cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fuji (vuori)
Maantiede ja ilmasto
Fujin huipulla vuotuinen keskilämpötila on –6,4 astetta. Lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin keskilämpötila on noin 6 astetta, eli noin 20 astetta vähemmän kuin Tokiossa. Huippu onkin ikiroudassa, ja lunta saattaa sataa ympäri vuoden. Lumi sulaa kuitenkin yleensä kesällä. Talvella ja keväällä painaumissa saattaa olla kolme metriä lunta, kun taas harjanteilla tuulen vaikutuksen takia vain noin metrin. Huipulla vaikuttavat läpi vuoden voimakkaat läntiset tuulet; tuulennopeus on yli 10 metriä sekunnissa yli 300 päivänä vuodessa.
Geologia
thumb|Fujin geologisia kerrostumia. Fuji on kerrostulivuori, ja nykyinen vuori sijaitsee kolmen aiemman tulivuoren päällä. 2000-luvun alussa tehdyissä syväporauksissa havaittiin, että kahden aiemmin tunnetun vaiheen alla oli vielä yksi varhaisempi kehitysvaihe. Vulkaaninen aktiivisuus käynnistyi alueella pleistoseenikaudella noin 500 000 vuotta sitten. Ensimmäiset purkaukset tapahtuivat noin seitsemän kilometriä nykyisestä huippukraatterista pohjoiseen, ja niiden jälkeen oli lyhyt tauko. Uudet purkaukset muodostivat Komitakevuorena tunnetun huipun, joka oli muodostunut noin 100 000 vuotta sitten ja josta on vielä nähtävissä jäänteitä Fujin pohjoisrinteillä. Samaan aikaan oli aktiivinen noin 20 kilometriä Fujista kaakkoon sijaitseva Ashitaka, joka on osittain Fujin alla.
Nykyisen huipun kohdalla alkoivat ensimmäiset purkaukset noin 100 000 vuotta sitten, ja niin kutsuttu Ko-Fuji-vaihe (”Vanha-Fuji”) oli huipussaan noin 17 000 vuotta sitten. Ko-Fuji oli lähes 3 000 metriä korkea, ja sen syöksemää vulkaanista tuhkaa voi löytää edelleen vuoren itäpuolelta, muun muassa Kantōn tasangolta. Noin 17 000 vuotta sitten tapahtuneet toistuvat purkaukset aloittivat nykyisen, niin sanotun Shin-Fuji-vaiheen (”Uusi-Fuji”). Vuori syöksi 17 000–8 000 vuotta sitten merkittävän paljon, noin 40 kuutiokilometriä laavaa. Tämän jälkeen Fuji nukkui noin tuhannen vuoden ajan, kunnes oli jälleen aktiivinen 7 000–3 500 vuotta sitten. Noin 4 000–2 000 vuotta sitten Fujista purkautui huomattavia määriä tulivuorenkuonaa ja pyroklastisia pilviä.
Vuoden 781 jälkeen Fuji on purkautunut ainakin 16 kertaa, mutta viimeisin purkaus tapahtui joulukuussa 1707. Purkaus sai alkunsa itäkaakkoisessa rinteessä 2 693 metrin korkeudessa olevasta kraatterista, mutta siinä ei purkautunut ollenkaan laavaa.
Luonto
Fujin kasvillisuus muuttuu korkeuden mukaan, mutta yli 1 500 metrissä on paikoin vulkaanista aavikkoa aiemman vulkaanisen toiminnan takia. Sitä alempana puolestaan on pioneerimetsää. Metsänraja kulkee noin 2 400 metrissä, ja tiheä kasvillisuus elättää runsasta lintukantaa. Vuoren rinteiltä ja juurelta onkin tavattu noin neljäsosa kaikista Japanissa elävistä lintulajeista. Japanin vuoristoissa eläviä nisäkäslajeja Fujilla ei ole, mutta vuorella elää kuitenkin myös 37 pääosin keskikokoista nisäkäslajia. Sen sijaan sammakkoeläimiä ja matelijoita ei vuorella juurikaan ole rajoittuneen vesialan takia.
Historia
thumb|[[Suuri aalto Kanagawan edustalla on yksi Hokusain sarjaan 36 näkymää Fujivuorelle kuuluvista puupiirroksista.]] Fujin ympäristössä on ollut asutusta ainakin 13 000–14 000 vuotta. Ihmiset alkoivat todennäköisesti noin 700-luvulla jaa. rakentaa vuoren jumalalle pyhäkköjä, joista oli näkymät vuorelle. Niiden tarkoituksena oli lepyttää jumalaa. Ensimmäisenä vuorelle oli noussut eräs munkki jo vuonna 663. Fujista tuli taiteen aihe 1000-luvulla.
Fuji alkoi rauhoittua 1100-luvulla, jolloin siitä tuli askeettisen buddhalaisuuden keskus. Tässä buddhalaisuudesta ja šintolaisuudesta kehittyneessä muodossa palvottiin vuoria luonnon elementteinä. Askeetit saattoivat kiivetä huipulle hankkiakseen hengellistä voimaa vuoren jumalalta. Vuoristoasketismin suosio kohosi 1400- ja 1500-luvuilla, jolloin syntyivät nykyisinkin käytettävät reitit vuoren huipulle. Samoihin aikoihin vuoren juurella ja reittien varrella alettiin tarjota yöpymismahdollisuuksia pyhiinvaeltajille.
Fujista oli tullut jo 1300-luvulla myös merkittävä maalauskohde. Siitä muodostui 1600–1800-luvuilla maalaustaiteen, kirjallisuuden ja monien käsitöiden motiivi. Tunnetuimpia Fuji-aiheisia teoksia ovat Hokusain sarjaan 36 näkymää Fujivuorelle kuuluvat puupiirrokset. Niiden myötä Fujista tuli länsimaissa eräänlainen koko Japanin tunnusmerkki.
Edo-kauden aikana kehittyi šintolaisuuden muoto, jossa palvottiin Fujia. Sen perusteet asetti vuoren luolassa asunut askeetti Hasegawa Kakugyō. Pyhiinvaelluksen suosio kasvoi koko ajan, ja 1700-luvulla vuorella vierailua virallistettiin: pyhiinvaeltajat yöpyivät vuokramajoissa ja suorittivat uskonnollisen peseytymisen vuoren järvissä ja lähteissä ennen nousemistaan huipulle. Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulla myös naisille annettiin lupa kiivetä vuorelle. Samalla reittien suosiota kasvatti liikenteen kehittyminen, mikä mahdollisti helpomman pääsemisen vuorelle.
Kesäkuussa 2013 Fuji liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Turismi
thumb|Kiipeilijöitä Fujin huipulla. Kuva elokuulta 2005. thumb|Fuji-vuori katsottuna [[Tokion taivaanrannan yli.]] Fuji on Japanin suosituin yksittäinen turistikohde, ja sen huipulle nousee vuosittain yli 200 000 ihmistä. Suurin osa ihmisistä kiipeää lämpiminä kesäkuukausina, ja monet aloittavat kiipeämisen yöllä ollakseen huipulla auringonnousun aikaan. Fujin huipulle pääsemiseksi ei tarvita erityisiä vuorikiipeilytaitoja, vaikka paikoin reitti onkin melko jyrkkä ja kivinen. Vuori on jaettu kymmeneen leiriin; kymmenes leiri on huipulla. Vuoren keskivaiheilla olevaan viidenteen leiriin asti nousee päällystetty tie. Viidensiä leirejä on neljä eri puolella vuoren rinteitä, ja niistä lähtevät useimpien retkeilijöiden taipaleet. Yoshida-reitin varrella on eniten taukotupia: esimerkiksi seitsemännen ja kahdeksannen leirin välillä on yli kymmenen tupaa. Tuvissa yöpyminen maksaa noin 5 000 jeniä ilman ruokaa ja kahden ruoan kanssa noin 7 000 jeniä.
Domenico Cancian
thumb|right|Domenico Cancian pienoiskuva Domenico Cancian (s. 6. huhtikuuta 1947 Mareno di Piave) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli Figli dell'Amore Misericordioson jäsen 15. elokuuta 1972. Hänet vihittiin sen papiksi 18. heinäkuuta 1972 ja nimitettiin sen pääjohtajaksi 15. heinäkuuta 2004. Cancian sai 16. kesäkuuta 2007 nimityksen Città di Castellon hiippakunnan johtoon 16. kesäkuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ennio Antonelli, jota avustivat Pellegrino Tomaso Ronchi ja Giovanni Scanavino. Cancian asetettiin virkaansa 23. syyskuuta.
Arthur Baar
Arthur Baar (31. maaliskuuta 1890 Wien, Itävalta – 1984 Sveitsi) oli itävaltalainen jalkapallovaikuttaja. Suurimman osan urastaan hän vaikutti wieniläisessä Hakoah Wienissä, jossa toimi jalkapallojaoston johtajana vuosina 1911–28. Hän toimi myös Hakoahin valmentajana 1925–28. Hän aloitti uransa Akademischer Sportclubissa, jonka perusti 1908. Sieltä hän siirtyi 1911 Hakoahiin, viden joukkueensa juutalaiset jalkapalloilijat Hakoahiin. Vuodesta 1927 vuoteen 1938 hän toimi Hakoahin varapresidenttinä. Anschlussin jälkeen hän siirtyi Palestiinaan. Hän toimi myös Palestiinan jalkapallomaajoukkueen johtajana vuosina 1945–48 ja Israelin jalkapallomaajoukkueen johtajana 1948–54.
Sirppa Sivori-Asp
Sirppa Sivori-Asp (3. heinäkuuta 1928 Viipuri – 20. maaliskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja televisiotuottaja. Hän oli television lastenohjelmien ja suomalaisen nukketeatterin uranuurtaja.
VSivori-Asp sai vuonna 1996 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen kunniamerkin. .
Elämäkerta
Sivori-Aspin teatteriura alkoi 1930-luvulla Viipurin kaupunginteatterista, jossa hän esiintyi nelivuotiaana näytelmässä Pikku Pirkko Pirkkalasta. 1940-luvulla Sivori-Asp opiskeli näyttelijäntyötä Pittsburghin Playhouse School of Theatre -oppilaitoksessa Yhdysvalloissa. Televisiotyötä Sivori-Asp opiskeli New Yorkissa The School of Radio and TV Technique -koulussa 1958–1959.
Sivori-Asp toimi 1946–1958 näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa, jossa hän sai myös ohjaustehtäviä. Vuonna 1959 hän siirtyi Televisioteatterin ohjaajaksi ja työskenteli Yle TV1:ssä vuoteen 1991 dokumentti- ja lastenohjelmien toimittajana ja ohjaajana.
Sirppa Sivori-Asp näki 1950-luvulla itävaltalaisen Salzburger Marionettentheaterin esityksiä ja innostui nukketeatterista. Vuonna 1971 aloitti toimintansa Nukketeatteri Vihreä Omena, jossa Sivori-Asp toimi taiteellisena johtajana 1975–1995. Nukkenäyttelijänä ja -ohjaajana hän vieraili muun muassa Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Venäjällä.
Kosovon levottomuudet 1981
Kosovon vuoden 1981 levottomuuksilla tarkoitetaan vuonna 1981 Jugoslavian Kosovossa tapahtuneita mellakoita ja väkivaltaisuuksia, jotka saivat alkunsa albaaniopiskelijoiden 11. maaliskuuta aloittamista mielenosoituksista. Poliisi tukahdutti viimeisen ison mielenosoituksen kyynelkaasulla 19. toukokuuta. Levottomuuksissa kuoli yhdeksän ihmistä ja loukkaantui yli 50.
Viivakoodinlukija
Viivakoodinlukijakynät
Viivakoodinlukijakynien päässä on valonlähde ja fotodiodi. Viivakoodin lukemiseksi käyttäjän on liu'utettava kynä koodin yli tasaisella nopeudella. Fotodiodi mittaa viivakoodista takaisin heijastuneen valon määrän ja muodostaa aaltomuodon jonka avulla voidaan mitata mustien ja vaaleiden palkkien leveys. Mustat palkit eivät heijasta juurikaan valoa, mutta valkoiset heijastavat, joten fotodiodin antama jännitteen aaltomuoto vastaa valkoisten ja mustien palkkien yhdistelmää viivakoodissa. Tämä aaltomuoto voidaan purkaa lukijassa samalla tavalla kuin morsen aakkoset.
Laserskannerit
Laserskannerit toimivat kuten viivakoodinlukijakynät, mutta niissä käytetään lasersädettä valonlähteenä ja ne käyttävät tyypillisesti joko liikkuvaa peiliä tai pyörivää prismaa siirtääkseen lasersädettä edestakaisin viivakoodin päällä. Kuten viivakoodinlukijakynässä, fotodiodi mittaa takaisin heijastuneen valon määrän. Sekä viivakoodinlukijakynässä että laserskannerissa lukijan päästämän valon kirkkaus vaihtelee nopeasti, koska vastaanottajapiiri on suunniteltu havaitsemaan vain tietyllä tavalla moduloituja signaaleja.
CCD-viivakoodinlukijat
CCD-lukijat käyttävät satojen pienenpienten valoantureiden kennoa viivakoodien lukemiseen. Jokainen anturi havaitsee siihen edestä tulevan valon intensiteetin. Laserskannerin ja CCD-lukijan tärkein ero on se, että CCD-lukija havaitsee koodista heijastuvan taustavalon määrän, laserskanneri taas vain valon joka on peräisin skannerista itsestään.
Kameraan perustuvat lukijat
Kameraan perustuvat viivakoodinlukijat ovat viivakoodinlukijoiden uusin tyyppi. Ne sisältävät pienen digitaalikameran, joka ottaa kuvan viivakoodista. Sitten lukija käyttää pitkälle kehittyneitä kuvankäsittelymenetelmiä viivakoodin dekoodaamiseen. Tekniikka on muuten sama kuin CCD-viivakoodinlukijoissa, paitsi että CCD-lukijoissa valoantureita on vierekkäin vain yksi rivi, kameraan perustuvissa lukijoissa on satoja anturirivejä päällekkäin, eli ne siis ottavat viivakoodista kaksiulotteisen kuvan.
Kosovon levottomuudet 1981
Tapahtumat
Albaaniopiskelijat alkoivat osoittaa mieltään, koska olivat tyytymättömiä Pristinan yliopiston opiskelija-asuntolan ja ruokalan olosuhteisiin. Mielenosoitukset laajenivat ja niihin liittyi pian useita eri alan työntekijöitä, maanviljelijöitä, poliiseja, sotilaita ja Jugoslavian kommunistisen puolueen jäseniä. Mielenosoittajat vaativat aikaisemmin vangittujen mielenosoittajien vapauttamista ja vaatimukset laajenivat pian koskemaan Kosovon asemaa. Yhä useammat mieltään osoittaneet alkoivat vaatia Kosovolle tasavertaista asemaa muiden Jugoslavian osavaltioiden rinnalla. Osa taas halusi Kosovon liittyvän Albaniaan.
Viivakoodinlukija
Monisädelukijat
Melkein kaikki monisädelukijat käyttävät laseria. Toisin kuin tavallisessa laserskannerissa, niissä käytetään useita erisuuntaisia laserraitoja viivakoodin lukemiseen. Tämä mahdollistaa monissa eri suunnissa ja asennoissa olevien viivakoodien skannaamisen skanneria liikuttamatta.
Kosovon levottomuudet 1981
Tapahtumat
Jugoslavian keskushallinto julisti alueelle mielenosoitusten takia kansallisen hätätilan ja lähetti paikalle sotilaita. Mielenosoitukset muuttuivat väkivaltaisiksi ja albaaniopiskelijat hyökkäsivät serbien ja montenegrolaisten kimppuun. 19. toukokuuta poliisi onnistui tukahduttamaan levottomuudet. Levottomuuksien seurauksena Pristinan yliopisto suljettiin, yliopiston hallinto lakkautettiin ja mieltään osoittavia opiskelijoita erotettiin. Useita albaaneja tuomittiin vankeuteen, albaanien kulttuuria käsitteleviä yliopistokursseja rajoitettiin ja albaniankieliset tekstikirjat korvattiin serbiankielisillä. Väkivaltaisuudet jatkuivat ja kymmenet tuhannet serbit pakenivat väkivaltaisuuksia Kosovosta. Jugoslavian presidentti Slobodan Milošević käytti serbeihin kohdistuneita hyökkäyksiä hyväkseen nationalistisessa retoriikassaan ja joka johti Kosovon itsehallinnon lakkauttamiseen 1989.
Viivakoodinlukija
Monisädelukijat
Monisädelukijat ovat yleisin lukijatyyppi päivittäistavarakaupoissa, missä tuotteet liu'utetaan lasisen ikkunan vierestä, jonka takana olevassa laatikossa lukija sijaitsee.
Matkapuhelimien kamerat
thumb|Kännykällä luettava 2D-viivakoodi Moniin matkapuhelimiin on saatavissa ohjelmia jotka ottavat matkapuhelimen kameralla videokuvaa ja viivakoodin siitä löytäessään tulkitsevat sen tekstiksi. Monet tällaiset ohjelmistot soveltuvat vain kaksiulotteisten viivakoodien skannaamiseen.
Keyboard-wedge
thumb|PS/2 näppäimistö- ja hiiriportit Kun PC-tietokoneet ja niiden standardisoitu näppäimistönkytkentärajapinta yleistyi, myös viivakoodinlukijoiden kytkeminen tietokoneisiin helpottui. Viivakoodinlukija voitiin kytkeä PS/2-näppäimistöporttiin tietokoneen ja näppäimistön väliin, ja kun viivakoodi skannattiin, merkit siirtyivät tietokoneelle aivan kuin näppäimistöllä kirjoitettuina.
USB
Uusimmat viivakoodinlukijat käyttävät usein USB-porttia näppäimistöliitännän sijaan, ja tästä tuli helpompi vaihtoehto. Yhteensopivuuden säilyttämiseksi vanhempien ohjelmien kanssa käytetään "software wedge":ksi kutsuttua laitteistoajuria näppäintenpainallusten emulointiin.
Pekka Rokala
pienoiskuva|Pekka Rokala Pekka Rokala (s. 28. helmikuuta 1964) Ähtäri on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Aikansa erilaisissa harrastekokoonpanoissa soiteltuaan hän aloitti päätoimisen keikkailun ja musiikin tekemisen. Rokalan yhtyeitä olivat mm. Pekka Rokala folk band ja Duo RokKes. Lisäksi hän keikkaili aktiivisesti trubaduurina mies, kitara ja huuliharppu -kokoonpanolla, sekä huumorihahmo Limbo Laaksona aina vuoteen 2014 saakka.
Nykyisin Rokala toimii musiikin ja viihteen taustavaikuttajana, sekä lauluntekijänä. Hänen sävellyksiään ja- tai sanoituksiaan ovat levyttäneet muun muassa Topi Sorsakoski ja tangokuningas Kari Hirvonen.
Kaspianaavikkonärhi
Kaspianaavikkonärhi (Podoces panderi) on Keski-Aasiassa tavattava variksiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan kaspianaavikkonärhi on noin 25 cm. Selkä on linnulla harmaa. Pää ja siivet ovat lajilla väriltään valkoiset. Kaspianaavikkonärhen vatsa on vaaleanpunertava ja rinnassa on musta laikku.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kaspianaavikkonärheä tavataan Kazakstanissa, Uzbekistanissa ja Turkmenistanista. Linnun elinympäristöä ovat aavikot ja hiekkaiset seudut, joilla voi kasvaa pensaikkoa. Ravintonaan laji käyttää hyönteisiä, pieniä liskoja ja aavikon kasvien siemeniä. Kaspianaavikkonärhen pesä sijaitsee pensaassa ja naaras munii neljästä kuuteen vihertävää ja pilkullista munaa, joita se hautoo hieman yli kaksi viikkoa.
8. huoltolaivue
8. huoltolaivue on Merivoimien Rannikkolaivastoon kuuluva joukkoyksikkö. Sen lyhenne on 8HLV/RLAIV. Laivueeseen kuuluvat öljyntorjunta-alukset, kuljetusalukset sekä Turun varuskunnan vartiointiin ja huoltopalveluihin kuuluvat sotilaspoliisit, ajoneuvot ja kuljettajat.
Rauha Kuusalo
Rauha Hallama, kirjailijanimeltään Rauha Kuusalo, (19. elokuuta 1926 Impilahti – 9. heinäkuuta 2011 Varkaus) oli suomalainen Varkaudessa asunut toimittaja ja kirjailija.
Hallaman vanhemmat olivat maanviljelijä Dimitri (Mikko) Kuusalo ja Katri Uljanoff. Hän kävi keskikoulun ja oli naimisissa vuodesta 1950 teknikko Eino Jarmo Antero Hallaman kanssa.
Johan Richthoff
Johan Cornelius Richthoff (30. huhtikuuta 1898 Limhamn – 1. lokakuuta 1983 Malmö) oli ruotsalainen painija, joka saavutti kaksi olympiavoittoa. Hän oli yksi 1920-luvun ja 1930-luvun alun Ruotsin huippupainijoista. Vaikka hän paini niin kreikkalais-roomalaista kuin vapaata, vapaapaini oli hänelle menestyksellisempi painityyli.
Richthoff oli kuusilapsisen kalastajaperheen lapsi. Hänestä kasvoi lähes kaksimetrinen mies, joka tarkoitti, että hän oli huomattavasti pitempi kuin keskikokoiset ruotsalaiset. Työuransa hän aloitti tynnyrintekijänä ja urheiluharrastuksina oli aluksi yleisurheilu ja jalkapallo. Paikallinen painiseura Kärnans Brottningsklubb kutsui hänet painin pariin ja järjesti matkan Pariisin painimaan ranskalaista vapaapainin raskaan sarjan olympiavoittajaa Henri Deglanea vastaan. Richthoff voitti hänet selätyksellä. Tällöin Richthoff oli jo 24-vuotias eli varsin iäkäs aloittaessaan painiuransa. Vahvuutena hänellä oli koko eli 198 cm:n pituus ja 95 kg:n paino pitkine käsineen, joka antoi hänelle etua kanssakilpailijoistaan. Pariisin vuoden 1924 olympialaisissa Richthoff koki puolivälierätappion tulevalle hopeamitalistille sveitsiläiselle Henri Wernlille. Seuraavien vuosien EM-kisoissa Richthoff saavutti vuonna 1926 Riiassa pronssia tappiolla saksalaismestarille Georg Gehringille, 1927 Budapestissä hopeaa neljällä voitolla ja tappiolla unkarilaismestarille Raymund Badólle. Tähän astiset voitot olivat tulleet kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa Richthoff otti vapaapainin raskaan sarjan olympiakultaa voitolla Suomen Aukusti Sihvolasta, Ranskan Edmond Damesta ja Yhdysvaltain Edward Georgesta. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Pariisissa tuli loppuottelussa voitto jälleen Ranskan Damesta. Vuodesta 1930 tuli Richthoffin menestysvuosi eli hän tuli EM-mestariksi niin vapaassa kuin kreikkalaisroomalaisesa painissa. Kreikkalais-roomalaisessa hän kukisti loppuottelussa Suomen Hjalmar Nyströmin ja vapaan loppuottelussa Belgian Léon Charlierin. Näiden menestysten perusteella Johan Richthoff saavutti arvostetun vuoden 1930 Svenska Dagbladetin - parhaan urheilijan palkinnon. Hän oli ensimmäinen painija, joka saavutti kyseisen palkinnon. Vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisissa Richthoff puolusti menestyksellisesti olympiakultaansa voittamalla Yhdysvaltain Jack Rileyn ja sitten Itävallan Nickolaus Hirschlin. Ruotsissa oli Richthoffin painiuran aikaan useita raskaiden sarjojen painijoita, kuten Carl Westergren ja Rudolf Svensson, joiden kanssa hän joutui taistelemaan edustuspaikoista.
Los Angelesin olympialaisten jälkeen Richthoff siirtyi painiammattilaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän saavutti ammattilaispainijana 92 voittoa ja kahdeksan ratkaisematonta kärsimättä yhtään tappiota. Hän palasi Ruotsiin vuonna 1933 ja oli mukana valmentamassa Ruotsin painijoukkuetta, erityisesti vapaapainijoita, vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin. Ammattilaispainia hän jatkoi aina vuoteen 1947 asti.
Johan Richthoff oli vapaa-aikanaan vapaakirkon saarnaaja ja myös aktiivinen raittiuden kannattaja.
Marino Marini
Marino Marini (27. helmikuuta 1901 Pistoia, Italia –1980) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän oli vuodesta 1940 Milanon taideakatemian professori. Hän oli italialaisen etruskilaisen suunnan pääedustajia. Hän käytti materiaalinaan pronssia ja puuta, mutta teki myös moniväritöitä. Hänen tuotannossaan on muunnelmia hevos- ja ratsastaja-aiheista sekä muotokuvia, esimerkiksi Igor Stravinskin muotokuva vuodelta 1951. Ateneumin taidemuseossa on Arcangela, Joensuun museossa Philippo de Pisis.
Brady
Brady on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Suolijärvi (Tuulos)
Suolijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa entisen Tuuloksen kunnan alueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 203 hehtaaria eli 2,0 neliökilometriä. Se on 4,7 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvi sijaitsee kaakkois-luoteis-suunnassa eikä siinä ole kartan mukaan saaria. Järven koillisrannat ovat jyrkät ja paikoin kallioiset, mutta lounaisrannat ovat alavia peltomaarantoja. Järven louteispuolella kohoaa yli 80 metrin korkeuteen Kanalanharju, joka on kauempana rannasta sijaitseva laaja mäkialue. Sen alarineillä kulkee Pyhäjärvestä Suolijärven luoteispäähän lyhyt harjujakso. Sen jatke saattaa olla järven kaakkoispäästä pitkälle kohti kaakkoa jatkuva harjujakso. Myös koillisrannassa sijaitseva Rautionkärki että etelämpänä sijaitseva Syrjänkärki ovat harjunpäitä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 9,5 miljoonaa kuutiometriä eli 0,095 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,7 metriä ja suurin syvyys on 10,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee Kaluvuoren edustalla keskellä järveä.
Järven rantaviivan pituus on 12 kilometriä. Rannat ovat enimmäkseen peltomaata ja monet pelto-oja on johdettu järveen. Järven asutus on haja-asutusta ja rannoille on rakennettu myös vapaa-ajan asuntoja. Tuuloksen Syrjäntaka on ainoa rannalle ulottuva taajama. Järven kaakkoispäässä sijaitsee Pohjoinen ja luoteispäässä Sairialan kirkonkylä ja Torpinkulma. Valtatie 12 kulkee aivan järven kaakkoisrantaa pitkin ja kantatie 54 ohittaa järven kaakkoispään varsin läheltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Ormajoen valuma-alueeseen (35.79), jonka Leheejärven alueeseen (35.791) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,4 metriä mpy.
Järvi saa vetensä kahdelta valuma-alueelta ja omalta lähialueeltaan. Ormajärven valuma-alueen (35.792) laskujoki on Ormijoki, joka alkaa Ormajärvestä (653 hehtaaria, ha). Ormijoen kanssa yhtyy etelästä tuleva Pohjoistenjoki, jonka pääjärvi on Teuronjärvi (132 ha). Järven omalta lähialueelta siihen laskee Maaherranoja Tuuloksen rantaan ja sen valuma-alueella sijaitsevat Haukilammi (6 ha), Hosiolammi (1 ha), Valkealammi (1 ha) ja Taholammi (8 ha). Kämpiänoja, joka on Kuppilammin, Koveroistensuon ja Valkeajärvi (8 ha) yhteinen laskuoja, laskee järven luoteispään pohjoisrantaan.
Suolijärvi laskee Sairialanjokea pitkin Yliseen- ja Aliseen Tuuloslammiin (12 ha) ja Leheejärven (104 ha) kautta Pyhäjärveen.
Luontoarvoja
Suolijärvi on ekologiselta tilaltaan ja vedenlaadultaan hyvä. Se on humuspitoinen ja lievästi rehevöitynyt, ja sen rannoilla on melko paljon peltomaata. Happi voi loppukesäisin kulua loppuun syvänteen alusvedestä. Järvessä elää muun muassa ahven, taimen, muikku, lahna, hauki, särki sekä siihen istutettu karppi.
Suolijärvellä on yksi uimaranta.
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on Ormijokeen piirretty kolme vesimyllyä ja Pohjoistenjokeen yksi. Järven pohjois- ja eteläpäiden ympäristöt olivat peltomaata ja lounaisrannoilla oli paljon niittyjä.
Musta Maija
Musta Maija -pelissä tavallisia pelikortteja jaetaan viisi kullekin pelaajalle yksi kerrallaan. Musta Maija on patarouva.
Kun kortit on jaettu, jakajan vasemmalla puolella oleva aloittaa pelin lyömällä seuraavalle kortteja tämän eteen pelipöydällä. Tämän jälkeen jakaja nostaa seuraavan kortin pakasta valitakseen valtin. Jos kortti on pata, se laitetaan keskelle pakkaa, ja valitaan uusi kortti joka asetetaan pöydälle arvopuoli ylöspäin poikittain pakan alimmaiseksi kortiksi. (Aloittajan kannattaa lyödä pataa sillä pata ei voi olla valtti).
Tämän jälkeen peli etenee niin, että se jolle kortit eteen lyötiin, joko nostaa ne (varsinkin jos ne olivat valtteja), tai yrittää kaataa ne isomman pistemäärän omaavalla samaa maata olevalla kortilla tai (isommalla) valttikortilla.
Jos pelaaja pystyy kaatamaan kaikki hänelle eteen lyödyt kortit, hän pääsee nostamaan pakasta kortteihinsa täydennystä niin, että hänellä on kortteja kädessään taas viisi. Sen jälkeen peli jatkuu niin, että hän lyö valitsemiaan kortteja taas seuraavalle. Jos hän ei pystynyt kaatamaan kaikkia, hän joutuu nostamaan kortit, ja seuraava pelaaja pääsee aloittamaan puhtaalta pöydältä.
Jos pelaajalla on vaikka pelkästään valteja niin hän voi ottaa pakasta kortin ja antaa sen. Eteen lyötyjen korttien on oltava samaa maata, muuten seuraava pelaaja voi valita eteen lyödyistä korteista haluamansa kortit ja vastata vain niihin.
Musta Maija on erikoiskortti. Sillä ei pysty kaatamaan muita kortteja, eikä sitä pysty kaatamaan.
Pakan loputtua pelaajille saa lyödä vaan niin monta korttia kuin heillä on kädessään.
Se, jolle pelin päättyessä jää Musta Maija, on hävinnyt.
Erikoissääntöjä
Voidaan sopia että kortteja seuraavalle pelaajalle eteen lyönyt voi lyödä lisää kortteja täydennettyään kädessään olevaa korttipakkaa mikäli seuraava pelaaja ei ole estänyt sitä lyömällä kämmentä saamiensa korttien päälle.
Armando Franco
Armando Franco (6. toukokuuta 1922 Mesagne – 15. joulukuuta 1997) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1947 ja nimitettiin Melfi-Rapollan sekä Venosan hiippakuntien johtoon 25. lokakuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. tammikuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Corrado Ursi, jota avustivat Settimio Todisco ja Orazio Semeraro.
Franco sai 12. syyskuuta 1981 nimityksen Orian hiippakunnan johtoon, ja hän kuoli 75-vuotiaana virassa.
No Place to Hide
No Place to Hide on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Korn toisen albumin Life is Peachy ensimmäinen single. Singlenä se julkaistiin vuonna 1996 eli samana vuonna kuin Life is Peachykin.
Kappale sai Grammy-ehdokkuuden vuonna 1998 ja se sijoittui Ison-Britannian listoilla sijalle 26.
Tropaeum Traiani
thumb|300px|Rekonstruktio Tropaeum Traianista. Tropaeum Traiani on Romanian Adamklississä sijaitseva muistomerkki, jonka Rooman keisari Trajanus rakennutti vuonna 107 tai 108 silloiseen Moesia Inferiorin provinssiin roomalaisten sodanjumala Mars Ultorin (Koston Mars) kunniaksi. Rummun muotoisen muistomerkin halkaisija on noin 30 metriä ja sitä ympäröi 54 metooppia, jotka kuvaavat roomalaisten taistelua daakialaisia vastaan. Se omistettiin luultavasti Trajanuksen (101-102 ja 105-106) tai Domitianuksen (85-89) Daakian sodissa kaatuneille roomalaisille sotilaille. Paikalla saatettiin käydä myös roomalaisten ja daakialaisten välinen taistelu vuonna 101 tai 102. Alkuperäinen muistomerkki on tuhoutunut, mutta samalla paikalle rakennettiin rekonstruktio vuonna 1977.
MARTI ULTOR[I] IM[P(erator)CAES]AR DIVI NERVA[E] F(ILIUS) N[E]RVA TRA]IANUS [AUG(USTUS) GERM(ANICUS)] DAC]I[CU]S PONT(IFEX) MAX(IMUS) TRIB(UNICIA) POTEST(ATE) XIII IMP(ERATOR) VI CO(N)S(UL) V P(ater) P(atriae) ?VICTO EXERC]ITU D[ACORUM] ? ET SARMATA]RUM -]E
Samalla paikalla sijaitsi myös alttari, joka oli pystytetty vuonna 92 tapahtuneen taistelun muistoksi, jossa sarmaatit tuhosivat täysin roomalaisen Legio XXI Rapaxin. Alttariin oli listattu 3000 legioonalaisen ja auxilia-joukkojen sotilaan nimet.
Fatima Mernissi
pienoiskuva|Fatima Mernissi vuonna 2004. Fatima Mernissi, (synt. 27. syyskuuta 1940 Fèsi, Marokko – 30. marraskuuta 2015 Rabat, Marokko) oli marokkolainen kirjailija, esseisti, sosiologi ja feministi. Hän uudisti islamilaista feminismiä ja edisti ihmisoikeuksia ja demokratiaa muslimimaailmassa.
Lisäksi Mernissi kirjoitti ranskaksi ja englanniksi viitisentoista kirjaa, jotka käsittelivät sukupuoli-identiteettiä, yhteiskunnan sosiopoliittisia rakenteita ja naisen asemaa islamissa. Häneltä on suomennettu osin fiktiivinen omaelämäkerrallinen teos Unelma vapaudesta. Hänen tunnetuin teoksensa on Le harem politique – Le Prophète et les femmes (1987), joka on ilmestynyt englanniksi nimellä The Veil and the Male Elite.
Mernissi opetti vuodesta 1980 Rabatin Mohammed V:n yliopistossa.
Sunday Morning
Sunday Morning on yhdysvaltalaisen popyhtye Maroon 5:n kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta Songs About Jane marraskuussa 2004.
J. A. Mustonen
Johan Arvid Mustonen (25. helmikuuta 1882 Paavola – 25. tammikuuta 1955 Thunder Bay, Ontario ) oli suomalainen sanomalehtimies ja radikaali sosialisti, joka 1900-luvun alkuvuosina oli mukana ns. työläisaktivistien toiminnassa. Vuonna 1907 hän joutui pakenemaan Pohjois-Amerikkaan, jossa Mustonen vietti loppuelämänsä.
Varhaiset vuodet ja poliittinen toiminta Suomessa
Mustonen syntyi maanviljelijäperheeseen Pohjois-Pohjanmaan Paavolassa. Vuonna 1900 hän aloitti opinnot Kajaanin seminaarissa, josta Mustonen valmistui opettajaksi 1904. Seuraavat kaksi vuotta hän työskenteli opettajana Iisalmessa, kunnes vuonna 1906 muutti Kuopioon ja ryhtyi vastaperustetun sosialidemokraattisen Savon Työmiehen toimittajaksi. Vuonna 1907 hän oli lyhyen aikaa myös lehden päätoimittaja.
Työväenliikkeeseen Mustonen oli tullut mukaan vuoden 1905 suurlakon yhteydessä. Lakon jälkeen hän toimi tsaarinvaltaa vastustaneiden työläisaktivistien maanalaisissa ryhmissä. Mustosta pidetään Kuopion seudun aktivistien aattellisena johtajana, joka otti vaikutteita muun muassa venäläiseltä anarkistilta Pjotr Kropotkinilta. Hänen päätoimittajakaudellaan Savon Työmies ihaili avoimesti väkivaltaista luokkataistelua ja julisti vallankumousta Suomessa ennenkuulumattomalla paatoksella. Mustosen näkemyksen mukaan perinpohjaiseen yhteiskunnalliseen muutokseen tähtäävä vallankumous oli ainoa tavoiteltava päämäärä. Hän hyväksyi sen saavuttamiseen myös väkivallan ja muut terroriteot sekä vallankumouksellisen toiminnan rahoittamisen erilaisilla ryöstöillä.
Kesän ja syksyn 1907 aikana Kuopion työväenyhdistyksen sekä paikallisten työläisaktivistien ryhmien jäseniä oli osallisena useisiin väkivaltaisuuksiin ja ryöstöihin. Syksyllä 1907 kuopiolaiset työläisaktivistit ryöstivät Haapaniemessä toimineen Saastamoisen rullatehtaan palkkarahat sekä Karhonsaaren sahan kassanhoitajan. Mustonen pakeni kuitenkin marraskuussa Pohjois-Amerikkaan, ennen kuin häntä ehdittiin pidättämään.
Vuodet Pohjois-Amerikassa
Mustonen saapui Pohjois-Amerikkaan alkuvuonna 1908 ja työskenteli aluksi Ontarion Port Arthurissa ilmestyneen suomenkielisen Työkansan toimittajana. Myöhemmin vuosina 1908–1909 hän opiskeli Wisconsinin Appletonissa sijaitsevassa Lawrencen yliopistossa, jossa Mustonen myös vuonna 1915 avioitui Harjavallasta lähtöisin olleen Anna Maria Mårdin (1880–1963) kanssa. Vuosina 1915–1919 hän oli Port Arthurissa ilmestyneen Canadan Uutisten ja 1919–1925 New Yorkin Uutisten päätoimittaja. Tämän jälkeen Mustonen palasi Kanadaan, jossa hän asettui perheineen Thunder Bayhin pieneen Quornin kylään. Mustonen työskenteli lähes 30 vuoden ajan rautatieläisenä sekä vielä myöhemmin eläkevuosinaan 1940–1950-luvuilla paikallisen postitoimiston hoitajana.
J. A. Mustonen kuoli 72-vuotiaana tammikuussa 1955. Tuhkauksen jälkeen hänen jäännöksensä levitettiin lentokoneesta Ontarion metsiin. Mustonen halusi testamentissaan sen suoritettavan ilman minkäänlaisia uskonnollisia seremonioita.
Muistelmat
Vuonna 1908 Mustonen julkaisi New Yorkissa muistelmansa toiminnastaan työläisaktivistien liikkeessä. Suomessa kirja ilmestyi vuotta myöhemmin ja se käännettiin samalla myös venäjäksi. Teoksen sisältämien paljastusten johdosta prokuraattori Lorenzo Kihlman käynnisti laajan selvityksen, jota johti varatuomari Arthur Holmström. Kuulusteltavia oli yhteensä noin 150 ja myöhemmin poliisi suoritti myös useita vangitsemisia eri puolilla maata. Suurin osa vangituista kuitenkin vapautettiin nopeasti ja oikeuteen asti eteni vain muutama tapaus.
Van Canto
thumb|Van Canto esiintymässä [[Wacken Open Air -tapahtumassa vuonna 2008.]] Van Canto on saksalainen vuonna 2006 perustettu a cappella -metalliyhtye. Sen muodostaa viisi laulajaa ja rumpali. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa A Storm heti perustamisen jälkeen. A Storm -levyllä on seitsemän yhtyeen omaa kappaletta sekä coverversiot Metallican ”Battery”-kappaleesta ja ”Stora rövardansen” elokuvasta Ronja, Ryövärintytär. Joulukuussa 2007 yhtye teki sopimuksen Gun Records/Sony BMG:n kanssa.
Yhtye on tehnyt useita musiikkivideoita. Yhdessä niistä se esittää Nightwishin kappaleen ”Wishmaster”.
Pieksämäen Pallo-Sepot
Pieksämäen Pallo-Sepot (PiPS) on pieksämäkeläinen jääkiekkoseura. Seura perustettiin palloilulajien yleisseuraksi, kun aiemmin oli pelattu Pieksämäen Pyrinnön alaisuudessa. Aluksi lajivalikoimaan kuuluivat vain jalkapallo ja jääpallo, jääkiekko tuli lajivalikoimaan mukaan muutamaa vuotta myöhemmin. PiPS:in ensimmäinen virallinen jääkiekko-ottelu pelattiinkin 19. helmikuuta 1950 ja tuolloin vastustajana oli Kuopion Pallo -48. Suomen Jääkiekkoliittoon seura liittyi erottuaan TUL:ista vuonna 1961. Oman jäähallin seura sai vuonna 1992, ja kaudesta 1996–1997 lähtien PiPS on pelannut II-divisioonassa, ensin Kymi-Saimaan lohkossa ja sen jälkeen Savo-Karjalan lohkossa. Kaudella 2018-2019 PiPS pelaa Savo-Karjalan lohkossa III-divioonassa
Giovanni Scanavino
Giovanni Scanavino (s. 6. joulukuuta 1939 Santo Stefano Belbo) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi augustinolaisiin 7. lokakuuta 1956 ja sai pappisvihkimyksensä 14. maaliskuuta 1964. Hänet nimitettiin 8. marraskuuta 2003 Orvieto-Todin hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Decio Lucio Grandoni ja Domenico Berni Leonardi.
Scanavino erosi tehtävistään piispana 5. maaliskuuta 2011.
Keskiajan keittiö
thumb|right|350px|Talonpoikaisväkeä leipäaterialla. Kuva kirjasta Livre du roi Modus et de la reine Ratio 1300-luvulta. Keskiajan keittiö tarkoittaa keskiaikaista eurooppalaista ruokakulttuuria noin 500-luvulta 1400-luvulle. Lähteiden saatavuuden vuoksi sen tietämys painottuu myöhäiskeskiajalle. Euroopan ruokapöytiin kuuluivat tuolloin yhtäältä ylimysten ja porvariston monipuoliset liha-, lintu- ja kalaherkut sekä eksoottiset mausteet, ja toisaalta köyhän väen kasvis- ja viljapohjainen ruokavalio. Ruoka oli keskiajan ihmisille tärkeä asia niin nautinnon, selviytymisen, uskonnon, terveyden kuin yhteisöllisen aseman korostamisenkin kannalta.
Keskiajalla tunnettiin jo useimmat nykyajankin eurooppalaisen keittiön ainesosat, mutta vasta myöhemmin Eurooppaan tuodut peruna, tomaatti, paprikat, kalkkuna, kaakao ja kahvi eivät kuuluneet vielä tuon ajan ruokavalioon. Myös ruoanvalmistusmenetelmät olivat jo keskiajalla melko nykyisenkaltaiset. Uskonnolla oli nykyistä suurempi merkitys ihmisten ruokavalioihin, ja myös ajan terveyskäsitykset vaikuttivat ruokakulttuuriin, tosin nykyisestä usein poikkeavalla tavalla.
Yhteiskuntaluokkien ruokatavat
thumb|Berryn herttua Juhanan pidot Ranskassa 1410-luvulta. Keskiajalla yhteiskuntaluokkien erot olivat suuret, mikä heijastui myös ruokapöytään. Alemmat luokat söivät yksinkertaisesti kasvis-, vilja- ja maitotuotteita sekä palkokasveja. Ylemmät luokat saivat nauttiakseen lihaa ja munia, ja ylelliset juhla-ateriat olivat tavallisia. Talonpoikien ruoka oli melko korkealaatuista etenkin hyvinä aikoina, mutta pula-aikoina rikkaimpien ja köyhimpien yhteiskuntaluokkien välinen kuilu syveni. Yläluokkien ruokakulttuurit olivat melko yhtenäiset kautta Euroopan, ja samat herkut tunnettiin joka maassa.
Suurten ruokakestien järjestäminen oli tärkeä osa yläluokkaista asemaa, sillä sen kautta osoitettiin yhtäältä lähimmäisenrakkautta ja toisaalta omaa mahtia. Pohjois-Italiassa ruokamenot paisuivat lopulta niin suuriksi, että tuhlauksen rajoittamiseksi säädettiin erillisiä lakeja, joita tosin rikottiin surutta. Myös alemmat sosiaaliluokat järjestivät juhliaan, jolloin herkuteltiin pitopöytien äärellä esimerkiksi sadonkorjuun kunniaksi.
Talonpoikien ja käsityöläisten kodeissa keittiö ja ruokailutila olivat samassa huoneessa; yläluokalla oli erillinen keittiö, joka sijaitsi palovaaran vuoksi mahdollisimman kaukana oleskelutiloista. Pata, pannu, raastinrauta, mortteli, survin, siivilä, kauhat ja veitset olivat tärkeitä keittiövälineitä.
Keskiajalla oli tavallista syödä kaksi ateriaa päivässä, osin siksi että pitkin päivää syömistä pidettiin eläimellisenä. Pääateria syötiin varhaiskeskiajalla jo puolilta päivin ja illallinen hämärän saavuttua. Aamiaista ei pidetty tärkeänä ateriana. Ajan myötä yläluokan päivällisen ja illallisen ajankohta myöhenivät.
Rajoitukset, suositukset ja valvonta
Uskonnolla oli suuri vaikutus keskiajan ruokakulttuuriin: kirkon määräämiä lukuisia paastoaikoja oli noudatettava, eikä lihaa ja eläinperäisiä tuotteita saanut paaston aikana nauttia. Kalansyönti yleistyi Euroopassa keskiajalla kristinuskon leviämisen ja katolisen kirkon valvonnan kasvamisen myötä, sillä kalaa sai paaston aikana syödä.
Galenoslaiseen humoraalioppiin perustunut sairauskäsitys määritteli keskiaikaisen käsityksen ruoan merkityksestä terveydelle. Sairauden vaivatessa potilaan tuli nauttia aineita, joilla oli päinvastaisia ominaisuuksia kuin sairauden aiheuttajalla; erityyppisiin sairauksiin määrättiin näin erilaisia ruokia hoidoksi. Terveysoppineet suosittelivat myös muun muassa säännöllistä ruokarytmiä, välipalojen välttämistä ja ruokavalion mukauttamista vuodenaikoihin. Humoraaliopin mukaan yksilön tuli nauttia sellaisia ruokia, joiden ominaislaatu muistutti hänen omaansa. Myös ruoanvalmistustavat perustuivat usein siihen, miten ne vaikuttivat ruoan humoraaliin. Kosteat ruoka-aineet valmistettiin siksi usein paistamalla tai ilmalla kypsentämällä ja kuivat keittämällä tai höyryttämällä.
Pilaantuneen ruoan myymisestä säädettiin ankarat rangaistukset monissa maissa, ja ruoka-aineiden sekä myyntiaikojen valvonta saattoi olla tarkkaa.
Keittotaito
Keskiajalla mausteiden käyttö monipuolistui aikaa edeltäneeseen Rooman valtakunnan ruokakulttuuriin nähden. Keittokirjoja tehtiin paljon 1300-lukuun mennessä, ja keskiajan ruokakulttuuri erkani entisestään antiikin ajan ruokakulttuurista. Ruokakulttuurin kehityksen kannalta tärkeitä kaupunkeja olivat vauraat Pariisi sekä Pohjois- ja Keski-Italian suuret kaupungit.
Keskiajan loppuun mennessä käytössä olivat jo samat ruoan perusvalmistusmenetelmät ja melko samat ruoka-aineet kuin nykyisinkin, lukuun ottamatta esimerkiksi perunaa, tomaattia, paprikoita, kalkkunaa ja kaakaota, joita ei vielä Euroopassa tunnettu. Mausteiden käyttö oli keskiajalla nykyistä monipuolisempaa ja runsaampaa.
Keskiajalla suosittiin kypsennettyä ja pilkottua tai jauhettua ruokaa. Alemmat luokat yleensä keittivät ruokansa tai joskus paistoivat pannussa. Yläluokan jäsenet ja kaupunkilaiset suosivat myös parilointia, paahtamista ja vartaassa paistamista, ja he myös yhdistelivät ruoanvalmistustapoja. Keitto- ja paistorasvana käytettiin sianrasvaa ja oliiviöljyä. Veden tuli olla aina kirkasta, sillä muunlainen vesi oli usein saastunutta. Sideaineena ei käytetty vehnäjauhoa tai maitotuotteita, vaan vaalean leivän sisustaa, munia, jauhettuja manteleita tai riisijauhoa. Happamia makuja arvostettiin yleisesti, mutta suolaisuus ei korostunut. Etelä-Euroopassa käytettiin ruoanlaitossa paljon viiniä ja pohjoisemmassa olutta.
Maurien tuomat vaikutteet
Pohjoisafrikkalaiset islaminuskoiset maurit hallitsivat Espanjaa eli Al-Andalusia vuosina 711–1492. He toivat paljon arabialaisia sekä pohjoisafrikkalaisia berberivaikutteita Espanjan keittiöön ja sitä kautta koko Eurooppaan. Arabit toivat Espanjaan monia uusia kasveja, kuten sokeriruo’on, pinaatin, munakoison ja mintun, sekä itämaisia mausteita, kuten kanelin, juustokuminan, sahramin ja muskottipähkinän. He aloittivat Espanjassa riisinviljelyn, mistä se levisi muuallekin Eurooppaan. Jotkin nykyisen Välimeren keittiön leimallisista ruoanvalmistusmenetelmistä ovat peräisin maureilta, kuten kypsentäminen suuressa savipadassa ja puulämmitteisessä uunissa sekä lihavartaiden marinoiminen ja grillaaminen hiilillä. Moni espanjalaisten nykyinen makea ruoka on peräisin maureilta. Tunnetuimpia maurien ruokalajeja on lehtevä kyyhkyspiirakka pastel, ja myös paellan juuret ovat berberien kuskusissa.
Ruoat
thumb|left|Leipä oli tavallisen kansan perusruokaa. Pohjoisitalialainen leipomo 1300-luvulta. Vilja oli keskiajan perusruokaa, ja tavallinen kansa sai siitä 90 prosenttia päivittäisestä ravinnontarpeestaan. Spelttivehnä oli erityisen suosittua, Pohjolaa lukuun ottamatta. Alemmat luokat söivät paljon etenkin puuroja, vellejä ja leipää. Ylempien luokkien vilja oli valkoista, jota lääkäritkin tuolloin suosittelivat. Italiassa tunnettiin jo keskiajalla pasta, ravioli ja lasagne, joskaan tomaatti ei vielä ollut käytössä. Riisinviljely aloitettiin Euroopassa 1400-luvulla. Rukiin sienitauti torajyvä aiheutti keskiajalla useita laajoja epidemioita, joissa saattoi kuolla jopa 40 000 ihmistä.
Kasvikset olivat etenkin tavallisen kansan ruokaa, sillä vauraampi väki sai syödäkseen lihaa paastojen välillä. Suosittua kasvisruokaa olivat keitot. Suosittuja kasviksia olivat etenkin sipulit, pavut ja kaali. Nykyisestä poiketen myös nauris, palsternakka ja nokkonen olivat yleistä ruokaa. Toisaalta perunaa, munakoisoa, maa-artisokkaa, tomaattia, paprikaa ja vihreitä papuja ei vielä tunnettu. Etenkin hansakauppa edisti vihannesten saatavuutta. Ehdotonta kasvisruokavaliota ei juurikaan harjoitettu, paitsi köyhyyden pakottamana tai uskonlahkoissa. Tunnetuimpia kasvissyöjiä keskiajalla oli yleisnero Leonardo da Vinci.
Kananmunia käytettiin monipuolisesti sellaisinaan ja esimerkiksi saostajana, sideaineena tai juustojen teossa.
Keskiajalla ei tunnettu vielä monia nykyisin suosittuja suklaasta tai vaniljasta tehtyjä jälkiruokia. Makeat herkut, kuten vanukkaat, hyytelö, leivonnaiset ja vohvelit, olivat silti suosittuja. Etenkin luostarit valmistivat paljon leivonnaisia, ja niitä jaettiin kirkkojen oviaukoissa ja uskonnollisissa juhlissa.
Juomat
Viini ja olut olivat keskiajalla tärkeimmät ruokajuomat, sillä vettä ei juurikaan juotu sellaisenaan eikä kahvia, teetä ja kaakaota vielä tunnettu. Välimeren maiden asukas joi tavallisesti viiniä työn raskaudesta riippuen litrasta kahteen litraan päivässä. Viiniä jatkettiin yleensä vedellä. Suosittuja olivat makeat ja maustetut viinit. Keski-Euroopassa ja Pohjolassa ruokajuomana suosittiin olutta, ja Suomen rahvas joi myös piimää. Pitojuomaksi valmistettiin hunajaviiniä eli simaa. Tislatut alkoholijuomat olivat harvinaisia. Suosittuja juopottelupaikkoja keskiajalla olivat tavernat, joita Euroopan suurimmissa kaupungeissa saattoi olla tuhansia.
Pöytätavat
Keskiajalla julkaistiin monia tapaoppaita, ja ruokailu olikin tuolloin nykyistä yhteisöllisempi tapahtuma. Yksi tunnetuimmista ohjeistoista on Erasmus Rotterdamilaisen Cullainen kiria, Nuorucaisten Tapain sijwollisudest (latinankielinen alkuteos 1530, suomennos 1670). Erasmus korosti kirjassaan siisteyttä, rauhallisuutta ja malttia, sekä antoi monenlaisia ohjeita muun muassa ruoan pureskeluun, ruokapöytäkeskusteluun ja tähteiden siivoamiseen.
Mikko Kankaanpää
Mikko Markus Kankaanpää (s. 17. huhtikuuta 1987) on uransa päättäbyt suomalainen keihäänheittäjä. Seuratasolla hän edustaa Kauhavan Wisaa ja aikaisemmin hän on edustanut Lapuan Virkiää. Kankaanpää oli Tapio Korjuksen valmennettavana vuodesta 2004 lähtien.
Keskiajan keittiö
Kokkien ammattikunta
Kokiksi edettiin keskiajalla oppipoikajärjestelmän kautta. Ranskassa kokit olivat ryhmittyneet ammattimaisesti jo 1200-luvulla, ja Englannissa 1400-luvun lopussa. Keskiajan tunnetuimpana kokkina pidetään Tailleventia, joka oli Ranskan kuninkaiden pääkokki 1300-luvulla.
Keskiajan keittiön nykytutkimus
1900-luvun lopulla keskiajan keittiö nousi kiinnostuksen kohteeksi, ja aihetta käsitteleviä kirjoja ja tutkimuksia on julkaistu paljon. Nykyinen tieto keskiajan keittiöstä perustuu enimmäkseen myöhäiskeskiaikaan (noin 1300–1550), sillä siltä ajalta on säilynyt eniten lähteitä. Tietoa keskiajan ruokakulttuurista saadaan ensinnäkin alkuperäislähteistä kuten keittokirjoista, ruokalistoista, veroluetteloista, päiväkirjoista ja kaunokirjallisuudesta, joskin ne ovat yleensä puutteellisia tarkkojen ruoanvalmistustapojen suhteen. Arkeologian kautta saadaan tietoa köyhien ruokatavoista, joita ei aikoinaan kirjoitettu ylös. Myös tuon ajan kuvataide tarjoaa tietoa silloisesta ruokakulttuurista. Nykyaikainen tutkimus on tutkijoiden mukaan kumonnut monta vanhaa myyttiä keskiajan ruokakulttuurin väitetystä kehnoudesta.
Mikko Kankaanpää
Kankaanpää on voittanut nuorten tasolla keihäänheiton Euroopan talvimestaruuden vuonna 2009. Maaotteluissa hän oli mukana neljä kertaa eri ikäluokkien edustajana. Kankaanpää edusti Suomea alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2005, alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006 sekä alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2007 ja 2009.
Ennätyksekseen Kankaanpää heitti tuloksen 83,33 vuonna 2010. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 2018 jälkeen.
Finljandskaja gazeta
thumb|175px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Finljandskaja gazeta oli Helsingissä vuosina 1900–1917 ilmestynyt venäjänkielinen sanomalehti. Se oli autonomian ajan ainoa pitkäikäinen Suomessa ilmestynyt venäläinen sanomalehti.
Kenraalikuvernööri Bobrikov perusti Finljandskaja gazetan Venäjän hallituksen äänenkannattajaksi Suomen suuriruhtinaskunnassa. Sen tavoitteena oli edistää Suomen hallinnollista liittämistä Venäjään sekä suomalaisten ja venäläisten kansallista lähentymistä. Lehti rahoitettiin valtion ja kenraalikuvernöörin avustuksilla sekä virallisilla ilmoituksilla, jotka suomen- ja ruotsinkielisen virallisen lehden lisäksi oli pakko julkaista myös venäjänkielisessä lehdessä.
Alkuvaiheessa Finljandskaja gazeta oli innokas propagandalehti, mutta vuoden 1905 suurlakon jälkeen sen tilaajamäärä ja merkitys romahti. Vähitellen siitä tuli ”elävä ruumis”, joka levisi vain osalle Suomessa asuvista venäläisistä. Lehden ilmestyminen lakkasi helmikuun vallankumouksen jälkeen.
Finljandskaja gazetan julkaisijana toimi kenraalikuvernöörin kanslia. Se ilmestyi aluksi kolmesti, vuodesta 1901 lähtien neljästi, vuonna 1913 viidesti ja vuodesta 1914 kuudesti viikossa. Lehden levikki oli suurimmillaan 1 180 kappaletta vuonna 1904. Lisäksi sitä jaettiin vapaakappaleina virkamiehille. Vuoteen 1904 saakka sen rinnalla ilmestyi myös suomenkielinen viikkolehti Suomen Sanomat.
Settimio Todisco
Settimio Todisco (s. 10. toukokuuta 1924 Brindisi) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Brindisin arkkihiippakuntaan 27. heinäkuuta 1947 ja nimitettiin Molfetta-Giovinazzo-Terlizzin hiippakunnan apostoliseksi hallitsijaksi sekä Bigastron titulaaripiispaksi 15. joulukuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. helmikuuta 1970. Pääkonsekraattorina toimi Corrado Ursi, jota avustivat Nicola Margiotta, Achille Salvucci ja Orazio Semeraro.
Todisco sai 24. toukokuuta 1975 nimityksen Brindisin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 5. helmikuuta 2000. Hänen kautensa aikana arkkihiippakunnan uudeksi nimeksi vaihdettiin Brindisi-Ostuni.
Lennox Berkeley
Lennox Randall Francis Berkeley (12. toukokuuta 1903 Boars Hill – 26. joulukuuta 1989 Lontoo) oli brittiläinen säveltäjä.