cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Universumien tomu
Sarjan nimi
Trilogia alkaa kyseisellä Milton-lainauksella Kultaisen kompassin alkusivuilla. Nimen voidaan katsoa viittaavan tarinassa keskeisessä osassa olevaan arvoitukselliseen Tomuun, jonka Pullman yhdistää myös pimeään aineeseen. Suomennosnimi Universumien tomu viittaa paitsi tomuun, myös trilogian useisiin rinnakkaismaailmoihin, joita Tomu yhdistää.
Pullmanin ensimmäinen ajatus trilogiaa yhdistäväksi nimeksi oli niin ikään Kadotetusta paratiisista poimittu ilmaus Golden Compasses, jossa ”compasses” tarkoittaa itse asiassa harppia, ei kompassia. Milton viittaa kultaiseen harppiin Jumalan luomistyön välineenä. Nimi Golden Compasses vakiintuikin joksikin aikaa käyttöön kirjan julkaisun ollessa vielä kesken. Tällöin yhdysvaltalaisen kustantajan toimittajat erehtyivät tulkitsemaan, että nimitys viittaa Lyran aletiometriin, joka likimain vastaa kuvausta ”kultainen kompassi” – vaikka onkin tosiasiassa messinkinen. Niinpä kirjan amerikkalaisessa ennakkomarkkinoinnissa ensimmäisestä kirjasta alettiin käyttää yksikkömuotoista nimitystä The Golden Compass, vaikka Atlantin toisella puolella Pullman olikin jo päättänyt antaa ensimmäisen kirjan nimeksi Northern Lights. Pullman ei tohtinut tarttua kirjan nimikysymykseen yhdysvaltalaisen kustantajan tarjotessa muuten loistavia ehtoja, joten The Golden Compass tuli amerikkalaisen laitoksen viralliseksi nimeksi. Ensimmäisen kirjan suomennos Kultainen kompassi noudattaa tätä nimeä siitä huolimatta, että julkaisutiedoissa alkuteokseksi ilmoitetaan Northern Lights. The Golden Compass on myös vuonna 2007 julkaistun elokuvaversion nimi sekä Yhdysvalloissa että Isossa-Britanniassa.
Lyran maailma
Universumien tomu sijoittuu multiversumin useisiin rinnakkaismaailmoihin. Päähenkilö Lyra on kotoisin maailmasta, joka muistuttaa suuresti meidän maailmaamme, mutta on kuitenkin joiltakin osin hyvin erilainen. Pukeutumistyyli muistuttaa viktoriaanista aikaa eikä esimerkiksi autoja tai lentokoneita ole keksitty – matkustaminen tapahtuu muun muassa laivoilla ja zeppeliineillä. Lyran maailmassa kristillinen kirkko on noussut vahvaan valta-asemaan myös maallisessa politiikassa sen jälkeen, kun paavinistuin siirrettiin Vatikaanista Geneveen paavi John Calvinin käskystä. Calvinin kuoltua paavinistuin lakkautettiin kokonaan. Sen tilalle kirkkoa johtamaan perustettiin mahtava Magisterium lukuisine elimineen. Todellisen maailman Jean Calvin oli 1500-luvun protestanttisista uskonpuhdistajista.
Olavi Rinteenpää
Olavi Osvald Rinteenpää (24. syyskuuta 1924 Helsinki – 10. tammikuuta 2022 Kerava) oli suomalainen este- ja kestävyysjuoksija.
Universumien tomu
Lyran maailma
Perustavanlaatuisin ero meidän maailmamme ja Lyran kotimaailman välillä ovat kuitenkin ”daimonit”. Kunkin ihmisyksilön sielu ilmentää itsensä eläimen muotoisena daimonina, joka pysyttelee koko ajan ihmisvastineensa lähellä. Daimonit puhuvat yleensä vain omille ihmisilleen, mutta pystyvät viestimään vapaasti muiden ihmisten ja daimonien kanssa. Ihmisen lapsuuden aikana daimoni voi muuttaa vapaasti muotoaan eri eläinhahmojen välillä, mutta murrosiässä se asettuu yhteen pysyvään muotoon. Lopullinen hahmo kertoo henkilön luonteesta ja persoonallisuudesta. Ihminen ilman daimonia on tässä maailmassa yhtä mahdoton ja pelottava ajatus kuin zombi. Samoin toisen ihmisen daimonin koskettaminen on vahva tabu.
Olavi Rinteenpää
Rinteenpää oli 1950-luvun alkupuoliskolla maailman parhaita 3 000 metrin estejuoksijoita. Hän voitti EM-hopeaa esteissä Bernissä 1954 tuloksella 8.52,4. Hän oli juossut Helsingin olympialaisissa 1952 matkalla neljänneksi (8.55,60). Melbournen kisoissa 1956 Rinteenpää karsiutui alkuerissä ja oli vuoden 1958 EM-kisoissa Tukholmassa yhdeksäs (8.52,6).
Universumien tomu
Muut maailmat
Kirjasarjan toisessa osassa, Salaperäisessä veitsessä, siirrytään Lyran maailmasta toiseen maailmaan, jossa tapahtumat keskittyvät lähinnä Cittàgazze-nimiseen kaupunkiin. Tätä maailmaa vaivaavat haamut, jotka käyvät vain aikuisten kimppuun. Kirjassa liikutaan myös meidän omassa maailmassamme ja Lyran maailmassa. Maagisen kaukoputken tapahtumat sijoittuvat lukuisiin eri maailmoihin.
Olavi Rinteenpää
Rinteenpää juoksi 2. heinäkuuta 1953 Helsingissä ajan 8.44,4. Se oli uusi maailman- ja Euroopan ennätys ja rikkoi Horace Ashenfelterin ME:n sekunnilla ja Petar Šegedinin EE:n 3,4 sekunnilla. Matkan ennätyksiä alettiin kuitenkin virallisesti ratifioida vasta seuraavana vuonna. Rinteenpään ajan alitti ensimmäisenä Jerzy Chromik elokuussa 1955.
Universumien tomu
Kultainen kompassi
pienoiskuva|Philip Pullmanin vanha opiskelupaikka, Oxfordin [[Exeter College, on kuvitteellisen Jordan Collegen esikuva. ]]
Olavi Rinteenpää
Rinteenpää voitti maastojuoksun pitkän matkan (10 km) Suomen mestaruuden huippuvuotenaan 1953. 22. marraskuuta 1953 hän juoksi Brysselin kansainvälisissä maastojuoksukilpailuissa kahdeksanneksi. Seuratasolla hän edusti Helsingin Kisa-Veikkoja.
Universumien tomu
Kultainen kompassi
Lyra Belacqua on rinnakkaistodellisuuden Oxfordissa, Jordan Collegen akateemikkojen keskuudessa, kasvanut puolivilli orpotyttö. Hänen elämänsä muuttuu, kun kammotut ”kahmaisijat” kaappaavat hänen parhaan ystävänsä Rogerin ja collegeen saapuu salaperäinen rouva Coulter, joka kutsuu Lyran luokseen Lontooseen ja vihjaa tarvitsevansa apulaista tutkimusmatkalle pohjoiseen. Juuri ennen Lyran lähtöä collegen rehtori saapuu salaa hänen luokseen ja antaa hänelle aletiometrin, harvinaisen kojeen, jota tulkitsemalla on mahdollista selvittää totuus mistä tahansa. Lontoossa Lyralle selviää, että rouva Coulter on itse asiassa kahmaisijoiden johtaja. Hän pakenee. Pakomatkalta Lyran pelastavat gyptit, vesireittien vaeltava kansa, joka myös on kärsinyt kahmaisijoiden kaappauksista. Gyptit paljastavat, että rouva Coulter on todellisuudessa Lyran äiti, ja hänen isänsä on lordi Asriel, jota hän on aiemmin luullut sedäkseen. Yhdessä Lyra ja gyptit lähtevät kohti pohjoista pelastaakseen kaapatut lapset. Matkalla Lyra tutustuu panserbjørn Iorek Byrnisoniin, haarniskoituun jääkarhuun, texasilaiseen kuumailmapallolentäjään Lee Scoresbyyn sekä noita Serafina Pekkalaan.
Olavi Rinteenpää
Kuollessaan Rinteenpää oli vanhin elossa ollut suomalainen olympiaurheilija.
Universumien tomu
Salaperäinen veitsi
Lyra saapuu toiseen maailmaan, Cittàgazzen kaupunkiin, jonka asukkaat ovat jo kauan sitten kehittäneet tavan matkustaa maailmojen välillä. Tämän seurauksena on kuitenkin syntynyt sieluja syöviä ”haamuja”, jotka kykenevät näkemään ja vahingoittamaan vain aikuisia. Lyra tapaa kaupungissa Will Parryn, 12-vuotiaan pojan meidän maailmastamme. Kauan sitten kadonnutta isäänsä etsivä Will on päätynyt sattumalta Cittàgazzeen paetessaan tuntemattomia miehiä. Lyra ja Will matkustavat yhdessä Willin maailman ja Cittàgazzen välillä Lyran etsiessä tietoa Tomun olemuksesta ja Willin selvittäessä isänsä kohtaloa. Käy ilmi, että Willin isäkin oli etsimässä reittiä maailmojen välillä. Lyra tapaa tohtori Mary Malonen, fyysikon, joka on löytänyt Tomun ja tavan havainnoida sitä. Lyran maailmasta tullut mies nimeltä sir Charles Latrom varastaa aletiometrin ja suostuu palauttamaan sen vain, jos Lyra hankkii hänelle Cittàgazzesta salaperäisenä veitsenä tunnetun aseen. Will saakin haltuunsa veitsen, Cittàgazzen asukkaiden 300 vuotta sitten kehittämän välineen, jonka toinen terä luo portteja maailmojen välille ja toinen leikkaa minkä tahansa aineen läpi. Hän löytää Lyran maailmassa Stanislaus Grumman -nimisenä tutkimusmatkailijana tunnetun isänsä, joka kuitenkin murhataan lähes välittömästi. Rouva Coulter kidnappaa Lyran.
Maaginen kaukoputki
Rouva Coulter on kidnapannut Lyran saatuaan tietää ennustuksesta, jonka mukaan Lyra on uusi ”Eeva”. Balthamos ja Baruch, enkelirakastavaiset, pyytävät Williä mukaansa viemään Salaperäisen veitsen Lyran isälle lordi Asrielille käytettäväksi aseena Kaikkivaltiasta vastaan, mutta tämä kieltäytyy. Iorek Byrnisonin ja kahden gallivespialaisen vakoojan, lady Salmakian ja ritari Tialysin, avulla Will pelastaa Lyran luolasta, jonne rouva Coulter on piilottanut tämän turvaan Magisteriumilta. Järjestö on päättänyt tappaa Lyran ennen kuin hän sortuu syntiinlankeemukseen kuten alkuperäinen Eeva.
Will, Lyra, Salmakia ja Tialys matkustavat kuolleiden maahan vapauttamaan kuolleiden henget vankeudesta, johon Kaikkivaltias on heidät sulkenut. Mary Malone matkustaa mulefaksi kutsuttujen omintakeisten älyllisten olentojen maailmaan. Siellä hän saa selville Tomun olevan itsetietoisia psyykkisiä hiukkasia. Lordi Asriel ja puolta vaihtanut rouva Coulter tuhoavat Kaikkivaltaan sijaishallitsija Metatronin, mutta se maksaa heidän oman henkensä. Lyra ja Will vapauttavat Kaikkivaltiaan kristallivankilasta, jonne Metatron oli hänet sulkenut, mutta tämä kuolee omaan haurauteensa ja haipuu ilmaan.
Lyra ja Will rakastuvat toisiinsa, mutta ymmärtävät, etteivät voi elää samassa maailmassa, sillä kaikki maailmojen väliset ikkunat on suljettava Tomun säilyttämiseksi ja koska ihmiset voivat elää täysimittaisen elämän vain kotimaailmassaan. Mary oppii näkemään oman daimoninsa. Lyra menettää kykynsä lukea aletiometriä vaistomaisesti, mutta päättää opetella käyttämään sitä tavalliseen tapaan.
Muut trilogiaan liittyvät kirjat
Jo kirjoittaessaan Universumien tomua Pullman aavisti, että palaisi kirjojen maailmaan vielä trilogian jälkeen: ”Oli tapahtumia ja kysymyksiä, joihin halusin paneutua.” Kolme vuotta Maagisen kaukoputken ilmestymisen jälkeen ilmestyikin Lyran Oxford, pieni punakantinen kirja, jonka sisältämää novellia ”Lyra ja linnut” Pullman kuvaili ”maistiaiseksi” tai ”sillaksi” Universumien tomun ja tulossa olevan romaanimittaisen The Book of Dustin välillä. Pullmanin muut velvollisuudet ovat hidastaneet The Book of Dustin kirjoitustyötä, mutta huhtikuussa 2008 ilmestyi toinen pieni kirja, tällä kertaa tummansininen: Once Upon a Time in the North. Kirjan sisältämän novellin päähenkilö on Universumien tomussa sivuosassa ollut aeronautti Lee Scoresby. Sekä Lyran Oxford että Once Upon a Time in the North sisältävät novellien lisäksi lisäaineistoa, kuten Lyran maailman Oxfordin kartan, lautapelin Peril of the Pole ja muutamia otteita kuvitteellisista Lyran maailmaa kuvaavista kirjoista. Pullman on vihjannut, että hän saattaa vielä joskus kirjoittaa Williin keskittyvän ”pienen vihreän kirjan” punaisen ja sinisen jatkoksi.
Lyran Oxford
Lyran Oxford ilmestyi englanniksi vuonna 2003. Kirja sisältää novellin ”Lyra ja linnut”, joka sijoittuu kaksi vuotta Maagisen kaukoputken tapahtumien jälkeiseen aikaan. Tarinassa Lyra ja Pantalaimon kohtaavat yllättäen noidan daimonin, joka pyytää heiltä apua. Kaikki ei kuitenkaan ole sitä miltä näyttää ja joku hautoo kostoa Lyralle.
Once Upon a Time in the North
Once Upon a Time in the North ilmestyi 2008. Kirjan sisältämän novellin päähenkilö on nuori aeronautti Lee Scoresby 29 vuotta ennen Universumien tomun tapahtumia. Vastikään pokerissa kuumailmapallonsa voittanut Scoresby rantautuu Vienanmerellä sijaitsevalle Novy Odensen saarelle etsimään rahtia, mutta joutuukin vastatusten korruptoituneen ja suuryrityksiä suosivan pormestarikandidaatti Ivan Poliakovin ja tämän palkkaaman dakotalaisen palkkatappajan kanssa. Samalla Scoresby kohtaa ensimmäistä kertaa Iorek Byrnisonin.
Lyran kirjat
Vuonna 2017 ilmestyi uuden The Book of Dust -sarjan ensimmäinen osa La Belle Sauvage (suom. Vedenpaisumus 2018). Tarinan päähenkilö tulee olemaan jälleen Lyra, mutta Pullmanin mukaan kirja ei ole jatkoa Universumien tomulle, ”vaan toisia tarinoita samasta maailmasta ja samoista hahmoista”. Kirja tulee kertomaan lisää Tomusta sekä uskonnosta. The Book of Dust tapahtuu muutama vuosi Maagisen kaukoputken päätöksen jälkeen, Lyran ollessa noin 16-vuotias.
Palkinnot ja tunnustukset
Sarjan ensimmäinen kirja, Kultainen kompassi, sai vuonna 1995 Isossa-Britanniassa ansiokkaalle lasten- tai nuortenkirjalle myönnettävän Carnegie-mitalin. Kirja voitti myös vuonna 2007 järjestetyn ”Carnegie of Carnegies” -äänestyksen, jossa esiraadin valitsemista kymmenestä aiempien vuosien voittajasta valittiin internet-äänestyksellä kaikista suosituin.
Päätösosa Maaginen kaukoputki sai vuoden 2001 Whitbread-palkinnon, arvostetun brittiläisen kirjallisuuspalkinnon. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun pääpalkinto annettiin paras lastenkirja -luokan kirjalle.
The Observer -lehti listasi Kultaisen kompassin vuonna 2003 yhdeksi maailman 100 parhaasta romaanista. Samana vuonna BBC:n järjestämässä Big Read -yleisöäänestyksessä Universumien tomu sijoittui äänestäjien suosikkilistalla kolmanneksi J. R. R. Tolkienin Tarun sormusten herrasta ja Jane Austenin Ylpeyden ja ennakkoluulon jälkeen.
Vuonna 2005 Ruotsin hallitus myönsi Pullmanille Astrid Lindgrenin muistopalkinnon, maailman suurimman lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinnon, jaetusti japanilaisen kuvittajan Ryōji Arain kanssa.
Universumien tomun suomentaja Helene Bützow sai vuonna 2001 kääntäjien valtionpalkinnon. Perusteluissa mainitaan Kultainen kompassi osoituksena Bützowin ammattitaidosta. Palkitsemisen aikaan hän oli parhaillaan kääntämässä Maagista kaukoputkea.
Vaikutteet
pienoiskuva|upright|[[Leonardo da Vinci, Nainen ja kärppä noin 1483–1490. Maalaus vaikutti Pullmanin ajatukseen daimoneista.]]
Maagisen kaukoputken viimeisten sivujen kiitoksissa Pullman nimeää kolme keskeistä innoittajaa, jotka ovat vaikuttaneet hänen kirjasarjaansa: saksalaisen Heinrich von Kleistin ihmisyyttä ja tietoisuutta käsittelevä essee ”Über das Marionettentheater” vuodelta 1810, John Miltonin Kadotettu paratiisi sekä William Blake tuotantoineen.
Pullman on kertonut useiden maalausten, mutta erityisesti Leonardo da Vincin Naisen ja kärpän, vaikuttaneen hänen näkemykseensä ihmisten ja daimonien suhteesta. Maalauksesta on Pullmanin mukaan aistittavissa todellinen yhteys tytön ja hänen sylissään olevan eläimen välillä. Muutamin pienin muutoksin tyttö voisi hänen mukaansa olla Lyra itse.
Kirjat ja kristinusko
Universumien tomu on herättänyt vastustusta erityisesti joidenkin kristittyjen ryhmien piirissä. Vuonna 2007 New Line Cineman elokuvan ilmestymisen alla myös kirjoihin kohdistuva arvostelu kohosi pinnalle, ja kirvoitti kommentteja jopa Vatikaanilta.
Vielä vuonna 2003 Pullman kertoi olevansa hämmästynyt siitä, etteivät kirjat olleet saaneet osakseen enempää uskonnollista arvostelua. Suurin osa hyökkäyksistä oli kohdistunut J. K. Rowlingin kirjoittamaan Harry Potter -sarjaan, vaikka Universumien tomussa esitetyt ajatukset ovat Pullmanin mukaan paljon kumouksellisempia: hänen kirjansa ”käsittelevät Jumalan tappamista”. Pullman totesi huvittuneesti joulukuussa 2007, että Kultainen kompassi oli lojunut aivan rauhassa muun muassa monien katolisten koulujen kirjastoissa jo yhdentoista vuoden ajan ennen kuin elokuva herätti arvostelijat huomaamaan sen ”vaarallisuuden”.
Jotkut trilogian hahmot arvostelevat jyrkin sanoin kristinuskoa ja järjestäytynyttä uskontoa yleensäkin. Uskostaan luopunut entinen nunna Mary Malone sanoo kristinuskon olevan ”hyvin mahtava ja vaikuttava erehdys, ei sen kummempaa.” Noitakuningatar Ruta Skadi puolestaan toteaa:
Pullman on saanut tukea Canterburyn arkkipiispa Rowan Williamsilta, anglikaanisen kirkon päämieheltä. Hänen mukaansa Universumien tomua voisi käyttää välineenä keskusteltaessa uskonnosta, esimerkiksi koulujen uskonnonopetuksessa valaisemaan väitteitä, joita uskontoa vastaan on esitetty.
Elokuva
pienoiskuva|Nuori [[Dakota Blue Richards esiintyy elokuvan pääroolissa Lyrana. Kuva elokuvasta Dustbin Baby.]]
Chris Weitzin käsikirjoittama ja ohjaama Kultainen kompassi sai ensi-iltansa joulukuussa 2007. Elokuva oli 180 miljoonan dollarin budjetillaan tuotantoyhtiö New Line Cineman suurimpia hankkeita. Elokuvan pääosissa olivat Dakota Blue Richards Lyrana, Nicole Kidman rouva Coulterina, Daniel Craig Lordi Asrielina, Eva Green Serafina Pekkalana ja Sam Elliott Lee Scoresbyna. Iorek Byrnisonin ääninäyttelijänä oli Ian McKellen ja Pantalaimonin Freddie Highmore. Elokuva menestyi Yhdysvaltain markkinoilla heikosti, mikä yhdistettynä maailmantalouden yleiseen laskusuhdanteeseen johti siihen, että suunnitelmat trilogian jälkimmäisten osien sovittamisesta elokuviksi hyllytettiin ainakin toistaiseksi.
Elokuva herätti runsaasti keskustelua ja arvostelua jo ennen ilmestymistään. Käsikirjoituksessaan Weitz hioi tarinan särmikkäimpiä uskonnonvastaisia piirteitä muun muassa niin, että Magisteriumia ei esitetä niinkään uskonnollisena organisaationa kuin yleisemmin autoritäärisenä järjestönä. Tämä sai jotkut kirjasarjan ihailijat ja ateistit epäilemään Hollywoodin vesittäneen olennaisen osan kirjan perusideasta. Katolinen Catholic League -järjestö puolestaan kannusti kristittyjä boikotoimaan ”ateismia lapsille kauppaavaa” elokuvaa. Järjestön johtajan Bill Donohuen mukaan sanomaltaan laimennettu elokuva oli vain osa savuverhoa, jonka turvin Pullman markkinoi lapsille ja heidän pahaa-aavistamattomille vanhemmilleen ”avoimen ateistisia ja kristinuskonvastaisia” kirjojaan. Pian elokuvan ilmestymisen jälkeen Vatikaanin sanomalehti L'Osservatore Romano tuomitsi pääkirjoituksessaan sen esittämän maailmankuvan jumalattomuudessaan kylmäksi ja toivottomaksi.
Kirjan lukeneiden fanien keskuudessa herätti kohua myös viime hetken ratkaisu leikata pois elokuvaan kuvattu loppukohtaus, josta oli muun muassa jo nähty välähdyksiä elokuvan trailereissa, tarkoituksenaan sijoittaa se odotetun jatko-osan alkuun. Näin elokuva päättyy onnellisemmin, mutta lordi Asrielin pyrkimyksiin ja Tomuun liittyvä juonikaari jää kesken. Pullman tuki elokuvantekijöiden ratkaisua tuoreeltaan The Sunday Timesin kolumnissa; hänen mukaansa elokuva päättyy nyt ”selkeään, vahvaan ja välittömästi ymmärrettävään säveleen”.
Teatteri
Lontoon Royal National Theatre tuotti vuonna 2003 Universumien tomusta kaksiosaisen, kaikkiaan yli kuusituntisen näytelmän, jonka käsikirjoitti Nicholas Wright ja ohjasi Nicholas Hytner. Pääosia näyttelivät Anna Maxwell Martin Lyrana, Dominic Cooper Willinä, Timothy Dalton lordi Asrielina ja Patricia Hodge rouva Coulterina. Daimoninuket suunnitteli Michael Curry. Näytelmää esitettiin alun perin joulukuusta 2003 maaliskuuhun 2004. Näytelmä oli arvostelumenestys. Suuren suosion kannustamana näytelmä otettiin takaisin esityskalenteriin marraskuussa 2004 uusin näyttelijöin ja hiotun käsikirjoituksen kera. Näytöksiä jatkettiin huhtikuuhun 2005. Näytelmä voitti kaksi Laurence Olivier -palkintoa, lavastuksesta ja valaistuksesta. Anna Maxwell Martin oli lisäksi ehdolla parhaaksi naisnäyttelijäksi. National Theatren menestyksen jälkeen Universumien tomu on nähty myös pienempien brittiläisten teatterien lavoilla.
Radio
BBC:n tuottama radiokuunnelma Universumien tomusta esitettiin BBC Radio 4 -kanavalla vuonna 2003, ja se on myöhemmin julkaistu myös tallenteena.
Televisio
Marraskuussa 2015 BBC ilmoitti tilanneensa Universumien tomuun perustuvan His Dark Materials -televisiosarjan, jonka tuottavat Bad Wolf ja New Line Cinema. Sarjan ensimmäinen kausi esitettiin syksyllä 2019.
Hetkinen
Hetkinen oli Yle TV2:lla vuosina 2002–2008 esitetty leikkimielinen televisiovisailu kolmasluokkalaisille. Ohjelmaa juonsi pitkään Minna Rinne-Laturi. Vuonna 2007 juontajaksi vaihtui Teppo Karell, joka juonsi ohjelman viimeiset jaksot. Ohjelmaa on ainakin joskus myös sijaisjuontanut Pikku Kakkosesta tuttu Jyrki Laaksonen. Ohjelmassa oli myös mukana Anna-Liisa Tarvaisen luoma käsinukke Terho Piippo, jota esitti näyttelijä Riku Suokas. Ohjelmaa esitettiin lauantaisin kello 9:25 ja uusintana maanantaisin kello 15:30.
Ohjelmassa kilpaili kaksi joukkuetta: sininen ja punainen joukkue. Molemmat joukkueet koostuivat kolmesta kilpailijasta. Joukkueet kisasivat toisiaan vastaan erilaisissa tehtävissä, joista jaettiin palkinnoksi makeisia joukkueiden potteihin. Se joukkue, joka oli kerännyt pottiinsa eniten makeisia, oli voittaja.
Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 25. helmikuuta 2008. Ohjelman eräänlaisena perijänä voidaan pitää lasten musiikkiaiheista visailuohjelmaa Kuplettia, jota juonsi myös Teppo Karell. pienoiskuva|Ohjelman studio.
Tehtävät
Ohjelmassa oli erilaisia tehtäviä, joissa joukkueet kilpailivat toisiaan vastaan. Tehtäväosiot vaihtelivat paljon ohjelman historian aikana. Alla mainitaan joitakin ohjelmassa mukana olleita tehtäviä.
Terhon tarkat
Terhon tarkat -osiossa mitattiin kilpailijoitten tarkkuutta. Ohjelman alkuaikoina esitettiin kummankin joukkueen esittelyvideo, josta esitettiin vastapuolen joukkueelle kysymyksiä, kuten Minkä värinen pallo oli pojan taikatempussa? tai Millaisia kuvioita oli tytön housuissa?
Vuoden 2005 alkupuolella esitettiin Terhon tarkat -osiossa kolme ääninäytettä. Jokaisesta oikein arvatusta äänestä sai joukkue pisteitä.
Vuoden 2005 loppupuolella esitettiin Terhon tarkat -osiossa video mestarietsivä Ensio Ripatista, joka tutki mystisiä rikostapauksia (jotka eivät olleet kuitenkaan järkyttäviä tai sopimattomia lastenohjelmiin). Joukkueiden tehtävänä oli videolla annettujen vihjeiden perusteella päätellä ja ratkoa nämä mysteerit, kuka esimerkiksi oli syyllinen ja perustella väitöksensä. Tämän lisäksi esitettiin rikosmysteeristä lisäkysymys. Oikeasta vastauksesta joukkue sai lisäpisteitä.
Vuonna 2007 esitettiin Terhon tarkat -osiossa kummallekin joukkueelle kolme kuvaa, joista juontaja sitten esitti kysymyksen, kuten Minkä värisiä kukkia kuvassa oli?
Lätinää luonnosta
Lätinää luonnosta -osio oli mukana ohjelmassa vuoden 2004 tienoilla. Osiossa esitettiin joukkueille kolme piilokuvaa, joissa oli aina jokin Suomen luonnolle tyypillinen eläin ja joukkueiden oli arvattava mikä eläin piilokuvassa oli. Osio korvattiin sittemmin paluun tekevällä Terhon Tarkat-osiolla.
Terhon siivellä
pienoiskuva|Terhon siivellä -osion taulu 25. lokakuuta 2003 esitetyssä jaksossa. pienoiskuva|Taitolennoksi muutettu Terhon siivellä -osion taulu 17. syyskuuta 2005 esitetyssä jaksossa. Terhon siivellä -osio tuli mukaan ohjelmaan vuonna 2003. Alun perin osiossa oli joukkueiden määrä kuljettaa vuorollaan pastillia lentokoneessa taululla. Lentokonetta ohjasi kaksi joukkueen kilpailijaa siihen viritetyillä naruilla. Taulu oli alun perin Suomen kartan muotoinen ja siihen oli merkitty kaupunkeja sekä reittejä. Joukkueiden tuli kuljettaa pastillia lentokoneessa tietyn reitin mukaisesti (esim. Helsinki - Kouvola - Lappeenranta - Savonlinna - Seinäjoki - Vaasa - Tornio - Inari). Pisteitä sai jokaisesta kaupungista, jotka joukkue onnistui lentokoneella sivuuttamaan. Reittien varrella oli taululla reikiä. Jos pastilli tippui joihinkin näistä rei'istä, oli joukkueen laitettava kone takaisin kentälle, pastilli sisään ja yrittää uudestaan alusta. Aikaa oli 90 sekuntia.
Vuonna 2005 Terhon siivellä -osio muuttui taitolentotehtäväksi. Joukkueen tehtävänä oli kuljettaa samaa lentokonetta punaisin pilkuin merkityn reitin läpi. Reitin varrella oli lapiokuvioita ja jokaisesta ohitetusta lapiokuvasta sai joukkue pisteitä. Jos joukkue onnistui kiertämään koko taitolentoreitin ympäri, he saivat kymmenen pistettä, mutta mikäli aikaa oli vielä jäljellä, sai joukkue aloittaa uuden kierroksen lentoreitillä, kunnes aika loppui. Jos kuula tippui johonkin reikäesteeseen, oli kone vietävä takaisin kentälle ja lentokierros oli aloitettava alusta. Aikaa oli tässäkin 90 sekuntia.
Jokeri
Ohjelman alkuaikoina Jokeri-osiossa esitettiin molemmille joukkueille kuva karkkipurnukoista, joissa jokaisessa oli numero. Numerot purnukoissa oli tietyssä järjestyksessä. Joissakin purnukoissa oli kuitenkin numeron sijasta kysymysmerkki ja joukkueiden tehtävänä oli pohtia, mikä numero näissä purnukoissa kuuluisi olla.
Myöhemmin, vuoden 2005 tienoilla oli Jokeriosiossa tehtävänä järjestää jääkaappimagneettikirjaimet järjestykseen niin, että niistä muodostui tietty sana, joka esiintyi tietyn laulun sanoissa. Joukkue sai lisäpisteitä siitä, jos tiesivät minkä yhtyeen tai kenen laulajan laulu oli kyseessä. Sittemmin Jokeri-osion tehtäväksi tuli järjestää yhdeksän jääkaappimagneettikuvaa kolmeen joukkoon niin, että jokaisen joukon magneettikuvat jollain tavalla liittyivät toisiinsa (esim. hirvi, karhu, orava - eläimet). Joukkue, joka sai kuvat järjestykseen nopeiten sai lisäpisteitä. Vuonna 2006 Jokeritehtävään palautettiin magneettikirjaimet ja joukkueiden tehtävänä oli muodostaa kirjaimista minuutissa tiettyyn aihepiiriin (esim. kaupungit, maitotuotteet) liittyviä sanoja.
ParitParit
pienoiskuva|ParitParit-osion taulu 16. joulukuuta 2006 esitetyssä jaksossa. ParitParit oli muistipelitehtävä, jossa oli 16 kuvaa (8 paria). Ohjelman alkuaikoina muistipeli annettiin kummallekin joukkueelle erikseen suoritettavaksi. Aikaa muistipelin suorittamiseen oli kummallakin joukkueella 90 sekuntia.
Vuonna 2006 ParitParit osio palasi ohjelmaan hieman muunneltuna. Nytten sama muistipeli esitettiin molemmille joukkueille samaan aikaan eikä tehtävässä ollut aikarajaa. Normaalien muistipelikuvien joukkoon oli muistipelitaululle lisätty Tuplat-kuva, josta joukkue sai yhden pisteen sijasta kaksi pistettä ja Koripallon kuva, jonka parin löytämisestä joukkueen kolme kilpailijaa saivat yrittää muistipelin jälkeen heittää koripalloja koriin. Jos kaksi kilpailijaa onnistui saamaan korin, joukkueen pisteet muistipelissä tuplaantuivat. Jos taas kolme kilpailijaa onnistui saamaan korin, niin muistipelin pisteet triplaantuivat.
Sokkona Cityssä
Sokkona Cityssä palasi ohjelmaan vuonna 2007. Tällä kertaa kummastakin joukkueesta oli kilpailija piirtämässä yhtä aikaa sokkona reittiä kaupungin kaduille. Määränä oli piirtää tussilla reitti alkupisteestä kartan keskikohdassa olevalle karkin kuvalle. Kilpailija, joka ylettyi ensimmäisenä karkin kuvalle voitti joukkueelleen pisteitä. Kaduille oli myös joihinkin kohtiin piirretty esteitä, joiden läpi ei saanut kulkea.
Pantomiimi
Pantomiimi tuli mukaan ohjelmaan vuoden 2006 tienoilla. Osiossa kummastakin joukkueesta valittiin yksi kilpailija esittämään joukkueelleen pantomiimeja eri asioista. Pantomiimeissa oli aina tietty aihepiiri, kuten eläimet, kodinkoneet jne. Pantomiimi-osio korvattiin myöhemmin Seliseli-osiolla.
Seliseli
Seliseliosio tuli Pantomiimi-osion tilalle vuonna 2006. Osio oli eräänlainen sananselityspeli, jossa kaksi tyttöä esitti videoyhteyden välityksellä joukkueille sana-arvauksia. Seliseli-osion tilalle tuli myöhemmin paluun tekevä Terhon siivellä-osio.
Kokoa koodi
Kokoa koodi-osio tuli mukaan ohjelmaan vuonna 2007. Osiossa joukueille esitettiin 16-merkkinen koodi, jossa oli niin kirjaimia kuin numeroitakin. Tämän jälkeen joukkueiden piti muistaa merkki kerrallaan koko koodi.
Juuson kootut
Juuson kootut tuli mukaan ohjelmaan vuonna 2007. Osio oli aiemman Seliseli-osion lailla myös sananselityspeli, jossa Juuso-niminen poika esitti joukkueille sana-arvoituksia.
Riimireppu
Riimireppu tuli uutena osiona Teppo Karellin juontamaan Hetkiseen. Osiossa Teppo soitti kitaralla jonkun tietyn laulun sävelmää, laulaen mukana ja joukkueiden tehtävänä oli arvata, mitä laulua Teppo soitti ja lauloi. Oikein arvattuaan sai joukkue laulaa Tepon mukana laulua. Tämän jälkeen Teppo esitti joukkueelle kaksi kysymystä kyseisestä laulusta.
Voittajan selvittäminen
pienoiskuva|Pottipuntari 14. marraskuuta 2004 esitetyssä jaksossa. Ohjelman aikana tehtävistä saaduista pisteistä lisäsi juontaja kummankin pottiämpäriin makeisia lapiolla. Yleensä makeisia lisättiin pottiin punaisella lapiolla. Sinisellä, isolla lapiolla lisättiin kymmenlukupisteet ja vihreällä, pienellä lapiolla lisättiin pottiin lisäpisteet sekä yksikköluvut. Jos joukkue esimerkiksi sai nippelitietonappulatriviasta 25 pistettä, lisättiin joukkueen pottiin makeisia kaksi sinistä lapiollista ja viisi vihreää lapiollista.
Terhonaattori
Ohjelman lopuksi esitettiin voittajajoukkueelle Terhonaattori-osiossa yksi monivalintakysymys. Oikeasta vastauksesta sai joukkue palkinnoksi pienen ämpärillisen lisää makeisia pottiinsa. Kysymyksen esitti käsinukke Terho Piippo.
Vuonna 2007 oli Terhonaattori-osiota muutettu siten, että kysymykset esitti Terhon sijasta juontaja Minna-Rinne Laturi. Joukkueelle esitettiin viisi monivalintakysymystä ja tarjolla oli viisi palkintoa.
Teppo Karellin juontamassa Hetkisessä muutettiin Terhonaattorissa voittajajoukkueen pisteet sekunneiksi, jonka joukkue sai käyttää piñatojen rikkomiseen. Joukkue sai kotiinvietäväksi sen karkkimäärän, jonka oli onnistunut pudottamaan lattialle piñatoista.
Ohjelman lopuksi juontaja Minna Rinne-Laturi kehotti katsojia olemaan syömättä liikaa karkkia ja muistamaan pestä hampaansa.
Eolo-luokka
Eolo-luokka oli Espanjan laivaston kahden miinalaivan muodostama alusluokka.
Alukset
Alukset olivat Júpiter-luokan tykkiveneiden pohjalta valmistettu, mutta niiden aseistusta oli kevennetty. Luokkien propulsiojärjestelmät olivat samat, mutta Eolo-luokassa suurempi polttoainetäyttö.
International network of Baltic Church Historians
International network of Baltic Church Historians on lähinnä suomalaisten, virolaisten, latvialaisten ja liettualaisten kirkkohistorioitsijoiden muodostama tieteellinen verkosto. Siihen kuuluu n. 20 enimmäkseen nuoremman polven tutkijaa, jotka ovat järjestäneet tieteellisiä kokouksia vuodesta 2001 lähtien Tallinnassa, Tartossa, Riiassa ja Vilnassa. Suomesta kokouksiin ovat osallistuneet mm. professori Jouko Talonen, dosentti Mikko Ketola ja dosentti Mikko Malkavaara, kaikki heistä Helsingin yliopistosta. Baltian maista mukana ovat olleet mm. professori Riho Altnurme ja teologian maisteri Andrei Sychov Tarton yliopistosta, professori Riho Saard Tallinnasta ja tohtori Arunas Streikus Vilnasta.Ĭ
Ada Lovelace
Augusta Ada King, Lovelacen kreivitär oli englantilainen matemaatikko, joka kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Hän kirjoitti koneelle myös ohjelman, minkä ansiosta häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi.
Varhaislapsuus
Ada Lovelacen vanhemmat olivat runoilija lordi Byron ja hänen vaimonsa Anne Isabella Byron. He olivat menneet naimisiin 2. tammikuuta 1815, ja Augusta Ada syntyi 10. joulukuuta 1815. Ada sai ensimmäisen nimensä lordi Byronin sisarpuolen Augustan mukaan. Lady Byron käytti tyttärestään nimeä Ada.
Lordi Byron oli tunnettu runoilija, mutta hänellä oli ollut suhteita kumpaankin sukupuoleen ja intohimo sisarpuoltaan Augustaa kohtaan, mikä herätti paheksuntaa. Hänet tunnettiin jo Adan syntymän aikaan ympäri Eurooppaa sekä runoistaan että rakkausseikkailuistaan. Byron petti vaimoansa lyhyen liiton aikana useiden naisten kanssa. Annabella Byron sieti miehensä naisseikkailuja lopulta vain noin vuoden ajan, ja hän pakeni miehensä luota 15. tammikuuta 1816. Byronien avioliittoa vaikeuttivat myös säännöllisesti saataviaan vaativat velkojat. Lordi Byron oli tunnettu ylenpalttisesta tuhlaavaisuudestaan.
Lady Byron ja Ada muuttivat Seahamiin Annabellan vanhempien luokse. Avioliittonsa aiheuttaman kohun sekä velkojensa vuoksi lordi Byron lähti Englannista 25. huhtikuuta 1816. Lady Byron syytti avioeroprosessin yhteydessä miestään siitä, että tällä oli suhde sisarpuoleensa Augustaan, joskaan insesti ei siihen aikaan ollut rikos. Toiseksi hän syytti miestään homoseksuaalisuudesta ja heteroseksuaalisesta sodomiasta, jotka puolestaan olivat rikoksia. Erosopimuksessa ei mainittu Adan huoltajuudesta. Tämä johtui todennäköisesti siitä, etteivät lady Byronin asianajajat halunneet nostaa kysymystä esille, koska ajan lain mukaan tilanne olisi ollut suosiollinen isän kannalta.
Ada ei nähnyt isäänsä enää sen jälkeen, kun tämä oli lähtenyt Englannista. Lordi Byron kuoli Kreikassa, kun Ada oli kahdeksanvuotias. Lordi Byron ei unohtanut missään vaiheessa tytärtään ja kysyi usein sisarpuolelleen lähettämissä kirjeissä yksityiskohtia Adasta ja tämän kasvatuksesta. Lordi Byron kirjoitti matkallaan Englannin kanaalin yli ensimmäiset kolme säkeistöä runoelmansa Childe Harold’s Pilgrimage kolmanteen lauluun. Siinä hän kirjoittaa Adan jättämisen aiheuttamasta ahdistuksestaan.
Ensimmäiset opettajat
pienoiskuva|vasen|upright|Ada Byron neljävuotiaana miniatyyrimaalauksessa. pienoiskuva|vasen|upright|17-vuotias Ada Byron. Kotiopetuksen alkaessa Ada oli neljävuotias. Lady Byronia ei ollut helppo miellyttää, joten hän erotti monia yksityis- ja kotiopettajia, jos heistä ei ollut tarpeeksi apua Adan kasvattamisessa. Vaikka lady Byron järjesti määrätietoisesti tyttärensä opintoja, hän ei juuri viettänyt aikaa tämän kanssa. Lady Byronin äiti lady Noel sen sijaan oli enemmän päivittäisessä tekemisessä Adan kanssa. Lady Noel kuoli kuitenkin vuonna 1822. Lady Byron sai äitinsä perinnön käyttöönsä vuonna 1825, ja hänestä tuli varakas niin, että hän saattoi tarjota Adalle hyvän kasvatuksen.
Lady Byron piti Adaa kovassa kurissa. Ada saattoi jopa joutua komeroon, mistä hän pääsi pois vasta luvattuaan käyttäytyä hyvin ja opiskella ahkerasti. Lady Byron oli erityisen kiinnostunut matematiikasta ja pyrki innostamaan myös tytärtään alalle. Lady Byron suosi matematiikkaa myös siksi, että hän halusi tehdä Adasta täysin rationaalisen ja tukahduttaa mielikuvituksen, jota hän piti Byronien puolelta periytyvänä ominaisuutena, vaarallisena ja jopa tuhoisana. Hän ei kuitenkaan estänyt Adaa lukemasta isänsä runoja, mutta oli helpottunut, kun Ada ei pitänyt niistä.
Lordi Byronin kuoleman jälkeen Annabella uskalsi lähteä Adan kanssa ulkomaille. Kesäkuussa 1826 Ada lähti äitinsä, kotiopettajattarensa neiti Stampin sekä useiden ystävien kanssa viisitoista kuukautta kestäneelle grand tourille. Ada rakasti matkustamista, joka toi hänen hiljaiseen elämäänsä vaihtelua. Hän kirjoitti muun muassa skotlantilaiselle runoilijalle Joanna Baillielle Alppien kauneudesta.
Byronit palasivat Englantiin syksyllä 1827. Lady Byron vuokrasi pian mahtavan Bifronsin maalaistalon Patrixbournesta, joka oli päivän vaunumatkan päässä Lontoosta mutta kuitenkin tarpeeksi eristyksissä. Hän muutti sinne tyttärensä kanssa. Lady Byron oli alkuvuodesta 1828 paljon poissa kotoa, ja Ada jäi yksin kotiopettajattarensa, yksityisopettajansa ja Puff-nimisen kissansa kanssa.
Ada oli kiinnostunut jo nuorena erilaisista koneista ja alkoi suunnitella muun muassa höyryvoimalla toimivaa lentävää laitetta. Hän tutki sitä varten lintujen anatomiaa ymmärtääkseen lentämisen mekaniikkaa. Hän tajusi, että siipien koko piti olla oikeassa suhteessa vartalon kokoon nähden. Ada oli huomattavan kiinnostunut lentämisestä ja halusi intohimoisesti rakentaa lentävän laitteen. Ada sairastui vakavasti alkuvuodesta 1829, ja hän oli vuodepotilaana vuoden 1832 puoliväliin saakka. Sairauden seurauksena hän menetti luonteenomaisen huolettomuutensa ja alkoi keskittyä entistä ahkerammin opiskeluun. Hän paiski töitä ja suhtautui hyvin ankarasti itseensä. Toipuminen oli hidasta, ja hän menetti sen aikana kiinnostuksensa muun muassa lentävän laitteen rakentamiseen sekä ratsastamiseen.
Lady Byron järjesti Adalle useita yksityisopettajia, joista monet pysyivät tehtävässä vain lyhyen aikaa. Häntä opettivat muun muassa William Frend ja William King. Frend oli 1820-luvulla jo iäkäs ja jäänyt matematiikan kehityksestä jälkeen. Kingin osaaminen matematiikassa ei puolestaan ollut kovinkaan laaja. Hän opetti Adaa vuonna 1829 ja antoi neuvoja myöhemminkin.
pienoiskuva|upright|Osa [[Charles Babbagen differenssikoneesta, jonka Ada näki Babbagen kotona 1833.]] Ada muutti vuonna 1832 äitinsä kanssa Fordhookin kartanoon, joka sijaitsi Ealingin kylässä. Nykyisin se on Lontoon esikaupunkialuetta, mutta tuohon aikaan sieltä oli matkaa Lontoon keskustaan 13 kilometriä ja se oli varakkaiden lontoolaisten suosima asuinalue. Lady Byron antoi Fordhookissa tyttärelleen hieman lisää vapauksia, mutta palkkasi kolme ystävää valvomaan Adan kasvatusta ja käyttäytymistä. Ada kutsui näitä naisia ”kolmeksi raivottareksi”.
Babbagen ja Somervillen tapaaminen
Lontoon seurapiireissä vaikuttaneiden ihmisten tyttärien esittely hovissa oli eräänlainen naiseksi tulemisen riitti. Lady Byron vei Adan 10. toukokuuta 1833 tapaamaan kuningas Vilhelm IV:tä ja tämän vaimoa kuningatar Adelaidea. Vaikka Ada nautti kuninkaallisten ja ulkomaisten arvohenkilöiden tapaamisesta, lady Byron kertoi kirjeessään lääkäri Kingille, että Adaan teki suuremman vaikutuksen 5. kesäkuuta tapahtunut tieteilijöiden tapaaminen. Adaan oli vaikuttanut erityisesti matemaatikko Charles Babbage.
Babbage kutsui Adan ja lady Byronin kotiinsa, missä he vierailivat pari viikkoa ensitapaamisen jälkeen. Babbage esitteli vierailleen rakentamansa keskeneräisen differenssikoneen. Ada kiinnostui jo tuolloin koneesta ja seurasi seuraavien vuosien aikana tarkasti sen kehitystä. Hän luki siitä tehdyt artikkelit ja keskusteli asiasta myös Babbagen kanssa.
Ada ystävystyi Mary Somervillen kanssa keväällä 1834. Somerville lähetti Adalle matematiikan kirjoja, neuvoi häntä opinnoissa, teki hänelle harjoitustehtäviä ja keskusteli matematiikasta. Ada nautti siitä, että hän oli saanut älyllisesti haastavan opettajan. Somerville oli ajalle poikkeuksellinen nainen, sillä hän oli osoittanut, että nainen pystyi jättämään jäljen tieteeseen. Hän oli kääntänyt tähtitieteilijä Pierre-Simon Laplacen teoksia englanniksi ja kirjoittanut itse tietokirjan On the Connexion of the Physical Sciences.
Babbagesta tuli vuoden 1834 tienoilla lady Byronin ja Adan vakiotuttava. Ada opetti tässä vaiheessa itsekin matematiikkaa. Hänen oppilaitaan olivat lady Gosfordin nuorimmat tyttäret Olivia ja Annabella.
Avioliitto ja lapset
pienoiskuva|vasen|upright|Ada Lovelacelle ja William Kingille rakennettu Lontoon-talo, johon perhe muutti vuonna 1837. Ada Byron täytti vuoden 1834 lopussa 19 vuotta. Tässä vaiheessa hänen äitinsä oli päättänyt, että Adan oli aika löytää itselleen aviopuoliso. Ilmeisesti Charles Babbagekin oli yksi vaihtoehdoista. Tuohon aikaan ei ollut tavatonta, että Adan ikäinen nuori nainen meni naimisiin vanhemman, varakkaan ja aikaisemmin naimisissa olleen miehen kanssa. Lady Byronin mielestä Babbage ei kuitenkaan ollut tyttärelle tarpeeksi hyvä puolisoehdokas, sillä puolison oli oltava siniverinen.
Ada esiteltiin keväällä 1830 kolmekymmentävuotiaalle lordi William Kingille. Hän kuului poliittisesti, yhteiskunnallisesti, älyllisesti ja uskonnollisesti merkittävään sukuun. Hän oli lisäksi varakas ja omisti useita kiinteistöjä. Ada Byronista tuli Ada King 8. heinäkuuta 1835. Adalle avioliitto antoi mahdollisuuden vakaampaan elämään ja samalla pakotien äidin holhoavasta otteesta. King sai jaarlin arvon 1838, jolloin Ada Kingistä tuli Lovelacen kreivitär.
Ada ja William King saivat ensimmäisen lapsen alkuvuodesta 1836. Lady Byron ehdotti yllättäen, että Ada nimeäisi lapsensa isänsä mukaan. Poika saikin nimekseen Byron. Seuraavana vuonna Kingit saivat tyttären, joka nimettiin lady Byronin mukaan Annabellaksi. Tämän jälkeen Ada sairastui jälleen ja oli useita kuukausia sänkypotilaana.
Ada sairastui todennäköisesti tyttärensä syntymän jälkeen koleraan. Hän oli maaliskuussa 1838 niin heikko, että vältteli jopa Lontoon seurapiirejä. Hänen ongelmanaan oli tuolloin todennäköisesti voimakkaat kuukautisvuodot. Perhelääkäri Locock suositteli hoitomenetelmänä kolmannen lapsen tekemistä. Ada ja William King saivat Ralphiksi nimetyn pojan. Adan terveys oli silti edelleen hauras, ja häntä lääkittiin muun muassa laudanumilla ja morfiinilla.
Paluu matematiikkaan
pienoiskuva|Ada Lovelacen [[Augustus De Morganille lähettämä kirje, joka käsittelee differentiaalilaskentaa.]] Kolmen lapsen jälkeen Lovelace halusi palata takaisin intohimoonsa eli matematiikkaan. Hän kääntyi marraskuussa 1839 Charles Babbagen puoleen ja pyysi tältä apua sopivan yksityisopettajan löytämiseksi. Babbage kertoi kuitenkin olevansa kiireinen, eikä Lovelacen muistakaan vanhoista opettajista ollut auttajiksi. William Frend oli jo vanha ja heikko, ja Mary Somerville oli muuttanut ulkomaille. Lady Byron onnistui kesällä 1840 järjestämään tyttärelleen uudeksi opettajaksi tunnetun matemaatikon ja loogikon Augustus De Morganin. Yhteys De Morganiin syntyi luultavasti tämän vaimon Sophian kautta. Tämä oli Frendin tytär ja ihaili lady Byronia.
Vaikka Lovelace oli opiskellut matematiikkaa ja muita tieteitä, opetus oli aiemmin ollut hyvin vaihtelevaa. Lapsena hän sai opetusta aritmetiikassa ja myöhemmin muun muassa geometriassa ja havaintoihin perustuvassa tähtitieteessä. Lovelacen varhaisimmat opettajat King, Frend ja Somerville olivat lähinnä antaneet lukusuosituksia. Somerville oli kuitenkin jo siirtynyt pois Frendin ja Kingin vanhakantaisesta yliopistomatematiikasta uudempiin käytäntöihin.
De Morgan oli Babbagen ystävä, ja hänkin oli valmistunut Trinity Collegesta. Lovelace edistyi nopeasti De Morganin ohjauksessa. Lovelacen sairastuttua De Morgan kirjoitti kuitenkin lady Byronille ja lordi Lovelacelle, ettei Adan luonne välttämättä sopinut matematiikkaan. Vaikka De Morgan itsekin oli yhteiskunnallinen uudistaja, hänen kirjeissään voi nähdä naisvihaa. Hänen mielestään Adan esittämät kysymykset matematiikasta ja luonnontieteestä eivät olleet sopivia naiselle. De Morgan epäilikin, että Adan terveys oli heikentynyt liiallisen opiskelun takia.
Menabrean artikkelin kääntäminen ja merkintöjen tekeminen
Charles Babbage oli vuonna 1840 vieraillut Torinossa. Siellä hänet otettiin hyvin vastaan kansainvälisenä tiedemiehenä, mutta siellä hänelle myös selvisi, ettei hänellä olisi koskaan varaa rakentaa haaveilemaansa analyyttistä konetta. Babbage toivoi, että joku italialainen tieteilijä kirjoittaisi artikkelin hänen uudesta hankkeestaan, ja näin brittihallitus voisi kiinnostua siitä. Babbage sai kumppanin nuoresta Luigi Menabreasta.
Menabrean artikkeli ilmestyi ranskaksi lokakuussa 1842. Artikkeli levisi Englantiinkin syksyn aikana. Marraskuussa puolestaan Babbage tapasi pääministeri Robert Peelin. Babbage keskittyi tapaamisessa lähinnä kritisoimaan hallitusta, eikä hän onnistunut esittelemään kunnolla uutta versiota koneestansa. Peel oli jo ennen tilaisuutta etsinyt tukea Babbagen työn julistamiseksi turhaksi, ja heikosti sujuneen tapaamisen jälkeen maaliskuussa 1843 Britannian hallitus ilmoitti, ettei se tukisi Babbagen työtä differenssikoneen tai analyyttisen koneen rakentamisessa.
Pian Babbagen ja Peelin tapaamisen jälkeen Lovelace keskusteli Menabrean artikkelista keksijä Charles Wheatstonen kanssa. He tunsivat todennäköisesti Babbagen koneen periaatteen paremmin kuin kukaan muu. He olivat myös sitä mieltä, että Menabrean artikkelin kääntäminen voisi edistää Babbagen työtä. Lovelace sopi tehtävään mainiosti, sillä hän osasi erinomaisesti ranskaa. Artikkelin kääntäminen innoitti Lovelacea, koska se auttaisi häntä saavuttamaan kaksi tärkeää päämäärää. Sen ansiosta hän pystyisi tekemään ystävänsä Babbagen työtä tunnetummaksi ja toisaalta edistämään omaa intellektuaalista uraansa.
Lovelace aloitti kääntämisen talvella 1842–1843, mutta hän ei kertonut työstään Babbagelle. Vasta vuoden 1843 alkupuolella hän esitti käännöksensä Babbagelle. Babbage kannusti Lovelacea lisäämään omia merkintöjään Menabrean artikkeliin. Lovelace aloitti työstään osiota ”Notes by the Translator” (”kääntäjän merkintöjä”). Hän kirjoitti merkintöjä helmikuulta syyskuulle 1843 ja keskusteli sen etenemisestä Babbagen kanssa sekä kasvotusten että kirjeitse. Vaikka Lovelace tukeutui Babbageen koneen toiminnan selvittämisessä, hänen omat pohdintansa usein hämmästyttivät Babbagea. Vaikka Lovelace otti vastaan Babbagen ehdotukset, hän suuttui, kun Babbage yritti lisätä artikkeliin kirjoittamansa esipuheen, jossa hän valitti brittihallitusta tuen puutteesta. Lovelace ja Babbage sopivat erimielisyydet, ja Babbage julkaisi nimettömänä erillisen artikkelin. Lovelacen ”merkintöjen” pituus oli lopulta (noin sata sivua), yli kaksi kertaa pidempi kuin Menabrean alkuperäinen artikkeli. Hän allekirjoitti ne nimimerkillä ”A. A. L.” (Augusta Ada Lovelace).
Lovelacen käännös ilmestyi Scientific Memoirsissa syyskuussa 1843. Artikkelin nimi oli ”Sketch of the Analytical Engine invented by Charles Babbage esq. (by L. F. Menabrea, with notes by Ada Lovelace)”. Tiedeyhteisö otti artikkelin kunnioittavasti vastaan. Michael Faraday ilmoitti Babbagelle, että artikkeli on niin monimutkainen, että se menee selvästi hänen ymmärryksensä yli. Alkuperäisen artikkelin kirjoittaja Menabrea puolestaan välitti Babbagen kautta onnittelut A. A. L:lle. Kun artikkelista tuli paljon myönteistä palautetta, Babbagekin leppyi Lovelacelle, joka oli tyrmännyt Babbagen kirjoittaman esipuheen liittämisen artikkeliin.
Artikkeli ei synnyttänyt Babbagen toivomaa sensaatiota eikä lisännyt Adan mahdollisuuksia tieteelliselle ja kirjalliselle uralle. Yksi kirjoituksen ongelmista oli se, että Ada Lovelace oli nainen. Vaikka hän oli allekirjoittanut artikkelin nimikirjaimillaan, hänen henkilöllisyytensä kävi pian ilmi, eikä kirjoitusta otettu vastaan siksi yhtä vakavasti kuin miehen kirjoittamaa artikkelia.
Muut tutkimukset ja kiinnostuksen kohteet
pienoiskuva|vasen|upright|Ada Lovelace viimeisenä elin­vuotenaan [[Henry Wyndham Phillipsin maalauksessa.]] Vuosi 1843 oli Lovelacen elämän tieteellisesti merkittävin vuosi. Hänen elämänvaiheitaan seuraavan kymmenen vuoden ajalta on heikosti dokumentoitu. Hän vietti joka tapauksessa melko vilkasta seurapiirielämää ja tunsi muun muassa Charles Dickensin, Michael Faradayn sekä monia muita kirjallisuuden ja tieteen merkkihenkilöitä. Lisäksi hänen ja Babbagen välinen ystävyys jatkui edelleen.
Lovelace suunnitteli tieteellisen uransa jatkamista Menabrean artikkelin kääntämisen jälkeen. Hänellä oli mielessä tehdä samantapaisia merkintöjä muihinkin artikkeleihin. Ne eivät kuitenkaan toteutuneet.
Lovelace kiinnostui myös lääkäri John Elliotsonin työstä. Elliotson oli kokeillut anestesiaa mesmerismillä. Lovelace uskoi, että sen avulla pystyi tutkimaan piileviä seksuaalisia tunteita ja toisaalta yhdistämään tunteet vartalon sähkömagneettisiin voimiin. Hän otti vuonna 1844 asian takia yhteyttä Faradayhin ja kysyi mahdollisuutta tutkia tämän alaisuudessa mesmerismiä. Faraday kieltäytyi ehdotuksesta sairastelunsa takia. Faradayn kieltäydyttyä Lovelace kääntyi erakkomaisen sähkötutkija Andrew Crossen puoleen. Lovelace vieraili Crossen tilalla marraskuussa 1844, mutta kirjoitti sen jälkeen, ettei ollut innostunut Crossen laboratoriotyöskentelystä.
William Lovelace alkoi vuonna 1848 kirjoittaa arviota ranskalaisen Agénor de Gasparinin maanviljelystä käsittelevästä teoksesta. Ada osallistui miehensä artikkeliin kirjoittamalla siihen huomioita. Sitä varten hän oli kirjeenvaihdossa John Herschelin kanssa. Artikkeli ei saanut juurikaan huomiota.