cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amerikanankerias
Amerikanankerias (Anguilla rostrata) on käärmemäinen kala, pituudeltaan normaalisti 50–120 senttimetriä ja painoltaan 300–2 000 grammaa. Amerikanankerias on erehdyttävästi samannäköinen kuin aikuisvaiheensa Euroopan vesissä viettävä ankerias (Anguilla anguilla), ja niitä pidettiinkin ennen vain saman lajin eri populaatioina. Amerikanankeriaat piilottelevat päivisin vedenalaisissa painanteissa ja onkaloissa ja saalistavat yöllä. Lajin ruokaa ovat pienet kalat, hyönteiset ja niiden toukat sekä erilaiset madot.
Amerikanankeriasta tavataan enimmäkseen Luoteis-Atlanttiin laskevissa joissa Kanadan ja Yhdysvaltojen rannikolta Panamaan asti. Kuten eurooppalaiset sukulaisensa, amerikanankeriaatkin kutevat Sargassomerellä. Aikuiselämänsä ne viettävät makeavetisissä järvissä tai joissa, yleensä aika lähellä jokisuuta. Ne saattavat elää 20 vuotta makeassa vedessä ennen kuin palaavat merelle kutemaan. pienoiskuva|oikea|Toukka mikroskooppikuvassa
Epigrafiikka
thumb|[[Rosettan kivi.]] Epigrafiikka on tiede, joka tutkii piirtokirjoituksia.
Epigrafinen aineisto
Epigrafinen aineisto käsittää sellaiset kirjoitukset, jotka on hakattu, kaiverrettu tai valettu kestävään materiaaliin, esimerkiksi kiveen, metalliin, lasiin, stukko-pintaan (esimerkiksi seinälaastiin), keramiikkaan tai tiileen.
Kreikkalais-roomalaisessa kontekstissa epigrafinen aineisto käsittää konventionaalisesti myös tekstejä, jotka on kirjoitettu musteella tai värillä amforoihin ja seinäpintoihin (esimerkiksi Pompeijin kuuluisat vaalimainokset, ns. programmata candidatorum).
Sitä vastoin epigrafiseen aineistoon ei lasketa kirjoituksia kolikoissa ja ruukunsirpaleissa (ostrakoneissa). Sellaiset tekstit kuuluvat perinteisesti numismaattiseen sekä papyrologiseen aineistoon. Epigrafiseen aineistoon ei myöskään lasketa tekstejä, jotka on kirjoitettu kirjoituspuikolla vahatauluihin (tabulae ceratae); tällaiset dokumentit kuuluvat papyrologiseen aineistoon, vaikkakin kyseiset tekstit lähes poikkeuksetta ovat säilyneet itse puupinnassa, jonka päällä on alun perin ollut vahakerros.
Epigraafikon päätehtävät
Epigraafinen tutkimus voidaan jakaa neljään pääosaan. Vaiheet ovat aikaavieviä ja täten yksittäinen prosessi voi kestää kauan. Käytännössä vaiheita ei kuitenkaan aina toteuta sama henkilö.
Antiikintutkimus
Epigrafiikalla on erittäin suuri merkitys antiikintutkimuksessa, koska piirtokirjoituksilla oli erittäin tärkeä asema kreikkalaisen ja roomalaisen maailman viestinnässä. Piirtokirjoitukset muodostavat tärkeän täydennyksen antiikin historiankirjoitukselle ja muille kirjallisille lähteille. Epigrafinen aineisto valaisee olosuhteita myös muualla kuin Ateenassa, Roomassa ja muissa vallan keskuksissa. Kirjallisten lähteiden keskittyessä lähinnä poliitikkoihin ja sotapäällikköihin piirtokirjoitukset antavat tietoja myös alempiin sosiaaliryhmiin kuuluvista ihmistä, jopa orjista.
Valtaosa säilyneistä piirtokirjoituksista ovat epitaafeja, eli hautapiirtokirjoituksia. Muu aineisto on hyvin kirjava. Siihen kuuluu kaikenlaisia yksityisiä ja julkisia dokumentteja (sopimuksia, lakeja, kuninkaiden, keisareiden ja virkamiesten kirjeitä, puheita, ja lausuntoja), rakennus- ja kunniapiirtokirjoituksia, "leimoja" tiileissä, keraamisissa esineissä ja metalliesineissä (esimerkiksi roomalaisissa vesiputkissa).
Piirtokirjoitusaineiston kokoelmat
Berliinissä sijainnut Preussin tiedeakatemia ja Preussin hallitus tekivät vuonna 1815 muodollisen päätöksen kerätä ja julkaista koko tunnettu kreikkalais-roomalaisen antiikin piirtokirjoitusaineisto. August Böckh (1785–1867) alkoi jo 1820-luvulla julkaista kreikankielisiä tekstejä käsittelevää kokoelmaa (corpus): CIG = Corpus Inscriptionum Graecarum (Berlin 1828–59), Indices (Berlin 1877). Erilaisten vaikeuksien takia hankkeesta luovuttiin. Sen seuraaja on IG = Inscriptiones Graecae (Berlin 1903–).
Roomalaisen epigrafiikan suurnimi on Theodor Mommsen (1817–1903), jonka suunnitelman mukaan on syntynyt laaja, koko Rooman valtakunnan latinankielisiä piirtokirjoituksia käsittelevä corpus: CIL = Corpus inscriptionum Latinarum (Berlin 1862–).
Uusien piirtokirjoituslöytöjen tärkeimmät julkaisusarjat ovat SEG = Supplementum epigraphicum Graecum, 1923– (kreikankieliset tekstit) ja AE = L'Année épigraphique, 1888– (vuoteen 1965 asti liite aikakauskirjalle Révue Archéologique) (latinankieliset tekstit).
Liitto–Lehdistö-ottelu
Liitto–Lehdistö-ottelu on perinteinen pesäpallo-ottelu, jota pelattiin aikanaan Itä–Länsi-arvo-ottelun rinnalla. Myöhemmin tapahtuma lopetettiin, koska se ei innostanut yleisöä.
Historia
Pesäpalloliiton (PPL) ja TUL:n keskinäiset ottelut tulivat tiensä päähän vuonna 1955 liittojen välikin kautta. Kyseisiä otteluita korvaamaan pesäpalloliitto suunnitteli Liitto–Lehdistö-ottelun. Ensimmäinen ottelu pelattiin Turussa 1956. Joitakin otteluita pelattiin jo 1940-luvulla. Jokavuotiseksi perinteeksi Liitto–Lehdistö-ottelut vakiintuivat kuitenkin vasta vuosina 1956–1992. Tuona aikana pelattiin 40 ottelua, joista Liitto voitti 22, Lehdistö 16 ja kahdesti päädyttiin tasatulokseen.
Joukkueiden kokoamisen aloitti PPL, joka nimesi ensin mielestään parhaat pelaajat omaan yhdistelmäänsä. Sen jälkeen lehdistön edustajat valitsivat omansa. Liiton etuoikeudesta huolimatta ottelut ovat olleet aikojen kuluessa tasaisia. Naisten Liitto–Lehdistö-ottelu otettiin arvo-otteluksi Itä–Lännen rinnalle vasta Pihtiputaalla kaudella 1983.
Osakepoiminta
Osakepoiminta tarkoittaa sijoitusstrategiaa, jossa osakesijoittaja valitsee osakesalkkuunsa ne osakkeet, joihin hän sijoittaa.
Osakepoiminta on aktiivistrategia. Siinä pyritään valitsemaan osakkeita, jotka tuottavat muita paremmin. Vertailukohta on usein jokin pörssi-indeksi. Osakepoiminta ei kuitenkaan välttämättä tuota hyvin, jos osakesalkku ei ole hajautettu.
Osakepoimija voi noudattaa esimerkiksi arvostrategiaa tai kasvustrategiaa.
Aktiivisen osakepoiminnan vastakohtana voidaan pitää passiivistrategian mukaista indeksisijoittamista.
Ramón Ernesto Cruz
Ramón Ernesto Cruz Uclés (4. tammikuuta 1903 San Juan de Flores – 6. elokuuta 1985 Tegucigalpa ) oli hondurasilainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä 1971–1972.
Hän opiskeli oikeustiedettä, politiikkaa ja sosiaalitieteitä Hondurasin yliopistossa ja suoritti tutkinnon vuonna 1928. Vuonna 1963 hän oli presidenttiehdokkaana, mutta eversti Oswaldo López Arellanon vallankappaus esti vaalien lopputuloksen toteuttamisen. Hän pääsi nousemaan valtaan vasta 1971. Lyhyen presidenttikauden tärkein saavutus oli suhteiden paraneminen naapurimaa El Salvadorin kanssa sitä vastaan käydyn jalkapallosodan jälkeen. Vuonna 1971 Lopez Arellanon uusi kaappaus syrjäytti jälleen Cruz Uclésin.
Tumma nainen
20 suosikkia – Tumma nainen on Lea Lavenin vuonna 1996 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 20 kappaletta hänen vuosina 1970–1977 Oy EMI Finland Ab:lle levyttämistään kappaleistaan. Albumin on julkaissut CD:nä ja C-kasettina Fazer Records, joka on koonnut sen yhteistyössä EMIn kanssa. 20 suosikkia -sarjassa julkaistiin myös toinen Lavenin albumi 20 suosikkia – Nyt kun oot mennyt.
Ylikiimingin seurakunta
Ylikiimingin seurakunta oli Ylikiimingin kunnan alueella toiminut seurakunta. Seurakunta perustettiin vuonna 1909, jolloin se itsenäistyi Kiimingin kirkkoherrakunnasta. Ylikiimingin seurakunta toimi itsenäisenä seurakuntana 98 vuoden ajan, ja se yhdistettiin Oulujoen seurakuntaan 1. tammikuuta 2007.
Historia
Ylikiimingin seutu kuului alun perin Iin pitäjään ja kappeliin. Ylikiiminkiin rakennettiin vuonna 1691 kookas hirsinen saarnahuone, joka sijaitse nykyisen kirkon itäpuolella. Saarnatupaan rakennettiin vuonna 1754 Heikki Väänäsen johdolla kellotapuli, jonka alaosa on edelleen olemassa hautausmaan reunalla.
Ylikiimingissä ei alun perin ollut omaa pappia, ja vuonna 1732 ylikiiminkiläiset anoivat menestyksekkäästi omaa kappalaista. Ensimmäinen pappi oli Danien Keckman.
Nykyisen Ylikiimingin kirkon rakennushanke käynnistettiin 1780-luvulla kirkkoherra Erik Siniuksen aloitteesta. Tuolloin vanha saarnahuone oli jo ränsistynyt ja huonokuntoinen. Saarnahuone purettiin ja uusi kirkko valmistui Jacob Rijfin johdolla vuonna 1786. Kirkon sisäosat ja sisustus maalattiin kuitenkin vasta 1840-luvulla.
Seurakunta itsenäistyi Kiimingin kirkkoherrakunnasta Ylikiimingin seurakunnaksi vuonna 1909. Aluksi jumalanpalveluksia järjestettiin epäsäännöllisesti. Ensimmäisen maailmansodan aikoihin seurakunnassa toimi oma sairaanhoitaja sekä diakonissa. Sodan jälkeen hengellinen elämä elpyi ja kirkonmenoja alettiin järjestää säännöllisesti.
1. tammikuuta 2009 tapahtuneen Oulun ja Ylikiimingin kuntaliitoksen varmistumisen myötä Ylikiimingin seurakunnan seurakuntatoiminnot yhdistettiin jo pari vuotta aiemmin 1. tammikuuta 2007 Oulun Oulujoen seurakunnan kanssa. Vuoden 2019 alusta lukien Ylikiimingin alue on kuulunut Kiimingin seurakuntaan.
Val d’Aran
Val d'Aran on pieni Pyreneiden vuoriston ympäröimä laakso ja piirikunta (comarca) Lleidan maakunnan ja Katalonian itsehallintoalueen luoteiskulmassa, Espanjassa. Laakson pinta-ala on 634 neliökilometriä.
Val d'Aranin rajanaapureita ovat Ranska pohjoisessa, Aragonian itsehallintoalue lännessä sekä Katalonian piirikunnat Alta Ribagorça etelässä ja Pallars Sobirà idässä. Piirikunnan pääkaupunki on 4 838 asukkaan Vielha e Mijaran. Koko laakson väkiluku on 8 832 (2004). Suurin joki on Garonne, joka laskee Gascognen läpi Atlanttiin. Sadan metrin päässä Garonnesta alkunsa saava Noguera Pallaresa virtaa toiseen suuntaan kohti Välimerta.
Ennen vuonna 1948 rakennetun tunnelin avaamista laakso oli talvisin ilman suoraa yhteyttä vuorten eteläpuolelle. Tasavaltalaississit (Espanjan toisen tasavallan tukijat Espanjan sisällissodassa) hallitsivat aluetta toisen maailmansodan päättymisestä tunnelin avaamiseen.
Tommy Kristiansen
Tommy Raymond Kristiansen (s. 26. toukokuuta 1989 Sarpsborg, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan Krefeld Pinguinessa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Kristiansenia on luonnehdittu voimahyökkääjäksi ja verrattu pelityyliltään Tomas Holmströmiin. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan hän on isokokoinen laitahyökkääjä, joka pelaa fyysisesti sekä ärsyttää vastustajia. Hän on myös hyvä maalinedustapelaaja. Kristiansen laukoo oikealta.
Val d’Aran
Kieli
Val d'Aran on oksitaania, tai tarkemmin ottaen gasconia ja vielä tarkemmin ottaen araneesia. Nimi itsessään on pleonasmi sillä se tarkoittaa Laakson laaksoa (val on gasconia ja aran tulee baskin sanasta haran), ja se kuvastaa laakson ainutlaatuista maantiedettä. Katalaaniksi laakson nimi on Vall d'Aran ja espanjaksi Valle de Arán.
Tommy Kristiansen
Kristiansen sijoittuu kauden 2016–2017 jälkeen 1058 minuutillaan Norjan pääsarjatason kaikkien aikojen runkosarjan jäähypörssissä toiseksi edellään vain Øynstein Olsen. Hän on toisena myös liigan kaikkien aikojen pudotuspelien jäähypörssissä 244 minuutillaan edellään vain Steffen Thoresen.
Val d’Aran
Hallinto
Val d'Aran on jaettu kuuteen hallinnolliseen alueeseen (terçons), jotka ovat peräisin 1400-luvulta:
thumb|Val d'Aranin kunnat.
Tommy Kristiansen
Seuraura
Kristiansen aloitti Spartassa myös kaudella 2011–2012, mutta lokakuussa 2011 joukkue lainasi hänet Ruotsin Elitserienissä pelanneeseen HV71:een Karjala-turnaukseen asti kestävällä sopimuksella paikkaamaan loukkaantumisia. Maaottelutauon jälkeen Kristiansen teki kevääseen 2013 ulottuvan jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Val d’Aran
Hallinto
Laaksossa on yhteensä 33 kylää, jotka muodostavat yhdeksän kuntaa:
Tommy Kristiansen
Seuraura
Kaudella 2012–2013 Kristiansen pelasi HV71:n myös 11 ottelua lainalla kasvattajaseurassaan Spartassa tammikuussa 2013. Kaudeksi 2013–2014 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Stavanger Oilersin riveihin. Kristiansen voitti 172 minuutillaan koko GET-ligaenin jäähypörssin. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden. Kristiansen edusti Oilersia kauden aikana myös Continental Cupissa, jossa hän oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Christian Dahl Andersenin ja Petter Røste Fossenin kanssa. Turnaus päättyi Oilersin voittoon. Kaudella 2014–2015 Kristiansen oli 20 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Hän sijoittui 135 minuutillaan GET-ligaenin jäähypörssissä toiseksi edellään vain Lørenskog IK:n Alex Plante.
Val d’Aran
Hallinto
Val d'Aran on kuulunut Lleidan hiippakuntaan 1700-luvulta lähtien.
Tommy Kristiansen
Seuraura
Kaudella 2015–2016 Kristiansen oli 18 osumallaan Oilersin toiseksi paras maalintekijä Josh Soaresin jälkeen. Hän sijoittui 128 minuutillaan GET-ligaenin jäähypörssissä toiseksi edellään vain Manglerud Starin Cato Cocozza. Pudotuspeleissä Kristiansen oli seitsemällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä, kuten myös Mestarien liigassa kolmella osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden. Kaudella 2016–2017 Kristiansen oli tehoilla 21+16=37 Oilersin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Hän jakoi koko GET-ligaenin maalipörssin kahdeksannen sijan Lørenskog IK:n Jason Krogin ja Sparta Warriorsin Niklas Roestin kanssa. Kristiansen sijoittui myös 146 minuutillaan koko liigan jäähypörssissä toiseksi edellään vain Lillehammer IK:n Brett Cameron. Hän voitti kauden päätteeksi Norjan-mestaruuden.
Val d’Aran
Talous
Pääasialliset tulonsa laakson asukkaat saavat talvisin laskettelukeskuksista ja kesäisin matkailusta. Perinteisempiä elinkeinoja ovat metsäteollisuus, karjankasvatus ja mehiläistenhoito, mutta nämä ovat menettäneet asemaansa laskettelukeskusten avaamisen jälkeen.
Tommy Kristiansen
Seuraura
Kristiansen siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan Krefeld Pinguineen.
Hajautettu tiiviste
frame|Kuva hajautetusta tiivisteestä Hajautettu tiiviste (Distributed hash table, DHT) on vertaisverkoissa käytettävä tekniikka. Sen avulla löydetään toinen tietokone, jolla on haluttu tiedosto.
Tommy Kristiansen
Maajoukkueura
Kristiansen edusti Norjaa MM-kilpailuissa vuosina 2011 ja 2012. Hän pelasi myös Pyeongchangin olympiakisojen 2018 karsinnoissa.
Hajautettu tiiviste
Etsitystä tiedostosta on tiedettävä hajautusfunktiolla luotu tiiviste. Tiedosto olisi löydettävissä hyvin nopeasti hajautustaulusta, jossa olisi rivi jokaista mahdollista tiivisteen arvoa kohti ja rivillä tähän tiivisteeseen liittyvän tiedoston sijaintipaikka. Kokonainen tiivistetaulu on kuitenkin käytännössä liian iso, jotta kaikilla olisi siitä oma kopio. Siksi kaikki vertaisverkkoon osallistuvat tietokoneet omistavat osan tiivistetaulusta ja ne auttavat toisiaan etsimisessä.
Tommy Kristiansen
Maajoukkueura
Kristiansen pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista molemmat turnaukset päättyivät lohkopronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006, mutta Norja putosi kuitenkin I-divisioonaan vuodeksi 2007, jolloin Kristiansen oli tehoilla 5+4=9 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä.
Hajautettu tiiviste
Kun tietokone liittyy vertaisverkkoon, se tallentaa muutaman muun verkon koneen osoitteen, joilta se voi kysyä lisää verkkoon kuuluvien koneiden osoitteita, ja näin löytää kaikki tiedot. Jokainen kone lajittelee muistamansa osoitteet jotenkin tehokkaasti ja pyrkii pitämään muistissa riittävästi jokaiseen lokeroon kuuluvia osoitteita. Osoitteiden jakaminen lokeroihin vaihtelee, mutta esimerkiksi Chordin tapaan lokeroida osoitteet, muodostuu verkosta käytännössä rengas, jossa jokainen kone on omalla paikallaan yhdessä suuressa renkaassa.
Val d’Aran
Talous
Alueella on monia keskiaikaisia kirkkoja.
Hajautettu tiiviste
Koska tällainen verkko on alla olevan verkon (tavallisesti Internet) päälle rakennettu täydellinen verkko omine osoitusmenetelmineen, tällaista verkkoa kutsutaan usein kuoriverkoksi.
Tunnetuimmat hajautetun tiivisteen tutkimustoteutukset ovat:
Val d’Aran
Luonto
Vuorten luonto koostuu metsistä ja niityistä. Metsien valtapuita ovat kuusi, mänty ja pyökki. Niissä elää kauriita, villisikoja ja karhuja.
Useat Val d'Aranin luonnonvaraisista eläinlajeista ovat vaarassa hävitä alueelta. Ohjelmat muun muassa ruskeakarhun ja kiirunan suojelemiseksi on aloitettu.
Etelä-Vantaan Taitoluistelijat
Toimintamuotoja:
Seurassa on useita satoja luistelijoita kolmevuotiaista yli viisikymppisiin.
Seuran pääpaikkana toimii Myyrmäen jäähalli. Yksinluistelun päävalmentajana toimii Sirkka Kaipio ja muodostelmaluistelun päävalmentajana Annina Saari.
EVT järjestää vuosittain seuraavia kilpailuja: muodostelmaluistelun kutsukilpailun (pikkujoulukisa) sekä yksinluistelussa suositut Aktia Trophy ja Spring Carnival-kilpailut. EVT on jäsen Vantaan Jääurheilun Tuki ry:ssä, joka edistää jääurheilun toimintaedellytyksiä Vantaalla.
Pavel Pogrebnjak
Pavel Viktorovitš Pogrebnjak (, s. 8. marraskuuta 1983 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa Englannin Valioliigan Readingissa ja Venäjän maajoukkueessa.
Pogrebnjak on edustanut vuonna 2002 alkaneella ammattilaisurallaan aiemmin Spartak Moskovaa, Baltika Kaliningradia, Himkiä, Šinnik Jaroslavlia, Tom Tomskia, Zenit Pietaria, VfB Stuttgartia ja Fulhamia. Zenit Pietariin hän siirtyi vuonna 2007. Pogrebnjak saavutti Zenit Pietarin riveissä Venäjän-mestaruuden vuonna 2007 ja UEFA Cupin voiton vuonna 2008. Hän voitti vuonna 2008 UEFA Cupin maalikuninkuuden 10 maalillaan yhdessä Bayern Münchenin Luca Tonin kanssa.
Venäjän maajoukkueessa Pogrebnjak debytoi vuonna 2006. Hän joutui jättämään 2008 EM-kilpailut väliin loukkaantumisen vuoksi.
Lahamu
Lahamu on mesopotamialaisessa mytologiassa jumalatar, joka syntyi kun makean veden henkilöitymän Apsûn ja suolaisen veden henkilöitymän Tiamatin vedet sekoittuivat ennen maailman syntyä kaaoksen alkuhämärässä. Tarina kerrotaan babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma elish.
Lahamu sekä hänen veljensä ja puolisonsa Lahmu olivat ensimmäinen jumalpari. He edustavat yleensä mutaa tai liejua, mutta joissakin teksteissä heidät on kuvattu käärmeiksi, mahdollisesti siksi, että kiemurtelevan käärmeen liike muistuttaa aaltojen väreilyä. Jotkut tutkijat olettavatkin, että Lahmu ja Lahamu ovat vain Tiamatin lisänimiä. Lahmulla ja Lahamulla ei ole babylonialaisessa mytologiassa muuta merkittävää roolia, kuin että he ovat Ansharin ja Kisharin vanhemmat. Sumerien mytologiassa sana Lahama viittasi vesidemoneihin, jotka kuuluivat Enkille.
Sunnalaisuus
thumb|350px|Islamin symbolina käytetään usein kuunsirppiä joskaan sillä ei ole yhtä keskeistä asemaa kuin kristityille ristillä tai juutalaisille Daavidin tähdellä. Sunnalaisuus on islaminuskon pääsuuntaus, johon kuuluu noin 80–90 prosenttia maailman noin 1,6 miljardista muslimista. Sunna tarkoittaa profeetan esikuvaa, jonka kautta on annettu Jumalan laki. Sunnalaisuus kehittyi klassiseen muotoonsa varhaisella 900-luvulla.
Ei ollut heti selvää, että juuri sunnalaisuudesta tulisi islamin johtava suuntaus. Vielä 900-luvulla näytti siltä, että šiialaisuus perii voiton, sillä vuonna 945 Iranista tullut šiialainen Ahmad ibn Buya valloitti Bagdadin ja julistautui abbasidikalifien suojelijaksi. Samaan aikaan Egyptin fatimidit olivat šiioja. Käänne tapahtui tuhatluvulla, kun turkkilaiset seldžukit (pääkaupunkeina mm. Nishapur ja Merv) loivat keskiaasialaisen Seldžukkien jättivaltakunnan, joka oli rajoiltaan lähellä sassanidien entistä valtiota. He karkottivat buijidit Bagdadista ja asettuivat vuorostaan kalifin suojelijoiksi. Keski-Aasiasta tullut valloitus varmisti sunnien valta-aseman ja muovasi islamin nykyiseen muotoonsa. Seldžukit perustivat madrasa-laitoksen varmistamaan oikeaoppisten sunnalaisten virkamiesten ja pappien koulutuksen.
Sunnalaisuuden tuntomerkit
Sunnalaisuudella ei ole virallista kuvasymbolia, ja se on muutenkin ikonoklastinen eli kuvakielteinen. Abbasidien symboleina olivat mustat liput. Islamin epäviralliseksi symboliksi nousi puolikuu. Se oli peräisin turkkilaisten Osmanien valtakunnasta, ei islamin varhaiskaudelta.
Madhabit eli lakikoulukunnat
Maḏhab (, monikko ) on arabiankielinen termi, joka viittaa islamilaiseen lakikoulukuntaan (fiqh). Islamissa vaikuttaa viisi suurta koulukuntaa, joiden katsotaan olevan keskenään yhdenvertaisia. Ne ovat:
Sunnien kuusi keskeistä hadith-kokoelmaa
Sunnien tärkeimmät hadith-kokoelmat ovat niin sanotut kuusi kirjaa (Kutub as-Sittah). Koraanin ohella ne muodostavat sunnien pyhien kirjoitusten tärkeimmän koosteen, jonka tulkinta kuuluu ainoastaan uskonoppineille. Kokoelma vakiintui vasta 1100-luvulla, jolloin viimeinen kirjoittaja, Ibn Majah, hyväksyttiin mukaan. Kuusi kirjaa ovat:
Sunna-islamin levinneisyys
thumb|350px|Islam maittain ja ryhmittäin. Vihreä väri kertoo sunnalaisuuden levinneisyydestä ja punaruskea väri [[Šiialaisuus|šiialaisuuden levinneisyydestä.]]
Suurin osa tiedoista on laskettu tai otettu sivuilta CIA:N World Factbook ja Adherents.com. Tietoa on haettu myös näistä lähteistä:
Sunnalaisuus Suomessa
Sunnalaisuuden historia Suomessa alkaa tataareista. Suomen ensimmäiset muslimit, tataarit, saapuivat 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa pääosin yhdestä venäläisestä kylästä. Sunnimuslimeilla ei ole Suomessa omaa kattojärjestöä kuten šiioilla. Vuoden 1990 jälkeen alkanut muuttoliike on tuonut Suomeen sunneja muun muassa Somaliasta, Irakista ja Afganistanista. Yhdysvaltalaisen PEW tutkimuskeskuksen mukaan Suomessa oli vuonna 2016 yhteensä 150 000 muslimia, joista suurin osa sunneja.
Nanshe
Nanshe (myös Nanše tai Nazi) oli sumerilaisen Lagašin kaupungin suojelusjumalatar. Myyttien mukaan Nanshen isä, viisauden jumala Enki, järjesti maailmankaikkeuden ja asetti Nanshen vastaamaan kaloista ja kalastuksesta. Nanshe oli myös ennustaja, selvänäkijä ja unien tulkitsija, joka ilmaisi jumalallisen tahdon ennusmerkein.
Vaikka Nanshe jäi usein sisarensa Inannan varjoon, hän oli Lagašin kaupunkivaltion alueella merkittävä jumalatar, ja useat Lagašin hallitsijat korostivat, että he olivat Nanshen valitsemia.
Intian jako
Intian jako oli toimenpide, jossa Brittiläinen Intia jaettiin vuonna 1947 uskontorajojen perusteella kahdeksi valtioksi, hinduenemmistöiseksi Intiaksi ja muslimienemmistöiseksi Pakistaniksi. Jaon yhteydessä Pakistanin puolelle siirtyi kahdeksan miljoonaa muslimia Intian puolelta rajaa, niin sanotut muhajirit, pakolaiset tai siirtolaiset.
Itä-Pakistanina tunnettu Itä-Bengalin maakunta kuului Pakistaniin vuoteen 1971 asti, jolloin se itsenäistyi Intian sotilaallisella tuella itsenäisyyssodassa nykyiseksi Bangladeshin valtioksi.
Kompleksisuus
Kompleksisuus tarkoittaa sellaisen kokonaisuuden (järjestelmän) ominaisuutta, joka
Kompleksisuus on johdettu latinan sanasta complexus, jolla tarkoitetaan yhteen kudottua.
Kompleksisuuden ominaisuuksia
Kompleksisia systeemejä luonnehtivat seuraavat seikat:
Timantti on yksinkertainen rakenne, kaasun käyttäytyminen on kaoottista ja solu on kompleksinen. Kaoottiset järjestelmät voidaan yksinkertaistaa ja hallita esimerkiksi tilastollisella käsittelyllä. Tätä ei voida tehdä kompleksisille järjestelmille.
Kompleksiset adaptiiviset järjestelmät
Yksi kompleksisten systeemien alalaji on kompleksiset adaptiiviset järjestelmät. Niiden keskeisiä ominaisuuksia ovat:
Kompleksisia adaptiivisia järjestelmiä ovat evoluutio, elämä, ihminen, ihmisen immuunijärjestelmä, osin myös tietokoneet ja niiden ohjelmat. Kompleksisia järjestelmiä ovat myös ja etenkin em. osista muodostuvat suuremmat systeemit, siis esimerkiksi ihmisen suuremmat organisaatiot (valtio, globaali taso, talous, teknologia) ja tietokoneverkot, internet. Periaatteessa jos osa on kompleksinen, niin em. osista muodostuva uusi kokonaisuus on vielä kompleksisempi.
Kompleksisuuden tutkimisesta
Kompleksisuuden tutkiminen vaatii useimmiten tietokonesimulointia, koska ihmisellä ei ole kykyä hallita yhtä aikaa 5–9 yksityiskohtaa tai muuttujaa kerrallaan. Tämän näkemyksen oleellisuudesta tieteen seuraavana paradigmana puhuu muun muassa amerikkalainen filosofi ja fyysikko Heinz R. Pagels. Myös kompleksisuustutkija Stuart Kauffman sekä John Gribbin ovat tutkineet kompleksisuutta nimenomaan tietokonesimuloinnin, matematiikan ja kosmologian kautta.
Ahtisaaren–Lipposen linja
Ilmaisun sisältö on sittemmin vaihdellut eri käyttäjillä. Ulkopoliittisen instituutin tutkija, tohtori Henrikki Heikka tarkoittaa Ahtisaaren–Lipposen linjalla vuoteen 2003 jatkunutta tilannetta, jossa Suomi ensisijaisesti sitoutui Euroopan unionin kehittämiseen, erityisesti tiiviiseen yhteistyöhön Saksan kanssa ja toissijaisesti pyrki sitomaan Pohjois-Euroopan turvallisuuden Yhdysvaltoihin.
Yamato-luokka
Yamato-luokka oli Keisarillisen Japanin laivaston kolmen taistelulaivan muodostama alusluokka. Ne olivat historian suurimmat ja raskaimmat valmistuneet taistelulaivat, joiden uppouma oli noin 65 000 tonnia ja aseistuksena 40 cm/45 Tyyppi 94 -tykit. Suunnitelmien mukaisena luokan aluksia rakennettiin kaksi, Yamato ja Musashi. Luokan kolmas alus, Shinano, muunnettiin kesken rakennustöiden lentotukialukseksi.
Taustaa
Japani allekirjoitti vuonna 1922 Yhdysvaltain, Britannian, Ranskan ja Italian kanssa Washingtonin laivastosopimuksen, jossa kaikki viisi maata sopivat rajoittavansa laivastojensa tonnistoa ja yksittäisten sotalaivojen kokosuhteita. Sopimuksessa Japanin laivaston tonnisto rajoitettiin 320 000 tonniin, mutta kilpailevan Yhdysvaltain laivaston tonnistorajoitukset säädettiin 533 000 tonniin. Japanin näkökulmasta laivastosopimus oli Yhdysvaltain salajuoni, jolla oli tarkoitus heikentää Japanin laivaston toimintaa, sillä sopimus oli solmittu Yhdysvaltain ehdotuksesta. Laivastosopimusta laajennettiin vuoden 1930 Lontoon laivastosopimuksella, jossa Washingtonin sopimuksen allekirjoittajamaat hyväksyivät esityksen olla rakentamatta uusia sotalaivoja ennen vuotta 1937. Toisen Lontoon konferenssin jälkeen vuonna 1934 Japani ilmoitti irtautuvansa sopimuksesta ja aloitti salaa Yamato-luokan taistelulaivojen suunnittelun. Vuonna 1936 Japani hylkäsi kaikki laivastosopimusten rajoitukset. Japanin suunnitelmissa oli rakentaa valtava sotalaivasto, jonka taistelulaivojen koko ja lukumäärä olisi ylivertainen Yhdysvaltain laivastoon verrattuna.
Suunnittelu ja valmistus
Ensimmäinen loppuun saakka tehty suunnitelma A-140 (”A” tarkoittaa taistelulaivaa ja ”140” osoittaa laivan olevan 140. keisarillisen laivaston suunnittelema sotalaiva) valmistui 10. maaliskuuta 1935. Suunniteltu alus oli suurempi kuin toteutetut alukset, sen ollessa vesirajassa 294 metriä pitkä ja 41,2 metriä leveä. Sen syväys oli 10,4 metriä ja laskettu paino 69 500 tonnia. Yksi huomattavimmista piirteistä tässä ja muissa varhaisissa suunnitelmissa on se, että kaikki kolme laivan pääpatteria oli sijoitettu laivan etuosaan. Lokakuuhun 1935 mennessä tehtiin kaikkiaan 23 suunnitelmaa ja seuraavan vuoden heinäkuussa vielä yksi, jolloin suunnitelmat A-140F3 ja A-140F4 hyväksyttiin.
Keisarillisen Japanin laivaston pääsuunnittelija tohtori Hiraga viimeisteli suunnitelman A-140F6 maaliskuussa 1937. Kuressa kuivatelakan allasta syvennettiin, nostokurkien nostokapasiteettia kasvatettiin ja osa telakasta katettiin, jottei rakennustöitä voitaisi tarkkailla helposti. Yamaton köli laskettiin 4. marraskuuta 1937 ja rakennustyöt jatkuivat lähes kolmen vuoden ajan. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 16. joulukuuta 1941.
Toisen rungon valmistus alkoi kuusi kuukautta myöhemmin Mitsubishin Nagasakin telakalla, josta Musashi laskettiin vesille 1. marraskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen 5. elokuuta 1942. Rungon nro 110 valmistus alkoi toukokuussa 1940 Yokosukan laivastotelakalla, eikä sen odotettu valmistuvan ennen vuotta 1945. Midwayn taistelussa Japani oli kuitenkin menettänyt suurimman osan lentotukialuksistaan, joten alus päätettiin muuttaa lentotukialukseksi ja kiirehtiä valmistusta. Shinano laskettiin vesille 8. lokakuuta 1944 ja otettiin palvelukseen 19. marraskuuta.
Nimettömästä neljännestä taistelulaivasta (runkonumero 111) oli telakalla valmistunut 30 prosenttia rungosta, kun keskeneräinen alus romutettiin 1943 varaosiksi. Viidettä suunniteltua alusta (runkonumero 797) ei tilattu, koska Japanin heikentynyt laivasto ei voinut Tyynenmeren sodan loppupuolella enää rakentaa uusia taistelulaivoja.
Sodanajan sijoitukset
Yamatolla ja Musashilla oli vain vähäinen vaikutus sodan kulkuun. Kumpikaan laivoista ei taistellut liittoutuneiden taistelulaivoja vastaan. Musashi upposi 24. lokakuuta 1944 useiden ilmahyökkäysten seurauksena Leytenlahden taistelussa, kun siihen oli osunut 17 torpedoa ja 20 pommia.
Yamato oli ollut amiraali Yamamoton lippulaivana Midwayn taistelussa, mutta oli laukaissut tykkinsä vain yhdessä taistelussa neljän palvelusvuotensa aikana upottaen yhden amerikkalaisaluksen. Alus lähtikin viimeiselle matkalleen Okinawalle kohdatakseen Yhdysvaltain laivaston itsemurhaiskussa. Yamaton kimppuun kävi 7. huhtikuuta 1945 aalto toisensa perään Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien lentokoneita, jotka upottivat aluksen 5–10 pommin ja ainakin kymmenen torpedon osuttua.
Arvo Pentti
Arvo Veikko Pentti (13. helmikuuta 1915 Hämeenkyrö – 1. helmikuuta 1986 Hämeenkyrö) oli suomalainen keskustalainen poliitikko, everstiluutnantti, ja Mannerheim-ristin ritari numero 29 alkaen 19. lokakuuta 1941. Myöhemmin hän toimi puolustusministerinä ja suojelupoliisin päällikkönä.
Elämä
Maanviljelijä Pentti toimi kansanedustajana 1958–1970 ja hoiti neljästi puolustusministerin tehtäviä. Supon päällikkö hänestä tuli 1972.
Pentti osallistui asekätkentään toimimalla kätkennän johtajana Etelä-Satakunnan suojeluskuntapiirissä asemapaikkanaan Vammala. Hän oli pidätettynä 22 kuukautta, minkä jälkeen hänet tuomittiin kahdeksaksi kuukaudeksi ehdolliseen.
Pentin puoliso oli Margrethe Marie Pentti (o.s. Torp), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1942. Heidän poikansa Klaus Pentti (s. 1943) oli keskustan kansanedustajana 2003–2011. Arvo Pentin muistolaatta on kiinnitetty Hämeenkyrön kunnantalon seinään.
KGB-suhde
KGB:n arkistohoitajan taltioiman Mitrohinin arkiston mukaan peitenimelle ”Mauri” myönnettiin rahasumma, 150 000 markkaa, yhteistyöstä KGB:n kanssa Nato-maiden tiedustelupalvelujen toiminnan paljastamiseksi. On arvioitu, että ”Maurin” liikkeet vastaisivat Pentin liikkeitä hänen toimiessaan Supon päällikkönä. Ei kuitenkaan tiedetä varmasti, että Pentti olisi koskaan vastaanottanut KGB:ltä raportissa mainittua summaa. Supon vastavakoilu näki KGB:n agenttien ja Pentin tapaamisia, jotka tämä myönsikin. Tähän liittyy KGB:tä 20 vuotta avustaneen tullihallituksen yliaktuaarin Olavi Pihlmanin pidätys, jonka jälkeen Pentin ja KGB:n suhteet viilenivät.
Carpenterin oireyhtymä
Carpenterin oireyhtymä on autosomissa peittyvästi periytyvä oireyhtymä, jonka piirteitä ovat epämuodostumat sormissa, varpaissa, päässä ja kasvoissa. Kallo on muotoutunut tornimaisesti, ja sormia ja varpaita on liittynyt yhteen. Tyypillistä on myös lyhytkasvuisuus ja lihavuus. Noin joka toinen oireyhtymän saanut on syntynyt sydänvian kanssa, ja harvoin on tavattu kehitysvammaisuutta. Oireyhtymästä kärsivillä on mitattu älykkyysosamääriä, jotka ovat vaihdelleet välillä 52–104. Oireyhtymään on liittynyt kuuroutta ja optista atrofiaa.
Carpenterin oireyhtymä kuvattiin ensi kertaa vuonna 1909, ja vuoteen 2005 mennessä raportteja siitä oli tehty 50. Oireyhtymä tunnetaan myös II-tyypin suippopäisyys-yhdyssormisuutena eli akrokefaliasyndaktyliana.
Matti Reunamäki
Matti Johannes Reunamäki (s. 25. heinäkuuta 1940 Tampere) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä ja -valmentaja. Reunamäki oli Tampereen Kilpa-Veljien 1960-luvun huippuhyökkääjä, joka pelasi SM-sarjassa 11 kautta ja 178 ottelua tehopistein 80+57. Hän oli myös voittamassa Kooveen toistaiseksi ainoata Suomen mestaruutta vuonna 1968. Suomen maajoukkueessa Reunamäki esiintyi 113 ottelussa tehden tehopisteet 31+24. Hän edusti Suomea kuudessa arvoturnauksessa: neljä kertaa maailmanmestaruuskisoissa ja kahdesti olympialaisissa. Reunamäki toimi Leijonien kapteenina vuosina 1966–1968.
TK-V
Tampereen Nekalan kaupunginosassa varttunut Reunamäki pelasi nuorena Tampereen Kilpa-Veljien (TK-V, nyk. Koovee) riveissä jääkiekon lisäksi myös jalkapalloa ja lentopalloa. TK-V oli työläisperheen lapselle itsestäänselvä valinta. Jääkiekko valikoitui päälajiksi vuonna 1952. Ensimmäiset luistimensa Reunamäki osti Heino Pullilta.
Uran alku ja mitaliputki
Reunamäki nousi 17-vuotiaana TK-V:n edustusjoukkueeseen sen pelatessa Suomensarjassa kaudella 1957–58. TK-V voitti Suomensarjan pohjoislohkon ja eteni kevään SM-karsintaan, missä se voitti kaikki kolme otteluaan ja nousi takaisin ylimmälle sarjatasolle. Reunamäki onnistui karsinnoissa maalinteossa Karhu-Kissoja vastaan.
Kausi 1958–1959 oli Reunamäen ensimmäinen SM-sarjassa. Heti avausottelussaan Reunamäki otti koko uransa suurimman yhden ottelun jäähymäärän: kolme kahden minuutin rangaistusta. Ensimmäisen SM-sarjamaalinsa hän teki seuraavassa ottelussa KalPaa vastaan Kuopiossa 7. joulukuuta 1958. Nousijajoukkue TK-V oli voittaa jopa Suomen mestaruuden, kun se johti viimeisessä ottelussa paikallisvastustaja Tapparaa kahden erän jälkeen jo maalein 3–0, mutta Tappara nousi kolmannessa erässä tasoihin ja vei mestaruuden yhden pisteen erolla hopeaa saavuttaneeseen TK-V:hen. Mitali oli Kilpa-Veljien jääkiekkohistorian ensimmäinen miesten tasolla. SM-hopean lisäksi TK-V:lle jaettiin myös Työväen Urheiluliiton mestaruus, sillä se sijoittui TUL:n jäsenseuroista parhaiten. Reunamäki pelasi kauden kaikissa 18 ottelussa ja teki niissä tehopisteet 6+4=10.
TK-V:n kauden 1959–1960 ensimmäisessä SM-sarjaottelussa joulukuussa Tapparan Kalevi Numminen taklasi Reunamäkeä sääntöjen vastaisesti niin, että Reunamäki löi päänsä jäähän ja menetti tajuntansa. Hänen hengityksensä lähes pysähdyttyä päähän kohdistuneen iskun seurauksena katsomossa ollut lääkäri Risto Eerola antoi hänelle tekohengitystä pukusuojassa, ja sen jälkeen Reunamäki vietiin Hatanpään sairaalaan, missä hänellä todettiin aivotärähdys. Monien muiden tavoin Reunamäki pelasi ilman kypärää, ja tapauksesta kirjoitetuissa lehtijutuissa vaadittiin Jääkiekkoliittoa tekemään kypärän käyttö säännöissä pakolliseksi. Kypäräpakosta päätettiinkin liitossa keväällä, ja se astui voimaan heti seuraavalle kaudelle. Reunamäki puolestaan palasi kaukaloon oltuaan sivussa neljän ottelun ajan ja summasi lopuissa 13 ottelussaan tehopisteet 5+2=7. TK-V saavutti lopulta SM-pronssia.
Kauden 1960–1961 TK-V aloitti seitsemän ottelun voittoputkella, mutta seuraavista yhdeksästä sen onnistui voittaa vain kaksi. Hyvän alkukautensa ansiosta Kilpa-Veljet oli kuitenkin pitkään sarjassa toisena, kunnes neljänneksi viimeisellä kierroksella sarjajohtaja Tappara voitti TK-V:n ylivoimaisesti maalein 12–0 ja Rauman Lukko nousi maalieron turvin kiinni hopeaan. Reunamäki koki jälleen kovia tapparalaisten käsittelyssä, sillä tällä kertaa hänen kyynärluunsa murtui ja kauden viimeiset kolme ottelua jäivät väliin. Tuloksena oli toinen perättäinen SM-pronssi, ja Reunamäki saavutti 15 ottelussa vaatimattomat tehopisteet 4+2=6.
Sen sijaan kausi 1961–1962 oli henkilökohtaisten tilastojen valossa Reunamäen uran paras: Hän saavutti 18 SM-sarjaottelussa tehopisteet 11+17=28, mitkä oikeuttivat pistepörssin viidenteen sijaan ja syöttöpörssin voittoon. Helmikuussa Reunamäki teki myös uransa ensimmäisen hattutempun, kun TK-V voitti HIFK:n ylivoimaisesti lukemin 14–2 Helsingin Jäästadionilla. TK-V:n kausi oli niin ikään menestys, sillä se saavutti historiansa toisen SM-hopean ja neljännen perättäisen mitalin noustuaan viimeisellä kierroksella maalieron turvin Tapparan ohi.
Uusintaottelu ja vaisut vuodet
Kaudella 1962–1963 Reunamäen hyvä vire jatkui hänen tehtyään 18 ottelussa tehopisteet 15+7=22 ja oltuaan SM-sarjan pistepörssin kymmenes. Mukaan mahtui viiden pisteen ilta (3+2) paikallisvastustaja TP-V:tä vastaan ja neljä maalia Töölön Vesan verkkoon. TK-V kuitenkin putosi helmikuun alussa mitalitaistelusta hävittyään HJK:lle ja päätyi neljänneksi, joten joukkueen ja Reunamäen mitaliputki katkesi.
Seuraavat kolme kautta olivat TK-V:lle vaikeita. Kaudella 1964–1965 joukkue sijoittui kohtalaisesta alkukaudesta huolimatta kymmenen joukkueen sarjassa vasta seitsemänneksi, kun se saavutti vuodenvaihteen jälkeisistä kymmenestä ottelustaan vain kaksi voittoa ja yhden tasapelin. Reunamäki teki kauden 18 ottelussa ainoastaan 6+3=9 tehopistettä. Kaudelle 1965–1966 SM-sarja laajeni 12 joukkueeseen ja joukkueet jaettiin kahteen lohkoon, joissa pelattujen kahden kierroksen perusteella ne etenivät keväällä ylempään ja alempaan loppusarjaan. TK-V jäi omassa alkusarjalohkossaan viimeiseksi, mutta onnistui alemmassa loppusarjassa välttämään putoamisen kerättyään yhden pisteen enemmän kuin HJK. Henkilökohtaisella tasolla Reunamäen kausi sujui edellistä paremmin: hän teki 19 ottelussa tehopisteet 10+9=19 ja hänet arvostettiin myös SM-sarjan Herrasmiespelaajaksi, sillä hänelle ei tuomittu kauden aikana yhtään rangaistusta. Lohkojaoista luovuttiin kaudella 1966–1967, mutta joukkuemäärä pysyi 12:ssa. TK-V:n sijoitus oli toistamiseen kahdeksas, ja Reunamäen pistesaldo 21 ottelussa oli 7+5=12 – pisteistä peräti viisi (1+4) tuli heti avausottelussa Lukkoa vastaan. Reunamäki toimi kauden aikana ensin joukkueensa varakapteenina ja sitten kapteenina Heino Pullin oltua loppukaudesta loukkaantuneena.
Suomen mestaruus ja pelaajauran päätös
pienoiskuva|Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja [[Harry Lindblad luovuttaa Kanada-maljan Koo-Veen kapteenille Matti Reunamäelle.]] Kesällä 1967 TK-V muutti nimensä muotoon Koo-Vee. Kaudelle 1967–1968 päävalmentajaksi tuli Esko Niemi, joka muun muassa vei joukkueensa kahdeksi viikoksi harjoitusleirille Tampereen ystävyyskaupunki Kiovaan ammentamaan oppia neuvostoliittolaisilta. Niemen alaisuudessa Koo-Veen otteet kohenivat edelliskausista, ja SM-sarjasta muodostuikin Ilveksen ja Koo-Veen välinen taistelu. Joukkueensa kapteeniksi valitun Reunamäen kausi oli rikkonainen: syksyllä hänen nenänsä murtui harjoituksissa seuratoveri Jussi Ruohosen luistimen iskusta, ja keväällä häneltä murtui puolestaan kylkiluu Grenoblen olympialaisissa. Hän pelasikin SM-sarjan 20 ottelusta vain 12, ja tehopisteitä kertyi ainoastaan 0+3=3. Kylkiluun murtumasta huolimatta Reunamäki palasi kokoonpanoon Reipasta vastaan kauden viimeiseen otteluun, joka ratkaisi mestaruuden kohtalon, sillä Kilpa-Veljet olivat pisteen edellä Ilvestä ennen viimeistä kierrosta. Koo-Vee voitti ottelun maalein 5–4 ja juhli historiansa ensimmäistä Suomen mestaruutta Lahden tekojääradalla 7. maaliskuuta 1968. Ottelua oli lähtenyt Tampereelta katsomaan "pari, kolme linja-autollista tamperelaisia jääkiekkohulluja", mikä oli tuohon aikaan harvinaista. Ottelun jälkeen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja Harry Lindblad luovutti kapteeni Reunamäelle Kanada-maljan ja häntä kannettiin kultatuolissa ympäri kenttää.
Maajoukkue
vasen|pienoiskuva|Maajoukkue lähdössä Pohjois-Amerikan kiertueelle; pelaajat Matti Reunamäki, [[Seppo Nurmi ja Matti Keinonen kuluttavat aikaansa purukumin parissa odotellessaan koneen lähtöä. (1967).]] Reunamäki valittiin ensimmäisen kerran vuotta nuorempana Suomen nuorten (alle 19-vuotiaiden) maajoukkueeseen helmikuussa 1958, kun Suomi kohtasi Ruotsin kahdesti. Ensimmäisessä ottelussa hän teki Suomen molemmat osumat Ruotsin voittaessa lukemin 6–2. Toinen ottelu päättyi Ruotsille lukemin 3–1. Seuraavana vuonna Reunamäki oli taas joukkueessa, kun Suomi voitti Norjan lukemin 1–0 ja hävisi Ruotsille lukemin 3–2 Pohjoismaiden välisessä turnauksessa. Reunamäki teki toisen Suomen maaleista Ruotsia vastaan, joten hänen saldokseen nuorten maajoukkueessa muodostui kolme maalia neljässä ottelussa.
Seuraavalla kaudella Reunamäki pelasi kaikissa Suomen maaotteluissa ja oli maajoukkueen mukana myös vuodenvaihteen Ahearne Cupissa, mihin osallistuivat Leijonien lisäksi Neuvostoliiton B-maajoukkue, AIK, Djurgårdens IF ja Södertälje SK. Kauden kohokohta oli Innsbruckin talviolympialaiset tammi-helmikuussa. Karsintaottelussa Reunamäki teki maalin Suomen voittaessa isäntämaa Itävallan 8–2, päästen näin turnauksen A-sarjaan. Kiihkeän ottelun toisessa erässä Reunamäki otti koko uransa ainoan viiden minuutin rangaistuksen: Itävallan Erich Winkler vartioi Reunamäkeä pitämällä mailansa lapaa suomalaisen kurkulla, ja aikansa tätä siedettyään Reunamäki huitaisi omalla mailallaan Winklerin mailan pois osuen samalla häntä päähän. A-sarjassa Suomi voitti Sveitsin ja Yhdysvallat ja tuloksena oli olympialaisten kuudes sija. Jäähyrikkaasta karsintaottelusta huolimatta Leijonat oli turnauksen Fair Play -joukkue, sillä Fair Play Cupin tilastoihin laskettiin vain varsinaisessa turnauksessa saadut rangaistukset. Palkintona oli aikakauden tapaan Rolex-kellot.
Vuoden 1965 maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tampereella. Tuttu TK-V-ketju Reunamäki–Pulli–Nikkilä esiintyi kotiturnauksessaan vaisusti, sillä Heino Pulli oli juuri ennen kisoja loukannut nilkkansa palomiesten lentopallo-ottelussa. Suomen onnistui saavuttaa 2–2-tasapeli Ruotsin kanssa, mikä oli ensimmäinen kerta, kun Leijonat sai maailmanmestaruustasolla pisteen joltakin "neljästä suuresta". Kokonaisuutena turnaus oli kuitenkin isännille pettymys, sillä Suomi voitti ainoastaan Norjan ja hävisi puolestaan sekä Yhdysvalloille että Itä-Saksalle, sijoittuen vasta seitsemänneksi. Reunamäki laukoi 5–2-tappiossa Tšekkoslovakiaa vastaan ottelun avausmaalin. Suomi oli toistamiseen turnauksen Fair Play -joukkue ja sai palkinnoksi taas Rolex-kellot.
Kauden 1965–1966 suurtapahtuma oli Leijonien kolmen viikon mittainen Kanadan-kiertue, jonka aikana pelattiin 11 ottelua. Reitti kulki koko mantereen halki Vancouverista Newfoundlandiin, ja Suomi kohtasi Kanadan maajoukkueen lisäksi paikallisia seurajoukkueita kuten Edmonton Nuggets ja Saskatoon Quakers. Matka oli voitokas, sillä Kanadalle A-maaottelussa kärsityn tappion lisäksi Suomi hävisi kymmenestä näytösottelustaan vain yhden ja pelasi yhden tasan. Reunamäki oli kiertueella hyvässä iskussa tehden kahdeksan maalia. Keväällä hän oli taas maailmanmestaruusjoukkueessa Ljubljanan maailmanmestaruuskilpailuissa, missä Suomi jäi toista kertaa peräkkäin seitsemänneksi hävittyään jälleen viimeisen ottelunsa Itä-Saksalle kuten vuotta aiemminkin. Reunamäen ainoa piste turnauksessa oli maali Yhdysvaltojen verkkoon.
Seuraavalle kaudelle Leijonien päävalmentajaksi valittiin tšekkiläinen Gustav Bubník. "Kustaa" Bubník tykästyi Reunamäkeen ja valitsi tämän maajoukkueensa kapteeniksi. Tammikuussa Suomi saavutti Tampereella historiansa ensimmäisen voiton Kanadasta – jota tosin Euroopassa arvokisojen ulkopuolella edusti 60-luvulla aina Allan Cupin voittanut seurajoukkue, ja kaudella 1966–67 se oli Drumheller Miners. Reunamäki tehtaili kaksi maalia lukemiin 8–2 päättyneessä ottelussa. Wienin maailmanmestaruuskilpailuissa Bubník laati suomalaisille Tšekkoslovakiaa vastaan keskialueen tukkivan taktiikan, jollaista nykyään kutsutaan trap-puolustukseksi. Suomi teki yhden siihenastisen MM-historian suurimmista yllätyksistä ja voitti ottelun maalein 3–1. Reunamäki syötti Juhani Wahlstenille kaksi maalia ja lisäksi vartioi pelätyn tšekkien supertähden, hyökkääjä Václav Nedomanskýn tehottomaksi. Suomi saavutti turnauksessa lopulta kuudennen sijan voitettuaan Itä-Saksan ja pelattuaan Länsi-Saksan kanssa tasan. Reunamäen itsensä mukaan Wienin maailmanmestaruuskilpailuissa hän esitti henkilökohtaisella tasolla parasta peliään, ja voitto Tšekkoslovakiasta on hänen maajoukkueuransa huippuhetki:
Reunamäki pelasi Leijona-paidassa kaikkiaan 113 virallista A-maaottelua tehoin 31+24=55. Rangaistusminuutteja hänelle tuomittiin yhteensä 43. Neljästä suuresta jääkiekkomaasta vain yksi säilyi Reunamäen aikana voittamattomana: "Ainoa ohittamaton tapaus oli silloinen Neuvostoliiton joukkue, jolle ei mahtanut mitään. Ei vaikka mitä olisi tehty", Reunamäki muisteli vuonna 1999.
Tampereen Allianssi
pienoiskuva|Tampereen Allianssin jääkiekkojoukkue lähdössä kohti [[Kiova|Kiovaa. (1966). Matti Reunamäki keskellä.]] Tamperelaiset SM-sarjaseurat Ilves, Tappara ja TK-V perustivat 28. syyskuuta 1960 allianssin, jonka tarkoituksena oli "edistää jääkiekkoilua Tampereella järjestämällä mm. kansainvälisiä jääkiekko-otteluja." Tampereen Allianssi pelasikin useita epävirallisia otteluita esimerkiksi Ruotsin ja Itä-Saksan mestaruussarjajoukkueita sekä Helsingin Allianssia vastaan. Allianssi oli toiminnassa seitsemän kauden ajan vuosina 1960–1967, kunnes yhteistoimintasopimus lakkasi Ilveksen ja Tapparan välisiin erimielisyyksiin ennen kauden 1967–1968 alkua.
Tyypillisesti Tampereen Allianssin joukkueeseen valittiin yksi hyökkäysketju kustakin seurasta sekä yhteensä neljä tai viisi puolustajaa ja kaksi maalivahtia. Reunamäki pelasi Tampereen Allianssin joukkueessa ainakin 16 ottelua tehoin 11+3=14. Reunamäki teki maalin myös Suomen jääkiekkohistorian ensimmäisessä jäähallissa pelatussa ottelussa, kun Tampereen Allianssi isännöi muun Suomen yhdistelmää Tampereen jäähallin avajaisottelussa 29. tammikuuta 1965. Ottelu päättyi tasalukemiin 4–4; avausmaalin sai nimiinsä muun Suomen Matti Harju.
Ilves
Kaudella 1972–1973 Reunamäki ei valmentanut seurajoukkuetasolla, mutta seuraavat kolme kautta hän oli osana Ilveksen valmennustiimiä. Reunamäen toimiessa kaudella 1973–1974 apuvalmentajan roolissa Raimo Vasaman luotsaama Ilves saavutti pronssia. Vasaman jättäydyttyä pois valmennuksesta Reunamäki siirtyi päävalmentajaksi kaudelle 1974–1975, apunaan Esko Mäkinen. Kohtalaisen alun jälkeen loppusyksy meni tulosten valossa niin heikosti, että Ilveksen jalkapallojoukkueen valmentajaksi pestattu Vasama kutsuttiin joulukuussa takaisin jääkiekkojoukkueen avuksi. Ilves oli voittanut edellisestä kahdeksasta ottelustaan vain yhden, ja huhujen mukaan Reunamäelle oli annettu potkut, mikä ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa. Sen sijaan joulun SM-sarjatauon aikana Reunamäki oli alle 20-vuotiaiden maajoukkueen mukana Kanadassa maailmanmestaruuskisoissa, ja palattuaan hän jatkoi Ilveksen valmennuksessa ensin Vasaman ja sitten Mäkisen toimiessa päävalmentajana. Ilveksen kevätkausi sujui mainiosti, ja joukkue ylsi toiseen perättäiseen pronssiinsa. Seuraavalla kaudella valmennuksesta vastasivat Mäkinen ja Reunamäki. Ilves-ikonit Lasse Oksanen ja Jorma Peltonen siirtyivät ulkomaille, ja Ilves sijoittui uudessa SM-liigassa vasta seitsemänneksi.