cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Grafton (1771)
Valmistus
Alus tilattiin 22. lokakuuta 1767 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Adam Hayes. Köli laskettiin 1. heinäkuuta 1768. Alus laskettiin vesille 26. syyskuuta 1771 ja valmistui 22. joulukuuta, jolloin valmistuskustannukset olivat 35 494 puntaa 18 shillinkiä ja kahdeksan pennyä sisältäen varustamisen.
Palvelus
Alus osallistui 1779 Grenadan taisteluun ja seuraavana vuonna Martiniquen taisteluun.
Alus lähti 18. tammikuuta 1783 Itä-Intiaan, mutta se palasi liikuntakyvyttömänä takaisin. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1783. Alus oli 1783–1806 Portsmouthin reservissä, missä se Amiraliteetin 12. joulukuuta 1791 antaman päätöksen mukaisesti muutettiin tammikuusta maaliskuuhun 1792 vastaanottoalukseksi. Alus oli Plymouthin reservissä 1807–1815 ja romutettiin Portsmouthissa toukokuussa 1816.
HMS Cyclamen (M82)
HMS Cyclamen (viirinumero M82) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Aberdeenista J. Lewis and Sonsilta, missä köli laskettiin 30. marraskuuta 1939 telakkanumerolla 150. Alus laskettiin vesille 20. kesäkuuta 1940 ja valmistui 30. syyskuuta.
Palvelus
Alus myytiin 1948 Leithiin The South Georgia Company/Christian Salvesenille, joka nimesi sen Southern Briariksi. Alus muutettiin 1949 valaanpyyntialukseksi Grangemouth Dockyard Companyllä ja se myytiin Salvesenille Norjaan. Aluksen viimeinen pyyntikausi oli 1962-1963, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Melsonvikissä. Alus myytiin vuonna 1966 romutettavaksi Belgiaan. Se haaksirikkoutui 18. joulukuuta 1966 hinausvaijerin katkettua Tanskan rannikolla Thorsmindessä Jyllannissa, kun sitä oltiin hinaamassa romutettavaksi Ghentiin Belgiaan.
Yhteispalvelu
Yhteispalvelu on tapa tarjota julkishallinnon ja muita palveluja keskitetysti yhdestä paikasta, yhteispalvelupalvelupisteestä. Yhteispalvelupisteestä saa aina vähintään kahden eri viranomaisen palveluja.
Yhteispalvelu perustuu lakiin (223/2007). Kyse on viranomaisten avustavista asiakaspalveluista. Palvelu sisältää muun muassa asiakirjojen vastaanottamista ja luovuttamista, asioiden vireillepanoon ja käsittelyyn liittyvää neuvontaa sekä sähköisten palvelujen käytön tukemista. Palvelupisteessä asiakas saa vireille yleisimmät julkishallinnon asiakaspalvelut. Yhteispalvelulla pyritään turvaamaan palvelut niin harvaan asutulla seuduilla kuin taajamissakin.
Keskeiset toimijat yhteispalvelussa ovat kunta, Kela, poliisi, maistraatti, työ- ja elinkeinohallinto sekä verohallinto. Toimijat ja palveluvalikoima vaihtelevat paikallisesti.
Järjestöt, esimerkiksi sosiaali- ja terveysjärjestöt, voivat toimia kumppaneina yhteispalvelupisteessä. Ne voivat esimerkiksi tiedottaa toiminnastaan, tarjota ohjausta ja neuvontaa päivystysluontoisesti tai ajanvarauksella sekä järjestää infotilaisuuksia ja tapahtumia, mikäli yhteispalvelupisteen tilat mahdollistavat sen.
Viranomaiset suosittelevat (VM046:00/2008), että järjestöjen ja muiden paikallisten yhteisöjen kanssa kannattaa tehdä yhteistyötä yhteispalvelupisteissä. Julkisen hallinnon asiakaspalvelutehtäviä voivat hoitaa kuitenkin vain viranomaiset.
Työllistymistä edistävä monialainen yhteispalvelu on yhteistoimintamalli, jossa TE-toimisto, kunta ja Kela yhdessä arvioivat työttömien palvelutarpeet, suunnittelevat heille työllistymisen kannalta tarkoituksenmukaiset palvelukokonaisuudet sekä vastaavat työllistymisprosessiin etenemisestä ja seurannasta
Aiheesta muualla
Yhteispalvelu
Kuntaliitto - alueet ja elinkeinot
Malta olympialaisissa
Malta osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Amsterdamissa 1928, ja on ollut siitä lähtien mukana kaikissa kesäolympialaisissa lukuun ottamatta vuosien 1932, 1952, 1956, 1964 ja 1976 kisoja. Talviolympialaisiin maa osallistui ensimmäisen kerran Sotšissa 2014.
Malta ei ole saavuttanut yhtään olympiamitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon, ovat yltäneet miesten vesipallojoukkue, joka oli viides Amsterdamissa 1928 ja ampuja William Chetcuti, kahdeksas miesten kaksoistrapissa Pekingissä 2008.
Jani Keinänen
Jani Keinänen (s. 23. maaliskuuta 1976 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen keskushyökkääjä. Hän toimi vuosina 2018-2019 Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen päävalmentajana. Sopimus purettiin tammikuussa 2019, Peliittojen ollessa kymmenentenä sarjataulukossa. Keinänen pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 610 runkosarjaottelua tehopistein 90+128=218 ja keräten 304 jäähyminuuttia sekä 60 playoff-ottelua tehopistein 4+13=17 ja keräten 44 jäähyminuuttia. Hänet tunnettiin puolustavan sentterin roolistaan. Jatkoaika.com -verkkolehden mukaan Keinäsen vahvuuksiin kuului tasaisuus, pelinlukutaidot, syöttäminen, maalintekotaidot ja johtajuus. Hän pelasi urallaan myös Tanskassa.
Malta olympialaisissa
Maltan olympiakomitea on perustettu vuonna 1928.
Jani Keinänen
Pelaajaura
Keinänen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän debytoi HPK:n SM-liigajoukkueessa kaudella 1995–1996. Keinänen pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin seuran A-nuorissa, joita hän oli kauden päätteeksi nostamassa I-divisioonasta SM-sarjaan. Kaudella 1996–1997 Keinänen sijoittui tehoilla 21+31=52 koko A-nuorten SM-liigan pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri ja serkku Toni Saarinen. Hän voitti HPK:n A-nuorten nousijajoukkueessa kauden päätteeksi SM-hopeaa. Keinänen pelasi samalla kaudella myös SM-liigassa 18 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Ensimmäiselle kokonaisella SM-liigakaudellaan 1997–1998 Keinänen teki 48 runkosarjaottelussa tehot 3+1=4 ja edusti HPK:ta myös kahdeksan ottelun verran EHL:ssä tehopistein 1+1=2. Kausi 1998–1999 päättyi SM-pronssiin. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi SM-liigan nousijajoukkue Pelicansiin. Kaudella 2000–2001 Keinänen nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudella 2002–2003 hän oli Pelicansin paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 12+15=27. Kaudella 2003–2004 Keinänen ehti tehdä 44 runkosarjaottelussa tehot 9+15=24, joilla hän oli kauden päätyttyäkin Pelicansin kolmanneksi paras pistemies sekä paras syöttäjä Jari Kauppilan kanssa. Siirtorajan kynnyksellä, tammikuun 2004 lopulla Keinänen palasi kasvattajaseuraansa HPK:hon vaihdossa Harri Suutariseen ja Olli Korkeavuoreen. Yhteensä hän teki kauden aikana tehot 13+22=35, jotka ovat Keinäsen yhden kauden piste-ennätys SM-liigassa. Huhtikuussa 2004 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa.
Kaudeksi 2004–2005 Keinänen nimettiin HPK:n kapteeniksi. Hän ei lunastanut häneen kohdistuneita odotuksia, mutta Keinänen onnistui kuitenkin tutussa puolustavan sentterin roolissaan. Hän ei onnistunut syyskaudella kertaakaan maalinteossa, vaan avasi maalihanansa vasta loppukaudesta, jolloin Keinänen teki seitsemän osumaa. Hän johdatti HPK:n kauden päätteeksi SM-pronssiin. Maaliskuussa Keinänen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Hän jatkoi kaudella 2005–2006 HPK:n varakapteenina ja pelasi lähinnä kolmosketjun roolissa. Keinänen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Hänen huhuttiin siirtyneen seuraavaksi kaudeksi Ruotsiin, mutta Keinänen halusi kuitenkin jatkaa uraansa Suomessa ja hän teki HPK:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen toukokuussa 2006. Kausi 2006–2007 päättyi SM-pronssiin.
Keinänen siirtyi kaudeksi 2007–2008 ensimmäisen kerran ulkomaille tehtyään sopimuksen Tanskan AL-Bank Ligaenissa pelanneen Herning Blue Foxin kanssa. Hän kuului Tanskan-mestaruuden voittaneen joukkueen avainpelaajiin ja sijoittui tehoilla 10+18=28 koko kevään 2008 pudotuspelien pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Blaine Down. Kaudeksi 2008–2009 Keinänen palasi Suomeen ja aloitti kauden toistaiseksi voimassa olleella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Kiekossa. Vain kolmen siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi kuukauden mittaisen koeajan kautta Tampereen Ilvekseen paikkaamaan Lauri Tukosen ja Sami Torkin loukkaantumisia.
Kaudeksi 2010–2011 Keinänen siirtyi KooKoohon, jonka varakapteeni hänestä tuli. Keinäsen kauso päättyi Mestis-pronssiin. Kaudeksi 2011–2012 hän palasi taas Heinolaan. Keinänen oli Niko Forsströmin ohella HeKistä Peliitat-nimeen palanneen joukkueen ensimmäinen hankinta uusvanhan nimen alla hänen tehtyä vuoden mittaisen sopimuksen huhtikuussa 2011. Keinäsestä tuli joukkueen varakapteeni ja hän voitti Peliittojen sisäisen pistepörssin tehoilla 6+18=24. Keinänen oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä myös kevään 2013 karsintasarjassa tehoilla 1+8=9. Kaudella 2012–2013 hän nousi Peliittojen kapteeniksi. Keinänen voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+29=35, kuten myös kevään 2013 pudotuspeleissä tehoilla 1+3=4.
Valmentajaura
Keinänen siirtyi kaudeksi 2014–2015 Viron A-maajoukkueen apuvalmentajaksi Jussi Tupamäen johtamaan valmennustiimiin. Joukkue nousi vuoden 2015 IB-divisioonan turnaukseen edellisenä vuonna IIA-divisioonasta. Viro onnistui säilyttämään sarjapaikkansa sijoittuen viidenneksi. Kaudeksi 2016–2017 Keinänen nimettiin Heinolan Peliittojen apuvalmentajaksi Marko Tuomaisen johtamaan valmennustiimiin. Joukkueen kausi päättyi puolivälieriin. Kaudella 2017–2018 hän jatkaa Peliittojen apuvalmentajana päävalmentajaksi nostetun edellisen kauden toisen apuvalmentajan, Santeri Heiskasen alaisuudessa. Runkosarjan lopulla, maaliskuussa 2018 Keinänen nostettiin joukkueen päävalmentajaksi, kun Peliitat erotti Heiskasen joukkueen ollessa sarjataulukossa viimeisenä.
Muuta
Keinäsen serkku Toni Saarinen pelasi omalla urallaan yli 300 SM-liigaottelua.
Karel Husa
Karel Husa (7. elokuuta 1921 Praha, Tšekkoslovakia – 14. joulukuuta 2016 Apex, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat ) oli tšekkiläissyntyinen taidemusiikin säveltäjä.
Husa pääsi Prahan konservatorioon vuonna 1939 ja valmistui 1947. Hän opiskeli vielä sen jälkeen Pariisissa mm. Arthur Honeggerin ja Nadia Boulangerin johdolla.
Karel Husa oli vuodesta 1959 Yhdysvaltain kansalainen. Hän toimi Cornellin yliopiston professorina 1954–1992 ja asui Ithacassa, New Yorkin osavaltiossa.
Ratsastus Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px Ratsastuksessa kilpaillaan Pan-Amerikan kisoissa 2019 28. heinäkuuta – 9. elokuuta 2019. Kilpailut käydään Army Equestrian Schoolissa. Ratsastuksessa kilpaillaan koulu-, kenttä ja esteratsastuksessa. Kaikissa kolmessa lajissa on yksilö- ja joukkuekilpailu. Menestynein maa oli Yhdysvallat, jonka urheilijat voittivat kahdeksan mitalia, joista kolme oli kultaisia.
HMS Delphinium (M77)
HMS Delphinium (viirinumero M77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 Leithistä Henry Robb Limitediltä, missä köli laskettiin 31. lokakuuta 1939. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1940 ja valmistui 15. marraskuuta.
Palvelus
Alus romutettiin 1949.
Tom Wyner
Tom Wyner (oik. Thomas Halperin Wyner, s. 16. kesäkuuta 1947) on brittiläis-yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan useista konnien rooleista. Hän on tehnyt äänirooleja televisioon 1980-luvulta lähtien ja dubannut suurimmaksi osaksi uraansa animea englanniksi.
Wyner teki myös äänirooleja useisiin Power Rangers -sarjoihin, ollen muun muassa alkuperäisessä sarjassa Bonesin, Mighty Minotaurin, Knasty Knightin, Pineoctopusin, Dark Warriorin ja Doomstonen ääninä. Hänellä oli myös muutamia äänirooleja toisessa Haim Sabanin tuottamassa televisiosarjassa VR Troopers. Wyner vieraili myös Sidin äänenä Buffy, vampyyrintappajan jaksossa "The Puppet Show" vuonna 1997. Wyner palkittiin myös animen dubbaamisesta vuonna 2004 ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä sarjasta Wolf's Rain.
Hans Barth
Hans Barth (25. kesäkuuta 1897, Leipzig, Saksa – 9. joulukuuta 1956, Jacksonville, Florida, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Lapsena hän opiskeli pianonsoittoa Carl Reinecken oppilaana Leipzigin konservatoriossa. Hän muutti Yhdysvaltoihin 10-vuotiaana 1907 ja soitti seuraavana vuonna ensikonserttinsa. Yhdysvaltain kansalaisuuden hän sai 1912. Barth esiintyi Yhdysvalloissa ja Euroopassa soittimenaan cembalo, piano ja neljäsosasävelaskelflyygeli. Orkesterin solistina hän soitti Cincinnatissa, Havannassa ja Philadelphiassa. Pianistina hän teki laajoja kiertueita koko Amerikan mantereella, mutta hänen suurimmat saavutuksensa liittyvät opetukseen. Hän johti kahta musiikkikoulua, ensiksi Institute of Musical Art (Yonkers, New York) ja viimeksi New Yorkissa National School for Musical Culture -koulua sen rehtorina.
Barthin sävellykset ovat paljolti avantgardistisia. Monet niistä hän sävelsi neljäsosasävelaskelflyygelille, jollaisen hän itse rakensi 1928–1929. Hänen innoittajansa uusien sävelasteikkojen kokeiluihin oli Ferruccio Busoni. Barthin sävellystuotanto sisältää orkesteri- ja kamarimusiikkia, joukon yksinlauluja sekä operetin Miragia. Hän sävelsi muun muassa pianokonserton neljäsosasävelaskelflyygelille ja jousille 1930 ja pianokvinteton samalle soittimelle samana vuonna.
Meiringen
Meiringen on kunta Keski-Sveitsissä, Bernin kantonissa. Kunnassa on vajaat 5 000 asukasta.
Sijainti
Meiringen on vanhojen kulkureittien risteyskohta: Meiringenista kulkee myös tie Grosse Scheideggin yli Grindelwaldiin.
Liikenne
Zentralbahnin rautatie Interlaken Ostista kulkee Meiringenin ja Brünigpassin kautta Luzerniin. Meiringenista lähtee myös Kraftwerke Oberhasli AG:n rautatie Aareschluchtin kautta Innertkircheniin.
Moottoritie A8 ohittaa Meiringenin pohjoispuolelta.
Muuta
Sveitsin ilmavoimien tukikohta lentokenttineen sijaitsee Meiringenissa.
Chinary Ung
pienoiskuva|Chinary Ung vuonna 2020. Chinary Ung (s. 24. marraskuuta 1942 Takéo) on kambodžalaissyntyinen, Yhdysvaltoihin siirtynyt säveltäjä. Hänen tuotannossaan on länsimaisen taidemusiikin lisäksi oman kulttuurinsa musiikillisia vaikutteita.
Ung muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1964 opiskelemaan klarinetinsoittoa. Hänelle opettivat sävellystä Chou Wen-chung ja Mario Davidovsky. Ung opettaa tällä hetkellä Kalifornian yliopistossa San Diegossa.
Ungille myönnettiin vuonna 1989 Grawemeyer-palkinto hänen teoksestaan Inner Voices.
Scott Base
thumb|450px|Ilmakuva Scott Basesta, Ross Islandilta. Scott Base on Uuden-Seelannin omistama asema Antarktiksen Rossin meressä sijaitsevilla Rossin saarilla. Se on nimetty Kapteeni Robert Falcon Scottin, kahden brittien Etelämantereen tutkimusretken johtajan mukaan. Lähin naapuri, McMurdo, sijaitsee noin kolmen kilometrin päässä asemalta. Scott on Uuden-Seelannin ainoa varsinainen tutkimusasema Antarktiksella, vaikka muutamissa eri paikoissa on lisäksi pienempiä tutkimuslaitteistoja. Aseman 50-vuotispäiviä vietettiin 28.9.–30.9.2007.
1950-luvulla
Antarctic Society ehdotti aseman perustamista Uuden-Seelannin hallitukselle vuonna 1953. Asemaa alettiin rakentaa vuonna 1956 osana tutkimusmatkoja ja kansainvälistä geofysiikan vuotta 1956–1959. Asema koostui kuudesta erillisestä rakennuksesta, jotka olivat kaikki yhteydessä toisiinsa ja yksikään niistä ei sijainnut yli 7,6 metrin etäisyydellä toisistaan. Neljä rakennusta tuli Australiasta ja ne ovat samanlaisia kuin Mawson Basella sijaitsevat, helposti pystytettävät rakennukset. Rakennustarvikkeet kuljetettiin paikalle HMNZS Endeavour-nimisellä aluksella. Ensimmäinen aseman rakennuksista, ja ensimmäinen Uuden-Seelannin Antarktikselle pystyttämä rakennus, "A", valmistui 20.1.1957.
Aseman kunnostus 1976-77
Asemaa alettiin korvata vuosina 1976–1977 uudella, lähes ympärivuotisesti toiminnassa olevalla suunnitelmalla. Nykyään ainoastaan kolme alkuperäistä aseman rakennusta ovat olemassa: TAE/IGY, ja kaksi muuta tutkimusrakennusta, jotka rakennettiin IGY:ä varten.
Vuonna 1976 aloitettu laajennus kasvatti aseman kokoa 50 %:lla, ja pidensi sen elinkaarta noin 25 vuodella. Laajennusprojektin budjetti oli noin 25 miljoonaa dollaria.
Uudella-Seelannilla on myös muutamia muita toimipaikkoja McMurdo-aseman lähettyvillä. Muun muassa ilmakehän tutkimusta palveleva Arrival Heights-laboratorio ja muutamia muita muun muassa McMurdon kuivissa laaksoissa sekä Bratina Islandilla.
The Hillary Field Centre
Vuonna 2005 asemalle valmistui kaksikerroksinen, 1 800 neliömetrin kokoinen lämmitetty halli The Hillary Field Centre. Rakennus otettiin käyttöön kaudella 2005–2006. Ennen tätä aseman työntekijät joutuivat työskentelemään erittäin kylmissä lämpötiloissa (pahimmillaan jopa –45°C) vuonna 1960 rakennetussa hangaarissa. Uudessa rakennuksessa on muun muassa ruokatarvikkeita, pakastin, kuivaushuone, toimistoja, kuntosali ja varastoja.
Asema nykypäivänä
Asema koostuu vihreistä rakennuksista, jotka ovat kaikki yhteydessä McMurdon tavoin kansainväliseen puhelinverkkoon noin kolmen kilometrin päässä sijaitsevan Telecom New Zealand-aseman avulla. Asemalle mahtuu noin 85 ihmistä kesäkaudella. Telecom NZ tarjoaa mm. puhelinyhteydet myös Italialaiselle asemalle Terra Nova Bayhyn. McMurdolla taasen on oma verkkoyhteydet tarjoava rakennelma Black Islandilla.
Ilmasto ja maantiede
Asemalla on Antarktikselle tyypilliset ilmasto-olosuhteet minimilämpötilan ollessa noin –45 °C ja kesälämpötilat pyörivät nollan paikkeilla. Alueelle saapuu ajoittain myrskyjä etelästä, mutta se sijaitsee vähemmän tuulisella alueella kuin McMurdon asema. Kovimmat mitatut tuulenpuuskat ovat olleet noin 185km/h vakaamman tuulen ollessa myrskyn aikana noin 95-115km/h. Korkein mitattu lämpötila on ollut +6.0 °C, ja kylmin –57 °C. Vuosittainen keskilämpötila on –19.6 °C. Kylmimmän kuukauden keskilämpötila on –29.7 °C ja lämpimimmän –4.5 °C. Yölämpötilat ovat joitakin asteita kylmempiä, ja päivälämpötilat hieman korkeampia.
Ross Island on suhteellisen pienikokoinen saari pinta-alaltaan (2,460 km2), mutta korkeudeltaan se on maailman kuudenneksi korkein saari, sillä sen korkein kohta, Mount Erebus, on 3 794 metriä korkea. Ross Island on lähes täysin lumen ja/tai jään peitossa. Saari sijaitsee koordinaateissa 77°40′S 168°00′E
Tulipalo 24.5.2009
Aseman A-rakennuksen dieseltankit syttyivät tuleen kesken rutiinimaisen operaation. Paikalla oli neljä henkilöä: yksi sisällä, ja kolme ulkona. He yrittivät sammuttaa tulipaloa, mutta rakennus paloi nopeasti maan tasalle ulkolämpötilan ollessa noin –35 °C. Yksi henkilö sai lieviä palovammoja. Sir Edmund Hillary vietti viimeisen yönsä Antarktiksella kyseisessä rakennuksessa vuonna 2007, ja se olikin yksi hänen mielipaikoistaan Etelämantereella.
Kölninliima
Kölninliima on Saksassa valmistettu kellanruskea, läpinäkyvä nahkaliimatyyppi, jota käytetään kirjansitomoissa sekä huonekalu- ja nahkatehtaissa. Kaupoissa sitä oli aiemmin myynnissä lyhyinä, paksuhkoina levyinä.
Kölninliimalla tehty sidos on vahva eivätkä liimatut kappaleet liiku mihinkään. Kappaleet voidaan irrottaa lämmittämällä ja liimaa voidaan käyttää uudelleen. Liima valmistetaan käyttökuntoon lämmittämällä liimahiukkasia vesihauteessa ja valmis liima säilyy jääkaapissa useamman viikon. Liimattu sidos kestää lähes ikuisesti, jos sitä säilytetään kuivassa ja viileässä tilassa. Liimaa käytetään nykyisinkin paljon esimerkiksi huonekalujen entisöinnissä.
Philadelphia 76ers
Philadelphia 76ers on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Philadelphia Pennsylvanian osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Wells Fargo Center -areenalla. Philadelphia 76ers kuuluu NBA:n itäisen konferenssin atlantin divisioonaan yhdessä Boston Celticsin, Brooklyn Netsin, New York Knicksin ja Toronto Raptorsin kanssa.
Seura perustettiin alun perin nimellä Syracuse Nationals, ja vuonna 1963 se muutti Philadelphiaan. NBA-mestaruuden se on voittanut vuosina 1955, 1967 ja 1983. Nimi ”76ers” tulee siitä, että Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus allekirjoitettiin Philadelphiassa vuonna 1776.
Ihmisoikeudet Meksikossa
Ihmisoikeudet Meksikossa ovat kansainvälisten sopimusten ja Meksikon kansallisen lainsäädännön määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat vapaudet ja oikeudet. jotka pohjautuvat käsitykseen ihmisarvon yleismaailmallisesta yhtäläisyydestä ja loukkaamattomuudesta. Ne voidaan jakaa vapausoikeuksiin, poliittisiin, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin sekä oikeuteen tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Yleistä
Meksikossa toimii julkinen ja laissa itsehallinnolliseksi eli poliittisesti riippumattomaksi määritelty Kansallinen ihmisoikeuskomissio (CNDH), jonka puheenjohtaja toimii Meksikon oikeusasiamiehenä. Sääntöjen mukaan senaatti nimittää komission puheenjohtajan ja neuvoston jäsenet neuvoteltuaan kansalaisjärjestöjen kanssa. Komission tehtävä on "suojella, tarkkailla, edistää, tutkia ja levittää tietoa Meksikon lainsäädännöllä suojelluista ihmisoikeuksista. Se ei kuitenkaan saa arvioida asioita, jotka liittyvät oikeusjärjestelmän toimintaan, vaaleihin tai työoikeuksien toteutumiseen.
Pidätettyjen oikeudet ja kidutus
Vuonna 2014 jokainen Meksikossa pidätetty henkilö oli vaarassa joutua julman, epäinhimillisen tai nöyryyttävän kohtelun tai rangaistuksen kohteeksi, kuten kidutetuksi. Väärinkäytöksiä, kuten kidutusta, käytetään säännöllisesti tutkinnassa, jotta viranomaiset saisivat "tietoa" tai "tunnustuksia" epäillyiltä ihmisiltä, tai ihmisiltä, jotka otettiin kiinni, koska viranomaiset ajattelivat heidän olevan väärässä paikassa tai väärään aikaan liikkeellä. Kidutukselta suojaavat säännöt ja tavat eivät toimi. Kidutuksia ei tutkita, tai tutkinta käännetään uhria vastaan.
Gambia olympialaisissa
Gambia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Los Angelesissa 1984, ja on ollut sen jälkeen mukana kaikissa kesäolympialaisissa. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut.
Gambialaisurheilijat ovat kilpailleet olympialaisissa yleisurheilussa, painissa, uinnissa ja nyrkkeilyssä. Maa ei ole saavuttanut yhtään mitali- eikä pistesijaa, eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon.
Gambian olympiakomitea perustettiin vuonna 1972 ja KOK:n jäseneksi maa hyväksyttiin 1976.
Steve Foster
Stephen "Steve" Brian Foster (s. 24. syyskuuta 1957 Portsmouth, Hampshire) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Peliurallaan Foster oli kuuluisa otsanauhastaan ja parrastaan.
Fanny Flodin-Gustavson
Fanny Flodinin vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Frithiof Flodin ja Fanny Basilier. Hänen sisariaan olivat taiteilija Hilda Flodin ja laulaja Ida Flodin. Musiikkikirjailija, kriitikko ja säveltäjä Karl Flodin oli Fanny Flodinin serkku. Fanny Flodinin ensimmäinen aviomies vuodesta 1898 oli ranskalainen runoilija Julien Leclerq (1865–1901) ja toinen aviomies vuodesta 1906 henkikirjoittaja Kristian Gustavson (1862–1940).
Steve Foster
Foster aloitti ammattilaisuransa vuonna 1973 Portsmouthissa, jossa hänen pelipaikkansa oli silloin keskushyökkääjä. Myöhemmin manageri Ian St John alkoi kuitenkin peluuttaa häntä topparina ja debyytissään uudella pelipaikalla Foster teki oman maalin ottelussa Burya vastaan marraskuussa 1976. Foster pelasi kotikaupungissaan aina vuoteen 1979 saakka kunnes siirtyi Brightoniin. Brightonia aina vuoteen 1984 saakka edustanut Foster pelasi tuona aikana 3 maaottelua Englannin paidassa ja kuului maansa joukkueeseen vuoden 1982 MM-kilpailuissa. Vuonna 1983 Brighton selviytyi FA Cupin finaaliin jossa se kohtasi Manchester Unitedin. Finaali päättyi tasan 2–2, mutta uusintaottelussa manchesterilaiset olivat vahvempia lukemin 4–0. Brighton tippui liigasta kauden päätteeksi mutta Foster jäi siitä huolimatta vielä seuraan.
Maaliskuussa 1984 Foster myytiin Aston Villaan, jossa hän vietti vain 8 kuukautta ennen siirtoaan Luton Towniin. Lutonissa Fosterista tuli joukkueen keskuspuolustuksen rautainen johtaja ja vuonna 1988 Luton Town juhli Englannin liigacupin voittoa.
Foster läksi Lutonista vuonna 1989 ja siirtyi Oxford Unitediin. Vuonna 1992 95 liigaottelun ja 9 maalin jälkeen Foster palasi Brightoniin, jossa hän lopetti pelaajauransa vuonna 1996.
Tk3
Tk3, lempinimi Pikku-Jumbo, on Valtionrautateiden käyttämä höyryveturi, tyypiltään kevyt tavarajunaveturi. Vetureita rakennettiin kaikkiaan 161 kappaletta vuosina 1927–1953. Tk3 oli valmistusmäärältään suurin höyryveturisarja Suomessa, ja kaikki sarjan veturit eivät ehtineet olla samaan aikaan käytössä. Veturit saivat alun perin sarjamerkinnän K5, joka vaihdettiin Tk3:ksi vuonna 1942.
Tk3-vetureita oli käytössä tavarajunissa höyryveturiliikenteen päättymiseen saakka vuonna 1975. Osa vetureista jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen, jolloin tuli tarvetta uusille vetureille. Suomalaisten Tampellan ja Lokomon veturitehtaiden rajallisesta tuotantokapasiteetista johtuen veturit 1147–1166 rakensi tanskalainen Frichs vuonna 1949.
Tk3 muistuttaa raskaampaa Tv1-tavarajunaveturia. Veturi on kaksoiskoneistoinen ja tulistajatyyppinen.
Säilyneet Tk3-veturit
Veturin numero 1168 omistaa Höyryraide Oy, joka kunnosti veturin liikennöintikuntoiseksi jo vuosina 1996–1999. Museoliikennöinnin Höyryraide aloitti Porvoon radalla heti veturin kunnostuksen valmistuttua kesällä 1999. Höyryveturi Tk3 1168 on ainoa Lokomon valmistama Tk3 -sarjan veturi, joka on kunnostettu museoliikenteeseen.
Nro 1136 Haapamäen museoveturiyhdistyksen hallussa.
Nro 1150, kolmas käyttökuntoinen Tk3 on Veturimuseon hallinnoima ja VR:n omistama.
Barnett Newman
Barnett Newman (synt. Baruch Newman, 29. tammikuuta 1905 New York, Yhdysvallat – 3. heinäkuuta 1970 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, jota pidetään eräänä abstraktin maalaustaiteen merkittävimmistä edustajista kotimaassaan toisen maailmansodan jälkeen. Newmanille tunnusomaista ovat pelkistetyt maalaukset, joissa usein ohut pystysuora viiva lävistää laajan, yksivärisen kuvapinnan.
thumb|Newmanin teos Broken Obelisk [[Berliinissä Neue Nationalgalerien edustalla.]]
Tausta
Baruch Newman syntyi puolalaiseen maahanmuuttajaperheeseen New Yorkissa. Hän opiskeli Art Students League of New Yorkissa vuosina 1922–1926 sekä City College of New Yorkissa, josta hän valmistui 1927. Työskenneltyään aluksi isänsä vaateliikkeessä, hän alkoi vähitellen päätoimiseksi taidemaalariksi 1930-luvulla.
Ura
Newman oli yksi Subject of the Artist -taidekoulun perustajista yhdessä William Baziotesin, Robert Motherwellin ja Mark Rothkon kanssa. Koulu aloitti toimintansa vuonna 1948 pitäen avoimia luentoja ja kokoontumisia muille taiteilijoille.
Newman kehitti mystisen abstraktien tyyliä 1940-luvulla ja hänen läpimurtonaan pidetään maalausta Onement I vuodelta 1948. Maalauksessa oranssi viiva lävistää pystysuorassa tummanpunaisen kuvapinnan. Tästä geometrisesta tyylistä tulikin Newmanin tavaramerkki. Newmanin ensimmäinen oma taidenäyttely New Yorkissa vuonna 1950 herätti jopa vihamielisyyttä, eikä hänen taidettaan aina ymmärretty. 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla Newmanin työt alkoivat kuitenkin vaikuttaa muihinkin taiteilijoihin, kuten Ad Reinhardtin, Clyffort Stillin, Frank Stellan sekä Larry Poonsin tuotantoon. Lopullisesti Newmanin maineen vahvisti 14 maalauksen sarja, Stations of the Cross (1966), joka on esillä New Yorkin Solomon R. Guggenheim -museossa.
Tk3
Säilyneet Tk3-veturit
Syksyllä 2007 valmistui ajokuntoon Rovaniemelle sijoitettu Tk3 1148. Sen liikennekelpoisuustarkastus tehtiin marraskuun lopussa 2007. Sitä käytettiin brittituristeille tarkoitetussa Arctic Express -junassa.
Näiden neljän lisäksi Englannissa, Epping-Ongar -museorautatiellä, on ajokuntoisena aiemmin Suomessa käytössä ollut Tk3 1151 (sponsorinumeroltaan 1819). Sen omistaa brittiläinen Nigel Sill, ja se laivattiin Englantiin vuonna 2005.
Tk3-vetureita on myös useilla asemilla muistomerkkeinä sekä muun muassa Haapamäen höyryveturipuistossa.
Daniel Juslenius
Daniel Juslenius (10. kesäkuuta 1676 Mietoinen, Suomi – 17. heinäkuuta 1752 Brunsbo, Skara, Ruotsi) oli suomalainen kirjailija ja isänmaanystävä. Hän oli myös Turun akatemian heprean ja kreikan kielen (1712–) sekä teologian professori (1727–).
Jusleniusta on pidetty fennofiilinä ja innokkaana suomalaisuuden puolestapuhujana. Hän esitti teoksissaan suorastaan liioittelevia kuvauksia Suomen kansan menneisyydestä. Hän kirjoitti muiden muassa teoksen Aboa Vetus et Nova (Vanha ja uusi Turku, 1700), jossa hän esitti antiikin Rooman ja Kreikan sivistyksen olevan peräisin Suomesta. Juslenius piti suomalaisia myös yhtenä Israelin kadonneista heimoista.
Toinen Jusleniuksen teoksista oli Vindiciae Fennorum (Suomalaisten puolustus, 1703). Molemmat teokset edustavat kotiseutukuvauksia, joiden kirjoittaminen tuli 1600-luvun puolivälistä lähtien muodikkaaksi. Kuvausten tarkoituksena oli inventoida suurvalta-ajan Ruotsin omistuksia.
Elämänvaiheet
Lounais-Suomen Jusleniukset ovat todennäköisesti polveutuneet Ruotsin aatelisesta Anckar-suvusta. Daniel Jusleniuksen samanniminen isä toimi kappalaisena Turussa, josta muutti Mietoisiin vuonna 1665. Isä-Juslenius harrasti Suomen historiaa ja kieltä. Hänellä oli suuri perhe. Vaimo Barbara Göös oli Kokemäen kirkkoherran tytär ja esikoispoika Henrik Jusleniuksesta kasvoi politiikan ja liike-elämän toimija. Useat perheen pojista toimivat pappeina, ja Gabriel Juslenius eteni teologian professoriksi ja Turun Akatemian rehtoriksi. Daniel Juslenius nuorempi oli perheen kuopus. Hän aloitti Turun katedraalikoulun oppilaana 11-vuotiaana 1687. Isän kuolema aiheutti kuitenkin taloudellisen ahdingon pojan ollessa 15-vuotias. Niinpä pojan yliopisto-opinnot olivat mahdollisia vain yksityisopettajana toimimisen, ruumiillisen työn ja stipendin ansiosta. Juslenius oli kateellinen Ruotsista tulleille opiskelijoille, joiden stipendit olivat suurempia.
Juslenius palasi Suomeen 1722. Hän joutui piispa Herman Witten kanssa moniin kiistoihin virkanimityksistä, sillä Juslenius kannatti suomalaisten hakijoiden nimittämistä virkoihin. Ajan mittaan Juslenius sai ympärilleen innokkaita kannattajia. Vuonna 1734 hänestä tuli Porvoon piispa. Pikkuvihan aikana hän pakeni Ruotsiin ja sai vuonna 1744 Skaran piispan viran. Skaran-kaudella Juslenius sai valmiiksi sanakirjansa Suomalaisen Sana-Lugun Coetus (1745). Sen sijaan hänen keräämänsä kansanrunot tuhoutuivat tulipalossa ja jäivät julkaisematta.
Jusleniuksen Suomi-kuva
Juslenius ylisti Suomea kaikinpuolisesti. Hän kehui maan erinomaista satoisuutta ja suomalaisten sivistystä. Suomalaiset olivat keksineet hänen mukaansa kirjoitustaidon jo ennen roomalaisia. Ajalle tyypilliseen tapaan Juslenius hyödynsi tutkimuksissaan kielitiedettä. Hän selitti muiden muassa suomalaisten maineen hakkapeliittoina, urheina sotureina, johtamalla nimityksen sanayhdistelmästä hakkaa päälle. "Suomalaisten loputon into lyödä viholliset synnytti uuden sanan 'hakkapeliitta' ('hakkaa päälle' merkitsee lyö, iske, hakkaa kaikin voimin'), jonka kuuluessa Puola aina vapisi ja itävaltalaiset ja pyhän (jos jumalat tämän sanan sallivat) liigan puolustajat useimmiten joutuivat kauhun valtaan ja menettivät henkensä." Jusleniuksen mukaan sanat eivät ole syntyneet turhaan eli ilman niitä tarkoittavien asioiden olemassaoloa. Jos suomalaiset kerran huusivat vihollisten hakkaamista, heidän täytyi olla taisteluissa niskan päällä.
Jusleniuksen Suomen-suitsutus on ohjannut ajattelemaan, että hänen motiivinaan olisi ollut Suomi-kuvan kirkastaminen. Tästä syystä häntä on pidetty Suomen ensimmäisenä fennofiilinä. Jusleniuksen teokset olivat kuitenkin akateemisia väitöskirjoja, jotka noudattivat ajan tieteen vaatimuksia. Niissä käytettiin niin kutsuttua dialektista metodia, Jusleniuksen teoksissa tämä dialektinen vastakohta-asetelma syntyy kahden Suomi-kuvan kamppailusta. Juslenius esiintyy suomalaisten puolustajana ja kohtaa kuvitteellisessa väittelyaitiossa suomalaisia arvostelevat ulkomaalaiset. Hänen tehtävänään on torjua kaikki suomalaisista esitetyt epäsuotuisat väitteet ja todistaa näin päinvastaisiksi. Dialektisen menetelmän myötä aihe ja sisältö olivat tutkimuksissa sivuseikkoja. Tärkeämpää oli osoittaa oppineisuutensa käyttämällä latinaa selvästi ja loogisesti. Suomi ja suomalaiset olivat väittelyn aiheita muiden joukossa.
Juslenius kielitieteilijänä ja kirkonmiehenä
Juslenius oli kielitieteen asiantuntija. Hänen virkaanastujaisesitelmänsä vuonna 1712 kielten professorin virkaan käsitteli suomen kielen sukulaisuutta heprean ja kreikan kielen kanssa (De convenientia lingvae Fennicae cum Hebraea et Graeca). Jusleniuksen kieliharrastuksesta syntyi myös ensimmäinen laajempi suomen kielen sanakirja, Suomalaisen Sana-Lugun Coetus (1745). Se sisälsi 16 000 sanaa. Sanakirja on ensimmäinen, jossa suomen kieli on hakukielenä. Kirja säilyi useita vuosikymmeniä tärkeimpänä suomen kielen sanakirjana ja siitä julkaistiin korjattu painos vielä vuonna 1917. Juslenius toimi myös piispana Porvoossa (1734–1744) ja Skarassa (1744–1752).
Daniel Jusleniuksen mukaan on nimetty yksi Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan rakennus, vuonna 1975 valmistunut Juslenia.
Humen haarukka
Humen haarukka on skotlantilaisen filosofin David Humen teoksessaan Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä esittelemä erottelu, joka jakaa ihmisjärjen objektit kahteen luokkaan: ideoiden suhteisiin ja tosiasioihin. Ideoiden suhteita koskevat väitteet ovat aina intuitiivisesti ja demonstratiivisesti varmoja. Tällaisia väitteitä tutkivia tieteitä ovet muun muassa logiikka, algebra ja geometria. Humen esimerkki ideoiden suhteita koskevasta lauseesta on: ”Hypotenuusan neliö on yhtä suuri kuin sivujen neliöiden summa.” Tosiseikkoja koskevat väitteet sen sijaan eivät ole intuitiivisesti tai demonstratiivisesti varmoja, sillä niiden vastakohta on mahdollinen, toisin sanoen tosiseikkaa koskevan väitteen vastakohta ei ole sisäisesti ristiriitainen. Tosiseikkoja koskevat väitteet kuvaavat materiaa ja aistimaailmaa. Humen esimerkki tällaisesta väitteestä on: ”Aurinko ei nouse huomenna”.
David Humen mukaan mikään tosiseikkoihin perustuva väite ei perustu järkeen vaan tottumukseen, eli kokemukseen. Esimerkiksi: ihmisellä on tieto siitä, että aurinko nousee huomenna. Tämä on tosiseikkoja koskeva väite. Tämä ihminen ei kuitenkaan pysty todistamaan vääräksi väitettä, että huomenna aurinko ei nouse. Humen mukaan hän kuitenkin uskoisi, että aurinko nousee huomenna, sillä tämä ihminen on huomannut joka aamu tähän päivään mennessä, että aurinko on noussut. Tämä tieto perustuu siis kokemukseen. Humen mukaan ihminen ei voi saada a priorista tietoa auringon noususta, vaan hän pystyy saamaan ainoastaan kokemuksella tietoa siitä. Ideoiden relaatiota koskevilla väitteillä ei siis ole yhteyttä tosiseikkoja koskeviin väitteisiin.
Liigacup 2006
Suomen jalkapallon Liigacup pelattiin kaudella 2006 kahdessa lohkossa joiden neljä parasta pääsi pudotuspeleihin. Loppuottelu pelattiin Finnair Stadiumilla.
Lohko A
Sarjataulukko
Tulokset
Tiedot RSSSF
Lohko B
Sarjataulukko
Tulokset
Tiedot RSSSF
Pudotuspelit
Tiedot RSSSF
Finaali
Pelattiin Finnair Stadiumilla 12. huhtikuuta.
KuPS – FC KooTeePee 2–1 (2–1)
Koeampumalaitos
Koeampumalaitos (lyhenne KoeAL ) oli Suomen maavoimiin kuuluva laitos ja puolustusvoimien ainoa raskaiden aseiden koeammuntoja varten varustettu yksikkö. Sen käytössä olivat ampumakenttä Pohjankankaan ampuma-alueella Niinisalon varuskunnassa Kankaanpäässä sekä koeammunta-asema Helsingin Katajaluodossa. Koeampumalaitoksen toiminta vanhalla nimellä loppui vuoden 2012 lopussa, jolloin laitoksesta tuli perustetun puolustusvoimien Räjähdekeskuksen Ähtärin hallintoyksikön alayksikkö.
Koeampumalaitos aloitti toimintansa Utissa vuonna 1921 nimellä Tykistön Koeampumakenttä ja perustettiin itsenäisenä lokakuussa 1939, jolloin se aloitti Niinisalossa Koeasema-nimellä. Kaasusuojelukoulu siirtyi Niinisaloon Santahaminasta 1944.
Koeampumalaitos oli osa Puolustusvoimien materiaalilaitosta vuodesta 1993 lukien ja osa Maavoimien materiaalilaitosta vuoden 2008 alusta. Laitoksella oli henkilöstöä reilut 60 henkeä.
Koeampumalaitoksen päätehtävänä olivat muun muassa koeammunnat, ampumatarvikkeiden ja aseiden testaus eri olosuhteissa sekä koeräjäytysten tekeminen. Laitoksen asiakkaina ovat myös kotimaiset yksityisen sektorin teollisuusyritykset. Esimerkiksi kaikki Suomeen maahantuodut aseet, ampumatarvikkeet ja asejärjestelmät kokeilltiin Niinisalossa ennen käyttöönottoa.
Laitoksella oli myös kiinteä koeampuma-asema Katajaluodon koeasema (KoeAs) Helsingin Katajaluodossa. Se suoritti myös liikkuvaa testaus- ja dokumentointitoimintaa muun muassa Rovajärven ampuma-alueella. Asema tunnettiin aikaisemmin vielä 60-luvulla nimellä Keskuskoeampuma-asema (KKoeAs/KoeAL).
Vuoden 2006 tulipalo
Koeampumalaitoksella syttyi vakava tulipalo 7. syyskuuta 2006, jossa Pohjankankaan ampuma-alueella tuhoutui rakennus mittalaitteineen. Henkilövahingoilta vältyttiin, mutta aineelliset vahingot olivat silloisen laitoksen johtajan, everstiluutnantti Tero Luukkosen mukaan "melkoiset".
Historia
Laitoksen historian voidaan katsoa alkaneen Helsingin Santahaminaan vuonna 1919 perustetusta Suomen Armeijan Koeasemasta. Koeampumalaitoksen vuosipäivä on 19. marraskuuta ja kunniamarssi on Ratsuväen 30-vuotisen sodan marssi (sanat S. Topelius). Laitos tunnettiin vuoteen 1966 saakka nimellä Koeampuma-asema (KoeAs, joskus RtKoeAs) ja 50-luvulla nimellä Kenttätykistön Koeampuma-asema, tätä ennen Tykistön Koeampuma-asema.
Johtajia ja laitoksen edeltäjien nimet
Laitoksen johdossa ovat palvelleet mm.:
Kastán hauta
Kastán hauta, paremmin tunnettu nimellä Amfipoliin hauta (Τάφος Αμφίπολης, Táfos Amfípolis), on muinainen makedonialainen hauta, joka on löydetty Kastán kukkulalta antiikin Amfipoliista, nykyisen Amfípolin kunnan alueelta Keski-Makedoniasta pohjoisesta Kreikasta.
Liigacup 2006
Finaali
Yleisöä: 2 305
Kastán hauta
Hauta on ympyrän muotoinen kumpuhauta eli tumulus. Se on ajoitettu hellenistiselle ajalle vuosiin 325–300 eaa. Hauta sijaitsee muinaisen Amfipoliin kaupungin raunioiden alapuolella noin 800–900 metriä Néa Mesolakkián kylästä kaakkoon. Hauta löydettiin vuonna 2012 ja sen sisäosien kaivaukset suoritettiin vuoden 2014 jälkimmäisellä puoliskolla.
Liigacup 2006
Finaali
Kokoonpanot
Tiedot RSSSF
Kastán hauta
Kaivauksissa hauta osoittautui kolmekammioiseksi. Se on ryöstetty jo antiikin aikana. Haudasta löydettiin luita, jotka kuuluvat viidelle ihmiselle: yhdelle yli 60-vuotiaalle naiselle; kahdelle miehelle, jotka ovat noin 35- ja 45-vuotiaita; yhdelle miehelle tai naiselle, joka on polttohaudattu; sekä yhdelle lapselle. Arkeologien mukaan kyseessä saattaa olla perhehauta.
Liigacup 2006
Finaali
KuPS pelasi finaalissa ryhmityksellä Bantamoi; Hurme, Turunen, Hartikainen, Kärkkäinen, Heikkinen; Medo, Mahlakaarto (Ablade), Gruborovics; Oinonen (Bagajev), Sadik (Sipilä). . KuPS:n kapteeni oli Jani Hartikainen. KuPS sai liigacupin voitosta 20 000 euroa ja Sami Hyypiä trophy –nimellä kulkevan kiertopalkintolautasen
Kastán hauta
Syyskuussa 2015 tutkijat ilmoittivat löytäneensä haudasta kirjoituksen ja monogrammin, jonka perusteella sitä on ehdotettu Hefaistionin haudaksi. Tulkintaa ei ole kuitenkaan yleisesti hyväksytty. Hautaa koskevat tutkimukset ovat edelleen kesken.
Liigacup 2006
Maalintekijät
5 maalia
4 maalia
Kastán hauta
Kaivaukset
thumb|right|160px|Haudan tutkimuksia johtava arkeologi Katerína Peristéri.
Liigacup 2006
Maalintekijät
3 maalia
Kastán hauta
Kaivaukset
Hauta-aluetta tutkittiin alun perin jo 1950-luvulla. Arkeologi Dimitris Lazaridis aloitti kaivaukset kukkulalla 1960-luvulla, mutta työt keskeytyivät tuolloin rahoituksen loppumiseen, sillä tuohon aikaan Makedonian alueen arkeologiset resurssit kuluivat pääasiassa Verginassa tehtyihin kaivauksiin. Arkeologi Katerína Peristérin johtama ryhmä jatkoi tutkimuksia vuonna 2009. Hauta löydettiin vuonna 2012 ja arkeologit aloittivat sen sisään kaivautumisen kesällä 2014. Haudan oviaukko kaivettiin esiin elokuussa 2014, minkä jälkeen hauta sai paljon huomiota.
Liigacup 2006
Maalintekijät
2 maalia
Kastán hauta
Kaivaukset
Haudan ensimmäisen vaiheen kaivaukset päättyivät marraskuussa 2014. Seuraavaksi tutkimukset keskittyvät tehtyihin esinelöytöihin sekä luulöytöjä koskeviin DNA-tutkimuksiin. Lisäksi Thessalonikin Aristoteles-yliopisto suorittaa koko hautakummulle geofyysisen, mukaan lukien tomografisen, tutkimuksen. Tähän mennessä suoritettujen geofyysisten tutkimusten perusteella tutkijat totesivat jo vuoden 2014 lopussa, että kummun sisällä on mahdollisesti muita rakenteita toistaiseksi esiin kaivetun haudan lisäksi.
Liigacup 2006
Maalintekijät
1 maali 43 pelaajaa
Kastán hauta
Haudan rakenne
Kastán ympyränmuotoisen hautakummun halkaisija on noin 160 metriä. Haudan ulkoseinä on päällystetty thásoslaisella marmorilla, ja sen korkeus on kolme metriä ja ympärysmitta 497 metriä. Hautakummulle johtaa 4,5 metriä leveä tie. Varsinainen hauta on hautakummun sisässä ja sen sisäänkäynti on kummun etelälaidalla. Hauta koostuu kolmesta kammiosta. Haudan suunnittelijan on arveltu sen tyylin perusteella olleen Deinokrates, joka oli Aleksanteri Suuren hoviarkkitehti ja Aleksandrian rakennuttaja.
Liigacup 2006
Maalintekijät
oma maali 1 pelaaja
Kastán hauta
Sisäänkäynti ja ensimmäinen kammio
Haudan ovea eli ensimmäisen kammion sisäänkäyntiä vartioi kaksi sfinksiä. Niiden korkeus on noin 1,45 metriä. Sfinksit ovat päättömiä ja myös niiden siivet on rikottu mahdollisesti jo antiikin aikana. Toisen sfinksin pää löytyi haudan kolmannesta kammiosta. Sisäänkäyntiä on koristanut joonialaista pylväikköä jäljittelevä fresko.
thumb|right|280px|Kastán haudan rakenne. thumb|right|180px|Kastán haudan kammiot ja merkittävimmät tähänastiset löydökset. Haudan ensimmäisessä kammiossa on ollut mosaiikkilattia ja sen seiniä ovat koristaneet freskot, jotka ovat haalistuneet. Löydöksissä erottuu keltaisen, mustan, punaisen ja sinisen sävyjä. Lisäksi kammiossa on mm. ruusukekoristeluja.
Liigacup 2006
Maalintekijät
Tiedot RSSSF
Kastán hauta
Sisäänkäynti ja ensimmäinen kammio
Tutkijoiden mukaan haudan ovi oli radiohiiliajoituksen perusteella sinetöity 200- tai 100-luvulla eaa., mahdollisesti ennen kuin roomalaiset valtasivat Makedonian vuonna 168 eaa. Haudassa ei siis oltu käyty tämän jälkeen ennen arkeologeja.
Toinen kammio
Haudan toisen kammion sisäänkäyntiä kannattelee kaksi naishahmoista pylvästä eli karyatidia. Karyatidit on sfinksien tavoin rikottu tarkoituksellisesti. Toisen karyatidin pää löytyi kammiosta. Karyatideja ja kuninkaallisiin viittaavaa kattosymbolia pidetään merkkeinä vainajan tärkeydestä. Karyatidien korkeus on 2,27 metriä. Ne on sijoitettu 1,40 metrin korkuisille jalustoille, jolloin pylväiden korkeus on jalustoineen 3,67 metriä. Patsaat seisovat kädet ojennettuna. Tämän tarkoituksena on mahdollisesti varoittaa tulijoita astumasta peremmälle hautaan.
Haudan toinen kammio on 4,5 metriä leveä ja 3,0 metriä pitkä. Kammion lattiassa on koko sen pinta-alan peittävä mosaiikki, joka kuvaa Persefonen joutumista manalan jumala Haadeen ryöstämäksi (tai tämän palautusta takaisin maan päälle). Haadeella on päässään laakeriseppele ja hän ajaa vaunuilla, joita johdattaa Hermes, jonka tehtävänä on saattaa kuolleet manalaan (Hermes Psykhopompos). Mosaiikin keskellä on pyöreä noin 80 senttimetriä halkaisijaltaan oleva vaurioitunut alue.
Toisen kammion seinäkoristelusta erottuvat mm. siivekäs hahmo yhdessä tripodin eli kolmijalan kanssa, mies- ja naishahmoja sekä eläinhahmo, mahdollisesti härkä.
Kolmas kammio
Haudan kolmanteen kammioon johtaa makedonialaisille haudoille tyypillinen marmoriovi. Kolmannen kammion lattian alta löydettiin varsinainen hauta. Se on 1,6 metrin syvyydessä, ja siinä on kiviset seinämät, pohja ja päällys. Kivillä vuoratun osan pituus on 3,23 metriä, leveys 1,56 metriä ja syvyys 1,0 metriä. Siinä on ollut puinen arkku, joka on ollut 2,35 metriä pitkä ja 0,54 metriä leveä. Hautaa on pengottu ja sen esineistö on hajallaan. Haudasta on löydetty ihmisluita (mm. pääkallo, sääriluuta, käden luita sekä lantioluu). Luut kuuluvat viidelle eri ihmiselle (katso alla: Luulöydöt). Lisäksi haudasta on löydetty norsunluusta ja lasista tehtyjä arkun koristeosia sekä nauloja.
Kolmannen kammion peräseinässä on rako, jonka luultiin alun perin saattavan olla merkki ovesta neljänteen kammioon. Tutkimusten edetessä kuitenkin paljastui, että kolmannesta kammiosta on vain poistettu marmorinen pylväs, eikä neljättä kammiota ole.
Luulöydöt
Haudasta löydettyjen luiden ensimmäisen vaiheen tutkimustulokset julkistettiin 19. tammikuuta 2015. Luunkappaleita on yhteensä noin 550. Niistä 137 on pystytty paikantamaan osaksi ihmisluurankoja. Luiden todettiin tutkimusten jälkeen kuuluvan viidelle eri ihmiselle:
Arkeologien mukaan kyseessä saattaa olla perhehauta, jolloin vainajat voisivat olla sukua toisilleen. Vainajien henkilöllisyyttä ja mahdollista sukulaisuussuhdetta ei kuitenkaan vielä tiedetä. Samoin ei tiedetä sitä, milloin kyseiset ihmiset ovat kuolleet, milloin kukin vainaja on haudattu hautaan ja onko hauta rakennettu alun perin kaikille heistä.
Luiden tutkimukset jatkuvat seuraavaksi muun muassa DNA-tutkimuksella. DNA-tutkimus voi viedä jopa 20 kuukautta, koska tuloksia verrataan alueen satoihin muihin luulöytöihin antiikin ajalta. Luulöytöjä on kuitenkaan mahdotonta yhdistää varmuudella suoraan kehenkään nimettyyn henkilöön edes DNA-tutkimuksen avulla.
Kirjoitukset
Syyskuussa 2015 haudan tutkijat ilmoittivat löytäneensä haudasta kolme piirtokirjoitusta. Kahdesta kivestä, jotka ovat peräisin haudan ympärysmuurista, mutta irrotettu myöhemmin ja löydetty läheisestä Strymónas (Strymon) -joesta, on löydetty sana ΑΡΕΛΑΒΟΝ (arelabon), jonka yhteydessä esiintyy pitkä monogrammi, josta on luettavissa ainakin kirjaimet Η (eeta) ja φ (fi). Lisäksi haudasta itsestään on löydetty ruusukekuvio, jonka sisällä on pelkästään kirjaimista Η ja φ koostuva pienempi monogrammi.
Peristérin johtama tutkimusryhmä on tulkinnut monogrammin Hefaistionin, Aleksanteri suuren läheisen ystävän ja kenraalin, monogrammiksi, ja koko pidemmän tekstin ilmaisuksi ΠΑΡΕΛΑΒΟΝ ΗΦΑΙΣΤΙΩΝ (parelabon Hefaistiōn, ”vastaanotin, Hefaistion”) Tutkijoiden mukaan kirjoitukset liittyvät haudan rakentamisvaiheeseen ja rakentamista koskevaan sopimukseen.
Kriitikoiden mukaan kyseinen monogrammin tulkinta on kuitenkin hyvin epävarma. Lisäksi epävarmuutta aiheuttaa se, että osa kivistä on ollut irrotettuna haudasta. Tällöin kirjoitukset saattavat olla myöhempia graffiteja, joita muista haudan ympärysmuurista peräisin olevista kivistä tunnetaan lukuisia.
Hautaesineet
Haudasta ei ole löydetty merkittäviä hautaesineitä. Tutkimusten perusteella vaikuttaa siltä, että hauta on ryöstetty jo antiikin aikana. Tähän viittaavat muun muassa tarkoituksellisesti rikotut kuvapatsaat sekä se, että vainajien luut ovat hyvin hajallaan. Myös suurin osa haudassa olleista arvoesineistä on ryöstetty. Tämä vaikeuttaa haudattujen henkilöyden selvittämistä, koska se tapahtuisi parhaiten hautaesineiden perusteella.
Haudan ulkopuoli
Arkeologit ovat löytäneet Amfipoliin leijonan osia haudan alueelta. Kyseinen viisimetrinen marmorista tehty leijonapatsas löydettiin jo vuonna 1912 ja on pystytetty lähelle. Haudan tutkijat ovat ehdottaneet, että se olisi alun perin ollut sijoitettuna haudan huipulle.
Lisäksi hautakummun ympärysmuurin puuttuvia palasia on löytynyt eri puolilta aluetta. Muun muassa läheisestä Kerkíni-järvestä on löytynyt yli 100 palasta.