cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mehiparrat
Luokittelu
Mehipartojen erottaminen omaksi suvukseen mehitähdistä (Sempervivum) on ollut kiistanalaista jo yli vuosisadan ajan. Toisinaan niitä pidetään mehitähtien suvun sektiona, toisinaan omana sukunaan. Omaksi suvuksi viemistä on perusteltu mehipartojen terälehtien pystyisyydellä (mehitähdillä ne ovat taipuneita), kukan kuusi- tai joskus seitsenlukuisuudella (mehitähdillä on 8–16-lukuiset kukat), terälehtien ripsireunaisuudella (mehitähdillä on ehytlaitaiset terälehdet) ja siitepölyhiukkasen morfologialla ja hienorakenteella, joissa mainituilla suvuilla on merkittäviä eroja. Joka tapauksessa viimeaikaiset geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet mehipartojen ja -tähtien olevan toisilleen läheistä sukua.
Kilpisjärvi
Kilpisjärvi on kylä Enontekiön kunnan luoteisimmassa kolkassa, Käsivarren peukalossa. Lähin naapurikylä on Yykeänperän kylä Norjan puolella, noin 50 kilometrin päässä Yykeänvuonon  rannalla. Kilpisjärvi sijaitsee Neljän tuulen tien (valtatie 21) varrella.
Historia
Kilpisjärvellä on liikkunut saamelaisia viimeistään 800-luvulla ja se sijaitsee vanhan Jäämerelle kulkeneen kauppareitin varrella, mutta pysyvä asutus alueella on nuorta. Ensimmäiset vakituiset asukkaat tulivat Kilpisjärvelle vuonna 1915 ja ensimmäinen rakennus, valtion omistama matkalaisten majapaikka Siilastupa, valmistui seuraavana vuonna. Samana vuonna, 6. kesäkuuta 1916, neljä suomalaista jääkäriä räjäytti Siilastuvan lähellä sijainneen venäläisten sotatarvikevaraston (ks. Kilpisjärven pamaus). Tapauksen muistolaatta sijaitsee Saanan juurella valtatien varressa.
Vuonna 1926 Suomen, Ruotsin ja Norjan rajalle, noin 10 kilometriä Kilpisjärven kylältä länteen, pystytettiin Kolmen valtakunnan rajapyykki vuonna 1897 rakennetun kivisen rajamerkin paikalle. Ensimmäiset tunturiretkeilijät saapuivat Kilpisjärvelle 1930-luvulla, jolloin Kaarina Kari, Anna Lehtonen ja Inkeri Arajärvi myös veivät ensimmäisen vieraskirjan Haltin huipulle. Suomen Matkailuliiton retkeilymaja avattiin vuonna 1937, vaikka tie Kilpisjärvelle valmistui vasta jatkosodan aikana vuonna 1941.
pienoiskuva|Suomalaiset joukot nostavat lipun kolmen valtakunnan rajalle 27. huhtikuuta 1945. Huhtikuun lopulla 1945 Kilpisjärvellä käytiin Lapin sodan viimeiset taistelut suomalaisten joukkojen ja vetäytyvien saksalaisten välillä. Viimeiset saksalaiset poistuivat maasta 27. huhtikuuta, jolloin suomalaiset sotilaat pystyttivät Suomen lipun kolmen valtakunnan rajalle. Kilpisjärvellä valtatien varrella on kaksi aiheeseen liittyvää muistomerkkiä: sodan viimeisten tykinlaukausten muistomerkki Muotkatakan kohdalla, Kilpisjärven eteläpuolella, ja toisen maailmansodan viimeisen taistelun muistomerkki Kilpisjärven retkeilykeskuksen kohdalla. Lapin sodan päättymisen muistoksi vietetään kansallista veteraanipäivää.
Sotien jälkeen Kilpisjärven kylä alkoi kasvaa voimakkaasti: tien myötä saapuivat valtion laitokset, kuten tulli ja rajavartiosto, ja matkailijat, joita palvelemaan avattiin retkeilykeskus ja hotelli. Valtakunnalliseen sähköverkkoon Kilpisjärvi liitettiin vuonna 1981. Nykyään Kilpisjärvellä on noin 100 vakituista asukasta. Matkailijoita siellä käy vuosittain kymmeniätuhansia.
Sodankylän geofysiikan observatorio rakensi Kilpisjärvelle kesällä 2012 radiovastaanotinaseman. Asema on nimetty KAIRA:ksi (Kilpisjärvi Atmospheric Imaging Receiver Array). KAIRA:a käytetään myös signaalien vastaanottamiseksi useista ilmakehän läheisyyden tutkista, varsinkin EISCAT VHF -tutkasta
Kulttuuri ja opetus
Kilpisjärven koulu on kaksikielinen koulu, jonka opetus on suomen- ja saamenkielistä. Koulurakennus paloi 3. toukokuuta 2015, jolloin siellä oli majoittuneena matkailijoita. Palo sai alkunsa rakennuksen vieressä olleesta asuntoautosta.
Maantiede
Käsivarren perukassa sijaitsevat Suomen ainoat yli kilometrin korkuiset tunturit, nk. suurtunturit, jotka kuuluvat Skandien vuoristoon. Kilpisjärven rannalla kohoaa 1 029 metriä korkea Saana, joka on suhteellisesti korkeimpia Suomen tuntureista: korkeusero Kilpisjärven pintaan on 556 metriä. Saanan kaakkoisseinämä on hyvin jyrkkä mutta luoteisrinne loivempi, jota kautta myös kuljetaan tunturin laelle. Saanan kaakkoiskulmalla jyrkänteen alla on laaja vyörykivirinne, vuosituhansien jyrkänteestä rapautuvien kivien kasvattama. Kilpisjärven retkeilykeskus sijaitsee Saanan juurella.
Ilmasto
Kilpisjärven ilmastoa luonnehtivat pohjoisuus, korkeus ja merellisyys: kylä on 480 metrin korkeudessa meren­pinnasta ja matkaa Jäämeren rantaan on alle 100 km. Ilmasto on Suomen kylmimpiä: vuoden keskilämpötila on noin −2,3 °C ja heinäkuun keskilämpötila +10,9 °C. Vuoden keskilämpötila on vuosien 1951–2002 aikana vaihdellut −4,4 °C:n ja 0,5 °C:n välillä.
Kasvukausi kestää kesäkuun puolivälistä syyskuun alkupuolelle ja sen pituus on keskimäärin noin 100 vuorokautta. Kasvukauden 5 °C ylittävien päivien lämpösumma on noin 350 astetta, alle kolmannes Etelä-Suomen vastaavasta arvosta. Terminen kesä, jolloin vuorokauden keski­lämpö­tila on yli 10 °C, on 45 päivän pituinen.
Kaamosyö on Kilpisjärvellä kahden kuukauden mittainen: aurinko ei nouse 25. marraskuuta ja 18. tammikuuta välisenä aikana. Kesällä aurinko ei laske toukokuun 22. päivästä aina 22. heinäkuuta saakka.
Retkeilyreitit
Yhteensä 800 kilometrin pituisen Kalottireitin Suomen puoleinen osuus kulkee Kilpisjärven kautta. Reitti kulkee Kolmen valtakunnan rajapyykiltä Mallan luonnonpuiston halki ja Saanan juurta kylän eteläpäässä sijaitsevalle Kilpisjärven luontotalolle. Sieltä reitti jatkuu koilliseen Käsivarren erämaa-alueelle ja edelleen Norjaan. Reitin varrella Suomen puolella ovat Kuohkimajärven, Saarijärven, Kuonjarjoen, Meekonjärven, Pihtsusjärven ja Kopmajoen autiotuvat. Pihtsusjärven tuvalta haarautuu reitti Haltille, jonka rinteellä on Suomen korkein kohta (1 324 m). Halti-tunturin korkein kohta on jonkin matkaa Norjan puolella, jossa tunturi nousee vielä 1 365 metriin. Reitin pituus Kilpisjärveltä kolmen valtakunnan rajalle on noin 11 km ja Kilpisjärveltä Haltille noin 55 km.
Kilpisjärven retkeilykeskukselta lähtee 5 kilometrin pituinen Saanan luontopolku, joka kulkee Saanan ja viereisen Jiehkkáš-tunturin rinteillä. Polulta haarautuu reitti Saanan huipulle loivaa luoteisrinnettä pitkin. Matkaa retkeilykeskukselta Saanan huipulle on noin 4 km. Reittejä kulkee myös Saanan itäpuolella sijaitsevalle Saanajärvelle, jossa on päivätupa sekä kota, ja Tsahkaljärvelle (Čáhkáljávri).
Kesäaikaan Kilpisjärveltä pääsee kolmen valtakunnan rajalle myös veneellä Kilpisjärven yli.
Tom Sjöblom
Tom Sjöblom (s. 20. toukokuuta 1965) on uskontotieteen dosentti ja teologian tohtori, jonka tutkimuskohteita ovat olleet erityisesti kognitiivinen uskontotiede, kelttien myyttiperinne ja uskonnon alkuperä. Hän on tutkinut myös uskonnollista kokemusta, tarinankerronnan evoluutiota, tabu-ajattelua ja rituaaleja. Sjöblom on kehitellyt kognitiivista historiantutkimusta, jossa hyödynnetään kognitiotieteen teorioita ja menetelmiä menneisyyden tutkimukseen.
Patientti
Patientti on kielitieteessä nominin semanttinen rooli. Patienttiin kohdistuvat teon seuraukset, eli patientti muuttuu teon seurauksena. Usein patientiksi kutsutaan myös laajennetusti transitiivilauseen objektiargumenttia.
Roska
thumb|250px|Roskia [[metsässä]] Roska on epäsiisteyttä aiheuttava tai muu asiaankuulumaton pieni esine. Roskien hylkääminen asuttuun tai asumattomaan ympäristöön muualle kuin roskille osoitetulle paikalle, esimerkiksi roskakoriin, on roskaamista. Roskat koetaan usein rumiksi, kiusallisiksi ja häiritseviksi, ja ne voidaan kokea ympäristöltään roskatun yhteisön häpeäksi. Roskattua ympäristöä voidaan pitää pilattuna ympäristönä. Muun muassa tämän vuoksi yhteiskunnat suhtautuvat roskiin kielteisesti. Ympäristön roskaaminen onkin Suomessa kielletty.
Roskaa on kaikkialla, minne ihminen on matkustanut: esimerkiksi korkeimmalla vuorenhuipulla, syvimmässä merenpohjassa , pohjoisnavalla , Kuussa ja avaruudessa.
Ihmiset ovat aina roskanneet, mutta vasta muovien ja muiden hitaasti maatuvien keinotekoisten materiaalien ja massatuotannon keksimisen jälkeen roskaamisesta on tullut todellinen ongelma. Osa entisajan roskista on sitä paitsi arkeologian kannalta kiinnostavaa aineistoa. Osa nykyajan roskista maatuu erittäin hitaasti, joten jos niitä ei kerätä pois tai ne eivät peity, ne ovat ympäristöä rumentamassa jopa vuosituhannet.
Vaikutukset lehmille
Ihmiset heittävät tölkkejä, lasipulloja ja muoviroskia teiden varsille, kuten pelloille. Pelloilla esineet voivat silppuuntua ensin heinää niitettäessä, toisen kerran, kun heinää kerätään pois pellolta ja kolmannen kerran, kun ravintoa jauhetaan rehuseokseksi. Tölkkien terävät riekaleet voivat aiheuttaa lehmille sisäistä verenvuotoa ruoansulatusjärjestelmään, minkä seurauksena voi olla kuolema.
Kaakkois-Ruotsin tuottajaliiton puheenjohtaja Lars-Ove Johansson arvioi toukokuussa 2017, että Ruotsissa joudutaan tappamaan noin 5 000 kituvaa lehmää vuodessa luontoon heitettyjen tölkkien takia. Myös Suomessa tehtiin sen jälkeen nautatilallisille kysely. 394 vastanneesta nautatilallisesta 31 % (yli 120 tilallista) kertoi lehmänsä kuolleen luontoon heitetyn tölkin vuoksi, 76 % kertoi löytäneensä tölkkejä pelloiltaan ja 58 % oli joutunut poistamaan alumiininsirpaleita rehusta. Toisaalta lehmille, joiden kuolinsyyn uskotaan tiedettävän, ei tehdä ruumiinavausta, eikä omistajan tai eläinlääkärin arvelu kuolinsyystä tavallisesti vastaa ruumiinavaajan havaintoa.
National Inventors Hall of Fame
thumb|220px|National Inventors Hall of Fame National Inventors Hall of Fame (NIHF) on yhdysvaltalainen keksijöiden kunniagalleria. Valintakomitea valitsee joka vuosi ehdotettujen joukosta uusia jäseniä kunniagalleriaan. Komiteaan kuuluu edustajia Yhdysvaltain merkittävämmistä tieteen ja tekniikan järjestöistä.
NIHF:n perustivat vuonna 1973 United States Patent and Trademark Office ja National Council of Patent Law Associations. Museo sijaitsi alkujaan Akronissa Ohiossa, ja kunniagallerian ensimmäinen jäsen oli Thomas Edison. Nykyään museo sijaitsee Madison Buildingin atriumissa United States Patent and Trademark Officen päämajassa Virginian Alexandriassa.
Museossa on varsinainen kunniagalleria, museonäyttely, valokuvagalleria, teatteri ja myymälä. Kunniagalleriassa on tauluja, joissa on esillä galleriaan valitut henkilöt, ja interaktiivinen kioski, josta löytyy tietoja jokaisesta valitusta henkilöstä. Museossa on myös esillä näyttely, jonka aihe vaihtelee vuosittain. Valokuvagalleriassa on esillä digitaalisia valokuvia. NIHF:een kuuluu lisäksi Akronissa sijaitseva koulu. Koulu on tarkoitettu 5–8-luokkalaisille, ja se avattiin 1. syyskuuta 2010.
Cher (täsmennyssivu)
Cher tai Chér voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Marjatta Müller
Irja Marjatta Müller (o.s. Miettinen; 25. elokuuta 1925 Pyhäjärvi Vpl – 8. heinäkuuta 2017 Jyväskylä) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksia olivat eläinaiheiset Hiljainen viesti ja Siivekkäät ystäväni sekä karjalalaisia juuriaan kuvaavat Rajamaan raskas lumo ja Kotiranta.
Elämä ja ura
Marjatta syntyi vuonna 1925 Karjalankannaksella Pyhäjärven Haapaniemessä Emil ja Impi Miettisen perheen toiseksi vanhimpana lapsena. Emil-isä kuoli ennen Talvisodan alkua marraskuussa 1937 ja Marjatan ollessa vielä nuori perhe joutui lähtemään Karjalasta evakkoon kunnes erinäisten vaiheiden jälkeen perhe asettui Keski-Suomeen. Hän opiskeli ylioppilaaksi 1946 ja kävi Jyväskylän kasvatusopillista korkeakoulua 1949.
Kirjailijana Müller kuvaa teoksillaan muistoja menetetystä kotiseudusta. Rajamaan raskas lumo kertoo lahjoitusmaa- ja torppariajasta Karjalankannaksella Suomen suuriruhtinaskunnan aikaan. Kirja toimii myös hänen sukuromaaninaan; äitinsä puolelta Müller polveutuu Kuopan ja Hatakan suvuista, joihin kirjassa esiintyvät Kopan ja Takan suvut perustuvat. Toisena painopisteenä Müller korostaa tuotannossaan kaiken elämän oikeutta luonnossa ja luonnon parantavaa voimaa. Müller kirjoitti myös runoja, loruja, historiikkeja, henkilökuvausta ja pakinoita 1970 - 1990 -luvuilla Vpl. Pyhäjärvi- ja Karjala-lehtiin sekä Keskisuomalaiseen. Lisäksi hänet on palkittu valtakunnallisessa Kalevala-runokilpailussa.
Marjatta Müller kuoli vuonna 2017 kotikaupungissaan Jyväskylässä 91 vuoden iässä.
KNM Stavanger (D306)
KNM Stavanger (viirinumero R38 ja runkonumero D306) oli Norjan laivaston Bergen-luokan hävittäjä toisen maailmansodan jälkeen. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston Cr-luokan hävittäjä HMS Crystal.
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 13. tammikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1945 nimellä HMS Crystal ja valmistui 9. helmikuuta 1946.
Palvelus
Palvelukseen otetulla aluksella aloitettiin varustautuminen ja koulutus. Alus lähti 21. helmikuuta Greenockista Portlandiin, jonne se saapui kaksi päivää myöhemmin. Aluksen koulutus jatkui matkalla Chathamiin, jossa se siirrettiin reserviin 3. toukokuuta.
2. heinäkuuta ilmoitettiin Norjan lunastaneen aluksen ja 2. elokuuta ilmoitettiin Norjan hallituksen tehneen oston virallisesti. Alus siirrettiin 10. lokakuuta Norjan laivaston hallintaan ja nimettiin 16. lokakuuta KNM Stavangeriksi. Aluksen miehistö aloitti koeajot, joiden aikana se ajoi 6. marraskuuta karille, mistä se irrotettiin. Alus lähti 21. joulukuuta Chathamista Norjaan ja saapui seuraavana päivänä Horteniin.
Aluksen ollessa 1948 Stavangerissa telakalla tuet pettivät, jolloin alus vaurioitui pahoin iskeytyessään telakan pohjaan. Alukselle piti ostaa uudet akselit Britanniasta, potkurit piti vaihtaa ja runko suoristaa. Alus poistettiin 1. tammikuuta 1967 palveluksesta, minkä jälkeen se oli mitta-aluksena Penguin-ohjuksen testeissä. Alus myytiin maaliskuussa 1972 Staubo og Söner A/S:lle Oslossa 612 730 Norjan kruunulla. Se romutettiin vielä samana vuonna Belgiassa.
Tero Koponen
Tero Koponen (s. 13. huhtikuuta 1977 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa kaudella 2011–2012. Hän oli pelirooliltaan puolustava keskushyökkääjä ja toimi SaPKon varakapteenina. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut Tampereen Ilveksen junioreiden fysiikkavalmentajana.
Tu disais quoi?
Tu disais quoi? on M Group-yhtyeen toinen studioalbumi ja se julkaistiin vuonna 1997.
Tero Koponen
Ura
Koponen on SaPKon oma kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1996–1997, kun SaPKo pelasi I-divisioonassa. Koponen siirtyi kaudeksi 1999–2000 TuToon. Hän voitti siellä Mestiksen hopeaa keväällä 2001. Koponen palasi kahden vuoden tauon jälkeen SaPKoon kaudeksi 2001–2002 pelaamaan Suomi-sarjaa. Kaudeksi 2002–2003 hän palasi taas Mestikseen ja siirtyi Mikkelin Jukureihin. Koponen voitti siellä Mestiksen mestaruuden keväällä 2003 ja hopeaa 2004. Kaudella 2003–2004 hän ei kerännyt ainuttakaan jäähyminuuttia runkosarjassa eikä pudotuspeleissäkään.
Kolmen Jukureissa vietetyn kauden jälkeen Koponen siirtyi kaudeksi 2005–2006 SM-liigaan ja JYPiin 1+1-vuotisella sopimuksella. Hän teki kauden aikana kohtuullisen hyvät tehot 8+12=20 ja pääsi pelaamaan välillä ykkössentterinäkin. Koposen laidoilla pelasi lähinnä Carlo Grünn ja Ossi Louhivaara. Hän käytti sopimuksensa option huhtikuussa 2006 ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Kaudella 2006–2007 Koposen peliaika kuitenkin väheni ja hän siirtyi 15 pelaamansa ottelun jälkeen Rauman Lukkoon, josta JYP sai vaihtokaupassa Tommi Hannuksen. Maaliskuussa 2007 Koponen teki vuoden jatkosopimuksen Lukon kanssa ja vuotta myöhemmin taas uudelleen helmikuussa 2008.
Toukokuussa 2009 Koponen teki 1+1-vuotisen sopimuksen Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelanneen IF Björklövenin kanssa. Hän oli kaudella 2009–2010 joukkueen toiseksi paras pistemies tehoilla 12+14=26. Björklöven kuitenkin putosi sarjatasoa alemmas I-divisioonaan keväällä 2010. Koponen palasi saman vuoden elokuussa takaisin kasvattajaseuraansa SaPKoon. Kaudella 2010–2011 hän pelasi kuitenkin vain 23 runkosarjaottelua tehoin 5+12=17 nivusvamman takia. Kevään 2011 pudotuspeleissä Koponen oli tehoilla 2+3=5 SaPKon sisäisen syöttöpörssin voittaja Kalle Konstin kanssa sekä joukkueen toiseksi paras pistemies hänen jälkeensä.
Tok-pisin
pienoiskuva|Tok-pisininkielisiä ovikylttejä
Tok-pisin (omakelinen nimi: Tok Pisin) on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttava kreolikieli. Se on yksi valtion virallisista kielistä. Tok-pisinilla on noin neljä miljoonaa puhujaa, joista äidinkielisiä on kuitenkin vain noin 122 000. Kielen sanastossa on vaikutteita englannista, portugalista, saksasta sekä alueen alkuperäisistä kielistä, jotka jaetaan kahteen ryhmään papuakielet ja austronesialaiset kielet.
Tok-pisin on juuriltaan pidgin-kieli, ja sen nimikin on peräisin englanninkielisistä sanoista talk pidgin (pidgin-puhe). Se on kuitenkin noussut yhdeksi Papua-Uuden-Guinean pääkielistä osin siksi, että pidgin-taustansa vuoksi sen sanasto on yksinkertaista ja nopeaa oppia. Sen suosio on kasvanut niin, että se alkaa jo uhata joitakin maan alkuperäiskielistä.
Fonologia
pienoiskuva|Puhuttua tok-pisiniä Tok-pisinin ääntäminen ja oikeinkirjoitus perustuvat yksinkertaistettuun englantiin. Äänteiden määrässä on jonkin verran vaihtelua riippuen puhujan kielitaustasta. Tässä esitellään kuitenkin vain standardoidut äänteet.
Vokaalit
Lähde:
Konsonantit
Soinnillisista klusiileista tulee usein soinnittomia sanan lopussa: esim. pig [pik]: sika.
Ortografia
Tok-pisia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Tok-pisinin aakkosisto koostuu 30 kirjaimesta:
Sanasto
Arvioilta 5/6 tok-pisinin sanoista on peräisin indoeurooppalaisista kielistä, kuten englannista, saksasta ja portugalista. 1/7 on peräisin malaijilais-polynesialaisista kielistä. Loppujen katsotaan tulevan yleisuusiguinealaisista kielistä tai muista paikallisista kielistä.
Niin kuin monissa muissakin pidgin- ja kreolikieleissä, myös tok-pisinissä sanojen merkitykset ovat laajempia kuin superstraattikielessä (tässä: englanti). Esim. kaikai (syödä, purra; ruoka) tai diwai (puu, metsä, kasvi, tikku).
Sanoja myös muodostetaan enemmän jo olemassa olevista sanoista yhdistelemällä. Esim. haus moni (pankki: "house money"), sop bilong tit (hammastahna: "soap belong teeth") tai hap ret (purppura: "half red").
Käyttö yhteisössä
Tok-pisin on yksi Papua-Uuden-Guinean kolmesta virallisesta kielestä yhdessä englannin ja hiri motun rinnalla. Kolmesta virallisesta kielestä tok-pisin on maassa käytetyin ja se toimii yleisesti lingua francana erikielisten ryhmien välillä.
Tok-pisinin kielellä löytyy jonkin verran uutisia. Radio Australia tuottaa sekä artikkeleita että podcasteja nimeltä Wantok. Papua-Uudella-Guinealla toimiva EMTV-kanavakin julkaisee päivittäin lyhyen uutisvideon tok-pisinilla.
Santa Ninfa
Santa Ninfa on kunta Italiassa Sisilian länsiosassa olevassa Trapanin maakunnassa.
Historia
Kunta on perustettu vuonna 1605. Santa Ninfa, kuten koko Belicejoen laakso, kokivat suurta tuhoa 15. tammikuuta 1968 tapahtuneessa maanjäristyksessä.
Seututie 139
Seututie 139 vie Tuusulasta Nurmi­järvelle. Sen nimi on Tuusulan alueella Nahkelan­tie, Nurmi­järven alueella Palo­joen­tie. Tie on melko mäkinen ja mutkainen, ja sen nopeus­rajoitus on Tuusulasta Nahkelaan 50–60 km/h ja Nahkelasta Nurmijärvelle 80 km/h, paitsi Palojoen kohdalla on nopeus­rajoitus 60 km/h. Tiellä on monta jyrkkää mäkeä. Tievalaistus ja pyörätie on ollut koko matkalla ainakin 2000-luvun alkupuolelta. Tie kulkee Palo­joella Aleksis Kiven syntymä­kodin ohi.
Mezen (kaupunki)
Mezen on kaupunki Arkangelin alueen koillisosassa Pohjois-Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Vienanmereen laskevan Mezenjoen oikealla eli itäisellä rannalla, noin 40 km Mezeninlahdesta ylävirtaan. Mezen on Mezenin piirin hallinnollinen keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko kunnallispiirissä asui yhteensä 10 330 henkeä, joista noin kolmannes (3 575 asukasta) Mezenin kaupungissa.
Paikkakunta mainitaan 1500-luvulla novgorodilaisten perustamana nimellä Okladnikova (Окладникова). Paikkakunnalla oli suuri merkitys Venäjän pohjoisosien asuttamisessa, ja 1600-luvulla siellä järjestettiin suuria markkinoita. Vanhauskoisten pappi Avvakum oli karkotettuna maanpakoon kaupunkiin vuosina 1664–1666. Okladnikova yhdistyi vuonna 1780 naapuripaikkakunta Kuznetsovan (Кузнецова) kanssa ja sai kaupungin aseman.
Mezen tunnetaan omintakeisista, usein erityisesti mustalla ja punaisella värillä maalatuista puukäsitöistä.
Sunrise (Florida)
Sunrise on kaupunki Browardin piirikunnassa Floridassa Yhdysvalloissa ja osa Miamin – Fort Lauderdalen – West Palm Beachin metropolialuetta. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kaupungissa oli 84 439 asukasta.
Kaupungin perustaja oli iowalaislähtöinen rakentaja Norman W. Johnson, joka osti maata Browardin piirikunnan syrjäseudulta Plantationin kaupungin pohjoispuolelta vuonna 1960. Nähtävyydeksi hän pystytti sinne Upside-Down Housen, ylösalaisin olevan version myymästään talomallista, minkä oli tarkoitus houkutella talonostajia. Virallisesti kaupunki perustettiin 22. kesäkuuta 1961 nimellä Sunrise Golf Village. Nimensä se sai läheisestä golfkentästä ja Sunrise Boulevard -kadusta.
thumb|left|[[BB&T Center]]
Vuonna 1967 kaupungissa oli noin 4 300 asukasta, ja sen pinta-ala oli vajaat viisi neliökilometriä. Väkiluku lähti vahvaan nousuun 1970-luvulla, kun Browardin piirikunnan asutus alkoi levitä länteen. Kaupungin pinta-ala kasvoi vajaaseen 50 neliökilometriin alueliitosten myötä. Kaupungin nimeksi muutettiin Sunrise 2. maaliskuuta 1971. 50 000 asukkaan raja ylitettiin arvioiden mukaan lokakuussa 1984.
Sunrisessa sijaitsevat muun muassa Etelä-Floridan suurin yrityspuisto Sawgrass International Corporate Park, yli 350 liikkeen ostoskeskus Sawgrass Mills ja NHL-jääkiekkoseura Florida Panthersin kotiareena BB&T Center. Kaupungin luoteisrajalta alkaa Evergladesin suoalue.
Brian Nelson
thumb|Brian Nelson [[Käsikirjoittajien lakko 2007–2008|käsikirjoittajien lakon aikaan vuonna 2007.]]
Brian Nelson on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän on valmistunut Yalen yliopistosta ja UCLAsta. Hän on käsikirjoittanut esimerkiksi vuoden 2005 elokuvan Hard Candy ja useita jaksoja eri televisiosarjoihin.
RIM-66 Standard
RIM-66 Standard on keskimatkan ilmatorjuntaohjus joka kehitettiin alun perin Yhdysvaltain laivaston käyttöön. Ensimmäisen kehitysversio SM1:n oli määrä korvata 1950-luvulla kehitetyt RIM-2 Terrier ja RIM-24 Tartar -ohjukset.
Standard MR ja ER käyttävät samaa ohjusta. Niiden erona on ER:ään lisätty apumoottori. Parannuksia ovat muun muassa hydraulisen ohjauksen korvaaminen sähköisellä ja puolijohde-elektroniikan käyttöönotto, joilla on parannettu viansietoa ja lyhennetty valmiusaikaa.
RIM-66A SM-1MR Block I/II/III/IV
YRIM-66A:n koelennot alkoivat 1965 ja Yhdysvaltain laivasto otti 1967 RIM-66A Block I:n operatiiviseen käyttöön. Järjestelmässä oli sama Mk 27 rakettimoottori kuin RIM-24 Tartarissa, 62 kilogramman Mk 51 taistelukärki ja tutkaan perustuva hakupää.
RIM-66B SM-1MR Block V
Block V:ssä oli suurempia muutoksia, jolloin se sai tunnuksen RIM-66B. Muutokset johtivat parempaan luotettavuuteen. Niitä olivat uusi nopeammin reagoiva automaattiohjaus, tehokkaampi Aerojet Mk 56 -rakettimoottori ja uusi Mk 90 -taistelukärki. Ohjuksen pituus kasvoi muutosten seurauksena 25 senttimetriä ja samalla kantama kasvoi 45 prosenttia.
RIM-66E SM-1MR Blocks VI/VIA/VIB
Block VI oli viimeinen versio SM-1-ohjuksesta ja se sai tunnuksen RIM-66E. Ohjukseen oli asennettu SM-2-ohjuksessa käyttöönotettu monopulssietsin ja uusi Mk 45 Mod 4 -sytytin. Ohjuksen valmistus alkoi 1980 ja Yhdysvaltain laivasto otti ohjuksen operatiiviseen käyttöön 1983. Mallin alamalleja ovat RIM-66E-1/3/7/8, joissa alamalleissa 3 ja 8 on SM-2 ohjuksessa käyttöönotettu Mk 115 -taistelukärki. Block VIA (RIM-66E-5) ja Block VIB (RIM-66E-6) ohjuksissa on Mk 115 taistelukärki ja Mk 45 sytyttimen uudempia versioita, jotka havaitsevat pienemmän tutkapinnan omaavat maalit.
RIM-66E oli käytössä kaikissa Tartar-järjestelmää käyttävissä aluksissa, jotka eivät olleet modernisoitu ja Oliver Hazard Perry -luokan fregateissa, joissa oli käytössä Mk92-tulenjohtojärjestelmä. Ohjus poistettiin Yhdysvaltain laivaston käytöstä 2003, joskin sen käyttö jatkunee vientimaissa vuoteen 2020-luvulle saakka.
SM-2RM
SM-2MR eli Standard Missile 2 Medium Range kehitettiin Yhdysvaltain laivaston Aegis-järjestelmällä varustettujen sotalaivojen ilmapuolustuksen ohjukseksi. Ohjus on varustettu puoliaktiivisella tutkahakupäällä, jota käytetään ainoastaan lentoradan loppuosalla. Lähestymisessä on käytössä uudistettu inertiaohjausyksikkö ja uudistettu ohjelmoitava Mk 2 autopilotti. Aegis-järjestelmässä autopilotti ohjelmoidaan ennen laukaisua AN/SPY-1-tutkalta saatujen tietojen mukaan. SM-2MR ohjuksen tehokas torjuntaetäisyys on 60 prosenttia suurempi kuin SM-1MR:n. Komento-ohjaus mahdollistaa tehokkaamman lentoradan ja maalin valaisututka (esimerkiksi AN/SPG-62) mahdollistaa tehokkaamman maalinpaikannuksen. Ohjuksessa on myös uusi monopulssietsin lämpöhakeutumiseen, mikä parantaa häirintäsietoisuutta.
RIM-66C/D SM-2MR Block I
SM-2MR Block I sai tunnuksen RIM-66C. Ohjukseen asennettiin Mk 115 taistelukärki. Se tuli palvelukseen 1978 ja oli tuotannossa vuoteen 1983. RIM-66D oli ohjuksen Tartar-järjestelmän aluksille suunnattu päivitys.
SM-2 Block I -versio NTU-päivitykseen (New Threat Upgrade). Siinä oli inertiasuunnistusta hyödyntävä automaattiohjaus kaikissa lennon vaiheissa paitsi loppuvaiheessa jossa se hakeutui maaliin puoliaktiivisesti tutkan ohjauksessa. Tämä versio ei ole enää käytössä, jäljellä olevat ovat joko modifioitu uudemmiksi versioiksi tai varastoitu.
RIM-66G/H/J SM-2MR Block II
Nopeampien ja liikehtimiskykyisempien maalien torjuntaa varten SM-2 Block II -versiossa otettiin käyttöön uusi Thiokol Mk 104 -rakettimoottori, joka lisäksi lähes tuplasi kantaman. Lisäksi ohjusten taistelukärki uusittiin. RIM-66G oli tarkoitettu AEGIS-järjestelmään Mk26 laukaisualustalle. RIM-66H on puolestaan tarkoitettu AEGIS:in pystysuoralle Mk41 VLS laukaisualustalle. RIM-66J on versio Tartar-järjestelmän aluksille. Ohjus otettiin operatiiviseen käyttöön 1983.
RIM-66K/L/M SM-2MR Block III/IIIA/IIIB
SM-2MR Block III:ssa esiteltiin paranneltu Mk 45 Mod 9 sytytin, mikä paransi matalalla lentävien kohteiden torjuntakykyä. Block IIIA:ssa on uusi Mk 125 taistelukärki, jossa on suurempi sirpalekoko ja Aegis ja VLS aluksille suunnatussa Block IIIB:ssä yhdistetty tutka/infrapuna hakupää. RIM-66K on Tartar-aluksille suunnattu, mistä on kaksi eri versiota RIM-66K-1 Block III ohjuksille ja RIM-66K-2 Block IIIA ohjuksille. Aegis-aluksille on samoin kaksi alaluokkaa RIM-66L-1 ja RM-66L-2. Mk 41 VLS siiloihin asennettavalla RIM-66M versiolla on samat kaksi alatyyppiä ja kolmas RIM-66M-5, joka on Block IIIB versio. Block III version valmistus alkoi 1991.
Kaikki Yhdysvaltain laivaston III ja IIIA -versiot on päivitetty IIIB:ksi. Block IIIA -versiota on Japanin itsepuolustusvoimien laivastolla Kongo- ja Atago-luokan aluksilla. Myös Espanjan ja Etelä-Korean laivastoilla on niillä varustettuja AEGIS-järjestelmiä. Alankomaiden ja Saksan laivastoilla on IIIA-ohjuksia omiin Thalesin toimittamissa ilmatorjuntajärjestelmissä.
Luumupääaratti
Luumupääaratti (Pionus tumultuosus) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Venezuelan länsisosista Kolumbian keski- ja eteläosien kautta Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Perusta 1844.
Vivienne Spiteri
Vivienne Antonia Helen Spiteri (s. 23. huhtikuuta 1953) on maltalaissyntyinen, Kanadan kansalaisuuden vuonna 1968 saanut cembalisti ja musiikkipedagogi. Hän valmistui musiikin kandidaatin arvolla Ottawan yliopistosta vuonna 1976 ja musiikin maisterin arvolla McGillin yliopistosta 1978. Hänen opettajinaan cembalonsoitossa toimivat Karen Holmes ja John Grew. Hän opiskeli myös elektronista, elektroakustista ja tietokonemusiikkia Haagissa 1989–1990 sekä elektroakustista musiikkia Pariisin yliopistossa 1990–1991.
Lentopallon maailmanliiga 2010
Lentopallon maailmanliigassa pelasi kaudella 2010 kuusitoista joukkuetta. Alkusarja pelattiin neljässä lohkossa, joiden voittajat ja isäntäjoukkue Argentiina sekä paras lohkokakkonen selvisi lopputurnaukseen. Lopputurnaus pelattiin Cordobassa 21. - 25. heinäkuuta 2010. Kiina ja Etelä-Korea joutuivat karsimaan paikastaan maailmanliigassa 2011.
Vivienne Spiteri
Spiteri debytoi Montrealissa vuonna 1978. Hän on esiintynyt Ontariossa, Québecssä, Norjassa, Ruotsissa, Alankomaissa, Belgiassa, Englannissa ja Ranskassa. Hän päätti vuonna 1986 omistautua kokonaan nykymusiikin esittämiselle. Hän on yhdistänyt cembaloesityksiinsä live-elektroniikan ja nauhojen käyttöä. Hän on tilannut uusia teoksia muiden muassa Timothy Bradylta, Jan Jarvleppiltä, Hope Leeltä, Bruce Matherilta, Bruce Pennycookilta ja Wendy Prezamentiltä.
Wheeler
Wheeler on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Fosforipentakloridi
Fosforipentakloridi (PCl5) on fosforin ja kloorin muodostama molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa kemiallisessa synteesissä yhdisteiden klooraukseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa fosforipentakloridi on kiinteää. Puhdas fosforipentakloridi on valkoista, mutta koska aine voi hajota spontaanisti fosforitrikloridiksi ja kloorikaasuksi ovat kiteet usein kellertäviä tai vihertäviä. Aine reagoi hyvin voimakkaasti veden ja kosteuden kanssa ja kykenee myös syövyttämään metalleja. Aine voi reagoida myös hyvin voimakkaasti typpihapon kanssa. Fosforipentakloridi liukenee hiilidisulfidiin ja tetrakloorimetaaniin.
Liuoksissa fosforipentakloridin rakenteen luonne vaihtelee. Poolittomiin liuottimiin, kuten bentseeniin ja tetrakloorimetaaniin, liuetessaan aine pysyy molekyyleinä. Sen sijaan poolisissa liuottimissa, kuten asetonitriilissä tai nitrobentseenissä, se esiintyy ionimuodoissa. Ionien rakenne on eri riippuen liuoksen fosforipentakloridikonsentraatiosta. Laimeassa liuoksessa yhdiste esiintyy tasapainossa, joka on: ja suuremmissa pitoisuuksissa tasapaino on
Valmistus
Fosforipentakloridia on mahdollista valmistaa alkuaineistaan. Reaktio on kiivas eikä sitä juurikaan käytetä teollisuudessa.
Teollisesti fosforipentakloridia valmistetaan kloorikaasun ja fosforitrikloridin reaktiolla. Kiinteä reaktiotuote kerätään reaktiotilan pohjalta.
Reaktioita
Orgaanisessa kemiassa fosforipentakloridia käytetään yhdisteiden klooraukseen. Sen avulla syntetisoidaan muun muassa asyyliklorideja karboksyylihapoista.
Veden kanssa reagoidessaan fosforipentakloridi muodostaa fosforyylikloridia. Fosforyylikloridi hajoaa edelleen vapauttaen fosforihappoa ja suolahappoa. Kosteassa ilmassa yhdiste hajoaa fosforihapoksi ja suolahapoksi.
Ammoniumkloridin ja fosforipentakloridin reaktio johtaa syklisiin yhdisteisiin, joiden kaava vaihtelee. Useimmiten yhdisteiden suhdekaava on (NPCl2)3-8.
Litiumioniakuissa elektrolyyttiliuoksena käytettävää litiumheksafluorofosfaattia valmistetaan fosforipentakloridin ja litiumfluoridin reaktiolla.
Turvallisuus
Fosforipentakloridi on myrkyllistä. Aineen joutuminen hengitysteihin aiheuttaa hengenahdistusta ja yskää. Aine syövyttää voimakkaasti joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa. Yhdisteen nieleminen aiheuttaa huonoa oloa ja mahdollisesti tajuttomuuden.
Carl Jakobsson
Carl Jakobsson (s. 13. heinäkuuta 2000 Limhamn, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Oulun Kärpissä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Jakobsson on Visby AIK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Färjestad BK:hon. Hän oli kaudella 2014–2015 16 osumallaan seuran U16-junioreiden paras maalintekijä André Fredrikssonin kanssa. Kaudella 2015–2016 Jakobsson voitti tehoilla 36+13=49 koko U16 Elitin maalipörssin ja hän jakoi pistepörssin Leksands IF:n Dennis Finn Olssonin kanssa. Jakobsson oli Färjestadin paras pistemies ja maalintekijä myös U16 SM:ssä tehoilla 8+4=12. Kaudella 2016–2017 hän oli J18 Elitissä joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+16=35. Kaudella 2017–2018 Jakobsson oli 14 osumallaan Färjestadin J20-junioreiden kolmanneksi paras maalintekijä Jesper Norbäckin kanssa. Hän debytoi kauden aikana myös seuran SHL-joukkueessa, jossa Jakobsson pelasi 11 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Vain 17-vuotias Jakobsson teki SHL-debyyttinsä Tapaninpäivänä 26. joulukuuta 2017 vieraissa Brynäs IF:ää vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.52 minuuttia ja Jakobsson keräsi teholukeman –1.
Marraskuun 2018 lopulla Jakobsson teki Färjestadin kanssa kaksi seuraavaa kautta kattavan SHL-sopimuksen kevääseen 2021 saakka. Hänen varsinainen SHL:n tulokaskausi 2018–2019 toi Jakobssonille 37 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Kahdeksassa pelaamassaan playoff-ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä. Jakobsson teki SHL-uransa avausmaalin 30. lokakuuta 2018 vieraissa Växjö Lakers HC:tä vastaan.
Kaudella 2020–2021 Jakobsson teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+14=18. Helmikuussa 2021 hän teki Färjestadin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2021–2022 Jakobsson jäi joukkueessa varsin pieneen rooliin ja hän mahtui pudotuspeleissä kokoonpanoon vain viidessä ottelussa. Jakobsson voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.
Joulukuussa 2022 Jakobssoin sopimus Färjestadin kanssa purettiin, kun hän ilmaisi itse tyytymättömyyden tilanteeseensa. Jo samana päivänä Jakobssonin vahvistettiin siirtyvän kevääseen 2024 ulottuvalla sopimuksella SM-liigajoukkue Oulun Kärppiin.
Maajoukkueura
Jakobsson pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti pronssia. Jakobsson pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017, jolloin hän voitti pronssia. Jakobsson pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa. Yhteensä Jakobsson on pelannut kuusi nuorten ja 42 poikien maaottelua.
Muuta
Jakobssonin isä Peter pelasi omalla urallaan puolustajana yli 400 Elitserien-ottelua. Hän oli voittamassa Ruotsin-mestaruutta Färjestadissa vuosina 1997 ja 1998. Peter Jakobsson loi pääsarjauraa myös Saksassa ja Itävallassa. Nykyään hän toimii Linköping HC:n General Managerina.
Chilen kaivosonnettomuus 2010
250px|right|thumb|Pelastustoimet meneillään 10. elokuuta 2010. thumb|250px|Kaaviokuva kaivoksesta
Chilen kaivosonnettomuus tapahtui 5. elokuuta 2010 San Josén kupari- ja kultakaivoksessa. Kaivosonnettomuus sai alkunsa, kun kaivos romahti elokuun alussa jättäen 33 kaivostyöläistä loukkuun noin 700 metriä maanpinnan alapuolelle. San Josén kaivos sijaitsee Chilen pohjoisosassa, noin 45 kilometriä pohjoiseen Copiapón kaupungista. Kaivoksen tiedettiin jo ennen onnettomuutta olevan vaarallinen, ja se oli aiheuttanut aikaisemmin yhden kuolemantapauksen.
Sortuma tapahtui 5. elokuuta 2010 noin kello 14.00 paikallista aikaa. Pelastustoimet aloitettiin 6. elokuuta ja samana päivänä julkistettiin loukkuun jääneiden kaivostyöläisten nimet. Yhtä bolivialaista lukuun ottamatta kaikki kaivostyöläiset ovat chileläisiä. Kaivoksessa tapahtui toinen romahdus 7. elokuuta, kun pelastajat joutuivat käyttämään raskasta kalustoa yrittäessään saada loukkuun jääneisiin kaivostyöläisiin yhteyttä tuuletuskanavan kautta. Romahtaneeseen kaivokseen porattiin kapeita porausreikiä mahdollisesti eloon jääneiden paikallistamiseksi. 19. elokuuta yksi pora saavutti paikan, jossa kaivostyöläisten oletettiin olevan loukussa, mutta heitä ei onnistuttu paikantamaan.
Toinen pora saavutti 22. elokuuta 07.15 paikallista aikaa 688 metrin syvyydessä paikan noin 20 metrin päässä turvahuoneesta, johon kaivostyöläisten uskottiin menneen turvaan. Kaivostyöläiset kiinnittivät nopeasti poraan viestejä ilmoittaen olevansa elossa. Kello 15.17 presidentti Sebastián Piñera näytti medialle kaivostyöläisten lähettämän viestin, joka osoitti heidän olevan elossa. Elokuun lopussa kaivosmiehille ilmoitettiin, että heidän pelastamisensa saattaa viedä kuukausia. Maan terveysministerin mukaan miehille välitettiin viesti, että heidät pyritään saamaan pois kaivoksen uumenista ennen joulua.
Kaivosmiesten nostamisen sortuneesta kaivoksesta piti alkaa keskiviikkona 13. lokakuuta 2010 klo 00.00 paikallista aikaa (06.00 EEST), mutta nosto päätettiinkin aloittaa jo tiistaina 12. lokakuuta klo 18.00 paikallista aikaa (keskiyöllä EEST). Aikataulun aikaistamisesta kertoi Chilen kaivosministeri. Pelastusoperaatiota jouduttiin lykkäämään yön mittaan pelastuskapselin ja viestintäjärjestelmien testauksen vuoksi. Lisäksi BBC:n tietojen mukaan pelastuskapselin ovi vahingoittui, kun se laskettiin koemielessä tunneliin. Pelastuskapseli, kutsumanimeltään Fénix 2, toimi koko operaation ajan suunnitelmien mukaan. Kapselin saaminen alas kesti lopulta noin 25 minuuttia ja ylös 15 minuuttia. Aluksi kapseli saatiin alas ja ylös noin tunnissa. Ajat lyhenivät huomattavasti operaation edetessä.
Pelastuminen oli teknologisen kehityksen ansiota. 25 vuotta aiemmin vastaavasta loukusta olisi ollut mahdotonta pelastaa ketään missäänpäin maailmaa.
Pelastusoperaatio
Kaivosmiesten pelastusoperaatio aloitettiin puoliltaöin Suomen aikaa. Ensimmäinen pelastaja laskettiin kaivosmiesten luo 12. lokakuuta 23.19 paikallista aikaa. Hän saapui kaivosmiesten luo 23.36 paikallista aikaa.
Viimeinen kaivoksessa loukussa olleista miehistä saatiin 14. lokakuuta 3.56 Suomen aikaa turvallisesti maan pinnalle. Miehet olivat suhteellisen hyvässä kunnossa. Maan alle jäi vielä kuusi pelastusmiestä.
Säätiö
Kaivosmiehet ovat sopineet, että kaikki heidän saamansa tulot haastatteluista ja elokuva- ja kirjasopimuksista säätiöidään ja varat jaetaan tasan heidän keskensä. Victor Segovia alkoi kaivoksessa kirjoittaa kokemuksia ja tapahtumia muistiin tavoitteena kirja. Hänen arvellaan saavan kustannussopimuksen.
David Slade
David Slade (s. 26. syyskuuta 1969) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Slade syntyi Englannissa. Hän aloitti ohjaamalla musiikkivideoita ja on ohjannut niitä esimerkiksi Muselle ja Tori Amosille. Slade on ohjannut myös kaksi lyhytelokuvaa. Hänen debyyttielokuvaohjauksensa oli vuoden 2005 elokuva Hard Candy. Hän on ohjannut myös kauhuelokuvan 30 päivää kaamosta (2007) sekä Twilight-elokuvasarjan kolmannen osan Twilight – Epäilys, joka sai ensi-iltansa 30. kesäkuuta 2010.
Chilen kaivosonnettomuus 2010
Jälkipyykki
Kukin miehistä sai kaivoksen johdolta 7666 euron korvauksen heti pelastumisensa jälkeen. He saivat monilta lehditä yksinoikeudella tehdyistä haastatteluista saman verran. Marraskuussa 2010 kaivosmiehet osallistuivat Los Angelesissa CNN:n erikoisohjelmaan. Joulukuussa 2010 miehet olivat Old Trafford-jalkapallostadionilla Englannissa juhlavieraina seuraamassa kun Manchester United ja Arsenal pelasivat. Tammikuussa 2011 he olivat perheineen Disneyworldissä, helmikuussa Israelissa hallituksen kutsusta ja kesäkuussa 2011 Kreikassa paikallisen kaivosyhtiön vieraina.
Elvistä ihaileva Edison Peña (12. pelastettu) on päässyt tutustumaan Gracelandiin ja on juossut New Yorkin ja Tokion maratonit. Hän ei vieläkään uskalla sammuttaa valoja mennessään nukkumaan ja hänellä on ollut alkoholiongelma.
Alex Vega (10. pelastettu) aiheutti ihmetystä rakennettuaan kotinsa ympärille korkean aidan.
When We Are Death
When We Are Dead on psykedeelisen folkin yhtyeen Hexvesselin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 29. tammikuuta 2016 levymerkillä Svart Records. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 34.
Chilen kaivosonnettomuus 2010
Jälkipyykki
Yonni Barrios (21. pelastettu) on ollut harmissaan, kun uutisissa kerrottiin hänen vaimostaan ja rakastajattarestaan odottamassa hänen pelastumistaan. Omien sanojensa mukaan hän on asunut jo vuosia jälkimmäisen kanssa ja ollut asumuserossa vaimostaan. Hänellä on myös todettu pölykeuhko.
Ryhmän bolivialainen Carlos Mamani (4. pelastettu) valittiin kotimaassaan Vuoden henkilöksi, mutta joutui palaamaan Chileen koska ei saanut töitä Boliviassa.
Osmán Araya (6.) ja Dario Segovia (20.) ovat aloittaneet vihanneskauppiaina ja ovat uuteen työhönsä tyytyväisiä.
Mario Sepúlveda (2. pelastettu) on menestynyt parhaiten, hän on perustanut vaimonsa kanssa yhtiön ja kulkee puhumassa kaivosturvallisuudesta ympäri maailmaa.
Pelastuneet ovat myyneet elokuvaoikeudet tarinastaan nimekkäälle Hollywood-ohjaajalle.
Elokuun alussa 2011 avattiin Washingtonissa Yhdysvalloissa museo, jossa on esillä kaivosonnettomuuteen liittyvää tavaraa.
1194 Aletta
1194 Aletta on päävyöhykkeen asteroidi, jonka C. Jackson löysi 13. toukokuuta 1931 Johannesburgissa. Sen läpimitta on 55,39 kilometriä. Eksentrisyys on 0,0939998 ja inklinaatio on 10,87182°. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1931 JG.
Meksikonaratti
Meksikonaratti (Pionus senilis) on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikon luoteisosista Panaman länsiosiin. Lajin holotyypin kuvaili Johann Baptist von Spix Veracruzista Meksikosta 1824.
Seututie 145
Seututie 145 vie Tuusulan Hyrylästä Järvenpäähän. Se alkaa Hyrylässä kantatien 45 varrella olevasta kiertoliittymästä ja päättyy Järvenpään keskustan eteläpuolella Lahdentiehen (seututie 140). Tuusulassa ja osittain Järvenpäässäkin tien nimenä on Järvenpääntie, mutta Järvenpäässä sen eri osilla on myös nimet Poikkitie ja Pohjoisväylä. Tie on valaistu koko matkalta, ja siinä on päällyste ja pyörätie. Tuusulan ja Kyrölän välillä liikenne on varsin vilkas, yli 20 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tuusulan kirkonkylältä Järvenpäähän päin tien rinnakkaistienä toimii myös Tuusulan Rantatie (yhdystie 11609), joka on museotie. Suuriliikenteisin osuus päällystetään melko usein, kaksi viimeisintä kertaa 2008 ja 2009.
HMS Royal George (1756)
HMS Royal George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1756 vesillelaskettu 100-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Periaatteessa HMS Royal Annen uudelleen rakentaminen tilattiin 1727. Vanha alus purettiin vielä samana vuonna, mutta töitä ei aloitettu ennen vuotta 1746.
Palvelus
Alus osallistui 20. marraskuuta 1759 Quiberoninlahden taisteluun. Aluksen päälliköksi tuli maaliskuussa 1760 William Bennett. Se osallistui heinäkuussa Spitheadissä pidettyyn laivastokatselmukseen. Campbell palasi elokuussa aluksen päälliköksi ja joulukuussa Bennett vastaanotti aluksen päällikkyyden. Syksyllä 1762 alus kuului Hardyn laivastoon ja poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta.
Toukokuusta 1765 huhtikuuhun 1768 alus oli modernisoitavana Plymouthissa, minkä jälkeen se oli varustettavan Kanaalipalvelukseen Portsmouthissa toukokuusta 1778 huhtikuuhun 1779. Alus palautettiin palvelukseen läntisen laivueen komentajan vara-amiraali Sir Robert Harlandin lippulaivaksi heinäkuussa 1778 päällikkönään Thomas Hallum, joka luovutti päällikkyyden marraskuussa John Colpoys'lle. Alus siirrettiin kesäkuussa 1779 vara-amiraali George Darbyn lippulaivaksi ja edelleen elokuussa kontra-amiraali Sir John L. Rossin lippulaivaksi, missä tehtävässä alus oli joulukuuhun 1781 saakka. Aluksen päällikkyyden vastaanotti joulukuussa 1779 John Bourmaster. Alus osallistui 8. tammikuuta 1780 hyökkäykseen Caracas-saattuetta vastaan, Langaran kahakkaan 16.-17.tammikuuta sekä Gibraltarin vapauttamiseen 19. tammikuuta.
Huhtikuussa 1780 alus oli kuparoitavana, minkä jälkeen se kuului kesän Gearyn laivastoon ja syksystä alkaen Darbyn laivastoon. Marraskuusta 1781 alkaen aluksen päällikkönä oli Henry Cromwell, kun se oli kontra-amiraali Richard Kempenfeltin lippulaivana. Huhtikuussa 1782 alus liitettiin Barringtonin laivueeseen ja toukokuussa aluksen päällikkyyden vastaanotti Martin Waghorn ja liitettiin Howen laivastoon.
Alus haaksirikkoutui 29. elokuuta 1782 Spitheadissä, jolloin pääosa aluksella olleista muun muassa Kempenfelt hukkuivat.
Minami Hamabe
Minami Hamabe (, 29. elokuuta 2000 Ishikawa, Japani) on japanilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa draamasarjoissa. Hän on tullut laajalti tunnetuksi elokuvasta Let Me Eat Your Pancreas.
Elokuvien ja televisiosarjojen lisäksi hän on esiintynyt myös musiikkivideoilla.
Hän on voittanut useita parhaan tulokkaan ja parhaan uuden artistin palkintoja.
Pyhäjoki (Säkylä)
thumb|250px|Kylän keskustan läpi kulkee vanha [[yhdystie 12699.]] Pyhäjoki on kylä Säkylässä eteläisessä Satakunnassa. Kylä on Säkylän Pyhäjärven rannalla ja sen läpi virtaa samanniminen joki. Liedosta Euraan johtavan seututien 204 vanha osuus kulkee aivan kyläkeskuksen läpi ja on nykyään yhdystie 12699.
Agalaktia
Agalaktia tarkoittaa maidon erittämättömyyttä tai viallista eritystä synnytyksen jälkeen. Sairaus esiintyy usein Sheehanin syndrooman yhteydessä. Agalaktian oletetaan johtuvan geneettisistä syistä eikä parannuskeinoa tunneta. Sairautta esiintyy myös muillakin nisäkkäillä kuin ihmisillä, esimerkiksi sioilla. Sioilla agalaktialle altistavia tekijöitä ovat mm. vanhuus, vesipula ja ylipaino.
Machher Jhol
pienoiskuva|Machher Jhol -annos. Machher jhol (bengaliksi মাছের ঝোল) on suosittu bengalilaiseen keittiöön kuuluva mausteinen pataruoka, joka tarjoillaan yleensä riisin kanssa. Se tunnetaan myös Odishassa nimellä machha jhola (ମାଛ ଝୋଳ).
Machher jholin pääraaka-aine on kala, joka on yleensä jättilabeo (Labeo rohita), mutta myös muut kalat käyvät. Muita ainesosia ovat sipuli, tomaatti, inkivääri ja valkosipuli.
Mikael Vuori
Mikael Vuori on suomalainen tubettaja. Hänen YouTube-kanavallaan on yli 196 000 tilaajaa. Vuori on kuvannut Roponen-kanavalleen videoita muun muassa Minecraftista, Fortnitesta, Stranded Deepista sekä Thief Simulatorista. Vuori on kuitenkin julkaissut pelivideoita laidasta laitaan.
Vuonna 2023 Vuori keskeytti sisällöntuottamisen omalle kanavalleen ja liittyi mukaan tuottamaan videoita Roni Bäckin luomalle Toimistopojat-kanavalle.
Ura
Mikael aloitti Pelaaja616-kanavansa 30. tammikuuta 2012 ja alkoi kuvata videoita Killing Floor- ja Swat 4 -peleistä YouTubeen. Hän ei puhunut näissä videoissa. Myöhemmin hän innostui Minecraftista ja alkoi tehdä koko kanavastaan Minecraft-pelikanavaa, joissa hän alkoi puhua. Minecraftin lisäksi hän on kuvannut satunnaisesti nousussa olevia pelejä. Mikaelilla on myös vlogikanava RopoVlog, jonka hän loi 17. heinäkuuta 2014. RopoVlogille on aina tullut harvemmin videoita, mutta pääasiassa Mikael kuvaakin kanavalle vain, jos lähtee jonnekin tai jos on ilmoitusasiaa. Mikaelin Pelaaja616-nimi muutettiin 13. syyskuuta 2016 Roposeksi. Mikael ylitti 18. elokuuta 2017 Roponen-kanavallaan sadantuhannen tilaajan rajan. Mikael teki 6. syyskuuta 2017 sadannentuhannen tilaajan kunniaksi musiikkivideon #ROPOSENPELI.
British Formula Renault
British Formula Renault tai Formula Renault UK, FR 2.0 UK oli Isossa-Britanniassa ajettava autourheilusarja.
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridi
Fluorenyylimetyloksikarbonyylikloridi eli 9-fluorenyylimetyyliklooriformiaatti tai FMOC-Cl (C15H11ClO2) on klooriformiaattiestereihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään erityisesti synteettisten peptidien valmistuksessa suojaryhmänä.