cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paavo Stenius
Paavo Stenius (s. 1969 Jyväskylä) on suomalainen taidemaalari. Steniuksen ekspressionstiset teokset kuvaavat ihmishahmoja ja eläimiä luonnossa. Taiteilijauransa alkupuolella Stenius on kuvannut paljon realistisesti luontoa ja eläimiä. Viimeaikaiset teoksissa hänen ilmaisulleen on ollut leimallista entistä abstraktimpi tyyli ja huomattavan runsas kirkkaiden värien käyttö.
Stenius käyttää töissään pääsääntöisesti kierrätysmateriaaleja. Kehykset vaihtelevat kierrätyskehyksistä roskapuuhun, metalliin ja mosaiikkiin. Stenius kehystää teoksensa itse.
Taiteilijanura
Aiemmin sairaanhoitajana työskennellyt Stenius on itseoppinut taiteilija. Stenius maalaili työväenopiston akvarellikurssilla vuosina 1994 - 1995. Työskennellessään sairaanhoitajana Stenius alkoi maalaamaan säännöllisesti, täyspäiväisesti hän on maalannut vuodesta 2001. Maalauksia syntyy vuodessä noin 50 kappaletta. Kevääseen 2004 hän maalasi akvarelleja. Tämän jälkeen hän siirtyi öljyväreihin ilman aiempaa kokemusta.
Näyttelyt
2002 Jyväskylän pääkirjasto, Jyväskylä, ensimmäinen oma näyttely, lintuakvarelleja 2008 Jyväskylä Galleria UTU, öljymaalauksia 2009 Varkaus, Ravintola Kaks Ruusua, öljymaalauksia 2010 Vaajakoski, Vaajakosken Wanha Voimala 2010, öljymaalauksia 2011 Vaajakoski, Vaajakosken kirjasto, öljymaalauksia 2012 Jyväskylä, Galleria Gummerus, öljymaalauksia 2013 Jyväskylä, Vakiopaine, öljymaalauksia 2013 2014 Oulu, Kulttuuribingo, "Minä tanssin linnunradalla", öljymaalauksia 2014 2014 Jyväskylä, Mehiläinen Oy, öljymaalauksia 2014 Äänekoski, Hoikkassali, "Hyvä tuoli istua", öljymaalauksia 2014 2014 Helsinkiin, "Naurua avaruudessa", L3 Makasiini, öljymaalauksia
Aiheesta muualla
[http://taidesivut.net/paavostenius/taidemyynti ''Paavo Stenius. Taidesivut.net'']
Michael D. Roberts
Michael D. Roberts (s. 25. joulukuuta 1947) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Equinor
Equinor ASA (vuoteen 2018 Statoil ASA ja vuosina 2007–2009 StatoilHydro ASA) on norjalainen öljy- ja kaasuyhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Stavangerissa. Se on sekä Norjan että koko Pohjoismaiden suurin yhtiö, jonka osake noteerataan Oslon sekä New Yorkin pörsseissä. Yhtiö fuusioitui 1. lokakuuta 2007 Norsk Hydron öljy- ja kaasudivisioonan kanssa, ja sen toiminnot sulautettiin osaksi tällöin perustettua StatoilHydro-yhtiötä. Yhtiö vaihtoi nimensä takaisin Statoiliksi 1. marraskuuta 2009.
Michael D. Roberts
Robertsilla on laaja ura televisio- ja elokuva-alalla, ja hän on ollut mukana ainakin noin 60 eri televisio- tai elokuvatuotannossa. Hän esitti Roosteria tv-sarjassa Baretta. Hän on esiintynyt yksittäisissä jaksoissa monissa muissa tv-sarjoissa, kuten esimerkiksi Beverly Hills 90210, Frendit, Ihmemies MacGyver, Ritari Ässä, Harryn lakitupa, Kuuma piiri, Aikahyppy, Poliisipäällikkö Mannion, Eron lait, Enkelten kaupunki ja Seinfeld.
Equinor
Historia
220px|thumb|left|Öljynporauslautta Statfjordin kentällä Pohjanmerellä Statoil perustettiin vuonna 1972 suurkäräjien päätöksellä kehittämään Norjan öljyn- ja kaasuntuotantoa. Seuranneeseen kehitykseen vaikutti huomattavasti Statfjordin öljykentän löytyminen Pohjanmerellä, joka oli aikansa suurimpia meriöljykenttiä. Öljyntuotanto Statfjordilla alkoi vuonna 1979, ja Statoilista tuli kentän pääoperaattori vuonna 1987 44 %:n osuudella. Yhtiön liiketoiminta laajeni 1980-luvun aikana erilaisten yhteistyö- ja kehittämissopimusten kautta Euroopan kaasuntuotantomarkkinoille. Samaan aikaan Statoil perusti ensimmäiset huoltoasemaketjunsa Skandinaviassa ja hankki itselleen Esson huoltoasemat, jalostamot ja petrokemian tuotantolaitokset Ruotsissa ja Tanskassa.
Statoil listautui Oslon ja New Yorkin pörsseihin vuonna 2001 ja tuli siten osittain yksityistetyksi Norjan valtion säilyessä kuitenkin yhtiön pääomistajana.
Statoilin ja Norsk Hydron osien fuusioon johtanut suunnitelma julkaistiin 18. joulukuuta 2006 ja suurkäräjät hyväksyi yhtiöiden yhdistymisen kesäkuussa 2007. Perustamisen syynä oli lisääntyneen kilpailukyvyn tavoittelu suuremman yrityksen voimin kansainvälisillä markkinoilla. 1. lokakuuta 2007 perustetun uuden yhtiön nimeksi tuli StatoilHydro. Norsk Hydron historia oli alkanut vuodesta 1905, jolloin Norsk hydro-elektrisk Kvælstofaktieselskab perustettiin tuottamaan typpipohjaisia lannoitteita. Öljyalalle yhtiö meni 1960-luvulla, jolloin se osallistui Ekofiskin kentän öljyvarojen hyödyntämiseen. Fuusion tapahtuessa yhtiö oli mukana 13 öljy- ja kaasukentällä.
StatoilHydron johtokunta päätti kokouksessaan 24. maaliskuuta 2009 muuttaa yhtiön nimen takaisin Statoil ASA:ksi. Asia käsiteltiin lopullisesti yhtiökokouksessa 19. toukokuuta. Yhtiö vaihtoi nimensä takaisin Statoiliksi 1. marraskuuta 2009. Nimivaihdosten arvioitiin maksaneen 260 miljoonaa kruunua.
Statoil investoi Johan Castberg -nimiseen öljykenttään Pohjois-Norjassa vuonna 2017. Sen tuotannon on määrä käynnistyä vuonna 2022.
Cattle Decapitation
Cattle Decapitation (suom. Karjan mestaus) on vuonna 1996 perustettu sandiegolainen deathgrind-yhtye. Yhtye kritisoi niin sanoituksillaan kuin kansitaiteellaankin lihateollisuutta ja muuta eläinten sekä luonnon hyväksikäyttöä. Yhtyeen kaikki alkuperäisjäsenet olivatkin kasvissyöjiä.
Yhtyeen vuoden 2004 julkaisun Humanure (vrt. Human "ihminen" + manure "lannoite") levyn kansikuvaa jouduttiin muuttamaan, koska monet jälleenmyyjät kieltäytyivät myymästä levyä sen groteskin kansitaiteen takia. Alkuperäisessä kansikuvassa lehmä ulostaa ihmisen ruumiinosia ja sisälmyksiä joutomaalla. Muutetussa kansikuvassa lehmä ja ihmisjätteet on poistettu maisemasta.
Kari Peitsamon Skootteri EP
Kari Peitsamon Skootteri EP on Kari Peitsamon Skootteri -yhtyeen EP vuodelta 1986. EP:n kappaleet julkaistiin myös The 10th Anniversary Album -albumilla. EP:n kaikki kappaleet ovat Kari Peitsamon säveltämiä, sanoittamia ja sovittamia.
Waco CG-4
Waco-4:ssä oli teräsvahvisteinen kokopuurunko joka oli verhoiltu kankaalla ja paikoin vanerilevyillä. Siipi oli rakenteellisesti samanlainen yläsiipi joka oli tuettu alhaaltapäin. CG-4 oli suunniteltu kuljettamaan kahden hengen miehistön lisäksi joko 13 täysin varustettua sotilasta. Muita tavallisia kuormia olivat yksi Jeeppi kyydissään neljä sotilasta tai 75 millimetrin haupitsi ja sen kolmihenkinen tykkimiehistö tykinammuksineen ja varusteineen.
Yksi CG-4 teki ilmailun historiaa olemalla ensimmäinen Atlantin yli lennätetty liitokone. Liitokonetta veti RAF:in Douglas C-47 Dakota 5 600 kilometrin matkan Montrealista Iso-Britanniaan.
Kukanniemi
Kukanniemi on pieni niemi Rovaniemellä Kemijoessa. Se sijaitsee Kajaanintien varrella aivan Pöykkölän lähellä. Kukanniemessä sijaitsee laavu sekä talvisin niemen rannalla on mahdollisuus avantouintiin sekä jäägolfiin.
Aiheesta muualla
Tietoa avantouinnista
Ethiopian Airlinesin lento 961
Ethiopian Airlinesin lento 961 kaapattiin 23. marraskuuta vuonna 1996 sen reitillä Bombaysta Addis Abeban, Nairobin, Brazzavillen ja Lagosin kautta Abidjaniin. Kolme etiopialaismiestä kaappasi koneen ja halusi sen lentävän Australiaan. Kaappaus päättyi koneen syöksyessä polttoainepulan takia Intian valtamereen Komorien yläpuolella. Koneessa oli 163 matkustajaa ja 12 henkilökunnan jäsentä. Koneessa olleista 50 selvisi hengissä ja 125 kuoli.
Kaappaus
Ethiopian Airlinesin lento 961, konetyypiltään Boeing 767, oli lentämässä Kenian ilmatilassa Addis Abebasta Nairobiin, kun kolme työtöntä, vankilasta päässyttä etiopialaismiestä (Alemayehu Bekeli Belayneh, Mathias Solomon Belay ja Sultan Ali Hussein) ryntäsi käytävän läpi ohjaamoon huutaen ja kiroillen. Kaapparit uhkasivat räjäyttää koneen pommilla, elleivät kapteeni Leul Abate ja perämies Yonas Mekuria lennättäisi heitä Australiaan. "Pommi" tunnistettiin myöhemmissä tutkimuksissa peitellyksi likööripulloksi. Kapteeni Leul Abate yritti tuloksetta selittää, ettei koneen polttoaine riittäisi Australiaan. Hän jatkoi lentämistä Itä-Afrikan rannikkoa pitkin ja myöhemmin kohti Komorien saaria Madagaskarin ja Afrikan rannikon välillä kaapparien pakotettua hänet suuntamaan itään. Kone oli lentänyt jo noin tuhat kilometriä alkuperäisen laskeutumispaikkansa ohi ja polttoainetta oli hyvin vähän jäljellä, joten kapteeni toivoi saavansa laskeutumisluvan Komoreille.
Mereensyöksy
Kun koneen polttoaine loppui Grand Comoren saaren edustalla, moottorit pysähtyivät, mutta Abate käynnisti Ram air-turbiinin. Sen takia koneen hydraulisesti toimivat laskusiivekkeet eivät olleet käytettävissä ja lentokone joutui laskeutumaan 175 solmun (noin 320 km/h) nopeudella. Abate yritti pakkolaskua Moronin lentokentälle, mutta kaapparit aloittivat käsikähmän hänen kanssaan, ja kone putosi Intian valtamereen 500 metriä Mitsamioulin lomakohteessa olevan Le Galawa Beach Hotelin edustalle. Saaren asukkaat ja lomalla olleet ranskalaiset ja eteläafrikkalaiset lääkärit tulivat välittömästi auttamaan veneillä eloonjääneitä, joita oli yhteensä 50. 125 henkilöä koneen 163 matkustajasta ja 12 miehistön jäsenestä kuoli. Matkustajia oli seuraavista maista: Etiopia, Intia, Iso-Britannia, Israel, Italia, Itävalta, Japani, Jemen, Kamerun, Kanada, Kenia, Kongon tasavalta, Korean tasavalta, Lesotho, Nigeria, Ranska, Ruotsi, Saksa, Somalia, Sri Lanka, Sveitsi, Uganda, Ukraina, Unkari ja Yhdysvallat. 42 matkustajaa tuli lennolle Bombaysta, muut Addis Abebasta.
Lentokoneessa olleista 175 matkustajasta ja henkilökunnan jäsenestä 125 kuoli, mukaan lukien kaikki kolme kaapparia. Useita matkustajia kuoli mereen syöksyn jälkeen. Kapteeni Leul Abate oli ilmoittanut mereen syöksystä ja määräsi pelastusliivit käyttöön. Tutkimuksissa selvisi, että useat matkustajista olivat paniikissa täyttäneet pelastusliivinsä etuajassa, jolloin he jäivät loukkuun koneen rungon sisälle sen upotessa.
Onnettomuudessa kuolivat muun muassa tunnettu kenialainen toimittaja Mohamed Amin, Unkarin Kenian-suurlähettiläs Antal Annus sekä Ranskan ulkoministeriön attasea. Yhdysvaltain Mumbain-konsuli Franklin Huddle ja hänen vaimonsa selvisivät hengissä. Lento 961:n onnettomuus on ollut aiheena lento-onnettomuuksista kertovassa Lentoturmatutkinta-televisiosarjassa.
Evaristo Abaco
thumb|Evaristo Abaco Evaristo Felice dall' Abaco (1675 Verona – 1742 München) oli italialainen säveltäjä ja viulisti ja hovikonserttimestari. . Hän aloitti musiikkiuransa Modenassa. Häntä on pidetty Corellin ohella merkittävimpänä 1700-luvun italialaisen kamarimusiikin edustajana. Abaco sai eläessään suosiota enemmän viulistina kuin säveltäjänä.Hänen ainoat julkaistut teoksensa ovat:
Dmitri Šostakovitš
Dmitri Dmitrijevitš Šostakovitš (25. syyskuuta (J: 12. syyskuuta) 1906 Pietari, Venäjän keisarikunta – 9. elokuuta 1975 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto), oli venäläinen säveltäjä. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonioistaan ja jousikvartetoistaan, joita hän sävelsi kumpiakin 15 teosta. Lisäksi hän kirjoitti muun muassa runsaasti elokuvamusiikkia. Šostakovitš oli Neuvostoliiton merkittävimpiä säveltäjiä ja yksi musiikinhistorian suurista sinfonikoista.
Nuoruus
pienoiskuva|vasen|Šostakovitš vuonna 1925 Šostakovitš syntyi Pietarissa poliittisesti vapaamieliseen, juuriltaan puolalaiseen perheeseen (Szostakowicz). Keskiluokkaisten pietarilaisten tapaan Šostakovitšit harrastivat klassista musiikkia. Pikku-Dmitri ei aluksi ollut kovinkaan kiinnostunut musiikkiopinnoista, ja vuonna 1915 äiti oli joutunut taivuttelemaan hänet pianonsoiton opiskeluun. Aluksi hän opiskelikin äitinsä, joka oli pianonsoiton opettaja, johdolla. Hän kuitenkin edistyi niin hyvin, että äiti vei hänet Ignati Albertovitš Gljasserin musiikkikouluun. Siellä hän opiskeli aluksi vuoden verran Gljasserin vaimon johdolla, jonka jälkeen vielä noin vuoden itse herra Gljasserin johdolla. Helmikuussa 1917 Šostakovitš kuitenkin kyllästyi Gljasserin opetukseen ja lopetti pianotunnit vastoin äitinsä tahtoa.
Hän oli poikkeuksellisen varhaiskypsä pianisti ja säveltäjä: 12-vuotiaana vuonna 1918 hän sävelsi hautajaismarssin kahden bolševikkien murhaaman Kadettipuolueen johtajan kunniaksi. Vuonna 1919, ollessaan 13 vuoden ikäinen, hän pääsi opiskelemaan Petrogradin konservatorioon, jota tuolloin johti Aleksandr Glazunov. Šostakovitš ei ollut juuri kiinnostunut politiikasta, minkä takia hän ei aluksi läpäissyt marxilaisen metodiikan tutkintoa vuonna 1926. Opinnäytetyönä valmistunut ensimmäinen sinfonia (1924–1925) oli säveltäjän ensimmäinen merkittävä teos.
Pianisti ja säveltäjä
Valmistumisensa jälkeen Šostakovitš ryhtyi ammattipianistiksi ja -säveltäjäksi. Hänen kuivakkaa soittotapaansa ei kuitenkaan arvostettu, ja pian hänen esiintymisensä rajoittuivat omien sävellysten esittämiseen. Vuonna 1927 syntyi lokakuun vallankumouksen kymmenvuotisjuhlille sävelletty toinen sinfonia (Lokakuulle). Sinfonian kirjoittamisen aikoihin Šostakovitš alkoi säveltää myös Nikolai Gogolin tarinaan perustuvaa satiirista oopperaa Nenä (Нос), jota stalinistinen taidesäätiö RAPM kritisoi formalistiseksi vuonna 1929 johtaen pääasiassa huonoihin arvosteluihin ensiesityksen jälkeen seuraavana vuonna.
Vuonna 1927 Šostakovitš myös tutustui professori ja muusikko Ivan Sollertinskiin, josta tuli säveltäjän läheinen ystävä kuolemaansa asti. Sollertinski tutustutti Šostakovitšin Gustav Mahlerin musiikkiin, mikä vaikutti suuresti säveltäjän tuotantoon neljännestä sinfoniasta eteenpäin.
1920-luvun lopulta 1930-luvun alkuun Šostakovitš työskenteli nuorison työväenteatterissa TRAMissa, jossa hän oli pääasiallisesti suojatakseen itsensä auktoriteettien ideologisilta hyökkäyksiltä. Suurimman osan ajasta hän käytti säveltäessään oopperaansa Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth (Леди Макбет Мценского уезда), jonka ensiesitys vuonna 1934 oli välitön menestys. Yleisö piti sävellyksestä, kriitikot eivät.
Šostakovitš solmi ensimmäisen avioliiton Nina Varzarin kanssa vuonna 1932. Alkuvaikeudet johtivat avioeroprosessin aloittamiseen kolme vuotta myöhemmin, mutta pari palasi pian takaisin yhteen.
Ensimmäinen tuomio
Vuonna 1936 Šostakovitš oli vähällä menettää uransa ja jopa henkensä. Josif Stalinin aloitteesta Pravdassa julkaistiin artikkeli nimeltä ”Sekasotkua musiikin asemesta” (Сумбур вместо музыки), jossa säveltäjän tuoreet teokset, kuten neljäs sinfonia ja Lady Macbeth, tyrmättiin täysin. Teosten atonaalisuus ja modernistisuus eivät vastanneet Stalinin näkemyksiä soveliaasta musiikista. Neljännen sinfonian harjoitukset aloitettiin, mutta poliittisista syistä teosta ei voitu esittää ennen kuin vasta vuonna 1961. Vuoden 1936 kuluessa alkoivat Stalinin suuret puhdistukset, joiden aikana useita säveltäjän ystäviä ja sukulaisia vangittiin tai teloitettiin. Samana vuonna syntyi ensimmäinen tytär Galina; poika Maksim syntyi kaksi vuotta myöhemmin.
Sota
Šostakovitš sai Stalinin palkinnon, kun se ensimmäisen kerran myönnettiin vuoden 1941 alussa. Pääministeri Vjatšeslav Molotovin 50-vuotispäivän kunniaksi 9. maaliskuuta 1940 hän kuitenkin kieltäytyi säveltämästä mitään.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon vuonna 1941. Leningradin piirityksen aikaan Šostakovitš pysytteli kaupungissa ja sävelsi seitsemättä sinfoniaansa, mutta lokakuussa 1941 säveltäjä perheineen evakuoitiin Kuibyševiin (nykyään Samara), jossa hän viimeisteli sinfonian. Teoksesta tuli Neuvostoliitossa vastarinnan symboli.
Keväällä 1943 Šostakovitšit muuttivat Moskovaan. Samana vuonna valmistunut, sodan tunnelmaa esittävä kahdeksas sinfonia oli synkkyydessään liikaa viranomaisille, ja sen esittäminen kiellettiin vuoteen 1960 saakka.
RK – Kroonisesti akuutti
RK – Kroonisesti akuutti on rap-yhtye Ritarikunnan vuonna 2005 julkaistu albumi. Albumin julkaisi Monsp Records. Albumilta julkaistiin yksi single "Ei enempää, ei vähempää".
Antero Kivi
Lauri Antero Kivi (15. huhtikuuta 1904 Orivesi – 29. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti.
Dmitri Šostakovitš
Toinen tuomio
Seuraavina vuosina hänen sävellystyönsä jakautui elokuvamusiikkiin, virallisiin teoksiin, joiden tavoitteena oli säveltäjän yhteiskunnallisen arvostuksen palauttaminen, sekä ”vakaviin” teoksiin, jotka päätyivät aluksi pöytälaatikkoon. Viimeksi mainittuihin kuuluivat ensimmäinen viulukonsertto ja laulusarja Juutalaisesta kansanrunoudesta; säveltäjä koetti joko mukautua viralliseen ideologiaan hyödyntämällä kansanperinnettä tai tukea juutalaisia ystäviään, jotka olivat joutuneet antisemitistisen kampanjan kohteeksi.
Antero Kivi
Henkilötietoja
Vanhemmat kansakoulunopettaja Artturi Kivi ja Hulda Hörtsänä. Puoliso Rauha Stålhammar. Antero Kiven yleisurheilutulokset kertovat jo lapsena alkaneesta monipuolisesta liikuntaharrastuksesta. Talvisin hän hiihtäen pyydysteli ansalangoilla pienriistaa. Isän harmiksi pihanurmikko oli kerran kesällä kuin pommituksen jäljiltä.
Dmitri Šostakovitš
Toinen tuomio
1940- ja 1950-luvulla Šostakovitšilla oli läheinen suhde kahteen oppilaaseensa, Galina Ustvolskajaan ja Elmira Nazirovaan. Ustvolskaja oli oppilaana 1937–1947, ja hänestä tuli melko tunnettu modernistinen säveltäjä. Suhteiden tarkka luonne on tuntematon. Samaan aikaan säveltäjä jatkoi avioliittoaan Nina Varzarin kanssa tämän kuolemaan saakka 1954. Vuonna 1956 Šostakovitš meni naimisiin Margarita Kainovan kanssa, mutta suhde ei kestänyt ja pari erosi kolmen vuoden kuluttua. 11. sinfonia (Vuosi 1905, 1956–1957) on nimellisesti omistettu Venäjän vallankumousyritykselle, mutta siinä voi nähdä myös viittauksia sinfonian säveltämistä edeltäneeseen, verisesti tukahdutettuun Unkarin kansannousuun. Teoksessa lainataan vallankumouslauluja, joiden sanoissa halveksitaan tyranneja.
Antero Kivi
Henkilötietoja
Antero Kivi suoritti kierto- ja kansakoulun. Vasta rippikouluaikana heräsi voimaurheilun harrastus. Kun Kivi oli Tampereen Pellavatehtaan konepajalla töissä, saivat hänen urheiluharrastuksensa vasta kiinteämmän muodon.
Dmitri Šostakovitš
Toinen tuomio
Vuonna 1958 säveltäjälle myönnettiin Wihurin rahaston Sibelius-palkinto, jonka hän saapui itse vastaanottamaan Suomeen. Palkintoon kuului myös 7,5 miljoonan markan arvoinen rahapalkinto. Hän vieraili Suomessa myöhemminkin.
Antero Kivi
Henkilötietoja
Asevelvollisuutensa Kivi suoritti vuonna 1924 Hämeen jääkäritykistörykmentissä. Hän oli jo tuolloin väkivahva, raamikas ruumiinrakenteelta ja painoi 91 kiloa.
Kun Kivi työskenteli Tampereella Salmisen Nahkatehtaissa varastomiehenä, hän harjoitteli Hippoksen radalla Järvisen veljesten kanssa. Tampereelta hän siirtyi Lahteen Tampereen rykmentin aseteknikoksi. Myöhemmin Antero Kivi toimi aseseppänä ja metallitehtaan johtajana.
Dmitri Šostakovitš
Liittyminen puolueeseen
Vuonna 1962 Šostakovitš meni naimisiin kolmannen kerran. Puoliso oli 27-vuotias Irina Antovna Supinskaja, ja avioliitto kesti hänen kuolemaansa saakka. Samana vuonna säveltäjä palasi antisemitismiin 13. sinfoniassaan (Babi Jar op. 113). Teoksessa käytetään laulutekstinä useita Jevgeni Jevtušenkon runoja, joista ensimmäinen on kirjoitettu juutalaisten kansanmurhan muistoksi. Sinfonia ei joutunut pannaan, mutta siitä tuli kiistanalainen teos.
Antero Kivi
Urheilu-ura
Antero Kivi sai hopeaa kiekonheitossa Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928. Tämä on viimeisin suomalainen kiekonheiton olympiamitali. Suomen mestaruuden Kivi voitti 1925 ja 1927–1930. Suomen ennätyksen hän heitti kahdesti, parhaallaan 48,46.
Dmitri Šostakovitš
Viimeiset elinvuodet
Viimeisinä vuosinaan Šostakovitš kärsi monista sairauksista: hänen polionsa paheni, ja lisäksi hän kärsi sydänvaivoista 1960-luvun puolivälistä lähtien. Useimmat myöhäisen kauden teokset, kuten neljästoista ja viidestoista sinfonia sekä myöhäiset jousikvartetot, ovat luonteeltaan hyvin synkkiä ja itsetutkiskelevia. Länsimaissa kriitikot ovat arvostaneet niitä lämpimästi, sillä niitä eivät rasita samat tulkintaongelmat kuin aikaisempia, julkisempia ja siten enemmän valtakoneiston kritiikin alaisia teoksia. Šostakovitš kuoli keuhkosyöpään vuonna 1975. Hänet haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan.
Šostakovitšin poika Maksim Šostakovitš (s. 1938) on pianisti ja kapellimestari, joka johti monia isänsä kantaesityksiä. Isä omisti hänelle useita teoksiaan. Šostakovitšin leski Irina Šostakovitš on luvannut avata säveltäjän viimeisen kodin Brjusovilla kotimuseoksi.
Teokset
Šostakovitšin musiikissa näkyy useiden hänen ihailemiensa säveltäjien vaikutteita: Johann Sebastian Bachin fuugat ja passacagliat, Ludwig van Beethovenin myöhäiset jousikvartetot, Mahlerin sinfoniat ja Alban Bergin musiikilliset sitaatit ja koodit. Hänen teoksensa ovat pääasiassa tonaalisia, ja ne jatkavat siltä osin romantiikan perinnettä, mutta ne sisältävät myös modernismiin kuuluvia atonaalisia ja kromaattisia aineksia. Modernistina hän oli varsin maltillinen mutta ei riittävän maltillinen neuvostohallinnolle. Hän yhdisteli musiikissaan hyvin dramaattisesti vastakkaisia tunnelmia, kuten syvää tragiikkaa ja kirpeää satiiria. Musiikissa on usein havaittavissa myös irvokasta huumoria. Šostakovitšin soitinnukset ovat tehokkaan yksinkertaisia.
Šostakovitšin teoksissa on havaittavissa selvä muutos kokeellisuudesta kohti konservatiivisuutta vuoden 1936 syytösten jälkeen. Kertomansa mukaan säveltäjä olisi ilman ”puolueen ohjausta” kyennyt loisteliaampaan ja sarkastisempaan ilmaisuun ja ideoidensa toteuttamiseen ilman turvautumista naamiointiin. Huolimatta lähes koko elämänsä aikana kohtaamastaan sensuurista hän pystyi mukautumaan rajoituksiin ja juuri ovelalla naamioinnilla ilmaisemaan teoksissaan muutoin mahdottomia asioita, kuten yhteiskuntakriittistä ivaa. Sitä on jossain määrin havaittavissa myös enemmän tai vähemmän pakon alaisena sävelletyissä teoksissa, kuten Stalinin kunniaksi tehdyissä hymneissä ja muissa viranomaisten tilaamissa, soveliaiksi katsotuissa töissä.
Pitkän uransa aikana Šostakovitš ehti säveltää runsaasti erityyppisiä teoksia. Hän oli yksi viimeisistä suurista sinfoniasäveltäjistä ja sävelsi valmiiksi 15 sinfoniaa. Šostakovitšin työtahti oli usein varsin nopea: esimerkiksi kahdeksannen sinfonian hän sävelsi hieman yli kuukaudessa ja kahdeksannen jousikvarteton vain kolmessa päivässä. Teokset ovat opusnumeroituja (1–147), ja lisäksi on useita opusnumerottomia teoksia sekä luonnoksia ja merkintöjä sävellyssuunnitelmista, jotka eivät koskaan valmistuneet.
Antero Kivi
Urheilu-ura
Kiven urheilu-ura päättyi Suomen Urheiluliiton määräämään kilpailukieltoon.
Dmitri Šostakovitš
Esittämättömät teokset
Venäläinen musiikintutkija Olga Digonskaja löysi vuonna 2006 Šostakovitšin viimeisen asunnon arkistoista Orango-nimisen oopperan vuodelta 1932. Brittiläinen säveltäjä Gerard McBurney viimeisteli 40-minuuttisen johdannon soitinnuksen. Teoksen kantaesitti 2. joulukuuta 2011 Los Angelesin filharmonikot johtajanaan Esa-Pekka Salonen. Ohjaus oli Peter Sellarsin. Šostakovitš sai oopperasta valmiiksi johdannon solisti-, kuoro- ja balettiosuuksineen, ja pianosäestys ennakoi orkestrointia. Libreton siihen tekivät kirjailija Aleksei Tolstoi ja toimittaja Aleksandr Startšakov. Bolšoi-teatterin johto sai kuulla johdannon vuonna 1932, mutta asia jäi sikseen.
Kustantamo ja arkisto
Šostakovitšin leski Irina Šostakovitš pitää tekijänoikeustuloilla yllä DSCH-kustantamoa, joka julkaisee koko tuotannon uutena laitoksena, ja myös Šostakovitšin arkisto jäljennetään Pariisiin. Mukana työssä on tutkija Olga Digonskaja.
Šostakovitš näytelmissä ja elokuvissa
Dmitri Šostakovitšista on tehty useita dokumenttielokuvia. Vuonna 2006 valmistui Oksana Dvornitšenkon ja Helga Landauerin elokuva A Journey of Dmitry Shostakovich.
Benjamin Henrichs
Benjamin Henrichs (s. 23. helmikuuta 1997 Bocholt) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Molempijalkainen Henrichs on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Henrichs on Bayer 04 Leverkusenin kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueen paidassa Bundesliigassa elokuussa 2015 tullessaan vaihdosta kentälle Karim Bellarabin tilalle Borussia Dortmundia vastaan. Elokuussa 2018 hän siirtyi ranskalaisseura Monacoon ja sieltä heinäkuussa 2020 lainalle RB Leipzigiin, jonka omistukseen hän siirtyy heinäkuussa 2021.
Henrichs on pelannut kauden 2020–2021 loppuun mennessä Ranskan Ligue 1:ssä 35 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja Saksan Bundesliigassa 127 ottelua, joissa tehnyt viisi maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 25 ottelua ja Eurooppa-liigassa seitsemän. Hän voitti Leipzigissa Saksan cupin 2022 ja 2023.
Henrichs on pelannut Saksan nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2014 alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän toimi Saksan kapteenina ja teki yhden maalin. Saksan ykkösjoukkueessa hän teki debyyttinsä 11. marraskuuta 2016 San Marinoa vastaan. Tämän jälkeen hän on pelannut kaksi maaottelua vuosina 2017, 2020 ja 2022 sekä kolme maaottelua vuonna 2023.
Alexander Kerfoot
Alexander Kerfoot (s. 11. elokuuta 1994 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Arizona Coyotesin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kerfoot osaa pelata myös laidassa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hän on luotettava ja monikäyttöinen hyökkääjä, jolla on korkea peliäly. Kerfootin voi sijoittaa mihin tahansa hyökkääjän rooliin, hän on vahva maalinedessä ja Kerfootilla on myös hyvä pelintekijän ominaisuuksia. Hän ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja Kerfootin tulisi lisätä voimaa.
Seuraura
Kerfoot aloitti jääkiekkoilun kotikaupungissaan Brittiläisen Kolumbian Vancouverissa. Seattle Thunderbirds varasi hänet 254. pelaajana WHL:n varaustilaisuussa 2009. Kerfoot ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Kerfoot pelasi kaksi seuraavaa kautta Brittiläisen Kolumbian alueellista BCMML-juniorisarjaa Vancouver North West Giantsin joukkueessa. Kaudella 2010–2011 hän voitti koko sarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 36+72=108. Kerfoot voitti myös pudotuspelien pistepörssin tehoilla 6+6=12. Hän voitti BCMML:n mestaruuden. Kerfoot voitti myös Telus Cup -lopputurnauksen pistepörssin tehoilla 9+13=22 sekä jakoi maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Jackson Houckin kanssa ja syöttöpörssin voiton joukkuetoverinsa Sam Reinhartin kanssa. Hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kerfoot debytoi kauden aikana myös BCHL-junioriliigan Coquitlam Expressissä.
Varsinaisella BCHL:n tulokaskaudellaan 2011–2012 Kerfoot teki Coquitlam Expressissä 51 runkosarjaottelussa tehot 25+44=69 ja kuudessa playoff-ottelussa neljä maalia. Hän oli runkosarjassa joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin toisen sijan Brady Shaw'n kanssa edellään vain Alex Petan. Pudotuspeleissä Kerfoot oli Expressin paras maalintekijä. Hänet valittiin kauden päätteeksi BCHL:n urheiluhenkisimmäksi pelaajaksi, vuoden tulokkaaksi, Coastal Divisionin ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen.
New Jersey Devils varasi Kerfootin viidennellä kierroksella 150. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän pelasi kaudella 2012–2013 Coquitlam Expressin BCHL-joukkueessa vain 16 ottelua loukkaantumisen vuoksi. Vuodet 2013–2017 Kerfoot kävi Harvardin yliopistoa. Hän oli Freshman -vuotenaan 2013–2014 joukkueensa kolmanneksi paras maalintekijä kahdeksalla osumallaan. Sophomore -vuotenaan 2014–2015 Kerfoot oli Harvardin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 8+22=30. Hän voitti kauden päätteeksi ECAC Hockeyn mestaruuden. Junior -vuotenaan 2015–2016 Kerfoot oli joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Jimmy Veseyn jälkeen tehoilla 4+30=34. Hänet valittiin kauden päätteeksi ECAC:n kolmanteen tähdistökentälliseen. Senior -vuotenaan Kerfoot nousi Harvardin kapteeniksi. Hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Tyler Moyn kanssa tehoilla 16+29=45, joilla he jakoivat koko ECAC:n pistepörssin kolmannen sijan. Kerfoot voitti kauden päätteeksi sarjan mestaruuden. Hänet valittiin ECAC:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kerfoot oli myös ehdolla koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinnon vei kuitenkin Denverin puolustaja Will Butcher.
Kerfoot ei tehnyt missään vaiheessa tulokassopimusta hänet varanneen New Jersey Devilsin kanssa, vaan hän päätti hakea sopimusta rajoittamattona vapaana agenttina, kun Kerfootin NHL-varaus umpeutui elokuun 2017 puolivälissä. Oltuaan noin viikon ajan vapaana agenttina hän teki lopulta kaksivuotisen tulokassopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Kerfoot otti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan seuran NHL-joukkueen kauden 2017–2018 avauskokoonpanosta. Hän teki näin ollen NHL-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 5. lokakuuta 2017 vieraissa New York Rangersia vastaan. Kerfoot sai ottelussa jääaikaa 12.06 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Tyson Barrien tekemään maaliin. Kerfoot keräsi ottelusta teholukeman +2. NHL-uransa avausmaalin hän teki neljännessä ottelussaan 11. lokakuuta 2017 Boston Bruinsia vastaan.
Colorado kauppasi Kerfootin ja Tyson Barrien kesällä 2019 Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Nazem Kadriin ja Calle Roseniin.
Heinäkuussa 2023 Kerfoot teki vapaana agenttina Arizona Coyotesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä seitsemän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Kerfoot edusti Canada Westin joukkuetta alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuosina 2011 ja 2012, joista ensimmäinen turnaus päättyi kultaan ja jälkimmäinen turnaus hopeaan.
Muuta
Kerfootin pikkuveljet Colton ja Daniel ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Colton Kerfoot pelaa Harvardin yliopistojoukkueessa. Hän pelasi siellä Freshman -vuotenaan 2016–2017 samaan aikaan Alexander Kerfootin pelatessa omaa Senior -vuottaan joukkueen kapteenina. Veljesten isä Greg Kerfoot on MLS-liigassa pelaavan jalkapalloseura Vancouver Whitecaps FC:n osaomistaja.
Robin Lehner
Robin Lehner (s. 24. heinäkuuta 1991 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa NHL-seura Vegas Golden Knightsia. Isokokoisen Lehnerin vahvuuksiin kuuluu ketteryys, peittävyys ja poikittaisliikkeet.
Ura
Kaudeksi 2009–2010 Lehner siirtyi Pohjois-Amerikkaan OHL-junioriliigaan Sault Ste. Marie Greyhoundsin riveihin. Hän toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina ja pelasi myös sarjan tähdistöottelussa. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun AHL:ssä Binghamton Senatorsin riveissä. Maaliskuussa 2010 Lehner teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Hän aloitti kauden AHL:n puolella, mutta debytoi NHL:ssä pelaamalla neljä minuuttia lokakuussa 2010 Montreal Canadiensia vastaan. Hänestä tuli samalla 19-vuotiaana nuorin ruotsalaismaalivahti NHL:ssä.
Kaudeksi 2019–2020 Lehner siirtyi vapaana agenttina Chicago Blackhawksin riveihin yksivuotisella ja 5 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella. Siirtotakarajalla helmikuussa 2020 Lehner siirtyi Vegas Golden Knightsiin vaihdossa Malcolm Subbaniin, Stanislav Deminiin ja toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2020 varaustilaisuudessa. Lokakuussa 2020 Lehner teki Golden Knightsin kanssa viiden vuoden ja yhteensä 25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lehner joutuu lonkkaleikkaukseen syksyllä 2022 ja on sivussa peleistä todennäköisesti koko kauden 2022–2023.
Martti Miettinen
Martti Miettinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Usedom
Usedom on Itämeressä, Saksan ja Puolan pohjoisrannikolla Oderinhaffin edustalla sijaitseva saari. Suurin osa saaresta kuuluu Ostvorpommernin piirikuntaan Saksan Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa. Saari on pinta-alaltaan noin 445 neliökilometriä, josta 373 neliökilometriä sijaitsee Saksan ja 72 neliökilometriä Puolan puolella. Asukkaita Usedomissa on yhteensä 76 500, josta 31 500 asuu Saksassa ja 45 000 Puolassa. Saaren asukasluvultaan suurin kaupunki on Świnoujście. left|thumb|Saaren sijainti
Historia
Noin vuodesta 1000 vuoteen 1945 myös saaren itäinen, nykyisin Puolalle kuuluva alue oli saksankielinen. Itäinen puoli on ollut osa Puolaa vuodesta 1945 lähtien. Tuolloin alueen saksankielinen väestö karkotettiin Saksan puolelle. Saari on kuulunut myös Ruotsille, vuosina 1648–1720.
Toisessa maailmansodassa Luftwaffe testasi saaren Peenemünden kylässä ohjuksiaan ja rakettejaan, mukaan lukien V1- ja V2-ohjuksia. Toisen maailmansodan aikaan saarella oli myös Saksan keskitysleirejä.
USS Collett (DD-730)
USS Collett (runkonumero DD-730) oli Yhdysvaltain laivaston Allen M. Sumner -luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Yhdysvallat luovutti 4. kesäkuuta 1974 aluksen Argentiinalle, joka liitti sen laivastoonsa 1977 nimellä ARA Piedra Buena. Vuonna 1988 alus upotettiin maalilaivana.
Valmistus
Alus tilattiin Bath Iron Worksiltä Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 11. lokakuuta 1943. Alus laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1944 kumminaan rouva C. C. Baughman ja otettiin Yhdysvaltain laivaston palvelukseen 26. toukokuuta ensimmäisenä päällikkönään James D. Collett.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon. Alus saapui 16. lokakuuta 1944 Pearl Harboriin, josta se jatkoi edelleen liittyäkseen laivastoon. Alus saapui 3. marraskuuta Ulithiin aloittaen sotatoimet laivastossa osastossa, jota nimitettiin eri aikoina joko TF38:ksi tai TF58:ksi.
Alus osallistui ensimmäisen kerran sotatoimiin joutuessaan Luzonin ja Formosan taisteluiden aikana ilmahyökkäykseen. Marraskuusta 1944 aina tammikuuhun 1945 se tuki maajoukkojen etenemistä Leytellä sekä osallistui Lingayenin maihinnousun tulivalmisteluun. Tammikuussa aluksen suojaaman lentotukialusosaston lentokoneet aloittivat iskut Formosalle, Kiinan rannikolle ja Nansei Shotoon ja osasto siirtyi 16.–17. helmikuuta lähelle Japanin rannikkoa iskeäkseen Honshulle ennen siirtymistä Iwo Jiman ilmatueksi 20.–22. helmikuuta.
Lentotukialusten mukana alus palasi Japanin lähivesille lentokoneiden iskiessä 25. helmikuuta Honshulle ja USS Collett osallistui Okino Daito Shiman kohteiden tulittamiseen 2. maaliskuuta, jonka jälkeen se palasi lentotukialusten suojaksi Kyushulle ja eteläiselle Honshulle iskettäessä 18.–20. maaliskuuta. Aluksen suojaama lentotukialusosasto keskitti 23. maaliskuuta alkaen iskunsa Okinawalle, jonne noustiin maihin 1. huhtikuuta. Osaston jatkaessa ilmatukitoimintaa aina 24. huhtikuuta saakka. USS Collett upotti 18. huhtikuuta neljän muun hävittäjän ja lentotukialuskoneiden avustamana Japanin keisarillisen laivaston sukellusveneen I-56.
Käytyään levossa Ulithissa alus palasi TF58:aan 11. toukokuuta 1945. Alus suojasi lentotukialusosastoa 10. heinäkuuta – 15. elokuuta lentokoneiden iskiessä Japanin kotisaariin. USS Collett partioi laivueensa mukana Sagami Nadan läpi 22.–23. heinäkuuta, jolloin hävittäjät upottivat kohtaamansa japanilaiset kauppa-alukset. Vapauduttuaan partiotehtävistä ja lentotukialusten lopetettua maihinnousujen suojaamisen alus saapui Tokionlahdelle 14. syyskuuta, ja se lähti neljä vuorokautta myöhemmin Yhdysvaltain länsirannikolle huollettavaksi.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastossa, jossa se osallistui partiointiin ja erilaisiin harjoituksiin. Alus oli 1946–1947 Kauko-idässä, ja se oli asemapaikalla Korean sodan alkaessa kesäkuussa 1950. Aluksi alus partioi Pusanin rannikolla sijoitettuna Saseboon Japaniin, minkä jälkeen se suojasi saattueita Koreaan. 13. Syyskuuta alus matkasi Inchoniin aloittaen tulituen ampumisen ennen suunniteltua maihinnousua. Alukseen osui neljästi ja viisi sen miehistönjäsentä haavoittui. Alus palasi alueelle 15. syyskuuta maihinnousulaivaston mukana suojatakseen maihinnousua. Osallistuttuaan Wonsanin maihinnousuun 26. lokakuuta alus palasi San Diegoon 18. marraskuuta.
Collett aloitti uuden palvelusrupeaman Korean rannikolla 18. kesäkuuta 1951 suojaten TF 77:ää. Palveluksen aikana aluksen tehtävänä suojata lentotukialus osastoa Korean itärannikolle, Okinawan edustalla harjoitella sukellusveneidentorjuntaa, partioida Taiwaninsalmessa sekä tulittaa maakohteita pitkin Korean rannikkoa. Alus palasi Yhdysvaltoihin 17. helmikuuta 1952. Kolmas rupeama alkoi 29. elokuuta ja se päättyi 9. huhtikuuta 1953 vastasi toista.
Korean sodan päätyttyä alus palveli Kauko-idässä 1953–1954, 1954–1955, 1956, 1957 ja 1959. Alkuvuodesta 1960 aluksella aloitettiin modernisointi, joka kesti aina heinäkuuhun. Long Beachin edustalla alus kolaroi 19. heinäkuuta hävittäjä USS Ammenin kanssa, jolloin 11USS Ammenin miehistönjäsentä sai surmansa ja 20 loukkaantui. Pahoin vaurioituneesta keulastaan huolimatta USS Collett pääsi omin voimin satamaan, josta se siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alukselle asennettiin keskeneräisestä USS Seamanista irrotettu keula ja 5. marraskuuta korjattu alus lähti rannikkopartioon.
ARA Piedra Buena
right|pienoiskuva|ARA Piedra Buena (D-29) Collett myytiin 4. kesäkuuta 1974 Argentiinalle varaosiksi kahteen aiemman hankittuun vastaavaan alukseen. Alus hinattiin San Diegosta Puerto Belgranoon, jossa sen todettiin olevan riittävän hyvässä kunnossa kunnostettavaksi. Alus liitettiin laivastoon 17. toukokuuta 1977 nimellä ARA Piedra Buena. Alus osallistui Falklandin sotaan, jossa se saattoi muun muassa risteilijä ARA General Belgranoa kohtalokkaalla matkalla. Alus poistettiin alusluettelosta 18. helmikuuta 1985. ARA Esporan laukaisema MM38 Exocet -merimaaliohjus upotti aluksen 1988.
Hannu Litmanen
Hannu Litmanen (s. 10. syyskuuta 1958) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Vuosina 1980–1992 Litmanen pelasi SM-sarjassa ja Superpesiksessä 261 runkosarjaottelua kasvattajaseuransa Siilinjärven Ponnistuksen ja Siilinjärven Pesiksen joukkueissa. Ulkopelissä Litmasen pelipaikka oli kakkospolttajana. Litmanen valittiin 11 kertaa Itä–Länsi-otteluun ja 9 kertaa Liitto–Lehdistö-otteluun.
Hannu Litmasen veljiä ovat SiiPeä valmentanut Ilmo Litmanen ja Superpesiksessä pelannut Heikki Litmanen sekä veljenpoikiaan Superpesiksessä pelaavat Matias Litmanen ja Henri Litmanen.
Single
thumb|45-kierroksinen vinyylisingle.
Katja Seizinger
Katja Seizinger (s. 10. toukokuuta 1972, Datteln, Nordrhein-Westfalen, Saksa) on saksalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän on kaikkien aikojen menestynein saksalainen alppihiihtäjä.
Single
Single, arkikielessä myös ”sinkku”, on albumia lyhyempi äänite, jossa on yleensä yksi (tai harvoin kaksi) A-raitaa ja yksi tai useampi B-raita. Yleensä singlelevy saa nimensä A-raidalta, jonka arvellaan olevan erityisen menestyvä kappale. B-raidat voivat olla esimerkiksi remiksauksia tai live-esityksiä kyseisestä kappaleesta tai ennen julkaisemattomia kappaleita. Maailman kaikkien aikojen myydyin single on Bing Crosbyn ”White Christmas”, joka sisältää samannimisen klassikoksi muodostuneen joulukappaleen.
Katja Seizinger
Seizinger voitti kolme olympiakultaa (syöksylaskussa 1994 Lillehammerissa ja 1998 Naganossa sekä alppiyhdistetyssä 1998 Naganossa) sekä kaksi pronssia (super-G:ssä 1992 Albertvillessä ja suurpujottelussa 1998 Naganossa). Hän oli ensimmäinen alppihiihtäjä, joka on voittanut syöksykultaa kahdesti.
Single
Vinyylilevyn aikaan single tarkoitti käännettävää, kaksipuolista äänilevyä, jonka toisella puolella oli A-raita ja toisella puolella B-raita, mistä raitojen nimet ovat peräisin. Vinyylisinglelevy oli 12 tuuman LP-vinyylilevyä pienikokoisempi (viisi, seitsemän tai kymmenen tuumaa) ja se pyöri yleensä nopeudella 45 kierrosta minuutissa. Formaatin esitteli yhdysvaltalainen levy-yhtiö RCA vuonna 1949.
Katja Seizinger
Maailmanmestaruuden Seizinger voitti super-G:ssä Moriokassa vuonna 1993. Tämän lisäksi hän oli hopealla syöksylaskussa 1996 Sierra Nevadassa sekä alppiyhdistetyssä ja super-G:ssä Sestrieressä 1997.
Maailmancupin Seizinger voitti kausilla 1995–1996 ja 1997–1998. Super-G:ssä hän oli paras viidesti (1993–1996 ja 1998) ja syöksylaskussa neljästi (1992–1994 ja 1998). Kaikkiaan hän voitti 36 maailmancup-osakilpailua. Voitoista 16 hän saavutti syöksylaskussa, 16 super-G:ssä ja 4 suurpujottelussa. Vuonna 1997 hän voitti kuusi vauhtilajien maailmancup-osakilpailua peräkkäin: ennätys, johon aiemmin oli pystynyt vain Jean-Claude Killy vuonna 1967.
23. huhtikuuta 1999 Seizinger ilmoitti lopettavansa kilpailu-uransa.
Single
Vinyylilevyjen kulta-aikana singleillä ja albumeilla (LP-levyt) oli usein eri musiikkikappaleet. Esimerkiksi vuonna 1967 ilmestyneellä Beatlesin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -LP-levyllä ei ole samana vuonna ilmestyneen Penny Lane / Strawberry Fields Forever -singlen kumpaakaan kappaletta. Nykyään singlekappaleen, joka sisältyy myös albumille, on tarkoitus lähinnä tukea kyseisen albumin myyntiä. Singlen ansiosta kuluttajat voivat myös ostaa lempikappaleensa kokonaisen albumin asemasta.
CD-levyjen yleistyttyä 1980-luvulla CD-singlet olivat halkaisijaltaan pienempiä kuin CD-albumit (normaalikokoiset CD-levyt). Nykyiset CD-singlet ovat samankokoisia kuin CD-albumit (halkaisija 12 cm). Singlet erottaa albumeista usein kotelon perusteella, jonka paksuus on yleensä vain puolet normaalin CD-albumin muovikotelon paksuudesta. Toisinaan single voi olla pakattuna pelkkään pahvikoteloon.
Nykyisin kaupoissa myytäviä singlejä painetaan melko vähän. Levy-yhtiöt ovat suurimmaksi osaksi siirtyneet käyttämään ns. promosinglejä. Singlejä painetaan vähäinen määrä, ja niitä lähetetään esimerkiksi radioasemille.
Etelä-Koreassa singlealbumi on yksi tai kaksi kappaletta sisältävä fyysinen julkaisu erona digitaaliseen singleen, joka on vain kappale ilman fyysistä painosta.
Valter Vuoksi (jääkäri)
Valter Henrik Rafael Vuoksi oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muun muassa Vöyrin sotakoulussa.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat puuseppä Henrik Oskar Vuoksi ja Johanna Aleksandra Lindberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ester Irene Rindellin kanssa.
Opinnot
Vuoksi kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1908 ja liittyi Varsinaissuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla vuosina 1908 - 1915.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Vuoksi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hänet komennettiin 19. maaliskuuta 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomeen hän hiihti huhtikuussa Uumajasta Suomen puolelle ja matkusti sen jälkeen Helsinkiin, missä santarmit pidättivät hänet 13. toukokuuta 1916 Helsingin rautatieasemalla. Hänet passitettiin vielä saman kuun aikana Pietariin Spalernajan vankilaan. Spalernajasta hän vapautui Venäjän vallankumouksen puhjettua 12. maaliskuuta 1917. Suomeen palattuaan hän toimi kesän 1917 Jalasjärven elintarvelautakunnan palveluksessa ja perusti ja koulutti syksyllä vuonna 1917 suojeluskuntia Varsinais-Suomessa.
Fujiwara no Yoshifusa
thumb|Fujiwara no Yoshifusa Fujiwara no Yoshifusa (, 804 Kioto – 7. lokakuuta 872 Kioto) oli japanilainen Heian-kauden poliitikko ja hovimies. Hänen myötään alkoi Fujiwara-klaanin valtakausi Japanin hovissa.
Valter Vuoksi (jääkäri)
Suomen sisällissota
Vuoksi oleskeli sisällissodan puhjetessa Turussa, josta hän siirtyi 1. helmikuuta 1918 Huittisten Lauttakylään, missä hän koulutti suojeluskuntajoukkoja. Hän matkusti 14. helmikuuta 1918 Vöyriin, missä hän asettui Vöyrin sotakouluun. Sotakoulussa hänet määrättiin aluksi vääpeliksi 3:een ja maaliskuun alussa alkaen 8. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa ja Messukylässä sekä Tampereella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Vuoksi palveli sisällissodan jälkeen edelleen Vöyrin sotakoulussa, josta hänet siirrettiin 28. kesäkuuta 1918 alkaen 2. Divisioonaan. Armeijasta hän erosi sairauden takia loppukesästä vuonna 1918. Hän liittyi saman vuoden joulukuun alussa Suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Oriveden suojeluskuntaan. Orivedeltä hänet määrättiin 1. huhtikuuta 1919 alkaen Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin sotilasohjaajaksi. Suojeluskunnista hän erosi 31. heinäkuuta 1919, jonka jälkeen hän siirtyi 15. lokakuuta 1919 alkaen etsivän keskuspoliisin Maarianhaminan alaosaston palvelukseen, mistä hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1922 etsivän keskuspoliisin Viipurin alaosaston päälliköksi. Viipurin etsivän keskuspoliisin osastonpäälliköksi hänet nimitettiin 1. lokakuuta 1929. Hän kuoli sydäntautiin 8. heinäkuuta 1932.
Fujiwara no Yoshifusa
Yoshifusa oli Fujiwara no Fuyutsugun poika ja naimisissa vuodesta 814 lähtien keisari Sagan tyttären kanssa. Fujiwara-klaanin asema hovissa voimistui 800-luvun alkupuolella pääasiassa siksi, että klaanin naisia valittiin keisarien aviopuolisoiksi. Yoshifusa nimitettiin vuonna 857 vaikutusvaltaiseen suurministerin (dajō daijin) virkaan. Hän naitti tyttärensä sisarenpojalleen keisari Montokulle; keisari sai pojan, ja Yoshifusa nosti tuolloin vielä yhdeksänvuotiaan lapsen valtaistuimelle keisari Seiwana ja nimitti itsensä sijaishallitsijaksi (sesshō). Hänestä tuli Japanin historian ensimmäinen sesshō, joka ei ollut keisariperheestä, ja hän aloitti samalla tavan nimittää sesshō-sijaishallisijoita alaikäisille keisareille.
Fujiwara no Yoshifusa tunnettiin myös nimillä Somedono no Daijin tai Shirakawa-dono.
In the Cinema
In the Cinema on helsinkiläisen rockyhtye Silent Screamin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2010. Albumin kappaleesta "In the Cinema" on tehty myös musiikkivideo.
Chuck Reed
pienoiskuva|Chuck Reed vuonna 2009. Charles Rufus ”Chuck” Reed (s. 15. elokuuta 1948) on yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko. Hän toimi San Josén kaupungin pormestarina vuodesta 2007 lähtien vuoteen 2014.
Port Arthurin piiritys
Port Arthurin piiritys oli Japanin sotatoimi Venäjän–Japanin sodan aikana. Japanilaiset piirittivät Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohtaa Port Arthuria vuodesta 1904 tammikuuhun 1905. Japanilaisten onnistui estää venäläisten laivojen pako ja tuhota satamassa olleet alukset, mutta he kärsivät myös suuria tappioita veristen ja hitaasti edenneiden maataistelujen aikana.
Tausta
Venäjän ja Japanin sodan sytyttyä japanilaiset kuljettivat kenraali Kuroki Tamemoton komentaman 1. armeijan Koreaan, josta se eteni edelleen Koreaa ja Mantšuriaa erottaneelle Jalujoelle. Joen toisella puolella heitä vastassa oli venäläisjoukkoja, jotka japanilaiset yrittivät saartaa vappuna alkaneessa hyökkäyksessä venäläisten selustaan. Puolustajien onnistui kuitenkin vetäytyä ja välttää saarrostus. Port Arthur saarrettiin lopulta kenraali Yasukata Okun johtamien japanilaisten noustua maihin Liaotungin niemimaalla. Venäläisten ylipäällikkö, varakuningas Jevgeni Aleksejev pakeni pohjoiseen, ja Port Arthuriin jäi Wilgelm Witthöftin (Vitgeft) komentama laivasto-osasto sekä linnoituksen komentaja Anatoli Stössel.