cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sotaylioikeus
Sotaylioikeus oli Suomessa vuosina 1920–1952 toiminut sotatuomioistuin, joka toimi sotilasrikosasioissa ylioikeutena. Sotaylioikeus perustettiin vuonna 1920 annetulla lailla sotatuomioistuimista ja oikeudenkäynnistä niissä ja lakkautettiin rauhan aikana vuonna 1952, jolloin sen tehtävät siirrettiin samana vuonna perustetulle Helsingin hovioikeudelle.
Sotaylioikeuden jäsenet
Sotaylioikeuteen kuului puheenjohtajana sotaylituomari, jolla tuli olla taitoa ja kokemusta tuomarintoimessa, sekä jäseninä kaksi lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi vähintään esiupseerin arvoista upseeria, joista toisen tuli kuulua armeijaan ja toisen laivastoon. Oikeudessa oli siis kolme lainoppinutta sotaylituomaria ja kaksi sotilasjäsentä.
Ensimmäisenä oikeusasteena
Sotaylioikeuden tuli ensimmäisenä oikeusasteena tuomita seuraavissa asioissa, silloin kun ne kuuluivat sotatuomioistuimeen:
Ylioikeutena
Sotaylioikeus ratkaisi myös:
Sotaylioikeuden oli myöskin valvottava ja pidettävä huolta siitä, että oikeutta sen alaisissa sotaoikeuksissa käytettiin lain oikean tarkoituksen mukaisesti.
Oikeudenkäynti sotaylioikeudessa
Sotaylioikeus kokoontui puheenjohtajan kutsusta istuntoon niin usein kuin asiat vaativat. Muuten asioiden käsittelyssä noudatettiin soveltuvin osin, mitä asioiden käsittelystä hovioikeudessa oli yleisesti säädetty.
Muutoksenhausta oli säädetty, että eräissä törkeissä asioissa sotaylioikeus alisti päätöksensä korkeimman oikeuden tutkittavaksi. Toisissa asioissa taas oli asianosaisilla valitusoikeus korkeimpaan oikeuteen. Vähäisissä asioissa sotaylioikeuden päätös oli lopullinen, eikä siitä saanut valittaa.
Syyttäjänä sotaviskaali
Virallisena syyttäjänä sotaylioikeudessa oli sotaviskaali. Hänet nimitti tehtävään korkein oikeus sotaylioikeuden esityksestä, ja hänen oli oltava lainoppinut. Sotaviskaalin oli oikeuskanslerin valvonnan alaisena pidettävä silmällä sitä tapaa, millä syyttäjäpuhevaltaa sotaoikeuksissa käytettiin. Sotaylioikeuden virallinen syyttäjä oli velvollinen ajamaan syytettä asioissa, joiden käsitteleminen kuului sotaoikeudelle, sekä tarpeen vaatiessa toimittamaan asiassa alustavan tutkimuksen. Hänen oli noudatettava myös, mitä syyttäjästä oli yleisesti säädetty, sekä sotaviskaalin soveltuvin kohdin hovioikeuden kanneviskaalista annettuja säännöksiä.
Asekätkentäjuttu
Vuoden 1947 asekätkentäoikeudenkäyntiä varten sotaylioikeuteen perustettiin syytettyjen suuren määrän takia uusia osastoja, joiden ainoana tehtävänä oli käsitellä asekätkentäjuttua. Syytteet vuosina 1944-45 tapahtuneista teoista perustuivat 24. tammikuuta 1947 säädettyyn lakiin aseellisen toiminnan luvattoman valmistelun rankaisemisesta eräissä tapauksissa.
Käyttäjäkokemus
Käyttäjäkokemus on ihmisen ja tietokoneen välisessä vuorovaikutuksessa (HCI) keskeinen käsite, joka tarkoittaa jonkin tuotteen tai palvelun käyttämiseen tai kuluttamiseen liittyvää kokonaisvaltaista elämystä, joka kattaa tuotteen käyttöliittymän ja käytettävyyden ohella kirjon muita elämyksiä ja tunteita, joita saattaa esiintyä pitkänkin ajan kuluessa. Käyttäjäkokemusta ja käyttöliittymää ei tulisi sekoittaa keskenään, vaikka niitä käytetäänkin yleisesti väärin toistensa synonyymeinä.
Määritelmä
Kansainvälinen, vuorovaikutteisten järjestelmien käyttäjäkeskeisen suunnittelun standardi ISO 9241-210 määrittelee käyttäjäkokemuksen koostuvan käyttäjän tunteista, uskomuksista, mieltymyksistä, fyysisistä, psyykkisistä ja fyysisista vasteista, käyttäytymisestä, ja aikaansaannoksista, jotka syntyvät ennen käyttöä, käytön aikana ja käytön jälkeen.
Käyttäjäkokemuksesta voidaan erottaa käytännöllisiä ja nautinnollisia tekijöitä. Käytännöllisiä tekijöitä ovat esimerkiksi käytettävyys, tehokkuus, hyödyllisyys ja virheettömyys ja nautinnollisia esimerkiksi käyttöliittymän hieno ulkonäkö, tuotteen houkuttelevuus ja hauskuus.
Esimerkki
Usein mainittu esimerkki termin soveltamisesta on huvipuiston suunnittelu, jossa suunnittelijan tavoitteena on ehyt, rikas ja temaattisesti yhtenäinen käyttäjäkokemus, joka ulottuu itse huvipuistoalueen ja sen laitteiden suunnittelusta esimerkiksi huvipuiston mainoksiin, siellä työskentelevien henkilöiden roolitukseen ja toimintaan sekä aina huvipuistokäynnin jälkeiseen kotimatkaan asti. Termiä on alettu soveltaa myös erilaisten tietoteknisten tuotteiden ja palvelujen suunnitteluun.
Maj Karma
Maj Karma on Harjavallassa vuonna 1992 perustettu yhtye, joka soittaa melodista heavyrockia.
Yhtyeen nykyisessä kokoonpanossa vaikuttavat laulaja Herra Ylppö, kitaristi Häiriö, rumpali J. Savolainen ja vuoden 2005 vaihteessa yhtyeeseen liittynyt basisti Kimmo Kurittu. Häiriö on tunnettu muun muassa Lapko- ja Klaani -yhtyeiden tuottajana. Kurittu soittaa myös Penniless-yhtyeessä. Ylppö vaikutti vuosina 2005–2014 myös Herra Ylppö & Ihmiset -yhtyeessä ja vuodesta 2015 Musta Paraati -yhtyeessä. Herra Ylppö ilmoitti elokuussa 2023 jättävänsä yhtyeen.
Historia
Yhtyeen seuraavan studioalbumin oli määrä ilmestyä elokuussa 2008, mutta julkaisua jouduttiin siirtämään yli puolella vuodella. Syyksi bändi ilmoitti virallisessa tiedotteessaan rumpali J. Savolaisen koiran tuhonneen rumpu- ja bassoraidat sisältäneen kovalevyn, mutta tämä osoittautui myöhemmin pilaksi. Yhtyeen albumi Salama julkaistiin 28. maaliskuuta 2009 ja albumin ensimmäinen single Salama julkaistiin tammikuussa 2009. Yhtye ilmoitti vuoden 2009 elokuussa jäävänsä toistaiseksi tauolle.
Yhtye on käyttänyt konserteissaan alkumusiikkina usean vuoden ajan Wendy Carloksen sovitusta Henry Purcellin musiikkia kuningatar Marian hautajaisiin marssista (Z 860). Sovitus on tehty Stanley Kubrickin Kellopeliappelsiini -elokuvaa varten ja se esiintyy muun muassa elokuvan ensimmäisessä kohtauksessa. Konserttien loppumusiikkina on niin ikään Kellopeliappelsiinissa soiva Gene Kellyn tulkinta kappaleesta "Singin' in the Rain".
Herra Ylppö ilmoitti Radio Rockin haastattelussa 23. joulukuuta 2010 Maj Karman palaavan tauolta vuonna 2013. Paluu kuitenkin venyi, ja Karmarockissa 2014 yhtye ilmoitti alkavansa työstää uutta albumia. Yhtye esiintyi joillakin Don Huonojen 25-vuotiskiertueen keikoilla lämmittelijänä keväällä 2015.
Chaiya Mitchai
Chaiya Mitchai (, 5. huhtikuuta 1974 Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja elokuvissa "Nam Ta La Sai", "Kra Tom Sao Mein", "Luk Thee Took Lueam", "Khoy Nang Thee Angthong", "Kra Thong Long Thang", "Mai Thammada"
Maj Karma
Historia
Joulukuussa 2015 yhtye julkaisi uuden singlen "Puumiekka" Peltisydän-albumilta. Albumi julkaistiin Sonyn Ratas-levymerkillä.
Maaliskuussa 2017 Sakara Records tiedotti Facebookissa Maj Karman levyttävän jatkossa Sakara-levymerkillä.
Elokuussa 2023 Herra Ylppö tiedotti jättävänsä yhtyeen ja jäähyväiskeikkojen olevan myös suunnitteilla.
Nimenvaihdokset
Aluksi yhtye toimi nimellä Maij’ Karman Kauniit Kuvat. Nimi muutettiin vuonna 1997 muotoon Maj Karman Kauniit Kuvat nimen jatkuvan väärinkirjoittamisen vuoksi. Vuonna 2004 nimi lyhennettiin muotoon Maj Karma. Myös lyhenne MKKK oli käytössä vuoteen 1998, jolloin yhtye lopetti kirjainyhdistelmän käytön, koska KKK liitetään usein Ku Klux Klaniin. Media käytti ajoittain lyhennettä myöhemminkin. Vuoden 2023 Karmarock-festivaaleilla yhtye esiintyi nimellä Maj Karman Kauniit Kuvat.
Karmarock
Yhtyeellä on myös oma festivaali, Karmarock, jonka yhtye järjesti ensimmäisen kerran kesällä 1992 Harjavallassa ja on sen jälkeen järjestänyt vuosittain. Ensimmäisinä vuosina festivaali oli ilmainen ja hyvin pieni, mutta se on kasvanut yhtyeen suosion myötä ja on nykyään maksullinen.
Keikkamuusikoita
thumb|Maj Karman entinen keikkabussi Hajokki [[Tavastia-klubin edessä. Kuva vuodelta 2010.]]
Eero Lampio
Eero Lampio (sukunimi aik. Lampén; 5. lokakuuta 1889 Lieksa – 30. heinäkuuta 1931 Paatsjoki) oli suomalainen konsuli, liikemies ja eräkirjailija, ainakin oman kertomansa mukaan myös kilpahiihtäjä
Elämäkerta
Lieksalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Lampio lopetti koulunkäynnin reputettuaan ylioppilaskirjoituksissa. Hän työskenteli sitten puutavarayhtiöiden palveluksessa Karjalan ja Lapin rajaseuduilla ja myöhemmin Venäjän puolella Itä-Karjalassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lampio osallistui Venäjän sotatarvikekuljetuksiin ja hän toimitti Muurmannin ratatyömaalle ratapölkkyjä ja puutavaraa sillanrakennusta varten.
Vuonna 1919 Lampiosta tuli Suomen konsuli asemapaikkanaan Murmansk. Hän toimi yhteysmiehenä aluetta siihen aikaan hallinneiden englantilaisten suuntaan. Lampio oli mukana valmistelemassa Petsamoon suuntautunutta Walleniuksen retkeä ja hänestä oli tarkoitus tehdä Petsamon siviilihallinnon johtaja suomalaisten saatua Petsamon haltuunsa. Helmikuussa 1920 Lampio ehdotti, että Suomen valtio toimittaisi elintarvikkeita meritse elintarvikepulaa kärsivään Petsamoon. Kuljetuksella olisi ollut propanganda-arvoa ja lisäksi elintarvikkeet olisi myyty velaksi petsamolaisille ja näin sitoutettu heidät Suomeen.
Kamini Kaushal
Kamini Kaushal (syntyjään Uma Kashyap; s. 24. helmikuuta 1927 Lahore, Punjab, Brittiläinen Intia) on intialainen näyttelijä, joka on työskennellyt hindinkielisissä elokuvissa ja televisiossa. Hänet tunnetaan rooleistaan elokuvissa, kuten Neecha Nagar (1946), joka voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla, ja Biraj Bahu (1955), josta hän voitti parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinnon vuonna 1955.
Suomen naisten rugby union -maajoukkue
Suomen naisten rugby union -maajoukkue on Suomen kansallinen naisten rugby union -joukkue. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2007 Norjan maajoukkuetta vastaan. Tavallisen 15 pelaajan pelimuodon lisäksi Suomella on maajoukkue myös olympialajina olevassa Rugby-7:ssä, jota pelataan 7 pelaajan joukkueilla rugby union -säännöin.
Kamini Kaushal
Hän näytteli naispääosia elokuvissa vuosina 1946–1963, joista hänen roolinsa elokuvissa Do Bhai (1947), Shaheed (1948), Nadiya Ke Paar (1948), Ziddi (1948), Shabnam (1949), Paras (1949), Namoona (1949), Arzoo (1950), Jhanjar (1953), Aabroo (1956), Bade Sarkar (1957), Jailor (1958), Night Club (1958) ja Godaan (1963) ovat hänen uransa parhaita suorituksia. Hän näytteli luonnerooleja vuodesta 1963 ja sai ylistystä kriitikoilta roolistaan elokuvassa Shaheed (1965). Hän esiintyi kolmessa Rajesh Khannan elokuvassa, Do Raaste (1969), Prem Nagar (1974) ja Maha Chor (1976), elokuvassa Anhonee (1973) Sanjeev Kumarin kanssa ja kahdeksassa elokuvassa Manoj Kumarin kanssa, Shaheed (1965), Upkar (1967), Purab Aur Paschim (1970), Shor (1972), Roti Kapda Aur Makaan (1974), Sanyasi (1975), Dus Numbri (1976) ja Santosh (1989). 2010-luvulla hän teki lyhyitä, mutta ylistettyjä sivurooleja toimintakomediassa Chennai Express (2013) ja romanttisessa draamassa Kabir Singh (2019), jotka molemmat kuuluivat eniten tuottaneisiin intialaisiin elokuviin.
Suomen naisten rugby union -maajoukkue
Suomen rugby-7 -maajoukkue on osallistunut Euroopan rugbyliiton FIRA:n järjestämiin EM-turnauksiin sekä MM-karsintoihin vuodesta 2007 lähtien. Vuonna 2013 Suomi voitti EM-kisojen B-ryhmän
Kamini Kaushal
pienoiskuva|Kaushal elokuvassa Pugree (1946).
Yksityiselämä
Kun Kaushalin vanhempi sisar Usha kuoli auto-onnettomuudessa jättäen jälkeensä kaksi tytärtä, Kaushal meni naimisiin sisarensa lesken B. S. Soodin kanssa vuonna 1948 ja muutti Bombayhin. He saivat kolme poikaa.
Eero Lampio
Elämäkerta
Englantilaisten poistuttua Murmanskista Lampio siirtyi Vuoreijaan jossa hän oli Suomen konsulina vuoden 1921 loppuun saakka. Vielä vuonna 1920 Lampio osti Suomen valtion laskuun kolme kalastusalusta joilla oli tarkoitus käynnistää valtamerikalastus Petsamossa.
Vuonna 1923 Lampiosta tuli Kolttakönkään hotellin johtaja. Hän oli samaan aikaan myös valtion omistaman vuonna 1922 perustetun Oy Petsamo Ab:n asiainhoitajana ja lisäksi hän muonitti Atif-yhtiön järjestämiä savotoita sekä omisti traanikeittämön ja kalankuivaamon. Lampion asiainhoitajan toimi ja myös omat liiketoimet päättyivät kun Oy Petsamo Ab lopetettiin 1926 tappiollisena. Viimeksi Lampio toimi 1920-luvun lopulla Trifonan majana tunnetun valtion majatalon hoitajana. Viimeiset vuotensa Lampio asui Petsamon Yläluostarin munkkien luona. Hän kirjoitti eräkirjoja ja harrasti metsästystä ja lohen ongintaa Petsamon joissa. Kesällä 1931 hän pyysi lohia yhdessä kullankaivaja Kaarlo Turusen (Kulta-Turunen) kanssa. Lampio ja Turunen hukkuivat heinäkuun lopulla 1931 kun heidän veneensä kaatui Paatsjoen Saarikoskessa.
KwaZulu
thumb|KwaZulun lippu vuosina 1977-1985. KwaZulu oli Etelä-Afrikan suurapartheidin aikana perustettu bantustan eli niin sanottu kotimaa zulu-heimolle. KwaZulun alkuperäinen pääkaupunki oli Nongoma, mutta se siirrettiin vuonna 1980 Ulundiin. KwaZulun johtajana, eli päällikköministerinä, toimi vuodesta 1970 päällikkö Mangosuthu Buthelezi. KwaZulu oli Inkatha-vapauspuolueen, jonka puheenjohtajana Buthelezi myös toimi, vankkaa kannatusaluetta. Etelä-Afrikka myönsi KwaZululle nimellisen sisäisen itsehallinnon vuonna 1977, mutta se ei koskaan "itsenäistynyt" päällikkö Buthelezin vastustuksesta johtuen. Vuonna 1994 KwaZulu liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja se kuuluu nykyisin maan KwaZulu-Natalin provinssiin.
Onni (albumi)
Onni on suomalaisen Aknestik-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Allianz Arena
thumb|Allianz Arena illalla. Allianz Arena on Saksan Münchenissä sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii jalkapallojoukkue Bayern Münchenin kotistadionina ja oli yksi vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden näyttämöistä. Kansainvälisten otteluiden aikaan stadionin nimi on FIFA WM-Stadion München tai München Arena, koska liittojen säännöt kieltävät virallisiin yhteistyökumppaneihin kuulumattomien sponsorien nimet. Stadion avattiin 30. toukokuuta 2005, ja sen kapasiteetti on 75 024. Allianz Arena on Saksan toiseksi suurin stadion Signal Iduna Parkin jälkeen.
Allianz Arenasta on tehty Lego-versio Legolandiin.
Historia
21. lokakuuta 2002 pidettiin äänestys, onko uusi stadion hyvä rakentaa tähän paikkaan, ja voisiko Münchenin kaupunki huolehtia alueen infrastruktuurista. Noin kaksi kolmasosaa äänestäjistä kannatti ehdotusta. Toinen vaihtoehto olisi ollut jälleenrakentaa olympiastadion, mutta olympiastadionin arkkitehti Günter Behnisch hylkäsi tämän vaihtoehdon. Sveitsiläinen arkkitehtitoimisto Herzog & de Meuron kehitti EFTE-folio-paneelit, jotka voidaan valaista sisältä. Rakennustyöt alkoivat syksyllä 2002 ja ne saatiin päätökseen huhtikuussa 2005. Fröttmaningin ja Marienplatzin metroasemien linjan U6 laiturit laajennettiin ja parannettiin stadionin rakentamisen yhteydessä. Fröttmaningin asema sai kaksi uutta laituria ja Marienplatzia laajennettiin. Lisäliikenteen vuoksi A9 laajeni kolme kaistaa, ja nyt yhteen suuntaan menee neljä kaistaa.
Avajaiset
30. toukokuuta 2005 TSV München pelasi harjoitusottelun FC Nürnbergiä vastaan. Seuraavana päivänä pelasi Saksan mestari FC Bayern maajoukkuetta vastaan. Molemmat pelit olivat loppuunmyytyjä. TSV:n Patrick Milchraum teki stadionin ensimmäisen maalin. Ensimmäisen maalin FC Bayernia vastaan teki Werder Bremenin Miroslav Klose 5. marraskuuta 2005 pelin ensimmäisellä minuutilla. 7. huhtikuuta 2012 oli 180. peräkkäinen loppuunmyyty liigapeli.
Laajennus
Vuoden 2015 aikana Allianz Arenaan on tehty suuria muutoksia. Tammikuussa stadionille lisättiin noin 4000 istumapaikkaa nostaen kapasiteetin 71 000:sta 75 000:een. Laajennuksen ainoana hidasteena olivat kaupungin julkisen liikenteen edustajat, joiden mielestä Münchenin U-Bahn-metrojärjestelmä ylikuormittuisi niin suurien ihmismassojen kuljetuksesta.
Myöhemmin kesällä myös stadionin valaistus uusittiin. Julkisivuun asennettiin Philipsin valmistamia LED-valoja 300 000 kappaletta ja johtoja yli viisi kilometriä. Yhteispainoa kertyi 45 000 kiloa. Uudet valot kuluttavat 60 % vähemmän energiaa ja mahdollistavat 16 miljoonaa eri värisävyä, sekä niiden dynaamisen vaihtelun.
Rakennustyöt
Allianz Arenan rakennustyöt aloitettiin 21. lokakuuta 2002. Stadion valmistui kaksi ja puoli vuotta myöhemmin 30. toukokuuta 2005. Areenan rakentamiseen käytettiin 205 000 m³ betonia ja 36 000 tonnia terästä. Julkisivu on rakennettu 2874:stä EFTE-folio-ilmapaneelista. Kaukaa katsottuna paneelit näyttävät valkoisilta, mutta jos katsoo läheltä, huomaa että levyt ovat täynnä pieniä pisteitä, jotka päästävät valoa lävitse. Tarkoituksena on saada stadion hohkaamaan kotijoukkueen väreissä. FC Bayernin pelatessa stadion hohkaa punaisena, TSV:n sinisenä ja muiden pelatessa valkoisena. Uusien valojen myötä myös väriyhdistelmät ovat mahdollisia.
Stadionin ympäristö
Metroasemalta tulevat kävijät kävelevät läpi stadionin eteläpuolella olevan puiston, jonka tarkoitus on hajaannuttaa ja järjestää suurta väkijoukkoa. Esplanadi nousee asteittain metroaseman tasolta parkkihallin ohi aina sisäänkäynnin tasolle asti. Moottoritien toisella puolella Fröttmaning Hill ja sen tuulimyllyt tarjoavat upeat näkymät stadionille. Myös romanttinen Heilig-Kreuz-Kirche sijaitsee stadionin välittömässä läheisyydessä.
Omistajat
Areenan tilasi vuonna 2001 perustettu Allianz Arena München Stadion GmbH, jonka omistivat molemmat seurat puoliksi. Huhtikuussa 2006 FC Bayern München osti TSV 1860 Münchenin 50 %:n osuuden 11 miljoonalla eurolla TSV:n talousvaikeuksien vuoksi. Sopimuksen mukaan TSV:llä oli oikeus hankkia myymänsä osuus areenasta takaisin myyntihinnalla milloin tahansa ennen kesäkuuta 2010. Marraskuussa 2007 TSV kuitenkin luopui oikeudestaan, ja näin ollen FC Bayern München omistaa 100 % Allianz Arenasta.
Liikenneyhteydet
Allianz Arenan katsojat voivat pysäköida autonsa Euroopan suurimpaan pysäköintihalliin, jonka neljäkerroksisella parkkipaikalla on 9 800 parkkipaikkaa. Lisäksi katutasossa on 1 200 parkkipaikkaa. Lisäksi on 350 paikkaa busseille (240 pohjois- ja 110 eteläpäässä), sekä 130 Inva-paikkaa.
Stadionin vieressä on Münchenin U-Bahnin linjan U6 Fröttmaningin metroasema.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2006
Alliaz-Arena oli yksi niistä stadioneista, joilla pelattiin vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.
Stadionilla pelatut ottelut olivat:
Aiheesta muualla
48.21878°N, 11.62475°W
Reiner Kunze
Reiner Kunze (1933 Oelschnitz, Erzgebirge, Saksa) on saksalainen kirjailija.
Kunze opiskeli filosofiaa, tiedotusoppia ja kirjallisuutta. Hän siirtyi 1977 DDR:stä länteen. Ensimmäisiä runokirjojaan hän ei juuri arvosta lukuun ottamatta kokoelmaa Widmungen (1963) ja muutamia seuraavia, joissa teemana on yksilön ja runouden puolustaminen. Teoksessa Nuo ihmeelliset vuodet hän kuvaa itäsaksalaista nuorisoa.
Aarne Varonen
Hän harrasti urheilua, etenkin juoksua ja hiihtoa. Hän kuului Viipurissa V. & U:seura Kisaveikkoihin 1911–1914 ja myöhemmin Tornion Röytässä Jyskyyn.
Jääkärikausi
Varonen oli kansakoulun käynyt torniolainen kauppa-apulainen, joka liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 13. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla asemasotaan Misse-joella ja Riianlahden rannikkoasemissa. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 9. lokakuuta 1916 ja komennettiin 24. marraskuuta 1916 etappitehtäviin Ruotsiin. Hän toimi Ruotsin rajalla oppaana ja jääkärien salaisen postin sekä aseiden kuljettajana ja toi joitakin pommeja Suomeen. Epäonnekseen hän joutui kesällä 1917 venäläisten sotilaiden pidättämäksi ja oli noin kaksi kuukautta vangittuna Katajanokan vankilassa Helsingissä, jonka jälkeen hänet laskettiin vapaaksi.
Vapauduttuaan Varonen liittyi Kemin suojeluskuntajärjestöön. Siellä eräs punainen ampui murha-aikeessa häntä 30. tammikuuta 1918. Luoti meni nenän alapuolelta sisään ja tuli korvan luota ulos katkaisten kuusi hammasta ja särkien kitalaen. Joitakin päiviä myöhemmin punaiset vangitsivat hänet ja lähtivät viemään Ouluun tutkittavaksi. Punaisten juna palasi kuitenkin Haukiputaalta takaisin, koska Oulussa oli parasta aikaa taistelu. Kun eteläpohjalaiset valloittivat Kemin, hän pääsi vapaaksi ja lähti 8. helmikuuta Vaasaan, josta siirtyi sittemmin Oulaisiin ja sieltä Savon 2. pataljoonan mukana rintamalle.
Vapaussota
Suomen sisällissotaan hän liittyi Lapualla ja sijoitettiin 2. Krenatöörirykmentin 2. Savon pataljoonan konekivääriosastoon ja otti kiväärinjohtajana osaa taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Lempäälässä, Tampereella ja Vesilahdella.
Vapaussodan jälkeen
Hän palveli sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 2. Krenatöörirykmentistä muodostetussa Viipurin vartiopataljoonan 3. komppaniassa, josta hänet siirrettiin syyskuussa vuonna 1918 Tornion rajavartiopataljoonaan. Hänen kohtalokseen tuli haavoittuminen 10. lokakuuta 1918 Torniossa hänen yrittäessään vangita saksalaista sotilaskarkuria nimeltään Valter Hamam. Saksalainen ampui parabellum-pistoolilla kaksi peräkkäistä laukausta, joista ensimmäinen laukaus meni Varosen vatsan kohdalta läpi ruumiin ja toinen laukaus ohi. Tämän jälkeen Varonen ampui mauserpistoolilla saksalaista otsaan niin, että tämä heti kuoli. Varonen kuoli haavoihinsa 15. lokakuuta 1918 ja haudattiin Tornion hautausmaahan yksityiseen hautaan. Alatornion kirkolla on Varosen muistolaatta.
Aiheesta muualla
Varonen on mainittu teoksissa Jääkäripataljoona, Aseveljet, Routaa ja Rautaa sekä Sankarien muisto.
Jaatilanjärvi
Maantietoa
Jaatilanjärvi on 800 metriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Se sijaitsee keskustaajaman pohjoispuolella Vitikkalan, Ahopellon, Pispalan ja Auvilan välissä. Sen lähiympäristö on taajama-aluetta lukuun ottamatta koillispuolta, jossa on rakentamatonta metsä- ja peltomaata. Järven rannat ovat paikoitellen jyrkkärinteisiä, koska järvi sijaitsee mäkien välisessä painaumassa. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä. Rantaan on rakennettu muutama vapaa-ajan asunto ja lisäksi siellä on muutama laituri ilman mökkiä. Pispalassa järven länsirannassa sijaitsee Jämsän kirkko ja sen vieressä rantaan rajautuva hautausmaa. Länsirannassa sijaitsee Jokilaakson sairaala. Järven lounais- ja koillisrantoja seuraa lyhyet kävelypolut.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Kirkko-ojan valuma-alueeseen (14.518) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,7 metriä mpy.
Jaatilanjärveen tulee koillisesta pelto-ojat ja pohjoisesta Kuoreoja, joka alkaa Suolammista. Suolammin yläpuolelta tulee vielä yksi pelto-oja, joka tuo pohjoisesta Mulikon kautta Kastjärven vesiä. Jaatilanjärven laskuoja on Kirkko-oja, joka laskee Jämsänjokeen Paunussa. Jämsänjoki laskee seuraavaksi Päijänteeseen. Kirkko-ojaan yhtyy alempana sivuoja, jolloin myös Jämsän keskustan pienet puistolammet ovat osa Kirkko-ojan valuma-aluetta.
Koko
Koko voi tarkoittaa seuraavia:
Unto Keijonen
Unto Keijonen (26. syyskuuta 1925 Johannes – 1. huhtikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja.
Unto Keijosen vanhemmat olivat Kalle Keijonen ja Evi Leino. Hän oli työssä valtionrautateillä junamiehenä ja konduktöörinä ennen ammattiyhdistysuraansa. Keijonen kuului 1950-luvulla Suomen Sosialidemokraattisen puolueen oppositioon. Myöhemmin hän kuului Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattiseen Liittoon, ennen kuin palasi sosiaalidemokraattien riveihin. Keijonen oli Suomen Rautatieläisten Liiton asiamiehenä vuodesta 1957 alkaen, ja hän toimi Suomen Rautatieläisten Liiton sekä Virkamiesten ja Valtion Työntekijäin Yhteisjärjestön VTY:n puheenjohtajana 1973–1985. Hän oli lisäksi kuntien ja valtion palveluksessa työskentelevien liittojen kattojärjestöksi vuonna 1975 perustetun Julkisten Työalojen Ammattijärjestön puheenjohtajana vuorovuosina. Keijonen valittiin Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön hallitukseen vuonna 1976 ja työvaliokuntaan 1979. Keijonen toimi myös Pohjoismaisen Rautatieläisunionin presidenttinä ja sihteerinä ja edusti useita vuosia Suomen rautatieläisiä Kansainvälisen Kuljetustyöväen Liiton (ITF) rautatieläisjaostossa.
Keijonen kuului ammattiyhdistysjohtajana tulopoliittisten kokonaisratkaisujen kannattajiin, koska hänen mukaansa kokonaisratkaisuilla voitiin toteuttaa solidaarista palkkapolitiikkaa ja sosiaalisia uudistuksia. Ilman kokonaisratkaisuja ammattiyhdistysten jäsenten saamat edut olisivat jääneet huomattavasti pienemmiksi.
Keijonen oli Pieksämäen kauppalanvaltuuston jäsen. Hän toimi myös Työväen Urheiluliiton Savon piirin puheenjohtajana vuosina 1952–1957.
Linnanrakentajantie
Linnanrakentajantie on liikenneväylä Helsingin Herttoniemessä. Se johtaa Itäväylän eritasoliittymästä Laajasalon sillalle Yliskylään ja on ainoa Laajasaloon johtava autoliikenteen väylä. Sen suorana jatkeena Laajasalossa on Laajasalontie. Laajasalontie on aikoinaan rakennettu Yliskylän kohdalla moottoritiemäisesti eritasoliittymin, kuten on myös esimerkiksi Vuotie Vuosaaressa.
Suunnilleen puolivälissään Linnanrakentajantie tekee jyrkän mutkan, jonka kohdalla siitä erkanee Roihuvuoreen ja Tammisaloon johtava Abraham Wetterin tie.
Linnanrakentajantien varrelta on myös portti Herttoniemen kartanon puistoon. Tien nimi johtuu kartanon aikoinaan omistaneesta Augustin Ehrensvärdistä, joka johti Suomenlinnan rakennustöitä. Hänen mukaansa on nimetty myös Eirassa sijaitseva Ehrensvärdintie. Linnanrakentajantie sai nykyisen nimensä vuonna 1954, aikaisemmin se oli Degeröntie.
Pleistoanaks
Pleistoanaks oli Spartan kuningas vuosina 459 eaa. – 409 eaa. Hän hallitsi Spartaa niin sanotun "ensimmäisen" peloponnesolaissodan aikana. Vuonna 446 eaa. hän perääntyi armeijan kanssa Attikasta, jonka jälkeen häntä syytettiin Spartassa siitä että oli ottanut vastaan lahjuksia ateenalaisilta. Hänet tuomittiin maanpakoon, mutta hänet kutsuttiin takaisin vuonna 428 eaa. Delfoin oraakkeli antaman ennustuksen takia. Hänen poliittiset vastustajansa jatkoivat kuitenkin hänen syyttämistään Spartan vaikeuksista.
Sōjōbō
thumb|300px|right|Sōjōbō (oikealla) opettamassa miekkailutaitoa Ushiwaka-marulle eli nuorelle [[Minamoto Yoshitsunelle, kuvan tehnyt Yoshitoshi 1987.]]
Sōjōbō on kuuluisimpia Japanilaisia vuorenhenkiä eli tenguja. Sōjōbō elää Kurama-vuorella, joka sijaitsee Kiotosta luoteeseen. Sōjōbō liittyy kuuluisaan legendaan, jossa se opetti nuorelle Minamoto no Yoshitsunelle kenjutsua, jotta tämä saattoi kostaa Taira-klaanille isänsä surman.
Ushiwaka-marun legendasta on nō-näytelmä Kurama tengu,joka kuuluu Yoshitsunen kroniikkaan eli (in). Kurama tengussa Ushiwaka-maru on ainoa henkilö, joka ei osoita vastenmielisyyttä temppeliin saapunutta outoa yamabushia kohtaan. Vieras on itse asiassa valepukuinen Sōjōbō, joka ystävystyy pojan kanssa ja alkaa tämän opettajaksi auttaakseen poikaa tämän ahdingossa.
Sōjōbōn on ymmärretty olevan tengujen kuningas tai ainakin omaavan tuhannen tengun voimat. Hänen ilmiasunsa on omintakeinen erakkomunkki yamabushi, jolla on pitkät valkoiset hiukset ja kirkkaan punainen naama. Naamassaan Sōjōbōjolla on vielä tunnusomainen epätavallisen suuri ja pitkä nenä. Merkkinä korkeasta asemastaan tengujen joukossa Sōjōbō kantaa seitsemänsulkaista viuhkaa.
Veli Pinomaa
Veli Natanael Pinomaa, vuoteen 1906 Gulin (7. tammikuuta 1892 Mikkeli – 6. heinäkuuta 1960 Helsinki ) oli suomalainen ekonomi, järjestöjohtaja ja toimittaja.
Henkilöhistoria
Pinomaan vanhemmat olivat rovasti Arthur Lorenz Gulin ja Bertha Kristina Sarlin ja puoliso 1920–1953 Aili Vilma Lindfors. Pinomaa tuli ylioppilaaksi 1912 ja valmistui Helsingin kauppakorkeakoulusta 1915. Hän toimi Helsingin kaupungin elintarviketoimiston sihteerinä ja asiainvalvojana sekä maitokonttorin johtajana ja kaupungin keskuskeittolan sihteerinä ja va. johtajana 1918–1921, Suomen käsityö- ja teollisuusliiton sihteerinä 1920–1947, Suomen kultaseppien liiton asiamiehenä vuodesta 1926 ja Suomen huonekalukauppiatten liiton 1928–1934, Kotioteollisuuden edistämissäätiön hallituksen jäsenenä 1945–1947 ja asiamiehenä vuodesta 1948 ja Optisen alan keskusliiton asiamiehenä vuodesta 1952. Pinomaa oli Kultaseppien Lehden toimitussihteeri vuodesta 1926, Puuteoksen 1929–1933 ja Käsityö ja Teollisuus -lehden toimitussihteeri 1928–1947 ja päätoimittaja 1938–1947.
Ventoniemi
right Ventoniemi Oy on vuonna 1928 perustettu linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys. Ventoniemi Oy liikennöi vakiovuoroliikennettä Uudenmaan ja Hämeen alueilla. Ventoniemi Oy on hyvin merkittävä tilausajoliikenteen hoitaja Uudellamaalla ja pääkaupunkiseudulla. Busseja (65 kpl) Ventoniemellä on 16-paikkaisista pikkubusseista isoon 66-paikkaiseen bussiin asti. Varikot sijaitsevat Hyvinkäällä, Jokelassa, Lammilla, ja Mäntsälässä.
Otello (Rossini)
Otello ossia Il moro di Venezia on Gioachino Rossinin säveltämä lyyrinen ooppera. Se on toinen siinä sarjassa, jonka Rossini sävelsi Napolin oopperaa varten. Se sai ensi-iltansa 4. joulukuuta 1816 Napolin Teatro del Fondossa. Libreton teokseen kirjoitti Francesco Berio di Salsa, ja tarina perustuu suoraan Shakespearen tragediaan Othello. Mutta kuten tuolloin oli tapana, se sijoitettiin omalle aikakaudelle.
Ventoniemi
Yhtiön perusti Väinö Ventoniemi vuonna 1928 aloittaen taksiliikenteen Mäntsälässä. Kuorma-autoliikenne alkoi vuonna 1930. Linja-autoliikenteen hän aloitti vuonna 1936 linjalla Jokela–Hyvinkää–Helsinki. 1950-luvulla liiketoiminnan kasvaessa rakennettiin Jokelaan liiketilat ja autotallit huoltotiloineen. Väinö Ventoniemi sai liikenneneuvoksen arvonimen vuonna 1977.
Ventoniemi Oy on mm. yritysostojen myötä kasvanut. Vuonna 1982 Ventoniemi osti Riihimäen Liikenne Oy:n ja vuonna 1985 mäntsäläläisen P. Sillanpää Oy:n. 70-luvulla toiminnan yhä kasvaessa rakennettiin Hyvinkäälle uudet toimitilat, ja samalla toimialat eriytettiin osakeyhtiöihin, jolloin syntyivät Ventoniemi Oy ja Ventoniemen Sora Oy.
Henkilökuntaa Ventoniemi-yhtiöillä on n. 150.
Ventoniemen Sora Oy jalostaa ja toimittaa soraa ja kiviaineksia Etelä-Suomen rakentajille ja rakennusteollisuudelle. Kuljetuskalustona 15 perävaunullista kuorma-autoa. Ventoniemen Sora Oy toimittaa kaikki rakentamiseen tarvittavat soralaadut.
Ventoniemi Yhtiöt on edelleen perheyritys ja yritystoimintaa hoitaa jo kolmas polvi.
Perustajan, Väinö Ventoniemen, poika Tapio Ventoniemi (1936–2015) ) toimi yrityksessä nuoresta lähtien ja vielä senkin jälkeen kun jäi virallisesti eläkkeelle vuonna 2000.
Sergei Krikaljov
Sergei Konstantinovitš Krikaljov (s. 28. elokuuta 1958 Leningrad) on venäläinen kosmonautti, joka on ollut mukana kuudella avaruuslennolla. Hän on viettänyt avaruudessa yhteensä 803 päivää, 9 tuntia ja 39 minuuttia, mikä oli avaruudessa vietetyn ajan maailmanennätys ennen kuin Gennadi Padalka ylitti ennätyksen vuonna 2015. Krikaljovia pidetään maailman merkittävimpänä aikamatkustajana, koska hän on kyennyt matkustamaan 0,02 sekunnin verran omaan tulevaisuuteensa.
Saint Lucia olympialaisissa
Saint Lucia osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. Saint Lucian olympiakomitea perustettiin 1987 ja tunnustettiin 1993.
Sergei Krikaljov
Krikaljovia kutsutaan ”viimeiseksi neuvostoliittolaiseksi”, koska hän oli avaruusasema Mirillä, kun Neuvostoliitto hajosi vuonna 1991. Viimeksi hän toimi vuonna 2005 Retkikunta 11 -lennolla kansainväliselle avaruusasemalle. Krikaljoville on myönnetty Neuvostoliiton sankarin ja Venäjän federaation sankarin arvonimet sekä Leninin kunniamerkki.
Saint Lucia olympialaisissa
Saint Lucia ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia. Pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon on yltänyt yleisurheilija Levern Spencer, joka sijoittui kuudenneksi naisten korkeushypyssä Rio de Janeirossa 2016. Maan olympiajoukkueeseen on kuulunut 2–6 urheilijaa, ja he ovat osallistuneet purjehdukseen, uintiin ja yleisurheiluun.
Formula 2 Itävallan Grand Prix 2018
Formula 2 Itävallan Grand Prix 2018 oli Formula 2 -kauden 2018 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 30. kesäkuuta.–1. heinäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Itävallassa.
Lauantain kilpailu
thumb|Lauantain kilpailun kärkikolmikko palkintokorokkeella.
John Matchefts
John Peter Matchefts (18. kesäkuuta 1931 Eveleth, Minnesota – 10. marraskuuta 2013 Colorado Springs, Colorado) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti.
Tozzi
Tozzi on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
John Matchefts
Matchefts kuoli 82-vuotiaana Colorado Springsissä 10. marraskuuta 2013.
Sūtra
Sūtra (सूत्र, sanskritia 'lanka', 'naru' ; paaliksi: sutta; ; hanzi: 經, kiinaksi: jīng (pinyin), ching (Wade-Giles); ) ovat joukko buddhalaisia tai hindulaisia uskonnollisia kirjoituksia.
Buddhalaisuudessa termillä sutra/sutta tarkoitetaan tiettyä kanonisen kirjallisuuden osaa. Theravada-buddhalaisuudessa se kontrastoi lähinnä vinayan ja abidhamman kanssa. Theravada-buddhalaisuus katsoo suttien olevan Shakyamuni buddhan tai hänen lähimpien oppilaidensa opetuksia. Paalinkielistä termiä sutta käytetään lähes yksinomaan puhuttaessa Paali-kaanonin toisesta osasta Sutta piṭakasta. Sen sijaan itäaasilaisessa buddhalaisuudessa termiä sutra tai sen käännöksiä käytetään myös koko joukosta muita kirjoituksia, jotka luetaan itäaasialaiseen kaanoniin.
Sutta pitakaan kuuluvat sutrat jaetaan viiteen kokoelmaan:
Vajrayana-buddhalaisuudessa katsotaan, että sekä Siddhartha Gautaman että tämän oppilaiden opetuksista voi tulla sutria. Myös mahayana-buddhalaisuus tunnustaa myös muiden kuin Buddhan opettamat sutrat. Tunnetuin tällainen sutra on Sydän-sutra. .
Cyréna Samba-Mayela
Cyréna Samba-Mayela (s. 31. lokakuuta 2000 Champigny-sur-Marne) on ranskalainen pika-aitajuoksija. Hän on voittanut sisäratojen maailmanmestaruuden 60 metrin aitajuoksussa.
Samba-Mayela voitti alle 18-vuotiaiden sarjassa viestijuoksussa kultaa EM-kilpailuissa 2016 ja saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa MM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui kahdeksanneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018. Hän saavutti hopeaa alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021 ajalla 12,80.
Samba-Mayela oli mukana Tokion olympialaisissa 2021 mutta joutui jättäytymään pois 100 metrin aitajuoksun alkueristä lämmittelyssä ilmi tulleen takareisivamman vuoksi. Hän voitti 60 metrin aitajuoksussa sisäratojen maailmanmestaruuden vuonna 2022 Ranskan-ennätyksellä 7,78. Samana vuonna hän karsiutui 100 metrin aitajuoksun alkuerissä ulkoratojen MM-kilpailuissa ja sijoittui seitsemänneksi EM-kilpailuissa.
Samba-Mayela voitti Ranskan-mestaruuden 100 metrin aitajuoksussa vuonna 2020 omalla ennätysajallaan 12,73 ja vuonna 2021 ajalla 12,80. Hän voitti sisäradoilla Ranskan-mestaruuden 60 metrin aitajuoksussa vuonna 2020.
Cembalo
pienoiskuva|Italialainen cembalo (Vito Trasuntino, Venetsia 1560) pienoiskuva|Flaamilainen cembalo (Joannes Ruckers, Antwerpen 1627) pienoiskuva|Saksalainen cembalo (Christian Zell, Hampuri 1741) pienoiskuva|Englantilainen cembalo (Jacob Kirkman, Lontoo 1758) pienoiskuva|Ranskalainen cembalo (Pascal Taskin, Pariisi; 1700-luvun jälkipuoli) pienoiskuva|Pianosta vaikutteita saanut, moderni cembalo (Sperrhake 1980) Cembalo [tšembalo] on psalttarista 1400-luvulla kehitetty, pianon edeltäjiin kuuluva kosketinsoitin, joka pianon tultua yleiseen käyttöön hävisi joksikin aikaa kokonaan.
Cembalon kielet ovat kohtisuorassa koskettimistoon nähden. Ääni resonoi kaikukopassa, joka on rakennettu ohutseinäisestä puusta. Sormioita on tavallisesti yksi tai kaksi ja äänikertoja 1–4.
Toimintaperiaate
Cembalon ääni muistuttaa muiden näppäilysoitinten, kuten luutun, ääntä. Tämä johtuu cembalon toimintaperiaatteesta.
Toisin kuin pianossa, jossa kieliä vasaroidaan, cembalon kieliä näppäillään. Koskettimen näkyvän osan painaminen kohottaa sen toista päätä soittimen sisällä. Tämä edelleen kohottaa pystysuunnassa liikkuvaa luistia, jonka sivulla on pieni, nykyään usein muovista tehty kynsi, plektra. Kynsi näppää kieltä noustessaan kielen ohi ja luiskahtaa koskettimen jälleen vapautuessa takaisin kielen alapuolelle. Koskettimen painaminen tuottaa suurin piirtein yhtä voimakkaan äänen riippumatta siitä, kuinka kovaa kosketinta painetaan Sen vuoksi crescendot tai diminuendot tuotetaan ensisijaisesti lisäämällä tai vähentämällä samanaikaisesti soitettavien äänten määrää. Dynamiikka onkin osittain sisäänkirjoitettu cembalolle tehtyihin sävellyksiin. 1500-luvun lopulla soittimeen lisättiin toinen sormio, mikä lisäsi edelleen vaihtelumahdollisuuksia.
Historia
Cembalo oli yleisimmin käytössä 1500–1700-luvuilla, ensin continuo-soittimena, myöhemmin myös soolosoittimena. Muita samaan aikaan käytössä olleita kosketinsoittimia ovat esimerkiksi klavikordi sekä cembalon sukulaiset spinetti ja virginaali.
Barokin aikana cembaloa käytettiin yleisesti soitinyhtyeissä, oopperassa resitatiiveissa ja kamarimusiikissa. Italialaiset olivat 1500-luvulla maineikkaimpia cembaloiden valmistajia, ja heiltä hankkivat taitonsa 1600-luvun kuuluisat alankomaalaiset soittimenrakentajat. 1900-luvulla cembalon rakennetta pyrittiin modernisoimaan muokkaamalla sitä raskasrakenteisemmaksi ja enemmän pianoa muistuttavaksi. Nämä kokeilut eivät kuitenkaan olleet soinnillisesti onnistuneita, ja 1900-luvun loppupuolella alettiin uudelleen noudattaa 1600- ja 1700-luvun soitinten rakennusperiaatteita.
Virittäminen
Cembaloa ei yleensä viritetä tasavireiseksi, sillä tasavireisessä virityksessä suurin osa intervalleista jää epäpuhtaiksi, eikä soitin resonoi kauniisti. Yleisiä viritysjärjestelmiä ovat "keskisävelinen" sekä ns. "hyvävireiset" ("Well Tempered", "Wohltemperierte"): esimerkiksi Valotti, Werckmeister ja Kirnberger, jotka on nimetty kehittäjiensä mukaan.
Jaon tekeminen onnistuu korvakuulolta mutta vaatii kärsivällisyyttä ja harjoitusta. Epäpuhtaita intervalleja korvakuulolta viritettäessä apuna voi käyttää myös metronomia, jolloin intervallin sävelten synnyttämä huojuntataajuus voidaan säätää tavoitellun viritysjärjestelmän mukaiseksi. Jaon voi tehdä myös virityskoneen avulla, jos virityskone tuntee muitakin kuin tasavireisen järjestelmän.
Kun jako on valmis, viritetään muut oktaavialat puhtaiden oktaavien avulla. Jos soittimessa on enemmän kuin yksi kieli kutakin sävelkorkeutta kohden, kytketään ensimmäisen kielistön virityksen jälkeen toinen kielistö käyttöön ja viritetään puhtaita priimejä.
Cembalisteja, säveltäjiä, rakentajia
Suomalaisia cembalotaiteilijoita ovat muun muassa Aapo Häkkinen, Kati Hämäläinen, Assi Karttunen, Ilpo Laspas, Pilvi Listo, Anssi Mattila, Elina Mustonen, Annamari Pölhö ja Matias Häkkinen. Tunnettuja ulkomaalaisia nimiä ovat puolalainen Wanda Landowska (1879–1959), jonka voidaan katsoneen nostaneen soittimen unohduksesta ja jonka kannustuksen ansiosta myös säveltäjät löysivät sen uudelleen 1900-luvulla, sekä alankomaalaiset Ton Koopman (s. 1944), Gustav Leonhardt (1928–2012) sekä Bob van Asperen (s. 1947).
Cembalolle ovat säveltäneet muiden muassa Jean-Henri D'Anglebert, Johann Sebastian Bach, William Byrd, Jacques Champion de Chambonnières, François Couperin, Louis Couperin, Girolamo Frescobaldi, Johann Jakob Froberger, Orlando Gibbons, Georg Friedrich Händel, Louis Marchand, Domenico Scarlatti ja Jean-Philippe Rameau.
Cembalolle ovat säveltäneet monet nykysäveltäjätkin. 1900-luvun merkittäviä teoksia ovat muun muassa Francis Poulencin ja Manuel de Fallan konsertot. Modernia musiikkia cembalolle ovat säveltäneet Joonas Kokkonen ja Jukka Tiensuu.
Suomessa cembaloita rakentavat muun muassa Arno Pelto, Jonte Knif ja Hendrik van Schevikhoven.
Monet cembalistit ovat myös urkureita ja päinvastoin, kuten edellä mainittu Gustav Leonhardt.
Suomen kulttuurirahaston Pirkanmaan rahasto hankki vuonna 2019 lainakäyttöön cembalon. Se on Mietke-mallin kaksisormioinen cembalo, jonka on rakentanut Toscanassa soitinrakentaja Bruce Kennedy.
São Tomé ja Príncipe olympialaisissa
São Tomé ja Príncipe osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialaisissa sen jälkeen. Talvikisoihin maa ei ole osallistunut. São Tomé ja Príncipen olympiakomitea on perustettu 1979 ja tunnustettu 1993.
São Tomé ja Príncipe ei ole saavuttanut olympialaisissa yhtään mitalia eikä pistesijaa eli sijoitusta kahdeksan parhaan joukkoon. Maan olympiajoukkueeseen on kuulunut 2–3 urheilijaa, ja he ovat osallistuneet melontaan ja yleisurheiluun.
Gaoth Dobhair
Gaoth Dobhair on paikkakunta Irlannissa Donegalin kreivikunnassa Ulsterissa iirinkielisellä alueella Atlantin rannikolla. Se sijaitsee noin 5,3 kilometrin päässä Meenacladystä etelään ja noin 9 kilometrin päässä Dunleweystä länteen. Alue on Euroopan tiheimmin asuttua maaseutua. Se on virallisesti suurin iiriä puhuva paikkakunta Irlannissa, ja siellä on noin 4 065 asukasta. Kylässä on Irlannin yleisradioyhtiön RTÉ:n iirinkielisen radion luoteisen alueen päämaja ja Irlannin kansallisen yliopiston Galwayn kampus. Gaoth Dobhairin kyliin kuuluvat Bunbeg, Derrybeg, Dunlewey, Crolly ja Brinalack, ja se sijaitsee Errigalvuoren juurella. left|240px|thumb|Gaoth Dobhair.
Gaoth Dobhair on tunnettu irlantilaisen kulttuurin kehtona, sillä vanhat irlantilaiset tavat, perinteinen musiikki, teatteri, gaelilaiset urheilulajit ja iirin kieli ovat keskeisessä asemassa paikallisten elämissä. Lisäksi alueella on hienoja maisemia ja monia rantoja, joten siitä on tullut suosittu matkailukohde; vierailijoita on varsinkin Pohjois-Irlannista. Gaoth Dobhair sijaitsee Cloughaneelyn ja The Rossesin välissä. Nämä kolme paikkakuntaa muodostavat muusta Irlannista eroavan yhteiskunnallisen ja kulttuurisen alueen, jonka keskuksena toimii Gaoth Dobhair.
Gaoth Dobhairista on kotoisin monia maailmankuuluja muusikoita, kuten Enya, Clannad ja Moya Brennan.
Juhani Korpela
Korpelan vanhemmat olivat varatuomari, asianajaja Severi Martti Kalevi Korpela ja toimistovirkailija Hilkka Aino Sylvia Räsänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1959 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi ja maisteriksi 1965.
Korpela oli Suomen Pankin luotto-osastolla ylimääräisenä kirjanpitäjänä 1963, Valtion tietokonekeskuksessa laskentatoimen suunnitteluelimen suunnittelijana 1964–1965 ja jaostopäällikkönä 1965 sekä valtiontalouden laskentatoimen suunnitteluelimen jaostopäällikkönä 1966–1967. Hän oli valtiovarainministeriössä tulo- ja menoarvio-osaston ylimääräisenä budjettisihteerinä 1967–1970, finanssipoliittisen toimiston toimistopäällikkönä 1970–1971, vt. osastopäällikkönä 1971 sekä budjettipäällikkönä 1972–1985. Viimeksi Korpela oli liikenne- ja viestintäministeriön kansliapäällikkönä 1985–2006. Hän jäi eläkkeelle kesäkuun alussa 2006, mutta toimi vielä vuoden loppuun saakka Saimaan kanavan vuokrasopimuksen uudistamista koskevan neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtajana ja Saimaan kanavan Suomen kanavavaltuutettuna.
Korpela oli eduskunnan valtionvarainvaliokunnan budjettisihteerinä 1958–1971, valtion maksuperustetoimikunnan puheenjohtajana 1971–1972 ja valtiokonttorin toimikunnan puheenjohtajana 1976–1977.
Karin Ruckstuhl
Karin Ruckstuhl (s. 2. marraskuuta 1980 Baden, Sveitsi) on alankomaalainen seitsenottelija.
Ruckstuhl sijoittui 2001 seitsenottelussa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kolmanneksitoista tuloksella 5582 ja Universiadeissa seitsemänneksi pistein 5664. Seuraavana vuonna hän oli Münchenin EM-kisoissa neljästoista tuloksella 5858. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän sijoittui neljänneksi viisiottelussa 4640 pisteellä ja Ateenan olympialaisissa seitsenottelussa kuudenneksitoista tuloksella 6108. Vuonna 2005 Ruckstuhl voitti Alankomaiden sisäratojen mestaruuden pituushypyssä. Madridin sisäratojen EM-kisoissa hän oli viisiottelussa neljäs. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Euroopan cupin ykkösliigassa pituushypyn tuloksella 658 ja sijoittui 100 metrin aitajuoksussa kolmanneksi ajalla 13,26. Helsingin MM-kisoissa hän oli seitsenottelussa kahdeksas pistein 6174.
Ruckstuhl voitti MM-hopeaa Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Alankomaiden mestaruuden 100 metrin aidoissa, pituushypyssä sekä korkeushypyssä. Euroopan cupin ykkösliigassa hän oli pituudessa neljäs. Göteborgin EM-kisoissa hän karsiutui pituushypyssä, mutta voitti seitsenottelussa EM-hopeaa uudella Alankomaiden-ennätyksellä 6423. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa 2007 hän sijoittui viisiottelussa neljänneksi tuloksella 4801.
Indonesia
Indonesian tasavalta eli Indonesia on valtio Kaakkois-Aasiassa. Se koostuu 17 508 saaresta ja on maailman suurin saarivaltio. Suurimmat saaret ovat Sumatra, Jaava ja Sulawesi sekä Borneo. Indonesian väkiluku on yli 270 miljoonaa. Se on asukasluvultaan maailman neljänneksi suurin valtio ja suurin muslimienemmistöinen maa. Indonesia on valtiomuodoltaan tasavalta, jolla on vaaleilla valittu parlamentti ja presidentti. Maan pääkaupunki on Jakarta. Indonesialla on maarajaa kolmen valtion, Papua-Uuden-Guinean, Itä-Timorin ja Malesian, kanssa, sillä Uuden-Guinean ja Timorin saaret on jaettu kahden ja Borneo kolmen valtion kesken. Muita valtioita sen lähialueilla ovat Singapore, Filippiinit, Australia ja Intian Andamaanien ja Nikobaarien territorio.
Indonesian saaristo on ollut kaupalle merkittävä alue ainakin 600-luvulta lähtien, jolloin Srivijaya-kuningaskunta muodosti kauppayhteyksiä Kiinaan ja Intiaan. Indonesian historiaan ovat vaikuttaneet sen luonnonrikkauksia havitelleet suurvallat. Intian vaikutuksesta hindulaiset ja buddhalaiset kuningaskunnat kukoistivat alueella ajanlaskun alusta lähtien. Muslimikauppiaat toivat Indonesiaan islamin, ja eurooppalaiset suurvallat taistelivat löytöretkikaudella keskenään saadakseen monopolin Maustesaarten eli Molukkien kauppaan. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945, 350 vuotta kestäneen Alankomaiden siirtomaavallan päätyttyä, Indonesia sai itsenäisyyden. Sen jälkeen maan historia on ollut myrskyisä, sillä vaikeuksia ovat tuoneet luonnonkatastrofit, korruptio, separatismi, demokratisoitumisen kompastelu ja nopeat talousmuutokset. Tasavalta perustettiin 1950; ensimmäinen presidentti oli Sukarno.
Indonesian noin 17 000 saarella elää useita toisistaan eroavia etnisiä, kielellisiä ja uskonnollisia ryhmiä. Niistä jaavalaiset ovat suurin ja poliittisesti hallitseva ryhmä. Jaava on keskussaari, jonka länsiosassa on maan pääkaupunki Jakarta. Yhtenäinen identiteetti on Indonesiassa syntynyt kansallisen kielen, muslimienemmistöisen väestön ja siirtomaavallan sekä sitä vastaan käydyn kamppailun kautta. Indonesian kansallinen tunnuslause Bhinneka tunggal ika ("erilaisuudessaan yhtenäinen", kirjaimellisesti "monta, silti yksi"), ilmentää maan monimuotoisuutta. Separatismi ja muut jännitteet ovat kuitenkin aiheuttaneet väkivaltaisuuksia, jotka ovat haitanneet maan poliittista ja taloudellista vakautta. Suuresta väkiluvusta ja tiheästi asutuista seuduista huolimatta Indonesiassa on laajoja luonnontilaisia alueita, joilla vallitsee maailman toiseksi suurin biodiversiteetti. Vaikka Indonesialla on huomattavat luonnonvarat, köyhyys on yksi nyky-Indonesiaa määrittävistä piirteistä. Indonesia on trooppista aluetta ja kuuluu tulivuorivyöhykkeeseen.