cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fengshui
Qi
Qi virtaa joka hetki ihmisen kehon sekä häntä ympäröivän maiseman ja talojen läpi. Siellä, missä qi saa virrata vapaasti, elämä kehittyy ilman häiriötä. Jos qi kohtaa esteitä, syntyy patoutumia ja pyörteitä, jotka aiheuttavat tyytymättömyyttä ja pysähtyneisyyden tunnetta, jopa sairautta ja epäonnea. Jos qin virta katkeaa kokonaan, seuraa kuolema.
Fengshuissa pyritään parantamaan qin vapaata virtausta talossa ja avaamaan paikkoja, joissa energia on tukossa. Qin kiertoa huoneistossa parannetaan esimerkiksi pitämällä koti siistinä ja järjestyksessä, poistamalla ylimääräiset tavarat, ja sijoittamalla huonekalut niin, etteivät ne peitä etenkään ikkunoita ja ovia. Jos qi virtaa ulos ikkunasta, ulosvirtausta pyritään hidastamaan verhoilla ja kukilla, sillä suuret ja paljaat ikkunat voivat päästää qin ulos liian nopeasti ja vauhdikkaasti. Virtauksen vuoksi suoraan ikkunan ja oven välissä ei suositella vietettävän liian pitkiä aikoja. Kahden oven välistä qi virtaa erityisen vauhdikkaasti, mikä voi tehdä huoneesta epämukavan. Qin virtausta voidaan hidastaa esimerkiksi kattoon ripustettavalla tuulikellolla tai viherkasveilla. Koska qi painuu alas esimerkiksi kattopalkin tai tuuletushormin vaikutuksesta, huoneeseen voidaan ripustaa esimerkiksi tauluja tai bambuhuiluja kohottamaan qitä.
Qitä vahvistavat etenkin sellaiset esineet, joista asukas itse pitää. Qitä vahvistavat esimerkiksi päivänvalo, kaikki elävät asiat kuten ruukkukasvit; kristallit, liikkuvat ja soivat esineet kuten tuulikellot, vesi, itselle merkitykselliset symbolit sekä oikeaan paikkaan sijoitetut peilit. Etenkin peilit ovat fengshuissa hyvin voimakkaita työkaluja. Niiden tehtävä on vauhdittaa energiavirtoja ja myös tehdä kohtisuoraan osoittavat linjat vaarattomiksi ohjaamalla ne muualle tai hajottamalla ne.
Viisi elementtiä
Puuelementti tukee esimerkiksi ruokailuhuonetta, lastenhuonetta ja makuuhuonetta sekä muita tiloja ja rakennuksia, jotka palvelevat sosiaalista tarkoitusta. Tulielementtiä käytetään älyllisten ominaisuuksiensa vuoksi hyväksi kouluissa, yliopistoissa ja luovien ihmisten työpaikoilla. Maaenergialtaan vahvoja tiloja käytetään ruokakomeroina ja varastoina, ja harjakattoinen tiilirakennus on Aasiassa erityisen harmonisena pidetty rakennus. Metallielementti yhdistetään fengshuissa vaurauteen, joten sitä käytetään etenkin liikerakennuksissa ja pankeissa. Vesi vetää puoleensa kosmista energiaa, joten kodin lähellä tai sisällä tulisi olla jokin vesielementti tai edes vettä esittäviä kuvia.
Ilmansuunnat
Fengshuin teoriassa ilmansuuntia käsitellään laajasti. Sisustuksen kannalta idän puolta pidetään suotuisana makuuhuoneelle, jotta idän nouseva aamuenergia voi herättää nukkujat. Etelä on vahva ilmansuunta, jonka energia ruokkii elämää. Etelän puolelle suositellaan siksi huoneita, joissa ollaan yhdessä ja seurustellaan. Pohjoiseen antavat huoneet soveltuvat rauhalliseen ja levolliseen käyttöön. Ilmansuunnalla on merkitystä myös esimerkiksi sängyn suunnassa ja katseen suunnassa ruokaa laitettaessa.
Numerot ja mitat
Fengshuissa kiinnitetään huomiota kiinalaiseen numerologiaan, jossa eri numeroilla on eri ominaisuudet. Myös tilojen ja sisustusesineiden mitat ovat hyvin tärkeitä harmonisen energiavirran kannalta. Fengshui-konsultit käyttävät usein fengshui-mittaa, joka osoittaa eri pituusjaksojen suotuisan tai epäsuotuisan vaikutuksen. Fengshuissa esineen energia muuttuu aina 43 senttimetrin välein. Jokaisessa välissä on aina kahdeksan noin 5,5 senttimetrin pituista jaksoa, jotka jaetaan edelleen neljään osa-alueeseen. Jotkin näistä osa-alueista lupaavat hyviä asioita ja jotkin huonoja. Eurooppalaiset mittanormit eivät useinkaan vastaa fengshuin oppeja. Fengshuin mukaan esimerkiksi länsimaisen sängyn mitat 2 × 1 metriä merkitsevät varkautta ja eroamista ja kirjepaperin standardipituus 29,7 senttimetriä uhkaa raskailla menetyksillä. Jokaisella ihmisellä on lisäksi oma gua-numeronsa, joka lasketaan syntymävuoden pohjalta. Sen avulla ihminen voi tarkistaa luoshu-taikaneliöstä itselleen suotuisimmat ilmansuunnat.
Esineiden energiat
Fengshuin mukaan kaikki kodin sisällä on elävää ja koti ja fyysinen ympäristö peilaavat sisäistä elämää ja päin vastoin. Teorian mukaan esimerkiksi vastenmieliset esineet kyllästyvät negatiivisilla ajatuksilla ja tunteilla, mikä vahingoittaa asujaa ajan mittaan. Tämän vuoksi kodissa lähellä tulee säilyttää vain asukkaan mielestä elämänmyönteistä tavaraa. Fengshuissa paikan menneisyydellä uskotaan olevan vaikutusta siihen, kokevatko asukkaat ongelmia, sillä menneistä tapahtumista uskotaan jäävän paikkaan jäljet. Fengshuin harjoittajat joskus puhdistavat tai neutraloivat asunnon ennen muuttoa siihen, jos paikalla on aiemmin tapahtunut jotain kielteistä. Puhdistaminen voidaan tehdä esimerkiksi tulella, suolalla, äänellä, yrteillä tai kuunvalolla.
Jin ja jang
Jin ja jang ovat vastakohtaisuuksia, jotka tulee fengshuin mukaan järjestää harmonisesti ja tasapainoisesti. Kun feminiinistä jin-energiaa on enemmän kuin maskuliinista jangia, kiinteistö on usein levollinen, pimeä, hiljainen ja rauhoittava. Jos sitä on kuitenkin liikaa, paikka on eloton ja heikko. Jos jangia on enemmän, paikka on valoisa ja aktiivinen. Liian suuri määrä jangia tekee paikasta kuitenkin stressaavan ja päällekäyvän. Jang-alueille suositellaan sijoitettavan esimerkiksi olohuone, lastenhuone, keittiö ja työhuone. Jin-alueille suositellaan makuuhuonetta, kylpyhuonetta ja varastotiloja.
Heraldiset eläimet
Klassisessa fengshuissa tunnetaan viisi heraldista eläintä. Kilpikonna turvaa talon selustan, tiikeri ja lohikäärme tukevat taloa sivuilta, feeniks-lintu on talon edessä, ja käärme edustaa ihmistä tai kotia ja lepää turvassa lohikäärmeen kohdussa.
Hyviä ja huonoja elementtejä
Hyödyllisiä elementtejä fengshuin mukaan ovat tuoreet kukat ja kasvit, virtaava vesi ja puiset esineet. Sähkölaitteiden uskotaan olevan haitallisia sängyn lähettyvillä, ja metallisängyn uskotaan voivan johtaa haitallisesti sähköä. Liian kova tai himmeä valo, äänet, peilit, suuret kasvit ja terävät metalliesineet voivat olla makuuhuoneessa haitallisia. Pölyllä on huono qi-energia, ja paikalleen jätettyjen tai kauan säilytettyjen tavaroiden hitaasti virtaava qi saattaa vaikuttaa kielteisesti.
Talon sijainti
Fengshuin peruskysymyksiä on talon sijainti maan muotojen keskellä. Talon tulisi fengshuin mukaan sijaita vakaan taustan, kuten mäen edessä, ja sen sivuilla pitäisi myös olla jotain tukevaa, kuten kasvillisuutta. Talon edessä tulisi olla avoin näkymä, kuten rauhallista vettä. Fengshuin mukaan paras talon paikka on tuulelta suojassa. Tuulen katsotaan voivan puhaltaa paikan hyvän qin pois, joten tuuliselle paikalle suositellaan hankkimaan suojaavaa kasvillisuutta, kuten suuria puita. Veden on paras sijaita talon edessä ja virrata taloa kohti. Suurten ja hyvinvoivien puiden katsotaan vahvistavan qitä.
Jos naapurina on esimerkiksi tehtaita, hautausmaita, teurastamoja tai hautaustoimistoja, rakennus voi saada niistä haitallista energiaa. Kirkon vaikutus riippuu henkilön omasta suuntautuneisuudesta.
Oppisuunnat
Fengshuihin kuuluu nykyisin monia oppisuuntia. Kiinalaisesta alkuperäisestä fengshuista on länsimaissa muodostunut yksinkertaistettu sisustus- ja järjestelytaito.
Kiinalainen fengshui
Kiinalaisessa fengshuissa käytetään kompassia (luopan) etsimään suotuisia asuinpaikkoja. Fengshui-kompassin keskellä on tavallinen kompassi, jonka ympärillä olevaan kiekkoon on kuvattu kiinalainen fyysinen maailmankaikkeus. Kompassilla kohteesta otetaan mittoja ja maastomuotojen perusteella talolle lasketaan paras suunta. Valmiissa talossa kompassilla tehdään vielä laskelmia, joiden perusteella taloon voi suositella muutoksia.
Luopan-kompassilla katsotaan tutkittavana olevaan paikkaan vaikuttavien eri energioiden laatu ja niiden yhteisvaikutus. Tähän tietoon yhdistetään paikalla oleskelevien ihmisten syntymäaikaan perustuvia laskelmia, ja näin saatu tieto voidaan yhdistää heidän elämäänsä. Tietoa käytetään selittämään, miksi jokin paikka on suotuisa tai epäsuotuisa, tai yhdelle menestyksekäs mutta toiselle onneton.
Länsimainen fengshui
Länsimaissa yleisin on tila-fengshui. Siinä tarkasteltavaa yksikköä käsitellään muuttumattomana tilana, johon sovelletaan maakartan (dipa) energiakaaviota. Se voidaan ilmaista joko kahdeksan ilmansuunnan bagua-kaaviona tai luoshu-kaaviona. Kaaviossa eri ilmansuunnat tai ruudukon osat yhdistetään tietyntyyppisiin energioihin. Bagua-kartan trigrammit edustavat kahdeksaa elämänalaa. Bagua-kartta asetetaan kodin pohjapiirroksen päälle, jolloin nähdään, missä päin taloa tai asuntoa elämänalat sijaitsevat. Sen kautta niihin pystytään vaikuttamaan.
Länsimaissa harjoitettu fengshui keskittyy lähinnä sisustamiseen, ja sitä voidaan soveltaa yksityisasunnoissa, työpaikoilla ja myymälöissä.
Taustaa
Fengshuin uskotaan olevan kolmestatuhannesta kuuteentuhanteen vuotta vanha, mutta sen teorian muodostumisen tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Jo muinaiset kiinalaiset uskoivat, että ympäristö vaikuttaa ihmiseen eri tavoin. Kiinalaisten kivikautisten paimentolaiskansojen uskotaan 3000-luvulla eaa. jakaneen elinalueensa energialtaan hyviin ja huonoihin paikkoihin. Siihen aikaan ihmisille oli elintärkeää löytää riittävästi ravintoa ja turvallinen oleskelu- ja lepopaikka. Ihmiset huomasivat luontoa tarkkaillessaan, että tietyt paikat soveltuivat toisia paremmin viljelyyn, karjankasvatukseen ja elämiseen. He käsittivät ilmiön syyksi sen, että tällaisissa paikoissa näkyvän maailman asiat ja näkymättömän maailman energiavirrat ovat sopusoinnussa. Havainnoissa alettiin ajan myötä nähdä lainalaisuuksia ja järjestelmällisyyttä, joten niistä ryhdyttiin johtamaan sääntöjä. Lainalaisuuksista saatua tietoa kutsuttiin nimellä kanyu, joka oli nykyisen fengshui-järjestelmän edeltäjä. Euroopassa perimätietoa jonkin tietyn paikan energialaadusta kutsutaan geomantiaksi, jolla viitataan joskus myös fengshuihin.
Itämaisessa kulttuurissa uskottiin kuolleiden henkien voivan suojella ja siunata eläviä, minkä vuoksi hautauspaikat olivat tärkeitä. Vainajien ”talojen” tuli sijaita lähellä elävien sukulaisten taloja, jotta elävät saattoivat saada kuolleiden siunauksen. Asuin- ja hautapaikkoja etsivätkin erityisesti valitut viisaat ja ikänsä tehtävään opiskelleet miehet. He tutkivat maastoa tarkasti ja kaikista näkökulmista ja päättivät sen pohjalta, oliko paikka suotuisa asumuksille. Talot rakennettiin huolellisesti niin, ettei luonto joutunut kärsimään. Talon takana tuli olla jotain vakaata kuten kallio, sivuilla mäkiä tai kasvillisuutta, ja eteenpäin avoin näkymä. Merkitystä oli luonnon muotojen lisäksi veden virtaussuunnalla, valolla, kulkemisen helppoudella ja ilmansuunnilla. Luonnon näkyvien voimien lisäksi tärkeänä pidettiin myös maan sisällä ja sen yläpuolella kulkevien energiavirtojen tulkitsemista.
Tarun mukaan fengshuin periaatteet kehitti Kiinan ensimmäinen hallitsija Fu Xi (2953–2838 eaa.) ohjaamaan kansansa elämää, opastamaan heitä luonnon rytmeihin ja varustamaan ihmiset turvallisuuden ja jatkuvuuden tunteella.
Vanhimmalla kiinalaisella kirjalla, 4 500 vuotta vanhalla I-Chingillä eli Muutosten kirjalla on ollut suuri vaikutus fengshuihin. ”Viiden elementin” eli tulen, veden, puun, metallin ja maan teoria tuli käyttöön Han-dynastian aikana.
Vanhimmat säilyneet fengshui-kirjoitukset löytyvät Taiwanista ja Hongkongista neljänneltä vuosisadalta eaa. Vanhin tunnettu lähde, joka sisältää fengshui-käsitteen, on 300-luvulta jaa. peräisin oleva Guo Pun kirjoittama Hautajaiskirja. Nykyään käytetyt fengshuin käsitteet kehittyivät 800-luvulla. Varhaisimman koulukunnan, muotokoulukunnan perustajana pidetään Yang Yun Sungia, joka oli keisari Hi Tsangin neuvonantaja. Sata vuotta hänen jälkeensä Wang Chi kehitti kompassikoulukunnan eli Fujian-koulukunnan. Näiden koulukuntien menetelmät yhdistettiin 1800-luvulla.
Vanhat kirjoitukset ovat hyvin vaikeaselkoisia, ja hallitsevat luokat pitivät hovissaan luvansaaneita ja oppineita tulkitsijoita, joiden palvelukset olivat hyvin kysyttyjä.
Syntetisoituminen
Kiinalaisen arkkitehtuurin sijaintiperiaatteista syntetisoitui fengshuiksi nimetty oppi Tang-dynastian loppuun mennessä, ja kaikki arkkitehdit ottivat ne vakavasti. Oppi oli jakaantunut pohjoisen ja etelän koulukuntiin. Fengshuin noudattaminen teki kiinalaisesta arkkitehtuurista hyvin omaleimaisen läntiseen arkkitehtuuriin verrattuna, sillä se korosti sijainnin ja ajoituksen tärkeyttä sekä uskoi hyvään tai huonoon onneen tavalla, jota länsimaissa voidaan pitää taikauskona.
Fengshui oli historian aikana usein pelkästään ylempien luokkien salattua tietoa, ja Kiinan keisari pyrki pitkään pitämään fengshuin salaisuudet tavallisen kansan ulottumattomissa. Keisarin sanotaan vuonna 1420 käskeneen mestauttaa sen vuoksi kaikki fengshui-mestarit. Fengshuin käyttö ja levitys olivat usein kiellettyjä, jotta vihamiehet eivät voisi käyttää sitä hallitsijasukua vastaan.
Leviäminen länteen
Euroopassa ja sen jälkeen Amerikassa fengshuista alettiin kuulla 1500-luvulta alkaen portugalilaisten jesuiittapappien ansiosta, jotka olivat olleet Kiinassa lähetystyössä.
Länsi-Euroopassa fengshui levisi elämäntyyliksi 1900-luvun lopulla samaan tapaan kuin moni muukin itämainen asia taistelulajeista hoitomuotoihin ja ruokakulttuuriin.
Kiinassa nykyisin
Keisarivallan jälkeen Mao Zedong kielsi fengshuin kommunismin vastaisena, mutta jatkoi itse sen käyttöä. Hänen jälkeensäkään fengshui ei ole ollut virallisesti sallittua, mutta sen harjoittamiseen ei puututa.
Fengshuin suosio on 2000-luvulla kasvanut Kiinassa huomattavasti monella elämänalalla. Vuonna 2002 tehdyn kyselyn mukaan 70 prosenttia kiinalaisista on sitä mieltä, että fengshuin käyttöä pitäisi rohkaista eikä suitsia. Fengshui-konsulttien palvelukset ovat nykyisin hyvin kysyttyjä, minkä on katsottu johtuvan osittain Kiinan kiinteistöbuumista. Nanjingin yliopistossa käynnistyi vuonna 2005 ensimmäinen fengshui-arkkitehtuurin kurssi, mikä herätti paljon keskustelua siitä, onko fengshui taikauskoa vai tärkeää kiinalaista perinnettä. Sittemmin muutkin yliopistot ovat aloittaneet omat fengshui-kurssinsa. Paikallisviranomaiset käyttävät usein fengshui-mestarien palveluksia toimistojensa suunnittelussa, ja monet virkamiehet uskovat fengshuin auttamaan heitä saamaan ylennyksen.
Kiinan kommunistinen puolue pitää fengshuita ”feodaalisena taikauskona”, joka on ristiriidassa marxismin kanssa. Sen vuoksi vuoden 2016 alusta lähtien fengshui-toimintaa järjestävät puolueen jäsenet voidaan erottaa ja toimintaan osallistuvat saada varoituksen.
Koulukunnat
Kun fengshuin teoriat kehittyivät eri suuntiin, syntyivät koulukunnat. Fengshuissa on vähintään yhdeksän koulukuntaa. Ne keskittyvät eri asioihin, kuten astrologiaan, matemaattisiin laskelmiin, maasäteilyyn, maaston muotoihin tai qi-virtaan. Jotkin koulukunnat ovat toisia intuitiivisempia ja toiset käyttävät enemmän aika- ja tila-aspekteja. Keskeisimmät koulukunnat ovat muotokoulukunta ja kompassikoulukunta.
Muotokoulukunta on fengshuin vanhin haara, ja sen teoriat ovat fengshuin perusta. Muotokoulukunta on peräisin lounaisesta Kiinasta, missä maasto on hyvin kumpuilevaa ja vaihtelevaa. Tämän vuoksi muotokoulukunta opettaa päättelemään, miten qi liikkuu erilaisissa paikoissa maaston halki ja asumusten ympärillä.
Kompassikoulukunta on toinen vanha haara, ja sen historia yltää parintuhannen vuoden taakse. Se kehittyi laakeamaastoisessa Pohjois-Kiinassa. Sen vuoksi siinä kiinnitetään huomiota ilmansuuntiin ja taivaankappaleisiin. Kompassikoulukunta muun muassa laskee, milloin asiat kannattaa tai ei kannata tehdä. Kompassikoulukunnan kolme tavallisinta haaraa ovat lentävät tähdet, kahdeksan taloa ja neljä pylvästä.
Mustan hatun tiibetiläis-tantrinen buddhalainen koulukunta on lännessä vahvimmin läpi lyönyt fengshuin haara. Sen lähtökohtia ovat muotokoulukunta ja qi-virran suunta. Koulukunnasta teki tunnetun mestari Lin Yun, joka esitteli fengshuin länsimaalaisille 1960-luvulla. Mustan hatun koulukunta mukautuu nykyajan haasteisiin ja länsimaiseen ajattelutapaan muita koulukuntia selkeämmin, mikä on avittanut sen nopeaa laajenemista lännessä. Mustan hatun koulukunnassa käytetään baguaa, ja se edellyttää vahvaa omaa panosta prosessiin osallistumisessa ja itsensä puhdistamisessa.
Bojnice
Bojnice on kaupunki Slovakiassa. Kaupungissa oli 4983 asukasta vuoden 2005 lopussa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 97,0 % oli slovakkeja ja 0,7 % tšekkejä. Sekä saksalaisten että unkarilaisten osuus oli 0,2 %. Uskonnoltaan 74,6 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 2,0 % protestantteja, mutta 19,0 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Bojnice sai kaupunkioikeudet vuonna 1966. Bojnicessa sijaitsee Slovakian vanhin eläintarha (vuodelta 1955) sekä keskiaikainen linna, jonka läheisyyteen kaupunki on rakentunut. Kaupunki on tunnettu myös kylpylästään. Bojnice sijaitsee Nitra-joen yläjuoksulla, missä maasto on vuoristoista.
Lähteet
pienoiskuva|left|Saint Martinin kirkko
Phnom Penh
thumb|220px|Phnom Penh satelliitista kuvattuna. thumb|220px|Katunäkymä Phnom Penhistä.
Phnom Penh eli Phnum Pénh on Kambodžan pääkaupunki. Se on aluehallinnolliselta asemaltaan maakunnantasoinen kunta, jonka pinta-ala on 375 km². Vuoden 2019 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 2,3 miljoonaa.
Historia
Phnom Penh on saanut nimensä vuonna 1373 rakennetun temppelin Wat Phnom Daun Penhin mukaan. Siitä tuli pääkaupunki ensimmäisen kerran 1400-luvulla Ponhea Yatin hallintokaudella. Kaupunki menetti vuonna 1497 pääkaupunkiaseman Angkorille, mutta kuningas Norodom toi hovinsa kaupunkiin 1865, missä se on säilynyt siitä asti.
Phnom Penhiä kutsuttiin 1920-luvulla Aasian Pariisiksi. Useamman vuosikymmenten laiminlyönnit näkyvät katukuvassa selvästi. Rauhan vuosikymmenen aikana on jälleenrakennus päässyt vauhtiin ja kaupungin infrastruktuuri on jo suurin osin toiminnassa.
Maantiede
Phnom Penh levittäytyy kolmen joen rannoille: Tonle Sapin, Mekongin ja Bassacin. Sitä ympäröivät alueet ovat alavaa kosteikkoa, ja joskus runsaiden monsuunisateiden aikana joet tulvivat kaupunkiin.
Nähtävyydet
Phnom Penhin nähtävyyksiin kuuluvat
Korkeakoulut
Phnom Penhin yliopisto on maan vanhin korkeakoulu, ja vuonna 2010 siellä oli yli 12 000 opiskelijaa. Yliopiston kaikki kolme kampusta sijaitsevat Phnom Penhin alueella.
Liikenne
thumb|250px|right|Kambodžan kuninkaallinen palatsi Phnom Penhissä Phnom Penhin kansainvälinen lentoasema sijaitsee alle kymmenen kilometriä keskustasta länteen. Se on sekä sotilas- että siviilikäytössä. Mekongjoen varressa on satama, josta laivat pääsevät jokea pitkin myös Etelä-Kiinan merelle. Pääkaupunkina Phnom Penh on maan valtatieverkon solmukohta, ja sieltä liikennöidään linja-autoreittejä maakuntien pääkaupunkeihin sekä Vietnamiin ja Thaimaan rajalle. Kaupungin sisäisessä liikenteessä polkupyörät, moottoripyörät ja mopot ovat suosittuja. Matkailijoille on tarjolla myös polkupyörätakseja eli cycloja. Niiden määrä on kuitenkin vähenemässä: vuonna 2010 kaupungissa oli enää 1 300 cycloa, kun vuonna 1999 niitä oli yli 9 000.
Noormarkun Koitto
Noormarkun Koitto on noormarkkulainen urheiluseura. Seuran lajeja ovat jalkapallo, futsal, salibandy ja aikuisten kuntoliikunta. Seurassa on aiemmin pelattu myös koripalloa.
Jalkapallo
Jalkapalloa pelaa Koitossa 11 joukkuetta. Seurassa on kaudella 2023 2 miesten joukkuetta ja 1 naisten joukkue. Juniorijoukkueet ovat kahden ikäluokan yhdistelmäjoukkueita, ja yhteensä seurassa on 5 poikajoukkuetta ja 3 tyttöjoukkuetta. Seura palkittiin tekemästään tyttöfutistyöstä TUL Tasa-arvo- ja yhdenvertaisuuspalkinnolla vuonna 2021. Jalkapallojaoston puheenjohtajana toimii Heidi Hietaoja. Lisenssipelaajia jalkapallossa on noin 280.
Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2023 Suomen palloliiton Satakunnan piirin 5.divisioonassa. Joukkue osallistuu myös futsalin sarjapeleihin.
Salibandy
Salibandya harrastetaan miesten edustusjoukkueen lisäksi viidessä juniorijoukkueessa kaudella 2022-2023. Lisenssipelaajia on noin 80. Miesten joukkue pelaa 5.divisioonaa. Salibandyjaoston puheenjohtajana toimii Sari Rajala.
Kuntoliikunta
Kuntoliikuntajaosto järjestää lentopalloa, sählyä, koripalloa ja erilaisia kuntoliikuntatapahtumia aikuisille.
István Kozma
thumb|István Kozman hauta István Kozma (27. marraskuuta 1939 – 9. huhtikuuta 1970) oli unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Kozma osallistui kreikkalais-roomalaisen painin raskaaseen sarjaan Rooman olympiakisoissa 1960 ja sijoittui neljänneksi. Ensimmäisen maailmanmestaruutensa hän voitti Toledossa 1962. Tokion kisoissa 1964 hänestä tuli olympiavoittaja. Neuvostoliiton Anatoli Roštšin paini Kozman kanssa ratkaisemattoman, mutta Kozman vähemmät miinuspisteet aiemmista otteluista ratkaisivat hänelle voiton.
Kozma voitti maailmanmestaruuden jälleen Toledossa 1966 ja Bukarestissa 1967, ja Mexico Cityn kisoissa 1968 hän sai toisen olympiavoittonsa. Hän selätti neljä ensimmäistä vastustajaansa, joista kaksi ensimmäisellä minuutilla, ja vain Anatoli Roštšin jaksoi taistella täyden ajan. Pronssimitalisti, Tšekkoslovakian Petr Kment joutui luovuttamaan mitaliottelut loukkaantumisen vuoksi.
Scala (ohjelmointikieli)
Alustat ja lisenssi
Scalalla kirjoitetut ohjelmat ajetaan Java-virtuaalikoneessa, ja Scala on yhteensopiva olemassa olevien Java-ohjelmien kanssa. Microsoftin .NET-alustalle on olemassa vaihtoehtoinen toteutus, mutta sitä ei ole päivitetty aikoihin.
Scala käännetään samaan malliin kuin Java ja C# (erillinen käännösvaihe, dynaaminen luokkalataaja), joten Scalalla kirjoitettu koodi voi kutsua suoraan Java-kirjastoja (tai .NET-kirjastoja .NET-toteutuksessa).
Scala, mukaan lukien kääntäjä ja kirjastot, on julkaistu BSD-lisenssillä.
Historia
Scalaa alettiin suunnitella vuonna 2001 Sveitsissä, Lausannen teknillisen korkeakoulun (EPFL) Ohjelmistotekniikan laboratoriossa. Pääsuunnittelijana toimi Martin Odersky, joka jatkoi siitä mihin Funnel-nimisen ohjelmointikielen kehityksessä oli jääty (Funnel yhdisti ideoita funktionaalisesta ohjelmoinnista ja Petri-verkoista). Odersky oli aikaisemmin työskennellyt Javan geneerisen laajennoksen (GJ) ja javacin, Sunin Java-kääntäjän parissa. Scala julkaistiin loppuvuonna 2003 / aikaisin 2004 Java-alustalle ja .NET-alustalle kesäkuussa 2004. Toinen versio kielestä, v2.0, julkaistiin marraskuussa 2006.
Tätä kirjoitettaessa, lokakuussa 2009, viimeisin julkaistu vakaa versio on 2.7.6. Versioon 2.8 suunniteltuja asioita ovat Scala collections -kirjaston kunnon rukkaus, nimettyjen ja oletusparametrien käyttö metodeissa, pakettioliot ja jatkot.
Huhtikuussa 2009 Twitter ilmoitti vaihtaneensa suuren osan peruskoodistaan Rubysta Scalaan ja että aikovat kääntää loputkin. Wattzon on todennut julkisesti että sen koko alusta on kirjoitettu alusta lähtien Scalalla.
Olio-ominaisuudet
Scala on puhdas olio-ohjelmointikieli, koska jokainen arvo on olio. Tietotyypit ja olioiden käyttäytyminen määritellään luokissa ja piirteissä (eng. traits). Luokka-abstraktioita on laajennettu aliluokilla ja joustavalla Mixin-tyylisellä yhdistelymekanismilla välttäen näin moniperinnän ongelmat.
Funktionaalinen ohjelmointi
Scala tukee myös funktionaalista ohjelmointia. Kieli tarjoaa kevyen syntaksin nimettömien funktioiden määrittelyyn, tukee korkean tason funktioita, sallii sisäkkäiset funktiot ja tukee curry-muunnosta. Avainsanaa "lazy" käyttämällä voidaan siirtää muuttujan alustusta kunnes sitä tarvitaan. Rajattujen jatkeiden (eng. delimited continuations) evaluointi tulee tuetuksi versiossa 2.8.
Laajennettavuus
Scala on suunniteltu täsmäkielet (eng. domain-specific language) silmällä pitäen, ja uusien kielen rakenteiden lisääminen on helppoa kirjastojen muodossa.
Hei maailma -esimerkki
Hei maailma -ohjelma Scalalla toteutettuna:
Tässä
ja tässä
Huomattava ero Javaan on, että mitään ei määritellä staattiseksi. Sen sijaan käytetään singleton-suunnittelumallia, joka luodaan avainsanalla object.
Jos ohjelma tallennetaan tiedostoon nimeltä HelloWorld.scala, niin se voidaan kääntää komentoriviltä näin:
> scalac HelloWorld.scala
Ja ajaa näin:
> scala -classpath. HelloWorld
On myös mahdollista syöttää ohjelma suoraan Scala-tulkille käyttämällä optiota -i ( koodin lataamiseen tiedostosta ) ja optiota -e ( koodin kutsumiseen ).
> scala -i HelloWorld.scala -e 'HelloWorld.main(null)'
Aiheesta muualla
Englanniksi:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2027
Jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailut 2027 järjestetään Saksassa Düsseldorfissä ja Mannheimissa 14.–30. toukokuuta 2027. Saksa on viimeksi isännöinyt maailmanmestaruuskilpailuja 2017 Ranskan kanssa, ja viimeksi yksin 2010.
Päätös järjestäjistä tehtiin toukokuussa 2023 Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n vuosittaisessa kongressissa Tampereella. Saksa voitti Kazakstanin kilpailevan hakemuksen äänin 102–34.
César Cui
thumb|250px|César Cui 250px|thumb|[[Ilja Repin: César Cui, 1890, Tretjakovin galleria]]
César Cui (, 18. tammikuuta (J: 6. tammikuuta) 1835 Vilna, Venäjän keisarikunta – 13. maaliskuuta 1918 Pietari, Venäjän neuvostotasavalta) oli venäläinen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän kuului Mili Balakirevin johtamaan kansallismieliseen Viiden ryhmään.
Cui oli syntyperältään ranskalais-liettualainen. Hän syntyi Vilnassa, nykyisessä Liettuan pääkaupungissa, sai lapsena opetusta musiikissa ja aloitti sotilasuran Pietarissa. Hänestä tuli linnoitusten asiantuntija. Vuonna 1857 Cui tapasi Balakirevin ja alkoi vakavammin kirjoittaa ja arvostella musiikkia vapaa-ajallaan. Cui osoittautuikin hyvin tuotteliaaksi säveltäjäksi: lukuisten piano- ja kamarimusiikkiteosten lisäksi hän sävelsi viisitoista oopperaa, useita kuoro- ja orkesteriteoksia sekä satoja lauluja.
Musiikki
Cuin oopperoista ensimmäisenä esitettiin julkisesti William Ratcliff, joka perustuu Heinrich Heinen tragediaan. Tämä tapahtui vuonna 1869, mutta teos ei saanut kovin hyvää vastaanottoa osaksi Cuin oman kritiikin purevuuden vuoksi. Jean Richepinin näytelmään perustuvat Le Flibustier ensiesitettiin Pariisin Opera-Comiquessa vuonna 1894, mutta jäi vallalla olleen Wagner-huuman jalkoihin. Cuin menestyksekkäämpiä näyttämöteoksia olivat yksinäytöksinen ooppera Mandariinipoika, kolminäytöksinen Aleksandr Puškinin tekstiin perustuva Kaukasuksen vanki sekä Mademoiselle Fifi (1903), jossa esikuvana oli Guy de Maupassantin novelli.
Cuin teokset eivät ole yhtä kansallishenkisiä kuin muiden Viiden ryhmän jäsenten. Puškinia lukuun ottamatta hänen oopperansa eivät ole venäläisperäisiä, lauluista ja kuoroteoksista sen sijaan useampi. Hänen sävellystyyliään on verrattu enemmänkin ranskalaisiin säveltäjiin ja Robert Schumanniin kuin venäläisiin aikalaisiinsa.
Cuin sävellyksessä pianopreludi op. 64 nro 2 e-molli on kuultu yhtäläisyyksiä Fredin säveltämään kappaleeseen "Katson sineen taivaan", jonka Katri Helena lauloi Jerusalemin Eurovision laulukilpailuissa 1979.
Kirjoitukset
Cuin asema Venäjän armeijassa pakotti hänet julkaisemaan ensimmäiset kriitikonuransa artikkelit salanimellä. Salanimi koostui kolmesta asteriskista (***), mutta Pietarin musiikkipiireissä oli yleisesti tiedossa, kuka oli tekstien takana. Cui peräänkuulutti musiikissa omaperäisyyttä. Hänen sarkastinen tyylinsä sekä Beethovenia varhaisemman musiikin syrjintä antoivat hänelle lisänimen "musiikkinihilisti". Cui kirjoitti miltei 800 artikkelia useisiin Venäjän ja Euroopan lehtiin vuosien 1864 ja 1918 välisenä aikana. Näistä huomattava osa (noin 300) käsitteli oopperoita. Myöhemmällä iällään Cui kääntyi uusia ”modernisteja”, kuten Richard Straussia, vastaan, ja hänen viimeiset julkaistut artikkelinsa olivat säälimättömiä parodioita (esimerkiksi Гимн футуризму (”Hymni futurismille”) ja Краткая инструкция, как, не будучи музыкантом, сделаться гениальным модерн-композитором (”Lyhyt ohje kuinka tulla nerokkaaksi moderniksi säveltäjäksi olematta muusikko”). Varsinaisen ammattinsa nimissä Cui julkaisi myös useita linnoituksia käsitteleviä kirjoja ja artikkeleita.
Teoksia
300px|thumb|César Cui ja [[Bolšoi-teatterin taiteilijoita, 1902]]
Šeksna (joki)
Šeksna on Volgan vasemmanpuoleinen sivujoki Vologdan alueella Venäjällä. Nykyisellään joki on 139 km:n pituinen. Se laskee Valkeajärvestä (Beloje ozero) Rybinskin tekojärveen. Ennen vesistöjen patoamista joki oli nykyistä paljon pitempi. Joessa on kaksi voimalaitosta. Šeksna on osa Volgan–Itämeren vesitietä, ja siitä on myös kanavayhteys Vienanjoen vesistöön. Šeksnan varrella sijaitsee Šeksnan kaupunkityyppinen taajama ja joen suulla Vologdan alueen suurin kaupunki Tšerepovets.
Kuhmoisten taistelu
Kuhmoisten taistelu käytiin Suomen sisällissodan aikana 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoisten kirkonkylän tuntumassa. Se liittyi punaisten läntisen rintaman viimeiseen yleishyökkäyseen, jonka tarkoituksena Päijänteen länsirannalla oli Kuhmoisten valtauksen jälkeen edetä Jämsään ja sieltä edelleen kohti strategisesti tärkeää Haapamäen rataa. Punaiset hyökkäsivät Kuhmoisiin noin tuhannen miehen voimin, mutta valkoiset onnistuivat saartamaan heidän joukkonsa kylän eteläpuolella. Osa punaisista onnistui perääntymään iltapäivän kuluessa, mutta saartorenkaan sisään jääneet pääsivät murtautumaan ulos vasta kiivaan taistelun jälkeen illan hämärtyessä. Kuhmoisten taistelu tunnetaan erityisesti Harmoisten kylässä tapahtuneesta joukkomurhasta, jossa valkoiset teloittivat toistakymmentä punaisten kenttäsairaalan potilasta ja hoitajaa.
Taustaa
Helmikuun lopussa punaisten läntisen rintaman ylipäälliköksi nimitetty Hugo Salmela ryhtyi suunnittelemaan Kuhmoisten ja Jämsän valtausta heti tehtävään siirryttyään. Salmela sekä Tampereen esikuntaan kuulunut K. M. Evä laativat hyökkäyssuunnitelman rintamanoikaisusta, jonka tarkoituksena oli siirtää Vilppulasta Padasjoelle kulkeva itäinen siipi Jämsän pohjoispuolelle. Samalla poistuisi myös Tamperetta uhkaava saarrostus.
Rintamapäälliköksi määrättiin Venäjän armeijassa aliupseerina palvellut Lambert Grönroos, jolla oli kolmen vuoden kokemus ensimmäisen maailmansodan itärintamalta. Operaatio oli tarkoitus tehdä noin 1 400 miehen voimin. Mukana olisi reilut 500 Kuhmalahden Vehkajärvelle koottua lähipitäjien punakaartilaista, 250 Padasjoen kautta Hämeenlinnasta ja Riihimäeltä saapuvaa punaista sekä 600 Länkipohjaan majoittunutta Pohjois-Hämeen punakaartilaista, joiden tehtävänä kuitenkin oli ainoastaan valkoisten pakoreitin sulkeminen.
1. maaliskuuta annetun hyökkäyskäskyn mukaan Grönroos sekä Eräjärven punaisia johtanut V. Lahtonen yhdistävät voimansa Vehkajärvellä 8.–9. maaliskuuta ja valtaavat Kuhmoisten kirkonkylän yhdessä Padasjoelle 6. maaliskuuta saapuneiden apuvoimien kanssa. Tämän jälkeen punaisten joukot jäävät Kuhmoisiin odottamaan lisäohjeita. Länkipohjan punaisia johtaneen Vihtori Hurrin tehtävänä oli samanaikaisesti katkaista vihollisen perääntymistie Jämsän suuntaan. Suunnitelma sisälsi myös Längelmäen ja Kuhmoisten välisen maantien puolivälissä sijaitsevan Leppäkosken miehittämisen Grönroosin vasemman sivustan turvaamiseksi. Kuhmoisten valtaamisen jälkeen punaisten oli tarkoitus edetä Jämsään, joka vallattaisiin samanaikaisesti etelästä ja lännestä tapahtuvalla hyökkäyksellä.
Ensimmäinen hyökkäys Kuhmoisiin
Punaiset hyökkäsivät Kuhmoisiin ensimmäistä kertaa jo 20.–21. helmikuuta. Asikkalassa sijaitsevaan Kurhilan kylään koottiin 17. helmikuuta noin 400 punakaartilaisen osasto, joka miehitti Padasjoen ja hyökkäsi edelleen Kuhmoisten kirkonkylään 20. helmikuuta. Hyökkäykseen osallistui ainakin Hämeenlinnasta saapuneita Riihimäen punakaartilaisia sekä pieni määrä venäläisiä vapaaehtoisia. Kuhmoisissa puolestaan oli tuolloin jääkärikapteeni Mauri Rantasalon johtama 90 miehen osasto, joka seuraavana päivänä sai avukseen neljä Pohjois-Hämeen rykmentin komppaniaa.
22. helmikuuta Kuhmoisiin saapui valkoisten avuksi virolaisen upseerin Hans Kalmin johtama 80 miehen osasto, jonka hän oli hieman aikaisemmin muodostanut Lauri Pihkalan ja Niilo Sigellin kanssa Ähtärissä toimivan Tuomarniemen metsäkoulun oppilaista. Samalla myös paikkakunnalla jo olleet Pohjois-Hämeen rykmentin komppaniat siirrettiin Kalmin alaisuuteen.
Taistelu Vehkajärvellä
Punaisilla oli helmikuun lopussa Kuhmoisten naapuripitäjässä Kuhmalahdella noin 500 miestä, jotka oli sijoitettu parikymmentä kilometriä Kuhmoisten kirkonkylän lounaispuolella sijaitsevaan Vehkajärven kylään. Kalm pelkäsi punaisten uutta iskua ja sen estääkseen hyökkäsi Vehkajärvelle 26. helmikuuta. Valkoiset onnistuivat vuorokauden kestäneessä taistelussa lyömään punaiset hajalle ja kaappaamaan heidän elintarpeita kuljettaneen kuormastonsa. Kalmin joukot eivät kuitenkaan miehittäneet kylää pysyvästi, vaan punaiset alkoivat jälleen maaliskuun alussa keskittää joukkojaan Vehkajärvelle. Niiden oli tarkoitus hyökätä Kuhmoisiin pari päivää ennen punaisten kolmannen yleishyökkäyksen alkua 10. maaliskuuta.
Hyökkäysvalmistelut
Nopeasti Vehkajärven taistelun päättymisen jälkeen kylään koottiin noin 500 punakaartilaista, joista 150 oli lähetetty Tampereelta. Kaupungissa oli tuolloin lähes 8 000 punaista, mutta varustepulan vuoksi paikalle ei pystytty lähettämään enempää miehiä. Lisäksi Padasjoelle kokoontui 250 Hämeenlinnasta ja Riihimäeltä saapunutta punaista, jotka myöhemmin liittyivät Vehkajärven punaisiin.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan hyökkäyksen piti alkaa jo 9. maaliskuuta kello 7 aamulla. Rintamapäällikkö Grönroos kuitenkin viivytteli odotellessaan Hämeenlinnasta saapuvia vahvistuksia ja käynnisti hyökkäyksen vasta lähes vuorokautta myöhemmin. Tämän vuoksi Länkipohjassa olleita Hurrin joukkoja ei voitu käyttää suunnitellusti Grönroosin vasemman siiven varmistamiseen, koska ne oli tuolloin jo sidottu toisaalle. Myöskään Salmelalla ei ollut lähettää tehtävään ketään, eikä Grönroos itsekään siirtänyt sivustalleen miehiä, mikä lopulta koitui kohtalokkaaksi. Lisäksi punaiset olivat menettäneet yllätysmahdollisuutensa, kun valkoisten tiedustelu onnistui saamaan haltuunsa Salmelan hyökkäyskäskyn.
Valkoisten uusi rintamapäällikkö Oskar Wilkman puolestaan lähetti Kalmin avuksi ruotsalaisen upseerin Allan Wingen komentaman Pohjois-Hämeen 3. pataljoonan, jonka jälkeen Kuhmoisissa oli noin tuhat valkoista. Wilkman saapui itse paikalle johtamaan puolustusta. Vehkajärven onnistuneesta koukkauksesta vakuuttuneena hän antoi Kalmille jälleen samanlaisen tehtävän. Tällä kertaa Kalm hajotti joukot useaan pieneen ryhmään, jotka toimivat omavaltaisesti ilman tietoa taistelun kokonaiskuvasta. Tämä johti kuitenkin siihen, että yksi komppania harhaili taistelun ajan Kuhmoisten lähimetsissä ja Päijänteen jäällä aina seuraavaan yöhön saakka. Lisäksi taisteluun osallistui ratsumestari Evert Christian Lagerspetzin komentaman Uudenmaan rakuunarykmentin 2. eskadroona.
Myös punaiset saivat tietoa vihollisen toimista, kun he hyökkäystä edeltävänä päivänä vangitsivat valkoisten tiedustelijan, joka paljasti Kuhmoisten puolustusasemien sijainnin.
Hyökkäys kirkonkylään
Valkoisten pääpuolustuslinja oli pari kilometriä kirkonkylän eteläpuolella Päijänteeseen virtaavan Myllyojan takana nousevalla metsäisellä mäellä, jossa Allan Wingen johtama osasto oli asemissaan. Puron eteläpuolella oli laaja peltoaukea, jonka yli punaiset joutuivat etenemään syvässä lumihangessa kahlaten. Varsinainen hyökkäys alkoi kello 11.30, jolloin punaisten tykistö alkoi tulittaa kirkonkylää. Hyökkäys eteni peltoaukean yli noin kilometrin levyisenä rintamana, mutta valkoisten puolustuslinja kesti, kun kaatuneiden ja haavoittuiden tilalle pystyttiin koko ajan lähettämään reservejä. Eversti Wilkman johti kymmenen tuntia kestänyttä taistelua Kuhmoisten apteekkiin perustetusta esikunnasta käsin. Kun taistelukokemusta vailla olleiden suojeluskuntalaisten keskuudessa syntyi kiivaan yhteenoton aikana pakokauhua, uhkasi Wilkman ampua jokaisen karkurin ja sai näin joukkonsa jälleen kuriin.
Taistelun pitkittyessä Padasjoelta lähetettiin punaisten avuksi vielä lähes tuhannen miehen vahvuinen joukko. Se ei kuitenkaan päässyt perille, kun yksi Kalmin lähettämistä osastoista sulki maantien Toritun kylän tuntumassa 13 kilometriä Kuhmoisten eteläpuolella.
Kalmin koukkaus
Hans Kalmin johtama kolmen komppanian vahvuinen osasto lähti liikkeelle samaan aikaan kuin punaiset käynnistivät oman hyökkäyksensa. Hänen tarkoituksenaan oli koukata vihollisen selustaan Padasjoen maantielle ja iskeä hyökkäysjoukkojen perässä seuraavaan kuormastoon. Samalla voitaisiin myös pysäyttää Tampereelta mahdollisesti lähetettävät punaisten apuvoimat.
Kalmin ensimmäinen komppania saavutti punaiset jo Vehkajärvelle johtavalla maantiellä noin kello 13. Yllätyshyökkäyksen myötä punaisten kuormasto joutui sekasortoon ja hajosi, kun osa miehistä pakeni kohti Kuhmoisten kirkonkylää ja osa taas Päijänteen jään kautta Padasjoelle. Valkoiset saivat haltuunsa toista sataa hevosta sekä muun muassa kenttäkeittiön ja runsaasti elintarvikkeita. Saatuaan tiedon jälkijoukkoon tehdystä iskusta, Lambert Grönroos ratsasti kello 14 ottamaan tilanteesta selvää, mutta pakeni Päijänteen jäälle ja jätti joukot oman onnensa nojaan. Sodan jälkeen Grönroos kertoi valkoisten kuulusteluissa paenneensa kahden Valkeakosken punakaartin miehen kanssa Padasjoen kautta Hämeenlinnaan. Hänet vangittiin kotoaan Viialasta puolitoista viikkoa myöhemmin ja toimitettiin punaisten esikuntaan Tampereelle.
Punaisten läpimurto
Grönroosin paon jälkeen punaiset alkoivat vähitellen perääntyä kello 16 mennessä ja noin 400 miestä onnistui ennen pimeän tuloa vetäytymään eri suuntiin. Vehkajärven maantielle yrittäneet 200 punaista jäivät kuitenkin saarroksiin kohdatessaan valkoisten tiesulun puolentoista kilometrin päässä Putkiston talon luona. Paikalla oli kaksi valkoisten komppaniaa sekä Uudenmaan rakuunarykmentin osasto. Punaiset hyökkäsivät epätoivoisesti, yrittäen läpimurtoa, jolloin rakuunoita komentanut jääkäriluutnantti Herbert af Forselles kaatui ja Hans Kalm haavoittui käteen.
Taistelun ratkaisijaksi nousi lopulta punaisten sotakoulun konekiväärikomppanian 16-vuotias oppilas Arvo Järvinen. Hän onnistui kaappaamaan takaisin valkoisten haltuun joutuneen konekiväärin, surmattuaan ensin kaksi vihollista. Järvisen konekiväärituli sai komentajansa menettäneiden valkoisten linjat sekasortoon, ja he perääntyivät. Tämän jälkeen loput saarroksissa olleet punaiset pääsivät jatkamaan kohti Vehkajärveä. Järvisen uroteosta tuli yksi sodan tunnetuimmista punaisten sankaritarinoista, jonka johdosta Aleksanteri Vasten antoi hänelle Tampereella 500 markan palkkion.
Saatuaan iltapäivällä tiedon selustaan tehdystä iskusta, Tampereen esikunta lähetti Orivedeltä ja Kangasalta apuvoimiksi vajaat 200 miestä, jotka kuitenkin jäivät Kuhmalahdella sijaitsevan Puntarin kylän työväentalolle. Kello 22 esikunta kuuli joukkojen olevan saarroksissa ja lopulta yhden aikaan yöllä lähetti vei Puntariin majoittuneille apuvoimille käskyn lähteä liikkeelle kello 4.40 aamulla. Saarroksissa olleet joukot olivat kuitenkin tehneet läpimurron jo kello 18 illalla ja viimeisetkin miehet pääsivat ulos seuraavaan aamuun mennessä. Yön aikana Kuhmoista kohti ehdittiin vielä lähettämään Länkipohjasta 550 Arvid Jalavan johtamaa Uudenmaan ja Vihdin punakaartilaista, ennen kuin tieto saarrostuksen murtamisesta saavutti aamulla Tampereen esikunnan.
Harmoisten joukkomurha
Punaisen Ristin lääkintäosasto oli taistelun alkaessa perustanut kenttäsairaalan noin seitsemän kilometriä Kuhmoisten kirkonkylän eteläpuolella sijaitsevaan Harmoisten kylään. Toinen etelään koukanneista valkoisten osastoista saapui Harmoisiin Lummennen jäätä pitkin ja rantautui sairaalan läheisyyteen Harmoiskaivon järven rannalle. Uudenmaan rakuunarykmentin 2. eskadroonasta koottu osasto valtasi kylän, jonka jälkeen yhdentoista valkoisen muodostama hiihto-osasto hyökkäsi kello 17 aikaan kenttäsairaalana toimineeseen Padasjoen ja Kuhmoisten yhteiseen kunnansairaalaan. Ryhmää johtivat ylioppilas Artturi Paimela ja filosofian maisteri Albert Gyllenbögel, mutta joidenkin tietojen mukaan hiihto-osaston päällikkönä oli jääkärivaravääpeli Hans Holopainen. Kuhmoisissa kiertävän muistitiedon mukaan ryhmään kuului myös Lauri ”Tahko” Pihkala.
Harmoisten kenttäsairaalassa oli tuolloin 13 kirkonkylän taistelussa haavoittunutta punaista. Valkoiset ampuivat ensin sairaalan pihalla olleet kaksi lääkintämiestä, minkä jälkeen sisällä ollut henkilökunta piiloutui komeroihin ja sänkyjen alle. Sairaalasta tavatut miespuoliset sanitäärit teloitettiin, mutta kolme naista päätettiin lopulta säästää ja heidät otettiin vangiksi. Lääkintämiehistä kaksi jätettiin ampumatta ilmeisesti koska he osasivat puhua ruotsia. Tämän jälkeen valkoiset teloittivat yksitellen kaikki sairasvuoteilla maanneet haavoittuneet. Kolmestatoista ammutusta kaksi jäi kuitenkin henkiin.
Punaisten Tampereella toiminut esikunta sai kenttäsairaalan kohtalosta myöhään illalla lähetin tuoman ilmoituksen, jonka mukaan ”Punainen Risti on kadonnut”. Tapaus herätti huomiota myös ulkomailla ja Ruotsissa siitä vaadittiin tehtäväksi selvitystä jopa ministeritasolla.
Tappiot
Kuhmoisten taistelun aikana kaatui yhteensä 23 valkoista sekä ainakin 50 punaista, joita suuri osa teloitettiin. Valkoisten virallisen taisteluraportin mukaan punaisia kaatui 170 ja haavoittuneita oli 70, mutta tiedot ovat epävarmoja. J. O. Hannulan vuonna 1933 julkaistun Suomen vapaussodan historian mukaan taistelussa kaatui 100 punaista. Kuhmoisten seurakunnan luettelon mukaan punaisia haudattiin 112, mutta kaikki eivät ilmeisesti ole kyseisen päivän uhreja.
Haudat ja muistomerkit
Osa punaisten vainajista haudattiin Papinsaaren hautausmaalle, mutta joukkohautoja oli lisäksi Putkistonkankaalla, Kuokkalanmäellä, Kauppilan Vainionmäellä sekä Harmoisten kunnansairaalan vieressä sijaitsevalla Nikulan talon pellolla. Porvoon hiippakunta ilmoitti Kuhmoisten seurakunnalle jo elokuussa 1918, että myös punaisten haudoista on pidettävä huolta. Kirkkoneuvosto kuitenkin myönsi tarvittavat varat vasta kaksi ja puoli vuotta myöhemmin, jonka jälkeen joukkohaudat aidattiin ja niille pystytettiin yksinkertaiset kiviset muistomerkit. Vuonna 1948 SDP:n kunnallistoimikunta pyysi avustusta vainajien siirtämiseksi kirkkomaahan. Kirkkovaltuusto suostui maksamaan puolet kuluista ja uudelleenhautaus Kuhmoisten kirkolla suoritettiin lopulta vuotta myöhemmin. Vuonna 1951 Kuhmoisten saha- ja metsätyöläisten ammattiosasto pystytti haudalle muistomerkin. Entisten joukkohautojen muistomerkeistä Nikulan pellolla oleva hautakivi on hävitetty, mutta Harmoisten kylän pohjoislaidalla sijainneen Vainionmäen joukkohaudan muistomerkki on edelleen tallella ja myös Kuokkalanmäen joukkohauta on edelleen paikannettavissa. Putkistonkankaan joukkohaudan paikka sen sijaan on kadonnut.
Valkoisten muistomerkkejä Kuhmoisissa on kaksi. Kuhmoisten kirkolle pystytettyyn muistomerkkiin on kaiverrettu taistelussa kaatuneiden valkoisten nimet. Muistomerkin reliefin on tehnyt kuvanveistäjä Yrjö Liipola. Putkiston taistelupaikalla on vuonna 1978 paljastettu valkoisen osapuolen muistomerkki.
Taistelun jälkeen
Epäonnistuneen Kuhmoisten hyökkäyksen jälkeen punaiset miehittivät tyhjäksi jääneen Padasjoen uudelleen 12. maaliskuuta ja järjestelivät läntisen rintaman itäisen siiven joukkojaan uutta hyökkäystä silmälläpitäen. Uudeksi rintamapäälliköksi nimitettiin vihtiläinen kauppias V. A. Kreander, joka oli entinen vanhan väen aliupseeri. Hänet tunnettiin maltillisena ja sovittelevana työväenliikkeen miehenä, joka valittiin tehtävään ainoastaan sotilaskoulutuksensa vuoksi. Kreander vaati samanaikaista hyökkäystä Päijänteen molemmin puolin, jonka jälkeen punaiset laativat suunnitelman ryhmittää joukot 17. maaliskuuta Oriveden Västilästä Vehkajärven kautta Padasjoen Virmailansaareen ulottuvalle linjalle. Tarkoitus oli 19. maaliskuuta aloittaa hyökkäys samanaikaisesti myös Päijänteen itäpuolella Heinolassa.
Arvid Jalavan johtama Uudenmaan II pataljoona valmistautui Jämsän länsiosassa Kuoreveden ympäristön kylissä, kunnes valkoiset aloittivat Pohjois-Hämeessä suurhyökkäyksen Tampereen valtaamiseksi 15. maaliskuuta. Kun punaisille selvisi vuorokautta myöhemmin käydyn Länkipohjan taistelun päättyminen katastrofiin, aloittivat he perääntymisen Tampereen suuntaan tai etelään kohti Asikkalaa ja Lahtea.
Kumikameli
Kumikameli on Jarmo "Toppo" Koposen, Hannu "Laiska" Lajusen ja Petteri Kukkosen vuonna 1986 perustama rock-yhtye. Yhtyeen ensimmäiset levytykset olivat omaperäistä huumorimusiikkia, josta oli löydettävissä itämaisiakin sävyjä. Tuohon aikaan yhtye ei käyttänyt kitaraa soitinvalikoimassaan, koska halusi välttää rockmusiikin perinteisiä piirteitä.
1990-luvun alussa kokoonpanon uudistuessa vaihtui tyylisuunta raskaaksi punkiksi ja vuonna 2004 ilmestyneellä Kinahmo-albumilla oli jo selviä heavy metal- ja hardcore punk -vaikutteita. Yhtyeen kitaristi Jussi Musikka sekä entinen rumpali Olli-Matti Wahlström vaikuttavat myös 51koodia-yhtyeessä. Kumikameli tunnetaan myös sivuprojekteistaan, joista menestynein ja tunnetuin on humppa-coveryhtye Eläkeläiset.
Historia
Kumikameli sai alkunsa vuonna 1986 Hassisen Koneen treenikämpällä, missä Jarmo Koponen oli juopottelemassa kavereidensa kanssa. Kaverukset saivat idean tehdä musiikkia ilman perinteisiä rock-soittimia ja päättivät perustaa yhtyeen. Musiikkinsa he esittivät mandoliinilla, banjolla, haitarilla ja kosketinsoittimilla.
Kumikameli herätti ihmetystä live-esiintymisillään ja pian Kumikameli olikin studiossa levyttämässä esikoisalbumiaan omakustanteisesti. Discophon-levy-yhtiö kiinnostui materiaalista ja julkaisi sen vuonna 1988. Taival Discophonin kanssa jäi yhden albumin mittaiseksi mutta Kumikameli löysi pian kodin 60.000 Järveä -pienlevy-yhtiöltä ja vuonna 1989 ilmestyi Nahkasuiden paluu.
Vuonna 1990 kosketinsoittaja Petteri Kukkonen joutui jättämään yhtyeen. Hänen jättämänsä paikan täytti basisti Jouni Vento. Bassoa aikaisemmin soittanut Koponen vaihtoi soittimensa kitaraan ja näin yhtye luopui alkuperäisestä ideastaan olla käyttämättä perinteisiä rock-soittimia. Tämä musiikillinen suunnanmuunnos johti yhtyeen musiikkityylin kehittymisen punkimpaan suuntaan. Uudella kokoonpanolla Kumikameli levytti vielä muutaman singlen 60.000 Järveä -yhtiölle ennen kuin yhtiö kaatui taloudellisiin vaikeuksiin. Yhtye alkoi levyttää seuraajaa Nahkasuiden paluulle omalla kustannuksellaan, kunnes Stupido Twins osoitti kiinnostusta orkesteriin. Vuonna 1991 ilmestyi Marsin sankarit, jolla yhtyeen uusi ilme esiteltiin yleisölle. Samalla linjalla jatkettiin seuraavan vuoden Kourallinen kääpiöitä -albumilla.