cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kitilän suurmotti
Suomalaisten saarto
Suomen IV armeijakunnan esikunta tiedotti motitusvaiheen päätyttyä 12. tammikuuta, että jalkaväkirykmentti 64 yhtä pataljoonaa lukuun ottamatta siirrettäisiin everstiluutnantti Uno Fagernäsilta 168. divisioonaa vastaan. Fagernäsille alistettiin vastaisuudessaan Taisteluosasto Ruusuvuoreen kuuluneet kolme pataljoonaa. Apujoukkojen tulon mottiin esti myös Fagernäsin alaisuudessa ollut Taisteluosasto Kilpa viisine pataljoonineen Pitkärannassa. Motin itäsivustasta huolehti Taisteluosasto Autti kolmella pataljoonalla, Vorojenkiven maastossa oli Taisteluosasto Oinaan yksi pataljoona ja pohjoispuolesta vastasi kaksipataljoonainen Taisteluosasto Tähtinen. Se piti myös motin huoltoyhteyksiä puristuksissaan Laatokan saarista käsin.
Motin alkuvaiheet
Jo 11. tammikuuta siepattiin 168. divisioonan radiosanoma, jonka mukaan divisioona olisi hukassa, ellei se nopeasti saisi apua. Komentajalle pyydettiin lentokone Koirinojan lahdelle aamuksi 12. tammikuuta motti näytti olevan kypsä. Divisioona kuitenkin ryhdistäytyi. Sitä alettiin huoltaa jäitse ja ilmateitse. Kitilän yläpuolella todettiin 17. tammikuuta lentäneen 30 lentokonetta joko pudottamassa tavaraa tai suojaamassa kuljetuskoneita. Pian jäälle alettiin aurata myös lentokenttiä.
Avustusyrityksistä
Huolto kulki mottiin tappioista välittämättä. Hevostappiot kasvoivat tammikuun lopussa venäläisillä noin 610:een. Motti yritettiin avata myös taistelujoukoin, joita keskitettiin lisää Taisteluosasto Kilpaa vastaan. Tammikuun puolivälissä Pitkärantaan todettiin saapuneen 11. divisioona. Se ei vielä riittänyt, joten helmikuun alkuun mennessä olivat saapuneet 72. divisioona, 37. divisioona sekä 25. moottoroidun divisioonan osia. Tähän suuntaan keskitettiin vielä uuden VIII armeijakunnan esikunta, 10. täydennysdivisioona ja 204. maahanlaskuprikaati. Tarkoitus oli iskeä jäätä pitkin Sortavalaan.
Erikoisuutena mainittakoon, että Laatokan saarilla suomalaisia häiritsi ”Suomen kansanarmeijan” Jalkaväkirykmentti 6 komentajanaan majuri Kalle Ahonen. Rykmentissä oli muutama sata miestä; suomalaisia kommunisteja, itäkarjalaisia ja vepsäläisiä.
Suomalaisten kannalta oli tärkeää saada motin avustusyritykset estetyiksi Pitkärannan suunnalta ja pitää Laatokan jäiden kautta kulkenut huoltotie katkaistuna. Venäläisten hyökkäykset alkoivat 19. tammikuuta suomalaiset torjuivat hyökkäykset ja venäläisten hyökkäysinto laimeni. Uudet hyökkäykset alkoivat helmikuun lopulla pakottaen suomalaisia perääntymään muutaman kilometrin.
Konnunkylän alamotti
Laatokan rannalla sijainneesta Konnunkylän alamotista käytiin taistelua toista kuukautta. Sinne suunnattiin sekä jalkaväkirykmentti 38:n että jalkaväkirykmentti 39:n II pataljoona. Motti saatiin tuhotuksi 21. helmikuuta mennessä. Osa vihollisista pääsi pakenemaan Pitkärantaan ja sieltä edelleen omille linjoille. Sotasaaliiksi saatiin panssareita, pari tykkiä ynnä muuta.
Lopputulos
168. divisioonalla oli nyt vapaa huoltotie. Lukemattomat kuorma-autot ajoivat nyt jäätä pitkin Kitelään. Sotaa ei kuitenkaan ollut jäljellä kuin viikko. Divisioonan tuhoamiseksi ei enää ollut mahdollisuuksia. Suomen IV armeijakunnan ei onnistunut tuhota 168. divisioonaa, mutta se oli silti täyttänyt tärkeimmän tehtävänsä; estänyt vihollisen pääsyn Kannaksen joukkojen selustaan.
Tappiot
168. divisioonan on arvioitu menettäneen 2/3 henkilöstöstään. Niistä kaatuneiden osuus on ehkä noin 5 000. Laatokalla hyökänneet joukot menettivät kenties saman verran. Pitkärannan suunnassa kaatui ehkä 3 000 miestä. Näin ollen puna-armeija menetti Kitilän suurmottiin liittyvissä taisteluissa kaatuneina noin 13 000. Suomalaisten tappioita ei pystytä laskemaan Kitilän suurmottiin liittyvissä taisteluissa, sillä monet joukko-osastot taistelivat päällekkäin.
Aiheesta muualla
Hidas kuolema saartorenkaassa. FT Pasi Tuunaisen arvostelu teoksesta: Gordijenko, Anatoli, Kuoleman divisioona. Gummerus, 2003. (Agricolan kirja-arvostelut 1.10.2007)
Kirjallisuusvuosi 2015
Kirjallisuusvuosi 2015 käsittelee vuoden 2015 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kitaanit
300px|thumb|Kitaanimetsästäjiä [[Song-dynastian aikaisessa maalauksessa.]] Kitaanit olivat paimentolaiskansa, joka tunnetaan etenkin Pohjois-Kiinassa 900-luvulta 1100-luvulle vaikuttaneen Liao-dynastian perustajina. Kitaanit puhuivat mongolikieliin kuulunutta kitaania, jossa oli nykyisiä mongolikieliä vähemmän turkkilaisvaikutteita. Sittemmin muut kansat kukistivat kitaanit, jotka sulautuivat mongoleihin ja kiinalaisiin.
Historia
Kitaanit levittivät valtaansa etelään Shanxin alueella vaikuttaneiden Shatuohallitsijoiden kustannuksella. Deguang liitti kitaanien alueisiin vuonna 937 esimerkiksi Yanjingin eli nykyisen Pekingin. Kitaanien valtakaudella se tunnettiin nimellä Nanjing eli "eteläinen pääkaupunki". Kitaanien levittäytyminen etelään loppui kuitenkin Song-dynastian voittoihin. Song-dynastia valloitti viimeiset kitaanien alaiset Shatuovaltiot vuoteen 979 ja sittemmin he jatkoivat hyökkäystään itse Liao-dynastiaa vastaan. Vuoteen 1004 kestäneissä taisteluissa kitaanien onnistui kukistaa hyökkäys, ja sittemmin nämä kaksi dynastiaa ylläpitivät välillään status quota. Kitaanit hyökkäsivät useamman kerran Koreaan ja Xia-dynastiaa vastaan epäonnistuen kuitenkin molempien alistamisessa.
Liao-dynastian kausi päättyi, kun džurtšenit tekivät siitä lopun. Alun perin džurtšenit olivat Liao-dynastian alamaisia, mutta vuonna 1114 heidän johtajansa Wanyan Aguda voitti kitaanien armeijan ja julistautui keisariksi ja aloitti näin Jin-dynastian. Hänet tunnettiin sittemmin kuolemanjälkeisellä nimellä Jin Taizu. Jin-dynastia otti 1122 haltuunsa kitaanien kaupungit, ja Liao-keisari pakeni muutamine kannattajineen läntiseen Sisä-Mongoliaan. Hänet vangittiin vuonna 1125. Yila Dashi johti vuonna 1124 Liao-dynastian vastarintataistelijoita Mongoliaan, ja he perustivat sittemmin Karakitain valtakunnan ("musta kitaani") Turkestanin alueelle.
Jin-dynastian alaisuuteen jääneet kitaanit toimivat uusien vallanpitäjien epäluuloisuudesta huolimatta valtion viroissa. Kitaanit olivat näet keskimäärin džurtšeneja oppineempia. Kitaanit kapinoivat vuosina 1159–1164, minkä johdosta Jin-dynastia teloitutti vielä elossa olleet Liao-dynastian jäsenet. Tšingis-kaani käytti sittemmin kitaaneja hyödykseen Jin-dynastiaa vastaan. Sittemmin kitaaneja hallitsi mongolien johtama Yuan-dynastia. Yuan-dynastiassa kitaaneja ei käsitetty osaksi mongoleja, eivätkä he näin päässeet osallisiksi näiden erityisasemasta. Yuna-dynastian kukistuessa 1368 kitaanit hävisivät omana ryhmänään. Kitaaneista lähtöisin olevaa Yelü-sukunimeä esiintyy edelleen paikoittain Sisä-Mongoliassa. Daguurin kielessä on säilynyt joitakin piirteitä kitaanin kielestä ja daguurit saattavat polveutua osittain kitaaneista.
Laura Mancinelli
Laura Mancinelli (18. joulukuuta 1933 Udine, Italia – 7. heinäkuuta 2016 Torino, Italia) oli italialainen keskiajan tutkija ja kirjailija.
Mancinelli valmistui Torinon yliopistosta pääaineenaan saksankielinen kirjallisuus. Hän toimi yliopiston lehtorina, kääntäjänä ja kirjoitti historiallisia romaaneja.
Henkilökuva
Mancinelli syntyi Udinessa vuonna 1933 ja vietti neljä vuotta Roveretossa. Perhe muutti Torinoon 1937. Valmistuttuaan hän opetti keskikoulussa, mutta jatkoi keskiaikaisen saksalaisen kulttuurin tutkimista ja julkaisi vuonna 1969 esseen ''La canzone dei Nibelunghi. Problemi e valori'' ("Nibelungein laulu. Ongelmat ja arvot").
Mancinelli opetti germaanista filologiaa 1970-luvulla Sassarin yliopistossa, sitten saksalainen Ladislao Mittner kutsui hänet Venetsiaan. Vuonna 1976 hän sai Saksan historian professuurin Ca’ Foscari -yliopistossa.
Kollegansa ja ystävänsä Claudio Magrisin ohjauksessa Mancinelli 1972 muokkasi ja käänsi Nibelungein laulun italiaksi, jota seurasivat 1978 Gottfried von Straßburgin teos Tristano (saksan kielen Tristan (Gottfried von Straßburg)) ja vuonna 1989 Hartmann von Auen runoelmat Gregorius ja Der arme Heinrich.
Palattuaan Torinon yliopiston kielitieteen laitoksen johtajan virkaan vuonna 1981 Laura Mancinelli julkaisi ensimmäisen kaunokirjallisen teoksensa I dodici abati di Challant (englanniksi The Twelve Abbots of Challant). Se on historiallinen romaani, jota Mancinelli oli alkanut kirjoittaa jo vuonna 1968. Sen jälkeen ilmestyi Il fantasma di Mozart vuonna 1986 ja Il miracolo di santa Odilia (englanniksi The Miracle of Saint Odilia) vuonna 1989.
Vuodesta 1994 lähtien hän on omistautunut kokonaan kirjoittamiselle ja julkaissut yli 15 teosta vuosikymmenen aikana huolimatta sairaalahoidosta ja pitkästä kuntoutuksesta.
Vuonna 2009 Mancinelli julkaisi romaanin Gli occhiali di Cavour, jota seurasi Due Storie d'amore vuonna 2011, joka on vapaa tulkinta kahdesta kuuluisasta pariskunnasta, Kriemhild ja Sigurd sekä Tristan ja Isolde.
Mancinelli kuoli 7. heinäkuuta 2016 Torinossa sairautensa vuoksi. Muistotilaisuus pidettiin 11. heinäkuuta 2016. Torinon hautausmaalla. Mancinellin hautajaiset pidettiin Exillessa Susan laaksossa, johon kirjailija oli sijoittanut yhden romaaneistaan.
Derbentin piiri
thumb|175px|Derbentin piiri Dagestanin kartalla. thumb|175px|Armenialainen kirkko Njugdin kylän lähellä. Derbentin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1921 perustetun piirin pinta-ala on 823 neliökilometriä. Asukkaita on 92 200 henkeä (vuonna 2009).
Derbentin piiri sijaitsee Dagestanin kaakkoisosassa Kaspianmeren rantavyöhykkeellä ja vuoriston reuna-alueella. Pohjoisessa se rajoittuu Kajakentin piiriin, lännessä Kaitagin ja Tabasaranin piireihin sekä etelässä Magaramkentin ja Suleiman Stalskin piireihin. Pinta-alasta 15 % on metsää. Suurimmat joet ovat Rubas, Ullutšai ja Darvagtšai.
Piiriin kuuluvat Belidžin ja Mamedkalan kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä 27 maalaiskuntaa: Aglobi, Arablinskoje, Belidži, Berikei, Delitšoban, Džalgan, Džemikent, Gedžuh, Hazar, Kala, Kullar, Mitagi, Mitagi-Kazmaljar, Mugarty, Muzaim, Njugdi, Padar, Pervomaiski (hallinnollinen keskus Imeni Mitšurina), Rubas, Rukel, Sabnova, Salik, Tatljar, Tšinar, Ullu-Terkeme, Velikent ja Zidjan-Kazmaljar. Asutuskeskuksia on yhteensä 40. Hallinnollinen keskus on Derbentin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 58,1 on azereja, 18,8 % lezgejä, 10,7 % tabasaraneja, 7,9 % dargeja ja 2,1 % aguleja. Kaupunkiväestön osuus on 22,4 %.
Piirin kautta kulkee Moskovan ja Bakun välinen rautatie sekä Kubanilta Azerbaidžanin rajalle johtava M29-valtatie. Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt vihannesten, viinirypäleiden ja hedelmien viljelyyn. Viime aikoina on pyritty kehittämään myös matkailua.
Nähtävyyksiä ovat Derbentin Naryn-Kalan linnoituksen yhteyteen kuuluvat varustukset Mitagin ja Zidjanin kylissä, Gedžuhin viinikellarit ja Njugdin kylän armenialainen kirkko.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1971–1972
Saksan Bundesliigan kausi 1971–1972 oli järjestyksessään yhdeksäs Bundesliigan, Länsi-Saksa n pääsarjan, kausi. Se alkoi 14. elokuuta 1971 ja päättyi 28. kesäkuuta 1972. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Borussia Mönchengladbach.
Sarjajärjestelmä
Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan joukkue, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat kaksi pistettä voitosta ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue joka keräsi eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kaksi vähiten pisteitä kerännyttä putosivat seuraavaksi kaudeksi Regionalligaan.
Joukkuemuutokset kaudesta 1970–1971
Kickers Offenbach ja Rot-Weiss Essenin putosivat Regionalligaan edellisen kauden päätteeksi. Heidän tilalleen nousivat VfL Bochum ja Fortuna Düsseldorfissa.
Kauden yhteenveto
Bayern München voitti mestaruuden kahden Mönchengladbachin voittaman mestaruuden jälkeen. Bayern teki kauden aikana ensimmäistä kertaa Bundesliigan historiassa yli 100 maalia. Suurin tekijä oli jälleen maalipörssin vuoden tauon jälkeen voittanut Gerd Müller, joka iski peräti 40 maalia. Maalimäärä on yhä Bundesliigan yhden kauden maaliennätys. Mestaruustaistelu oli jännittävä aina viimeiselle kierrokselle saakka, jolloin kohtasivat kärkijoukkueet Bayern ja Schalke 04. Schalke olisi voitolla noussut Bayernin ohi mestaruuteen, mutta kotijoukkue Bayern löi Schalken peräti 5–1 ja varmisti näin toisen Bundesliigamestaruutensa.
Jaakko Visuri
Jaakko Visuri on suomalainen media-alan vaikuttaja ja yrittäjä. Hän on toiminut muun muassa av-tuotantoyhtiö Avset Oy:n toimitusjohtajana sekä Kolmostelevision ja MTV3:n ohjelmahankinnoista vastaavana johtajana. Hänen johtamansa yhtiö Vizor perusti tv-kanava TV Viiden. Nykyisin Visuri toimii yhtiönsä Mediasoftin johdossa. Mediasoft kehittää interaktiivisia palveluja eri medioille.
Fort Kristina
Fort Kristina (myöhemmin Fort Altena) oli ensimmäinen rakennettu tukikohta ja asuinpaikka Uuden Ruotsin siirtokunnalle Pohjois-Amerikassa. Se rakennettiin vuonna 1638 ja nimettiin Ruotsin kuningatar Kristinan mukaan. Fort Kristina sijaitsi suunnilleen 1,6 kilometriä itään nykyisestä Wilmingtonin kaupungista Delawaressa, Brandywine Creekin ja Christinajoen yhtymäkohdassa.
Saapuminen Delawareen ja maan osto
Ensimmäiset Uuden Ruotsin siirtolaiset saapuivat Delawarejoelle maaliskuussa 1638. Purjealukset Kalmar Nyckel ja Fågel Grip toivat tuolloin mukanaan 25 matkustajaa ja jonkin verran kauppatavaraa. Siirtolaisten johtajana toimi entinen Uusien Alankomaiden kuvernööri Peter Minuit, joka oli saanut tehtäväkseen Ruotsin siirtokunnan perustamisen Delawareen. Aluksilta ammutut tervehdyslaukaukset keräsivät rannalle paikallisia delaware-intiaaneja, joille siirtolaiset antoivat tuliaisina pieniä lahjoja.
Seuraavan päivän aikana useita intiaanijohtajia saapui Kalmar Nyckeliin neuvottelemaan maakaupoista. Delawarein kieltä taitava tulkki Andreas Lucasson helpotti molemminpuolista ymmärtämystä ja Ruotsin hallituksen puolesta laaditut kaksi kauppakirjaa allekirjoittivat Peter Minuit, Måns Nilsson Kling (Mauno Klinga), Andreas Lucasson ja Jacob Sandelin. Intiaanien edustajat piirsivat omat "totem-merkkinsä" asiapapereihin ja ottivat vastaan kulta- ja hopeaesineitä, vaskikattiloita, kirveitä ja erilaisia koruja. Siirtolaiset saivat vastineeksi maa-alueen, joka käsitti Delawarejoen länsirannan nykyisestä Wilmingtonista Philadelphiaan saakka.
Fort Kristinan rakentaminen
thumb|left|upright=1.2|Fort Kristiinan hirsimökki Fort Kristinan rakennustyöt aloitettiin välittömästi Christinajoen varrella. Siirtokuntain turvaaminen oli välttämätöntä mahdollisten hyökkäysten varalta. Kristinan ulkovarustus tehtiin pystyyn asetetuista korkeista paaluhirsistä. Rakennelmaa tuettiin kivillä ja mullalla sekä savipohjoisella rakennusaineella. Kun linnake oli joen rannalla, sitä suojaavat vallihaudat kaivettiin vain kolmelle sivustalle. Kahta vallihautaa ympäröi upottava suo. Linnoitukseen kuului myös huone linnanväelle, varastotilat ja ampumareiäin varustettu puolustustorni, johon laivasta tuodut tykit sijoitettiin.
Peter Minuit ei suostunut ottamaan vastaan Fort Kristinan komentajuutta vaan Uuden Ruotsin kuvernööriksi valittiin luutnantti Måns Nilsson Kling. Linnoituksen miesvahvuus oli ensimmäisenä talvena 24 siirtolaista.
Linnakkeen laajentaminen
Vuonna 1639 kuvernööri ja hänen alaisensa kohdistivat uuden Ruotsin ja Fort Kristinan kasvuun suuret odotukset. Siirtokuntaa tukevan Ruotsin kauppayhtiön johtajan Klas Larsson Flemingin aikomuksena oli lähettää seuraavien laivojen mukana suuria määriä siirtolaisia, mutta monet vaikeudet estivät hankkeen toteutumista. Kauppayhtiön hollantilaiset osakkaat kieltäytyivät antamasta rahallista tukea koska ensimmäinen matka oli tullut paljon odotettua kalliimmaksi. myöskään ruotsalaiset suvut eivät olleet kiinnostuneita lähtemään Delawareen ja siirtolaisia jouduttiin etsimään suomalaisten joukosta. Syksyllä 1639 toiselle matkalleen lähtenyt Kalmar Nyckel toi mukanaan vain vajaat 30 siirtolaista, joista päällystöön kuului joka kolmas.
Viimeksi tulleiden siirtolaisten avustuksella Fort Kristinaa kunnostettiin ja vallituksen sisälle rakennettiin kuusi pienempää taloa, joista viisi toimi asuntoina, kuudes kirkkona. Myös linnakkeen ulkopuolelle pystytettiin kaksi rakennusta, joiden ympärille tehtiin pieniä viljelysmaita lähinnä tupakan viljelemiseen.
1640-luvun alkupuolella Uuden Ruotsin asutus levisi yhä kauemmas Fort Kristinan ymräriltä. Etupäässä suomalaisten asuttamia pieniä kyliä ilmaantui Christinajoen varrella nykyisten Chesterin (Upland) ja Marcus Hookin (Finland) alueille, sekä Schuylkilljoelle ja Philadelphiaan.
Ruotsista kulkeutuvan siirtolais- tavarakuljetuksen katkeaminen usean vuoden ajaksi vei Uuden Ruotsin johtavan aseman Delawaren jokilaakson turkiskaupassa. Uusien Alankomaiden kuvernööri Peter Stuyvesant hyödynsi tilannetta ja rakennutti Fort Casimirin tukikohdan Delawarejoen varrelle ruotsalaisalueen rajalla. Printz otti yhteyden Ruotsiin ja pyysi sotaväkeä siirtokunnan tueksi. Kun pyyntöön ei suostuttu hän matkusti kotimaahansa ja jätti vävynsä Johan Papegojan Uuden-Ruotsin käskynhaltijaksi. Printzin paikalle kuvernööriksi lähetettiin Johan Risingh, joka saapui Delawareen syksyllä 1654 mukanaan paljon rakennus- ja kauppatarvikkeita sekä noin 250 siirtolaista, joiden joukossa oli monen alan ammatinharjoittajia.
Fort Kristinan antautuminen
Ensimmäisenä tehtävänään Risingh valtasi Fort Casimirin ja pakotti alueella asuvat 22 hollantilaista vannomaan uskollisuudenvalan Ruotsin hallitukselle. Tämän jälkeen Ruotsista saapuneet sotilaat ja siirtolaiset majoitettiin eri linnoituksiin ja uudisasukkaiden koteihin. Risinghin saamien ohjeiden mukaan linnoitusten turvallisuutta lisättiin uusilla tykeillä, turvarakennelmilla ja maakellarilla. Kristinan ympäriltä mitattiin pienehkö alue kaupunkitonteiksi ja linnoituksen uskottiin laajenevan Christenehamnin kaupungiksi.
Kuullessaan odotettavissa olevasta hyökkäyksestä Risinghillä tuli kiire kerätä Fort Kristinaan mahdollisimman suuren puolustuksen. Siirtolaiset tulivat suurena joukkona Uplandista, Finlandista ja Tinicumin saarelta ja olivat valmiit torjumaan hyökkäyksen. Tulitaistelua ei kuitenkaan tullut. Hollantilaiset alukset purjehtivat Fort Kristinan edustalle ja Stuyvesant kehotti linnakkeen puolustajia antautumaan. Risingh vetosi ruotsalaisten oikeuteen Delawaren siirtokunnassa ja pelkäsi Stuyvesantin toimien voivan johtaa suursotaan Ruotsin ja Hollannin valtakuntien välillä.
Fort Kristina antautui muutaman päivän neuvottelujen jälkeen ja nimettiin myöhemmin Fort Altenaksi. Suomalaiset ja ruotsalaiset uudisasukkaat saivat vuoden sisällä päättää halusivatko he jatkaa Hollannin hallinnon alaisina vai palata kotimaahansa.
Tuote
Tuote voi olla mikä tahansa, joka on tarjottavissa markkinoille ja tyydyttää kysynnän tai tarpeen. Jalostuksessa tuotteita aletaan tekemään raaka-aineista ja niistä syntyy aineellisia hyödykeitä. Tuote voi olla myös aineeton palvelu tai tietotekninen hyödyke. Kaupan kohteina olevia aineellisia hyödykkeitä kutsutaan tavaroiksi.
Tuotetiedon hallintaa varten on kehitetty PDM-järjestelmiä. Tuotteella on myös määrätty elinkaari: määrittelyvaihe, suunnittelu, valmistus, huolto ja kunnossapito, ja poisto jätteeksi tai uudelleenkäyttöön. Tuotetiedon elinkaarihallintaan ja elikaarituotteiden, tarkoittaen useimmiten huoltopalvelujen, tarjontaan on kehitetty erityisiä PLM-järjestelmiä.
Paviljonki
Paviljonki voi olla myös suuremman rakennuksen osa, kuten esimerkiksi barokkiarkkitehtuurin käyttämä kulmapaviljonki.
Paviljonkijärjestelmä
Paviljonkijärjestelmä tarkoittaa erillistä, itsenäisistä osista muodostuvaa kokonaisuutta, jonka osastot ovat eri rakennuksissa. Tällainen kokonaisuus voi olla esimerkiksi kasarmi, koulu tai sairaala. Tämän järjestelmän mukaan rakennettiin muun muassa entinen Nikkilän mielisairaala Sipoossa (toiminnassa 1914–1999), Pitkäniemen sairaala Nokialla ja nykyinen Vaalijalan kuntoutuslaitos Pieksämäellä.
Dioncophyllaceae
Dioncophyllaceae on pieni kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten Caryophyllales-lahkoon.
Tuntomerkit
Heimon kasvit ovat kiipeileviä köynnöksiä tai harvemmin pensaita, joiden ensimmäiset lehdet sijaitsevat ruusukkeisesti ja ovat pitkiä. Kiipeilevään vaiheeseen kasvaneen kasvin lehtilavan kärjessä on parilliset tarttumakoukut. Kukissa on 10–30 hedettä ja kahden tai viiden yhteen kasvaneen emilehden muodostama kehänalainen sikiäin. Luotit ovat pistemäisiä tai pallomaisia, jopa höyhenmäisiä, kuten suvussa Triphyophyllum. Sikiäimessä on paljon pitkävartisia siemenaiheita laitaistukoissa. Hedelmä on kota, joka avautuu ennen kuin siemenet ovat täysin kypsyneet. Siemenet ovat litteitä, nuorina vihreitä ja leveäsiipisiä.
Levinneisyys
Heimo kasvaa trooppisessa Länsi-Afrikassa.
Luokittelu
Heimoon kuuluu kolme yksilajista sukua. Lajit ovat:
Lajilla Triphyophyllum peltatum on nuoruusvaiheessaan joitakin lehtiä, joissa on lyhyt lapa ja keskisuonen kohdalla lavan alapinnalla rauhaskarvoja. Lapa on nuorena kiertynyt alaspäin kuten Drosophyllum-suvussa. Tässä vaiheessa kasvi saattaa pyydystää hyönteisiä. Lajilla Dioncophyllum thollonii on hyvin vaihtelevanlainen hetiö. Heteitä voi olla viisi kohdakkain terälehtien kanssa, tai niitä voi olla kymmenen tai jopa noin 27.
Dioncophyllaceae-heimon systemaattinen asema on ollut vaihteleva eri luokitusjärjestelmissä. Cronquist (1981) vei sen Violales-lahkoon, Takhtajan (1997) taas omana lahkonaan Dioncophyllales ylälahkoon Theanae. Nykyään sen lähimpänä sukulaisena pidetään heimoa Ancistrocladaceae, jonka sisaruspari se on Caryophyllales-lahkon evoluutiopuussa. Näiden kahden heimon muodostaman kladin luonteenomaisia piirteitä ovat puuvartisuus, liaanimaisuus ja eräät anatomiset yksityiskohdat korkkijällessä, lehtiruodissa ja ilmarakotyypissä.
Hiustenleikkuukone
Hiustenleikkuukone on pienkone, jota käytetään hiusten ja parran leikkuuseen. Hiustenleikkuukoneita on yleensä parturi-kampaamoissa.
Ensimmäisen sähkökäyttöisen hiustenleikkukoneen kehitti Leo J. Wahl vuonna 1919. Hän alkoi valmistaa niitä pienessä tehtaassa Sterlingissä, Illinoisin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Hiustenleikkuukoneita on vanhastaan myös käsikäyttöisinä.
Medea-luokka (hävittäjä)
Medea-luokka oli Kreikan laivaston Britanniasta tilaama hävittäjäluokka, jonka Britannian Kuninkaallinen laivasto lunasti itselleen ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Alukset viimeisteltiin Amiraliteetin ohjeiden mukaisesti sodan ajan palvelusta varten.
Alukset muistuttivat Kuninkaallisen laivaston tilaamia M-luokan aluksia, vaikka olivatkin yrityksen tilaajalle suunnittelemia. Niissä oli kolme savuhormia, joista etummainen pidempi kuin kaksi muuta sekä tavallisuudesta poiketen päämasto oli pidempi kuin etumasto. Alukset oli aseistettu kolmella QF 4" Mk II -tykillä, joista yksi etukannella, yksi kahden etummaisen savuhormin välissä ja kolmas puolikannella.
Kark'kisällit
Kark'kisällit (joskus myös muodossa Karkkisällit/Gruppo Voces ry) oli karkkilalainen mieskvartetti. Kvartetti aloitti toimintansa noin vuonna 1990 ja päätti toimintansa vuoden 2016 marraskuussa jäähyväiskonserttiin nimeltään "En kadu mitään".
Toiminta
Kvartetti Kark'kisällit koostui vanhoista ystävistä Matti Kuuselasta, Timo Saariosta, Urpo Nikanderista ja Tauno Lagerkrantzista. Kvartetti toimi yli 24 vuoden ajan kotipaikkanaan Karkkila, joskin kvartetti on myös laulanut ympäri Suomea.
Konsertit
Kark'kisällien vuotuisat konsertit Karkkilan Karkkila-salissa olivat toiminnan huippukohtia. Konsertit nousivat nopeasti suureen suosioon ja paikalle saavuttiin naapurikunnista, sekä ympäri Uuttamaata jopa linja-auto lasteittain. Kvartetti valitsi joka konserttiin tuoreen ohjelmiston ja teeman. Vuosittain uusiutuvasta ohjelmistosta huolimatta konsertteihin kuului muutamia perinne-esityksiä, kuten Hirvenmetsästyslaulu, sekä vierailevan tähden, näyttelijä Esa Saarion, tulkitsemana kappale Mississippi. Laulamisen lisäksi konserteissa jaettiin usein Kark'kisällien apuraha paikallisille laulumusiikin harrastajille Gruppo Voces ry:n nimissä. Konsertit olivat usein loppuunmyytyjä.
Ohjelmisto
Kark'kisällien ohjelmisto koostui keveästä, lämminhenkisestä ja kauniista musiikista, niin kotimaisesta kuin ulkomaisestakin. Eräs Kark'kisällien lempi artisteja oli Reino Helismaa, jonka musiikkia kvartetin ohjelmistossa paljon kuultiin. Sovitukset kvartetille teki Kark'kisällien musiikillinen johtaja Timo Saario.
Death or Domination
Death or Domination on suomalaisen heavy metal -yhtyeen Adastran toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Violent Journey Records.
Toukokuussa 2008 Adastra aloitti uuden materiaalin kirjoittamisen. Levyn äänitys ja jälkituotanto kesti koko kesän. Drop Hammer Studiosin ohella albumia nauhoitettiin yhtyeen omassa A2M-studiossa.
Wonder Woman (vuoden 2017 elokuva)
Wonder Woman on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut Patty Jenkinsin ohjaama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin Ihmenainen-sarjakuvahahmoon. Se on DC Extended Universen neljäs elokuva ja hahmon ensimmäinen näytelty elokuva. Elokuvan käsikirjoitti Allan Heinberg yhdessä Zack Snyderin ja Jason Fuchsin kanssa laatimansa tarinan pohjalta. Pääosissa ovat Gal Gadot, Chris Pine, Robin Wright, Danny Huston, David Thewlis, Connie Nielsen ja Elena Anaya. Elokuvassa Diana lähtee Themysciran saarelta Steve Trevorin mukaan lopettaakseen ensimmäisen maailmansodan.
Jenkins allekirjoitti 2015 sopimuksen elokuvan ohjaamisesta. Kuvaukset alkoivat marraskuussa 2015 ja pättyivät toukokuussa 2016. Elokuvaa kuvattiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa ja Italiassa. Wonder Woman sai ensi-iltansa Shanghaissa 15. toukokuuta 2017 ja elokuvateattereihin se saapui 2. kesäkuuta 2017. Jatko-osa Wonder Woman 1984 sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2020.
Juoni
Nykypäivän Pariisissa Diana Prince saa toimituksena Wayne Enterprisesin läheteiltä ensimmäisen maailmansodan aikaisen lasilevyvalokuvan. Hän muistelee kuinka kasvoi alun perin Themyscirassa, amatsonien saarella. Amatsonien tehtävä oli suojella ihmiskuntaa sodan jumala Areksen levittämältä korruptiolta. Ares surmasi muinoin kaikki muut Olympolaiset jumalat, mutta Zeuksen kerrotaan käyttäneen viimeiset voimansa jättääkseen amatsoneille Areksen lopulliseksi tuhoamiseksi miekan nimeltä ”Jumalantappaja”. Diana haluaa kouluttautua soturiksi, mutta Hippolyta, Dianan äiti ja amatsonien kuningatar, kieltäytyy ja väittää ettei Areksesta ole enää vaaraa. Hippolytan sisko Antiope kuitenkin kouluttaa Dianaa salaa ja suostuttelee Hippolytan muuttamaan mielensä, kun asia paljastuu.
Eräänä päivänä Diana pelastaa Themysciran lähelle pakkolaskun tehneen lentäjän, Steve Trevorin, hengen. Mutta Stevea seuranneet saksalaissotilaat hyökkäävät saarelle. Amatsonit tappavat sotilaat, mutta Antiope kuolee suojellessaan Dianaa. Amatsonien käyttävät Hestian lassoa kuulustellakseen Stevea, joka kertoo olevansa ympärysvaltojen vakooja, joka varasti saksalaiskenraali Erich Ludendorffille työskentelevän espanjalaiskemisti Isabel Marun muistiinpanot. Maru oli kehittänyt uudenlaisen vetypohjaisen sinappikaasun, joka on vaarallisempaa kuin rikkipohjainen. Uskoen Areksen olevan sodan takana, Diana ottaa ”Jumalantappajan” mukaansa ja lähtee Themyscirasta Steven kanssa.
Saavuttuaan Lontooseen Steve toimittaa sotakabinetille Marun muistiinpanot ja kertoo uskovansa Ludendorffin aikovan käyttää kaasua huolimatta Sir Patrick Morganin yrityksistä neuvotella saksalaiset suostumaan aselepoon. Sir Patrickin epävirallisella tuella Steve ja Diana lähtevät Belgian länsirintamalle mukanaan vakooja Sameer, tarkka-ampuja Charlie ja ”päälliköksi” kutsuttu salakuljettajaintiaani. Saksalaisten hyökkäyksen aikana Diana selvittää yksin tiensä ”ei-kenenkään-maan” läpi, inspiroiden sotilaitakin ryhtymään taisteluun ja vapauttamaan saksalaisten valtaaman kylän. Kyläläiset juhlivat Dianaa sankarina ja ottavat hänestä ja Steven ryhmästä valokuvan.
Kuultuaan Ludendorffin järjestävän gaalan läheisessä linnassa, Steve soluttautuu saksalaisten joukkoon sabotoidakseen Ludendorffin asevarastoa. Uskoen Ludendorffin olevan valeasuinen Ares, Diana aikoo tappaa tämän lopettaakseen sodan, mutta Steve estää sen, jotta tehtävä ei vaarantuisi. Mutta Ludendorffin käytettyä kaasua tuhoamaan Dianan aiemmin vapauttama kylä, Diana syyttää Stevea uhrien kuolemasta. Hän seuraa Ludendorffia tukikohtaan, jossa valmistellaan kaasupommeja Lontoon tuhoamiseksi tarkoitettuun iskuun. Diana kohtaa taistelussa Ludendorffin, joka on tehostanut fyysisiä voimiaan eräällä toisella Marun kehittämällä kaasulla. Dianan onnistuu surmata Ludendorff, mutta hänen järkytyksekseen Ludendorffin kuolema ei lopeta sotaa.
Sir Patrick ilmestyy paikalle ja paljastaa olevansa Ares. Hän kertoo ihmisten itse aloittaneen maailmansodan, vaikka hän olikin inspiroinut ja antanut näille ideoita tehokkaampien sota-aseiden kehittämiseen. Tuhottuaan Dianan kantaman miekan, hän paljasti Dianan itse olevan ”Jumalantappaja”: Zeuksen tytär ja puolijumala. Ares yrittää suostutella Dianan auttamaan ihmiskunnan tuhoamisessa ja palauttaa maailma paratiisiksi, mutta Diana kieltäytyy ja he alkavat taistella. Taistelun aikana Sameer, Charlie ja ”päällikkö” tuhoavat Marun laboratorion ja Steve kappaa kaasua kantavan pommikoneen, jonka hän lennättää riittävän korkealle ennen kuin uhraa itsensä räjäyttääkseen sen. Ares yrittää suostutella Steven kuolemaa surevan ja raivostuneen Dianan tappamaan Marun, mutta Steven viimeisten sanojen inspiroimana Diana uskoo ihmisissä olevan hyvääkin, joten hän säästää Marun hengen ja tuhoaa Areksen iskemällä hänen salamansa voimistettuina takaisin häntä kohti. Palattuaan Lontooseen, Diana ja muut juhlistavat Trafalgar Squarella sodan päättymistä.
Nykyhetkessä Diana lähettää Bruce Waynelle sähköpostina kiitoksen siitä, että sai takaisin häntä ja Steven ryhmää esittävän valokuvan, ja vannoo jatkavansa ihmiskunnan suojelemista Ihmenaisena.
Tuotanto
pienoiskuva|oikea|[[Patty Jenkins, Gal Gadot, Chris Pine ja Connie Nielsen vuoden 2016 Comic-Conissa.]] Joulukuussa 2013 Gal Gadot teki sopimuksen Ihmenaisen näyttelemisestä DC Extended Universen elokuvissa. Hahmon ensiesiintyminen on elokuvassa Batman v Superman: Dawn of Justice ja Wonder Womanin jälkeen hänet nähdään vielä kahdessa Justice League -elokuvassa. Elokuvalle etsittiin vuonna 2014 naispuolista ohjaajaa ja 12. marraskuuta 2014 ohjaajaksi valittiin Michelle MacLaren. 4. joulukuuta Jason Fuchs oli neuvotteluissa elokuvan käsikirjoittajaksi. Huhtikuussa 2015 MacLaren kuitenkin jätti ohjaajan paikan luovien erimielisyyksien vuoksi ja saman kuukauden aikana hänen tilalleen astui Patty Jenkins.
Tuottaja Charles Roven paljasti Ihmenaisen alkuperän olevan elokuvasarjassa sama kuin sarjakuvien The New 52 -jatkumossa eli puolijumala ja Zeuksen tytär. 27. toukokuuta 2015 Variety paljasti Chris Pinen olleen neuvotteluissa Steve Trevorin, Ihmenaisen rakastetun rooliin. Heinäkuussa 2015, The Wrap raportoi Pinen olevan virallisesti valittu roolin ja että tämä tulisi esiintymään myös useammassakin DC Extended Universen elokuvassa. Myöhemmin Sean Beanin ja Eva Greenin raportoitiin olevan kaavailtuna elokuvan mahdollisten vihollisten, Aresin ja Kirken, rooleihin. 2. marraskuuta 2015 The Wrap vahvisti Nicole Kidmanin olleen neuvotteluissa elokuvan näyttelijäkaartiin liittymisestä. Saman kuukauden aikana, Saïd Taghmaoui valittiin toistaiseksi tuntemattomaan rooliin. 21. marraskuuta julkistettiin lista muutamista näyttelijäkaartiin liittyneistä näyttelijöistä, joita ovat Robin Wright, Danny Huston, David Thewlis, Ewen Bremner, Lucy Davis ja Elena Anaya. Tammikuussa 2016 kerrottiin Connie Nielsenin liittyneen näyttelijäkaartiin Ihmenaisen äidin, kuningatar Hippolytan, roolissa. Jenkins ilmoitti 10. toukokuuta kuvausten päättyneen.
Julkaisu
Wonder Woman sai maailmanensi-iltansa Shanghaissa 15. toukokuuta 2017. Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa elokuva sai ensi-iltansa 2. kesäkuuta 2017, vaikka alkuperäinen ensi-iltapäivämäärä oli 23. kesäkuuta 2017.
Jatko-osa
Vaikka Gadotin sopimus koski vain kolmea elokuvaa, joista Wonder Woman oli toinen, hänen sopimustaan jatkettiin pidemmälle. Jenkins oli alun perin sitoutunut vain yhden elokuvan ohjaajaksi, mutta hän oli kertonut haluavansa ohjata myös jatko-osan. Varietyn haastattelussa Geoff Johns paljasti, että hän laatii tarinan Wonder Womanin jatko-osalle yhdessä Jenkinsin kanssa ja että hänellä oli ”upea idea toiseksi elokuvaksi”. 22. heinäkuuta 2017 San Diego Comic-Con Internationalissa Warner Bros. julkisti elokuvan ensi-illaksi 13. joulukuuta 2019. Elokuussa Jenkins oli viimeisissä neuvotteluissa ohjaajaksi, ja asitoutui siihen virallisesti kuukausi myöhemmin, vahvistaen myös Gadotin paluun pääosaan. Syyskuussa David Callaham liittyi Jenkinsin ja Johnsin mukaan elokuvan käsikirjoittajaksi. Marraskuussa 2017 uudeksi ensi-iltapäivämääräksi ilmoitettiin 1. marraskuuta 2019, välttämään kilpailua Star Wars: The Rise of Skywalkerin kanssa. Maaliskuussa 2018 Kristen Wiigin vahvistettiin näyttelevän elokuvan roistoa, Gepardia. Kesäkuussa 2018 elokuvan viralliseksi nimeksi paljastettiin Wonder Woman 1984. Elokuvan ensi-iltaa siirrettiin useita kertoja koronaviruspandemian 2019– vuoksi, ja nykyinen suunniteltu ensi-ilta on 2. lokakuuta 2020.
Nicholas Patrick
Nicholas James MacDonald Patrick (s. 19. marraskuuta 1964 Saltburn-by-the-Sea, North Yorkshire, Englanti) on brittiläissyntyinen insinööri ja NASAn astronautti. Hän osallistui tehtäväspesialistina avaruussukkulalennolle STS-116 Discovery vuonna 2006 neljäntenä brittinä avaruudessa. Patrick osallistui sukkulalennolle STS-130 tehtäväspesialistina.
Patrick syntyi Saltburn-by-the-Seassa, Englannissa ja kasvoi Lontoossa ja Ryessa, New Yorkissa. Hänelle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 1994. Patrick on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Ura NASAssa
Patrick valittiin NASAn astronauttikoulutukseen kesäkuussa 1998. Hän aloitti koulutuksen Johnson Space Centerissä elokuussa 1998. Hän vietti 308 tuntia avaruudessa sukkulalennolla STS-116. Hän toimi ajoittain myös avaruusaseman ja lennonvalvonnan yhteyshenkilönä (CAPCOM). Patrick osallistui helmikuussa 2010 tehtäväspesialistina sukkulalennolle STS-130.
Telugulainen kirjaimisto
Telugulainen kirjaimisto on telugun kielessä käytetty kirjoitusjärjestelmä. Kirjaimisto perustuu brahmi-kirjoituksesta kehittyneeseen muinaiskannadalaiseen kirjaimistoon ja on läheistä sukua kannadan kielessä käytetylle kannadalaiselle kirjaimistolle. Kirjaimistoon kuuluu 34 konsonanttia ja 13 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Telugun lisäksi kirjaimistoa käytetään muun muassa jerukulan, lambadin ja gondin kirjoittamiseen.
Historia
pienoiskuva|Sanat ”telugu” ja ”kannada” telugulaisella (yllä) ja kannadalaisella kirjaimistolla.
Telugulainen kirjaimisto juontaa juurensa brahmi-kirjoitukseen, jota käytettiin jo Ašokan kaiverruksissa 200-luvulla eaa. Vuosisatojen kuluessa brahmi sai lukuisia eri variaatioita etelä-Intiassa, ja 900-luvulle jaa. tultaessa telugun- ja kannadankielisillä alueilla oli käytössä yhtenäinen brahmiin perustuva muinaiskannadalainen kirjaimisto. Tämä eriytyi edelleen telugulaiseksi ja kannadalaiseksi kirjaimistoksi 1100- ja 1400-luvun välisenä aikana. Kristittyjen lähetyssaarnaajien tuotua kirjapainotaidon Intiaan 1800-luvun alussa telugun oikeinkirjoitus standardoitiin painamisen mahdollistamiseksi.
Konsonantit
pienoiskuva|[[Krishnan piirikunta|Krishnan piirikunnassa sijaitsevan Gunadalan rautatieaseman nimi telugulaisilla kirjaimilla, devanagarilla ja latinalaisilla kirjaimilla kirjoitettuna.]]
Telugulainen kirjaimisto on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjainmerkki kuvaa pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Konsonanttia seuraa aina perusvokaali a, ellei kirjaimeen ole liitetty toista vokaalimerkkiä tai erillistä vokaalin puuttumista ilmaisevaa virama-tarketta (teluguksi virāmamu tai halaṁtamu ). Virama merkitään kirjaimen yläpuolelle kahdella oikealle osoittavalla koukulla, esim. క ka → క్  k.
Affrikaatat ca ja ja äännetään kotoperäisissä sanoissa postalveolaarisina etuvokaalien i ja e edellä. Keski- ja takavokaalien a, u ja o edellä ne ääntyvät alveolaarisina. Sanskritista lainatuissa sanoissa ca ja ja äännetään aina postalveolaarisina seuraavasta vokaalista riippumatta.
Peräkkäiset konsonantit
pienoiskuva|Telugulaisilla ja latinalaisilla kirjaimilla kirjoitettuja opasteita Nehrun kehätiellä [[Hyderabadin ulkopuolella.]]
Peräkkäiset konsonantit kirjoitetaan telugussa pääsääntöisesti yhteen. Useimpien konsonanttien yhdysmuoto muodostetaan poistamalla jälkimmäisen kirjaimen päältä kirjaimistolle tunnusomainen v:n muotoinen viiva ja kirjoittamalla se edeltävän konsonantin alapuolelle, esim. ర్ r + ద  da → ర్ద  rda. Yhdistelmällä kṣa on oma epäsäännöllinen merkkinsä క్ష. Muiden konsonanttien kanssa ṣa muodostaa säännönmukaisen yhdysmerkin (esim. ప్ష pṣa).
Kirjaimien ca, cha, pa, pha, ba, bha, ḷa, śa ja sa yhdysmuoto on muuten säännönmukainen, mutta kirjaimen ylävasemmalle osoittava viiva piirretään pitkälle ylös.
pienoiskuva|Kirjainyhdistelmän krai eri kirjoitustapoja. Ra voidaan sijoittaa edeltävän konsonantin oikealle tai vasemmalle puolelle tai sen alle.
Kirjaimet ka, ta, na, ma, ya, ra, la ja va saavat toisen konsonantin jäljessä tavallisesta kirjoitusasutaan poikkeavan yhdysmuodon.
Ra-kirjaimen yhdysmuoto voidaan kirjoittaa eri tavoilla käytetystä fontista riippuen. Se voidaan piirtää edeltävän konsonantin alapuolelle sijoitettavana kaarena, oikealle puolelle piirrettävänä yhdeksikön muotoisena silmukkana tai vasemmalle puolelle sijoitettavana kaarevana viivana.
Vokaalit
Tavun alussa esiintyvät vokaalit kirjoitetaan erillisinä kirjaimina, ja konsonanttialkuisissa tavuissa vokaali ilmaistaan konsonanttimerkkiin lisättynä tarkkeena. Vokaalille అ a ei ole omaa tarketta, vaan se seuraa oletuksena jokaista konsonanttia, johon ei ole liitetty muuta vokaalitarketta tai viramaa. Konsonantin päälle piirrettävä v:n muotoinen viiva poistetaan, jos vokaalitarke lisätään konsonantin yläpuolelle. Oikealla olevassa taulukossa on esitetty telugulaiset vokaalit ja diftongit sekä itsenäisinä merkkeinä että konsonantin క ka yhteydessä.
Vokaalitarke ā piirretään joko konsonantin yläpuolelle (esim. కా kā, గా  ga) tai jatkoksi konsonantin ylöspäin osoittavaan viivaan (esim. జా  jā, మా  mā). Kirjaimella ha on ā:n kanssa oma poikkeuksellinen muotonsa హా hā.
Konsonanttien pa, pha ja va yhteydessä u ja ū piirretään poikkeuksellisesti alkamaan konsonantin alapuolelta. Tämän käytännön tarkoitus on välttää monikäsitteisyyttä – ilman poikkeussääntöä esimerkiksi vu näyttäisi kirjoitettuna täsmälleen samalta kuin మ ma.
Konsonanteille, joiden perusmuotoon kuuluu kirjaimen vartalosta erilleen piirrettävä v:n muotoinen viiva (esim. ప pa, హ  ha), vokaalitarkkeet i, ī, e, ē ja ai sijoitetaan tämän paikalle (esim. పి  pi, సె  se, హై  hai).
pienoiskuva|180px|Kirjainyhdistelmä ppu kuudella eri fontilla esitettynä. Osa fonteista yhdistää vokaalitarkkeen säännönmukaisesti edeltävään konsonanttiin, toisissa taas tarke liittyy jälkimmäisen p:n yhdysmuotoon.
Vokaalia o ei konsonanttien gha, jha, ma ja ya yhteydessä ilmaista omalla tarkkeellaan, vaan siihen käytetään e:n ja u:n vokaalitarkkeiden yhdistelmää. Vokaalitarke ō muodostetaan näille konsonanteille yhdistämällä e:n ja ā:n vokaalitarkkeet.
Konsonanttien pa, pha, ṣa ja sa ylöspäin osoittavaa viivaa jatketaan pidemmäksi vokaalitarkkeiden ā, o, ō ja au kanssa, mikä erottaa ne selkeästi kirjaimista va ja na.
Konsonanttiyhdistelmään lisättävä vokaalitarke merkitään ensimmäiseen konsonanttiin (esim. ట్టా ṭṭā, క్ను  knu). Poikkeuksen muodostaa yhdistelmä ప్పు ppu, jossa u voidaan merkitä toiseen konsonanttiin.
Muita kirjainmerkkejä
Nasaalivokaalia merkitsevät m̐ ja ṁ sekä vokaalin jälkeistä h-äännettä merkitsevä ḥ eivät esiinny koskaan itsenäisinä, vaan ne liitetään aina edeltävään kirjaimeen. Klusiilin edellä ṁ ilmaisee nasaalikonsonanttia, jonka ääntöpaikka määräytyy seuraavan äänteen mukaan – velaaristen klusiilien edellä ṁ ääntyy velaarisena, retrofleksisten klusiilien edellä retrofleksisenä ja niin edelleen.
Nykyisessä telugulaisessa kirjoituksessa käytetään välimerkkeinä pilkkua ja pistettä. Joissakin uskonnollisissa teksteissä näiden sijasta käytetään devanagarista lainattuja daṇḍa-välimerkkejä – pilkkua vastaa yksittäinen pystyviiva (।) ja pistettä kaksi pystyviivaa (॥).
Numerot ja desimaalit
Telugulaisessa kirjaimistossa on omat numeronsa, joskin arabialaiset numerot ovat myös yleisessä käytössä.
Ennen kymmenjärjestelmän käyttöönottoa telugulaiset desimaaliluvut kirjoitettiin nelikantaisessa järjestelmässä, jossa oli omat numerosymbolinsa neljän parillisille ja parittomille potensseille. Esimerkiksi piin likiarvo 3 + 0/4 + 2/16 + 1/64 + 0/256 + 1/1024 (≈ 3,14160) kirjoitetaan ౩౸౽౹౦౹. Myös nollalle oli eri merkki parillisille ja parittomille potensseille, joten esimerkiksi luvussa 1/1024 erilaiset nollat vuorottelevat: ౦౸౦౸౦౹. Koska desimaaliosille oli omat kokonaisluvuista eroavat numeromerkkinsä, desimaalierotinta ei tarvittu.
Standardointi
Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa telugulaisen kirjaimiston numero on 340 ja kirjainkoodi ”Telu”.
Telugulaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0C00–0C7F. Lohko sisältää nykyiset ja historialliset telugulaiset konsonantit, itsenäiset vokaalimerkit, vokaalitarkkeet, telugulaiset numerot ja desimaalimerkit. Daṇḍa-välimerkit eivät kuulu telugulaiseen Unicode-lohkoon, vaan ne lainataan tarvittaessa devanagarin lohkosta.
Caia van Maasakker
Caia van Maasakker (s. 5. huhtikuuta 1989 Den Haag) on alankomaalainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Alankomaiden olympiakultaa voittaneessa joukkueessa Lontoossa 2012 ja Tokiossa 2021. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016.
Van Maasakker pelasi Alankomaiden maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa kesäkuussa 2011. Hän on huhtikuuhun 2021 mennessä pelannut 198 maaottelua ja tehnyt niissä 62 maalia. Hän on MM-kilpailuissa voittanut kultaa Den Haagin kotikisoissa 2014 ja Lontoossa 2018. Champions Trophyssa saavutuksina on kultaa vuosina 2011 ja 2018, hopeaa vuonna 2016 sekä pronssia vuonna 2014. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2017 ja 2019 sekä saanut hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2013.
Van Maasakker edustaa vuonna 2018 seuratasolla SCHC:tä. Aiemmin hän on pelannut MHC:ssä. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Nora Fatehi
Nora Fatehi (s. 6. helmikuuta 1992 Kanada) on kanadalainen näyttelijä, malli, tanssija ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten työstään intialaisessa elokuvateollisuudessa. Hänen sukujuurensa ovat Marokossa.
Lakea
Lakea Oy toimii kiinteistöalalla rakennuttajana, myyjänä, välittäjänä ja itsännöitsijänä sekä kiinteistösijoittajana. Lakea tarjoaa vuokra-asuntoja, omistusasuntoja sekä liiketiloja. Lisäksi yhtiö on kehittänyt vuokra- ja omistusasumista yhdistelevän Omaksi-mallin.
Lakea on rakennuttanut kiinteistöjä Helsinkiin, Ilmajoelle, Jyväskylään, Kauhavalle, Kokkolaan, Kuopioon, Lapualle, Ouluun, Riihimäelle, Raaheen, Seinäjoelle, Tampereelle, Turkuun, Tuusulaan, Töysään, Vaasaan sekä Vantaalle.
Liiketoiminta
Lakean liikevaihto vuonna 2017 oli 25,5 miljoonaa euroa, josta tulosta tuli 10,1 miljoonaa euroa. Yritys työllistää 38 henkeä.
Lakea Oy:n pääomistajina on 15 pohjalaista kuntaa: Seinäjoki, Vaasa, Lapua, Kokkola, Alavus, Ilmajoki, Kurikka, Nivala, Kauhajoki, Isokyrö, Pietarsaari, Alajärvi, Kauhava, Sievi ja Teuva. Yhtiö on perustettu vuonna 1975 nimellä Pohjanmaan Haka Oy.
Lakea-konserniin kuuluva Lakea Kiinteistöt Oy on Valtion asuntorahaston nimeämä yleishyödyllinen asuntoyhteisö, jonka omistuksessa on kaikki valtion tuella omaan omistukseen rakennetut kohteet. Normaalien vuokra-asuntojen lisäksi Lakea on rakennuttanut viime vuosina paljon erityisryhmien asuntoja myös omaan omistukseen.
Lakean toimitusjohtajana toimii Timo Mantila. Hallituksen puheenjohtajana toimii Seinäjoen kaupunginjohtaja Jorma Rasinmäki.
Lakea Oy on laajentanut toimintaansa myös pääkaupungiseudulla rakentamiseen. Toukokuussa 2020 Lakean Helsingin Jätkäsaareen rakentamassa talossa paljastui huomattavia ongelmia, jotka johtivat laajaan julkiseen keskusteluun rakentamisen laadusta.
Omaksi-rahoitusmalli
Yhdessä Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus ARAn kanssa Lakea on kehittänyt Omaksi-rahoitusmallin, jossa asunnon saa vähitellen omaksi vuokraa maksamalla. Asukas maksaa Lakealle kuukausittaista vuokraa, joka sisältää yhtiön hoitokulut, lainanlyhennyksen ja lainanhoitokulut. Kun on asunut vuokralla esimerkiksi 20 vuotta, asunnon hinnasta on maksettu 70 prosenttia. Sopimuskauden lopussa voi maksaa loput 30 prosenttia, ja asunto siirtyy asujan omistukseen. Jos lunastukseen tarvitsee pankkilainaa, asunto käy vakuutena. Omaksi asunnon voi myös vuokrata eteenpäin.
Sydänpuu: hybriditalot
Kokonaan puusta rakennettujen kerrostalojen lisäksi Lakea on hakemassa patenttia Sydänpuu-hybridimallille, joka yhdistää puu- ja betonirakentamista. Sydänpuu-kerrostalossa betoniset kylpyhuone-elementit kasataan rakennuksen keskelle, jolloin ne muodostavat kantavan rakenteen. Tämän jälkeen puurakenteiset osat kootaan betonielementtien ympärille. Ratkaisu mahdollistaa aiempaa monipuolisemman tilojen muunneltavuuden. Ensimmäiset Sydänpuu-talot valmistuvat Seinäjoen asuntomessualueelle 2018.
Kulttuuriperintökasvatus
Kulttuuriperintökasvatus on kasvatuksen osa-alue, jonka avulla edistetään kulttuuriperintöön liittyvää osaamista sekä tuetaan kulttuuri-identiteetin muodostumista ja kulttuuristen oikeuksien toteutumista.
Tavoitteet
Kulttuuriperintökasvatuksen tavoitteena on tukea yksilöllisen kulttuuri-identiteetin tasapainoista kehittymistä. Kaikille halutaan antaa mahdollisuus tuntea itsensä osalliseksi ympäröivästä kulttuurista. Kulttuuriperintökasvatuksella tuetaan eri tahojen tavoitteellista kasvatustoimintaa ja koulujen opetussuunnitelman perusteiden mukaisten oppimistavoitteiden saavuttamista. Opetussuunnitelman mukaisen opetuksen tavoitteena on esimerkiksi edistää monipuolista kulttuurista osaamista ja kulttuuriperinnön arvostamista sekä tukea oppilaita oman kulttuuri-identiteetin rakentamisessa.
Kulttuuriperintökasvatus