cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eino Leino
Italian matka – boheemikausi – Sunnuntai
Tänä aikana Leinon kirjallinen tuotteliaisuus tuntui vain kiihtyvän. Danten Jumalaisen näytelmän suomennos ilmestyi vuosina 1912–1914, ja uudet runokokoelmat seurasivat toinen toistaan. Rooman-matkan jälkeen Leino alkoi kirjoittaa kirjallisuushistoriallisia esseitä, joissa hän kartoitti niin koti- kuin ulkomaisenkin kirjallisuuden kehityslinjoja ja esitteli eri suuntausten edustajia. Aluksi Helsingin Sanomien ”alakertoina” ilmestyneistä kotimaisista kirjailijakuvista Leino muokkasi teoksensa Suomalaisia kirjailijoita (1909). Hänen taitavat hahmotelmansa eri aikojen henkisestä ilmapiiristä ja kulttuuriympäristöstä sekä osuvat kiteytykset eri kirjailijoiden ominaispiirteistä ovat tehneet teoksesta suomalaisen esseistiikan klassikon.
Oman aikakautensa kulttuuris-yhteiskunnallisen läpileikkauksen hän loi Orja-romaanisarjassaan (1911–1913), jossa elämänsä merkitystä etsivää päähenkilöä kuljetetaan Berliinistä Pariisiin ja Kööpenhaminan kautta Roomaan. Romaani Pankkiherroja (1914) kuvasi vararikkojen ja keinottelun Helsinkiä. Sisäiset tunnot ja oman runoilijakohtalon pohdinta sai vertauskuvallisen ilmaisun eläintarinoissa Mesikämmen (1914) ja Musti (1916) sekä runollisessa teosofis-panteistisessa tunnustuskirjassa Alla kasvon Kaikkivallan (1917).
1910-luvun alku oli Leinolle toimeliasta aikaa myös teatterimiehenä ja esiintyjänä. Kesällä 1912 hän perusti yhdessä teatteriohjaaja Kaarle Halmeen kanssa Seurasaareen ”Helkanäyttämön”, ulkoilmateatterin omille Kalevala-aiheisille näytelmilleen. Tuhatpäinen yleisö ei kuitenkaan kuullut repliikkejä ja oli pettynyt kaiken teatterirekvisiitan puuttumiseen. Yritys päättyi fiaskoon. Myös ympäri maata ulottuvilla runonlausuntakiertueilla Leino pyrki tuotteistamaan säkeitään lisäansioiden hankkimiseksi. Omia näytelmätekstejä syntyi tasaisena virtana: Tuomas piispa (1909) täydensi aikaisempia keskiaikanäytelmiä, Alkibiades (1909) oli antiikin aikaan sijoittuva poikkeusihmisen tragedia. Leinon omaan aikaan sijoittuivat keskustelunäytelmät Kirkon vihollinen ja vanhasuomalaisten tekopyhyyttä ivaileva Maan parhaat (1911). Kalevalamitalla kirjoitettu aatenäytelmä Karjalan kuningas (1917) oli herätyshuuto puhtaan ihmisyyden puolesta. Lähes kaikki näytelmätekstinsä Leino julkaisi kuusiosaisessa Naamioita-sarjassa (1905–1911). Naamioiden viidennessä osassa (1909) ilmestyi näytelmätekstien ohella myös Shakkipeli-niminen historiallinen pienoiskuvaelma. Sillä oli kosketuskohta kirjailijan henkilökohtaisiin harrastuksiin. Eino Leino oli elämänsä loppuun asti intohimoinen shakinpelaaja. Helsingin Shakkiklubin talviturnauksessa helmikuussa 1906 hän oli jopa voittanut ensimmäisen palkinnon.
Leinon yhteistyö Kaarle Halmeen kanssa jatkui myöhemmin elokuvan parissa. Halmeen ohjaaman varhaisen suomalaisen näytelmäelokuvan Kesä käsikirjoitus oli Leinon käsialaa. Filmin ensi-ilta pidettiin Lyyra-teatterissa Helsingissä tammikuussa 1915.
thumb|200px|Käsikirjoitusliuska Helkavirsien toiseen sarjaan kuuluvasta runosta ”Mennyt manner”. Kansalliskirjasto. Vuonna 1915 Leino oli mukana perustamassa Sunnuntai-nimistä uutta kirjallista viikkolehteä. Leinon päätoimittaman lehden taustavoiman muodosti joukko pääkaupungin älykköjä, pasifisteja ja teosofeja. Suhteillaan Leino sai sen avustajaksi monia tunnettuja kirjailijoita ja tutkijoita. Lehdessä hän pakinoi maailman menosta ”Kanttori Sepeteus” -nimimerkillä ja kirjoitti laajoja pääkirjoituksia ajan valtiollisesta tilanteesta. Niissä hän yritti ylläpitää luottamusta ihmisyyteen maailmansodan melskeiden keskellä.
Loppuvuodesta 1916 painosta ilmestyi Helkavirsien toinen sarja, jonka parissa Leino oli painiskellut öisinä hetkinään Sunnuntain toimituksessa. Viljo Tarkiaisen mukaan kosmis-mytologiset runonäyt liikkuivat nyt ”milloin pakanallis-samanistisilla, milloin kristillis-panteistisilla, milloin teosofis-haaveellisilla linjoilla”. Runojen on tulkittu heijastavan myös leinolaista aistillisuutta ja erotiikkaa. Samana vuonna 1916 syttyi molemminpuolinen ihailu ja ihastus Aino Kallaksen kanssa. Pahennustakin herättänyt suhde virolaisen tutkijan ja diplomaatin suomalaissyntyiseen kirjailijapuolisoon antoi virikkeen renessanssi-tyyliin sommiteltuun runoelmaan Juhana Herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja (1919). Tätä ensin Turun, sitten Gripsholmin linnassa käytyä runollista vuoropuhelua Leino itse nimitti ”viimeisen romantikon” lahjaksi rakastetulleen. Omaa runoilijankohtaloaan Eino Leino käsitteli Bellerophon-runoelmassa (1919), jossa hän tulkitsi antiikin kreikkalaista myyttiä Bellerofonista ja tämän siivekkäästä ratsustaan Pegasoksesta ja loi traagis-optimistisen elämänkäsityksensä synteesin.
Vuoden 1918 tapahtumat
thumb|left|Eino Leino vuonna 1917 ystävänsä Akseli Gallen-Kallelan maalaamassa muotokuvassa. Jo marraskuussa 1917 Eino Leino oli Sunnuntaissa tuskastuneena varoittanut, että maa oli ”kansalaissodan kynnyksellä”, ja arvostellut raivokkaasti sosialisteja näiden lähtiessä ”ajamaan asiaansa kansalaisverellä ja vieraan valloittajan pistimillä” (nro 40–41/1917). Sisällissodaksi kärjistynyt poliittinen tilanne oli katkera kokemus Leinolle, joka oli aina kirjoittanut suvaitsevuuden puolesta ja arvostanut myös työväenliikettä, jonka piiristä hänellä oli hyviä ystäviä. Kevään 1918 tapahtumat Leino koki punaisessa Helsingissä. Hän kuvasi kokemuksiaan reportaasiromaanissa Helsingin valloitus (1918). Etelä-Suomeen tunkeutunutta ja Helsingin valloittanutta saksalaista Itämeren-divisioonaa hän tervehti säkeillään vapauttajana. Mutta toisaalta Leino myöhemmin ajoi yleistä armahdusta vankiloissa oleville punaisen puolen rivimiehille ja -naisille ja vaati kuolemanrangaistuksista luopumista.
Sosialidemokraattisessa Työn vallassa ilmestyi huhtikuussa 1918 Leinon kuusiosainen ”Suomen työväelle” osoitettu artikkelisarja, jossa hän ”sivistyneeseen köyhälistöön” kuuluvana puolueettomana kirjailijana vetosi voimakkaasti rauhan ja keskinäisen ymmärryksen puolesta. Sosialidemokratialla ei Suomessa olisi enää tulevaisuutta, ellei se kykene sisäistämään laillisuuden, kansanvallan ja kansalaisvapauden ”ikuisia ihanteita”, hän kirjoitti. Karelianistina tunnettu Leino toimi sodan aikana myös Suomen ja Neuvosto-Venäjän valtiosopimuksen neuvotelleen komission sihteerin Sulo Wuolijoen epävirallisena neuvonantajana Suomen aluelaajennuksiin liittyen. Sodan jälkeen Leino ei saanut syytettä toiminnastaan kansanvaltuuskunnan hyväksi.
Sisällissodan tapahtumia Leino kuvasi myös romaanissa Punainen sankari (1919) ja eeppisessä runoelmassa Vanha pappi (1921). Punaisessa sankarissa päähenkilö, sosialisteihin lukeutuva tuomari, surmaa itsekunnioituksen säilyttääkseen raakalaismaisen punapäällikön, mutta joutuu maksamaan siitä hengellään punaisten teloituskomppanian edessä. Vanhassa papissa Leino maalaa lavean kuvan hämäläisestä pappilayhteisöstä, joka joutuu punaisten ”kadun rääsyläisten” ja ”esikaupunkien eläinkansan” piinaamaksi. Valkoisten sankariensa ”itseuhria” hän kuvasi runoelmassaan runebergiläiseen tyyliin voimakkaasti ihannoiden. Myös runokokoelma ”Vapauden kirja” (1918), johon Leino kokosi poliittis-valtiollisia runojaan kahdelta vuosikymmeneltä, heijasteli sisällissodan synnyttämiä ristiriitaisia tuntemuksia. Aikalaiskriitikko Huugo Jalkaselle se oli kuin ”noitarumpu”, josta tulevat sukupolvet saavat välittömän kuvan esi-isiensä kohtaloista ja heidän järkyttävistä kokemuksistaan.
Heinäkuussa 1918 Eino Leinon 40-vuotispäiviä vietettiin juhlavasti ystävien järjestämine illallisineen. Samana vuonna hänelle myönnettiin valtion kirjailijaeläke.
Viimeiset vuodet
pienoiskuva|oikea|Eino Leinon kuolinuutinen julkaistiin [[Suomen Kuvalehti|Suomen Kuvalehdessä 16. tammikuuta 1926.]] 1920-luvun alussa Eino Leinon voimat alkoivat ehtyä niin ruumiillisesti kuin henkisesti ja hän joutui viettämään pitkiä aikoja sairaalahoidossa. Osittain tähän oli syynä kauan jatkunut epäsäännöllinen elämä majatalojen ja lepokotien vaihdoksineen sekä ravintolailtoineen. Lamaannus ja levottomuus vaihtelivat Leinon mielessä, samoin asenteet ja mielipiteet. C. G. E. Mannerheimin presidenttiehdokkuuden kannattajasta Leino oli muuttunut K. J. Ståhlbergin ihailijaksi. Ravintoloiden kantavieras ja kieltolain rikkoja laati myös teesejä kieltolain puolesta. Tilapäisrunoissaan hän kirjoitti ylistyksiä niin ”Rauhan Internationaalelle” kuin nuoren tasavallan ”järeälle tykistölle” ja ”Vapaalle Vienalle”.
Kesällä 1921 Leino matkusti Viroon suomalais-virolaisen ystäväpariskunnan Aino ja Gustav Suitsin järjestämälle kirjalliselle kiertueelle. Runoiltoineen, esitelmineen ja juhlineen Tartossa ja Tallinnassa matkasta tuli menestys, ja Eino Leino otettiin kaikkialla vastaan merkittävänä runoilijana. Viron matkan jälkeen hän solmi kolmannen avioliittonsa pankkivirkailija Hanna Laitisen kanssa. Epätoivoinen yritys tuen ja turvan saamiseksi päättyi melkein välittömästi puolisoiden asumuseroon.
Vuonna 1921 Leino anoi vapautusta Suomen kansalaisuudesta. Hän kirjoitti kirjeet presidentti K. J. Ståhlbergille ja Viron valtionpäämiehelle Konstantin Pätsille ja pyysi päästä Viron kansalaiseksi. Leino oli kyllästynyt apurahojen puutteeseen ja saamaansa arvosteluun.
Leinon viimeisessä runokokoelmassa Shemeikan murhe (1924) kuvastui sairausvuosien aikana ”melkein maniaksi kehittynyt kunnianteko-asenne tunnettuja ja edustavia henkilöitä kohtaan”, kuten L. Onerva kirjoittaa Leino-elämäkerrassaan. Kokoelma sisälsi myös elegisen tilinpäätöksen ”Löysäläisen laulun”:
Viimeisten elinvuosiensa aikana Leino laati muistelmateoksensa Elämäni kuvakirjan (1925). Hänen viimeinen asuinpaikkansa oli Hyvinkään Nuppulinnassa (nyk. Tuusulaa) Riitahuhta-nimisessä talossa ystäväperheen, Suomen Kansa -lehden ja Suomen tietotoimiston senaatin asiain toimittaja Ossi(an) Stenin ja tämän vaimon Thea Stenin alivuokralaisena. Siellä Eino Leino kuoli 47-vuotiaana 10. tammikuuta 1926. Hänet haudattiin valtion kustannuksella, ja hautajaisiin osallistui presidentti Relander ja muuta maan johtoa.
Kuolinsyy
Hannu Mäkelän teoksessa Mestari kerrotaan Leinon kuolinsyyksi pitkälle kehittynyt selkäydintauti sekä verisuonten kalkkeutuminen, minkä vuoksi verta oli päässyt tihkumaan aivoihin. Kerrotaan, että se oli jo aiemmin saattanut Leinon vatsan toiminnat sekaisin. Mäkelän mukaan kuolinsyyn määrittelivät sekä tohtori Wasastjerna että tohtori Lindén.
Toisaalta Leinon kuolinsyyksi on esitetty myös syfilistä Leinon henkilääkärin Väinö Lindénin lyijykynällä L. Onervan elämäkerran marginaaliin tekemän merkinnän perusteella.
Tyylin muuttuminen
Leinoa pidetään ensimmäisenä ja merkittävimpänä kansallisen uusromantiikan muotoilijana suomalaisessa kirjallisuudessa. Itse asiassa käsite "kansallinen uusromantiikka" oli Leinon kiteyttämä kuvaus Sibeliuksen, Gallen-Kallelan ja Eliel Saarisen tyyleille.
Eino Leinon tyyli muuttui hänen 35 vuotta kestäneen kirjallisen uransa kuluessa. Varhaiseen tuotantoonsa, kuten Helkavirsiin, hän on saanut vaikutteita Kalevalasta. Hän palasi kansallisromanttisiin teemoihin uudestaan viimeisinä vuosinaan.
Uransa keskivaiheilla Leino käänsi suomeksi monia maailmankirjallisuuden merkkiteoksia, ja samaan aikaan kirjoitti itse sekä runoja, näytelmiä ja proosaa että erilaisia sanomalehtikirjoituksia. Hän kuvasi erilaisia syviä tunteita rakkaudesta ihmisinhoon. Vuoden 1908 vaiheilla koettujen vastoinkäymisten jälkeen tuotannossa korostuvat tummat sävyt, yksinäisyys ja pettymys elämään.
Leinon tuotannon sisäinen dynamiikka kumpuaa jännitteistä itsekeskeisen sankaruuden ja ajan hengen aistimisen välillä.
Sanonnat
Monet Leinon runonsäkeistä ovat muodostuneet tunnetuiksi sananparsiksi, esimerkiksi ”Kell’ onni on, se onnen kätkeköön” (alkusäe runosta Laulu onnesta), ”Ei paha ole kenkään ihminen, vaan toinen on heikompi toista” (runosta Hymyilevä apollo), ”haihtuvi nuoruus” ja ”kalliit on laulujen lunnaat” (runosta Elegia), ilmaisut ”kansakunnan kaapin päällä” (alkuperä tuntematon, mainittu Leinon keksimäksi), ”syntymässä säikähtänyt” (runosta Tumma) ja ”kyltyyri” (runosta Kyltyyri) sekä Aleksis Kiveä koskeva luonnehdinta ”eli vain syksystä jouluun” (runosta Aleksis Kivi).
Luonnehdintoja Eino Leinosta ja hänen merkityksestään
Leinon tuotantoon on suhtauduttu aina hyvin kaksijakoisesti sekä akateemisessa maailmassa että muiden kirjailijoiden keskuudessa. Lahjakas mutta monisärmäinen persoonallisuus herätti aikalaisissa monenlaisia tunteita. Erityisesti 1920-luvun kirjailijapolvi otti Leinon tuotantoon etäisyyttä, vaikka moni oli ihaillut häntä nuorempana. Myös toisen maailmansodan jälkeen uransa aloittaneet modernistit näkivät Leinon oman tuotantonsa vastakohtana. Kirjailijakollegoiden väheksyntä on vaikuttanut moniin tutkijoihin, ja Leinoa on tutkittu suhteellisen vähän, verrattuna siihen että hän sai kuitenkin lukuisia valtionpalkintoja, huomionosoituksia ja lopulta taiteilijaeläkkeen.
Kattavimman Leinon elämää käsittelevän teoksen kirjoitti jo 1930-luvulla hänen rakastettunsa ja aikalaisensa L. Onerva. Dramaattisessa tarinassa Onerva kirjoittaa samalla omasta elämästään. Vielä 1953 Onerva hehkutti Kaltio-lehdessä:
Leinon kärjekkäissä runoissa ja kirjoituksissa, kuten näytelmässä Maan Parhaat (1911) esiintyivät helposti tunnistettavina  entiset ystävät, nykyiset kirjalliset viholliset kuten kirjailijat Maila Talvio ja V. A. Koskenniemi. Nämä vastasivat samalla mitalla, esimerkiksi Koskenniemi kirjoitti Iltalehden toimittajalle:
Runoilija Elmer Diktonius koetti kuvata Leinon kaksijakoista asemaa Suomen kulttuuripiireissä käännösvalikoimansa Lyriskt Urval esipuheessa 1931:
Kirjailija Erno Paasilinna kuvasi Leinon kulttuurikritiikin kestävyyttä puheessaan Paltaniemellä Leinon 100-vuotisjuhlissa:
Myöhempinäkään vuosikymmeninä Leino ei kuitenkaan ole ollut kaikkien mieleen, ja esimerkiksi Matti Klinge vähättelee julkaistuissa päiväkirjoissaan:
Toisaalta nuoren polven teatteriväki löytää Leinon tuotannosta edelleen uusia näkökulmia ja draaman tajua. Ohjaaja Juha Hurme kirjoittaa:
Eino Leinon runoutta säveltäjien tulkitsemana
thumb|225px|Toivo Kuulan sävellys Leinon Syystunnelmaan ilmestyi 1911.
Vaikka Eino Leinolla ei aikalaistietojen mukaan ollut varsinaisesti sävelkorvaa, hän osoitti runoudessaan täydellistä rytmin ja kielen musikaalisten ominaisuuksien tajua. Hän oli myös taitava erittelemään kuulemiaan konsertteja. Leinon tekstit – niin laulurunous kuin näytelmät – tarjosivatkin jo hänen elinaikanaan innoituksen lähteen monelle säveltäjälle ja toisaalta sävellettyinä lauluina hänen runonsa tulivat entistä tunnetummiksi. Näin Eino Leino tuli olennaisella tavalla vaikuttaneeksi myös suomenkielisen musiikkikulttuurin kehitykseen.
Tuotteliaimpia varhaisista Leino-tulkitsijoista olivat säveltäjäystävät Toivo Kuula, Leevi Madetoja ja Oskar Merikanto. Kuula sävelsi kaikkiaan 22 Leino-runoa, joista tunnetuimpia ovat Virta venhettä vie (1906), läpimurtoteos Tuijotin tulehen kauan (ilm. 1907), kantaatti Kuolemattomuuden toivo baritonille, kuorolle ja orkesterille (1910) sekä Helkavirsi-ruonoelmat Merenkylpijäneidot, Orjan poika sekä Impi ja Pajarin poika (1911). Eino Leinon runoudesta Kuula löysi kaikupohjan mietiskeleville tumman-romanttisille sävelkuvilleen.
Myös Leevi Madetojan ura alkoi Leinon merkeissä; näytelmämusiikki Leinon Shakkipeliin (1910) oli hänen ensimmäinen huomiota herättänyt orkesteriteoksensa. Vaativat viisiääniset kuorolaulut, kuten Iltatunnelma (1916) ja Soita somer, helkä hiekka, ovat vakiinnuttaneet paikkansa suomalaisessa kuorokirjallisuudessa. Madetojan viimeiset Leino-sävellykset, kuten valoisaa kesätunnelmaa henkivä Hän kulkevi yli kukkien, syntyivät vasta 1940-luvulla vähän ennen hänen kuolemaansa. Kuulaan ja Madetojaan verrattuna Oskar Merikannon yksinlaulut edustivat kansanomaisempaa, vaivattoman kaunista melodisuutta. Eräinä kaikkein rakastetuimpina Leino-lauluina ovat pysyneet Hymyilevän Apollon säkeisiin pohjautuva duetto Oi kiitos sa luojani armollinen (1906) sekä koraalimainen Oi muistatko vielä sen virren (1905).
Varhaisia Leino-säveltäjiä oli myös Erkki Melartin. Näyttämömusiikki Leinon näytelmään Hiiden miekka syntyi 1906. Hänen kahdentoista Leino-yksinlaulun joukkoon kuuluvat muun muassa Mirjamin laulut, Minä metsän polkua kuljen sekä Päivän pojan muutamaan säkeistöön pohjautuva Päivän laulu (1903). Turkulaisen säveltäjän Sune Carlssonin pienoisooppera Väinämöisen kosinta (1914) pohjautui niin ikään Leinon tekstiin. Jean Sibeliuksen harvoista Leino-sävellyksistä tunnetuin on vuonna 1920 syntynyt Maan virsi, kantaatti sekakuorolle ja orkesterille.
Aivan uudentyyppiseen eloon monet tunnetut Leinon runot nousivat 1960-luvulla Kaj Chydeniuksen sävellysten ansiosta. Nocturnen, Lapin kesän ja Lemminkäisen äidin kehtolaulun herkät, mutta sentimentaalisuutta välttelevät melodiat vetosivat 60-lukulaiseen nuorisopolveen. Kehtolaulu sisältyi Ylioppilasteatterille sävellettyyn näytelmämusiikkiin Leinon runonäytelmään Tuonelan joutsen (1966). Sittemmin Chydeniukselta on tullut julkisuuteen lukuisia muitakin Leino-sävellyksiä.
Eino Leinon satavuotispäivän tienoilla 1978 julkaistiin uusia Leino-sävelmiä levytyksinä. Suuren suosion saivat Perttu Hietasen iskelmällisen tunteelliset melodiat Leinon runoihin, jotka Taisto Wesslinin taitavina sovituksina ja Vesa-Matti Loirin ekspressiivisesti tulkitsemina jäivät helposti kuulijoidensa mieleen (Eino Leino 1–3, vuosilta 1978–1985). Juhlavuonna 1978 ilmestyi myös Heikki Sarmannon Moment musical, jolla Maija Hapuoja ja Tapani Kansa tulkitsivat Sarmannon jazz- ja chanson-vaikutteisia hyväntuulisia Leino-tunnelmia. Jo vuotta aikaisemmin 1977 oli ilmestynyt Jorma Panulan Juhana herttuan ja Catharina Jagellonican lauluja kamarikuorolle ja solisteille. Panulan moderni melodiikka seuraili runoelman mutkikkaita psykologisia käänteitä.
Antti Karin ohjaamaan Helkavirsiin perustuvaan kolmiosaiseen tietokoneanimaatioon (1979–1982) sävelsi elektronisen musiikin Jukka Ruohomäki. Helkavirsiin pohjautui myös itävaltalaissyntyisen säveltäjän Johann Strohoferin oratorio Herramme vapahtajamme, jonka ensiesitys oli 1975. Vuonna 1980 sai ensiesityksensä Ilkka Kuusiston Leinon Sota valosta -näytelmään pohjautuva ooppera.
Muistomerkkejä
thumb|[[Lauri Leppänen, Eino Leinon patsas, 1953. Esplanadin puisto, Helsinki.]]
Leinon syntymäpäivä 6. heinäkuuta nimettiin vuonna 1992 Eino Leinon sekä runon ja suven päiväksi. Se on vakiintunut liputuspäivä. Eino Leinon Seura jakaa vuosittain Eino Leinon palkinnon arvokkaasta teoksesta tai julkaisutoiminnasta.
Esplanadin puistossa Helsingissä on Lauri Leppäsen veistämä Eino Leinon patsas. Se paljastettiin 26. syyskuuta 1953, jolloin tuli kuluneeksi päivälleen 63 vuotta siitä, kun Leino oli julkaissut ensimmäisen runonsa Hämeen Sanomissa. Patsaan jalustaan on kaiverrettu säe Leinon runosta Väinämöisen laulu: ”Yksi on laulu ylitse muiden: ihmisen aattehen hengen ankara laulu”. Kiintoisa yksityiskohta patsaassa on sen käsi, johon on valettaessa asetettu viiden markan kolikko.
TerraSAR-X
pienoiskuva|300px|Kaukokartoitussatelliitit TanDEM X ja Terra SAR X kuvattuna kun ne kiitävät tiiviissä muodostelmassa. Alavasemmalla suurennos osakuvasta. pienoiskuva|300px|Satelliittien TanDEM-X ja TerraSAR-X ensimmäinen [[Tutka#Bistaattinen_tutka|bistaattinen tutkakuva näyttää Etnan seinämää. Kuvan vasemmalla puolella, tulivuoren alapuolella on Catanian kaupunki näkyy kasana kirkkaita pisteitä. Satelliitit kulkevat 350 metrin etäisyydellä toisistaan.]]
Eino Leino
Muistomerkkejä
Leino on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaan uudelle alueelle, hautaan U21-15-22. Hautakivessä olevan Leinoa esittävän muistomedaljongin on toteuttanut kuvanveistäjä Ville Vallgren. Hautamuistomerkin pystytti Suomen Kirjailijaliitto, joka ylläpitää hautaa edelleen. Hautakiveen on kaiverrettu viimeinen säkeistö Leinon runosta Hymni tulelle: ”On elon aika lyhyt kullakin / Siis palakaamme lieskoin leimuvin / tulessa kohotkaamme korkealle! / Maa maahan jää / mut henki taivahalle.”
TerraSAR-X
TerraSAR-X on pieni saksalainen kaukokartoitussatelliitti, jonka instrumenttina on SAR-tutka.
Eino Leino
Eino Leinon asuinpaikkoja Hämeenlinnassa, Helsingissä ja Tuusulassa
Leino ehti elämänsä varrella asua monessa paikassa, joista osa on merkitty muistolaatoilla.
TerraSAR-X
Uusi rahoitusmalli
TerraSAR-X on ensimmäinen satelliitti Saksassa, joka on valtion tutkimuskeskuksen DLR:n ja yksityisen yrityksen yhdessä rahoittama. DLR:n osuus on 102 miljoonaa euroa ja EADS Astrium GmbH-yrityksen osuus on 28 miljoonaa euroa. Myös Bundesministerium für Bildung und Forschung (BMBF) eli Saksan opetus- ja tutkimusministeriö on mukana satelliitin rahoituksessa.
TerraSAR-X-satelliitin projektipäällikkö on Rolf Werninghaus.
Eino Leino
Eino Leino elokuvissa ja televisiossa
thumb|200px|Eino Leino vuonna 1978 julkaistussa postimerkissä (piirros [[Eeva Oivo).]] Leinon elämästä kertoo Jaakko Pakkasvirran ohjaama elokuva Runoilija ja muusa (1978), joka valmistui runoilijan syntymän satavuotisjuhlavuonna. Alkutekstien mukaan ”elokuvan kaikki kohtaukset ovat fiktiivisiä, vaikkakin tositapahtumien innoittamia”. Eino Leinoa elokuvassa esitti Esko Salminen. Runoilija ja muusa keskittyy kuvaamaan Leinon suhdetta ensimmäiseen vaimoonsa Freya Schoultziin (Katja Salminen) ja samanaikaiseen rakastajaansa L. Onervaan (Elina Salo). Samalla elokuva kuvaa suomalaisten kulttuuripiirien kansallishenkistä liikehdintää Suomen itsenäisyyden kynnyksellä, ja siinä esiintyy lukuisia Suomen taiteen suurmiehiä, kuten Akseli Gallen-Kallela ja Jean Sibelius.
TerraSAR-X
Tekniikka
Tutka toimii X-taajuuskaistalla (aallonpituus 31 mm eli 9,6 GHz taajuus). Kuvan resoluutio eli tarkkuus on noin yksi metri. SAR-tutkan massa on 394 kg.
Satelliitissa on Laser Communication Terminal (LCT), joka on tiedonsiirtokoe. Sen rakensi DLR:n rahoituksella saksalainen TESAT-yhtiö.
Siinä on myös Tracking, Occultation and Ranging Experiment eli TOR-koe, jonka rakensivat GeoForschungsZentrum Potsdam (GFZ) ja Center for Space Research (University of Texas). TOR mahdollistaa satelliitin tarkan asennonsäädön, joka parantaa tutkakuvien laatua. Siinä on kaksitaajuinen GPS (Global Positioning System) ja laserreflektori.
TerraSAR-X on 5 m korkea ja painaa 1000 kg. Sen rata on naparata, aurinkosynkroninen kiertorata, jonka inklinaatio on 98 astetta. Satelliitin nominaalinen elinikä on viisi vuotta.
War of Love
War of Love on suomalaisen Negative-yhtyeen ensialbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2003. Albumi sisältää hitin The Moment of Our Love ja siitä tehdyn musiikkivideon. Videosta tehtiin myöhemmin uusi versio Saksassa. Albumilta julkaistiin vuonna 2003 kolme singleä seuraavassa järjestyksessä; Moment of Our Love, After All ja Still Alive. Albumin saatua hyvän vastaanoton, julkaistiin War of Love – Limited Edition.
TerraSAR-X
Laukaisu
Satelliitti laukaistiin Dnepr-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta 15. kesäkuuta 2007. Laukaisu tapahtui seitsemän kuukautta myöhässä alkuperäisestä aikataulusta. Tämä johtui Dnepr-kantoraketin tuhoutumisesta vuoden 2006 lopun laukaisussa ja sen aiheuttamasta onnettomuustutkinnasta.
Eino Leino
Käännöksiä muille kielille
Leinon tuotantoa on käännetty myös englanniksi, italiaksi, latviaksi, norjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, unkariksi, venäjäksi ja viroksi.
Tommi Hakala (urheilija)
Tommi Hakala (s. 24. syyskuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudella 2011–2012 hän voitti Suomen-mestaruuden Seinäjoen Peliveljien joukkueessa.
Suni
Suni eli myskiantilooppi (Neotragus moschatus) on Afrikan itäosissa elävä pienikokoinen sorkkaeläin.
Etymologia
Sunin suvun nimi Neotragus tulee kreikan sanoista neos (”uusi”) ja tragos (”urosvuohi”). Lajinimi moschatus tulee uuslatinasta ja viittaa myskiin, joka antaa eläimelle pistävän ominaishajun. Nimitys suni on peräisin Kaakkois-Afrikasta.
Koko ja ulkonäkö
Sunin ruumiinpituus on 57–62 senttiä, säkäkorkeus 33–38 senttiä ja paino 4–6 kiloa. Naaraat ovat hieman uroksia suurempia. Hännän pituus on 8–13 senttiä. Turkin yleisväri on punertavanruskea. Vatsapuoli, kurkku, leuka ja jalkojen sisäosat ovat valkoiset. Selkä on tummempi kuin jalat ja kyljet. Pää ja kuono ovat punertavat, joskin silmiä ympäröi pään muuta väriä vaaleampi rengas. Jaloissa on heti sorkkien yläpuolella musta juova. Vain uroksilla on 6,5–13,3 senttiä pitkät, mustat, harjanteiset, taaksepäin osoittavat sarvet. Sunilla on hoikka ruumiinrakenne ja sen takajalat ovat ruumiin kokoon suhteutettuna suuret. Korvat ovat suuret ja leveät. Niiden ulkopinnat ovat tuhkanharmaat ja sisäpuolet vaaleanpunaiset. Sunin silmänedusrauhaset ovat ruumiin kokoon nähden suuremmat kuin millään muulla Afrikan antiloopilla. Rauhasten erite tuoksuu voimakkaasti myskille.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sunia tavataan Afrikan kaakkoisosissa. Pohjoisessa lajia elää Kenian Aberdarevuoristossa ja Mount Kenyalla, ja rannikkoa pitkin aina Tanajoelle saakka. Levinneisyysalueen eteläraja kulkee St. Lucian suomaalla KwaZulu-Natalin koillisosassa, Etelä-Afrikassa. Tansaniassa sitä tavataan maan itäososissa ja joillain rannikon saarilla, kuten Sansibarissa ja Mafialla, mutta ei Pemballa. Muita lajin levinneisyysalueen maita ovat Mosambik, Zimbabwe ja Malawi.
Sunin elinympäristöä ovat rannikoiden tiheiköt ja metsät, vuoristometsät 2 700 metrin korkeuteen asti, kuivat lehtipuutiheiköt ja muut alueet, joissa on tiheä aluskasvillisuus. Laji on mahdollisesti hyötynyt siitä, että ihmistoiminta on kasvattanut sekundäärisen kasvillisuuden alaa.
Sunikannan kooksi arvioidaan 365 000 yksilöä, eikä se ole uhanalainen. Suni on mukautuva ja kestää kohtalaista metsästystä. Sitä metsästetään sen piilottelevista elintavoista ja hyvästä suojaväristä huolimatta koirilla, ansoilla ja verkoilla. Suuressa osassa levinneisyysaluetta kanta on luultavasti vakaa, mutta on taantumassa alueilla, joilla metsästyspaine on suuri, ja suojelualueilla, joilla elää liikaa njaloja (Tragelaphus angasii). Liian suureksi kasvanut njalapopulaatio vähentää sunien tarvitsemien pensaiden määrää. Maanviljelyn laajenemisen, asutuksen leviämisen, salametsästäjien ja vapaana liikkuvien koirien takia suni on hävinnyt suuresta osasta Etelä-Afrikkaa, jossa laji on nykyään harvinainen. Esiintymistiheys vaihtelee eri alueilla. Esimerkiksi Sansibarissa ja Lengwen kansallispuistossa Malawissa yksilötiheys on 13,0–17,0/km², mutta Mkuzin riistansuojelualueella Etelä-Afrikassa vain 0,9/km². Tärkeitä suojelualueilla eläviä sunipopulaatioita on myös muun muassa Aberdaren, Mount Kenyan ja Temben kansallispuistoissa sekä Selousin ja Maputon riistansuojelualueilla.
Elintavat
Sunit liikkuvat enimmäkseen illalla ja öisin. Muun ajan päivästä ne nukkuvat suojaisassa ja varjoisassa paikassa. Sunit elävät joko pareittain tai pieninä ryhminä, joissa on yksi uros ja muutama naaras. Urokset puolustavat noin kolmen hehtaarin reviiriä. Ne voivat jakaa sen usean naaraan kanssa. Reviirin rajat merkitään silmänedusrauhasen eritteellä ja yhden tai useamman yksilön käyttämillä lantakasoilla. Sunien ääntelyyn on raportoitu sisältävän terävää vihellystä ja heikkoa haukkumista. Sunin elinikä voi olla jopa 10 vuotta.
Sunien vihollisia ovat kissaeläimet, petolinnut ja käärmeet, jotka ovat vähintään sunin kokoisia. Vaaran lähestyessä suni piiloutuu ja jähmettyy paikoilleen. Se pakenee vain jos uhka tulee melkein sen yläpuolelle. Tällöin se loikkaa ylös, kiertelee pensaiden ympärillä ja katoaa aluskasvillisuuden joukkoon.
Ravinto
Sunien pääravintoa ovat pudonneet lehdet. Ravinnoksi kelpaavat myös silmut, versot, hedelmät ja sienet, harvoin ruohot. Lehtiä on runsaasti saatavilla, mutta niiden ravintoarvo on alhainen. Sunit syövät tilaisuuden tullen gueretsojen ja marakattien pudottamia lehtiä. Aiempien, sunin vatsanrakenteeseen ja ruoansulatukseen perustuneiden tutkimusten perusteella sunien luultiin vaativan energiapitoista ravintoa, joka olisi helposti sulavaa ja vähäkuituista.
Lisääntyminen
Suninaaraat synnyttävät tavallisesti marras–maaliskuussa. Kantoaika on noin 6 kuukautta, jonka jälkeen emo synnyttää yhden vasan. Vasat ovat alkuun aikuisia tummempia ja pysyvät sen takia piilossa, kunnes saavat hyvän suojavärin. Vasaa imetetään noin 2 kuukautta. Sunit saavuttavat sukukypsyyden 6–18 kuukauden ikäisinä.
Mason Holgate
pienoiskuva|Mason Holgate alle 21-vuotiaiden maaottelussa maaliskuussa 2017. Mason Anthony Holgate (s. 22. lokakuuta 1996 Doncaster) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia.
Holgate nousi Barnsleyn junioreista ykkösliigassa pelanneeseen edustusjoukkueeseen kaudella 2014–2015. Hän pelasi kauden aikana 20 liigaottelua ja teki yhden maalin. Kesällä 2015 hän siirtyi Evertoniin. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi vain reservijoukkueessa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi Valioliigassa 18 ottelua ja seuraavalla kaudella 15 ottelua. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi lisäksi Eurooppa-liigassa neljä ottelua avauskokoonpanossa. Kauden 2018–2019 alkupuolella Holgate pelasi vain viisi Valioliigan ottelua ja siirtyi kevätkaudeksi lainalle mestaruussarjassa pelaavaan West Bromwich Albioniin, jossa hän pelasi nousukarsinnat mukaan lukien 21 liigaottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2019–2020 Holgate kuului lokakuun lopulta lähtien vakiokokoonpanoon ja pelasi kauden aikana 27 valioliigaottelua. Lokakuussa hän teki maalin voittoisassa liigacupin ottelussa Watfordia vastaan.
Holgate pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 28 ottelua ja teki ensimmäisen valioliigamaalinsa joulukuussa vierasvoitossa Leicesteriä vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 25 valioliigaottelua ja teki maalin huhtikuussa West Hamia ja toukokuussa Leicesteriä vastaan, molemmat vieraskentällä. Hän teki maalin myös FA Cupin neljännellä kierroksella Brentfordia vastaan. Kaudella 2022–2023 polvivamma katkaisi Holgaten kauden jo elokuun lopulla eikä hän saanut parannuttuaankaan paljoa peliaikaa. Hän pelasi kauden aikana yhteensä kahdeksan valioliigaottelua.
Holgate on pelannut Englannin alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi neljä ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017, missä Englanti hävisi välierissä rangaistuspotkukilpailussa Saksalle.
Helsingin balalaikkaorkesteri
Helsingin balalaikkaorkesteri on noin 30 soittajan orkesteri, jossa soitetaan balalaikoilla ja domrilla. Orkesteri perustettiin vuonna 1910 nimellä Helsingin Iso Venäläinen Orkesteri, joka muutettiin 1920-luvulla Helsingin balalaikkaorkesteriksi. Yhtye arvioi olevansa maailman toiseksi vanhin balalaikkaorkesteri. Balalaikkaorkestereille sävelletyn musiikin lisäksi orkesteri soittaa ja on levyttänyt venäläistä kansanmusiikkia ja maailmanmusiikkia sekä erilaista taide- ja populaarimusiikkia. Sen kapellimestarina toimii Gennadi Klykov. Orkesterin solistina on esiintynyt mm. sopraano Mari Palo.
Kajosalama
Kajosalama on yläsalamatyyppi. Se voi esiintyä voimakkaissa ukkosissa useimmiten positiivisten maasalamoiden yhteydessä. Kajosalaman olemassaolo varmistettiin 6. heinäkuuta 1989 avaruussukkulasta kuvatuista videokuvista. Suomessa kajosalamia on kuvannut ensi kerran vuonna 2009 pieksämäkeläinen tähtiharrastaja Timo Kantola. Kuvattuihin salamoihin kuului myös keijusalamoita.
Kajosalama on vaakasuorassa laaja, leveydeltään noin 200 kilometrin kokoinen himmeä valorengas. Se esiintyy 80–100 kilometrin korkeudessa keijusalama-alueen yläpuolella. Se voi esiintyä vajaan millisekunnin jälkeen voimakkaasta, yleensä positiivisesta maasalamasta. Kajosalama voi esiintyä yhdessä keijusalaman kanssa, mutta ne eivät välttämättä esiinny aina yhdessä.
Kajosalama syntyy, kun salama synnyttää suurtaajuista magneettista säteilyä, joka etenee palloaaltona. Jos säteilypulssi on tarpeeksi voimakas, se synnyttää valoa tietyllä korkeudella. Valo nähdään sivuille laajenevana valorenkaana tietyllä korkeudella.
Mary Travers
thumb|Mary Travers elokuussa 2006. Mary Travers (9. marraskuuta 1936 – 16. syyskuuta 2009) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka oli 1960-luvulta alkaen yksi Peter, Paul and Mary -folktrion jäsenistä.
Travers syntyi Louisvillessä, Kentuckyssa ja valmistui Little Red School Housesta. Hän julkaisi 1970-luvun vuosina myös viisi sooloalbumia.
7. joulukuuta 2004 Mary Travers ilmoitti saavansa hoitoa leukemiaan. Hänelle suoritettiin sittemmin luuytimensiirto. Hän kuoli 16. syyskuuta 2009 kemoterapian aiheuttamiin komplikaatioihin.
The Beast of Alice Cooper
The Beast of Alice Cooper on vuonna 1989 julkaistu Alice Cooperin kokoelma-albumi.
Kardámaina
Kardámaina on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kosin saarella ja kuuluu Kosin kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Irakleídeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Kosin kunnan Irakleídeen kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Καρδαμαίνης, Dimotikí Koinótita Kardamaínis). Kylän väkiluku on 1 650 (vuonna 2011).
Kardámainan kylä sijaitsee Kosin etelärannikon keskivaiheilla. Se on alun perin kalastajakylä ja kehittynyt sittemmin lähinnä alueen turismin keskukseksi. Sitä ympäröivällä ranta-alueella on paljon suuria hotelleja. Antiikin aikana kylän paikalla sijaitsi Halasarnan kaupunki. Kardámainan satamasta on yhteys Nísyroksen saarelle.
thumb|none|520px|Kardámainan satama panoraamakuvassa.
Peter Yarrow
Yarrowin vanhemmat olivat Ukrainan juutalaisia. Yarrow valmistui vuonna 1959 Cornellin yliopistosta Bachelor of Artsina pääaineenaan psykologia. Hän aloitti laulamisen Mary Traversin kanssa joulukuussa 1960, ja Peter, Paul and Mary syntyi pian tämän jälkeen.
Yarrow on ollut vuosikymmenten ajan poliittisesti aktiivinen. Hän meni lokakuussa 1969 naimisiin tukemansa presidenttiehdokkaan Eugene McCarthyn veljentyttären Mary Beth McCarthyn kanssa. Lokakuussa 1970 Yarrow sai tuomion elokuussa 1969 tapahtuneesta 14-vuotiaan tytön lähentelystä; tuomiosta on koitunut laulajalle haittaa hänen myöhemmällä urallaan, sillä mm. huhtikuulle 2007 kaavailtu esiintyminen Bexley High Schoolissa jouduttiin perumaan opiskelijoiden vanhempien vaatimuksista.
Myös Yarrowin tytär Bethany on muusikko.
Opetuslupa
Opetuslupa on Suomessa tapahtuvaa ajokortin oppimäärän opettamista varten muille kuin autokoululuvan haltijoille myönnettävä tilapäinen lupa kuljettajaopetuksen antamiseen. Luvan myöntää Traficom ja se sallii voimassaoloaikanaan teoria- ja ajo-opetuksen antamisen luvassa nimetylle oppilaalle. Opetuslupaa ei ole ajoneuvokohtainen. Moottoripyörille saa kahdenlaista lupaa, opetus- ja harjoituslupaa. Moottoripyörällä tapahtuvaa itsenäistä harjoittelulupaa kutsutaan harjoitusluvaksi.
Opetusluvalla voidaan ajokortti yleensä suorittaa selvästi edullisemmin kuin autokoulussa.
Opetuslupa ennen vuotta 2013
Opetuslupa on voimassa enintään 9 kuukautta. Lupaa voidaan poikkeustapauksissa (esimerkiksi oppilaan pitkäaikainen sairaus) pidentää. Opetus voidaan aloittaa enintään 6 kuukautta ennen kuin oppilas täyttää haettavassa ajokorttiluokassa vaaditun minimi-iän. Koko ajokortin edellyttämä Liikenteen turvallisuusviraston (Trafi, aiemmin AKE) hyväksymän opetussuunnitelman mukainen teoria- ja ajo-opetus voidaan antaa opetusluvalla. Opetusluvan edellytyksiä:
Käytännössä oppilaan ajokorttilupa haetaan ja maksetaan poliisille yleensä samanaikaisesti opetusluvan kanssa.
Opetuslupa 1.1.2013 alkaen
Vuonna 2011 hyväksytyn ajokorttilain uudistuksen seurauksena opetusluvan edellytykset muuttuvat jonkun verran. Opetuslupa on B-luokkaa varten voimassa 2 vuotta, muissa ajokorttiluokissa (mopo ja moottoripyörä) 9 kuukautta. Opetus voidaan B-lupaa varten aloittaa oppilaan täytettyä 17 vuotta. Opettajalla voi olla voimassa enintään kaksi opetuslupaa kerrallaan (siis lupa yhteensä kahden oppilaan opettamiseen; oppisopimussuhteessa olevilla voi lupaa kohden olla kuitenkin kaksi oppilasta). Ennen opetuslupaopetuksen aloittamista esimerkiksi B-lupaa varten sekä oppilaan että opettajan tulee osallistua muutaman tunnin ajan liikenneopettajan antamaan yhteisopetukseen esimerkiksi autokoulussa (3 tuntia teoriaa + 1 ajo-opetusta). Ennen ajokoetta ajotaidot tulee tarkastaa vastaavasti (1 tunti).
Edellytyksenä tammikuusta 2013 alkaen oli, että
Opetuslupa 1.1.2014 alkaen
Ajokorttilaissa palataan aikaisempaan vuonna 2013 voimaan tulleen lain kohtaaman voimakkaan kritiikin seurauksena. Suurimmat muutokset opetusluvalla opetettaessa ovat:
Vuoden 2016 alusta alkaen opetuslupa haetaan Trafista eikä enää poliisin lupapalveluista.
Keskustelua
19.1.2013 voimaan tulleet uudet vaatimukset romahduttivat ajo-opetuslupien suosion. Hinta on nyt vajaat 3000 euroa, vain satasia vähemmän kuin autokoulussa suoritetun ajokortin hinta. Nyt sekä opettajan että oppilaan pitää osallistua autokoulun ajo- ja teoriaopetukseen.
Trafi-viraston Ari Herrala puolustautuu sillä, että autokoulujen hinnat nousivat arvioitua enemmän ja että "Lähtökohta on ollut, että ensisijainen kuljettajakoulutustapa on autokouluopetus."
Taloustoimittaja Jarmo Aaltosen (HS) mielestä Autokoululiitto on Suomen kovin lobbausorganisaatio. Mopokortin hinta on yli 600 euroa, ennen ei mitään, kevytmoottoripyöräkortti 835 euroa lisää, henkilöautokortti yli 2500 euroa jne. Ajamisen kotiopetuksesta on Aaltosen mukaan tehty kannattamattoman kallista, vaikka onnettomuudet ovat vähentyneet.
Vaikka kotiopetetut ajajat eivät ennenkään erottuneet onnettomuustilastoissa, heille on sälytetty yhä enemmän lisävaatimuksia.
Ajo-opetus ei juurikaan lisää turvallisuutta
Autotekniikan lehtori Vesa Linja-ahon mukaan tieteellinen tutkimus ajo-opetuksesta osoittaa, että ajo-opetus lisää turvallisuutta korkeintaan heikosti suhteessa kustannuksiin. Hinnat korkeiksi nostanut uudistus pohjautui Autokoululiiton rahoittamaan "tutkimukseen", joka ei ollut vertaisarvioitu.
A Day Without Rain
A Day Without Rain on irlantilaislaulajan Enyan vuonna 2000 julkaistu viides studioalbumi. Se voitti Grammy-palkinnon parhaana New Age -albumina vuonna 2002. Albumin tunnetuin kappale on ”Only Time”, jota useat mediakanavat käyttivät selostuksen taustalla kerrottaessa syyskuun 11. päivän terrori-iskuista vuonna 2001. Laulaja itse kuitenkin paheksui kappaleen käyttöä muistotarkoituksessa, erityisesti kun kappaleesta alkoi levitä internetissä erilaisia remix-versioita. Hän julkaisi itse erikoisversion kappaleesta keräämään avustuksia iskujen uhreille. Myös useita Enyan faneja on suututtanut Enyan musiikin yhdistäminen WTC-iskuihin, kuten myös kappaleen ”May It Be” käyttäminen CNN:n Larry King Live -ohjelmassa Afganistanin sodan yhteydessä vuonna 2002.
A Day Without Rainista tuli Enyan uran myydyin julkaisu (yli 12 miljoonaa kopiota) ja se lukeutuu myös vuoden 2001 myydyimpiin albumeihin. Julkaisun jälkeen Enya oli myydyin naisartisti vuosina 2001 ja 2002.
Kappaleet
1 Sisältyy Kanadan, Meksikon, Portugalin ja moneen muuhun painokseen.
3 Sisältyy ainoastaan Japanin painokseen.
Nurmijärvi (Lieksa)
Nurmijärvi on kylä Lieksan pohjoisosassa, Suomen itärajalla. Kylän kautta kulkee seututie 524.
Nurmijärvellä sijaitsevat Jongunjoen ja Änäkäisten ulkoilu- ja retkeilyalueet, jotka ovat erityisesti kalastajien suosiossa.
Nurmijärvellä sijaitsee Jongunjoen rajaseutukirkko, jonka on piirtänyt arkkitehti Rafael Blomstedt. Kirkko vihittiin käyttöön 18. heinäkuuta 1948. Kirkkosalissa on noin 50 istuinpaikkaa.
Kylän keskustassa on kahvila/baari.
Rotorua
Rotorua (/ˌroʊtəˈruːə/, maoriksi Te Rotorua-nui-a-Kahumatamomoe) on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Lake Rotorua nimisen järven etelärannalla Pohjoissaarella 230 kilometriä Aucklandista kaakkoon.
Kaupungissa asuu noin 72 00 asukasta, vuoden 2018 väestönlaskenta osoitti nopeaa väestönkasvua (kymmenen prosenttia viidessä vuodessa). Se on osa Bay of Plenty -aluetta, joka on Uuden Seelannin toiseksi nopeimmin kasvava alue. Asukkaista noin 40 prosenttia on maoreja.
Asukkaista varsinaisella kaupunkialueella asuu 56 800 henkeä.
Rotorua on suosittu matkailukohde, koska sen läheisyydessä on geysereitä geotermistä toimintaa. Lentokentälle on kaupungin keskustasta kymmenen kilometriä.
Madeira (viini)
thumb|180px|Madeira-viiniä pullossa ja lasissa. Madeira on useimmiten makea väkevä viini, jota valmistetaan Portugalille kuuluvalla Madeiran saarella. Sen alkoholipitoisuus on 18–21 tilavuusprosenttia ja väri rusehtavan keltainen.
Madeiran valmistus
Lämpökäsittely tekee viinille keinotekoisesti saman asian, mikä ennen tapahtui laivamatkojen aikana laivan ruumassa trooppisessa ilmastossa. Alhaisemmilla lämpötiloilla saadaan parempilaatuista viiniä. Alhaisemmat lämpötilat vaativat vastaavasti pidemmän kypsytysajan; jopa vuosikymmenien kypsytys on mahdollista.
Madeiran laadut
Madeiraa on neljää päälaatua:
Makeuteen vaikuttavat sekä valmistuksessa käytetyt rypälelajikkeet että se, missä vaiheessa käyminen keskeytetään.
Jos viinipullon etiketissä ei mainita rypälelajiketta, kyseessä on yleensä vähemmän arvostetuista rypälelajikkeista tehty sekoitus. Jos rypälelajike mainitaan etiketissä, vähintään 85 prosenttia viinistä pitää olla valmistettu kyseisestä rypäleestä.
Jos pullon etiketissä ei mainita valmistusvuotta, kyseessä on eri ikäisistä viineistä tehty sekoitus. Etiketissä voidaan mainita, kuinka pitkään viiniä on kypsytetty tammitynnyreissä (esimerkiksi 3, 5, 10 tai 15 vuotta). Jos etiketissä mainitaan valmistusvuosi, kyseessä on niin sanottu vuosikertaviini (vintage), joka on valmistettu kyseisen vuoden rypälesadosta. Tällöin myös rypälelajike on mainittu. Vuosikertaviinejä on kypsytetty tammitynnyreissä vähintään 20 vuotta.
Madeiran säilytys
thumb|Madeiran valmistustila [[Funchalissa Madeiralla.]] Hapellisissa olosuhteissa tapahtuvan kypsytyksen ja lämpökäsittelyn ansiosta Madeira säilyy pitkään. Avaamaton pullo säilyy käytännössä pienen ikuisuuden. Avattukin pullo säilyy useita kuukausia, jopa vuoden. Madeira ei kypsy tai parane pullossa, vaan kypsyminen päättyy, kun viini pullotetaan. Pullot pitäisi säilyttää pystyasennossa ja suojata valolta. Pulloja ei kannata turhaan liikutella säilytysaikana. Ilmankosteus ei saa olla liian pieni tai suuri, ettei korkki mene pilalle.
Historia
Madeiran omaleimaisuus syntyi 1600-luvun lopulla, kun Britannia rajoitti viinien myyntiä siirtomaissaan, etenkin Amerikassa. Sinne laivattavaan viiniin sekoitettiin säilöntäaineeksi tislattua viinaa, ja matkan varrella viini lämpeni, mikä loi sen omaleimaisen maun.
Jukka Keskisipilä
Jukka Keskisipilä (s. 26. toukokuuta 1988) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudesta 2009–2010 alkaen hän on pelannut Salibandyliigassa Seinäjoen Peliveljien joukkueessa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Suomen-mestaruuden.
Joachim Frank
Joachim Frank (s. 12. syyskuuta 1940 Siegen, Saksa ) on saksalais-yhdysvaltalainen biofyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti proteiinien elektronimikroskooppitutkimuksista. Frankille myönnettiin Nobelin kemianpalkinto vuonna 2017 yhdessä Jacques Dubochetin ja Richard Hendersonin kanssa biomolekyylien rakenteen tutkimisesta korkean resoluution kryoelektronimikroskopian avulla.
Empresa de Cervejas da Madeira
pienoiskuva|Huurteinen Coral-pullo. Empresa de Cervejas da Madeira on portugalilainen, Madeiran saarella toimiva panimo ja virvoitusjuomatehdas. Coral on panimon olutmerkki. Juomatehdas valmistaa myös monia muita alkoholi- ja virvoitusjuomia, kuten Brisa ja Atlântida. Coral-olut tuotiin markkinoille vuonna 1969, ja se on vuosien mittaan saavuttanut kansainvälisessä Monde Selection -kilpailussa 15 kultamitalia. Coralin päämarkkina-alue on Madeiran saari, mutta sitä myydään myös sekä Manner-Portugalissa että tuontioluena Britanniassa, Australiassa sekä Angolassa.
Joachim Frank
Frank väitteli tohtoriksi Münchenin teknillisestä yliopistosta vuonna 1970 aiheenaan hiilikalvojen järjestäytyminen. Väitöstutkimuksistaan hänelle myönnettiin Harkness Fellowship -stipendi, jonka avulla hän pääsi tutkijaksi NASAn Jet Propulsion Laboratoryyn. Tämän jälkeen vuosina 1970–1972 Frank toimi tutkijana muun muassa Kalifornian yliopistossa, jossa hän erikoistui elektronimikroskopiamenetelmiin ja erityisesti elektronimikroskopiakuvien kuvankäsittelyyn, ja Cornellin yliopistossa. Vuosina 1973–1975 hän oli tutkijana Cambridgen yliopistossa. Oltuaan kaksi vuotta Cambridgessa Frank sai kutsun Wadsworth Centeriin. Siellä hän kehitti laskennallisen tietokonemallin, jonka avulla proteiinien elektronimikroskooppikuvista saatiin aikaiseksi tarkka kaksiulotteinen malli. Menetelmä valmistui vuonna 1981. Tämän jälkeen Frank paransi mallia siten, että proteiinista oli mahdollista muodostaa kolmiulotteinen malli elektronimikroskooppikuvien avulla. Ensimmäisen mallin ribosomista hän julkaisi vuonna 1985. Wadsworth Centerissä Frank toimi vuoteen 1998 asti. Vuonna 1997 hän aloitti tutkimusprofessorina New Yorkin yliopistossa ja vuodesta 2008 Columbian yliopistossa. Frank on saanut kryoelektronimikroskopiatutkimuksistaan useita tunnustuksia, muun muassa Benjamin Franklin -mitalin vuonna 2014 ja Wiley-palkinnon biolääketieteissä vuonna 2017 yhdessä Richard Hendersonin ja Marin van Heelin kanssa.
Empresa de Cervejas da Madeira
Empresa de Cervejas da Madeira -panimon pääomistajana on sukuyhtiö Pestana Group 68 prosentin enemmistöosuudella.
Moonlight (yhtye)
__EISISLUETT__ Moonlight oli 1970-luvun lopulla toiminut turkulainen progressiivisen rockin yhtye, joka levytti yhden pitkäsoiton ja singlen Jorma Helianderin Tophits-FinnHits-levymerkille. Albumi jäi monien muiden ajan progejulkaisujen tapaan vähälle huomiolle. Rocket Records julkaisi yhtyeen ainoaksi jääneen pitkäsoiton CD-muodossa vuonna 2016. Samana vuonna saksalainen Shadoks Music teetti albumista 400 kappaleen vinyylipainoksen. Yhtyeen vaikutteisiin kuuluivat muun muassa Steely Dan, Procol Harum, Santana, Pink Floyd yhdessä Ian Duryn ja Blondien kaltaisten uuden aallon nimien kanssa.
Empresa de Cervejas da Madeira
Aiheesta muualla
Madeira Brewery
Moonlight (yhtye)
Moonlightin kosketinsoittaja Kim Trapp soitti myöhemmin Fabricsissa.
Noel Stookey
Noel Paul Stookey (s. 30. joulukuuta 1937) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka on yksi folktrio Peter, Paul and Maryn jäsenistä. Hän on valmistunut Michigan State Universitysta. Stookeyn tunnetuin sävellys on "The Wedding Song (There Is Love)", jonka hän omisti Peter Yarrowille tämän naimisiinmenon kunniaksi. Hänellä on ollut menestyksekäs sooloura, jolla hän on tehnyt mm. gospelia.
Sinebrychoffin taidemuseo
Sinebrychoffin taidemuseo (puhekielessä "Siffi" ) on Bulevardin varrella Helsingin Punavuoressa Suomen ainoa vanhaa eurooppalaista taidetta esittelevä museo. Sinebrychoffin taidemuseo on osa Suomen Kansallisgalleriaa.