cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ray Brown
Elämä
Brown vakiintui Los Angelesiin 1966, jolloin hän soitti useissa televisioyhtyeissä. Hän säesti myös tämän ajan suurimpia tähtiä, kuten Frank Sinatraa, Billy Eckstineä, Tony Bennettiä, Sarah Vaughania ja Nancy Wilsonia. Hän toimi managerina entiselle yhtyeelleen Modern Jazz Quartetille kuten myös nuorelle Quincy Jonesille, tuotti näytöksiä Hollywood Bowliin, kirjoitti jazzkontrabassoon liittyviä oppikirjoja, ja kehitti jazzsellon.
Ollessaan Los Angelesissa hän sävelsi musiikkia elokuviin ja televisiosarjoihin. Hän sai ensimmäisen Grammy-palkintonsa sävellyksestään "Gravy Waltz", jota tultiin myöhemmin käyttämään The Steve Allen Shown tunnusmusiikkina.
Vuosina 1974–1982 Brown esiintyi ja äänitti albumeja kitaristi Laurindo Almeidan, saksofonisti-huilisti Bud Shankin, ja rumpalin Shelly Mannen (jonka Jeff Hamilton korvasi vuodesta 1977) kanssa The L.A. Four -yhtyeen nimellä.
Hän teki vibrafonisti Milt Jacksonin kanssa jälleen levyn: albumilla Jackson, Johnson, Brown & Company (1983) soittivat lisäksi pasunisti J. J. Johnson, pianisti Tom Ranier, kitaristi John Collins ja rumpali Roy McCurdy.
Myöhäisemmät vuodet
1980- ja 1990-luvuilla hän johti omaa trioaan ja kehitti yhä soittoaan. Myöhäisinä vuosinaan hän levytti ja teki kiertueita pianisti Gene Harrisin kanssa. 1980-luvun alussa hän löysi uuden kyvyn, Diana Krallin, ravintolassa Nanaimossa, Brittiläisessä Kolumbiassa.
Hän jatkoi esiintymisiään elämänsä loppuun asti; Brown kuoli ottaessaan torkkuja ennen esiintymistään Indianapolisissa.
Vuonna 2003 Brown nimitettiin Down Beat -lehden Jazz Hall of Fameen.
Eva Ekvall
Eva Mónica Anna Ekvall Johnson (15. maaliskuuta 1983 – 17. joulukuuta 2011) oli venezuelalainen missi, uutisankkuri ja kirjailija. Hän oli vuoden 2000 Miss Venezuela ja vuoden 2001 Miss Universum -kilpailun kolmas perintöprinsessa.
Ekvallilla oli oppiarvo viestinnässä Caracasin Universidad Santa Maríasta. Hän puhui sujuvasti espanjaa ja englantia, sillä hän oli asunut Yhdysvalloissa ja käynyt Caracasissa kaksikielistä koulua (Academia Washington). Hän oli buddhalaisena ensimmäinen ei-kristitty Miss Venezuela.
Ekvallin isä Eric Ekvall on yhdysvaltalainen, ja hän on juuriltaan ruotsalais-unkarilainen. Hän asui Venezuelassa 1980-luvun alusta saakka ja toimi poliittisena analyytikkona. Ekvallin äiti, Dawn Johnson, syntyi Jamaikalla, ja hänellä oli pieni mallitoimisto Alaskassa, jossa hän tapasi tulevan miehensä. Ekvallilla oli yksi veli, Alec. Ekvall meni syyskuussa 2007 naimisiin radiotuottaja John Fabio Bermúdezin kanssa. Parille syntyi tytär Miranda heinäkuussa 2009.
Ekvall aloitti televisiouransa esiintymällä Televenin Las Rottenmayer -show'ssa.
Helmikuussa 2010 Ekvallilla todettiin edennyt rintasyöpä, ja hänelle annettiin kemoterapiaa sekä sädehoitoa ja tehtiin mastektomia. Sairauskokemuksestaan hän julkaisi valokuvakirjan Fuera de Foco (2011). Ekvall kuoli sairauteen liittyneisiin syihin Houstonissa, Teksasissa 28-vuotiaana joulukuussa 2011. Hänen jäännöksensä tuhkattiin Houstonissa ja kuljetettiin Venezuelaan, jossa järjestettiin virallinen seremonia 19. joulukuuta.
Ilhéu das Rolas
Ilhéu das Rolas on tulivuorisaari päiväntasaajalla Guineanlahdessa. Se kuuluu São Tomé ja Príncipen valtioon ja on laivayhteyden päässä São Tomén saarelta Porto Alegren kaupungista. Saarella on vakinaista asutusta arviolta parisataa henkeä. He saavat elantonsa pääasiassa matkailusta. Saarella on myös majakka.
Saari kuului ennen Portugalin imperiumiin. Meriupseeri, ilmailun uranuurtaja ja historioitsija Gago Coutinho, joka tutki aluetta 1910-luvulla, perusti geodesian tutkimusyksikön São Tomélle havaittuaan Ilhéu das Rolasin sijaitsevan täsmälleen päiväntasaajalla.
Yajurveda
Yajurveda on hindujen pyhiä kirjoituksia sisältävä veda-kirjojen osa. Yajurvedassa on rukouksia, kaavoja ja selityksiä uhritoimituksia varten.
Naapurusto
thumb|Naapurusto [[trailer parkissa Floridassa.]] thumb|Naapurusto [[Aglandjiassa, Nicosiassa, Kyproksella.]]
Naapurusto on yhteisö esimerkiksi kaupunginosan tai kylän sisällä. Naapuruston asukkaita voi yhdistää keskenään tiiviskin sosiaalinen verkosto.
Kaikella rakkaudella
Kaikella rakkaudella on Matti Ijäksen ohjaama elokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Auli Mantila yhdessä JP Passin, Matti Ijäksen ja Heikki Vuennon kanssa. Päärooleissa esiintyvät Krista Kosonen, Tommi Korpela, Sampo Sarkola ja Hannu-Pekka Björkman. Elokuva sai ensi-iltansa 1. helmikuuta 2013.
Elokuva kertoo postikorttivalokuvaajasta, joka rakastuu kuvausretkellä pohjoisessa tapaamaansa naiseen. Paikkakunnalle on saapunut myös naisen entinen mies, ja lisäksi naisesta haaveilee uskovainen lankokin.
Kaikella rakkaudella on kuvattu Savukoskella, Pelkosenniemellä, Enontekiöllä, Helsingissä ja Pohjois-Norjassa.
Dries van der Lof
André ”Dries” van der Lof (23. elokuuta 1919 Emmen – 24. toukokuuta 1990 Enschede) oli alankomaalainen autourheilija. Hän oli yhdessä Jan Flintermanin kanssa ensimmäinen alankomaalainen Formula 1 -kuljettaja. Van der Lof osallistui vain yhteen kilpailuun, joka oli Hollannin Grand Prix 1952. Hän ei saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Van der Lofilla omisti kokoelman vanhoja autoja ja kilpaili Maserati 250F -autollaan vielä 1980-luvulla näytösajoissa.
Van der Lof kuoli 70-vuotiaana 24. toukokuuta 1990.
Vuoden 1734 laki
Vuoden 1734 laki on Ruotsissa vuonna 1734 säädetty yleinen laki eli kodifikaatio, johon koottiin kaikki tärkeimmät siviili-, rikos- ja prosessioikeudelliset säädökset. Sen säätäminen on edelleenkin viimeisin kerta, jolloin Ruotsissa tai siihen vielä tuolloin kuuluneessa Suomessa on suoritettu kaikkia näitä oikeusaloja koskeva lainsäädännön kokonaisuudistus. Alkuperäisestä laista on sekä Ruotsissa että Suomessa enää vain harvat osat voimassa, mutta se on kummassakin maassa vanhin vielä osittain voimassa oleva laki.
Historia
Sen jälkeen, kun vuoden 1734 valtiopäivät olivat hyväksyneet lain, kuningas Fredrik I päätti 23. tammikuuta 1736, että laki oli astuva voimaan saman vuoden syyskuun alussa. Se kumosi keskiajalla säädetyn kuningas Kristofferin maanlain ja kaupunkilain sekä syrjäytti 1600-luvun alusta oikeudessa sovelletun niin sanotun Mooseksen lain eli eräitä kohtia Raamatusta (katso Puhdasoppisuuden aika Suomessa). Laki oli lopputuloksena kattavasta oikeudellisesta uudistustyöstä, joka oli aloitettu jo Ruotsin suurvaltakaudella ja jota oli jatkettu Suuren Pohjan sodan jälkeen. Lain suomennos Ruotzin waldacunnan laki ilmestyi 1759, ja sen oli suomentanut Samuel Forseen. Suomennoksen kieli oli vanhanaikaista jo ilmestyessään, ja uusi suomennos saatiin vihdoin yli sata vuotta myöhemmin, 1865 Gustaf Cannelinin suomentamana.
Lain osat
Aikaisempien lakien tapaan vuoden 1734 laki jakautui pääosiin, joista käytettiin nimitystä kaari. Kaaria oli yhdeksän: naimiskaari, perintökaari, maakaari, rakennuskaari, kauppakaari, rikoskaari, rangaistuskaari, ulosottokaari ja oikeudenkäymiskaari.
Voimassaolo
Vuonna 1809 Porvoon valtiopäivillä päätettiin, että laki oli oleva edelleen voimassa Suomen suuriruhtinaskunnassa. Nykyisinkin laista ovat yhä voimassa sekä Suomessa että Ruotsissa jotkin kauppa- ja rakennuskaaren säännökset, jotka tosin yhteiskunnallisen kehityksen ja uudemman lainsäädännön vuoksi ovat jo jääneet vähämerkityksisiksi. Näistä kauppakaari tosin sisältää edelleenkin lukuisia alkuperäisiä pykäliä, jotka ovat tänäkin päivänä käytössä olevaa lainsäädäntöä. Suomessa myös oikeudenkäymiskaari on yhä voimassa alaa koskevien säännösten runkona, joskin melkein kaikki sen säännökset on vähitellen muutettu useissa osittaisuudistuksissa. Esimerkiksi käräjäoikeuksien perustaminen aikaisempien raastuvan- ja kihlakunnanoikeuksien tilalle vuonna 1993 merkitsi siihen varsin suuria muutoksia, mutta silloinkaan kaaren tilalle ei säädetty kokonaan uutta lakia, vaan muutettiin vain monet sen pykälät tai kokonaiset luvut toisin kuuluviksi. Alkuperäisistä säännöksistä oikeudenkäymiskaaressa on edelleenkin voimassa mm. tuomarinvalan kaavaa koskeva pykälä. Ruotsissa sitä vastoin säädettiin kokonaan uusi oikeudenkäymiskaari vuonna 1948.
Laki vai kaari
Varsinkin Ruotsissa mutta jonkin verran Suomessakin on kaari (balk) -nimitystä myöhemminkin käytetty joidenkin keskeisten lakien nimissä. Nimityksellä ei ole erityistä juridista merkitystä, mutta sillä on haluttu ilmaista, että vaikka kysymys ei ole perustuslaista, on kyseessä merkitykseltään keskeinen laki, johon on koottu tiettyä oikeusalaa koskevat säännökset.
Kumotut osat
Suomessa on nykyisin voimassa vuoden 1965 perintökaari (40/65) ja vuoden 1995 maakaari (140/95), jotka kumosivat samannimiset vuoden 1734 lain kaaret. Muista kaarista naimiskaaren kumosi vuoden 1929 avioliittolaki (234/29), rikoskaaren sekä rangaistusten täytäntöönpanosta säätäneen rangaistuskaaren vuoden 1889 Suomen rikoslaki (39/1889) ja siihen liittynyt asetus rangaistusten täytäntöönpanosta (39A/1889) sekä ulosottokaaren vuoden 1895 ulosottolaki (37/1895). Ulosottolakia uudistettaessa vuonna 2007 uuden lain nimeksi tuli jälleen ulosottokaari (705/2007).
Gustaf Estlander
Axel Gustaf Estlander oli suomalainen arkkitehti, joka on tunnettu Helsinkiin suunnittelemistaan jugend-taloista, jotka luokitellaan kulttuuri­historiallisesti arvokkaiksi. Estlander oli myös venesuunnittelija, kilpapurjehtija ja Euroopan mestari pikaluistelussa. Kaikki Estlanderin suunnittelemat veneet luokitellaan klassikoiksi.
Estlander pääsi yli­oppilaaksi 1894 yksityisestä koulusta Nya svenska läroverket i Helsingfors ja valmistui arkkitehdiksi Poly­teknillisestä opistosta 1898.
Arkkitehti
Estlander suunnitteli lukuisia tunnettuja helsinkiläis­taloja, kuten Tusculumin Etu-Töölössä vuonna 1911 sekä lisäksi NJK:n paviljongin 1898.
Reanimation
Reanimation on Linkin Parkin ensimmäinen remix-albumi, joka julkaistiin 30. heinäkuuta 2002. Sen sisältämät kappaleet ovat uudelleenmiksauksia muista yhtyeen kappaleista, joista suurin osa on edelliseltä albumilta Hybrid Theorylta. Tyyliltään musiikki on hip hop -vaikutteisempaa kuin mitä alkuperäisten kappaleiden tyyli on.
Gustaf Estlander
Estlanderin suunnittelemia taloja Helsingissä
1Romahdettuaan rakennus­vaiheessa 1907.
Reanimation
Reanimationia myytiin platinalevyyn oikeuttava määrä Yhdysvalloissa. Miksaukset ovat eri henkilöiden tekemiä ja ne poikkeavat varsin paljon alkuperäisistä kappaleista. Niissä on enemmän räppäystä ja yksityiskohtia. Lisäksi osasta kappaleita laulaja Chester Benningtonin osuuksia on leikattu tai ne on jätetty kokonaan pois. Singlenä julkaistiin albumin kappale ”Pts.Of.Athrty” (miksaus kappaleesta Points of Authority).
Gustaf Estlander
Urheilu-ura
Estlander luisteli vuonna 1897 ensimmäisen virallisen Suomen ennätyksen kotimaan ratojen 500 metrin pika­luistelussa. Hänen aikansa 49,8 pysyi ennätyksenä seuraavaan vuoteen, kunnes Franz Fredrik Wathén paransi sitä sekunnilla. Vuonna 1898 Estlander teki Suomen ennätykset kaikissa muissa luokissa. Hän paransi Arthur Backmanin koti­maan ratojen ennätystä 2,4 sekunnilla aikaan 2.36,6, joka säilyi ennätyksenä vuoteen 1901, kunnes Wathén luisteli ajan 2.33,0. Hän teki samana vuonna koti­maan ratojen ensimmäisen virallisen Suomen ennätyksen 9.22,6. Jussi Viinikainen paransi ennätyksen lukemiin 9.08,6 vuonna 1901. Estlander paransi samana vuonna 1898 Nikolai Krjukovin edellisenä vuonna luistelemaa Suomen ennätystä 14,8 sekunnilla aikaan 19.21,4. Aika säilyi ennätyksenä neljä vuotta, kunnes Jussi Viinikainen luisteli ajan 19.09,4.
Estlander sai nimiinsä kaikki pika­luistelun viralliset kansain­välisten ratojen Suomen ennätykset vuonna 1898. Hänen 500 metrin ennätyksensä oli 47,6, jota Franz Fredrik Wathén paransi kolme vuotta myöhemmin aikaan 46,2. Estlander kellotti Suomen ennätykseksi ajan 2.29,8. Se säilyi ennätyksenä vuoteen 1908, jolloin Johan Wikander saavutti uuden ennätyksen 2.23,4. Estlanderin ennätys­aika oli 9.15,0, jonka Jussi Viinikainen rikkoi vuonna 1901 tuloksellaan 9.08,6. Estlander sai ennätyksen ajalla 18.55,8. Franz Fredrik Wathén paransi aikaa 11,8 sekunnilla neljä vuotta myöhemmin.
Estlander osallistui Tukholman kesä­olympialaisiin vuonna 1912 kipparoiden Örn-veneen neljänneksi 8mR-luokassa ja häviten pronssi­mitalin suomalaiselle Lucky Girl-veneelle. Hän osallistui kilpa­purjehdukseen 30 vuoden ajan ja osallistui yli.
Jan Flinterman
Johannes Leonardus "Jan" Flinterman (2. lokakuuta 1919 – 26. joulukuuta 1992 ) oli yhdessä Dries van der Lofin kanssa ensimmäinen alankomaalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen F1:n MM-sarjan osakilpailuun, joka oli Hollannin Grand Prix 1952. Hän keskeytti kilpailussa eikä siten saavuttanut yhtään MM-pistettä. Flinterman kuitenkin sai 9. sijan, jonka hän jakoi brasilialaisen Chico Landi. Aika-ajoissa Landi oli 15.
Gustaf Estlander
Urheilu-ura
Estlander voitti vuonna 1914 purjehduksessa Sinebrychoffin pokaalin Irene-veneellä.
Venesuunnittelija
pienois|pysty|Gustaf Estlanderin suunnittelema 150m2 saaristo­risteilijä Singoalla L-1. Singoallaa pidettiin Itä­meren nopeimpana purje­veneenä sen lyhyenä elin­aikanaan. 1900-luvun alussa hän keskittyi venesuunnitteluun. Hänet laskettiin Suomen ja myöhemmin uuden koti­maansa Ruotsin etevimpiin vene­suunnittelijoihin, ja hän tuli erityisesti tunnetuksi menestyvien R-veneiden ja saaristo­risteilijöiden suunnittelijana. Kaikki Estlanderin luomukset ovat tänään tavoiteltuja klassikoita.
Hänen yksittäinen tunnetuin, vielä Suomessa edelleen aktiivisesti purjehtiva veneensä on 8mR-luokkaan kuuluva, vuonna 1928 entiselle arkkitehti­kollegalleen Sigurd Frosterukselle suunniteltu Sphinx. Toinen kuuluisa Suomessa purjehtiva vene on 6mR-luokan Ian. Estlander suunnitteli veneen itselleen vuonna 1929, ja kilpaili sillä Suomessa viimeisen kerran elo­kuussa samana vuonna, voittaen kaikki kolme lähtöä. Kaiken kaikkeaan rakennettiin yli Estlanderin suunnittelemaa venettä.
Estlander omisti lyhyen ajan yhden Suomessa ennen ensimmäistä maailman­sotaa kahdesta purjehtineista William Fifen suunnitteleman 12mR Irene-veneen. Saman­aikaisesti hän purjehti saman­nimisellä itse suunnittelemallaan 10mR venellä. Yhdessä muiden NJK-laisten muodostaman konsortion kanssa hänellä oli myös osuus Alfred A. Mylnen suunnittelemassa 10mR Kitty-veneestä. Estlanderin motiivina muiden suunnittelijoiden veneen hankinnalle oli tutustuminen muiden huippu­suunnitelijoiden R-mitta­säännön ominaisuuksiin. Myöhemmin Estlanderista kehittyi R-veneiden mestari­suunnittelija.
Purjehdus­historioitsija Pekka Barckin mukaan Estlander omisti veneitä ympäri Eurooppaa ja matkusteli kilpailusta toiseen. Heti ensimmäisen maailman­sodan jälkeen hän omisti vuoden verran Espanjasta ostamansa William Fifen kuuluisan 15mR Tuigan, jota ei koskaan toimitettu Suomeen. Estlander myi Tuigan vuonna 1919. Samana vuonna rakennettiin Estlanderin suunnittelema 150 m2 saaristo­risteilijä, yli 22 metriä pitkä Singoalla. Vuonna 1911 rakennettu Kitty purjehtii jälleen Suomen vesillä. Venettä on vuosien ajan entisöinyt Johan Fagerholm.
Suku
Estlander kuului suomalaiseen Estlander-aateli­sukuun. Hänen isänsä oli kirurgian professori Jakob August Estlander (1831–1881). Hänen setänsä oli Ateneumin perustaja, professori Carl Gustaf Estlander. Vuonna 1901 hän meni naimisiin viipurilaisen Hildur Ingrid Qvarn­strömin kanssa. Gustaf Estlanderin aatelinen suku­haara on nyttemmin sammunut.
Josafatinlaakso
pienoiskuva|oikea|300px|Kidronin laakso, näkymä Scopus-vuorelta, taustalla Jerusalemin vanha kaupunki. Josafatinlaakso on myöhäisjuutalaisen ja kristillisen perimätiedon mukaan Jerusalemin ja Öljymäen välinen Kidronin laakso, "paikka jossa kaikki kansat tuomitaan" (Joel 3:2). Sama traditio esiintyy myös islamissa.
Kari Salmi
Kari Salmi (s. 13. syyskuuta 1947 Lahti) oli Lahden kaupunginsihteeri, josta tuli Lahden kahdeksas kaupunginjohtaja Seppo Välisalon jälkeen. Hän edisti Lahden tunnettavuutta kulttuurikaupunkina tukemalla merkittävänä puuarkkitehtuurihankkeena EU-projektina Sibeliustalon rakentamista.
Sisäasiainministeriön määräaikaisen viran jälkeen Kari Salmi toimi konsulttina Kari Salmi Consulting -nimisessä yrityksessä sekä Askon säätiön asiamiehenä. Hän osallistui kunnallisvaaleihin 2008 Lahden kaupungissa ja sai eniten ääniä lahtelaisista kaupunginvaltuustoehdokkaista – 1 872 ääntä.
Juha Hautamaa
Juha Hautamaa (s. 3. elokuuta 1973 Jyväskylä) on entinen jääkiekkoilija.
Hautamaa edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Ruotsin Elitserieniin, Timrå IK:hon, jossa loukkaantuminen päätti uran. A-maaotteluita Hautamaalle kertyi 27.
Hautamaa voitti rullakiekon Suomen mestaruuden vuonna 1999 Team 957:n paidassa ja SM-hopeaa 2007 sekä Suomen mestaruuden 2008 Pahalammen väreissä.
Hautamaa on toiminut Ilveksen urheilutoimenjohtajana sekä Ilveksen A-junioreiden ja Nokian Pyryn kakkosvalmentajana.
Lalli Partinen
Lalli Simo Samuli Partinen (20. elokuuta 1941 Kannonkoski – 4. toukokuuta 2022 Lappeenranta ) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edusti urallaan SM-sarjassa sekä SM-liigassa Saimaan Palloa ja HIFK:ta. Pelaajauransa jälkeen Partinen toimi vuosina 1986–1988 Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtajana. 2010-luvulla hän istui yhden kauden Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa sitoutumattoman Myö-kansalaisliikkeen edustajana.
Peliura
Partinen pelasi urallaan Saimaan Pallossa (1959–1969) ja HIFK:ssa (1969–1977). SaiPan kapteenina hän toimi vuosina 1962–1969. 436:ssa ottelussa kovaotteinen Partinen keräsi yhteensä 165 tehopistettä (56 + 109), mutta jäähyminuutteja kertyi peräti 858. Partinen johtikin Suomen pääsarjan jäähytilastoa aina kauteen 2002–2003 asti, jolloin Toni Mäkiaho ohitti hänet. Partisella oli hallussaan myös SM-liigan yhden kauden jäähyennätys (116 jäähyminuuttia) aina vuoteen 1987 asti.
”Punaiseksi kolmoseksi” kutsuttu Partinen oli kaukalossa pelätty pelaaja. Lempinimi tuli Partisen pelinumerosta ja HIFK:n punaisesta peliasusta. Partinen muun muassa teloi Ljubljanan MM-kilpailuissa vuonna 1966 tšekkoslovakialaisen Josef Černýn. Partisen viimeisiksi jääneissä vuoden 1973 MM-kilpailuissa hän taklasi Puolan huippuhyökkääjä Krzysztof Białynickia niin pahasti, että puolalaispelaajaa ei polven vääntymisen takia enää nähty kansainvälisillä jäillä.
Jäähyväisottelu
Ottelun jälkeen Partinen sai seuraltaan lahjaksi jättimäisen, yli kolmimetrisen kiekkomailan. Hän lahjoitti mailan suoraan Urheilumuseolle.
Peliuran jälkeen
Partinen oli Suomen Jääkiekkoliiton toimitusjohtaja vuosina 1986–1988. Sen jälkeen hän siirtyi takaisin Lappeenrantaan, jossa työskenteli isännöitsijätoimistossa vuoteen 1999.
Partinen valittiin kunnallisvaaleissa 2012 Lappeenrannan kaupunginvaltuustoon sitoutumattoman Myö-kansalaisliikkeen ehdokkaana. Hän sai vaaleissa kuudenneksi eniten ääniä ja istui valtuustossa yhden kauden.
Perhe
Partinen asui Lappeenrannassa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen vaimonsa kuoli vuonna 2012.
Clémence Poésy
Clémence Poésy (s. 3. lokakuuta 1982 Meudon, Ranska) on ranskalainen näyttelijä.
Poésy päätyi näyttelijäksi teatteriohjaajana ja näyttelijänä toimivan isänsä avulla. Hän aloitti näyttelemisen 14-vuotiaana. Poésy esitti kuningatar Marya kaksiosaisessa minisarjassa Ruutisalaliitto (Gunpowder, Treason & Plot), joka esitettiin televisiossa vuonna 2004. Hän sai roolistaan Golden FIPA -palkinnon. Vuonna 2005 Poésy näytteli Harry Potter -elokuvasarjan neljännessä osassa Harry Potter ja liekehtivä pikari Fleur Delacouria. Hän palasi rooliinsa vielä sarjan viimeisissä elokuvissa Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 (2010) ja osa 2 (2011).
Syksyllä 2010 Poésy vieraili yhdysvaltalaisen Gossip Girl -televisiosarjan neljännellä tuotantokaudella Evan roolissa. Syksyllä 2013 brittiläinen Sky ja ranskalainen Canal+ alkoivat esittää tanskalais-ruotsalaiseen Siltaan perustuvaa rikossarjaa The Tunnel, jossa Poésy esittää toista päähenkilöä, Elise Wassermania.
First
First tai FIRST voi tarkoittaa seuraavia:
Teemu Hiltunen
Teemu Antero Hiltunen (25. maaliskuuta 1924 Varkaus – 1. joulukuuta 1997 Lahti) oli suomalainen poliitikko, kulttuuri- ja urheiluvaikuttaja. Hiltunen oli Lahden kuudes kaupunginjohtaja vuosina 1967–1979. Tästä ajasta hän oli virkavapaana 1974–1979 hoitaessaan valtiosihteerin virkaa. Viransijaisena Hiltusen virkavapauden aikana toimi kaupunginsihteeri Kalervo Aattela. Hiltusen valtakunnallisesti merkittävimmät tehtävät olivat sisäasiainministerin virka Teuvo Auran virkamieshallituksessa 1970 sekä toimiminen valtiovarainministeriön valtiosihteerinä 1974–1989.
Elämäkerta
Teemu Hiltuselle on pystytetty muistomerkki Lahteen. Kansantalon edustalla Aleksanterinkadun varrella oleva Paragrafi-patsas on kuvanveistäjä Matti Koskelan suunnittelema. Vuonna 2002 paljastettu veistos on tehty graniitista ja se muistuttaa lappeelleen nostettua kolikkoa kivijalustalle. Tarkemmin katsoen veistoksessa on asiakirjatekstiä Lahden kaupungin teatteritalohankkeesta, jossa Teemu Hiltunen innokkaana teatterinharrastajana oli vahvana taustavaikuttajana mukana. Varat veistokseen koottiin kansalaiskeräyksellä, jalustan ja pystytyksen kustansi Lahden kaupunki.
Teemu Hiltusen kaupunginjohtajakautena oli Lahden sosiaalinen apulaiskaupunginjohtaja Aarre Santero 1961–1983 ja teknillinen apulaiskaupunginjohtaja Uolevi Punnonen 1968–1972 ja Antti Kopra 1972–1993.
Hiltunen oli pitkään Suomen Kansallisteatterin hallituksen jäsenenä. Hiltunen oli myös merkittävä jääkiekkovaikuttaja. Hän toimi Suomen Jääkiekkoliiton liittovaltuuston puheenjohtajana 1981–1990 ja SM-liigan puheenjohtajana 1983–1992. Suomen Jääkiekkomuseo on aateloinut hänet Suomen Jääkiekkoleijonaksi #109. Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle 1. marraskuuta 1980 Lahti-mitalin numero 13.
Askon Säätiö myöntää Teemu Hiltusen mukaan nimettyjä apurahoja Lahden ammattikorkeakoulun Muotoiluinstituutin opiskelijoille.
Seppo Välisalo
Seppo Ilmari Välisalo (s. 4. syyskuuta 1937 Jämijärvi) on suomalainen kunnallismies, joka toimi Lahden kaupunginjohtajana.
Seppo Välisalo syntyi maanviljelijä Vilho Välisalon ja emäntä Hilma Matilda Konkarikosken perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on Irene Orvokki Ohraluoma. Ylioppilaaksi Välisalo tuli 1959 ja valmistui sosionomiksi 1966 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1970. Hän toimi Pirkkalan kunnansihteerinä 1966–1968, Keijärven sairaalan talouspäällikkönä 1969–1972, Tampereen kaupunginsihteerinä 1973–1976 ja apulaiskaupunginjohtajana 1977–1979. Lahden kaupunginjohtajaksi Välisalo tuli 1980.
Välisalo edisti Lahden tunnettavuutta urheilukaupunkina Salpausselän kisastadionin rakennushankkeita kehittämällä. Hänen aikanaan todettiin, ettei Lahdella ole pienteollisuustontteja, minkä vuoksi ostettiin silloisen 4-tien varrelta Nikulan tila tonteiksi. Tunnettavuuden saavuttamiseksi tehtiin mainoskampanja, missä Lahti tavaramerkitettiin Lahti the Business Cityksi. Tämä johti myös kaupunginorkesterin nimittämiseen Business Orchestraksi, mistä kuitenkin luovuttiin ja se nimettiin kulttuurisemmin Sinfonia Lahdeksi. The Business City -kampanjalla saatiin entisen 4-tien varrella olevia teollisuustontteja kaupaksi ja yksi Lahden kehitystä hidastanut pullonkaula poistetuksi.
Kaupunginjohtajuutensa jälkeen Välisalo jatkoi konsulttina, joka tutki mm. hiihtoputkien toteuttamismahdollisuuksia.
Rukoilijasirkat
Rukoilijasirkat (Mantodea) on rososiipiäisiin kuuluva hyönteislahko. Ryhmä on saanut nimensä tavasta, jolla ne pitävät saalistamiseen erikoistuneita eturaajojaan koukussa. Rukoilijasirkkoja tunnetaan maailmanlaajuisesti noin 2300 eri lajia, joista kookkaimmat voivat olla 15 sentin pituisia, mutta pienimmät vain noin sormenpään mittaisia. Suurin osa rukoilijasirkoista on trooppisia eläimiä, mutta niitä esiintyy myös subtrooppisilla alueilla.
Muutamia lajeja pidetään terraarioeläiminä. Niitä on myös käytetty biologiseen torjuntaan.
Yleispiirteitä
Rukoilijasirkat ovat pitkänomaisia, yleensä siivekkäitä hyönteisiä. Etummainen raajapari eroaa huomattavasti muista raajoista. Eturaajat ovat piikikkäät ja erikoistuneet pitelemään saaliseläintä paikoillaan sirkan syödessä. Rukoilijasirkkojen näkö on hyvin tarkka. Niiden verkkosilmät ovat suuret ja stereonäkökenttä laaja. Saalistus perustuu lähinnä näköön, minkä vuoksi rukoilijasirkat ovat päiväaktiivisia eläimiä. Erikoispiirteenä rukoilijasirkat voivat kääntää päänsä lähes ympäri katsoessaan ympärilleen. Muiden hyönteisten tavoin rukoilijasirkoilla on tuntosarvet, joissa on haju-, tunto- ja lämpöaistit. Muodonvaihdos on vaillinainen.
The Church
The Church on vuonna 1980 Sydneyssä perustettu australialainen rockyhtye. Se yhdistettiin alun perin uuteen aaltoon ja 1980-luvun alkupuoliskon neopsykedeeliseen musiikkiin, mutta sen tyyli alkoi myöhemmin lähestyä progressiivista rockia pitkine ja monimutkaisine instrumentaali- ja kitaraosuuksineen.
The Churchin debyyttialbumilla Of Skins and Heart (1981) oli yhtyeen ensimmäinen radiohitti Australiassa: "The Unguarded Moment". Debyyttiä seurasivat vuonna 1982 albumi The Blurred Crusade ja vuonna 1983 Seance sekä EP:t Persia ja Remote Luxury. Menestys kotimaassa herätti kiinnostuksen maailmalla ja Warner Bros. julkaisi The Churchin Heydayn Yhdysvalloissa vuonna 1986. Tämän jälkeen yhtye siirtyi Arista-merkille, jolla ilmestyi vuonna 1988 heidän toistaiseksi kaupallisesti ja taiteellisesti menestynein albuminsa Starfish. Se sisälsi Yhdysvalloissa Top40-listalle nousseen singlen "Under the Milky Way".
Rukoilijasirkat
Liikkuminen
Useimmilla rukoilijasirkkalajeilla on siivet ja monet lajit osaavat lentää, joskin ne lähtevät lentoon vain jos on pakko. Rukoilijasirkoilla on kaksi siipiparia, joista ainakin päällimmäinen on värillinen. Muutamilla lajeilla on siivissään silmätäpliä sirkan omien saalistajien pelottamiseksi.
The Church
The Church ei kuitenkaan kyennyt pitkäaikaiseen menestykseen ja kävi läpi useita miehistönvaihdoksia 1990-luvulla. 2000-luvulla kokoonpanoksi on vakiintunut kolme alkuperäisjäsentä ja rumpali Tim Powles.
Rukoilijasirkat
Ravinto
vasen|thumb|[[Tenodera sinensis syömässä sirkkaa.]]
Kaikki rukoilijasirkkalajit ovat petoja. Ne ovat erittäin tehokkaita saalistajia, joilla on erinomainen suojaväritys. Suojavärin turvin rukoilijasirkka vaanii saalista ja voi tarpeen tullen odotella päiväkausia. Kun saalis lopulta ilmaantuu paikalle, rukoilijasirkka nappaa sen nopeasti piikikkäillä eturaajoillaan. Rukoilijasirkat syövät enimmäkseen muita hyönteisiä, mutta suurimmat lajit saalistavat myös pikkulintuja, hiiriä ja jopa pieniä käärmeitä. Rukoilijasirkka ei välttämättä tapa saalistaan, vaan syö sen elävältä. Sirkoilla on vahvat leuat, joilla ne voivat pureksia rikki jopa kovakuoriaisen kuoren.
The Church
Kokoonpano
The Churchin kokoonpano on vaihtunut useasti vuosien aikana. Steve Kilbey, Marty Willson-Piper ja Peter Koppes ovat olleet mukana lähes aina lukuun ottamatta Koppesin lyhyttä poissaoloa 1990-luvun puolivälissä.
Rukoilijasirkat
Lisääntyminen
150px|thumb|[[Mantis religiosa-lajin munakotelo eli ootheca.]] Parittelu on koiraalle suuri riski, koska naaras voi helposti syödä kumppaninsa parittelun aikana. Siksi koiras yrittää parittelua esimerkiksi silloin, kun naaras on syömässä saalistaan. Koiras jatkaa siemennesteen pumppaamista naaraaseen vaikka naaras söisikin koiraan pään parittelun aikana. Parittelu kestää useita tunteja.
Kuukauden tai kahden kuluttua naaras munii ensimmäisen kerran. Sen jälkeen se munii vielä useita kertoja. Munat ovat melko isokokoisten munakoteloiden sisällä. Näitä koteloita kutsutaan oothecoiksi. Jokaisella rukoilijasirkkalajilla on erilainen ootheca, jonka naaras kiinnittää huolellisesti puunrunkoon tai johonkin muuhun materiaaliin. Ootheca sisältää parhaimmillaan jopa 300 munaa. Poikaset kuoriutuvat vasta useiden viikkojen kuluttua muninnasta.
Varkaus Eagles
right|150px|Varkaus Eaglesin logo. Varkaus Eagles on entinen varkautelainen jääkiekkoseura. Se pelasi kaudella 2007–2008 Suomen II-divisioonassa. Seura perustettiin jo paljon aiemmin Yhdysvaltojen junioriliiga AJHL:ssä nimellä Hudson Valley Eagles. Seura siirtyi 15. elokuuta 2007 Suomeen, kun sen 28 pelaajaa ja omistaja/päävalmentaja Keith McAdams saapuivat maahan.
Pelaajat saapuivat Suomeen ilmaisen korkeakoulutuksen perässä. He opiskelivat Varkaudessa Savonia-ammattikorkeakoulun avoimessa ammattikorkeakoulussa englannin kielellä tähtäimenään opiskelupaikka joko insinöörin tai tradenomin (BBA) koulutusohjelmiin, ja pelasivat jääkiekkoa opiskelujen ohella II-divisioonassa, minkä Suomen Jääkiekkoliitto oli siunannut. Savon Sanomien mukaan järjestelystä oli tarkoitus tehdä pysyvä niin, että seuraan saapuisi uusi lasti pelaajia entisten valmistuttua.
Pelaajat olivat kotoisin eri puolilta Pohjois-Amerikkaa, muun muassa Ontariosta. Osalla oli yliopistokiekkoilutaustaa, jolloin heillä oli myös aikaisempia opintoja muissa korkeakouluissa, kuten Yorkin yliopistossa.
Jääkiekkoliiton kanssa oli sovittu, että pelaajat voivat siirtyä muihin joukkueisiin, mutta Eagles ei saa ottaa itse riveihinsä muita kuin pohjois-amerikkalaisia pelaajia.
Seuran toiminta päättyi talousepäselvyyksien myötä lokakuussa 2008.
Paul Watzlawick
pienoiskuva|Paul Watzlawick vuonna 1997. Paul Watzlawick oli viestintätieteilijä, psykoterapeutti, psykoanalyytikko, sosiologi, filosofi ja kirjailija.
Eräs hänen kuuluisimmista lausahduksistaan oli "One Cannot Not Communicate."
Markus Wasmeier
Wasmeier voitti olympiakultaa suurpujottelussa ja supersuurpujottelussa Lillehammerin olympialaisissa 1994. Maailmanmestaruuden hän voitti suurpujottelussa 1985 ja saavutti pronssia super-G:ssä 1987. Calgaryn olympialaisissa 1988 Wasmeier sijoittui syöksylaskussa kuudenneksi ja alppiyhdistetyssä seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin Albertvillen olympialaisissa hän oli syöksylaskun neljäs, alppiyhdistetyn viides ja super-G:ssä yhdeksäs. Hänen MM-saavutuksistaan löytyy lisäksi vielä kolme viidettä sijaa alppiyhdistetystä ja super-G:stä.
Wasmeier voitti urallaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, joista kuusi tuli super-G:stä, kaksi syöksylaskusta ja yksi alppiyhdistetystä. Lisäksi hän voitti super-G:n maailmancupin vuonna 1986.
Wasmeier lopetti uransa kauden 1993-1994 jälkeen. Hänet valittiin vuonna 1994 vuoden miesurheilijaksi Saksassa.
Desmond Titterington
Desmond Titterington (1. toukokuuta 1928 – 13. huhtikuuta 2002 ) oli brittiläinen kilpa-autoilija Pohjois-Irlannista. Hän osallistui yhteen Formula 1 -sarjan maailmanmestaruusosakilpailuun, mutta ei saavuttanut yhtään MM-pistettä. Lisäksi hän osallistui useaan MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun.
Labbackan rautatietunneli
Labbackan rautatietunneli on Vuosaaren satamarataan kuuluva rautatietunneli Salmenkallion kaupunginosassa Helsingissä. Tunneli alittaa Labbackan kallioalueen omassa tunnelissaan Vuosaaren tietunnelin vieressä. Rautatietunnelin pituus on 651 metriä ja se valmistui vuonna 2008 osana satamarataa. Heti tunnelin eteläpäästä alkaa 183 metriä pitkä rautatiesilta, joka ylittää Porvarinlahden ja johtaa Vuosaaren sataman kahdeksanraiteiselle ratapihalle. Tunneli on lujitettu, lämpöeristetty ja valaistu koko pituudeltaan, mutta siihen ei kuulu savunpoistokuiluja.
Suomen I armeijakunta (talvisota)
I Armeijakunta (I AK) oli Suomen maavoimien yhtymä talvisodassa. Se muodostettiin 19. helmikuuta 1940 Karjalankannaksella sijoitetuista joukoista.
Perustaminen
Muodostamisesta oli keskusteltu jo joulukuussa 1939, mutta puna-armeijan hyökkäyksen tyrehdyttyä toteutus jäi ja se sai toteutettiin vasta Mannerheim-linjan murtumisen jälkeen. Armeijakunnan esikunta muodostettiin 1. divisioonasta siirretystä osasto B:n esikunnasta. Armeijakuntaan liitettiin II armeijakunnasta 1. divisioona (1. D) ja 2. divisioona (2. D).
Palvelus
Armeijakunta otti 25. helmikuuta rintamavastuun väliasemasta Muolaanjärven-Vuoksen välisellä alueella. Armeijakunnan joukot aloittivat siirtymisen taka-asemaan 27. helmikuuta ja samassa yhteydessä 2. divisioona siirrettiin III armeijakuntaan ja armeijakuntaan jäi 1. divisioona ja vahvennetun prikaatin vahvuinen osasto Ryhmä Sihvo (R.Sihvo). Taka-asemassa I AK:n rintamavastuu ulottui Leitimojärveltä Talista Vuokselle, mikä oli jaettu lohkoihin seuraavasti:
Puna-armeijan hyökättyä armeijakunnan joukkoja vastaan kahdella armeijakunnalla T-asema taipui Talissa ja Noskuassa. Armeijakunnan miesvahvuus oli 4 539 miestä sodan päättyessä 13. maaliskuuta. Rauhan tultua armeijakunta vetäytyi uuden rajan taakse.
Emma Shapplin
Emma Shapplin (oik. Crystèle Joliton, s. 19. toukokuuta 1974 Pariisi, Ranska) on sopraano, joka esittää pääasiassa 'pop-oopperaa', toisin sanoen neo classical pop electro-musiikkia, jonka tärkeimpiä aineksia ovat klassinen laulu ja nykyaikainen elektroninen äänimaisema. Ylistettyä esikoisalbumia, Carmine meoa, on myyty yli 2 miljoonaa kappaletta.
Rakuunaeskadroona
Rakuunaeskadroona (lyh. RakEsk) oli Suomen maavoimien joukko-osastoon ja puolustushaarakouluun Maasotakouluun kuulunut perusyksikkö, joka koulutti varusmiehiä. Se vastasi myös Maasotakoulun ja Lappeenrannan varuskunnan tukitoiminnoista ja vaali rakuunoiden ja erityisesti Uudenmaan rakuunapataljoonan perinteitä. Rakuunaeskadroonan kasarmi sijaitsi Rakuunamäellä Lappeenrannan Leirin kaupunginosassa.
Koulutus
Rakuunaeskadroonassa astui palvelukseen noin 130 alokasta kahdesti vuodessa, ja heistä noin puolet oli kotoisin Etelä-Karjalasta. Palvelusaika oli pääsääntöisesti yhdeksän tai kaksitoista kuukautta. Peruskoulutuskauden jälkeen Rakuunaeskadroonassa koulutettiin sotilaspoliiseja, joiden lisäksi yksikössä palveli muun muassa kuljettajia, lääkintämiehiä ja muita huoltojoukkoja.
Loppuvaiheessaan vuosina 2015–2016 Rakuunaeskadroona oli Haminassa sijaitsevien Jääkärikomppanian (jääkäri- ja kranaatinheitinkoulutus) ja Huoltokomppanian (huolto- ja tiedustelukoulutus) ohella yksi kolmesta Maasotakouluun kuuluvan Reserviupseerikoulun joukkotuotantoyksiköstä. Varusmiehen oli mahdollista hakeutua peruskoulutuskauden jälkeiseen koulutukseen mihin tahansa näistä yksiköistä.
thumb|250px|Rakuunoita Maasotakoulun marssiosastossa [[puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa Lappeenrannassa kesäkuussa 2014.]]
Rakuunaeskadroonassa palvelevien tunnusväri oli keltainen ja miehistön sotilasarvo sotamieheen rinnastettava rakuuna. Tunnukset ja nimitykset olivat ennen kaikkea perinteellisiä, sillä varsinaisten rakuunoiden eli hevosin siirtyneiden ja jalan taistelleiden joukkojen koulutus Suomessa päättyi jo vuonna 1947.
Historia
Kun Uudenmaan rakuunapataljoona lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona vuoden 1989 lopussa, Lappeenrantaan jäi silloisen Päällystöopiston (vuosina 1993–2001 Maanpuolustusopisto) alaisuuteen kaksi eskadroonaa ja Rakuunasoittokunta. 1. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Lippueskadroona) oli tästä lähtien Lappeenrannan ainoa varusmiesyksikkö. Alokkaita eskadroonassa ei kuitenkaan astunut palvelukseen, vaan rakuunat saivat peruskoulutuksensa Karjalan ja Savon Prikaateissa, joista he tulivat komennukselle Lappeenrantaan. 2. Uudenmaan rakuunaeskadroona (Kuolemaneskadroona) toimi kertausharjoitusyksikkönä.
Haminassa toiminut joukko-osasto Reserviupseerikoulu liitettiin Maasotakoulun joukkoyksiköksi osana puolustusvoimauudistusta tammikuussa 2015. Maasotakoulun varusmieskoulutus keskitettiin RUK:hon, jonka alaisuuteen Rakuunaeskadroonakin hallinnollisesti liitettiin. Rakuunaeskadroona oli määrä siirtää Haminaan vuonna 2018 kasarmien peruskorjauksen valmistuttua, mutta maaliskuussa 2016 uutisoitiin, että yksikön toiminta lakkaa kokonaan vuoden lopussa. Rakuunaeskadroonan viimeiset varusmiehet kotiutuivat 15. joulukuuta 2016. Yksikön lippu luovutettiin rakuunoiden perinnekomentajalle eli Maasotakoulun apulaisjohtajalle. Varusmiehiä palvelee Lappeenrannassa jatkossa komennusmiehinä.
Tarmo Pipatti
Tarmo Juhani Pipatti (s. 4. tammikuuta 1954 Heinola) on heinolalaissyntyinen oikeustieteen kandidaatti, Jyväskylän maalaiskunnan entinen kunnanjohtaja ja Lahden entinen kaupunginjohtaja. Hänen tavoitteenaan Lahden kaupunginjohtajana oli toimeenpanna Lahden strategia yhdessä Lahden kaupunginhallituksen kanssa. Strategian sisällöstä oli alkanut keskustelu ennen vuoden 2004 kunnallisvaaleja.
Lahden kaupunginjohtajana
Kaupunginjohtaja valittiin toteuttamaan Lahden strategiaa, jonka sisällöksi kaupunginjohtaja täsmensi mm. seuraavia asioita:
Elinkeinopolitiikassa tulee pyrkiä seudullistamiseen, mikä tarkoittaa Lahden ja lähikuntien elinkeinopolitiikan keskittämistä aikaisempaa määrätietoisemmin Lahden Seudun Yrityskeskukseen. Merkittävänä nähtiin myös Kiinan kaupan kehittäminen. Lahden kaupunki solmi kiinalaiseen kaupunkiin yhteistyösopimuksen.
Liikenteessä tuli pyrkiä Lahden ja Lahden seudun keskeisen sijainnin hyödyntämiseen Etelä-Suomessa.
Lahden oikorataan liittyen piti purettaman nykyinen Lahden linja-autoasema ja siirtää linja-autojen kaukoliikenne rautatieaseman yhteyteen ajanmukaiseksi matkakeskukseksi. Tätä ei hyväksytty kustannustensa vuoksi ja siksi, että linja-autoaseman siirtäminen matkakeskukseksi rautatieasemalle olisi edellyttänyt Salpausselän harjun ylittämistä ja tätä pidempää matkaa.
Dwight Phillips
Dwight Phillips (s. 1. lokakuuta 1977 Decatur, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, päälajinaan pituushyppy.
Alkujaan Phillips oli pikajuoksija, mutta alkoi keskittyä kolmiloikkaan Kentuckyn yliopistossa. Vaihdettuaan Arizonan osavaltion yliopistoon hän vaihtoi päälajikseen pituushypyn.
Vuonna 2003 hän voitti pituushypyn maailmanmestaruuden sekä sisä- että ulkoradoilla. Hallissa voitto irtosi yhden senttimetrin erolla Espanjan Yago Lamelaan. Ulkoradoilla voitto irtosi neljän senttimetrin erolla Jamaikan James Beckfordiin. Ateenan olympialaisiin 2004 Phillips lähti ennakkosuosikkina ja kauden kärkituloksen tehneenä miehenä. Hän voittikin olympiakultaa 12 senttimetrin erolla John Moffittiin. Helsingin MM-kisoissa 2005 Phillips hyppäsi loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään uuden stadionennätyksen 860, eivätkä muut kyenneet vastaamaan. Osakan MM-kisoissa 2007 hän hyppäsi pronssille tuloksella 830 cm.
Eugenen GP-kisoissa 7. kesäkuuta 2009 Phillips hyppäsi ennätyksekseen 874 (–1,2 m/s) nousten kaikkien aikojen maailmantilaston viidenneksi edellään vain Mike Powell, Bob Beamon, Carl Lewis ja Robert Emmijan.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Phillips voitti maailmanmestaruuden tuloksella 854 cm. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän voitti neljännen ulkoratojen maailmanmestaruutensa tuloksella 845 cm.
Juuri ennen kauden 2012 alkua Phillips joutui auto-onnettomuuteen, jossa hän sai niska- ja selkävammoja. Tämän jälkeen myös hänen akillesjännevammansa uusiutui eikä kyennyt osallistumaan Lontoon olympialaisiin.
Hänen viimeiset arvokisat olivat Moskovan maailmanmestaruuskisat 2013, jossa hän sijoittui sijalle 11.
Saavutukset pituushypyssä
thumb|300px|Phillips tuulettaa 844 kantanutta voittohyppyään [[Helsinki|Helsingin GE Money Grand Prix'ssa, 25.7.2005.]]
Tarmo Pipatti
Uusi tehtävä
Pipatti erosi Lahden kaupunginjohtajan virastaan marraskuussa 2006. Etelä-Suomen Sanomat ilmoitti 16.11.2006, että Tarmo Pipatti siirtyy Rakennusteollisuus RT:n toimitusjohtajaksi keväällä 2007.
Fokino
Fokino:
Henni-Liisa Stam
Henni-Liisa Stam (s. 1988 ) on suomalainen ääninäyttelijä ja näyttelijä. Hän tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1997 lasten laulukilpailu Karusellissa. Hän esitti Taiskan kappaleen "Moi moi vain". Tämän jälkeen ohjaaja-käsikirjoittaja Pekka Lehtosaari tarjosi hänelle Peppi Pitkätossun roolia samannimisessä elokuvassa. Sen jälkeen hän on dubannut muissakin animaatioelokuvissa sekä animaatiosarjoissa.
Henni-Liisa Stam on myös vaikuttanut The Kids -yhtyeessä. Hänellä oli rooli myös elokuvassa Jos rakastat.
Emma Engdahl-Jägerskiöld
pienoiskuva|Emma Engdahl-Jägerskiöld 1800-luvun lopulla. Emma Matilda Engdahl-Jägerskiöld (o.s. Madsén, vuodesta 1871 Engdahl; 26. huhtikuuta 1852 Pietari – 13. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomenruotsalainen sopraano.
Engdahl-Jägerskiöldin vanhemmat olivat tanskalaissyntyinen jalokiviseppä Peter Madsén ja Maria Carolina Sandelin. Hän vietti lapsuutensa Pietarissa ja nuoruutensa Tammisaaressa. Kun Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen avioliitto päättyi eroon, hän ryhtyi kehittämään sopraanoääntään ja esiintyi vuodesta 1875 Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa, jossa oli tuolloin oopperaosasto. Teatteriin hän kuului vuoteen 1880 saakka. Engdahl-Jägerskiöld opiskeli 1878 Milanossa ja Pariisissa ja vielä teatterista vapauduttuaankin esiintyi ooppera- ja konserttilaulajana, muun muassa Tukholman ja Pietarin oopperoissa. 1887 hän lauloi pääosan Fredrik Paciuksen Loreley-oopperassa. Seuraavana vuonna Engdahl-Jägerskiöld perusti oman ruotsalaisen oopperaseurueen, jota August Fredrik Arppe johti 1898. Solmittuaan uuden avioliiton 1890 Engdahl-Jägerskiöld luopui taiteellisesta toiminnasta.
Engdahl-Jägerskiöldin ensimmäinen puoliso vuosina 1871–1879 oli apteekkari Emil Engdahl (1843–1886) ja toinen vuodesta 1890 asessori Krister Jägerskiöld (1852–1931). Hänellä oli neljä lasta, joista tunnettuja ovat eläinlääkäri John Engdahl (1874–1919) ja pianonsoitonopettaja Ann-Mari Jägerskiöld (1896–1987).
Putjatin
Putjatin voi tarkoittaa seuraavia:
Brimin Kiprop Kipruto
Brimin Kiprop Kipruto (s. 31. heinäkuuta 1985 Korkitony, Marakwet District, Rift Valley Province, Kenia) on kalenjin-heimon marakwet-haaraan kuuluva juoksija. Hänen nimensä on oikeasti Firmin eikä Brimin, mutta se muuttui vuonna 2001, kun Kipruto vei virkailijalle syntymätodistuksensa passia varten, ja hänen nimensä kirjattiin koneelle väärin. Kipruto on itse sanonut nähneensä kun nimi tallennettiin tietokoneelle, ja ajatteli, että hänen täytyy esiintyä jatkossa sillä nimellä minkä he kirjoittivat.
Kipruto on 10-päisen lapsikatraan kolmas lapsi. Hänen vanhempansa ovat maanviljelijöitä. Tällä hetkellä hän asuu synnyinseuduillaan Korkitonyssa ja harjoittelee Kaptagatissa, Eldoretin lähellä. Kipruton managerina toimii Michel Boeting ja häntä valmentavat Patrick Sang ja Joseph Chelimo.
Kipruto aloitti juoksemisen peruskoulussa, ja suurella menestyksellä. Viimeisenä vuonnaan, 1999 hän osallistui kansallisiin peruskoulujen kilpailuihin ja voitti sekä 1 500 metrin että 3 000 metrin esteiden kilpailut. Toisen asteen oppilaitoksessa hän neljänä vuonna voitti kansallisissa mestaruuskisoissa 1 500 metriä kahdesti ja estejuoksun kolmesti. Vuosina 1999–2003 hän osallistui Colm O'Connellin vetämille harjoitusleireille legendaarisessa St. Patrick's High Schoolissa.
Vuonna 2001 hän kilpaili Kenian maajoukkueessa Debrecenissä, Unkarissa pidetyissä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja juoksi hopeaa 2 000 metrin estejuoksussa ajalla 5.36,81. Seuraavan kisansa Kenian ulkopuolella hän juoksi vuonna 2003 Afrikan nuorten mestaruuskilpailuissa Kamerunissa, jossa hän tuli myös toiseksi, tällä kertaa 3 000 esteillä ajalla 8.46,74.
Vuonna 2004 Kenian raaoissa ja armottomissa, 1 500 metriä merenpinnan yläpuolella käydyissä olympiakarsinnoissa hän sijoittui toiseksi heti Ezekiel Kemboin jälkeen ajalla 8.17,1, ja lunasti paikkansa Ateenan olympialaisiin. Samaan aikaan hän oli Kenian nuorten maajoukkueessa, ja alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän päätti kilpailla esteiden sijaan 1 500 metrillä ja sijoittui pronssille johdettuaan alkumatkasta suurella erolla (800 metriä alle 1.53). Hän juoksi oman ennätyksensä 3.35,96.
Ateenan olympialaisissa Kipruto oli hopeasijallaan osaltaan tuomassa Kenialle kolmoisvoittoa yhdessä Ezekiel Kemboin ja Paul Kipsielei Koechin kanssa. Kenian edustajat onnistuivat pudottamaan kyydistä kaikki muut paitsi neljänneksi sijoittuneen Qatarin Musa Amer Obaidin, joka hänkin on alkujaan Kenian kansalainen, alkuperäiseltä nimeltään Moses Kipchirchir. Koko kärkinelikko kuuluu vieläpä samaan kalenjin-heimoon. Kipruton aika oli 8.06,11. Kemboi voitti uudella olympiaennätyksellä 8.05,81.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Kipruto sijoittui estejuoksussa pronssille Saif Saaeed Shaheenin ja Kemboin vanavedessä. Osakan MM-kisoissa 2007 Kipruto kirkasti MM-pronssinsa kultaiseksi Kenian ottaessa kolmoisvoiton. Kipruto voitti esteissä kultaa myös vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa ajalla 8.10,34. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui seitsemänneksi.
22. heinäkuuta 2011 Kipruto juoksi Timanttiliigan Monacon osakilpailussa estejuoksussa ajan 7.53,64 jääden vain sekunnin sadasosan Saif Saaeed Shaheenin maailmanennätyksestä. Tätä ennen Kipruto ei ollut alittanut kahdeksaa minuuttia kertaakaan. Aika oli myös Afrikan ja Kenian ennätys. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai Ezekiel Kemboin jälkeen hopeaa ajalla 8.16,05. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui viidenneksi. Hän sai pronssia Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ajalla 8.12,54. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli kuudes. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui alkuerissä.
Uusmaalaisten laulu
Sanat
1. Missä maat on mainiommat, vetreämmät veet, sadat saartaa niemet, lahdet rakkaampaata rantaa! Missä virrat viehkeämmät, salmet seljänteet, maa ja meri aulihimmin aarteitansa antaa! Uusmaa Suomen kruunussa on helmi kirkkahin, täällä kukkaan puhkeaapi tiede, taidekin, tääll’ on Suomen pää ja sydän, into hehkuvin, lempi lämpöisin.
2. Jäykkänä ja pystypäin, kuin luoto meressä, ajan aallokossa seisoo uusmaalainen kansa; vapauden tunto sykkii lasten veressä, valppahana vainon torjuu, oikeus turvanansa. Suomen siskosarjassa on nuorin Uusimaa; parhaan työmme, lempemme ja laulumme se saa. Uusmaa, nimes uljahana kanna aikain taa, meidän Uusimaa!
Laulun satavuotisjuhla
Uusmaalaisten laulu täytti 2012 sata vuotta. Sen kunniaksi Merja ”Merzi” Rajala sovitti teoksen uudelleen modernisoiden sitä. Uuden sovituksen kantaesitys oli historian ensimmäisen Uusimaa-viikon kulttuuripäivänä 7. marraskuuta 2012 Metropolia Ammattikorkeakoulun Kulttuuri luo uutta maata -seminaariin sijoitetun Vuoden 2013 uusmaalainen kaupunginosa -palkinnonjaon yhteydessä. Laulun esitti Con Caronca -kuoro, joka koostui Metropolia AMK:n ja Helsingin Pop & Jazz Konservatorion laulajista.
Samana päivänä ja samalla kellonlyömällä (7.11.2012 klo 16.40) Con Caroncan toisen esiintymisen aikaan Finlandia-talossa esitti 18 kuoroa eri puolilla Uuttamaata perinteisen version Uusmaalaisten laulusta vastauksena Eteläsuomalaisen osakunnan lauluhaasteeseen.
Kaitaparatiisileski
Kaitaparatiisileski (Vidua interjecta) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kaitaparatiisileskeä tavataan Länsi-Afrikan eteläosista Keski-Afrikan kautta Itä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Masai Maran kansallinen suojelualue
Masai Maran kansallinen suojelualue on tunnettu luonnonsuojelualue Etelä-Keniassa, Narokin piirikunnassa. Puisto on Itä-Afrikan suosituin ja siellä on Serengetin tasangon gnuu- ja seepralaumojen kuivan kauden suojapaikka. thumb|500px|right|Masai Maran savannia
Perustaminen
Masai Marasta suojeltiin Maran kolmiona tunnettu 520 neliökilometrin alue vuonna 1948. Puistoa laajennettiin 1961, vaikka alueella ennen 1800-luvun karjaruttoepidemiaa eläneet maasait halusivat takaisin karjalaitumiaan. Puistosta tuli 1 800 neliökilometrin laajuinen, ja suojelualue siirtyi Narokin piirikunnan alaisuuteen. Kiistat maankäytöstä johtivat suojelualueen pienentämiseen 1 530 neliökilometriin vuonna 1984. Samalla muutettiin puiston nimi nykyiseksi Masai Maran kansalliseksi suojelualueeksi.