikenneverkkoa (TEN-T).
Maantieteelliset alueet
Euroopassa on neljä merten moottoritietä :
We Made It
We Made It on Busta Rhymesin promosingle, jolla vierailee myös Linkin Park. Kappaleen oli tarkoitus sisältyä Busta Rhymesin kahdeksannelle studioalbumille Back on My B.S., mutta kappaletta ei lopulta lisätty albumille, koska albumi julkaistiin eri levy-yhtiön kautta kuin "We Made It" -kappale. Kappaleen tuottamisesta vastaavat Cool & Dre sekä Linkin Parkin Mike Shinoda. Single julkaistiin 29. huhtikuuta 2008, ja se debytoi Billboard Hot 100 -listan sijalla 65.
Kappale löytyy myös Madden NFL 09 -pelin soundtrackilta.
Toivo Sainio
Toivo Viljam Sainio (7. tammikuuta 1913 Porvoo – 1. maaliskuuta 2011 Helsinki ) oli suomalainen oikeustieteilijä ja professori. Hän oli Turun yliopiston valtiosääntö- ja kansainvälisen oikeuden professori 1971–1979.
Sainio työskenteli sotien jälkeen 1946–1949 Uudenmaan Sanomien päätoimittajana ja sen jälkeen Porvoon raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä vuoteen 1961 saakka. Hän aloitti sitten oikeustieteen opinnot ja väitteli 1959 muukalaisten oikeudellisesta asemasta.
Blastfighter
Juoni
Jake "Tiger" Sharp on entinen poliisi, joka sai 8 vuoden vankeustuomion ammuttuaan vaimonsa murhaajan. Tuomion päätyttyä hän palaa kotiseudulleen ja haluaa viettää rauhallista elämää. Rauha kuitenkin rikkoutuu, kun salametsästäjät, mukana entinen ystävä, ampuvat kasoittain eläimiä ja jättävät ne kitumaan. Tästä alkaa raivoisa ajojahti.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa stressivapaaksi videoroinaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Oliivimaanappari
Oliivimaanappari (Corythopis delalandi) on Etelä-Amerikassa tavattava napsijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan oliivimaanappari on noin 14 cm. Selästään, päästään ja siivistään laji on väritykseltään oliivinruskea. Kurkku ja vatsa ovat kellertävän valkoiset. Oliivimaanapparin rinta on musta. Laji muistuttaa ulkonäöltään huomattavasti maanapparia (Corythopis torquatus).
Levinneisyys ja elinympäristö
Oliivimaanapparin levinneisyysalue ulottuu Brasilian eteläosista Paraguayn ja Bolivian itäosiin sekä pohjoiseen Argentiinaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset. Laji tulee toimeen myös jossain määrin hakatuissa metsissä. Oliivimaanapparin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 800 metrin korkeudella merenpinnasta.
Santala (Hanko)
Santala on kylä Hangossa entisen Bromarvin kunnan alueella. Siellä on Santalan seisake, jossa pysähtyvät Karjaan ja Hangon väliset taajamajunat. Siellä on myös hautausmaa.
Santalassa sijaitsee elintarvikepakkausmateriaaleja valmistava Visko Teepak.
Unrepentant Geraldines
Unrepentant Geraldines on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin albumi, joka julkaistiin toukokuussa 2014. Albumilta on julkaistu singlenä kappale "Trouble's Lament". Unrepententant Geraldines nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 7. Suomessa albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 41.
Paulino Lukudu Loro
Lukudu Loro sai vuonna 1979 nimityksen El Obeidin piispaksi, ja hänet konsekroi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Eduardo Martínez Somalo. Vuonna 1983 Lukudu Loro nimitettiin Juban arkkipiispaksi.
Calin kartelli
Calin kartelli oli huumekartelli joka toimi Kolumbian eteläosissa Calin kaupungin ympäristössä. Sen perustivat Rodríguez Orejuelan veljekset, Gilberto ja Miguel, ja José Santacruz Londoño, joka tunnetaan myös nimellä "Chepe". He irrottautuivat omaksi ryhmäkseen Pablo Escobarin Medellínin kartellista 1980-luvun lopulla, kun heihin liittyi Hélmer Herrera, joka tunnetaan myös nimellä "Pacho".
Calin kartellin menestys ja kartellien välinen kilpailu vaikutti Medellínin kartellin tuhoon 1990-luvulla. Calin kartellin toimintatavat olivat vähemmän näyttäviä kuin Medellíninin kollegoilla, ja he pyrkivät sijoittamaan huumekaupalla saadut voitot laillisiin yrityksiin. Calin kartelli hyökkäsi etenkin Escobaria vastaa. Se teki yhteistyötä Kolumbian ja Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa ja perusti omat erikoisjoukot nimeltä PEPES (People Against Pablo Escobar), joiden tehtävänä oli tuhota Escobar.
Kartellilla oli yhteyksiä brittiläisiin palkkasotureihin, liittolaisia eri maissa, lukemattomia vakoojia ja ilmiantajia hallituksen joukoissa, ja sen laaja tiedustelu- ja valvontaverkosto kattoi koko Calin kaupungin. Kartellia verrattiin venäjän KGB:hen ja yhdysvaltalainen DEA kutsui sitä nimellä "historian tehokkain rikollisjärjestö", myöhemmin lempinimellä "Cali-KGB".
Toimintansa huipulla Calin kartellin on sanottu hallinneen 90 prosenttia maailman kokaiinin markkinoista ja olleen suoraan vastuussa kokaiinin markkinoiden kasvusta Euroopassa, 1990-luvun puolivälissä kartelli oli miljardien dollarien yritys.
Vuonna 2014 Yhdysvaltojen hallitus ilmoitti että Calin kartelli oli lopulta tuhottu kokonaan. Gilberto ja Miguel Rodríguez Orejuela oli tuomittu kymmeniksi vuosiksi vankeuteen. Oikeudenkäynnin yhteydessä he luovuttivat Kolumbian hallitukselle 2,1 miljardilla dollarilla huumekaupalla saatua omaisuutta eri puolilla maailmaa.
Unto Miettinen
Unto Olavi Miettinen (11. helmikuuta 1915 Helsinki – 2. lokakuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen radiotoimittaja ja kansanedustaja.
Nuoruus ja sotavuodet
Vuosina 1934–1936 Miettinen opiskeli Neuvostoliitossa Kominternin yhteiskunnallisessa korkeakoulussa salanimellä Kurt Brink. Suomeen hän palasi 1937 ja hänet tuomittiin vuonna 1939 kolmeksi vuodeksi vankeuteen kommunistisesta toiminnasta ja Neuvostoliitossa opiskelusta, vaikkakin hän kielsi jyrkästi olleensa Neuvostoliitossa. Miettinen suoritti rangaistuksensa Turussa Kakolan lääninvankilassa sekä Sukevan vankilassa Sonkajärvellä.
Rangaistus oli kärsitty loppuun jatkosodan aikana kesällä 1942. Miettistä ei kuitenkaan päästetty vapaaksi, vaan hänet siirrettiin usean muun kommunistiaktivistin tavoin ns. turvasäilöön. Aluksi Miettistä pidettiin Kuopion lääninvankilassa, josta hänet siirrettiin Karvian vankileirille Pohjois-Satakuntaan.
Työ Yleisradiossa ja politiikassa
Miettinen vapautui muiden poliittisten vankien tavoin välirauhansopimuksen mukaisesti syyskuussa 1944. Vankileiriltä päästyään hän oli Demokraattisessa Nuorisoliitossa sekä toimittajana TUL-lehdessä.
Vuonna 1945 Miettinen siirtyi Yleisradion palvelukseen radiotoimittajaksi, sillä yhtiön uusi pääjohtaja Hella Wuolijoki pyrki rekrytoimaan taloon vasemmistolaisia toimittajia. Miettinen teki radiossa pitkän uran, sillä hänestä tuli arvostettu ammattilainen. Aluksi hän kävi Pekka Tiilikaisen selostajakurssin ja työskenteli urheilutoimituksessa. Hän oli mukana muun muassa Helsingin olympialaisten radioinnissa vuonna 1952. Lontoon olympialaiset 1948 Miettiseltä jäivät väliin, koska hänelle ei Suomen joukkueen varajohtajan Yrjö Enteen tavoin myönnetty viisumia aikaisemman kommunistisen toiminnan vuoksi.
Unto Miettinen oli Yleisradion henkilökunnan pääluottamusmies vuosina 1946–1962. Yleisradion pääselostajana hän toimi vuodesta 1968 lähtien aina eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1978 asti. Vuonna 1977 hänelle myönnettiin professorin arvonimi ensimmäisenä suomalaisena radiotoimittajana. Kansainvälisen lehtimiesjärjestön IOJ:n journalistipalkinnon hän sai vuonna 1972 ja Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1973.
SKDL:n kansanedustajana Miettinen toimi vuosina 1954–1958. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuoden 1956 presidentinvaalissa. Unto Miettinen kuului myös Suomen YK-valtuuskuntaan.
Matkat suomensukuisten kansojen parissa
Merkittävimmän työnsä Miettinen teki suomensukuisten kansojen elintapojen, historian ja perinteiden tallentajana. Hän matkusti parinkymmenen vuoden aikana useita kertoja Neuvostoliitossa tehden lähes 400 radioreportaasia suomalais-ugrilaisista kansoista. Ensimmäisen matkansa Miettinen teki vuonna 1959 Tverin Karjalaan. Hän oli yksi ensimmäisistä länsimaisista toimittajista, joka pääsi matkustamaan Neuvostoliiton eri osiin.
Tverin lisäksi Miettinen kiersi paljon Komin tasavallassa. Usealla matkalla oli mukana myös professori Pertti Virtaranta. Neuvostoliiton ohella Miettinen teki radio-ohjelmia useista muistakin maista. Vuosien 1950 ja 1951 aikana hän vieraili Kiinassa ja Mongoliassa ja julkaisi matkakokemuksistaan kirjan Päivännousun maa. Hän kävi myös muun muassa Pohjois-Koreassa, Filippiineillä ja Uudessa-Seelannissa.
Vuonna 1980 ilmestyi Tapani Suomisen ja Pentti Kemppaisen toimittama elämäkerta Unton tarina.
Sawahlunto
Sawahlunto on Indonesian kaupunki Sumatran saarella Länsi-Sumatran provinssissa. Se sijaitsee sisämaassa Singkarakjärven itäpuolella. Kaupungissa on vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 56 866 asukasta ja sen pinta-ala on 231,93 neliökilometriä.
Kaupungin lähistöllä sijaitseva Ombilinin hiilikaivos kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2019.
Äänipää (osa)
Äänipää on ääninauhurin sähkömagneettinen osa. Se muuttaa sähköisen signaalin nauhaan tallentuviksi magneettikentän vaihteluiksi, ja toistettaessa päinvastoin. Sekä kuvaa että ääntä tallentavassa ja toistavassa videonauhurissa vastaavaa osaa kutsutaan ''kuvapääksi.
Kummallakin stereokanavalla on oma äänipäänsä, jotka ovat pieniä sähkömagneetteja. Keloihin johdettu sähkövirta aiheuttaa magneettikentän, joka kääntää nauhan magneettiset hiukkaset ääniraidan kohdalla tiettyyn suuntaan. Silloin äänisignaali tallentuu nauhalle.
Euroopanmustamänty
Euroopanmustamänty eli mustamänty (Pinus nigra) on mäntyjen sukuun ja mäntykasvien heimoon kuuluva puu. Sitä tavataan koko Manner-Euroopassa Espanjasta Krimille asti ja myös Vähässä-Aasiassa. Sitä on istutettu myös Pohjois-Amerikkaan. Lajista erotetaan tavallisesti kaksi tai kolme alalajia sen kasvualueen eri osien mukaan.
Simon Wheeldon
Simon Wheeldon (s. 30. elokuuta 1966 Vancouver) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija.
Euroopanmustamänty
Euroopanmustamänty voi kasvaa yli 40 metriä korkeaksi. Tummanvihreät neulaset kasvavat pareittain ja ovat 10–15 senttimetriä pitkiä. Kävyt ovat ruskeita, symmetrisiä, melkein kolme kertaa niin pitkiä kuin leveitä. Ne kasvavat lyhyen varren päässä kärki alaspäin. Pituudeltaan kävyt ovat 5–8 senttimetriä pitkiä.
Simon Wheeldon
Ura
Wheeldon pelasi juniorina WHL:n Victoria Cougars -joukkueessa. Edmonton Oilers varasi hänet kesällä 1984 vuorolla 229. Wheeldon kuitenkin jatkoi uraansa Victoriassa. Keväällä 1985 hän solmi viiden pelin mittaisen try-out sopimuksen Nova Scotia Oilersin kanssa, mutta ammattilaisura ei vielä alkanut, vaan hän pelasi vielä kauden 1985–86 WHL:ssä. Kevääseen 1986 mennessä Edmonton ei ollut tarjonnut sopimusta Wheeldonille, joten hänet olisi voinut valita uudelleen vuoden 1986 varaustilaisuudessa, mutta yksikään seura ei käyttänyt tätä mahdollisuutta.
Euroopanmustamänty
Suomessa euroopanmustamäntyjä kasvaa puistopuina maan eteläisimmissä osissa vyöhykkeillä I–II(–III). Turun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa on kaksi paksua yksilöä.
Simon Wheeldon
Ura
Wheeldon solmi vapaana agenttina sopimuksen New York Rangersin kanssa syyskuussa 1986. Ammattilaisura alkoi hyvin Rangersin farmijoukkueissa: ensimmäisellä kaudella hän teki 109 tehopistettä. Toinenkin kausi oli menestys farmissa, mutta vasta 19. maaliskuuta 1988 hän pelasi ensimmäisen pelinsä Rangersissa. Yhteensä keväällä 1988 hän pelasi NHL:ssä viisi peliä, joissa tehopisteiksi jäi 0+1. Kausi 1988–89 meni jälleen hyvin farmijoukkueessa, mutta New York Rangersissa Wheeldon pelasi vain kuusi peliä, joissa hän jäi edelleen lähes täysin tehopisteittä. Seuraavan kauden Wheeldon pelasi kokonaisuudessaan farmijoukkue Flint Spiritsissä.
Euroopanmustamänty
Alalajit
Mustamännyn suomeksi nimettyjä alalajeja ovat:
Intertec Superbrain
Superbrain oli Intertecin valmistama mikrotietokone, joka julkaistiin vuonna 1979.
S. A. Keinänen
pienoiskuva|200px|S. A. Keinänen 1870-luvulla
Simon Wheeldon
Ura
Heinäkuussa 1990 Wheeldon myytiin Winnipeg Jetsiin, mutta ura jatkui edelleen farmissa ja NHL:ssä tuli vain neljä peliä. Kauden päätteeksi hänet myytiin Washington Capitalsiin yhdessä Craig Duncansonin ja Brent Hughesin kanssa. Vaihdossa Winnipeg sai Bob Joycen, Tyler Larterin ja Kent Paynterin. Koko kausi 1991–92 meni kuitenkin Washingtonin farmijoukkue Baltimore Skipjacksissä.
S. A. Keinänen
Sigfrid August Keinänen (7. helmikuuta 1841 Kuopio – 25. syyskuuta 1914 Lempäälä) oli suomalainen taidemaalari ja piirustuksenopettaja, joka tunnetaan kansankuvauksistaan sekä Kalevala-aiheisesta taiteestaan.
Agavekolibri
Agavekolibri (Taphrolesbia griseiventris) on Perun kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Se elää suppeahkolla alueella Perun luoteisosan Andeilla, Cajamarcan eteläosista läntiseen Huánucoon. Lajin elinympäristöjä ovat subtrooppiset ja trooppiset pensasmaat. Kannaksi arvioidaan 375–1 500 yksilöä.
S. A. Keinänen
Elämä ja ura
Keinäsen vanhemmat olivat kuopiolainen kirvesmies Olavi Keinänen ja Birgitta Hiltunen. Keinänen toimi aluksi puurakennusmiehenä ja värjärinä, mutta lähti vuonna 1863 opiskelemaan vasta perustettuun Jyväskylän seminaariin, jonka ensimmäiseltä vuosikurssilta hän valmistui vuonna 1867. Hän jatkoi opintojaan Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1867–1868. Kerätäkseen varoja ulkomailla opiskelua varten hän järjesti vuonna 1868 Jyväskylän seminaarissa taidenäyttelyn, joka oli Jyväskylän ensimmäinen taidenäyttely. Sen jälkeen Keinänen opiskeli Kööpenhaminan Kuninkaallisessa taideakatemiassa ja Tukholman Kuninkaallisessa taideakatemiassa vuosina 1869–1872. Vuodesta 1872 alkaen hän toimi piirustuksenopettajana eri oppikouluissa Helsingissä. Hän opetti myös Taideteollisessa keskuskoulussa sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Vuosina 1887 ja 1888 Keinänen työskenteli Hovingin matka-apurahan turvin Italiassa ja Pariisissa. Hän sai toisen palkinnon dukaattikilpailussa vuonna 1877. Keinänen kuului Suomen Taiteilijaseuran johtokuntaan vuosina 1882–1911 ja hänet valittiin seuran kunniajäseneksi vuonna 1914.
Agavekolibri
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi pienen populaatiokoon takia. Lajia uhkaa elinympäristöjen väheneminen.
S. A. Keinänen
Taiteellinen tuotanto
thumb|pysty=1.15|S. A. Keinänen: Käräjätalon eteisessä (1880). Keinänen maalasi Düsseldorfin koulukunnan ihanteellista tyyliä noudattavia ja osin myös realistisia kansanelämän kuvauksia. Hänen tunnetuin kansankuvauksensa on vuonna 1880 valmistunut Käräjätalon eteisessä. Keinänen teki ensimmäisiä Kalevala-aiheisia maalauksia 1870-luvun alusta alkaen. Häntä johdatti aihepiirin pariin muun muassa hänen ystävänsä Julius Krohn. Lisäksi yksi hänen opettajistaan Tukholmassa oli ollut muinaisskandinaavisiin aiheisiin erikoistunut Mårten Winge. Keinänen voitti vuonna 1885 Savo-karjalaisen osakunnan järjestämän ensimmäisen kilpailun Kalevalan kuvituksesta ja julkaisi vuosina 1895–1898 litografiasarjan Kuvia Kalevalasta, jonka kuvat tulivat tunnetuiksi myös postikortteina. Keinänen kuitenkin jäi Kalevalan kuvittajana nopeasti entisen oppilaansa Axel Gallénin varjoon.
Agavekolibri
Władysław Taczanowski kuvaili lajin holotyypin Paucalista vuonna 1883.
Simon Wheeldon
Ura
Kaudeksi 1992–93 Wheeldon siirtyi Itävaltaan pelaamaan. Hän edusti seitsemän kauden ajan VEU Feldkirchiä, joka voitti Itävallan mestaruuden viidesti peräkkäin vuosina 1994–98. Vuonna 1997 Feldkirch voitti Alppiliigan mestaruuden ja vuonna 1998 Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden. Wheeldon sai Itävallan kansalaisuuden kauden 1996–97 aikana ja edusti uutta kotimaataan viidessä arvoturnauksessa vuosina 1997–2002. Tämän lisäksi hän pelasi Naganon olympialaisten esikarsinnoissa vuonna 1997, mutta ei ollut mukana varsinaisessa olympiaturnauksessa.
S. A. Keinänen
Taiteellinen tuotanto
Keinäsen maalauksissa on kansatieteellistä pyrkimystä ja tuoretta todellisuudentajua. Hän kiersi 1870-luvulta alkaen kesäisin Karjalan kannaksella keräämässä kansatieteellistä aineistoa. Keinänen laati myös opetusmateriaaleja koulujen piirustuksenopetuksen tarpeisiin.
Simon Wheeldon
Ura
Kesällä 1999 Wheeldon siirtyi pelaaman Saksaan München Baronsiin, jossa viihtyi kolme kautta, ennen kuin palasi takaisin Itävaltaan vielä kahdeksi kaudeksi. Keväällä 2004 hän lopetti uransa jääkiekkoilijana.
S. A. Keinänen
Taiteellinen tuotanto
Arkkitehti Väinö Keinänen oli S. A. Keinäsen poika.
Victorinus Youn Kong-hi
Youn Kong-hi sai 25. lokakuuta 1973 nimityksen Kwangjun arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 30. marraskuuta 2000. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Intertec Superbrain
Tietokoneesta oli saatavilla "QD" (Quad-Density) ja "SD" (Super-Density) versiot, joissa levykeaseman kapasiteetti oli eri. Tietokoneessa ei ollut laajennusominaisuuksia lukuun ottamatta valinnaista S-100-väyläadapteria.
Laite myi hyvin ja huippu ajoittui vuoteen 1982, jonka jälkeen myynti laski.
Seuraaja Superbrain II julkaistiin vuonna 1982.
Tekniset tiedot
Tietokoneessa oli kaksi Zilog Z80 -mikroprosessoria, joista toinen oli laite-IO:lle. RAM-muistia oli 32 kilotavua. Tietokoneessa oli kaksi 5,25" levykeasemaa. Tietokoneessa oli CP/M-käyttöjärjestelmä.
Simon Wheeldon
Ura
Vuonna 2005 Wheeldon nimettiin pienen kanadalaisen juniorijoukkue Nelson Leafsin valmentajaksi ja manageriksi. Hän jatkaa toimessa edelleen.
Suomen Rakettitukku
Suomen Rakettitukku Oy (yleensä vain Rakettitukku) on vuonna 1994 perustettu suomalainen yritys. Yritys myy ilotulitusvälineitä kuluttajille. Myynti keskittyy lähinnä vuoden viimeiselle viikolle uudenvuoden sesonkiin 27.–31.12. sekä elokuun viimeiseen viikonloppuun, eli Venetsialaisiin. Näistä kertyykin suurimmaksi osaksi yrityksen vuosittainen liikevaihto.
Leijonat kulttuurissa
Leijona on suurikokoinen kissapeto, joka on esiintynyt kulttuurissa tuhansien vuosien ajan.
Suomen Rakettitukku
Suomen Rakettitukku on kuluttajailotulitemyynnin markkinajohtaja Suomessa. Yrityksellä on noin 400 jälleenmyyjäpistettä ympäri Suomea sensongin aikana. Ympärivuotisia myyntipisteitä on neljä.
Leijonat kulttuurissa
thumb|Kreikkalainen leijonaveistos 500-luvulta eaa. Aikanaan leijona oli yksi kaikkien aikojen laajimmalle levinneistä nisäkkäistä. Vielä antiikin aikoihin leijonia tavattiin kaikkialla Afrikassa Saharan autiomaan keskiosia ja joitain päiväntasaajan sademetsiä lukuun ottamatta. Lisäksi leijonia tavattiin muun muassa antiikin Kreikassa, Makedoniassa, Palestiinassa sekä nykyisen Turkin alueilla ja laajalti Aasiassa aina Intiaan asti. Leijonia saattoi tavata niin nykyisen Afganistanin kuin Pakistaninkin alueilla. Leijona oli aikoinaan maailman yleisimpiä suuria nisäkkäitä. Tämän paljastavat muun muassa fossiililöydöt sekä esihistorialliset luolamaalaukset.
Suomen Rakettitukku
Yrityksen toimipaikka sijaitsee Kempeleen Hakamaalla.
Leijonat kulttuurissa
Leijonat, uskonto ja uskomukset
thumb|Leijona. Kuva 15. vuosisadan länsimaisesta astrologiakirjasta. Raamatun Evankelista Markuksen tunnuksena on siivekäs kirjaa pitelevä leijona, joka on myös Venetsian suojelija ja sen lipussa esiintyvä eläin. Leijona mainitaan useita kertoja myös Vanhassa testamentissa, esimerkiksi kertomuksessa Danielista leijonien luolassa.
Leijona on yksi Eläinradan mukaan nimetyistä länsimaisista horoskooppimerkeistä. Se on saanut nimensä Leijonan tähtikuviosta.
Kreikkalaisen mytologian mukaan Nemean leijonan surmaaminen oli ensimmäinen Herakleen kahdestatoista urotyöstä.
Leijonat sananlaskuissa ja kansanperinteessä
Leijonia voidaan pitää voiman ja rohkeuden vertauskuvina, minkä vuoksi joillekin suurille kuninkaille on annettu lisänimeksi "leijona", esimerkiksi Rikhard I Leijonamieli. Juudan leijona on juutalainen ja kristillinen symboli.
Kansainvälinen hyväntekeväisyysjärjestö on ottanut nimekseen Lionsklubi (lyhennys englanninkielisistä sanoista Liberty, Intelligence, Our Nations’ Safety) mutta suomeksi sitä kutsutaan leikkisästi Leijoniksi.
Leijonat kirjallisuudessa
Leijona on ainakin Aisopoksen ajoista saakka ollut yleinen eläin eläinsaduissa. Se on myös saanut kunnianimen eläinten kuningas.
Uudemmassa kirjallisuudessa esimerkiksi C. S. Lewisin Narnia-sarjan keskeinen hahmo Aslan on leijona. Se on nähty sekä Jumalan että Jeesuksen vertauskuvana.
Harry Potter-kirjasarjassa Leijona on Rohkelikkojen tunnus.
Leijonan oletettuun rooliin rohkeana eläimenä viittaa omalla tavallaan myös L. Frank Baumin Ihmemaa Oz -kirjojen pelokas leijona, joka pelkää omaa varjoaankin.
Muita leijonaan viittaavia kaunokirjallisia teoksia ovat Wilbur Smithin Kun leijona metsästää, Joseph Kesselin Tyttö ja leijona, Vigdis Grimsdottirin Nimeni on Isbjörg, olen leijona, Astrid Lindgrenin Veljeni, Leijonamieli ja Dzalaladdin Rumin Rakkaus on musta leijona. Gustav Hägglund nimesi muistelmateoksensa Leijona ja kyyhky.
Leijonat kuvataiteissa
thumb|Ašokan leijonapylväs thumb|Leijonapatsas Dortmundissa
Gizan sfinksin ruumis on leijonan, mutta pää ihmisen.
Intiassa 200-luvulla eaa. hallinnut Ašoka oli aikansa merkittävimpiä ruhtinaita. Hän pystytti pylvään kunnioittaakseen Buddhaa, joka saarnasi rauhaa ja vapautta maailmankaikkeuden neljään kolkkaan. Sen muistoksi Ašokan pylvään päässä oli neljään eri suuntaan karjuvia leijonia esittävä patsas. Tämä yhdestä hiekkakivestä veistetystä neljän leijonan ryhmästä tuli Intian kansallistunnus vuonna 1950.
Suomalainen taidemaalari Unto Koistinen maalasi useita leijona-aiheisiä töitä, ja omakuvansakin leijonana. Samoin Leena Luostarisen töissä arvoituksellisilla kissaeläimillä on merkittävä osa.
Leijonat elokuvissa
Metro-Goldwyn-Mayerin kuuluisa tunnuksena Leo-niminen leijona, joka karjaisee studion logossa.
George Adamsonin vaimo Joy Adamson kirjoitti perheessään eläneestä Elsa-nimisestä leijonasta joukon kirjoja, joiden pohjalta tehtiin 1970-luvulla elokuvasarja. Sen ensimmäinen osa on Elsa – vapaana syntynyt (Born Free). Adamsonien elämästä kertoo myös vuonna 1999 valmistunut elokuva Taistelu leijonista.
The Walt Disney Companyn Leijonakuningas tuotti maailmanlaajuisesti yli 783 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Elokuva kertoo Afrikassa elävästä leijonalaumasta ja sen hallinnasta käytävästä valtataistelusta. Elokuvassa on myös piirteitä William Shakespearen Hamlet-näytelmästä.
Kultainen leijona on joka vuosi jaettava Venetsian elokuvajuhlien tärkein palkinto.
Leijona heraldiikassa
Heraldiikassa leijona merkitsee perinteisesti urhoollisuutta, jaloutta ja voimaa. Leijonaa alettiin käyttää yhtenä yleisimmistä heraldisista symboleista jo heraldiikan alkuaikoina 1100-luvulla. Vanhin dokumentoitu esimerkki on vuodelta 1127 Geoffrey Plantagenetin kilvestä, jossa oli kultaisia leijonia. Leijonaa käytettiin symbolina 1100-luvulla esimerkiksi Espanjassa Leónin kuningaskunnan vaakunassa ja lipussa sekä Tanskan vaakunassa, joka otettiin käyttöön vuonna 1194.
Leijona esiintyy Suomen, Viron, Norjan, Tanskan, Englannin, Skotlannin, Bulgarian, Luxemburgin ja monen muun valtion vaakunassa. Myös monien aatelissukujen vaakunassa esiintyy leijona. Suomessa leijona on käytössä myös kenraalien arvomerkkinä.
Tyylivarkaat
Tyylivarkaat on vuosina 2011–2012 MTV3-kanavalla esitetty sisustusaiheinen ohjelma. Ohjelman juonsi Noora Shingler, sisustusarkkitehtina toimi Laura Brotherus sekä sisustussuunnittelija AMK Minna Haapakoski.
Carl Gustav von Schoultz
Carl (Karl) Gustav von Schoultz (10. lokakuuta 1776 Viapori – 4. syyskuuta 1841 Vaasa) oli suomalainen majuri. Hän toimi ennen Suomen sotaa Svartholman merilinnoituksen komentajana ja sodan aikana sen alikomentajana. Hän julkaisi Tukholmassa vuonna 1810 linnoituksen piirityksestä ja antautumisesta 48-sivuisen selvityksen ”Underdånig rapport om Svartholm fästnings belägring och öfvergång år 1808”. Hänelle myönnettiin hovineuvoksen titteli ja hänet aateloitiin vuonna 1840. Hänestä polveutuu suomalainen von Schoultzin aatelissuku. Suvun juuret ovat Liettuasta.
Kenraalimajuri Constantin Nils Lorenz von Schoultz oli Carl Gustav von Schoultzin ja Eva Kristina Kalmbergin poika.
Meanderi
Meanderi  voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Luettelo Warner Bros. -yhtiön elokuvista
Tämä on luettelo Warner Bros. -yhtiön tuottamista elokuvista.
Kiilanokkakolibri
Kiilanokkakolibri (Schistes geoffroyi), myös Augastes geoffroyi, on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Pohjois-Venezuelasta Kolumbiaan, Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Kolumbian La Roblesta vuonna 1843.
Joulu saavu mun luoksein
Joulu saavu mun luoksein on suomalaislaulaja Tomi Markkolan joululevy. Se julkaistiin 5. marraskuuta 2008. Albumi sisältää sekä uusia että vanhoja joululauluja.
Heinrich Suso
thumb|Heinrich Suso Heinrich (von) Suso, myös: Heinrich Seuse tai Heinrich von Berg (21. maaliskuuta 1295 tai 1297 Konstanz tai Überlingen – 25. tammikuuta 1366 Ulm) oli saksalainen dominikaanimunkki ja mystikko. Hän kokosi teokseensa Exemplar kansankielisiä kirjoituksiaan. Teos on säilynyt useina käsikirjoituskopioina. Alkusanoissa hän perustelee teoksen julkaisemista sillä, että hänen kirjoituksistaan on levinnyt virheellisiä kopioita.
Suso mainitsee kirjansa esipuheessa kuvaavana esimerkkinä virheellisistä kirjoituksista tekstin ”Pieni kirja ikuisesta viisaudesta” (Büchlein der Ewigen Weisheit). Toinen merkittävä teksti on hänen elämäkertansa, autohagiografiaksi luonnehdittu ”Leben Seuse”, jota hän sanoo hengellinen tyttärensä Elshbeth Stagelin kirjoittamaksi, mutta jota yleisesti pidetään hänen omana kirjoituksenaan. Hän kertoo luetuttaneensa kirjansa mestari Bartholomeuksella, joka ehti kuolla ennen teoksen valmistumista, mikä huolestutti Susoa. Hän sai kuitenkin näyssä mestari Bartholomeuksen hyväksynnän lopulliselle tekstille.
Kalle Toivola
Kalle Toivola (13. tammikuuta 1884 Terijoki – 21. toukokuuta 1911 Willoughby, Ohio ) oli amerikansuomalainen kirjailija.
Toivola syntyi mäkitupalaisen perheeseen, kävi rippikoulun ja osallistui järjestötoimintaan. Hän muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907 ja liittyi Amerikan Suomalaiseen Sosialistijärjestöön.
Toivola julkaisi runoja ja proosaa lehdissä ja tilapäisjulkaisuissa nimimerkillä Tolle Kaivola. Hänet mainitaan yhtenä amerikansuomalaisen työväenliikkeen huomattavimmista runoilijoista.
Hessenin maapäivät
pienoiskuva|Hessenin maapäivien rakennus pienoiskuva|Maapäivien nykyinen koostumus puolueittain Hessenin maapäivät (saks. Hessischer Landtag) on Saksan osavaltion Hessenin yksikamarinen kansanedustuslaitos. Se kokoontuu Stadtschlossissa, Wiesbadenissa. Lainsäätäjänä se on vastuussa lakien hyväksymisestä osavaltion tasolla ja talousarvion toteuttamisesta. Sen tärkein tehtävä on valita ja hallita osavaltion hallitusta. Hessenin osavaltion perustuslaki määrittelee maapäivien roolin 75-99 §: ssä.
Vaalitapa
Hessenin osavaltion maapäivät valitaan suhteellisella vaalitavalla joka viides vuosi. Maapäivien minimikoko on 110 edustajaa, joista puolet valitaan yhden edustajan vaalipiireistä ja puoluet puoluelistoilta. Äänestäjillä on kaksi ääntä: "ensimmäinen ääni" ehdokkaille kussakin yksittäisessä vaalipiirissä ja "toinen ääni" puoluelistalle. Puolueet voivat kuitenkin saada ns. ylijäämäpaikkoja (saks. Überhangmandat) sekä maapäivien suhteellisuuden takaavia tasaamispaikkoja (saks. Ausgleichsmandat). Tämän takia maapäivien edustajamäärä on yleensä suurempi kuin 110. Vuoden 2018 vaaleissa maapäiville valittiin 137 edustajaa.
Jessica Lucas
Jessica Lucas (s. 24. syyskuuta 1985 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan rooleistaan televisiosarjoissa Edgemont (2001–2005), Melrose Place (2009–2010), Cult (2013) ja Gotham (2015–2019), sekä elokuvissa The Covenant (2006), Cloverfield (2008) ja Evil Dead (2013).
Walesin ralli 2006
thumb|Rallin voittaja Marcus Grönholm. Walesin ralli 2006 oli MM-rallikauden 2006 16. ja viimeinen ralli, joka ajettiin 1.–3. joulukuuta. Rallin voitti Marcus Grönholm. Toiseksi sijoittui Manfred Stohl ja kolmanneksi Petter Solberg.
Tulokset
Lähde:
Karl-Erik Taukar
thumb|Karl-Erik Taukar vuonna 2012. Karl-Erik Taukar (s. 1. maaliskuuta 1989 Viljandi) on virolainen laulaja ja bassokitaristi. Hän tuli tunnetuksi Eesti otsib superstaarin eli Viron Idols-kilpailun viidennen tuotantokauden (2012) finalistina. Samoin hän esiintyi suositun virolaisen musiikkiohjelman Su nägu kõlab tuttavalt ensimmäisessä jaksossa 17. maaliskuuta 2013. Sittemmin hänestä tuli suosituimpia virolaisia artisteja.
Lapsuus ja koulutus
Taukar on kotoisin Viljandista, josta hän muutti Tallinnaan ala-asteen kolmannelle luokalle. Vasta tuolloin alkoi hänen musiikkiharrastuksensa, ensin poikakuorossa ja sitten 8. luokalla hän perusti yhtyeen kavereidensa kanssa. Taukarin äiti on laulunopettaja.
Lukion jälkeen Taukar aloitti Tarton yliopistossa journalistiikan opinnot, jotka jäivät vuonna 2013 kesken.
Joulukuussa 2012 Triin Niitoja & John4 -yhtye julkaisi ensisinglensä ”Põhjatuul”, jolla Taukar soittaa bassoa. Samoihin aikoihin käydyn Eesti otsib superstaari -kilpailun finaalin myötä ura lähti nopeaan nousuun. Taukarin oma soolokiertue käynnistyi naistenpäivän keikkasarjan (5.–10. maaliskuuta 2013) myötä yhdessä Koit Toomen ja Uku Suvisten kanssa.
Keväällä 2013 muodostettiin Elina Bornin yhtye, jossa kitaraa soitti Taavi Paomets, Karl-Erik Taukar bassoa, Stig Rästa koskettimia ja Hans Kurvits rumpuja. Kesällä 2013 käynnistyi Taukarin oma kesäkiertue. Kesän lopuksi 30. elokuuta julkaistiin Taukarin ensisingle ”Seitsme tuule poole”, joka päätyi heti viikoiksi soittolistojen kärkeen.
Palkinnot
Taukar valittiin Raadio 2:n järjestämässä ”vuoden hitti” -gaalassa (Raadio 2 Aastahitt 2013) gaalassa ”Vuoden tulokkaaksi”. Samalla hänen debyyttisinglensä ”Seitsme tuule poole” valittiin vuoden 2013 toiseksi parhaaksi hitiksi.
Karl-Erik Taukar nimettiin vuonna 2015 Viron musiikkipalkintoehdokkaaksi viidessä sarjassa: vuoden albumi, vuoden debyyttialbumi, vuoden pop-albumi, vuoden miesartisti ja vuoden paras kappale, joista Taukar voitti vuoden miesartistin ja vuoden pop-albumin palkinnon.
Yksityiselämä
Karl-Erik Taukar seurustelee laulaja Kerli Kivilaanin kanssa.