cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Guiding Light
Guiding Light oli yhdysvaltalainen saippuasarja, jonka esittäminen alkoi CBS-kanavalla 30. kesäkuuta 1952. Jo sitä ennen sarjaa oli esitetty radiossa NBC-kanavalla 25. tammikuuta 1937 alkaen. Guiding Light oli maailman pisimpään kestänyt saippuadraama ja yksi kaikkien aikojen pisimmistä televisiosarjoista. Sarjan 15 000. jakso esitettiin 7. syyskuuta 2006.
Guiding Lightia esitettiin Suomessa 1990-luvun alussa nimellä Unelmien pelikenttä. Sitä näytettiin kesäsarjana, kun Kauniit ja rohkeat oli tauolla. Suomessa näytetyt jaksot oli esitetty Yhdysvalloissa vuonna 1988.
Guiding Lightin viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa syyskuussa 2009. Sarja sai kaikkiaan 69 Daytime Emmy -palkintoa.
Marja Itkonen-Kaila
Marja Leena Itkonen-Kaila (o.s. Itkonen; 27. elokuuta 1935 Helsinki – 9. helmikuuta 2021 Helsinki ) oli kirjallisuuden suomentaja.
Itkonen-Kailan vanhemmat olivat kielitieteilijä Toivo Itkonen ja maisteri Iina Itkonen. Itkonen-Kaila valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineena Rooman kirjallisuus. Hän työskenteli latinanopettajana koulussa ja suomentajakurssin opettajana Helsingin yliopistossa. Hän oli mukana myös raamatunkäännöstyössä. Tutkijana hänen kohteitaan olivat Mikael Agricolan käännöstekniikat. Uransa alkupuolella hän suomensi klassista kirjallisuutta, myöhemmin myös uudempaa.
Itkonen-Kailan puoliso vuodesta 1964 oli opetusneuvos Sakari Kaila.
Pekko ja muukalainen
Elokuvan kävi elokuvateattereissa katsomassa 87 925 katsojaa. Elokuva on julkaistu VHS:nä vuonna 1997 ja DVD:nä 2005. Televisiossa elokuva on esitetty 1999 ja 2005 sekä neliosaisena sarjana vuosina 1998, 2003, 2008 ja 2012.
Tuotanto
Neljäs Pekko-elokuva valmistui pääosin samalla työryhmällä kuin aiemmatkin. Koivusalo toimi tuottajana, ohjaajana, käsikirjoittajana, musiikin säveltäjänä ja pääosan esittäjänä. Elokuvan tuotantokustannukset olivat 2 620 084 markkaa ja se sai Suomen elokuvasäätiöltä tukea 1 200 000 markkaa. Uusina näyttelijöinä olivat Kristiina Elstelä ja Tiina Pirhonen sekä "muukalaisen" osaa näytellyt Pirhosen puoliso ranskalainen tanssija-näyttelijä Alain Azerot. Elokuva kuvattiin entiseen tapaan Kuhmoisten Pihlajakoskella ja Jämsässä touko–kesäkuussa 1996. Ensi-iltansa se sai 6. syyskuuta 1996. Artista Filmi Oy tuotti elokuvan kuvauksista 13 minuutin dokumentin Pekko – komediaa tosissaan (1996).
Tarina
Kaisa Kuovi on viimeisillään raskaana. Hän synnyttää pojan, joka katoaa lastenvaunuista. Katoamisesta epäillään kylälle saapunutta tummaihoista miestä. Lapsen katoaminen onnistutaan salaamaan Kaisalta, joka lähtee ystävänsä Tuikun kanssa mökille rentoutumaan. Meeri Aavasuo haluaa adoptoida lapsen ja kadonnut pienokainen päätyy hänen haltuunsa sosiaalitoimiston kautta. Pekko saa asian selville ja onnistuu saamaan lapsen takaisin.
Vastaanotto
Ilta-Sanomien Timo Malmin mukaan Koivusalo ei saa rasismin teemanpoikasesta mitään irti.
Alex Rider & Scorpia
Juoni
Alexin taloudenhoitaja ja holhooja, yhdysvaltalainen Jack Starbright palkkasi Alexille kotiopettajan, koska Alex oli jäänyt pahasti seikkailujensa vuoksi koulussa jälkeen. Alex ystävystyy opettajansa kanssa, ja tämä pyytää Alexia mukaan luokkaretkelle Venetsiaan. Alex etsii samalla jälkiä salaperäisestä Scorpiasta saadakseen selville totuuden kuolleesta isästään. Jos hänen isänsä olikin tunnoton palkkamurhaaja, mitä se merkitsee Alexin itsensä kannalta? Hämmentävät tapahtumat ajavat Alexin suoraan kansainvälisen rikollisjärjestön syliin, ja sen kuvankaunis johtaja Julia Rothman asettaa Alexin aivan uusien valintojen eteen. Scorpia nimittäin suunnittelee mittavaa operaatiota, joka horjuttaisi onnistuessaan vakavasti maailman poliittista voimatasapainoa ja jolla olisi järkyttävät seuraukset tuhansien yksityisten ihmisten kannalta. Onko Alex valmis tekemään edelleen töitä M16:lle, joka on manipuloinut ja pettänyt häntä? Vai liittyykö hän Scorpiaan - koston vuoksi?
Emerson, Lake & Palmer
Emerson, Lake & Palmer (ELP) oli brittiläinen progressiivisen rockin yhtye. 1970-luvulla yhtye oli hyvin suosittu ja myi yli 30 miljoonaa albumia sekä piti suuria konsertteja. Yhtyeen luovin kausi päättyi jo vuoden 1973 tienoilla, mutta ryhmä jäi silti historiaan yhtenä progressiivisen rockin tärkeimmistä nimistä.
Historia
Yhtyeen perustaminen oli Keith Emersonin ajatus. Hän koki silloisen The Nice -kokoonpanonsa löytäneen rajansa yhtyeenä musiikkityylien yhdistelemisessä 1960-luvun lopulla. ELP:n kokoontuessa sen muutkin jäsenet olivat jo tulleet tunnetuiksi aikaisemmissa kokoonpanoissa. Greg Lake oli King Crimsonin basisti-laulaja progressiivisen rockin merkkialbumilla In the Court of the Crimson King (1969). The Nice ja King Crimson esiintyivät samana iltana joulukuussa 1969 San Franciscon Fillmore West -salissa ja Emerson vakuuttui Laken taidoista pyytäen tätä mukaan suunnittelemaansa uuteen kokoonpanoon. Aluksi Emersonin ja Laken piti tehdä yhteistyötä kanadalaisesta Guess Who -yhtyeestä (hittejä muun muassa "American Woman" ja "Dancing Fool") eronneen kitaristi Randy Bachmanin kanssa, mutta yhteistyö hänen kanssaan ei edennyt pidemmälle Bachmanin sairastuttua. Bachman kokosi yhtyeen Brave Belt, josta kehittyi menestyksekäs Bachman-Turner Overdrive.
Emerson pyysi rumpaliksi aluksi The Jimi Hendrix Experiencen Mitch Mitchelliä, joka puolestaan ehdotti Hendrixiä kitaristiksi, vaikka ei itse ollut innostunut. Mitchell oli kuitenkin tietoinen Hendrixin kyllästymisestä soittamaansa musiikkiin ja halusta kokeilla jotakin uutta. Rumpaliksi tuli koesoiton perusteella Atomic Roosterin rumpali Carl Palmer, joka oli soittanut aiemmin myös yhtyeessä The Crazy World of Arthur Brown.
Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli Plymouthissa elokuussa 1970. Samalla se oli harjoitus Wightsaaren festivaalien esiintymiseen 29. elokuuta. ELP:n oli tarkoitus pitää Hendrixin kanssa vapaamuotoiset harjoitukset ideoiden ja persoonien kokeilemiseksi festivaalien jälkeen, mutta Hendrixin kuolema merkitsi myös päätöstä jatkaa triona. Lehdistö ehti kirjoittaa humoristisesti ennen tapahtunutta HELP-kokoonpanosta (englantia, suom. apua). Lake on myöhemmin todennut asian olleen huhu lehdistössä.
ELP sovitti oman rock-tyylinsä mukaiseksi useita klassisen musiikin perusteoksia, esimerkiksi Modest Musorgskin Näyttelykuvia, ja myös uudempia teoksia, kuten osan Alberto Ginasteran pianokonsertosta. ELP:n tapa käsitellä klassista musiikkia oli uraauurtava ja tutustutti miljoonia 1970-luvun nuoren sukupolven jäseniä klassiseen musiikkiin. Emerson oli jo aiemman The Nice -yhtyeen kanssa tehnyt omia versioitaan muun muassa Sibeliuksen Karelia-sarjasta ja Tšaikovskin kuudennen sinfonian kolmannesta osasta. Sen lisäksi että he olivat ensiluokkaisia soitinvirtuooseja, ELP:n jäsenet myös osallistuivat uuden soitinteknologian kehittämiseen. Keith Emerson muun muassa auttoi Moog-yhtiötä polyfonisen syntetisaattorin hallinnan suunnittelussa Levyllä Brain Salad Surgery (1973) hän käytti Moog Polyphonic Ensembleä, joka oli yhtiön ensimmäisiä kokeiluja valmistaa polyfoninen syntetisaattori. Albumilla käytettiin niin ikään juuri esiteltyä lyömäsoitinsyntetisoijaa.
Rodica Dunca
pienoiskuva|Rodica Dunca Rodica Dunca (s. 16. toukokuuta 1965 Baia Mare) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Dunca saavutti Moskovan 1980 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui seitsemänneksi 78,350 pisteellä.
Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin Dunca saavutti Madridin EM-kilpailuissa 1981, kun hän sai pronssia puomilla.
Yhdistetyn kesä-GP
Yhdistetyn kesä-GP on vuosittainen yhdistetyn kesäkilpailujen kiertue, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1998 ja naisille vuonna 2018.
Agentschap NL
Agentschap NL on Alankomaiden talousasiainministeriön (Ministerie van Economische Zaken) alainen virasto. Se perustettiin 1. tammikuuta 2010 yhdistämällä kolme aiempaa virastoa: Economische Voorlichtingsdienstin, Octrooicentrum Nederlandin ja SenterNovemin. Agentschap NL mm. koordinoi Alankomaiden osallistumisia eri kansainvälisiin organisaatioihin mm. innovaatioalalla.
Agentschap NL koostuu viidestä eri divisioonasta:
Hollannin ilmailua ja avaruustekniikkaa kehittänyt NIVR on osa Agentschap NL:ää.
HMS Appledore
HMS Appledore Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinanraivaaja. Alus myytiin 15. elokuuta 1920, jolloin se nimettiin Kamlawtiksi.
Palvelus
Alus myytiin 15. elokuuta 1920, jolloin se nimettiin Kamlawtiksi.
Sotavaunut Intiassa
Sotavaunut saapuivat Intiaan arjalaisten valloittajien mukana 1900–1700 luvulla eaa. ja pysyivät käytössä aina 700-luvulle jaa.
Sotavaunujen tulo Intiaan
Nykyisen käsityksen mukaan kevyet ja nopeat, hevosvetoiset sotavaunut kehitettiin nykyisen Iranin pohjois-puolisilla aroilla ennen vuotta 1900 eaa. Sieltä lähtivät liikkeelle tämän uuden asejärjestelmän käyttöönottaneet valloittajat, jotka alistivat nopeasti sivilisaatiot Kiinassa, Intiassa ja Euroopassa.
Yhdistämällä hevosen ja kevyet vaunut, saatiin nopea, mutta tarpeeksi vakaa alusta, jolta voitiin tehokkaasti käyttää komposiittijousta tai heittokeihästä. Sotavaunut käyttöön ottaneet kansat huomasivat pian ylivoimaisen vaikutuksen sivistyneiden kansojen armeijoihin, jotka koostuivat lähinnä jalkaväestä, ja he alistivat 300 vuodessa kaikki Euraasian ja Egyptin merkittävät sivilisaatiot. Intiaan tunkeutuivat indo-eurooppalaista kieltä puhuneet arjalaiset. Orjuuden alku Intiassa ajoittuu rigvedan mukaan juuri tähän valloitukseen, ja tälle samalle perustalle syntyi myöhemmin kastilaitos.
Kaikkialla sotavaunukansojen perustamat valtakunnat jäivät lyhytikäisiksi, kun joko valloittajat omaksuivat valloitettujen kulttuurin tai samoja aseita käyttämään oppineet alistetut ajoivat valloittajat pois maasta. Intiassakin arjalaisten valta päättyi nopeasti.
Hinduarmeijat
Vuoteen 600 eaa. mennessä hinduarmeijat koostuivat melkein täysin jalkaväestä. Heillä ei ollut ratsuväkeä, koska hevoset oli varattu kuninkaiden ja ylimystön sotavaunuja varten. Nämä vaunut oli miehitetty kahdella sotilaalla. Kahden seuraavan vuosisadan aikana vaunuista tuli merkittävin osa intialaista sodankäyntiä.
Vaaleapriinia
Vaaleapriinia (Prinia somalica) on itäafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Somalian pohjois- ja keskiosat, Sudanin kaakkoisosan, Etelä-Etiopian, Kenian ja Ugandan itäisimmän kolkan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Daniel Giraud Elliot kuvaili lajin holotyypin Somalian Las Durbanista 1897.
Sotavaunut Intiassa
Hinduarmeijat
Intiassa ei ollut kunnon hevosia, vaan vain pieniä poneja. Tämän vuoksi ratsuväki oli huonolaatuista. Tämä oli ongelma kun intialaiset kohtasivat niemimaan ulkopuolelta tulleita hyökkääjiä. Hindut eivät koskaan kehittäneet ratsastavia jousimiehiä, vaikka kohtasivatkin sellaisia useita kertoja. Sen sijaa sotavaunut otettiin laajalti käyttöön: oli isoja ja pieniä vaunuja, miehistöä kahdesta kahteentoista. Tällaiset kaksitoistamiehiset vaunut olivat enemmänkin hitaita sotakärryjä, kuin todellisia sotavaunuja. Kuudennella vuosisadalla eaa. sotanorsut alkoivat ilmestyä taistelukentille.
300-luvulla eaa. perustettu Maurya-valtakunnan ajalla vakinaiset intialaiset armeijat luottivat sodankäynnissään norsuihin ja sotavaunuihin. Mutta edelliset olivat epäluotettavia ja jälkimmäiset kelvottomia, jos kohdattiin kyvykästä, hyvin harjoitettua jalka- tai ratsuväkeä. Tästä huolimatta sotavaunuja käytettiin Intiassa vielä toiset tuhat vuotta. Kahdella viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua ratsuväestä tuli tärkein ase Pohjois-Intiassa, mutta Etelä-Intiassa ratsuväki ei muodostunut sotilaallisesti tärkeäksi, vaan hevosia käytettiin edelleen sotavaunujen vetämiseen. Suurin syy tähän oli se, että Etelä-Intiassa oli vaikeuksia kasvattaa tarpeeksi laadukkaita hevosia ratsuväkeä varten.
Vuonna 326 eaa. käydyssä Hydaspesjoen taistelussa saadaan esimerkki intialaisesta sodankäynnistä. Taistelussa Aleksanteri Suuri löi Poroksen, jonka armeijassa oli 300 sotavaunua ja sotanorsuja. Vaunut olivat kevyitä, kahden hevosen vetämiä. Ne oli tehty puuosista, jotka oli sidottu yhteen nahkaremmeillä. miehistönä niissä oli ajaja ja jousimies. Lisäksi oli raskaampia vaunuja joita veti neljä hevosta. Näissä oli miehistönä kaksi kilvenkantajaa, kaksi jousimiestä ja kaksi ohjastajaa, jotka taistelussa päästivät irti ohjaksista heittääkseen keihäitä. Tosin sotavaunut eivät olleet merkittävässä roolissa varsinaisessa päätaistelussa.
vuoteen 500 jaa. mennessä sotavaunut alkoivat kadota asteittain, mutta koska hyvien hevosten kasvattamisessa oli edelleen vaikeuksia, pysyivät ne käytössä jossain määrin 700-luvulle asti. Etelä-Intiassa ratsuväki ei koskaan korvannut sotavaunuja merkittävässä määrin.
Carter Ashton
Carter Ashton (s. 1. huhtikuuta 1991 Winnipeg, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Leksands IF:ssä.
Ashtonin vahvuudet ovat kahden suunnan pelaamisessa, työmoraalissa ja isossa koossa. Hän on voimahyökkääjä. Carterin isä on 998 NHL-ottelua pelannut Brent Ashton.
Ura
Ashton pelasi kauden 2006–2007 lähes kokonaan vielä kotikaupunkinsa joukkueessa Saskatoon Contactsissa SMHL-juniorisarjaa. Samalla kaudella hän pelasi kaksi ottelua WHL-joukkue Lethbridge Hurricanesissa, joka varasi hänet seitsemäntenä kesän 2006 WHL Bantam Draftissa. Tulokaskaudellaan 2007–2008 Ashton teki siellä 40 ottelussa tehot 5+4=9. Kausi 2008–2009 oli hänelle läpimurto, ja 70 ottelussa syntyivät tehot 30+20=50. Ashton oli Hurricanesin paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies. Kesällä 2009 Tampa Bay Lightning varasi hänet 29. pelaajana.
Lokakuussa 2009 Ashton teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Lightningin kanssa. Hän kuitenkin pelasi kauden 2009–2010 vielä suurimmaksi osaksi WHL:ssä, jossa Ashton teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 24+27=51. Joulukuussa 2009 Ashton siirtyi Hurricanesista Regina Patsin riveihin. Keväällä 2010 hän pelasi kevätsopimuksella 11 AHL-ottelua Lightningin farmijoukkue Norfolk Admiralsissa ja teki siellä yhden maalin.
Ashton jäi ilman NHL-pelipaikkaa syksyn 2010 harjoitusleirin jälkeen, ja hän siirtyi vielä kaudeksi 2010–2011 WHL:ään. Ashton kaupattiin joulukuussa 2010 hänen kolmanteen WHL-seuraansa Tri-City Americansiin. Syksyn 2011 harjoitusleirin jälkeen Ashton lähtettiin AHL:n Admiralsiin. Hän edusti Admiralsia 56 ottelussa, kunnes Toronto Maple Leafs hankki hänet Lightningista ja antoi vaihdossa Keith Aulien.
Maajoukkue
Ashton voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2011.
Mosambikin hallitus
Mosambikin hallitus käyttää Mosambikissa vallan kolmijako -opin mukaan toimeenpanovaltaa. Presidentillä on perustuslain mukaan oikeus nimittää ja erottaa ministerit.
Maassa on sen itsenäisyyden aikana ollut neljä pääministeriä, kaikki Frelimon edustajia. Kolme ensimmäistä oli miehiä, neljäs nainen.
Ministerit
Lokakuussa 2009 tärkeimpinä ministereinä toimivat
Andreas Gahlert
Andreas Gahlert (s. 20. heinäkuuta 1985) on saksalainen salibandypelaaja. Hyökkääjänä pelaava Gahlert edustaa Sveitsin Nationalliga B:ssä Jona-Uznach Flamesia. Hän on kautta aikain eniten pisteitä tehnyt pelaaja Saksan maajoukkueessa.
M/S Lofoten
M/S Lofoten on norjalaisen Hurtigruten Group ASA -varustamon omistama Norjassa vuonna 1964 valmistunut matkustajalaiva. Se on nykyisin liikennöivän Hurtigruten-laivaston toiseksi vanhin alus.
Rakentaminen
Alus tilattiin A/S Aker Mekaniska Verkstediltä Oslosta Norjasta. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 547 ja alus laskettiin vesille 7. syyskuuta 1963 kumminaan Asbjörg Bergsmo. Alus luovutettiin 27. helmikuuta 1964 Stokmarknesiin Norjaan rekisteröidylle Vesteraalens Dampskibsselskap A/S:lle.
Liikennöintihistoria
Alus aloitti 5. maaliskuuta 1964 liikennöinnin osana Hurtigrutenia Bergenistä Kirkenesiin. Aluksen voimansiirto uusittiin 1980 Aalborgs Vaerftilla Ålborgissa Tanskassa. Se maalattiin uudestaan 1985. Tammikuussa 1988 yhtiö fuusioitui Narvikiin rekisteröidyn Ofotens Dampsskibsselskap A/S:n kanssa muodostaen Ofotens og Vesteraalens Dambsskibsselskap A/S:n, jonka kotipaikkana oli Narvik. Syyskuussa alus myytiin Finnmark Fylkesrederi & Ruteselskapille Hammerfestiin, mutta alus jatkoi liikennöintiä Hurtigrutenilla. Alus myytiin tammikuussa 1996 takaisin Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskapille.
Alus oli modernisoitavana vuonna 2002 ja se palasi liikenteeseen 12. joulukuuta. Vuonna 2003 alus oli kesän risteily käytössä ja talven Hurtigrutenilla. Maaliskuussa 2006 alus rekisteröitiin Narvikiin rekisteröidylle Hurtigruten ASA:lle.
Kohti yhdeksän nousua
Kohti yhdeksän nousua on suomalaisen black metal -yhtyeen Hornan ensimmäinen studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1998 levymerkillä Solistitium Records.
Alun perin albumi julkaistiin 1500 kappaleen painoksena. Vuonna 2000 julkaistiin 666 kappaleen painos, josta 100 ensimmäistä oli painettu mustalle ja harmaalle splatter-vinyylille. painoksessa oli viisi ylimääräistä kappaletta. Se julkaistiin uudelleen vinyylille vuonna 2006.
Kohti yhdeksän nousua (Sis. Ordo Regnum Sathanas)
A-puoli
B-puoli
Rimpiläinen
Rimpiläinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Petőfin silta
Petőfin silta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa. Se yhdistää toisiinsa Boráros térin Pestin puolella ja Goldmann György térin Budan puolella. Boráros tér on Pestin Suuren kehäkadun eteläinen päätepiste, ja sieltä lähtevät paikallisjunat Csepelsaarelle. Sillan Budan-puoleisen pään lähellä on Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopisto.
Historia
Petőfin silta oli alun perin nimetty valtionhoitaja Miklós Horthyn mukaan. Sillan on suunnitellut Pál Álgyay Hubert. Sen suunnittelu aloitettiin vuonna 1933 ja se vihittiin käyttöön 12. syyskuuta 1937. Toisen maailmansodan loppuvaiheissa vetäytyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 14. tammikuuta 1945. Puna-armeijan joukot rakensivat sen paikalle ensin väliaikaisen sillan, ja pysyvä silta rakennettiin uudestaan vuosina 1950–1952. Samalla se sai uuden nimen Unkarin kansallisrunoilijan Sándor Petőfin mukaan.
Rakenne
Petőfin silta on tyypiltään ristikkosilta. Toisin kuin monet muut Budapestin sillat, se on täysin koristelematon. Sillan rakennusaika oli Unkarissa taloudellisesti ja poliittisesti vaikeaa aikaa, joten sillan suunnittelussa käytännöllisyys oli ulkonäköä tärkeämpää. Sillalla on kaksi ajokaistaa kumpaankin suuntaan ja niiden välissä raitiotie.
Lähteet
47.4788°N, 19.06345°W
Addie Joss
thumb|right|Addie Joss Adrian ”Addie” Joss (12. huhtikuuta 1880 – 14. huhtikuuta 1911) oli yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi vuosina 1901–1910 ammattilaisena Major League -joukkueessa, joka nykyisin käyttää nimeä Cleveland Indians.
Joss syötti MLB:n nykyisellä määritelmällä varsin harvinaisen perfect gamen 2. lokakuuta 1908. Hän kuoli 31-vuotiaana aivokalvontulehdukseen.
Joss sai postuumisti paikan Baseball Hall of Famesta vuonna 1978.
Ångermanland
thumb|right|150px|Keto-orvokki on Ångermanlandin maakuntakukka. thumb|right|150px|Majava on Ångermanlandin maakuntaeläin. Kuvassa euroopanmajava.
Ångermanland (joskus myös,  ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Ångermanlandin pinta-ala on 19 894,3 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 131 086 asukasta, joten väentiheys oli 6,6 asukasta neliökilometriä kohti.
Maakunta sijaitsee luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna Pohjanlahden länsirannikolla. Sen naapurimaakuntia ovat Medelpadin, Jämtlandin, Lapin ja Västerbottenin maakunnat. Ångermanland on pinta-alaltaan Ruotsin kuudenneksi suurin maakunta.
Maakunnan suurin kaupunkitaajama on Örnsköldsvik. Muut kaupungit ovat Härnösand, Kramfors ja Sollefteå. Maakunnan korkein kohta on Tåsjöberget, joka kohoaa 635 metrin korkeuteen. Suurin järvi on Tåsjön.
Prinssi Nicolas Paul Gustaf on Ångermanlandin herttua.
Väestö lääneittäin
Ångermanlandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 131 086 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Amiga
Amiga on tietokoneperhe, jota Commodore valmisti vuodesta 1985 vuoteen 1994. Tietokoneen kehitystyön oli aloittanut Amiga Corporation vuonna 1982. Amigasta tuli seuraaja Commodoren menestyksekkäälle Commodore 64 -tietokoneelle. Amiga oli Suomessa ja monissa osissa Eurooppaa IBM PC -yhteensopivien ohella suosituin pelaamisessa ja muussa tietokoneharrastuksessa käytetty tietokone 1990-luvun alkaessa. Ennen kaikkea Amigan käyttäjien parissa sai alkunsa "demoskene". Lisäksi Amigaa käytettiin apuvälineenä ammattilaiskäytössä esimerkiksi grafiikan ja musiikinteossa.
Yhtiön perustaminen
Activisionin Larry Kaplanin aloitteesta Jay Miner lähti kehittämään uutta tietokonetta, jonka kehittämisestä oli haaveillut työskennellessään Atarilla. Yhtiö perustettiin nimellä Hi-Toro ja sen johtoon palkattiin David Morse. Kaplanin vetäydyttyä ja palattuaan Atarille Miner oli vastuussa tietokoneen kehittämisestä.
Huomattuaan että nimi Hi-Toro oli jo japanilaisen ruohonleikkurivalmistajan käytössä yhtiö nimettiin uudelleen: nimeksi haluttiin ystävällisemmältä kuulostava ja nimeksi tuli Amiga.
Kehitys
Tietokonetta kehitti aluksi Amiga-yhtiö ja tietokoneen prototyyppiä päätettiin kutsua nimellä Lorraine.
Jay Miner oli lukenut ja käynyt kursseja blitteristä ja päätti toteuttaa sellaisen myös Amigan piirisarjaan. Nykyään kaikissa videokuvaa käsittelevissä piireissä on samanlaisen toiminnon toteutus. Piirisarjaan tuli yksinkertaista ohjelmoitavuutta sisältävä näyttömuistia suoraan käsitteleva copper apusuoritin. HAM oli piirisarjan tukema näyttötila, jossa näytölle saatiin kerralla enemmän värejä kuin näyttömuisti mahdollisti. HAM-tila aloitti yhdellä värillä ja muutti värin yhtä komponenttia kerrallaan väriavaruudessa. Piirisarjassa oli kyky toistaa neljää audiokanavaa yhtäaikaisesti: kaksi vasemmassa stereokanavassa ja kaksi oikeassa, jota ei vuosiin ollut kilpailijoiden laitteissa. Piirisarja koostui lopulta kolmesta erikoispiiristä jotka saivat nimet Agnus, Denise ja Paula.
Rahavaikeuksissa oleva yhtiö päätti ottaa vastaan dollarin rahoituksen Atarilta sillä ehdolla, että maksaisivat summan takaisin kesäkuussa tai muutoin Atari saisi omistukseena kaiken teknologian. Commodore päätti rahoittaa Amiga-yhtiötä jotta laina voitiin maksaa takaisin ja päätyi lopulta ostamaan koko yhtiön 24 miljoonan dollarin hinnalla.
1985–1990
Amiga esiteltiin julkisesti vuonna 1985, jolloin Andy Warhol esitteli tietokoneen graafisia ominaisuuksia ProPaint-ohjelmalla tekemällä Debbie Harryn muotokuvan. Warholin tekemiä digitaalisia maalauksia on löydetty myöhemmin ja säilötty museoon.
Heinäkuussa 1985 julkaistu Amiga sai ylistäviä arvioita, mutta Commodore oli talousvaikeuksissa. Commodore 64 myi edelleen mutta kotitietokoneiden hintasota oli karsinut voittoja. Lisäksi Commodore oli investoinut miljoonia dollareita 8-bittisiin malleihin kuten Plus/4. Näistä johtuen Amiga ei päätynyt myyntiin ennen elokuuta 1985. Tuotantovaikeudet viivästyttivät ja lokakuuhun mennessä vain 50 kappaletta oli valmistettu. Lisäksi Jack Tramiel oli kiiruhtanut Atari ST:n markkinoille käyttämällä valmiita komponentteja ja Digital Researchilta ostettua graafista käyttöliittymää.
Commodorella oli vaikeuksia uuden tietokoneen markkinoinnissa ja tuotti joukon mainoksia, jotka eivät onnistuneet vakuuttamaan ostajia.
Amigaa myytiin hinnalla plus  värimonitorilla, joka oli liian kallis satunnaiselle kotikäyttäjälle, joka ei tietäisi mitä tehdä sen suorituskyvyllä. Täysin uusi tietokone yritykseltä, joka oli aiemmin myynyt tietokoneitaan lelukaupoissa, uusi tietokone oli vaikea pala konservatiivisille yrityksille. Julkaisuhetkellä saatavilla olleista 15 ohjelmasta vain kolme oli hyödyllisiä yrityssovelluksia. Etuna suljettuun Apple Macintoshiin nähtiin kolmansille osapuolille avattu laitteistoalusta. Amigan etuina nähtiin Motorola 68000 -prosessorin suorituskyky (parempi kuin IBM PC:n), väriä ja viisitasoinen animaatio (haastoi 15 kertaa kalliimmat laitteet), sekä nelikanavainen stereoääni.
Amigalle julkaistiin kuvankäsittelyyn ja digitointiin laitteita, kuten NewTekin vuonna 1986 julkaisema DigiView. Laite kytkettiin Amigan rinnakkaisporttiin ja sillä voitiin digitoida värillistä videokuvaa. Marraskuussa 1986 Commodore julkaisi Juggler-demon, joka oli 24:stä HAM-muodon värikuvasta koostuva animaatio ääniefekteillä. Animaation oli tehnyt Eric Graham kehittämällään Sculpt 3D:tä edeltävällä säteenseurantaohjelmistolla. Vuonna 1986 julkaistiin säteenseurantaohjelmia kuten Sculpt 3D ja TurboSilver. VideoScape 3D julkaistiin seuraavana vuonna. Caligari julkaistiin vuonna 1988.
Vuonna 1987 Commodore julkaisi Amiga 500 -mallin, joka oli suunnattu kilpailemaan halpahintaista Atari ST:tä vastaan. Molemmissa koneissa oli Amiga 1000:sta poiketen näppäimistö ja varsinainen tietokone yhdistetty toisiinsa. Amiga 1000:tta halvempi Amiga 500 tuli menestyneimmäksi Amiga-malliksi, ja se myi selvästi Atari ST:tä enemmän kilpailijan etumatkasta huolimatta.
Samoin vuonna 1987 ilmestyi vaativampaan käyttöön suunnattu Amiga 2000, jossa oli suurempi kotelo ja useita laajennuskorttipaikkoja. Mallissa oli viisi Zorro-laajennuspaikkaa, suoritinkorttipaikka päivityksille sekä video slot genlock-kortille. Amigan Zorro-väylä tuki ohjelmallista autoconfig-toimintoa ilman tarvetta jumppereille. Amiga 2000 sai laajennusmahdollisuuksiensa ja genlock-laajennettavuutensa ansiosta suosiota grafiikka- ja videokäsittelijöiden keskuudessa. NewTekin Video Toaster oli aikanaan tunnettu ja Emmy-palkittu laajennus yhdessä LightWave 3D-ohjelman kanssa. IBM PC ja Apple Macintosh olivat kuitenkin nousseet jo aiemmin toimistokoneiden ykkösvaihtoehdoiksi, eikä näitä pystytty syrjäyttämään asemastaan.
1990–1994
Vuonna 1990 Commodore julkaisi myös epäonnistuneen CDTV-laitteen, joka oli periaatteessa CD-ROM-asemalla ja kaukosäätimellä varustettu Amiga 500. Tähän aikaan monet laitevalmistajat uskoivat CD:n mahdollisuuksiin, mutta kuluttajat eivät innostuneet laitteesta, joka oli Amigaa ja pelikonsoleita selvästi kalliimpi, ja CDTV:stä tuli paljon resursseja ja aikaa syönyt floppi Commodorelle.
Näihin aikoihin Amiga oli kuitenkin flopeista huolimatta suosionsa huipulla Amiga 500 -mallin jatkuvan menestyksen takia. Amigasta oli tullut merkittävä tietokoneharrastajien keskuudessa, koska Commodore 64:n ympärille muodostuneen laajan harrastajapiirin jäsenistä monet siirtyivät 1980-luvun lopulla Amigaan. Tämä ilmiö toteutui erityisen voimakkaasti Suomessa, jossa myös Commodore 64:n suosio oli ollut suhteellisen suurta.
Menestystä Amigalle tuli selvästi enemmän Euroopassa kuin Atlantin toisella puolen. Yhdysvalloissa Commodorea pidettiin halpojen pelikoneiden valmistajana. Tätä vaikutelmaa lisäsi entisestään se, että koneita myytiin Yhdysvalloissa lelukaupoissa ja mainokset eivät puhutelleet kohdeyleisöään.
Vuonna 1992 ilmestyivät markkinoille seuraavan sukupolven Amigat, Amiga 1200 ja Amiga 4000. Näissä oli uusi AGA-piirisarja sekä käyttöjärjestelmän kolmas versio. Amiga 1200:n ominaisuuksilla ei kuitenkaan voinut enää pysäyttää IBM PC -kloonien voittokulkua. Alkuperäisen Amigan oli ilmestyessään nähty olleen hintalaatusuhteeltaan edellä muita oman aikansa koneita, mutta vuonna 1992 oli selvästi vaikeampaa tuottaa hinnaltaan kilpailukykyistä teknologiaa massiiviseksi paisunutta PC-teollisuutta vastaan, ja Amiga 1200 vaatikin turbokortin ja erillisen näytönohjaimen ollakseen sen ajan PC-koneiden tasolla.
Vuonna 1993 ilmestyi teknisesti Amiga 1200:n kaltainen pelikonsoli CD32, jonka ominaisuudet vastasivat suuresti Amiga 1200:sta, johon oli lisätty CD-ROM-asema ja Akiko-piiri. CD32 oli maailman ensimmäinen länsimaissa markkinoitu 32-bittinen pelikonsoli, ja jonkin aikaa se menestyi Isossa-Britanniassa kohtalaisesti, mutta se ei poistanut Commodoren ongelmia. Viimeiseksi Amiga-malliksi jäi vuonna 1994 julkaistu A4000T.
1994–
Commodore hakeutui vapaaehtoisesti toukokuussa 1994 Yhdysvaltain konkurssilain 11 luvun mukaiseen menettelyyn, joka antaa firman saneerata ja maksaa velkansa. Commodore oli mennyt saneeraukseen jo aiemmin pari kertaa, mutta firman johtohahmoihin kuulunut Irving Gould oli maksanut velat ilman konkurssilakiin turvautumista. Tällä kertaa oikeus kuitenkin nimitti konkurssilain mukaisesti luottamushenkilöt myymään Commodoren osakkeet pois.
Amiga-tietokoneita myytiin neljästä kuuteen miljoonaa kappaletta Commodoren konkurssiin mennessä.
Joidenkin Amiga-käyttäjien vankka uskollisuus merkkiään kohtaan piti huolen siitä, että "amiga-skene" jatkoi toimintaansa, vaikkei uusia laitteita enää myyty. IBM PC -yhteensopivista koneista oli kuitenkin tullut 1990-luvun puoliväliin mennessä Euroopassakin kotitietokoneeksi vaihtoehto, jolle ei ollut vakavaa haastajaa.
Amiga oli suosittu videoeditoinnissa ja MacroSystem Computer GmbH suunnitteli ja tuotti Amigaan perustuvan DraCo-tietokoneen.
Amigalle suunniteltiin vielä Commodoresta riippumatta ohjelmistoa ja laajennuskortteja: grafiikkakorttien käyttöön julkaistiin kaksi merkittävää rajapintaa, Picasso96 ja CyberGraphX. Äänikorttien käyttöön julkaistiin AHI 1990-luvun puolivälissä.
Oikeudet Amiga-tietokoneisiin myytiin Escomille, joka oli ostanut suurimman osan Commodoren osakkeista, ja myöhemmin Gateway 2000:lle. Escom meni itse konkurssiin Amigaan liittymättömistä syistä hyvin pian. Tätä ennen Escom oli jatkanut Amiga-tekniikan tuottamista jonkin aikaa, muttei kehittänyt uusia tietokonemalleja. Oikeudet Amigaan saanut Gateway ei osannut oikein päättää, mitä tehdä hankinnoillaan. Vuonna 1999 uusi yritys, Amiga Inc., perustettiin USA:ssa, ja se sai Gatewaylta lisenssin Amigaan liittyviin patentteihin ja tavaramerkkeihin.
Tämän yrityksen aikana tehtiin useita tuotejulkaisuja, jotka eivät liity alkuperäiseen Amigaan oikein mitenkään. Näistä suurin osa jäi flopeiksi tai ei koskaan realisoitunut. Kuitenkin AmigaOS-käyttöjärjestelmä on kehittynyt tänä aikana. Vuonna 2001 Amiga Inc. antoi järjestelmän kehitystyön belgialais-saksalaiselle Hyperion Entertainment -yritykselle. Tässä yhteistyössä oli aluksi mukana myös Englantilainen Eyetech. Uutta laitekantaa saatiin hitaasti ja rajatusti markkinoille nimellä AmigaOne. Yritysten väliset riidat kuitenkin estivät järkevän kehityksen, ja lopputuloksena oli vain useita sekavia omistajavaihdoksia ja oikeuskäsittelyjä; kunnes lokakuussa 2009 Hyperion Entertainment pääsi sopuun Amiga Inc. yrityksen kanssa AmigaOS 4 -käyttöjärjestelmän jatkokehittämisestä itsenäisesti.
A-EON -yrityksen AmigaOne X5000 on vuonna 2009 perustetun yrityksen AmigaOS 4:ää käyttävä tietokone. A-EON on aiemmin julkaissut AmigaOS 4:ään käyttävän AmigaOne X1000 -tietokoneen.
Käyttöjärjestelmä
Amigan käyttöjärjestelmää kutsutaan nimellä AmigaOS. Käyttöjärjestelmä on mikroytimeen perustuva ja moniajoa tukeva.
Sen osat ovat:
Kickstart tekee tarkistuksia laitteistolle, päättelee mitä on saatavilla alustaa laitteiston tilan. Tämän jälkeen tietokone on valmis lataamaan muun ohjelmiston: Workbenchin, pelin tai hyötyohjelmiston. Ohjelmisto voidaan ladata levykkeeltä, kiintolevyltä tai CD-ROMilta (CDTV- ja CD32-mallit).
Commodoren tekemät viralliset käyttöjärjestelmäversiot ovat:
Amiga UNIX
Käyttöjärjestelmää pystyi ajamaan muissakin Amiga-tietokoneissa joissa laitteistovaatimukset täyttyivät laajennuksien avulla:
Laitteisto
Amiga rakentui erikoispiireihin jotka toimittivat äänen, grafiikan ja laitteistorutiinien tehtäviä vapauttaen CPU:n muihin tehtäviin. Tätä voidaan kutsua varhaisena laitteistokiihdytyksenä.
Piirisarjoista käytetään nimityksiä OCS (Original Chip Set), ECS (Enhanced Chip Set) ja AGA (Advanced Graphics Architecture, toisinaan lyhennetty AA). AAA-piirisarja oli kehityksen alla kun Commodore meni konkurssiin: AAA-piirisarjasta oli prototyyppejä, joilla pystyi tekemään asioita, mutta joissa oli vielä virheitä eivätkä ne olleet riittävän toimivia käyttöjärjestelmän ajamiseen. AAA-piirisarjasta oli tulossa merkittävästi erilainen aiempaan arkkitehtuuriin verrattuna. Hombre-piirisarja oli Ed Heplerin projekti uudeksi piirisarjaksi, jota oli tarkoitus suorittaa myös PCI-laajennuskortilta.
Prosessorina käytettiin Motorola 68000-sarjaa. Amiga CD32:n seuraajaan suunniteltiin PA-RISC -prosessorin käyttöä Hombre-piirisarjan kanssa.
Laitteisto käytti Zorro-nimistä väyläarkkitehtuuria, joka mahdollisti useimmissa malleissa lisäkorttien ja prosessorikorttien lisäämisen. Zorro väylä tuki Autoconfig protokollaa, joka mahdollisti laitteiden osoiteavaruuden konfiguraation automaattisesti ilman jumpperiasetuksia (myöhemmin vastaava tuli IBM/PC-klooneissa tunnetuksi nimellä Plug'n Play). Menetelmä vastaa PCI-väylän käyttämää menetelmää.
Zorro-väylän ensimmäinen versio oli käytössä vain Amiga 1000-mallissa. Amiga 2000:ssa esiteltiin Zorro II, jonka seuraaja Zorro III oli käytössä Amiga 3000:ssa ja Amiga 4000:ssa. Nimi tulee prototyypistä, jolle ei kehitetty parempaa nimeä ja se jäi käyttöön.
Dave Haynie suunnitteli Buster-piirin Amiga 2000:n laajennuksien käsittelyyn.
Liitännät
Amigassa oli kaksi Atari-liitintä joystickin, hiiren, valokynän tai muun laitteen kytkemiseen. Malleissa oli CD32:ta lukuun ottamatta liitäntä ulkoisen levykeaseman kytkemiseen. Muut liitännät ovat 25-pinninen RS232-liitäntä sarjaportille, 25-pinninen Centronics-tyylinen liitäntä rinnakkaisportille ja 23-pinninen RGB-videoliitäntä. Amiga 1000, Amiga 500 ja Amiga 500+ mallit sisälsivät myös ulkoisen liitännän Zorro-laajennusväylälle, joka oli Amiga 1000:ssa oikealla puolella ja 500 sekä 500+ malleissa vasemmalla puolella. Ison kotelon mallit (2000, 3000, 4000) sisälsivät useita sisäisiä Zorro-laajennuspaikkoja. Muistilaajennusta varten oli myös erilaisia liitäntöjä mallista riippuen. Äänen ulostulolle oli kaksi RCA-liitintä ja tietokone voitiin kytkeä monitoriin tai televisioon.
Laajennukset
Tietokoneelle valmistettiin useita laajennuksia ja lisäkortteja. Eräs tunnetuista on NewTekin Video Toaster.
Prosessoripäivitykset myytiin laajennuskorteilla, joissa oli myös muistilaajennuksen mahdollisuus. GVP valmisti useita päivityksiä eri Amiga-malleihin.
phase 5 valmisti PowerPC-suorittimella varustettuja laajennuskortteja.
Commodore julkaisi Amiga 1000:lle A1060 Sidecar -laajennuskortin, jossa oli IBM PC -yhteensopiva tietokone yhdellä kortilla: kortilla oli 8088 suoritin ja 360 kilotavun 5,25" levyasemaohjain. Tätä seurasivat A2088XT, A2286AT ja A2386SX Bridgeboard kortit Amiga 2000:lle.
ReadySoft julkaisi Apple Macintosh -emulaatioon tarkoitetun A-Max -laajennuskortin.
Suomalainen Petsoff julkaisi Motorola 56002 -perusteisen äänikortin nimeltä Delfina.
Yleiskatsaus piireihin
Piirisarja, joka antoi Amigalle sen tunnusomaiset graafiset ominaisuudet, koostui kolmesta erikoispiiristä, Agnus, Denise, ja Paula. Gary-piiri oli virallisesti osa piirisarjaa, mutta siihen viitataan harvemmin, sillä se oli ei-ohjelmoitava I/O-piiri. Kahta CIA-piiriä (Complex Interface Adapter) ei myöskään lasketa mukaan piirisarjaan, sillä niitä käytettiin jo aikaisemmin Commodore 64:ssä ja 128:ssa, eli aikana ennen Amigaa.
Agnus
pienoiskuva|Amiga 1000 – ensimmäinen malli (1985). Piirisarjan vääntövoiman keskeisenä tekijänä on se, että kaikki operaatiot ovat tahdistettuja kuvasignaalin kanssa. Tämä sisältää pääsyn sisäänrakennettuun keskusmuistiin, joka tunnetaan nimellä "Chip RAM", sillä pelkästään piirisarjalla on suora pääsy siihen. Suoritin ja piirisarjan muut jäsenet joutuvat pyytämään Agnukselta pääsyä. Järjestelmäarkkitehtuurisesti tämä tunnetaan nimellä suora muistinkäyttö (DMA – Direct Memory Access), ja Agnus on tässä tapauksessa muistiohjain (DMA-ohjain).
Agnuksen ajoitukset mitattiin 280 nanosekunnin "värikelloissa". Tämä oli suoraan verrannollinen kahteen lowres-pikseliin (140 ns) tai neljään hires-pikseliin (70 ns). Kuten Denisen, nämä ajoitukset suunniteltiin kodin televisioita varten ja ne voidaan tahdistaa ulkoiseen kellolähteeseen.
Blitter
Blitteri – "blit" on lyhenne sanoista "block image transfer" (tai bit blit). Blitteri on muistisiirron ja loogisten operaatioiden rinnakkaisyksikkö. Sillä on kolme toimintatilaa: muistiosioiden (käytännössä useimmiten bittikartan) kopiointi, niiden täyttäminen (esim. polygonin täyttö) ja viivojen piirtäminen.
Blitteri oli kaksi kertaa nopeampi kuin 68000 prosessori siirtämään muistilohkoja kuin varsinainen CPU ja se pystyi toimimaan asynkronisesti CPU:n rinnalla.
Copper
Copper on lyhenne sanasta "co-processor" (apusuoritin), se on ohjelmoitava äärellinen automaatti. Sen kytkeytyessä päälle sillä on kolme vaihetta: se joko lukee käskyn, suorittaa sen tai odottaa tiettyä videosignaalin kohtaa. Copper ajaa ohjelmaa nimeltä copperlista rinnakkain keskussuorittimen kanssa. Se on tahdistettu videosignaalin kanssa ja sitä voidaankin käyttää useiden toimitusten tahdistamiseen videosignaalin kanssa. Yleensä copperia käytetään videoulostulon ohjaamiseen, mutta sillä voidaan kirjoittaa tietoa mihin tahansa piirisarjan rekisteriin ja siten käyttää äänirekisterien asettamiseen tai suoritinkeskeytyksiin.
Copperilla pystyy muun muassa muuttamaan väripalettia jokaisella vaakarivillä, jolloin ruutuun saadaan huomattavasti enemmän värejä samanaikaisesti kuin 32/64 ilman, että tarvitsee käyttää HAM-tilaa. Copperilla pystyy myös vaihtamaan bittikarttaosoittimet jokaisella vaakarivillä (pikselin tarkkuudella), jolla saa tehtyä erilaisia graafisia efektejä (kuten ruudun vierittäminen vaakariveittäin). Copper-efektit olivatkin käytettyjä etenkin Amigan demoskenessä.
Amigan pelien näytön vieritys, jota pidettiin Atari ST:n versioihin verrattuna pehmeänä ja monipuolisena, tehtiin yleensä Copperin ja Blitterin yhteistyöllä siten, että Copperilla muutettiin bittikarttaosoittimia ja Blitterillä kopioitiin grafiikkaa ruudun vielä näkymättömään osaan.
Denise
Denise ohjaa kuva-ajoituksia, mutta se voidaan myös tahdistaa ulkoiseen kuvasignaaliin. Denise on ohjelmoitu noutamaan tasomaista kuvatietoa 1–5 bittitasolta ja kääntää ne värihauiksi. Bittitasojen lukumäärä on mielivaltainen, joten jos 32 värisävyä ei tarvita, 2:ta, 4:ää, 8:aa tai 16:ta voidaan käyttää sen sijaan. Bittitasojen (ja erottelutarkkuutta) voidaan vaihtaa lennosta copperin avulla. Tämä sallii Chip-muistin erittäin säästeliään käytön. Olemassa on myös kuudes bittitaso, jota voidaan käyttää erityistiloihin:
Ääniominaisuudet yleisesti
Paula tarjoaa käyttäjälle stereoäänen ja ohjelmoijalle 4 DMA-pohjaista 8-bittistä äänikanavaa. Kaksi DMA-kanavaa yhdistetään vasempaan ääniulostuloon ja toiset kaksi oikeaan. Kanavat yhdistetään toisiinsa yhteenlaskemalla niiden arvot.
Paula-piirin suunnitteli Glenn Keller. Piirin nimi on lyhennetty yhdistelmästä Ports, Audio, UART and Logic viitaten sen toimintoihin. Keller oli toiminut elektroniikan parissa aiemmin mutta ei ollut suunnitellut piiriä aiemmin ja sai vastuulleen oheislaitteista vastaavan osuuden Amigan toimintoja.
Laitteiston tukema näytteistystaajuus ylettyy 28 867 hertsiin. Äänilaitteiston toiminnallisuus liittyy läheisesti kuvalaitteiston ajoituksiin sillä tavalla, että uusi näytepari voidaan hakea jokaisen piirretyn vaakaviivan aikana. Tästä syystä on mahdollista kaksinkertaistaa enimmäisnäytteenottotaajuus ECS/AGA-koneissa valitsemalla sopiva näyttötila, jossa vaakaviivojen määrä on kaksinkertainen. DMA-pohjaisen soittamisen lisäksi on mahdollista käyttää ohjelmistopohjaista näytteistystä, jolloin DMA:ta ei käytetä. Tällöin ei rajoituta 28 867 hertsin näytteenottotaajuuteen tai kuva-ajoituksiin, mutta suoritinaikaa kuluu suoraan verrannollisesti näytteenottotaajuuteen nähden.
Lisäksi laitteisto sallii kahden kanavan kytkemisen yhteen siten, että toinen kanava muokkaa toisen kanavan taajuutta tai voimakkuutta. Tätä mahdollisuutta voidaan käyttää tremolo- tai vibrato-efektien saavuttamiseen, mutta niin harvoin tehtiin.
Paula-piiri lukee suoraan koneen RAM-muistia käyttämällä suoraa pääsyä muistiin (DMA, direct memory access), jolloin äänentoisto on mahdollista ilman prosessorin väliintuloa ja tehon hävikkiä. Tietokoneen prosessori kertoo Paulalle missä ääninäyte sijaitsee muistissa, miten kauan sitä toistetaan ja millä taajuudella (rate) sitä toistetaan.
Amigan "power"-LED-valon kirkkaus näyttää alipäästösuotimen statuksen. Kun suodin on päällä, ledi on kirkas, ja kun se on pois päältä, ledi on himmeä. Vanhimmissa Amiga 500 -koneissa ledi sammui kokonaan suotimen ollessa pois päältä. Amiga 1000 -koneessa power-valo ei liity suotimen statukseen, ja suotimen pystyi sammuttamaan vain juottamalla johto äänipiirin kahden pinnin välille.
Vaikka 1980-luvun Amigoissa on vain neljä äänikanavaa, voivat jotkut ohjelmat, kuten musiikkiohjelma OctaMed, käyttää kahdeksaa tai jopa useampaa virtuaalista kanavaa. Tätä käytettiin myös jossain peleissä. Lisäksi ohjelmat pystyivät miksaamaan kaksi äänipiirin kanavaa saadakseen aikaan yhden näytetarkkuudeltaan 14-bittisen kanavan säätämällä kanavien äänenvoimakkuutta tietyllä tavalla.
Äänipiiriä voi kontrolloida myös keskeytyksillä ja saada näin 14-bittinen ääni kaikille neljälle kanavalle. Näin voidaan myös miksata kaksi kanavaa molemmille puolille ja saada 15-bittinen ääni. Nämä temput kuitenkin vievät paljon prosessoriaikaa.
Amigan tuottaman äänen laatu ja äänipiirin helppokäyttöisyys ohjelmallisesti oli yksi Amigan keskeisiä valtteja muita tietokoneita vastaan vuosien ajan. Ulkoisia äänikortteja Amigoissa ei juuri käytetty, mutta tällaisia on saatavilla, ja niiden avulla saadaan mukaan DSP-ominaisuudet, suora moniraitanauhoitus, lisää äänikanavia ja korkeampia näytetarkkuuksia.
Paula-piiri suunniteltiin 8-bittiseksi plus 6 bittiä pulssikoodimodulaatioon; tuleva AAA-piirisarja suunniteltiin alusta lähtien 16-bittiseksi plus pulssikoodimodulaatio.
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
pienoiskuva|Hitler näyttämässä Mussolinille pommin aiheuttamaa tuhoa.
Amiga
Levyasemaohjain
Levyaseman ohjaus on Paulan vastuulla. Paula tarjoaa ohjelmoijalle sekä DMA- että rekisteripohjaisen I/O:n. DMA-pohjainen I/O on yleisin käytetty siirtotapa sekä lukemiseen että kirjoittamiseen. Paula tukee sekä GCR- että MFM-koodattuja levyjä.
Tavallisesti levykkeelle kirjoitettiin 80 sylinteriä. Sylinteri tarkoittaa kahta uraa, jotka ovat levyn eri puolilla. Jokainen ura koostuu 11 sektorista ja jokainen sektori on 512 tavua. Tämä tekee yhteensä 880 KiB. Nämä arvot eivät ole kuitenkaan kiinnitettyjä Paulan puolesta, vaan ohjelmoija voi halutessaan nostaa tai laskea niitä. Amiga-käyttöjärjestelmälle oli saatavilla levyajureita, jotka käyttivät levystä jopa 984 KiB (82 sylinteriä, 12 sektoria). Toimivuus ei kuitenkaan ole taattu Commodoren puolesta, mikäli 880 KiB raja ylitetään. Jonkin sylinterin formatointia ylikokoon käytettiin myös kopioinnin estona, koska useimmat kopiointiohjelmat eivät osanneet kirjoittaa ylikokoisia sylintereitä.
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Salaliiton juuret juontavat vuoteen 1938, jolloin Saksan yleisesikunnan silloinen päällikkö, kenraalieversti Ludwig Beck oli eronnut virastaan vastalauseena Hitlerin politiikalle. Gestapon attentaatin jälkeen suorittamissa tutkimuksissa kävi ilmi, että Saksan armeijan korkeimmassa johdossa oli jo vuonna 1938 syntynyt ryhmittymä, joka vastusti Hitlerin sotapolitiikkaa, arvosteli juutalaisten ja muiden etnisten ryhmien vainoja, Saksan kirkon vastaisia toimia sekä muita natsihallinnon laittomuuksia.
Amiga
ECS-piirisarja
Enhanced Chip Set (ECS) on Amigan OCS-piirisarjan seuraaja.
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Salamurhan suunnittelu
Eversti Claus von Stauffenberg alkoi suunnitella Hitlerin salamurhaa syyskuussa 1943. Salamurhan suunnitteluun osallistuivat Stauffenbergin ohella Henning von Tresckow ja Friedrich Olbricht. Alkuperäinen tavoite oli murhata Hitlerin ohella samanaikaisesti myös Hermann Göring ja Heinrich Himmler.
Amiga
ECS-piirisarja
ECS on nimi Amiga-tietokoneen alkuperäisen piirisarjan (OCS) laajennetulle versiolle. ECS esiteltiin vuonna 1990 Amiga 3000:n julkistamisen myötä. Vuodesta 1990 eteenpäin valmistetut Amigat käyttivät OCS- ja ECS-piirien sekoitusta tai täyttä ECS-piirisarjaa. Vuonna 1991 ECS tuotiin vihdoin kuluttajaluokan Amigoihin Amiga 500+:n myötä. Viimeinen ECS:ää käyttänyt Amiga oli Amiga 600.
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Salamurhan suunnittelu
Stauffenberg sopi tapaamisen Hitlerin kanssa 11. heinäkuuta 1944 Kotkanpesässä Hitlerin huvilalla. Stauffenberg oli pakannut räjähteet mukaan, mutta joutui lopulta perumaan aikeensa, koska Göring ja Himmler eivät olleet saapuneet paikalle. Seuraava mahdollisuus salamurhan toteuttamiseksi tuli 15. heinäkuuta 1944 Sudenpesässä, mutta myös tuolloin suunnitelma peruttiin, koska Himmler ei ollut paikalla. Stauffenberg katsoi vallanvaihdoksen onnistuvan vain, jos Himmler olisi myös paikalla ja hän saisi murhattua Hitlerin ja Himmlerin samanaikaisesti.
Amiga
ECS-piirisarja
ECS esitteli parannellut Super Agnus- (2 megatavun tuki Chip-muistille) ja Super Denise-piirit. Muita ominaisuuksia olivat:
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Salamurhan suunnittelu
Lopullinen salamurhayrityksen päivä tuli lopulta olemaan 20. heinäkuuta 1944. Vaikka Himmler ja Göring eivät osallistuneet kokoukseen Sudenpesässä, ei Stauffenberg enää halunnut perua suunnitelmaa. Hitler oli saatava hengiltä hinnalla millä hyvänsä.
Amiga
ECS-piirisarja
Gayle piiri lisäsi IDE-väylän tuen Amiga 600 mallissa.
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Tapahtumien kulku
pienoiskuva|upright|Adjutantti esittelee räjähdyksessä repeytyneitä Hitlerin housuja. upright|thumb|left|Hitlerin sijainti sinisellä pommiin nähden sen räjähdyshetkellä. Punaisella merkitty attentaatissa kuolleiden sijainti pöydän ympärillä. Heinäkuun 20. päivän salaliitto oli vakavin kansallissosialistisen Saksan aikana tehty vallankaappausyritys, ja sen taustalla oli useita korkea-arvoisia upseereita ja virkamiehiä.
Amiga
ECS-piirisarja
ECS:n seuraaja oli AGA-piirisarja (Advanced Graphics Architecture).
Heinäkuun 20. päivän salaliitto
Tapahtumien kulku
Salaliitto huipentui attentaattiyritykseen, jossa Stauffenbergin tehtävä oli viedä kaksi yhden kilon painoista räjähdettä laukussaan Hitlerin pitämään kokoukseen Itä-Preussissa sijaitsevaan Sudenpesään. Kokouksen oli määrä alkaa klo 13.00, mutta sitä siirrettiin alkavaksi puoli tuntia aikaisemmin eli klo 12.30.
Amiga
AGA-piirisarja
pienoiskuva|Amiga 1200 (kuvassa) sekä Amiga 4000 käyttivät AGA-piirisarjaa. AGA (Advanced Graphics Architecture) piirisarja oli suora seuraaja Amigan toisen sukupolven ECS-piirisarjalle. Se esiteltiin Amiga 4000:n julkistamisen yhteydessä vuonna 1992. Toisin kuin vain pikkuparannuksia sisältänyt ECS, AGA oli selvästi alkuperäistä OCS-piirisarjaa kehittyneempi. Piirisarja kykeni näyttämään erityisessä Hold and Modify -moodissa jopa 262 144 väriä (18 bittiä), OCS-piirisarja kykeni vain 4 096 värin näyttämiseen. Normaalimoodissa AGA pystyi esittämään samanaikaisesti 256 väriä, OCS 32. Väripaletti koostui 16 777 216 väristä (24 bittiä), OCS:llä paletti oli 4 096.