cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikael Johnson
Johnsonin väitöskirjatutkimus "How Social Media Changes User-Centred Design" yhdisti edellä mainittuja menetelmiä ja lähestymistapoja suomalaisen sosiaalisen median palvelun Habbon ja Sulake Corporation Oy:n elinkaaren pitkittäistutkimuksessa. Johnson seurasi Habbon kehittäjien ja käyttäjien vuorovaikutusta kymmenen vuoden ajan. Työtä voi pitää uutena avauksena sille, miten käyttäjäkeskeisiä menetelmiä ja niiden muutosta uudessa sovellusalueessa (kuten sosiaalinen media) voidaan tutkia. Johnsonin tapaustutkimus kyseenalaistaa totuttuja käsityksiä, ja sen keskeinen viesti on, että käyttäjien osallistumisen ajoitusta ja menetelmävalintaa tulee harkita tarkkaan. Päätöksessä kannattaa ottaa huomioon muun muassa kehittäjien ja käyttäjien välinen sosiaalinen etäisyys, käyttäjätiedon kertyminen sekä päällekkäiset ja vaihtuvat kehitysrytmit. Johnson esittää, että yleinen käyttäjien osallistamisen prosessiohjeistus kannattaa sen sijaan unohtaa, sillä se perustuu projektiajatteluun, jossa ei mietitä yhtä projektia pidemmälle ja jossa projektit aloittavat nollasta, mikä on todellisessa suunnittelussa harvinainen tilanne.
Jockey
Kuuluisia jockeyita ovat olleet muiden muassa Tony McCoy, Eddie Arcaro, Russell Baze ja Lester Piggott.
William Bentinck
thumb| William Henry Cavendish-Bentinck (14. syyskuuta 1774 Bullstrode, Buckinghamshire, Englanti – 17. kesäkuuta 1839 Pariisi, Ranska) oli brittiläinen sotilas, joka toimi Intian kenraalikuvernöörinä vuosina 1828–1835. Intian kenraalikuvernöörin virka perustettiin virallisesti hänen kaudellaan vuonna 1833, jolloin kenraalikuvernööri sai täydet valtuudet koko Brittiläisessä Intiassa. Sitä ennen hän oli virallisesti ollut vain Bengalin kenraalikuvernööri. Bentinck pyrki edeltäjiään aktiivisemmin länsimaistamaan Intiaa ja nujertamaan taantumuksellisina pitämiään uskonnollisia perinteitä.
Sotilaana Napoleonin sodissa
Lordi William Bentinck kuului alkujaan pfalzilaistaustaiseen Bentinckin aatelissukuun. Hänen isänsä oli kahdesti pääministerinä toiminut Portlandin herttua William Cavendish-Bentinck ja hänen äitinsä Dorothy Cavendish oli pääministeri William Cavendishin tytär. Hän oli isänsä toinen poika, eikä siten perinyt herttuan arvoa. Bentinck aloitti sotilasuran 17-vuotiaana Coldstream Guards -kaartindivisioonassa ja yleni sukutaustansa ansiosta jo 20-vuotiaana everstiluutnantiksi. Napoleonin sotien aikana hän osallistui vuonna 1799 Aleksandr Suvorovin Pohjois-Italian-sotaretkeen ja vuonna 1801 hän soti Itävallan armeijan mukana. Vuonna 1803 Bentinck nimitettiin vain 29-vuotiaana Madrasin kuvernööriksi Intiaan. Heinäkuussa 1806 brittiarmeijan intialaiset sepoy-sotilaat nousivat kapinaan Velloressa, koska heiltä oli kielletty uskonnollisiin tapoihin liittynyt partojen pitäminen ja turbaanien käyttö. Bentinck sai kapinoinnin kukistuttua, mutta menetti paljon miehiä. Hänet kutsuttiin pois tehtävästään seuraavana vuonna.
Bentinck palveli kenraaliluutanttina ja prikaatinkomentajana lordi Wellingtonin armeijassa tämän Espanjan-sotaretkellä. Vuosina 1811–1815 hän toimi brittien miehittämän Sisilian sotilaskuvernöörinä. Siellä hän kokosi sisilialaisista armeijan Napoleonin vastaista sotaretkeä varten, tuki vanhoillisen Bourbon-sukuisen kuninkaan syrjäyttämistä ja antoi Sisilialle edistyksellisen parlamentaarisen perustuslain. Bentinck ilmaisi tukensa myös ajatukselle Italian yhdistämisestä perustuslailliseksi monarkiaksi, mutta Britannian hallitus ei halunnut tukea tällaista suunnitelmaa. Bentinckin vuonna 1813 Kataloniaan tekemä sotaretki epäonnistui. Seuraavana vuonna hän nousi maihin Genovassa, mutta hänen esittämänsä liberaalit julistukset johtivat siihen, että Britannian hallitus kutsui hänet pois seuraavana vuonna. Palattuaan hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen.
Kenraalikuvernöörinä Intiassa
Bentinck sai vuonna 1827 nimityksen Bengalin kenraalikuvernööriksi ja hän aloitti tehtävässä seuraavana vuonna. Hän onnistui nopeasti elvyttämään Intian brittihallinnon finanssit, ja 1,5 miljoonan punnan alijäämä vaihtui vastaavansuuruiseksi ylijämääksi. Vuonna 1833 annettu Charter Act -laki uudisti Itä-Intian kauppakomppanian hallinnon, jolloin Bentinck sai varsinaisen Intian kenraalikuvernöörin aseman. Hän avasi uusia hallinnon ja oikeuslaitoksen virkoja intialaisille. Hän myös lakkautti raipparangaistuksen käytön Intian armeijassa, vaikka Britannian armeijassa se oli käytössä vielä pitkään hänen jälkeensä.
Bentinck pyrki tukemaan länsimaistumiskehitystä Intiassa selvästi edeltäjiään aktiivisemmin ja vastustustamaan joitain epähumaaneina pitämiään intialaisia perinteitä. Hän kielsi vuonna 1829 satin eli leskenpolton. Aiemmat kenraalikuvernöörit eivät olleet uskaltaneet puuttua leskenpolttoon, koska se oli uskonnollinen perinne, jonka kieltämisen arveltiin aiheuttavan levottomuuksia. Bentinck ryhtyi myös tukahduttamistoimiin rituaalisia ryöstömurhia harjoittanutta tugeenien uskonlahkoa vastaan. Bentinck kanatti utilitaristien kuten Jeremy Benthamin ja James Millin ajatuksia. Historioitsija Thomas Macaulay ylisti myöhemmin Bentinckiä ”itämaisen despotismin korvaamisesta brittiläisellä vapauden hengellä” Intiassa. Toisaalta on sanottu, että Bentinckin aloittama pyrkimys länsimaistaa Intiaa hallinnollisilla toimenpiteillä loi pohjan vuoden 1857 suurelle sepoy-kapinalle.
Bentinck palasi Englantiin maaliskuussa 1835. Hän torjui itselleen tarjotun päärinarvon ja tuli uudelleen valituksi alahuoneeseen. Hän kuoli neljä vuotta myöhemmin Pariisissa.
Sitter
Sitter on joki Koillis-Sveitsissä. Se on Thurin sivujoki. Joen pituus on 58 km. Se saa alkunsa Appenzellin Alpeilta, Säntiksen koillispuolelta. Sitterin alkujoet ovat Brüelbach, Wissbach ja Schwendibach, jotka yhdistyvät Sitteriksi Schwenden Weissbadissa. Joki laskee Thuriin Bischofszellissa, Sankt Gallenin luoteispuolella.
Sitter virtaa Appenzell Innerrhodenin, Appenzell Ausserrhodenin, Sankt Gallenin ja Thurgaun kantonien alueilla. Isoimmat paikkakunnat joen varrella ovat Appenzell ja Sankt Gallen.
Vesivoima
Sitterissä ja sen sivujoessa, Urnäschissä, on yhteensä seitsemän vesivoimalaa.
Aiheesta muualla
47.35°N, 9.38333°W
Vuomapää
Vuomapää on tunturi Saariselällä, Urho Kekkosen kansallispuistossa. Se on 690 metriä korkea. Se sijaitsee Saariselän kaakkoisosassa, Hammasjoen ja Jaurujoen välisellä alueella. Tämän tunturin pohjoisosa on nimeltään Hammaspää ja tunturin itäosassa sijaitseva alue on Sihvelinlakopää. Vuomapään lähellä on Repoaavan suo. Tunturin alapuolella on Hammaskuru, jossa Hammasjoki virtaa.
Spin FM
Spin FM oli suomalainen nettiradio, joka lähetti ohjelmaa suomeksi ja englanniksi. Spin FM kuului aikaisemmin Helsingissä, jonka pääkohderyhmänä olivat 15-40-vuotiaat kaupunkilaiset. Heinäkuussa 2015 Spin FM ilmoitti jatkavansa toimintaansa nettiradiona.
Vesku Mataran perustama kanava aloitti toimintansa keväällä 2009. Spin FM kuului Citydigital-mediaperheeseen. Kanavan omisti Spin Media Oy, joka tuotti myös TV-ohjelmia ja tapahtumia. Spin FM oli RadioMedian jäsen.
Kanava tavoitti erityisen hyvin Suomessa asuvia ulkomaalaisia ja maahanmuuttajia sekä urbaanista musiikista pitävää kuulijakuntaa. Ohjelmien juontajina on sekä suomalaisia että ulkomaalaisia.
Spin FM:n lähetysstudio sijaitsi aina keskeisellä paikalla Helsingissä (kauppakeskus Forum, Narinkkatori, Kampin kauppakeskus). Toimitus sijaitsi vuonna 2013 Tiger-yökerhon yhteydessä Kampissa Helsingin keskustassa.
Radioasema kuului ainoastaan pääkaupunkiseudulla taajuudella (101.4MHz). Vuoden 2011 loppuun asti se kuului myös Tampereella (88,7 MHz), Jyväskylässä (106,4 MHz), Porvoossa (104,8 MHz), Oulussa (105,4 MHz) ja Lahdessa (87,6 MHz). 1. helmikuuta 2013 aseman Helsingin taajuus vaihtui taajuudelle 101,4 MHz. 31. maaliskuuta 2012 aseman Helsingin taajuus vaihtui taajuudelle 105,8 MHz. Entinen taajuus oli 107,9 MHz. Spin FM sai Kankaanpäästä taajuuden 100,7 MHz ja Porista taajuuden 100,0 MHz sekä Turusta taajuuden 92,2 MHz.
Spin Media Oy:n toiminta päättyi 24.8.2020 Spin Group Oy:n 17.2.2020.
Domen Prevc
Domen Prevc (s. 4. kesäkuuta 1999 Kranj) on slovenialainen mäkihyppääjä, joka edustaa SK Triglav Kranjia.
Prevc saavutti lentomäen MM-kilpailuissa joukkuekilpailun kultaa Vikersundissa 2022 ja hopeaa Oberstdorfissa 2018. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kuudes 2022.
Prevc debytoi mäkihypyn maailmancupissa marraskuussa 2015 sijoittuen Klingenthalin joukkuemäessä Slovenian kanssa toiseksi. Henkilökohtaisella tasolla hän debytoi seuraavana päivänä sijoittuen suurmäen kilpailussa kahdeksanneksi ja saavuttaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Engelbergissä joulukuussa 2015 sijoituttuaan toiseksi. Hän sijoittui samalla kaudella toiseksi myös Sapporon ensimmäisessä kilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti marraskuussa 2016 Rukalla. Samalla kaudella hän voitti myös Klingenthalissa, Lillehammerin ensimmäisen kilpailun sekä Engelbergin toisen kilpailun, sijoittui toiseksi Engelbergin ensimmäisessä kilpailussa ja kolmanneksi Wisłan toisessa kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kaudella 2016–2017 kuudes. Hän voitti maaliskuussa 2019 Vikersundin lentomäkikilpailun ja oli toinen Planicassa. Tammikuussa 2023 hän oli kolmas Kulmin lentomäessä.
Continental Cupissa Prevc debytoi heinäkuussa 2014 synnyinkaupungissaan. Avausvoittonsa hän saavutti lokakuussa 2015 Klingenthalissa.
Prevc saavutti hopeaa normaalimäestä Niko Kytösahon jälkeen ja kultaa joukkuemäestä vuoden 2015 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta. Lisäksi hän saavutti hopeaa nuorten MM-kisojen normaalimäestä sekä kultaa sekajoukkuemäestä Râșnovissa 2016.
Myös Prevcin isoveljet Peter ja Cene ovat mäkihyppääjiä.
Netta Walldén
Netta Walldén (s. 22. huhtikuuta 1973 Orivesi) on suomalainen kirjailija sekä äidinkielen ja kirjallisuuden lehtori. Hän on kirjoittanut muun muassa Rubenin tutkimuksia -lastenkirjasarjaa.
Ura
Walldén on opiskellut Tampereen yliopistossa muun muassa suomen kieltä, kirjallisuutta ja tiedotusoppia sekä markkinointia ja luovaa kirjoittamista Kriittisessä Korkeakoulussa. Ennen opettajaksi ryhtymistä hän työskenteli muun muassa UPM Kymmenen palveluksessa. Walldénin tekstejä on palkittu Pirkanmaan kirjoituskilpailussa, vuonna 2007 proosasarjassa ja vuonna 2008 lyriikkasarjassa.
Vuonna 2011 ilmestyi Walldénin esikoisteos ja Rubenin tutkimuksia -kirjasarjan ensimmäinen osa, Ruben ja rouva Mallamudin tapaus. Sarjassa 11-vuotias Ruben tutkii sisarensa kanssa outoja tapahtumia kotipaikassaan Saarnilaaksossa. Walldén inspiroitui kirjoittamaan kirjan Elliott Smithin kappaleen ”Waltz #2” myötä, ja kirjan alussa onkin lainaus kappaleesta. Teos oli Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuonna 2012.
Walldén toimitti yhdessä Hanna van der Steenin kanssa Anni Nykäsen kuvittaman, nuorille suunnatun kokoelmateoksen Mikä moka!, joka ilmestyi lokakuussa 2013.
Walldén on Suomen Nuorisokirjailijat ry:n puheenjohtaja. Hän on ollut myös Lukukeskuksen hallituksen jäsen. Walldén asuu Helsingissä.
Wilhelm Meisterin oppivuodet
Wilhelm Meisterin oppivuodet (alkuteos: Wilhelm Meisters Lehrjahre, 1795-96) on Johann Wolfgang von Goethen romaani, jota pidetään yleisesti ensimmäisenä kehitysromaanina.
Vastaanotto
Goethen teos vaikutti merkittävällä tavalla saksalaisen varhaisromantiikan kirjallisuusteoriaan. Friedrich Schlegel julkaisi Wilhelm Meisterin oppivuosista romantikkojen Athenäum-lehdessä esseen "Über Goethes Meister" (1798). Lisäksi Schlegel väitti lehden sivuilla, että tämä romaani oli yhtä merkittävä aikakauden tendenssi kuin Ranskan vallankumous ja Fichten Tiedeopin perusta (1794) -teos. Teoksen "vallankumouksellisuus" liittyi ennen kaikkea sen tapaan esittää ensimmäistä kertaa kirjan päähenkilö historiallisesti muuttuvana ja ympäröivien yhteiskuntaolosuhteiden tuottamana. Fichten idealistiseen filosofiaan sitä puolestaan yhdisti ajatus siitä, että ulkomaailma on aina voimakkaasti havainnoijan itsensä muokkaama.
Teokseen sisään on myös kirjoitettu kirjallisuusteoreettisia pohdintoja, jotka käsittelevät Shakespearen Hamlet-näytelmän tulkintaan. Myös James Joyce viittasi Goethen Shakespeare-tulkintoihin Ulysses-romaanissaan.
Suobarbi
Suobarbi kuvattiin tieteelle vuonna 1822. Laji painaa yleensä korkeintaan 60 grammaa ja voi kasvaa korkeintaan 15 senttimetrin mittaiseksi. Suobarbi on talouden kannalta tärkeä kalalaji. Suobarbi on IUCN:n mukaan elinvoimainen laji.
Gerdy Troost
thumb|upright=1.35|Gerdy Troost (keskellä) vasemmalla puolellaan [[Adolf Hitler sekä oikealla Adolf Ziegler ja Joseph Goebbels Saksalaisen taiteen talon luona 5. toukokuuta 1937.]]
Gerhardine ”Gerdy” Troost o.s. Andresen (3. maaliskuuta 1904 Stuttgart – 30. tammikuuta 2003 Bad Reichenhall) oli saksalainen arkkitehti, Adolf Hitlerin suosikkiarkkitehdin Paul Ludwig Troostin vaimo ja Hitlerin ystävä.
Gerdy tutustui arkkitehti Paul Ludwig Troostiin 1923. Seuraavana vuonna he muuttivat yhdessä Müncheniin ja menivät naimisiin 1925. Hän tutustui Hitleriin miehensä kautta 1930 ja liittyi itsekin Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1932. Paul Ludwig kuitenkin kuoli 1934, ja Gerdy otti miehensä yrityksen johtoonsa yhdessä Leonhard Gallin kanssa. Gerdy pysyi Hitlerin ystävänä ja oli tämän seurana taidenäyttelyvierailuilla. He keskittyivät suunnittelemaan tilaustöinä taide-, lahja- ja sisustusesineitä natsi-Saksan johtajille sekä osallistuivat muun muassa Paul Ludwig Troostin suunnitteleman Münchenin Saksalaisen taiteen talon Haus der Deutschen Kunstin rakentamiseen. Gerdy toimi talon johtokunnassa. Hitlerin syntymäpäivänä vuonna 1937 Gerdy nimitettiin saksalaisen arkkitehtuurin professoriksi. Seuraavana vuonna hän julkaisi natsi-Saksan rakennusarkkitehtuuria käsittelevän kirjan Das Bauen im neuen Reich. Gerdy pysytteli Hitlerin lähettyvillä toimien neuvonantajana arkkitehtonisissa kysymyksissä sodan loppuun asti.
Sodan jälkeen denatsifikaatio-oikeus antoi hänelle lievän tuomion natsien tukemisesta ja yhteistyöstä: hän sai sakkoja 500 markkaa ja hänet asetettiin ammatinharjoituskieltoon kymmeneksi vuodeksi. Kiellon jälkeen Gerdy jatkoi työtä arkkitehtina. Vuoden 1945 jälkeen hän oli Winifred Wagnerin läheinen ystävä.
Kaj Lindén
Kaj Emil Lindén (15. elokuuta 1931 Helsinki – 11. tammikuuta 2013 Espoo ) oli suomalainen toimittaja ja uutisankkuri. Hän juonsi Pirkko Arstilan kanssa televisioyhtiö Mainos-TV:n ensimmäisen uutisohjelman, Kymmenen uutisten lähetyksen 1. syyskuuta 1981. Ennen uraansa MTV:ssä Lindén toimi Helsingin Osakepankissa, ja sen jälkeen hänen äänensä tuli tunnetuksi Suomen Tietotoimiston uutisista, jotka lähetettiin Yleisradion radiokanavilla. Lindén luki viimeisen uutislähetyksensä 31. elokuuta 1996. Hänen uransa uutisankkurina kesti lähes päivälleen 15 vuotta.
Vale-Valdemar
thumb|Vale-Valdemarin sinetti. Vale-Valdemar (k. 1356) oli huijari, joka hallitsi vuosina 1348–1350 pääosaa Brandenburgin rajakreivikunnasta väittäen olevansa vuonna 1319 kuollut rajakreivi Valdemar.
Kaj Lindén
Jäätyään eläkkeelle MTV:stä Lindén esiintyi muutamissa televisiomainoksissa ja esiintyi radion uutistenlukijana The Joulukalenteri -televisiosarjassa 1997.
Vale-Valdemar
Oikea rajakreivi Valdemar oli kuollut vuonna 1319 ja koko Askanian dynastia oli sammunut Brandenburgissa hänen serkkunsa Henrik II:n kuoltua seuraavana vuonna. Rajakreivikunta siirtyi sen jälkeen Wittelsbach-sukuiselle Ludvig V:lle. Vuonna 1348 Saksaan ilmaantui Jerusalemista palannut pyhiinvaeltaja, joka väitti olevansa rajakreivi Valdemar ja joka muistutti tätä ulkoisesti. Mies sai vakuutettua Wolmirstedtissa kokoontuneet ruhtinaat ja jopa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle IV:n, joka oli Wittelsbachien vastustaja. Kun Vale-Valdemar ei ilmaantunut vuoden 1350 Nürnbergin valtiopäiville puolustamaan kertomustaan, hänet julistettiin huijariksi. Häntä kuitenkin tuettiin Brandenburgissa, josta hänet saatiin ajettua pois vasta vuonna 1355. Vale-Valdemar asettui tämän jälkeen Askania-suvun toisen haaran hallitseman Anhaltin hovin turviin. Hän kuoli seuraavana vuonna.
Kaj Lindén
Ennen toimittajanuraansa Lindén soitti kontrabassoa Helsingin kaupunginorkesterissa.
Simo Ojanen
Simo Juhani Ojanen (9. marraskuuta 1940 Urjala – 29. heinäkuuta 2021 Pori) oli suomalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hän julkaisi lähes 30 teosta, joista suurin osa oli lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Ojasen luomista hahmoista tunnetuin oli Sirkuspelle Hermanni.
Elämä ja tuotanto
Kansakoulun käytyään Ojanen opiskeli Työväen Akatemiassa. Tämän jälkeen hän työskenteli toimittajana Hämeen Sanomissa 1964–1967 ja Satakunnan Kansassa 1967–1972. Ojanen julkaisi ensimmäisen romaaninsa vuonna 1970 ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi 1972. ​
Ojasen tuotanto käsittää lähes 30 kirjaa, joiden joukossa on aikuisten romaaneja sekä lasten- ja nuortenkirjallisuutta. Hän julkaisi myös kaksi scifi- ja fantasiakirjallisuudeksi luettavaa teosta. 2000-luvulla Ojanen vähensi proosan kirjoittamista ja jatkoi uraansa näytelmäkirjailijana. Hän kirjoitti yli kaksikymmentä näytelmää, joita ovat esittäneet lähinnä harrastajateatterit. Ojasen näytelmistä tunnetuin oli urjalalaisesta kuvataiteilijasta Lauri Saaresta kertova Tulisielu, joka sai ensi-iltansa Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2004.
Ojasen luomista hahmoista tunnetuin oli Sirkuspelle Hermanni, josta kertovaa televisiosarjaa hän käsikirjoitti TV2:lle vuosina 1978–1988. Ojanen kehitti hahmon 1970-luvun alkupuolella, kun hänen tyttärilleen eivät kelvanneet kirjoista luetut sadut. Hieman myöhemmin Ojanen lähetti tarinoitaan Yleisradiolle, jossa niistä tehtiin Pikku Kakkosessa esitetyt sarjat.
Ojasen muita tunnettuja käsikirjoitustöitä olivat niin ikään Pikku Kakkosessa esitetyt animaatiosarjat Kolme ässää ja Joonas. Mikko Kunnaksen piirtämä Kolme ässää on myyty myös ulkomaille. Lisäksi Ojanen käsikirjoitti Rölli-televisiosarjan jaksoja.
Yksityiselämä
Vuonna 2006 Ojanen liittyi ortodoksiseen kirkkoon, jonka parissa hän teki runsaasti vapaaehtoistyötä. Ojanen kuoli Porin kaupunginsairaalassa heinäkuussa 2021 kolme vuotta aikaisemmin todettuun syöpään. Ojanen on haudattu Porin vanhan hautausmaan uurnahauta-alueelle.
Ojasen tytär on kirjailija Soila Ojanen.
Stephen J. Cannell
thumb|right|Cannell vuonna 2005. Stephen Joseph Cannell (5. helmikuuta 1941 Los Angeles, Kalifornia – 30. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen televisiotuottaja, kirjailija ja näyttelijä.
Sofia Carson
Sofia Carson (oik. Sofía Daccarett Char; s. 10. huhtikuuta 1993 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten vuonna 2015 alkaneesta Disney-elokuvasarjasta Descendants, joissa hän esittää Lumikki-saduista tutun pahan kuningattaren tytärtä.
Varhainen elämä
Carson syntyi Fort Lauderdalessa, Floridassa José F. Daccarettille ja Laura Char Carsonille, jotka ovat kolumbialaisia maahanmuuttajia. Hän valitsi taiteilijanimensä amerikkalaisen isoäitinsä, Lauraine Carsonin mukaan. Carson kävi St. Hugh Schoolia ja valmistui Carrollton School of the Sacred Heart -koulusta Miamissa. Sen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Kalifornian yliopistoon.
Laulajana
Uransa alussa Carson esiintyi yhdessä eräiden tunnettujen kolumbialaisten laulajien kanssa vuoden 2011 FIFA U-20 World Cupissa. 2012 hän solmi levytyssopimuksen BMI:n kanssa. Vuonna 2015 hän siirtyi Hollywood Recordsin alaisuuteen. Carson lauloi neljällä kappaleella Descendants-elokuvan soundtrackillä. Hän julkaisi debyyttisinglensä ”Love Is the Name” vuonna 2016.
Mathew Belcher
Mathew "Mat" Belcher (s. 20. syyskuuta 1982 Gold Coast, Queensland) on australialainen kilpapurjehduksen olympiavoittaja ja maailmanmestari. Belcher on 173 senttimetriä pitkä ja 62 kilogrammaa painava.
Sofia Carson
Näyttelijänä
Carson ja Sabrina Carpenter esittävät päärooleja 2016 julkaistussa Disney-elokuvassa Adventures in Babysitting.
Mathew Belcher
Belcher voitti Malcom Pagen kanssa kultaa 470-luokasta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. MM-kilpailuista Belcherillä on yksi kulta 420-luokasta vuodelta 2000 ja kuusi kultaa 470-luokasta. Vuoden 2012 olympialaisten jälkeen Belcherin uudeksi pariksi tuli Will Ryan.
Sofia Carson
Näyttelijänä
Vuonna 2019 Carson valittiin esittämään Ava Jalalia draamatrillerisarjassa Pretty Little Liars: The Perfectionists, joka on Valehtelevat viettelijät -sarjan spin-off.
Mathew Belcher
Belcherin valmentajana toimii Victor Kovalenko. Hän aloitti purjehduksen seitsenvuotiaana.
MTV Unplugged (Katy Perry)
MTV Unplugged on Katy Perryn livealbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2009. Albumi nauhoitettiin New Yorkissa 22.7.2009. Levyn mukana on dvd, jossa on videomateriaalia esityksistä sekä haastattelu.
Lyhytnokkakakadu
Lyhytnokkakakadu (Zanda latirostris) on australialainen papukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Lyhytnokkakakadun pituus on 53–58 cm ja paino keskimäärin 730 g. Sen höyhenpuku on musta, kaulan sivuilla ja pyrstössä on valkoiset kuviot. Koiraan nokka on kokonaan musta ja paljas silmärengas on tumman vaaleanpunainen, kun taas naaraan nokka on vaaleanharmaa, silmärengas on harmaa ja poskilaikku pienempi.
Laji luettiin aikaisemmin mustakakadun (Zanda funereus) alalajiksi.
Esiintyminen
Lyhytnokkakakadut elävät Lounais-Australiassa. Lajin kokonaispopulaatio on noin 60 000 yksilöä, joka on jakaantunut neljään erillispopulaatioon. Lajin taantuminen alkoi 1970-luvulla ja se on uhanalainen. Suuri osa sen elinympäristöstä on muokattu vehnäpelloiksi. Lajin munia ja poikasia myös kerätään laittomasti.
Elinympäristö
Lyhytnokkakakadut elävät kuivahkoilla metsä- ja pensaikkomailla, etenkin eukalyptusmetsiköissä. Ne lisääntyvät enimmäkseen sisämaassa ja pesimättömien lintujen parvet vaeltelevat rannikkoseuduilla. Parvissa saattaa olla jopa 5 000 yksilöä.
Lisääntyminen
Pesä on yleensä joko elävän tai kuolleen eukalyptuspuun kolossa. Pari valitsee yleensä aina uuden pesäkolon. Pesäkolon syvyys vaihtelee 0,25 metristä kuuteen metriin. Naaras munii yhden tai kaksi munaa, joita se hautoo 28–29 päivää. Kaksimunaisissa pesissä 95 %:ssa tapauksia myöhemmin kuoriutunut poikanen kuolee 48 tunnin kuluessa. Aluksi naaras huolehtii yksin poikasesta, parin-kolmen viikon kuluttua myös koiras osallistuu ruokintaan. Poikaset jättävät pesän 10–11 viikon ikäisinä, mutta ovat vielä sen jälkeen riippuvaisia emoistaan useiden kuukausien ajan. Naaras on sukukypsä neljän tai viiden vuoden ikäisenä. Lyhytnokkakakadut elävät luonnossa vähintään 19-vuotiaiksi.
Ravinto
Lyhytnokkakakadut syövät puiden siemeniä (Banksia, Dryandra, Hakea, Grevillea, Allocasuarina, Eucalyptus, Pinus), kukkivien puiden mettä (Dryandra, Lambertia, Callistemon, Banksia ja Eucalyptus) sekä hyönteisten toukkia.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1924
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1924 pelattiin Milanossa olympiakisojen jälkeen 12.–15. maaliskuuta. Mestaruuden voitti Ranska.
Kymi (täsmennyssivu)
Kymi voi viitata seuraaviin:
Henry Koski
Henry Koski (1887 Orivesi – 1952 Superior, Wisconsin) oli amerikansuomalainen toimittaja sekä työväen- ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.
Vuokraviljelijän perheeseen syntynyt Koski muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1907, työskenteli metsä- ja kaivostyöläisenä ja liittyi sosialistiseen liikkeeseen. Hän toimi ammattiliiton virkailijana ja Työmiehen toimittajana ja liittyi 1920-luvun alussa kommunistiseen liikkeeseen. Vuosina 1923–1926 Koski oli Työmiehen päätoimittaja. Hän erosi Yhdysvaltain Suomalaisesta Työväenjärjestöstä ja kommunistipuolueesta amerikansuomalaisesta Keskusosuuskunnasta käydyn taistelun aikana. Sen jälkeen Koski toimi Keskusosuuskunnan johdossa ja työskenteli Työväen Osuustoimintalehden toimittajana.
Robert May (biologi)
Robert McCredie May (8. tammikuuta 1936 Sydney, Australia – 28. huhtikuuta 2020 ) oli australialainen ekologi. Hän opiskeli fysiikkaa ja aloitti työuransakin tuon tieteen parissa. Hän kiinnostui kuitenkin 1960-luvulla populaatiodynamiikasta ja on kirjoittanut teoreettisesta ekologiasta. May on toiminut Britanniassa hallituksen tieteellisenä neuvonantajana ja Royal Societyn johtajana.
Nuoruus ja opiskelu
Robert May syntyi Sydneyssä 1936. Hänen lapsuus oli melko yksinäinen, ja hän pelasi paljon palapelejä ja pulmapelejä.
May kävi Sydneyssä high schoolinsa ja oli muun muassa koulun väittelykilpailun kuuluneeseen joukkueeseen. Hän suoritti high schoolin erinomaisin arvosanoin ja aloitti 1953 kemiantekniikan opinnot Sydneyn yliopistossa. Hän opiskeli kemiantekniikan lisäksi fysiikkaa ja matematiikkaa. Hän valmistui 1956 kandidaatiksi ja 1959 tohtoriksi. Mayn väitöskirjatutkimus käsitteli suprajohtavuutta.
Ura
May jätti Australian 1959 ja suoritti väitöskirjan jälkeistä tutkimusta Harvardin yliopistossa. Hän oli 1959–1961 sovelletun matematiikan luennoitsija.
May palasi vuoden 1961 lopulla Sydneyn yliopistoon, missä hänestä tuli fysiikan laitoksen vanhempi luennoitsija. Hänet nimitettiin 1964 apulaisprofessoriksi, ja vuonna 1969 hän sai ensimmäisen kahdesta henkilökohtaisesti professuuristaan. May kiinnoistui samaan aikaan myös tieteen yhteiskunnallisesta vastuusta ja eläinten populaatiodynamiikasta.
May vastaanotti 1973 biologian professuurin Princetonin yliopistosta. Siellä hän keskittyi populaatiobiologiaan. May julkaisi 1973 teoksen Stability and Complexity in Model Ecosystems, joka muutti ekologien näkemystä monimutkaisista ja yksinkertaisista ekosysteemeistä. May toi kirjassaan ekologiaan erilaisia epälineaarisen matematiikan malleja ja deterministisen kaaoksen tutkimuksen. Mayn käyttämät mallit siirtyivät myös tarttuvien tautien sekä biodiversiteetin tutkimukseen.
Maysta tuli 1988 Royal Societyn tutkimusprofessori Oxfordin yliopistossa. May on 1990-luvulla muun muassa kehittänyt tapoja arvioida maailmassa elävien ja toisaalta sukupuutteen kuolleiden tai pian kuolevien eliölajien määrää.
May oli virkavapaalla 1995–2000, jolloin hän toimi Britannian hallituksen johtavana tieteellisenä neuvonantajana ja Office of Science and Technologyn johtajana. Royal Societyn johtajana hän toimi 2000–2005.
HIRLAM
HIRLAM, lyhenne englannin sanoista High Resolution Limited Area Model ("tarkka rajatun alan malli") on tietotekninen säämalli, jota käytetään sääennusteiden laatimisessa. Mallin rajattu ala on esimerkiksi Skandinavian, Euroopan tai Pohjois-Amerikan suuruinen. HIRLAM säämallia ajetaan neljä kertaa vuorokaudessa (00, 06, 12 ja 18 UTC), joissa jokaisessa ennustepituus on 54h. Mallissa käytetty vaakasuuntainen hilaväli on 0.068 astetta, joka vastaa n. 7.5 km. Pystysuunnassa mallissa on 65 tasoa, joista 20 on sijoitettu ilmakehän alimpaan 1 000 metriin.
Hirlamin A-versio valmistui vuonna 2006. Myös Suomen ilmatieteen laitos kehittää HIRLAM:ia. Hirlam pystyy ennustamaan kolmen vuorokauden sään 3–16 kilometrin tarkkuudella.
Sant’Angelo
Sant’Angelo on Rooman yhdestoista rione, jota ympäröivät lännessä Regola ja Sant’Eustachio, pohjoisessa Pigna, idässä Campitelli sekä etelässä Ripa ja Tiberjoki. Sen koko on noin 14 hehtaaria, väkiluku 1 200 ja väestötiheys 8 400 asukasta neliökilometrillä (2013) – se on pienikokoisin Rooman rioneista.
Sant’Angelo tunnetaan keskiajalla perustetusta juutalaiskorttelista ja useista antiikinaikaisista raunioista. Kirkkovaltio pakotti kaupungin juutalaisasukkaat elämään juutalaiskorttelin ahtaissa oloissa keskiajalta 1870-luvulle asti. Geton itäreunalla sijaitsee keisari Augustuksen Octavia-siskonsa mukaan nimeämä Porticus Octaviae, joka toimi Rooman valtakunnan aikoina forumina ja keskiajalla kalatorina. Hieman idempänä ovat Apollo Sosiuksen temppelin rauniot sekä keskiajalla linnoitukseksi muutettu Marcelluksen teatteri. Teatterin eteläpuolella on San Nicola in Carceren kirkko, joka rakennettiin roomalaisen vihannestorin raunioille – kirkon eteläseinään on upotettu pylväitä torin kupeessa sijainneesta Spesin temppelistä. Kaupunginosan pohjoisosa on kapeiden katujen muodostama sokkelo, jonka keskellä kohoaa keskiaikainen Torre Marganan torni.
Rajat
Sant’Angelon rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Risto Luukkonen
Risto Valter Luukkonen (13. heinäkuuta 1931 Tuusula – 12. elokuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä. Hän voitti kahdesti ammattilaisten Euroopan-mestaruuden.
Amatööriura
”Ripa” Luukkonen edusti Suomea Helsingin 1952 olympialaisissa 51-kiloisten sarjassa. Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaiselle Nathan Brooksille tuomariäänin 0–3; Brooks voitti lopulta kultaa. Berliinin EM-kilpailuissa 1955 Luukkonen hävisi 51 kilogramman sarjan ensimmäisessä ottelussaan unkarilaiselle Josef Nagylle tuomariäänin 0–3.
Seuratasolla Luukkonen edusti Helsingin Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden 54 kilogramman sarjassa vuosina 1955 ja 1956 sekä 51-kiloisissa vuonna 1957. Hän osallistui 21 maaotteluun ja voitti niissä 14 kertaa.
Ammattilaisura
Luukkonen aloitti ammattilaisuransa lokakuussa 1957 Helsingissä voittamalla viidennen erän teknillisellä tyrmäyksellä belgialaisen Jean Peemansin. Samana vuonna hän voitti vielä kaksi muutakin vastustajaansa. Vuonna 1958 hän voitti kaikki neljä otteluaan. Vuonna 1959 hän kahden voiton jälkeen otteli kesäkuussa ratkaisemattoman espanjalaisen Mimun Ben Alin kanssa. Hän pääsi Helsingissä 4. syyskuuta 1959 ottelemaan espanjalaisen Young Martinin kanssa kärpässarjan Euroopan-mestaruudesta ja voitti tuon 15-eräisen ottelun pisteillä.
Lokakuussa 1959 Luukkonen mursi peukalonsa ja joutui jättämään väliin suunnitellun ottelumatkansa Etelä-Amerikkaan ja Kaukoitään. Helmikuussa 1960 hän keskenkuntoisena kärsi ammattilaisuransa ensimmäisen pistetappion irlantilaiselle John Caldwellille. Tämä ottelu ei kuitenkaan koskenut EM-titteliä, joka pysyi edelleen Luukkosen nimissä. Huhtikuussa häneltä murtui jälleen käden luu ja hän piti yli puolen vuoden ottelutauon. Vuonna 1960 hän voitti yhteensä kolme ottelua saavuttaen muun muassa lokakuussa Caracasissa kuudennen erän teknillisellä tyrmäyksellä voiton venezuelalaisesta Ramon Ariasista ja nousi The Ring -lehden listalla maailmanmestarin kuudenneksi haastajaksi.
Huhtikuussa 1961 Luukkonen hävisi pisteillä ranskalaiselle Jean Guerardille ja 29. kesäkuuta 1961 Algherossa hän menetti EM-tittelinsä italialaiselle Salvatore Burrunille. Loppuvuonna hän vielä voitti yhden ja hävisi yhden ottelun. Vuonna 1962 hän voitti viisi ottelua, joista kaksi tyrmäyksellä, ja otteli Jean Guerardin kanssa ratkaisemattoman. Vuonna 1963 hän voitti kaksi ottelua tyrmäyksellä ja seitsemän ottelua pisteillä ennen kuin pääsi 9. joulukuuta 1963 Helsingissä ottelemaan kääpiösarjan Euroopan-mestaruudesta Mimun Ben Alin kanssa. Luukkonen sai pistevoiton ja nousi toisen kerran urallaan Euroopan-mestariksi.
Maaliskuussa 1964 Luukkonen hävisi skotlantilaiselle Walter McGowanille mutta tämä ottelu ei koskenut EM-titteliä. Helsingissä 22. toukokuuta 1964 hän puolusti menestyksekkäästi titteliään ottamalla 15-eräisessä ottelussa pistevoiton ranskalaisesta Pierre Vetroffista. EM-titteli vietiin häneltä pois hänen kieltäydyttyään ottelemasta Mimun Ben Alia vastaan Barcelonassa. Loppuvuonna 1964 hän voitti vielä kaksi ottelua. Alkuvuonna 1965 hän voitti kaksi ottelua sekä otteli yhden ratkaisemattoman. Uransa kuusi viimeistä ottelua hän hävisi pisteillä. Viimeinen vastustaja oli ruotsalainen Jan Persson 22. huhtikuuta 1966 Tukholmassa.
Ammattilaisurallaan Risto Luukkonen otteli 48 kertaa. Hän voitti 34 ja hävisi 11 ottelua, ja kolme päättyi ratkaisemattomaan.
Chishima (1890)
Chishima oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1892 valmistunut panssaroimaton risteilijä. Se upposi törmättyään toiseen alukseen 30. marraskuuta 1892.
Valmistus
Chishiman suunnitteli ranskalaisen sotilasneuvonantaja Emile Bertin osana vuoden 1887 hankintoja. Alus valmistettiin Ateliers et Chantiers de la Loiren telakalla Saint-Nazairessa Ranskassa, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1890. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 26. marraskuuta ja valmistui 1. huhtikuuta 1892.
Chishiman kylkikaaret ja -levyt olivat terästä. Alus oli varustettu kolmella mastolla, joissa oli parkkitakilointi avustamaan risteilemistä. Aluksen kahteen akseliin oli kytketty kumpaankin oma höyrykone. Pääaseistuksena oli viisi kolmen tuuman tykkiä ja apuaseina kuusi yhden naulan tykkiä. Lisäksi aluksella oli kolme kannelle asennettua torpedoputkea, joihin oli viisi torpedoa.
Palvelus
Chishiman palvelukseen otto viivästyi reilulla vuodella, koska se ei kyennyt saavuttamaan asetettua tavoitenopeuttaan. Alus ei ylittänyt 19 solmun nopeutta, vaikka sopimukseen oli kirjattu 22 solmun vaade. Ranskan hallitus lupasi maksaa kompensaatioita Japanin hallitukselle asian hyvittämiseksi. Alus suoritti koeajot matkalla Japaniin, jolloin sen miehistönä oli 80 japanilaista ja 11 ranskalaista teknikkoa. Alus teki matkan Aleksandrian, Suezin kanavan ja Singaporen kautta. Matkan aikana ennen Nagasakiin saapumista aluksella todettiin lukuisia vikoja, kuten kattiloiden vuotamista ja höyrylinjojen pettämistä.
Alus liitettiin virallisesti keisarillisen Japanin laivastoon 24. marraskuuta 1892. Ainoastaan viikkoa myöhemmin 30. marraskuuta se tuhoutui Matsuyaman edustalla yöllisessä törmäyksessa brittiläisen P&O:n kauppa-alus Ravennan kanssa. Kauppa-alus törmäsi aluksen kylkeen leikaten Chishiman kahtia kärsien itse vain vähäisiä vaurioita. Onnettomuudessa aluksen kapteeni ja 74 miehistönjäsentä hukkuivat.
GFS
GFS voi tarkoittaa seuraavia:
Karel Holý
Seuraura
Holý edusti kotimaassaan ainoastaan HC Sparta Prahaa, jossa hän pelasi ensimmäiset Tšekkoslovakian pääsarjaottelunsa kaudella 1974–1975, jolloin Holý teki 38 runkosarjaottelussa tehot 7+12=19. Hän teki liigan yhden kauden piste-ennätyksensä kaudella 1982–1983 tehoilla 23+31=54, joilla Holý oli Sparta Prahan paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Pavel Richterin jälkeen. Hän jakoi koko Tšekkoslovakian pääsarjan pistepörssin kuudennen sijan HC Plzeňin František Černýn kanssa.
Maajoukkueura
Holý edusti Tšekkoslovakiaa Lake Placidin olympiakisoissa 1980. Hän kuului myös Kanada-cupissa hopeaa voittaneeseen joukkueeseen vuonna 1976, mutta Holý ei mahtunut kuitenkaan kertaakaan Tšekkoslovakian kokoonpanoon. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1976, jolloin Holý voitti pronssia. Hän voitti koko turnauksen maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Neuvostoliiton Valeri Evstifejevin jälkeen. Holý valittiin tähdistökentälliseen. Hän pelasi myös alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1975, jolloin Holý voitti hopeaa. Hänet palkittiin turnauksen parhaana hyökkääjänä.
Muuta
Holý on uransa jälkeen työskennellyt mm. juniorivalmentajana ja urheiluliikeyrittäjänä.
HARMONIE
HARMONIE on tietokoneeseen ohjelmoitu säämalli, joka tuottaa säämalliennustetta. Sen tarkkuus on vaakauunnassa 2,5 km. HARMONIE on kytketty epätarkempaan säämalliin, joka tuottaa en tarvitsemat pohjatiedot. Ilmatieteen laitos käyttää HARMONIE-mallia.
Janne Hautaniemi
Janne Henrik Hautaniemi (s. 16. tammikuuta 1973 Halsua) on suomalainen pikajuoksija.
Hautaniemi voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden Lappeenrannassa vuonna 1997 (myötätuulitulos 21,22). Vuosina 1998 ja 1999 hän oli hopealla. Hallissa Hautaniemi voitti 200 metrin mestaruuden Tampereella 1998 ja Jyväskylässä 1999. 60 metrillä hän saavutti SM-pronssia 1999. Viestijuoksun SM-kisoissa hän saavutti Turun Urheiluliiton joukkueessa 4 × 100 metrillä kultaa 1995, 1998 ja 2000 ja 4 × 400 metrillä kultaa 1995 ja 1998 ja hopeaa 1997.
200 metrin ennätyksensä 20,94 Hautaniemi juoksi 25. kesäkuuta 1999 Ylöjärvellä.
Luettelo pikkuplaneetoista: 209001–210000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 209001:stä ja päättyen 210000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kými
Kými (myös Kími) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kými-Alivérin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κύμης, Dimotikí Enótita Kýmis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Euboian saarella, Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 112 ja varsinaisen Kýmin kaupungin väkiluku 2 383 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Kýmin kansanperinnemuseo. Kými sijaitsee Euboian keskiosissa noin kaksi kilometriä saaren itärannasta. Sen ranta-asutus Paralía Kýmis sijaitsee Egeanmeren rannalla. Kaupunki on perinyt tai ottanut nimensä antiikin ajan Kymen kaupungista, joka sijaitsi sen lähellä. Kými oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kými-Alivérin kunnaksi yhdessä Avlónaksen, Dýstoksen, Konístreen ja Taminaíoin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kými on Karystían ja Skýroksen hiippakunnan piispanistuin ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali.
Kunnallisyksikön osat
Kýmin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Trypití (Iraklion)
Trypití (myös Tripití) on minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Górtynan kunnassa linnuntietä noin kuusi kilometriä itään saaren etelärannikolla sijaitsevasta Léntaksen kylästä ja noin neljä kilometriä kaakkoon Krótoksen kylästä. Paikan nimi on nykyaikainen. Asutuksen minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Asutus sijaitsi kukkulalla noin 135 metrin korkeudessa noin puolen kilometrin päässä pienestä Trypitínlahdesta ja -rannasta, josta se on saanut nykyisen nimensä. Asutus jakaantuu kahteen osaan, joiden välissä kulkee noin 1,5 metriä leveä polku. Asutuksen rakennukset, joita on löydetty yhteensä 36 kappaletta, ovat olleet pohjakaavaltaan neliömäisiä tai suorakulmion muotoisia, ja osassa on ollut seinustoilla penkit. Rakennuksista on säilynyt noin kaksi metriä korkeita seinien osia. Asutusta ympäröi muuri, jossa oli kaksi sisäänkäyntiä, toinen kaakossa ja toinen luoteessa. Erillisiä rakennuksia on paikannettu myös hieman kauempaa asutuksen ulkopuolelta. 200 metriä asutuksesta etelään on löydetty tholos- eli pyöröhauta ajalta 2800–2000 eaa. Sen halkaisija on noin 5,3 metriä.
Alueen arkeologiset kaivaukset suoritettiin vuosina 1986–1988 Antónis Vasilákiksen johdolla.
Ronnie Carroll
Ronnie Carroll (oik. Ronald Cleghorn, 18. elokuuta 1934 Belfast – 13. huhtikuuta 2015 ) oli pohjoisirlantilainen laulaja ja viihdetaiteilija. Hän levytti ensimmäisen hittinsä "Walk Hand in Hand" vuonna 1960. Carroll edusti Isoa-Britanniaa Eurovision laulukilpailussa vuosina 1962 kappaleella "Ring-A-Ding Girl" ja 1963 kappaleella "Say Wonderful Things". Molemmilla kerroilla hän sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Hansaliitto
350px|pienoiskuva|Hansaliiton pääkauppareitit Hansaliitto (muinaisalasaksan sanasta hansa ’ryhmä, joukko’) – myös dudische Hanse ja deutsche Hanse, – oli pohjoiseurooppalaisten kaupunkien (varhaisvaiheissa yksittäisten kauppiaiden) liitto, joka hallitsi kauppaa Itämeren ja Pohjois-Saksan alueella 1200–1400-luvuilla. 1300-luvun alkupuolella Hansaliitto oli myös puolustusliitto ja se tiivistyi vuosisadan puolivälissä Lyypekin vapaakaupungin johtamaksi suurvallaksi.
Synty
pienoiskuva|350px|[[Lisa von Lübeck, kolmimastoinen Hansan koggi 1400-luvulta.]] Viikinkien vallan kadottua pohjoisen kaupankäynnin keskus siirtyi saksalaistuvalle Itämeren etelärannikolle. Merkittävä vaihe tässä oli Lyypekin perustaminen vuonna 1158. Lyypekin nousun taustalla oli sijainti, jossa Itämeren kauppa ja etelästä tulevat kauppareitit kohtasivat. Lisäksi se pystyi hyödyntämään Skånen edustalla uivia silliparvia, ja näin vastaamaan Euroopan sillikysyntään. Katolisessa Euroopassa syötiin kalaa aikoina, jolloin lihansyönti oli paaston vuoksi kielletty. Varhaisimmat erityisoikeutensa saksalaiskauppiaat saivat Lontoossa 1157, pian seurasivat erityisoikeudet Gotlannissa, Novgorodissa ja Bruggessä.
Aluksi kauppiaat muodostivat pieniä yhteenliittymiä puolustamaan etujaan, lähinnä saman kaupungin kauppiaiden kesken. Samaan aikaan saksalaisia siirtyi itään päin Puolaan, jolloin syntyi uusia markkina-alueita. Vuonna 1241 Hampurin ja Lyypekin kauppiaat muodostivat liiton eli hansan ja poistivat tullimaksut keskinäisestä kaupastaan. Kaupungit sopivat myös toistensa alueen ja etujen tarvittaessa aseellisesta suojelusta. Pikkuhiljaa yksittäisistä kauppiashansoista siirryttiin kohti kaupunkihansaa. Kauppiashansoja ja kaupunkihansaa ei voidakaan selvästi erottaa toisistaan.
Liitto toi taloudellista etua jäsenilleen, minkä vuoksi toisia kaupunkeja liittyi pian mukaan. Liiton kasvettua sen jäsenkaupungit alkoivat neuvotella sopimuksia yhdessä ja ne perustivat eri puolille Pohjois-Eurooppaa hansakonttoreita. 1300-luvun alkupuolella kauppa- ja puolustusliitto, jota myöhemmin kutsuttiin hansaliitoksi, oli jo täysin vakiinnuttanut asemansa. 1300-luvun puolivälissä siinä oli mukana noin 70 kaupunkia Flanderista Venäjälle. Liiton jäsenistä ei koskaan laadittu kattavaa jäsenluetteloa, joten liiton laajuutta eri aikoina on hankala selvittää täsmällisesti. Lisäksi löyhästi liittoon liittyi noin 130 muuta kaupunkia.
Vuonna 1356 siihen asti löyhä kaupunkiliitto tiivistyi Lyypekin johdolla entistä tiiviimmäksi suurvallaksi. Edelleenkään liitolla ei ollut varsinaisia jäsenlistoja, ei perustuslakia eikä tiukkaa organisaatiota, ei yhteistä taloutta tai virkamiehiä. Mainitusta vuodesta alkaen Hansan päätökset tehtiin hansapäivillä yksinkertaista enemmistöä seuraten.
Loppuaika
Hansan valta hiipui 1500- ja 1600-luvuilla muun muassa hollantilaisten ja englantilaisten vahvistaessaan asemiaan Pohjanmeren kaupassa. Toisaalla taas Itämeren kauppa siirtyi hiljalleen Tanskan ja Ruotsin käsiin. Toinen merkittävä syy Hansan vallan hiipumiselle oli Amerikan löytyminen, joka siirsi kaupankäyntiä Atlantille. Uskonpuhdistuksen myötä katolilaisuus katosi Pohjois-Euroopasta ja sen myötä tärkeän kauppa-artikkelin, suolasillin, kysyntä pieneni. Lisäksi usein erimieliset ja toisilleen epälojaalit kaupungit eivät kyenneet esiintymään yhtenäisenä rintamana suhteissaan vahvistuviin territoriaalivaltioihin nähden, minkä vuoksi niitä ei enää pidetty luotettavina neuvottelukumppaneina. Esimerkiksi Westfalenin rauhaan johtaneisiin rauhanneuvotteluihin Hansan edustajia ei kutsuttu lainkaan. Viimeisille hansapäiville 1669 osallistui yhdeksän jäsentä, ja vain kolme (Lyypekki, Hampuri ja Bremen) pysyi jäseninä lopulliseen purkautumiseen (1862) asti.
Toiminta
350px|pienoiskuva|[[Bergenin hansamuseo|Hansamuseo Norjan Bergenissä Bryggenin alueella (maailmanperintökohde).]] Hansakauppiaat osallistuivat monen kaupungin hallintoon. Esimerkiksi Ruotsin keskiaikaisessa lainsäädännössä määrättiin tarkoin, kuinka monta saksalaista sai kuulua kaupungin raatiin ja monenko piti olla kotimaisia.
Hansakaupan merkityksen kannalta keskeistä oli uuden laivatyypin, koggin, kehittäminen. Koggeihin mahtui varhaisempiin laivatyyppeihin verrattuna huomattavasti enemmän rahtia. Tärkeitä vientitavaroita olivat suola, kankaat ja taloustavarat. Ruotsista saatiin rautaa, Suomesta kalaa ja turkiksia, Norjasta kalaa ja Venäjältä turkiksia ja mehiläisvahaa kirkon kynttilöihin. Lisäksi Hansa välitti pohjoiseen eurooppalaisia vaikutteita, kieltä, kirjallisuutta ja muotia.
Hansa keskittyi pääasiassa kauppaan, mutta sillä oli myös sotilaallista voimaa. Se puolusti jäsentensä etuja aikana, jolloin ei ollut olemassa yhtenäistä Saksaa, joka olisi kyennyt antamaan takeet kaupankäynnin turvallisuudesta. Tanska jatkoi itsenäistä kaupankäyntiä Itämerellä vielä viikinkiajan jälkeenkin, ja Tanskan kuninkaan Valdemar IV:n aikana (1340–1377) Hansan oli kahdesti puolustauduttava Tanskan yrityksiltä puuttua liiton asioihin.
Hansakaupunkeja
pienoiskuva|350px|Yleiskartta suurista ja pienistä hansakaupungeista sekä kauppareiteistä. Neljä konttoria (Lontoo, Brugge, Bergen ja Veliki Novgorod) on merkitty kolmiolla.
Hansakaupunkeja olivat esimerkiksi:
Hansalla oli konttori seuraavissa kaupungeissa:
Muita tärkeitä kauppapaikkoja olivat muun muassa:
Hansaliiton aika näkyy edelleenkin muun muassa paikannimissä. Hampurista ja Bremenistä, jotka kumpikin muodostavat Saksassa erilliset osavaltiot, käytetään yhä virallisesti nimityksiä Freie und Hansestadt Hamburg ja Freie Hansestadt Bremen. Monissa näihin kaupunkiin osoittavissa tieopasteissakin on pelkästään lyhenteet HH (Hansestadt Hamburg) ja HB (Hansestadt Bremen). Sama pätee myös kyseisissä kaupungeissa rekisteröityjen moottoriajoneuvojen kilpiin.
Englantilaisten hopearahojen nimityksen ”sterling” on joskus otaksuttu juontuvan hansakaupunkilaista tarkoittavasta sanassa ”easterling”. Tätä kuitenkin pidetään nykyään erehdyksenä. Nykyään Saksassa on yhdeksän virallista hansakaupunkia:
Uuden ajan Hansa
Ensimmäiset Uuden Ajan Hansapäivät järjestettiin vuonna 1980 Alankomaiden Zwollessa, jossa koolla oli 43 kaupunkia. Tapahtuma järjestetään vuosittain yhdessä Euroopan hansakaupungeista, joita on nykyisin yli 200. Suomesta Uuden Ajan Hansaliittoon kuuluvat Turku ja Ulvila (vuodesta 2012). Ensimmäisen kerran hansapäivät järjestettiin Turussa vuonna 2004. Useimpina vuosina Hansapäiville on osallistunut noin 100 kaupunkia.
Luuhohka
Luuhohkaa on nuoressa putkiluussa, tiiviin luun ja luuytimen välissä. Luuhohkassa syntyy uusia punasoluja, eli luuhohkassa syntyy verta. Vanhemmassa luussa luuhohkaa on vain putkiluun päiden sisällä.
Kimmo Yliriesto
Kimmo Antero Yliriesto (s. 28. tammikuuta 1983 Rovaniemi) on suomalainen mäkihyppyvalmentaja ja entinen mäkihyppääjä.
Vuonna 2015 Yliriesto valittiin Etelä-Korean mäkihyppymaajoukkueen kakkosvalmentajaksi. Hän on valmentanut myös Kouvolan Hiihtoseuran junioreita ja muun muassa Harri Ollia.
Propulsio
upright|pienoiskuva|Etäohjatun kameran ottamaa lähikuvaa [[Avaruussukkulan rakettimoottorista testin aikana.]]
Propulsio tarkoittaa järjestelmää, jolla tuotetaan työntövoimaa. Sanaa käytetään yleisesti laivojen, lentokoneiden ja avaruusalusten yhteydessä. Propulsiojärjestelmillä voidaan laivojen yhteydessä tarkoittaa niin potkurilaitteistoja, airoja, siipiratasta, purjeita, vesisuihkupropulsio tai magnetohydrodynaamista propulsiota tai jotakin vastaavaa laivaa liikuttavaa työntövoimaa tuottavaa laitteistoa. Vastaavasti lentokoneiden ollessa kyseessä propulsiojärjestelmillä voidaan tarkoittaa potkurilaitteistoja, suihkumoottoria tai rakettimoottoria tai jotakin muuta lentokonetta eteenpäin vievää järjestelmää. Avaruusalusten ollessa kyseessä propulsiojärjestelmä voi tarkoittaa rakettimoottoria, aurinkopurjetta tai jotakin muuta avaruusalukselle työntövoimaa tuottavaa järjestelmää.
Cuneo
Cuneo on kaupunki Italiassa. Se on Etelä-Piemonten suurin kaupunki ja Cuneon maakunnan pääkaupunki. Kaupunki on perustettu vuonna 1198.
Nähtävyyksiä
Kaupungin nähtävyyksiä ovat 1200-luvulla rakennetussa entisessä San Francescon kirkossa sijaitseva paikallismuseo sekä suuri keskusaukio Piazza Calimbert.
M/S Celestyal Olympia
M/S Thomson Destiny on Maltan lipun alla purjehtiva risteilyalus. Se on valmistunut Wärtsilän Helsingin Telakalta vuonna 1982.
Juha-Matti Ruuskanen
Juha-Matti Matias Ruuskanen (s. 24. heinäkuuta 1984 Kuopio) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän on kotoisin Kuopiosta ja edusti seuratasolla Puijon Hiihtoseuraa. Ruuskanen debytoi mäkihypyn maailmancupissa 28. joulukuuta 2003 ja sijoittui silloin 32:nneksi. Hänen paras henkilökohtainen sijoituksensa on kuudes Japanin Hakubasta 23. tammikuuta 2004. Joukkuemäestä hänellä on yksi maailmancup-voitto Oberstdorfin lentomäestä 15. helmikuuta 2009. Continental Cupissa Ruuskasella on viisi palkintokorokesijaa.