cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uno Cygnaeus
Kansakoulun kehittäjä
Vuonna 1856 Suomen senaatti pyysi tuomiokapituleilta lausuntoja yleisen koululaitoksen järjestämisestä ja lausunnot julkaistiin kansalaisten kommenttien saamiseksi. Lausunnoissa ehdotettiin maaseudulle lukkarien johtamia kansakouluja, joiden tehtävä olisi ollut lähinnä rippikouluun valmistaminen. Kun Cygnaeuksen kiinnostus oli siirtynyt papin tehtävistä kansansivistykseen, hän laati 1857 kannanoton, jossa esitti oman ohjelmansa kansakoulun järjestämisestä. Hän kannatti yleissivistävää ja myös käytännöllisiä oppiaineita sisältävää kansakoululaitosta, joka edistäisi yksilöiden henkistä ja fyysistä kehitystä. Koulujen opetusohjelmaan oli äidinkielen, uskonnon, historian, laskennon ja maantiedon ohella otettava myös käsityötä, kasvitarhanhoitoa ja voimistelua. Kouluopetusta oli annettava sekä tytöille että pojille, säätyyn katsomatta. Tämän päämäärän toteuttamiseksi kansakoulu oli irrotettava kirkon johdosta, ja sen valvonta oli uskottava kouluylihallitukselle. Tämä kaikki lisäisi myös kansakunnan aineellista hyvinvointia. Hänen ajatuksensa seurasivat Johann Heinrich Pestalozzin kehittelemiä teemoja. Cygnaeus tähdensi myös asiaselitysten merkittävyyttä kieliopin opetuksen sijaan, sillä hänen mielestään lukutaidon opetus ei kehittänyt tarpeeksi luetun ymmärtämistä.
Cygnaeus sai tukea ajatuksilleen useilta Suomen Senaatin jäseniltä sekä erityisesti J. V. Snellmanilta. Kirkollisasiain toimituskunta, jonka päällikkönä oli senaattori H. V. W. Furuhjelm ja sihteerinä rovasti G. M. Waenerberg, valmisteli asian Cygnaeuksen esityksen pohjalta. Jo kahden vuoden kuluttua voitiin vahvistaa tulevan kansakoululaitoksen pääperiaatteet. Huhtikuun 19. päivänä 1858 Suomen senaatti antoi julistuksen kansanopetuksen järjestämisestä. Kuitenkin alkeisopetus jätettiin asetuksessa kylä- ja pyhäkoulujen varaan ja kansakoulujen sisäänpääsyvaatimuksena oli hyvä lukutaito.
Cygnaeus teki vuosina 1858–1859 senaatin kustannuksella opintomatkan Skandinavian maihin, Saksaan, Sveitsiin ja Hollantiin. Palattuaan hän puolusti itsenäiseen kehitykseen tähtäävää Friedrich Fröbelin kasvatusfilosofiaa. Tätä Snellman ei enää hyväksynyt, vaan tyrmäsi Cygnaeuksen ajatukset Litteraturbladetissaan marraskuussa 1860. Snellmannin vastustus ei enää kuitenkaan voinut katkaista kansakoulu-uudistuksen etenemistä Cygnauksen viitoittamalla tiellä. Cygnaeus laati Senaatin pyynnöstä aikanaan vallankumouksellisen ehdotuksen Suomen kansakoulutoimesta, jonka mukaan kansakoulusta tulisi kaikille yhteiskuntaluokille ja molemmille sukupuolille yhteinen valtion koulu, jossa opetettaisiin sekä teoreettisia että käytännöllisiä aineita. Vuonna 1861 hänet nimitettiin kansakoulujen ylitarkastajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa saakka. Hän teki usein kouluihin yllättäviä pistotarkastuksia.
Cygnaeuksen suunnitelmaan sisältyi kansakoulunopettajaseminaarin perustaminen Jyväskylään, mikä toteutettiin vuonna 1863. Cygnaeus toimi virkansa ohella opettajaseminaarin ensimmäisenä johtajana vuoteen 1869 saakka. Ensimmäinen kansakouluasetus annettiin 17. toukokuuta 1866, mutta kansakoulujen perustaminen maaseudulle eteni sen jälkeenkin hyvin hitaasti. Suomessa oli vuonna 1865 vain 20 kansakoulua, vuonna 1885 niitä oli 667 ja vuonna 1900 jo 1873. Samalla ajanjaksolla opettajien määrä kasvoi 20:sta 1873:een, ja oppilaiden määrä oli vuonna 1900 lähes 83 000. Cygnaeus tuli myös vuonna 1870 toimintansa aloittaneen kouluhallituksen jäseneksi.
Muut saavutukset
Cygnaeus pyrki luomaan käsityön opetuksesta yleissivistävän oppiaineen, joka samalla lisäisi käytännön työn kunnioitusta ja antaisi oppilaille valmiuksia suoriutua aiempaa paremmin 1800-luvun Suomen maatalousyhteisössä tarpeellisista teknisistä töistä.
Cygnaeuksen käsityöaineessa tärkeimmäksi oppisisällöksi muodostuikin erilaisten maataloustyökalujen valmistaminen puu- ja metallityön keinoin. Metallityön korostaminen antoi kuitenkin oppilaille valmiuksia toimia myös teollistuvassa yhteiskunnassa. Tyttöjen käsityönopetus muodostui vastaavalla tavalla palvelemaan kotitalouden naisellisiksi katsottuja tehtäviä.
Uno Cygnaeuksen ihmisihanne ruumiillistui opettajaseminaarien opetusohjelmassa. Musiikillista lahjakkuutta pidettiin erittäin tärkeänä ja seminaarilaisilta vaadittiin hyvää laulutaitoa jo pääsyvaatimuksena. Soittotaito opeteltiin seminaarissa. Toisaalta myös käden taitojen kehittäminen muodostui erittäin tärkeäksi ja siihen käytettiin useita tunteja viikossa jokaisena opiskeluvuotena. Nämä ainekset yhdessä vahvan, kristilliseen arvomaailmaan perustuneen kasvatusihanteen ja voimakkaan isänmaallisen hengen kanssa muodostivat Cygnaeuksen käsityksen tasapainoisesta ihmisestä, jollaiseksi tuore kansakoulunopettaja haluttiin kasvattaa.
Cygnaeus halusi myös korostaa uskonnon merkitystä kansansivistyksessä, mitä on jälkeenpäin korostettu vähemmän.
Jälkimaine ja huomionosoitukset
thumb|right|Cygnaeuksen rintakuva Jyväskylässä Uno Cygnaeuksen hauta on Helsingin Hietaniemen hautausmaan uudella alueella, korttelissa U18-13-11. Kansakoulunopettajien lahjoitusvaroilla hankittu obeliskinmuotoinen hautamuistomerkki pystytettiin 1896. Siihen lisättiin Cygnauksen vaimon kuoleman jälkeen hänen perheensä tilauksesta vuonna 1914 Ville Vallgrenin veistämä iso enkeliveistos.
Jyväskylässä on Cygnaeuksen mukaan nimetty Cygnaeuksenpuisto, jossa on vuonna 1900 valmistunut Ville Vallgrenin veistämä Cygnaeuksen rintakuva. K. V. Bergmanin kiviveistämössä valmistettu jalusta on ruskeata graniittia Helsingin läheisyydestä, patsasmuotoa ja hienoksi hakattu. Se on pantu kokoon viidestä eri osasta ja on korkeudeltaan 2,5 metriä. Cygnaeuksen synnyinkaupungissa Hämeenlinnassa on Harry Kivijärven suunnittelema muistomerkki vuodelta 1965 ja Cygnaeuksen lapsuudenkotipaikkakunnalla Janakkalassa Armas Hutrin suunnittelema vuodelta 1966.
Patarummut
thumb|Patarumpuja. Uudemmissa patarummuissa on yleensä poljin sävelkorkeuden vaihtamiseksi ja pyörät soittimen siirtämisen helpottamiseksi.
Uno Cygnaeus
Jälkimaine ja huomionosoitukset
Cygnaeuksen mukaan on nimetty kouluja useissa kaupungeissa, muun muassa Jyväskylässä (Cygnaeuksen koulu ja Cygnaeus-lukio) sekä Porissa. Helsingin Cygnaeuksenkatu on saanut nimensä Cygnaeuksen mukaan vuonna 1906. Nykyinen suomenkielinen muoto on vuodelta 1928. Aikaisemmin se oli muodossa Cygnaeuskatu.
Patarummut
Patarumpu on suurikokoinen lyömäsoitin. Patarummussa on kattilamainen, muodoltaan puolipallon tai paraabelin muotoinen, tyypillisimmin kuparinen kaikukoppa, jonka yli on pingotettu kalvo.
Patarummut kuuluvat länsimaisen orkesterimusiikin keskeisimpiin lyömäsoittimiin. Soittimet voidaan virittää yksilölliseen sävelkorkeuteen. Niitä käytetään yleensä säestävinä rytmisoittimina ja toisinaan melodisina instrumentteina.
Uno Cygnaeus
Jälkimaine ja huomionosoitukset
Erik Wahlström on kirjoittanut Cygnaeuksen elämän pohjalta romaanin Tanssiva pappi (2004, Alkuteos Den dansande prästen).
Patarummut
Historia
thumb|Kuvassa oikealla: Varhaiset patarummut keisarillisen kulkueen ratsastajan käytössä (1530-luvun piirros). thumb|160px|Aiemmin kirkkomusiikissa käytettyjä patarumpuja [[Pietarsaaren kirkko|Pietarsaaren kirkossa.]] Patarumpu kehitettiin Saksassa 1300- ja 1400-luvuilla. Niitä käytettiin pareittain – yksi hevosen kummallakin puolella – ratsastavan rumpalin soittimina. Arvostus oli aluksi niin suurta, että paronia alempiarvoiset säätyläiset eivät saaneet sellaista Saksassa ja Ruotsissa edes omistaa. Sittemmin patarummut levisivät joidenkin aatelistaustaisten ratsuväen yksiköiden käyttöön.
Uno Cygnaeus
Postimerkkejä
13. lokakuuta 1960 julkaistiin violetti Uno Cygnaeus -postimerkki, jonka arvo oli 30 markkaa ja painos 2 000 000 kappaletta.
Patarummut
Historia
1600-luvun alkupuoleen mennessä patarummut otettiin trumpettia seuraten soittimiksi kirkkomusiikkiin. Patarumpujen orkesterikäyttö alkoi joskus 1600-luvun puolivälissä.
Uno Cygnaeus
Postimerkkejä
Vuonna 2010 vietettiin niin Uno Cygnaeuksen kuin Wolmar Schildtin syntymän 200-vuotisjuhlavuotta. Tällöin Jyväskylän kaupunki ja Jyväskylän yliopisto tuottivat molemmista omat postimerkit, jotka suunnitteli jyväskyläläinen graafikko Jyrki Markkanen.
Patarummut
Historia
Nykyaikaisissa patarummuissa on poljin, jonka painaminen toimii rumpukalvoa kiristävänä "keskusruuvina" sävelkorkeutta nostaen. Vastaavasti polkimen vapauttaminen palauttaa sävelkorkeuden alas alkuperäiselle tasolle. Mekanismin sai ensimmäisenä toimimaan 1880-luvulla Karl Pittrich Dresdenin orkesterista. Jousivälitteisen, tasapainotetun poljinmekanismin esittelivät vuonna 1925 amerikkalaiset William Ludwig ja Robert C Danly.
Patarummut orkesterissa
Patarumpujen koot ovat matalaäänisimmästä korkeimpaan bass, large, small ja piccolo. Soittimen ääniala on (C)–D–a–(b). Alin C ei ole yleensä käytössä Suomessa käytössä olevissa padoissa, ja sen käyttämistä onkin pyrittävä välttämään.
Patarummun sointi on kumea, ja sillä on aina jokin sävelkorkeus. Nykyaikaisissa patarummuissa sävelkorkeutta voidaan vaihdella jalkapedaaleilla kesken soiton. Jokaista pataa voi virittää kvintin tai sekstin alueella.
Patarumpua käytetään yleensä säestyksellisesti taustalla muiden soittimien soittaessa melodiaa, mutta myös patarummulle yksinkertaiset melodiat ovat mahdollisia. 1880-luvulta lähtien vähitellen yleistyneet polkimet (pedaalit) mahdollistivat rummun sävelkorkeuden säätämisen jalan painalluksella ja nostamisella. Tämä salli orkesterisäveltäjien käyttää glissandoa, eli portaattomasti liukuva siirtymä sävelestä toiseen. Niinpä esimerkiksi Hector Berlioz kirjoitti myös sointuja patarummuille (tällöin hän käytti jopa 16 pataa). Luonteenomaisia tehokeinoja soittimelle ovat muiden muassa tremolot ja voimakkaat aksentit.
Klassismin ajan orkesterissa patarumpu soitti yleensä toonikaa (1.) ja dominanttia (5.) -sointujen pohjasäveliä.
Patarummut muissa musiikin lajeissa
thumb|Sotilassoittokunta Tukholmassa (2008). Etuoikealla kaksi patarummunsoittajaa. Sotilassoittokunnat käyttävät yhä patarumpuja, myös perinteiseen tapaan ratsukon selässä soittaen.
Myös metallimusiikkissa on käytetty patarumpuja. Tästä esimerkkinä alternative metal -yhtye Slipknotin perkussionistit Shawn Crahan ja Chris Fehn (mm. Psychosocialin musiikkivideo).
Trondheimin lääni
thumb|300px|Ruotsin aluelaajennukset [[Roskilden rauhassa vuonna 1658 on merkitty karttaan vihreällä.]]
Trondheimin lääni (, tanskaksi ja norjaksi Trondhjems len) on historiallinen linnalääni Norjan keskiosassa.
1500-luvulta eteenpäin Trondheimin lääni oli yksi Norjan neljästä linnaläänistä tai pääläänistä yhdessä Båhusin läänin, Akershusin läänin ja Bergenhusin läänin kanssa. Läänin laajuus on vaihdellut, mutta suurimmillaan lääniin kuului koko nykypäivän Trøndelag sekä Härjedalen ja Jämtland.
Lääni kuului Ruotsiin lyhyen aikaa vuosien 1658 ja 1660 välillä. Se kattoi tuolloin suunnilleen nykyisen Pohjois-Trøndelagin läänin, Etelä-Trøndelagin läänin, osia Møren ja Romsdalin läänistä (Nordmøre ja Romsdal) sekä Jämtlandin ja Härjedalenin. Lääni perustettiin 26. helmikuuta 1658, kun Ruotsi oli saanut Trøndelagin Roskilden rauhassa. Lääni luovutettiin Kööpenhaminan rauhassa 27. toukokuuta 1660, jolloin Trøndelag liitettiin jälleen Tanskaan ja Jämtland ja Härjedalen osaksi Ruotsin Västernorrlandin lääniä. Läänin kuvernöörinä toimi tuohon aikaan Claes Nilsson Stiernsköld.
The Tuomolat
The Tuomolat on 13. lokakuuta 2015 Fox-kanavalla alkanut tositelevisiosarja, jossa seurataan Tuomolan uusperheen arkea Helsingin Tammisalossa.
Kriketin SM-sarja 2002
Kriketin SM-sarjassa 2002 pelasi kahdeksan joukkuetta, jotka kohtasivat toisensa kertaalleen. Neljä parasta selvisi pudotuspeleihin, joissa SKK1 voitti Tampereen ja Helsinki Espoon. Mestaruus meni Helsingille, SKK otti hopeaa ja pronssia Espoo.
Simpsonit (12. tuotantokausi)
'''Simpsoneiden 12. tuotantokausi''' alkoi Suomessa 30. syyskuuta 2001, ja päättyi 17. helmikuuta 2002. Kauden DVD-boksi ilmestyi Suomessa 18. syyskuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 18. elokuuta 2009.
Jaksoluettelo
Suluissa jakson alkuperäinen nimi.
Aavefaija (G-G-Ghost D-D-Dad)
Aamulla Simpsoneiden talossa perhe huomaa, että sekä Margen että Homerin horoskoopit lupailevat miehen kuolemaa. Homer ei välitä ennustuksesta, vaikka päivän aikana saa lehdestä haavan käteensä, on vähällä jäädä puun alle, saa käärmeen käteensä sekä hakun päähänsä. Kotiin päästyään Homer tukehtuu parsakaaliin.
Homer leijuu Taivaan porteille, jossa Pyhä Pietari ilmoittaa, että Homer pääsee taivaaseen, jos tekee päivän aikana hyvän teon. Homer onnistuu kuitenkin vain tappamaan mummon ja kaatamaan ihmisiä. Kun Homerilla on enää vain minuutti jäljellä, hän pelastaa vauvan. Pietari ei huomaa tätä kuitenkaan, ja Homer joutuu Helvettiin.
Delfiinien yö (Night of the Dolphin)
Lisa näkee Kuonokas-nimisen delfiinin kärsivän ja vapauttaa sen. Kuonokas kuitenkin suuttuu, ja alkaa tappaa Springfieldin asukkaita muiden delfiinien avulla. Myöhemmin Kuonokas kertoo kaupungin asukkaille, että ihminen ajoi delfiinit mereen. Kuonokas muiden delfiinien kanssa on päättänyt kostaa häätämällä ihmiset sinne heidän sijastaan. Syntyy taisto, jonka delfiinit voittavat. Tämän jälkeen koko Springfieldin asukkaat joutuvat mereen. }}
Tibor Márkus
Tibor Márkus (s. 10. lokakuuta 1978 Budapest, Unkari) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa unkarilaista Szigetszentmiklósi TK -seuraa.
Márkus on pelannut myös Suomessa Rovaniemen Palloseuran riveissä kaudella 2003 ja oli mukana nostamassa joukkuetta Ykkösestä Veikkausliigaan.
Madagaskarinrosvohaukka
Madagaskarinrosvohaukka (Polyboroides radiatus) on rosvohaukkojen sukuun kuuluva haukka.
Lähteet
pienoiskuva|left|Haukka lennossa.
Nahitševan
Nahitševanin autonominen tasavalta on Kaukasiassa sijaitseva, Azerbaidžaniin kuuluva autonominen alue. Se sijaitsee eksklaavina muusta Azerbaidžanista erillään Armenian, Turkin ja Iranin ympäröimänä. Alueen pinta-ala on 5 500 km² ja väkiluku 398 000. Pääkaupunki on Nahitševan. Väestöstä 99 prosenttia on azereita ja loput pääosin venäläisiä ja kurdeja. Nahitševanin luonnonympäristö on kuiva, puoliaavikoitunut ja vuoristoinen.
Historia
thumb|left|200px|Miniatyyri sulttaani [[Suleiman Suuri|Suleiman Suuren Nahitševanin-valloituksesta.]] Nahitševan on paikallisen legendan mukaan Nooan perustama. Vuonna 428 alueen hallinta siirtyi Sassanidien Persialle ja vuonna 623 Bysantille. Vuodesta 640 eteenpäin alue joutui kuitenkin arabien vallan alle. Arabit hallitsivat julmasti murskaten armenialaisten vastarinnan. Nahitševanin alueella nähtiin arabiaikana runsaasti kapinoita ja alue vapautui arabivallasta 900-luvulla, jolloin siitä tuli osa Bagratidien valtakuntaa. 1000-luvulla alue päätyi seldžukkien ja 1100-luvulla Azerbaidžanin atabegien hallintaan. 1200-luvulla mongolit valloittivat Nahitševanin.
1500- ja 1600-luvuilla Nahitševan kuului Safavidien Persiaan. Alue kärsi usein toistuneista Ottomaanien imperiumin ja Persian välisistä sodista. Vuonna 1604 Persian šaahi Abbas I päätti vetäytyä Nahitševanista käyttäen poltetun maan taktiikkaa. Alueen väestö pakotettiin muuttamaan Persiaan ja moni nahitševanilainen asettui Isfahanin kaupunkiin. Alueen hallinta vaihteli ottomaaneilta persialaisille, mutta pysyi virallisesti Persian hallinnassa vuoteen 1828, jolloin se luovutettiin Venäjän ja Persian välisen sodan jälkeen Venäjälle.
Alueen hallinta järjestettiin siten, että Nahitševanista tuli oma ujezdinsa osana Armenian oblastia, josta myöhemmin tuli Jerevanin kuvernementti. Venäjä rohkaisi armenialaisia muuttamaan takaisin alueelle ja heidän osuutensa nousikin 1800-luvun mittaan. 1900-luvun taitteessa islamilaisia azereita oli asukkaista 57% ja kristittyjä armenialaisia 42%. Etniset jännitteet kasvoivat ja eskaloituivat Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikaan avoimeksi väkivallaksi. Armenien ja azerien välisessä konfliktissa kuoli yhteensä reilut 200 henkeä, Nahitševanin osalta pääosin armenialaisia.
Venäjän vallankumouksen jälkeen, keväällä 1918 alue kuului lyhytikäiseen Transkaukasian federaatioon. Sen hajottua Armenian ja Azerbaidžanin uudet valtiot kamppailivat Nahitševanin omistuksesta. Kesäkuussa 1918 Ottomaanit miehittivät alueen ja surmasivat 10 000 armenialaista osana armenialaisten kansanmurhaa. Moudrosin aselevossa Ottomaanit vetäytyivät Kaukasukselta ja alueen hallinta siirtyi brittiläisille joukoille.
Iso-Britannia yritti välittää rauhansopimusta Armenian ja Azerbaidžanin välille ehdottamalla, että Armenia saisi entisen Jerevanin kuvernementin ja Azerbaidžan Bakun ja Elisabetpolin kuvernementit. Tämä ei kuitenkaan sopinut kummallekaan osapuolelle, koska Armenia halusi itselleen Vuoristo-Karabahin, Qazahin ja Zangezurin alueet ja Azerbaidžan Nahitševanin. . Brittien rauhanvälitys epäonnistui ja joulukuussa 1918 Nahitševanin azerit perustivat Arasin tasavallan ja julistautuivat itsenäiseksi Armeniasta. Seurauksena oli verinen Arasin sota. Armenia kukisti Arasin tasavallan kesäkuussa 1919, jonka jälkeen Azerbaidžanin armeija miehitti alueen heinäkuussa. Tuloksena oli noin kymmenen tuhatta kuollutta ja britit päättivät vetäytyä alueelta.
thumb|left|250px|Nahitševanin ASNT:n kartta
1980-luvulla azerit halusivat enemmän itsenäisyyttä ja tiiviimpiä suhteita Iranin Azerbaidžaniin, jossa suurin osa azereiden kansasta asuu. Neuvostohallinto syytti alueen asukkaita islamilaisen fundamentalismin tukemisesta. Tammikuussa 1990 Nahitševanin ASNT:n korkein neuvosto ilmoitti alueen haluavan erota Neuvostoliitosta protestina Mustalle tammikuulle, jolloin neuvostoarmeija tukahdutti verisesti azerien mielenilmaukset. Nahitševan julistautui itsenäiseksi 20. tammikuuta 1990 sekä Azerbaidžanista että Neuvostoliitosta. Alue pyysi Turkkia, Irania ja Yhdistyneitä kansakuntia turvaamaan alueellisen koskemattomuutensa sekä vaati neuvostojoukkoja poistumaan Nahitševanista.
Alue ei kuitenkaan päätynyt itsenäiseksi valtioksi, vaan se tuli osaksi Azerbaidžania autonomisena tasavaltana. Nahitševanin johtajasta Heydər Əliyevista tuli Azerbaidžanin presidentti maan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991. Pian itsenäistymisen jälkeen Nahitševan joutui osalliseksi Armenian ja Azerbaidžanin välistä Vuoristo-Karabahin sotaa. Armenialaiset valtasivat osia Nahitševanista, kuten Kərkin alueen, joka on yhä nykyäänkin Armenian miehityksessä. . Taloudelliset ongelmat, korruptio ja runsas siirtolaisuus Turkkiin ovat koetelleet Nahitševanin aluetta Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Suhteita armenialaisiin on huonontanut entisestään historiallisten armenialaisten Khatškar-hautakivien tuhoaminen.
Osat
Nahitševan on jaettu kahdeksaan osaan, joista yksi on pääkaupunki ja seitsemän muuta piirikuntaa (rajon).
Väestö
Nahitševanin asukkaiden enemmistö, 99%, on etnisiä azereita. Venäläisiä on 0,15% ja kurdeja 0,6% väestöstä. Väkiluku on kokonaisuudessaan 398 000.
Talous
Kaivosteollisuus on tärkeä osa Nahitševanin taloutta. Tärkeimmät mineraalit ovat suola, molybdeeni ja lyijy. Neuvostoaikana kehitetyt kastelujärjestelmät ovat mahdollistaneet muun muassa vehnän, ohran, puuvillan, tupakan, hedelmien ja viinin viljelyn. Kuivilla alueilla lammastalous on merkittävässä asemassa. Nahitševanin talous ei kuitenkaan ole kovin hyvässä kunnossa ja talvisin ongelmana on polttopuun ja muiden lämmitysaineiden vähyys.
Kuvia Nahitševanista
thumb|left|900px|Panoraamakuva nahitševanilaisesta maisemasta
Max Euwe
Machgielis (Max) Euwe (20. toukokuuta 1901 – 26. marraskuuta 1981) oli hollantilainen shakinpelaaja, matemaatikko, kirjailija ja shakin viides maailmanmestari. Hän oli myös FIDE:n presidentti 1970–1978.
John Konkola
John William Konkola "Körmy" (vuoteen 1929 Hertzberg; (9. toukokuuta 1886 Jämsä – 28. tammikuuta 1955 Jyväskylä) oli Suomen Joutsenen toinen päällikkö vuosina 1932–1938. Konkola oli sotilasarvoltaan komentajakapteeni ja koulutukseltaan myös merikapteeni. Hän oli myös AICH-yhdistyksen Albatrossi eli kiertänyt Kap Hornin lastipurjelaivan päällikkönä.
Max Euwe
Nuoruus
Max Euwe syntyi Watergraafsmeerin kaupungissa Amsterdamin lähellä. Hän oppi shakin äidiltään nelivuotiaana, muttei täysin omistautunut pelille lapsena ja pysyi amatöörinä useita vuosia. 1921 hän voitti Hollannin mestaruuden ensimmäistä kertaa (Hän voitti sen ennätykselliset 12 kertaa 1921–1955).
John Konkola
Konkolan vanhemmat olivat Alfred Herzberg ja Elina Konkola. Konkolan 1. puoliso oli Hellin Valta 1910–1923. 2. puoliso oli Sylva Magnusson ja 3. puoliso oli Elna Backström
Max Euwe
Opiskelu
Matematiikan opiskeluista Amsterdamin yliopistossa hän valmistui 1923 ja saavutti tohtorin tutkinnon 1926. Hänen pääasiallinen ammattinsa oli opettaminen ja sen vuoksi löysi aikaa ainoastaan pelatakseen pienissä turnauksissa lomien aikana. 1928 hän voitti toisen ja viimeisen maailman amatöörien mestaruuden, joka pelattiin Haagissa, ja saavutti hyviä turnaustuloksia 1930-luvulla. Hän voitti Hastingsissa 1930–31, oli toinen Bernissä 1932 ja Zürichissa 1934 ja tänä aikana pelasi otteluita José Raúl Capablancaa, Salomon Flohria ja Rudolf Spielmania vastaan.
MM-tasolle
1935 Aleksandr Alehin valitsi hänet vastustajakseen MM-otteluun. Euwe voitti ottelun voittaen 9 peliä, häviten 8 ja 13 päättyi tasan. Hänestä tuli näin viides maailmanmestari. Euwen voitto oli yllätys ja sen on väitetty johtuneen Alehinin alkoholismista. Salo Flohr, joka avusti Euwea ottelun aikana, oli kuitenkin sitä mieltä, että Alehinin liian suuri itseluottamus ennen ottelua oli suurempi syy. Maailmanmestarit Vasili Smyslov, Boris Spasski, Anatoli Karpov ja Garri Kasparov analysoivat myöhemmin ottelun pelejä ja tulivat siihen tulokseen, että Euwen pelaamisen taso oli maailmanmestaruuden arvoinen.
FIDE
1970–1978 Euwe oli FIDE:n presidentti ja vieraili sen edustajana omalla kustannuksellaan yli sadassa maassa. Suureksi osaksi hänen ansiostaan yli 30 uutta maata liittyi organisaation jäseneksi.
Euwe on kirjoittanut yli 70 shakkikirjaa, mikä on enemmän kuin kukaan toinen maailmanmestari on tehnyt. Toistaiseksi ainut suomennettu on Shakin Hienouksia (Tammi 1978) Walter Meidenin kanssa.
Ville Kaarnakari
Juhan-Ville Kaarnakari (s. 1949 Hamina) on suomalainen kirjailija. Kaarnakari on sekä Suomen Kirjailijaliitto ry:n että Suomen Tietokirjailijat ry:n jäsen. Hän on sotilasarvoltaan reservin majuri ja on palvellut muun muassa rauhanturvatehtävissä Lähi-idässä. Kaarnakari on toiminut kirja-arvostelijana 20 vuotta.
Sohlman
Sohlman on muun muassa seuraavien sukunimi:
Ville Kaarnakari
Sotatrillerien kirjoittaja
Kaarnakari itse kutsuu kirjojaan "sotatrillereiksi". Kirjojen kuvitteelliset tapahtumat on sijoitettu todellisten tapahtumien lomaan. Kirjan lopussa näitä kuvitteellisia tapahtumia väitetään aina todella tapahtuneiksi. Operaatioista on muka systemaattisesti hävitetty kaikki dokumentit, minkä vuoksi tapahtumien salaaminen onnistui sodan jälkeisinä vuosikymmeninä.
Kaarnakarin ensimmäinen operaatio-sarjan kirja Operaatio Übung-42 (2010) sijoittuu tapahtumiltaan muun muassa Casablancaan, Berliiniin, Islantiin, Mikkeliin ja Murmanskiin. Suomalaisten puolelta tapahtumiin osallistuvat radiotiedustelu, salaiset asiamiehet, kaukopartiot – koko tiedustelun kenttä ylintä johtoa myöten.
Kiukaisten rautatieasema
Kiukaisten rautatieasema on rautatieliikennepaikka -radalla Eurassa, entisen Kiukaisten kunnan keskustaajamassa Eurakoskella, 13 kilometrin päässä Kokemäeltä.
Ville Kaarnakari
Sotatrillerien kirjoittaja
Teoksessa Operaatio Chevalier. (2011) kuvataan jatkosodan aikainen tapahtumasarja, jossa Neuvostoliiton Suomeen istuttama sabotaasiorganisaatio yrittää iskua, joka olisi muuttanut onnistuessaan maailmanhistoriaa.
Kiukaisten rautatieasema
Kiukaisten asema avattiin Peipohjan (nyk. Kokemäki) ja Rauman väliselle yksityisrautatielle huhtikuussa 1897, ja se on rataosan yksi alkuperäisistä asemista. Risteysasema Kiukaisista tuli vuonna 1913, jolloin avattiin sivurata Kauttualle. Rautatieyhteyksien seurauksena asemanseudusta kasvoi ajan mittaan kunnan tärkein ja suurin taajama, syrjäyttäen vanhan kirkonkylän.
Henkilöliikenne Kauttualle lopetettiin vuonna 1953 linja-autoyhteyksien korvatessa sen. Henkilöliikenne lakkautettiin kokonaan vuonna 1988. Nykyisin liikennepaikka toimii junakohtauspaikkana. Säkylän sokerijuurikuljetukset lakkautettiin vuonna 2009, ja suurin osa Kauttuan radan tasoristeyksistä on purettu. Erkanemisvaihde Kauttuaan poistettiin huhtikuussa 2020.
The American Language
Kuten Noah Webster, joka kirjoitti ensimmäisen amerikanenglannin sanakirjan, myös Mencken halusi puolustaa amerikkalaisia ilmaisuja, joita kriitikot pitivät englannin kielen barbaarisina kieroutumina. Mencken hyökkäsi preskriptiivistä kielioppia vastaan sillä kuten Samuel Jackson hän katsoi kielen kehittyvän erillään oppikirjoista.
Teos käsittelee englannin kielen amerikkalaisen muunnelman kehittymisen alkuvaiheita. Mencken mukaan amerikanenglanti on brittienglantia värikkäämpää, vivahteikkaampaa ja luovempaa.
Teos oli yksi Mencken myydyimmistä teoksista, sitä myytiin 1400 kappaletta kahden ensimmäisen kuukauden aikana ja kriitikot kirjoittivat teosta ylistäviä arvioita.
Mencken julkaisi teokseen lukuisia täydennyksiä.
Ville Kaarnakari
Sotatrillerien kirjoittaja
Kuolema kolkuttaa. (2012) on tarina talvisodassa Summan Munasuolla tankin tuhonneen ja jatkosodassa Mannerheim-ristin ritariksi nimitetyn Einar Schadewitzin elämästä. Schadewitzin kuuluisat sanat tankin päällä levisivät ympäri maailmaa: "Avvoo Iivana, tiällä kuolema kolokuttaa"!
Operaatio Para Bellum (2013) kuvaa syksyn 1944 sotatapahtumia Suomessa.
Hakaristin leimaama (2014) kertoo suomalaisen soturin vaiheista itärintamalla Wiking-divisioonassa ja sotatoverusten tapaamisesta vuonna 1961.
Operaatio Verna (2015) on romaani siitä, mitä Suomessa mahdollisesti tapahtui alkukesästä 1940, muutama kuukausi talvisodan rauhan jälkeen. Samaan aikaan Viro miehitettiin lopullisesti. Aiheena on myös Aeron matkustajakoneen Kalevan viimeinen lento.
Operaatio Polar (2016) kuvaa suomalaisten kaukopartiomiesten operaatioita sotien jälkeen.
Operaatio Kagaali sijoittuu pääasiassa kevääseen 1918. Se kertoo kenraali Mannerheimin Vaasaan lähtiessään käskemiä valkoisten salaisia toimenpiteitä tarkoituksena valmistautua kaupungin valtaukseen. Yksi romaanin henkiläistä on nuori opiskelija Verna Erikson, todellinen vapaussoturi, joka menehtyi sairauteen jo syksyllä 1918. Kagaali oli 1900-luvun alussa toiminut järjestö, joka pyrki eroon keisarin vallasta.
Operaatio Kagaalin yksi hahmoista on neiti Verna Erikson. Vernalle löytyy samanniminen esikuva vapaussodan ajalta. Verna Erikson osallistui valkoisten aseiden salakuljetukseen Helsingin kaupungissa punaisten vallan aikana. Vapaussodan päättyessä 16.5. kenraali Mannerheim antoi hänelle 4. lk vapaudenristin.
Verna Erikson menehtyi sairauteen jo sylksyllä 1918. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle, hauta on ikihauta eikä sillä ole pitkään aikaan ollut hoitajaa. Kirjailija Kaarnakari otti haudan hoidon vastuulleen ja hauta kunnostettiin talkoovoimin.
Kai Hirvasnoro (Kansan Uutiset) arvioi sotatrillereitä myönteisesti siltä osin, että ne on kirjoitettu ja rakennettu hyvin ja niissä on kutkuttava salaisen sotahistorian puoli. Hän epäilee väitettä, että Kaarnakari paljastaisi menneisyydestä uutta tietoa, mutta pitää mahdollisena, koska sotilastiedustelun arkistot vietiin jatkosodan loppuvaiheissa Ruotsiin, joten lähdeaineisto on puutteellinen.
Varjo on nykypäivään sijoittuva tiedustelutrilleri. Suomalainen tiedustelu perustaa salaa omaan käyttöönsä ulkomaisen iskuryhmän, joka joutuu sattumalta mukaan venäläisten salaisimman tiedusteluelimen masinoiman terroriaallon selvittelyyn akselilla Dragsvik - Tallinna - Tukholma - Damaskos - Berliini - huipentuen iskuun Saariston Helmeen.
Ultima VI
Ultima VI: The False Prophet Origin Systemsin kehittämä ja alun perin 1990 julkaisema Ultima-tietokoneroolipelisarjan videopeli.
Vince Lombardi Trophy
pienoiskuva|Vince Lombardi Trophy Vince Lombardi Trophy on NFL:n mestaruuspalkinto, joka jaetaan vuosittain Super Bowlin voittajajoukkueelle. Pokaalissa on aidon kokoinen hopeinen amerikkalainen jalkapallo ja NFL:n logo sekä teksti: Vince Lombardi Trophy. Super Bowlin jälkeen siihen kaiverretaan voittajajoukkueen nimi, päivämäärä ja ottelun tulos.
Pokaali oli alun perin nimeltään World Championship Game Trophy, koska Super Bowlkin oli alun perin AFL-NFL World Championship Game. Pokaalin nimi muutettiin vuonna 1970 Vince Lombardi Trophyksi Green Bay Packersin legendaarisen valmentajan Vince Lombardin kunniaksi.
Vince Lombardi Trophy on siitä poikkeuksellinen urheilupalkinto, että se ei ole kiertopalkinto. Super Bowlin voittajajoukkue saa Vince Lombardi Trophyn omakseen ja joka vuosi tehdään uusi pokaali. Pokaali valmistetaan käsityönä Tiffany & Co.:lla ja sen hinnaksi on arvioitu 25 000 dollaria.
Ultima VI
Tarina
Muutamia vuosia Lord Britishin valtaanpaluun jälkeen, Avatar vangitaan ja siivekkäät demonit, Gargoilit, aikovat uhrata hänet alttarilla. Hänen ystävänsä pelastavat hänet ja ottavat gargoilipapilta pyhän kirjakäärön. Avatarin tehtävä on valloitta Hyveiden alttarit gargoileilta.
Vastaanotto
Mikrobitin Toni Hakala antoi arvostelussaan pelin MS-DOS-versiolle 91 pistettä sadasta.
Fleminginkivi
Fleminginkivi (Flemings sten) on Pohjan kunnassa vanhan Turun-Viipurin maantien varrella noin kilometrin verran Pohjan keskiaikaisesta kirkosta Perniöön päin sijaitseva siirtolohkare jonka luona kerrotaan Viipurista Turkuun matkalla olleen Suomen käskynhaltijan Klaus Flemingin saaneen sairauskohtauksen ja kuolleen 13. huhtikuuta 1597 jossakin lähitalossa. Mikrokliinigraniittinen lohkare on kooltaan 2x3x4 metriä.
Aiheesta muualla
60.09176°N, 23.51236°W
Lina Tšerjazova
Lina Anatoljevna Tšerjazova (1. marraskuuta 1968 – 23. maaliskuuta 2019 ) oli uzbekistanilainen freestyle-hiihtäjä, joka kilpaili hypyissä. Hän voitti pronssia EM-kisoissa 1990 silloisen Neuvostoliiton edustajana, kultaa MM-kisoissa 1993 ja olympiakultaa Lillehammerissa 1994 (pistein 166,84). Olympiavoiton juhlimista synkensi tieto, että hänen äitinsä oli kuollut kolme viikkoa aikaisemmin ja kisanjärjestäjät kertoivat siitä hänelle vasta kilpailun jälkeen. Tšerjazova on toistaiseksi maansa ainoa talviolympialaisten mitalisti.
Naantalin maalaiskunnan vaakuna
thumb|150px|right|Naantalin maalaiskunnan vaakuna (1958–1963) Naantalin maalaiskunnan vaakuna oli Naantalin maalaiskunnan tunnus. Se on saanut aiheensa sanonnasta loistaa kuin Naantalin aurinko sekä puisesta aurinkotunnuksesta, joka oli asetettu koristeeksi 1750-luvun lopulla rakennetun tullihuoneen tulliportin päälle, kaupungin ja maalaiskunnan välille.
Vaakunaselityksestä on huomattava, että vaakunan vahvistamisen aikaan säde- ja liekkikoroja ei vielä eroteltu toisistaan, vaan tämä tapahtui vasta huomattavasti myöhemmin Olof Erikssonin teoksessa Heraldiikka ja symbolit: Opas heraldisten tunnusten muotoilun perusteisiin vuonna 1982. Nykyisin kuvion ulkoreuna selitettäisiin sädekoroksi, ja sitä on käytetty heraldiikassa kuvaamaan valon – ei lämmön – säteilyä.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kultainen ulkoreunaltaan liekkikoroinen vihkiristi.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Naantalin maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 30. syyskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. marraskuuta samana vuonna.
Borgströmin tupakkatehdas
thumb|upright|Tupakkatehtaan rakennuksia Meritullinkadulta nähtyinä. thumb|upright|Tehtaan päätyä Meritullintorille; julkisivussa on säilynyt tehtaan tunnus, apilanlehti. Borgströmin tupakkatehdas oli Helsingin Kruununhaassa Meritullinkatu 1:ssä vuodesta 1839 sijainnut tupakkatehdas, jonka perusti kauppaneuvos Henrik Borgström vanhempi vuonna 1834. Tehdas lopetti toimintansa 1928.
Vuonna 1857 valmistui tehtaan kaksikerroksinen kivirakennus, jota myöhemmin korotettiin ja laajennettiin lisärakennuksilla vuosina 1865, 1873 ja 1888. Tehtaan omisti Henrik Borgströmin jälkeen hänen poikansa kauppaneuvos Johan Leonard Borgström ja vuodesta 1903 tämän poika Arthur Travers-Borgström. Tehdas toimi vuodesta 1904 osakeyhtiönä nimellä H. Borgström J:r Tobaksfabrik Ab ja se oli 1900-luvun alussa Helsingin suurin tupakkatehdas, jossa oli vuonna 1913 700 työntekijää vuosituotannon arvon ollessa 4 miljoonaa markkaa. Tehtaan savukemerkkejä olivat muun muassa Kaukasiska, Kalif, Prima, Odessa ja Tilaus sekä sikarimerkeistä tunnetuin Fennia. Tehdas valmisti myös piipputupakkaa. Tehdasta laajennettiin Meritullintorin varteen vuonna 1904 valmistuneella viisikerroksisella tehdasrakennuksella, jonka suunnitteli Waldemar Aspelin.
Suomen sisällissodan aikana Helsingin valtauksen yhteydessä huhtikuussa 1918 tupakkatehtaan päätyrakennus ja tehtaan eteläpuolella sijaitseva Helsingin päävartion sellisiipirakennus saivat vaurioita saksalaisen laivasto-osaston tykistötulessa.
Yhtiön osakkeet siirtyivät 1919 Strengbergin tupakkatehtaan omistaneelle ''Ab Ph. U. Strengberg & C:o Oy'':lle. Borgströmin tupakkatehtaan toiminta päättyi elokuussa 1928 ja yhtiö sulautettiin Strengbergiin 1929. Meritullinkadun kiinteistö jäi Strengbergiin omistukseen ja vuosina 1946–1966 kiinteistön omisti Oy Armiro Ab, jolle Strengbergin kiinteä omaisuus myytiin 1946. Vuonna 1966 Armiron omistamat kiinteistöt myytiin Gilbert von Rettigille (1928–1994).
Hatakka
Hatakka on suomalainen sukunimi. Nimi on pääasiassa lähtöisin Karjalankannakselta, jossa ensimmäiset maininnat nimestä on dokumentoitu 1600-luvulta alkaen Sakkolan seudulta alkujaan muodoissa Hatacka, Hadakain ja Hadakainen. Mainitussa pitäjässä, kuin myös siitä vuonna 1894 eronneessa Metsäpirtissä, sijaitsi aikoinaan Hatakkalana tunnettu kylä.
Hatakka on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Louise Laukko
Louise Laukko (9. toukokuuta 1992 – 2003) oli suomalainen lämminverinen ravihevonen. Se oli yksi kaikkien aikojen parhaita suomalaisia tammoja, joka voitti useita suurkilpailuja eri puolilla Eurooppaa.
Kolmi- ja nelivuotiskaudet Suomessa
Louise Laukko syntyi Vesilahdella sijaitsevassa Laukon kartanossa ja siirtyi pian Timo Nurmoksen valmennukseen Tornioon. Tamma starttasi kolmivuotiaana kahdeksan kertaa ja voitti kilpailuistaan seitsemän. Suurin menestys tuli juhannuksena Seinäjoella, jossa Louise Laukko saavutti Kasvattajakruunun ykkössijan. Ikäluokkansa Kriteriumissa tamma sijoittui Monster of Speedin voittamassa kilpailussa kuudenneksi.
Nelivuotiaana Louise Laukko voitti muun muassa Villinmiehen Tammakilvan Lappeenrannassa sekä 4-vuotiaiden tammojen Kasvattajakruunun Turun Metsämäessä. Derbyfinaalissa Louise Laukko aiheutti Monster of Speedille sen uran ensimmäisen tappion kotimaassa. Syyskuussa tamma juoksi Ylöjärven Teivossa Euroopan raviliiton järjestämässä UET Grand Prix’ssa ja sijoittui ranskalaisen Elisionin jälkeen toiseksi.
Ura ulkomailla
Nelivuotiskauden päätteeksi Louise Laukko myytiin Ranskaan Claude Yvan Cohenin omistukseen, ja se siirtyi ruotsalaisen Anders Lindqvistin valmennukseen. Lindqvistin tallista käsin tamma kilpaili Keski-Euroopassa ja Ruotsissa ja voitti muun muassa Sweden Cupin Tukholmassa sekä Gran Premio Costa Azzurra -kilpailun Torinossa. Louise Laukko kilpaili vielä muutamia kertoja myös Suomessa ja saavutti ykkössijat Suur-Hollola-ajossa ja St. Michelissä, jonka se voitti uudella tammojen euroopanennätysajalla. Vuonna 1999 tamma oli mukana maailman arvostetuimmassa ravikilpailussa Prix d’Amériquessa viidentenä ja toistaiseksi viimeisimpänä suomalaishevosena. Louise Laukko sijoittui Pariisissa ajetussa kilpailussa kahdenneksitoista ranskalaisen Dominik Locqueneux’n ohjastamana.
Vuonna 2001 Jean-Pierre Dubois osti Louise Laukon ja vei sen Kanadaan, jossa tamma viimeisellä kilpailukaudellaan voitti vielä kolmesti. Yhteensä Louise Laukko osallistui urallaan 154 kilpailuun, joista se voitti 43. Kilpailu-uralla tamman ohjastuksesta vastasivat muun muassa Jorma Kontio sekä Anders Lindqvist. Kontio ajoi kaikki Louise Laukon startit vuosina 1995–1996 ja myös joitakin myöhempiä kilpailuja, jolloin tamma oli Lindqvistin valmennuksessa.
Louise Laukko varsoi vuonna 2003 SJ’s Caviar -orista, mutta varsa menehtyi pian syntymänsä jälkeen. Louise Laukko kuoli saman vuoden kesäkuussa ollen uudestaan kantavana samasta orista.
27. toukokuuta
27. toukokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 147. päivä (148. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 218 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 26. toukokuuta, 28. toukokuuta
Kari Peitsamo 1977–1981
Kari Peitsamo 1977–1981 on Kari Peitsamon kokoelmalevy vuodelta 1981.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Anyang (Gyeonggi)
Anyang (, hanja 安養市) on kaupunki Etelä-Korean Gyeonggin maakunnassa. Se sijaitsee aivan pääkaupunki Soulin eteläpuolella. Linnuntietä kaupunkikeskustojen välimatka on 19 kilometriä. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 597 414.
Ponce de León (1895)
Ponce de León oli Espanjan laivaston vuonna 1895 vesillelaskettu teräsrunkoinen Diego Velasques -luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Kuubassa.
Valmistus
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1895 ja valmistui seuraavana vuonna.
Unplugged – Rock’n’Roll Realschule
Unplugged - Rock'n'Roll Realschule on Die Ärzten neljäs ja MTV Unplugged -sarjaan kuuluva livealbumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2002. Albumilla yhtye esittää kappaleitaan akustisesti yhdessä hampurilaisen Albert-Schweitzer lukion kanssa lukion juhlasalissa. Albumin nimi tulee "Rock 'n' Roll High School" -musikaalista.
Konsertista julkaistiin myös "MTV Unplugged: Rock'n'Roll Realschule" -niminen DVD ja single nimeltä "Unplugged - Komm zurück/Die Banane".
Prueba (1877)
Prueba oli Espanjan laivaston vuonna 1877 valmistettu puurunkoinen tykkivene.
Valmistus
Alus valmistettiin 1877 Caviten telakalla Filippiineillä.
Palvelus
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli jo huonossa kunnossa. Aluksen myöhemmät vaiheet eivät ole tiedossa.
Henning
Henning on pääasiassa Saksassa ja pohjois­maissa esiintyvä miehen etunimi, alku­perältään Henrik-nimen muunnelma. Suomessa nimi Henning on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 464 henkilölle. Henningin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. huhtikuuta.
Huippuvuorten lentoasema
Huippuvuorten lentoasema on Avinorin omistama ja hallinnoima lentoasema Huippuvuorten Longyearbyenissä Norjassa.
Viulukonsertto nro 2 (Paganini)
Niccolò Paganini sävelsi toisen viulukonserttonsa h-mollissa (La campanella; op. 7, MS 48) vuonna 1826. Sen "kelloa" merkitsevä lisänimi tulee triangelin käytöstä viimeisen osan kuuluisassa teemassa. Kun Paganini sävelsi teostaan, oli hän jo vakiinnuttanut maineensa viuluvirtuoosina; kenties tästä syystä hän toisessa viulukonsertossaan keskittyykin enemmän melodioihin ja tematiikkaan kuin tekniikkaan. Teoksessa, varsinkin sen avausosassa, kuuluu Rossinin vaikutus.
Franz Liszt käytti viimeisen osan rondoteemaa teoksessaan Études d'exécution transcendante d'après Paganini.
DynaRig
thumb|DynaRig-mastot purjeet sisään reivattuina. thumb|Maltese Falcon täysissä DynaRig- purjeissa thumb|Oceanco Y712 koepurjehduksella helmikuussa 2017 DynaRig tai DynaShip on 2000-luvun tekniikkaa hyödyntävä nykyaikaisten purjealusten rakenneratkaisu, josta puuttuu kokonaan mastoja tukeva köysistö eli takila. Aluksen mastot ovat itsekantavia ja tietokoneohjattuja. Mastot on laakeroitu tyvestään, ja niitä käännetään purjeineen hydraulijärjestelmällä. Näin purjeet voidaan suunnata niin, että ne saavat optimaalisesti voimaa tuulesta. Kun purjeet eivät ole esillä, ne ovat säilössä maston sisällä.
Tekniikka
Hiilikuitujen avulla riittävän kevyiksi saaduissa DynaRig-mastoissa on aerodynaamisesti kaarevat vaakatuet, joiden varaan purjeet avataan. Purjeet saadaan mastojen sisältä käyttöön kuudessa minuutissa. Purjeiden reivaus tapahtuu kelaamalla levitetty purje vaakasuoraan maston keskelle. DynaRigin ansiosta saman maston purjeet toimivat suurena yhtenäisenä aerodynaamisena pintana, koska raakapuita tai puomeja vastaavien vaakatukien ja purjeiden väliin ei jää aukkoja. Purjeiden kääntökulma säädetään hydraulisesti tietokonejärjestelmällä. Koska takilaa (rikiä) eli köysistöä ei ole, mastoja ja samalla niissä kiinni olevia vaakatukia voidaan kiertää vapaasti. Purjeiden tukivarsissa on lukuisia kuituoptisia sensoreita, joiden avulla saadaan laitteistolle tietoa siitä, miten tuuli käyttäytyy purjeissa. DynaRig yhdistää pitkittäispurjeen hyvät luovimisominaisuudet raakapurjeiden tehokkuuteen.
Wilhelm Prölss
Modernin purjetekniikan kehitti saksalainen insinööri Wilhelm Prölss jo 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa. Prölss oli öljy-yhtiö Shellin palveluksessa 30 vuotta, ja 1970-luvun öljykriisin aikana hän kehitti työnantajalleen rahtilaivaa, joka hyödyntäisi vapaasti seisovia pyöriviä purjeita. Prölssin idea jäi toteutumatta muun muassa silloisen kehittymättömän teknologian vuoksi. Mastot olivat liian painavia, ja sen ajan tekniikalla hydrauliikka oli vielä liian epäluotettavaa. Kun öljykriisi hellitti, pienet polttoainekustannukset eivät suosineet purjerahtilaivan kehitystyötä.
Myöhempi kehitys ja Maltese Falcon
Myöhemmin Prölss perusti kumppaneidensa Frank K. Schallenbergerin ja kapteeni Jens Blochin kanssa Dynaship Corporation -yrityksen. Kun Prölss kuoli vuonna 1976, DynaRigin suunnitelmat ja dokumentit jäivät Jens Blochin haltuun. Jatkokehitys ja toteutus tapahtui vasta 2000-luvulla, kun miljardööri, sijoittaja ja innokas purjehtija Tom Perkins yhdessä laivanrakentajaystävänsä Fabio Perinin kanssa ryhtyi toimeen DynaRig-järjestelmää käyttävän Maltese Falcon -purjealuksen rakentamiseksi. Laivan rakentamiseen osallistui alankomaalaisen Dykstra Naval Architectsin laivasuunnittelijoita.
Merirahdin tulevaisuus
Kulutustuotteista kuljetetaan laivarahtina edelleen pääosa eli 90 prosenttia. Vuodesta 1970 merikuljetusten määrä on kasvanut 400 prosenttia. Tämä on paha ympäristöongelma, sillä pelkästään 16 suurinta konttialusta tuottaa vuosittain yhteensä saman verran rikkisaasteita kuin 800 miljoonaa autoa. Suurten rahtialuksien polttoaineina käytetään lähinnä jalostusjätettä eli paljon autojen polttoainetta vahingollisempaa bunkkeriöljyä. Koska laivojen päästöjä on alettu rajoittaa (muun muassa SECA eli ECA, ) ja polttoainekustannukset samaan aikaan nousevat, voi uusi purjetekniikka jo houkutella. Esimerkiksi Dykstra on jo kehittänyt suunnitelmia uudenaikaisia Ecoliner-rahtialuksia varten. Vaikka Prölss arvioi väärin rahtilaivavarustamojen halukkuuden kokeilla uudenaikaisilla purjelaivoilla, ideaa ei ole unohdettu.
Maltese Falcon
DynaRig on toteutettu ja todettu toimivaksi vuonna 2006 valmistuneessa 88 metriä pitkässä Maltese Falcon -nimisessä kolmimastoisessa huvipurressa. Sen mastot ovat noin 58 metriä korkeat pohjalaakereista mitattuina, ja purjeiden kokonaispinta-ala on 2 400 neliömetriä. Myöhemmin paljastui, että suunnitteilla oli myös suurempi ja paranneltu versio.
Black Pearl
Hollantilainen laivanvarustamo Oceanco paljasti syksyllä 2016 uuden kolmimastoisen Y712-huvipurren. Se on 106 metriä pitkä eli huomattavasti suurempi kuin Maltese Falcon. Myöhemmin alus sai nimekseen Black Pearl.
Quadriga
Lloyd's Register ilmoitti loppukesästä 2017 liittyneensä hankkeeseen, jonka tarkoituksena on rakentaa maailman suurin kestävää kehitystä tukeva Quadriga-niminen purjerahtilaiva. Tällaisella aluksella voidaan tulevaisuudessa toimittaa tuotteita, muun muassa autoja, merikuljetuksina luontoa säästäen. Jos suunnitelma myös toteutuu, Quadrigassa on neljä DynaRig-mastoa, se on 170 metriä pitkä ja se hyödyntää hybridi-propulsio-tekniikkaa eli purjevoiman lisäksi siinä on dieselsähköinen voimansiirto sekä tehohuippuja tasaava akusto. Aluksen nopeus on 10–12 solmua, ja nopeutta pyritään myöhemmin nostamaan 14–16 solmuun. IMO:n tavoite on saada maailmanlaajuisesti vähennettyä puolet laivaliikenteen hiilidioksidipäästöistä, eikä tavoitetta pystytä saavuttamaan ilman merkittäviä muutoksia. Tuulivoimaa siis tarvitaan.
Helm Glöckler
Helmut "Helm" Glöckler (13. tammikuuta 1909 – 18. joulukuuta 1993) oli saksalainen F1-kuljettaja.
Alkuvaiheet
Glöckler kilpaili F3-sarjassa Deutsch-Bonnetilla vuonna 1951, ja voitti Eifelremmenin urheiluautokilpailutapahtuman vuonna 1953 Porsche 550 -autolla.
Formula 1
Glöckler osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1953, Saksan GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui eikä päässyt starttaamaan kilpailuun moottorin hajottua jo harjoituksissa.
Le Mans
Glöckler kilpaili Le Mansin 24 tunnin ajossa vuosina 1953-1955, mm. Richard von Frankenbergin kanssa.
Muuta
Glöcklerin veli Walter tuli kuuluisaksi valmistettuaan pienen Porsche Spyderin vuonna 1951, mikä innosti myöhemmin tehdasta tekemään Porsche 550:n.
Saana ja Olli
Saana ja Olli on suunnittelijapariskunta Saana Sipilän ja Olli Sallisen muodostama muotoiluyritys.
Yritys suunnittelee ja valmistuttaa tekstiilituotteita, joiden materiaalina on eurooppalainen hamppukangas. Saana ja Ollin tuotteiden valmistus tapahtuu Suomessa.
Oman mallistonsa lisäksi Saana ja Olli on suunnitellut tuotteita mm. Liptonille, japanilaiselle Dantolle, ruotsalaiselle Boråstapeterille, japanilaiselle Isetanille, Amnesty Internationalille ja Novitalle.
Saana ja Ollin Yö metsässä -mallisto palkittiin Aller Median Muotogaalassa vuoden sisustustekstiiliksi 2012. Monocle-lehti on valinnut heidät Top 25 Global Homeware -listalleen.
Saana ja Olli on osallistunut muotoilunäyttelyihin mm. Japanissa, Saksassa, Venäjällä, Espanjassa, Nigeriassa, Ranskassa ja Belgiassa. Saana ja Olli -tuotteita myydään Suomen lisäksi 11 maassa.
Bertta Haverinen
Bertta Haverinen, o.s. Komulainen (28. elokuuta 1914 Iisalmi – 12. tammikuuta 2001 Kuhmo) oli suomalainen karjakko, pakinoitsija ja kirjailija.
Haverisen vanhemmat olivat Olli Komulainen ja Anna Eelin Makkonen. Hän kävi 1942–1943 Aitolahden karjanhoitokoulun. Bertta Haverinen oli naimisissa vuodesta 1943 Toivo Haverisen kanssa.
Kakskerran vaakuna
thumb|150px|Kakskerran vaakuna (1958–1967) Kakskerran vaakuna oli Kakskerran kunnan tunnus. Sen veneet viittasivat kunnan asemaan saaristokuntana, ja niiden lastina olleet tiilet kertoivat paikkakunnalla jo keskiajalla harjoitetusta tiilenlyönnistä ja niin kuljettamisesta muun muassa Turun linnan ja Turun tuomiokirkon rakentamisen tarpeisiin. Samalla vaakuna-aiheen toisto tekee siitä puhuvan vaakunan viitaten kunnan nimeen.
The Grinch
The Grinch on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Ron Howard. Elokuvan pääosassa esiintyy Jim Carrey. Elokuva palkittiin parhaan maskeerauksen Oscar-palkinnolla. Elokuva perustuu lastenkirjailija Dr. Seussin tarinaan. Ikäraja 7.
Kakskerran vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”kultakentässä kaksi mustaa, peräsimellä varustettua venettä hirsittäin alatusten, kummassakin venessä punainen, porraspäädyn muotoinen tiilipino.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kakskerran kunnanvaltuusto hyväksyi sen 24. syyskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. kesäkuuta 1957.