cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sandro Munari
MM-ura
Munari voitti rallin EM-sarjan mestaruuden vuonna 1973. Munari oli mukana rallin MM-sarjassa alusta asti (1973). Hänen ensimmäinen MM-rallinsa oli Monte Carlon ralli, joka päättyi ulosajoon. Seuraavan MM-rallinsa hän ajoi seuraavana vuonna. Toisessa MM-rallissaan hän sijoittui kolmannelle sijalle, mutta seuraavassa kahdessa kilpailussa hän oli voittaja. RAC-rallissa hän ajoi kolmanneksi. Kaudella 1975 Munarin ainoa voitto tuli Monte Carlo-rallissa. Safari-rallissa hän tuli toiseksi. Muut kauden kolme MM-ralliaan hän keskeytti.
Kuusankosken Urheiluseura
Kuuluisia urheilijoita
Kuusankosken Urheiluseuran tunnetuimpia urheilijoita ovat olleet olympialaisten hopeamitalistit Väinö Liikkanen (50 km hiihto, 1932 Lake Placid), Arvo Askola (10 000 metrin juoksu, 1936 Berliini), Erkki Kataja (seiväshyppy, 1948 Lontoo) sekä Aulis Kallakorpi (mäkihyppy, 1956 Cortina d'Ampezzo).
Sandro Munari
MM-ura
Kaudella 1976 Munari oli ehdottomasti kauden parhaimpia kuljettajia. Hän ajoi seitsemän MM-rallia ja ajoi yhtä lukuun ottamatta jokaisessa niistä neljän parhaan joukkoon. Seitsemännen hän keskeytti. Jos tuolloin olisi laskettu pisteitä samalla tavalla kuin vuodesta 1979 vuoteen 1996 asti olisi hänelle kertynyt 97 pistettä.
Kuusankosken Urheiluseura
Urheilutapahtumia
Vuonna 1996 Kuusankosken Urheiluseura järjesti yhdessä Kouvolan Rastin kanssa Fin5-suunnistusviikon. Kesäaikaan KuUS järjestää viikoittain yhteistyössä Iitin Pyrinnön ja Kouvolan Rastin kanssa kaikille avoimia suunnistustapahtumia, Kouvolan Sanomien iltarasteja. Seura pitää vuosittain kansalliset suunnistuskilpailut (KuUS-rastit), jotka vuonna 2010 järjestettiin Hartolan kylässä Kouvolan pohjoisosissa entisen Jaalan alueella. Vuonna 2010 seura järjesti myös 95-vuotisjuhlakilpailut Elimäellä. Vuonna 2012 seura järjesti SM-yösuunnistuskilpailut Kuusankosken urheilupuistossa.
Sandro Munari
MM-ura
Kaudella 1977 Munari voitti FIA Cupin, mutta vain yhden MM-rallin, jälleen Monte Carlo-rallin. Se oli hänen uransa 7. MM-rallivoitto. Kaudella 1978 hän oli vain kerran pisteillä ajamistaan kuudesta MM-rallista. Siinä hän oli kolmas.
Kun MM-pisteitä jaettiin ensi kertaa ei Munari ollut enää entinen mestarikuljettaja. Hän osallistui vuosina 1979–1984 yhteensä vain kuuteen MM-ralliin eli yhteen ralliin kaudessa. Pisteitä hän keräsi vuonna 1979 vain yhden ja kaudella 1980 kuusi. Tuon jälkeen hän ei enää pisteitä saanut. Hän lopetti uransa kauden 1984 jälkeen.
Gamelia
Gamelia eli Theogamia (, ”Jumalten avioliitto”) eli Hieros gamos (, ”Pyhä avioliitto”) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka juhlisti Zeuksen ja Heran pyhää avioliittoa. Sitä vietettiin juhlasta nimensä saaneen Gamelion-kuun 27. päivä eli nykyisen tammi-helmikuun aikoihin.
Juhla oli omistettu Zeukselle Zeus Teleioksena eli perheenpäänä ja Heralle Hera Teleiana. Yhdessä nämä toimivat avioliittojen suojelijoina. Juhlasta tiedetään vain vähän, mutta siihen kuului juhlapidot. Koko Gamelion-kuukautta pidettiin sen ansiosta otollisena hääjuhlille. On kuitenkin mahdollista, että kuukausi oli alun perinkin yleinen hääkuukausi, koska kevät saapui pian sen jälkeen, ja juhla kehittyi tämän perusteella myöhemmin.
Jani Rita
Jani Markus Rita (s. 25. heinäkuuta 1981 Helsinki) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija, joka pelasi laitahyökkääjänä. Hän edusti suurimman osan urastaan Jokereita, jonka edustusjoukkueessa pelasi 617 runkosarjaottelua.
Ura
Edmonton Oilers varasi hänet 13:ntena pelaajana kesällä 1999 NHL:n vuotuisessa varaustilaisuudessa. Vuodenvaihteessa 2000–2001 pelatuissa nuorten MM-kisoissa Rita voitti kahdeksalla maalillaan turnauksen maalipörssin ja joukkueen mukana hopeaa. Rita teki katastrofaaliseen tappioon päättyneessä finaalissa Suomen ainoan maalin. Rita lähti Pohjois-Amerikkaan kevään 2001 jälkeen.
Seuraavilla kolmella kaudella hän ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaa Edmonton Oilersin kokoonpanosta. Rita pääsi pelaamaan NHL:ssä yhteensä 15 ottelua, joissa syntyivät tehot 4+1=5. Hän onnistui silti kehittymään hyväksi pisteidentekijäksi farmissa.
Hän sai heti pelipaikan Edmontonin edustusjoukkueesta, mutta rooli jäi pieneksi, ja hänet kaupattiin kesken kauden Pittsburgh Penguinsiin. Siellä Rita sai kokea yhden uran kohokohdistaan, kun hän pääsi pelaamaan supertähti Sidney Crosbyn rinnalla. Seitsemässä ottelussa Rita keräsi kuusi pistettä. Nivusvaiva pakotti hänet kuitenkin jäämään pois kokoonpanosta eikä hän myöhemmin päässyt enää pelaamaan hyökkäävissä kentällisissä. Hänen kautensa päättyi MM-kisoissa pronssin voittamiseen.
Kaudeksi 2006–2007 Rita palasi Jokereihin. Silloin hän pelasi ykköskentällisessä hyvien pelintekijöiden Petri Variksen ja Kim Hirschovitsin kanssa ja voitti maalipörssin tehden 56 ottelussa 32 maalia. Lisäksi Jokerit saavutti hopeaa ja Rita valittiin SM-liigakauden tähdistökentälliseen.
Kauden 2006–2007 jälkeen Ritan maalimäärät laskivat selvästi ja hänen roolinsa pieneni. Vuoden 2013 lopussa hän pelasi uransa 502. runkosarjaottelunsa Jokereissa, nousten seuran kaikkien aikojen ottelutilaston kärkeen.
Uransa kaksi viimeisintä kautta Rita pääsi Jokereiden mukana pelaamaan KHL:ssä, puolustavissa kentällisissä. 600:n Jokereissa pelatun runkosarjaottelun rajapyykin Rita ylitti KHL-liigan kotiottelussa Traktor Tšeljabinskia vastaan 10. joulukuuta 2015. Kesäkuussa 2016 Rita ilmoitti lopettavansa uransa, koska hän ei saanut perheensä kannalta sopivaa ammattilaissopimustarjousta. Rita pelasi urallaan Jokereissa kaikkiaan 617 runkosarjaottelua, mikä oli ennätys joulukuuhun 2018 asti, jolloin hänet ohitti tilastossa Tomi Mäki.
AMBER-hälytys
AMBER-hälytys on alun perin yhdysvaltalainen järjestelmä, jossa lapsen tai nuoren kadotessa (kidnappaus yms.) annetaan "etsintäkuulutus" eri medioissa henkilön löytämiseksi ja yhteyden saamiseksi kidnappaajiin. Järjestelmä on saanut tukensa lainsäätäjiltä. Lisäksi järjestelmä on saanut kannatusta myös muualla maailmassa.
Järjestelmä sai alkunsa vuonna 1996, kun 9-vuotias texasilainen Amber Hagerman kidnapattiin ja myöhemmin murhattiin. Järjestelmä on nimetty Amberin mukaan, mutta nimelle on myöhemmin otettu käyttöön aukikirjoitettu muoto America's Missing: Broadcast Emergency Response.
Jani Rita
Ura
thumb|Jani Rita
Opiskelut
Rita lopetti 16-vuotiaana päivälukion aikatauluongelmien vuoksi, mutta hän aloitti muutaman vuoden tauon jälkeen lukion käynnin uudestaan nettiopiskelun muodossa. Rita kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2007, ja kirjoitusten jälkeen hän alkoi opiskella Helsingin avoimessa kauppakorkeakoulussa. Hän pääsi myöhemmin Aalto-yliopistoon jatkamaan opintojaan, ja keväällä 2016 Rita valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi.
Islamilainen filosofia
Islamilainen filosofia eli falsafa  laajassa mielessä tarkoittaa islamilaisessa maailmassa harjoitettua filosofiaa. Silloin sen edustajiin lasketaan myös siellä vaikuttaneet kristityt ja juutalaiset filosofit, kuten Moses Maimonides (1135–1204) tai Saadia Gaon (882/892–942). Useimmat filosofit olivat persialaisia. He kirjoittivat arabian lisäksi myös syyriaksi, hepreaksi ja persiaksi.
Islamilainen filosofia sai alkunsa antiikin kreikkalaisen filosofian kääntämisestä arabiaksi 700-luvun lopulta alkaen. Filosofialla oli yhteyksiä varsinaisiin islamilaisiin tieteisiin, kuten koraaninselitykseen (tafsir), grammatiikkaan ja islamilaiseen laintulkintaan (fiqh). Falsafan lähimmäksi keskustelukumppaniksi kehittyi kuitenkin islamilainen skolastinen tai dialektinen teologia eli kalam, joka oli alkanut kehityksensä jo aikaisemmin. Toisin kuin filosofialla, kalamin lähtökohtana oli Jumalan ilmoitus, ja se käytti Aristoteleen filosofian tarjoamaa loogista päättelyä ilmoituksen ymmärtämiseksi ja mahdollisten ristiriitojen selvittämiseksi. Islamilaisen filosofian klassinen kausi sijoittuu vuosiin 800–1200 suurimpana nimenään Avicenna (n. 980/990–1037), mutta filosofian harjoittaminen ei islamilaisesta maailmasta loppunut sen jälkeenkään.
Yleiskuva
Filosofian harjoitus islamilaisessa maailmassa alkoi syyrialaisten kristittyjen keskuudessa, jotka käänsivät kreikkalaista filosofiaa ensin syyriaksi ja myöhemmin arabiaksi. Sen pohjana oli arabivallan alle jääneen bysanttilaisen Lähi-idän pitkäaikainen kristillinen oppineisuuden perinne, esimerkkinä kirkonmies Sergius Ras al-Ainilainen (k. 536). Tämän lopulta kalifien tukeman, 700-luvulla alkaneen ja 900-luvulle jatkuneen käännöstyön avulla valtaosa antiikin Kreikan filosofiasta käännettiin arabiaksi. Käännöskirjallisuuden pohjalta kehittyneen falsafan tavoitteena oli yhdistää antiikin Kreikasta saatu rationaalinen filosofinen ajattelu islaminuskoon ja sen teologisiin oppeihin ja näin löytää niille filosofinen pohja.
Bertrand Russellin mukaan islamilaisen maailman filosofia ei sisältänyt omaperäistä ajattelua vaan oli enemmänkin antiikin filosofisten ajatusten kommentaaria. Se antoi kuitenkin 1200-luvulla latinaksi käännettynä virikkeitä Euroopassa virinneeseen tieteenharjoitukseen, joka nopeasti ylitti saamansa vaikutteet.
Filosofeja
Antiikin Kreikasta innoituksensa saanut islamilainen filosofia oli uusplatonistista aristotelismia. Se eli huippukauttaan 800-luvulta 1100-luvun loppuun. Ajan oppineille oli tyypillistä laaja-alainen universalismi ja eri alojen asiantuntemus. Tärkeimpiä oppineita, jotka kirjoittivat erityisen paljon juuri filosofiasta olivat al-Kindi (n. 801–873) ja al-Farabi (n. 870–930) Bagdadissa, Avicenna (Ibn Sina) (980–1037) Persiassa ja Averroës (Ibn Rušd) (1126–1198) Espanjan Córdobassa. Heidän vaikutuksensa ulottui kielirajan yli Eurooppaan asti.
Koulukuntia
Islamilainen teologia jakaantui 800-luvulla mu'taziliittien ja aš'ariittien koulukuntiin. Niistä aš'ariitit perivät voiton kilpailevan suunnan jättäessä jälkiä etenkin šiialaisuuteen. Mu'taziliitit pohtivat, kuinka kreikkalaisen filosofian ajatuksia voidaan soveltaa teologisiin ongelmiin, kuten kysymykseen Jumalan ykseydestä tai Jumalan kaikkivaltiuden ja ihmisen vapaan tahdon yhteensovittamiseen. He kehittivät myös todistuksia maailman luomiselle kristillisen uusplatonismin pohjalta. Aš'ariitit pyrkivät selventämään Koraanin opetuksia. He kielsivät kaikki muut syyt paitsi Jumalan, mikä johti islamilaiseen oppiin kohtalosta.
Sittemmin islamilainen filosofia on jakautunut šiialaiseen ja sunnalaiseen haaraan. Iranilainen Mulla Sadra (k. 1640) jatkoi šiialaisuuden ja platonismin puitteissa olemassaolon kysymysten käsittelyä. Sunnalaisuudessa antiikin perinne on jokseenkin hylätty ja filosofian harjoitus pitkälti tyrehtynyt, vaikka ei kuollut. Siitä ovat esimerkkejä islamin modernisointiin pyrkinyt osmani Abd al-Nabulusi (k. 1731) ja intialainen poliittinen filosofi Muhammad Iqbal (k. 1938).
Nousun taustalla käännösliike
Tieteen ja filosofian nousu abbasidivaltakunnassa alkoi kalifien suosimasta kreikkalaisen filosofisen kirjallisuuden kääntämisestä arabiaksi. Valtaosa kirjallisuudesta käännettiin aluksi syyriaksi, joka oli arabian seemiläinen sukulaiskieli. Kääntäjät olivat tavallisesti nestoriolaisia tai jakobiittikristittyjä. Abbasidikalifi al-Mahdi (775–785) antoi vuonna 782 kääntää Aristoteleen logiikkaa ja dialektiikkaa käsittelevän teoksen Topiikka syyriasta arabiaksi. Sata vuotta myöhemmin se käännettiin suoraan kreikasta ja myöhemmin vielä uudelleen. Kirja sisälsi Aristoteleen opetuksia argumentaatiosta sellaisissa tilanteissa, joissa vastakkain oli kaksi erilaista näkemystä.
Runsaasti käännöstyötä tehtiin kalifi al-Mamunin (kalifi 813–833) ja hänen seuraajiensa hallintokausilla. Kalifihovissa käännöstyön johdossa oli Yaʻqūb ibn Isḥāq al-Kindī (n. 801–873). Ryhmän kääntämiin filosofeihin kuuluivat Platon, Aristoteles, Aleksanteri Afrodisiaslainen, Plotinos, Nikomakhos Gerasalainen, Aleksanteri Afrodisiaslainen, Proklos ja Johannes Filoponos. Suosittujen filosofien joukossa oli useita uusplatonilaisia ajattelijoita.
Nestoriolainen kristitty Hunayn ibn Ishaq (n. 809– 873) johti käännöstyötä, jossa kohteina olivat muun muassa Galenos ja Aristoteles. Islamilainen maailma ei silti omaksunut kaikkea antiikin kreikkalais-roomalaisesta sivistyksestä, vaan poimi siitä itselleen parhaiten sopivat osat. Järkiperäistä luonnon tutkimista korostaneen Platonin dialogeista ei ainuttakaan käännetty kokonaan arabiaksi, ja hänen ajatuksiinsa tutustuttiin pääasiassa toissijaisista lähteistä. Uusplatonisella filosofialla oli sen sijaan suuri vaikutus, ja siihen tutustuttiin ennen muuta kahden kirjan pohjalta. Toinen oli Plotinokseen Enneadeihin perustuva parafraasi Aristoteleen filosofia, joka käännettiin 800-luvulla ja toinen  Prokloksen Teologian alkeet -teokseen perustuva Fi Mahd al-Khayr, (latinaksi ''Liber de Causis). '' Molempia kirjoja arabit luulivat virheellisesti Aristoteleen kirjoittamiksi.
Islamilainen teologia kalam
Islamilaiset oppineet joutuivat samantapaisten ongelmien äärelle kuin kristityt, kun pohdittiin Jumalan ominaisuuksia ja suhdetta luomakuntaan. Niihin kuuluivat kysymys siitä, miten vapaa tahto ja luonnonlait olivat mahdollisia, jos Jumala määräsi kaikesta. Tärkeä oli myös kysymys Koraanin luonteesta ja Muhammedin asemasta. Islamilaisessa teologiassa kehittyi kolme sunnalaista koulukuntaa ''(madhhab). Ne'' olivat eri asia kuin islamilaisen lain koulukunnat. Ensimmäinen koulukunta, mu'taziliitit vakiintui 800 -luvulla ja kaksi seuraavaa, aš'ariitit ja maturidit 900-luvulla. Niistä aš'ariitit nousivat vallitsevaksi suuntaukseksi, ja kaksi muuta ovat nykyään vain marginaalisia suuntia.
Mu'taziliitit (800-luku)
Islamilaisessa teologiassa syntyi 800-luvun alussa mu'taziliittien koulukunta, joka hyödynsi Aristoteleen kehittämiä filosofisia välineitä. Liikkeen kehtoja olivat Basra, Bagdad ja Samarra ja varhainen edustaja basralainen Abu al-Hudhayl (k. 843). Suuntaus edusti islamilaista rationalismia, joka nojautui kolmeen periaatteeseen: Jumala on oikeudenmukainen ja täydellinen ykseys, ihmisen tahto on vapaa ja Koraani on luomisen tulosta. Järki teki ihmisistä itsenäisiä ja vapaita toimijoita, jotka pystyivät näkemään eron hyvän ja pahan välillä. Pahoista teoista olivat vastuussa ihmiset itse, sillä Jumala ei ollut ennalta määrännyt tapahtumia. Mu'taziliitit katsoivat, että moraaliset normit olivat yleispäteviä ja koskivat samalla tavalla kaikkia. Koraani oli luomisen tulosta ja siksi luvallinen kohde järkiperäiselle tutkimukselle. He ajattelivat myös, että maailmassa vallitsivat syyn ja vaikutuksen lait, ja siksi luonnonilmiöitä voitiin tutkia järjen avulla.
"Jumalan sijaisena" kalifi al-Mamun yritti ohjata valtionuskonnon kehitystä mu'taziliittien suuntaan. Vuonna 827 kalifi antoi tukensa opille, että Koraani oli luomisen tulosta. Ajatus kohtasi kuitenkin vastarintaa kehkeytymässä olevan pappisluokan eli ulaman keskuudessa. Al-Mamun teki mu'taziliiteistä ainoan hyväksytyn koulukunnan vuonna 833 ja perusti lisäksi inkvisition (mihna) vainoamaan muita. Kalifin hyökkäys kohdistui etenkin kehittymässä olevaa sunnalaisuutta vastaan. Nawasin mukaan kalifi ei silti tavoitellut šiialaisen imaamin korkeaa asemaa, vaan pikemmin sunni-islamin mukaista asemaa imaamina, joka tulkitsee Jumalan lakia.
Inkvisitio ehti kuulustella satoja uskonoppineita, joista monet kuolivat vankiloissa ja kohosivat marttyyreiksi. Syntyi marttyyrikertomuksia, kuten tarina al-Wathikista, jonka irti leikattu pää jatkoi Koraanin lausumista, kunnes pää haudattiin. Suurimpaan konfliktiin inkvisitio joutui kuuluisan lainoppineen Ahmad ibn Hanbalin (k. 855) kanssa, jonka mukaan on nimetty yksi sunni-islamin lakikoulukunnista. Hanbali pysyi väitteessä, että Koraania ei luotu vaan se oli ikuinen ja vastasi kaikkiin muihin kysymyksiin ”En tiedä”. Elämäkerran mukaan Hanbali heitettiin tyrmään yli kahdeksi vuodeksi ja ruoskittiin kuulusteluissa tajuttomaksi, mutta lopulta hänet vapautettiin.
Kiista kalifin ja ulaman välillä kesti viisitoista vuotta ja jatkui al-Mamunin seuraajien al-Mu'tasimin (833–842) ja al-Wathiqin (842–847) hallitsijakausilla. Ulama voitti kiistan, kun al-Mutawakkil tuli valtaan vuonna 847, minkä jälkeen inkvisitio lakkautettiin vuosina 848–852. Kalifi oli tällöin menettänyt asemiaan turkkilaisille orjasotilailleen. Oikeus islamin ja sen lain tulkitsemiseen jäi papistolle, kun taas kalifille jäi oikean uskon puolustaminen ja suojelu. Kalifien tuen loppuessa mu'taziliittien vaikutusvalta hiipui, ja koulukunta menetti suosionsa lopullisesti 1100-luvulla. Jotkut sen opit jatkoivat silti elämäänsä nykyaikaan asti islamin eri suuntauksissa, etenkin šiialaisuudessa, eikä suuntausta ole koskaan leimattu harhaopiksi.
Aš'ariitit
Mu'taziliitteja vastaan noussut islamilaisen papiston osa halusi torjua inhimillisen järjen uuden tiedon tuottamisessa ja nojautui pelkästään Jumalan ilmoituksen kautta saatuun tietoon. Aš'ariitit on saanut nimensä Abu al-Hasan Al-Aš'arista (k. 935). Imaami Ibn Hajar al-Haytami (909-974) määritteli sunnalaisuuden opiksi, joka seuraa joko imaami Abū al-Ḥasan al-Ašʿarīa tai imaami Abu Mansur Maturidia. Maturidin koulukunta rajoittui Transoxianaan ja katosi mongolivalloituksen jälkeen. Tämän jälkeen ašarilaisuus on ollut standardi-islamia sunnalaisuuden piirissä.
Al-Aš'arin mukaan kaikkien tapahtumien ainoa syy on Jumalassa, ja kaikki kausaaliset tapahtumat maailmassa ovat näin ollen Jumalan välittömän tahdon ilmausta. Ašariittien ratkaisu kysymykseen vapaasta tahdosta oli, että Jumala luo ihmisten teot, mutta ihmiset "hankkivat" (kasb) omat tekonsa. Tämän takia heillä säilyy niistä edelleen vastuu, vaikka he eivät muuta voikaan tehdä. Mutaziliitteja vastaan kirjoittanut Ahmad ibn Hanbal (780–855) kirjoitti, että jos joku luulee, ettei tapettu ihminen kuollut Jumalan tahdosta, hän kuvittelee, että Jumala tahtoi jotain, mikä ei kuitenkaan tapahtunut. Tällainen oli selvää epäuskoa. Ketään ei tapeta ennenaikaisesti ilman, että Jumala sitä olisi tahtonut.
imaami al-Nawawin (1233–1277) mukaan usko kohtaloon tarkoittaa, että Jumala on määrännyt hyvän ja pahan jo ennen kaiken alkua, ja että kaikki on olemassa vain Jumalan tahdosta ja ennalta määräämänä. Tämä koskee myös asioiden välisiä oletettuja kausaaliyhteyksiä, joita ei todellisuudessa ole. Niinpä Jumala polttaa eikä tuli; Hän leikkaa eikä veitsi; Hän hukuttaa miehen eikä vesi. Aš'ariittien käsitys tarkoittaa, että luonnonlakeja tai kausaliteettia ei ole, sillä asiat yhdistyvät toisiinsa vain Jumalan tahdon mukaisesti ja aina tapauskohtaisesti.
Falsafa
Sana filosofia (falsafa) viittaa islamilaisessa perinteessä islamille sinänsä vieraaseen antiikin filosofiaan, ennen kaikkea uusplatonismiin ja aristotelismiin. Filosofian harjoittamiselle ei islamilaisessa maailmassa muodostunut virallisia rakenteita, vaan sen harjoitus jäi yksityisasiaksi. Ilmeisesti ainoa islamilaisissa virkamieskouluissa eli madrasoissa laajasti harjoitettu ei-uskonnollinen tiede oli astronomia, jota tarvittiin rukousaikojen ja paaston sekä rukoussuunnan määrittämiseen.
Al-Kindi (800-luku)
Ensimmäinen merkittävä islamilaisen maailman filosofi oli Kufassa Mesopotamiassa syntynyt al-Kindi (n. 801–873), jolla oli laaja, mutta osittain kadoksiin joutunut kirjallinen tuotanto, joka ulottui eri aloille, kuten filosofi a, luonnontieteet, astrologi a ja tähtitiede, alkemia, matematiikka, musiikin teoria ja lääketiede. Al-Kindi oli nojautui etenkin uusplatonilaiseen filosofiaan ja Aristoteleen teoksiin ja pyrki saattamaan yhteen kreikkalaisen filosofian ja islamin.
Al-Kindin tärkein ja laajin teos on neliosainen Ensimmäisestä filosofiasta. Filosofia on ihmisen mahdollisuuksien rajoissa saatavaa tietoa asioiden todellisesta luonteesta. Ensimmäinen filosofia eli metafysiikka on tietoa ensimmäisestä Totuudesta, joka on kaikkien muiden totuuksien syy. Kirjan alussa al-Kindi nimeää Aristoteleen suurimmaksi filosofiksi.
Kirjan toinen osa perustelee väitettä, että maailma on luotu tyhjästä äärellisessä ajassa; liike ja aika on luotu yhdessä maailman kanssa ajan ollessa tapa mitata liikettä. Avicenna ja al-Farabi väittivät myöhemmin, että maailma on aina ollut olemassa. Al-Ghazali (1057–1111) piti näitä väitteitä jo uskosta luopumisena. Al-Kindi uskoi ruumiin ylösnousemukseen toisin kuin Avicenna ja al-Farabi; hänen näkemyksensä eivät siten olleet islamin opinkappaleiden vastaisia. Kirjan osat kolme ja neljä käsittelivät Jumalan olemassaoloa ja ykseyttä. Maailman moninaisuus oli todiste sen luojan ykseydestä.
Al-Kindiä seuraten joukko muita islamilaisia filosofeja, kuten Abu al-Hassan al-Amiri (k. 991) ja ibn Miskawayh (1030) katsoi etenkin Procluksen ja Plotinoksen edustaman platonismin olevan sopusoinnussa islamin kanssa.
Al-Farabi (900-luku)
Turkkilaista taustaa oleva, Transoxianassa syntynyt Al-Farabi (n. 870–950) kehitti islamin poliittisen ja uskonnollisen filosofian, joka hänen jälkeensä omaksuttiin laajalti. Hän muutti Bagdadiin, jossa toimi nestoriolaisten kristittyjen piirissä. Yuhanna ibn Haylan (k. 910) oli nestoriolainen loogikko, joka kuului hänen opettajiinsa. Vaikka Platonin valtioteoria oli al-Farabin ajatusten taustalla, hänen oppinsa liittyi islamilaiseen ajatukseen ummasta, jota ohjaa Jumalan laki. Ihanneyhteiskunta on hierarkkinen, rationaalinen ja harmoninen, ja Platonin filosofi-kuningasta vastaa islamilainen profeetta. Maailma syntyy Jumalasta emanaatioina, jotka seuraavat toistaan hierarkkisina intelligensseinä. Ihmisillä on erilainen kyky tietämiseen, joka korkeimmillaan ilmenee profeettojen toimintana. Al-Farabi yhdisti aristotelismia uusplatonisiin ideoihin. Hänen poliittinen filosofiansa vaikutti myöhemmin Averroësiin ja al-Tusiin.
Avicenna ja Persia (1000-luku)
Persialaisessa Samanidien valtakunnassa Transoxianassa nykyisen Uzbekistanin alueella syntynyt Abu Ali ibn Sina eli latinalaisittain Avicenna (n. 980/990–1037) kehitti keskiajan islamilaisen maailman laajimman metafyysisen järjestelmän. Filosofian ohella hänen laaja tuotantonsa keskittyi lääketieteeseen. Hänen lähtökohtiaan filosofiassa olivat Platon, Aristoteles ja Plotinos, jota pidetään uusplatonismin perustajana.
Avicennan metafyysisen järjestelmän perustana oli erottelu olemuksen ja olemassaolon välillä. Ajatellaan kuusikulmaisen rakennuksen käsitettä, ehdottaa Avicenna. Tästä käsitteestä ei seuraa, että sellainen olisi olemassa. Se on kuitenkin olemusta koskevana käsitteenä ajattelijansa mielessä. Avicenna katsoo, että olemukset voivat olla olemassa myös ulkoisessa todellisuudessa ja joka tapauksessa ne ovat olemassa. Tätä kautta Avicenna päätyy todistukseen Jumalan olemassaolosta. Jumala on olemus, joka edustaa olemassaolon ajatusta. Sille on ominaista välttämättömyys ja ykseys, jolle ei ole syytä, mutta joka on kaiken muun syy. Tässä Jumala muistuttaa Aristoteleen "liikkumatonta liikuttajaa". Tästä Avicenna jatkaa uusplatoniseen oppiin maailman synnystä Jumalasta lähtevänä emanaationa tai "valaisuna".
Emanaatiossa "ensimmäinen intelligenssi" on seurausta jumalallisesta itsetietoisuudesta. Tämä äly kohtaa kolme olemassaolon puolta: Jumalan olemassaolon välttämättömyytenä itsessään, sen oman olemassaolon Jumalan säätämänä välttämättömyytenä sekä kolmanneksi oman olemassaolon mahdollisuutena. Tähän triadiin kohdistuva kontemplaatio johtaa seuraavaan kolmikkoon: toiseen älyyn, sieluun ja ruumiiseen, ulkomaailman syntyyn. Tämä prosessi jatkuu yhä uusina triadeina. Näin päädytään myös profeetallisiin ilmestyksiin. Tavallisen ihmisen mieli pystyy vaikuttamaan hänen omaan ruumiiseensa, mutta profeetan mieli pystyy vaikuttamaan ulkomaailmaan tuottaen asioita, joita sanotaan ihmeiksi.
Avicennan jälkeen jotkut filosofit, kuten Abd al-Latif al-Baghdad i (k. 1231) halusivat palata Aristoteleen opetuksiin, mutta useimpien lähtökohtana oli Avicenna, joka joutui vilkkaan kommentoinnin ja myös kritiikin kohteeksi, jota esitti mm. al-Ghazali (k.1111).
Averroës ja Andalusia (1100-luku)
thumb|260px|Moskeija [[Córdoba (Espanja)|Córdobassa, Espanjassa]]
Bagdadissa vallinnut aristotelinen koulukunta levisi myös islamilaisen maailman läntisimpään osaan Andalusiaan. Espanjan Córdobassa vaikuttanut Averroës (1126 – 1198), juutalaisen filosofi Maimonideen (n. 1135/1138 — 1204) aikalainen, päätti islamilaisen filosofian suuren kauden. Marokosta tulleet almohadit olivat valloittaneet Có rdoban vuonna 1145. He edustivat fanaattista islamin tulkintaa, ja islamilaisen tuomarin virkaa hoitanut Averroës joutui papiston silmätikuksi ja lopulta tutkittavaksi ja tuomittavaksi. Hänen opetuksensa kiellettiin, teokset määrättiin poltettavaksi ja hänet karkotettiin ensin Córdobasta lähellä olevaan kylään ja sieltä Marokkoon. Averroës kuoli Marrakechissa, Marokossa. Monet hänen logiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevistä teoksistaan katosivat lopullisesti kirjojen saaman hävitystuomion takia. Averroësin kirjat ovatkin pääosin säilyneet vain kristilliseen Eurooppaan saatuina kopioina. Kuuluisaksi hän tuli Euroopassa lähinnä Aristotelesta koskevien kommentaariensa ansiosta, joita käännettiin latinaksi.
Averroësin opetukset eivät eronneet suuresti Avicennan tai Al-Farabin filosofiasta. Hänkin omaksui ajatukset sfäärien älystä ja universaalista virtauksesta, jonka kautta liike siirtyi maailmankaikkeuden jokaiseen paikkaan. Hän kirjoitti: "Materia ei ole ainoastaan ikuinen, mutta muoto on potentiaalisesti sisäänrakennettuna materiassa; muutoin se olisi luomista ex nihilo." Tämän teorian mukaan maailman olemassaolo ei ole ainoastaan mahdollisuus, kuten Avicenna opetti, vaan välttämättömyys.
Averroës ei ollut erityisen tunnettu islamilaisten filosofien keskuudessa, mutta sen sijaan hän nousi maineeseen Euroopassa ja toisaalta juutalaisten oppineiden parissa. Hänen teoksensa säilyivätkin pääasiassa latinaksi käännettyinä.
Cordobalainen Moses Maimonides (1135–1204) edusti keskiajan juutalaisen ajattelun huippua. Hän seurasi al-Farabin filosofisia jälkiä Averroësin tavoin. Maimonides kirjoitti uskonnosta hepreaksi mutta filosofiasta arabiaksi. Almohadien tullessa valtaan myös hän lähti Andalusiasta. Al-Farabin tavoin Maimonides halusi perustaa Jumalaa koskevan tiedon varmalle perustalle. Sen mukaisesti hän esitti kolmetoista periaatetta, joille Mooseksen laki rakentui.
Kalamin kehitys
Kalam tarkoittaa islamin filosofista tai spekulatiivista teologiaa. Sillä on ollut läheinen suhde falsafaan eli islamilaisessa maailmassa harjoitettuun uusplatonisen filosofian harjoittamiseen.
Al-Ghazali
Persialainen, Khorasanissa syntynyt Al-Ghazali (1058-1111) oli keskiajan merkittävin islamilainen teologi ja mystikko. Hän arvosteli ankarasti islamilaisia uusplatonisteja, jotka väittivät, että maailma oli ikuinen eikä luotu, että ruumis ei nouse ylösnousemuksessa kuolleista vaan ainoastaan sielu ja että Jumala ei vaikuttaisi kaikkiin yksityiskohtiin vaan ainoastaan universaaleihin ilmiöihin. Jälkimmäisessä oli kysymys kausaliteettiperiaatteen hyväksymisestä tai hylkäämisestä, ja al-Ghazalin jälkeen sunni-islamiin vakiintui oppi siitä, että luonnonlakeja ei ole, vaan sen sijaan kaikki tapahtuu joka kerta erikseen Jumalan tahdosta. Al-Ghazali esitti filosofiakritiikkinsä teoksessa Filosofien epäjohdonmukaisuus (arabiaksi تهافت الفلاسفة, Tahāfut al-Falāsifaʰ), mihin Averroës vastasi kirjoittamalla teoksen Epäjohdonmukaisuuden epäjohdonmukaisuus.
Islamilaisten teologien metafysiikka 800–1000-luvuilla
Islamilaiset teologit, mutakallaminit, loivat filosofisen järjestelmän selittääkseen aineen luomisen, ja siihen tarkoitukseen he ottivat käyttöön Demokritoksen teorian atomeista. He opettivat, että atomit ovat kaikkein pienimpiä ja jakamattomia kappaleita, joita ei voida mitata painossa tai koossa. Alun perin atomit loi Jumala, ja niitä luodaan lisää aina tarpeen mukaan. Ruumiit tulevat oleviksi ja kuolevat atomien yhteenliittymisen ja eroamisen seurauksena. Tämä ei kuitenkaan poistanut ongelmaa materian alkuperäisestä luomisesta.
Jos ajatellaan, että Jumala toteutti tekonsa tietyllä hetkellä omasta "tahdostaan", tietyn päämäärän vuoksi, täytyy myöntää, että Jumala oli jotenkin epätäydellinen ennen tahtonsa totettamista tai päämäärän saavuttamista. Tämän ongelman kiertämiseksi mutakallaminit laajensivat teoriansa atomeista käsittämään myös ajan, ja väittivät, että aivan kuten avaruus koostui atomeista ja tyhjyydestä, aika koostui vastaavasti pienistä jakamattomista hetkistä. Koska maailman luominen oli tapahtunut, he pystyivät todistamaan sillä Jumalan olemassaolon sekä sen, että hän oli yksi, kaikkivoipa ja kaikkitietävä.
Juutalainen filosofia: Saadia Gaon
Myös juutalaiset ja kristilliset oppineet osallistuivat filosofiseen keskusteluun keskiajan islamilaisessa maailmassa. Kuuluisa hahmo oli juutalainen filosofi Saadia Gaon (892-942), jonka teos Emunot ve-Deot, Uskomusten ja mielipiteiden kirja käsitteli mutakallamineja kiinnostaneita kysymyksiä, kuten luomista, Jumalan ykseyttä, Jumalan ominaisuuksia ja sielua. Gaon myös käänsi Raamatun arabiaksi. Gaon oli opeissaan lähellä mu'taziliitteja. Jumala loi maailman ex nihilo, tyhjästä, aivan niin kuin Raamattu esittää. Hän haastoi mutakallaminien teorian atomeista, sillä se oli hänen mielestään yhtä järjen ja uskonnon vastainen kuin filosofien teoria aineen ikuisuudesta.
Todistaakseen Jumalan ykseyden, Saadia käytti mutakallaminien ajatuksia. Jumalan ominaisuuksiin voidaan lukea ainoastaan essentiaaliset ominaisuudet (sifat al-datiat), ei toiminnallisia ominaisuuksia (sifat-al-af'aliyat). Sielu on substanssi, oleellinen ominaisuus, joka on vielä taivaallisia sfäärejäkin hienostuneempi. Tässä Saadia oli eri mieltä kuin mutakallaminit, jotka pitivät sielua aksidenssina, eli satunnaisena tai epäoleellisena ominaisuutena. Hän käytti yhtä mutakallaminien periaatetta todistaakseen näkemyksensä: "Vain substanssi voi olla aksidenssin substraatti." Hän kirjoitti: "Jos sielu olisi vain aksidenssi, sillä ei itsellään voisi olla sellaisia aksidensseja kuin viisaus, ilo tai rakkaus." Näin Saadia oli kaikella tavalla Kalamin tukija, ja jos hän joskus erosi sen opetuksista, se tapahtui vain siksi, että hän halusi pitää kiinni uskonnollisista näkemyksistään — aivan kuten juutalaiset ja islamilaiset peripateetikot, jotka luopuivat aristotelismistaan heti kun olivat vaarassa haavoittaa oikeaoppista uskoa.
Kalamin hiipuminen ja filosofian vastaisuus 1100-luvulla
1100-luku näki kalamin hiipumisen, sillä se ei enää löytänyt puolestapuhujia ollessaan sekä filosofien että oikeaoppisten hyökkäysten kohteena. Koska kaikki persialaisessa ja arabialaisessa ympäristössä syntyneet ajatukset sekä kirjalliset ja filosofiset liikkeet vaikuttivat aina myös juutalaisuuteen, Al-Ghazali löysi itselleen jäljittelijän Judah ha-Levistä. Tämä otti tehtäväkseen uskontonsa vapauttamisen spekulatiivisen filosofian kahleista, ja kirjoitti teoksen Kuzari, jossa hän pyrki vastustamaan kaikkea filosofiaa koulukunnasta riippumatta. Hän moitti mutakallamineja siitä, että he pyrkivät tukemaan uskontoa filosofialla. Hän kirjoitti: "Käsitän sen saavuttaneen korkeimman tason täydellisyyden, joka on vakuuttunut uskonnollisista totuuksista ilman että on tarkoin tutkinut ja järkeillyt niitä" (Kuzari V). Sitten hän käsitteli mutakallaminien keskeisimpiä ajatuksia, kuten Jumalan ykseyden todistamista, ja vastasi: "Antaako Kalam enemmän tietoa Jumalasta ja hänen ominaisuuksistaan kuin mitä profeetta antoi?" (Ib. III ja IV). Hänen silmissään myöskään aristotelismi ei saanut armoa; uusplatonilaisuus sopi hänelle jotenkuten.
Kun filosofia ajettiin ulos islamilaisesta maailmasta, se löysi turvapaikan juutalaisten parista, jotka välittivät islamilaisen filosofian ajatuksia kristittyyn maailmaan. Monet Andalusiasta lähteneet juutalaiset löysivät turvapaikan Pohjois-Espanjan kristityistä valtakunnista ja Ranskasta. Joukko huomattavia miehiä, kuten Ibn Tibbon, Narboni ja Gersonides, käänsi arabialaisten filosofien töitä hepreaksi ja kommentoi niitä. He tutkivat erityisesti Averroësin teoksia.
Averroësin kuolema merkitsi myös koko "arabialaisen peripateettisen koulun" ajan loppua. Filosofia alkoi hiipua islamilaisen maailman läntisissä osissa, kuten Espanjassa ja Pohjois-Afrikassa, mutta säilyi pitempään itäisissä osissa, pääosin Iranissa shiialaisuuden piirissä.
1500-luvulla islamilaisessa maailmassa oli kolme suurta imperiumia: Osmanien valtakunta, Suurmogulien valtakunta Intiassa ja Safavidien valtakunta Persiassa. Kaikissa näissä valtakunnissa filosofiaa edelleen harjoitettiin islamin pohjalta.
Järki ja ilmoitus
Etenkin al-Farabi ja Averroës korostivat filosofisen järjenkäytön tärkeyttä. Al-Farabi katsoi, että varmaa tietoa saavutettiin universaaleista ja välttämättömistä totuuksista demonstraation avulla, missä käytettiin Aristoteleen esittämiä syllogismeja. Tämän lisäksi oli dialektisia ja retorisia perusteluita, joilla saavutettu tieto ei yltänyt samaan varmuuden asteeseen. Averroës omaksui nämä ajatukset ja katsoi, että Koraani velvoittaa muslimin etsimään totuutta, joten filosofia on muslimille pakollista. Sitä se on kuitenkin vain oppineille, kun taas tavallinen muslimi joutuu tyytymään todisteluun, joka liikkuu alemmilla tasoilla, kuten retoriikassa. He omaksuvat uskontotuudet vain symbolisessa muodossa, koska filosofinen päättely sekoittaisi heidän ajatuksensa.
Averroësin ajatuksia vastaan hyökkäsi al-Ghazali teoksessaan Filosofian epäjohdonmukaisuus. Hän katsoi, että varmuutta ei saavuteta filosofisen päättelyn keinoin vaan mystisellä kokemuksella Jumalasta. Ihmisjärki on kuitenkin luotettavaa omalla rajatulla alueellaan. Myöhempi islamilainen teologia siirtyi al-Ghazalin kannalle ja tuomitsi al-Farabin ja Averroësin filosofiamyönteisyyden.
Jumala ja olemassaolo
Vaikka antiikin kreikkalaisilla oli runsaasti jumalia, Aristoteleen oppi liikkumattomasta liikuttajasta kaiken alkusyynä sopi islaminuskoon ja sen tiukkaan monoteismiin. Al-Kindi (k. 873) kirjassa Ensimmäisestä filosofiasta selitti, että Jumalan ykseys (tawhid) erotti hänet luoduista olioista, sillä näihin sisältyi aina myös moneutta. Ainoastaan Jumala oli ykseys ja kaiken ensimmäinen syy. Vaikka Jumalalla on monta nimeä, niitä ei pidä tulkita itse Jumalan moneutena.
Filosofi Peter Adamson pitää Avicennan (n. 980/990–1037) todistusta Jumalan olemassaolosta islamilaisen filosofian tärkeimpänä saavutuksena, joka sai huomiota myös Euroopassa. Avicennan todistuksen mukaan oli asioita, jotka eivät ole itsessään välttämättä olemassa; ne ovat olemassa vain jonkin ulkoisen syyn vaikutuksesta. Tällaisten asioiden kokonaisuus vaatii kuitenkin itsensä ulkopuolella olevan syyn. Se on tällöin olemassa välttämättömästi itsessään ja ilman ulkoista syytä.
Avicennan nimissä olevan todistuksen esitti myös iranilainen teologi Abd al-Jabbar (n. 935–1024) kirjoituksessaan Kitab al-usul al-khamza, jota pidetään mahdollisesti hänen varhaisimpana teoksenaan. Al-Jabbarin kirjoitus löydettiin kuitenkin vasta 1900-luvulla. Al-Jabbar kirjoitti: (Jos sitten kysytään:) "Mikä todistaa, että spekulatiivinen järki johtaa tietoon Jumalasta (Sano hänelle:) Oma olemassaoloni (nafsi) -- sillä havaitsen olevani täydellinen enkä itse pystyisi luomaan mitään sellaista -- joten tiedän, että minulla on luoja, joka on hyvä ja joku muu kuin minä, hän on Jumala. (Jos sitten kysytään:) Miten tämä todistaa Jumalasta (Sano hänelle:) Koska tiedän, että kehot liikkuvat, lepäävät -- ja että nämä asiat ovat satunnaisia (muhdatha) -- sillä väliaikaiset asiat eivät ole ikuisia.
Flipper (vuoden 1995 televisiosarja)
Flipper (tunnetaan myös nimellä Flipper – The New Adventures) on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka perustuu vuonna 1964 alkaneeseen samannimiseen sarjaan. Sarjan keskiössä on kesy Flipper-delfiini. Sarjan ensimmäiset kaksi kautta julkaistiin syndikoituna ja seuraavat kaudet PAX Networkin kanavalla. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.
Islamilainen filosofia
Ikuisuus
Maailmankaikkeuden ikuisuus oli keskiajan islamilaisen filosofian kiinnostuksen kohteena, vaikka aihe ei enää juuri saa huomiota. Al-Razi katsoi, että millään äärellisellä ei voi olla äärettömiä ominaisuuksia, minkä takia Aristoteleen näkemys äärellisestä avaruudesta on epätosi, koska maailma oli ikuinen. Persialainen Abu Bakr al-Razi (k. 925) päätteli, että aika ei vaadi liikkeen olemassaoloa, kuten Aristoteles edellytti. Aikaa ei liioin ole luotu, koska ajan luomisen teko jo edellyttää ajan olemassaoloa.
Tieto
Islamin uskontunnustuksen mukaan tieto Jumalasta oli peräisin profeetta Muhammedilta. Hän ei ollut kuitenkaan ainoa profeetta, vaikkakin viimeinen, sillä samaa tietoa jakavia islamin profeettoja oli ollut tuhansittain ensimmäisestä ihmisestä Aadamista alkaen. Kaikkien muiden kuin Muhammedin välittämä tieto oli tosin turmeltunut ja vääristynyt. Islamilaiaset filosofit pohtivat profeetallisen tiedon luonnetta yhteydessä ihmisen yleiseen tietokykyyn.
Flipper (vuoden 1995 televisiosarja)
Sarjan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Bal Harboriin Floridan Florida Keysin alueella.
Islamilainen filosofia
Tieto
Aristoteleeseen pohjautuen ajateltiin, että sielu kuuluu kaikille eläville olennoille, myös kasveille. Teologit saattoivat pitää myös eläinten sielua kuolemattomana, mutta filosofit varasivat tämän ominaisuuden vain ihmisille. Aristoteleen seuraajat näkivät sielun ruumiin muotona, kun taas platonistit tekivät niiden välillä jyrkän eron. Platonin esittämä sielun jakautuminen kolmeen osaan omaksuttiin laajasti.
Platonia seuraten al-Kindin filosofinen perinne katsoi, että kuolematon sielu kykeni saamaan varmaa tietoa universaaleista totuuksista. Miskawayh (932–1030) lisäsi tähän 'abstraktioprosessin', jonka avulla sielu puhdistaa aistihavainnoista pois satunnaiset seikat. Bagdadin aristotelista perinnettä edustava al-Farabi pohti induktion ongelmaa. Edes yksittäistapausten kasautuminen ei anna varmaa tietoa, sillä vastaan voi aina tulla esimerkki, joka kumoaa muut. Ongelmaan tarjosi ratkaisua Avicenna, joka haki vastausta kausaliteetista. Sitruunaruohot (scammonia), näyttävät auttavan sappivaivoihin, mutta auttavatko ne kaikki? Avicennan mukaan vastas löytyy, jos tiedetään, mihin kasvin parantava vaikutus perustuu.
Flipper (vuoden 1995 televisiosarja)
Televisiosarja ja vuonna 1996 julkaistu elokuva Flipper eivät liity toisiinsa, vaikka kummatkin perustuvat samaan 1960-luvulla esitettyyn sarjaan.
Islamilainen filosofia
Tieto
Profeetoilla on kyky nähdä jumalallisia totuuksia, joita muut ihmiset eivät näe. Islamilaiset filosofit eivät kuitenkaan nähneet profeetan yliluonnollisia kykyjä asian selityksenä. Sen sijaan profeetat vain olivat luontaisesti muita kyvykkäämpiä joko mielikuvituksen (al-Farabi) tai intuition (Avicenna) suhteen. Avicenna lisää, että aivan kuten ihminen pystyy ajatuksillaan vaikuttamaan omiin liikkeisiinsä, profeetta kykenee vaikuttamaan myös ulkomaailmaan tavoilla, jotka näyttävät ihmeiltä.
Flipper (vuoden 1995 televisiosarja)
Tuotanto
Sarjan kuvaukset tehtiin suurimmaksi osaksi Australiassa Gold Coastin kaupungissa.
Islamilainen filosofia
Ihanteena mielenrauha
Al-Kindi (n. 801–873) katsoi, että etiikan tuli auttaa ihmistä saavuttamaan mielenrauha. Epiktetoksen tapaan hän katsoi, että viisas ei kiinny maallisiin asioihin, joita aina uhkaa hävitys ja tuho. Galenoksen laajalle levinneistä teoksista islamilaiseen etiikkaan yleistyi lääketieteellinen vertaus siveysopista mielen terapiana ja lääkitsemisenä. Persialainen Abu Bakr al-Razi (865–925) filosofoi Galenoksen välityksellä Platonilta peräisin olevasta ajatuksesta, että ihmisellä on kolme sielun tasoa. Niistä korkeimman, rationaalisen sielun, tuli pitää alemmat tasot kurissa. Abu Zayd al-Balkhi (k. 937) käsitteli mielen sairauksia, kuten vihaa ja kateutta. Tasapainoon päästään tottumalla järjen ohjaukseen. Persialainen Miskawayh (932–1030) suositti Aristoteleen tavoin tienä hyveeseen kultaista keskitietä, jonka saavuttamista auttoi sharian seuraaminen.
Poliittinen filosofia
Poliittisen filosofian alalla uuden vuosituhannen luetuimpia teoreetikkoja oli Nasir al-Din al-Tusi (1201 – 1274). Hän nojautui erityisesti al-Farabin (n. 870–950) ajatuksiin ihannevaltion vaatimuksista. Filosofi-hallitsija, joka on samalla profeetta, ohjaa kansalaisia kohti hyveellisyyttä. Hänen kuolemansa jälkeen tehtävä jää oikeusoppineille, jotka tulkitsevat profeetan tahtoa. Shiialaisessa islamissa poliittinen johtajuus yhdistettiin profeettaan ja imaameihin, kun taas sunnalaisuudessa islamilaisen papiston auktoriteetti nousi kalifin yläpuolelle. Varhaisten abbasidikalifien yritys saavuttaa uskonnollinen asema muistutti Kaarle Suuren vastaavaa pyrkimystä samaan aikaan. Al-Ghazali (1057-1111) syytti Avicennaa (n. 980/990–1037) apostasista, kun tämä oli korostanut hallitsijan asemaa.
Osmanien valtakunnassa (1299–1923) islamilaista filosofiaa harjoitettiin uskonnollista virkakuntaa kouluttavissa madrasoissa, joita lopulta alettiin arvostella takapajuisiksi laitoksiksi samalla kun islamilaisesta papistosta eli ulamasta oli kehittynyt nepotistinen yhteiskuntaluokka.
Tahdonvapaus
Jumalan kaikkivaltiuden ja ihmisen vapaan tahdon yhteensovittaminen kohtasi islamissa vielä suurempia ongelmia kuin kristinuskossa, koska etenkin sunnalainen islam alkoi korostaa Jumalan ehdotonta kaikkivaltiutta, missä Jumala on määrännyt kaiken tapahtuvan. Tämä käsitys antaa vahvan oikeutuksen kulloinkin vallassa olevalle hallitsijalle. Toisaalta, jos Jumala on luonut ihmisten teot, se näyttäisi vapauttavan ihmiset omia tekojaan koskevasta vastuusta. Mu'taziliittien mielestä olisi tällöin väärin rangaista ihmistä Helvetin tulella teoista, jotka eivät todellisuudessa olleet hänen. Ašariiteille väite oli jumalanpilkkaa, sillä tällöin ihmiset tekisivät eettisiä arvostelmia Jumalan oikeudenmukaisuudesta. Ašariittien kanta oli, että Jumala luo ihmisten teot, mutta ihminen on silti niistä eettisessä vastuussa.
Irma Nissinen
Irma Nissinen (oik. Irma Kyllikki Nissinen-Kaasalainen; 18. huhtikuuta 1910 Hanko – 6. joulukuuta 2003 Turku) oli suomalainen viulutaiteilija ja konserttimestari. Hän toimi myös viulunsoiton opettajana.
Nissinen opiskeli Helsingin musiikkiopistossa ja myöhemmin Lontoossa, Pariisissa, Brysselissä ja Saksassa, siellä viimeksi Darmstadtissa 1956.
Nissinen toimi konserttimestarina Helsingin teatteriorkesterissa, Tampereen kaupunginorkesterissa sekä Turun kaupunginorkesterissa kahteen otteeseen, ensin 1936–1938 ja vuodesta 1941 eläkkeelle jäämiseensä asti syksyyn 1973. Nissinen oli talvisodan aikana Viipurissa, josta hän joutui lähtemään evakkona Tampereelle ja sai sieltä kaupunginorkesterista konserttimestarin paikan. Jatkosodan aikana hän esiintyi viulistina viihdytyskiertueilla Itä-Karjalassa. Turussa Nissinen esiintyi usein orkesterin solistina ja piti lisäksi omia konsertteja, myös ulkomailla.
Nissinen sai Pro Finlandia -mitalin 1961.
Jermo Laosmaa
Jermo Pauli Johannes Laosmaa, sukunimi aik. Lindholm (16. huhtikuuta 1911 Helsinki – 12. marraskuuta 1962) oli suomalainen Helsingissä asunut arkkitehti.
Laosmaan isä oli kansakoulujohtaja Alex I. Lindholm. Hän opiskeli Saksassa ja valmistui arkkitehdiksi Strelitzin teknillisestä opistosta vuonna 1935. Laosmaa työskenteli SOK:n rakennusosastolla 1937, Arkkitehtitoimisto Aalto & Kokon palveluksessa 1938–1939, Insinööritoimisto Alfred A. Palmbergilla 1939–1950 ja vuodesta 1950 alkaen hän oli Valion rakennusosaston hoitajana.
Jermo Laosmaa oli naimisissa vuodesta 1939 arkkitehti Marjatta Gestrinin kanssa. He suunnittelivat yhdessä monia asuinrakennuksia.
Veli Rautoja
Veli Uljas Rautoja (19. maaliskuuta 1928 Pori – 3. lokakuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Rautojan vanhemmat olivat tukkukauppias Erkki Kustaa Rautoja ja Wera Aleksandra Grönberg ja puoliso vuodesta 1951 Vuokko Anneli Pohjolainen. Rautoja valmistui sähkötekniikan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1954. Hän oli Helsingin kaupungin sähkölaitoksen palveluksessa vuodesta 1955, ensin suunnitteluinsinöörinä ja viimeksi työpäällikkönä, kunnes siirtyi Lappeenrannan kaupungin sähkölaitoksen johtajaksi 1961–1969. Espoon Sähkön toimitusjohtajaksi Rautoja tuli 1969 ja toimi tehtävässä aina vuoteen 1993 asti. Rautoja paitsi kehitti yhtiötä vahvasti, myös osallistui laajasti alansa yhteistyöhön muun muassa Suomen Sähkölaitosyhdistyksessä, Ekonossa ja Lämpölaitosyhdistyksessä, mutta myös esimerkiksi Suomen Kaupunkiliitossa. Vuonna 1983 teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Rautoja oli sotilasarvoltaan reservin yliluutnantti.
Pieni punainen kirja
pienoiskuva|Tyttö kädessään puheenjohtaja Maon lainauksia (1968) Otteita puheenjohtaja Mao Tse-Tungin teoksista (kiinaksi yksinkertaistetuin merkein: 毛主席语录, Máo Zhǔxí Yǔlù), joka tunnetaan länsimaissa parhaiten nimellä Pieni punainen kirja, on kokoelma sitaatteja Kiinan kommunistisen puolueen puhemies Mao Zedongin puheista ja kirjoituksista. Vuonna 1964 ensimmäisen kerran julkaistu teos koostuu 427 sitaatista, jotka on jaettu teemoittain 33 lukuun. Kirja ilmestyi suomeksi käännettynä vuonna 1967.
Tunnetuimpia kirjan lausuntoja ovat ”antaa kaikkien kukkien kukkia”, ”valta kasvaa kiväärin piipusta” ja ”paperitiikeri".
Kirjan tavoite oli vahvistaa Maon henkilökulttia, ja hän itse väitetysti piti siitä, miten Pieni punainen kirja esitti hänet Kungfutsen kaltaisena filosofina.
Historia
Kirja sai alkunsa kenraali Lin Biaon ideasta. Tavoitteena oli levittää Maon ajatuksia mahdollisemman yksinkertaisessa muodossa huonosti koulutetun väestön keskuudessa. Kirja alkaakin Lin Biaon kehotuksella: "opiskelkaa puheenjohtaja Maon teoksia, seuratkaa hänen opetuksiaan ja toimikaa hänen ohjeittensa mukaan."
Aluksi kirjaa jaettiin vain puolueen avainhenkilöille. Tämän jälkeen laajennettu versio jaettiin kansan vapautusarmeijan sotilaille. Vuonna 1965 ympäri maata avattiin lukuisia kirjapainoja, joiden kautta kirjaa alettiin jakaa koko kansalle. Kirjan hinnaksi määritettiin vain vähän valmistuskustannuksia suurempi hinta, ja valtion pankit tarjosivat korottomia lainoja kaikille kirjaa valmistaville ja levittäville tahoille. Kirja on käännetty useille kielille ja sitä luettiin myös esim. Neuvostoliitossa, kunnes se kiellettiin maiden välisen välirikon takia.
Black Codes
Black Codes ovat lakeja, joita entiset Konfederaation osavaltiot loivat Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen heikentääkseen mustien asemaa. Lakeja alettiin luoda vuonna 1865, kun Yhdysvalloissa hyväksyttiin perustuslain 13. lisäys, joka virallisesti vapautti kaikki orjat.
Lakeja ehdittiin luoda runsaan vuoden ajan, ennen kuin kongressi, jossa enemmistössä oli orjuutta vastustanut republikaanipuolue, hyväksyi kansalaisoikeuslain sekä perustuslain 14. ja 15. lisäyksen. 1870-luvun lopussa mustien asema kuitenkin heikkeni uudelleen, kun rasistiset ääriliikkeet, etunenässä Ku Klux Klan, voimistuivat.