cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teemestarin kirja
Vastaanotto
Helsingin Sanomien kirja-arvostelussa kirjaa kuvataan tunteikkaaksi, paikoin jopa turhankin lyyriseksi, joka tosin resonoi hienosti romaanin haikean tunnelman kanssa. Kuvalehti Library Journalin arviossa kirjan kieltä kuvataan ”upeaksi ja herkäksi” sekä kehutaan Itärannan kirjan miljöötä ja vähäeleisyyttä. The Guardian -lehden toimittaja Adam Roberts kuvailee teosta ”runolliseksi ja melankoliseksi debyytiksi”. Samalla hän harmittelee sitä, että hyvin harvat muun kuin englanninkieliset tieteiskirjat rikkovat kielimuurin ja päätyvät Britannian kirjakauppoihin. Myös Washington Post ja suomalaisista medioista muun muassa Turun Sanomat ja Aamulehti ovat antaneet kirjalle myönteisiä arvioita.
Moody Awori
Arthur Moody Awori (s. 5. joulukuuta 1927 Butere) on Kenian entinen varapresidentti. Hän nousi parlamenttiin ensimmäistä kertaa vuonna 1983 ja toimi varapresidenttinä syyskuusta 2003 tammikuuhun 2008.
Awori kävi Makereren yliopistoa Ugandassa ja on toiminut poliittisen uransa aikana useaan otteeseen ministerinä.
Sotapeli
pienoiskuva|oikea|[[H. G. Wells ja ystävät pelaamassa Little Wars -peliä.]] Sotapeli on sota-aiheinen tai sotaa jäljittelevä peli, jota voidaan pelata tietokoneella tai pelikentällä. Sotapeli tarkoittaa taistelun tai kampanjan simulaatiota. Myös eräitä upseerikoulutuksessa käytettäviä johtamisharjoituksia kutsutaan sotapeleiksi, ja niissä upseerit toimivat pelin vastakkaisten puolten johtajina. Sotapelissä käydään simuloitu taistelu tai kampanja. Monet sotapelit ovat miniatyyripelejä, jolloin peliä pelataan pelikentällä, joka voi olla kartta tai pienoiskokoinen maisema, jossa voidaan jäljitellä oikeaa sodankäyntiä ja joukkojen liikkeitä. Pelissä käytettävät miniatyyrifiguurit kuvaavat yksikköjä tai yksittäisiä sotilaita.
Vilppu
Vilppu on suomalainen miehen etunimi.
Jaeger-LeCoultre
thumb|Jaeger-LeCoultre [[Tourbillon-kello]] Jaeger-LeCoultre ([ˈʒeʒɛʁ ləˈkultʁ], JLC) on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yhtiö, joka on nykyisin osa Richemontia. Yhtiön tunnetuin kellomalli on Reverso, joka syntyi vuonna 1931 brittiupseerien toiveesta saada poolon pelaamisessa kestävä kello. JLC on valmistanut rajoitetun erän kolmen erittäin monimutkaisen kellon sarjaa (Hybris Mechanica A Grande Sonnerie, Hubris Mechanica Gyrotourbillon ja Hybris Mechanica a Triptyque), joiden hinnat ovat pari miljoonaa euroa. Monimutkaisimmissa JLC:n kelloissa on yli 1 300 osaa.
Vilppu
Vilppu on lähtöisin kreikkalaisesta Filippos-nimestä, joka merkitsee 'hevosystävää', 'hevosten ihailijaa'.
Jaeger-LeCoultre
Yrityksen perusti kelloseppä Antoine LeCoultre vuonna 1833. Hän kehitti uudenlaisen kellonveto- ja ajastusmekanismin, jossa avain korvattiin vetonupilla. Myöhemmin LeCoultren perheyrityksen yhteistyö Edmond Jaegerin kanssa synnytti Jaeger-LeCoultre-brändin vuonna 1937.
Vilppu
Vilpun nimipäivä on 8. maaliskuuta. Nimi on ollut almanakassa vuodesta 1908, mutta on esiintynyt jo 1882–1883 Kansanvalistusseuran kalenterissa.
Jaeger-LeCoultre
Jaeger-mittaristot
Ennen erikoistumistaan luksuskelloihin Jaeger valmisti 1920-luvulta alkaen myös nopeus- ja muita mittareita, aluksi lentokoneisiin ja sitten etenkin brittivalmisteisiin luksusautoihin. Mittareita valmistettiin sekä Sveitsin ”kellolaaksossa” Vallée de Joux’ssa että brittiläisessä British Jaeger Instruments -tytäryhtiössä, joka perustettiin Britannian protektionistisen tullipolitiikan vuoksi. Brittiyhtiö työllisti parhaimmillaan 700 ihmistä, ja vielä suurempi 1 800 työntekijän Jaeger-mittaritehdas syntyi Levallois-Perret’hen Pariisin lähelle. Nykyisin Jaeger-mittaristot ovat yksi italialaisen Magneti Marellin tuotemerkeistä.
Vilppu
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 639 miestä on saanut nimekseen Vilppu.
Gladiaattorit
Gladiaattorit on kansainvälinen formaattisarja, jossa kaksi harrastelijaurheilijaa kilpailee toisiaan vastaan eri lajeissa keräten pisteitä (eli aikaa) loppurataa varten. Lajeissa gladiaattorit yrittävät eri tavoin estää kilpailijoita saamasta pisteitä. Gladiaattorit olivat ammattimaisia voimailijoita, kuten kehonrakentajia. Kaikkien pistelajien suorittamisen jälkeen kilpailijoiden pisteet lasketaan yhteen ja jokainen piste vastaa puolta sekuntia. Osallistujat kilpailevat lopuksi pitkällä esteradalla toisiaan vastaan nopeudessa. Kilpailijat lähtevät eri aikaa riippuen keräämistään pisteistä. Ensimmäiseksi maaliin tullut voittaa.
Kussakin jaksossa mukana oli kaksi keskenään kamppailevaa mies- ja naiskilpailijaa. Kilpailijat, jotka varsinaisesti kisasivat mestaruuden voitosta, esiintyivät omilla nimillään. Gladiaattorit käyttävät esiintyessään iskeviä peitenimiä, kuten esimerkiksi "Tornado".
Alkuperäistä ohjelmaa American Gladiators tehtiin Yhdysvalloissa vuosina 1989–1996 sekä uudestaan vuonna 2008. Suomessa ohjelmaa esitettiin alun perin MTV3-kanavalla vuosina 1993–1994. Ohjelmasta on sittemmin tehty Suomessa kaksi uutta tuotantokautta. Gladiaattorit -formaatin ohjelmia on tuotettu 10 eri maassa, mm. Yhdistyneissä kuningaskunnissa, Nigeriassa ja Ruotsissa. Kilpailijoiden lajit vaihtelevat eri maiden ohjelmissa.
Alkuperäinen tuotantokausi (1993–1994)
Gladiaattorit ohjasi Renny Harlin ja tuottajana toimi Markus Selin, ja tuotantoyhtiönä toimi heidän yhtiönsä Harlin & Selin Productions. Ohjelman juontajana toimi alusta loppuun Juha-Pekka Jalo aisaparinaan Katariina Ebeling ensimmäisellä kaudella, ja Minna Aaltonen toisella ja kolmannella kaudella. Kilpailupaikka oli Keravalla sijainnut huvipuisto Planet FunFun. Sarjan lavastussuunnittelusta vastasi Jokke Toivonen.
Gladiaattorit eivät päässeet Suomen versiossa treenaamaan lajeja ennen kuvauksia, mutta saivat kokeilla lajeja pari kertaa ennen kuvauksia.
Gladiaattorien paluu (2017)
Vuoden 2017 syksyllä ohjelma palasi ruutuun Nelonen-kanavalla. Paluun tekevässä Gladiaattorit ohjelmassa nähtiin kahdeksan mies- ja kahdeksan naisgladiaattoria. Ohjelma kuvattiin kesällä 2017 Tampereen Tähti-areenalla. Ohjelman kahdeksassa alkukarsintajaksossa on 16 naista ja 16 miestä. Heistä parhaat selvittivät tiensä neljään semifinaaliin ja lopuksi finaalijaksossa selviävät kauden parhaat. Ohjelman juonsi Heikki Paasonen. Kommentaattoreina toimi Juha Perälä ja Jani Alkio.
Ohjelma palasi ruutuun 23. syyskuuta 2017 Nelonen-kanavalla. Ohjelman tuotti Aito Media Group.
Kuvaukset ja tuotanto
Ohjelma kuvauksiin meni noin puolitoista viikkoa. Päivän aikana kuvattiin aina kaksi jaksoa. Ensimmäisen jakson kuvaus alkoi kello 12 ja toisen jakson kuvaus kello 18.
Gladiaattoreiden meikkaus aloitettiin joka aamu kuuden-seitsemän aikoihin. Kilpailijat heräsivät aamuisin ennen kahdeksaa ja heidät meikattiin aamupalan jälkeen. Kuvaukset kestivät puoleen yöhön asti. Gladiaattorit pääsivät nukkumaan vasta yhden maissa yöllä.
Ohjelmassa lähes kaikilla kilpailijoilla oli hermosärkyä jatkuvan rasituksen ja lihaskireyden vuoksi. Kilpailijoita ja gladiaattoreita olivat auttamassa Tampereen Urheilijahierojakoulun opiskelijat, jotka hieroivat, teippasivat ja rentouttivat ohjelman urheilijoita.
MTV:n Gladiaattorit (2019)
Gladiaattorit siirtyi takaisin MTV:n ohjelmistoon keväällä 2019. Uutena juontajana toimi Viivi Pumpanen ja selostajana Antero Mertaranta. Ohjelmassa asiantuntijana toimi sarjan alkuperäistähti Mika ”Mohikaani” Ounaskari, joka toimi gladiaattorina alkuperäisellä tuotantokaudella. Kuvaukset olivat helmikuussa 2019 Mediapoliksessa Factory-studiolla, jossa kilpailivat alkukarsinnassa 12 miestä ja 12 naista, joista puolet etenivät semifinaaleihin ja loput kolme molemmista finaaliin. Ohjelman tuottaa Warner Bros. International Television Production Finland.
Lajit
Kilpailijat kisasivat seuraavissa lajeissa, jotka vaihtelivat tuotantokausien mukaan.
Alkuperäisen tuotantokauden lajit
Stunt-radalle lähdettiin tasoituksella: siihen astisten pisteiden erosta tuli lähtöero, joka oli puoli sekuntia pisteestä.
Kilpailijoilla oli eri väriset asut: toisella kokomusta ja toisella valkoinen/purppuranvärinen (naiset) tai mustavalkoinen (miehet).
Gladiaattoreiden toisen tuotantokauden (2017) lajit
Takaa-ajoon lähdettiin tasoituksella: siihen astisten pisteiden erosta tuli lähtöero, joka oli puoli sekuntia pisteestä.
Gladiaattoreiden kolmannen tuotantokauden (2019) lajit
Loppuradalle lähdetään pistetasoituksella: piste tarkoittaa puolta sekuntia etumatkaa.
Alkuperäinen tuotantokausi
===Gladiaattorien paluu (2017) ===
=== MTV:n Gladiaattorit (2019) ===
Loukkaantumiset ja varotoimet
Kilpailu oli niin rajua, että useampikin kilpailija ja gladiaattorikin joutui keskeyttämään loukkaantumisen takia; kilpailijan tilalle tuli varakilpailija, joka peri pisteet edeltäjältään. Tyypillisimpiä vammoja olivat painissa tai taistelupallossa tulleet polvi- ja nilkkavammat. Vammoja tuli sekä kilpailijoille että gladiaattoreille, esimerkiksi "Mohikaanille" eli Mika Ounaskarille. Vaarallisin laji ohjelmassa oli taistelupallo. Alkuperäisen tuotantokauden kuvausten loppuvaiheessa gladiaattorit yrittivät jopa satuttaa ja suututtaa kilpailijoita tarkoituksella.
Arthur Ashe
pienoiskuva|vasen|Ashe tapaa presidentti [[Ronald Reagan|Reaganin 1982.]] Arthur Robert Ashe, Jr. (10. heinäkuuta 1943 Richmond, Virginia – 6. helmikuuta 1993 New York) oli menestyksekäs yhdysvaltalainen tennispelaaja. Uransa aikana hän voitti Grand Slam-turnauksen kolmesti: US Openin vuonna 1968, Australian avoimet 1970 sekä Wimbledonin 1975, sekä sijoittui toiseksi kolmesti Australiassa ja kerran Yhdysvalloissa. Ranskan avoimissa hän eteni parhaimmillaan puolivälieriin vuosina 1970 ja 1971. Yksikään toinen miespuolinen tummaihoinen pelaaja ei ole pystynyt vastaavaan suoritukseen.
Gladiaattorit
Varotoimet
Kaikissa lajeissa käytettiin vahvoja suojuksia: vähimmillään ne olivat polvi-, ranne- ja kyynärpäätuet, päänsuojus sekä hammas- ja alasuojat. Kaupunkisodassa käytettiin lisäksi rintapanssaria ja suojalaseja, kaksintaistelussa ja ihmiskuulassa päänsuoja korvattiin amerikkalaisen jalkapallon kasvosuojallisella kypärällä, lisäksi kädet suojattiin jääkiekkokäsineillä. Jotkut kilpailijat ja gladiaattorit pitivät useimpien lajien aikana rannetuellisia suojahansikkaita pelkkien rannetukien asemesta.
Arthur Ashe
Ashen kunniaksi on nimetty 23 000 katsojapaikan Arthur Ashe Stadium New Yorkin Queensissä.
Gladiaattorit
Varotoimet
Pari voimistelijataustaista kilpailijaa piti ranne- ja kyynärpäätukia vasta stunt-radalla. Jotkut heistä käyttivät kaupunkisodassa etenemiseensä hyvin näyttäviä lento- tai tavallisia kuperkeikkoja.
Arthur Ashe
Ashe sai HIV-viruksen mahdollisesti verensiirron yhteydessä 1980-luvun alkupuolella ja tuli asiasta julkisuuteen vuonna 1992. Noin vuotta myöhemmin hän kuoli AIDSiin.
Marit Gaup Eira
Marit Gaup Eira eli pohjoissaameksi Šelgon Joreha Máret (s. 13. heinäkuuta 1945) on pohjoissaamelainen poronhoitaja, laulaja ja joikaaja. Hän on voittanut Sámi Grand Prix'n joikuosion kolme kertaa: vuosina 1993, 1997 ja 2003. Hän on myös tullut kolmanneksi samassa kilpailuluokassa kolme kertaa: vuosina 1996, 1998 ja 2002.
Gladiaattorit
Ohjelmassa tapahtuneet loukkaantumiset
Alkuperäinen tuotantokausi
Marit Gaup Eira
Musiikki
Šelgon Joreha Máret alkoi joikata, kun hän hoiti poroja, koska hänen äitinsä oli harras kristitty eikä sallinut joikaamista kotona. Hänestä kehittyi taitava joikaaja, joka on esimerkiksi osallistunut Sámi Grand Prix -joiku- ja laulukilpailuun jo kymmenen kertaa. Kilpailun joikuosion hän on voittanut kolmesti.
Arthur Ashe
Hänelle myönnettiin vuonna 1993 postuumisti Presidential Medal of Freedom.
Marit Gaup Eira
Musiikki
Vuonna 2004 hänen soololevynsä Beaskađas julkaistiin. Levyllä on enimmäkseen perinteisiä henkilöjoikuja. Seuraavana vuonna Šelgon Joreha Máret joikasi Maj-Lis Skaltjen tuottamalla Davvi Jienat -levyllä, jossa on perinteistä saamelaismuusikkia Saamenmaan eri kulttuureista, ja vuonna 2013 hän ja miehensä olivat mukana Skaltjen elokuvassa Juoigan. Viisi vuotta myöhemmin Šelgon Joreha Máret ja hänen kaksossiskonsa julkaisivat Ipmeláhči Hálddus, jossa on pohjoissaamenkielisiä virsiä.
Gladiaattorit
Gladiaattoreiden elämä ohjelman jälkeen
Alkuperäisessä jaksossa gladiaattorina toiminut Virpi Butt (taiteilijanimi "Timantti") oli tekijänä Pirkkalan paloittelusurma ssa. Rikosvyyhtiin liittyi muun muassa useita murhia, kannibalismia ja huumeita. Butt tuomittiin vankeuteen yhdessä rikoskumppaninsa Janne Hyvösen kanssa.
Gladiaattorina toiminut Tony Halme valittiin Eduskunta an Suomen kansanedustaja ksi sitoutumattomana Perussuomalaisten listalta vuonna 2003. Halmeen elämä päättyi laittomalla aseella tehtyyn itsemurhaan. Halmeella oli taustalla huumesotkuja.
Marit Gaup Eira
Kokoelmalevyt
Eiralla on kappaleet seuraavilla levyillä:
Gladiaattorit
Gladiaattoreiden elämä ohjelman jälkeen
Ohjelmassa juontajanakin toiminut entinen gladiaattori Mohikaani (Mika Ounaskari) menetti koko omaisuutensa, kun sijoitti pikavippifirmaan kaiken omaisuutensa. Ounaskari oli saanut omaisuuden myymällä kuntosaliyrityksensä isolle valtakunnalliselle alan toimijalle. Yrityksen muut toimijat veivät yritykseltä kaikki rahat, joten se ajautui konkurssiin. Ounaskari alkoi tapailla sittemmin itseään 31 vuotta nuorempaa naista. Nykyään Ounaskarilla on pelien maahantuontiin keskittyvä yritys.
Useat aikaisemmat gladiaattorit ovat olleet kiinnostuneita palaamaan ohjelmaan uudelleen. Näitä ovat muun muassa gladiaattoreina toimineet Teräs (Jussi Hokkanen) ja Mohikaani (Mika Ounaskari).
Takrur
thumb|Ghanan seuraajavaltiot vuoden 1200 tienoilla. Takrur eli Tekrur oli keskiaikainen valtio Senegaljoen keski- ja alajuoksun eteläpuolella nykyisessä Senegalissa. Sen samanniminen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Podorin tienoilla. Takrur lienee tukulorien arabiankielinen nimitys.
Takrur oli 1000–1200-luvulla laaja valtakunta, joka ulottui Atlantin valtamereltä Faléméjoelle saakka. Se kävi vilkasta kauppaa Pohjois-Afrikan kanssa, jonne vietiin kultaa ja orjia. Tuontitavaroita olivat kankaat, kupari ja lasihelmet. Maan väestön muodostivat karjanhoitoa harjoittaneet fulbet sekä maata viljelleet wolofit ja sererit.
1200-luvun lopulla Takrurista tuli Malin valtakunnan vasalli. Malin heikennyttyä 1300–1400-luvuilla se jakautui keskenään taistelleiksi pieniksi kuningaskunniksi. 1400-luvun puolivälissä osa niistä muodosti Djolofin valtakunnan ja loput joutuivat 1500-luvun vaihteessa Songhain alaisuuteen. Sittemmin alueelle syntyi Futa Toron fulbevaltakunta.
Takrur esiintyy arabialaisissa lähteissä usein koko islamilaisen Länsi-Afrikan nimenä. Sen asukkaista on käytetty on käytetty nimityksiä takruri, monikossa takarir ja takarna.
ALTICE Portugal
Holding-yhtiönä
Yritys toimii Portugalin lisäksi myös Brasiliassa ja sen on eri tavoin läsnä myös Ranskassa, Marokossa, Kiinassa, Keniassa sekä aiemmin riippuvuussuhteessa Portugaliin olleissa Guinea-Bissaussa, Kap Verdessä, Mosambikissa, Itä-Timorissa, Angolassa sekä São Tomé ja Príncipessä. Brasilia on ehkä yrityksen voimakkaimman kasvun aluetta. Yrityksen tuloista (2005) tuli Brasilian kännyköistä 32 % (2,037 milj. €), kun Portugalin vastaavan toimialan tulojen osuus oli vain 23 % (1,455 milj €). Muiden tulojen osuus oli, lankaverkostoa 32 % (1,050 milj. €), Multimediasta 10 % (627 milj. €) sekä muusta toiminnasta 3% (215 milj. €). thumb|left|300px| Altice Portugalin pääkonttori [[Lissabonissa]]
Omistus
Altice Portugal on nykyisin julkinen osakeyhtiö ja sen keskeiset omistajat ovat:
Henkilökunta
Altice Portugalin ja sen sisaryhtiöiden henkilökunnasta 61 % on miehiä ja 39 % naisia. Yrityksen sisällä Portugalissa olevan henkilökunnan määrä on laskenut vuoden 2004 13 886 henkilöstä 13,100 henkilöön vuonna 2005. Ulkomainen toiminta on lisäännyt henkilökuntaa runsaasti, sillä vuoden 2004 13 894 henkilöstä on päästy vuoden 2005 19 298 henkilöön.
Suoma af Hällström
Suoma Helena Loimaranta-Airila, ent. af Hällström, o.s. Loimaranta, vuoteen 1906 Lindstedt (10. maaliskuuta 1881 Kuopio – 3. marraskuuta 1954) oli suomalainen lääkäri ja Lotta Svärd -järjestön aktiivi.
Loimarannan vanhemmat olivat lääninrovasti Wilhelm Lindstedt ja Hilma os. Nyholm. Loimaranta valmistui ylioppilaaksi 1901 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1910. Hänestä tuli 1916 keuhkosairauksien erikoislääkäri.
Loimaranta avioitui kahdesti, ensin vuonna 1919 Ernst Gustaf Wilhelm af Hällströmin (1863–1931) kanssa. Leskeksi jäätyään hän avioitui 1934 serkkunsa, tohtori Kaarlo Martti Airilan (1878–1953) kanssa ja käytti nimeä Loimaranta-Airila.
Loimaranta työskenteli Takaharjun parantolan alilääkärinä 1910–1915, lääkintähallituksen ylimääräisenä lääkärinä 1915–1916, hoiti sen jälkeen Lohjan, Kurkijoen ja Tampereen piirilääkärin virkoja, toimi tartuntatautisten tarkastuslääkärinä Torniossa ja Lauritsalassa. Hän oli sisällissodassa valkoisten kenttäsairaalan nro V lääkäri ja seuraavan vuoden Tampereen vankileirin ylilääkäri.
Loimaranta toimi aktiivisesti lottajärjestössä ja oli sen keskeisiä vaikuttajia. Hän oli järjestön Tampereen paikallisosaston saniteetti-, myöhemmin lääkintäjaoston päällikkö 1919–1926 ja 1930–1935. Pohjois-Hämeen piirissä hän oli puheenjohtajana piirin perustamisesta vuodesta 1921 alkaen vuoteen 1936. Hänen aviomiehensä Ernst af Hällström oli suojeluskunta-aktiivi, ja hän itse suhtautui 1920–1930-lukujen vaihteessa myönteisesti Lapuan liikkeeseen. Vuoden 1921 lottapäivillä hänet valittiin lottajärjestön keskusjohtokunnan jäseneksi, ja seuraavana vuonna hänet kutsuttiin järjestön lääkintäjaoston päälliköksi, jota tehtävää hän tosin hoiti jo 1921. Greta Silveniuksen kanssa hän laati lääkintäjaoston toimintaohjeet heti lottajärjestön toiminnan alussa vuonna 1921. Loimaranta erosi keskusjohtokunnasta vuoden 1924 vuosikokouksessa, ja syynä oli todennäköisesti järjestön riitaisuus. Riidan aiheena oli rahankäyttö, mutta myös silloin polttava kielikysymys. Yläluokkaisten, pääosin aatelisten, rouvien toimintakulttuuri ärsytti suomenkielisiä. Kun Loimaranta palasi 1927 johtoryhmään, suomenkieliset olivat jo enemmistönä.
Loimaranta oli vuonna 1929 ehdolla järjestön puheenjohtajaksi. Vuonna 1938 hän oli lottajärjestön edustajana Eva Tulenheimon kanssa Saksassa kansallissosialistisen puolueen naisjärjestön vieraana.
Uhuru Kenyatta
Uhuru Muigai Kenyatta (s. 26. lokakuuta 1961) on kenialainen poliitikko ja maan neljäs presidentti. Hän on maan ensimmäisen presidentin Jomo Kenyattan poika ja aiemmin myös Kenya African National Union -puolueen johtaja. Kenyattan nykyinen puolue on nimeltään Jubilee.
Hänen nimensä Uhuru merkitsee swahilin kielellä vapautta tai itsenäisyyttä. Nimen keksijäksi mainitaan hänen kummisetänsä Mwai Kibaki.
Daniel Ross
Daniel Ross (19. elokuuta 1980 Washington) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä. Hänet tunnetaan toistaiseksi parhaiten Transformers: The Game videopelin Starscreamin äänenä.
Uhuru Kenyatta
Kenyatta on syytettynä vuoden 2007 presidentinvaalien jälkeisestä väkivallasta Kansainvälisessä rikostuomioistuimessa.
Brain Prize
Brain Prize on huomattava kansainvälinen tiedepalkinto, joka on myönnetty vuodesta 2011 lähtien yhdelle tai useammalle tunnustetulle, yhä aktiivista tutkimustyötä tekevälle neurotieteiden tutkijalle. Palkinnon rahoittaa teollisuustaustainen tanskalainen Lundbeck-säätiö. Alkujaan palkintoa myönnettiin nimellä The Grete Lundbeck European Brain Research Prize. Palkinnon rahallinen arvo on oli aiemmin miljoona euroa, mutta on nykyään jo 10 miljoonaa Tanskan kruunua eli noin 1,3 miljoonaa euroa. Se on yksi maailman arvostetuimmista ja arvoltaan yksi maailman suurimmista hermosto- ja aivotutkimukselle myönnettävistä tiedepalkinnoista.
Uhuru Kenyatta
Kenyatta oli presidenttiehdokkaana vuoden 2013 vaaleissa. Kahdentoista päivän ääntenlaskun jälkeen vaalikomissio julisti Kenyattan voittaneen niukasti pääministeri Raila Odingan, joka syytti vaalitulosta väärennetyksi.
Daniel Ross
Näyttelijänä hän on ollut usein vain pienissä rooleissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Langalla, Rouva presidentti ja The Sentinel – Salaliitto
Brain Prize
Palkituksi tulleiden tieteentekijöiden toivotaan tekevän yhteistyötä tanskalaisten aivotutkijoiden kanssa. Yhteistyömuotoina ovat esimerkiksi Prain Prize -seminaari, palkintoluennot, ja yliopistollinen teemaopetus tai maisterikurssit.
Luettelo palkituista
Palkinto voidaan jakaa usean saajan kesken. Palkitut ovat:
Uhuru Kenyatta
Odinga vei kiistan Kenian Korkeimpaan oikeuteen, joka teki päätöksen Kenyattan hyväksi 30 maaliskuuta. Uhuru Kenyatta sai 50,51 % ja Raila Odinga 43,70 % annetuista äänistä. Valituksi tulemiseen ensimmäisellä kierroksella vaadittiin 50 % + yksi ääni.
Uhuru vannoi virkavalansa Kenian neljänneksi presidentiksi 9. huhtikuuta 2013 Moi International Sports Center -stadionilla Nairobissa.
Elokuussa 2017 Keniassa pidettiin presidentinvaalit, joissa ilmoitetun vaalituloksen mukaan istuva presidentti Uhuru Kenyatta voitti vastaehdokkaansa Raila Odingan saaden 54% äänistä. Oppositioehdokas Odinga piti vaalitulosta vilpillisenä ja Kenian korkein oikeus asettui samalle kannalle ja kumosi vaalituloksen. Ratkaisu oli historiallinen, koska koskaan aikaisemmin ei minkään Afrikan maan oikeuslaitos ollut tehnyt vastaavanlaista ratkaisua.
Lokakuussa 2017 pidettiin uusintavaalit, joissa Kenyatta sai 98% äänistä, sillä oppositio boikotoi vaaleja. Korkein oikeus hylkäsi uusintavaaleista tehdyt valitukset. Maassa oli levottomuuksia vaalien jälkeen opposition kannattajien ja poliisin välillä. Marraskuussa 2017 Uhuru Kennyatta vannoi virkavalansa toiselle kaudelleen Kenian presidenttinä.
Maaliskuussa 2018 presidentti Kenyatta ja oppositiojohtaja Raila Odinga lopettivat keskinäisen vihanpitonsa kädenpuristukseen, joka sai Keniassa hyvin merkittävän symbolisen merkityksen (The Handshake). Miesten isät Jomo Kenyatta ja Oginga Odinga olivat jo itsenäisen Kenian historian alkuvaiheessa välirikkonsa jälkeen toistensa keskeiset poliittiset vastustajat.
Uhuru Kenyattan johtama puolue Jubilee on Kenian parlamentissa sekä kansalliskokouksen että senaatin selkeästi suurin puolue elokuussa 2017 alkaneella istuntokaudella.
Lokakuussa 2021 hänet mainittiin pandorapapereita koskevassa skandaalissa.
Civitanova
Civitanova voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Diadeemisifaka
Diadeemisifaka tai kruunusifaka (Propithecus diadema) on Madagaskarin itäosien sademetsissä tavattava sifaka. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut sen äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Diadeemisifaka. thumb|vasen|Kallo. Diadeemisifaka on sifakoista suurikokoisin. Niiden paino on keskimäärin 6–8,5 kiloa. Ruumiin pituus on 500–550 mm ja hännän pituus 440–500 mm. Diadeemisifakan turkki on pitkä ja silkkimäinen. Väritys vaihtelee huomattavasti levinneisyysalueen eri osissa. Pää on tavallisesti valkoinen ja päälaelta niskaan kulkee musta kruunu. Karvaton naama on tummanharmaa tai musta ja silmät punaisenruskeat. Hartiat ja yläselkä ovat tummanharmaat vaalentuen alaselkään. Alaruumis ja häntä ovat vaaleanharmaat tai valkoiset. Hännän juuri saattaa olla kullankeltainen. Reidet ja käsivarret ovat oranssit tai kullankeltaiset. Kämmenet ja jalat ovat mustat. Rinta ja vatsa ovat valkoiset tai vaaleanharmaat. Tsinjoarivon alueen diadeemisifatkat ovat keskimääräistä kevyempiä ja väritykseltään tummempia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Diadeemisifakan levinneisyysalue kuuluu sifakojen suurimpiin. Se käsittää osia Madagaskarin itä- ja koillisosista. Etelässä levinneisyysalue rajoittuu Onivejokeen. Pohjoinen raja tunnetaan paljon huonommin. Mahdollisesti se kulkee Mananarajoella. Historiallinen levinneisyysalue ulottuu vielä pohjoisemmaksi Antainambalanajoelle.
Lajia tavataan Madagaskarin itäosien sademetsissä. Paikoitellen sitä esiintyy pienilläkin metsälaikuilla. Korkeimmillaan sitä tavataan noin 1 700 metriin saakka. Tavallisimmin esiintymisalueet ovat yli 700 metrin korkeuksilla.
Elintavat
Diadeemisifakat liikkuvat pääosin puissa. Ne ovat päiväaktiivisia ja ne muodostavat useita uroksia ja naaraita käsittäviä ryhmiä. Yhdessä ryhmässä yksilöitä on tavallisesti kahdesta kahdeksaan yksilöä. Aikuisia uroksia on tavallisesti yksi tai kaksi ja naaraita yhdestä kolmeen. Ryhmät puolustavat 20–80 hehtaarin kokoista kotialuettaan, jonka partioimiseen käytetään huomattavasti aikaa. Päivittäin diadeemisafakat kulkevat 987–1629 metriä. Alue merkitään hajumerkein. Eri ryhmien kotialue ei yleensä ole päällekkäinen, eivätkä aluettaan puolustavat ryhmät tavallisesti kohtaa tosiaan. Ajoittain esiintyy kuitenkin eri ryhmien välistä aggressiota. Diadeemisifakat tekevät useita erilaisia äännähdyksiä. Äännähdyksiä käytetään ryhmän koossapidossa, sekä hälyttämään mahdollisista uhista.
Diadeemisifakat käyttävät ravinnokseen nuoria lehtiä, hedelmiä, hedelmien siemeniä ja kukkia. Sadekaudella marraskuun ja huhtikuun välillä hedelmät ja siemenet muodostavat ravinnosta yli 80 %. Kuivalla kaudella toukokuusta lokakuuhun niiden osuus on vai 20 %.
Diadeemisifaka on suhteellisen suurikokoinen ja sillä ei ole kovin montaa petoeläintä. Suurin uhka on fossa, joka voi etenkin rajoittuneella levinneisyysalueella uhata kokonaisia kantoja. Suuret petolinnut saattavat uhata nuoria yksilöitä, mutta varmasti niiden ei tiedetä saalistavan diadeemisifakoja.
Diadeemisifakat parittelevat marraskuun ja tammikuun välillä. Naaraat ovat vastaanottavaisia korkeintaan muutamana päivänä vuodesta. Tiineys kestää 179 päivää. Poikasia on kerrallaan yksi ja se syntyy toukokuun ja heinäkuun välillä. Poikanen kulkee emonsa mukana pitäen aluksi kiinni sen vatsapuolesta ja siirtyen kasvaessaan selkäpuolelle. Sukukypsiksi noin viisivuotiaina tulevat urokset muuttavat naapuriryhmään. Naaraat saattavat pysyä saman ryhmän mukana. Luonnossa Diadeemisifakat voivat elää yli 25-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut diadeemisifakan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Kantojen uskotaan olevan laskussa ja sen levinneisyysalue on laikuttainen. Itä-Madagaskarin sademetsiä uhkaa kaskiviljely ja puunhakkuut. Elinympäristöjen tuhoutumisen ohella lajia uhkaa metsästys ruuaksi. Joskus niitä pyydetään myös lemmikeiksi.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Sitä tavataan kolmen kansallispuiston ja kolmen erityissuojelualueen alueella. Vuosina 2006–2008 joitakin yksilöitä päästettiin Analamazaotran alueelle, josta laji oli aikaisemmin kadonnut ja kanta siellä on sittemmin kasvanut.
Liselotte
Liselotte on naisen etunimi. Se on yhdysnimi, joka koostuu Elisabetin lyhentymästä Lise ja Charlottan lyhentymästä Lotte. Liselotte-nimen rinnakkaismuotona esiintyy nimiasu Liselott.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on elokuuhun 2023 mennessä tilastoitu noin 140–150 Liselotte-nimistä ja noin 120–140 Liselott-nimistä naista.
Tulppaaniunikko
Tulppaaniunikko (Papaver glaucum) on unikoiden sukuun kuuluva laji. Se on yksivuotinen kesäkukka, joka kylvetään suoraan avomaalle. Se kasvaa noin 50 cm korkeaksi. Se viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla kosteahkossa maassa. Se kukkii heinäkuusta lokakuulle. Kukka on väriltään punainen ja se on hieman tulppaanin muotoinen. Sama kasvi saattaa tehdä koko kukinta-aikana 50 kukkaa. Tulppaaniunikko sopii kukkaryhmiin ryhmäkasviksi ja sitä voidaan käyttää leikkokukkana ja kuivakukkana.
Vittsjö
Vittsjö on paikkakunta Hässleholmin kunnassa, Skånen läänissä, Ruotsissa.
Väestö
Vittsjössä asui 1 665 asukasta vuonna 2010, joista 50,3 prosenttia on miespuolisia.
Urheilu
Vittsjössä toimii naisten jääkiekkoseura Vittsjö GIK, joka pelaa Damallsvenskanissa.
James Mauritz Tigerstedt
James Mauritz Tigerstedt (12. marraskuuta 1868 Pieksämäki – 11. toukokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Tigerstedtin vanhemmat olivat Mauritz Wilhelm Tigerstedt ja Amalia Fredrika Christina Hjelmberg. Tigerstedt työskenteli valtionrautateiden matkatarkastajana. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Parhaat 1
Parhaat 1 on Matin ja Tepon kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1985 tupla-LP:nä ja se sai platinaa. Myöhemmin siitä tehtiin CD-versio, johon sisältyi vain 22 kappaletta. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.
Urbaani löytöretkeily
thumb|250px|[[Raunistulan hylätyn rehutehtaan varastohalli 8. elokuuta 2004. Halli tuhoutui tulipalossa kesällä vuonna 2005, kun sinne oli varastoitu tonneittain keräyspaperia paperialan työsulun vuoksi.]] thumb|250px|Entinen [[OTK:n tulitikkutehdas|tulitikkutehdas Tampereen Särkänniemen kaupunginosassa syksyllä vuonna 2007.]] Urbaani löytöretkeily tarkoittaa normaalisti näkymättömien, usein kaupungeissa sijaitsevien tilojen tutkimista.
Tutkimuskohteet
Suosittuja tutkimuskohteita ovat muun muassa:
Eettiset säännöt
Urbaanin löytöretkeilyn harrastajilla on tapana noudattaa tiettyjä eettisiä perussääntöjä, joissa kunnioitetaan itse käyntikohdetta, sen omistavaa tahoa sekä muita löytöretkeilijöitä, jotka mahdollisesti käyvät kohteessa myöhemmin. Säännöstön ajatuksena on jättää rakennukset samaan tilaan kuin missä ne olivat sinne tultaessa. Yleisesti käytetty UE-harrastajien motto on "ota vain valokuvia, jätä vain jalanjälkiä".
Riskit
Urbaaniin löytöretkeilyyn liittyy monesti myös riskejä, joiden olemassaolon harrastajat usein myös tiedostavat ja joita he pyrkivät välttämään. Merkittävimpiä ovat fyysiset loukkaantumiset, kuten putoamiset, joihin liittyvää riskiä pyritään hallitsemaan huolellisella harkinnalla sekä kunnollisella valaistuksella. Toisen ryhmän muodostavat erilaiset rakennustekniikassa käytetyt vaaralliset materiaalit, kuten asbesti, joilta voidaan suojautua käyttämällä oikeanlaisia hengityssuojaimia ja muita suojavarusteita.
Tunturihaukka
Tunturihaukka (Falco rusticolus) on jalohaukkoihin kuuluva petolintu. Tunturihaukka on Islannin kansalliseläin.
Koko ja ulkonäkö
Tunturihaukka on suurin jalohaukka. Linnun siivet ovat hyvin leveät, ja hieman pyöreäkärkiset. Linnun väritys yläpuolelta on tummansininen, hieman vaaleaa poikkijuovitusta pyrstön päällä ja selässä. Alapuolelta lintu on vaalea. Tunturihaukka on vaikea erottaa muuttohaukasta, ainoastaan siiven alapintojen välillä on vahva väriero. Tunturihaukka on myös hyvin vatsakas ja roteva, reilusti "atleettisempi" kuin muuttohaukka. Tunturihaukan vaalea muoto on lähes valkea, mutta linnussa on hieman mustaa juovitusta sekä selkä- että vatsapuolella. Kuvassa keskimmäinen lintu on vaaleaa muotoa. Vaalea lintu on ruumiinsuhteiltaan samankokoinen kuin tummempi muoto.
Levinneisyys
Tunturihaukkaa esiintyy arktisilla rannikoilla ympäri Pohjois-Amerikkaa, Eurooppaa ja Aasiaa, ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin elinvoimaiseksi. Suomessa tunturihaukka on äärimmäisen uhanalainen, ja tapetun tai vahingoitetun linnun sekä munapesueen ja pesäpoikueen ohjeellinen korvausarvo on 6 391 euroa. . Lajin arvellaan taantuneen, johtuen vainosta ja munienkeruusta, mutta kilpailevan hypoteesin mukaan laji on aina ollut Suomessa erittäin vähälukuinen ja suuria kannanmuutoksia ei lähihistorian aikana ole tapahtunut. Laji esiintyy vain pohjoisimmassa Tunturi–Lapissa, vähälukuisena. Norjassa ja Ruotsissa haukan kanta on suurempi kuin Suomessa, sillä siellä on enemmän pystysuoria kalliopahtoja, jossa tunturihaukan on turvallista pesiä. Vaaleaa värimuotoa tavataan Islannissa ja Grönlannissa. Suomen tunturihaukkakanta on noin 30-50 paria. Koko maailman kannaksi arvioidaan 7000–17000 paria.
Elinympäristö
Tunturihaukkaa esiintyy arktisilla karuilla pakoilla, merenrannoilla, avoimilla vuorilla ja rantojen sekä jokien varrella. Korkeat, lähes pystysuorat kallioseinämät ovat tunturihaukan pesäpaikkoja. Pesäpaikkojen läheisyydessä on avaria tuntureita ja soita, joissa esiintyy tunturihaukan ravintoa. Lajia esiintyy puittomilla alueilla ja joskus metsien rajoilla.
Lisääntyminen
Naaras munii huhtikuussa 3–4 munaa, joita se hautoo noin 35 vuorokautta. Poikaset viipyvät pesässä 45–50 vuorokautta. Tämän jälkeen emot ruokkivat poikasia vielä kuukauden, jonka jälkeen poikaset itsenäistyvät. Kaksivuotias lintu pystyy jo lisääntymään.
Ravinto
Tunturihaukan ravinto on melko yksipuolista. Se syö mieluiten riekkoja ja kiirunoita. Jos näitä ei ole tarjolla, se tyytyy pienjyrsijöihin ja sopuleihin. Satunnaisesti tunturihaukka saalistaa myös kahlaajia ja vesilintuja, ja pesästä on joskus löydetty jopa metsähanhen jäänteitä. Vaelluksella olevat nuoret linnut syövät muutakin, sillä vaellusmailla ei välttämättä ole kanalinturavintoa tarjolla. Tunturihaukka pyydystää saaliinsa maasta tai ilmasta.
Luettelo 2020-luvun tietokoneista
Tämä luettelo 2020-luvun tietokoneista on järjestetty julkaisuvuoden mukaan.
Alfred Garson
Alfred Henrik Garson (22. lokakuuta 1924 Berthier-en-Haut – 23. toukokuuta 2022 ) oli kanadalainen säveltäjä, viulisti ja musiikkipedagogi. Hän kiersi lapsena soittamassa Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Kaksi stipendiä (Rhodes 1945, Beit 1947) mahdollistivat Kapkaupungin yliopistossa suoritetut opinnot. Garson opiskeli orkesterinjohtoa Albert Coatesin, viulunsoittoa Editha Brahamin ja kamarimusiikkia Lili Krausin johdolla. Lisäksi Garson valitsi kursseja antropologiassa ja Afrikan kielissä. Hän voitti vuosina 1948 ja 1950 Etelä-Afrikan lähetysyhtiön sävellyskilpailun orkesterisarjallaan sekä teoksella Song and Dance for Orchestra. Garson voitti myös Myer Levinssohn -palkinnon baletillaan The Witch vuonna 1949. Hän toimi vuosina 1949–1955 orkesteroijana ja sovittajana Kapkaupungin kunnallisen orkesterin palveluksessa.
Garson asettui Lontooseen vuonna 1956 ja opiskeli siellä sävellystä Mátyás Seiberin sekä musiikkitiedettä Jack Westrupin johdolla. Gabriel d'honot -stipendin (1958) turvin hän tutki myös keskiaikaista musiikkia ja kirjallisuutta Montserratin luostarissa Espanjassa.
Garson palasi Montrealiin 1963. Hän oli yksi ensimmäisistä kanadalaisista Suzuki-metodin edistäjistä, ja hänet nimitettiin Suzuki-ohjelman johtoon McGill-yliopistossa 1970. Hän on kirjoittanut aiheesta ja luennoinut siitä lukuisissa yliopistoissa. Garson sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1970. Hänen väitöskirjansa oli From Creation to Appreciation : An Approach to the Appreciation of Contemporary Music by Young Children Through a Creative Method.
Garsonin tuotantoon kuuluu monia baletteja, joissa hän on tehnyt yhteistyötä muiden muassa John Crankon kanssa. Hän sävelsi myös messun neljälle solistille, sekakuorolle ja orkesterille (1950), kamarimusiikkia, lauluja, elokuva- ja näyttämömusiikkia sekä kuoro- ja soitinteoksia lapsille.
Jatvingit
thumb|270px|Venäläinen näkemys itäisen Keski-Euroopan heimoista 600- ja 700-luvuilla . Jatvingit mainitaan violetin alueen eteläosassa (ятвяги). Jatvingit eli jatvjagit (,, , , , muin.-ven. jatvezj) olivat nykyisen Valko-Venäjän Hrodnan alueen länsiosassa, Liettuan eteläosissa sekä Puolan Lublinin ja Podalskien voivodikunnan alueilla asunut balttilainen pääheimo. Heitä pidetään kolmen itäslaavilaisten heimon ohella yhtenä valkovenäläisten kantaheimoista. Heimon tärkeimmät asuinalueet sijoittuivat Hrodnan lähiseudulle, sekä Läntisen Bugjoen varsille aiempien Lomzan ja Lublinin läänien alueella.
Jatvingit mainitaan usein venäläisissä aikakirjoissa ja taistelivat 900-luvulta lähtien milloin venäläisten ja milloin puolalaisten kanssa. 1200-luvun lopussa historialliset maininnat vähenevät.
On arveltu, että jatvingit ovat ehkä kutsuneet itseään nimellä dainava (deinova, denova; ). Sekä Valko-Venäjän Hrodnan alueella että Liettuan puolella on nykyäänkin useita kyliä, joiden nimi on Dainava tai Dainova ). Vielä 1800-luvulla joidenkin kylien asukkaat puhuvat omituisena pidettyä, vanhanaikaista liettuan kieltä.
Soutu kesäparalympialaisissa 2020
right|220px Soudussa kilpailtiin Tokion paralympialaisissa 2020 4. kertaa. Kilpailut käytiin 27. – 29. elokuuta 2021 Sea Forest Waterwaylla. Soudussa kilpailtiin neljässä eri lajissa, joista yksi oli miehille, yksi naisille ja kaksi oli sekajoukkuekilpailuja. Yhteensä urheilijoita soutuun osallistui 96. Menestynein maa oli Iso-Britannia, jonka urheilijat saavuttivat kaksi kultamitalia.
Karsinnat
Yhteen kilpailuun sai osallistua korkeintaan yksi urheilija, ja yhteensä paralympialaisiin sai tulla korkeintaan neljä miestä ja neljä naista yhdestä maasta. Suurin osa urheilijoista (31 miestä ja naista) valittiin vuoden 2019 MM-kilpailujen perusteella. Neljä miestä ja naista karsitatiin alueellisten karsintojen kautta. Seitsemän naista ja miestä karsittiin vuoden 2020 karsintaturnauksen kautta. Jos japanilaisia urheilijoita ei ollut päässyt näitä kautta paralympialaisiin, myönnettiin kahdelle japanilaiselle mies- ja naisurheilijalle paikka paralympialaisiin. Loput kahdeksan urheilijaa (tai 12 riippuen Japanin kiintiöpaikoista) päätettiin erillisen kutsun kautta.
Brownsville
Brownsville on usean paikan nimi Yhdysvalloissa.
Pensikloviiri
Pensikloviiri (C10H15N5O3) on puriinijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eräiden virustautien esimerkiksi huuliherpeksen hoitoon.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa pensikloviiri on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen. Pensikloviiri tehoaa herpesviruksiin muun muassa Herpes simplex- ja Varicellazosterviruksiin. Aineen vaikutusmekanismi perustuu siihen, että viruksen tymidylaattikinaasientsyymi fosforyloi sen pensikloviirifosfaatiksi. Tämä yhdiste on DNA-polymeraasientsyymin inhibiittori ja estää virusten jakautumisen. Sen biosaatavuus suun kautta on huono, minkä vuoksi sitä käytetään lähinnä voiteena ulkoisesti esimerkiksi huuliherpeksen hoidossa. Pensikloviiristä on kehitetty famsikloviiri, joka on pensikloviirin aihiolääke ja jota voidaan annostella myös tablettina suun kautta. Pensikloviiri voi lyhentää herpeksen kestoa ja lievittää siihen liittyvää kipua.
Kim Novak
Kim Novak (oik. Marilyn Pauline Novak, s. 13. helmikuuta 1933 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli 1950-luvun lopussa yksi Amerikan suosituimmista elokuvatähdistä. Hänen kuuluisin roolityönsä on luultavasti Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva Vertigo – punainen kyynel (1958).
Lapsuus ja nuoruus
Kim Novakin alkuperäinen nimi on Marilyn Pauline Novak. Hän syntyi katolilaiseen amerikantšekkiläiseen perheeseen. Hänen molemmat vanhempansa olivat entisiä opettajia, ja Novakilla on yksi sisar. Valmistuttuaan high schoolista Kim aloitti mallin työt ja jatkoi niitä muutettuaan Los Angelesiin. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Lloyd Baconin ohjaamassa elokuvassa Ranskalainen linja (1954), jonka pääosassa näytteli Jane Russell. Kim Novakin nimi ei päässyt edes lopputeksteihin.
Ura
Kim Novakin löysi Columbia Picturesin agentti, ja hän teki koefilmin. Columbia etsi uutta kaunotarta korvaamaan kapinoivaa ja hankalaa Rita Hayworthia ja allekirjoitti Novakin kanssa puolen vuoden sopimuksen. Columbia päätti tehdä vaaleasta Kim Novakista oman versionsa Marilyn Monroesta. Tuolloin Kim vielä käytti omaa nimeään, Marilyn Novak. Tuotantoyhtiö olisi halunnut vaihtaa sen Kit Marloweksi. Kim kuitenkin halusi pitää edes sukunimensä, ja niin hän ja studio lopulta sopivat taiteilijanimeksi Kim Novak. Kimistä tulikin nopeasti suosittu näyttelijä, ja hänen vastanäyttelijöinään oli sellaisia maailmantähtiä kuin Jack Lemmon, William Holden, Frank Sinatra ja Rita Hayworth. Vuonna 1958 Kim esitti kaksoisroolin Alfred Hitchcockin elokuvassa Vertigo – punainen kyynel, jossa hänen vastanäyttelijänään oli James Stewart. Elokuva ei ollut erityinen kaupallinen menestys, mutta vuosikymmenten aikana siitä on tullut todellinen jännityselokuvien klassikko ja Kim Novakin parhaiten tunnettu roolityö. 1960-luvulla Novakin tähti alkoi himmetä. Hän kieltäytyi monista hänelle tarjotuista seksikkäistä ja hohdokkaista naisrooleista. Hän myös torjui monet "vahvat roolit", kuten pääosan elokuvasta Aamiainen Tiffanylla. Hän sai kuitenkin paljon kehuja roolistaan vulgaarina tarjoilijattarena elokuvassa Elämän kahle (1964). Vuonna 1964 hän näytteli Dean Martinin kanssa Billy Wilderin elokuvassa Suutele minua, tyhmyri. 1960-luvun jälkeen Novak on esiintynyt elokuvissa vain harvakseltaan, ja viimeisin elokuva on vuodelta 1991. 1970- ja 1980-luvuilla hän esiintyi televisiosarjoissa, kuten Viinitila Falcon Crestissä vuosina 1986–1987.
Yksityiselämä
thumb|Kim Novak vuonna 2004. Kim Novak on ollut kaksi kertaa naimisissa, ensin englantilaisen näyttelijän Richard Johnsonin kanssa vuosina 1965–1966, sitten vuodesta 1976 lähtien tohtori Robert Malloyn kanssa. Hänen kotinsa on Oregonissa. Suurin osa hänen uraansa liittyvistä muistiinpanoista ja valokuvista tuhoutui tulipalossa vuonna 2000.
Lantau
thumb|Saaren sijainti Lantau on Hongkongin suurin saari. Se sijaitsee Helmijoen suussa. Hallinnollisesti valtaosa saaresta kuuluu Island Districtiin, pieni osa saaren koillisosasta kuuluu Tsuen Wanin piiriin. Lantaun saari käsittää melkein kaksi kertaa Hongkongin saaren kokoisen alueen. Lantaun pinta-ala on 147,16 km².
Saaren korkein kohta, Lantau Peak, kohoaa 934 metrin korkeuteen. Hongkong Disneyland Resort avattiin saaren koillisosaan vuonna 2005. Välittömästi saaren pohjoispuolella sijaitsee Chek Lap Kokin saari, jota on laajennettu maantäytöllä. Saarella sijaitsee Hongkongin kansainvälinen lentoasema.
Lokakuussa 2018 avattiin Lantaun saarelta Macaoon ja manner-Kiinan Zhuhaihin johtava yhteys, jonka kokonaispituus on 55 km. Siihen kuuluu maailman pisin maantiesilta, jolla on pituutta 23 km. Yhteyteen kului 4000 000 tonnia terästä, sitä rakennettiin yhdeksän vuotta ja se maksoi 17 miljardia euroa. Osa reitistä on toteutettu vedenalaisena tunnelina laivaliikenteen vuoksi.
Unna Junná
Ohjelman taustaa
Saamenkielistä lastenohjelmaa yritettiin saada Yleisradion ohjelmistoon tuloksetta vuosikausien ajan. Esimerkiksi vuonna 2004 Yle vetäytyi viime hetkillä yhteispohjoismaisesta tuotannosta. Yhtiön mukaan syynä oli muun muassa saamelaislasten vähäinen lukumäärä, jonka vuoksi heille ei kannattanut tehdä ohjelmaa. Helsingissä vieraillut saamelaisten lähetystö järjesti myöhemmin mielenosoituksen Eduskuntatalon portailla ja tapasi Yleisradion hallintoneuvoston jäseniä. Lopulta saamenkielinen lastenohjelma saatiin Ylen ohjelmistoon syyskuussa 2007. Aluksi ohjelmaa tehtiin Yle Sámi Radion ja SVT-Sápmin suomalais-ruotsalaisena yhteistuotantona, mutta vuodesta 2011 lähtien Unna Junnásta on vastannut Yleisradio SVT:n vetäydyttyä sen tekemisestä. Ohjelmaa on tehty vuosittain kolmekymmentä 15 minuutin pituista jaksoa, joista puolet on esitetty kevätkaudella ja puolet syksyisin. Unna Junnán perinteinen lähetysaika on ollut Yle TV2:lla sunnuntaiaamuisin kello 7.45. Uusintoina sitä on esitetty myös Yle Fem -kanavalla.
Vuonna 2011 ohjelma sai Komin tasavallassa järjestetyn suomalais-ugrilaisten kansojen elokuvafestivaalin pääpalkinnon lastenohjelmien sarjassa. Unna Junnálla on katsottu olleen tärkeä rooli viime vuosina tapahtuneella uhanalaisten saamelaiskielien elpymisellä, kun saamelaiskieliä puhuvat lapset ovat sen ansioista kiinnostuneet uudelleen myös äidinkielestään.
BuzzFeed
BuzzFeed on yhdysvaltalainen Internetissä toimiva mediayhtiö, jonka kotipaikkakuntana on New York. Yhtiö keskittyy artikkeleissaan digitaaliseen mediaan ja digitaaliseen teknologiaan. BuzzFeedin perustivat Jonah Peretti ja John S. Johnson III vuonna 2006. Kenneth Lerer, joka oli yksi The Huffington Postin perustajista, oli myös mukana perustamassa ja investoimassa BuzzFeediin ja toimii nykyään yhtiön puheenjohtajana. Joulukuun alussa 2021 BuzzFeed listautui Nasdaq-teknologiapörssiin New Yorkissa.
Yhtiö on kasvanut maailmanlaajuiseksi mediayhtiöksi ja tuottaa reportaasia politiikkaan, tee se itse -asioihin, eläimiin ja liike-elämään liittyvistä asioista. Vuoden 2011 lopulla Politico-lehden Ben Smith palkattiin lehden päätoimittajaksi laajentamaan sisältöä vakavampaan journalismiin ja reportaasiin. Sivustoa on syytetty plagioinnista.
BuzzFeed lakkautti alkuperäisen BuzzFeed News -palvelunsa toukokuussa 2023 ja irtisanoi 15 % työntekijöistään. Yhtiö aikoo keskittyä kehittämään The Huffington Post -uutissivustoa, jonka se osti Verizonilta vuonna 2020.
Sisältö
BuzzFeed luo sisältöä päivittäin. Suositut sisällön muotoja ovat esimerkiksi listat, videot ja kyselyt. Tämäntyyppisen sisällön tyyli on inspiroinut parodianettisivuja kuten ClickHole.
Uutiset
BuzzFeedin uutisosasto alkoi joulukuussa 2011. Vuonna 2013 Pulitzer-palkinnon voittaja Mark Schoofs palkattiin tutkivan journalismin osaston johtajaksi.
Uutistoiminta on ollut raskaasti tappiollista, ja sijoittajat ovat painostaneet yhtiötä lopettamaan sen. Supistuksia tehtiin jo 2022, ja lopettamispäätös tuli huhtikuussa 2023.
Bernard Joseph McLaughlin
pienoiskuva|Bernard Joseph McLaughlin vuonna 1988.Bernard Joseph McLaughlin (19. marraskuuta 1912 Buffalo, New York – 5. tammikuuta 2015 Kenmore, Tonawanda, New York ) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buffalon hiippakuntaan 21. joulukuuta 1935 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Motulan titulaaripiispaksi 28. joulukuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat Sergio Pignedoli ja Ernesto Civardi.
McLaughlin erosi Buffalon vihkipiispan tehtävistä 5. tammikuuta 1988.
Jerry Only
thumb|Jerry Only Jerry Only (oik. Gerald Caiafa s. 21. huhtikuuta 1959) on yhdysvaltalainen basisti. Hän oli Misfitsin basisti yhtyeen hajoamiseen, vuoteen 1983, saakka, kunnes hän toi yhtyeen uudelleen parrasvaloihin vuonna 1995. Silloista kokoonpanoa kutsuttiin usein nimellä ”Misfits' 95”. Jerry Only soittaa Misfitsissä edelleenkin, yhdessä Robon (Black Flagin ent. rumpali) ja Dez Cadenan (Black Flagin ent. kitaristi) kanssa.
Nick Heidfeld
Nick Lars Heidfeld (s. 10. toukokuuta 1977 Mönchengladbach, Nordrhein-Westfalen, Länsi-Saksa) on saksalainen autourheilija. Hän aloitti Formula 1 -uransa vuonna Prost-tallissa. Hänen F1-uransa päättyi vuonna.
Nykyisin hän kilpailee FIA World Endurance Championship ja Formula E -sarjoissa.
Heidfeld asuu nykyisin Sveitsissä kihlattunsa saksalaisen Patricia Papenin kanssa, ja heillä on tytär nimeltä Juni (s. 3. heinäkuuta 2005) ja pojat Joda (s. 21. heinäkuuta 2007) ja Justus (s. 16. elokuuta 2010).
Ura kartingissa ja pikkuformuloissa
Heidfeld aloitti karting-harrastuksen vuonna 1988 ollessaan 11-vuotias. Vuonna 1994 hän siirtyi Saksan Formula Ford 1600 -sarjaan, jossa hän sai paljon huomiota voitettuaan kahdeksan kilpailua yhdeksästä vieden mestaruuden. Vuonna 1995 Heidfeld sijoittui toiseksi Saksan Formula Ford 1800 -mestaruussarjassa ja voitti sarjan International-luokan. Vuonna 1996 Heidfeld siirtyi Saksan Formula 3 -sarjaan, jossa hän sijoittui kolmanneksi voitettuaan kolme osakilpailua. Seuraavana vuonna hän voitti kyseisen sarjan ja Monacon F3 Grand Prix'n.
Vuonna 1998 Heidfeld sijoittui toiseksi Formula 3000 -sarjassa voitettuaan kolme kilpailua West Competition -tallissa. Kauden viimeisessä kilpailussa Heidfeld oli aika-ajojen nopein, mutta koska talli oli käyttänyt vääränlaista polttoainetta, Heidfeld joutui starttaamaan viimeisestä ruudusta kilpailuun. Koska Heidfeld sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi, eli pisteiden ulkopuolelle, Juan Pablo Montoya vei mestaruuden seitsemän pisteen erolla Heidfeldiin. Samaisen kauden aikana Heidfeld toimi Formula 1 -talli McLarenin testikuljettajana. Kaudella 1999 hän voitti Formula 3000 -mestaruuden.