cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kwai-joen silta (elokuva)
Sotavankien viheltämästä elokuvan tunnussävelmästä, nimeltään ”Colonel Bogey March”, on tullut instrumentaaliklassikko. Toisen maailmansodan aikana sävelmään liitettiin natsijohtoa pilkkaava sanoitus ”Hitler Has Only Got One Ball”. Kun Kwai-joen silta sai ensi-iltansa, brittiyleisölle oli hyvin selvää, mihin sävelmällä viitattiin.
Oscarit
Kwai-joen silta voitti seitsemän Oscaria:
BAFTA Film Award
Elokuva voitti kolme BAFTA-palkintoa
Golden Globe -palkinnot
Elokuva voitti kolme Golden Globe-palkintoa
Ehdokkaana oli myös
Muut tunnustukset ja jälkimaine
Kwai-joen silta valittiin vuonna 1997 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Kwai-joen silta äänestettiin kaikkien aikojen 11. parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kwai-joen sillan tunnussävelmä vaikutti Suomessa omalta osaltaan iskelmälaulaja Olavi Virran uran lopulliseen kääntymiseen alamäkeen. Levytukku-yhtiön kahden kärkilaulajan, Veikko Tuomen ja yhtiön tuotantopäällikkönä työskennelleen Virran välille oli 1950-luvun puolivälistä lähtien muodostunut kummankaan alun perin tahtomatta verinen kilpailuasetelma. Virta päätti haastaa Tuomen kaksintaisteluun siten, että kumpikin laulaisi levylle elokuvan tunnussävelmän, johon Virta oli kirjoittanut suomenkieliset sanat salanimellään Pauli Ström. Tämän jälkeen oli tarkoitus katsoa, kumman levytys menestyy myynnillisesti paremmin. Virta hankki orkesteritaustaksi filmissä käytetyn levyn, jota ei ollut lainkaan tarkoitettu solistin pohjaäänitystä varten. Virran ja Tuomen versiot julkaistiin lokakuussa 1958 peräkkäisillä levynumeroilla Philips-merkillä. Loppujen lopuksi kumpikaan levytys ei menestynyt mainittavasti – paljon paremmin menestyi Fazerin julkaisema, Reino Helismaan sanoittama kuorolevytys – joten molemmat hävisivät vedonlyöntinsä. Kyseessä näyttää olleen myös tekijänoikeusrikkomus, koska Levytukku menetti Philips-levymerkin käyttöoikeuden Fazerille. Tämä episodi oli Virran edesottamuksia jo pitempään seuranneelle toimitusjohtaja Niilo Saarikolle viimeinen pisara ja niinpä hän antoi Virralle potkut loka- ja marraskuun vaihteessa 1958. Ilmeisesti Saarikko katsoi Tuomen siinä määrin osasyylliseksi syntyneeseen sotkuun, että myös Tuomen levytykset Levytukku-yhtiössä päättyivät tähän. Lopputili Levytukusta oli Virran osalta ratkaiseva isku, joka johti hänen taloutensa romahtamiseen ja myös hänen perheensä hajoamiseen. Myös Tuomi, joka oli lähtenyt leikkimielellä juoneen mukaan, häpesi tempausta myöhemmin. Tapauksen kulku ja yksityiskohdat pysyivät vuosikymmenien ajan salassa, koska ne olivat ilmeisesti vain Virran ja Tuomen tiedossa ja kumpikin katsoi parhaaksi pysytellä asiasta vaiti. Peter von Baghin, Markku Kosken ja Pekka Aarnion kirjoittamassa elämäkerrassa Olavi Virta – legenda jo eläessään (WSOY 1977) Kwai-joen silta -kappale mainitaan ohimennen; kirjan tekijöiden mukaan kappalevalinta osoittaa esiintyjänä erittäin kokeneelta Virralta ”vakavaa arvostelukyvyn puutetta”. Toimittaja Jyrki Hämäläisen Virrasta kirjoittamassa elämäkerrassa Kwai-joen silta -tapausta ei mainita lainkaan.
Zach Aston-Reese
Zachary Aston-Reese (s. 10. elokuuta 1994 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Toronto Maple Leafsissa. Aston-Reese on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Pittsburgh Penguinsin toimitusjohtaja Jim Rutherford on verrannut Aston-Reesea pelityyliltään Patric Hörnqvistiin hänen fyysisyytensä ja maalinedustapelaamisensa myötä. Aston-Reese itse on nimennyt vertauskuvakseen Chris Kunitzin.
Ura
Aston-Reese pelasi kaudella 2009–2010 MetJHL-junioriliigan New Jersey Rocketsissa, jonka jälkeen Sault Ste. Marie Greyhounds varasi hänet 274. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2010. Aston-Reese ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Aston-Reese aloitti kauden 2010–2011 New Jersey Rocketsin AtJHL-joukkueessa, mutta kesken kauden hän siirtyi varaamattomana pelaajana eli tender-sopimuksella USHL-junioriliigan Des Moines Buccaneersiin ja sieltä kahden ottelun jälkeen edelleen Lincoln Starsiin. Kaudella 2011–2012 Aston-Reese pelasi USHL Top Prospects Gamessa. Kaudella 2012–2013 hän oli pudotuspeleissä Starsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+2=5.
Vuodet 2013–2017 Aston-Reese kävi Northeastern Universityn yliopistoa. Sophomore -vuotenaan 2014–2015 hän oli 13 osumallaan joukkueensa toiseksi paras maalintekijä Mike Szmatulan kanssa. Junior -vuotenaan 2015–2016 Aston-Reese nousi Northeasternin kapteenistoon. Hän voitti joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 14+29=43, joilla Aston-Reese sijoittui Hockey Eastin syöttöpörssissä kolmanneksi ja jakoi pistepörssin viidennen sijan Boston Collegen Colin Whiten kanssa. Hän voitti myös Northeasternin sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Aston-Reese voitti kauden päätteeksi Hockey Eastin mestaruuden, valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen sekä turnauksen tähdistökentälliseen.
Senior -vuotenaan 2016–2017 Aston-Reese voitti koko Hockey Eastin maalipörssin ja jakoi pistepörssin voiton UNH:n Tyler Kelleherin kanssa tehoilla 31+32=63. Hän voitti myös koko NCAA:n maalipörssin sekä jakoi pistepörssin voiton Kelleherin ja Union Collegen Mike Vecchionen kanssa. Aston-Reese jakoi myös Northeasternin sisäisen tehotilaston voiton Nolan Stevensin ja Ryan Shean kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin vuoden pelaajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Aston-Reese oli ehdolla myös koko NCAA:n parhalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin Denverin yliopiston Will Butcherille.
Viimeisen yliopistokautensa 2016–2017 päätteeksi, maaliskuussa 2017 NHL-varaamaton Aston-Reese teki vapaana agenttina kaksivuotisen tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Hän siirtyi samalla loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. jossa Aston-Reese teki kymmenessä ottelussa tehot 3+5=8.
Elokuussa 2021 Aston-Reese teki yksivuotisen ja 1,725 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maaliskuussa 2022 Penguins kauppasi Aston-Reesen, Dominik Simonin ja toisen kierroksen varausvuoron Anaheim Ducksiin vaihdossa Rickard Rakelliin.
Medeia (täsmennyssivu)
Medeia voi viitata seuraaviin:
Zach Aston-Reese
Ura
Aston-Reese siirtyi syksyllä 2022 yksivuotisella sopimuksella Toronto Maple Leafsiin.
Lincoln Bank Tower
Lincoln Bank Tower (suom. 'Lincolnin pankkitorni') on art deco -tyyliin rakennettu pilvenpiirtäjä Fort Waynen kaupungissa Indianan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennusta ryhdyttiin rakentamaan vuonna 1929 ja se valmistui vuonna 1930. Rakennus on 95 metriä korkea. Arkkitehtina toimi Alvin M. Strauss. Lincoln Bank Tower oli Indianan osavaltion korkein rakennus aina vuoteen 1962 asti, ja Fort Waynen korkein rakennus vuoteen 1970, jolloin rakennettiin 103-metrinen Fort Wayne National Bank (nykyään PNC Center). Rakennus on nykyään toimistokäytössä.
Aiheesta muualla
41.07923°N, -85.1388°W
Luettelo Heinäveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Heinäveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Heinäveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Ilmari Reinikka
Jaakko Ilmari Reinikka (10. elokuuta 1906 Kurikka – 31. heinäkuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen korkeushyppääjä.
Söderskärin luonnonsuojelualue
Söderskärin luonnonsuojelualue on osa Söderskärin ja Långörenin saaristo -nimistä Natura-2000 -luonnonsuojelualuetta, sen osa-alue. Alueeseen kuuluvat Söderskärin saaret vesialueineen ja lähisaarineen. Söderskärin luonnonsuojeluealue perustettiin 1930 Uudenmaan lääninhallituksen päätöksellä. Söderskärin luonnonsuojelaluen on myös lintujensuojelualue Ramsarin sopimuksen mukaan.
Ilmari Reinikka
Reinikka sijoittui Los Angelesin 1932 olympialaisten korkeushypyssä parhaana eurooppalaisena viidenneksi Suomen ennätystä sivuavalla tuloksella 194 cm, joka jäi hänen uransa parhaaksi tulokseksi. Ylioppilaiden MM-kilpailuissa Darmstadtissa 1930 hän voitti korkeushypyn ja sijoittui keihäänheitossa toiseksi. Hänen keihäänheittoennätyksensä oli 65,92 m.
Söderskärin luonnonsuojelualue
Euroopan unionin, aikaisemman Euroopan talousyhteisön neuvoston lintudirektiivin erityisesti suojelutavia lintuja Söderskärin luonnonsuojelualueella ovat kalatiira, lapintiira ja räyskä. Lisäksi Söderskärin majakkaan liittyvän matkailun osalta on Uudenmaan ympäristökeskuksessa osoitettu mielenkiintoa Aurasaaren riskilöitä kohtaan.
pienoiskuva|[[Euroopan unionin lintudirektiivi|Direktiivilintu kalatiira (Sterna hirundo)]]
Ilmari Reinikka
Kotimaassaan lempinimellä "Kurikan kirppu" tunnettu 177 cm pitkä Reinikka edusti Kurikan Ryhtiä. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1930 ja 1931.
Ilmari Reinikan veljistä Aulis, Frans ja Aatto Reinikka olivat yleisurheilun SM-mitalisteja ja maaotteluedustajia.
Söderskärin luonnonsuojelualue
pienoiskuva|[[Euroopan unionin lintudirektiivi|Direktiivilintu lapintiira (Sterna paradisaea)]]
pienoiskuva| [[Riskilä (Cepphus grylle)]]
Vaha
thumb|Kynttilävaha voi olla [[steariinia tai parafiinia.]] Vaha on fysikaalisilta ominaisuuksiltaan toisiaan muistuttavien, mutta koostumukseltaan erilaisten aineiden yhteisnimitys, jota käytetään muun muassa teknokemiallisiin tuotteisiin ja niiden valmistamiseen liittyvissä yhteyksissä. Alkuaan vahana pidettiin vain mehiläisvahaa ja kemiallisesti vahat määriteltiin pitkäketjuisten karboksyylihappojen ja pitkäketjuisten alkoholien estereinä. Myöhemmin vahoiksi on katsottu monet mehiläisvahan kaltaiset aineet, jotka ovat monimutkaisia kemiallisia seoksia. Vahoille on tunnusomaista helppo muokattavuus huoneenlämmössä, alhainen sulamispiste ja liukenemattomuus veteen.
Tärkein eläinvaha on mehiläisvaha, jota on käytetty yli kaksi tuhatta vuotta ennen ajanlaskun alkua. Kasvivahoja on tiettyjen kasvien hedelmien, kukkien, lehtien ja varsien pinnalla suojaamassa kasvia lämpötilan vaihteluilta ja hidastamassa veden haihtumista. Eräs kasvivaha on karnaubapalmun lehdistä saatava karnaubavaha, jonka sulamispiste on 84–85 astetta. Mineraalivahat ovat suurimmaksi osaksi suurimolekyylisiä hiilivetyjä. Luonnossa niitä on fossiilivahoina, maavahoina ja maaöljyssä. Fossiilivahaa on esimerkiksi montaanivaha ja tärkein maaöljystä saatava vaha on parafiini.
Kublai-kaani
thumb|right|Kublai-kaanista pian kuoleman jälkeen tehty maalaus. Kublai-kaani (23. syyskuuta 1215 – 18. helmikuuta 1294) (mongoli: Хубилай хаан, ) oli Mongolivaltakunnan viides suurkaani (1260–1294) ja Kiinan Yuan-dynastian perustaja ja ensimmäinen keisari (1271–1294).
Kublai oli Tolui-kaanin ja Sorghaghtani Bekin toiseksi vanhin poika ja Tšingis-kaanin pojanpoika. Hän seurasi suurkaanina vanhempaa veljeään Möngkeä vuonna 1260. Kublain toinen veli Hülegü-kaani valloitti Persian ja perusti Il-kaanien valtakunnan. Hänen veljiään oli myös Berke-kaani.
Varhainen elämä
Kublain vanhemmat olivat toistensa täydellisiä vastakohtia. Hänen isänsä Tolui oli taitava ja karski upseeri, mutta sivistymätön ja pahasti alkoholisoitunut. Hän oli lähes aina sotaretkillä, joten aika perheen parissa oli varsin rajallista. Kublain äiti Sorghaghtani Beki huolehti lasten kasvatuksesta. Hän oli lempeä ja sivistynyt nainen, joka panosti lastensa koulutukseen. Käytännöllisten ja teoreettisten sotilastaitojen lisäksi lapset opiskelivat ainakin historiaa ja valtio-oppia. Sorghaghtani oli itse nestoriolainen kristitty, mutta tutustutti lapsensa myös filosofiaan, kuten buddhalaisuuteen ja kungfutselaisuuteen.
Katkokävely
Katkokävely eli klaudikaatio johtuu valtimonkovettumataudista. Katkokävelyssä jaloissa, yleensä pohkeissa, tuntuu puristavaa kipua. Se ei katoa kävellessä mutta helpottaa levossa. Kipu johtuu verenkierron heikentymisestä valtimoissa, joka taas johtuu ateroskleroottisesta ahtautumisesta tai tukkeumasta. Lihaksilla ei ole tarpeeksi happea ja ravintoa tehdä työtä. Vaikeasti paranevat krooniset haavat ovat yleisiä. Myös amputointiin johtavia kuolioita esiintyy. Oireisiin auttaa jalkojen liikunta, etenkin kävely, suuresta kivusta huolimatta. Se edistää verenkierron paranemista ja tukoksen kiertävien sivuvaltimoiden syntyä. Myös ruokavaliolla on vaikutusta toipumiseen. Tupakointi, diabetes ja huonot rasva-arvot veressä voivat aiheuttaa katkokävelyä. Yli 60-vuotiaista miehistä noin 5 % ja naisista noin 2,5 % kärsii katkokävelystä.
Kublai-kaani
Varhainen elämä
Vuonna 1251 Kublain isoveljestä Möngkestä tuli suurkaani ja Kublaista valtakunnan eteläosien hallitsija. Kublai hallitsi alueitaan hyvin ja herätti kiinalaisten sotapäälliköiden luottamusta, mikä oli tärkeää Yuan-dynastian perustamisessa.
Vuonna 1258 Möngke määräsi Kublain avustamaan hyökkäyksissään Sichuaniin ja Yunnaniin. Ennen kuin Kublai ehti paikalle vuonna 1259 hän sai kuulla uutisen Möngken kuolemasta. Kublai jatkoi hyökkäystä, kunnes kuuli nuoremman veljensä ottaneen vallan. Hän solmi nopeasti rauhan Song-dynastian kanssa ja siirtyi joukkoineen Mongoliaan. Kublai ja hänen veljensä julistautuivat molemmat kaaneiksi ja taistelivat keskenään kolme vuotta, kunnes Kublai lopulta voitti. Sisällissodan aikana Yizhoun kuvernööri Li kapinoi mongoleita vastaan. Kublai kukisti kapinan nopeasti, mutta se osoitti hänelle han-kiinalaisten kapinallisuuden. Tultuaan keisariksi Kublai säätikin han-kiinalaisia vastaan suunnattuja lakeja.
Yuan-keisari
Vuonna 1271 Kublai julisti Yuan-dynastian perustetuksi ja siirsi pääkaupungin Khanbaliqiin (Pekingiin) seuraavana vuonna. Yhdistääkseen Kiinan Kublai aloitti massiivisen hyökkäyksen eteläisen Song-dynastian jäänteitä vastaan, sai lopulta ne tuhotuksi ja yhdistetyksi Kiinan.
Yuan-dynastian keisarina Kublai pyrki rajoittamaan alueellisten mahtimiesten valtaa. Heillä oli ollut paljon valtaa sekä Song-dynastian aikana että sitä ennen. Kublai syrji han-kiinalaisia nimittämällä virkamiehiksi mieluummin jonkin toisen kansallisuuden edustajia. Kublai hallitsi edeltäjiään paremmin ja edisti taloutta uudelleenrakentamalla Keisarinkanavan, kunnostamalla julkisia rakennuksia ja laajentamalla tieverkostoa. Hän perusti myös paperirahan, joka tosin johti talouspolitiikan puuttuessa inflaatioon ja oli taloudellinen katastrofi.
Kublai suosi kiinalaisia taiteita ja suvaitsi eri uskontoja, taolaisuutta lukuun ottamatta. Valtakunnassa vieraili useita eurooppalaisia, tunnetuimpana Marco Polo 1270-luvulla. Kublai-kaanin hallitsemistavassa oli kuitenkin jäljellä jotain vanhoja mongolitraditioita ja hallituskauden kestäessä ne yhä useammin törmäsivät yhteen perinteisten kiinalaisten tapojen kanssa.
Hyökkäykset Japaniin
Kublai yritti kahdesti valloittaa Aran-kaanin johtamilla joukoilla Japanin saadakseen kultaa. Molemmilla kerroilla samurait tekivät kiivasta vastarintaa ja taifuuni tuhosi laivastot. Ensimmäinen yritys tapahtui 900 laivan laivastolla vuonna 1274. Toinen vuonna 1281 laivastolla, jossa oli yli 1 170 suurta sotadžonkkia. Hyökkäys oli huonosti valmisteltu ja samurait löivät enimmäkseen korealaisista ja kiinalaista koostuneen maihinnousuarmeijan. Meriarkeologi Kenzo Hayashida, joka löysi jälkimmäisen laivaston jäänteet Takashiman rannikolta, on esittänyt, että pääsyy epäonnistumiseen oli se, että Kublai määräsi massiivisen laivaston tehtäväksi vain vuodessa, vaikka siihen olisi pitänyt käyttää 2–5 vuotta. Sen vuoksi valloitusyritykseen lainattiin suuri määrä merenkulkuun sopimattomia jokilaivoja, jotka ilmeisesti kaatuivat helposti myrskyssä. Japanin valloituksen epäonnistuminen johti siihen, että kaanin piti pudottaa valuutan arvoa. Tämä taas johti inflaatioon. Kublai joutui nostamaan veroja, mikä johti kasvavaan vastakkainasetteluun verovapaiden mongolien ja kiinalaisten välillä. Toisaalta epäonnistuminen rikkoi myytin mongolien voittamattomuudesta. Kublai suunnitteli jopa kolmatta yritystä Japanin valtaamiseksi, mutta ehti kuolla ennen sen toteutusta.
Hyökkäykset Vietnamiin
Kublai-kaani yritti Japanin epäonnistuneen valtauksen jälkeen vallata Vietnamin, mutta Vietnamin viidakoissa ei ollut aroihin tottuneille mongoleille sopivaa taistelualuetta. Mongolien jalkaväkijoukot tuottivat huonoa tulosta ja Vietnamin viidakossa taitavien, viidakossa sotimiseen erikoistuneiden vietnamilaissotureiden keskellä ne olivat tuhon omia.
Kublai hallitsijana
Kublai oli monella tapaa poikkeuksellinen hallitsija. Hänen hallintokaudellaan valtakuntaan perustettiin yli 20 000 kaikille avointa koulua, jonka seurauksena lukutaito yleistyi myös köyhien keskuudessa. Hän virallisti Song-dynastian käyttöönottamat ja valtion hopeavarantoon perustuvat setelirahat sekä perusti valtakuntaan 1 400 postiasemaa kattavan postilaitoksen. Myös Kublain hallintotapaa valloittamillaan alueilla vaidaan pitää poikkeuksellisena; Hän ei ainoastaan jättänyt surmauttamatta vastustajiaan – jota tuolloin pidettiin tavallisena tapana – vaan hän myös kielsi joukoiltaan kukistamiensa kansojen ryöstelyn ja kaltoinkohtelun. Lisäksi hän tuki näiden alueiden jälleenrakennusta rahallisesti. Hän uudisti lakia sekä oikeudenmukaisti ja inhimillisti sitä erityisesti rangaistusten osalta. Erityisesti kuolemanrangaistuksia toimeenpantiin enää harvakseltaan. Uskonnonvapauden hän takasi kaikille ja kielsi niihin perustuvat vainot. Verot pidettiin kohtuullisina.
Kuolema
Kublai kuoli 18. helmikuuta 1294, 79 vuoden ikäisenä. Hänet vietiin haudattavaksi Kenteivuoristoon Mongoliassa. Mikään lähde ei paljasta haudan tarkkaa sijaintia eikä sitä ole myöskään myöhemmin löydetty.
Pirttijärvi (Muhos)
Pirttijärvi on järvi Oulujoen vesistöalueella Sanginjoen kylässä Muhoksen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Järvi sijaitsee noin neljän kilometrin päässä Sanginkylältä itään, ja linnuntietä noin viisitoista kilometriä pohjoiseen Muhoksen keskustaajamasta. Järven vesi on pääosin peräisin alueen pohjavesistä, pieni osa vedestä on altaaseen järven valuma-alueelta kertynyttä sadevettä. Järvi laskee vetensä kapeaa Pirttiojaa pitkin Sanginjokeen ja sitä kautta Oulujokeen ja edelleen Perämereen.
Umpeenkasvavan Pirttijärven kunnostus toteutettiin vuosina 2004–2007 osin alueen asukkaiden ja kesämökkiläisten rahoituksella. Kunnostuksen kustannusarvio oli 100 000 euroa, josta vakinaiset ja kesäasukkaat maksoivat 46 000 euroa. Ennen kunnostusta järven pohjalle oli kertynyt arviolta 180 000 kuutiometriä sedimenttiä. Järvessä havaittiin myös sinilevää.
Jacqueline Obradors
Jacqueline Danell Obradors (s. 6. lokakuuta 1966 San Fernando Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen, argentiinalaista sukujuurta oleva näyttelijä. Hänet tunnetaan muiden muassa etsivä Rita Ortizin roolista Steven Bochon luomasta suositusta poliisisarjasta NYPD Blue. Hän on esiintynyt vierailevana tähtenä lukuisissa muissa TV-sarjoissa. Hänen merkittävimmät elokuvaroolinsa ovat olleet Angelican rooli Ivan Reitmanin vuonna 1998 ohjaamassa elokuvassa Kuusi päivää, seitsemän yötä, josta roolista hän pääsi ehdolle Blockbuster Enterntainment Awardsin saajaksi, sekä päärooli elokuvassa Tortilla Soup - elämää kaikilla mausteilla (2001), josta hän oli ehdolla ALMA-palkinnon saajaksi.
Obradorsin viimeisin rooli on etsivä Christine Vegan rooli TV-sarjassa Bosch.
Obradors on työskennellyt myös mallina ja hän on poseerannut muiden muassa Playboyssa ja People Magazinessa.
Naisten Pukutehdas
NP Housukauppa eli Naisten Pukutehdas Oy on suomalainen vaatetusalan perheyritys, joka on erikoistunut housujen valmistamiseen naisille ja miehille. Yritys on perustettu vuonna 1919 Lahdessa ja sillä on toimintaa 13 myymälässä ja verkkokaupassa. Tuotekehitys ja hallinto sijaitsevat Lahdessa ja Hollolassa. Yrityksen toimitusjohtajana toimii Markus Rosendahl. Housujen tuotanto on keskittynyt Italiaan, Viroon ja Turkkiin.
''Tuotemerkkejä yrityksellä ovat olleet muun muassa Nina & Pii, NP-design, NP+Collection sekä NoProblem. Nykyisin tuotteita markkinoidaan NP tuotemerkin alla.''
Toiminta ja arvot
NP:n housuvalikoimassa on painotettu housujen istuvuutta, laadukkuutta ja kestävyyttä. Yrityksen slogan “palveleva housukauppa” näkyy asiakaspalvelun laadussa ja konseptista, joka pyrkii takaamaan tasaisen ja laadukkaan asiakaspalvelun myymälöissä ja verkkokaupassa. Halu löytää asiakkaille oikeat tuotteet, oikeaan vuodenaikaan, on tärkeä osa yrityksen arvoja. Asiakkaat arvostavat NP:n tuotteissa kestävyyttä ja helppoa ostokokemusta. Yrityksen tuotekehitys toimii Suomessa ja sen eteen NP tekee tutkimuksia ja hyödyntää yli 100-vuotiasta historiaa.
Tuotteita löytyy erilaisissa housukategoriossa mm. farkut, jerseyt, chinot, kesähousut ja rennot housut. Housujen kokoskaala on laaja ja tarjoaa malleja kaikenlaisille vartalotyypeille.
NP pyrkii laajentamaan myymäläkonseptia uusiin kaupunkeihin jatkuvasti ja kehittämään liiketoimintaa. Keväällä 2023 aukeaa kaksi myymälää Vantaan Jumboon ja Seinäjoen Ideaparkkiin Verkkokauppa (www.housukauppa.fi) toimii tukena ja osana laajeneva myymäläverkostoa tarjoten asiakkaille mahdollisuuden ostaa housut omien mittojen mukaisesti. Osa-alueena yrityksellä on kehittää verkkokauppaa hyödyntäen teknologisia ratkaisuja ja palveluita.
Vastuuna laatu
Kaikkien tuotteiden takana on tarkasti valikoidut tehtaat Euroopassa. Osana vastuullista ajattelua ovat asiakkaat, jotka kertovat tarpeistaan. Näin yritys pystyy tuottamaan heille sopivia tuotteita oikeina vuodenaikoina, oikeilla mitoilla ja heidän toivomilla väreillä. Tämän eettisen kehitystavan takana on se, että kuluttaja ostaa tarpeeseen ja pitää tuotetta mahdollisimman pitkään.
Historia
Aino Rosendahl (o.s. Tuominen) teki 10 vuotta ulkopuolisen palveluksessa töitä ompelimon erilaisissa tehtävissä, kunnes vahvan kokemuksen saaneena hän päätti ryhtyä yrittäjäksi 1919. Yhden naisen ompelimo alkoi laajenemaan, kun  Lahden keskustaan 1928 rakennettuun tehdasrakennukseen hankitaan ensimmäisiä Suomessa olevia sähkömoottoreilla toimivia ompelukoneita. Vaatteita aletaan valmistaa sarjatyönä. 1930-luvulla työntekijöitä Naisten Pukutehdas Oy:llä oli yli 200. Sota-aikana tehtailla ei valmistettu naisten tuotteita, vaan se keskittyi tuolloin sota-ajan suppeaan tuotantoon. Vuonna 1939 tehdas valmisti armeijan kesäpuseroita ja lumipukuja, joita ommeltiin pitkissä vuoroissa.
“Varastakaa oppia, varastakaa oppia!”, kuului Ainon kehotus aloittaville ompelijoille uudessa Sopenkorven tehtaassa 40-luvulla.
Työt opitaan käytännössä seuraamalla miten muut ompelijat toimivat. Työn laatua tarkkailtiin ja työt jaettiin taitojen mukaan. Suoraa saumaa harjoitellaan ensin ruutupaperille. Kankaita oli saatavilla niukasti, joten kaavojen asettelussa ja leikkauksissa pyrittiin maksimaaliseen hyötyyn. 50-luku oli jälleenrakentamisen aikaa Suomessa, jolloin oli taas mahdollista suunnitella vaatteita naisille ja tytöille. Muoti alkoi suomalaisia kiinnostaa ja suunnitteluun ja ulkonäköön panostetaan entistä enemmän. Muodikkaat hiihtoanorakit ja turkiskaulukselliset takit olivat 50-luvulla tärkeä tuoteryhmä Naisten Pukutehtaalle.
Näyttävät printit olivat ajankohtaisia 60-luvulla. Tehtaalle investoidaan myös pliseerauskone, jolla saatiin teryleenit vekille. Naisten housujen kysyntä alkoi voimistua ja omaa sarjontamittataulukkoa muokataan mallimestareiden avustuksella. 1966-1968 tehdas muuttaa Hollolaan. Työntekijä määrä on suurimmillaan koko Pukutehtaan historian, 240 ihmistä. Tehdas aloittaa viennin pohjoismaihin. Erilaisia kangaskuoseja nimettiin mm. sipuli, mutteri, ananas ja viuhka. ATK-pohjainen hinnoittelu ja tuotannonsuunnittelu otetaan käyttöön 70-luvlla. Markkinoille tuodaan Nina & Pii tuotemerkit. Nina on perinteikkäämpää rouvalinjaa, Pii tuo nuorekkuutta ja pintamuotia kokoelmiin. Tehdas alkaa tekemään sarjatuotantoa ja Salpakankaan tehtaalle otetaan käyttöön oma housutuotantolinja.
80-luvulla laatu ja eleganssi nousevat kukoistamaan, joten vaatteet ovat juhlavampia ja näyttäviä. Mallisto on luonteeltaan hyvin kansainvälinen. Asiakasta pyritään palvelemaan mahdollisimman hyvin ja ammattitaidon ylpeydellä. Ompelijat tekevät melkeinpä räätälöityjä malleja ottaen huomioon asiakkaiden yksilölliset tarpeet.
NP panosti 90-luvulla voimavaransa vientimarkkinoille erikoistumalla ja tehostamalla tuotantoaan. Samoihin aikoihin NP Pants-konsepti tuodaan markkinoille. Ideointia kehitetään nettiin, jossa virtuaalinen housukone näyttää juuri itselle sopivat tuotteet.2000-luvulla yritys keskitti voimavaroja oman myymäläketjukonseptin rakentamiseen. 2006 avattu ensimmäinen oma NP-myymälä ja vuotta myöhemmin verkkokauppa. “Sovittamatta sopivat.” Työt sähköisen housu-ID:n kehittämisen kanssa jatkuu eli asiakas voi tulevaisuudessa luottaa tallennettujen housumittojensa kertovan hänelle sopivat tuotteet. Tehdastoiminta loppui Hollolan Salpakankaalla 2008-2009 ja tuotanto siirtyi laajemmin Eurooppaan.
Piraattiradio
thumb|250px|Piraattiradioasema Mi Amigo Piraattiradio eli merirosvoasema on radioasema, joka lähettää radiolähetyksiä ilman toimilupaa. Vapaa radiotoiminta on kiellettyä monissa maissa. Kiellon valvonta vaihtelee kuitenkin huomattavasti maittain; läntisissä teollisuusmaissa se on tiukkaa.
Nimitys piraatti tulee suurista radioasemista, jotka, ennen kuin lakeja muutettiin, kiersivät yleisradiolähetysten kohdealueilla vaikuttavien radiolakien toimilupavaatimukset toimimalla kansainvälisiltä vesiltä aluksilta käsin. Piraattiradiotoimintaan liittyy usein myös lähetyksessä esitetyn musiikin tekijänoikeusmaksujen laiminlyönti. Osittain tämä johtunee siitä, ettei asemilla ole välttämättä kaupallisia tuloja kaikkien radiotoimintansa menojen kattamiseen, vaan ne ovat olleet pikemminkin aatteellinen kannanotto luvallisen yleisradiotoiminnan tilaan.
Kun valtiot pyrkivät vaikuttamaan toisten valtioiden tai oppositiot hallitusten politiikkaan tavalla, jota varten ne eivät voisi saada lähetyslupaa, puhutaan clandestine-radiotoiminnasta. Clandestinea ei pidetä piraattiradiotoimintana, koska syy, minkä takia kohdealueen hallinto, valtio tai alivaltiollinen alue ei sitä salli, on sen sisältö.
Historia
Piraattiradioasemien kulta-aikaa oli maailmalla 60-luku, jolloin Euroopassa oli yleistä, että ULA-taajuuksia hallitsivat valtiolliset yleisradiomonopolit. Tällöin oli kysyntää yksityisille asemille, jotka lähettäisivät nuorison ikävystyttävänä pitämän vanhoillisen ohjelmiston sijaan populaarimusiikkia. Tätä tilaisuutta hyödynnettiin pystyttämällä lähetin ja studio laivaan, joka toimi aluevesirajojen ulkopuolelta. Ammattimaisesti toiminut Radio Caroline lienee tunnetuin piraattiradio.
Myöhemmin vastaavaa toimintaa alkoi esiintyä myös mantereella. Toisin kuin klassisten merirosvoradioiden aikana, toiminta ei enää ollut ammattimaista vaan nuorten harrastelijoiden käsissä.
Piraattiasemien ylläpitäjät perustelevat toimiluvatonta toimintaansa ajatuksella vapaasta radiosta eli siitä, että vapaille taajuusalueille tulisi saada perustaa helposti saatavalla luvalla radioasema. Tätä perustellaan erityisesti sananvapaudella. Monet valtiot ovat tosiasiallisesti sitoutuneet antamaan paikallisradiolupia, mutta eivät niitä kuitenkaan tahdo antaa kaikille halukkaille aseman perustajille. Ongelmaksi on väitetty radioluvan mahdollinen myöntäminen poliittisin perustein, mikä tarkoittaisi sitä, etteivät kaikki mielipidesuunnat saisi omaa radiokanavaa. Vapaan radion kannattajat katsovat, ettei lupamenettelyä pitäisi olla, vaan radiolähetykset pitäisi voida aloittaa ilmoituksen perusteella. Vapaan radion vastustajat taas katsovat, että vapaasti perustettavat radiot tukkisivat radiotaajuudet.
Piraattiradioasemat Suomessa
Suomessa piraattien kukoistuskautta olivat 70-luku ja 80-luvun alku, jolloin Yleisradiolla oli vielä lähetysmonopoli, joka päättyi vasta vuoden 1985 paikallisradiouudistuksen myötä. Monien mielestä Yleisradio ei tuolloin lähettänyt riittävästi viihteellistä ohjelmaa.
Piraattiradiot radioivat seurannan vuoksi omia lähetyksiään epäsäännöllisesti syrjäisistä paikoista, jopa Yleisradion säännöllisten lähetysten taajuuksia häiriten. Posti- ja lennätinlaitoksen radiopeilausautoilta saatettiin suojautua siirtymällä metsään. Kaikki tuon ajan lähettimet olivat niin sanottuja maapiraatteja: ne eivät toimineet laivoilta kuten tunnetummat kansainväliset kollegansa. Luvattomasta ohjelmien lähettämisestä tavatut tuomittiin maksamaan sakkoja. Usein myös lähetyslaitteet tuomittiin rikoksentekovälineinä valtiolle menetetyiksi.
Piraattiasemien ongelmia ovat olleet vähäisten voimavarojen vuoksi muun muassa lyhyet lähetysajat epäsäännöllisinä aikoina ja vaatimaton, monesti omatekoinen lähetyskalusto, joka aiheutti lukuisia teknisiä ongelmia.
Suomalainen piraattiradiotoiminta väheni, kun paikallisradiot sallittiin 80-luvun loppupuoliskolla. Ensimmäisen paikallisradiolähetyksen piti nivalalainen Radio Lakeus 27. huhtikuuta 1985, mistä paikallisradiokehitys alkoi.
Aktiivisia luvattomia lähetyksiä Suomessa lähetettiin vielä kymmenen vuotta, mutta 90-luvun puolivälin jälkeen piraattiradiotoiminta on ollut Suomessa erittäin vähäistä. Muutamia harvoja tapauksia paljastuu, mutta niitä on ollut enää ULA-alueella vain muutamia kymmenessä vuodessa.
Kiinnostus piraattiradiotoimintaan on laantunut paikallisradioiden musiikillisen tarjonnan vuoksi. Myös aiemmat laajat kiinniotot korvausvaatimuksineen ovat aiheuttaneet alan harrastajien keskuuteen vaikuttavan pelotteen. Samoin Internetin myötä on avautunut mahdollisuus harjoittaa helpommin omaa laillista radiotoimintaa. Vaikka Internetissä oman "nettiradion" perustaminen on helppoa ja täysin laillista, monet nettiradiot kuitenkin rikkovat tekijänoikeuksia ja ovat siinä mielessä piraattiradioiden perinteen jatkajia.
Clandestine-radio
Clandestine-radioasemat ovat radioasemia, jotka eivät voisi saada toimilupaa lähetystensä kohdemaassa tai kohdealueelle. Ne toimivat yleensä maan tai alueen rajojen ulkopuolelta vaikuttaakseen maan tai alueen yhteiskunnalliseen tilanteeseen. Koska ULA-aaltojen kantavuus on lyhyt, niitä pitäisi rakentaa kohdealueen lähiympäristöön suuret määrät, mikä ei ole useinkaan kannattavaa tai mahdollista. Siksi clandestine-asemat käyttävät yleensä lähettämiseen keskiaaltoja tai lyhyitä aaltoja.
Clandestine-radioasemia ylläpitävät kotimaiset oppositiot, niitä tukevat ulkomaiset hallitukset tai molemmat. Tapauksissa, jossa joku historiallisesti eheä maa on jakautunut kahtia, harjoittavat hallitukset suoraan toisiinsa kriittisesti suhtautuvaa Clandestine-radiotoimintaa.
Clandestine-radiotoiminta voidaan käsittää osaksi psykologista sodankäyntiä, "psykologisia operaatioita" (engl. psychological operations, PsyOps). Radio ja Internet-sivustot muodostavat nykyään toisiaan tukevia mediakokonaisuuksia.
Viime aikaisia esimerkkejä clandestinesta on useita. Yhdysvallat käytti Kosovon sodassa (engl. Kosovo air campaign, Kosovon ilmakampanja) 1999, Afganistanin sodassa 2002 ja Irakin sodassa 2003 jopa sotilaskuljetuslentokoneita radioasemien alustoina lähettääkseen oman sanomansa vastustajien alueelle serbeille, irakilaisille ja afgaaneille.
Venäjä puolestaan organisoi Tšetšenian sotaa varten "Vapaa Tšetšenia" -nimisen radioaseman, jonka tarkoituksena on saada tšetšeenit luopumaan Tšetšenian itsenäisyysajatuksesta ja taistelusta federaatiota vastaan.
Aiheesta muualla
Радиохулиганство
Sipi Siintola
Sipi Edvard Siintola, vuoteen 1906 Ilén (9. huhtikuuta 1885 Porin maalaiskunta – 16. helmikuuta 1953 Helsinki ) oli apteekkineuvos, opettaja, historioitsija ja tietokirjojen laatija.
Siintolan vanhemmat olivat palstatilallinen Matti Vihtori Siintola ja Amanda Kristiina Brander ja puoliso vuodesta 1920 Edith Ingeborg Wahlström. Siintola valmistui farmaseutiksi 1905, suoritti ylioppilastutkinnon 1908, valmistui filosofian kandidaatiksi 1912, proviisoriksi 1913 ja apteekkariksi 1921. Hän toimi Helsingin yliopistossa laboraattorina 1913–1915 ja opettajana 1912–1918, valtioneuvoston alkoholiosaston johtajana 1917–1919, lääkintöhallituksen jäsenenä ja asessorina 1919–1922 sekä apteekkarina Turussa 1922–1934 ja Helsingissä vuodesta 1934. Turun yliopistossa hän oli assistentti 1922–1927 ja työskenteli sitten Helsingin yliopistossa käytännöllisen farmasian opettajana. Siintolalla oli useita alansa luottamustehtäviä, hän oli Suomen apteekkariyhdistyksen kunniajäsen ja vuodesta 1946 apteekkineuvos.
Phuketin kansainvälinen lentoasema
Phuketin kansainvälinen lentoasema  on lentoasema Phuketissa Thaimaassa.
Onnettomuus 16.9.2007
16. syyskuuta Phuketin kansainvälisellä lentoasemalla tapahtui vakava lento-onnettomuus, kun One-Two-Go -halpalentoyhtiön MD-82 (lento OG 269) yritti laskeutua sateisessa ja tuulisessa säässä. Lentokone ajautui kiitotien sivuun, katkesi kahtia ja syttyi tuleen. Koneessa oli 123 matkustajaa, joista yli puolet ulkomaalaisia, ja seitsemän miehistön jäsentä. Onnettomuudessa kuoli 90 ihmistä.
Fabrizio Piccareta
Fabrizio Piccareta (s. 15. marraskuuta 1965 Genova, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja, joka toimi Veikkausliigassa pelaavan FC Interin päävalmentajana elokuusta 2017 kesäkuuhun 2018. Hän aloitti joukkueen apuvalmentajana tammikuussa 2017 ja nousi sen päävalmentajaksi edeltäjänsä Shefki Kuqin saatua potkut. Lokakuussa 2017 Inter ilmoitti Piccaretan yksivuotisesta jatkosopimuksesta. Hän jätti seuran kesken kauden 2018 ”henkilökohtaisista sekä valmennuksellisista syistä” ja palasi kotimaahansa.
Piccareta valmensi FC Interiä ensimmäisen kerran 4. elokuuta 2017, jolloin se voitti HIFK Fotbollin lukemin 3–0. Joukkue voitti hänen valmennuksessaan jalkapallon Suomen Cupin 2018. Inter voitti 12. toukokuuta 2018 pelatussa loppuottelussa HJK:n lukemin 1–0.
Aikaisemmin Piccaretta on ollut apuvalmentajana Swindon Townissa Englannin kakkosliigassa (2011–2012) ja ykkösliigassa (2012–2013), Sunderlandissa Englannin Valioliigassa (2013) ja SC Olhanensessa Portugalin LigaProssa (2015). Swindonin ja Sunderlandin päävalmentajana hänen apuvalmentaja-aikanaan oli Paolo Di Canio.
Marianne Moore
thumb|Moore vuonna 1948. Marianne Moore (1887–1972) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija. Hänen runoilleen ovat tyypillisiä hyppelehtivä logiikka, eksentrinen rytmi ja nokkela ironia. Hänen tunnetuimmat runonsa kertovat eläimistä. Itse hän määritteli tavoitteeksi kirjoittaa "mielikuvituspuutarhoista joissa asuu oikeita rupikonnia".
Moore opiskeli pääaineenaan biologiaa, ja sen jälkeen kaupallisia aineita, joita hän myös opetti intiaanien koulussa. ensimmäiset runot julkaistiin kirjallisuuslehdissä 1915. Vuonna 1919 hän muutti äitinsä kanssa New Yorkiin. Omien runojen lisäksi hän julkaisi kirjallisuuskritiikkiä sekä Yhdysvalloissa että Englannissa. Ensimmäinen oma kokoelma ilmestyi 1921.
Terminaalitraktori
Terminaalitraktori eli vetomestari on erikoisajoneuvo, jota käytetään perävaunujen ja lauttavaunujen siirtelyyn terminaaleissa kuten satamissa. Terminaalitraktori kykenee puoliperävaunujen ja muiden vastaavien hinattavien kuormien vaakasuuntaisiin siirtoihin. Pinoamiseen ja muihin pystysuuntaisiin siirtoihin tarvitaan satamanosturi, kurottaja tai lukki. thumb|Terminaalitraktori siirtää lauttavaunua satamassa
Ensimmäiset terminaalitraktorit valmisti Ottawa-niminen yritys vuonna 1958. Konetta onkin kutsuttu myös yleisnimellä ottawa. Suomen sana vetomestari tulee Sisu Auton kehittämästä Vetomestari-terminaalitraktorista. Tunnettuja terminaalitraktorimerkkejä ovat mm. Kalmar, Ottawa, Mafi, Terberg ja Capacity. Kalmar- ja Ottawa-tuotemerkit ovat nykyään suomalaisen Cargotec Oyj:n omistuksessa.
Luettelo tenniksen WTA-maailmanlistan ykköspelaajista
Tämä on luettelo WTA-tenniksen maailmanlistan ykköspelaajista vuodesta 1975 lähtien.
Joulukuussa 2007 todettiin australialaisen Evonne Goolagongin olleen tilastoykkösenä kahden viikon ajan huhti-toukokuussa 1976. Maailmanlistan ykkössija oli tuolloin virheellisesti merkitty Chris Evertille.
Jorge Batlle Ibáñez
Jorge Luis Batlle Ibáñez (25. lokakuuta 1927 Montevideo – 24. lokakuuta 2016 Montevideo) oli Uruguayn presidentti 2000–2005. Hän oli Colorado-puolueen jäsen.
Lakimies, tohtori Jorge Batlle Ibáñez valittiin Uruguayan presidentiksi marraskuussa 1999, ja hänen virkakautensa alkoi 1. maaliskuuta 2000. 1. maaliskuuta 2005 hän jätti virkansa seuraavalle presidentille, Tabaré Vázquezille. Jorge Batlle Ibáñez oli Uruguayan neljäs presidentti Batllen perheestä, myös hänen isänsä oli maan presidentti. Batlle aloitti poliitikon uransa jo nuorena, vuonna 1958 hänet valittiin ensimmäistä kertaa maan kongressiin.
Savon prikaati
Savon prikaati (lyh. SavPr) oli Suomen puolustusvoimien 31. joulukuuta 2006 lakkautettu joukko-osasto, jolla oli pitkät perinteet.
Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentti
Kustaa II Adolfin vuoden 1626 rykmenttiuudistuksessa määrättiin Kustaa Horn perustamaan rykmentti, joka perustettiin savolaisista ruotujakoisena. Se osallistui perustamisensa jälkeen kolmikymmenvuotiseen sotaan.
Vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen savolaisista tuli rajarykmentti, minkä vuoksi sitä alettiin vahvistaa. Rykmentin pataljoonia vahvistettiin perustamalla niihin lisäksi jääkärikomppaniat. Mikkelin seudun ruotusotaväki ja lisäksi vuodesta 1770 alkaen neljänsataa värvättyä sotilasta kuuluvat Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmenttiin, mistä tuli 1775 Savon kevyt jalkaväkirykmentti. Kustaa III määräsi 1775 Göran  Magnus  Sprengtportenin itäisen Suomen kaikkien joukkojen komentajaksi virkatalonaan  Ristiinan Brahelinna. Tätä määräystä on pidetty Savon prikaatin perustamiskäskynä. Vasta 1778 Sprengtportenin komentamat Itä-Suomen joukot yhdistettiin Savon prikaatiksi. Prikaati osallistui Kustaan sotaan 1788-1790.
Suomen sodan alkaessa 1808 Savon prikaatiin kuuluivat:
Kesällä 1808 joukko-osastoon liittyivät Limingan nostoväki, Heintziuksen vapaakomppania ja Sahlsteinin vapaakomppania.
Mikkelin ruotuväkipataljoona
Seuraavan kerran Savoon perustettiin Oolannin sodan aikana Mikkelin ruotuväkipataljoona 1854.
2. jääkärirykmentti
Saksassa koulutettujen jääkäreiden palattua vapauttamaan Suomea perustettiin 2. jääkärirykmentti, joka osallistui muun muassa Tampereen taisteluihin. Sotatoimien päätyttyä rykmentti päätyi monien nimen ja sijoituspaikkavaihdosten jälkeen Karjalankannakselle.
Talvisodan perinnejoukko-osastot
Sen talvisodan aikaiset perinnejoukko-osastot olivat Keski-Suomen sotilasläänin 10. divisioonalle perustama Jalkaväkirykmentti 28 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 19), Jalkaväkirykmentti 30 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 21), 3. prikaatin I pataljoona ja Jalkaväkirykmentti 35.
Jatkosodan perinnejoukko-osastot
Talvisodan jälkeen perustettiin joukoista 7. prikaati, jonka pataljoonat sijoitettiin Pääskylahteen, Sääminkiin ja Kerimäkeen. Jatkosodan alla prikaatista muodostettiin Jalkaväkirykmentti 7, Sodan jälkeen yksikkö sijoitettiin Savonlinnaan, Mikkeliin ja Jyväskylään, joista se 1948 koottiin Mikkeliin. Joukko-osasto nimettiin 1. joulukuuta 1952 6. prikaatiksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Savon Prikaatiksi.
Jatkosodan aikaisia perinnejoukko-osastoja olivat varsinaisesti välirauhan aikaisesta 7. prikaatista muodostettu Jalkaväkirykmentti 7 eli Tyrjän Rykmentti sekä Jalkaväkirykmentti 49 sekä 2. divisioonan (Murtaja-divisioona) joukko-osastot.
Alueelliseksi joukoksi
Savon prikaati toimi aluksi Mikkelin kaupunkialueella, josta se siirrettiin 1958 tapahtuneesta aliupseerikoulun siirrosta alkaen lopuksi kokonaan Karkialammen varuskunta-alueelle.
Prikaati lakkautettiin osana puolustusvoimien uudelleenjärjestelyjä. Mikkelin kaupunkiin työpaikkojen vähennystä tuli 25, vaikka prikaatin tilalle kaupunkiin perustettiin Maavoimien esikunta. Esikuntatehtävät ovat jonkin verran paremmin palkattuja kuin jalkaväkiprikaatin tehtävät keskimäärin.
Perinteet
Yksikön perinteitä vaali 11. kesäkuuta 1961 perustettu Savon Prikaatin kilta, jonka toiminta lakkasi prikaatin mukana 31. joulukuuta 2006. Sen työn jatkajaksi suunniteltiin perustettavaksi perinneyhdistystä. Savon prikaatin kunniamarssi oli Emil Genetzin säveltämä "Terve, Suomeni maa" ja prikaatin vuosipäivä oli Porrassalmen taistelun vuosipäivä.
Komentajia
Prikaatin komentajina ovat toimineet muun muassa:
Arkisto
Suomen Kansallisarkisto osti 2013 Stedingkin suvun arkiston, joka sisältää muun muassa 14 kansiota Savon prikaatin historiaa ja everstiluutnantti Berndt Johan Hastferin asiakirjat. Arkisto tuli digitoinnin jälkeen vapaasti käytettäväksi kesällä 2013.
Tursola (Sahalahti)
Tursola on Kangasalan osa-alue entisen Sahalahden kunnan alueella. Tursola sijaitsee Pakkalanjärven eteläisen osan länsirannalla. Luukinmäki on tiheästi rakennettu Tursolan torppa-alue.
Pinzón
Pinzón on saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Saari on kivinen, siellä kasvaa piikikästä pusikkoa ja harvakseltaan puita. Sen keskiosa on korkeampi kuin muut saaret, joten sinne tiivistyy sumua, joka tarjoaa kosteutta monille päällyskasveille, kuten saniaisille ja bromelioille.
FESPACO
FESPACO (, eli Pan-afrikkalaiset Ouagadougoun elokuva- ja televisiojuhlat) on Ouagadougoussa (Burkina Faso, Afrikka) järjestettävä elokuvajuhla. Festivaalit on järjestetty joka toinen vuosi vuodesta 1969 lähtien. Alkujaan tapahtuma järjestettiin helmikuun alussa; nyttemmin elokuvajuhlat on ajoitettu tyypillisesti helmi-maaliskuun vaihteeseen.
Pinzón
Saarella pesii jättiläiskilpikonna, jolle ihmisen toiminta on aiheuttanut monia vastoinkäymisiä. Ensin valaanpyytäjät vähensivät lajin kantaa huomattavasti. 1800-luvulla saarelle tuli laivojen mukana rottia, jotka söivät kilpikonnien munia ja poikasia. 1900-luvulla myös tieteellisten näytteiden keräily vähensi kantaa. Vuonna 1965 saarelta pelastettiin munia muualla haudottaviksi, ja poikasia on palautettu yhteensä yli 800. Rottia on yritetty hävittää vuosina 1988–2012, ja saarella on vihdoin havaittu istutettujen kilpikonnanpoikasten jäävän eloon ja jopa luontaista lisääntymistä.
FESPACO
FESPACO:n yhteydessä Ouagadougassa toimii vuonna 1989 perustettu Afrikan elokuvakirjasto.
Elokuvajuhlien palkinnot
Elokuvajuhlien pääpalkinto on nimeltään Yennengan ori. Se on nimetty Burkina Fason mosien legandaarisen soturiprinsessa Yennengan mukaan. Kultaisen Yennengan orin (johon kuuluu 20 miljoonan CFA-frangin rahapalkinto, joka vastaa noin 30 500 euroa, 2015 tilanne) lisäksi myönnetään useita muitakin pakintoja, muun muassa hopeinen ja pronssinen ori.
Bilbon viimeinen laulu
Tolkien-asiantuntijat Wayne G. Hammond ja Christina Scull ovat verranneet runoa sisällöltään ja tunnelmaltaan Alfred Tennysonin runoon ”Crossing the Bar” (1889), joka käsittelee merta kuoleman metaforana.
Runon tarina ja yhteys Taruun sormusten herrasta
Vaikka ”Bilbon viimeinen laulu” ei sisälly Taruun sormusten herrasta, se on sisällöltään kiinteästi yhteydessä tähän Tolkienin tunnetuimpaan teokseen – siinä määrin, että Brian Sibley ja Michael Bakewell sisällyttivät runon luontevasti 1980-luvun alussa julkaistuun BBC:n radiokuunnelmasovitukseen Tarusta sormusten herrasta.
”Bilbon viimeisen laulun” minäkertoja on Bilbo Reppuli, Hobitin päähenkilö, joka jättää Tarun viimeisessä luvussa Keski-Maan ja lähtee Frodon, Gandalfin ja haltioiden kanssa purjehtimaan kohti Amania, tarumaista lännen maata, joka on tavallisesti kuolevaisten tavoittamattomissa – Bilbo ja Frodo ovat kuitenkin saaneet erityisoikeuden lähteä kuolemattomien haltioiden matkaan. Runon säkeet ovat vanhan ja väsyneen Bilbon Harmaissa Satamissa laulun muodossa esittämät jäähyväiset Keski-Maalle, mutta toisaalta hän suhtautuu matkaan toiveikkaasti, uskoen saavuttavansa viimein rauhan purjehduksen määränpäässä.
Jotkut ovat tulkinneet runon myös Tolkienin omiksi jäähyväisiksi luomalleen fantasiamaailmalle, mutta runon syntyhistoria osoittaa tämän tulkinnan virheelliseksi.
Kirjoittaminen ja julkaisuhistoria
Tolkien kirjoitti runon ensimmäisen version joskus 1920- tai 1930-luvulla. Tuolloin sen nimi oli ”Vestr um haf” (muinaisnorjaa, ) eikä se liittynyt mitenkään Tolkienin omaan fantasiamytologiaan. Joskus Tarun sormusten herrasta kirjoittamisen aikana tai sen jälkeen, tarinan lopun hahmotuttua, Tolkien kirjoitti runosta uuden version, jonka päähenkilönä on Bilbo. Joka tapauksessa ”Bilbon viimeinen laulu” oli lopullisessa muodossaan, kun Tolkienin sihteerinä ja avustajana toiminut Joy Hill löysi sen järjestellessään hänen kirjojaan muuton jälkeen lokakuussa 1968. Runo oli kirjoitettu pieneen harjoitusvihkoon, jossa oli vain yksi sivu kansien välissä. Kaksi vuotta myöhemmin, 3. syyskuuta 1970, Tolkien lahjoitti runon ja sen julkaisuoikeudet Joy Hillille kiitoksena pitkäaikaisesta ystävyydestä ja avusta.
Runo julkaistiin julisteena hiukan Tolkienin kuoleman jälkeen. Ensimmäisenä se julkaistiin hollanninkielisenä käännöksenä Alankomaissa loppuvuodesta 1973. Yhdysvaltalaisen Houghton Mifflinin huhtikuussa 1974 julkaiseman version kuvituksena oli tunnelmallinen kuva joesta, Pauline Baynes oli puolestaan piirtänyt George Allen & Unwinin Britanniassa syyskuussa 1974 julkaisemaan versioon kuvan Samista, Merristä ja Pippinistä Harmaiden Satamien laiturilla laivan lipuessa kohti länttä. Baynes piirsi runsaan kuvituksen myös runosta tehtyyn kirjaversioon, joka julkaistiin englanniksi vuonna 1990.
Kuvitus
thumb|380px|Aukeama Bilbon viimeisen laulun alusta. Runo on taitettu kunkin aukeaman vasemmalle sivulle säepari kerrallaan. Isossa kuvassa vanha Bilbo katselee ulos huoneensa ikkunasta [[Rivendellissä ennen lähtöään Harmaisiin Satamiin, alalaidan pienissä kuvissa kääpiöt pitävät kutsujaan Bilbon luona ja Bilbo kiirehtii seuraavana aamuna matkaan Gandalfin hoputtamana.]]
Pauline Baynes oli kuvittajana Tolkienin suosikki aina 1940-luvun lopulla julkaistusta Maamiehestä ja lohikäärmeestä lähtien. Hän kuvitti Tolkienin teoksista myös Sepän ja Satumaan sekä runokokoelman Tom Bombadilin seikkailut. Baynesin Bilbon viimeisen laulun kirjajulkaisua varten tekemässä kuvituksessa on kolme rinnakkaista teemaa: yksi joka kuvaa Bilbon viimeisiä päiviä Rivendellissä, lähtöä kohti Harmaita Satamia ja lopulta purjehdusta kohti länttä, toinen joka esittelee Bilbon seikkailuja kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin sekä kolmas, joka kuvaa vanhaa Bilboa muistelemassa menneitä seikkailujaan. Viimeksi mainittu teema jätettiin kuitenkin pois vuoden 2002 uudistetusta laitoksesta. Suomennos on tehty vuoden 2002 laitoksen mukaan. Sekä alkuteoksen että suomennoksen lopussa on selitykset kustakin kuvituksen aiheesta. Selitykset on kääntänyt Mikael Ahlström.