cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
David Maust
Murhat
Maustin epäillään syyllistyneen vähintään yhdeksään murhaan (joista viisi on voitu varmistaa), mukaan lukien yksi Saksassa hänen suorittaessaan asepalvelusta; kaksi Texasissa 1980-luvun alkupuolella; kolme Illinoisissa vapauduttuaan vankilasta vuonna 1999; ja kolme Hammondissa, Indianassa missä uhrien ruumiit löydettiin betonilattian alta Maustin asunnosta.
Maust todettiin kyvyttömäksi vastaamaan teoistaan oikeudessa vedoten useisiin mielenterveydellisiin syihin.
Kuolema
Maust kuoli 51-vuotiaan St. Anthony Medical Center –sairaalassa Crown Pointissa, Indianassa 20. tammikuuta 2006. Maust oli yrittänyt sellissään itsemurhaa hirttäytymällä lakanaan. Hän kuoli 27 tuntia myöhemmin.
Suurin pudottaja
Suurin pudottaja on suomalaisen MTV3-televisiokanavan 2006–2010, AVA:n 2014 ja Nelosen 2019 lähettämä televisiosarja, joka perustuu yhdysvaltalaisen The Biggest Loser -sarjan formaattiin.
Sarjan ensimmäisellä kahdella kaudella kummassakin ohjelmasarjassa kilpaili 12 ylipainoista suomalaista, joiden tavoitteena oli asiantuntevan valmennuksen avulla pudottaa mahdollisimman paljon painoaan. Kahteen joukkueeseen (kolmannella tuotantokaudella kahdeksaan pariin) jaetut kilpailijat punnitaan jokaisen jakson lopussa, ja vähemmän yhteensä painostaan pudottanut joukkue joutuu lähettämään keskuudestaan yhden kilpailijan kotiin. Ensimmäisellä tuotantokaudella sarjan juontajana toimi Eeva Jaakonmaa ja joukkueiden valmentajina uimari Jani Sievinen ja nyrkkeilijä Eva Wahlström. Finaali nähtiin 7. huhtikuuta 2006, jolloin suurin pudottaja Hardy Dieter voitti itselleen sarjan pääpalkinnon, 20 000 euroa.
30. maaliskuuta 2014 AVAlla alkoi sarjan neljäs tuotantokausi. Ohjelman juontajana toimi Lola Wallinkoski ja uusina valmentajina toimivat personal trainerit Jenni Levävaara ja Mikko Nummenmaa, kun kolmella ensimmäisillä kausilla olivat Jani Sievinen ja Eva Wahlström. Mukana oli kymmenen paria eli 20 kilpailijaa. Voiton vei Teemu, joka pääpalkintona oli 30 000 euroa.
Vuoden 2019 Suurin pudottaja -kilpailun Nelonen-tv-kanavalla voitti Nina Mikkonen pudotettuaan painoaan 17 kiloa.
Vuoden 2020 Suurin pudottaja -kilpailun Nelonen-tv-kanavalla voitti meikkitaiteilija, drag-artisti Aarni Mikkola, joka laihtui 27,1 kiloa. Hän painoi sarjan alussa 124,6 kiloa ja lopullisessa punnituksessa 97,5 kiloa.
Maaliskuussa 2022 alkoi sarjan kolmas tuotantokausi Nelosen kanavilla. Kaudella kilpailijoina olivat Christian Engblom, Heidi Rannikko, Janne Huhtimo, Juhani Saari, Marjatta Svenn, Juulia Raivio, Noora Soltani, Satu Hildén, Mikael Mäkelä ja Suvi Hakasalo. Uutena juontajana toimi Anni Hautala. Valmentajina toimi aiemmilta kausilta tuttu Janni Hussi ja uutena valmentajana Aki Mannisen korvasi Jari Sorsa. Kauden voitti Suvi Hakasalo, joka painoi sarjan alussa 126,2 kiloa ja lopullisessa punnituksessa 95,8 kiloa.
Marc Lépine
thumb|right|École Polytechniquen joukkomurhan uhrien muistomerkki Marc Lépine, aiemmin Gamil Rodrigue Gharbi (26. lokakuuta 1964 – 6. joulukuuta 1989), vuoteen 1982 Gamil Gharbi, oli kanadalainen joukkomurhaaja, joka ampui 28 henkeä Montrealin yliopistolla ennen itsemurhaansa. Lépine pyrki surmaamaan etenkin feministeinä pitämiänsä naisia.
Lépinen isä oli algerialainen ja äitinsä kanadalainen. Hän vietti suuren osan varhaisesta lapsuudestaan Costa Ricassa ja Puerto Ricossa, mutta perhe palasi Montrealiin pysyvästi vuonna 1968. Lépinen vanhemmat muuttivat erilleen kun hän oli seitsemän ikäinen ja ero virallistettiin vuonna 1976. Lépine jäi eron yhteydessä asumaan äitinsä luokse. Hän sai aikuisena työpaikan keittiöstä sairaalassa, jossa hänen äitinsä työskenteli hoitajana. Hän muutti omaan kotiinsa vuonna 1986 ja aloitti opiskelun Montrealin yliopistoon kuuluvassa École Polytechnique de Montréalissa.
Lépine osti 21. marraskuuta 1989 aseen, jolla hän 6. joulukuuta 1989 surmasi École Polytechniquessa neljätoista naista ja haavoitti kymmentä muuta naista sekä neljää miestä. Hän teki lopulta itsemurhan, jättäen jälkeensä tekojaan selittävän kirjeen. Kirjettä ei ole koskaan virallisesti julkaistu, mutta se vuoti julkisuuteen vuonna 1990 kanadalaisen La Presse-lehden julkaisemana. Kirjeessään Lépine kertoo vaikuttimiensa olleen poliittisia ja kohdistuvan feministeihin jotka olivat pilanneet hänen elämänsä. Lépine haudattiin Cimetière Notre-Dame-des-Neigesiin.
Porttiskannaus
Porttiskannaus on toimenpide, jonka avulla pyritään selvittämään tietojärjestelmän eri tietoliikenneporteissa toimivia ohjelmia ja käyttöjärjestelmiä sekä niiden haavoittuvuutta. Tavanomaisesti porttiskannaus suoritetaan käyttäen hyväksi tätä varten tehtyä ohjelmaa, joka voi – käytetystä ohjelmasta riippuen – esimerkiksi palauttaa raportin tiedustelun kohteena olevasta koneesta, sen tietoliikenneporteista, ohjelmistoista ja niiden tiedetyistä tietoturva-aukoista. Porttiskannausta voidaan käyttää esimerkiksi tietojärjestelmän turvallisuusjärjestelyjen selvittämiseen.
Porttiskannausohjelmalla on mahdollista järjestelmällisesti selvittää tietojärjestelmän mahdollisia aukkoja ja sen heikkoja kohtia. Tiedot voivat mahdollistaa myös luvattoman pääsyn kohteena olevaan järjestelmään.
Connect-skannaus
Ominaisuuksiltaan muuten sama kuin SYN-skannaus mutta tässä tapauksessa TCP-yhteyden vaatima kolmivaiheinen kättely viedäänkin loppuun asti, mikäli sallitaan. Connection-skannaus lisää havaituksi tulemisen riskiä; mieluummin käytetään SYN-skannausta. Connection-skannausta käytetään yleensä olosuhteiden pakosta; esimerkiksi silloin, kun skannauksen suorittavan työaseman järjestelmä ei salli SYN-skannausta.
FIN-skannaus
Kun aiemmat tunkeutumisenhavaitsemisjärjestelmät kehitettiin havaitsemaan auktorisoimattomat SYN-skannaukset, kehittiin tilalle FIN-skannaus, jossa kohdeaseman porttiin lähetetään TCP-paketti, jossa FIN-valitsin asetettuna (normaalisti FIN ilmaisee jommankumman toisiinsa yhteydessä olevan aseman halusta lopettaa TCP-yhteys, täten palomuurit tai suodattavat reittimet saattavat pitää tätä normaalina liikenteenä eivätkä siten reagoi siihen). Mikäli välissä ei ole suodattavaa reititintä tai palomuuria, kohdeaseman kuuntelevan portin ei tule :n mukaan vastata mitään ja mikäli porttia ei kuunnella tulee sen vastata RESET/ACK-paketilla. Suodattavat reitittimet ja palomuurit voivat muuntaa vastauksia FIN-skannauksen ärsykkeeseen.
ACK-skannaus
ACK-skannauksessa kohdeaseman porttiin lähetetään TCP-paketti, jossa on ACK-valitsin asetettuna. ACK-skannauksen tarkoitus on ICMP-skannauksen tavoin selvittää kohdeaseman saavutettavuus; sekä avointen, että suljettujen porttien tulee palauttaa ärsykkeeseen RESET-valitsimen sisältävä paketti mutta kohteen ollessa saavuttamaton saadaan viimeiseltä oletusreitittimeltä verkossa, jossa kohdeasema sijaitsee tai sijaitsi ICMP virheviesti. Jos ei saada mitään vastausta, voidaan olettaa palomuurin tai suodattavan reitittimen filtteröineen ärsykkeen. Palomuurit ja suodattavat reitittimet, jotka sallivat muodostetut yhteydet sisälle verkkoon tai työasemaan eivät useimmiten suodata ACK-skannausta.
Null-skannaus
Null-skannauksessa kohdeaseman porttiin lähetetään TCP-paketti, jossa ei ole yhtään valitsinta asetettuna, ts. valitsintavu on paketissa arvossa 0 eli null. Ärsykkeeseen, jossa ei ole RESET-valitsin asetettuna tulisi suljetun portin vastata :n mukaan vastata paketilla, jossa RESET-valitsin on asetettuna. Avoimen portin ei tule vastata mitään. FIN-skannaus perustuu samaan :n kohtaan (RESET-valitsin ei asetettuna). Kaikki käyttöjärjestelmät eivät kuitenkaan noudata :sta, vaikka se onkin TCP:n virallinen standardi. Täten Null-skannausta käytetään myös osana kohdeaseman käyttöjärjestelmän tunnistusta. Tällainen epätavanomainen ja normaalista liikenteestä poikkeava toiminta (yleensä TCP-paketissa on ainakin yksi valitsin asettuna, yleisimmin ACK) saatetaan kuitenkin havaita palomuureissa ja suodattavissa reittimissä.
Xmas-skannaus
Sama periaate kuin Null- ja FIN-skannauksissa mutta ärsykeessä on FIN- PUSH- ja URG-valitsimet asettettuina. URG-valitsin ilmaisee tiedon olevan kiireellisestä eli käytännössä pyyntöä asettaa tieto etusijalle. PUSH-valitsimen tarkoitus on työntää tiedot heti kohdeaseman sovellukselle odottamatta puskurin täyttymistä. PUSH- ja URG-valitsimien olisi siis tarkoitus vähentään skannaukseen kuluvaa aikaa.
UDP-skannaus
UDP-skannauksessa kohdeaseman porttiin lähetetään UDP-paketti, johon suljetun portin tulisi vastata ICMP port unreachable tyyppisellä paketilla. Muun tyyppinen ICMP virheviesti kertoo yleensä portin olevan palomuurin tai suodattavan reitittimen filtteröimä. Jos ärsykkeeseen vastataan UDP-paketilla, niin tällöin portti on luonnollisesti avoin. Jos mitään vastausta ei saada saattaa portti olla avoin mutta palomuurin tai suodattavan reitittimen filtteröimä.
Maimon-skannaus
Saanut nimensä kehittäjänsä Uriel Maimonin mukaan. Kohdeaseman porttiin lähetetään FIN- ja ACK-valitsimilla varustettu paketti. Mikäli palomuurit tai suodattavat reitittimet päästävät ärsykkeen läpi tulee siihen vastata :n mukaan RESET-valitsimella varustetulla paketilla olipa portti avoin tai suljettu (ks. ACK-skannaus). Maimon huomasi useiden BSD-pohjaisten järjestelmien toimivan TCP-standardin vastaisesti kyseisen ärsykkeen tapauksessa; ne eivät vastaa laisinkaan, jos portti on avoin.
Window-skannaus
Sama kuin ACK-skannaus mutta lisäksi tutkitaan TCP-paketin ikkunan kokoa, josta voidaan selvittää kohdeaseman käyttöjärjestelmä. Jotkin järjestelmät palauttavat toisistaan poikkeavat ikkunan koot suljetuista ja avoimista porteista.
IP-väärennös
IP-paketin lähdeosoitteen väärentäminen on teknisesti suhteellisen helppo toimenpide. Täten skannaava työasema voi peittää identiteetinsä näin toimiessaan. Porttiskannauksen yhteydessä pelkkää väärentämistä ei juurikaan käytetä (ellei haluta esimerkiksi mustamaalata jotain toista järjestelmää); kohdeasema lähettää mahdolliset vastauksensa väärennettyyn osoitteeseen eikä skannaava työnasema näin ollen saa skannauksesta mitään informaatiota, ellei väärennetyn lähdeosoitteen omistava asema ole kohdeaseman hallussa esimerkiksi Troijalaisen hevosen avulla. Jos lisäksi väärennetyn osoitteen asema ei ole toiminnassa, alkaa jokin reititin skannattavan kohdeaseman ja väärennetyn osoitteen väliltä lähettää ICMP host unreachable -virheviestejä, jolloin kohdeaseman tunkeutumisenhavaitsemisjärjestelmän pitäisi normaalisti heti hälyttää poikkeavasta liikenteestä. Yleensä väärennettyä IP-osoitetta kannattaa tutkia; miten se vastaa esimerkiksi eri ärsykkeisiin ja toimia sen pohjalta, ettei väärennös ilmenisi liian helposti. Osoitteen väärentämistä käytetään myös TCP-yhteyden kaappauksessa, esimerkiksi kuuluisa krakkeri Kevin Mitnick käytti tätä tekniikkaa tehokkaasti hyväkseen hyökätessään vuonna 1995 tietoturva-asiantuntija Tsutomu Shimomuran koneeseen.
Syötit
Toimenpiteessä väärennetään useita eri osoitteita IP-paketteihin mutta johonkin pakettiin laitetaan skannaavan työaseman oma osoite, jolloin skannauksesta haluttu informaatio saadaan takaisin. Kohdeasema ei voi mitenkään oman koneensa liikennettä tutkimalla tietää mistä osoitteesta skannaus todella suoritetaan.
Paloittelu
Toimenpiteessä paloitellaan IP-paketit tahallisesti halutusta TCP-otsikon kohdasta ja mahdollisesti vielä päällekkäistämällä pakettien tietoja. Ne palomuurit ja suodattavat reitittimet, jotka eivät kykene pakettien kokoamiseen päästävät todennäköisesti liikenteen lävitseen, koska eivät kykene hahmottamaan TCP-otsikon tietoja paloitelluista paketeista.
Lainsäädäntö
Porttiskannauksen lainmukaisuus voi vaihdella maittain. Suomessa siitä voidaan tuomita tietomurron yrityksenä.
Oveta Culp Hobby
Oveta Culp Hobby (19. tammikuuta 1905 Killeen, Texas – 16. elokuuta 1995 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja sotilas. Hän toimi Dwight D. Eisenhowerin hallinnossa Yhdysvaltain ensimmäisenä terveys-, opetus- ja hyvinvointiministerinä vuodesta 1953 vuoteen 1955. Hän oli myös Liittovaltion turvaviraston viimeinen johtaja.
Culp oli republikaanisen puolueen jäsen vuodesta 1953 lähtien. Tätä ennen hän oli demokraatti. Toisen maailmansodan aikana Culp toimi Women's Army Corpsin johtajana.
Kalypso
thumb|right|250px|Odysseus ja Kalypso, [[Jan Brueghel, noin 1616.]]
Kalypso ja Odysseus
Kalypso vangitsi Odysseuksen saarelleen ja piti tätä siellä seitsemän vuotta. Lopulta Athene pyysi Zeusta vapauttamaan Odysseuksen piinastaan, jotta tämä pääsisi palaamaan kotiinsa. Zeus lähetti Hermeen, jumalten sanansaattajan, kertomaan Kalypsolle, että tämän tulisi vapauttaa Odysseus. Koska Zeus oli ylijumala, ei Kalypso saattanut vastustaa Zeuksen tahtoa, vaikka olisi halunnut. Lopulta Odysseus palasi kotisaarelleen Ithakaan vaimonsa Penelopen luo. Odysseus torjui Kalypson tarjouksen kuolemattomuudesta, jos hän vain jäisi tämän luo. Joidenkin tarinoiden mukaan Kalypso kuoli suruun.
Asato Miyagawa
Asato Miyagawa (s. 24. helmikuuta 1998) on japanilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja ja keskikenttäpelaaja. Hän edustaa seuratasolla Nippon TV Belezaa.
Miyagawa voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2014 ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2018 sekä saavutti alle 20-vuotiaissa MM-pronssia vuonna 2016. Hän pelasi Japanin naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2019. Hän on pelannut viisi maaottelua. Miyagawa kuului Japanin joukkueeseen MM-kilpailuissa 2019 mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan.
Palomuuri
Palomuuri on tietotekniikassa järjestelmä, jonka on tarkoitus estää asiaton pääsy verkosta toiseen, varsinkin internetistä lähiverkkoon.
Useimmiten palomuuria tarvitaan avoimesta Internet-yhteydestä tulevilta hyökkäyksiltä suojautumista varten. Palomuurilaitteilla on sääntöjä, joilla sisään tulevista yhteyksistä suodatetaan pois kaikki muu, paitsi tarvittava minimi. Nykyisin on myös yleistä, että vastuuntuntoisesti suodatetaan myös ulkomaailmaan lähtevää liikennettä, jotteivät oman verkon asiakkaat voi häiriköidä muiden verkkoihin (esimerkiksi väärennetyillä lähdeosoitteilla). Useiden yritysten sisällä suositaan työntekijöiden koneilta ulospäin lähtevän liikenteen kontrollointia palomuurin avulla muun muassa tietosuojan turvaamiseksi.
Kokonaisvaltainen palomuurijärjestelmä koostuu useimmiten kahdenlaisista komponenteista:
Palomuuri saattaa vastaanottaa ohjeita tunkeilijan havaitsemisjärjestelmältä estettävästä liikenteestä.
Palomuurit käytännössä
thumb|Yksinkertaistettu kuva palomuurin toiminnasta. Useimmiten palomuureja on isommissa yritysverkoissa useampia. Palomuurien perusongelma on, että niiden läpi hyökännyttä murtautujaa ei voida enää estää tekemästä tuhojaan. Niinpä yrityksillä on eteisverkko eli demilitarisoitu alue, joka sijaitsee luotetun sisäverkon ja Internetin välissä. Internetin ja eteisverkon sekä eteisverkon ja sisäverkon välissä on palomuurit. Eteisverkkoon sijoitetaan kaikki julkiset palvelimet. Vaikka tunkeutuja pääsisi murtautumaan kyseisille palvelimille, olisi hänellä vielä toinen palomuuri edessään ennen sisäverkkoa.
Tosiasiassa nykyiset palomuurilaitteet osaavat toteuttaa jopa useita erilaisia eteisverkkoja sisältävän konfiguraation yhdellä laitteella. Palomuurilaitteeseen vain lisätään verkkoliittymiä, ja sille määritetään onko liittymän takana luotettu verkko, täysin turvaton verkko vai jotain siltä väliltä.
Palomuuritekniikat
Yksinkertaisin palomuuri on pakettisuodatin. Pakettivirrasta seulotaan paketit lähde- ja kohdeosoitteen sekä porttien perusteella. Näitä on kahdentyyppisiä, tilattomia (stateless) ja tilallisia (stateful). Tilaton palomuuri vertaa jokaista pakettia säännöstöön; jos paketti ei ole sallittu, sitä ei välitetä eteenpäin. Tilallinen palomuuri mahdollistaa liikenteen tarkemman valvonnan. Tilallinen palomuuri pitää kirjaa muodostetuista TCP-yhteyksistä ja virallisista UDP-yhteyksistä ja sallii vain yhteyteen kuuluvat paketit. TCP-yhteyksillä tutkitaan myös se, että tilasiirtymät ovat laillisia, eli käytännössä tilallinen palomuuri pitää yllä samoja tietoja kuin TCP/IP-paketti.
Tilattoman palomuurin ongelma on se, että paluupakettien portteja ei voida kaikissa protokollissa tietää tarkasti, joten esimerkiksi joidenkin verkkopelien toimivuuden vuoksi kaikki portit yli portin 1024 on avattava paluuyhteydelle, jolloin tällä porttialueella olevaan palveluun voidaan ottaa yhteys ilman palomuurin väliintuloa.
Tilallinen palomuuri tarkistaa jokaisen paketin kohdalla kuuluuko se johonkin olemassa olevaan yhteyteen. Olemassa oleviin yhteyksiin liittyvät paketit päästetään läpi. Kun TCP-yhteys avataan, tutkitaan ensin, onko yhteys sallittu palomuurin sääntöjen perusteella. Hyväksytyn yhteyden tiedot lisätään palomuurin yhteyslistaan, ja jatkossa kaikki kyseiseen yhteyteen liittyvät paketit päästetään läpi, samoin myös usein sallitaan yhteyteen liittyvät ICMP-sanomat. Yhteyden sulkeutuessa, tai kun yhteys on ollut käyttämättömänä tietyn ajan, yhteyden tiedot poistetaan yhteyslistalta, eikä kyseiseen yhteyteen kuuluvia paketteja enää päästetä läpi. Tilallisessa palomuurissa on sama ongelma tuntemattomien protokollien kanssa kuin tilattomassakin, mutta siihen voidaan tarvittaessa lisätä sääntöjä tunnettuja protokollia varten. Pakettisuodatin toimii kuljetuskerroksella.
Sovelluspalomuurissa paketin sisältämää dataa tarkkaillaan. Jos paketin portti on vaikka 25 (SMTP), niin paketista tarkistetaan sisältääkö se laittomia komentoja. Myös muille palomuurityypeille ongelmallinen aktiivinen FTP toimii tämäntyyppisessä palomuurissa, koska palomuuri lukee avattavan datakanavan portin numeron FTP-komentokanavan sanomasta ja sallii yhteyden siihen. Palomuuri voi myös suodattaa liikennettä sisällön perusteella, esimerkiksi estää HTTP-paketeista tunnettuja turvallisuusaukkoja hyödyntävät murtoyritykset. Sovelluspalomuuri toimii sovelluskerroksella.
Useimmat nykyaikaiset työasemakohtaiset palomuurit ovat sovellus- ja tilallisen palomuurin yhdistelmiä. Niissä myös sovellus voi vaikuttaa siihen sallitaanko jokin yhteys. Erona perinteisiin palomuureihin on se, että tiedetään tarkkaan mitkä palvelut on sallittuja ja samoin mikä liikenne kohdistuu työasemaan, kun taas perinteiset palomuurit joutuvat toimimaan vähempien tietojen perusteella.
Palomuurien heikkouksia
Palomuuri suodattaa vain lävitseen kulkevia yhteyksiä. Niinpä verkkoon voi päästä vaihtoehtoisia reittejä, kuten soittosarjojen kautta, langattoman lähiverkon tukiasemien kautta ja ennen kaikkea fyysisesti pääsemällä yrityksen toimitiloihin.
Nuasjärven–Kiimasjärven alue
Nuasjärven–Kiimasjärven alue (vesistöaluetunnus 59.8) on Oulujoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 529,68 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 11,66 %. Vesistön alueen alarajana on Ämmäkosken voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 4 778,49 neliökilometriä ja järvisyys 11,72 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Victoria (elokuva)
Victoria on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut jännityselokuva, jonka on ohjannut Sebastian Schipper. Elokuva kestää 2 tuntia 18 minuuttia, ja se on kuvattu yhdellä katkeamattomalla otolla.
Elokuva esitettiin ensimmäistä kertaa Berliinin elokuvajuhlilla 7. helmikuuta 2015, jossa elokuvan kuvaaja palkittiin Hopeisella karhulla työpanoksestaan. Victoria sai pääosin hyvän vastaanoton ilmestyessään; erityisesti sen teknisiä ansioita ja näyttelijäsuorituksia kehuttiin, kun taas elokuvan juonta pidettiin paikoin epäuskottavana.
Juoni
Victoria, nuori espanjalainen nainen, on muuttanut Berliiniin kolme kuukautta sitten, ja työskentelee kahvilassa. Lähtiessään eräänä varhaisaamuna kotia kohti yökerhosta hän kohtaa kadulla neljä saksaa puhuvaa miestä, joiden kanssa hän alkaa keskustella englanniksi. Victoria päätyy viettämään seuraavat aamuyön tunnit heidän seurassaan: he varastavat ensin kaupasta alkoholia ja menevät sitten erään rakennuksen katolle juomaan ja polttelemaan kannabista.
Pian tämän jälkeen Victorian on lähdettävä avaamaan kahvilaansa, ja yksi miehistä, Sonne, lyöttäytyy hänen mukaansa. Victoria tarjoaa Sonnelle kahvilassa kupin kaakaota, ja soittaa kahvilan pianolla yhden Franz Lisztin Mefisto-valsseista. Hän paljastaa Sonnelle haaveilleensa koko elämänsä konserttipianistin urasta, mutta hänelle kerrottiin vähän aikaa sitten musiikkiopistossa, ettei hän ole kyllin hyvä jatkamaan.
Pian tämän jälkeen Victorialle käy ilmi, että miesporukka on sekaantunut hämärähommiin, joihin kuuluu pankin ryöstäminen vielä saman aamun aikana. Seuraavien hetkien aikana Victoria päätyy tekemään valintoja, joilla voi olla kauaskantoisia seurauksia.
Tuotanto
Victoria kuvattiin yhdellä otolla 27. huhtikuuta 2014 noin kello 4:30 ja 7:00 välillä aamuyöllä Kreuzbergin ja Mitten ympäristössä Berliinissä. Elokuvan käsikirjoituksessa oli vain 12 sivua, ja suuri osa henkilöhahmojen dialogista oli improvisoitua. Kahteen ensimmäiseen ottoon ohjaaja Schipper ei ollut tyytyväinen, ja elokuvan budjetti salli häneltä enää yhden yrityksen; kolmas otto osoittautui lopulta onnistuneeksi ja elokuva saatiin valmiiksi.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen antoi Victorialle neljä tähteä viidestä. Hänen mukaansa elokuvaa ja sen tuotantoprosessia voisi pitää "silkkana hulluutena tai vähintäänkin kikkailuna", mutta kuin ihmeen kaupalla kokonaisuus toimii, ja Victorian jännite "ei tule kameratyöstä vaan tapahtumista ja intensiteetistä". Virtanen myös kehui näyttelijöiden eläytymistä täysin poikkeukselliseksi.
Rotten Tomatoes -elokuvasivustolla 82 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvion, ja sivuston yleisen mielipiteen mukaan elokuva onnistuu kaiken teknisen taituruutensa ohella myös kertomaan tehokkaan tarinan.
Suolayrtti
Suolayrtti eli punasuolayrtti (Salicornia europaea) on suolamaiden mehevävartinen kasvi. Euroopassa laji kasvaa merenrantahietikoilla. Suomessa suolayrtti on voimakkaasti harvinaistunut ja se on luonnonsuojeluasetuksessa mainittu uhanalainen kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|150px|Punertavia suolayrttejä. Yksivuotinen suolayrtti kasvaa 3–15 senttimetriä korkeaksi. Siirottavahaarainen varsi on pysty ja möyheä. Lehdet ovat vastakkain, mutta ovat muuntuneet hyvin lyhyiksi, suomumaisiksi vartta ympäröiviksi tupiksi. Suolayrtin versot ovat usein punertavia. Kukinto on 1–8 cm pitkä, tähkämäinen ja jaokkeinen. Kussakin jaokkeessa kaksi vaatimatonta kolmikukkaista viuhkoa. Möyheän kilpimäinen kehä suojelee kukkia. Suolayrtti kukkii elo-syyskuussa.
Levinneisyys
Suolayrttiä tavataan Euroopan kaikilla merenrannikoilla Vienanmereltä Välimerelle asti. Sitä tavataan myös Afrikan ja Lähi-idän Välimeren rannikoilla sekä Pohjois-Amerikan itärannikolla. Aasiassa laji on levinnyt laajalle sisämaan aroalueilla. Suomessa suolayrttiä tavataan Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Pohjanlahden rannoilla Satakunnasta sekä Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalta. Laji on voimakkaasti taantunut koko Suomessa ja kanta on pienentynyt 1960-luvun jälkeen yli 60 prosenttia. Esimerkiksi Hailuodossa suolayrtti kasvoi yleisenä vielä 1970-luvulla. Nykyisin Hailuodossa on jäljellä enää kaksi kasvustoa.
RewardVille
RewardVille on Zyngan kehittämä ohjelma joka julkaistiin maaliskuussa 2011 Facebookin palvelimelle. RewardVillessä pelaaja voi ostaa zyngaCoinseilla "lyh.zCoins" erilaisia erikoisesineitä Zyngan Facebookin palvelimelle julkaisemille selainpeleille, pelaaja voi aina ensimmäisellä käyntikerrallaan ostaa jokaiseen pelaamaansa selainpeliin yhden erikoisesineen kuten CityVilleen pelaaja voi asentaa ilmaiseksi Day Care Center-nimisen yhteisörakennuksen ja FarmVilleen Porch Home-nimisen talon, mutta kaikki muut sen jälkeen tavoiteltavat esineet täytyy ostaa zCoinseilla.
Suolayrtti
Elinympäristö
Suolayrtti kasvaa hiekkaisten merenrantaniittyjen suolalaikuilla, joissa meriveden haihtuminen tekee maaperän suolaiseksi ja vähäkasviseksi. Tällaisia paikkoja syntyy esimerkiksi maakohoamisen takia tai voimakkaasta karjanlaidunnuksesta aiheutuneesta rantaniittyjen maanpinnan paljastumisesta, joka lisää veden haihtumista. Rantalaidunnuksen loppuminen ja Itämeren rehevöityminen ovat Suomessa johtaneet suolayrtin kasvupaikkojen nopeaan umpeenkasvamiseen ja lajin harvinaistumiseen.
RewardVille
Pelaaja voi saada ostamiseen tarvittavia zCoin-kolikoita lisää täyttämällä jokaisessa pelissä olevia RewardVillen omia kehitysmittareita jotka pitää saada täyteen zPoint-pisteillä, joita voi täyttää normaalien XP-tasomittarien tapaan tekemällä erilaisia hommia, pelaaja voi yhtä päivää kohden tienata maksimissaan 300zPoint-pistettä, jokaisella täyttymiskerralla pelaaja saa lisää 25 Zcoin-kolikkoa yhdestä pelistä päivää kohden.
RewardVille on saatavilla Englannin, Espanjan, Saksan, Ranskan, Italian ja Portugalin kielillä.
Silloin tällöin RewardVillessä on saatavilla kaikkien Zyngan selainpelien tavoin tiettyyn teemaan liittyviä esineitä, kuten kerran RewardVillessä myytiin Lady Gagan teemaan perustuvia esineitä, se oli samalla ensimmäinen kerta kun Zynga teki yhteistyötä artistin kanssa tavaroiden luomisen osalta.
Mika Pohjonen
thumb|Mika Pohjonen esiintymässä vuonna 2013. Mika Pohjonen (s. 9. heinäkuuta 1973 Hollola) on suomalainen ooppera- ja viihdelaulaja, äänialaltaan tenori.
Käyttöjärjestelmän ydin
thumb|400px|Erilaiset käyttöjärjestelmäarkkitehtuurit kuvattuna monoliittisen, mikro- sekä ”hybridi-ytimen” avulla.
Ydin eli kerneli on käyttöjärjestelmän osa, jolla on täysi kontrolli kaikesta järjestelmässä tapahtuvasta.
Mika Pohjonen
Ura
Vuodesta 2002 hänen opettajanaan on toiminut Irina Gavrilovici.
Käyttöjärjestelmän ydin
Käyttöjärjestelmän ytimiä on kahta päätyyppiä: monoliittisia ja mikroytimiä. Monoliittinen ydin (makroydin) sisällyttää ytimen toiminnot samaan ytimen osoiteavaruuteen. Mikroydin ulkoistaa valtaosan ytimen toiminnoista käyttäjäavaruuteen. Nykyaikaiset käyttöjärjestelmät eivät ole rakenteeltaan puhtaasti monoliittisia tai mikroytimeen perustuvia, vaikka edelleen selviä esimerkkejä näistä kahdesta mallista on olemassa. Sen sijaan modernit käyttöjärjestelmät soveltavat monillakin tavoilla toistensa ideoita. Vain harvat ytimet ovat puhtaasti monoliittisia ytimiä tai mikroytimiä.
Mika Pohjonen
Ura
Vuonna 2003 Pohjonen kiinnitettiin solistiksi Suomen Kansallisoopperaan. Suomen lisäksi hän on vieraillut muun muassa Wienin Volksoperissa, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Malmön oopperassa ja esiintynyt konserttisolistina muun muassa Tokiossa, Barcelonassa, Pamplonassa, Tukholmassa, Wiesbadenissa, Wuppertalissa ja Aalborgissa.
Käyttöjärjestelmän ydin
Yleistä
Käyttöjärjestelmän ytimen sanotaan tarjoavan toimintonsa palveluina, jotka voivat olla toteutettu erillisinä komponentteina , jotka kommunikoivat erilaisten rajapintojen avulla.
Mika Pohjonen
Yksityiselämä
Pohjosen entinen avovaimo on vuoden 2013 tangokuningatar Heidi Pakarinen, ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Pari päätyi eroon lähes 20 vuotta kestäneen suhteen jälkeen vuonna 2015. Pohjonen seurustelee Ulla-nimisen naisen kanssa. Pohjonen osallistuu Suurin pudottaja -tosi-tv-ohjelmaan syksyllä 2020. Hän painoi ohjelman alkaessa 133,8 kiloa ja on 179,5 senttiä pitkä.
Käyttöjärjestelmän ydin
Yleistä
Käyttöjärjestelmän ydin toimii suojatussa ytimen muistiavaruudessa, joka estää muita ohjelmia ylikirjoittamasta sitä. Ydin käsittelee prosesseja sekä keskeytyksiä, kun taas kaikki normaalisti tietokoneen käyttäjän tekemä kuten tekstieditorit ovat käyttäjäavaruudessa. Käyttöjärjestelmän ydin on etuoikeutettu : ytimellä on suora pääsy kaikkeen laitteiston toimintoihin ja se asettaa käsittelijät keskeytyksille ja poikkeuksille. Keskeytys tulee ulkoisesta tapahtumasta (ajoitus, laite tarvitsee huomiota) ja poikkeukset suoritettavasta käskystä (fault tai trap). Suorittimessa voi olla ydintila, joka kertoo suorittaako se käyttäjäohjelmaa vai ydintä: tietyt käskyt tai tietohaut ovat sallittuja vain kun suoritin on ydintilassa.
Moniohjelmointia tukevat järjestelmät rakentuvat prosessin käsitteelle, jossa käyttöjärjestelmä lomittaa prosessien suorituksen (vuoronnus), jakaa resurssit käytäntöjen mukaan (esimerkiksi prosessien prioriteetin mukaan) ja käyttöjärjestelmän voi tarvita tukea prosessien välistä kommunikaatiota. Yksinkertaisessa järjestelmässä muisti on jaettu kahteen osaan: käyttöjärjestelmälle (monitori, ydin) ja suoritettavalle ohjelmalle. Moniohjelmointijärjestelmässä käyttäjäavaruus jaetaan edelleen useiden prosessien käyttöön. Muistin jakaminen dynaamisesti on muistinhallinnan tehtävä. IO-laitteiden hallinta on yksi käyttöjärjestelmien ominaisuus, jota vaikeuttaa laitteiden suuri vaihtelevuus.
Yksittäisen ohjelman kaatuminen ei ole järjestelmän kannalta yhtä kriittistä kuin ytimen kaatuminen, jonka myötä koko tietokoneen sanotaan kaatuneen.
Sovellusohjelmat kommunikoivat ytimen kanssa järjestelmäkutsujen avulla. Järjestelmäkutsu ei ole suora funktiokutsu kuten sovelluksissa, vaan kutsun on ylitettävä ytimen ja käyttäjäavaruuden välinen jako. Järjestelmäkutsu on rajapinta sovellusohjelman ja ytimen tarjoaman palvelun välillä.
Ontojärven–Lentuan valuma-alue
Ontojärven–Lentuan valuma-alue (vesistöaluetunnus 59.9) on Oulujoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 4 948,81 neliökilometriä, ja josta 4 768,8 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 180,01 neliökilometriä kuuluu Venäjän puolelle. Alueen järvisyys on 11,75 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Katerman voimalaitos, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 4 948,81 neliökilometriä ja järvisyys 11,75 %.
Käyttöjärjestelmän ydin
Muistiavaruus
Ydin käyttää laitteiston fyysisiä osoitteita ja käyttäjäavaruudessa olevat prosessit käyttävät virtuaaliosoitteita niille varattuihin muistipaikkoihin.
Ontojärven–Lentuan valuma-alue
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Käyttöjärjestelmän ydin
Muistiavaruus
Ytimen omat toiminnot sijaitsevat ytimen muistiavaruudessa tai ne on ulkoistettu käyttäjäavaruuteen (mikroytimet).
Suoritustila
Tyypillisesti käyttöjärjestelmän ydin on suojattu omaan suoritustilaan ja käyttäjäsovellukset ovat käyttäjätilassa : ydin voi käyttää suorittimen toimintoja, joita käyttäjätilassa olevat prosessit eivät voi käyttää.
Ytimen suoritustila voidaan toteuttaa suorittimen ominaisuuksista riippuen korkeammalla suoritustasolla (supervisor-tila, Motorola 68000 -sarja) tai käyttämällä ohjelmasegmentin tilaa (x86).
On myös ytimiä, jotka eivät toteuta muistisuojausta, kuten Amiga OS, jonka piti toimia myös suorittimilla ilman muistinhallintayksikköä.
Ytimen koko
Ydin voi olla kooltaan muutaman tuhannen tai jopa miljoonien koodirivien pituinen.
Ydinten kehityshistoriaa
Ferrantin valmistama Atlas oli luultavasti ensimmäinen tietokone, jonka kontrolliohjelmaa voitiin kutsua käyttöjärjestelmäksi. Tietokoneessa oli myös tuki virtuaalimuistille.
Varhaiset käyttöjärjestelmät kehitettiin 1960-luvun alussa ja kirjoitettiin assemblyllä. Sovellusohjelmointiin oli korkeamman tason ohjelmointikieliä kuten Fortran ja ALGOL. Järjestelmäohjelmointikielet kuten C-kieli lisäsivät ylemmän tason kielien käyttöä käyttöjärjestelmien toteutuksessa. Tietokoneet olivat vielä rajatussa käytössä, jossa niiden käyttö oli operaattoreiden vastuulla. Varhaisissa käyttöjärjestelmissä koko käyttöjärjestelmä toimi yhtenä suoritettavana binäärinä.
Varhaiset käyttöjärjestelmät kuten MIT-yliopiston Compatible Time-Sharing System eivät voineet kasvaa suuriksi rajoitettujen tietokoneresurssien kuten muistimäärän ja suoritintehon vuoksi. THE-käyttöjärjestelmä vaikutti myöhempien käyttöjärjestelmien kehitykseen esittelemällä useita suunnitteluperiaatteita. Kun saatavilla olevat resurssit kasvoivat samalla kasvoivat myös käyttöjärjestelmät.
1960-luvun puoliväliin mennessä käyttöjärjestelmät olivat kasvaneet ihmisen käsityskyvyn yli: Exec II -käyttöjärjestelmään tuli ongelmia, joita piti ratkoa ad hoc -ratkaisuilla. Suuret käyttöjärjestelmäprojektit kuten Multics olivat ongelmissa niiden suorituskyvyn kanssa. Multics:in jälkeen General Electric kehitti General Comprehensive Operating System (GECOS) käyttöjärjestelmän ja Bell Labs kehitti Unix-käyttöjärjestelmän. Unixin ytimen kehittäjä Ken Thompson jätti ytimestä pois paljon ominaisuuksia ja jätti ne käyttäjäavaruuteen, jolloin ydin oli Thompsonin omien sanojen mukaan vain "IO-multiplekseri". Unixin ydin oli vain noin C-kielellä tehtyä koodia ja noin  assemblyä.
1970-luvulla esitettiin ajatus mikroytimestä, jossa varsinainen luotettu ydin olisi pienempi. Mikroytimiä toteutettiin useita 1980-luvulla ja osasta suunnittelutavoitteista luovuttiin käytännön ongelmien vuoksi, joista yksi on prosessien välisen kommunikaation aiheuttama lisäkuorma. Mikroytimissä ei ollut myöskään joustavuutta tukea useampaa kuin yhtä toteutusta järjestelmän peruspalvelusta. Mikroytimessä esiintyi myös enemmän moduulien välistä kopiointia ja moduulien välistä häirintää välimuistin käyttötavasta.
1990-luvulla esitettiin ajatus eksoytimestä. Vaikuttava ajatus oli että sovellukset tietävät enemmän resurssitarpeistaan ja niille annettaisiin mahdollisimman paljon kontrollia päätöksistä. Osa toiminnoista sijoitettaisiin kirjastoihin, joihin ydin ei luottaisi.
IBM pyrki kehittämään Workplace OS käyttöjärjestelmää OSF Research Instituten kanssa perustuen Carnegie Mellon -yliopiston (CMU) Mach-mikrokerneliin, josta tuli yksi kalleimmista epäonnistumisista.
Monoliittinen ydin
pienoiskuva|oikea|Monoliittisen ytimen ja sovellusohjelmien suhde. Monoliittinen ydin (makroydin) sisältää kaikki ytimen toiminnot samassa ytimen osoiteavaruudessa. Monoliittisen rakenteen etuja ovat käyttöjärjestelmän nopeus sekä helppo kehitysmalli. Toisaalta ylläpitäminen monimutkaistuu ominaisuuksien lisääntyessä, sillä yksittäinen ohjelmoija ei voi tuntea kaikkia toimintoja ja niiden vaikutuksia toisiinsa. Huonoista puolista vakavin on, että yksikin virhe jossain ytimen toiminnossa, kuten muistinhallinnassa, verkkoprotokollassa, levyjärjestelmässä tai laiteajurissa, vaikuttaa ytimen muihinkin osiin. Tästä seuraa koko järjestelmän kaatuminen.
Monoliittinen ydin toimii yksin suojatussa tilassa omassa osoiteavaruudessa ja tarjoaa muille ohjelmistoille järjestelmäkutsut ytimen toimintojen kutsumiseen.
Monoliittisessä ytimessä kaikki ajurit ovat kiinteästi osana ydintä ilman ladattavia moduuleja, kun taas ladattavia moduuleja tukevia kuvataan toisinaan hybridiytimiksi. Toisaalta moduuleiden katsotaan olevan vain laajennusta helpottavia tekijöitä monoliittiselle ytimelle.
Esimerkkinä monoliittista rakennetta käyttävistä moderneista käyttöjärjestelmistä on OpenBSD, joka poisti tuen ladattaville ytimen moduuleille. Sekä NetBSD että FreeBSD tukevat ladattavia ytimen moduuleja. Linuxiin liittyvässä dokumentaatiossa monoliittisellä ytimellä on viitattu ytimeen, josta ladattavien moduulien tuki on kytketty pois käännösvaiheessa.
Myös VMS on monoliittiseen ytimeen perustuva (tosin Digital kokeili myös mikroydintä). VAX-alustalle kehitetyn VMS:n kehittäjiin kuulunut David Cutler siirtyi myöhemmin Microsoftille.
Mikroydin
pienoiskuva|oikea|Mikroytimen, sen palveluiden ja sovellusohjelmien suhde. Mikroydinrakenteella pyritään parantamaan ytimen tietoturvaa ja vakautta, mutta tämä tapahtuu nopeuden kustannuksella. Mikroydinrakenteessa ydin pilkotaan useisiin palasiin: pieneksi pelkistetyksi mikroytimeksi sekä ytimen moduuleiksi. Mikroydin sijoittaa ytimen osat toiseen osoiteavaruuteen eli käyttäjäavaruuteen, jotka käyttävät prosessien välistä kommunikointia varsinaisen ytimen kanssa toimintaan. Jokainen ytimen moduuli suojataan eristämällä moduulit toisistaan, ja ne ovat yhteydessä ytimeen ja toisiinsa suojattuina prosesseina. Yhden ytimen moduulin kaatuminen ei vaikuta muihin moduulehin tai ytimeen, vaan ainoastaan sitä tarvitseviin prosesseihin. Vikaantunut ytimen moduuli voidaan käynnistää uudelleen. Jokainen ytimen moduuli tai jopa mikroydin voidaan päivittää muista osista riippumatta. Ydin on tällöin modulaarinen rakenteeltaan ja teoriassa hyvin vikasietoinen. Ytimen jakaminen erillisiin muistiavaruuksiin tekee siitä kuitenkin hitaan, koska tiedon siirtäminen ytimen moduulien ja mikroytimen välillä vaatii huomattavasti enemmän prosessorin kellojaksoja kuin monoliittiseen rakenteeseen perustuva ydin.
Ensimmäisen sukupolven mikroytimiä ovat Mach ja Chorus. Toisen sukupolven mikroytimiin kuuluu L4 ja QNX. Symbian ja QNX ovat esimerkkejä mikroytimeen perustuvista menestyksekkäistä käyttöjärjestelmistä. Muita mikroytimeen perustuvia käyttöjärjestelmiä ovat BeOS ja Nextstep. GNU Hurd perustuu GNU Mach -ytimeen.
Mikroytimen keskeinen toimintaperiaate on viestien välittäminen moduulien välillä. Kommunikaation aiheuttama kuormitus on myös merkittävä haittatekijä.
Puhtaasti mikroydin-ajatteluun perustuva tutkimus on lähes täysin hylätty huonon suorituskyvyn johdosta. Näissä ydin tarjoaa vain osoiteavaruuden, säikeistyksen ja prosessien välisen kommunikaation tai muun joukon vastaavia primitiivejä.
Mikroytimen ajatuksen sanotaan olevan lähtöisin Per Brinch Hansenin kirjoituksesta The Nucleus of a Multiprogramming System (1970). Mikroytimeen perustuvissa järjestelmissä on joitakin yhtäläisyyksiä hajautettujen käyttöjärjestelmien kanssa.
Nanoydin
Termi nanoydin (ja pikoydin) viittaa mikroytimeen, jossa moduulit rajataan pienempiin osiin vain kykyjen perusteella. Termiä on käytetty lähinnä mikroytimien alkuvaiheessa.
Lisäksi on ainakin yksi tapaus jossa nanoydin viittaa nanosekuntien tarkkuudella toimivaan ytimeen, sekä tapaus jossa nanoydin viittaa laitteiston abstraktiokerrokseen (Adeos).
Symbianin tapauksessa nanoydin viittaa ytimen osaan, joka toteuttaa ytimen säikeet, vuoronnuksen ja synkronointitoiminnot. Symbianin nanoydin on alkukäsittelijä kaikille keskeytyksille ja välittää niistä useimmat toiselle kerrokselle. Synkronointitoiminnot sisältävät mutexin ja semaforin. Symbianin käyttöjärjestelmäydin viittaa osaan, joka rakentuu nanoytimen palveluille ja toteuttaa asioita kuten käyttäjäavaruuden säikeet.
Eksoydin
pienoiskuva|oikea|Eksoytimen kuvaus. 1990-luvulla MIT:ssä esiteltiin eksoydin, joka on myös siinä käytetyn konseptin nimitys. Vaikuttava ajatus oli että sovellukset tietävät enemmän resurssitarpeistaan ja niille annettaisiin mahdollisimman paljon kontrollia päätöksistä. Osa toiminnoista sijoitettaisiin kirjastoihin, joihin ydin ei luottaisi. Eksoytimeen viitataan myös kirjastokäyttöjärjestelmänä (library operating system, libOS).
Eksoydin eriyttää hallinnan ja suojauksen siten, että ytimessä on suojaus mutta laitteiston hallinta tapahtuu sovelluksien käyttämien kirjastojen avulla.
Hybridiydin
pienoiskuva|oikea|Hybridiytimen yksinkertaistettu rakenne. Hybridiytimessä tarkoitetaan monoliittisen ja mikroytimen yhdistelmää: ydin on pilkottu vaihtelevin tavoin moduuleiksi, jotka sijaitsevat ydinavaruudessa. Hybridiytimen on tarkoitus olla vakaudeltaan ja tietoturvaltaan yhtä hyvä kuin mikroytimeen perustuva ydin, mutta samalla yhtä nopea kuin monoliittinen ydin.
Vain harvat ytimet ovat puhtaasti monoliittisia ytimiä tai mikroytimiä. Linux ja Solaris toteuttavat ladattavia moduuleja ytimen osoiteavaruuteen. Mac OS X yhdistää Mach-ytimeen BSD-ytimen ominaisuuksia (XNU). Myös Windows NT on suurelta osin monoliittinen: NT:ssä laiteajurit ovat kaikki samassa ytimen osoiteavaruudessa.
Moni käyttöjärjestelmäasiantuntija kuitenkin katsoo, että hybridiydin-termi ei oikeastaan tarkoita mitään. Esimerkiksi Linus Torvalds on sanonut, että puhe hybridiytimistä on pelkkää markkinointia:
Samoilla linjoilla on IBM:n Sonny Rao:
Unikernel
Unikernel viittaa käyttöjärjestelmän rakenteeseen, jossa käyttöjärjestelmän ydin ja suoritettava sovellusohjelma käyttävät yhtä osoiteavaruutta. Tyypillisesti unikernel suorittaa vain yhtä prosessia, mutta teknisesti on mahdollista tukea useampia, jotka jakavat saman osoiteavaruuden. Ratkaisu on suunnattu pilvipalveluissa käytettävään hypervisor-virtualisointiin tavoitteena parempi suorituskyky. Eräs sovelluskohde ovat IoT-laitteet, joissa ei ole laitteistoresursseja perinteisen käyttöjärjestelmän suorittamiseen.
Multikernel
Multikernel on tutkimuskäyttöön tarkoitettu rakenne, jossa on useita käyttöjärjestelmän ytimiä tietokoneessa, jossa on monta suoritinydintä. Rakenteessa tietokonetta käsitellään hajautetun järjestelmän tapaan, jossa ytimet käyttävät viestien välitystä keskenään ja tietokonetta käsitellään verkkona itsenäisinä ytimiä ilman jaettuja resursseja ytimien välillä.
Kiistat
Makro- ja mikroytimien puolesta puhujilla on väitteensä näiden eduista, jotka myös on usein tyrmätty:
Tunnettu debatti ytimien ratkaisuista on käyty Linus Torvaldsin ja Andrew Tanenbaumin kesken usenetin välityksellä.
M/S Avataq
M/S Avataq  on Inukshuk Inc:in omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyään aluksella liikennöi alankomaalainen Spliethoff-varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 1989 Miho Zosensho K.K. -nimisellä telakalla, Shimizussa, Japanissa. Kuollutta painoa Avataqilla on 9 653 tonnia. Alus on rekisteröity Kanadan lipun alle.
Avataqin sisaraluksia ovat M/S Corn Lily, M/S Margarita, M/S Vinashin Express 1, M/S Vinashin Express 2, M/S Corn Tulip, M/S Corn Rose, M/S MSC Anna, M/S MSC Isabelle, M/S Onego Voyager, M/S Parkgracht, M/S Pietersgracht, M/S Poolgracht, M/S Romny, M/S SCM Tepuy II, M/S Skalva, M/S Corn Crest, M/S Illawarra Chief, M/S Jaco Carrier, M/S Kapitan Grishin, M/S Kochnev, M/S Aleksandrov, M/S Socol 1, M/S Socol 7, M/S Socol-3, M/S Sofrana Kermadec, M/S Tauranga Chief ja M/S Umiavut.
Antti Hakola
thumb|Alahärmän kirkko, joka tuhoutui tulipalossa 1898. Antti Hakola (myös Anders Hakola) (4. syyskuuta 1704 Alahärmä – 2. huhtikuuta 1778 Nurmo) oli härmäläinen kirkonrakentaja. Hakola suunnitteli ja rakensi yksin tai veljensä Matin kanssa useita kirkkoja ja kellotapuleja. Esimerkiksi vuonna 1752 valmistunut ja vuonna 1898 tulipalossa tuhoutunut Alahärmän vanha kirkko oli Antti ja Matti Hakolan rakentama.
Hakola aloitti puukirkkojen rakentamisen 45-vuotiaana talonpoikaispohjalta. Antti Hakolan muistomerkki sijaitsee Alahärmän seurakuntatalon vieressä. Hän aloitti kirkkojen rakentamisen vasta 45-vuotiaana ja hänen aikaisemmista elämänvaiheistaan ei ole säilynyt tietoa, mistä hän oli saanut puusepän ja rakentajan taitonsa. Yksi olettamus on, että hän olisi ollut laivanveistäjänä ennen ryhtymistään kirkonrakentajaksi. Erityisesti jotkut hänen kirkoissa käyttämänsä rakenneratkaisut kielivät osaamisen hankituksi juuri laivaveistämöillä.
Hänen veljensä Matti Hakola oli myös kirkonrakentaja.
Freeza
Freeza on kuvitteellinen hahmo Akira Toriyaman luomassa Dragon Ball -mangassa. Nimi tulee englannin sanasta freezer. Hänen isoveljensä nimi on Cooler ja isä Cold.
Esittely
Freeza kuuluu tuntemattomaan muukalaisrotuun ja on uskomattoman voimakas. Freeza hallitsee imperiumia, johon on sanottu kuuluvan yli 79 planeettaa. Freeza on koonnut armeijansa valtaamiensa planeettojen asukkaista, voimakkaimpina niistä saiyalaiset. Kuultuaan tarun supersaiyalaisesta, häntäkin voimakkaammasta soturista, hän tyrmäsi sen pelkkänä legendana; kuitenkin usean saiyalaisen voimistuttua Freeza alkoi pelätä legendan käyvän toteen, ja tuhosi valtavalla kuolonpallolla koko saiyalaisten kotiplaneetan Vegetan ja samalla melkein koko saiyalaisrodun. Tämä teko toi hänet myöhemmin konfliktiin tarinan sankarien kanssa, kun Freeza etsi lohikäärmekuulia Planeetta Namekilta. Freezan pelot kävivät toteen, kun yksi selvinneistä saiyalaisista, Son Goku, muuttui supersaiyalaiseksi toverinsa Kuririnin murhasta raivostuneena.
Saiyalaisten joukkomurha
Freeza komensi monia rotuja imperiumissaan, mutta kaikkein voimakkain oli soturirotu saiyalaiset. Luonnollisella taistelukyvyllään, voimallaan ja vahvistumalla joka taistelun jälkeen saiyalaisista tuli voimakas ase planeettojen valtauksessa. Kuitenkin nämä kyvyt alkoivat herättää Freezassa vainoharhaisuutta. Peläten, että saiyalaiset voisivat koska tahansa kääntyä Freezaa itseään vastaan, hän päätti "oikean kätensä" Zarbonin neuvosta tuhota koko saiyalaisrodun.
Kuultuaan saiyalaisesta nimeltä Bardock, jonka voimataso oli nousussa, Freeza lähetti palvelijansa Dodorian salamurhaamaan hänet joukkioineen.
Planeetta Namek
Mangassa Freeza esiintyy ensimmäisen kerran, kun Gohan, Krillin, Bulma, Goku ja vielä silloin pahana tunnettu Vegeta lähtevät Namek-planeetalle. Animessa hän esiintyy ensimmäisen kerran Dragon Ball Z-erikoislähetyksessä, jossa kerrotaan Gokun isän, Bardockin, elämästä. Siinä Bardock lähettää Gokun Maa-planeetalle. Sen jälkeen hän taistelee Freezaa vastaan, mutta kärsii murskatappion ja kuolee useiden muiden sayialaisten mukana. Tarina Namek-planeetalla jatkuu, kun Freezan joukot, Vegeta (yksin) ja sankarit havittelevat lohikäärmekuulia itselleen. Freezan toivomus on ikuinen elämä ja sankarien toive on herättää kuolleet henkilöt eloon. Freezan joukko kuolee, yksin Freeza jää henkiin. Hänellä on vaikeuksia kuulien keräämisessä ja hän kutsuu paikalle Ginyu-erikoisosaston. Freeza on jo voitolla ja sankarit kuolemaisillaan. Pian Goku ilmestyy ja voittaa Ginyu-joukon. Samalla Vegeta liittoutuu heidän kanssaan. Goku sai kuitenkin sen verran vammoja, että hänet pitää elvyttää. Kun Goku viimein saapuu, Freeza on muuttunut viimeiseen muotoonsa ja hakannut Vegetan melkein kuoliaaksi. Kun Vegeta sanoo, että Goku on supersaiyalainen Freeza tappaa Vegetan kuolemansäteellä, mutta Vegeta pystyy silti kertomaan, että Freeza tuhosi planeetta Vegetan. Goku aloitaa taistelun Freezan kanssa, mutta hän ei pärjää, vaikka Freeza käyttää vain puolia voimistaan. Goku saa silti ajatuksen ja luo spirit bombin joka heikentää Freezaa. Freeza tappaa Krillinin, josta Goku suuttuu ja hän muuttuu supersaiyalaiseksi, ja Freeza joutuu käyttämään täysiä voimiaan. Goku kuitenkin voittaa Freezan kun tämä väsyy omasta hyökkäyksestään. Goku kuitenkin antaa energiaa Freezalle joka ampuu säteen Gokuun täydellä voimalla, mutta Goku lyö sen takaisin ja Freezan luullaan kuolleen. Freeza sanoo että Goku oli ensimmäinen joka oli iskenyt hänet tomuun sitten tämän lapsuuden 200px|thumb|Freeza ja [[Cell (mangahahmo)|Cell Dragonball GT -sarjassa.]] Myöhemmin Freeza tulee Maahan isänsä King Coldin kanssa ja aikoo tuhota Maan. Freezan voimat saattoivat kasvaa kun hänestä tehtiin kyborgi, mutta tämä ei silti pärjää salaperäiselle nuorukaiselle, joka selviytyy jopa Freezan Death ballista, joka pystyy tuhoamaan planeettoja. Nuorukainen paljastuu supersaiyalaiseksi, ja halkaisee Freezan kahtia. Sen jälkeen hän hävittää Freezan kokonaan. Tämän jälkeen Freeza nähdään monta kertaa kun z-soturit muistelevat menneitä, sekä Manalassa ensimmäisen kerran, kun Goku ja Pikkon saapuvat lopettamaan kapinan. Freeza ystävystyy Cellin kanssa, ja he jopa taistelevat Dragonball GT:ssä Gokua vastaan Manalassa. Goku kuitenkin voittaa heidät.
Tekniikat
Kuten suurin osa Dragon Ball Z-hahmoista, Freeza pystyy lentämään käyttäen ki-energiaansa.