cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalifornian lippu
Muut liput
Kalifornian kuvernööri käyttää omaa lippuaan. Kuvernöörin lippuun on kuvattu Kalifornian sinetti ilman reunuksiaan sinisellä pohjalla. Lipun kulmissa on pienet, valkoiset viisisakaraiset tähdet
Ykkönen (jalkapallo)
Kaudeksi 2006 otettiin Ykkösessä käyttöön olosuhdeohjelma Veikkausliigan malliin.
Historia
I divisioona syntyi 1973, kun Suomeen päätettiin luoda mestaruussarjan alapuolelle maanlaajuinen sarjataso. Aiemmin mestaruussarjan alapuolella oli alueellinen Suomensarja (1970–1972 nimeltään II divisioona). Uuteen sarjaan otettiin mestaruussarjasta pudonneet kolme joukkuetta ja sijoille 2–4 sijoittuneet joukkueet kolmesta II divisioonan alueellisesta lohkosta.
Sarjaa pelattiin vuosina 1973–1995 yhdessä koko maan kattavassa lohkossa. Alkujaan joukkueita oli 12 ja vuonna 1994 määrä kasvoi 14 joukkueeksi. Kausina 1996–2002 Ykkönen pelattiin kahdessa lohkossa, etelä- ja pohjoislohkossa, joissa oli molemmissa yleensä 10 joukkuetta. Kausina 2003–2010 sarjaa pelattiin yhtenä koko maan kattavana 14 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Voittaja nousi suoraan Veikkausliigaan ja toiseksi sijoittunut karsi Veikkausliigassa toiseksi viimeiseksi sijoittuneen joukkueen kanssa (poikkeuksena kausi 2006). Kausina 2007–2010 kolme viimeistä putosivat Kakkoseen. Kaudella 2011 sarja pelattiin poikkeuksellisesti 13 joukkueella ja kaudesta 2012 lähtien se pelattiin 10 joukkueen kolminkertaisena sarjana kauteen 2019 asti. Kaudella 2020 sarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana ja kaudesta 2021 lähtien on pelattu kaksinkertainen 12 joukkueen sarja, jonka lisäksi pelataan yksinkertaiset kuuden joukkueen ylemmät ja alemmat loppusarjat.
Voittajat
Eniten Ykkösen voittoja on saavuttanut Kuopion Palloseura ja Mikkelin Palloilijat, joilla on kummallakin neljä mestaruutta.
Säästöpankki (yhtiömuoto)
Säästöpankki (SP) on yksi yhtiömuodoista Suomessa. Se on säästöpankkilain (28.12.2001/1502) mukaan talletuspankki, jonka erityistarkoituksena on säästämisen edistäminen. Yhtiömuotonsa ja erityistarkoituksensa osalta säästöpankit eroavat muista talletuspankeista, joita ovat liikepankit ja osuuspankit. Suomessa nykyisin toimivista säästöpankki-nimeä käyttävistä pankeista vain osa on yhtiömuodoltaan säästöpankkeja; loput ovat säästöpankkiosakeyhtiöitä.
Oikeushenkilönä säästöpankki on säätiön kaltainen yhtiömuoto. Säästöpankilla ei ole varsinaisia omistajia. Säästöpankin varat eivät kuulu kellekään. Kellään ei ole säästöpankissa omistajan sananvaltaa, miten säästöpankin omaisuutta tulisi käyttää. Säästöpankissa voi kuitenkin olla kantarahasto-osuuksia, joiden omistajat ovat säästöpankin asiakasomistajia tai omistaja-asiakkaita.
Säästöpankissa ylin valta kuuluu tallettajia edustavalle isännistölle. Käytännössä kuitenkin isäntien valinnassa on tallettajien osuus rajattu melko pieneksi; isäntien valitseman hallituksen juridinen asema sen sijaan on perinteisesti ollut varsin vahva. Säästöpankille oli varsinkin aiemmin tyypillistä yleishyödyllisyys, sillä voitonjako ei ollut sallittua. Se tuli kuitenkin mahdolliseksi kantarahastosijoitusten haltijoille vuonna 1991.
Säästöpankit määriteltiin 1931 säästöpankkilaissa yleishyödyllisiksi laitoksiksi, joiden tarkoitus oli edistää säästäväisyyttä. Vuoden 1970 säästöpankkilaissa tarkoitukseksi mainittiin edelleen säästäväisyyden edistäminen. Säästöpankki syntyi lain mukaan, kun peruspääoma luovutettiin säästöpankin perustamiseen, jonka jälkeen pääoma oli säästöpankin omaisuutta.
Kaupparekisterissä oli vuonna 2020 14 säästöpankkia.
Loistokultasiipi
Koko ja ulkonäkö
Loistokultasiiven siipien kärkiväli on 23–34 mm. Koiraan siipien yläpinnan pääväri on hohtavan kullanpunainen eikä niillä ole mustanruskeaa, eteenpäin levenevää ulkoreunusta lukuun ottamatta mitään kuviointia. Naaraan etusiipien yläpinnat ovat kuparinpunaiset. Niiden keskiosassa on kaksi mustaa täplää ja ulkoreunassa rinnakkaain kaksi tummaa täpläriviä, joista ulompi on hieman epäselvä. Takasiivet ovat tummanruskeat ja niissä on oranssi reunajuova. Molempien sukupuolten siipien alapinnan pääväri on kellanharmaa ja niissä on hajallaan pieniä mustiä täpliä. Takasiivessä uloimpiin täpliin liittyy valkoinen laikku ja siipeä reunustaa oranssi reunavyö. Toukka on väriltään vihreänkellertävä.
Etelä-Euroopassa alalajeilla L. v. miegii sekä L. v. punctatus koiraan siivissä on musta keskitäplä.
Elinympäristö ja elintavat
Loistokultasiiven elinympäristöä ovat tuoreet ja kuivat niityt, tienpientareet ja kedot. Se on hyvin yleinen ja oli vuonna 2013 Suomen päiväperhoslaskennassa 11. yleisin laji. Koiraat etsivät naaraita lentelemällä ympäriinsä.
Naaras laskee munat yksitellen ravintokasvien lehdille ja laji talvehtii munana. Toukat kuoriutuvat keväällä. Ne ovat hyvin piilottelevia ja syövät lehtiin ikkunamaisia ohentumia. Toukilla on hyvin löyhä suhde muurahaisiin. Toukkakehitys kestää kuutisen viikkoa ja kotelovaihe kahdesta kolmeen viikkoa.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat hierakat, etenkin niittysuolaheinä (Rumex acetosa) ja myös ahosuolaheinä (Rumex acetosella).
Aku Ankkuli
Aku Ankkuli on rock-yhtye, joka on erikoistunut covereihin Kari Peitsamon akustisesta tuotannosta. Yhtye on julkaissut myös yhteislevyjä Peitsamon kanssa.
Idea yhtyeestä syntyi soittajien nuoruudessa 1970-luvun lopulla Sulkavalla. Yhtyeen toiminta käynnistyi kuitenkin vasta 1990-luvun alussa Jyväskylässä. Ensimmäisen keikkansa yhtye soitti vuonna 1992.
Yhtyeen esikoisalbumi Toivesarja ilmestyi vuonna 1993 yhtyeen itsensä kustantamana. Levystä otettiin 500 kappaleen painos ja sen jakelusta vastasi Johanna Kustannus. Seuraavien albumien Kääk! ja Dr. Rockfinger & Outlaw Boys kohdalla Johanna Kustannus vastasi myös levyjen julkaisemisesta. Viimeksi mainitun levyistä yhtye levytti yhdessä Kari Peitsamon kanssa.
Vuonna 2003 yhtye julkaisi uuden albumin Lootus Riemu-levymerkin kautta. Kolmea vuotta myöhemmin yhtye julkaisi toistaiseksi viimeisimmän levynsä Für Elise yhdessä Kari Peitsamon kanssa. Kustantajana toimi jälleen Johanna Kustannus.
Vuonna 2008 puolestaan ilmestyi yhtyeen 15-vuotisjuhlajulkaisuna Toivesarja-levyn uusintapainos seitsemän bonuskappaleen kera. Bonuskappaleet ovat pääosin yhtyeen 1990-2000-lukujen aiemmin julkaisemattomia levytyksiä.
Mäkihypyn maailmancup 1987–1988
Mäkihypyn maailmancup 1987–1988 käsitti 22 osakilpailua, joista kaksi peruttiin. Ensimmäinen osakilpailu pidettiin Thunder Bayssa Kanadassa 5. joulukuuta 1987 ja viimeinen osakilpailu Planicassa Jugoslaviassa 27. maaliskuuta 1988.
Valtakatu (Valkeakoski)
Valtakatu on Valkeakosken kaupungin pääkatu kaupungin keskustassa.
Historia
Valtakatu on muodostunut silloisista myllykylän kujista ja poluista osittain 1800-luvun loppupuolella, pääosin 1900-luvun alkupuolella. Valtakatu oli silloin osa vanhaa Lempääläntietä ja Hämeenlinnantietä eli Sääksmäentietä, mutta reitti kulki tosin tuolloin kohti Myllysaarta. Sittemmin uuden Isonsillan valmistuttua kaupungin pääliikenne kulki suoraan Sääksmäentieltä Valtakadun kautta Lempääläntielle. 1980-luvun ja 1990-luvun taitteessa kaupungin keskustan rauhoittamisen takia, liikenne johdettiin menemään Tehtaankadun kautta. Valtakadun eteläosa muutettiin kävelykaduksi Torikadun tapaan ja reitti keskustaan kulkemaan Kauppatorin kautta. Kadun liikenneosuuden eteläpää on yksisuuntainen etelään tultaessa. Rinnakkaiskatu, Seurahuoneenkatu on yksisuuntainen pohjoiseen tultaessa. Yksisuuntaisella osuudella on parkkipaikkoja molemmin puolin katua, sekä taksitolppa aivan Koskikaran vieressä.
Paikkoja
thumb|left|300px|[[Koskikara (kauppakeskus)|Kauppakeskus Koskikara oikealla ja Valtakadun eteläpää]]
Valkeakosken kauppatori sijaitsee aivan keskustassa kadun vieressä ja Kauppakeskus Koskikara autokulkuosuuden eteläpäässä. Kadun varrella on myös paljon erikoisliikkeitä;
Valtakadun kävelykatu osuudella sijaitsee mm. Musta Pörssi, Suomen Terveystalo, Mama's Bar & Bistro ja Nordea.
Duško Ivanović
Duško Ivanović (s. 1. syyskuuta 1957 Bijelo Polje Jugoslavia) on montenegrolainen koripallovalmentaja ja entinen koripalloilija. Pelatessaan Jugoplástika Splitissä hän voitti kaksi Euroliigan mestaruutta vuosina 1989 ja 1990. Nykyisin hän toimii Saski Baskonian päävalmentajana.
Hemminki Maskulainen
thumb|150px|Hemmingin puumerkki. Hemminki Maskulainen (Hemming Henrikinpoika Hollo, Hemmingius Henrici, myös Maskun Hemminki; noin 1550–1619) oli suomalainen pappi, virsirunoilija ja suomentaja. Hän laati varhaisen suomenkielisen virsikirjan Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja ja vaikutti työllään vahvasti myöhempään suomenkieliseen virsirunouteen.
Elämä
thumb|300px|Hemminki Maskulaisen laatima virsikirja. Hemminki Henrikinpoika syntyi noin 1550 Turussa porvarisperheeseen. Hän opiskeli Turun katedraalikoulussa, jossa häntä opettivat muun muassa ulkomailla opiskelleet Eerik Härkäpää ja Jacobus Finno (Jaakko Suomalainen). Hemminki saattoi itsekin opiskella jonkin aikaa ulkomailla, kuten yleisenä tapana oli, mutta varmuutta asiasta ei ole.
thumb|left|150px|Hemminki Maskulaisen virsikirjan muistolaatta Hemmingin muistomerkissä. Valmistuttuaan papiksi Hemminki sai Maskun kirkkoherran viran 1586. Työnsä ohessa hän laati aikaisempaa Jacobus Finnon virsikirjaa laajemman suomenkielisen virsikirjan. Hemminki Maskulaisen virsikirja ilmestyi luultavasti vuonna 1605 nimellä Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja, joka tunnetaan vain virsikirjan toisesta painoksesta 1639.
Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikirja sisälsi kaikki Jacobus Finnon virsikirjan 101 virttä. Niiden lisäksi kirjaan sisältyi 141 uutta virttä. Suurin osa oli varsin vapaita ja suomen kielelle mukautettuja käännöksiä ruotsista, saksasta, latinasta ja tanskasta. Hemmingin mahdollisesti itse kirjoittamia virsiä oli 26. Lisäksi kirjaan sisältyi viisi tuomiorovasti Petrus Melartopaeuksen virsirunoa. Kaikkiaan virsiä oli 242.
Hemminki Maskulaisen virsikirja muodosti rungon myös vuoden 1701 ns. Vanhaan virsikirjaan, jota käytettiin yleisesti aina 1800-luvun lopulle asti ja Lounais-Suomen rukoilevaisten keskuudessa osittain edelleenkin. Vuoden 1986 virsikirjassa on 17 Hemmingin omiin virsiin ja 28 hänen käännöksiinsä pohjautuvaa virttä.
Hemminki Maskulainen laati myös latinankielisen Piae Cantiones -laulukokoelman suomennoksen, joka ilmestyi 1616 nimellä Vanhain Suomen maan pijspain ja Kircon Esimiesten Latinan kielised laulud. Kokoelmassa on myös seitsemän laulua, jotka eivät sisälly vuosien 1582 ja 1625 latinankielisiin laitoksiin.
Henrik on haudattu Maskun kirkon alttarin alle. Kirkon luona on hänen muistomerkkinsä.
Suomen ev. lut. kirkon virsikirjassa (1986)
Kääntämät ja muokkaamat virret
Ruotsin kirkon virsikirja (2002)
Hemminki Maskulaisen kääntämät virret
Maksim Vylegžanin
Maksim Mihailovitš Vylegžanin (, s. 18. lokakuuta 1982 Šarkan, Udmurtian ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen uransa lopettanut maastohiihtäjä. Hän on maailmanmestari ja viisinkertainen MM-mitalisti.
Arvokilpailut
Vylegžanin kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Hän saavutti 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hopeaa 0,7 sekuntia Petter Northugille hävinneenä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdeksas ja 15 kilometrin vapaan kilpailussa yhdeksäs.
Oslon MM-kilpailuissa 2011 Vylegžanin saavutti yhdistelmäkilpailussa sekä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hopeaa ja oli 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa viidenneksi ja 50 kilometrillä kahdeksanneksi. Viestistä hän voitti pronssia Venäjän joukkueen kanssa. Sotšin olympialaisissa 2014 Vylegžanin hiihti ankkuriosuuden Venäjän hopeaa voittaneessa joukkueessa. Samoissa kilpailuissa hän saavutti hopeaa myös Nikita Krjukovin kanssa perinteisen hiihtotavan parisprintissä sekä vapaan hiihtotavan 50 kilometrillä. Vuonna 2017 Kansainvälinen olympiakomitea päätti hylätä hänen suorituksensa Sotšin olympialaisista dopingrikkomuksen vuoksi. Venäjä ei kuitenkaan hyväksynyt KOK:n päätöstä ja valitti siitä vetoomustuomioistuin CAS:iin, joka sitten päättikin vuoden 2018 helmikuussa palauttaa hylätyt mitalit Vylegžaninille.
Vylegžanin voitti 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun maailmanmestaruuden Falunissa 2015 kukistettuaan Dario Colognan 0,4 sekunnilla. 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa hän sijoittui neljänneksi.
Maailmancup
Vylegžanin osallistui maailmancupin kilpailuun ensimmäisen kerran Pragelatossa tammikuussa 2005. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan myöhemmin samana talvena kuudes Holmenkollenin perinteisen hiihtotavan 50 kilometrin kilpailussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli Holmenkollenin 50 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa seitsemäs. Nämä olivat hänen ainoat sijoituksensa kymmenen parhaan joukossa maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailuissa ennen Liberecin MM-hopeaa. Ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Kuusamon 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2009. Myöhemmin samalla kaudella hän oli kolmas Roglan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kahdeksas.
Ensimmäisen maailmancupvoittonsa Vylegžanin saavutti La Clusaz'n 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa joulukuussa 2010. Samalla kaudella hän oli kolmas Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Rybinskissä 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun ja oli Nové Městossa kolmas 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja normaalimatkojen cupissa neljänneksi. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui toiseksi Ruka triplassa. Tour de Skillä hän voitti Oberhofin takaa-ajokilpailun ja sijoittui kokonaiskilpailussa kolmanneksi. Sotšissa hän voitti parisprintin Dmitri Japarovin kanssa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli viides.
Kaudella 2013–2014 Vylegžanin sijoittui Ruka triplassa toiseksi. Nové Městossa hän voitti parisprintin Nikita Krjukovin kanssa. Hän voitti 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun Szklarska Porębassa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes. Kaudella 2014–2015 hän voitti Rybinskin 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli jälleen kymmenes. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Holmenkollenin 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja voitti Falunin 10 kilometrin perinteisen kilpailun. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui kolmanneksi Oslon 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui uransa päätöskisassa Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa toiseksi.
Muut kilpailut
Vylegžanin voitti Venäjän mestaruuden yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrillä 2007, 50 kilometrillä 2008, yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrillä 2010, 30 kilometrillä 2011 sekä yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrillä 2012. Torinon universiadeissa 2007 hän saavutti kultaa 30 kilometrillä ja pronssia yhdistelmäkilpailussa.
C6 (1929)
C6 oli Espanjan laivaston vuonna 1929 vesille laskettu C-luokan sukellusvene.
Verhiö
Verhiö on kasvin kukan osa, tarkemmin kehälehtien osa, joka muodostuu verholehdistä. Se on yleensä väriltään vihreä ja muodostuu kukan osista ensimmäisenä. Verhiön tehtävänä on suojella kukan nupun sisäosia. Siinä on yhteyttämiseen tarvittavia viherhiukkasia ja näin ollen kukan ollessa nupulla ravinteita voi kulkeutua verhiöstä kukkaan. Osalla kasveista verhiö on olemassa vielä hedelmän kypsyessä, jolloin se suojaa hedelmää. Joillakin kasveilla kuitenkin verhiö surkastuu pois jo kukan aukeamisvaiheessa. Tiheäkukkaisissa kukinnoissa verholehdet ovat haivenmaisia, kuten mykerökukkaisilla kasveilla. Joillakin kasveilla, joilla on tiheä kukinto, verhiö puuttuu kokonaan, kuten useilla sarjakukkaiskasveilla.
C6 (1929)
Valmistus
Alus tilattiin SECN:ltä Cartagenasta. Alus laskettiin vesille 29. joulukuuta 1929 ja otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 1930.
Palvelus
Aluksen miehistö upotti 20. lokakuuta 1937 aluksensa Gijonin satamassa, kun alus oli vaurioitunut lentopommituksessa. Alus poistettiin palveluksesta 31. heinäkuuta 1941. Hylky nostettiin 1947, mutta se haaksirikkoutui hinattaessa romuttajalle.
Rauni-Leena Luukanen-Kilde
Rauni-Leena Tellervo Luukanen-Kilde (o.s. Valve, myös Rauni Kilde; 15. marraskuuta 1939 Värtsilä – 8. helmikuuta 2015 Vaasa) oli suomalainen lääkäri, kirjailija, luennoitsija, ufologi ja salaliittoteoreetikko. Luukanen-Kilde toimi lääkärinä kansainvälisissä tehtävissä ja Lapin läänin lääninlääkärinä vuoteen 1985. Hän kirjoitti kirjoja paranormaaleista ilmiöistä ja ufoista, muun muassa teokset Kuolemaa ei ole (1982) ja Tähtien lähettiläs (1991).
Elämä ja toiminta
Luukanen-Kilde aloitti lääketieteen opinnot Oulussa, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Turusta 1967 ja erikoistui yleislääketieteeseen (1974). Hän työskenteli lääkärinä eri puolella Suomea, muun muassa Salossa, toimi lääkärinä kansainvälisissä tehtävissä Pakistanissa ja Indonesiassa sekä Lapin läänin lääninlääkärinä vuodesta 1975.
Hän toimi myös Lapin parapsykologisen seuran puheenjohtajana 1981–1986 sekä osallistui maanpuolustustyöhön muun muassa Lapin maanpuolustusyhdistyksen kautta.
Vuonna 1985 Luukanen-Kilde joutui pahaan auto-onnettomuuteen. Hän jäi lääninlääkärin virasta eläkkeelle kahden vuoden sairausloman jälkeen vuonna 1987. Eläkkeelle jäätyään Luukanen-Kilde asui pitkään Norjassa Mossin kunnan Sonissa – ja muutti vasta hieman ennen kuolemaansa takaisin Suomeen.
Luukanen-Kilden ensimmäinen puoliso vuodesta 1964 oli majuri Mauri Luukanen ja toinen puoliso vuodesta 1987 norjalainen diplomaatti Sverre Kilde (1934–1996).
Luukanen-Kilde kuoli kotonaan Vaasassa pitkäaikaiseen sairauteen 8. helmikuuta 2015. Hänen kuolinilmoitukseensa oli kirjoitettu sanat: kuolemaa ei ole.
Luukanen-Kilden sanoma
Luukanen-Kilde esitelmöi ufoja ja parapsykologiaa käsittelevissä tilaisuuksissa. Hän kertoi esitelmissä mm. energiasta, ruumiistairtautumisista, ufokontakteista ja vastaavista.
Hän oli kiinnostunut erilaisista salaliittoteorioista. Hän ilmaisi 1990-luvulla huolensa siitä, että ihmisiin istutetaan heidän tietämättään esimerkiksi rokotusohjelmien yhteydessä mikrosiruja, joiden tarkoitus on hallita ja valvoa käyttäytymistä. Tällaiset mikrosirutetut tai muuten mielenohjailun uhrit olisivat hänen mukaansa jatkuvassa 24 tuntia/vrk seurannassa. Hän myös väitti Norjan vuoden 2011 terrori-iskujen olleen salaliitto. Luukanen-Kilde esitti, että sikainfluenssarokotukset ovat vaarallisia ja niiden taustalla on salaliitto, jonka takana on WHO, Henry Kissinger ja Bilderberg-ryhmä, jonka tarkoitus on vähentää maailman väestöä.
Luukasen mukaan ihmiskunnalta on salattu, että avaruusolentoja on keskellämme, kuulentoja tehdään kaksi kertaa viikossa, ihmisillä on jo siirtokuntia Marsissa ja että myös Saturnukseen lennetään. Luukanen-Kilde koki, että häntä häiritään psykotronisilla aseilla ja aiheutetaan erilaisia oireita, ja siksi hän halusi Norjasta Suomeen, joka ei ollut Nato-maa.
Steve Buscemi
Steve Vincent Buscemi (s. 13. joulukuuta 1957 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän voitti Golden Globe -palkinnon vuonna 2011 pääroolistaan televisiosarjassa Boardwalk Empire. Hänelle on myönnetty myös Emmy-palkinto vuonna 2016 keskusteluohjelmastaan Park Bench with Steve Buscemi.
Varhaisvaiheet
Buscemi syntyi Brooklynissa, New Yorkissa. Hänellä on italialaisia ja irlantilaisia sukujuuria. Hänen vanhempansa olivat Dorothy Buscemi ja Korean sodan veteraani ja puhdistustyöntekijä John Buscemi. Hänellä on kolme veljeä.
Buscemin ollessa kymmenenvuotias perhe muutti East New Yorkin alueelta Long Islandiin. Hän valmistui Valley Stream Central High Schoolista vuonna 1975 ja Benningtonin collegesta vuonna 1980. Hän työskenteli New Yorkin Little Italyssä palomiehenä vuodesta 1980 vuoteen 1984. Buscemi muutti East Villageen ja opiskeli näyttelemistä Lee Strasberg Theatre and Film Institutessa. Hän esiintyi stand up -koomikkona ennen näyttelijänuraansa.
Näyttelijänä
Buscemi on tehnyt lukuisia elokuvarooleja vuodesta 1986 lähtien. Tunnetuimpia rooleja Mr. Pink elokuvassa Reservoir Dogs, Garland Green elokuvassa Con Air – lento vapauteen, Rockhound elokuvassa Armageddon, Donny elokuvassa Big Lebowski sekä Carl Showalter elokuvassa Fargo. Vaikka hänet tunnetaan erityisesti sivurooleistaan, hän on menestynyt myös päärooleissa. Hän esitti pääosaa Seymouria muun muassa elokuvassa Ghost World. Buscemi on esiintynyt myös elokuvissa Miller’s Crossing, Barton Fink, Nouseva aurinko, Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta, Desperado, Pako L.A:sta ja Big Fish.
Vuonna 2003 Buscemi vieraili Simpsoneissa omana itsenään. Vuonna 2004 hän liittyi Sopranosin näyttelijäkaartiin, jossa hän esittää Tony Sopranon serkkua ja lapsuudenystävää Tony Blundettoa. Buscemi oli aiemmin ohjannut sarjan kolmannen tuotantokauden jakson ”Erämaan armoilla”, joka on yksi sarjan fanien suosikkijaksoista. Hän esiintyi myös kuudennen tuotantokauden kolmannessa jaksossa taivaanportin ovimiehenä Tony Sopranon unessa. Hän ohjasi sarjan kuudennen tuotantokauden viidennen jakson.
Ohjaajana
Paitsi näyttelijänä, Buscemi on tehnyt uraa myös ohjaajana. Interview (2007) on uusintaversio Theo van Goghin samannimisestä elokuvasta. Buscemi näyttelee itse miespääosaa. Aikaisemmin hän on ohjannut myös elokuvat Trees Lounge (1996), Elukkatehdas (2000) ja Lonesome Jim (2005). Hän on myös ohjannut jaksoja televisiosarjoihin Sopranos, Homicide: Life on the Street, Kylmä rinki, U.S. Male , Nurse Jackie ja Cuts Like a Knife.
Buscemi on kertonut saaneensa vaikutteita mm. John Cassavetesiltä ja Aki Kaurismäeltä.
Yksityiselämä
Buscemi oli naimisissa Jo Andresin kanssa. Jo Andres kuoli alkuvuodesta 2019. Andres oli toiminut muun muassa ohjaajana, näyttelijänä, performanssitaiteilijana sekä koreografina. Buscemilla on yksi vuonna 1990 syntynyt poika. Buscemi asuu tällä hetkellä Brooklynissa.
Buscemi on Stanley Tuccin läheinen ystävä.
Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeisenä päivänä vuonna 2001 Buscemi ilmoittautui vapaaehtoiseksi entiselle paloasemalleen auttamaan eloonjääneitä ja etsimään kuolleita.
DJ Sammy
DJ Sammy (oik. Samuel Bouriah, s. 19. lokakuuta 1969 Mallorca, Espanja) on espanjalainen eurodanceartisti. Hänellä on ollut viisi myyntilistoille noussutta levyä. Hänen levytyksiään ovat Bryan Adamsin "Heaven", "Rise Again" ja Don Henleysin "The Boys of the Summer". Hänen vaimonsa nimi on Marie, ja heillä on yksi lapsi, Saphira Maria (10. helmikuuta 2005).
Gainesville
Gainesville voi tarkoittaa seuraavia asioita:
FICC
F.I.C.C. edistää kaikkien jäsenjärjestöjensä kansainvälistä yhteistyötä. Maailmanlaajuisesti F.I.C.C. vaikuttaa matkailuajoneuvojen turvallisuuteen ja käyttömukavuuteen sekä leirintäalueisiin. Yksi tärkeimmistä tuotteista on CCI (Camping Carnet International) eli kansainvälinen leirintäkortti.
Toveri (yhdysvaltalainen lehti)
Toveri oli Oregonin Astoriassa vuosina 1907–1931 ilmestynyt Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön ja myöhemmin amerikansuomalaisten kommunistien sanomalehti. Suomalaissiirtolaisten yhdyssiteenä ja vasemmiston äänitorvena toiminut lehti kärsi historiansa aikana taustayhteisönsä sisäisistä erimielisyyksistä ja viranomaisten vainosta. Toverin sisarlehtenä ilmestyi naisten viikkolehti Toveritar.
Alkuvaiheet
Oregonin Astoria oli 1900-luvun alussa Yhdysvaltojen länsiosan suurin suomalaiskeskus. Vuonna 1888 siellä alkoi ilmestyä ensimmäinen suomenkielinen sanomalehti Uusi Kotimaa, ja vuodesta 1897 lähtien kaupungissa julkaistiin jatkuvasti ainakin yhtä suomalaista lehteä. Vuonna 1905 Astoriaan perustettiin Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön paikallisosasto, joka kahden vuoden kuluttua päätti ryhtyä julkaisemaan sosialistijärjestön läntisen piirin lehteä Toveria. Järjestön muut lehdet olivat Keskilännen Työmies ja itäisen piirin Raivaaja.
Toverin kustannusyhtiöksi perustettiin kesäkuussa 1907 Western Workmen’s Cooperative Publishing Company -niminen yhtiö, joka vuonna 1919 muutettiin Pacific Development Societyksi. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 7. joulukuuta 1907. Toveria luettiin Oregonin, Washingtonin ja Kalifornian suomalaisyhteisöissä, joiden keskuksia olivat Astorian lisäksi Portland, Seattle, Aberdeen, Eureka, Fort Bragg, Berkeley ja San Francisco. Lehti levisi myös Kalliovuorten osavaltioiden kaivos- ja metsätyöläisasutuksiin. Sillä oli kirjeenvaihtajia ja asiamiehiä alueen kaikissa suomalaisissa sosialistiosastoissa. Astorian sosialistiosaston vaikutusvaltaa lisäsi koko maata varten tarkoitetun ja levikiltään paljon suuremman naisten viikkolehden Toverittaren perustaminen vuonna 1911.
Linjaristiriitoja ja pidätyksiä
Amerikan sosialistiseen puolueeseen kuulunutta Suomalaista Sosialistijärjestöä repivät 1910-luvun alussa radikaalin Industrial Workers of the World -järjestön aiheuttamat ristiriidat. IWW sai kannatusta varsinkin Washingtonin metsätyöläisten keskuudessa, kun taas Toveri ja sen päätoimittaja Santeri Nuorteva asettuivat tukemaan kilpailevaa American Federation of Labor -ammattiliittoa. Nuortevan erottua Toverin johtoon valittiin vuonna 1913 IWW:tä kannattanut radikaali John Viita, joka muutti välittömästi lehden suunnan. Muutaman kuukauden kuluttua astorialaisten johtamat maltilliset vaihtoivat hänet virallista linjaa kannattaneeseen Eemeli Parrakseen ja hylkäsivät radikaalien ehdokkaan Taavi Heinon. Kiista huipentui huhtikuussa 1914 pidetyssä länsipiirin kokouksessa, joka vahvisti Suomalaisen Sosialistijärjestön virallisen linjan.
Sosialistien vastaista ”punakammoa” levittivät Suomen sisällissodan jälkimainingeissa varsinkin uskonnolismieliset suomalaissiirtolaiset. Kesällä 1919 Astoriaan perustettiin sotaveteraanien American Legion -järjestön osasto. Se järjesti elokuussa Toverin vastaisen boikotin, jonka seurauksena lehti menetti kevääseen 1921 saakka suurimman osan mainostuloistaan. Syyskuussa 1919 Toveri joutui luopumaan myös toimitiloistaan, mutta sosialistijärjestön länsipiirin varainkeruun avulla se onnistui hankkimaan uuden kiinteistön.
Kommunistien äänitorvi
Lokakuun vallankumouksen seurauksena Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö jakautui enemmistön muodostaneisiin kommunisteihin ja vähemmistöön jääneisiin sosialisteihin. Sosialistipuolueeseen jäämistä kannattanut Toverin päätoimittaja John Välimäki jätti lehden keväällä 1920, ja hänen tilalleen tuli kommunisteihin liittymistä kannattanut Elis Sulkanen. Kevääseen 1921 mennessä lehti oli muuttunut Yhdysvaltain kommunistisen puolueen äänitorveksi.
Kommunisteihin liittymisen jälkeen Toveri joutui puoluejohdon ja sen suomalaisjärjestön tiukempaan määräysvaltaan. Se julkaisi entistä enemmän muista kommunistilehdistä lainattua aineistoa ja keskittyi uutisoinnissaan puoluetoimintaan ja Neuvostoliiton tapahtumiin. Kapitalismin kriitikistään huolimatta lehti säilytti päätoimittajansa Eemeli Parraksen johdolla kohtalaisen hyvät välit ilmestymispaikkakuntansa muuhun väestöön. Astorian keskustan joulukuussa 1922 hävittäneen tulipalon jälkeen Toveri oli kaupungin ainoa toimintakykyinen sanomalehti, ja se tarjosi kirjapainonsa kahden englanninkielisen lehden käytettäväksi.
Lehden lakkauttaminen ja karkotukset
1920-luvun kuluessa Toveri muuttui yhä tiukemmin kommunistiseksi puoluelehdeksi, ja sen mahdollisuudet palvella paikallista suomalaisyhteisöä heikkenivät. Lehden tilaajamäärä laski, se alkoi tuottaa huomattavaa tappiota ja joutui turvautumaan Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön avustuksiin. Vuonna 1929 Kanadan viranomaiset kielsivät Toverittaren levittämiseen, mikä seuraavana vuonna johti lehden lakkauttamiseen. Suomalaisessa Työväenjärjestössä suunniteltiin myös Toverin lakkauttamista, mihin taloudellisten seikkojen ohella vaikuttivat kommunistien sisäiset erimielisyydet.
Yhdysvaltain Suomalainen Työväenjärjestö teki päätöksen Toverin lakkauttamisesta helmikuussa 1931 pidetyssä yleiskokouksessaan. Kustannusyhtiön johtokunta päätti toteuttaa sen välittömästi, ja lehden viimeinen numero määrättiin ilmestyväksi saman kuukauden 28. päivänä. Yhdysvaltojen viranomaiset olivat samaan aikaan suunnitelleet iskua paikallisia konflikteja aiheuttaneita Astorian kommunisteja vastaan. Helmikuun puolessavälissä he pidättivät kuusi suomalaista kommunistipuolueeseen kuuluvina ulkomaalaisina. Pidätetyiksi joutuivat Toverin päätoimittaja Eemeli Parras, aputoimittaja Väinö Finberg, ilmoituspäällikkö John Oravainen, kirjanpitäjä Matti Lakkila sekä kirjapainon työntekijät Oscar Mannisto ja Theodore Sauso. Maahanmuuttoviranomaisten käsitellessä heidän karkottamistaan miehet pyysivät lupaa muuttaa Neuvosto-Karjalaan, jonne oli siirtynyt paljon amerikansuomalaisia kommunisteja. Pyyntö kuitenkin evättiin, ja myöhemmin karkotettua Mannistoa lukuun ottamatta heidät lähetettiin Suomeen tammikuussa 1932. Matkalla karkotetut onnistuivat livahtamaan Saksan viranomaisilta, ja maaliskuussa he saapuivat Neuvosto-Karjalaan, jossa heitä odottivat työpaikat Kustannusliike Kirjassa.
Toverin lakattua sen lukijat pyrittiin siirtämään Wisconsinin Superiorissa ilmestyneelle Työmiehelle. Astorian sosialistiosasto menetti äänenkannattajansa myötä suuren osan vaikutusvaltaansa Suomalaisessa Työväenjärjestössä ja paikallisen suomalaisyhteisön keskuudessa. Toverin painokoneet toimitettiin Neuvosto-Karjalaan, missä niitä käytettiin suomenkielisten sanomalehtien julkaisemiseen.
Toimitus ja levikki
Toverin päätoimittajina työskentelivät Aku Rissanen (1907–1908 ja 1910–1911), Väinö Riippa (1908–1909), A. Lohiluoto (Alfred Lähde) (1909–1910), Santeri Nuorteva (1911–1913), John Viita (1914), Eemeli Parras (1914 ja 1922–1931), William N. Reivo (1914–1919), John Välimäki (1919–1920), Elis Sulkanen (1920–1921) ja George Grachef (1921–1922) Muita toimittajia olivat Antero Ahde, Simon Arra, Henry Askeli, Kalle Hakola, K. E. Heikkinen, Toivo Johnson, Andrew Kalke, Konstant Kiika, A. N. Koskela, Leo Leino, Henry Lepistö, John Malo, Lauri Moilanen, A. B. Mäkelä, Arvid Nelson, Richard Pesola, I. O. Peurala, Adolph Salmi, Alex Sevo, Sulo Syvänen ja Edward Turunen. Liikkeenhoitajina toimivat Fahle Burman, A. J. Fors, Kalle Järvi, Jack Kuivala, William Marttila, John Mäki, August Nikula, John Oravainen, J. A. Partanen ja Väinö Riippa.
Toveritar
Toveritar oli Oregonin Astoriassa vuosina 1911–1930 ilmestynyt Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön ja myöhemmin amerikansuomalaisten kommunistien naisille tarkoitettu viikkolehti. Astorialaisen Toverin sisarlehtenä ilmestyneen Toverittaren tilalle perustettiin vuonna 1930 Työläisnainen ja vuonna 1936 Naisten Viiri.
Toveri (yhdysvaltalainen lehti)
Toimitus ja levikki
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti ja sittemmin kolmesti viikossa, kunnes se vuonna 1912 muutettiin päivälehdeksi. Sen tilaajamäärä kohosi 4 000 kappaleeseen vuonna 1916, jolloin Toveri kehui levikkinsä olevan suurempi kuin Astorian muilla lehdillä yhteensä. Levikki oli suurimmillaan 5 600 kappaletta vuonna 1923. Vuonna 1931 se oli laskenut 3 000 kappaleeseen.
Toveritar
Lehden vaiheet
Päätös oman lehden perustamisesta tehtiin Duluthissa vuonna 1909 pidetyssä Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön naisten neuvottelukokouksessa. Vuonna 1911 järjestön länsipiirin sanomalehden Toverin yhtiökokous lupasi ryhtyä julkaisemaan lehteä, jos sille löydetään 3 000 tilaajaa. Toverittaren ensimmäinen numero ilmestyi 11. heinäkuuta 1911. Ajatusta erityisestä naisten lehdestä vastustettiin miesten ja varsinkin järjestön itäisen piirin lehden Raivaajan taholta, mutta jo ensimmäisenä ilmestymisvuotenaan sen levikki nousi viiteen tuhanteen. Sosialistijärjestön Smithvillen edustajakokouksessa 1912 Toveritar tunnustettiin Amerikan sosialistipuolueen äänenkannattajaksi.
Toveri (yhdysvaltalainen lehti)
Muut julkaisut
Toverin ja Toverittaren ohella lehden kustannusyhtiö julkaisi vuosijulkaisuja Sorretun Kevät, Vapautta Kohti ja Vappu sekä huomattavan määrän suomenkielistä kirjallisuutta. Toverittaren yhteydessä ilmestyi Lasten Lehti ja muutamina vuosina Lasten Kevät ja Lasten Joulu.
Toveritar
Lehden vaiheet
Lehden ensimmäinen toimittaja oli Suomessa SDP:n kansanedustajana toiminut Maria Raunio. Hänen kuolemansa jälkeen toimittajana työskentelivät Hellin Vitikainen, Hilda Sikanen, Esther Laukki, Lydia Korvola-Gratcheff ja vuodesta 1915 lähtien entinen Raivaajan toimittaja Selma Jokela-McCone. Jokela-McCone ryhtyi kehittämään lukijakunnalleen vieraaksi jäänyttä Toveritarta oikean naistenlehden suuntaan, ja hänen aikanaan alle kahteen ja puoleen tuhanteen laskenut levikki nousi nopeasti jälleen lähes viiteen tuhanteen. Jokela-McConen jälkeen lehden toimittajana työskenteli vähän aikaa Anna Kokko (Järvi) ja vuodesta 1917 aiemmin Työmiehessä toiminut Maiju Nurmi, joka jatkoi lehden kehittämistä muun muassa laajentamalla sen kirjeenvaihtajaverkostoa. Hänen jälkeensä toimittajana oli hetken aikaa Rosa Välimäki.
Vuonna 1920 Toverittaren toimittajaksi tuli kirjailijana tunnettu Helmi Mattson. Hänen aikanaan lehden levikki nousi yli 10 000 kappaleen tammikuussa 1921. Samalla se muuttui Toverin tavoin amerikansuomalaisten kommunistien äänenkannattajaksi. Vuodesta 1922 lähtien toimittajana työskenteli Eteenpäin-lehdestä tullut Anna Leppänen eli Hanna Karhinen, joka muutti Neuvosto-Karjalaan vuonna 1926. Hänen jälkeensä lehteä toimitti jälleen Helmi Mattson. Toveritar saavutti parhaimmillaan 13 000 kappaleen levikin ja levisi myös Kanadaan, jossa sillä oli vuonna 1929 yli 3 000 tilaajaa.
Alaotsikolla Amerikan suomalaisten työläisnaisten äänenkannattaja julkaistun Toverittaren kustantajina toimivat Toverin lehtiyhtiöt The Western Workman’s Cooperative Publishing Co. ja Pacific Development Society. Tiistaisin ilmestynyt lehti oli aluksi kahdeksansivuinen ja nelipalstainen, mutta kasvoi myöhemmin 12-sivuiseksi. Poliittisen aineiston lisäksi lehti sisälsi kotitalousneuvoja, nuortensivuja ja kaunokirjallisuutta, mikä houkutteli sen lukijoiksi naisia myös kommunistisen liikkeen ulkopuolelta. Lehdessä oli myös jonkin verran englanninkielistä aineistoa.
Kanadan viranomaiset kielsivät Toverittaren levittämisen syksyllä 1929, jolloin Yhdysvaltain Suomalainen Työväenjärjestö päätti perustaa kanadalaisia varten Työmiehen yhteyteen uuden lehden Työläisnaisen. Taloudellisesti heikentynyt Toveritar lopetettiin syyskuussa 1930 ja lokakuussa sen korvasi Wisconsinin Superiorissa ilmestynyt Työläisnainen (vuodesta 1936 lähtien Naisten Viiri).
Jón Þór Birgisson
thumb|Jón Þór Birgisson [[Roskilde Festivalissa vuonna 2006]] Jón Þór Birgisson eli Jónsi (s. 23. huhtikuuta 1975) on islantilaisen post-rock yhtye Sigur Rósin laulaja-kitaristi. Hänen tavaramerkkinsä on ”jousikitara”, eli hän soittaa sähkökitaraansa sellon jousella luodakseen hyvin kaikupohjaisen, mutta melodisen soinnin. Jón laulaa yleensä falsetista.
Musiikillista historiaa
Vuonna 1995 Jón perusti yhtyeen nimeltä ”Bee Spiders” ja käytti taiteilijanimeä ”Johnny B”. Hänen tapanaan oli pitää aurinkolasit päässään koko konsertin ajan. Bee Spiders voitti ”Vuoden kiinnostavin bändi” -palkinnon vuonna 1995 kilpailussa nimeltään ”Musiktilrauni” (’Musiikkikokeilut’), jonka tarkoituksena oli nostaa pinnalle uusia, tuntemattomia bändejä. Bee Spider soitti pitkiä rock-kappaleita, ja heitä verrattiin yleensä esimerkiksi Smashing Pumpkinsiin. Jón soitti myös vuosina 1992 ja 1993 grunge-bändissä nimeltään ”Stoned”.
Kielet
Jón puhuu äidinkielenään islantia. Hän puhuu myös englantia, mutta vahvalla islantilaisella korostuksella. Sigur Rósin kotisivujen mukaan Sigur Rósin ensimmäiset kolme albumia Jón lauloi lähinnä islanniksi lukuun ottamatta kahta kappaletta (Von ja Olsen Olsen), jotka on laulettu vonlenskaksi. Kaikki -levyn laulut ovat vonlenskaa. Vonleska on keksitty kieli, jolla Jón laulaa ennen kuin sanoitukset on kirjoitettu ylös. Se on improvisoitua, merkityksetöntä laulantaa, joka sopii musiikkiin ja toimii vain yhtenä instrumenteista. Jón määrittelee sen joksikin, mitä laulajat toisinaan tekevät, kun ovat jo päättäneet kappaleen melodian, mutta eivät ole vielä keksineet sanoituksia. Sigur Rós harkitsi monien eri kielien käyttämistä levyllä, mutta päätyi lopulta vonlenskaan.
Sergei Grankin
Sergei Jurjevitš Grankin (s. 21. tammikuuta 1985 Jessentuki) on venäläinen lentopalloilija, joka edustaa Venäjän lentopallon superliigassa pelaavaa Moskovan Dinamoa ja Venäjän miesten lentopallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 195 senttimetriä pitkä ja 96 kilogrammaa painava Grankin on passari. Hänen iskulyöntinsä ylettyy 351 senttimetrin korkeuteen ja blokkilyönti 325 sentin korkeuteen.
Maajoukkueura
Grankin on kuulunut Venäjän maajoukkueeseen vuodesta 2006 alkaen. Vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa hän oli mukana saavuttamassa olympiakultaa ja vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä pronssia. Vuoden 2013 EM-kilpailuista hän oli saavuttamassa kultaa. Samoissa kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi passariksi. Grankin on saavuttanut myös kaksi maailmanliigan voittoa, vuosina 2011 ja 2013.
Tasapeli (shakki)
Tasapeli eli remissi tarkoittaa shakissa tilannetta, jossa peli päättyy ilman, että kumpikaan pelaaja voittaa. Tasapeli voi syntyä jollakin seuraavista tavoista:
Butanoli
Butanolit ovat yksiarvoisia alkoholeja, joiden hiiliketju on neljän hiiliatomin pituinen. Puhekielessä butanoleiksi kutsutaan myös muita alkoholeja, jotka sisältävät neljä hiiliatomia. Suoraketjuisia haaroittumattomia butanoleja on kaksi isomeeriä, 1-butanoli ja 2-butanoli.
Muita butanoleiksi kutsuttuja yhdisteitä ovat isobutanoli eli 2-metyyli-1-propanoli ja tert-butanoli tai tertiaaributanoli eli oikeammin 2-metyyli-2-propanoli.
Näillä isomeereillä on melko erilaiset sulamis- ja kiehumispisteet, mikä johtuu niiden erilaisista rakenteista. Kaikki butanolit liukenevat kohtalaisesti veteen; vähemmän kuin etanoli ja enemmän kuin pidempiketjuiset alkoholit. Butanoli on useimpien alkoholien tapaan myrkyllistä.
Käyttö
Butanolia käytetään liuottimena sekä ohenteena erilaisiin kemikaali- ja tekstiiliprosesseihin, niin maalitinnerin kuin hydrauliseen nesteeseen ja jarrunesteeseen. Sitä käytetään myös parfyymien pohjana, vaikka sellaisenaan sillä on erittäin alkoholinen aromi. Eri butanoleilla on erilainen haju; tert-butanolin haju on lakkamainen, n-butanolin makea, hyvin lievästi butaanihappomainen.
Butanolia voidaan käyttää polttoaineena bensiinikäyttöisiksi tarkoitetussa ottomoottorissa ilman muutoksia. Butanolin lämpöarvo on suurempi kuin metanolilla ja etanolilla ja on siten lähempänä moottoribensiiniä. Butanolin on raportoitu tuottavan energiaa 36 MJ/kg tai 29 MJ/l.
Tuotanto
Butanolia voidaan tuottaa biomassan käymisellä Clostridium acetobutylicum-bakteerin avulla. Bakteerista käytetään myös nimeä Weizmannin organismi, sillä Chaim Weizmann oli ensimmäinen, joka käytti tätä bakteeria tuottaakseen kordiitin valmistuksessa tarvittua asetonia tärkkelyksestä vuonna 1916. Butanolia syntyy käymisen sivutuotteena kaksinkertainen määrä. Prosessi tuottaa myös hyödynnettävän määrän vetykaasua sekä muita aineita.
David Ramey Ohiosta ja hänen yhtiönsä Environmental Energy, inc. ovat kehittäneet kaksiosaisen käymisprosessin. Tässä prosessissa biomassasyöte syötetään ensin Clostridium tyrobutyricum-bakteerille, joka muuntaa suuren määrän sitä butyyrihapoksi ja vedyksi. Toisessa prosessissa butyyrihappo syötetään Clostridium acetobutylicum-bakteerille, joka muuntaa sen butanoliksi. Ramey on saavuttanut 42 %:n hyötysuhteen butanolituotannossa tällä prosessilla.
Sopivalla bakteerikäymisprosessilla butanolia voidaan tuottaa myös suoraan selluloosasta.
Albanian vaakuna
Albanian vaakuna on Albanian tunnus lipun ja hymnin ohella. Se on suunniteltu Albanian lipun pohjalta. Vaakunan keskellä on Skanderbegin symboli kaksipäinen kotka ja sen yläpuolella on Skanderbegin kypärä.
All Apologies
Taustaa
Kappaleen kirjoitti vuonna 1990 yhtyeen keulahahmo laulaja-kitaristi Kurt Cobain. Hän kirjoitti kappaleen neljä vuotta ennen kuolemaansa ja Nirvanan hajoamista. Graig Montgomery äänitti ensimmäinen studioversion kappaleesta 1. tammikuuta vuonna 1991 Seattlessa.
Steve Albini äänitti In Utero -studioversion helmikuussa vuonna 1993 Minnesotassa. Silloin selloa soitti Kera Schaley.
All Apologies -kappale julkaistiin yhdessä Nirvanan Rape Me -kappaleen kanssa singlenä vuonna 1993. Kappaleesta ei tehty ikinä musiikkivideota, kuten ei myöskään Rape Me kappaleestakaan. Sen sijaan tehtiin promovideo Nirvanan MTV Unplugged -konsertista. Unplugged-versiossa selloa soitti Lori Goldston. Kappale julkaistiin vuonna 1994 Nirvanan MTV Unplugged in New York live-albumilla ja Nirvanan Nirvana-kokoelmalevyllä. Akustinen versio kappaleesta julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan With the Lights Out -box-setillä ja vuonna 2005 Nirvanan Sliver: The Best of the Box -kokoelma-albumilla.
"All Apologies" oli ehdokkaana Grammy Awardseissa vuonna 1995, mutta se hävisi hard rock -yhtye Aerosmithin Crazylle.
Cover-versiot
All Apologies -kappaleen on soittanut coverina seuraavat yhtyeet:
Kappaleet
Single sisältää seuraavat kappaleet
Tales of Symphonia
Tales of Symphonia on Namcon kehittämä toimintaroolipeli, joka julkaistiin Nintendo GameCubelle Japanissa 2003 ja myöhemmin myös PlayStation 2:lle. Vuoden 2007 aikana siitä julkaistiin OVA, Tales of Symphonia The Animation, joka kävi läpi pelin ensimmäisen puolikkaan. Tuolloin kesken jäänyt tarina jatkui neljän jakson verran vuonna 2010 alkaneessa OVA:ssa Tales of Symphonia The Animation: Tethe'alla Episode. Tämäkään ei jäänyt Symphonian viimeiseksi OVA-sarjaksi, vaan Tethe'alla-juonikaaren päätyttyä julkaistaan vielä The United World Episode, jonka jaksomäärästä ja julkaisuaikataulusta ei ollut vielä helmikuussa 2011 tietoa.
Pelin Sylvarant-maailma on kuihtumassa, koska mana, elämälle välttämätön energia, vähenee. Asukkaat panevat toivonsa valittuun, jumalatar Martelin palvelijattareen, joka lähtee kumppaneineen pitkälle matkalle maanosasta toiseen pelastaakseen maailman. Seikkailun edetessä pelaaja saa lisää pelattavia hahmoja, aseita, muita varusteita, hyökkäysliikkeitä, etenemisvälineitä ja vaatteita.
Pelaaminen
Exspheret ovat pieniä kristallimaisia laitteita, jotka tuovat esiin käyttäjänsä piileviä voimia. Desiaanit valmistavat niitä ihmisistä, jotka pidetään kärsivässä tilassa; lopulta exspheret irrotetaan heistä, jolloin ihmiset muuttuvat hirviöiksi. Exspheren käyttöä varten tarvitaan key crest pitämään se kurissa. Cruxis Crystal on eräänlainen kehittynyt muoto exspherestä. Enkelit käyttävät näitä, ja molempien maailmojen valituilla on omansa.
Asetelma
Sekä Sylvarantissa että Tethe'allassa kuullun tarinan mukaan sankari Mithos pelasti maailman 4000 vuotta sitten. Päätti Suuren Kharlanin sodan (Great Kharlan War) saamalla sen osapuolet sopimaan asian. Tämä sota oli kuluttanut suuren määrän manaa ja näin tappanut Suuren Kharlanin puun (Great Kharlan Tree), minkä takia mana oli vähissä. Tosiasiassa Mithos Yggdrasil, puolihaltia, sekä hänen siskonsa Martel ja ystävänsä Yuan ja Kratos Aurion todellakin lopettivat sodan, joka tappoi puun. Mithos erotti maailman kahteen Originilta, mahtavalta Kutsuntahengeltä (Summon Spirit) saamallaan Ikuisella miekalla (Eternal Sword), ja laittoi muut Kutsuntahenget suojelemaan Kharlan-puun siementä manalinkeillä. Tuohon siemeneen hän oli yhdistänyt Martelin sielun, jotta tämä ei katoaisi. Mithos kehitti tarinan maailman uudistamisesta ja yrittää näin saada sopivan uuden kehon Martelille.
Juoni
Peli alkaa Sylvarantista, maailmasta joka on kuihtumassa manan puutteeseen. Tilanteen voi muuttaa vain valittu, nuori tyttö nimeltä Colette Brunel, jonka tehtävä on herättää jumalatar Martel ja näin tuoda mana takaisin ja hävittää maailmasta Desiaanit (Desians), puolihaltiat, jotka häiritsevät ihmisten jokapäiväistä elämää, ylikuluttavat manaa ja vievät ihmisiä ihmistiloilleen. Colette saa merkin aloittaa tehtävänsä, ja lähtee suorittamaan sitä opettajansa Raine Sagen, puolihaltian, joka esittää haltiaa saadakseen normaalin elämän, ja häntä suojelemaan palkatun miekkamiehen, Kratos Aurionin, kanssa. Kylään jäävät hänen ystävänsä Lloyd Irving, pelin päähenkilö, jonka kääpiö Dirk on kasvattanut, ja Genis Sage, Rainen pikkuveli. Nämä kaksi vierailevat Iselian ihmistilalla (Iselia Ranch) katsomassa Geniksen ystävää Marblea, vastoin Iselian ja sen välistä sopimusta. Tämän takia Forcystus, laitoksen johtaja, ja hänen alaisensa tuhoavat Iselian sekä Lloyd ja Genis karkotetaan. He liittyvät Coletten mukaan tämän yhdessä Rainen, Kratoksen ja Geniksen avulla pelastettua Lloydin hänen jouduttuaan kapinallisten (joita he luulevat Desiaaneiksi) vangiksi, ja kaikki viisi jatkavat maailmanpelastusmatkaa.
Ossa Traililla, vuoristopolulla, he törmäävät Sheena Fujibayashiin, naisninjaan joka tahtoo tappaa Coletten. Myöhemmin, Luin-kaupungin jouduttua Desiaanien uhriksi, Sheena liittyy mukaan, ja hänen kutsumistaidoillaan he tapaavat yksisarvisen Umacy-järven pohjassa. Coletten avatessa neljä sinettiä (Seal) hän muuttuu vähitellen enkeliksi, kunnes on aika mennä Pelastuksen torniin (Tower of Salvation). Siellä paljastuu suuri huijaus maailman pelastuksesta, ja muutaman käänteen jälkeen sankarimme päätyvät Tethe'allaan, toiseen maailmaan, josta Sheena on kotoisin. Siellä he tapaavat Tethe'allan valitun Zelos Wilderin, Presea Combatirin, tytön joka on joutunut Cruxis Crystal -kokeiden uhriksi ja juuttunut näin lapsen kehoon sekä Regal Bryantin, rangaistusvangin, joka on myös suuren Lezareno Company-yhtiön johtaja. Joukon tavoite muuttuu ensin maailmojen erottamiseksi toisistaan, mutta myöhemmin niiden uudelleen yhdistämiseksi.
Pajuseitikki
Pajuseitikki (Cortinarius cinnamomeoluteus) on nahan- tai ruosteenruskea seitikkilaji. Jalka on nuorena krominvärinen ja vanhemmalla sienellä kellanruskea. Heltat ovat krominruskeat ja tummuvat sienen vanhetessa. Pajuseitikki on kirpeän makuinen ja huono ruokasieni. Se kasvaa havumetsissä kohtalaisen yleisenä.
Pacific
Pacific tarkoittaa seuraavia asioita:
Kauko Sipponen
Kauko Mikko Sipponen (1. toukokuuta 1927 Viipuri – 10. heinäkuuta 2019 Helsinki ) oli suomalainen virkamies ja professori.
Elämä
Puoluetaustaltaan Sipponen oli keskustalainen.
Carles Rexach
Carles Rexach (s. 13. tammikuuta 1947 Pedralbes) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Nefrosiaalidoosi
Nefrosiaalidoosi on synnynnäinen munuaiskerässairaus, johon liittyy myös vaikea-asteista kehitysvammaisuutta sekä kasvojen ja kallon epämuodostumia.
Nefrosiaalidoosi on mahdollisesti peittyvästi periytyvä. Se oireilee hyvin varhain ja johtaa ennenaikaiseen kuolemaan nuorella iällä.
Peter S. Beagle
Peter Soyer Beagle (s. 20. huhtikuuta 1939) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija. Beagle julkaisi esikoisromaaninsa A Fine And Private Place vuonna 1960. Hänen tunnetuin teoksensa on romaani Viimeinen yksisarvinen (1968).