cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyösti Kallio
Maareformi
1922 toinen johtava niin ikään alkujaan nuorsuomalainen maalaisliittolaispoliitikko Santeri Alkio jäi pois eduskunnasta, jolloin maalaisliiton sisäinen jänne muodostui Kallion ja Sunilan pohjalle. Kallio kannatti maaseudun asiaa laajemmin kuin lähinnä maatalouteen keskittynyt Sunila. Kallion ja Sunilan välisessä kiistassa edellisen taakse ryhmittyi lähinnä maalaisliiton veteraaneja, aitosuomalaisia ja pohjalaisia, jälkimmäisen kannalle asettui lähinnä koulutusta saaneita nuoremman polven maatalousmiehiä sekä useimmat etelä- ja itäsuomalaiset maalaisliiton kansanedustajat. Lex Kallion lisäksi säädettiin maareformin laajentamiseksi vuonna 1925 Lex Pulkkinen, mikä palautti kiinteistöjä puutavarayhtiöiltä valtiolle viljelijöille edelleen jaettavaksi. Lex Kallion korvasi vuoden 1938 alussa voimaan tullut uusi asutuslaki.
Lähinnä maanomistuskysymysten vuoksi maalaisliiton suhteet 1920-luvulla suomettarelaisten ja nuorsuomalaisten monarkistien kannatukselle 1918 muodostuneeseen Kansalliseen Kokoomukseen muodostuivat ongelmalliseksi ja hallitukset olivat melko lyhytikäisiä tuottaen jopa presidentti Lauri Kristian Relanderin aikana Väinö Tannerin sosialidemokraattisen vähemmistöhallituksen 1926. Maalaisliittolainen Relander osallistui presidenttinäkin 1920-luvun hajanaisen parlamentarismin aikana Sunilan ja Kallion väliseen keskusteluun puolueessa tarjoten Kalliolle mahdollisuutta vetäytyä maaherraksi, mitä tämä ei hyväksynyt. J. E. Sunila vetäytyi politiikasta vuonna 1933, minkä jälkeen maalaisliitto jäi Kallion johdettavaksi.
Suomen Pankin johtajaksi
Pankinjohtajan virkaa Kalliolle tarjosi vuodesta 1923 Suomen Pankin pääjohtaja Risto Ryti, joka oli myös Kallion hyvä tuttava ja ystävä 1920-luvun alun hallituksista. Kallion nimitys ei ollut mitenkään mutkaton. Hän itsekin epäröi. Hänen omassa puolueessaan periaatteellisesti vastustettiin puolueen sitomista keskuspankin politiikkaan, jolla pääjohtaja Rydin ajateltiin pyrkivän ohjailemaan maalaisliiton politiikkaa saadessaan Kallion pankinjohtajaksi Suomen Pankkiin. Lisäksi Kalliolla oli henkilökohtaisia vastustajia. Alkion vastustus tiedettiin. Myös Relanderin ja Sunilan ote ryhmästä oli luja, ja he olisivat hyvinkin voineet asettua vastahankaan. Pankkivaltuusmiehet tekivät päätöksensä johtokunnan esityksen mukaisesti, ja pääministeri Tanner presidentin sijaisena nimitti Kyösti Kallion Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi toukokuussa 1927. Pankissa hänen vastuulleen tuli luottojen ja haarakonttoreiden tarkastus. Kallion pankkijohtajuudesta tuli hänelle pulavuosina vakava rasite, vaikka hän vahvoja taloudellisia suhteitaan pulaan joutuneiden hyväksi käyttikin.
Oikeiston patoamista kommunistilaeilla
1929 Kallion III hallitus valmisteli kommunismin vastaista lainsäädäntöä SKP:n johtaman lakkoliikkeen tukahduttamiseksi alkaneen suuren laman aikana, minkä seurauksena myös Lapuan liike alkoi voimistua. Kalliota pyydettiin Lapuan liikkeen johtoon, jopa diktaattoriksi, mistä hän kieltäytyi, minkä vuoksi Kalliosta tuli maalaislähtöisen oikeiston piirissä epäsuosittu. Presidentti Relander jousti oikeiston suuntaan ja Kallion kolmas hallitus erosi 2. heinäkuuta 1930, minkä jälkeen 1918 valtionhoitajana toiminut alkuaan nuorsuomalainen kokoomuslainen P. E. Svinhufvud muodosti hallituksen laatien perustuslaillisia yhdistymis- ja kokoontumisvapautta rajoittavat kommunistilakeina tunnetut tasavallan suojelulait Mäntsälän kapinaan ja IKL:n perustamiseen johtaneen Lapuan liikkeenä ja talonpoikaismarssina alkaneen oikeistoradikalismin tyynnyttämiseksi. Koska kommunistilakien tueksi ei saatu kiireelliseksi julistamiseksi tarvittavaa 5/6 enemmistöä lähinnä sosiaalidemokraattien vastustuksen vuoksi, järjestettiin 1930 uudet eduskuntavaalit, minkä jälkeen lait pystyttiin saattamaan voimaan tätä pienemmällä enemmistöllä.
Presidenttiehdokkaana 1931
Vuoden 1931 presidentinvaaleissa Kyösti Kallio oli maalaisliiton presidenttiehdokkaana presidentti Relanderin jouduttua syrjään vakuutusyhtiön johtajaksi siksi, että hän ei nauttinut enää puoleensa maalaisliiton piirissä laajaa luottamusta. Kallio sai kuitenkin vain 56 valitsijamiestä 300:sta ja presidentiksi valittiin Svinhufvud.
Valtioneuvosto asetti eduskunnan toimeksiannosta toukokuussa 1932 kulkulaitoskomitean, jonka puheenjohtajaksi kutsuttiin Kyösti Kallio ja muiksi jäseniksi tie- ja vesirakennushallituksen pääjohtaja Emil Skogström, rautatiehallituksen pääjohtaja Jalmar Castrén, Teknillisen korkeakoulun rautatie-, tie- ja vesirakennusopin professori Arvo Lönnroth ja Helsingin yliopiston Pohjoismaiden historian professori Väinö Voionmaa. Komitean tehtävänä oli laatia ehdotus Suomen päätieverkon järjestämiseksi siten, ettei se kilpailisi rautateiden kanssa. Komitea jätti mietintönsä loppuvuonna 1936 ja sen pohjalta numeroitiin Suomen valta- ja kantatiet vuonna 1938.
Vuoden 1936 eduskuntavaalien jälkeen ja Kivimäen hallituksen seuraajaksi Kallio tarjoutui perustamaan punamultahallituksen sosiaalidemokraattien kanssa sovitusti, mutta tasavallan presidentti kokoomuslainen P. E. Svinhufvud olisi kieltäytynyt nimittämästä punamultahallitusta. Näin Kallion IV hallitus muodostui edistysmielisten ja maalaisliiton pohjalle ilman sosiaalidemokraatteja.
Kallion neljännen hallituksen ulkoministeriksi tuli paluun politiikkaan tehnyt edistyspuolueen Rudolf Holsti, jonka nuiva suhtautuminen Saksaan oli yleisesti tiedossa. Holsti pyrki parantamaan Suomen ja Neuvostoliiton suhteita ja helmikuussa 1937 hän vieraili ensimmäisenä Suomen ulkoministerinä Moskovassa. Pääministeri Kyösti Kallio hankki Holstin matkalle etukäteen eduskuntaryhmien hyväksynnän eikä presidentti P. E. Svinhufvud asettunut epäluuloistaan huolimatta vastustamaan sitä. Vierailun anti jäi kuitenkin melko laihaksi.
Presidentti 1937
Valitsijamiesvaaleissa toisella kierroksella presidentti Svinhufvud sai 104 ääntä, entinen presidentti Ståhlberg 19 ääntä ja Kallio 177 ääntä. Poliittinen äärioikeisto, joka oli ajanut Svinhufvudin uudelleenvalintaa, koki Kallion valinnan pettymykseksi ja piti vaalin ainoana valopilkkuna sitä, ettei "kansallinen onnettomuus" Ståhlberg tullut valituksi. SDP puolestaan piti Kallion voittoa myös parlamentarismin voittona, sillä Kallio oli valmis tasavallan presidentin valtaoikeuksien supistamiseen. Presidenttinä Kallio oli kompromissi, eikä hänellä juuri ollut ehdottomia vastustajia.
Kallion voitto presidentinvaalissa huomioitiin myös Neuvostoliitosta, ja Neuvostoliiton presidentti Mihail Kalinin lähetti Kalliolle lämpimän onnittelusähkeen, jollaista kukaan aikaisempi Suomen presidentti ei ollut saanut. Kun Kallio sanoi eduskunnassa Suomen taistelevan asein jokaista sen suvereeniuden loukkausta ja maahantunkeutujaa vastaan, Neuvostoliiton Suomen-lähettiläs Eric Assmus tulkitsi näiden sanojen viitanneen Hitlerin Saksaan. Neuvostoliiton ulkoministeri Maksim Litvinov sanoi Moskovassa kesällä 1937 vierailleelle ruotsalaiselle virkaveljelleen Rickard Sandlerille Neuvostoliiton luottavan siihen, ettei sitä uhkaa vaara Suomen taholta, vaikka Neuvostoliitto joutuisikin sotaan Saksaa ja Japania vastaan.
Kallion presidenttikaudelta ei jäänyt aikakirjoihin valtionpäämiehen suuria aloitteita tai dramaattisia tekoja. Enemmistöhallitus rauhoitti sisäpolitiikkaa, eikä puolueiden yläpuolista erotuomaria tarvittu. Kieliriidat suomen- ja ruotsinkielisten kesken olivat laantuneet jo Svinhufvudin presidenttikaudella. Päätöksenteon painopiste oli hallituspuolueiden keskinäisissä neuvotteluissa. Kallio pyrki pari kertaa mukaan hallituksen epävirallisiin istuntoihin, joita alettiin pian kutsua hallituksen iltakouluksi, mutta hänen pyyntönsä torjuttiin. Tämän jälkeen Kallio soitteli ahkerasti eri tahoille saadakseen selville, missä hallitus kulloinkin meni.
Kalliolla oli tärkeä rooli suomalaisten kansallisessa eheytymisessä. Hänen valintansa presidentiksi mahdollisti punamultayhteistyön, joka jatkui seuraavat 50 vuotta.
Sosialidemokraattien vahva mies Väinö Tanner kehui myöhemmin Kallion epäitsekästä, maltillista ja eri näkökantoja ymmärtävää asennetta. Suomen silloinen Tukholman-lähettiläs J. K. Paasikivi puolestaan ei arvostanut Kalliota, mikä näkyi siinä, että hän piti yhteyttä pää- ja ulkoministereihin sekä Väinö Tanneriin ohi presidentin. P. E. Svinhufvud piti Kalliota heikkona persoonallisuutena, mutta kuitenkin parempana kuin K.J. Ståhlbergia, joka Svinhufvudin mukaan olisi luovuttanut hallituksen sosialistien käsiin.
Cajander ja Holsti
Presidentiksi tultuaan Kallio nimitti Suomen ensimmäisen punamultahallituksen, jota johti Edistyspuolueen pääministeri A. K. Cajander talvisotaan saakka. Vaikka ulkopolitiikan johto kuului hallitusmuodon mukaan tasavallan presidentille, Kallion rooli ulkopolitiikassa jäi passiiviseksi. Pääministeri Cajander oli kiinnostunut ulkopolitiikasta, mutta ulkoministeri Rudolf Holsti vartioi reviiriään mustasukkaisesti. Neuvostoliiton erityisedustajan Boris Jartsevin kanssa keskustelivat keväästä 1938 lähtien hallituksen nimissä pääministeri, ulkoministeri Holsti ja tämän jälkeen vt. ulkoministeri Väinö Voionmaa, valtiovarainministeri Väinö Tanner sekä pääministerin sihteeri Arvo Inkilä. Kallio ei voinut sairastumisensa vuoksi ottaa Jartsevia vastaan tämän pyytäessä häneltä tapaamista.
Ulkopoliittisesti Kallio tuki ulkoasiainministeri Holstia, joka 1920-luvun reunavaltiopolitiikan jälkeen kannatti puolueettomuutta ja pohjoismaista suuntausta. Ulkoministeriksi joulukuussa 1938 tullut Eljas Erkko, joka oli Holstin tavoin anglofiili, omi ulkopolitiikan hoitoonsa vielä Holstiakin tiukemmin, eikä hallituksen ulkoasiainvaliokunta rohjennut tivata ministeriltä tietoja. Suomi joutui puolueettomuudestaan huolimatta talvisotaan. Ennen talvisotaa lokakuussa 1939 presidentti Kallio vieraili Tukholmassa Pohjolan valtiopäämiesten tapaamisessa, jonka tarkoituksena oli viestiä Pohjoismaiden tukea Suomelle. Tapahtuma ei kuitenkaan tuottanut toivottua tulosta eli sotilaallista tukea Suomelle ei tullut. Palattuaan kotimaahansa Kallio oli todennut läheisilleen – "yksin" – ei muuta.
Mannerheim ja Juho Niukkanen
1939 kesällä Kallio tuki Mannerheimin jatkamista maan puolustamista valmistelevan puolustusneuvoston puheenjohtajana tämän jouduttua riitaan maalaisliittolaisen puolustusministeri Juho Niukkasen ja sosiaalidemokraattisen valtiovarainministeri Väinö Tannerin kanssa erimielisyyksiin valtuuksistaan. Mannerheim oli myös saman vuoden alkukesästä ilmaissut huolensa puolustusvoimien määrärahojen supistamisesta Euroopan sotatilanteen kriittisenä ajankohtana ja lähettänyt selvityskirjeen Kalliolle, mutta ei saanut määrärahoja Kallion vedotessa kansan niistä kokemaan taakkaan.
Kuolema
thumb|right|250px|Kallio Mannerheimin kanssa Helsingin päärautatieasemalla 19. joulukuuta 1940. Vain hetki kuvan ottamisen jälkeen Kallio sai sydänkohtauksen, johon hän kuoli. thumb|right|250px|1941
Kyösti Kallio oli jo talvisodan aikana terveytensä vuoksi ajoittain työkyvytön, mitä ei kuitenkaan tuolloin koskaan julkistettu. Politiikkaa ja myös rauhantunnusteluja 1940 johtivat käytännössä pääministeri Risto Ryti, ulkoasiainministeri Väinö Tanner ja Moskovassa suurlähettiläänä toiminut J. K. Paasikivi. Tämä sotakabinetti piti tiivistä yhteyttä marsalkka Mannerheimin johdolla Mikkeliin sijoittuneeseen päämajaan. Syksyllä 1939 Neuvostoliiton kanssa käytyjen neuvottelujen aikana Kallio oli tinkimättömämpi kuin Neuvostoliiton kanssa aluevaihtosopimukseen taipuvaiset Mannerheim ja Paasikivi. Väinö Tanner kertoi myöhemmin, että rauhantunnustelut salattiin aluksi Kalliolta, jonka oli sairaana entistäkin tuskallisempaa tehdä vaikeita päätöksiä.
Allekirjoittaessaan valtioneuvoston istunnossa 12. maaliskuuta 1940 valtakirjan, joka oikeutti Moskovassa olleet suomalaiset rauhanneuvottelijat allekirjoittamaan Moskovan rauhansopimuksen, Kallio lausui katkerana:
Kyösti Kallio ilmoitti eroavansa presidentin toimesta marraskuussa 1940. Koska tuolloisessa tilanteessa ei katsottu voitavan järjestää normaalisti valitsijamiesvaaleja, säädettiin poikkeuslaki, jonka mukaan vuoden 1937 valitsijamiehet kokoontuivat valitsemaan uuden presidentin. Samana päivänä, 19. joulukuuta 1940, jolloin Kallion seuraajana oli valittu jatkamaan Ryti, Kyösti Kallio kuoli – vielä virallisesti kautensa aikana – äkilliseen sydänkohtaukseen Helsingin päärautatieasemalla ollessaan lähdössä kotiinsa Nivalaan. Tarinan mukaan Kallio kuoli marsalkka Mannerheimin käsivarsille, mutta todellisuudessa kyseessä olivat presidentin adjutantti eversti Aladár Paasonen ja eversti A. F. Airo. Kallio siunattiin Helsingin suurkirkossa ja hänet haudattiin kotipitäjäänsä Nivalaan.
Henkilökuvan täydennystä
Kyösti Kallio oli luonteeltaan syvästi uskonnollinen – hänen sukunsa oli ollut pietististä – ja raittiusmiehenä ehdoton. Hän koki vuodesta 1919 voimassa olleen kieltolain kumoamisen vuonna 1932 henkilökohtaisena tappiona. Kun Kallio oli kerran eduskunnan puhemiehen ominaisuudessa Unkarin parlamentin vieraana, hän aiheutti isännilleen suoranaisen järkytyksen halutessaan juhlapäivällisillä ruokajuomaksi maitoa. Suurin muutos Presidentinlinnassa Kallion tultua presidentiksi oli alkoholijuomien tarjoilun lopettaminen kaikissa tilaisuuksissa. Itsenäisyyspäivän vastaanotolla ei myöskään kertaakaan tanssittu Kallion ollessa presidenttinä. Nimittäessään Kaarlo Hillilän uuden Lapin läänin maaherraksi vuonna 1938 Kallio otti häneltä raittiuslupauksen. Kaisa Kallion kangaspuut tuotiin Linnassa samaan huoneeseen, josta Ellen Svinhufvudin kangaspuut oli hetkeä aikaisemmin viety pois.
Ura
thumb|right|250px|Kyösti Kallio pitämässä uudenvuodenpuhettaan vuonna 1940.
Presidentti Kyösti Kallion muisto
Presidentti Kallion patsas paljastettiin Helsingissä Eduskuntatalon välittömässä läheisyydessä 10. marraskuuta 1962. Muistomerkin oli veistänyt hänen poikansa kuvanveistäjä Kalervo Kallio. Sitä ennen Kalervo Kallio oli tehnyt muistomerkin vanhempiensa haudalle vuonna 1949. Vuodesta 1973, jolloin tuli kuluneeksi sata vuotta hänen syntymästään oli useita hänen muistoaan koskevia tapahtumia. Hänen synnyinseudullaan Ylivieskassa paljastettiin muistomerkki hänen kunniakseen 19. elokuuta 1973, jonka oli suunnitellut kuvanveistäjä Onni Vähäkangas ja muistomerkissä olevan reliefin kuvanveistäjä Risto Saalasti. Reliefissä oli teksti "Yhteistyö ja vastuun vakavuus yhdistävät kansaa", joka symboloi hänen yhteiskunnallista toimintaansa.
thumb|right|250px|Vuonna 1973 presidentti Kyösti Kallion syntymästä tuli kuluneeksi 100 vuotta. Suomen Postilaitos julkaisi tällöin Kalliosta postimerkin. Vuonna 1973 hänen kotiseudullaan perustettiin presidentti Kyösti Kallion ja hänen poikansa kuvanveistäjä Kalervo Kallion muistoa vaaliva museosäätiö, jonka toiminnan seurauksena vuonna 1977 Nivalaan perustettiin heidän nimeään kantava Kyösti ja Kalervo Kallion museo. Säätiön tarkoituksena on kerätä museoon Kyösti ja Kalervo Kallion elämäntyöhön liittyvää esineistöä ja arkistoaineistoa, jonka sijoituspaikkana oli aikaansaatu museo.
Presidentti Kallion mukaan on nimetty Kyösti Kallion tie Helsingin Kulosaaressa, Kyösti Kallion katu Lahdessa, joka rajaa Fellmaninpuistoa itäiseltä puolelta. Oulussa, Kallion nuoruuden aikaisessa koulukaupungissa, on nimetty hänen mukaansa Kyösti Kallion puisto alueelle, jossa hän asui kouluvuosinaan. Presidentti Kallion kotiseutu kunnioitti hänen muistoaan nimeämällä vuonna 2008 aloittaneen Alavieskan, Nivalan, Sievin ja Ylivieskan peruspalvelupiirin Peruspalvelukuntayhtymä Kallioksi. Lisäksi Suomen Kulttuurirahaston Keski-Pohjanmaan rahasto on perustanut erityisen Kyösti Kallion rahaston.
Vietettäessä vuoden 1918 kansalaissodan 100-vuotismuistoa nousi esille toukokuussa 1918 silloisen senaattori Kyösti Kallion toiminta kotiseudullaan Nivalassa. Hän piti silloin puheen, jossa hän verisen kansalaissodan jälkeen ajoi puheessaan sovintoa todeten, että oli ryhdyttävä rakentamaan Suomea, jossa ”ei ole punaisia ja valkoisia, vaan ainoastaan isänmaataan rakastavia suomalaisia, Suomen tasavallan kansalaisia, jotka kaikki tuntevat olevansa yhteiskunnan jäseniä ja viihtyvät täällä”. Presidentti Niinistö kunnioitti tapahtumaa läsnäolollaan tuoden mainitun aiheen esille puheessaan.
Theravada
Theravada-buddhalaisuus (pālia; devanagari: थेरवाद, theravāda) on vanhin olemassa olevista buddhalaisista koulukunnista, joka on levinnyt Etelä- ja Kaakkois-Aasiaan. Se on Sri Lankan, Myanmarin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin valtauskonto. Lisäksi Intiassa ja Vietnamissa on theravada-buddhalaisia. Maailmanlaajuisesti theravada-buddhalaisia on yli 100 miljoonaa.
Alkuperä
Theravāda-koulukunta juontaa juurensa Vibhajjavāda-koulukuntaan, joka kehittyi vanhemmasta Sthavira-koulukunnasta kolmannen buddhalaisen neuvoston aikaan n. 250 eKr. Yhtä neljästä Vibhajjavādan ryhmittymistä kutsuttiin Tāmraparnīyaksi eli Sri Lankan buddhalaisuudeksi, joka omaksui myöhemmin Theravāda-nimikkeen. Pālīn sana thera on merkitykseltään yhtenevä sanskritin sthavira-sanan kanssa; molemmat tarkoittavat ”vanhempia”, ja siten Theravāda tarkoittaa vanhempien oppia, jota onkin pidetty puhdasoppisimpana buddhalaisuuden eri suuntauksista.
Filosofia
Theravāda opettaa vibhajjavādaa eli ”erottelun opetusta”, jonka mukaan ymmärryksen odotetaan syntyvän seuraajan kokemuksesta, kriittisestä tutkiskelusta ja päättelystä sokean uskon sijaan. Theravāda-perinteen kirjoitukset kuitenkin painottavat myös viisaan neuvon seuraamista, sen pohtimista ja omien kokemustensa arviointia kriteereinä, joiden avulla toimintaa voidaan arvottaa.
Theravāda ymmärtää olemassaolon ja kärsimyksen juuren olevan janoaminen (tanha), joka tuo muassaan saasteita kuten vihan, pahan tahdon, vieroksunnan, ahneuden, kateuden, petollisuuden, pelon, aistillisen toiveen, pakkomielteen, intohimon, ärsytyksen, häiriintymisen, koston, murehdinnan ja ruumiillisen kiintymyksen. Nämä saasteet ovat vahingollisia niin itselle kuin muillekin.
Näiden saasteiden uskotaan olevan tietämättömyydestä (avijja) syntyneitä tapoja, jotka täyttävät kaikkien valaistumattomien olentojen mielet. Tietämättömyydestä johtuen valaistumattomat otaksuvat tämän psyykeen virran sekä karkean kehon olevan konkreettinen itse. Tosiasiassa molemmat ovat ainoastaan toisistaan riippuvaa, tilapäistä materian virtaa.
Vapautuakseen kärsimyksestä näistä saasteista sekä niiden juurella olevasta toiveesta on pysyvästi hankkiuduttava eroon. Tie vapautukseen tunnetaan jalona kahdeksanosaisena polkuna, johon sisältyvät oikea ymmärrys, oikea aie, oikea puhe, oikea toiminta, oikea elinkeino, oikea ponnistelu, oikea tarkkaavaisuus ja oikea valppaus.
Meditaatio
Eräs Theravāda-koulukunnan tunnetuimmista piirteistä on sen kehittynyt meditaatiojärjestelmä. Meditaation kaksi osa-aluetta ovat mielen täsmentämiseen tähtäävä keskittymismeditaatio (samatha) ja viisautta kehittävä valppausmeditaatio (vipassana). Keskittymismeditaatio ottaa kohteekseen minkä tahansa perinteisistä 40:tä meditaatiokohteesta (kammatthana), tätä nykyä useimmiten hengityksen, ja tähtää täydellisen keskittymisen eri tasoille (jhana) aina pisteeseen, jossa tietoisuus on saavuttanut maksimaalisen ykseyden ja liikkumattomuuden tilan. Valppausmeditaatio tähtää filosofisen tiedostamisen kautta ehdollistuneen tilan uusiutumisen lakkaamiseen. Alkuperäisten kaanoniin kuuluvien kirjoitusten ohella Buddhaghoshan Vishuddhimagga (n. 400–500 jaa.) on eräs tärkeimmistä meditaatiomenetelmien lähdeteoksista.
Luostarilaitos
Theravāda-perinteen luostarilaitos korostaa alkuperäisten sääntöjen täsmällistä, ja usein pikkutarkkaakin noudattamista. Munkit noudattavat 227 ohjesääntöä, ns. vinaya, joiden pohjana on Buddhan itsensä kirjaamat säännöt luostarilaitoksen moitteettoman toiminnan edistämiseksi. Nunnilla on 311 ohjesääntöä, joiden sisältö on suurin piirtein sama (jotkut säännöt mm. kieltävät nunnia palvelemasta maallikoita tai munkkeja).
Kirjoitukset
Käytännössä kaikki buddhalaisuuden suuntaukset pitävät Tipitakan teoksia autenttisina Buddhan opetuksina, joskin jotkut mahayana-buddhalaisuuden suuntaukset pitävät niiden arvovaltaa vähäisempänä niiden ollessa ristiriidassa myöhempien mahayana-sutrien kanssa.
Friedrich Dollmann
Toisessa maailmansodassa hän komensi Saksan 7. armeijaa Ranskan valtauksen aikana. Hän jäi miehitysjoukkojen komentajaksi Ranskaan. Liittoutuneiden noustessa maihin Normandiassa kesäkuussa 1944 Dollman taisteli brittiläisiä joukkoja vastaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen saatuaan kuulla, että joutuisi sotaoikeuteen Cherbourgin tappiosta. Joidenkin lähteiden mukaan Dollman saattoi tehdä itsemurhan ottamalla myrkkyä.
Maankaltaistaminen
thumb|right|Taiteilijan näkemys maankaltaistetusta Marsista. Maankaltaistaminen eli terraformaatio, terraformointi tai maantaminen tarkoittaa vielä tällä hetkellä hypoteettista jonkin planeetan olojen muokkaamista Maan kaltaiseksi. Sana tulee latinasta: Terra tarkoittaa Maata, forma hahmoa, muotoa tai ulkonäköä. Marsia pidetään planeettana, joka voitaisiin muuttaa ainakin jossain määrin elinkelpoiseen kuntoon esimerkiksi kylvämällä sen kaasukehään lämmittäviä kasvihuonekaasuja, ja maaperään mikrobeja. Venusta saatettaisiin maankaltaistaa Kuusta louhitulla alumiinipölyllä ja myöhemmin mikrobeilla.
Huolimatta monista visioista ei olla täysin varmoja siitä pystytäänkö Marsia taikka Venusta maankaltaistamaan. Myös muita taivaankappaleita, jopa kaasukehätöntä kääpiöplaneetta Cerestä tai Kuuta, on ehdotettu maankaltaistettaviksi kohteiksi.
Maankaltaistamiseen saattaavat ainakin alussa riittää olosuhteet, joissa esimerkiksi kasvit pystyvät kasvamaan planeetan pinnalla, vaikka ihminen ei kykene hengittämään kuin esimerkiksi happinaamarilla. Maankaltaistaminen olisi joka tapauksessa melko hidas tapahtumasarja, koska se vaatisi kaasukehän ja maaperän muutokseen tarvittavien aineiden, kaasujen ja bakteerien teollista tuottamista valtavissa määrin. Marsin maankaltaistamisen uskottaisiin vievän vähintään 100, kenties jopa 100 000 vuotta.
Koska terraformaatiota ei ole kokeiltu, ei myöskään maankaltaistamisen kaikkia vaikutuksia tunneta tarkasti. Ei voida varmuudella sanoa, tuottaisiko esimerkiksi Marsin aiottu maankaltaistaminen todellisissa oloissa Marsista kasveille sopivan elinympäristön. Lisäksi jos jokin planeetta pystytäisiin maankaltaistamaan, olisi epävarmaa jäisivätkö aiheutetut muutokset pysyviksi. On myös keskusteltu siitä, onko oikein tuhota planeettojen alkuperäinen ympäristö ihmisen tarpeita silmällä pitäen.
Marsin maankaltaistaminen
thumb|right|Taiteilijan näkemys Marsin maankaltaistamisen vaiheista. Marsin kaasukehässä on hiilidioksidia hiukan, mutta runsaammin napalakeissa ja maaperässä ikiroutana. On esitetty ajatus, että Marsin napalakissa oleva hiilidioksidijää voitaisiin haihduttaa nostamalla Marsin kaasukehän lämpötilaa ilmakehään kylvettävillä kasvihuonekaasuilla, muun muassa tehokkailla halokarboneilla, joita ovat CFC- ja PFC-yhdisteet. Toinen vaihtoehto napalakin lämmittämiseen ja höyrystämiseen olisi valtava yli 100 km:n läpimittainen Marsin kiertoradalle sijoitettu peili. Arviolta jopa niinkin pieni kuin 4 °C lämmitys vapauttaisi napalakin hiilidioksidin Marsin kaasukehään. Näin Marsin ilmakehän kaasunpaine nousisi 50–150 millibariin ja lämpötila muutaman asteen. Marsin maaperästä, regoliitista vapautuu ehkä 450–900 mbar:n verran hiilidioksidia, ja lämpötila nousisi 55 °C. Jo 10 astetta lisälämpöä nostaisi Marsin kaasunpainetta 200–300 mbariin. Tällä tavoin Marsiin pystytään luomaan ehkä kaasukehä, jonka paine on Maan kaasukehästä, mikä vastaa kaasunpainetta Mount Everestin huipulla. Marsiin uskotaan syntyvän happinaamarilla hengitettävä kaasukehä 500 vuodessa, ja maan ilmanpaine 1500–2500 vuodessa.
Kasvit vaativat noin 50 mbar:n paineen. Silloin Marsin pinnalla voisi olla lämpimimmissä kohdissa nestemäistä vettä. Seuraavassa vaiheessa Marsiin tuotettaisiin säteilyltä suojaava otsonikerros. Kasveille sopiva ympäristö luotaisiin lämmittämällä planeettaa. Suuri määrä happea syntyisi planeetan ilmakehään pitkän ajan kuluessa, kun kasveja kasvatettaisiin entistä laajemmalla alueella. Toisaalta tämä taas johtaisi hiilidioksidin vähenemiseen, ja hapen lisääntymiseen ilmakehässä. Marsin maankaltaistaminen kasveille sopivaksi voisi viedä 100–100 000 vuotta. Väitetään, että Maan kaltainen typestä ja hapesta koostuva kaasukehä olisi Marsille liian kylmä, kasveille paremmin sopisi 1–3 Maan ilmakehän paineinen hiilidioksidikaasukehä, joka nostaisi planeetan lämpötilaa yli 50 astetta.
Maankaltaistamisen ongelmia
Maankaltaistaminen on kiistanalainen aihe erityisesti tarpeellisuutensa osalta. Potentiaalisilta planeetoilta näyttää puuttuvan monia Maa-planeetan asuinkelpoiseksi tekeviä ominaisuuksia. Maassa ilmakehän hiilidioksidipitoisuutta säätää osaltaan laattatektoniikka, jossa uusiutuviin mannerlaattoihin sitoutuu hiilidioksidia. Marsissa ei ole mannerlaattoja eikä laattatektoniikkaa, joka voisi säädellä hiilidioksidin määrää. Venuksen maankaltaistamista vaikeuttaa planeetan vesivarojen puute. Sekä Marsin että Venuksen omien magneettikenttien suojaava vaikutus on huomattavan heikko verrattuna maan magneettikenttään, jonka vahvuus osaltaan estää aurinkotuulta puhaltamasta maan kaasukehää avaruuteen.
Maankaltaistamisen pahimpina esteinä ovat tämänhetkinen teknologian taso, suuret kustannukset ja maankaltaistamisprosessin pituus. On asia erikseen rakennella paikallisia suojakuvun sisällä olevia biosfäärejä toisille taivaankappaleille, kuin muuttaa kokonaisen planeetan ilmakehää, puhumattakaan sellaisen luomisesta.
Ei tiedetä täysin, tuottaisiko maankaltaistaminen halutun vakaan ja pysyvän lopputuloksen. Jotkut pelkäävät Marsin maankaltastamisen tuottavan vielä elinkelvottomamman planeetan kuin mitä Mars nyt on. Marsin tiedetään kadottaneen aikaisemman kaasukehänsä Auringon ultraviolettisäteilyn hajottavan vaikutuksen, aurinkotuulen, pienen painovoiman ja lähes olemattoman suojaavan magneettikentän takia. Esimerkiksi lämmittävien CFC-kaasujen pysyvyyttä Marsin kaasukehän oloissa ei tunneta.
Maankaltaistettavaksi ehdotettuja taivaankappaleita
Tieteiskirjallisuus käyttää maankaltaistamista käsitteenä varsin vapaasti, sillä mielikuvituksessa voidaan matkata kaukaisiin tähtijärjestelmiin asti. Todellisuudessa olemme nykyoloissa aika pitkälle kahlittuja omaan aurinkokuntaamme. Siten mahdollisia maankaltaistettavia Auringon kiertolaisia ovat lähinnä Mars ja kenties jotkut suurimmat jättiplaneettojen kuut.
Alla on lueteltu eri syistä maankaltaistettaviksi ehdotettuja planeettoja ja kuita. Monilla näistä kappaleista on niin pieni painovoima, että pysyvää kaasukehää ei synny.
Historia
thumb|[[Nasan kuvien pohjalta muokattu kuva maankaltaistetusta Marsista]]
Tieteiskirjailija Olaf Stapledon mainitsi 1930 julkaistussa kirjassaan "Viimeiset ja ensimmäiset" (Last and First Men) mahdollisuuden maankaltaistaa Venus. Kirjassa Venus maankaltaistetaan pitkän ja tuhoisan sodan jälkeen.
Sanaa "terraform" käytettiin ensi kertaa 1942 Jack Williamsonin Astounding Science Fictionin erässä tarinassa. Sanaa käytettiin myös Jack Williamsonin science fiction -kirjassa Seetee Shock (1949).
Harjavallan seurakunta
Harjavallan seurakunta sijaitsee Harjavallan kaupungissa Satakunnassa. Seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Ala-Satakunnan rovastikuntaan. Vuoden 2021 alkaessa seurakuntalaisia on noin 5 100. Seurakunnassa työntekijöitä on vakituisesti 18.
Neal Hefti
Neal Hefti (29. lokakuuta 1922 Hastings, Nebraska – 11. lokakuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazzmusiikin trumpetisti, säveltäjä ja sovittaja.
Harjavallan seurakunta
Harjavallan seurakunta itsenäistyi Kokemäen emäseurakunnasta vuonna 1868. Ensimmäinen kirkkoherra Johan Gustav Hällfors aloitti kuitenkin vasta vuonna 1878.
Seurakunnan ydintoiminnat tapahtuvat kirkossa ja sen viereisessä seurakuntatalossa. Arkkitehti Pekka Pitkäsen suunnittelema Kaikkien autuuksien kirkko vihittiin käyttöön 1984. Tämän vieressä on Harjavallan vanha kirkko. Se on rakennettu ja laajennettu sitä edeltävän kirkon ympärille 1870.
Neal Hefti
Hefti on kaksinkertainen Grammy-palkittu ja moninkertainen ehdokas.
Hefti kuoli kotonaan Los Angelesissa lokakuussa 2008.
Harjavallan seurakunta
Kirkkoherrat
Seurakunnassa on vaikuttanut sen itsenäisyyden aikana kymmenen kirkkoherraa. Pitkäaikaisin kirkkoherra on ollut Veijo Järvinen, jonka aikana myös uusi kirkko rakennettiin.
Väinö Linnan seura
thumb|250px|Väinö Linnan seuran logo.
Toiminta
Väinö Linnan seura järjestää vuosittain valtakunnallisen Pentinkulman päivät -kirjallisuustapahtuman Urjalassa yhteistyössä Urjalan kunnan kanssa. Tapahtuman yhteydessä seura järjestää E80-esikoiskirjailijaseminaarin, jossa esikoiskirjailijoilla on mahdollisuus saada kirjallisuuden ammattilaisilta tietoa kirjailijuudesta ja verkostoitua muiden vertaistensa kanssa.
Valtakunnallisen kirjallisuustapahtuman lisäksi seura järjestää nimikkokirjailijansa tuotantoon ja henkiseen perintöön liittyviä tapahtumia yhteistyössä eri toimijoiden kanssa. Seura kunnioittaa Linnan muistoa vuosittain perinteisellä seppeleenlaskutilaisuudella kirjailijan haudalla Kalevankankaan hautausmaalla tämän syntymäpäivänä 20.12.
Väinö Linnan seura on mukana kirjailijan mukaan nimetyn kulttuurimatkailureitin kehittämisessä kirjailijan kotimaisemissa Urjalan Honkolan kylässä. Lisäksi seura järjestää jäsenilleen teatterimatkoja ja muuta kulttuuritoimintaa.
Ngozi Ebere
Ngozi Ebere (s. 5. elokuuta 1991) on nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Nigerian naisten maajoukkueessa vuosien 2015 ja 2019 MM-kilpailuissa.
Väinö Linnan seura
Julkaisut
Väinö Linnan seura julkaisee Väinö Linnaan ja hänen tuotantoonsa liittyviä teoksia sekä muuta seuran kirjallisuus- ja kulttuuritoimintaan liittyvää kirjallisuutta.
Ngozi Ebere
Ebere on seuratasolla edustanut muun muassa ranskalaista Paris Saint-Germainia ja norjalaista Arna-Bjørnaria.
Väinö Linnan seura
Julkaisut
Seuran julkaisemat teokset sekä seuran toimintaan liittyvät teokset, joiden julkaisemista seura on edistänyt:
Yli rajan
Yli rajan on Wilho Ilmarin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942. Se perustuu Urho Karhumäen romaaniin Yli rajan (1938), josta Martti Larni muokkasi käsikirjoituksen. Elokuvan kantaesitys oli elokuussa 1942 Venetsian ”filmiolympialaisissa” ja sai Medaglia della Biennale -mitalin.
Huomioita
Elokuvan alussa on karttapiirros Suomen ja Neuvostoliiton kaakkoisrajasta, joka avautuu siinä ”railona”, johon alkutekstit ilmestyvät. Tekstien jälkeen aukko umpeutuu.
Päähenkilö on Karhumäen romaanissa 25-vuotias, mutta elokuvaan on valittu näyttelijäksi 45-vuotias Joel Rinne.
Julkaisu ja vastaanotto
Elokuvan kotimainen ensiesitys siirtyi valmistumisen lykkääntymisen vuoksi huhtikuusta lokakuulle. Kantaesitys oli kuitenkin elokuussa 1942 Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se palkittiin Medaglia della Biennale -mitalilla. Jatkosodan päätyttyä elokuva poistettiin ohjelmistosta. Viimeinen esitys oli 1. heinäkuuta 1944. Uudestaan se esitettiin vasta viisikymmentä vuotta myöhemmin, 12. elokuuta 1994, televisiossa.
Tv-maailma-lehden arvostelussa vuonna 2011 Ilmarin ohjausta pidettiin koskettavana. Ohjaajan sanottiin tavoittavan onnistuneesti tunnelmia ja Irma Seikkulan kasvojen sielukkuuden.
Bandvagn 206
thumb|Bandvagn 206 thumb|Bv 206 on käytössä myös Suomessa. Kuvassa Jääkäriprikaatin ajoneuvoja kesällä 1997. Bandvagn 206 (BV 206) on ruotsalaisen Hägglundsin maansa asevoimille valmistama telakuorma-auto. Ajoneuvo käsittää kaksi telavetoista osaa, jotka on kytketty toisiinsa runko-ohjattavaksi kokonaisuudeksi. Se kykenee kuljettamaan yhteensä 17 henkeä varusteineen. Joissain versioissa perävaunu on varattu muuhun käyttöön, joten paikkaluku on 11 henkeä vähemmän.
Edeltäjänsä Volvo Bv 202:en mukaisesti ajoneuvo on suunniteltu kuljettamaan joukkoja Pohjois-Ruotsin lumisissa olosuhteissa ja pehmeissä maastoissa. Telojen muodostama pieni pintapaine mahdollistaa liikkumisen monenlaisilla alustoilla. Ajoneuvo on myös uimakykyinen ja saavuttaa vedessä lähes 5 km/h nopeuden. Ajoneuvoa on valmistettu yli 11 000 kappaletta, ja sitä on viety yli 37:ään eri maahan.
Ajoneuvo voi ottaa kuormaa yhteensä 2 500 kg, ja se voi vetää perässään 2 500 kg kuorman.
Jean Piaget
pienois|Piaget vuonna 1968 Jean Piaget (9. elokuuta 1896 Neuchâtel – 16. syyskuuta 1980 Geneve) oli sveitsiläinen kehityspsykologi.
Burt Ward
thumb|right|Burt Ward vuonna 2005.
Jean Piaget
Elämä
Piaget syntyi Sveitsin ranskankielisessä osassa, opiskeli kotikaupunkinsa Neuchâtelin yliopistossa sekä Zürichissä ja valmistui eläintieteen alalta filosofian tohtoriksi 1918. Hän kiinnostui älykkyyden mittaamisesta ja lasten kehityskausista vasta työskennellessään Ranskassa poikakoulun opettajana. Vuonna 1921 Piaget palasi Sveitsiin Geneveen Rousseau-instituutin johtajaksi.
Burt Ward
Burt Ward (s. 6. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen televisionäyttelijä. Hän esitti vuosina 1966–1968 Robinia sarjassa Batman. Hän on syntynyt Los Angelesissa ja julkaissut omaelämäkerran Boy Wonder: My Life in Tights.
Jean Piaget
Elämä
Piaget meni naimisiin 1923 entisen opiskelijansa Valentine Châtenayn kanssa ja he saivat kolme lasta Jacqueline (s. 1925, naimisissa Robert Louis de Dardellin kanssa), Lucienne (s. 1927) ja Laurent (s. 1931). Hän tarkkaili lapsiaan pienestä pitäen. Havaintojensa pohjalta hän kirjoitti yli 60 kirjaa ja satoja artikkeleita ja loi geneettiseksi epistemologiaksi nimetyn kasvatustieteellisen teorian.
Burt Ward
Elämä
Burt Ward, Jr. syntyi 6. heinäkuuta 1945 Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hän oli nuorena innokas sarjakuvien lukija, muun muassa Teräsmies ja Superpoika kuuluivat Wardin lempilukemisiin.
Jean Piaget
Piaget’n vaiheteoria lapsen kehityksestä
Piaget’n geneettisen epistemologian mukaan lapsen sosiaalinen, henkinen ja fyysinen kehitys etenevät käsi kädessä, eikä lapsi voi käsittää kehitystasoonsa nähden liian monimutkaisia asioita.
Burt Ward
Perhe
Wards ensimmäinen vaimo oli Bonney Lindsey. He menivät naimisiin 1965 ja erosivat 1967. Heille syntyi yksi lapsi, tytär Lisa Ann Ward vuonna 1967. Vuodesta 1990 alkaen Ward on ollut naimisissa Tracy Posnerin kanssa ja heillä on myös tytär Melody Lane Ward, joka syntyi vuonna 1991.
Jean Piaget
Piaget’n vaiheteoria lapsen kehityksestä
Piaget’n mukaisia ajattelun kehityksen vaiheita ovat:
1. Sensomotorinen kausi (~0–2 v.)
2. Esioperationaalinen vaihe (~2–6 v.)
3. Konkreettisten operaatioiden vaihe (~7–11 v.)
4. Formaalien operaatioiden vaihe (~11–12 v.)
Väitetään, että formaalin ajattelun jälkeistä ajattelua on olemassa, ja sitä on alettu kutsua postformaaliksi ajatteluksi. On kuitenkin epäselvää, onko kyse uudesta kehitysvaiheesta. Tätä vaihetta ei pidetä yleisesti hyväksyttynä uutena kehitysvaiheena Piaget’n tarkoittamalla tavalla.
(5.) Postformaalien operaatioiden vaihe (ei yleisesti hyväksytty kehitysvaihe)
Teoriaa on kritisoitu vaiheittaisuudesta, koska siirtymät vaiheesta toiseen eivät ole käytännössä ole selkeitä hyppäyksiä, eivätkä kaikki Piaget’n kuvaamat vaihdeiden osa-alueet kehity samassa tahdissa. Teoria ei myöskään ota huomioon kulttuurieroja eikä harjoituksen vaikutusta kehitykseen.
Dina Meyer
Dina Meyer (s. 22. joulukuuta 1968 Queens, New York) on yhdys­valtalainen televisio- ja elo­kuva­näyttelijä, joka tunnetaan Saw-kauhu­elo­kuva­sarjasta (2004–2007), Starship Troopers – Universumin sotilaat -elo­kuvasta ja Beverly Hills 90210 -televisio­sarjasta (1993–1994). Vuonna 1997 Meyer näytteli kolmessa jaksossa Kate Milleriä tilanne­komedia­sarjassa Frendit.
Ura
Meyer aloitti näyttelijä­uransa vuonna 1993. Hän teki ensi­esiintymisensä draama­sarjassa Beverly Hills 90210. Hän näytteli 12 jaksossa sarjassa Lucinda Nicholsonin roolissa. Hänen ensimmäinen elo­kuvansa oli Strapped. Sen jälkeen hän on vieraillut televisio­sarjoissa ja näytellyt elo­kuvissa. Vuonna 1996 Meyer näytteli Karaa elo­kuvassa Viimeinen lohikäärme.
Yksityiselämä
Alkuvuodesta 2001 Meyer seurusteli muusikko Billy Joelin kanssa. Sitten saman vuoden kesäkuussa hän alkoi seurustella näyttelijä Shane Westin kanssa. He erosivat maalis­kuussa 2002.
Michal Martikán
Michal Martikán (s. 18. toukokuuta 1979 Liptovský Mikuláš) on slovakialainen koskipujottelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Martikán voitti Atlantan 1996 olympialaisissa koskipujottelun kanadalaisyksikköjen (C-1) kultaa, jolloin hänestä tuli itsenäisen Slovakian ensimmäinen olympiakultamitalisti. Hän voitti lajissa myös olympiahopeaa Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004. Olympiakultansa Martikán uusi Pekingissä 2008. Lontoossa 2012 Martikán voitti jo viidennen perättäisen olympiamitalin, kun hän sijoittui pronssille.
Yksiköiden maailmanmestaruuden Martikán on voittanut vuosina 1997, 2002, 2003 ja 2007. Hän on voittanut myös yksitoista joukkuekilpailun maailmanmestaruutta. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa ja viisi MM-pronssia. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut neljä henkilökohtaista ja kymmenen joukkuekilpailun kultamitalia. Lisäksi hänellä on kuusi EM-hopeaa ja kaksi EM-pronssia. Hän voitti kanadalaisyksikköjen maailmancupin kokonaiskilpailun ennätyksellisen viidennen kerran 2014.
Nyt ja aina
Nyt ja aina on Yölinnun vuonna 2009 julkaistu albumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Jim Cummings
James Jonah ”Jim” Cummings (s. 3. marraskuuta 1952 Youngstown, Ohio) on yhdysvaltalainen Emmy-ehdokkuuden saanut ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Nalle Puhin ja Tiikerin äänistä muun muassa animaatiosarjassa Nalle Puhin uudet seikkailut.
Elämäkerta
Cummings syntyi Youngstownissa, Ohiossa, jossa hän kävi 12 vuotta katolilaista koulua. Jo tuolloin Cummings imitoi muun muassa eläinten ääniä. Hän muutti 19-vuotiaana New Orleansiin pyrkiäkseen muusikoksi. Samalla hän suunnitteli muutamiin Mardi Gras -karnevaaleihin lauttoja. Vuonna 1979 Cummings päätti vaimonsa kanssa muuttaa Kaliforniaan, jossa hän työskenteli videoliikkeessä vuosina 1979–1984. Viimeisenä vuotenaan Cummings teki oman demo kasetin, jossa oli hänen luomiaan eri ääniä animaatioihin. Lähetettyään sen muutamille yhtiöille Don Bluthin omistama yhtiö kiinnostui demosta ja myöhemmin vuonna 1984 hän pääsi tekemään ensimmäisen koe-esiintymisensä, jonka jälkeen alkoi Cummingsin ura ääninäyttelijänä.
Hän asuu Pohjois-Kaliforniassa yhdessä vaimonsa Stevien ja kolmen tyttärensä kanssa.
Ääninäyttelijänä
Vuonna 1984 kenties kuuluisin ääninäyttelijä Mel Blanc huomasi Cummingsin lahjakkuuden ääninäyttelemisessä Cummings työskenteli videoliikkeessä vuosina 1979–1984, jossa hän antoi demonsa kuunneltavaksi yhdelle parhaista asiakkaistaan, joka oli myös B-luokan kauhuelokuvien ohjaaja. Hän kuunteli demoa ja tarjoutui antamaan sen Don Bluthille, joka oli Disneyn entinen animaattori ja oli perustanut oman yhtiönsä. Cummings pääsi vielä demonsa kanssa Blancin luokse joka kuunteli demoa ja oli mielissään miehen lahjakkuudesta. Kolme viikkoa myöhemmin Cummingsin teki ensimmäisen koe-esiintymisensä televisiosarjaan Dumbo's Circus. Menestyksen myötä aloitti uransa ääninäyttelijänä vuonna 1985. Hänen ensimmäisen rooli oli Dumbo's Circus televisiosarjassa, jossa Cummings toimi Lionelin äänenä. Hän äänitti yhteensä 120 jaksoa, jonka jälkeen Cummings palkkasi itselleen agentin. Tämän myötä hän sai töitä radion ja television parista. Vuonna 1987 Cummings valittiin Nalle Puhin ääniroolin jatkajaksi ja vuonna 1999 Tikrun ääneksi. Sitä ennen Cummings oli Tri. Robotnikin äänenä Sonic the Hedgehog -animaatiossa, jotka esitettiin vuosina 1993–1994. Yksi hänen suosikki ääninäyttelijöitään oli parhaiten vatsastapuhujana tunnettu Paul Winchell, jonka tekemän kirjan kuinka tulla vatsastapuhujaksi Cummings luki 9-vuotiaana. Hän ehti työskennellä Winchellin kanssa Disneyn animaatiosarjassa Nalle puhin uusissa seikkailuissa ja korvasi sarjan aikana Winchellin roolin Tiikerinä. Sittemmin sarjan jälkeen Cummings työskenteli päärooleissa useissa Disneyn piirrossarjoissa, kuten Tikun ja Takun pelastuspartio, Pilipalipilotit, Hopon poppoo, Varjoankka ja Aladdin.
Uransa aikana hän on ollut enimmäkseen Disneyn tuottamien animaatioelokuvien parissa, kuten Leijonakuningas, Tiikerin oma elokuva, Nasun suuri elokuva, Nalle Puh ja möhköfantti, Tarzan ja Viidakkokirja 2. Cummings toimii myös elokuvissa kaksoisäänenä mikäli joku näyttelijä ei osaa laulaa, tai kohtaa äänensä kanssa ongelmia elokuvassa vaadittavaan lauluun. Cummings muun muassa paikkasi Jeremy Ironsin laulaman "Be Prepared" laulun viimeisiä säkeistöjä elokuvassa Leijonakuningas ja toimi Christopher Lloydin esittämän Rasputinin lauluäänenä kappaleessa "In the Dark of the Night" elokuvassa Anastasia.
Hän on ollut mukana Disney piirrettyjen lisäksi Warner Bros. Animationin tuottamissa piirretyissä, kuten Tiny Toons, Taz-Mania ja Animaaniset. Cummingsilla oli myös muutamia rooleja Turtles – mutanttikilpikonnissa, toimiessaan muun muassa Nahkapään äänenä. Hän on oli myös ensimmäistä kertaa DC Comicsin sankarin äänenä motion comic -tyylillä tehdyssä Jonah Hex: Motion Comics -animaatiosarjassa vuonna 2010.
Cummings on myös ääninäytellyt videopeleissä. Hänet muistetaan Kingdom Hearts -pelisarjassa Pekan äänenä.
Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi Cummings tekee äänityötä elokuvien trailereihin ja mainoksiin. Hän on kertonut myös näkevänsä itsensä tekevän vielä äänirooleja elokuviin ja piirrossarjoihin 60–70-vuotiaaksi asti. Vuonna 2004 ilmestyneessä elokuvassa Comic Book: The Movie hän teki ensimmäisen näytelmäroolinsa.
Tunturikoivu
Tunturikoivu (Betula pubescens subsp. czerepanovii) on hieskoivun alalaji, joka tunnettiin aiemmin omana lajinaan nimellä Betula tortuosa. Tunturikoivu ei ole hieskoivun ja vaivaiskoivun risteymä, vaikka ulkonäkö voisi antaa aihetta luulla niin. Vaivaiskoivu kyllä risteytyy helposti tunturikoivun ja hieskoivun kanssa.
Ik Buurlin piiri
Ik Buurlin piiri on hallinnollinen alue Kalmukian tasavallan eteläosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Tselinnin ja Jaškulin piireihin, idässä Harğazrin piiriin, etelässä Kalmukian naapurialueisiin Stavropolin aluepiiriin ja lännessä Prijutnin piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Ik Buurlin kylä. Piirin pinta-ala on 6 363 km². Vuonna 2002 piirissä oli 11 323 asukasta. Piiri on perustettu 12. tammikuuta 1965.
Tunturikoivu
Tunturikoivu on pensasmainen puu. Talvilaiduntavat porot syövät tunturikoivun lehtiä ja nuoria oksia, monet hyönteiset, esimerkiksi tunturimittari, syövät sen lehtiä, ja ankarat talvet voivat vahingoittaa lumen yläpuolelle jääviä osia.
Levinneisyys
Pohjois-Euroopassa tunturikoivu kasvaa Skandien vuoristossa Etelä-Norjasta Ruijaan Jäämeren rannikolle asti, Suomen pohjoisosissa ja täältä Kuolan niemimaalle ja muualle Venäjän pohjoisosiin. Tunturikoivu on ainoa alkuperäinen puulaji Islannissa ja Grönlannissa.
Suomessa tunturikoivua esiintyy runsaimmin Lapin koivuvyöhykkeellä Inarissa ja Enontekiöllä. Etelämpänä se esiintyy matalien havupuiden kanssa Lapin harvakasvuisissa metsissä Keski-Lappiin saakka, esimerkiksi Sodankylään. Etelämpänä sen korvaavat hies- ja rauduskoivu.
Tunturikoivu kasvaa metsänrajalta 300–650 m:n korkeudesta 980 metriin asti.
Käyttö
Tunturikoivua käytetään runsaasti polttopuuna, sillä se on yleensä ainoa puu tunturialueiden läheisyydessä. Rakennuspuuksi siitä ei ole, sillä se on ohutrunkoinen ja useimmiten mutkainen.
Alli Lahtinen
Alli Kyllikki Lahtinen (o.s. Ilomäki; 11. huhtikuuta 1926 Korpilahti – 22. toukokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi vuosina 1968–1976 Sosiaalihallituksen pääjohtajana ja kolmesti sosiaali- ja terveysministerinä. Lahtinen oli Suomen ensimmäinen nainen, joka nimitettiin suuren keskusviraston johtoon.
Elämä
Lahtisen vanhemmat olivat korpilahtelainen osuuskaupan myymälänhoitaja Muisto Ilomäki ja siivooja sekä keittäjä Lyydia Johanna Salonen. Perhe muutti vuonna 1929 Hyvinkäälle, jossa isä kuului kauppalanvaltuustoon sosiaalidemokraattien edustajana. Alli Lahtinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1944 ja liittyi samana vuonna SDP:hen. Ylioppilasvuonnaan hän muutti Kotkaan, jossa työskenteli kaksi vuotta Eteenpäin-lehden toimittajana ja sen jälkeen Kotkan kaupungin lastensuojelulautakunnan virkailijana 1946–1949 sekä työväenopiston suomen kielen ja laskennon opettajana 1947–1950. Vuodesta 1947 hän oli naimisissa palomies Kaarlo Lahtisen kanssa. Alli Lahtinen jatkoi Kotkasta käsin opiskelua Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa pääaineenaan sosiaalipolitiikka. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1956 tehtyään lopputyönsä Kotkan satamatyöläisten työnsaanti- ja ansiomahdollisuuksista.
Lahtinen työskenteli invalidien työhönsijoitustoimiston hoitajana 1958–1959 ja Kotkan sosiaalilautakunnan lastensuojelujohtajana 1959–1968. Hän oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen 1954–1968 ja hänellä oli myös runsaasti muita paikallisia luottamustoimia. Samanaikaisesti Lahtinen rakensi uraa SDP:n naisjärjestöissä ja kohosi pian puolueen eturivin naispoliitikkoihin, muttei ollut koskaan ehdolla eduskuntaan. Puolueen hajaannuksessa 1950–1960-luvuilla Lahtinen kuului niin sanottuihin leskisläisiin.
Lasten, vanhusten ja työläisnaisten etujen puolustajana profiloitunut Lahtinen nimitettiin vuonna 1968 vastaperustetun Sosiaalihallituksen pääjohtajaksi, mikä teki hänestä ensimmäisen naisen suuren keskusviraston johdossa Suomessa. Hän toimi tehtävässä kuolemaansa asti. Pääjohtajakautenaan Lahtinen oli kolmesti ammattiministerinä virkamieshallituksissa: toisena sosiaali- ja terveysministerinä Auran I hallituksessa 1970 sekä sosiaali- ja terveysministerinä Auran II hallituksessa 1971–1972 ja Liinamaan hallituksessa 1975.
Lahtisen suhdetta pääministeri ja ylipormestari Teuvo Auraan on luonnehdittu hyvin läheiseksi. Lahtisen avioliitto kariutui 1970-luvun alussa, ja oli julkinen salaisuus, että hän seurusteli Auran kanssa. He suunnittelivat avioliittoa, kun Lahtisen avioero olisi lopullisesti selvä, mutta Lahtinen kuoli aivoverenkiertohäiriöön vain 50-vuotiaana hieman ennen avioeronsa virallistumista.
Kill Bill
thumb Kill Bill on Quentin Tarantinon käsikirjoittama ja ohjaama kaksiosainen toimintaelokuva. Sen osat ovat
Kill Bill: Volume 2
Kill Bill: Volume 2 on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kaksiosaisen Kill Bill -toimintaelokuvan jälkimmäinen osa. Elokuvan on ohjannut Quentin Tarantino, ja sen pääosassa esiintyvät Uma Thurman, David Carradine, Michael Madsen, Daryl Hannah ja Gordon Liu.
Lepakkohaukka
Lepakkohaukka (Macheiramphus alcinus) on keskikokoinen päiväpetolintu. Se on sukunsa Macheiramphus ainut edustaja.
Kill Bill: Volume 2
Quentin Tarantino on harkinnut elokuvalle jatko-osaa, mutta vuonna 2012 hän vahvisti, ettei Kill Bill 3 todennäköisesti toteudu. Tarantino on ilmoittanut haluavansa keskittyä enemmän muihin projekteihin.
Lepakkohaukka
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 47 cm. Väritykseltään se on tummanruskea, lähes musta. Ainoastaan silmän ala- ja yläpuolella on valkoinen täplä, ja rinnassa voi olla vaaleaa kirjailua. Silmä on keltainen ja koivet vaalean harmaat. Lepakkohaukan kita on suuri, sillä se nielee saaliit kokonaisina. Lennossa se on haarahaukkamainen, saalistaessaan nopea kuin jalohaukat.