cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Team Unique
Historia
Team Unique perustettiin vuonna 1993 ja se on ollut SM-seniorisarjassa kaudesta 1995–1996 lähtien. Vuonna 1996 tuli SM-pronssia ja 1997 ja 1998 joukkue ei päässyt mitaleille, mutta siitä eteenpäin vuoteen 2013 asti joukkue sijoittui (vuodesta riippuen kolmesta viiteen joukkuetta käsittäneessä) seniorisarjassa pääsääntöisesti kolmanneksi – joukkue pääsi kiilaamaan Rockettesin ja Marigold IceUnityn väliin hopealle vain vuosina 2003, 2007 ja 2009. SM-kilpailuja edeltävissä, MM-kilpailupaikat määräävissä kaksissa SM-valintakilpailuissa Team Unique on harvakseltaan kiilannut Rockettesin ja Marigold IceUnityn väliin, mutta voitti ensimmäistä kertaa SM-valintakilpailut 6.–7.1.2007 Helsingissä (2. valinnat) pistein 195,93. Toisen kerran joukkue otti ykkössijan SM-valintakilpailuissa loka–marraskuussa 2008 (1. valinnat) pistein 204,26. Yleisradio luonnehti kautta 2011–2012 yleisesti joukkueen irtautumiseksi pronssimitalistin roolista, sillä se sijoittui toiseksi kummissakin valintakilpailuissa. Joukkue kuitenkin sijoittui kauden SM-kilpailuissa kolmanneksi ja ei päässyt kolmien kilpailujen sijapainotusten vuoksi maailmanmestaruuskilpailuihin. Seuraava kausi, 2012–2013, oli kuitenkin Team Uniquelle historiallinen – ensimmäisissä SM-valintakilpailuissa joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta voitti Finlandia Trophyn, toiset SM-valintakilpailut, Cup of Berlinin, French Cupin, historiansa ensimmäisen Suomen-mestaruuden ja lopulta huhtikuussa 2013 maailmanmestaruuden. Joukkue voitti kaudella 2019–2020 Kansainvälisen Luisteluliiton (ISU) ensimmäistä kertaa järjestämän Challenger-sarjan (neljä kilpailua, joista kukin joukkue saattoi osallistua kahteen). Joukkueella oli samana vuonna maailman kärkitulos sekä yleiskilpailussa että lyhyt- ja vapaaohjelmassa. Joukkue valittiin edustamaan Suomea MM-kilpailuihin Lake Placidiin, mutta koronaepidemian takia kilpailut peruttiin.
Adina Pintilie
Ura
Adina Pintilie opiskeli Bukarestissa teatteritaiteiden ja elokuvaamisen kansallisyliopisto, mistä hän valmistui vuonna 2008. Hänen esikoiselokuvansa oli keskipitkä dokumentti Nu te supara, dar... vuodelta 2007. Sitä esitettiin yli 50 elokuvajuhlalla. Lyhytelokuva Balastiera #186 puolestaan valmistui 2008 ja keskipitkä näytelmäelokuva Oxigen vuonna 2010. Lyhytelokuvasta Diary #2 Pintilie voitti vuonna 2013 Oberhausenin kansainvälisten lyhytelokuvajuhlien Zonta-palkinnon.
Team Unique
Historia
Joukkueen pitkäaikaisena valmentajana on toiminut Mirjami Penttinen, jonka Suomen Taitoluisteluliiton kurinpitolautakunta asetti tammikuussa 2020 vuoden kilpailukieltoon urheilun eettisten sääntöjen rikkomisesta. Penttisen kerrotaan käyttäneen toistuvasti valmennettaviaan kohtaan epäasiallista kieltä, huutaneen, nöyryyttäneen ja kehottaneen valmennettaviaan muun muassa tappamaan itsensä.
Adina Pintilie
Ura
Pintilien ensimmäinen kokopitkä elokuva oli Nu mă atinge-mă, joka sai vuonna 2018 Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon Kultaisen karhun. Nu mă atinge-mă on kokeellinen elokuva, jonka teemana on seksuaalinen läheisyys ja siihen liittyvät pelot. Pintilien itsensä mukaan elokuvan tarkoituksena on ”kutsua katsoja vuoropuheluun” avoimista tulkoinnoista, joita se esittää seksistä, vammaisuudesta ja estoista.
Pintilien elokuvat tunnetaan kokeellisuudestaan. Hän on pyrkinyt hämärtämään elokuvissaan dokumentin, fiktion ja kuvataiteen välistä rajaa. Pintilien elokuvissa on tunnistettava visuaalinen tyyli, jossa hän on kokeillut erilaisia visuaalisen kielen elementtejä. Pintilien elokuvien teemoissa yhdistyy psyyken tutkimus.
Merijalkaväen mies
Merijalkaväen mies (Jarhead) on Sam Mendesin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2005. Se perustuu Yhdysvaltain merijalkaväen entisen tarkka-ampujan Anthony Swoffordin samannimiseen romaaniin, joka kertoo hänen kokemuksistaan Persianlahden sodassa.
Elokuvan pääosissa nähdään Jake Gyllenhaal ja Peter Sarsgaard sekä Oscar-palkitut Chris Cooper ja Jamie Foxx.
Elokuvan alkuperäinen englanninkielinen nimi (Jarhead) tulee merijalkaväen sotilaista käytetystä alatyylisestä nimityksestä.
Juoni
pienoiskuva|vasen|Irakilaisten tuleen sytyttämiä öljylähteitä vuonna 1991. Anthony “Swoff” Swofford (Jake Gyllenhaal) käy Yhdysvaltain merijalkaväen koulutuksen ja hänet sijoitetaan Camp Pendletonin tukikohtaan Kaliforniassa. Ylikersantti Sykes (Jamie Foxx) laittaa hänet edelleen ankaralle tarkka-ampujakurssille. Vaikka monet muut luovuttavat, Swofford pääsee lopulta kurssista läpi. Hänen parinaan toimii Alan Troy (Peter Sarsgåard).
Persianlahden sodan sytyttyä Irakin hyökättyä Kuwaitiin Swofford ja muut sotilaat lähetetään Arabian niemimaalle valmistautumaan Yhdysvaltojen iskuun Irakia vastaan. Valmisteluissa kestää kuukausia ja tylsistynyt Swofford järjestää sääntöjen vastaisen joulujuhlan. Hänen vartiovuoroaan korvaava Fergus O’Donnell (Brian Geraghty) sytyttää vahingossa tuleen valorakettilaatikon herättäen koko yksikön. Ylikersantti Sykes saa selville tapahtumien kulun ja Swofford alennetaan korpraalista sotamieheksi. Rangaistukseen kuuluvat myös alempiarvoiset tehtävät ja samalla Swofford alkaa epäillä hänen kotimaahan jääneen tyttöystävänsä pettävän häntä. O’Donnellia syyttävä Swofford kohtaa tämän ensin häntä aseella osoittaen, mutta kääntäen aseen ympäri vaatien tätä ampumaan itsensä.
Yhdysvaltojen hyökkäys alkaa lopulta 17. tammikuuta 1991. Merijalkaväki etenee kohti Kuwaitin ja Saudi-Arabian rajaa. Swoffordille paljastuu, että Troylla on rikosrekisteri, joka tarkoittaa hänen erottamistaan palveluksesta kunhan he pääsevät kotiin. Joukkojen edetessä he eivät kohtaa lainkaan vastarintaa. Ilmavoimat tekevät tosin vahingossa hyökkäyksen omia joukkojaan vastaan. Pian saavutaan niin sanotulle Kuoleman moottoritielle, jolla lojuu kasoittain tuhoutuneita irakilaisia ajoneuvoja ja kaatuneiden ruumiita. Irakilaiset ovat vetäytyessään sytyttäneen alueen öljylähteet tuleen, mikä aiheuttaa öljysateen taivaalta.
Tuotanto
pienoiskuva|[[Anthony Swofford.]] Anthony Swofford oli liittynyt merijalkaväkeen 18-vuotiaana 1989. Hänet lähetettiin Saudi-Arabiaan hieman sodan alun jälkeen. Sodan aikana hän toimi tarkka-ampujana 7. merijalkaväkidivisioonassa, mutta ei pääse kokemaan varsinaisia taisteluja. Hänen muistelmansa Jarhead: A Marine Chronicle of the Gulf War and Other Battles julkaistiin hieman ennen Irakin sodan syttymistä vuonna 2003. Kirjasta tuli kriitikoiden ylistämä bestseller. Hän myi sen elokuvaoikeudet 2 miljoonan Yhdysvaltain dollarin hintaan Douglas Wickille ja hänen vaimolleen Lucy Fisher. Unversalilta saatiin 70 miljoonan dollarin budjetti. Käsikirjoituksen laati William Broyles Jr. ja se valmistui alkuvuodesta 2004. Ohjaajaksi palkattiin Sam Mendes. Pääroolin sai lopulta Jake Gyllenhaal. Muita harkittuja näyttelijöitä olivat esimerkiksi Christian Bale, Emile Hirsch ja Leonardo DiCaprio. Yhdysvaltain puolustusministeriö kieltäytyi tukemasta elokuvaa, koska sen käsikirjoitusta ei pidetty oikeanlaisena "sotilaselämän kuvauksena".
Kuvaukset alkoivat tammikuussa 2005 ja päättyivät toukokuussa. Camp Pendeltonin kohtaukset kuvattiin osittain toiminnansa päättäneellä George Air Force Base-tukikohdalla Kaliforniassa. Saudi-Arabian kohtaukset kuvattiin Kalifornian osavaltionyliopisto Channel Islandsin Grand Salonilla. Viimeiset kuvaukset tehtiin hiekkadyyneillä North Algodones Dunes Wilderness Area-suojelualueella Kalifornian kaakkoisosassa.
Greer Garson
Eileen Evelyn Greer Garson (29. syyskuuta 1904 Lontoo, Britannia – 6. huhtikuuta 1996 Dallas, Texas, Yhdysvallat) oli englantilainen näyttelijä. Hän sai vuonna 1943 parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolista elokuvassa Rouva Miniver (1942). Vuonna 1961 hän sai Golden Globe -palkinnon.
Merijalkaväen mies
Vastaanotto
Merijalkaväen mies sai ensi-iltansa viikonloppuna 4.–6. marraskuuta 2005. 14-viikon esitysten aikana elokuva tuotti kotimaassa 62,6 miljoonaa dollaria ja ulkomailla 34,2 miljoonaa dollaria, eli yhteensä 96,8 miljoonaa. Tuotantoyhtiö Universal teki tuloina noin 53,2 miljoonaa dollaria, eli elokuva sen kaikki kulut huomioon ottaen teki noin 100 miljoonaa dollaria tappiota. Kotivideomarkkinoilla elokuva tuotti kuitenkin vielä 52 miljoonaa dollaria, mikä tasoitti yhtiön tappioita.
Greer Garson
Garson opiskeli Lontoossa ja Grenoblessa. Hän työskenteli ensin mainosalalla ja esiintyi harrastajateatterissa ennen kuin 24-vuotiaana ryhtyi päätoimiseksi näyttelijäksi. Hän esiintyi Briminghamissa ja sitten Lontoossa, josta MGM:n Louis B. Mayer löysi hänet ja palkkasi elokuviinsa. Greer Garson muistetaan parhaan naispääosan Oscarin saaneesta roolisuorituksesta elokuvassa Rouva Miniver (Mrs. Miniver, 1942).
Greer Garsonilla on tähti Hollywood Walk of Famella.
Merijalkaväen mies
Vastaanotto
Elokuva jakoi kriitikoiden mielipiteitä. Esimerkiksi elokuvan näkökulmaa "jalon sotilaan" myyttiin kiiteltiin. Toisaalta jotkin kriitikot sanoivat elokuvaa "rajoittuneeksi" ja kuinka se kuvaa vain "nihilistisen meriljalkaväen sotilaan" näkökulmaa itse sodan laajemman käsittelyn puuttuessa.
Yhdysvaltain merijalkaväki kritisioi elokuvan käsikirjoitusta ja sen kuvausta merijalkaväen sotilaan elämästä virheelliseksi. Tietyt entiset sotilaat kritisoivat elokuvan eri kohtauksia, joiden tapahtumista pidettiin "epätodennäköisenä". Erikseen mainittiin esimerkiksi sodan jälkeinen kohtaus, jossa sotilaat tanssivat nuotion ympärillä villisti taivaalle ampuen. Jotkin sotilaat myös kiittelivät elokuvassa kuvailtua veljeyttä sotilaiden välillä.
Volžsk
Volžsk on kaupunki, tasavallan alainen kaupunkipiiri ja samalla Volžskin piirin keskus Marin tasavallassa Venäjällä.
thumb|230px|left|Kulttuuritalo edustoineen Marinmaan Volžskissa thumb|230px|left|Moskeija Volžskissa Kaupungin asukasluku oli Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 55 659 ja ympäröivän Volžskin piirin 23 940.
Kaupunki sijaitsee noin 100 km pääkaupunki Joškar-Olasta Volgan varrella Kuibyševin tekojärven vasemmalla rannalla. Kaupungissa on rautatieasema ja sieltä on hyvät maantieyhteydet. Miljoonakaupunki Kazan sijaitsee vajaan 50 kilometrin päässä idässä.
Paikkakunta tunnetaan 1500- ja 1600-luvulta nimellä Lopatin tai Lopatino. Siitä tuli kaupunki 1940 nykyisellä nimellä.
Milan Ohnisko
thumb|Milan Ohnisko Milan Ohnisko (s. 16. kesäkuuta 1965 Brno) on tšekkiläinen runoilija ja toimittaja.
Amina Lawal
Amina Lawal Kurami (s. 1973) on nigerialainen yksinhuoltajaäiti. Hän sai kansainvälistä huomiota maaliskuussa 2002, kun islamilainen šariaoikeus Pohjois-Nigeriassa tuomitsi hänet kuolemaan kivittämällä. Tuomio luettiin huorinteosta, kun Lawal oli saanut avioliiton ulkopuolisen lapsen. Hän oli tullut raskaaksi jouduttuaan raiskatuksi. Raiskaaja sen sijaan ei saanut syytettä. Raiskaaja oli Lawalin oma aviomies, josta tämä oli tapahtuneen jälkeen eronnut.
Tapaus sattui pohjoisessa Katsinan osavaltiossa, jossa šarialakia on sovellettu vuodesta 2000.
Tapauksen johdosta Miss World -kilpailu, joka oli tarkoitus pitää Nigeriassa samana vuonna, siirrettiin protestina Lontooseen. Muitakin protesteja ilmeni. The Oprah Winfrey Show'ssa esitettiin tapauksesta erityisraportti, jossa kehotettiin ihmisiä lähettämään tuomiosta valitus Nigerian suurlähettiläälle Yhdysvaltoihin. Yli 1,2 miljoonaa viestiä lähetettiin.
Nelipäiväinen työviikko
Nelipäiväinen työviikko on ehdotus, jossa työviikko lyhennettäisiin viisipäiväisestä nelipäiväiseksi. Nelipäiväinen työviikko saattaa kasvattaa työntekijöiden tuottavuutta 20 prosentilla, mikä kompensoisi nelipäiväisen 32 viikkotunnin tuottavuuden vastaamaan 38,4 viikkotuntia verrattuna viisipäiväiseen 40 viikkotuntiin. Nelipäiväisen työviikon väitetään vähentävän työntekijöiden stressiä ja parantaa työntekijöiden työn ja elämän tasapainoa. Nelipäiväistä työviikkoa perustellaan tutkimuslöydöksellä, jonka mukaan ihminen on tuottava vain noin kolme tuntia työpäivän aikana.
Nelipäiväinen työviikko toteutettuna kolmipäiväisenä viikonloppuna on yksi helpoimmista tavoista vähentää kasvihuonekaasupäästöjä.
Ylen laskelman mukaan Suomessa 3 000 euron bruttopalkka putoaa neljän päivän työviikolle siirtyessä 600 euroa. Ansiotuloverotuksen progression ansiosta nettopalkka putoaa 327 euroa, ja yhden vapaapäivän hinnaksi tulee 81,75 euroa.
Venäjän pääministeri Dmitri Medvedev ehdotti nelipäiväistä työviikkoa vuonna 2019. Elokuun 2019 kyselytutkimuksessa 49 prosenttia taloudellisesti aktiivisesta kansasta kannatti sitä.
Meksikolainen miljardööri Carlos Slim Helu on vuonna 2014 ehdottanut kolmipäiväistä työviikkoa, jossa työpäivän pituus on 11 tuntia. Vuodesta 2014 lähtien noin 40 prosenttia Telmex- ja America Movil -yhtiöiden työntekijöistä on valinnut tämän työaikajärjestelyn.
Työntöalus
Työntöalusta eli työntäjää kutsutaan myös puskijaksi. Finnlines alkoi 1960-luvulla kehittää työntökytkyejärjestelmää, jolle annettiin nimi Finnpusku. Nimeäminen perustui siihen että haluttiin nimi, jonka vierasmaalainenkin pystyy lausumaan. Pusku-nimitys juurtui siitä hyvin myös suomenkieliseen käyttöön. Suomen ensimmäinen työntöalus ja kaksi työntöproomua tilattiin vuonna 1984 [1–4].
Kuljetusjärjestelmä
Työntöalus on kuljetusjärjestelmän osa, joka pyritään pitämään koko ajan liikenteessä. Se ottaa satamassa lastattavana olleen työntöproomun eteensä, vie sen määränpäähänsä ja jättää proomun satamaan purettavaksi lähtien itse kuljettamaan seuraavaa proomua. Hyvin yleinen on kolmen proomun järjestelmä, jossa työntäjän kuljettaessa yhtä proomua on kaksi proomua lastinkäsittelyssä linjan vastakkaisissa päissä. Näin kalliin, miehitetyn koneisto-osan satamassaoloaika jää lyhyeksi. Sataman rakenteetkin voivat olla yksinkertaisia, kun satamaan jäävän proomun lastinkäsittelyyn voi käyttää tavallista satamaa enemmän aikaa.
Koneisto-osan siirrolla alusyhdistelmän taakse voidaan ratkaista niitä ongelmia, joita on perinteisessä hinaaja–hinausköysi–proomu–yhdistelmässä: sen ohjailu on vaikeaa, yhdistelmä on pitkä ja vastuksen kasvaminen alentaa nopeutta ja kokonaishyötysuhdetta. Työntöaluksen ja proomun yhdistämisessä haasteellisinta on kytkentälaitteen suunnittelu merenkäynnissä liikkuvien alusten väliin.
Vaikka proomussa ei ole varsinaista kulkukoneistoa, siinä saattaa olla moottori, joka käyttää apupotkureita, jotta proomu voi liikkua omin avuin esimerkiksi suluissa. Moottoria saatetaan käyttää myös keulassa olevan ohjailupotkurin pyörittämiseen, proomun valaisemiseen sen ollessa irti työntöaluksesta tai pumppujen käyttämiseen. Työntöproomussa voi olla myös ohjaamo. Tällöin työntökytkyettä voidaan sähkökaapelin välityksellä ohjata proomun ohjaamosta, niin sanotusta toisio-ohjauspaikasta.
Työntöproomuliikenne soveltuu lyhyehköille reiteille, joissa satamassaoloaika on huomattava osa kokonaismatka-ajasta. Pitkillä reiteillä aika kuluu matkantekoon, jolloin satama-ajan merkitys vähenee. Proomuliikenne tarvitsee myös suuren ja ympärivuotisen tavaravirran, jonka tulisi olla sellainen, ettei tarvitse poiketa moneen satamaan; parhaassa tapauksessa satamia on kaksi eli vain reitin päätepisteissä. Suunnittelussa pyritään yleensä halpaan ja yksinkertaiseen järjestelmään eikä työntöalukselta edellytetä nopeakulkuisuutta. Työntökytkyeen nopeus on yleensä 12–15 solmua (22–28 km/h).
Kytkentärakenteet
Proomun ja työntöaluksen välisiä kytkentärakenteita on lukuisia erilaisia, mutta ne voidaan jakaa kahteen ryhmään:
Alukset
thumb|400px|Työntökytkye [[Mississippi (joki)|Mississippillä.]] Työntökytkye voi koostua lukuisista proomuista. Yhdysvaltain Mississippijoella ei ole Saint Louisiin alapuolella sulkuja, joten siellä saattaa yhdessä työntökytkyeessä olla 40–50 proomua. Proomut ovat yleensä 59,4 metriä pitkiä (195 jalkaa) ja 10,7 metriä leveitä (35 jalkaa). Saint Louisin yläpuolella on sulkuja ja siellä voi yhdessä kytkyeessä olla korkeintaan 17 proomua. Suurimmat Mississippillä käytettävät työntöalukset ovat 36–61 metriä pitkiä ja niiden kokonaisteho on suurimmillaan 7 700 kilowattia. Euroopassa Reinillä, Mainilla ja Tonavalla käytetään yleisesti Eurooppa-proomuja, joiden standardin loi vuonna 1970 Nautisch-Technische Kommission der Internationale Arbeitsgemeinschaft der Rheinschiffahrt. Proomujen pituus on 76,5 metriä ja leveys 11,0 tai 11,4 metriä. Proomussa voi kuljettaa 2,5 metrin syväyksellä 1 500–1 660 tonnia lastia. Työntöalus voi kuljettaa niitä enimmillään kuusi kappaletta kerrallaan, jolloin proomuja on kaksi rinnan ja kolme peräkkäin, kytkyeen pituus on noin 250 metriä. Alavirtaan kytkyeen muotona on usein kolme rinnan ja kaksi proomua peräkkäin, jolloin kytkyeen kokonaisleveys on 34,2 metriä. Kontteja Eurooppa-proomuun mahtuu 160–170 TEU.
ITB
Yhdysvaltain rannikkovartioston määräyksissä käytetään nimitystä ITB (integrated tug barge) sellaisesta kytkyeestä, jossa on erityisiä osia tai erityinen liitosjärjestelmä, jonka avulla kytkyeellä on paremmat kulkuominaisuudet kuin tavallisella hinaajan ja proomun yhdistelmällä.
Tällaiset eheät kytkyeet jaetaan kahteen ryhmään:
ATB (articulated tug barge) on teollisuuden käyttämä nimitys työntökytkyeestä, jossa työntöaluksen ja työntöproomun välinen liitos on joustava.
Historia
Työntöalusjärjestelmät ovat kotoisin Yhdysvaltain itärannikolta. Ensimmäinen kiinteästi toisiinsa liitettävä yhdistelmä oli newyorkilaisen suunnittelutoimiston Georg G. Sharpin luomus "Carport-G-1", joka valmistui vuonna 1950. Sen rakensi Christy Shipbuilding ja paikkana oli Sturgeon Bay Wisconsinissa. Yksipotkurinen, 19,5 metriä pitkä ja 927 kilowatin tehoinen työntöalus kuljetti 14 solmun (26 km/h) nopeudella 81,8 metrin pituista proomua. Chicagolainen Cargo Carriers kuljetti yhdistelmällä viljaa ja ruokaöljyä Suurilta järviltä New Yorkiin. Vuonna 1960 yhdistelmän osti Aztec Trading ja se siirtyi Georgian Savannahin ja Brasilian väliseen liikenteeseen Aztec/Chief-nimisenä.
Rautaruukki Oy
Vuonna 1987 laskettiin ensimmäiset Rautaruukin puskuproomuyhdistelmät vesille. Aluksia valmistui aluksi kolme: proomut Tasku ja Kalla sekä puskija Rautaruukki. Vuotta myöhemmin valmistui kolmas proomu, Baltic ja toinen puskija, Finn. Puskijat rakensi Hollming, proomut teetettiin Espanjassa, ja ne asetettiin liikenteeseen Luulajan ja Raahen sekä Koverharin rautatehtaiden välille.
Proomuissa on lastitilan molemmin puolin alas laskettavat kiinteät ajorampit, joiden kautta malmirikaste lastataan irrallisena kauhakuormaajien avulla. Puskija ja proomu kytketään yhteen puskijan sähköverkosta voimansa saavien hydraulisten tunkkien avulla.
Muut varustamot
Myöhemmin myös muut suomalaiset varustamot ovat rakennuttaneet työntöaluksia. Niille ei ole rakennettu uusia puskijoita, vaan ne on muutettu käytetyistä hinaajista. Nesteen laivastoon kuuluvat hinaajusta muunnetut puskijat Aulis ja Kari, sekä bitumiproomut Bitpro I ja II. Entinen Helsingin satamajäänmurtaja Teuvo muutettiin vuonna 1994 puskijaksi nimellä Mega ja se sai parikseen työntöproomun Motti.
Luba Orgonášová
Luba Orgonášová (s. 22. tammikuuta 1961 Bratislava) on slovakialainen sopraano, joka on saavuttanut menestystä niin oopperassa kuin konserttilavoillakin. Hän opiskeli kotikaupunkinsa konservatoriossa ja musiikkiakatemiassa ja esiintyi Bratislavassa, Prahassa ja Berliinissä ennen siirtymistään kolmeksi vuodeksi Wienin Volksoperiin 1988.
Pallepähkämöt
Pallepähkämöt (Betonica) on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Suvussa on kymmenen lajia, joita esiintyy Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja osassa Aasiaa. Pallepähkämöiden tyypillisen lehtimuodon mukaan on nimetty joukko muiden sukujen kasveja, sillä lajinimi betonicifolia juontuu Betonicasta.
Janez Brajkovič
Janez Brajkovič (s. 18. joulukuuta 1983 Metlika, Jugoslavia) on slovenialainen maantiepyöräilijä, joka edustaa kotimaansa tallia Adria-Mobilia.
Pallepähkämöt
Lajeja
Useimmat lajit on 2000-luvun alussa sijoitettu pähkämöiden eli saumapähkämöiden (Stachys) sukuun.
Janez Brajkovič
Brajkovič voitti vuonna 2004 alle 23-vuotiaiden maantieaika-ajon maailmanmestaruuden Veronassa sekä sijoittui hopealle ikäluokan EM-kilpailujen aika-ajossa. Seuraavana vuonna hän oli 23-vuotiaiden EM-kilpailujen aika-ajossa pronssilla. Aika-ajon sotilaiden maailmanmestaruuden hän voitti 2005, 2006 ja 2008.
Brajkovič aloitti ammattilaisuransa Discovery Channel -tallissa heinäkuussa 2005. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui yhdenneksitoista maantieajon MM-kilpailussa. Vuonna 2006 Brajkovič sijoittui viidenneksi niin Georgian, Katalonian kuin Sveitsinkin ympäriajoissa. Lisäksi hän voitti Georgian ympäriajon nuoren kilpailun.
Brajkovič sijoittui Espanjan ympäriajon 2006 viidennellä etapilla, kilpailun ensimmäisellä vuoriosuudella, toiseksi hävittyään loppukirin Danilo Di Lucalle. Seitsemännen etapin neljännen tilan jälkeen hän siirtyi kokonaiskilpailun kärkeen ja kantoi johtajan kultaista paitaa kahden osuuden ajan. Vuoden 2007 Tirreno-Adriaticossa Brajkovič sijoittui viidenneksi. Saman vuoden huhtikuussa hän saavutti ammattilaisuransa ensimmäisen voiton oltuaan paras Georgian ympäriajossa – lisäksi hän voitti nuorten kilpailun.
Brajkovič edusti kaudet 2008–2009 Astana-tallia. Vuonna 2008 hän oli kolmas Saksan ympäriajossa ja kahdeksas MM-kilpailujen aika-ajossa. Lombardian ympäriajossa hän sijoittui Damiano Cunegon jälkeen toiseksi kukistettuaan loppukirissä Rigoberto Uranin. Brajkovič oli vuonna 2009 Italian ympäriajossa kahdeksastoista ja voitti Slovenian aika-ajomestaruuden. Mendrision MM-kilpailuissa hän sijoittui aika-ajossa kuudenneksi.
Brajkovič siirtyi kauden 2010 alusta Team RadioShack -joukkueeseen. Hän sijoittui samana vuonna viidenneksi Tour de Romandien kokonaiskilpailussa. Kesäkuussa Brajkovič voitti Critérium du Dauphinén kokonaiskilpailun sekä aika-ajona käydyn kolmannen etapin. Hän voitti 2011 Slovenian aika-ajomestaruuden ja oli Kööpenhaminan MM-kilpailujen aika-ajossa neljästoista.
Brajkovič palasi Astana-talliin kaudelle 2012. Hän voitti kolmannen etapin Katalonian ympäriajossa ja Slovenian ympäriajon kokonaiskilpailun. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui yhdeksänneksi ja Lontoon olympialaisten aika-ajossa kymmenenneksi. Hän oli Vuelta a Burgos -kilpailussa kolmas 2014.
Brajkovič edusti yhdysvaltalaista UnitedHealthcare Pro Cycling Teamia vuosina 2015–2016, Bahrain-Merida 2017 ja Adria-Mobilia vuodesta 2018.
Erna Gräsbeck
Gräsbeck levytti suomalaisia lauluja kolmeen otteeseen, 1912, 1913 ja 1925. Hän esiintyi myös ulkomailla, Italiassa ja Saksassa. Gräsbeck sai Pro Finlandia -palkinnon 1948.
Gräsbeckin puoliso oli vuodesta 1929 maanmittausinsinööri Niklas Järnefelt (k. 1932).
Aitosudenkorennot
Aitosudenkorennot (Anisoptera), aikaisemmalta nimeltään erilaissiipiset, ovat sudenkorentojen toinen alalahko, toisen ollessa hentosudenkorennot (Zygoptera). Alalahkon lajit ovat keskikokoisia tai suuria hyönteisiä, joilla on kaksi siipiparia, pidentynyt takaruumis ja suuret silmät. Aitosudenkorennot erottaa hentosudenkorennoista helposti: siivet pidetään levossa useimmiten levitettyinä, verkkosilmät ovat suuret, ruumis on tukeva ja etu- ja takasiipien tyvet ovat erilaiset. Myös siipisuonitus on aitosudenkorennoilla erilaistuneempi.
KNM Lougen
KNM Lougen valmistui Tanskan kuninkaallisen laivaston Lougen-luokan nimikkoaluksena 1800-luvun alussa. Alus oli Tanskan laivastossa vuoteen 1814, jolloin se siirrettiin Norjan laivastolle. Tanskan laivastossa ollessaan alus osallistui kahteen meritaisteluun. Se palveli Norjassa vuoteen 1825, jolloin se myytiin Saksaan. Alus tuhoutui 1881 lähellä Bremerhavenia.
Aitosudenkorennot
Aitosudenkorennot ovat hentosudenkorentoja nuorempi ja suurempi alalahko.
KNM Lougen
Valmistus
Laivastoarkkitehti Ernst Stiboltin suunnittelema alus tilattiin Nyholmin laivastontelakalta Kööpenhaminasta. Se laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1805.
Aitosudenkorennot
Suomessa esiintyvät aitosudenkorennot
thumb|230px|[[Kirjoukonkorento (Aeshna cyanea)]]
Varsinaiset sudenkorennot (Libellulidae) suvuittain
thumb|230px|[[Litteähukankorento, koiras (Libellula depressa)]]
KNM Lougen
Palvelus
Alus kohtasi 19. kesäkuuta Lindesnesin edustalla Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Seagullin, joka hakeutui taisteluun. Lougenin päällikkö Wulff pyrki pitämään alusten etäisyyden pitkänä, jotta hän voisi käyttää aluksensa 18 naulan tykkejä brittialuksen tykkien kantaman ulkopuolelta. Taistelu vei alukset rannikon tuntumaan, jolloin Kristiansandista saapui neljä tykkivenettä, joiden avustamana Seagull pakotettiin puoli tuntia myöhemmin antautumaan. Brittialuksella oli saanut surmansa kahdeksan miestä ja haavoittunut 20 mukaan lukien aluksen päällikkö Robert B. Cathcart. Hieman aluksen antautumisen jälkeen Seagull upposi, jolloin Lougenin lähettämästä valtausmiehistöstä osa sai surmansa. Myöhemmin tanskalaiset nostivat uponneen aluksen ja liittivät sen laivastoonsa.
Alus osallistui vielä 12. toukokuuta kahakkaan fregatti HMS Tribunen kanssa.
KNM Lougen
Norja irtautui Tanskasta Kielin rauhan perusteella, jolloin KDM Lougen siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä. Alus siirrettiin 1825 Scheldelle, jossa se haaksirikkoutui 1881 Bremerhavenin edustalla.
Sindar
Sindar (yksikössä sinda) ovat haltiakansa J. R. R. Tolkienin kirjoissa. He olivat ennen osa teleriä. Eräs teleriin aiemmin kuulunut kansa nandor olivat jääneet Sumuvuorten lähettyville sekä Ossiriandiin. Sindar muodostui kolmesta Beleriandiin jääneestä haltiakansasta: Círdanin johtama falathrim, pohjoisen mithrim ja Elwën johtama Edgalorin iathrim. Sindaria kutsutaan myös harmaahaltioiksi ja heistä tuli Keski-Maan suurin haltiakansa. He muodostivat Edgaloriin valtakunnan nimeltä Doriath, jonka kuninkaaksi nousi Elwë, jota alettiin kutsua nimellä Elu Thingol. Heidän kielensä on sindar.
Aiheesta muualla
Quendi Alver (Tolkien)
Asterix ja Obelix: Tehtävä Kleopatra
Asterix ja Obelix: Tehtävä Kleopatra (Mission Cléopâtre) on Ranskassa vuonna 2002 valmistunut, kaiken kaikkiaan toinen Asterix-elokuva, jota ei toteutettu animaationa.
Interaktiivinen tekniikka koulutuksessa -konferenssi
ITK – Interaktiivinen tekniikka koulutuksessa (vuodesta 1990 vuoteen 1999 Interaktiivinen teknologia koulutuksessa ) on Hämeenlinnassa Aulangolla vuosittain järjestettävä tieto- ja viestintätekniikan opetuskäyttöön liittyvä konferenssi.
Konferenssin ohjelma sisältää yhteisiä luentoja ja pienryhmille tarkoitettuja foorumeita, joita aiemmin kutsuttiin nimellä Areena. Tori on tarkoitettu ohjelmistojen, laitteiden ja pedagogisten konseptien esittelyyn. Lisäksi konferenssia edeltää erillinen työpajapäivä.
pienoiskuva|Wikimedia Finland ITK-konferenssissa vuonna 2014. Vuodesta 2008 ITK-konferenssin järjestäjiä ovat olleet mm. Hämeen kesäyliopisto, Tampereen yliopisto ja Hämeen ammattikorkeakoulu sekä opetus- ja kulttuuriministeriö, opetushallitus, Luokanopettajaliitto ry ja Matemaattisten Aineiden Opettajien Liitto MAOL. Kesällä 2018 Hämeen kesäyliopisto ilmoitti luopuvansa ITK-konferenssin järjestämisestä.
ITK-konferenssi järjestetään tieteellisistä konferensseista tutulla menetelmällä niin, että osallistujat lähettävät esitysehdotuksia joista vertaisarvioinnilla valitaan esitykset konferenssiohjelmaan. Konferenssin nykyiseen suunnitteluryhmään kuuluu asiantuntijoita mm. Suomen Akatemiasta, Aalto-yliopistosta, Otavan Opistosta, Suomen luokanopettajaliitosta, Opetusalan Ammattijärjestö OAJ:sta, Tampereen yliopistosta, Matemaattisten Aineiden Opettajien Liitto MAOL:sta, Helsingin yliopistosta, Business Finlandista, sekä Satakunnan ammattikorkeakoulusta.
Dromornis
Dromornis on sukupuuttoon kuollut lintusuku. Se kuuluu sorsalintujen lahkoon. Ne elivät mioseenikaudesta plioseenikauteen. Dromornis-suvun lajit olivat suuria lentokyvyttömiä lintuja, jotka kasvoivat jopa kolmimetrisiksi ja painoivat 500 kiloa.
KNM Langeland
Valmistus
Laivastoarkkitehti Ernst Stiboltin suunnittelema alus tilattiin Dorf Gårdenista Kielistä. Se laskettiin vesille 2. marraskuuta 1808.
KDM Langeland
Langeland, KDM Lügum ja KDM Kiel kohtasivat 31. heinäkuuta 1811 Britannian kuninkaallisen laivaston 12-tykkinen priki HMS Brev Dragerenin (luutnantti Thomas Barker Devon) ja 10-tykkinen kutteri HMS Algerinen (luutnantti John Aitkin Blow) Norjan rannikolla. Alivoimaiset brittialukset nostivat purjeet aloittaen paon, jonka aikana kummankin brittialuksen miehistöstä sai surmansa yksi mies ja lisäksi Brev Dragenin miehistöstä haavoittui kolme.
KNM Langeland
Kielin sopimuksen perusteella Norja irtautui Tanskasta, jolloin Langeland siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä.
Slaven Bilić
Slaven Bilić (s. 11. syyskuuta 1968 Split, Kroatia, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Helsingin yliopiston farmasian tiedekunta
Helsingin yliopiston farmasian tiedekunta on yksi Helsingin yliopiston yhdestätoista tiedekunnasta ja vastaa farmasian alan tutkimuksesta ja opetuksesta. Se on perustettu 1. tammikuuta 2004. Farmasian tiedekunta sijaitsee Viikin kampuksella.
Farmasian tiedekunta on koko olemansa olonsa ajan ollut laitokseton. Farmasian tiedekunnassa on kolme osastoa:
Slaven Bilić
Ura pelaajana
EM-kisojen hyvät esitykset saivat silloisen Everton-valmentaja Joe Roylen kiinnostumaan kroaattipuolustajasta, joka tekikin maaliskuussa 1997 sopimuksen Evertonin kanssa. Hän pelasi kuitenkin kauden loppuun West Hamissa ja siirtyi Evertoniin elokuussa 1997, kun Howard Kendall oli jo ottanut Roylen paikan päävalmentajana. Bilićin debyyttikautta Evertonissa varjostivat lukuisat varoitukset jotka pitivät hänet sivussa pelikentiltä.
Helsingin yliopiston farmasian tiedekunta
Tiedekunnassa toimii lisäksi englanninkielinen lääketutkimusohjelma Drug Research Program (DRP), joka yhdistää monitieteisesti alan tutkimusryhmiä.
Slaven Bilić
Ura pelaajana
Bilić kuului Kroatian maajoukkuemiehistöön myös MM-kisoissa 1998. Bilić muistetaan Kroatian pronssijuhliin päättyneistä kisoista eritoten tilanteesta, joka maksoi Ranskan Laurent Blancille finaaliesiintymisen. Bilić kaatui näyttävästi tilanteessa, jossa hänen ja Blancin välillä ei televisiokuvien mukaan ollut edes kontaktia.
Pirkko Törnqvist-Paakkanen
Törnqvist-Paakkanen suoritti vuonna 1982 Sibelius-Akatemian lauludiplomin ja sijoittui 1980-luvun alkuvuosina finalistiksi Lappeenrannan laulukilpailuissa, Timo Mustakallio -laulukilpailussa ja Belvedere-kilpailussa Wienissä, jossa hän harjoitti myös jatko-opintoja.
Törnqvist-Paakkanen on esittänyt Suomen Kansallisoopperassa Amelian roolia Verdin Naamiohuveissa 1989–1990, nimiosaa Puccinin Toscassa 1991–1992 ja 1995–1998, Maijan roolia Madetojan Pohjalaisissa 1992, kreivitär Almavivaa Mozartin Figaron häissä 1993, Lohengrinin Elsaa 1995 ja Madama Butterflyn nimiroolia 1999. Heinäkuussa 1997 hän vieraili Toscana Pekingin oopperan tuotannossa, jonka kapellimestarina oli Muhai Tang.
Slaven Bilić
Ura pelaajana
MM-kisojen jälkeen Bilić kärsi jalkavaivoista ja palasi kotimaahansa. Loukkaantumiset pitivät hänet sivussa Evertonin peleistä kauden 1998–1999 alussa, mutta paluunsa jälkeen hän onnistui vakuuttamaan otteillaan Everton-valmentaja Walter Smithin. Hän jätti Evertonin kauden 1999–2000 jälkeen ja palasi HNK Hajduk Splitiin. Uran viimeiseksi jäänyttä kautta 2000–2001 varjostivat loukkaantumiset ja Bilić pystyi pelaamaan ainoastaan yhdeksän ottelua kauden aikana.
Ura valmentajana
Oikeustieteen akateemisen tutkinnon suorittanut Bilić palasi jalkapallon pariin 2004, kun hänestä tuli Kroatian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja. Yhdessä entisen seurakaverinsa Aljoša Asanovićin kanssa Bilić valmensi Kroatian nuoria alle 21-vuotiaiden EM-turnauksen karsinnoissa. Paikka varsinaisessa lopputurnauksessa jäi saavuttamatta Kroatian hävittyä Serbia-Montenegron nuorille playoff-vaiheessa.
Helsingin yliopiston farmasian tiedekunta
Farmasian tiedekunnan ensimmäisenä dekaanina toimi farmakognosian professori Raimo Hiltunen 2004-2009. Tiedekunnan nykyinen dekaani on Jouni Hirvonen.
Slaven Bilić
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2006 Bilić valittiin Kroatian maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Bilić kasasi valmennustiimiinsä entiset maajoukkuetoverinsa Aljoša Asanovićin, Robert Prosinečkin, Nikola Jurčevićin ja Marijan Mrmićin. Taktiset kuviot toimivat hyvin ja Kroatia eteni EM-kisoihin 2008 voittamalla karsintalohkonsa viiden pisteen erolla Venäjään. Kroatia hävisi karsinnoissa vain yhden ottelun, kun Makedonia yllätti ruutupaidat Skopjessa 2–0. Kisoista ulos jääneen Englannin Kroatia voitti Zagrebissa 2–0 ja Lontoossa 2–3.
Itse EM-lopputurnauksessa Bilićin luotsaama Kroatia pelasi alusta alkaen näyttävää ja tehokasta jalkapalloa. Se kaatoi alkulohkon avausottelussa isäntäjoukkue Itävallan 1–0 ja nousi mestarisuosikkien joukkoon kaatamalla vahvan esityksen jälkeen Saksan 2–1. Bilić lepuutti avainpelaajiaan lohkon päätöskamppailussa Puolaa vastaan, tuloksena siitä huolimatta 1–0-voitto.
Puolivälierissä Kroatia sai kovan haasteen Turkilta. Kahden räväkän valmentajana, Bilićin ja Fatih Terimin taktinen kohtaaminen huipentui jatkoajan viime hetkille. Ensin Bilić sai aihetta riemuun kun Kroatia meni 118.minuutilla 1–0-johtoon. Turkki nousi kuitenkin jatkoajan lisäajalla tasoihin ja masensi kroaatit. Bilić yritti turhaan kasata miehiään nopeasti rangaistuspotkukilpailuun. Luka Modrić ja Ivan Rakitić ampuivat vetonsa ohi. Darijo Srna piti osumallaan kroaattien toiveita yllä, mutta Rüştü Reçberin torjuttua Mladen Petrićin vedon Bilićin miehistön komeat kisat päättyivät puolivälieriin.
MM2010-karsinnoissa Bilićin luotsaaman Kroatian otteet olivat kaukana EM-kisojen sensaatiosta. Tappiot Englannille ja vaikeudet Ukrainan kanssa johtivat lopulta Kroatian jäämiseen lohkonsa kolmanneksi ja ulos kisakoneesta. Karsintojen jälkeen Kroatiassa nousi vaateita Bilićin erottamisesta. Kroatian liitto kuitenkin luotti valmentajaansa ja Bilićin johdolla Kroatia palasi takaisin arvokisoihin voittamalla oman EM2012-karsintalohkonsa edeten lopputurnaukseen.
Toukokuussa 2012 Bilić ilmoitti jättävänsä Kroatian maajoukkuevalmentajan tehtävät EM-kisojen jälkeen. Hän ilmoitti haluavansa siirtyä valmentamaan seuratasolle. Pian lähtöilmoituksensa jälkeen Bilić kertoi siirtyvänsä EM-kisojen jälkeen kolmivuotisella sopimuksella venäläisseura FK Lokomotiv Moskovan päävalmentajaksi. Kausi 2012–2013 sujui Lokomotivilta heikosti ja joukkue oli liigassa vasta yhdeksäs. Sijoitus oli seuran huonoin Venäjän liigassa. Kauden jälkeen Bilić sai potkut tehtävästään. Pian Lokomotivista lähtönsä jälkeen Bilićistä tuli turkkilaisseura Beşiktaşin päävalmentaja.
Kroatialaisen johdolla Beşiktaş oli mukana Turkin liigan kärkikahinoissa, mutta mestaruus jäi kahden perättäisen kolmossijan myötä haaveeksi. Toukokuussa 2015 kerrottiin, että Bilić jättää seuran kauden päätteeksi. Kesäkuussa 2015 hän teki kolmivuotisen sopimuksen West Ham Unitedin kanssa. Bilićin johdolla West Ham pelasi hyvän Valioliigakauden 2015–2016 ja sijoittui liigassa seitsemänneksi. Näin joukkue saavutti paikan Eurooppa-liigan karsintoihin. Sijoius oli West Hamin paras sitten kauden 2001–2002 seitsemännen sijan.
Kaudella 2016–2017 West Hamin kausi oli turbulenttinen ja joukkueen peliesitykset vaihtelivat hyvin paljon. Alkukaudella joukkue voitti vain kolme 10 ensimmäisestä ottelustaan, mutta parhaimmillaan loppukaudella se pelasi kuusi ottelua perättäin ilman tappioita. Lopulta sijoitus oli 11:s. Eurooppa-liigasta West Ham putosi jo karsinnoissa romanialaiselle FC Astra Giurgiulle. Seura menetti kauden aikana myös tähtipelaajansa Dimitri Payet'n, joka siirtyi tammikuussa 2017 Marseilleen. Ennen siirtonsa varmistumista Payet kieltäytyi pelaamasta West Ham -paidassa. Kausi 2017–2018 alkoi edellistä murheellisemmin, kun West Ham voitti vain kaksi kauden 10 ensimmäisestä ottelusta. Putoamisviivan alapuolelle vajonnut seura erotti lopulta Bilićin marraskuun alussa 2017.
Syyskuussa 2018 Bilićistä tuli Saudi-Arabian pääsarjassa pelaavan Ittihadin päävalmentaja. Seura erotti Bilićin helmikuussa 2019, kun Ittihad oli voittanut kroatialaisen alaisuudessa vain kolme pelaamistaan 15 ottelusta.
Kesäkuussa 2019 Bilić allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Englannin Mestaruussarjan West Bromwichin kanssa. Joulukuussa 2020 Bilic sai potkut West Bromwichista. Bilićin johdolla WBA taisteli kaudella 2019/20 noususta Valioliigaan ja johti pitkään Mestaruussarjaa. Koronaviruksen keskeytettyä kauden maaliskuussa 2020 ja kauden jatkuttua jälleen kesäkuussa WBA voitti vain kolme yhdeksästä sarjaottelusta. Seura sijoittui kuitenkin Mestaruussarjassa toiseksi ja nousi suoraan Valioliigaan kaudeksi 2020/21. Valioliigassa menestys oli heikkoa ja WBA voitti Bilićin johdolla vain yhden pelaamistaan 13 liigaottelusta. Seura erotti hänet joulukuun puolivälissä 2020, kun WBA oli sarjassa toiseksi viimeisenä.
Tammikuussa 2021 Bilić jatkoi uraansa Kiinan Superliigassa Beijing Guoanin valmentajana. Hän luotsasi joukkueen kaudella 2021 liigassa viidenneksi. Tammikuussa 2022 kroatialainen jätti seuran perhesyiden vuoksi.
Giuseppe De Liguoro
thumb|175px|Giuseppe De Liguoro vuonna 1913. Giuseppe De Liguoro (10. tammikuuta 1869 Napoli – 19. maaliskuuta 1944 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Napolilaiseen aatelisperheeseen syntynyt De Liguoro työskenteli vuodesta 1894 lähtien teatterinäyttelijänä. Vuodesta 1908 lähtien hän toimi elokuvanäyttelijänä ja Milano Filmsin taiteellisena johtajana. Tuon ajan menestyksiä olivat Il conte Ugolino (1908), Marin Faliero, doge di Venezia (1909), Edipo re (1910), L’Inferno (1911) ja Odysseuksen harharetket (1911). Vuonna 1913 De Liguoro ohjasi Labor Filmsille säveltäjäelämäkerran Giuseppe Verdi nella vita e nella gloria. Vuonna 1914 hän siirtyi ensin torinolaiselle Gloria Filmsille ja sitten catanialaiselle Etna Filmille, jossa hän teki menestyselokuvia kuten Christus (1914), Il cavaliere senza paura (1915) ja Patria mia! (1915). Myöhemmin De Liguoro ohjasi roomalaisella Caesar Filmillä useita Francesca Bertinin elokuvia kuten Odette (1916) ja La perla del cinema (1916). Vuosina 1917–1923 De Liguoro työskenteli Gladiator Filmillä, UCI:llä ja useilla pienillä studioilla. Vuonna 1924 hän perusti Venetsiaan oman tuotantoyhtiön, mutta vetäytyi sen jälkeen alalta. Vuonna 1931 De Liguoro ohjasi vielä lyhyen äänielokuvan La canzone di Mirka.
KNM Alsen
KNM Alsen valmistui Tanskan kuninkaallisen laivaston Lougen-luokan aluksena 1800-luvun alussa. Alus oli Tanskan laivastossa, kunnes se siirrettiin 1814 Norjan laivastolle.
Valmistus
Laivastoarkkitehti Ernst Stiboltin suunnittelema alus tilattiin Gammelholmista. Se laskettiin vesille 23. lokakuuta 1808.
Palvelus
Kielin sopimuksen perusteella Norja irtautui Tanskasta, jolloin Alsen siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä.
Aldoosit
Aldoosit ovat monosakkarideja (sokereita), jotka avoketjuisina sisältävät aldehydiryhmän, eli joissa karbonyyliryhmä on ketjun päässä. Aldoosien heterosyklisessä renkaassa on yhtä monta atomia kuin suoraketjuisessa muodossa on hiiliatomeja. Syklisessä muodossa molekyylin C-1-hiili on hemiasetaalinen (C-O-CO-C).
Muun muassa glukoosi (aldoheksoosi) ja mannoosi ovat aldooseja.
Naupaktoksen taistelu
Naupaktoksen taistelu käytiin vuonna 429 eaa. osana peloponnesolaissotaa Ateenan ja Spartan välillä. Taistelussa ateenalaiset kukistivat ylivoimaisen peloponnesolaisen laivaston.
John Belushi
John Adam Belushi oli yhdys­valtalainen näyttelijä ja koomikko.
Elämä ja ura
John Belushi syntyi Chicagossa vuonna 1949. Myöhemmin perhe muutti läheiseen Wheatoniin. Belushin isä ja äidin vanhemmat olivat albanialaisia maahanmuuttajia. Belushilla oli kolme sisarusta. Hänen veljensä James Belushi on tunnettu näyttelijä.
Belushi oli koulussa nuorena häirikkö, mutta hän rauhoittui lukioon mennessä ja oli esimerkiksi koulunsa jalkapallojoukkueen toinen kapteeni. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Belushi kävi Wisconsinin yliopistoa Whitewaterissa, mutta jätti opintonsa siellä kesken ja vaihtoi College of DuPapeen.
Belushi kiinnostui esiintymisestä jo lukiovuosinaan. DuPapessa Belushi liittyi improvisaatioryhmään ja alkoi vuonna 1971 esiintyä Second City -komediateatterissa. Sen jälkeen hän muutti New Yorkiin tehdäkseen siellä uraa koomikkona. Vuonna 1973 Belushi aloitti esiintymisen The National Lampoon Radio Hour -radio-ohjelmassa, ja vuonna 1975 hän aloitti alkuperäisjäsenenä television uudessa Saturday Night Live -ohjelmassa.
Belushin ensimmäinen elokuvarooli oli elokuvassa Delta-jengi (1978). Hän jätti Saturday Light Liven vuonna 1979 keskittyäkseen elokuvauraansa. Yksi Belushin menestyneimmistä elokuvista on The Blues Brothers (1980), jonka nimihahmot perustuvat Saturday Night Liven hahmoihin.
Belushi tunnettiin fyysisestä komiikastaan ja liioitelluista hahmoistaan, kuten SNL:n samuraihahmosta ja Delta-jengin John Blutarskysta. Jotkut pitivät hänen komiikkaansa liian alatyylisenä ja lapsellisena.
Belushi löydettiin kuolleena 5. maalis­kuuta 1982 Los Angelesissa Chateau Marmont -hotellista. Hänen kuolin­syykseen varmistui yli­annostus kokaiinin ja heroiinin sekoitusta. Hänen oli tarkoitus näytellä Dan Aykroydin kanssa elokuvissa Mitäs me vakoojat ja Haamujengi.
Sievikit
Sievikit (Nemophila) on lemmikkikasvien heimoon (tai sievikkikasveihin) kuuluva kasvisuku. Suvussa on 13 lajia, joita kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, pääosin Yhdysvalloissa. Sievikkien koristekasvilajeja ovat täpläsievikki (Nemophila maculata) ja sinisievikki (Nemophila menziesii).
Tåsjön piiri
Tåsjön piiri sijaitsee Strömsundin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Jalmari Jäntti
Hjalmar "Jalmari" Johannes Jäntti (9. huhtikuuta 1876 Viipurin maalaiskunta – 9. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli WSOY:n pitkäaikainen toimitusjohtaja vuosina 1914–1951.
Ura
Jalmari Jäntti kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1894 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898. Talvikauden 1898–1899 hän opiskeli taloustiedettä Münchenin yliopistossa ja teki myöhemmin useita ulkomaanmatkoja.
Jäntti aloitti WSOY:n palveluksessa apulaisjohtajana vuonna 1899, siirtyi kirjalliseksi johtajaksi 1904, ja toimitusjohtajana hän toimi Werner Söderströmin kuoleman jälkeen 1914–1951. Hän toimi myös Porvoon kaupunginvaltuuston jäsenenä, rahatoimikamarissa, säästöpankin johtokunnassa ja yhteiskoulun johtokunnassa. Lisäksi hän oli mukana Suomen Kustannusyhdistyksen hallintoneuvostossa, Yhtyneet Kuvalehdet oy:n johtokunnan puheenjohtajana sekä WSOY:n hallintoneuvoston ja Rautatiekirjakauppa oy:n johtokunnan jäsenenä. Toimipa hän valtiopäivien pikakirjoittajanakin vuonna 1897. Hän oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja Suomen Kulttuurirahaston kunniajäsen ja sai professorin arvon 1946.
Perhe
Jalmari Jäntin ja vaimonsa Hildurin poikia olivat Yrjö Jäntti, joka toimi WSOY:n pääjohtajana 1952–1968, ja Lauri Jäntti, joka oli Yhtyneiden Kuvalehtien johtaja 1934–1969, sekä 30-vuotiaana kuollut Kalevi Jäntti, jonka muistoksi Jalmari ja Hildur perustivat Kalevi Jäntin palkinnon.
Live Chronicles
Live Chronicles on Hawkwindin 4. joulukuuta 1985 Hammersmith Odeonilla nauhoitettu livealbumi. Albumi julkaistiin marraskuussa 1986. Samasta konsertista on tehty myös live-video The Chronicle Of The Black Sword.
Kiertue perustui edellisen studioalbumin, Chronicle of the Black Swordin konseptiin, joka pohjautui Michael Moorcockin Elric-novelleihin. Konserteissa albumi soitettiin kokonaan ja tarinaa johdateltiin kappaleiden välillä aiheeseen liittyvillä puheosuuksilla. Myös vanhempaa materiaalia on mukana muutaman kappaleen verran. Lavakokoonpanossa olivat soittajien lisäksi mukana tanssijat Tony Crerar, Kris Tait ja Tim Pollard ja myös Michael Moorcock on mukana lausujana.
Griffinin ja Atomhengen CD-versioissa olevat Michael Moorcockin puheosuudet ja kappaleet "Assault And Battery" ja "Sleep Of A Thousand Tears" jäivät pois alkuperäisestä GWR:n versiosta. Kyseiset kaksi kappaletta julkaisi Flicknife-yhtiö "Zarozinia"-singlen b-puolella. Moorcock ei antanut käyttää osuuksiaan, koska oli tuolloin riidoissa yhtyeen managerin Doug Smithin kanssa.
Castle Communicationsin vuonna 1998 julkaisema CD-versio sisälsi alkuperäisen version yhdellä cd:llä sekä lisäksi toisen CD:n joka oli kokoelma Castlen julkaisemien Hawkwind-albumeiden kappaleista eikä liittynyt millään tavalla Chronicles-konseptiin. Griffinin versio sisälsi lisäksi Michael Moorcockin kirjoittaman Elric-novellin The Dreaming City.
Alkuperäinen versio
A-puoli
B-puoli
C-puoli
D-puoli
Griffinin ja Atomhengen cd-versiot
CD 1
CD 2
Muusikot
sekä:
Julkisivu
Julkisivu on rakennuksen ulkopinta, jonka muodostavat yleensä ulkoseinät. Julkisivu on oleellinen rakennussuunnittelussa, sillä sen tyyli pitkälti määrittää rakennuksen luonteen.
Julkisivujen ulkohahmoa ja esimerkiksi värejä säädellään nykyisin yleensä alueittain erilaisilla rakennusmääräyksillä ja asemakaavalla. Samaten rakentamismääräyksissä asetetaan rajoituksia julkisivun teknisten ominaisuuksien, esimerkiksi palonkeston suhteen. Rakennustaiteellisesti tai kulttuurihistoriallisesti merkittäviä julkisivuja voidaan suojella laeilla.
Fasadi
Fasadi (ranskan sanasta façade ’etusivu, kasvot’) on lähinnä rakennuksen pääsisäänkäynnin puoleinen julkisivu, mutta sillä voidaan tarkoittaa myös muuta, erityisesti koristeellista rakennuksen julkisivua tai sen osaa.
Zlatan Bajramović
Zlatan Bajramović (s. 12. elokuuta 1979 Hampuri, Länsi-Saksa) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka edusti urallaan Saksan Bundesliigassa FC St. Paulia, SC Freiburgia, Schalke 04:ää ja Eintracht Frankfurtia. 182 senttimetriä pitkä Bajramović pelasi puolustavassa roolissa keskikentällä.
Bajramović pelasi Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa 35 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän on kuitenkin asunut koko ikänsä Saksassa.
Kazimierz Kuratowski
thumb|Kazimierz Kuratowski
Kazimierz Kuratowski (2. helmikuuta 1896 Varsova – 18. kesäkuuta 1980 Varsova) oli puolalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan erityisesti topologian, matemaattisen logiikan ja graafiteorian kehitykseen liittyvästä työstään.
Kuratowski mukaan on nimetty Kuratowskin lause sekä tasograafeja koskeva Kuratowskin teoreema. Kuratowski todisti tämän teoreeman vuonna 1930 ja sen mukaan mielivaltainen graafi on tasograafi jos ja vain jos se ei sisällä täydellisen viiden pisteen graafin K5 tai täydellisen kaksijakoisen graafin K3,3 alijaotuksia.
Koulutus ja akateeminen ura
Kuratowski aloitti yliopisto-opintonsa insinöörilinjalla Glasgow’n yliopistossa vuonna 1913 mutta opiskeli siellä vain vuoden, koska ensimmäinen maailmansota keskeytti opinnot. Myöhemmin hän opiskeli vuodesta 1915 alkaen Varsovan yliopistossa matematiikkaa ja suoritti tohtorintutkinnon vuonna 1921. Hänen väitöskirjansa ohjaaja oli Wacław Sierpiński.
Kuratowski toimi aluksi Varsovan yliopiston apulaisprofessorina vuodesta 1923. Hänet nimitettiin Lwówin yliopistoon (nyk. Lvivissä Ukrainassa) varsinaiseksi professoriksi vuonna 1927. Vuonna 1934 hän sai professuurin Varsovan yliopistosta. Hän oli Venäjän tiedeakatemian ja useiden muiden tieteellisten seurojen jäsen. Vuosina 1963–1966 Kuratowski toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön International Mathematical Unionin (IMU) varapuheenjohtajana.
Kuratowski julkaisi yli 170 julkaisua, joiden joukossa oli teoksia kuten Topologie (Vol. I, 1933 ja Vol. II, 1950) sekä Introduction to Set Theory and Topology (Vol. I, 1952) ja matematiikan historian teos A Half Century of Polish Mathematics 1920–1970: Remembrances and Reflections (1973).