cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harold Wilson
Toinen pääministerikausi vuodet 1974–1976
Maksutase oli taas alijäämäinen maaliskuussa 1974, ja hintojen korotukset olivat korkeammat kuin muualla Euroopassa. Wilsonin ensimmäinen saavutus oli hiilikaivoslakon lopettaminen. Hän teki tarvittavat myönnytykset, jotta lakko saatiin päättymään.
Wilson lakkautti Industrial Relations Actin ja korvasi sen uudella Trade Union Actilla. Wilson määräsi järjestettäväksi uudet vaalit lokakuussa 1974 saadakseen parlamentissa paremman kannatuksen. Hän saikin toivotun tuloksen, työväenpuolueen enemmistön. Wilson neuvotteli yhteiskuntasopimuksen keskusjärjestö TuC:n puheenjohtajan Jack Jonesin kanssa. Sen seurauksena palkansaajat pidättyivät uusista palkankorotuksista. Inflaatio saatiin laskemaan 15 prosenttiin vuonna 1976. Joitakin yrityksiä otettiin valtion haltuun tai valtio ryhtyi niiden osakkaaksi. Jouduttiin ottamaan lisää lainoja ulkomailta. Pohjois-Irlannissa jouduttiin ottamaan takaisin brittihallinto. Wilson erosi keväällä 1976.
Volokolamskajan metroasema
Volokolamskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 26. joulukuuta 2009.
Medaljonki
thumb|Kelttiläisiä medaljonkeja. Medaljonki on pyöreä tai soikea koteloriipus, jossa pidetään pientä valokuvaa tai muuta muistoesinettä.
Muita merkityksiä
Medaljongiksi kutsutaan myös muita pyöreitä tai soikeita koristeaiheita, kuten tietynlaista tapettikuviota, pyöreää tai soikeaa maalausta tai kohokuvaa sekä huonekalumuotoilussa tuolin selkänojan pyöristettyä tai soikion muotoista puukehystä muun muassa Hepplewhite-tyylissä ja ruusumedaljonkiempireksi kutsutussa tyylissä.
Ruoanlaitossa medaljonki on lihasta tai kalasta leikattu ja muotoiltu soikea pihvi tai muu annospala, esim. lohimedaljonki, vasikanmedaljonki.
Pyöräntuenta
thumb|250px|right|[[Ford Model T|T-Fordin etujousitus ja pyöräntuenta. Jäykkä etuakseli on jousitettu poikittaisella lehtijousella, joka tukee akselia sivusuunnassa, ja pitkittäistuenta on hoidettu kahdella tukitangolla.]]
Pyöräntuenta tarkoittaa niitä komponentteja, joilla pyörät tai akselistot on yhdistetty auton runkoon. Toisinaan käytetään nimitystä pyöränripustus (engl. suspension, ruots. hjulupphängning), mutta tosiasiassa pyörät eivät riipu muulloin kuin auton ollessa ilmassa, mikä taas ei ole auton normaali olotila.
Pyöräntuennan tehtävänä on tukea ja ohjata pyörien ja korin keskinäistä asentoa toisaalta joustoliikkeissä, toisaalta kiihdytys-, jarrutus- ja sivuttaisvoimia vastaan.
Kun jäykkä akseli on jousitettu pitkittäisillä lehtijousilla, ei muuta pyöräntuentaa välttämättä tarvita. Tätä rakennetta ei kuitenkaan enää käytetä henkilöautoissa.
Tuentatyyppejä
pienoiskuva|Pyöräntuenta kolmiotukivarsilla ([[Saab Quantum IV).]]
Etupyöräntuenta
Joustintuki on nykyisin ylivoimaisesti yleisimmin käytetty etupyöräntuennan rakenne. Siinä on poikittainen alatukivarsi (useimmiten kolmio- tai L-tukivarsi) ja pystysuuntainen jousijalka, johon on yleensä sijoitettu sekä kierrejousi että iskunvaimennin. Joustintuen etuna on yksinkertainen rakenne ja siksi huokeat valmistuskustannukset, haittana taas hieman epätäydellinen pyörän ohjaus joustoliikkeissä. Tätä kutsutaan MacPherson-pyöräntuennaksi.
Suunnikastuenta eli päällekkäiset kolmiotukivarret on toinen yleisesti käytetty rakenne. Siinä on poikittaiset kolmiomaiset tukivarret, jotka yleensä ovat hieman eripituiset ja erisuuntaiset. Sillä tavoin voidaan pyörän asentoa hallita hyvin koko joustoliikkeen matkalla.
Takapyöräntuenta
Jäykkä taka-akseli, joka on jousitettu kierrejousilla, vaatii vähintään kaksi pitkittäistukivartta lähelle akselin päitä sekä poikittaistuennan, joka hoidetaan useimmiten ns. Panhard-tangolla. Tämä on poikittainen tukitanko, joka on yhdistetty akseliin lähelle sen toista päätä ja runkoon vastakkaiselle puolelle.
Erillisjousitettu taka-akseli tuetaan useimmiten viistoilla kolmiotukivarsilla, varsinkin jos kyse on takavetoisesta autosta. Viistot kolmiotukivarret hoitavat samalla kertaa sekä pitkittäis- että poikittaistuennan.
Yhdystukiakselisto on nykyisin kaikkein yleisin rakenne takapyöräntuennassa. Siinä on pitkittäiset tukivarret, jotka on etupäästään yhdistetty toisiinsa puolijäykällä poikittaispalkilla. Tämä palkki toimii samalla kallistuksenvaimentimena. Yhdystukiakselisto sopii ainoastaan etuvetoisiin autoihin.
Monivarsituenta on kaikkein uusin ja monimutkaisuudestaan huolimatta nopeasti yleistyvä rakenne. Siinä kumpikin takapyörä on tuettu vähintään viidellä tukivarrella, jotka on suunnattu siten, että pyörän asento pysyy mahdollisimman edullisena kaikissa ajotilanteissa. Ratkaisua voidaan käyttää myös etupyörien tuennassa.
De Dion -akseli on klassinen vetävän akselin rakenne, joka yhdistää jäykän akselin ja erillisjousituksen edut. Siinä pyörät on yhdistetty toisiinsa jäykällä yhdysakselilla mutta tasauspyörästö on kiinnitetty runkoon kuten erillisjousituksessa.
Chapman-tuenta on Colin Chapmanin mukaan nimetty takapyöräntuenta, jota on käytetty kilpa-autoissa. Se on MacPherson-tuennan kaltainen rakenne.
Jousitus
thumb|Lehtijousi koostuu ohuista teräksisistä "lehdistä" ja ne ovat kiinni toisissaan metallisiteillä. Kuormattuna lehtijousi on suora mutta kuormaamattomana vähän mutkalla kuten kuvassa thumb|Kierrejousi on nimensä mukaisesti kierteellä ja kuormattuna se painuu kokoon
Auton jousitus on elintärkeä turvallisuuden, ajo-ominaisuuksien sekä mukavuuden takaamiseksi. Jousituksen tarkoituksena on että auton jokainen pyörä pystyy seuraamaan epätasaistakin tietä ja että auton kori kulkee tasaisesti riippumatta tienpinnan laadusta. Usein kuitenkin nämä ovat yhdessä vastakohtaisia vaatimuksia joten jousituksessakin joudutaan aina tekemään kompromisseja, myös hinnan takia.
Jousitukseen kuuluvat jousien lisäksi myös iskunvaimentimet sekä itse pyöräntuennan osia kuten tukivarsia ja kallistuksenvakaajia. Iskunvaimentimen tehtävä on lopettaa jousien aiheuttama keinuntaliike. Pyöräntuennan tehtävänä on tukea sekä ohjata pyörää jouston aikana.
Tärkeän osan joustamisesta hoitavat myös ilmakumirenkaat. Suuret renkaat pystyvät kulkemaan tasaisemmin pienten kuoppien yli, mikä aiheuttaa jousitukselle vähemmän rasitusta. Pienemmillä pyörillä asia on toisin päin.
Jousityyppejä on erilaisia. Ennen 1980-lukua hyvin yleinen oli lehtijousi, joka koostuu yhdestä tai useammasta teräsliuskasta. Myös lujitemuovisia lehtijousia on käytetty. Jousenlehdet voivat olla kiinni toisissaan metallisiteillä. Pisimmän jousenlehden päissä on silmukat jousen kiinnittämiseksi koriin. Jommassakummassa päässä lehtijousessa pitää olla myös jousenriipuke, jota tarvitaan kun jousi kuormattuna muuttuu kaarevasta suoraksi ja luonnollisesti samalla sen pituus kasvaa. Lehtijouset voivat olla autossa poikittain tai pitkittäin. Pitkittäiset lehtijouset eivät vaadi erillisiä tukivarsia ollenkaan, mutta ilman niitä lehtijousi voi voimakkaissa jarrutuksissa tai kiihdytyksissä vääntyä S-mutkalle, minkä pystyy estämään pitkittäistukivarsilla/-varrella. Kuitenkin itse akseli pystyisi vielä liikkumaan vähän pystytasossa, mihin auttavat poikittaistukivarret/-varsi. Lehtijouset on 80-luvun alun jälkeen korvattu muilla, kehittyneemmillä jousityypeillä, mutta vielä tänäkin päivänä niitä on käytössä uusissa alustoissa, mm. raskaammissa kulkuneuvoissa kuten linja- ja kuorma-autoissa ja eksoottisena poikkeuksena uudessa Chevrolet Corvette -urheiluautossa.
Mercedes (Uruguay)
Mercedes on Sorianon departementin pääkaupunki Uruguayssa Río Negron varrella. Kaupungin asukasluku vuonna 2011 oli noin 42 000.
Pyöräntuenta
Jousitus
Nykyään yleisin jousityyppi on kierrejousi, joka vaatii sekä poikittais- että pitkittäistuet, koska itse jouset eivät tue akselia lainkaan toisin kuin lehtijousissa. Kierrejousi on yksinkertainen kierteellä oleva jousilanka, joka painuu kokoon kuormituksen mukaan. Jousto ei kuitenkaan tapahdu jousilankaa taivuttamalla vaan kiertämällä, samalla tavoin kuin vääntöjousessa.
Mercedes (Uruguay)
Nykyisin suurin työllistäjä on paperiteollisuus.
Pyöräntuenta
Jousitus
Kolmas teräsjousityyppi on vääntöjousi. Vääntöjouset ovat teräsliuskoja tai -tankoja, jotka toimivat kiertymällä. Vääntöjousen toinen pää on kiinnitetty akselin tukivarteen ja toinen koriin. Vääntöjousen etuna on sen vähäinen tilantarve.
Mercedes (Uruguay)
Kaupungin perusti isä Manuel Antonio de Castro y Careaga vuonna 1788 nimellä Capilla Nueva de las Mercedes. Siitä tuli departementin pääkaupunki 1857.
Pyöräntuenta
Jousitus
Teräsjouset ovat yleisimpiä, mutta teräksen ohella joustavana materiaalina voidaan käyttää kumia, ilmaa tai jotakin puhdasta kaasua.
Mercedes (Uruguay)
Kaupungissa annettiin pian Buenos Airesin toukokuun vallankumouksen jälkeen 27. helmikuuta 1811 Asencion julistus (Grito de Asencio), joka aloitti Itäprovinssin vallankumouksen. Kenraali José Gervasio Artigas perusti päämajansa nykyiseen Nuestra Señora Del Huerton kouluun, josta käsin antoi 11. huhtikuuta 1811 Mercedeksen julistuksen.
Pyöräntuenta
Jousitus
Kumijouset voivat toimia puristumalla, kiertymällä tai venymällä. Lähes kaikissa autoissa käytetään teräsjousien apuna kumikartioita, jotka vaimentavat jousituksen pohjaanlyöntiä.
Ilmajousia käytetään toisinaan teräsjousituksen apuna mm. siksi, että niiden avulla voidaan pehmentää jousituksen toimintaa ja säädellä auton jousituskorkeutta (maavaraa). Ainoa autonvalmistaja, joka on käyttänyt kaasujousia suurtuotannossa, on Citroën.
Tarquinius
Tarquinius oli merkittävän etruskisuvun nimi.
Tarquinius Tarquinius
Kaaria
pienoiskuva|pysty=1.1|Kaaria sijaitsee Vähän-Aasian lounaisosassa. Kaaria oli antiikin aikainen alue Vähän-Aasian lounaisosassa. Kaarian pohjoispuolella sijaitsi Joonia ja sen itäpuolella Fryygia ja Lyykia. Kaarian tärkein kaupunki oli Halikarnassos.
Vuoden 545 eaa. tienoilla Kaaria joutui Persian vallan alle ja siitä tuli Persian maakunta. Vuodesta 391 eaa. eteenpäin Kaariaa hallitsivat satraappeina hekatomnididynastian jäsenet. Heistä tunnetuin oli Mausollos, jonka itselleen rakennuttama hautamuistomerkki eli Halikarnassoksen mausoleumi luettiin yhdeksi maailman seitsemästä ihmeestä. Vuonna 334 eaa. Aleksanteri Suuri valloitti Kaarian. Rooman valtakunnan osana Kaaria kuului aluksi Asian provinssiin ja myöhemmin Carian provinssiin.
Kreikkalainen historioitsija Herodotos mainitsee kaarilaisten kehittäneen sodankäyntiin liittyviä keksintöjä, joita myös helleenit alkoivat käyttämään. Kaarilaiset kehittivät kypäriin töyhdöt ja kilpiin kädensijat.
Ligniini
pienoiskuva|Ligniinipolymeerin rakenteen malli. Ligniini on haaroittunut polymeeri, jolla ei ole yhtä tiettyä rakennetta, ja tämä on vain eräs niistä malleista, jotka perustuvat tunnettujen rakenneyksiköiden yhdistelmiin. Ligniini on puiden ja muiden putkilokasvien tuottama ja niistä löytyvä polymeeri. Myös tietyt punalevät pystyvät tuottamaan sitä. Ligniinillä ei ole tiettyä rakennetta, vaan se koostuu useista propyylibentseenijohdannaisista, jotka ovat kiinni toisissaan kovalenttisesti verkkomaisena rakenteena. Ligniini on yleinen aine luonnossa – noin 30% kaikesta maapallon biomassan hiilestä on ligniinissä. Ligniini on kasveissa selluloosan ja hemiselluloosan ohella tärkeä rakennusaine. Kasvit tarvitsevat ligniiniä muun muassa kasvuunsa, tukirakenteeksi ja suojarakenteeksi estämään taudinaiheuttajien pääsyä kasviin. Teollisuudessa ligniini on lähinnä sellun tuoton sivutuote, joka poltetaan energiaksi. Sillä on kuitenkin muitakin sovellutuksia.
Rakenne ja ominaisuudet
Ligniini on rakenteeltaan epäsäännönmukainen biopolymeeri, jonka monomeerit koostuvat metoksi-, karboksyylihappo-, hydroksyyliryhmiä sisältävistä propyylibentseenijohdannaisista, joita kutsutaan myös monolignoleiksi. Ne ovat hiiliatomien välisten sidosten ja eetterisidosten kautta kiinni toisissaan verkkomaisena rakenteena. pienoiskuva|Ligniinin yleisimmät monomeerit. 1. parakumaryylialkoholi (H). 2. koniferyylialkoholi (G). 3. sinapyylialkoholi (S). Ligniinin pääasialliset monomeerit ovat koniferyylialkoholi, sinapyylialkoholi ja parakumaryylialkoholi. Näistä käytetään ligniinistä puhuttaessa usein vastaavasti lyhenteitä G, S ja H. Monomeerien suhteellinen yleisyys vaihtelee kasvilajista ja kasvuympäristöstä riippuen. Koniferyylialkoholia eli G:tä ja sinapyylialkoholia eli S:ää on yleensä kovapuissa. Havupuissa on lähinnä G:tä. Parakumaryylialkoholia eli H:ta on puuvartisissa kasveissa vähiten.
Puista teollisesti eristetyn ligniinin moolimassa riippuu puulajista ja eritoten eristysmenetelmästä. Esimerkiksi eräässä tutkimuksessa eri menetelmin eristetyn ligniinin massapainotettu moolimassa (Mw) vaihteli välillä 6000–54000 g/mol. Kaikki teollisesti eristetty ligniini voidaan jakaa rikkipitoiseen ligniiniin tai sitä sisältämättömään ligniiniin. Mikäli ligniinin eristyksessä on käytetty rikkiyhdisteitä, on ligniini rikkipitoista. Ligniini ei ole vesiliukoinen, mutta rikkipitoiset ligniinit voivat olla vesiliukoisia sulfiittien ja muiden poolisten rikkiryhmien runsaan määrän takia. Teollisesti eristettyä ligniiniä saattaa olla käsitelty myös muilla tavoin ja tämä voi vaikuttaa sen fysikaalisiin ominaisuuksiin. Puun ligniini on usein vaaleankeltaista, mutta sen eristäminen emäksisissä olosuhteissa hapettaa ligniinin fenoleita kinoneiksi, joka johtaa ligniinin tummentumiseen. Esimerkiksi sulfaattimenetelmällä saatu ligniini on väriltään tummanruskeaa tai lähes mustaa.
Moranen veljekset
thumb|220px|Léon Morane Moranen veljekset syntyivät Pariisissa, Léon syntyi 11. huhtikuuta 1885 ja Robert-Charles 10. maaliskuuta 1886. Vuoteen 1898 mennessä Léon oli osoittanut kiinnostuksensa tekniikkaan. Hän oli muun muassa rakentanut kolmipyörän, jossa oli 1,75 hv moottori. 19. huhtikuuta 1910 hän sai lentolupakirjan nr. 54 ja kuukautta myöhemmin saavutti nopeuslennon maailmanennätyksen (108 km/h) Blériotin yksitasolla. Tätä seurasi 3. syyskuuta korkeusennätys (2584 m). 5. lokakuuta 1910 molemmat veljet olivat koneessa, joka murskaantui maahan Michelinin Pariisi-Puy-de-Dôme-kilvan aikana. He loukkaantuivat pahasti. Raymond Saulnier, Leonin lapsuusystävä, vieraili sairaalassa ja 10. lokakuuta 1911 he perustivat Morane-Saulnier-yhtiön.
Ligniini
Käyttö
Ligniini on teollisuudessa lähinnä sivutuote, jota muodostuu esimerkiksi paperin tuotannossa. Vuoden 2015 arvion mukaan noin 95% maailmassa tuotetusta ligniinistä poltetaan energiaksi. Sulfaattimenetelmällä eli kraft-prosessilla saatua rikkipitoista ligniiniä kutsutaan joskus kraftligniiniksi. Pääosa polttoon päätyvästä ligniinistä on kraftligniiniä, joka poltetaan usein samassa tehtaassa, kuin jossa se on muodostunut. Polttaminen voi olla ympäristön kannalta ongelmallista, sillä ligniinin epätäydellisessä palamisessa muodostuu haitallisia aineita, kuten PAH-yhdisteitä ja dioksaaneja.
Moranen veljekset
Robertista tuli yhtiön koelentäjä ja hän perusti Messageries Aériennes-lentokoulun. Léon kuoli 9. lokakuuta 1918, Robert vasta 28. elokuuta 1968.
Ligniini
Käyttö
Sulfiittimenetelmällä tuotettua rikkipitoista ligniiniä kutsutaan lignosulfonaatiksi. Lignosulfonaatteja käytetään nykyään akuissa muun muassa niiden käyttöikää parantavina aineina. Niitä on myös lisätty 1930-luvulta alkaen sementteihin parantamaan sementin juoksevuutta valuvaiheessa. Lignosulfonaatit myös poistavat vettä sementistä, jolloin se kuivuu nopeammin. Lignosulfonaatteja on 1920-luvulta alkaen lisätty asfalttiin sidosaineena, joka vähentää asfaltin pölyämistä. Lignosulfonaatteja on käytetty vanilliinin raaka-aineena, mutta nykyään vanilliinin käytetään muita paremman saannon antavia lähtöaineita, kuten guajakolia.
Ligniinillä on edeltävien käyttökohteiden lisäksi myös monia vähemmän keskeisiä käyttökohteita, kuten sen käyttö nahan parkitsemisessa. Ligniinillä on myös monia kokeellisia tai toistaiseksi laajalti hyödyntämättömiä käyttökohteita. Yksi tällainen ajatus on asfaltin valmistamisessa ligniinin käyttäminen bitumin korvaajana.
Biologinen merkitys
Kasvit tarvitsevat ligniiniä tukirakenteeksi ja kasvunsa rakenneosaksi. Ligniini toimii myös "suojamuurina", joka estää taudinaiheuttajia tartuttamasta kasvin soluja. Ligniinin tuotanto eri kasveissa tyypillisesti lisääntyy jonkin tartunnan yhteydessä. Kasveissa ligniini on tyypillisesti hemiselluloosan kanssa täyttämässä selluloosakuitujen väliin jääviä alueita. Ligniini on selluloosan ja hemiselluloosan ohella yksi määrällisesti yleisimpiä luonnon biopolymeereistä. Esimerkiksi puuvartisten kasvien kuivapainosta 14–40% on tyypillisesti ligniiniä ja noin 30% kaikesta maapallon biomassan hiilestä on ligniinissä.
Biosynteesi
pienoiskuva|Ligniinin monomeerien radikaalit reagoivat ligniiniksi. Ligniiniä on puissa ja muissa putkilokasveissa, muttei sammalissa. Ligniiniä on kuitenkin löydetty myös punalevistä, muun muassa Calliarthron cheilosporioides -lajista. Koniferyylialkoholi, sinapyylialkoholi ja parakumaryylialkoholi ovat ligniinin pääasialliset monomeerit. Ne muodostuvat kasveissa fenyylialaniinista tai tyrosiinista monivaiheisen entsyymien katalysoiman reitin kautta solulimassa. Muodostuttuaan monomeerit varastoituvat vakuoleihin tai siirtyvät ulos solusta ja sitoutuvat toisiinsa apoplastissa osaksi soluseinän ligniiniä peroksidaasi- tai lakkaasientsyymien katalysoimissa radikaalireaktioissa.
Biohajoaminen
Useat eri lahottajasienet pystyvät hajottamaan ligniiniä vähintään heikosti, mutta vain valkolahosienet hajottavat sitä kokonaan hiilidioksidiksi ja vedeksi asti.
Bakteereista ligniiniä hajottavat keskeisimmin α-proteobakteerit, γ-proteobakteerit ja Actinomycetales-aktinobakteerit. Esimerkkejä ligniiniä hajottavista α-proteobakteereista ovat monet Brucella-, Ochrobactrum-, Sphingobium- ja Sphingomonas-sukujen bakteerit. Esimerkkejä ligniiniä hajottavista γ-proteobakteereista ovat Pseudomonas fluorescens, Pseudomonas putida, Enterobacter lignolyticus ja Escherichia coli. Actinomycetales-aktinobakteereista ligniiniä hajottavat taas muun muassa Streptomyces viridosporus, Streptomyces paucinobilis ja Rhodococcus jostii.
Sienet ja bakteerit hajottavat ligniiniä entsyymien avulla. Ligniiniä hajottavat entsyymit jaetaan kahteen ryhmään: ligniiniä muokkaviin entsyymeihin (eng. lignin modifying enzymes, LME) ja ligniinin hajotusta avustaviin entsyymeihin (eng. lignin-degrading auxiliary enzymes, LMA). LMA:t eivät pysty hajottamaan ligniiniä yksistään, mutta osaa niistä vaaditaan ligniinin täydelliseen hajotukseen. LME:itä ovat esimerkiksi jotkin ligniiniperoksidaasit (EC-numero 1.11.1.14), manganaasiperoksidaasit (1.11.1.13), versatiiliperoksidaasit (1.11.1.16), DyP-peroksidaasit (1.11.1.19) ja lakkaasit. LMA:ita ovat esimerkiksi glyoksylaattioksidaasit (1.2.3.5), aryylialkoholioksidaasit (1.1.3.7), glukoosidehydrogenaasit (1.1.99.10), pyranoosioksidaasit (1.1.3.10) ja sellobioosidehydrogenaasit (1.1.99.18).
Historia
Sveitsiläinen kasvitieteilijä Augustin Pyramus de Candolle mainitsi sanan ligniini ensimmäisen kerran kirjoituksissaan vuonna 1813. Hän kuvaili puusta eristämäänsä ligniiniä mauttomaksi ja veteen liukenemattomaksi kuitumaiseksi aineeksi. "Ligniini" tulee latinan "puuta" tarkoittavasta sanasta lignum. Ligniinin rakenne alkoi selviämään vasta myöhemmin. Esimerkiksi Friedrich Bente selvitti vuonna 1875 ligniinissä olevan aromaattisia yhdisteitä ja vuonna 1897 ruotsalainen tutkija Peter Klason esitti koniferyylialkoholin olevan keskeinen ligniinin rakenneosa. Karl Freudenberg tutki ligniinin rakennetta kollegoineen vuosina 1926–1932, jolloin he myös ehdottivat ligniinille useita nykykäsitystä ainakin osittain vastaavia rakenteita. Vuonna 1927 K. Freudenberg esitti ligniinin koostuvan propyylibentseenijohdannaisista.
Arafat
Arafat voi tarkoittaa seuraavia:
Raymond Saulnier
Raymond Saulnier (27. syyskuuta 1881 Pariisi – 4. maaliskuuta 1964 Orléans) oli ranskalainen lentokonesuunnittelija.
Eurocom
Eurocom (myös nimellä Eurocom Developments ja Eurocom Entertainment Software) oli brittiläinen pelitalo, joka perustettiin vuonna. Yritys työllisti yli 270 henkeä Derbyssä sijaitsevassa studiossa.
Raymond Saulnier
Saulnier valmistui École Centrale -yliopistosta. Hän oli 1908–1909 suunnittelijana Louis Blériotin Blériot Aéronautiquessa, missä hän suunnitteli Blériot XI -koneen. Saulnier perusti vuonna 1911 Léon Moranen kanssa Morane-Saulnier-yhtiön, jonka hallituksen puheenjohtajana hän oli vuoteen 1961. Léon Moranen veli Robert oli yhtiön koelentäjänä, kunnes Michel Détroyat korvasi hänet.
Eurocom
Yritys ilmoitti vähentävänsä väkeä marraskuussa 2012. Joulukuussa 2012 yritys ilmoitti lopun väen irtisanomisesta.
Raymond Saulnier
Raymond Saulnier suunnitteli lentokoneita 60 vuoden aikana.
Akira Yamaoka
Akira Yamaoka (, s. 6. helmikuuta 1968 Niigata, Japani) on japanilainen muusikko ja videopelimusiikin säveltäjä. Hän on säveltänyt musiikkia kymmeniin Konamin videopeleihin. Yamaoka on opiskellut Tokiossa tuotesuunnittelua sekä sisustusta. Musiikillisiksi vaikutteikseen hän on nimennyt muun muassa Visagen, Depeche Moden, Metallican ja Vangeliksen.
Yamaoka on parhaiten tunnettu Silent Hill -pelisarjasta, jonka jokaiseen osaan hän on tuottanut sekä musiikin että ääniefektit, pois lukien Silent Hill: Play Novelin Game Boy Advancelle. Useita hänen tuotoksiaan on myös koottu Silent Hill -elokuvaan. Pelisarjan kolmannessa ja neljännessä osassa hän oli myös yleisemmässä pelituottajan roolissa. Yamaoka esitti Silent Hill 2:n musiikkia elävänä vuonna 2005 Symphonic Game Music Concert -tapahtumassa Saksassa. Hän soitti Silent Hill -tuotantoaan myös 27. toukokuuta 2006 Chicagossa, soittaen orkesterissa sähkökitaraa.
Tällä hetkellä Yamaoka työskentelee videopelejä valmistavassa Grasshopper Manufacture -yhtiössä.
1990-luku
Akira Yamaoka alkoi työskennellä Konamilla 21. syyskuuta 1993 säveltäjänä ja äänisuunnittelijana. Pelitaloon liityttyään hän sävelsi musiikkia muun muassa peleihin Lighting Legend, Road Rage, Poy Poy ja Kansei: Sacred Fist sekä pelisarjaan Winning Eleven. Hän teki lisäksi kaksi rocksovitusta Castlevania: Symphony of the Night -soundtrackin kappaleista.
Dirichlet’n sarja
Dirichlet'n sarja on muotoa
oleva sarja, jossa kertoimet a_n ovat kompleksilukuja ja s on kompleksimuuttuja. Sarja D(s) voidaan myös tulkita lukujonon a(n) generoivaksi funktioksi. Sarjaa voidaan käsitellä formaalisena kirjoitelmana, kuten formaalisia potenssisarjana, määrittelemällä niille yhteen- ja kertolasku luonnollisella tavalla muodostuu näistä formaaleista Dirichlet'n sarjoista rengas.
Syvemmälle menevissä tarkasteluissa sarjan analyyttiset ominaisuudet kuten suppeneminen, mahdollinen analyyttinen jatko, erikoispisteet, nollakohdat ja suuruusarviot ovat kuitenkin tärkeimpiä sarjan ominaisuuksia.
Tunnetuimpia Dirichlet'n sarjoja ovat varmasti Riemannin zeta-funktio
Akira Yamaoka
2000-luku
Pian ensimmäisen Silent Hillin julkaisun jälkeen Yamaoka alkoi työstää sen jatko-osan, vuonna 2001 julkaistun Silent Hill 2:n musiikkia ja ääniä. Soundtrackistä tuli tyylillisesti monipuolisempi, melodisempi ja tunteikkaampi, ja se saavuttikin suurta suosiota. Myös Yamaoka itse on maininnut Silent Hill 2:n soundtrackin olevan yksi hänen omista suosikeistaan sarjassa. Hän toimi peliä kehitettäessä myös tuottajan roolissa.
Sävellettyään Contra: Shattered Soldierin kitarapainotteiset kappaleet, Yamaoka keskittyi toimimaan Silent Hill -sarjan seuraavien kahden osan, Silent Hill 3:n (2003) ja Silent Hill 4: The Roomin (2004) ohjaajana, säveltäjänä sekä yleisenä äänikehittäjänä. Näiden osien aikana Yamaoka toi pelisarjan tähän asti instrumentaaliseen musiikkiin mukaan lauluelementin. Hän valitsi Los Angelesissa pidetyssä valintatilaisuudessa Mary Elizabeth McGlynnin Silent Hill 3:n laulajaksi. McGlynn on toiminut laulajana myös kaikissa pelisarjan myöhemmissä osissa. Musiikillisen erikoisalansa lisäksi Yamaoka toimi myös pelisarjan kolmannessa ja neljännessä osassa yleisemmän ohjaajan roolissa, ja kehitti etenkin pelien interaktiivisuutta ja psykologisuutta.
Vuoden 2006 tammikuussa julkaistiin Akira Yamaokan ensimmäinen oma, mihinkään pelisarjaan kuulumaton albumi nimellä iFUTURELIST. Seuraavaa ”sooloalbumia” artisti on harkinnut säveltävänsä vuonna 2011. Sittemmin Yamaoka on työskennellyt muun muassa pelien Silent Hill Ørigins (2007), Silent Hill Homecoming (2008) ja Silent Hill: Shattered Memories (2009) parissa.
Silent Hill Shattered Memories jäi Yamaokan viimeiseksi työksi Konamissa hänen pitkäaikaisen työsuhteensa päätyttyä 2. joulukuuta 2009. Hän on kuitenkin kertonut harkitsevansa säveltämistä Konamin peleihin jatkossakin, mikäli häntä pyydetään siihen.
2010-luku
Kuultuaan Akira Yamaokan jättävän Konamin, Koichi Suda, japanilaisen Grasshopper Manufacturen johtaja ja Yamaokan tuttava pyysi säveltäjää yhtiöönsä. Yamaoka suostui, sillä oli aina pitänyt yhtiön peleistä.
Witchblade
Witchblade on yhdysvaltalainen Top Cow Productionsin julkaisema sarjakuvasarja. Sarja alkoi vuonna 1995 ja kotimaassaan se jatkuu yhä. Suomessa Witchbladea julkaisi Egmont Kustannus vuosina 1999–2004. Witchbladen ovat kehittäneet Marc Silvestri, David Wohl, Brian Haberlin, Christina Z ja Michael Turner.
Juoni
Witchblade kertoo newyorkilaisesta poliisinaisesta Sara Pezzinistä. Hän on työssään kovapintainen eikä kaihda rankempiakaan otteita, mutta on silti varsin oikeudenmukainen. Sattumien kautta Sara päätyy parinsa Michael Yeen kanssa eräänä iltana hylättyyn Rialton teatteriin - paikkaan, jossa muuan pörssihai Kenneth Irons järjestää koetilaisuuden Witchbladen, mystisen taikavoimia omaavan hansikkaan, käytöstä. Ironsin haave on nimittäin jo kauan ollut hallita hansikkaan mittaamattomia voimia, mutta Witchblade päättää itse, kenen kosketusta se tottelee ja siksi Irons yrittää löytää hansikkaan voimia hallitsevan avustajan. Sara saa Witchbladen haltuunsa, mutta hänen parinsa menettää henkensä tulitaistelussa. Sara vierastaa hansikasta, koska sillä selvästi on oma tahto, mutta Witchblade on valinnut Saran ja hänen on vain opittava elämään sen kanssa.
Cross-overit
Oman sarjansa lisäksi Sara Pezzini ja Witchblade ovat toimineet cross-over-pareina muun muassa Tomb Raider -sarjan Lara Croftin ja The Darkness -sarjan Jackie Estacadon kanssa. Lara Croft esiintyikin sarjakuvahahmona ensimmäisen kerran juuri Sara Pezzinin kanssa Witchbladen sivuilla, ennen kuin muutamaa vuotta myöhemmin sai oman lehtensä. Naiskaksikko seikkaili debyyttinsä jälkeen vielä muutaman kerran yhdessä. Jackie Estacadoa sen sijaan on nähty Sara Pezzinin parissa useamminkin.
František Kaberle
František Kaberle (s. 8. marraskuuta 1973 Kladno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän voitti urallaan Stanley Cupin ja viisi maailmanmestaruutta.
Ura
Kaberle pelasi ensimmäiset aikuisten pelinsä kaudella 1991–1992 kotikaupunkinsa joukkueessa, HC Kladnossa. Hän pelasi vuodet 1995–1999 Ruotsissa, Elitserien-joukkue MoDossa. Kaberle voitti MoDossa hopeaa vuonna 1999 ja hänet valittiin kauden herrasmiespelaajaksi. Kesällä 1999 Los Angeles Kings varasi Kaberlen kolmannella kierroksella. Kaberle siirtyi heti seuraavaksi kaudeksi Kingsin organisaation, mutta hänet kaupattiin loppukaudesta Atlanta Thrashersiin, jossa hän pelasi kevääseen 2004 saakka.
NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Kaberle pelasi suurimman osan kaudestaan HC Kladnossa, mutta hän palasikin loppukaudella MoDoon. Kaberle siirtyi seuraavaksi kaudeksi Carolina Hurricanesiin. Kaudella 2005–2006 hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehdessään 77 ottelussa tehot 6+38=44 ja voitti samalla kaudella myös Stanley Cupin, jonka hän ratkaisi seitsemännessä finaalissa 2–0-osumallaan.
Kaberle pelasi NHL:ssä kaikkiaan 523 runkosarjaottelua, joissa teki tehot 29+164=193. Pudotuspelejä kertyi 32 joissa syntyi tehot 4+10=14. Hän palasi elokuussa kotikaupunkiinsa Kladnoon edustamaan kasvattajaseuraansa HC Kladnoa. Kaudella 2010–2011 Kaberle pelasi HC Pardubicessa ja seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi HC Plzeňiin, jossa päätti uransa 2012.
Muuta
Kaberlen isä František Kaberle Sr. on entinen maajoukkuetason jääkiekkoilija. Kaberlen veli Tomáš Kaberle on pitkän uran NHL:ssä tehnyt puolustaja. František voitti Tšekkoslovakian maajoukkueessa alle 20-vuotiaiden MM-pronssia vuonna 1993 ja alle 18-vuotiaiden EM-kultaa vuonna 1991.
Haartmanin talo
Haartmanin talo eli Casa Haartman on Naantalin keskustassa sijaitseva vuonna 1926 valmistunut Erik Bryggmanin suunnittelema taiteilijakoti, jonka tilasi taidemaalari Axel Haartman. Rakennus on inventoitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi ja se on suojeltu rakennussuojelulailla.
Huvila sijaitsee Luostarinkadun ja Kristiinankadun kulmauksessa, johon sen pihapiiri rajautuu aidalla ja osittain pergolarakennelmalla. Pihapiiri on puutarhaa. Julkisivultaan harmaanvalkoiseksi rapattu talo on rakennettu tiilestä ja se on satulakattoinen. Räystäässä on sininen ja punainen reliefikoriste. Rakennuksen muotokieleen Bryggman otti vaikutteita Gunnar Asplundilta ja Italiasta. Lähellä räystästä sijaitsevat yläkerran ikkunat ovat neliruutuiset, alakerran kuusiruutuiset. Pihanpuoleisessa julkisivussa on lasiovi puutarhaan ja korkeammat ruokasalin ikkunat. Talon eteläseinustalla on parveke, jota kannattelee neljä pylvästä. Kattopalkein koristellusta eteisen tiilihallista on käynti portaikkoon ja salonkiin holvikaarien alitse. Portaikon päällä yläkerrassa on atriumaihe, jossa punaisten listojen rajaamaa syvänsinistä kattoa kannattelee neljä punaista puupylvästä. Katot ovat holvattuja talon pohjoispäädyn ateljeessa ja ylähallissa. Talon kalustus oli Haartmanin omaa, ja Haartman maalasi koristemaalauksia edustustilojen, salonkien ja hallien kattoihin.
Axel Haartman kuoli talossaan 92-vuotiaana vuonna 1969. Talo on ollut siitä lähtien asumaton. Taloa on aiemmin ylläpitänyt Hedvigs minne -yhdistys, joka on nimetty miestään muutamaa vuotta aikaisemmin kuolleen vaimon Hedvigin mukaan. Nykyään museona toimiva Casa Haartman on osa Åbo Akademin säätiötä (Stiftelsen för Åbo Akademi).
Vuonna 2012 talosta löytyi inventointitöiden yhteydessä toistakymmentä aiemmin tuntematonta Haartmanin tekemää muotokuvaa ja luonnosta. Myös aikaisemmin on talosta löytynyt ennennäkemättömiä töitä, kuten vuonna 2007 löytyneet mainosjulisteet.
Osana Bryggmanin huviloita
Bryggman suunnitteli Turkuun, Kaarinaan ja Naantaliin huviloita, jotka rakennettiin yksityiskodeiksi ja kesähuviloiksi 1920–1940-luvuilla. Haartmanin talo valmistui näistä ensimmäisenä. Kokonaisuutta kutsutaan nimellä Bryggmanin huvilat, ja ne on luokiteltu Valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Huviloita pidetään yleisesti suomalaisen modernin arkkitehtuurin siirtymänä klassismista funktionalismiin ja ne kuvaavat hyvin Bryggmanin arkkitehtuuria. Huvila-arkkitehtuuria pidetään tärkeänä osana Bryggmanin tuotannossa ja ne saavat osansa myös alan kansainvälisissä julkaisuissa.
Aiheesta muualla
60.47°N, 22.02°W
Kap Verde -tyypin hurrikaani
Kap Verde -tyypin hurrikaani on Atlantin hurrikaani, joka saa alkunsa lähellä Kap Verde -saaristoa, Afrikan länsirannikolla. Kap Verde -tyypin hurrikaaneja kehittyy keskimäärin kaksi kappaletta per hurrikaanikausi, ja ne ovat monesti kauden voimakkaimpia hirmumyrskyjä, koska niillä usein on paljon avointa, lämmintä merta edessään kehittyä ennen kuin ne mahdollisesti kohtaavat maa-alueita.
Katariina Ulvintytär
Hänet kuvataan usein peuran kanssa, sillä kerrotaan, että peura olisi etsinyt suojaa hänen luonaan metsästyksen aikana.
Henry Potez
pienoiskuva|Henry Potez Henry Potez oli ranskalainen lentokonesuunnittelija. Hän alkoi opiskella 19-vuotiaana Sup’Aéro-yliopistossa. Vuonna 1916 hän perusti Marcel Blochin kanssa Societé d'études aéronautiquen (SEA) -yhtiön, joka valmisti SEA IV -lentokonetta, josta taas myöhemmin kehitettiin Potez VII. Potez perusti pian oman yhtiön Aubervilliersiin, josta muutti Levalloisiin ennen kuin päätyi Méaulteen.
Kaiken kaikkiaan hänen yhtiönsä rakensi 7 000 siviili- ja sotilaslentokonetta. 1936 tehdas kansallistettiin, jolloin Potezin tehdas tuli osaksi Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Nord (SNCAN) -yhtiötä. Henry Potezista tuli tämän yhtiön hallituksen puheenjohtaja.
Vuonna 1957 Potez osti Fouga-yhtiön ja jatkoi sen Fouga CM170 Magister -suihkuharjoituskoneen valmistusta, jota käytti muun muassa Suomen ilmavoimat.
Leopoldo Serantes
Leopoldo Serantes (15. maaliskuuta 1962 – 1. syyskuuta 2021 ) oli filippiiniläinen nyrkkeilijä. Hän saavutti olympiapronssia nyrkkeilyn alle 48 kilogramman sarjassa Soulin kesäolympialaisissa 1988. Hän voitti olympiaturnauksessa kolme ottelua, joista kaksi ennen täyttä aikaa. Välierissä hän hävisi kultaa lopulta voittaneelle Bulgarian Ivailo Hristoville.
Anton Soini
Anton Johan Soini (oikea etunimi Antti, sukunimi vuoteen 1912 Kyyriäinen; 9. joulukuuta 1888 Iisalmi – 29. huhtikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Soini aloitti uransa Iisalmen teatterissa muun muassa Kalle Viherpuun kanssa. Myöhemmin hän työskenteli muun muassa Helsingin Työväen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatterissa ja toimi muun muassa Sörnäisten Työväen Näyttämön ja Vaasan Työväen Teatterin johtajana. Soini esiintyi paljon teatterissa ja elokuvissa. Soini oli sivuroolien erikoismies, ja teki sivurooleja paljon varsinkin Pekka Puupää -elokuvissa ja Niskavuori-elokuvissa.
Hänen suurimmat roolinsa olivat vaskiseppä Grönberg kadonneessa elokuvassa Tee työ ja opi pelaamaan (1936) ja Pietolan isäntä vuoden 1951 Tukkijoella-elokuvassa.
Anton Soini oli naimisissa Hanna Mähösen ja Alma Rinteen kanssa.
Mitinon metroasema
Mitino on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 26. joulukuuta 2009.
Juha Mäenpää
Juha Petri Mäenpää (s. 25. lokakuuta 1971 Nurmo) on suomalainen perussuomalaisia edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2019 eduskuntavaaleissa ja hän uusi paikkansa vuoden 2023 vaaleissa.
Poliittinen ura
Mäenpää valittiin kansanedustajaksi vuonna 2019. Hän oli pyrkinyt tehtävään kaksi kertaa aiemmin. Eduskuntavaaleissa 2015 hän sai 3 342 ääntä ja pääsi varasijalle.
Joulukuussa 2015 Mäenpää kiitti Facebookissa Jumalaa Niinisalon vastaanottokeskuksen tulipalosta. Marraskuussa Mäenpää totesi kunnanhallituksen kokouksessa Ilmajoen hallinto- ja talousjohtajalle, että ”pidä turpasi kiinni, senkin räkänokka”. Rikosilmoitus asiasta ei johtanut syytteeseen. Mäenpää toimi pitkään Ilmajoen kuntapolitiikassa, mutta ei ollut ehdolla kuntavaaleissa 2017.
Mäenpää sai 2019 eduskuntavaaleissa 6 915 ääntä.
Mäenpää on Suomen Sisun käräjien jäsen.
Epäily kiihotuksesta kansanryhmää vastaan eduskuntapuheenvuorossa
Mäenpää piti eduskunnan täysistunnossa kesäkuussa 2019 turvapaikanhakijoita käsittelevän puheenvuoron, jossa hän vertasi turvapaikanhakijoita vieraslajeihin. Poliisi aloitti elokuussa Mäenpään puheista esitutkinnan. Valtakunnansyyttäjä Raija Toiviainen pyysi tammikuussa 2020 eduskunnalta lupaa asettaa Mäenpää syytteeseen kiihottamisesta kansanryhmää vastaan.
Suomen perustuslain mukaan kansanedustajan saa asettaa syytteeseen hänen valtiopäivillä lausumiensa mielipiteiden johdosta, jos vähintään viisi kuudesosaa eduskunnasta eli 167 edustajaa 200:sta antaa tähän suostumuksen. Eduskunnan äänestys pyynnöstä kansanedustajan syytesuojan murtamiseen on vuodesta 1906 lähtien neljäs Suomen historiassa. 17. kesäkuuta 2020 perustuslakivaliokunta antoi äänin 12−5 luvan Mäenpään syyttämiselle. Eduskunta ei myöntänyt lupaa Juha Mäenpään syytesuojan poistamiseen. Syytesuojan poistamista kannatti 121 kansanedustajaa, vastusti 54, ja 24 oli poissa äänestyksestä.
Mäenpään tapaus herätti vilkkaan julkisen keskustelun sananvapauden ja kansanedustajan syytesuojan välisestä suhteesta. Perussuomalaisten puheenjohtaja Jussi Halla-aho syytti vasemmistopuolueita ja Vihreää liittoa tapauksen politisoinnista. Valtakunnansyyttäjä Raija Toiviainen ilmaisi pettymyksensä eduskunnan päätökseen. Asiaan ottivat kantaa myös muiden muassa Helsingin yliopiston oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden professori Jukka Kekkonen ja Itä-Suomen yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professori Matti Tolvanen. Kekkonen olisi henkilökohtaisesti toivonut Mäenpään asian käsittelyä oikeudessa sen ennakkotapausluonteen vuoksi.
Kesällä 2023 Mäenpää poistettiin Provinssista Ilkka-Pohjalaisessa julkaistun yleisökirjoituksensa vuoksi.
Näkemykset
Mäenpää luonnehtii itseään ”isänmaalliseksi, kansallismieliseksi ja kristillissosiaaliseksi oikeistokonservatiiviksi”, joka ei ole ostettavissa rahalla. Timo Soini on luonnehtinut Mäenpäätä ”poliittiseksi pökkelöksi”.
Yksityiselämä
Mäenpää asuu Ilmajoen Koskenkorvalla. Hänellä on neljä lasta. Hän harrastaa urheilua. Mäenpää on koulutukseltaan koneinsinööri ja ammatillinen erityisopettaja. Hän on johtanut kuljetusjoukkuetta YK-joukoissa Libanonissa. Mäenpää on ollut tapaturmaeläkkeellä vuosina 2011–2019.
Pierre Arditi
Arditin kumppani on Évelyne Bouix.
Marie Dubois
Marie Dubois (12. tammikuuta 1937 Pariisi – 15. lokakuuta 2014 ) oli ranskalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan César-palkinnon elokuvasta La menace ja oli uudelleen ehdolla samassa luokassa elokuvasta Yhden miehen helvetti. Muita elokuvia, joissa Dubois esiintyi, olivat Ampukaa pianistia, Jules ja Jim, Pariisin varas, Le rouble à deux faces, La ronde, Suuri huviretki, Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan, Rakkaus Roomassa, Les arpenteurs, Ystäväpiiri, Kultainen käärme, Amerikan setä ja Garçon!.
Dubois meni vuonna 1961 naimisiin Serge Rousseaun kanssa, ja avioliitto kesti miehen kuolemaan asti vuonna 2007.
Musta jalokivi
Musta jalokivi on Mikko Kuustosen vuonna 1991 julkaistu studioalbumi. Levyä pidetään yleisesti Kuustosen ensimmäisenä varsinaisena soololevynä, vaikka hän on julkaissut omalla nimellään levyn Jää kuuntelemaan jo vuonna 1979.
Wörlitz
Wörlitz on Saksan entinen kunta ja nykyinen Oranienbaum-Wörlitzin kaupungin osa Saksi-Anhaltin osavaltion Landkreis Wittenbergin piirissä. Oranienbaum-Wörlitz muodostettiin usean kunnan kuntaliitoksen myötä 1. tammikuuta 2011. Tällöin Wörlitzissä oli 1 513 asukasta ja sen pinta-ala oli 28,0 neliökilometriä. Wörlitz sijaitsee Elben eteläpuolella Dessaun ja Wittenbergin välissä. Wörlitzin pohjoispuolella on alueen suurin juolua Wörlitzjärvi.
Wörlitz on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1004 ja kaupunginoikeudet se sai jo 1440. Siellä sijaitsee Wörlitzin puisto, joka on merkittävä osa UNESCOn maailmanperintöluettelossa olevaa Dessau-Wörlitzin puutarhavaltakuntaa.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Entinen raatihuone
Lowen oireyhtymä
Lowen oireyhtymä on X-kromosomin kautta resessiivisesti periytyvä perinnöllinen sairaus, joka johtaa näkö- ja kehitysvammaisuuteen. Lisäksi siihen kuuluu munuaisvaurio ja luustovikoja, monesti myös kouristuksia. Sairautta esiintyy ainoastaan pojilla.
Lowen oireyhtymä on hyvin harvinainen – se kuvattiin ensimmäistä kertaa 1950-luvulla Bostonissa, ja nykyisin on todettu viitisenkymmentä tapausta. Lowen oireyhtymää sairastavilla esiintyy puhekykyyn liittyviä ongelmia, ja silmäoireet (glaukooma yms) ja sokeus ilmenevät usein myöhemmällä lapsuusiällä.
Lowen oireyhtymään ei ole olemassa parantavaa hoitoa. Sairauden aiheuttava geenivirhe löydettiin vuonna 1992.
Järvimalmi
pienoiskuva|Limoniittia Limoniitti on yleisnimitys vesipitoisille rautaoksidisaostumille, joita tavataan järvien ja soiden pohjassa, joissa ja lähteiden reunoilla. Siitä on esiintymispaikasta riippuen käytetty nimityksiä järvimalmi, lähdemalmi tai suomalmi.
Järvimalmi
Järvimalmi on järvien pohjasta löytyvää rauta(III)oksidipitoista hiekkaa (rautamalmia), jonka Fe-pitoisuus on noin 20–47 %. Järvimalmia eli limoniittia esiintyy Suomessa pääasiassa sisämaan järvialueilla. Malmia on hiekkapohjaisissa järvissä rantojen läheisyydessä 1–5 m:n syvyydessä 20–200 cm:n paksuisina kerroksina. Järvimalmi on uusiutuva luonnonvara. Limoniitti syntyy rautapitoisten kivi- ja maalajien rapautuessa eroosion seurauksena. Tällöin rauta(II)- ja rauta(III)-ioneja joutuu pohjaveteen, joka puolestaan kulkeutuu järviveteen. Rauta(III)oksidin alhaisen liukoisuustulon vuoksi järvessä malmi alkaa saostua. Limoniitti muodostuu jonkin kiinteän esineen, kuten kiven tms. ympärille, jonka jälkeen malmia kertyy lisää kerros kerrokselta. Noston jälkeen järvimalmia alkaa pian saostua uudelleen samoille paikoille. Järvimalmi sisältää myös mangaania ja fosforia. Kansanomaiset nimet limoniitille ovat hölmä, malavi, rautamaa, malvi ja rautamulta. Järvimalmi uusiutuu noston jälkeen kymmenessä vuodessa, minkä jälkeen ”malmisato” voidaan jälleen korjata talteen.
Järvimalmin eri tyypit
Järvimalmia on useita eri tyyppejä. Malmi saattaa olla väriltään keltaista, punaista, ruskeaa tai lähes mustaa. Mitä mustempaa malmi on, sitä suurempi on Fe(II)-oksidien pitoisuus, kun taas Fe(III)-oksidit tuottavat punertavan ruskean värin. Järvimalmi voi olla koostumukseltaan huokoista ja haurasta tai se voi esiintyä pyöreinä, litteinä tai herneenmuotoisina palasina tai suurina levyinä.
Eräissä germaanisissa ja balttilaisissa kielissä suo- ja järvimalmia on nimitetty punaista tarkoittavalla sanalla, jota vastaa esimerkiksi nykyruotsin röd. Suomen sana rauta perustuu joihinkin näistä järvimalmin nimityksistä.
Suomalmi
Suomalmi kerrostuu soihin pintaturpeen alle. Kun pinta kääritään auki, sen alapuolelta saadaan esiin ruosteisen tummanruskeat kerrokset, usein kiiltäviä malmikokkareita, jotka nostetaan lopuksi kuivumaan. Suomalmi käsitellään samalla tavalla kuin järvimalmi.
Raudanjalostus
pienoiskuva|Järvimalmia esiintyy toisinaan litteinä tai kuperina kiekkoina, ”jättiläisen palttoonnappeina”. Suomessa järvimalmi oli ennen kaivostoiminnan laajamittaista aloittamista tärkein raudanvalmistuksen raaka-aine. Järvimalmia on pelkistetty rautakauden alusta talonpoikaisissa maakuoppauuneissa ja harkkohyteissä. Pelkistimenä on toiminut puuhiili. Niiden hyötysuhde oli huono: vain noin neljäsosa malmin sisältämästä raudasta saatiin talteen, ja hiiltä kului liki kymmenkertainen määrä raudansaantoon verrattuna (nykyaikaisissa masuuneissa hiilen kulutus on noin puolet raudansaantoon nähden). Keskiaikainen pätsi, jota lietsottiin palkeilla, paransi sekä saantoa että hyötysuhdetta. Ensimmäiset todelliset masuunit, joista rauta saatiin sulana takkirautana ulos, rakennettiin 1600-luvulla. Laajimmillaan limoniitin käyttö oli 1880-luvulla, kunnes nykyaikaisten louhintatekniikoiden ja räjähteiden käyttöönotto alensi kaivosmalmien hinnan niin alas, ettei limoniitti enää kyennyt hintakilpailuun.
Järvimalmiruukkeja olivat muun muassa Juankosken rautaruukki 1746, Salahmin rautaruukki 1810, Jyrkkäkosken rautaruukki 1831, Haapakosken rautaruukki 1842, Huutokosken rautaruukki 1859 ja Sourun rautaruukki 1868. Myös Ilomantsin Möhkössä toimi järvimalmia käyttävä rautaruukki vuodesta 1849 vuoteen 1907. Takkirauta myytiin joko suoraan Pietarin markkinoille tai vietiin Värtsilään saman yhtiön toiselle ruukille mellotettavaksi. Värtsilän ruukkikin käytti järvimalmia.
Suomalaisten rautaruukkien masuunit käyttivät järvimalmia pitkälle 1800-luvun lopulle. Vuonna 1901 oli vireillä vielä 59 valtausta järvimalmin nostamiseksi kunnes rautakaivosten rautamalmi syrjäytti sen raudan raaka-aineena. Nykyaikana kokeellinen arkeologia ja elävän historian toiminta käyttää limoniittia raudan valmistukseen.
Juho Saarenheimo
Juho Saarenheimo (30. heinäkuuta 1896 Muolaa – 30. huhtikuuta 1947) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat metsätyönjohtaja Juho Saarenheimo ja Vilhelmiina Juhontytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Lempi Aili Maria Kiviluodon kanssa.
Jääkärikausi
Tämä muolaalainen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 30. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän oli keuhkotaudin takia kuusi kuukautta hoidettavana Lyypekin reservisairaalassa, josta hänet siirrettiin 8. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet laskettiin 13. maaliskuuta 1917 siviilitöihin. Hän palasi takaisin pataljoonaan tammikuussa 1918.
Suomen sisällissota
pienoiskuva|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan Joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Saarenheimo palveli sisällissodan jälkeen edellä mainitusta joukko-osastosta muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, jolla myöhemmin on ollut nimet Jääkäripataljoona n:o 2, Pohjolan jääkäripataljoona ja Kajaanin sissipataljoona. Pataljoonassa hänet oli sijoitettu 1. komppaniaan. Hänet siirrettiin 13. lokakuuta 1918 Vuoristoprikaatin miinanheittäjäosastoon ja 15. tammikuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan miinaheittäjäkomppaniaan. Armeijasta hän erosi 25. kesäkuuta 1919 vai liittyäkseen 1. huhtikuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi yhdysupseerina 1. pataljoonassa 15. elokuuta 1919 saakka. Sotaretkeltä palattuaan hän astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hän toimi paikallispäällikkönä Säiniöllä 1. lokakuuta 1919 -30. syyskuuta 1921 välisen ajan ja Valkealassa 1. lokakuuta 1921 – 30. kesäkuuta 1923 välisen ajan. Armeijan palvelukseen hän astui toistamiseen 1. helmikuuta 1925 koulutusaliupseeriksi Suomen valkoisen kaartin .8. komppaniaan, missä hän palveli 15. helmikuuta 1926 saakka, jonka jälkeen hänet siirrettiin varusmestariksi 15. syyskuuta 1926 Rannikkotykistörykmentti 2:n 1. patteristoon, missä hän palveli 15. syyskuuta 1927 saakka, jonka jälkeen erosi armeijasta ja siirtyi liikemieheksi Hän oli vuodesta 1930 alkaen keuhkotaudin takia työhön kykenemätön.
Diamond DA20 Katana
pienoiskuva|DA20 Katana Diamond DA20 Katana on  itävaltalaisen  Diamond Aircraftin valmistama kaksipaikkainen VLA-luokan lentokone, jota on valmistettu vuodesta 1993 Itävallassa ja 1994 Kanadassa.
Luettelo Oskar Merikannon sävellyksistä
Tämä on luettelo Oskar Merikannon sävellyksistä.
Sävellykset on järjestetty systemaattisesti ja kunkin ryhmän sisällä ensin opusnumeroidut teokset ja niiden perässä opusnumerottomat teokset OM-numeronsa mukaisessa järjestyksessä. Yhdelle äänelle sävelletyistä lauluista osa on yksinlauluissa, kuorolauluiksi tulkitut (unisonokuoro) kuorolauluissa. Opunumeroidut ovat julkaistuja, ellei toisin ole mainittu. Opusnumerottomat teokset ovat puolestaan julkaisemattomia, jollei toisin ole mainittu. Luettelo perustuu teokseen Heikki Poroila: Oskar Merikannon teosluettelo (Honkakirja 2019).
Yksinlaulut
Kaikki sävellykset on tehty lauluäänelle ja pianolle, ellei toisin ole merkitty.
Orkesterimusiikki
Esityskokoonpano on sinfoniaorkesteri, ellei toisin ole merkitty.
Sävellykset pianolle sanoineen
Oskar Merikanto sovitti 50 kansanlaulua pianolle. Sovitukset julkaistiin siten, että pianonuotinnoksen yhteydessä julkaistiin myös sanat, jotka voi laulaa pianon melodiaäänen mukaisesti. Nämä sovitukset on kerätty omaksi ryhmäkseen, koska ne ovat teknisesti ottaen pianokappaleita, mutta sanojen mukanaolo tekee niistä myös vokaaliteoksia. Kansanlaulujen ruotsinnokset on tehnyt Nino Runeberg ja saksannokset Elisabeth Kurkiala, ellei toisin ole merkitty. Sovitukset on tehty vuosina 1906-1907 ja ne julkaistiin viitenä vihkona vuosina 1906-1908.