cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vinohammassimpukka
Ulkonäkö ja koko
Simpukankuoren sisäpinta on hohtavan valkoinen. Molempien kuorten sisälaidoilla on keski- eli kardinaalihampaita ja reuna- eli lateraalihampaita. Kuoren sisältä paljastuu paksu, hapsujen reunustama vaippa. Lyhyet hengitysputket eli sifonit ovat kiinni toisissaan koko pituudeltaan, ja niiden suulla on keltaisia tai punaisia rihmoja. Simpukalla on suuri, kielimäinen jalka, jota se käyttää kaivamiseen ja hyppäämiseen.
Levinneisyys
Vinohammassimpukoita esiintyy Pohjois-Atlantin itärannikolla. Levinneisyysalue ulottuu Etelä-Islantiin ja Norjaan pohjoisessa sekä Espanjaan ja Marokkoon etelässä.
Elintavat
Vinohammassimpukat elävät matalassa rantavedessä merenpohjan hiekkaan kaivautuneina.
Kalastus ja käyttö
Vinohammassimpukoita pyydystetään jonkin verran Alankomaissa, Portugalissa, Ranskassa ja Tanskassa. Vuonna 2003 kokonaissaalis oli yli 14 000 tonnia, mutta yleensä se on jäänyt tätä huomattavasti pienemmäksi.
Ruha Wolley
Ruha Wolley ry on lapualainen lentopalloseura. Se perustettiin vuonna 1986 ja se toimi aluksi nimellä Ruhan Lentopalloilijat kunnes sen nimi myöhemmin muutettiin paremmin nykyaikaan sopivaksi. Alussa seura ei ollut virallisesti rekisteröitynyt. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa 3-sarjassa E-P.n alueella. Ruha Wolley on voittanut kyseisessä sarjassa useita mitalleja, sekä voittanut ep.n alueen aluemestaruuden kahdesti. Junioreiden paras sijoitus on Power cup pronssi Loimaalta. Ala-aste ikäisten lentopallokoulu on myös toiminut useana vuotena. Naiset aloittivat virallisen sarjatoiminnan 2017 nousten keväällä 2018 kolmossarjaan. RuWo pelaa kotiottelunsa Ruhan ala-asteella.
Jukka Kola
Jukka Tuomo Sakari Kola (s. 13. tammikuuta 1960 Lappee) on suomalainen maatalouspolitiikan professori. Hän on toiminut Turun yliopiston rehtorina 1. elokuuta 2019 alkaen. Tätä ennen hän on toiminut Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 2013–2018 ja vararehtorina 2010–2013.
Jukka Kola suoritti ylioppilastutkinnon Kesämäen lukiossa Lappeenrannassa 1979 ja valmistui Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta maisteriksi 1987, lisensiaatiksi 1989 ja maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1991.
Englannin Valioliigan kausi 2013–2014
Englannin Valioliigan kausi 2013–2014 oli Valioliigan 22. kausi.
Kausi alkoi 17. elokuuta 2013 ja päättyi 11. toukokuuta 2014. Kausi on ensimmäinen Valioliigan historiassa, jolloin käytetään uutta maaliviivateknologiaa, Hawk-Eyetä. Edellisen kauden mestarijoukkue Manchester United lähti kauteen uudella valmentajalla, Alex Fergusonin jäätyä eläkkeelle valmennettuaan manchesterilaisjoukkuetta 27 vuotta. Fulham lähtee kauteen uudella omistajalla Shadid Khanin ostettua joukkueen koko osakekannan.
Sunderlandin valmentaja Paolo Di Canio sai ensimmäisenä päävalmentajana potkut kauden aikana. Potkujen syynä oli Di Canion liian aggressiivinen valmennustapa, jonka syyksi pelaajat nousivat häntä vastaan kapinaan. 1. joulukuuta Fulhamin päävalmentaja Martin Jol erotettiin tehtävästään ja hänen tilalleen nimitettiin René Meulensteen. 14. joulukuuta West Bromwich Albion erotti päävalmentajansa Steve Clarken tehtävistään ja nimitti hänen tilalleen espanjalaisen Pepe Melin. Tottenham erotti portugalilaisen päävalmentajansa André Villas-Boasin 16. joulukuuta ja Villas-Boasin tilalle nimitettiin Tottenhamin sen aikainen 2. valmentaja Tim Sherwood.
Ainoastaan vuoden 2013 joulukuussa valioliigassa erotettiin neljän eri joukkueen päävalmentaja. Neljäs erotettu päävalmentaja oli Cardiff Cityn Malky Mackay. Tammikuussa kauden puolessa välissä liiganousijan päävalmentajaksi nimettiin norjalainen entinen jalkapalloilija Ole Gunnar Solskjär. 40-vuotias Solskjär solmi sopimuksen ja korvasi näin Mackayn. 4. helmikuuta 2014 uutisoitiin, että Swansea on erottanut joukkueen päävalmentajan Michael Laudrupin ja siirtänyt päävalmentajan tehtävät joukkueen kapteenille Garry Monkille ainakin joukkueen seuraavaan peliin asti.
Joukkueet ja stadionit
Edellisen kauden 2012–2013 päätteeksi Valioliigasta putosivat Queens Park Rangers, Wigan Athletic ja Reading FC. Mestaruussarjasta Valioliigaan nousivat Cardiff City, Hull City ja Crystal Palace.
Hattutemput
4 pelaaja teki 4 maalia
Jari Mikkonen
Jari Mikael Mikkonen (s. 26. kesäkuuta 1967 Kouvola ) on suomalainen kenraalimajuri. Hän on toiminut vuoden 2021 alusta Puolustusvoimien logistiikkapäällikkönä.
Vuosina 2017–2020 Mikkonen toimi Ilmavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä. Aiemmin Mikkonen on toiminut muun muassa Karjalan lennoston komentajana.
Ura
Mikkonen työskenteli syksyyn 2015 saakka Ilmavoimien esikunnassa suunnittelupäällikkönä. Hänet valittiin keväällä 2015 Karjalan lennoston komentajaksi 1. syyskuuta 2015 alkaen, jossa hän toimi aiemmin 1.3.2003–31.1.2007 Hävittäjälentolaivue 31:n komentajana.
Mikkonen oli vuonna 1990 Ilmasotakoulun 74. kadettikurssin priimus ja kadettivääpeli. Yleisesikuntaupseerin tutkinnon hän suoritti vuonna 2000. Mikkonen koulutettiin Hornet-lentäjäksi samaan aikaan entisen puolustusvoimain komentaja Jarmo Lindbergin kanssa.
Mikkonen on toiminut Suomen sotatieteellisen seuran hallituksessa 2011–2014. Hän on perheellinen.
Kansainvälinen toiminta
Mikkonen johti lentolaivueen komentajana toimiessaan muun muassa suomalaisten harjoitusosastoa Frisian Flag 2005 -harjoituksessa Hollannissa. Ilmavoimien suunnittelupäällikkönä hän on vastannut harjoitusten järjestämisestä tai niihin osallistumisesta. Esimerkkinä toukokuussa 2015 Arctic Challenge Exercise -harjoitukseen osallistuminen ja kesäkuussa 2015 Hornetien ilmasta maahan -aseistuksen koeammunta Rovajärvellä.
Eira (täsmennyssivu)
Eira voi viitata muun muassa seuraaviin:
Ransford Osei
Ransford Osei (s. 5. joulukuuta 1990 Kumasi) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Pelipaikaltaan molempijalkainen Osei on hyökkääjä. Hän on pelannut myös Ghanan jalkapallomaajoukkueessa.
Osei aloitti uransa Ghanan valioliigan Kessbenissä, jota hän edusti vuodet 2005–2008, jossa hän pelasi 30 ottelua tehden kolme maalia. Vuodet 2008–2011 Osei edusti Israelin Ligat ha'Alin Maccabi Haifaa, josta hän kävi lainalla kotimaassaan Berekum Chelseassa, alankomaalaisessa Twentessä ja Granada CF:n kakkosjoukkueessa. Maccabin kanssa Osei voitti kerran Ligat ha'Alin. Tammikuussa 2012 Osei siirtyi eteläafrikkalaiseen Bloemfontein Celticiin, jossa hän pelasi vain puolisen vuotta, ennen kuin elokuussa 2012 palasi takaisin kotimaahansa ja Asante Kotokon riveihin. Joulukuussa 2013 Osei purki sopimuksensa seuran kanssa, voitettuaan kerran liigamestaruuden ja kerran supercupin. Tammikuussa 2015 hän siirtyi eteläafrikkalaiseen Polokwane Cityyn, jossa hän pelasi vain saman vuoden heinäkuuhun. Helmikuussa 2016 Osei siirtyi testijakson jälkeen Suomen Veikkausliigan Rovaniemen Palloseuraan kaksivuotisella sopimuksella.
Osei on edustanut Ghanaa nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2007 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa Osei oli kilpailuiden toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 2009 Osei voitti alle 20-vuotiaiden kanssa ikäluokan MM- ja Afrikan-mestaruuskilpailut, joista jälkimmäisissä hän oli myös paras maalintekijä. Ghanan jalkapallomaajoukkueessa Osei debytoi tammikuussa 2010 ystävyysottelussa Malawia vastaan.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Maajoukkuetasolla
Henkilökohtainen
Sam Perkins
Samuel Bruce "Sam" Perkins (s. 14. kesäkuuta 1961 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi laitahyökkääjänä ja sentterinä NBA:ssa 17 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.
Perkins edusti NBA:ssa Dallas Mavericksia kuusi kautta, Los Angeles Lakersia 2,5 kautta, Seattle SuperSonicsia 5,5 kautta ja Indiana Pacersia kolme kautta. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Hän pelasi NBA:n loppuotteluissa kolmena vuonna, Lakersissa 1991, SuperSonicsissa 1996 ja Pacersissa 2000, mutta ei voittanut mestaruutta kertaakaan.
Perkins pelasi urallaan 1286 runkosarjaottelua ja 15 kautena 167 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 11,9 pistettä, otti 6,0 levypalloa ja antoi 1,5 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 11,1 pistettä, 5,6 levypalloa ja 1,5 syöttöä. Hänen osumatarkkuutensa kolmen pisteen heitoissa oli runkosarjassa 36,2 prosenttia ja pudotuspeleissä 36,3 prosenttia, jälkimmäisissä parhaina kausina yli 45 prosenttia. Kaudella 1991–1992 hän teki Lakersissa parhaan kausikohtaisen pistekeskiarvonsa, 16,5 pistettä ottelua kohden. Samana kautena hän ylsi toistamiseen 8,8 levypallon ottelukohtaiseen keskiarvoon. Huhtikuussa 1990 hän teki Golden State Warriorsia vastaan 45 pistettä.
Perkins voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 1983 ja Los Angelesin olympialaisissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa ja teki loppuottelussa Espanjaa vastaan 12 pistettä sekä otti seitsemän levypalloa. Hän teki 14 pistettä alkulohko-ottelussa Uruguayta vastaan sekä otti 11 levypalloa alkulohko-ottelussa Espanjaa ja välieräottelussa Kanadaa vastaan.
Yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut 2010
Vuoden 2010 yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailut käytiin 28. heinäkuuta – 1. elokuuta Nairobissa, Keniassa.
Sherif Ismail
Sherif Ismail (6. heinäkuuta 1955 – 4. helmikuuta 2023 ) oli egyptiläinen poliitikko, joka oli Egyptin pääministeri vuodesta 2015 vuoteen 2018.
Ismail on koulutukseltaan koneinsinööri. Ennen pääministeriksi valintaansa hän toimi maan öljyvaroista vastaavana ministerinä.
Ismail, joka oli presidentti Abdel Fattah al-Sisin läheinen liittolainen, erosi heinäkuussa 2018 perinteen mukaisesti, kun al-Sisi aloitti uuden presidenttikauden. Al-Sisi käytti kuitenkin tilaisuutta hyväkseen ja vaihtoi joukon ministereitä nostaen pääministeriksi Mustafa Madbulin.
Ljungbyn kunta
thumb|262px|Ljungbyn kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Ljungbyn kunta on Kronobergin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Ljungby.
Kunnan maapinta-ala on 1 747,88 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 28 433 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 128,71 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 7,3 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Metallican entinen basisti Cliff Burton kuoli bussionnettomuudessa Ljungbyn kunnan Dörarpissa 27. syyskuuta 1986 yhtyeen ollessa Euroopan-kiertueella.
Kuntajaon kehitys
Ljungbyn pitäjään perustettiin Ljungbyn epäitsenäinen kauppala (ruots. municipalköping) vuonna 1829. Vuonna 1900 epäitsenäisestä kauppalasta tehtiin taajaväkinen yhdyskunta Ljungbyn maalaiskunnan sisälle. Taajaväkinen yhdyskunta sai verotusoikeuden ja oman tuomioistuimen. Vuonna 1936 koko maalaiskunta muutettiin Ljungbyn kaupungiksi.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa alueelle muodostettiin seuraavat "suurkunnat":
Ljungbyn kaupunkiin uudistus ei vaikuttanut. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa muodostettiin nykyinen Ljungbyn kunta yhdistämällä kaupunkiin edellä mainitut kunnat. Forshedasta kuntaan liitettiin kuitenkin vain Tannåker ja Unnarydistä Bolmsön saari.
Vanhoja vaakunoita
Seuraavassa on esitetty Ljungbyn alueella aiemmin sijainneiden kuntien vaakunoita. Kaikilla kunnilla ei ole omaa vaakunaa ollutkaan.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 191 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 5,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 251 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 061 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 105 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 8 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 71,2 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 7 869 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Åby on sittemmin kasvanut yhteen Laganin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Ljungbyn kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Ljungbyn kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Putoamisliike
Putoamisliike on kappaleen liikettä painovoimakentän vallitessa kohti painovoimakeskusta. Putoamisliike voi olla joko vapaata putoamista tai esimerkiksi ilmanvastuksen jarruttamaa putoamista.
Maapallon pinnalla putoamiskiihtyvyys on noin g = 9,81 m/s2. Tämä tarkoittaa sitä, että lähellä maanpintaa vapaassa pudotuksessa kappaleen putoamisnopeus lisääntyy yhden sekunnin aikana määrän 9,81 m/s. Maanpinnan läheisyydessä vapaa putoamisliike on tasaisesti kiihtyvää liikettä. Tarpeeksi korkealta pudottaessa saavutetaan kuitenkin ilmanvastuksen takia rajanopeus.
Vapaa putoaminen
Vapaassa putoamisessa ilmanvastusta ei ole ja alkunopeus on nolla. Lisäksi oletetaan, että putoamiskiihtyvyys pysyy vakiona, vaikka todellisuudessa sen arvo riippuu etäisyydestä painovoimakeskuksesta.
Putoaminen, jos alkunopeus on tiedossa
Putoaminen, jos alkunopeus on tiedossa, ilmanvastus nolla.
Jan Polák
Jan Polák (s. 14. maaliskuuta 1981 Brno) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Belgiassa ja Saksassa. Polák on edustanut Tšekin maajoukkuetta 57 maaottelussa, joissa hän on tehnyt seitsemän maalia, ja pelannut kahdessa arvoturnauksessa.
Ura
Vanhasta seurastaan FC Tatran Bohunicesta Polák siirtyi Boby Brnoon vuonna 1991. Hän debytoi maan pääsarjassa Gambrinus ligassa maaliskuussa 1998 17-vuotiaana FC Petra Drnovicea vastaan. 124 pääsarjaottelun ja viiden maalin jälkeen Polák siirtyi kesällä 2002 Slovan Libereciin nelivuotisella sopimuksella. Hän pelasi 65 pääsarjaottelua ollen seurassa ja oli joukkueensa avainpelaajia, kunnes hän siirtyi vuonna 2005 noin 1,5 miljoonan euron siirtosummalla Saksan Bundesliigassa pelaavaan 1. FC Nürnbergiin.
Hän debytoi Bundesliigassa sarjan avauskierroksella 6. elokuuta 2005 Hamburger SV:ta vastaan. Polák teki ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa ja Nürnbergissä toukokuussa 2006 5-2 voitosta Borussia Mönchengladbachista. Hän voitti kauden 2006–2007 päätteeksi Saksan cupin, jonka finaalissa hän pääsi kentälle 35. minuutilla. Polák pelasi seurassa 62 ottelua Bundesliigassa ja niissä teki neljä maalia.
Elokuussa 2007 Polák siirtyi belgialaiseen Anderlechtiin noin 3,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hänestä tuli samalla Anderlechtin historian toiseksi kallein pelaajahankinta, kuten myös koko Belgian. Polák pelasi seurassa box-to-box-tyyppinen keskikenttäpelaajana ja oli ratkaisevassa roolissa seuran menestyksessä liigassa ja UEFA Cupissa. Hän voitti seurassa Belgian cupin vuonna 2008 ja vuonna 2010 Jupiler Pro Leaguen ja supercupin. Polák pelasi Anderlechtissä myöhemmin oikeana puolustajana, mutta hän siirtyi tammikuussa 2011 takaisin Saksan Bundesliigaan, tällä kertaa VfL Wolfsburgiin. Hän pelasi seurassa vakuuttavan loppukauden ja teki maalin huhtikuussa 2011 FC St. Paulia vastaan.
Maajoukkueura
Polák on pelannut Tšekin nuorisomaajoukkueissa viidellä eri tasolla. Vuonna 2002 hän oli osana alle 21-vuotiaiden EM-mestaruutta voittanutta joukkuetta. Hän debytoi A-maajoukkueessa 18-vuotiaana. Hänellä oli maajoukkueesta viiden vuoden tauko ennen palaamista 9. helmikuuta 2005, jolloin hän teki myös maalin Sloveniaa vastaan. Polák on ollut Tšekin joukkueessa vuoden 2006 MM-kilpailuissa ja vuoden 2008 EM-kilpailuissa.
Saavutukset
1. FC Nürnberg
R.S.C. Anderlecht
Aasiankirjotikka
Lähteet
thumb|left|250px
Buck Brannaman
pienoiskuva|Buck Brannaman vuonna 2011. Dan M. "Buck" Brannaman on yhdysvaltalainen hevosten kouluttaja ja johtavia luonnollisen hevostaidon soveltajia. Menetelmässä pyritään työskentelemään hevosen kanssa lähtökohtana hevosen luontainen olemus ja sen ajattelu- ja kommunikointitapa. Siten hevosta koulutetaan hyväksymään ihminen ja suhtautumaan ihmiseen luottavaisesti ja toimimaan tämän pyyntöjen mukaan. Brannaman on lausunut tavoitteekseen saada eläin tuntemaan olonsa turvalliseksi ja varmaksi ihmisen läheisyydessä, niin että hevonen ja ratsastava ovat yhtä.
Brannanista on valmistunut Cindy Meehlin ohjaama elokuva Buck, joka oli menestys Sundancen elokuvajuhlilla 2011.
Berenike IV
Berenike IV oli Egyptin kuningatar vuosina 58–55 eaa. Hän kuului Ptolemaiosten hallitsijasukuun. Berenike IV:n isä oli Ptolemaios XII Auletes ja äiti Kleopatra V Tryfaina. Hänen pikkusiskonsa tai siskopuolensa oli kuuluisa Kleopatra VII, josta tuli myöhemmin myös Egyptin kuningatar. Berenikellä oli myös muita siskoja ja veljiä, joilla saattoi kuitenkin olla eri äiti.
Bereniken isä Auletes joutui vuonna 58 eaa. maanpakoon Roomaan, minä aikana Berenike IV otti vallan itselleen. Palattuaan Roomasta kolmen vuoden kuluttua Auletes teloitutti Bereniken ja palasi itse valtaan.
Penelope ”Penny” Widmore
Penelope ”Penny” Widmore on kuvitteellinen hahmo televisiosarjassa Lost. Häntä näyttelee Sonya Walger.
Taustaa
Penny Widmore on Charles Widmoren tytär, Faradayn puolisisar ja Desmondin vaimo. Penny tapaa Desmondin ensimmäisen kerran vuonna 1994 Skotlannissa samana päivänä kun Desmond erotetaan luostarin veljeskunnasta. Penny saapuu noutamaan viinilähetyksen veljeskunnalta ja pyytää Desmondin mukaan Carlisleen viemään viinin. Penny ja Desmond seurustelevat kahden vuoden ajan, minkä aikana Penny jopa muuttaa Desmondin asuntoon. Desmond pyytää Charlesilta tämän tyttären kättä, mutta Charles kieltäytyy. Penny sanoo olevansa tyytyväinen siihen, ettei että Desmond suostunut töihin Widmoren yrityksessä tietämättä Desmondin aviopyynnöstä, sanoen aikovansa juhlia asiaa.
Desmond yrittää Charlesin aikeista huolimatta yhä kosia Pennyä, mutta hän yllättäen muuttaa mielensä jalankulkijan otettua valokuvan hänestä ja Pennystä. Desmond alkaa tuntea arvottomuutta ja kyvyttömyytä huolehtia Pennystä ja sanoo tämän ansaitsevan parempaa. Eron jälkeen Penny sanoo Desmondia pelkuriksi.
Myöhemmin Desmond soittaa Pennylle sanoen olevansa pulassa ja tarvitsevan apua. Penny sanoo Desmondille päässeensä eroon tästä, ja ettei hän halua puhua tämän kanssa. Penny sulkee puhelimensa ja vaihtaa numeronsa. Desmond onnistuu kuitenkin saamaan Pennyn osoitteen Charlesilta ja rukoilee saadakseen puhua Pennyn kanssa. Desmond sanoo vain pyytävänsä Pennyn puhelinnumeroa ja soittavansa Pennylle jouluaattona kahdeksan vuoden kuluttua. Lopulta Penny suostuu antamaan numeronsa ja häätää Desmondin asunnostaan.
Erosta huolimatta Penny yhä rakastaa Desmondia, eikä luovuta heidän suhteen. Hän kirjoittaa rakkauskirjeen Desmondille ja asettaa sen kirjan väliin, kun Desmond lähetetään sotavankilaan. Desmond näkee kirjeen vasta pitkän ajan kuluttua. Desmond kirjoittaa useita kirjeitä Pennylle vankilassa ollessaan, mutta Charles nappaa kaikki kirjeet eikä anna niitä Pennylle. Desmondin vapauduttua Penny etsii Desmondin ja kysyy miksei Desmond kirjoittanut hänelle. Penny myöntää Desmondille Charlesin puhuneen totta kihlauksestaan toisen kanssa, sanoen etteivät he ole vielä päättäneet hääpäiväänsä. Desmond sanoo palaavansa Pennyn luo vuoden kuluttua voitettuaan ensin Charlesin järjestämän venekilpailun.
Pian Desmondin haaksirikkouduttua saarelle, Penny alkaa etsiä häntä. Penny onnistuu oppimaan jotakin saaresta. Kolme vuotta katoamisen jälkeen ja Desmondin räjäytettyä Joutsen-aseman, kaksi portugalilaista miestä rekisteröivät asemallaan sähkömagneettisen purkauksen ja soittavat Pennylle löytäneensä saaren.
Naomin saavuttua saarelle, hänellä on mukanaan valokuva Pennystä ja Desmondista. Naomi väittää Pennyn palkanneen hänet etsimään Desmondin, mikä myöhemmin paljastuu valheeksi. Charlien sammutettua Peili-aseman häirintälaitteet, hän saa tietämättään yhteyden Pennyyn ja sanoo tälle Desmondin olevan kunnossa.
Jouluaattona 2004 Desmond soittaa Pennylle Kahana-laivalta. Penny tunnustaa rakkautensa Desmondiin ja sanoo tulevansa pelastamaan tämän. Viikko puhelun jälkeen Pennyn etsintäalus löytää pelastuslautan jossa Desmond, Frank ja Oceanicin kuutoset ovat. Penny auttaa selviytyneet Sumballe Desmondin ja Frankin jäädessä Pennyn alukselle.
Pelastuksen jälkeen
Lokakuussa 2005 Ben kohtaa Charlesin ja sanoi tälle tappavansa Pennyn kostoksi oman tyttärensä kuolemasta. Vähän aikaa pelastuksen jälkeen Penny ja Desmond menevät naimisiin. Purjehtiessaan Filippiineillä Penny synnyttää Desmondille pojan, joka saa nimekseen Charlie. Kolme vuotta myöhemmin Desmond herää aluksellaan nähtyään muiston menneestä. Hän matkustaa Lontooseen etsimään Eloisea. Charlesin annettua Desmondille osoitteen, Desmond palaa alukselleen ja lupaa Pennylle olla palaamatta saarelle.
Long Beachissa Ben saapuu Pennyn luo ja ampuu Desmondia. Ben ei pysty ampumaan Pennyä nähtyään tämän pojan. Desmond viedään sairaalaan, ja Eloise keskustelee Pennyn kanssa pahoitellen kaikkea tapahtunutta. Pian sairaanhoitaja kertoo Pennylle leikkauksen onnistuneen ja Desmondin olevan kunnossa. Penny menee Desmondin luo, ja Desmond lupaa ettei jätä Pennyä enää koskaan.
Vaihtoehtoinen aikajana
Lost
Nyrkit taskussa
Nyrkit taskussa on italialainen elokuva vuodelta 1965. Sitä pidetään yhtenä italialaisen neorealismin klassikoista. Se kertoo miehestä, jonka häiriintyneen perheen ainoa täysipäinen jäsen on menossa naimisiin. Elokuvassa on mustaa huumoria, ja se pilkkaa pikkuporvarillisia perhearvoja.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Nyrkit taskussa vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Chivas
Chivas tarkoittaa seuraavia asioita:
Todd Warriner
Todd Eaton Warriner (s. 3. tammikuuta 1974 Blenheim, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija ja olympiamitalisti. Suhteellisen fyysinen Warriner pelasi urallaan yhteensä 453 NHL:n runkosarjaottelua tehoin 65+89=154. Jäähyminuutteja kertyi 249.
Salmenkallio (täsmennyssivu)
Salmenkallio tarkoittaa seuraavia:
Todd Warriner
Ura
Warriner oli aikoinaan lupaava jääkiekkoilija. Hän teki kaudella 1991–1992 OHL-joukkue Windsor Spitfiresissä 50 ottelussa tehot 41+42=83. Warriner valittiin kauden päätteeksi OHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja CHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Hänet palkittiin myös CHL Top Prospects Awardilla ollessaan suosikki CHL:stä NHL:n varaustilaisuuteen 1992. Quebec Nordiques varasi Warrinerin koko varaustilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hän jatkoi OHL:ssä kuitenkin vielä kevääseen 1994 asti. Warriner kaupattiin siellä Windsor Spitfiresistä Kitchener Rangersiin kaudella 1992–1993. Kaudella 1993–1994 hän pelasi suurimman osan kaudestaan Kanadan maajoukkueessa, mutta keväällä 1994 Warriner edusti Rangersia OHL:n pudotuspeleissä sekä Cornwall Acesia AHL:n pudotuspeleissä.
Kesällä 1994 Warriner kaupattiin suuressa kaupassa Mats Sundinin, Garth Butcherin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Wendel Clarkiin, Sylvain Lefebvreen, Landon Wilsoniin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Kaudella 1994–1995 Warriner pelasi viisi NHL-ottelua ilman tehopisteitä, mutta varsinaisella tulokaskaudella 1995–1996 hän teki 57 ottelussa tehot 7+8=15. Warriner pelasi kuitenkin vielä osan kaudestaan farmijoukkue St. John's Maple Leafsissa. Kaudella 1996–1997 hän murtautui NHL:ään ja pelasi koko kauden ylhäällä. Warriner teki myös henkilökohtaisen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+21=33. 13. helmikuuta 1999 Warriner teki tuolloin valmistuneessa Maple Leafsin kotiareena Air Canada Centressä hallin historian ensimmäisen maalin.
Marraskuussa 1999 Warriner kaupattiin Tampa Bay Lightningiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon. Kesällä 2001 matka jatkui sieltä Phoenix Coyotesiin, josta Lightning sai vaihdossa Juha Ylösen. Warriner kuitenkin kaupattiin joulukuussa 2001 Trevor Letowskin, Tyler Bouckin ja kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa Vancouver Canucksiin vaihdossa Drake Berehowskyyn ja Denis Pedersoniin. Warriner kuitenkin pelasi kauden aikana vain 32 NHL-ottelua ja haki pelituntumaa farmistakin sekä Coyotesin että Canucksin organisaatiossa. Helmikuussa 2003 hänet kaupattiin Philadelphia Flyersiin, mutta Flyers asetti Warrinerin siirtolistalle, josta Nashville Predators nappasi hänet maaliskuussa 2003. Warriner ei ole pelannut NHL:ssä kevään 2003 jälkeen.
Warriner odotti kauden 2002–2003 jälkeen sopimustarjouksia NHL:stä, mutta hän ei saanut sieltä sopimusta. Hän harjoitteli itsekseen alkukaudella 2003–2004 ja lokakuussa 2003 Warriner siirtyi Eurooppaan ja SM-liigajoukkue Jokereihin. Hän oli kauden aikana kuitenkin paljon loukkaantuneena ja pelasi vain 13 runkosarjaottelua tehoin 5+1=6, mutta myös kahdeksan playoff-ottelua tehoin 0+2=2. Warriner loukkaantui ensin syyskaudella, mutta palasi kokoonpanoon tammikuussa 2004. Hän loukkaantui pian uudelleen toisessa paluuottelussaan. Warriner oli kuitenkin pelikunnossa taas pudotuspeleissä.
Kaudeksi 2004–2005 Warriner siirtyi Sveitsin Nationalliga B:n HC Forward-Morgesin riveihin. Hän oli tehoilla 23+33=56 joukkueensa toiseksi paras pistemies Martin Gélinasin jälkeen sekä koko Nationalliga B:n pistepörssin kymmenes yhdessä HC La Chaux-de-Fondsin Michael Neiningerin kanssa. Warriner voitti 136 jäähyminuutillaan runkosarjan jäähypörssin. Vuodet 2005–2007 hän pelasi Saksassa, DEL-joukkue Hannover Scorpionsissa ja vuodet 2007–2009 samaa liigaa Kölner Haiessa. Warriner voitti kaudella 2008–2009 DEL:n runkosarjan jäähypörssin 185 minuutillaan. Warriner jätti Kölnin kevään 2009 jälkeen ja lopetti uransa.
Maajoukkue
Warriner oli voittamassa olympiahopeaa Lillehammerista vuonna 1994.
Saksan 9. jalkaväkidivisioona
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa divisioona suojasi Saksan länsirajaa Saarin alueella. Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti Luxemburgin ja Belgian rajan 10. toukokuuta 1940 jatkaen etenemistä Ranskaan.
584. divisioonasta ja 9. divisioonan jäänteistä muodostettiin 9. lokakuuta 1944 9. krenatööridivisioona. Se oli joulukuusta 1944 tammikuuhun 1945 länsirintamalla. Divisioona osallistui maaliskuussa Trierin alueen taisteluihin. Se antautui Yhdysvaltain joukoille toukokuussa.
Kleopatra Selene
Kleopatra Selene (s. 40 eaa. – ?) oli Egyptin kuningatar Kleopatra VII:n ja roomalaisen triumviri Marcus Antoniuksen tytär sekä Mauretanian kuningatar. Hänen kaksosveljensä oli Aleksanteri Helios ja pikkuveljensä Ptolemaios Filadelfos. Lisänimi 'Selene' tarkoittaa Kuuta. Kun Kleopatra ja Antonius kuolivat 30 eaa., kymmenvuotias Selene vietiin Roomaan veljensä kanssa Rooman hallitsijan Octavianuksen siskon, Antoniuksen entisen vaimon Octavian hoiviin. Selene meni naimisiin Mauretanian kuninkaan Juba II:n kanssa ja sai ainakin yhden lapsen, nimeltään Ptolemaios Philadelphus. Selene hallitsi Mauretaniaa ilmeisesti tasavertaisena miehensä rinnalla.
My Prerogative
My Prerogative on Bobby Brownin vuonna 1988 levyttämä kappale, joka nousi tammikuussa 1989 Billboard Hot 100 -listan ykkössijalle.
Britney Spearsin versio
Cover-versio kappaleesta oli Britney Spearsin ensimmäinen single albumilta Greatest Hits: My Prerogative. Single nousi ykköseksi mm. Suomessa, Italiassa, Norjassa ja Irlannissa.
Kemijoki (yritys)
Kemijoki Oy on vuonna 1954 perustettu suomalainen energiayhtiö, jonka päätoimiala on energian tuottaminen vesivoiman avulla. Yhtiö toimii vesivoimatuotannon asiantuntija- ja tilaajaorganisaationa, joka ostaa merkittävän osan toiminnoistaan palvelutoimittajilta.
Kemijoki Oy on Suomen merkittävin vesi- ja säätövoiman tuottaja ja se omistaa 20 vesivoimalaitosta.
Yhtiön kotipaikka on Rovaniemellä ja sen pääomistaja on Suomen valtio, joka omistaa osakkeista yli puolet.
Taustaa
Lapin sodan jälkeen Kemijoessa olleet suuret sillat oli rakennettava uudelleen. Jokijärjestelmän valjastamista vesivoiman käyttölähteeksi alettiin harkita, sillä Pariisin rauhansopimuksessa vuonna 1947 Suomi menetti muun muassa Enson voimalaitokset, jotka jäivät Karjalan alueelle. Pohjolan Voima Oy teki Isohaaraan lähelle joen suuta voimalaitospadon, joka alkoi toimia vuonna 1949. Tämän jälkeen valtioneuvosto halusi hyödyntää lisää Kemijoen vesivoimaa. Valtioneuvosto teki vuonna 1952 periaatepäätöksen yhtiön perustamisesta ja seuraavana vuonna alettiin rakentaa Petäjäskosken voimalaitosta.
1952–1999
Kemijoki Oy:n perustava kokous pidettiin 15. lokakuuta 1954. Osakkaiksi tulivat valtion lisäksi valtio-omisteiset Imatran Voima Oy ja Veitsiluoto Oy.
Petäjäskosken voimalaa seurasivat Pirttikoski (1959) ja Valajaskoski (1960) ja Kemijärven Seitakorvan voimalaitos (1963). Kemijoen pääuomaan rakennettiin myös Ossauskosken, Vanttauskosken ja Taivalkosken voimalaitos (1976). Vesivoimaa haettiin myös pohjoisemmasta Lapista Kemijoen alkulähteiltä Kitisen ja Luiron latvavesistä. Siellä ei ollut luonnostaan suuria järvialtaita, joten kumpaankin jokeen päätettiin rakentaa vesivoiman varastoksi tekojärvi. Vuonna 1967 Luiron vesiä alettiin säännöstellä Lokan tekoaltaaseen, Kitisen vesien sääntely Porttipahdan tekoaltaaseen aloitettiin vuonna 1970. Kemijokeen rakennettujen voimalaitosten sähkösuunnittelusta ja sähköntuotannosta vastasi 1957–1985 Kemijoki Oy:n käyttöpäällikkönä ja sähköosaston osastonjohtajana toiminut teollisuusneuvos Karl Lehtinen.
Kemijoki Oy alkoi tehdä yhteistyötä norjalaisten ja ruotsalaisten sähköyhtiöiden kanssa 1980-luvun lopulla, kun Suomesta vedettiin uusi runkojohtoyhteys Varanginvuonolle ja Ruotsiin avattiin tasavirtayhteys Fenno-Skan Rauman ja Forsmarkin välille. Ruotsalaista sähköä oli jo aiemminkin tuotu Suomeen, mutta uusien yhteyksien myötä sähkön tuonti tehostui ja Kemijoki Oy alkoi viedä omaa sähköään. Venäjän suunnan sähkötoimituksista oli sovittu jo aiemmin.
Vuonna 1988 Suomen suurimmat vesivoiman tuottajat Kemijoki Oy, Pohjolan Voima Oy, Oulujoki Oy sekä Imatran Voima Oy perustivat yhteiseksi huoltoyhtiökseen Vesivoimalaitosten Konehuolto Oy:n (VEKO). Kemijoki Oy käynnisti viisivuotisen tutkimusohjelman, jossa kartoitettiin pohjoisen tunturialueiden tuulioloja ja rakennettiin koetuulivoimaloita muun muassa Pelkosenniemen Pyhätunturille. Vuonna 1996 Kemijoki Oy ja Enontekiön kunta perustivat Tunturi-Lapin Tuulivoima Oy:n, joka rakennutti Enontekiön Lammasoaivin laelle tuulipuiston. Seuraavat tuulivoimahankkeet syntyivät Muonion Olostunturille, jossa otettiin vuonna 1998 käyttöön ensimmäiset kaksi tuulivoimalaa.
Kemijoki Oy oli omistajana ATRI Oy:ssä, joka keskittyi tonttikauppaan ja loma-asuntorakentamiseen pääosin Kittilän Sirkkassa eli Levitunturilla.
2000–2019
Vuonna 2002 Korkein hallinto-oikeus hylkäsi Kemijoki Oy:n Vuotokseen suunnitteleman suuren tekoaltaan rakennusluvan. Sen jälkeen pinta-alaltaan pienempää tekojärvihanketta suunniteltiin ensin Kemijoen monitoimialtaan ja 2010-luvulla Kemihaaran tulvasuojelualtaan nimellä.
Vuonna 2011 Kemijoki Oy selvitti Lapin liiton pyynnöstä, millaisilla tekoaltailla voitaisiin ehkäistä Kemijoen tulvia ja tuottaa sähköenergiaa. Yhtiö päätyi neljään erilaiseen vaihtoehtoon, joista kaksi on täysin uutta. Lapin liitto käytti selvitystä päättäessään tulvatorjuntaselvitysten jatkosta. Suomen luonnonsuojeluliitto piti hanketta lainvastaisena ja katsoi Natura-alueen purkamisen vaativan painavampia perusteluja.
Vuonna 2012 yhtiön vesivoimalaitoksista saatiin 5 037 gigawattituntia sähköenergiaa, mikä vastasi noin kolmannesta kotimaisella vesivoimalla tuotetusta sähköstä. Yhtiön liikevaihto oli 41 miljoonaa euroa ja sen tulos oli 11 miljoonaa euroa tappiollinen.
Vuonna 2013 Kemijoki Oy oli Suomen merkittävin vesivoiman tuottaja. Sen voimalaitosten kokonaisteho oli yli 1 100 MW. Vaikka Pohjolan Voima oli Kemijokea huomattavasti suurempi yhtiö, se tuotti sähköstään vesivoimalla vain noin viidesosan Kemijoki Oy:n tuotannosta. Elokuussa Lapin ELY-keskus kertoi perustavansa Kemijoki Oy:n omistamalle alueelle Kemihaaran soiden luonnonsuojelualueen. Yrityksen omistukseen jäävä alue oli suuruudeltaan 7 737 hehtaaria ja sille annettiin käyttörajoituksia, jotka koskivat soiden vesitalouden muuttamista, metsänhakkuuta ja rakentamista. Samoin elokuussa yrityksen uutena toimitusjohtajana aloitti Tuomas Timonen, kun hänen edeltäjänsä Aimo Takala eläkeikä lähestyi. Takala jatkoi Kemijoki-yhtiössä Timosen tukena vuoden 2014 loppuun asti. Timonen muutti yhtiön strategiaa vesivoiman tuottajasta vesivoimatuotannon tilaaja- ja asiantuntijaorganisaatioksi. Muutoksella tavoiteltiin 4–6 miljoonan euron vuosittaista säästöä. Uusi toimintamalli aiottiin toteuttaa seuraavien kahden vuoden kuluessa pääasiassa ulkoistuksina. Palveluntoimittajien palkkalistoille arvioitiin siirtyvän noin 120 henkeä, jolloin Kemijoki Oy:lle jäisi aiemman parinsadan sijasta 20–30 työntekijää. Joulukuussa 2013 Kemijoki Oy kertoi ulkoistavansa osan töistään. Caverionin palvelukseen päätettiin siirtää noin 80 työntekijää, taloushallinnon seitsemän työntekijää siirtyivät Administer Oy:lle.
Uusi toimintatapa otettiin käyttöön maaliskuussa 2014, jolloin työntekijöitä siirtyi Caverionin ja Administerin lisäksi Kemijoki Oy:n tytäryhtiö Kemijoki Aquatic Technology (KAT) Oy:n palvelukseen. Kumppanineuvotteluja käytiin myös IT-infrastruktuurin liiketoimintasiirroista. Uudessa toimintamallissa Kymijoen voimalaitosten paikalliskäytöstä, kunnossapidosta ja käytönvalvonnasta vastasi Stora Enso Publication Papers Oy, Lieksanjoen voimalaitosten paikalliskäytöstä ja kunnossapidosta Maintpartner Oy ja velvoite-, ympäristö- ja patoturvallisuustöistä Infrakat Oy.
Sven Edvin Salje
pienoiskuva|200px|Sven Edvin Saljea esittävä veistos [[Jämshögissä.]] Sven Edvin Salje (1914–1998 ) oli ruotsalainen kirjailija. Hän uudisti ruotsalaista maaseutuaiheista kirjallisuutta erityisesti 1940-luvun realistisilla romaaneillaan.
Kemijoki (yritys)
2000–2019
Joulukuussa 2015 Suomen luonnonsuojeluliitto ja vasemmistoliitto kritisoivat Vuotoksen uusia allassuunnitelmia. Kemijoki-konsernin liikevaihto oli 38,7 miljoonaa euroa ja taseen loppusumma oli 474,2 miljoonaa euroa. Koko osakepääoma oli 41,3 miljoonaa euroa.
Helmikuussa 2018 valtioneuvosto päätti torjua Natura 2000-alueelle suunnitellun tekojärven. Toisin kuin Lapin liitto, valtioneuvosto totesi, että Kemijärven ja Rovaniemen taajamien tulvasuojelu voidaan toteutettaa tulvapenkereillä ja keinoilla, jotka eivät heikennä Kemihaaran soiden luontoarvoja.
Vuonna 2019 Kemijoen Taivalkosken voimalaitoksella otettiin käyttöön hydraulinen Kalasydän-kalatie. Yhtiö tuotti 4 498 gigawattituntia sähköenergiaa.
2020–
Kesäkuussa 2020 Kemijoki Oy kertoi peruskorjaavansa kaikki Kitisen varrella sijaitsevat voimalaitoksensa. Seitsemän laitoksen uudistusurakan arvioitiin kestävän 2030-luvulle asti. Sodankylän Vajukosken voimalaitoksen peruskorjaus on suunniteltu vuodelle 2025, Kurittukosken ja Matarakosken vuoro on 2020-vuosikymmenen loppupuolella. Uudistukset alkoivat Porttipahdalta, jonka teho nousi koneiston uusimisen myötä noin kolmanneksella, 35 megawatista 45 megawattiin.
Tammikuussa 2022 Kemijoki Oy jätti lupahakemuksen Taivalkoskeen tehtävästä ohitusuomasta, jota pitkin vaelluskalat, kuten lohi ja taimen, voisivat nousta padon yläpuolelle kutemaan. Reitin pituus olisi 700 metriä ja leveys noin kolme metriä. Uoman hinnan arvioitiin olevan kymmenen miljoonaa euroa. Jos luvasta ei valitettaisi, uoma voisi valmistua kahdessa vuodessa. Kalastus- ja ympäristöjärjestöt kritisoivat suunnitelmaa, joka ei perustunut luonnonmukaisten ympäristövirtaamien hyödyntämiseen. Kemijoki Oy kertoi käyttäneensä suunnitteluun saatavilla olevia tutkimuksia ja asiantuntijoita. Sodankylän Kurkiaskan voimalaitoksen peruskorjausta aloitettiin.
Omistajat
Kemijoki Oy on Mankala-yhtiö, jonka tehtävä on tuottaa osakkailleen sähköä omakustannushintaan. Yhtiöllä on kaksi osakesarjaa, A-sarjan vesivoimaosakkeet ja B-sarjan rahaosakkeet. A-sarjan osakkeenomistajilla on oikeus ja velvollisuus ostaa yhtiön voimalaitoksissa kulloinkin kehitettävästä sähkövoimasta osakkaan omistusosuutta vastaava määrä.
Joulukuussa 2020 Kemijoki Oy:n suurimmat osakkeenomistajat olivat :
Yhteistyökumppanit
Kemijoki Oy alkoi ulkoistaa töitään vuonna 2014, jolloin se siirsi Kemijoen ja Lieksanjoen vesistöalueen vesivoimalaitosten teknisen huollon, kunnossapidon ja tuotantojärjestelmien käynnissäpidon Caverionille. Vuonna 2020 sen muita kumppaneita olivat muun muassa Stora Enso Publication Papers Oy, Mitta Oy, Caruna, Administer Oy, Enfo Oyj ja Fortum Oyj.
Voimalaitokset
thumb|Kokkosnivan vesivoimala [[Kitinen|Kitisen varrella Pelkosenniemellä]]
Kemijoki Oy omistaa 20 vesivoimalaitosta, joista 16 sijaitsee Kemijoen vesistöalueella, kaksi Lieksanjoessa ja kaksi Kymijoessa. Yritys säännöstelee Lokan ja Porttipahdan tekojärviä sekä Kemijärveä ja Olkkajärveä.
Kemijoki Oy on Suomen merkittävin vesi- ja säätövoiman tuottaja.
Kemijoki Oy:n voimalaitokset vuonna 2020 (suluissa rakennusvuodet):
Jean-Pierre Louis de Fontanes
pienoiskuva|Louis de Fontanes Jean-Pierre Louis de Fontanes (6. maaliskuuta 1757 Niort, Deux-Sèvres — 17. maaliskuuta 1821 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, pääri, runoilija ja sanomalehtimies. Kuolemansa aikoihin de Fontanes oli muuan muassa Ranskan opetushallinnon päällikkö sekä senaatin ja Ranskan instituutin jäsen. Kirjallisuuskriitikko Charles Augustin Sainte-Beuve julkaisi hänen kootut teoksensa vuonna 1839.
Pieter de Hooch
Pieter de Hooch (20. joulukuuta 1629 Rotterdam – n. 1679–1699 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut perhe-elämää ja kotiympäristöä esittäviin laatukuviin erikoistunut taidemaalari. De Hoochin töitä on usein verrattu samaan aikaan Delftissä työskennelleeseen Johannes Vermeeriin.
De Hooch maalasi 1650-luvulla Delftissä intiimiä perhe-elämää ja sisätiloja kuvaavia laatukuvamaalauksia, jotka esittivät usein äitejä, lapsia ja palvelijoita arkisissa askareissa. De Hooch oli useita vuosia esimerkiksi Vermeeriä vanhempi ja tärkeä inspiraatio ja jäsen laatukuvamaalareiden ryhmässä, joka nimettiin myöhemmin Delftin koulukunnaksi. De Hooch tunnetaan erityisesti yksityisiä sisäpihoja kuvaavista maalauksista, jotka toivat hollantilaisen maisemamaalaukseen perinteeseen uudenlaiset kaupunkikuvat.
De Hooch muutti 1660-luvulla Amsterdamiin ja ryhtyi kuvaamaan vaurastuneen kaupungin koteja ja asukkaita. Hän jatkoi kuitenkin edelleen myös intiimin kotielämän kuvaamista. Amsterdamissa Hoochin maalaukset muuttuivat tummasävyisemmiksi ja viimeistellymmiksi.
Elämä ja ura
pienoiskuva|”Ilta pihalla Delftissä: nainen kehrää”, 1656, 69 × 54 cm, Kuninkaallinen kokoelma, Buckinghamin palatsi, Lontoo. Esimerkki de Hoochin vaaleasta paletista ja taitavasta tilojen kuvauksesta.|vasen|387x387px
Varhaiset vuodet ja opinnot
Pieter de Hoochin vanhemmat olivat muurari Hendrick Hendricksz ja kätilö Annetje Pieters. De Hoochin työväenluokkainen tausta erottaa hänet useimmista saman aikakauden hollantilaisista maalareista. Maalarien tausta oli usein keskiluokkainen, sillä mestarin oppilaaksi päästiin maksamalla. Pitkään pidettiin varmana, että De Hooch opiskeli maalausta Haarlemissa italialaistyyppiseen maisemamaalaukseen erikoistuneen Nicolaes Berchemin (1620–1683) ohjauksessa. On kuitenkin mahdollista, että de Hoochin opettaja oli laatukuvamaalari Ludolf de Jongh (1616–1679).
Delftin kausi
Vuonna 1652 de Hooch oli muuttanut Delftin kaupunkiin. Hän tarvitsi kuitenkin maalaamisen ohella myös muita tulonlähteitä. Hän maalasi, mutta oli samalla kangaskauppias Justus de la Grangen palveluksessa. Ajalta säilyneessä oikeudenkäyntipöytäkirjassa de Hooch mainitaan de la Grangen palvelijana, mutta työn tarkasta luonteesta ei ole varmuutta. Kyseessä saattoi olla myös sopimus, jonka mukaan de Hooch maalasi tauluja de la Grangelle.
De Hooch meni naimisiin ja perusti perheen vuonna 1654. Hänet tunnustettiin mestariksi, kun hän liittyi Delftin Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan vuonna 1655. 1650-luvulla Delftissä tapahtui odottamaton kehityskulku. Taloudellisesti taantuvassa, 25 000 asukkaan entisessä Alankomaiden tasavallan pääkaupungissa syntyi yksi kultakauden maalaustaiteen merkittävimmistä ilmiöistä, joka myöhemmin nimettiin Delftin koulukunnaksi. De Hooch erikoistui 1650-luvun lopussa sisätiloja ja arkista työväen elämää kuvaaviin laatukuviin. Samanaikaisesti Delftin kaupungissa työskentelivät myös Nicolaes Maes (1634–93), Carel Fabritius (1622–54) ja Johannes Vermeer (1632–75). De Hooch oli useita vuosia Delftin koulukunnan nykyisin tunnetuinta maalaria Vermeeriä vanhempi. On mahdollista, että Vermeeristä tuli laatukuvamaalari nimenomaan de Hoochin esimerkin vuoksi. Vermeerin varhaisissa laatukuvissa näkyvätkin vaikutteet de Hoochin töistä. 1660-luvulle tultaessa maalarit seurasivat kumpikin toistensa tyyliä ja teoksia, ja myös Vermeerin töiden vaikutteet näkyivät de Hoochin maalauksissa.
Amsterdamin kausi
De Hooch jätti Delftin ja muutti Amsterdamiin vuosien 1660–1661 välisenä aikana. Uudessa kotikaupungissaan hän keskittyi työväenluokan sijasta yläluokan elämän kuvaamiseen. De Hoochilla oli Amsterdamissa asiakkaita ja hän maalasi kaupungissa noin 100 kaikkiaan 150 maalauksesta, jotka häneltä tunnetaan. De Hoochin taloudellinen tilanne oli kuitenkin todennäköisesti heikko. Hän asui 1660-luvulla kaupungin muurien ulkopuolella asuinalueilla, joilla asui Amsterdamin vähävaraisimpia asukkaita.
Ranskan–Hollannin sota vuosina 1672–79 romahdutti Alankomaiden tasavallan talouden ja maalaustaiteen kysynnän. Maalaukset olivat luksusta, joka karsittiin ensimmäisenä vaikeina aikoina. Monet maalarit ajautuivat taloudellisiin vaikeuksiin. 1670-luvun lopulla de Hoochin töiden laatu muuttui epätasaisemmaksi. Pitkään oletettiin, että hän kuoli Amsterdamin mielisairaalassa vuonna 1684. Viimeinen hänen nimellään signeerattu tunnettu työnsä on päivätty samalle vuodelle. Tieto löytyy edelleen useista lähteistä. Dokumentit kuitenkin osoitettavat, että kuollut oli de Hoochin poika ja oppilas Pieter. De Hoochin tarkkaa kuolinpaikkaa tai kuoleman ajankohtaa ei tiedetä. Hänen oletetaan kuolleen vuosien 1679–99 välisenä aikana.
Tyyli ja teokset
De Hoochin varhaisten töiden aihe oli hämyisten tavernoiden ja tallien elämä. Maalausten taustalla oli kortegaardiksi kutsuttu perinne, jossa kuvattiin sotilaita juopottelemassa ja viettämässä iltaa. Maalaukset olivat tummasävyisiä, usein lähes monokromaattisia. De Hoochin töiden aihe, kuvakulma ja maalaustekniikka on niin lähellä esimerkiksi hieman de Hoochia vanhemman Ludolf de Jonghin (1616-1679) töitä, että useita de Jonghin maalauksia on virheellisesti pidetty de Hoochin maalaamina.
Apranga
Apranga APB on liettualainen yrityskonserni, joka käy vaatteiden, kenkien ja nahkatavaroiden vähittäiskauppaa usean eri brändin alla toimivien myymälöiden kautta. Yhtiö on tehnyt monia edustus-, franchise- tai yhteistyösopimuksia Baltian markkinoiden osalta lukuisten tunnettujen vaatemerkkien kanssa. Yrityskonsernilla on yhteensä yli 170 myymälälää Latviassa, Liettuassa ja Virossa. Konserniyhtiö Aptanga APB:n lisäksi yritysryppääseen kuuluu 18 muuta yhtiötä.
Esimerkkeinä konserniyrityksen edustamista noin 200 tuotemerkeistä tai myymäläketjuista ovat AJ (Armani Jeans), Aldo, Bershka, Burberry, Dolce & Gabbana, DSquared2, Ermenegildo Zegna, Emporio Armani (Giorgio Armani S.p.A), Gucci, Lanvin, Mados Linija, Mango, Marina Rinaldi, Massimo Dutti, Max Mara, Pull & Bear Ralph Lauren, Stradivarius, Weekend ja Zara (Inditex).
Yhtiön osake on vuodesta 1997 lähtien noteerattu Vilnan pörssissä. Helmikuussa 2016 yhtiön osake kuului OMX Baltic 10 -indeksiin, joka on NASDAQ Inc. -pörssiyhtiön osakeindeksi kymmenen keskeisen Baltian maissa kotipaikkansa pitävän pörssiyrityksen osakkeelle.
Aarnivihertikka
Aarnivihertikka (Chrysophlegma mentale) on eteläaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Myanmarista Thaimaahan ja Indonesian Sumatralle, Borneoon ja Jaavalle. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Jaavalta 1825.
Kärpäsen koulu
Kärpäsen koulu on lahtelainen peruskoulu. Rakennuksen suunnitteli apulaiskaupunginarkkitehti Irma Kolsi vuonna 1949, ja se valmistui vuonna 1950. Nykyisin Kärpäsen koulu on yhtenäiskoulu eli siinä on luokat 1–9. Kärpäsen koulussa on lisäopetukseen 10. luokka ja samoin Kärpäsen luokkamuotoinen erityisopetus, omauraluokka.