cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zavjalovon piiri
Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Babino, Goljany, Hohrjaki, Italmas, Jagul, Jakšur, Kamennoje, Kijaik, Ljuk, Novaja Kazmaska, Oktjabrski, Pervomaiski, Pirogovo, Podšivalovo, Šaberdino, Sovhoznyi, Sredni Postol, Varaksino ja Zavjalovo. Hallinnollinen keskus on Zavjalovon kylä.
Piirin kautta kulkevat Iževskin, Agryzin, Kilmezin, Igran ja Votkinskin väliset rautatiet sekä Sarapuliin, Možgaan, Uvaan, Igraan, Votkinskiin ja Goljanyyn johtavat maantiet. Kaman rannalla on Goljanyn satama. Seudulla tuotetaan öljyä, turvetta ja puutavaraa sekä harjoitetaan puunjalostusta. Maatalous on erikoistunut lihan, munien ja vihannesten tuotantoon. Babinon kylässä on lihanjalostamo.
Paikallislehtenä ilmestyy Prigorodnyje vesti.
Sitruunapippuri (yhtye)
Sitruunapippuri oli suomalainen elektronista ja pop-musiikkia esittävä yhtye. Yhtye oli alun perin DDT-niminen popryhmä, joka esitti englanninkielistä musiikkia.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita on muun muassa ”Mä haluun lentää”, ”Aurinkomaa”, ”Kesäkissa” ja ”Kahdestaan”, joka on käännöskappale ruotsalaisen artistin Harpon kappaleesta ”Moviestar” (1975).
Yhtye julkaisi elokuussa 1997 studioalbuminsa Sitruunapippuri, joka jäi yhtyeen lyhyen elinkaaren ainoaksi.
Lempisaari
thumb|Ilmakuva Lempisaaresta.
Lempisaaren kartano sijaitsee entisen Askaisten kunnan lounaisreunassa. Lempisaari oli keskiajalla saari, mutta sillä on ollut maayhteys mantereeseen ilmeisesti jo satoja vuosia. Pinta-alaltaan Lempisaari on noin 400 hehtaaria. Pinta-alasta on metsiä ja kallioita noin 3/4 ja peltoa sekä niittyä 1/4. Kartano sijaitsee melko keskellä saarta loivassa rinteessä.
Keskiajalla saari kuului Lempisten kylään, ja kartanon, tai sen paikalla olleen rakennuksen, omisti Turun piispa. Uskonpuhdistuksessa 1500–luvulla kirkon omaisuus siirrettiin kruunulle ja samoin myös Lempisaari. Juhana-herttua lahjoitti sen tyttärelleen Sofia Gyllenhielmille vuonna 1577. Sofian äiti oli Kaarina Hannuntytär. Sofian aviomies oli Pontus De la Gardie, ruotsalainen mutta Ranskassa syntynyt sotapäällikkö. Sofia ja Pontus asuivat kuitenkin pääasiassa Räävelissä eli Tallinnassa, ja Lempisaari oli heille vain yksi tilus muiden joukossa.
Heidän tyttärensä Brita Pontusdotter De la Gardie avioitui Ruotsin valtion varainhoitajan Jesper Mattsson Krusin kanssa. He asuivat sekä Tukholmassa että Lempisaaressa. Britan ja Jesperin jälkeläisten omistuksessa ja käytössä Lempisaari oli toista sataa vuotta, kunnes Lempisaaren osti Louhisaaren rikas isäntä Herman Klaunpoika Fleming vuonna 1764.
Herman Fleming rakennutti yhä nykyisinkin asuinkäytössä olevan Lempisaaren kartanon, joka valmistui vuonna 1767. Talo on kaksikerroksinen ja rakennettu kivestä, ja muistuttaa arkkitehtuuriltaan jonkin verran Louhisaaren kartanoa. Arkkitehdista ei ole varmuutta, mutta otaksutaan hänen olleen silloinen Turun kaupunginarkkitehti Christian Friedrich Schröder.
Herman Flemingin isä oli Teijon ruukin patruuna ja Louhisaaren omistaja Klaus Hermaninpoika Fleming. Hermanin ensimmäinen puoliso oli kansliapresidentti Fredrik Gyllenborgin tytär. Hermanin loistokas ja tuhlaileva elämä kärsi taloudellisen haaksirikon vuonna 1781.
Vuonna 1823 Lempisaaren omistajaksi tuli Lars Gabriel von Haartman, salaneuvos ja senaatin talousosaston varapuheenjohtaja. Hän oli aikanaan Suomen suuriruhtinaskunnan vaikutusvaltaisin henkilö, rinnastettavissa nykyjärjestelmän pääministeriin. Kartano on pysynyt von Haartmanin suvulla siitä lähtien. Vuonna 1998 edesmennyt professori Lars von Haartman, oli maailmankuulu ornitologi, joka tutki Lempisaaren lintuja noin kuuden vuosikymmenen ajan. Edellisenä isäntänä toimi 1995-2015 Jan Gunnar von Haartman. Nykyinen isäntä, vuodesta 2015, on Lars Erik Magnus von Haartman.
Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Lempisaaren yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lempisaari siirtyi osaksi Maskun kuntaa vuonna 2009 tapahtuneen kuntaliitoksen johdosta. Vuonna 2011 se kuitenkin liitettiin lopulta Naantaliin.
Viitteet
60.4875°N, 21.75917°W
Claire Dautherives
Claire Dautherives [kler dotriv] (s. 5. syyskuuta 1982 Saint-Jean-de-Maurienne, Rhône-Alpes, Ranska) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Dautherives kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäistä kertaa Mariborissa 26. marraskuuta 2003. Dautherivesin paras maailmancupin sijoitus on kahdeksas sija Lienzin pujottelussa 29. joulukuuta 2007.
Ranskan mestaruuskisoissa Dautherives on voittanut pujottelussa kahdesti kultaa ja kahdesti pronssia.
Paula Haapakoski
Paula Maria Haapakoski (s. 3. helmikuuta 1977 Kajaani) on suomalainen suunnistaja, kaksinkertainen viestin maailmanmestari.
Asetus 883/04
Asetus 883/04 on Euroopan neuvoston antama asetus, joka määrää sosiaaliturvan koordinoinnista EU/EFTA-maiden välillä työntekijän siirtyessä maasta toiseen. Asetus 883/04 tulee korvaamaan asetuksen 1408/71. Vaikka asetus 883/04 on voimassa, sen määräykset tulevat sovelluttaviksi vasta kun myös toimeenpanoa säätelevä ns. täytäntöönpanoasetus tulee voimaan. Täytäntöönpanoasetus korvaa siis nykyisen asetuksen 574/72. Asetus tulee määrään, että tietojenvaihto jäsenmaiden välillä tulee olemaan sähköistä. Asetus on astunut voimaan 1.5.2010 ja sitä säätelevä täytäntöönpanoasetus tulee voimaan 24 kuukautta asetuksen voimaantulon jälkeen eli 1.5.2012.
Uuden asetuksen odotetaan takaavan nopeamman ja tehokkaamman etujen saannin, kun esimerkiksi työntekijä siirtyy työskentelemään maasta toiseen.
Nykyisin maiden välillä liikkuu vanhan asetuksen mukaisia paperisia E-lomakkeita ja ne tullaan korvaamaan sähköisillä dokumenteilla.
Euroopan komissio on valinnut kilpailutuksen jälkeen Siemensin toimittamaan tietojenvaihtoon liittyvän sovelluskokonaisuuden, joka asennetaan jäsenmaihin. Maiden sovellusten välissä toimii suljettu sTesta-tietojenvaihtoverkko. Jäsenmaat huolehtivat itse omien järjestelmiensä liittämisen tietojenvaihtoinfrastruktuuriin.
Digiscoping
thumb|250px|[[Kuu kuvattuna käyttäen kaukoputken okulaarisuurennusta.]]
Saatavilla on myös yleiskäyttöisiä sovittimia, joiden avulla kamera voidaan kätevästi kiinnittää kaukoputken okulaariin.
Tuoreempi muunnelma digiscopingista on nimeltään phonescoping, jossa käytetään kamerapuhelinta digikameran sijasta. Etuna on se, että puhelin kulkee yleensä helpommin mukana, sekä mahdollisuus esimerkiksi lähettää välittömästi multimediaviestinä ottamiaan kuvia.
Zavjalovo
Zavjalovo on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Pozimin sivujoen Zavjalovkan varrella 16 kilometriä Iževskistä kaakkoon. Kylä on Zavjalovon piirin keskus. Siellä on 7 500 asukasta (vuonna 2002).
Kylä on perustettu vuonna 1750. Sen asukkaat ovat etupäässä udmurtteja, venäläisiä, tataareja ja ukrainalaisia. Piirikeskus Zavjalovosta tuli vuonna 1937.
Zavjalovosta on maantieyhteys Iževskiin ja Kaman rannalla sijaitsevaan Goljanyn satamaan. Kylässä toimii maatalousyritys, konepaja ja puunjalostusyritys. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
56.79028°N, 53.38056°W
Emelie Wikström
Emelie Wikström (s. 2. lokakuuta 1992) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Hän kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäistä kertaa Garmisch-Partenkirchenissä 30. tammikuuta 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai 29. joulukuuta 2010 oltuaan Semmeringin pujottelussa kolmastoista. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa neljänneksi Schladmingin pujottelussa 17. maaliskuuta 2012 ja Squaw Valleyn pujottelussa maaliskuussa 2017.
Hän sijoittui Sotšin olympialaisissa 2014 pujottelussa kuudenneksi. Hän saavutti Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 pronssia joukkuekilpailussa ja oli kahdeksas pujottelussa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui pujottelussa 12:nneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän oli pujottelussa viidestoista.
Wikström on voittanut Ruotsin mestaruuskisoissa kultaa superalppiyhdistetyssä ja pujottelussa, hopeaa supersuurpujottelussa ja kahdesti pujottelussa sekä sijoittunut kuusi kertaa kolmanneksi.
Edoardo Reja
Edoardo Reja (s. 10. lokakuuta 1945) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Hän on tehnyt pitkän, yli 40 vuotta kestäneen valmennusuran pääasiassa Italiassa.
Ura pelaajana
Reja pelasi urallaan SPALissa, US Città di Palermossa ja US Alessandria Calciossa. Palermon paidassa hän pelasi kaikkiaan 124 Serie A -ottelua ja teki yhden pääsarjamaalin. Reja lopetti peliuransa 1975 US Alessandrian paidassa.
Ura valmentajana
Tammikuussa 2005 Reja siirtyi perinteikkään, mutta 2000-luvulla ongelmiin ajautuneen SSC Napolin päävalmentajaksi. Reja luotsasi ensimmäisellä puolikkaalla Napoli-kaudellaan seuran Serie C1:n mestariksi ja nousu Serie B:hen varmistui. Kausi toiseksi ylimmällä sarjatasolla oli menestyksekäs ja Napolissa juhlittiin kakkossijan myötä paluuta pääsarjatasolle kuuden vuoden tauon jälkeen.
Pääsarjakausi 2007/08 oli Rejalle ja Napolille menestyksekäs. Kahdeksanneksi sijoittunut Napoli pääsi mukaan UEFA Intertoto Cupiin ja vuosien tauon jälkeen eurokentille. Kausi 2008/09 alkoi hyvissä merkeissä, vaikkakin SL Benfica pudotti Napolin UEFA Cupista jo ensimmäisellä kierroksella. Napoli keikkui syyskauden aivan kärjen tuntumassa, mutta kevätkaudella suoritustaso laski ja Napoli ajautui tappiokierteeseen. Rejan kohtaloksi koitui lopulta yhdeksän ottelun tappioputki, jonka seurauksena seura oli pudonnut Serie A:ssa sijalle 11. Maaliskuussa 2009 hän sai potkut tehtävistään.
Elokuussa 2009 Reja siirtyi Kroatian pääsarjassa pelaavan HNK Hajduk Splitin päävalmentajaksi. Rejan johdolla edelliskauden hopeajoukkue Hajduk ei pysynyt kärkiseura NK Dinamo Zagrebin vauhdissa. Reja ei nähnyt kauden loppua, sillä helmikuussa 2010 hän jätti Hajdukin ja siirtyi Serie A:ssa ongelmiin ajautuneen SS Lazion päävalmentajaksi. Rejan tynkäkausi Laziossa päättyi lopulta sijalle 12, eli hän onnistui tehtävässään välttää seuran katastrofaalinen putoaminen sarjasta. Kaudella 2010/11 hän nosti joukkueen takaisin Serie A:n kärkikahinoihin ja lopulta viidenneksi. Kausi 2011/12 lähti hyvin käyntiin Lazion pelattua tasan puolustavan mestarin AC Milanin kanssa. Tappio Genoalle sai Rejan ilmoittamaan erostaan päävalmentajan tehtävistä 20. syyskuuta. Taustalla on myös fanien negatiivinen suhtautuminen Rejaan ja heidän käyttäymisensä Genoa-ottelussa. Lazion seurajohtaja Claudio Lotito ilmoitti Rejan kuitenkin jatkavan tehtävässä. Toistamiseen Reja ilmoitti eroavansa tehtävästään joukkueen pudottua Atlético Madridille Eurooppa-liigan ensimmäisellä pudotuspelikierroksella. Lotito ei kuitenkaan hyväksynyt Rejan eronpyyntöä ja lopulta hän ilmoitti jatkavansa päävalmentajana. Reja luotsasi Lazion lopulta liigassa neljänneksi, mikä varmisti seuralle paikan Eurooppa-liigaan kaudelle 2012/13. Kauden jälkeen Reja ilmoitti jättävänsä seuran, vaikka puheenjohtaja Lotito olisi halunnut hänen jatkavan.
Joulukuun lopussa 2013 spekulaatiot Rejan paluusta Lazion päävalmentajaksi kiihtyivät, kun Vladimir Petkovićin sopimus Sveitsin jalkapallomaajoukkueen kanssa julkistettiin. 30. joulukuuta Reja johti Lazion harjoituksia, vaikkei ollut virallisesti nimetty seuran päävalmentajaksi. Lazio virallisti Petkovićin potkut ja Rejan nimityksen seuran päävalmentajaksi 4. tammikuuta 2014. Rejan johdolla Lazio jäi Serie A:ssa lopulta yhdeksänneksi ja europelien ulkopuolelle. Kesäkuussa Reja jätti Lazion.
Maaliskuussa 2015 Rejasta tuli Serie A:n putoamiskamppailuun vajonneen Atalantan päävalmentaja. Rejan johdolla Atalanta kipusi putoamisviivan yläpuolelle ja säilytti sarjapaikkansa kolmen pisteen erolla Cagliariin. Kaudella 2015/16 Reja yritti nostaa Atalantan Serie A:n kärkitaisteluun, mutta lukuisat tasapelit verottivat pistesaalista ja tuloksena oli 13. sija. Kauden jälkeen kokenut Reja jätti seuran.
Huhtikuussa 2019 Reja palasi valmennustehtäviin lähes kolmen vuoden tauon jälkeen tehtyään marraskuuhun 2019 ulottuvan sopimuksen Albanian jalkapallomaajoukkueen kanssa. Reja valmensi Albaniaa kolmen ja puolen vuoden ajan. Hänen johdollaan Albania voitti 14 pelaamistaan 38 maaottelusta. Tammikuussa 2023 hänen seuraajakseen valittiin brasilialainen Sylvinho.
Yksityiselämä
Reja on syntynyt Italian ja silloisen Jugoslavian rajan tuntumassa Lucinicon kylässä. Hänen isänsä kuului Italian slovenialaisvähemmistöön ja äitinsä oli etninen friuli. Reja puhuu sujuvasti italiaa, sloveniaa ja friulia.
Reja on ollut vuodesta 1969 lähtien naimisissa Livia Rejan kanssa. Hän tutustui vaimoonsa asuessaan Fabio Capellon kämppäkaverina Ferrarassa. Livia oli Capellon tulevan vaimon Lauran hyvä ystävä.
Kristian Sohlberg
thumb|right|300px|Kristian Sohlberg Kyproksen rallissa 2004 Mitsubishillään.
Kristian Sohlberg (s. 15. maaliskuuta 1978 Espoo) on suomalainen ralliautoilija, joka on osallistunut kolmeenkymmeneen WRC-kilpailuun.
Ura
Sohlberg osallistui ensimmäiseen rallikilpailuunsa 1997. Seuraavana kautena Kristian osallistui nuorten SM-sarjaan, jossa hän sijoittui debyyttikaudellaan kolmannelle sijalle. Kaudet 98-01 Sohlberg ajoi N-ryhmässä suomenmestaruudesta saavuttaen pronssimitalin viimeisellä kaudellaan. 2002 Kristian Sohlberg siirtyi tuotantoautojen MM-sarjaan, jossa hän hävisi niukasti kultamitalin. Seuraavaksi kaudeksi kuljettaja pääsi Mitsubishin tehdaskuljettajaksi tallitoverinaan Gilles Panizzi. Kauden kilpailuissa Sohlberg ei päässyt kertaakaan maaliin asti - tilille kaudesta jäi kuusi keskeytystä. 2005 hän voitti N-ryhmän SM-pronssia voittaen yhden osakilpailun, Tampereella ajetun Pirellin Rallin. Kaudella 2008 Sohlberg ajoi rallin SM-sarjaa. Hän sijoittui kerran viidenneksi ja kerran kahdeksanneksi.
Emil Aloysius Wcela
Emil Aloysius Wcela (1. toukokuuta 1931 – 21. toukokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 2. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Rockville Centren hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Filacan titulaaripiispaksi 21. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Raymond McGann, jota avustivat James Joseph Daly ja Alfred John Markiewicz.
Wcela jäi eläkkeelle 3. huhtikuuta 2007.
Pyhän Marian kirkko (Abbeytown)
Pyhän Marian kirkko on kyläkirkko Abbeytownissa Cumbriassa Englannissa. Se kuuluu Englannin kirkon Carlislen hiippakunnan Solwayn rovastikuntaan.
Kirkko on rakennettu vuonna 1150 ja peruskorjaus tehtiin vuonna 1913. Rakennusmateriaalina käytettiin suuria lohkareita punaista hiekkakiveä, joka tuotiin Skotlannista.
Tarja Penttinen
Tarja Penttinen (syntynyt 1949) on suomalainen muusikko, pääasiassa pianisti. Hän työskentelee myös Suomen ainoassa musiikkiyliopistossa, Sibelius-Akatemiassa ja työskentelee Sibelius-Akatemiassa pianomusiikin lehtorina.
Penttisen konserttiuraan kuuluu mm. ensikonsertti Jyväskylän kesä -festivaalin vuoden debytanttina vuonna 1970. Lisäksi hän on pitänyt konsertteja Leningradin konservatoriossa sekä Suomen solistiyhdistyksen ja Sibelius-Akatemian konserttisarjoissa, toiminut Helsingin kaupunginorkesterin ja Radion sinfoniaorkesterin solistina. Hän sijoittui vuonna 1966 viidenneksi Maj Lind -pianokilpailussa ja sai myöhemmin kolmannen palkinnon Debussy-kilpailuissa St. Germain en Layessa.
Sibelius-Akatemian pianonsoiton tuntiopettajaksi Penttinen nimitettiin vuonna 1973 ja pianomusiikin lehtoriksi vuonna 1985.
Genbukan ninpō bugei
Genbukan ninpō bugei on japanilainen taistelulaji. Laji on ninjutsu/ninpoa ja se perustettiin lokakuussa 1984. Laji on eriytynyt Bujinkan budō taijutsusta ja sen perustaja on Shōtō Tanemura. Genbukanin opetukset koostuvat useista perinteisistä japanilaisista koulukunnista (ryūha), mutta Genbukanin historiasta ennen Meiji-kautta ei ole ulkopuolisiin lähteisiin perustuvaa dokumentaatiota.
Sōke Shōtō Tanemura
Genbukan ninpō bugein perustaja, Shōtō Tanemura syntyi vuonna 1947 Matsubushissa, Saitaman alueella Japanissa. Hänen syntymänimensä on Tsunehisa Tanemura, mutta myöhemmin hän otti nimekseen Shōtō. Hänen isänsä, Sadatsune Tanemura oli samuraisukua, jonka sukulinjoja voidaan jäljittää aina keisareihin Uda ja Seiwa asti. Isä-Tanemura oli ekspertti kenjutsussa ja jūkenjutsussa ( pistimen käyttö), kuten myös Shizen-ryū jūjutsussa ja Takeda-ryū ninjutsussa. Hän oli hyvin perinteinen isä, joka tutustutti poikansa kamppailulajeihin, kun tämä oli 9-vuotias.
Tsunehisa Tanemura opiskeli lakia Hōsein yliopistossa. Hänestä ei kuitenkaan tullut lakimiestä, vaan hän halusi auttaa ihmisiä. Hän liittyi 22-vuotiaana Tokion poliisivoimiin, jossa hän pääsi myös testaamaan ninpōta käytännössä. Hän yleni tavallisesta poliisista etsiväksi. Viidentoista vuoden palveluksen jälkeen hänestä tuntui, että hänen kohtalonaan on opettaa ninpōta koko maailmalle, ei vain japanilaisille. Hän erosi komisaron tehtävistään ja vähän sen jälkeen perusti Genbukan ninpō bugei -järjestön, jonka alaisuudessa nykyään harjoitetaan Amatsu tataraa, Genbukan ninpō bugei ja kōryū karatea. Järjestön alaisuuteen kuuluu myös kansainvälinen jūjutsu-liitto Kokusai jūjutsu renmei.
Genbukan Ninpo Bugei Finland
Genbukan Ninpo Bugei aloitti toimintansa syksyllä 2007 alkeiskurssilla Helsingissä. Harjoittelu tapahtuu Tactical Training Centerin tiloissa. Opettajana toimii Miska Vuorio, joka on useita Genbukan ninpō bugei -kouluja Eurooppaan perustaneen Guy Aertsin suora oppilas.
Harjoittelu
Genbukan ninpō bugei sisältää paljon lukkoja, lyöntejä, potkuja ja ukemeita. Aseharjoittelu aloitetaan miekalla (bikenjutsu), lyhyellä sauvalla (hanbōjutsu) ja pitkällä sauvalla (bōjutsu). Myöhemmin mukaan tulevat muun muassa naginata, keihäs, jutte, kusarigama ja shuriken. Lajin harjoittelu on hyvin perinteistä. Opetuksessa käytetään paljon kata-harjoituksia. Lajissa ei järjestetä kilpailuja eikä sillä ole lajiliittoa.
Tasot
Genbukanin tasojärjestelmän alin taso on kymmenes kyū (mukyū), josta edetään aina ensimmäiseen kyūhun ja sen jälkeen ensimmäiseen dan-arvoon (shodan). Korkein taso on kymmenes dan. Asekohtainen tasojärjestelmä vaihtelee aseesta riippuen perinteisestä lupakirjajärjestelmästä moderniin 10. kyū – 10 dan -järjestelmään.
Neljännellä danilla tai korkeammalla tasolla olevat voivat avata shibudōjōn (haara-dōjō). Erityistapauksissa myös alemmalla tasolla oleva voi saada luvan tähän.
Aiheesta muualla
Modern Schools of Ninjutsu
Ingeborg Hymander
Johanna Eunika Ingeborg Hymander (14. tammikuuta 1865 Helsinki – 19. syyskuuta 1938 ) oli aikansa keskeinen suomalainen pianopedagogi.
Hänen isänsä oli kirkkomuusikko Johan Hymander ja veljensä urkujenrakentaja Josef Hymander, joka johti Lahden urkutehdasta 1902–1909. Ingeborg Hymander opiskeli Helsingin musiikkiopistossa 1883–1887 ja Saksassa opettajinaan Hans Bischoff, Karl Klindworth, Eugen d'Albert ja Rudolf Breithaupt. Hymander opetti Helsingin musiikkiopistossa, josta tuli 1924 Helsingin konservatorio pianonsoittoa 1889–1936 ja pianopedagogiikkaa 1906–1936. Musiikkiopiston alkeiskoulun tarkastajana hän toimi 1889–1924. Hän teki yhdessä Aline Ahlforsin kanssa oppikirjan Pianonsoiton alkeiskurssi I–III (1906) ja kirjoitti oppikirjan Nuori pianonsoiton opettaja, pianonsoiton opetuksesta (WSOY 1924).
Ma'ale Adumim
Ma'ale Adumim on juutalaissiirtokunta Israelin vuoden 1967 jälkeen miehittämällä Länsirannalla Jerusalemin itäpuolella. Siirtokunta perustettiin vuonna 1975 ja vuoden 2016 lopussa sen asukasluku oli 37 670. Kansainvälisesti Israelin miehittämille alueilleen perustamia siirtokuntia pidetään laittomina.
Historia
thumb|vasen|Martyriuksen luostarin raunioita. Adumimmin rinne mainitaan Vanhan testamentin Joosuan kirjassa kohdassa 15:7, jossa kuvaillaan Juudan ja Benjaminin heimon raja-aluetta. Nykyisen siirtokunnan alueella sijaitsee Bysantin valtakunnan aikana rakennettu Martyriuksen luostari.
Israel valtasi Länsirannan Jordanialta kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Maassa syntyi sodan jälkeen siirtokuntaliike, jonka jäsenet pyrkivät asettumaan miehitetyille alueille. Vuonna 1975 Ma'ale Adumimiin asettui 23 juutalaista siirtolaisperhettä ja se tunnustettiin valtion taholta omana paikallisneuvostonaan vuonna 1979. Siirtokunta oli osa Jerusalemia ympäröivien siirtokuntien kehää, joiden tarkoituksena oli vahvistaa Israelin otetta Itä-Jerusalemista. Siirtokunta kasvoi nopeasti ja vuonna 1991 siitä tehtiin Juudean ja Samarian hallintoalueen ensimmäinen kaupunki. Clintonin rauhansuunnitelman mukaan Ma'ale Adumimin oli tarkoitus jäädä Israelille.
Israelissa Ma'ale Adumimin säilyminen Israelin käsissä on pidetty välttämättömänä. Israelissa on ollut esillä myös niin sanottu E-1. -suunnitelma, jonka mukaan Ma'ale Adumim yhdistettäisiin Jerusalemiin asuintalorakennuttamisella. Hanke on kuitenkin kohdannut huomattavaa kansainvälistä vastustusta. Tämä eristäisi muun Palestiinan Jerusalemista, jonka itäosaa palestiinalaiset ovat vaatineet maansa pääkaupungiksi. Kansainvälisesti Israelin miehittämille alueille rakentamia siirtokuntia pidetään laittomina.
Väestö
Ma'ale Adumimin asukasluku vuoden 2016 lopussa oli 37 670. Siirtokunnan asukkaista noin 20 % on uskonnollisia juutalaisia. Noin 15 % on siirtolaisia Yhdysvalloista ja toiset 15 % entisen Neuvostoliiton alueelta.
Turo Ahva
Turo Ahva (9. lokakuuta 1927 Kuopio – 11. lokakuuta 1990 Kuopio) oli suomalainen jännityskirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Turo Arto ja Klaus Marno.
Ahvan vanhemmat olivat piirijohtaja Paul Martti Ahva (1897–1964) ja farmaseutti Nanny Gabriela Bergman. Hän kävi sotavuosina 1939–1945 Kuopion yhteiskoulua ja lyseota.
Ahva kirjoitti sodan jälkeen kauhu-, tieteis- ja jännityskertomuksia eri lukemistolehtiin. Ahvan Lehtiyhtymän kustantamissa lehdissä julkaistut rikoskertomukset joissa päähenkilönä oli matematiikan professori Tammisto, julkaistiin myös erillisenä kirjana nimeltä Aavekärppä.
Aga (joki)
Aga on Amurin vesistöön kuuluvan Ononin sivujoki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se on aluepiiriin kuuluvan Agan Burjatian suurin joki. Agan pituus on 167 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 000 neliökilometriä. Agan katsotaan saavan alkunsa Urdo-Aga ja Hoito-Aga -jokien yhtymäkohdasta. Hoito-Aga mukaan luettuna sen pituus on 218 kilometriä. Joen varrella sijaitsee Aginskojen kaupunkimainen taajama.
Gilbert Espinosa Chávez
Gilbert Espinosa Chávez (9. toukokuuta 1932 Ontario, Kalifornia – 15. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Diegon hiippakuntaan 19. maaliskuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Magarmelin titulaaripiispaksi 9. huhtikuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leo Thomas Maher, jota avustivat John Raphael Quinn ja Patrick Fernández Flores.
Chávez jäi eläkkeelle 1. kesäkuuta 2007.
Fuller House
Fuller House on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka on spin-off sarjasta Full House. Fuller House on Netflixin alkuperäissarja.
August Lilius
pienoiskuva|August Liliuksen hautamuistomerkki [[Ulvilan keskiaikainen kirkko|Ulvilan keskiaikaisen kirkon hautausmaalla.]] August Lilius (14. syyskuuta 1820 Urjala – 21. helmikuuta 1876 Turku) oli suomalainen Lilius-sukuun kuulunut pappi, oppikirjojen laatija ja valtiopäivämies.
Elämä
Liliuksen vanhemmat olivat kappalainen Karl Fredrik Lilius ja Kristina Gustafva Grönlund. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1843, tuli Vaasan lukion apulaiseksi 1846 ja jumaluusopin lehtoriksi 1853. Hän toimi myös Vaasan kauppaopiston johtajana vuodesta 1846. Lilius vihittiin papiksi 1861, Kokemäen kirkkoherra hänestä tuli 1865 ja Ulvilan 1873. Viimeksi mainittuna vuonna Liliuksesta tuli myös Turun tuomiokapitulin asessori. Lilius toimi papiston edustajana valtiopäivillä 1872, kirkolliskokouksen edustaja hän oli 1876. Hän kuului myös Suomen Talousseuran johtokuntaan ja oli ahkera suomenkielinen kirjailija joka julkaisi taloudellisia ohjekirjoja, teologista kirjallisuutta sekä myös lukemistoa nuorisolle. Lilius toimitti useita oppikirjoja, kuten Suomalaisen lukemiston (1850) sanakirjoineen, joka oli ensimmäinen laatuaan ja julkaistiin uusina painoksena 1858 ja 1871. Kauppakouluja varten hän julkaisi teokset Statistisk tabell öfver all jordens riken i politiskt och kommersielt hänseende (1854) sekä alun pitäen ruotsiksi ilmestyneen kirjan Käytännöllinen opastus yksinkertaisessa kirjanpidossa varsinkin tehdastelioille ja ammattilaisille (1862) joka oli ensimmäinen suomenkielinen kirjanpidon oppikirja. Hän myös suomensi ja laati itsekin suomen kielellä hengellisiä kirjasia.
Patrick Henry
Patrick Henry (29. toukokuuta (J: 18. toukokuuta) 1736 Studley, Hanoverin piirikunta, Virginia – 6. kesäkuuta 1799 Red Hill, lähellä Brooknealia, Virginia) oli yksi Yhdysvaltain perustajaisistä, joka muistetaan varsinkin dramaattisista isänmaallisista puheistaan. Hän toimi Virginian ensimmäisenä kuvernöörinä vuosina 1776–1779 ja uudestaan vuosina 1784–1786.
Ura
Patrick Henryn isä John Henry oli Skotlannista Virginiaan muuttanut oppinut mies, joka palveli useissa siirtokunnan luottamustehtävissä sekä Hanoverin piirikunnan tuomarina. Patrick Henry yritti aluksi huonolla menestyksellä elättää itsensä kaupanpitäjänä ja maanviljelijänä, mutta kouluttautui sen jälkeen lakimieheksi. Hän valmistui vuonna 1760 ja oli pian menestyksekäs asianajaja. Henry saavutti mainetta ensi kerran vuonna 1763 Parsonin juttuna tunnetun tapauksen yhteydessä. Virginian osavaltiossa oli säädetty laki, jonka mukaan anglikaanisen kirkon pappien palkat sai tarpeen vaatiessa maksaa tupakan sijasta rahassa, mutta Englannin kuningas oli julistanut lain pätemättömäksi. Henry osoitti oikeudenkäynnissä puhujanlahjansa vedotessaan luonnonoikeuksiin kuninkaan päätöstä vastaan.
thumb|Henry pitämässä kuuluisaa ”Maanpetos”-puhettaan Virginian porvarihuoneessa vuonna 1765. [[Peter F. Rothermelin maalaus vuodelta 1851.]] Henry valittiin vuonna 1765 Virginian edustajainhuoneeseen (House of Burgesses), jossa hän herätti pian huomiota puheellaan vuoden 1765 leimaverolakia vastaan. Arvostellessaan kohtuuttomana pidettyä lakia hän tarinan mukaan sanoi: ”Caesarilla oli Brutuksensa, Kaarle I:llä oli Cromwellinsa ja Yrjö III... voi hyötyä näistä esimerkeistä”, minkä seurauksena häntä syytettiin maanpetoksellisuudesta. Seuraavan vuosikymmenen aikana Henry pysyi keskeisenä hahmona brittihallintoa vastustaneessa liikkeessä.
Henry toimi keskeisenä henkilönä vuonna 1773 perustetussa Virginian kirjeenvaihtokomiteassa ja osallistui Virginian edustajana ensimmäiseen ja toiseen mannermaakongressiin. Kuuluisimman puheensa hän piti toisessa Virginian konventissa Richmondissa 23. maaliskuuta 1775 vaatiessaan Virginian miliisijoukkojen aseistamista odotettavissa olevaa vapaustaistelua varten. Tässä puheessa hän lausui kuuluisat sanat ”Antakaa minulle vapaus tai antakaa minulle kuolema!”. Henryn toivoma päätös hyväksyttiin ja hänet nimitettiin Virginian joukkojen komentajaksi. Turvallisuuskomitea kuitenkin rajoitti hänen toimintavapauksiaan, joten hän erosi protestiksi helmikuussa 1776.
Vuonna 1776 virginialaiset karkottivat kansannousulla siirtokunnan kuninkaallisen kuvernöörin lordi Dunmoren. Henry toimi tämän jälkeen Virginian konventin asettamassa komiteassa, joka luonnosteli siirtokunnalle sen ensimmäisen perustuslain. Hänet valittiin myös Virginian ensimmäiseksi kuvernööriksi kolme kertaa peräkkäin yhden vuoden mittaiselle kaudelle, mikä oli perustuslain sallima enimmäismäärä. Vapaussodassa Henry antoi kuvernöörinä tukensa George Washingtonille ja lähetti kenraali George Rogers Clarkin valloittamaan Illinoisin aluetta.
Kuvernöörikautensa jälkeen Henry vetäytyi maatilalleen, mutta hänet kutsuttiin pian takaisin osavaltion johtoon. Hän oli vuosina 1780–1784 ja 1787–1790 Virginian parlamentin johtava edustaja ja vuosina 1784–1786 uudelleen kuvernööri. Hän kieltäytyi osallistumasta vuoden 1787 perustuslailliseen konventtiin ja oli sen jälkeen johtava Yhdysvaltain perustuslain ratifioimisen vastustaja Virginiassa, sillä hänen mielestään perustuslaki ei taannut osavaltioille tai yksilöille riittäviä oikeuksia. Paljolti hänen vaikutuksestaan perustuslakiin lisättiin luettelo kansalaisoikeuksista eli Bill of Rights, minkä jälkeen hänen suhteensa liittovaltioon muuttui hyväksyvämmäksi.
Kynoskefalai
Kynoskefalai (,, ”Koiranpäät”) oli ainakin kahden kukkulajonon nimitys antiikin Kreikassa. Ne saivat nimensä siitä, että niiden muodon sanottiin muistuttavan koiran päätä.
Krane
Krane eli Kranioi  oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kefallenian (nyk. Kefaloniá) saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Koútavoksen kylän lähellä noin 2,5 kilometriä kaakkoon Argostólista.
Historia
Krane oli klassisella ja hellenistisellä kaudella yksi saaren neljästä kaupungista Samen, Palen ja Pronnoin ohella. Kaupungit muodostivat tetrapoliin eli neljän kaupungin liiton. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Kefaloksen pojasta nimeltä Kranios.
pienoiskuva|vasen|220px|Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkon rauniot. Kranen huippukautta oli 400-luku eaa. Kaupunki liittyi saaren muiden kaupunkien tavoin Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuonna 431 eaa. Tämän seurauksena korinttilaiset tekivät sotaretken alueelle, mutta se jäi vaille menestystä. Vuonna 421 eaa. ateenalaiset asuttivat kaupunkiin Pyloksesta vetäytyneet messenialaiset. Kaupungin tiedetään lyöneen omaa hopea- ja pronssirahaa. Kranen itsenäisyys päättyi vuonna 189 eaa., kun se antautui neuvotteluissa roomalaisille. Kaupungin mainitsevat sekä Strabon että Plinius vanhempi.
Rakennukset ja löydökset
Kranen paikalla on myös keskiaikaisen Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkon rauniot. Kirkko rakennettiin antiikin aikaisen Demeterille ja Persefonelle omistetun temppelin paikalle.
Rapusumu
Supernova
Härän tähtikuvioon vuonna 1054 ilmestynyt supernova oli aluksi nähtävissä jopa päivänvalossa. Suunnilleen nelinkertaista Venuksen kirkkautta vastanneen ilmiön havainneet kiinalaiset ja japanilaiset historioitsijat kirjasivat havainnon ylös. Sumu sijaitsee noin 6 500 valovuoden päässä, joten itse räjähdys on tapahtunut noin vuonna 5400 eaa.
Sumu on yli 11 valovuotta halkaisijaltaan ja laajenee koko ajan noin 1 500 km/s nopeudella. Räjähdyksen pois sinkoama massa vastaa suunnilleen 10 prosenttia Auringon massasta.
Rapusumun nimesi irlantilainen tähtitieteilijä William Parsons (paremmin tunnettu Lordi Rossena). Hän tutki kohdetta 0,9 metrin kaukoputkellaan ja piirsi siitä hahmotelman, joka muistutti selvästi rapua. Muutamia vuosia myöhemmin hän tutki samaa kohdetta suuremmalla kaukoputkella (noin 1,8 m), eikä kohde enää ollut ravun kaltainen – mutta nimi ei siitä muuttunut.
Pulsari
Sumun keskustassa pyörii Rapusumun pulsari, neutronitähti, jonka halkaisija on noin 10 km ja massa noin kaksi Auringon massaa. Itse laajenevan sumun massaksi on laskettu noin 0,1 Auringon massaa. Vuonna 1969 löydetty pulsari pyörii ympäri kerran 33 millisekunnissa eli noin 30 kierrosta sekunnissa.
Monialuehypoteesi
Monialuehypoteesi on paleoantropologi Milford H. Wolpoffin vuonna 1988 esittämä ihmisen evoluution malli, jonka mukaan Homo erectus siirtyi Afrikasta noin kaksi miljoonaa vuotta sitten eri puolille maailmaa ja kehittyi ympäristöolojen mukaan paikallisiksi muodoiksi, kuten neandertalinihmiseksi ja nykyihmisen eri populaatioiksi, jotka kuitenkin koko ajan myös risteytyivät keskenään.
Nykyisen yleisesti hyväksytyn alkukoti Afrikassa -teorian mukaan nykyihminen kehittyi Afrikassa noin 100 000–200 000 vuotta sitten ja levittäytyi muille mantereille 50 000–60 000 vuotta sitten syrjäyttäen muut ihmislajit. Nykyihminen on kuitenkin levittäytymisensä jälkeen risteytynyt Afrikan ulkopuolella jonkin verran ainakin neandertalinihmisen ja denisovanihmisen kanssa ja mahdollisesti muidenkin ihmislajien kanssa.
Goran Dragić
Goran Dragić (s. 6. toukokuuta 1986 Ljubljana) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa NBA-seura Chicago Bullsia. Hän on pelannut NBA:ssa kuudessa eri seurassa vuodesta 2008 alkaen. Slovenian maajoukkueessa hän on voittanut Euroopan-mestaruuden.
Ura
Dragić aloitti koripallon Ilirija Ljubljanan juniorijoukkueissa. Hän nousi kaudeksi 2003–2004 seuran edustusjoukkueeseen, joka pelasi maan toisella sarjatasolla. Kauden jälkeen Dragić siirtyi pääsarjan KD Slovaniin kahdeksi kaudeksi. Vuonna 2006 hän liittyi ACB-seura CB Murcian joukkueeseen. Yhden kauden jälkeen Dragić teki paluun Sloveniaan ja siirtyi KK Union Olimpijaan, jonka paidassa hän voitti maansa mestaruuden. Kesällä 2008 Dragić osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa San Antonio Spurs varasi hänet 45. pelaajana. Tilaisuuden jälkeen seura myi hänen pelaajaoikeutensa Phoenix Sunsille. Syyskuussa Suns ja Dragić allekirjoittivat kolmivuotisen sopimuksen. Hän edusti seuraa helmikuuhun 2011 asti, jolloin hänet myytiin Houston Rocketsille.
Marraskuussa 2011, kun NBA:ssa oli työsulku, Dragić siirtyi lyhyeksi aikaa espanjalaisseura Caja Laboraliin. Hän ehti pelata kaksi ottelua Espanjan pääsarjassa ja yhtä monta Euroliigassa ennen työsulun päätöstä, minkä jälkeen hän pelasi NBA:han ja Rocketsiin. Heinäkuussa 2012 Dragić teki vapaana pelaajana nelivuotisen sopimuksen aiemman seuransa Phoenix Sunsin kanssa.
Dragić siirtyi helmikuussa 2015 veljensä Zoran Dragićin kanssa Miami Heatiin. Hän pelasi ensimmäisenä slovenialaisena NBA:n tähdistöottelussa vuonna 2018. Hän pelasi Miamissa vuoteen 2021 saakka ja edusti kaudella 2021–2022 Toronto Raptorsia ja helmikuusta alkaen Brooklyn Netsiä. Elokuussa 2022 hän siirtyi Chicago Bullsiin.
Dragić päätti maajoukkueuransa vuoden 2017 EM-kilpailuihin. Slovenia ei hävinnyt EM-turnauksessa yhtään ottelua ja voitti Euroopan mestaruuden, joka ylipäätään oli maan historian ensimmäinen koripallon arvokisamitali aikuisten tasolla. Dragić heitti loppuottelussa Serbiaa vastaan 35 pistettä. Hänet valittiin EM-turnauksen tähdistöviisikkoon ja arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Press Twice
Press Twice oli suomalainen elektronista musiikkia tekevä yhtye, joka toimi 1990-luvulla. Yhtyeen jäsenet olivat Amina Hietikko, Paula Rehn, Henkka Niemistö, Nina Sederlöf ja Luca Gargano.
Ashimba
Ashimba (oikealta nimeltään Andrew Daudi Shimba) on tansanialainen laulaja-lauluntekijä sekä kitaristi. Ashimba osaa useita itä-afrikkalaisia kieliä ja yhdistää niitä musiikissaan. Hän on toiminut myös kitaristina ja taustalaulajana Jhikomanin Yapo-levyllä. Ashimba keikkaili vuonna 2006 Euroopassa Afrikali yhtyeensä kanssa. Vuonna 2009 julkaistiin Ashimban ensimmäinen levy Nuru Nyikani, Maisha Music levy-yhtiön kautta. Levyn tuotti Jakob Poll, joka toi Ashimban akustiseen musiikkiin elektronisia vaikutteita. Ashimba teki vuonna 2009 ja 2011 Euroopan kiertueet esiintyen muun muassa Suomessa, Tanskassa ja Espanjassa. Toisen pitkäsoittonsa Ashimba on tehnyt yhteistyössä tuottaja ja muusikko Samuli "Teho" Majamäen kanssa. Ashimban toinen albumi Wakukaya ilmestyi vuonna 2012.
Karakulinon piiri
thumb|175px|Karakulinon piiri Udmurtian kartalla. Karakulinon piiri on kunnallishalintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1192,5 neliökilometriä. Asukkaita on 12 200 henkeä (vuonna 2010).
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Arzamastsevo, Bojarka, Byrgynda, Galanovo, Karakulino, Kolesnikovo, Kuljuševo, Malyje Kalmašy, Nyrgynda, Pinjaz, Tšeganda ja Vjatskoje. Hallinnollinen keskus on Karakulinon kylä.
Asukkaista 72,6 % on venäläisiä, 16,9 % mareja, 5,0 % udmurtteja ja 3,7 % tataareja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Karakulinosta on maantieyhteys Sarapuliin. Kesäisin Kama on tärkeä liikenneväylä. Seudulla tuotetaan öljyä, hiekkaa ja soraa. Lisäksi on tiilitehdas, rakennusteollisuutta, meijeri ja mylly. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan ja perunan viljelyyn. Joilla ja järvillä harjoitetaan kalastusta.
Piirissä toimii ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kansanperinnekeskus ja kotiseutumuseo. Venäläisillä, mareilla ja udmurteilla on omat kulttuuriseuransa. Paikallislehtenä ilmestyy Prikamskaja pravda.
Veli-Jukka Pennala
Veli-Jukka Pennala (26. lokakuuta 1953 Seinäjoki – 26. huhtikuuta 2022 Turku ) oli suomalainen upseeri ja Suomen merivoimien komentaja lokakuun 2013 loppuun saakka. Pennala aloitti tehtävässä 1. syyskuuta 2011 kun aiempi komentaja Juha Rannikko siirtyi Pääesikunnan päälliköksi. Pennala ylennettiin samalla päivämäärällä kontra-amiraaliksi.
Ura
Hän on valmistunut Merisotakoulun kadettikurssilta käyden merisotalinjan vuonna 1978.
SimGolf
SimGolf on Maxisin kehittämä ja julkaisema urheilupeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 1996. Pelissä pelaaja pystyi itse luomaan golf-ratoja ja pelaamaan niillä.
Oleksandr Zinenko
Oleksandr Borysovytš Zinenko (, s. 24. helmikuuta 1979) ukrainalainen riistamaaliampuja.
Zinenko on saavuttanut poikien sarjassa kolme MM-mitalia ja aikuisten sarjassa kuusi mitalia. Olympialaisissa hän on edustanut maataa Sydneyssä 2000 ollen 10 m olympiakiväärissä 15. tuloksella 569.
Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva
Lääketieteellinen tutkimuslaitos Minerva on Helsingin Meilahdessa Biomedicum 2:ssa toimiva yksityinen tutkimuslaitos, joka on perustettu vuonna 1959. Tutkimuslaitos Minervaa rahoittaa ja ylläpitää Minervasäätiö. Tutkimuslaitoksessa työskentelee yhdeksän tutkimusryhmää, yhteensä noin 50 henkilöä.
Tutkimusryhmät
Lähde
Vasil Bykau
Vasil Uladzimiravitš Bykau eli Vasili (Vasil) Vladimirovitš Bykov (, 19. kesäkuuta 1924 Vitsebskin alueen Ušatšyn piirin Bytškin kylä – 22. kesäkuuta 2003 Minsk ) oli valkovenäläinen kirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja.
Vasil Bykau syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi keskikoulun ja osallistui toisen maailmansodan linnoitustöihin. Bykau kutsuttiin puna-armeijaan kesällä 1942. Hän valmistui Saratovin jalkaväkiopistosta ja osallistui sotatoimiin Ukrainassa ja Itä-Euroopassa. Bykov haavoittui sodassa kahdesti. Päästyään armeijasta vuonna 1947 Bykau työskenteli Hrodnassa Hrodzenskaja prauda -lehden toimituksessa. Hän palveli uudestaan neuvostoarmeijassa vuosina 1949–1955 ja sai majurin arvon. Bykau työskenteli Hrodzenskaja praudassa jälleen vuosina 1956–1972 ja toimi Valko-Venäjän kirjailijaliiton Hrodnan osaston sihteerinä vuosina 1972–1978. Vuodesta 1978 hän asui Minskissä omistautuen kokonaan kirjailijantyölle.
Bykau julkaisi ensimmäiset kertomuksensa Vožyk-lehdessä vuonna 1947. Ensimmäinen kertomuskokoelma H’od kanjom (”Rohkea veto”, 1960) kuvaa sodanjälkeistä elämää. Bykau löysi itsensä toisen maailmansodan todenmukaisena kuvaajana pienoisromaanissa Žurauliny kryk (”Kurjen huuto”, 1960) ja omistautui sen jälkeen pysyvästi sotateemalle. Bykaun filosofinen, analyyttinen ja psykologinen proosa kuvaa ihmisen sisäistä maailmaa sodan ääriolosuhteissa. Hänen partisaanikertomustensa teemana on valinnan vaikeus ristiriitatilanteessa. Kirjailija kuvasi kriittisesti maatalouden kollektivisointia pienoisromaaneissa Znak bjady (”Hädän merkki”, 1982) ja Ablava (”Ajometsästys”, 1989). Hän on kirjoittanut myös asiaproosaa, näytelmiä, humoristisia ja satiirisia kertomuksia sekä elokuvakäsikirjoituksia.
Bykau kirjoitti valkovenäjän ohella myös venäjäksi. Hän venäjänsi itse lähes kaikki tärkeimmät teoksensa. Vieraskielinen lukijakunta tuntee ne venäjännösten pohjalta, jotka poikkeavat alkuperäisistä sensuurin ja tyyliseikkojen takia. Neuvostoliiton hajottua Bykov pyrki vapautumaan neuvostokirjallisuuden konventioista, mutta hänen myöhäistuotantonsa tunnetaan heikosti kirjailijan kotimaan ulkopuolella. Eräät vanhoista teoksista julkaistiin myöhemmin uudelleen sensuroimattomina versioina.
Bykaun pienoisromaani Tretsjaja raketa (”Kolmas raketti”, 1962) sai Jakub Kolas -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1964, pienoisromaanit Abelisk (”Obeliski”, 1971) ja Viimeinen tavoite (Dažyts da svitannja, 1973) Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1974, pienoisromaani Voutšnaja zgraja (”Susilauma”, 1974) ja kertomus Jago bataljon (”Hänen pataljoonansa”, 1975) Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1978 ja pienoisromaani Znak bjady Lenin-palkinnon vuonna 1986. Kirjailijan parhaisiin teoksiin kuuluva pienoisromaani Mjortvym ne balits (”Kuolleita ei satu”, 1965) ilmestyi Maladosts ja Novyi mir -kirjallisuuslehdissä, mutta sitä ei ideologisista syistä julkaistu Neuvostoliitossa uudelleen ennen kuin 1980-luvulla.
Bykau kuului Neuvostoliiton ja Valko-Venäjän kirjailijaliiton johtoon. Hän toimi Valko-Venäjän SNT:n korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1978–1989 ja Neuvostoliiton kansanedustajana vuosina 1989–1991. Bykau sai Valko-Venäjän kansankirjailijan arvonimen vuonna 1980 ja Sosialistisen työn sankarin arvon vuonna 1984. Hän toimi valkovenäläisten maailmanjärjestön Batskauštšynan puheenjohtajana vuosina 1990–1993 ja Valko-Venäjän PEN-keskuksen johtajana vuosina 1999–2003. Bykau pakeni viranomaisten vainoa ulkomaille vuonna 1998 mutta palasi Valko-Venäjälle vähän ennen kuolemaansa.
Donkey Ride
Donkey Ride on suomalainen vuonna 2008 perustettu kristillinen rockyhtye. Yhtyeen musiikki on rock-painotteista, ja sen sanoitukset ovat evankelioivia. Yhtyeen tavoitteena on viedä kristinuskon sanomaa Jeesuksesta omalla tyylillään.
Donkey Ride voitti keväällä 2009 järjestetyn SM-Gospel -kilpailun. Yhtyeen ensimmäinen pitkäsoitto julkaistiin 4. syyskuuta 2010.
Little George Island
Little George Island on pieni saari ja luonnonsuojelualue Winnipegjärven pohjoisaltaassa, noin 40 kilometriä länteen Poplar Riverin intiaanireservaatista. Saaren ja suojelualueen pinta-ala on vain 15 hehtaaria. Saari on matala ja tasainen, ja siellä kasvaa vain muutamia puita.
Saari on myös eteläisin tunnettu lapasotkan pesimisalue Manitobassa. Muita saarella pesiviä lajeja ovat räyskät ja kalatiirat.
19. joulukuuta
19. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 353. päivä (354. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 12 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 18. joulukuuta, 20. joulukuuta
Tero Föhr
Tero Föhr (s. 1. elokuuta 1980) on suomalainen suunnistaja, MM-mitalisti, joka aktiiviaikanaan kuului suunnistuksen maailman kärkeen. Vehkalahden Veikkoja edustavaa Föhriä valmentaa Simo Martomaa. Vuonna 2006 hän ankkuroi Vehkalahden Veikot Jukolan Viestin voittoon ja on siten viimeisin Jukolan Viestin voiton ankkuroinut suomalainen suunnistaja.
Saavutukset
World Games
Yksityiselämä
Föhr asuu Jyväskylässä perheensä kanssa. Hän työskentelee Hankasalmen suunnistuslukion päävalmentajana.
Hyvinkää–Karjaa-rata
thumb|200px|Hyvinkään rautatieasema Hyvinkää-Karjaa-rataosalla. Hyvinkää–Karjaa-rata on Suomen rataverkon osuus Hyvinkään ja Karjaan välillä. Rataosuuden pituus on 99 kilometriä, se on yksiraiteinen ja toistaiseksi sähköistämätön. Rataosalle valmistui joulukuussa 2009 kulunvalvonta ja kauko-ohjaus, jolloin radioloppuopastinjärjestelmä poistettiin käytöstä. Samalla Kirkniemen junasuoritus lopetettiin.
Rataosalla on ainoastaan tavaraliikennettä, kalustonsiirtoliikennettä ja satunnaista museojunaliikennettä. Radan tärkeimpiin teollisuusasiakkaisiin kuuluu Sappi-konsernin Kirkniemen paperitehdas. Radalla kulkee neljä tavarajunaparia päivässä.
Historia
Tämä rata on alkuaan osa Hyvinkään ja Hangon välistä, Suomen ensimmäistä yksityisin varoin rakennettua leveäraiteista rautatietä. Rataosuus rakennettiin vuosina 1871–1873, ja sen rakentamisen rahoittivat pietarilaiset liikemiehet. Hankkeen etuna nähtiin Hangon edullinen sijainti talvisatamana, joka pysyi pitkään jäätymättömänä ja mahdollisti siten ulkomaankaupan talviaikanakin. Toiminta osoittautui kuitenkin tappiolliseksi, pietarilaiset liikemiehet menettivät omaisuutensa ja rata päätyi valtion omistukseen parin vuoden kuluttua sen avaamisesta.
Säännöllistä henkilöliikennettä radalla on ollut viimeksi vuonna 1983. Museojunia liikennöidään kuitenkin usein.
Sähköistys
Hankesuunnitelma Hyvinkää–Karjaa–Hanko-radan sähköistämiseksi valmistui vuonna 2019, ja helmikuussa 2021 Traficom hyväksyi suunnitelman. Sähköistys rakennetaan vuosina 2021–2024. Hankkeeseen sisältyy myös rataosalla olevien tasoristeysten turvallisuuden parantaminen niitä poistamalla tai muilla järjestelyillä. Hankkeen kustannusarvio on 62 miljoonaa euroa, josta sähköistyksen osuus on 46 miljoonaa euroa.
Newcastle 1986: Ship of Fools
Newcastle 1986: Ship of Fools on Robert Calvertin arkistolivejulkaisu, joka kuuluu Voiceprintin heikkolaatuiseksi kritisoituun Calvert-livesarjaan.
Edith McGuire
Edith Marie McGuire (myöhemmin McGuire Duvall, s. 3. kesäkuuta 1944 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja Tokiossa 1964.
McGuire opiskeli Tennesseen valtionyliopistossa ja kuului yliopiston loistavaan pikajuoksujoukkueeseen yhdessä kahden muun olympiavoittajan, Wilma Rudolphin ja Wyomia Tyusin kanssa.
McGuiren ura juoksijana oli lyhyt, mutta hän ehti silti voittaa kuusi Yhdysvaltain mestaruutta kolmessa eri lajissa. Hänen paras lajinsa oli 200 metrin juoksu, jossa hän voitti mestaruuksistaan neljä. Vuonna 1964 hän oli voittamaton tällä matkalla.
Tokion olympialaisissa McGuire kilpaili ensin 100 metrin juoksussa saaden hopeaa joukkuetoverinsa Tyusin jälkeen. 200 metrin finaalissa hän päihitti Puolan Irena Kirszensteinin ja sai kultaa. Kolmannen mitalin hän sai pikaviestissä, jossa Yhdysvallat hävisi Puolalle.
McGuire voitti kultaa myös Pan-Amerikan kisoissa 1963 200 metrillä ja pronssia pituushypyssä.
McGuire lopetti urheilu-uransa 1965 ja ryhtyi opettajaksi. Nykyään hän omistaa useita pikaruokaravintoloita Oaklandissa, Kaliforniassa yhdessä miehensä Charles Duvallin kanssa.
Ikoneista
Ikoneista ( eli, Logos apologētikos pros tous diaballontas tas hagias eikonas; ) eli Kolme puhetta ikonien syyttäjiä vastaan on Johannes Damaskolaisen kirjoittama ortodoksinen teologinen teos, joka käsittelee ikoneiden kunnioittamista. Se pitää sisällään kolme puhetta ikonoklasteja eli ikonien syyttäjiä vastaan.
Historia
Johannes Damaskolainen kirjoitti 700-luvun alkupuolella. Hänen tuotantoonsa kuuluu useita teologisia teoksia. Niistä ensimmäiset olivat Ikoneista-teoksen kolme apologeettista puhetta, jotka hän kirjoitti ikonien ja samalla koko oikeaoppisen kristinuskon puolustukseksi. Ne oli suunnattu niitä vastaan, jotka olivat syyttäneet ikoneita ja niitä kunnioittavia ihmisiä. Teoksen synty liittyi Bysantin valtakunnassa tuohon aikaan vallinneeseen niin kutsuttuun ikonoklasmiin eli kuvainraastoon. Ikonien vastainen liike sai alkunsa keisari Leo III:n toimista ja perustui siihen, että keisarin lisäksi eräät Konstantinopolin piispat näkivät ikonit Vanhan testamentin kuvakiellon vastaisina.
Johannes kirjoitti teoksen puheet mahdollisesti Jerusalemissa noin vuosien 726–740 välillä. Ensimmäinen puheista on ajoitettu tarkemmin vuosien 726–730 välille ja kolmas 740-luvulle. On todennäköistä, että kaukana pääkaupunki Konstantinopolissa vallinneen ikonoklasmin ohella puheiden synty liittyy erityisesti johonkin paikalliseen ongelmaan Syyrian tai Palestiinan seurakunnissa, sillä kyseinen arabien valtaama alue ei ollut tuolloin enää osa keisarikuntaa eikä siten suoraan sen kirkkopolitiikan alainen. Tällaisen ongelman on voinut aiheuttaa kuvakielteisen islaminuskon aikaansaama paine. Toisessa puheessaan Johannes kuitenkin viittaa myös keisari Leon ikonoklastiseen politiikkaan sekä tämän viraltapanemaan ikonien kunnioittamista tukeneeseen patriarkka Germanokseen. Aiheen käsittely oli tarpeen, koska ikonoklastinen politiikka keisarikunnassa luonnollisesti vaaransi samalla koko kristillisen ikoneita tukevan apologetiikan islamin valtaan jääneellä alueella.