cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1959
Jääpallon Ruotsin Division I:n kausi 1959 pelattiin kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa, joiden voittajat pelasivat loppuottelun vuoden 1957 Ruotsin jääpallomestaruudesta.
Lohkovoittajiksi selviytyivät Skutskärs IF ja Västerås SK. Tukholmassa pelattiin 22. helmikuuta loppuottelu, jossa Skutskärs IF voitti maalein 2-1.
Ottelu Ruotsin mestaruudesta
22.2.1959 Tukholma 28 848 katsojaa
Varusmiesliitto
Varusmiesliitto ry on vuonna 1970 perustettu, poliittisesti sitoutumaton valtakunnallinen varusmiesten edunvalvontajärjestö, jonka toiminnan tarkoituksena on parantaa varusmiesten ja siviilipalvelusmiesten oikeudellista ja sosiaalista asemaa, edistää sekä varusmiespalveluksen että siviilipalveluksen kehittämistä ja lisätä turvallisuuspoliittista tietoisuutta. Liiton jäseneksi voi liittyä jokainen 17–30-vuotias Suomen kansalainen. Asevelvollisuuttaan tai vapaaehtoista asepalvelusta suorittaville jäsenyys on ilmainen.
Liiton puheenjohtajana toimii vuonna 2023 Elina Riutta. Liiton aiempia puheenjohtajia ovat olleet muun muassa entinen pääministeri Matti Vanhanen ja kansanedustaja Jouko Skinnari. Varusmiesliitossa on vuosien mittaan vaikuttanut monia suomalaisen politiikan näkyviä hahmoja, kuten Eero Heinäluoma ja Matti Wuori.
Varusmiesliitto on vuodesta 1971 asti julkaissut varusmiehille suunnattua Varusmies-lehteä.
Viime vuosina liitto on profiloitunut erityisesti asevelvollisuusjärjestelmään liittyvän keskustelun herättelijänä esittäen muun muassa kutsuntojen sekä asevelvollisuuden laajentamista koko ikäluokalle. Varusmiespalveluksen suhteen liitto on myös nostanut vahvasti esille varuskuntien sisäilmaongelmia.
Mark Boal
Mark Boal (s. 23. tammikuuta 1973 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen journalisti sekä elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän on käsikirjoittanut ja tuottanut kolme Kathryn Bigelow'n ohjaamaa elokuvaa: The Hurt Locker (2008), Zero Dark Thirty (2012) ja Detroit (2017). Hän voitti kaksi Oscar-palkintoa ja kaksi Bafta-palkintoa elokuvasta The Hurt Locker.
Elämä ja ura
Boal suoritti tutkinnon filosofian oppiaineessa Oberlin Collegessa vuonna 1995. Hän työskenteli tämän jälkeen journalistina ja kirjoitti artikkeleja esimerkiksi aikakauslehtiin The Village Voice, Mother Jones, Rolling Stone ja Playboy.
Boalin ura elokuvien parissa alkoi, kun hänen Playboyssa julkaistu artikkelinsa Death and Dishonor (2004), joka käsittelee Irakin sodasta palanneen veteraanin Richard T. Davisin murhaa, toimi inspiraationa elokuvalle In the Valley of Elah (2007). Tämän jälkeen Boal käsikirjoitti Irakin sodasta kertovan elokuvan The Hurt Locker (2008) käyttäen inspiraationaan omia kokemuksiaan oman Irakin-vierailunsa aikana.
Seuraavaksi Boal käsikirjoitti elokuvan Zero Dark Thirty (2012), joka kertoo Osama bin Ladenin takaa-ajosta ja kuolemasta. Boal ja ohjaaja Kathryn Bigelow tekivät elokuvaa valmistellessaan läheistä yhteistyötä CIA:n kanssa.
Boalin myöhempiä töitä ovat elokuva Detroit (2017), joka kertoo Detroitin rotumellakoista vuonna 1967, sekä Etelä-Amerikkaan sijoittuvat elokuva Triple Frontier (2019) ja televisiosarja Echo 3 (2022–2023).
Insinööriliitto
Insinööriliitto IL ry on akavalainen ammattijärjestö, johon kuuluu jäsenjärjestöjen kautta 70 000 jäsentä. Insinööriliiton jäsenet ovat insinöörejä, insinööriopiskelijoita ja muita tekniikan alan asiantuntijoita. Jäsenistö työskentelee yksityisellä, kunta- ja valtiosektorilla.
Insinööriliitto neuvottelee työehtosopimuksia neuvottelu- ja jäsenjärjestöjensä kautta. Työehtosopimukset akavalaisille liitoille neuvottelee keskitetysti yksityisellä puolella yksityisten alojen neuvottelujärjestö YTN ja julkisella puolelle julkisten alojen neuvottelujärjestö JUKO. Lisäksi alakohtaisia työehtosopimuksia neuvottelee esimerkiksi Tietoalan Toimihenkilöt.
Insinööriliiton jäsenpalveluita ovat työsuhdeneuvonta, lakipalvelut, urapalvelut, palkkaneuvonta ja koulutukset. Liiton jäsenlehti onInsinööri-lehti. Insinööriammattikunnan tunnus on insinöörisormus. Insinööriliitto välittää sormuksien lisäksi insinöörilakkeja.
Historia
Liiton historia alkaa huhtikuusta 1919, jolloin perustettiin Tampereen teknilliset -yhdistys. Sen tarkoituksena oli toimia Tampereen teknillisen opiston käyneiden yhdyssiteenä, avustaa teollisuuden ja tekniikan kehityksen seuraamisessa ja valvoa opiston käyneiden etuja.
Yhdistyksen toiminta valtakunnallistui ja vuonna 1946 yhdistyksen nimeksi vaihdettiin Yleinen insinööriyhdistys ja kotipaikaksi Helsinki. Vuonna 1954 laajentuneesta yhdistyksestä tehtiin liitto ja nimeksi tuli Insinööriliitto ry. Liitossa oli tuolloin 22 paikallisosastoa. Vuonna 1955 liittoon liittyi ensimmäinen opiskelijayhdistys, Turun Teknillisenen Opiston Oppilasyhdistys ry. 50-vuotisjuhlavuonna 1969 liittoon kuului 33 jäsenyhdistystä ja noin 7000 jäsentä.
Vuonna 1973 Insinööriliitto muodosti Korkeakouluinsinöörien, Arkkitehtien Liiton (KAL) ja Akavan kanssa YTN:n. Vuonna 1976 YTN:n järjestöt liittyivät Akavaan ja Insinööriliitosta tuli Akavan toiseksi suurin jäsenjärjestö.
Jäsenjärjestöt
Insinööriliittoon kuuluu 30 alueellista jäsenjärjestöä ja kuusi valtakunnallista jäsenjärjestöä.
Makkabilaiskapina
Makkabilaiskapina oli kapina, johon juutalaiset nousivat Palestiinan alueella vuonna 168 eaa., hellenistisellä kaudella, jolloin aluetta hallitsi Aleksanteri Suuren sotapäällikön Seleukos I:n perustama seleukidien dynastia. Raamatun apokryfisen 1. Makkabilaiskirjan mukaan kapina sai alkunsa, kun Mattatias poikineen ei suostunut uhraamaan hallitsijan määräyksestä kreikkalaisille jumalille. Kapina sai nimensä Mattiaan pojan Juudas Makkabilaisen mukaan. Mattatias poikineen vetäytyi vuoristoon ja taisteli seleukideja vastaan.
Juudas Makkabi voitti seleukidien Jerusalemissa olleen varusväen. Tämän jälkeen Jerusalemin toinen temppeli vihittiin uudestaan vuonna 165 eaa, minkä muistoksi juutalaiset viettävät hanukka-juhlaa. Taisteluja seleukideja vastaan jatkettiin vuoteen 128 saakka, ja niiden tuloksena muinaisen Israelin kuningaskunnan alueella sijainnut juutalaisvaltio itsenäistyi jälleen. Myöhemmin, kun Mattatiaan viimeinen poika oli murhattu, hallitsijaksi nousi hänen pojanpoikansa, Hasmonien dynastian aloittanut Johannes Hyrkanos.
Brigitte Foster-Hylton
Brigitte Ann Foster-Hylton (o.s. Foster, s. 7. marraskuuta 1974 Saint Elizabeth, Jamaika) on jamaikalainen pika-aitajuoksija.
Foster-Hylton nousi kansainväliselle huipputasolle verraten vanhalla iällä. 26-vuotiaana vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä hän oli 100 metrin aitajuoksussa kahdeksas. Vuotta myöhemmin Edmontonin MM-kisoissa hän jäi välieriin. 2002 maailmancupissa Madridissa hän oli toisella sijalla.
2003 Birminghamin MM-hallikisoissa Foster-Hylton oli 60 metrin aidoissa kuudes, ja samana vuonna saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa, hopeisen, Pariisin ulkoratojen MM-kisoista. 2004 Ateenan kesäolympialaisessa hän jäi alkueriin, mutta vuotta myöhemmin Helsingin MM-kisoissa saavutti pronssia. Vuoden 2006 Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa hän saavutti kultamitalin ajalla 12,76. Hän voitti matkan myös Amerikan edustajana syyskuussa maailmancupissa Ateenassa. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kuudenneksi.
2009 Berliinin MM-kisoissa Foster-Hylton voitti 100 metrin aitojen maailmanmestaruuden ajalla 12,51. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Daegun MM-kilpailuiden välierissä.
Emanuel Aloys Förster
thumb|right|Emanuel Aloys Förster
Emanuel Aloys Förster (26. tammikuuta 1748 Niedersteine – 12. marraskuuta 1823 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikinopettaja. Hän asettui 1780-luvulla vapaana taiteilijana Wieniin ja ystävystyi wieniläisklassikoiden kanssa. Hänen tuotantonsa sijoittuu tyylillisesti Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin kypsien töiden sekä Ludwig van Beethovenin varhaisten teosten välimaastoon.
Niilo Suojoki
Niilo Suojoki (1. tammikuuta 1908 Hämeenlinna – 14. marraskuuta 1969) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari. Hän oli erikoistunut kansatieteellisiin aiheisiin ja hänen maalauksensa edustivat realistista tyylisuuntaa. Hän maalasi pääasiassa öljyvärimaalauksia mutta myös akvarelleja.
Suojoki vietti lapsuutensa ja nuoruusvuotensa Helsingissä jossa hän toimi huonekaluverhoilijana ja oli koristemaalarin opissa. Myöhemmin hän asui Tampereella ja viimeksi Kuhmoisissa Päijälän kylässä jonne hän rakensi itselleen talon Leppäkosken rantaan. Kosken toiselle rannalle hän suunnitteli Riihigalleria nimisen erämaa-ateljeen. Ateljee jonka koko oli 12x32 metriä rakennettiin vuosina 1965–1968 käyttäen kuudesta puretusta riihestä saatua puutavaraa. Suojoki ehti pitää kaksi näyttelyä Riihigalleriassa ennen kuolemaansa ja sen jälkeen hänen vaimonsa Fanny piti näyttelyitä vuoteen 1976 saakka jolloin hän myi Riihigallerian Kuhmoisten kunnalle. Kuhmoisten kunta on jatkanut näyttelytoimintaa galleriassa joka on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. Galleriassa pidettiin kesällä 2008 Niilo Suojoen satavuotisnäyttely. Kesällä 2018 oli Riihigallerian 50-vuotisjuhlanäyttely.
Rossano (kaupunki)
Rossano on kaupunki Cosenzan maakunnassa, Italian eteläosassa. Vuonna 2017 kaupungin asukasluku oli 36 598. Rossano oli oma kuntansa vuoteen 2018, jolloin se yhdistyi Corigliano Calabron kanssa Corigliano-Rossanon kunnaksi.
Albert Ebossé Bodjongo
thumb|250px|Albert Ebossé Bodjongo ennen viimeiseksi jäänyttä otteluaan Albert Dominique Ebossé Bodjongo Dika (6. lokakuuta 1989 Douala, Kamerun – 23. elokuuta 2014 Tizi Ouzou, Algeria) oli kamerunilainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Algerian pääsarjassa Ligue 1:ssä pelaavaa JS Kabylietä. 185 senttimetriä pitkän Ebossén pelipaikka oli keskushyökkääjä.
San Marinon Grand Prix 1995
San Marinon Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. huhtikuuta 1995 Autodromo Enzo e Dino Ferrari -radalla, Imolassa. Kilpailu oli kauden kolmas. Sen voitti Damon Hill, jolle voitto oli kauden toinen. Nopeimman kierroksen ajoi Gerhard Berger aikaan 1,29.568.
Albert Ebossé Bodjongo
Joulukuussa 2014 Ebossén kuolemasta saatiin uutta tietoa. Tietojen mukaan Ebossén ruumiin ylävartalossa on vammoja, jotka viittaavat siihen, että miehen olikin tappanut päähän osunut isku eikä katsomosta heitetty esine. Tiedon mukaan Ebossé oli siis hakattu hengiltä.
Hideto Matsumoto
Hideto Matsumoto ( 松本秀人, 13. joulukuuta 1964 – 2. toukokuuta 1998), joka tunnetaan paremmin nimellä hide, oli japanilainen visual kei -muusikko. Hän tuli tunnetuksi Japanissa suositun X Japan -yhtyeen johtavana kitaristina.
X Japanin hajottua vuonna 1997 hide alkoi panostaa enemmän toiseen projektiinsa, jonka nimi vaihtui pelkästä hidestä hide with Spread Beaveriksi. Spread Beaverin kanssa hide alkoi työstää kolmatta levyään, joka ei kuitenkaan ehtinyt valmistua hiden elinaikana. Oman projektinsa ohella hide kuului myös amerikkalais-japanilaiseen yhteistyöyhtyeeseen nimeltä Zilch, johon kuuluivat hiden lisäksi Ray McVeigh, Paul Raven sekä Joey Castillo.
Tämän kaiken lisäksi hide nautti melkoista suosiota myös sooloartistina. Hän toimi sekä vokalistina, kitaristina että lauluntekijänä.
2. toukokuuta 1998 hide löytyi kovan ryyppyillan päätteeksi kylpypyyhkeellä vessan ovenkahvaan hirttäytyneenä. Hän oli hädin tuskin elossa ambulanssin saapuessa ja kuoli myöhemmin sairaalassa. Joidenkin lähteiden mukaan kuolema olisi ollut vahinko, mutta poliisit julkistivat kuoleman syyksi itsemurhan. Hänen viimeistä matkaansa tuli katsomaan arviolta 50 000 fania, joiden vuoksi poliisin oli tehtävä paljon erikoisjärjestelyjä. Ainakin kolme fania suorittivat samanlaisen itsemurhan niin kuin hide, vaikka Yoshiki, X Japanin rumpali/pianisti, toivoi, ettei kukaan seuraisi hideä. Fanien tuomista kukista muodostui yli kaksi kilometriä pitkä jono.
Yhtyetoiminnan lisäksi hide teki myös tehnyt elokuvan Tusk-nimisen miehen kanssa. 'Seth et Holth' elokuva on tyyliltään erikoinen ja kertoo pääasiassa hidestä ja Tuskista, jotka ovat elokuvassa enkeleitä.
Elämä ja ura
Matsumoto syntyi 13. joulukuuta 1964. Paikkana oli St Joseph's sairaala Midorigaokassa, joka sijaitsee Yokosukassa, Japanissa. Hänen vanhempansa olivat kumpikin vaatesuunnittelijoita.
Lapsuudessaan hide ei ollut kovin puhelias eikä ollut koulussa suosittu, päinvastoin. Häntä kiusattiin runsaan ylipainonsa vuoksi, ja hän joutui kärsimään painonsa vuoksi paljon. Hänestä tuli sulkeutunut, ja hänen vanhempansa lähettivät hänet kuukaudeksi Amerikkaan yksityiskouluun tarkoituksenaan tehdä pojastaan kansainvälinen ja kartuttaakseen hänen kielitaitoaan (hide oli käynyt englannintunneilla viisivuotiaasta lähtien). Kertomansa mukaan hide itse ei muistanut tuosta matkasta muuta, kuin että ei pessyt itseään kuukauteen, koska ei osannut käyttää amerikkalaista kylpyhuonetta, ja että kaikki oli suurta USA:ssa.
Noin 14 vuoden ikäisenä hide alkoi kiinnostua rock-musiikista, ja hiukan myöhemmin hän näki kuvan yhtyeestä nimeltä KISS ja kiinnostui soittimista, meikeistä sekä muista rock-musiikkiin liittyvistä asioista. KISSillä oli myöhemmin suuri vaikutus hiden musiikkiin.
Koulussa hideä alettiin kutsua nimellä 'Gibson' hänen kitaransa merkin mukaan. Hide tunnetaan nykyisin paremmin Fernandes MG -sarjan kitaroista, esim. MG-145S. Hän alkoi vähitellen hyödyntää kitaristintaitojaan ja perusti vuonna 1981 yhtyeensä Saber Tiger. Yhtyeessä hän otti itselleen taiteilijanimensä Hide. Yhtye oli melko suosittu hiden kotikaupungissa. Yhtye kuitenkin hajosi jatkuvien henkilövaihdosten myötä vuonna 1987. Tällöin hide päätti lähteä kampaajakouluun ja jättää unelmansa tulla muusikoksi. Hän muutti taiteilijanimensä ensimmäisen kirjaimen pieneksi vasta X Japanin aikoina.
Myöhemmin saman vuoden alkupuolella hide sai puhelun nuorukaiselta nimeltä Yoshiki, joka oli X-nimisen yhtyeen johtaja. Yoshiki ja hide olivat tavanneet jo aiemmin eräissä juhlissa, joissa Yoshiki oli jo pyytänyt hideä liittymään kitaristiksi X:ään. Tuolloin hide ei ollut suostunut, olihan hän Saber Tigerin johtohahmo ja pääkitaristi. Nyt, ST:n hajottua Yoshiki pyysi hideä uudelleen liittymään X:ään ja tällä kertaa hide suostui. Hänestä tuli X:n virallinen jäsen alkukeväällä 1987.
Þórarinn Eldjárn
pienoiskuva|upright|Þórarinn Eldjárn vuonna 2011. Þórarinn Eldjárn, myös Thórarinn Eldjárn, (s. 22. elokuuta 1949 Reykjavík, Islanti) on islantilainen kirjailija.
Hideto Matsumoto
Elämä ja ura
Tauon jälkeen 1996 X Japan julkaisi viidennen levynsä, Dahlian. Kuitenkin vuonna 1997 yhtye teki päätöksen hajoamisesta, sillä keväällä -97 vokalisti Toshi ilmoitti, ettei pystynyt enää laulamaan Yoshikin tunteikkaita lauluja. X Japan hajosi virallisesti 22.9.1997. Viimeinen konsertti oli nimeltään The Last Live, ja se pidettiin 31.12.1997.
Þórarinn Eldjárn
Eldjárn on kirjoittanut runoja, novelleja sekä romaaneja. Islannissa hän on tunnettu lähinnä novelleistaan, mutta kansainvälisesti hänen tunnetuimpia teoksiaan on vuonna 1996 julkaistu romaani Brotahöfuð (Sininen torni, 1999). Hän on myös kääntäjä ja kääntänyt islanniksi Lewis Carrollin teoksen Liisan seikkailut ihmemaassa ja useita muita kirjoja.
Hideto Matsumoto
Elämä ja ura
X Japanin jälkeen hide jatkoi soolouraa Spread Beaverin kanssa. Hänellä oli myös toinen yhtye, Zilch, joka oli hiden yritys tehdä musiikkiaan tunnetuksi Amerikassa. Ikävä kyllä suunnitelmat kaatuivat tragediaan, ennen kuin yhtye ehti saavuttaa läpimurtoa Amerikassa. hide ja Yoshiki myös suunnittelivat kokoavansa X Japanin uudelleen vuonna 2000 niin, että hide olisi kitaransoiton lisäksi myös laulanut Toshin osuudet, mutta haaveet uudesta X:stä kuolivat hänen mukanaan.
Þórarinn Eldjárn
Sininen torni oli ehdolla International IMPAC Dublin Literary Awardin voittajaksi vuonna 2001.
Hideto Matsumoto
Kuolema
2. toukokuuta vuonna 1998 hide palasi kotiinsa humalassa yön juhlinnan jälkeen ja kävi nukkumaan. Jonkin ajan päästä hiden naisystävä tuli asuntoon ja löysi hiden hirttäytyneenä pyyhkeellä ovenkahvaan. Ambulanssin saapuessa hide oli jo vaipunut koomaan. Vaikka hide toimitettiin sairaalaan mahdollisimman nopeasti, hän ei selvinnyt matkasta. Hänet julistettiin virallisesti kuolleeksi klo 8.52 Japanin aikaa.
Þórarinn Eldjárn
Þórarinn Eldjárnin isä oli Islannin kolmas presidentti Kristján Eldjárn.
Hideto Matsumoto
Kuolema
Faneille hiden kuolema oli suuri järkytys, ja siitä liikkui fanien keskuudessa monia spekulaatioita. Aluksi arveltiin yleisesti hiden tehneen itsemurhan, mutta itsemurhaan ei nähty olevan mitään syytä. Jälkeensä hide ei jättänyt minkäänlaista viestiä, hänellä oli loistelias ura, ja hän oli valmistelemassa monia uusia asioita. Siksi pääteltiin, että hiden kuolema olisi ollut vahinko. Spekulaatioiden mukaan hide olisi humalassa tahtonut pilailla naisseuralaisensa kustannuksella tai vaihtoehtoisesti tehnyt lihasrentoutusharjoitusta. Poliisit kuitenkin julistivat syyksi itsemurhan. 3 hiden fania tekivät ns. copycat suiciden, eli tappoivat itsensä samalla lailla kuin hide.
Þórarinn Eldjárn
Suomennetut teokset
Þórarinn Eldjárnin runoja sisältyy antologiaan Talot ovat yksin kotona: pohjoismaisia runoja lapsille, Helsinki: Tammi 2003 ISBN 951-31-2296-4
Hideto Matsumoto
Kuolema
Spread Beaver julkaisi viimeisen, kesken olleen albuminsa, Ja,Zoon hiden kuoleman jälkeen. Muitakin levyjä on tehty hiden muistolle, kuten Yoshikin kokoama Tribute Spirits.
Trouble (yhtye)
Trouble on yhdysvaltalainen, 1979 Chicagossa perustettu doom metal -yhtye, joka on merkittävä asemastaan tyylilajinsa edelläkävijänä yhtyeiden kuten Candlemass ja Saint Vitus ohella. . Yhtye kehitti tunnistettavan tyylinsä ottamalla vaikutteita brittiläisiltä heavy metal -yhtyeiltä Black Sabbath ja Judas Priest, sekä 1970-luvun psykedeelisestä rockista. Troublen kahta ensimmäistä albumia Psalm 9 ja The Skull pidetään doom metalin merkkiteoksina. Yhtyeen menestynein albumi on Manic Frustration, jota on myyty yli 100 000 kappaletta. 6 studioalbumin ja Yhdysvaltojen sekä Euroopan kiertueiden jälkeen Trouble hajosi 1996 mutta 6 vuotta myöhemmin palasi julkaistakseen albumin Escapi Music -levymerkillä.
Yhtyeen keskeiset jäsenet ovat olleet kitaristit Rick Wartell ja Bruce Franklin, rumpali Jeff Olson ja laulaja Eric Wagner, jonka paikan on sittemmin ottanut Kory Clarke. Yhtyeen ensimmäinen levy-yhtiö Metal Blade Records markkinoi Troublea alkuaikojensa raamatullisten sanoitustensa vuoksi "white metal" -yhtyeenä – vastakohtana nousevalle black metal -suuntaukselle – vaikka Trouble ei pitänyt itseään kristillisenä ryhmänä.
Perustaminen (1979–1983)
Trouble perustettiin vuonna 1979, kun laulaja Eric Wagner sekä kitaristit Rick Wartell ja Bruce Franklin halusivat soittaa raskasta musiikkia Black Sabbathin, Deep Purplen, Judas Priestin sekä muiden 1960–1970-lukujen yhtyeiden viitoittamalla tiellä. Lehti-ilmoitusten kautta yhtyeeseen liittyivät pian basisti Sean McAllister ja rumpali Jeff Olsen. Tyypillisen nuoren yhtyeen tavoin Trouble soitti pieniä konsertteja Chicagossa, Illinoisissa. Yhtye soitti covereita omien kappaleidensa lisäksi ja alkoi tulla tunnetuksi kotikaupungissaan.
Metal Bladen levytyssopimus (1983–1989)
thumb|left|Bruce Franklin ja Trouble Jalometallissa 2008 Trouble esiteltiin suuremmalle yleisölle, kun sen ensimmäinen äänittämä "The Last Judgement" -kappale pääsi Metal Blade Recordsin kokoelmalle Metal Massacre Vol. 4. Metal Massacre -kokoelmilla levy-yhtiö tapasi kokeilla yhtyeiden suosiota ennen kuin pitempia sopimuksia tehtiin. Kyseiset kokoelma-LP:t olivat haluttuja varhaisella 1980-luvulla ja toivat monet yhdysvaltalaiset yhtyeet kuuluisuuteen.
Troublelle kirjoitettiin pitempi sopimus Metal Blade Recordsilla, joka pian julkaisi 12-tuuman vinyylilevyn Assassin. Sitä seurasi ensimmäinen studioalbumi Psalm 9 (1984). Se oli alun perin Troublen omaan nimeä kantava albumi, mutta se nimettiin myöhemmissä painoksissa viimeisen kappaleen mukaan. Psalm 9 osoittautui vuosien mittaan kriitikoiden ylistämäksi doom metal -merkkiteokseksi. "Bastards Will Paysta" ja "The Tempterista" tulivat Troublen tunnetuimpia ja useimmin cover-versioiksi tehtyjä kappaleita. Albumin jälkeen Sean MacAllister jätti yhtyeen, mutta Troublen roudari Ron Holzner soitti bassoa Psalm 9 -kiertueella.
Toinen albumi The Skull (1985) taas on niin yhtyeen itsensä kuin kriitikoiden mukaan Troublen synkein, masentavin ja raskain albumi. The Skull jäi ilmestyessään Psalm 9 -albumin varjoon, vaikka osa kriitikoista pitää sitä ensialbumin kaltaisena doom metal -klassikkona. Nauhoitusten jälkeen rumpali Jeff Olsen jätti yhtyeen. Urbaanin legendan mukaan hän päätti ryhtyä saarnaajaksi. Todellisuudessa Olsen lähti opiskelemaan Berklee School of Musiciin. Hänen tilalleen tuli Dennis Lesh.
Run to the Light (1987) jäi niin yhtyeen kuin kriitikoidenkin mielestä edellisiin albumeihin verraten vaisummaksi ilmaisunsa puolesta eikä myynyt yhtä hyvin. Nimi "Run to the Light" on peräisin Poltergeist-elokuvan erään kohtauksen vuorosanoista. Albumin nimikappaleesta tuotettiin Troublen ensimmäinen musiikkivideo, jota näytettiin jonkin verran Music Televisionilla. Rumpali Ted Kirkpatrick soitti Dennis Leshin sijaisena Troublen Run to the Light -kiertueella ennen kuin hän perusti oman yhtyeensä, Tourniquetin. Myöhemmin Lesh erosi yhtyeestä, ja hänen tilalleen tuli Barry Stern.
Kahdella ensimmäisellä albumilla olevien raamatullisten sanoituksien vuoksi levy-yhtiö Metal Blade alkoi mainostaa Troublea "white metal" -termillä, jonka yhtiö itse keksi vastakohdaksi black metalille. Laulaja-sanoittaja Eric Wagner on kertonut muutamissa haastatteluissa, että hän haki lyyristä innoitusta Raamatusta mutta ei suoranaisesti myönnä, että sanoitusten takana on kristillistä vakaumusta. Wagner ei omien sanojensa mukaan pitänyt leimallisesti metallimusiikkiin liitetystä saatananpalvonnasta saatikka uskonut siihen. . Wagnerin mukaan "white metal" -leimassa oli kyse lähinnä yhtyeen markkinoinnista jollain tavalla, koska black metal oli nouseva tyylisuunta ja ideologia 1980-luvulla, ja black metaliksi luokiteltiin sellaisiakin yhtyeitä kuten Slayer ja Danzig. Vaikka yhtye vastusti nimitystä, Troublea nimitettiin 1980-luvun puolivälissä yleisesti "white metal -yhtyeeksi".
Troublen sanotaan jatkaneen siitä, mihin Black Sabbath jäi Ozzy Osbournen lähdettyä yhtyeestä. Trouble kuului doom metal -suuntauksen tärkeisiin kehittäjiin ja uranuurtajiin yhdessä Saint Vitusin, The Obsessedin ja Candlemassin kanssa. .
Trouble alkoi heti vaikuttaa muihin yhtyeisiin kasvavassa metallimusiikkisuuntauksessa. Erään kuuluisan tarinan mukaan James Hetfield ja Kirk Hammett Metallicasta nousivat Troublen lavalle - konsertin jälkeen - ottamaan selvää kuinka sen vahvistimet olivat säädetty tuottamaan ainutlaatuiset äänensä.
Def Americanin levytyssopimus (1990–1994)
thumb|Rick Wartell Jalometallissa 2008 Kolme vuotta Run to the Light -albumin jälkeen Trouble kiinnitettiin Rick Rubinin Def American -levy-yhtiölle. Pian yhtye äänitti nimialbuminsa Trouble vuonna 1990. Albumilla soitti uusi rumpali Barry Stern. Rick Rubin tuotti Troublen kirjoittamasta kappaleaineistosta kokeellisempaa: kappaleissa oli enemmän vaikutteita stoner rockista, unohtamatta kuitenkaan voimasointuja. Lisäksi albumin musiikissa on aiempaa enemmän aineksia 1970-luvun psykedeelisestä rockista. Doom metal -aineksia on selkeimmin kappaleilla "R.I.P." ja "Black Shapes of Doom". Lisäksi kappaleista "Psychotic Reaction" ja "At the End of My Daze" kuvattiin musiikkivideot, jotka saivat jonkin verran televisiolähetysaikaa.
Rick Rubin tuotti myös seuraavan albumin Manic Frustration, jolla Troublen tyyli vaihtui jonkinlaiseksi The Beatles -tyylisen psykedeelisen rockin, blues rockin, stoner rockin ja heavy metalin sekoitukseksi. Albumin myötä Wagnerin sanoitukset alkoivat kertoa enemmän huumeista ja niiden käyttämisestä, mistä vastikään kristityksi kääntynyt kitaristi Bruce Franklin ei pitänyt. Vuonna 1990 yhtye esiintyi Dynamo Open Air -festivaaleilla Hollannissa Eindhovenissa. Festivaalien ajankohtana kappaleista "Memory`s Garden" ja "Come Touch the Sky" kuvattuja musiikkivideoita näytettiin erityisen paljon MTV Europe -televisiokanavalla. Trouble palasi festivaaleille myös vuosina 1993 ja 1995.
Yhtyeen hajoaminen (1995–2001)
Kuudes albumi Plastic Green Head julkaistiin vuonna 1995 Century Media Records -levymerkillä, jonka kanssa yhtyeellä oli sopimus vuodesta 1994 eteenpäin. Albumi jatkoi yhtyeen uutta stoner metal -tyyliä, ja sanoitukset ovat edellisen albumin tavoin huumekeskeisiä. Plastic Green Head sai edellisten albumien tavoin pääasiassa hyviä arvosteluja alan julkaisuissa mutta jakoi mielipiteitä Troublen laajaksi kehittyneen ihailijakunnan keskuudessa.
Trouble teki klubikiertueen Saksan ja Hollannin poikki. Keskinäisten erimielisyyksien vuoksi yhtye hajosi kesken Plastic Green Head-kiertueen vuonna 1996. Sen jälkeen Eric Wagner perusti yhtyeen Lid, ja Bruce Franklin aloitti King’s X -yhtyeen Doug Pinnickin kanssa musiikkihankkeen Supershine, jolla on levytyssopimus Metal Blade Recordsin kanssa.
Vuosien varrella Trouble soitti yksittäisiä konsertteja laulaja Kyle Thomasin (Exhorder, Floodgate) kanssa. Yhtye myös esiintyi Stoner Hands of Doom -festivaaleilla Washington DC:ssä Kyle laulajanaan. Saksalainen metallimusiikin aikakauslehti Rock Hard kirjoitti samoihin aikoihin, että Trouble olisi menossa studioon äänittämään albumin nimeltä Seven, mitä ei kuitenkaan tapahtunut. Vuoden 1999 jälkeen yhtye oli virallisesti hajonnut.
Uudelleenperustaminen (2002)
thumb|Chuck Robinson Jalometallissa 2008
Muutamaa vuotta myöhemmin Dave Grohl otti yhteyttä Eric Wagneriin ja pyysi tätä laulamaan Probot-hankkeensa kappaleella "My Tortured Soul". Wagner äänitti laulut kappaleelle vaikkei henkilökohtaisesti tavannut Grohlia. Hankkeeseen osallistuminen kuitenkin palautti Wagnerin innostuksen musiikkiin, ja hän otti pian yhteyttä vanhoihin yhtyetovereihinsa Bruce Frankliniin, Rick Wartelliin ja Jeff "Oly" Olseniin. Basistiksi liittyi yhtyeen vanha roudari Chuck Robinson, joka oli oppinut soittamaan bassoa Troublen kiertueilla. Trouble oli taas koossa, ja alkajaisiksi se esiintyi Tukholmassa virkaveljensä Candlemassin kanssa. Tapahtumasta kuvattiin live-dvd, jolle Trouble alkoi etsiä julkaisijaa. Yhtye alkoi myös kirjoittaa uutta musiikkia.
2. huhtikuuta 2005 nimialbumilla ja Manic Frustrationilla soittanut rumpali Barry Stern menehtyi lonkkaleikkauksen lisävaikeuksiin. Tapauksesta kerrottiin melko laajasti. .
Trouble on comeback-esiintymisensä jälkeen soittanut yksittäisiä konsertteja Chicagon alueen klubeilla ja ollut pääesiintyjänä yhdysvaltalaisilla metallifestivaaleilla työstäessään uutta albumia.
Escapi Musicin levytyssopimus (2006–)
Vuonna 2006 Trouble sai purettua sopimuksensa Century Media Recordsin kanssa ja allekirjoitti levytyssopimuksen Escapi Musicin kanssa, joka julkaisi yhtyeen live-dvd:n Live in Stockholm. Yhtye esiintyi Saksassa, Alankomaissa sekä Yhdysvalloissa.
Vuonna 2006 yhtye äänitti uuden albumin Simple Mind Condition, joka päätettiin julkaista 3. maaliskuuta 2007. Tyyliltään albumi on suoraa jatkumoa Plastic Green Headille: Simple Mind Condition ei ole doom metalia vaan perinteistä heavy metalia psykedeelisen rockin vaikutteilla. Myös Troublen aikoja sitten loppuunmyydyt albumit Psalm 9 ja The Skull masteroitiin uudelleen ja julkaistiin lisä-dvd:en kera loppuvuodesta 2006. Albumin Plastic Green Head uusintajulkaisupäiväksi päätettiin 20. helmikuuta 2007. Uuden albumin julkaisua tukeakseen yhtye teki vuonna kiertueet Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Uusi laulaja ja 8. albumi (2008-)
thumb|Kory Clarke
Eric Wagner erosi yhtyeestä keväällä 2008 yksimielisellä päätöksellä, ja hänen tilalleensa tuli Kory Clarke Warrior Soul -yhtyeestä. Jeff Olson ilmoitti eroavansa yhtyeestä kesällä 2008. Hänen tilalleen tuli Wet Animal -yhtyeen Mark Lira. . Trouble esiintyi 16. elokuuta 2008 Suomessa Oulun Jalometalli Festival -tapahtumassa.
Kitaristi Rick Wartell kertoi syyskuussa 2008 Rock N Roll Experience -lehdelle, että Trouble on kirjoittanut uudelle albumille "8 tai 9 uutta kappaletta" ja että yhtye aloittaisi äänitykset kiertueen jälkeen. Kysyttäessä albumin musikaalisesta tyylisuunnasta Wartell sanoi: "Tiedän, että ihmiset ovat sanoneet näin miljoon kertaa, ja tiedän, että olette kuulleet tämän miljoona kertaa, mutta se on aika v raskas, sanotaan näin! Bruce Franklinin ja minun kirjoittama musiikki muuttuu koko ajan raskaammaksi... siitä tulee raskaampaa, ja tahdomme Koryn lisäävän tyyliään siihen, mitä teemme. Siinä kaikki mitä oikeastaan tahdomme tältä."
Marianne Faithfull
Marianne Evelyn Gabriel Faithfull (s. 29. joulukuuta 1946 Hampstead, Lontoo) on englantilainen rock-laulaja ja näyttelijä.
Trouble (yhtye)
Uusi laulaja ja 8. albumi (2008-)
Uuden albumin nimeksi Trouble ilmoitti keväällä 2009 alustavasti The Dark Riff. Samalla yhtye kertoi palaavansa 1980-luvun puolivälin tyyliseen doom metaliin. Elokuussa 2009 yhtye esiintyi Wacken Open Airissa, Saksassa. Syyskuussa 2010 yhtye ilmoitti aikeistaan mennä studioon, tehneensä alustavia äänitteitä ja muutenkin tehneensä valmisteluja mahdollisimman hyvä Trouble-albumin eteen.
Marianne Faithfull
Elämä ja musiikkiura
Faithfull syntyi Lontoon Hampsteadissa yläluokkaiseen perheeseen. Isä, majuri Robert Glynn Faithfull, oli brittiläinen tiedustelu-upseeri ja toimi myös Italian kirjallisuuden professorina Lontoon yliopistossa. Äiti oli itävaltalais-unkarilaista aatelissukua, nimeltään Eva von Sacher-Masoch.
Trouble (yhtye)
Musiikki ja imago
Troublen musiikki on perinteistä doom metalia, vaikka yhtyeen myöhempi tuotanto esittelee enemmän aineksia stoner rockista ja psykedeelisestä rockista. Eräät kriitikot kirjoittavat, että yhtyeen musiikki oli retroa – harrasti vanhoja muoteja – jo ennen kuin termiä edes tunnettiin, sillä Troublen musiikki sekoitti 1970-luvun rockia metalliinsa. Yhtyeen musiikki vaihtelee hitaasta keskitahtiseen, mutta se oli hitainta metallia, jota kirjoitettiin aikana, jolloin NWOBHM ja thrash metal -yhtyeet soittivat koko ajan nopeampaa ja nopeampaa. Yleisesti ottaen Troublen kappaleet kulkevat yhtä nopeasti, kuin Black Sabbathin hitaimmat kappaleet kuten "Iron Man", "Lord of this World" ja "Into the Void". Siinä missä Iron Maidenin ja Saxonin hitaimmat kappaleet tapaavat kallistua balladien suuntaan, kaikki kappaleet The Skull -albumilla ovat yhtä raskaita kuin hitaita, tuotettuna omaleimaisella, rouhealla säröllä sekä melodisilla, yhtenäisilla – enemmän kuin yltäkylläisillä tai mahtailevilla – kitarasooloilla. Troublea voisi parhaiten kuvailla sanoen, että se yhdistää Black Sabbathin riffit ja tempot NWOBHM -yhtyeiden, kuten Iron Maidenin ja Judas Priestin kaksoiskitarahyökkäyksiin. Kahdella ensimmäisellä albumilla sekä satunnaisesti muilla albumeilla kitaratyöskentely maalaa eeppisiä ja uhkaavia maisemia, minkä vuoksi yhtyeen musiikkia on kuvailtu "majesteettiseksi doom-saarnaukseksi". Troublen äänimaailma on yleisesti ottaen kuiva ja raskas, ja tehokeinoja kuten kaikua on käytetty säästeliäästi. Aikansa muista metallimuusikoista poiketen Troublen jäsenillä olivat repaleiset farkut, tiukat t-paidat, hapsut ja pyöreät aurinkolasit - hippiliikkeen tyypillistä pukeutumistyyliä. .
Marianne Faithfull
Elämä ja musiikkiura
Faithfullin musiikkiura alkoi vuonna 1964, kun hänen versionsa Mick Jaggerin ja Keith Richardsin laulusta "As Tears Go By" julkaistiin singlenä (jo ennen kuin Rolling Stones levytti versionsa). Hänen muita hittejään olivat muun muassa "This Little Bird" ja "Summer Night" 1960-luvun puolivälissä sekä "Sister Morphine" vuonna 1969. Faithfull seurusteli Mick Jaggerin kanssa 1960-luvun loppuun saakka. Suhteen päätyttyä hän lopetti levytysuransa ja ajautui huumekierteeseen.
Trouble (yhtye)
Musiikki ja imago
Eric Wagnerin sanoitukset käsittelevät erilaisia aiheita mutta varsinkin varhaiset albumit tunnetaan raamatullisista viittauksistaan, koska ne olivat 1980-luvulla harvinaisia metallimusiikissa. Joissain kappaleissa on suoria lainauksia Raamatusta, ja ovat yleisilmeestään synkeitä, alakuloisia ja masentuneita. Tietyt kappaleet ovat kantaa ottavia, kuten "Bastards Will Pay" (Psalm 9), joka arvostelee päättäjien ulkokultaisuutta ja ristiriitaista käytöstä ("You tell us not to steal/ You tell us not to kill/ Then you tell us to fight for your country/ That's tell us to die"). Wagner tyypillisesti sävyttää sanoituksensa hippiliikkeen "rauhaa ja rakkautta"-aatteilla sekä melankolialla, ja Manic Frustration -albumista eteenpäin sanoitukset ovat käsitelleet huumausaineiden aiheuttamia harhoja. Esimerkiksi mainitulta albumilta kappaleet "Hello Strawberry Skies" ja "Mr. White".
Marianne Faithfull
Elämä ja musiikkiura
Paluu vuoden 1979 albumilla Broken English oli kaupallinen menestys ja esitteli uuden rohkeamman ja särmikkäämmän Faithfullin. Hänen äänensä oli karhea ja oktaavia matalampi kuin 1960-luvun puolivälissä, ja hän oli alkanut kirjoittaa omia laulujaan. 1980-luvulla julkaistuista albumeista Strange Weatheria (1987) on pidetty merkittävimpänä. Se sisältää lauluja useiden vuosikymmenten ajalta sekä klassikoita että tuoreita sävellyksiä.
Trouble (yhtye)
Vastaanotto
Ongelmat Metal Bladen ja Def Americanin kanssa aiheuttivat sen, että Trouble ei saavuttanut kaupallista menestystä. Yhtyeen musiikkivideoita on näytetty Music Televisionilla sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa, mutta vain Manic Frustration on myynyt lähemmäs 100 000 kopiota, ollen yhtyeen menestynein albumi. Troublen todelliset aikaansaannokset piilevät muualla kuin kaupallisessa menestyksessä: All Music Guide kirjoittaa yhtyeestä, että "Troublen saavutukset kuitenkin pelastivat metallimusiikin alkuperäisen kaavan väärinkäytöltä ja kaiversi sen graniittiin, jotta kaikki myöhempien sukupolvien doom metal -yhtyeet voisivat jatkaa sen tutkimista."
Marianne Faithfull
Elämä ja musiikkiura
Marianne Faithfull lauloi taustalla Metallican Reload-albumin kappaleella ”The Memory Remains” vuonna 1997. Hän esiintyy myös kappaleen musiikkivideolla.
Trouble (yhtye)
Vastaanotto
Troublen kaksi ensimmäistä albumia ovat maineikkaita ja arvostettuja metallipiireissä. Kolmatta albumia, Run to the Light, pidettiin kuitenkin "pettymyksenä". Asiat muuttuivat, kun yhtye kiinnitettiin Def Americanille: Rick Rubin auttoi yhtyettä muokkaamaan tyyliään yhtenäisemmäksi. Vuoden 1990 nimialbumi sai All Music Guiden mukaan "suurenmoisia arvosteluja kaikissa merkittävissä metallimusiikin aikauslehdissä" ja psykedeelinen Manic Frustration oli "kriitikoiden ylistämä, kulttihurmosta aikaan saanut metallimusiikin mestariteos". Vuoden 1995 Plastic Green Head sai hyviä arvosteluja, ja "albumin kappaleet myös tihkuivat käsinkosketeltavaa tunnetta hienovaraisesta vahvuudesta". Troublea ei kuitenkaan pidetty yleisesti erityisen omaperäisenä yhtyeenä, ja se on jäänyt selkeän esikuvansa varjoon: jotkut kriitikot luonnehtivat Troublea lähinnä "köyhän miehen Black Sabbathiksi". Kaikesta huolimatta Troublen vaikutus metallimusiikkiin on kiistaton.
Marianne Faithfull
Elämä ja musiikkiura
Hänen musiikkiuransa jatkui 2002 albumilla Kissin' Time sekä 2004 albumilla Before the Poison, joka on tehty yhteistyössä PJ Harveyn ja Nick Caven kanssa. Vuonna 2007 hän esiintyi Patrick Wolfin levyllä The Magic Position, jolla hän lauloi dueton Patrickin kanssa kappaleessa ”Magpie”. Faithfull ja Hal Willner tekivät kaksi levyä yhdessä 2008 ja 2011.
Kesällä 2006 Faithfullilla todettiin rintasyöpä ja suunniteltua konserttikiertuetta jouduttiin lykkäämään. Vuonna 2007 Faithfull kiersi Eurooppaa Songs of innocence and Experience -kiertueella.
Vuonna 2020 Faithfull oli kolme viikkoa sairaalassa koronaviruksen takia ja julkaisi sen jälkeen 21. sooloalbuminsa.
Teatteri, elokuvat, televisio ja kirjat
Ellei Faithfullia olisi löydetty musiikkibisnekseen opintojen alkuvaiheessa, hän olisi opiskellut näyttelijäksi, hän kertoi haastattelussa vuonna 2007.
Vuonna 1967 Faithfull sanoi Michael Winnerin elokuvassa I'll Never Forget What's 'is Name sanan ”fuck”. Tätä väitetään ensimmäiseksi kerraksi, kun tuo kirosana on lausuttu valtavirtaelokuvassa.
Vuonna 1969 hän näytteli teatterissa Ofeliaa Tony Richardsonin ohjaamassa versiossa Shakespearen Hamletista. Siitä tehtiin myös elokuvaversio.
Elokuvassa Irina Palm (2007) Faithfull esittää isoäitiä, joka ryhtyy seksityöntekijäksi rahoittaakseen lapsenlapsensa sairaalakulut. Hän oli roolista Eurooppalaisen elokuvapalkinnon ehdokkaana.
Hänet on myös nähty Todella upeeta -sarjassa vierailevana tähtenä 1996–2001 (jaksot Last Shout 1 & 2, Donkey). Hän esitti Jumalaa ja toinen Rolling Stones -tyttö Anita Pallenberg oli piru.
Vuonna 1994 häneltä julkaistiin omaelämäkerta Faithfull (julkaistu Suomessa nimellä Elämäni rock'n'roll). Kaksi seuraavaa ilmestyivät vuosina 2008 ja 2014.
Kadonneen valkoisen naisen syndrooma
Yhdysvalloissa on tutkittu, että media tahtoo keskittyä ”neitoihin hädässä”, usein juuri nuoriin valkoisiin naisiin. Yhdysvalloissa esimerkkinä on käytetty Irakin sotaa, jossa yhdysvaltalainen sotilaspartio joutui väijytykseen. Partiossa oli kolme naispuolista sotilasta, Jessica Lynch, Shoshana Johnson ja Lori Piestewa. Heistä Lynch oli valkoihoinen ja vaaleahiuksinen, Johnson tummaihoinen yksinhuoltajaäiti ja Piestewalla oli hopi-intiaanien sukujuuret. Piestewa kuoli väijytykseen, kun taas Lynch ja Johnson otettiin sotavangeiksi. Kun heidät lopulta vapautettiin, media kohdisti huomionsa valkoihoiseen Lynchiin, ei tummaihoiseen Johnsoniin tai partion miehiin. Lynch kertoi myöhemmin hämmästelleensä, miksi hänestä tehtiin mediassa sankari ja muut unohdettiin lähes täysin.
Tapauksia
Seuraavien tapauksien yhteydessä on puhuttu kadonneen valkoisen naisen syndroomasta:
Madrid (itsehallintoalue)
Madrid on itsehallintoalue ja maakunta Espanjassa.
Tsade
thumb|110px|Tsade sofit
Madrid (itsehallintoalue)
Madrid sijaitsee maan keskustasangolla, Kastilia ja Leónin ja Kastilia- La Manchan itsehallintoalueiden välissä. Alueen pinta-ala on 8 027 neliökilometriä ja väkiluku 6 507 184 vuonna 2017. Yli puolet väestöstä asuu itsehallintoalueen ja koko Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Muita suuria kaupunkeja ovat muun muassa Alcalá de Henares, Móstoles, Fuenlabrada, Leganés, Getafe ja Aranjuez. Kaikkiaan alueella on 179 kuntaa.
Tsade
Tsade (myös ṣade, tzade tai tsadi) on monen seemiläisen kielen aakkoston 18. kirjain. Se sisältyy muun muassa heprealaiseen, foinikialaiseen, aramealaiseen ja arabialaiseen kirjaimistoon (ṣād, ص). Se on ehkä kyrillisen Ц:n edeltäjä. Kirjaimen nimi tulee mahdollisesti onkea tarkoittavasta sanasta.
Branchiostegus auratus
Branchiostegus auratus on Branchiostegus-sukuun ja torpedoahventen heimoon (Malacanthidae) kuuluva eläinlaji. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Kishinouye vuonna 1907. Sillä ei ole alalajeja.
Madrid (itsehallintoalue)
Historia
Madrid oli ennen osa historiallista Uutta-Kastiliaa (Castilla la Nueva), mutta siitä tehtiin oma itsehallintoalueensa itsehallintojärjestelmän astuessa voimaan 1. maaliskuuta 1983. Muut Uuden-Kastilian maakunnat muodostavat nykyään Kastilia- La Manchan itsehallintoalueen.
Seutukunnat
Toisin kuin useimmat Espanjan itsehallintoalueista, Madrid muodostuu vain yhdestä maakunnasta. Maakunta jakautuu edelleen 11 piirikuntaan (comarca):
Nähtävyydet
Pääkaupungin lisäksi maakunnassa on useita muitakin nähtävyyksiä:
Urheilu
San Sebastián de los Reyesin kunnassa sijaitsevalla Jaraman moottoriradalla ajettiin Formula 1 -sarjan Espanjan GP:tä vuosina 1968, 1970, 1972, 1974, 1976–1979 ja 1981.
Djibo Bakary
Djibo Bakary (1922 Soudouré – 16. huhtikuuta 1998 Niamey) oli nigeriläinen poliitikko.
Bakary syntyi kyläpäällikön perheeseen Niameyn länsipuolella. Hän oli Nigerin presidentin Hamani Diorin sukulainen ja etniseltä taustaltaan djerma.
Bakary vietiin lapsena Tahouaan, jossa hän kävi koulua ja oppi hausan kielen. Pakkotyöhön tuomitun isän näkeminen herätti pojan poliittisen tietoisuuden. Vuonna 1941 Bakary valmistui William Ponty -koulusta Senegalissa. Palattuaan kotimaahansa hän työskenteli opettajana Niameyssa ja Birni N’Konnissa. Saatuaan vuonna 1945 siirron Agadeziin Bakary alkoi vastustaa siirtomaahallinnon pakkotyötä ja ruumiinrangaistuksia. Vuonna 1946 hän perusti Zinderissä Nigerin edistyspuolueen paikallisjärjestön.
Vuonna 1947 Bakarysta tuli edistyspuolueen pääsihteeri. Vuonna 1951 hän joutui eroamaan puolueesta kannatettuaan yhteistyötä Ranskan kommunistien kanssa. Bakary osallistui ammattiyhdistystoimintaan ja hänet valittiin kommunistien edustajana Ranskan talous- ja sosiaalineuvostoon. Vuonna 1953 Bakary ja Abdoulaye Mamani järjestivät Nigerin ensimmäisen laajan työtaistelun.
Vuonna 1954 Bakary liittyi Nigerin demokraattiseen liittoon, joka sittemmin tuli tunnetuksi Sawaba-puolueena. Puolueen ideologiana oli marxilaisvaikutteinen nationalismi, joka vastusti siirtomaavaltaa ja siitä hyötynyttä paikallista eliittiä. Bakary käytti hyväkseen etnistä taustaansa hausaa puhuvana djermana, jota monet pitivät songhaina, ja teki kompromisseja perinteisten päällikköjen ja edistyspuolueen kanssa. Vuonna 1956 hänet valittiin Niameyn ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi ja maaliskuun 1957 vaalien jälkeen autonomisen Nigerin pääministeriksi. Vuoden 1958 perustuslakiäänestyksessä Bakary kannatti eroa Ranskan yhteisöstä, mikä johti hänen syrjäyttämiseensä, edistyspuolueen valtaannousuun ja Sawaban toiminnan kieltämiseen.
Syksyllä 1959 Bakary joutui lähtemään maanpakoon Maliin, jossa hän järjesteli Sawaban sissiliikettä ja nigeriläisten opiskelua kommunistimaissa. Hän matkusteli ulkomailla ja muutti vuonna 1962 murhayritysten pelossa Ghanaan. Vuonna 1964 Sawaba käynnisti Nigerissä sissisodan, joka päättyi presidentti Hamani Diorin epäonnistuneeseen murhayritykseen huhtikuussa 1965. Kwame Nkrumahin menetettyä valtansa Ghanassa Bakary pakeni ulkomaille ja asettui perheensä kanssa Guineaan. Yritykset sissisodan jatkamiseksi päättyivät vuonna 1969.
Bakary palasi Nigeriin vuoden 1974 sotilasvallankaappauksen ja Sawaban kannattajien vapauttamisen jälkeen. Seuraavana vuonna sotilasjuntan johtaja Seyni Kountché pidätti hänet tovereineen. Bakary istui vangittuna N’Guigmissa ja Agadezissa ja sittemmin kotiarestissa Niameyssa. Kotiaresti päättyi virallisesti vuonna 1984, mutta Bakaryn poliittinen valvonta jatkui Seyni Kountchén kuolemaan asti vuonna 1987.
Nigerin siirryttyä monipuoluejärjestelmään Bakary yritti paluuta politiikkaan, mutta hävisi vuoden 1993 vaaleissa. Monet hänen entisistä kannattajistaan syyttivät häntä vuosien 1964–1965 epäonnistuneesta sissisodasta ja sitä seuranneista kostotoimista. Bakary teki sovinnon Hamani Diorin kanssa ja hänen muistelmansa kertovat ainoastaan ajasta ennen Sawaban sissisotaa ja presidentin murhayritystä. Hänet haudattiin virallisin menoin kotikyläänsä Soudouréen.
Ashikaga Takauji
thumb|210px|Ashikaga Takaujin hauta Ashikaga Takauji (, 1305–1358) oli Japanin Ashikaga-shōgunaatin perustaja sekä sen ensimmäinen shōgun. Hänen hallituskautensa alkoi vuonna 1338 (aloittaen niin sanotun Ashikaga-ajanjakson ks. Muromachi-kausi), ja päättyi hänen kuolemaansa 1358. Hän oli Seiwa Genji -sukulinjan samuraitten jälkeläinen.
Takauji oli Kamakura-shōgunaatin kenraali. Hänet lähetettiin Kiotoon vuonna 1333 vaientamaan 1331 alkanutta kapinaa. Petyttyään ajan mittaan hallitsevaan shōgunaattiin, hän liittoutui karkotetun keisari Go-Daigon ja Kusunoki Masashigen kanssa ja valloitti Kioton. Pian tämän jälkeen Nitta Yoshisada hyökkäsi Kamakuran kimppuun palauttaen Go-Daigon de facto -hallitsijaksi. Go-Daigo aloitti niin sanotun Kemmu-restauraation.
Hōjō Tokiyuki tarttui mahdollisuuteen ja aloitti Nakasendai-kapinan palauttaakseen shōgunaatin Kamakuraan. Takauji kuitenkin sammutti kapinan, mutta valloitti Kamakuran itselleen. Takauji vaati itselleen shogunin arvonimeä, ja jakoi paikalliset maat seuraajilleen ilman keisarin lupaa. Kaikesta huolimatta Takauji vakuutti uskollisuuttaan keisarille, mutta Go-Daigo lähetti tästä huolimatta Nitta Yoshisadan vangitsemaan Takaujin.
Takauji kohtasi Yoshisadan Hakone Take no Shitan taistelussa ja marssi Kiotoon. Hän valloitti sen vain tullakseen ajetuksi sieltä pois Kyūshūhun Yoshisadan ja Masashigen uudelleenjärjestäytyneiden joukkojen voimin. Kyūshūssa Takuji liittoutui paikallisten heimojen kanssa ja marssi uudestaan Kiotoon. Tällä kertaa hän voitti Yoshisadan ja Masashigen, sai Kioton vallattua, ja nosti uudeksi vasta alkunsa saaneen pohjoisen hovin keisariksi Kōmyōn aloittaen noin kuusikymmentä vuotta kestäneen Nanboku-chō-kauden.
Takaujin pojanpoika Ashikaga Yoshimitsu yhdisti pohjoisen ja eteläisen hovin 1392.
Stereophonics
thumb|right|Stereophonics esiintymässä vuonna 2007. Stereophonics on brittiläinen kevyttä rockia soittava yhtye. Kelly Jones, Richard Jones (ei sukua Kellylle) ja Stuart Cable varttuivat yhdessä kotikaupungissaan Cwmamanissa, Etelä-Walesissa. Trio aloitti kirjoittamisen ja esiintymisen yhdessä vuonna 1992 teini-ikäisenä coverbändinä. Yhtyeen nimeä Tragic Love Company innoittivat heidän lempiyhtyeensä Tragically Hip, Mother Love Bone ja Bad Company. Myöhemmin yhtye vaihtoi nimensä Stereophonicsiksi. Joulukuussa 2004 rumpali Stuart Cable vaihtui argentiinalaiseen Javier Weyleriin. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Dakota”, ”Madame Helga”, ”Hurry Up And Wait” ja ”Pedalpusher”.
Vårt land
Vårt land tarkoittaa seuraavia asioita:
Lucas Cranach vanhempi
thumb|Lucas Cranach vanhempi 77-vuotiaana vuonna 1550. Lucas Cranach vanhempi (1472 Kronach–16. lokakuuta 1553 Weimar) oli saksalainen renessanssiajan taidemaalari ja graafikko.
Elämäkerta
Kronikoitsija Matthias Gunderam kirjoitti vuonna 1556, että Cranach syntyi 14. lokakuuta 1472 Kronachissa. Cranachin tarkkaa syntymäaikaa koskevia asiakirjoja kuitenkaan ei ole olemassa. Cranachin isä oli varakas kronachilainen taiteilija Hans Maler. Cranachin äiti Barbara Maler oli omaa sukua Hübner. Cranachilla oli vähintään kuusi sisarta ja kaksi veljeä. Cranach sai taidemaalarinoppinsa isältään.
Cranach asui Wienissä vuosina 1501–1504, liikkui humanistipiireissä ja maalasi tiedemiesten muotokuvia sekä raamatullisia aiheita kuten teoksen Lepo pakomatkalla Egyptiin. Wienissä ollessaan Cranach alkoi allekirjoittaa maalauksiaan Lucas Cranach ("Lucas Kronachista").
Vuonna 1504 Cranach kutsuttiin vaaliruhtinas Fredrik Viisaan hovimaalariksi Wittenbergiin. Hänen edeltäjänään toimi Jacopo de 'Barbari. Alussa Wittenbergin linnassa toiminut maalari teki vaaliruhtinaiden (Fredrik Viisas, Juhana Horjumaton ja Juhana Fredrik Jalomielinen) tilauksesta maalauksia kirkkoihin ja linnoihin, koristeli kirjoja, teki kultauksia ja suunnitteli juhlakoristeita ja maalasi jopa seiniä.