cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dingo (yhtye)
Alkuvaiheet (1982–1983)
Vuonna 1982 Neumann alkoi koota itselleen uutta yhtyettä hajonneen MAC:in tilalle. Yhtyeen rumpaliksi tuli Juha ”Quuppa” Seittonen ja kitaraan Kieltolaki-yhtyeen Jonttu Virta. Yhtye nimettiin Sous-Pierreksi, mutta nimi lyhennettiin pian Sohoksi. Yhtye kuitenkin kuuli, että Englannissa vaikutti samanniminen yhtye, ja Neumann keksi yhtyeelle uudeksi nimeksi Dingo.
Ennen ensilevytystä kokoonpanoa piti hieman muuttaa. Kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola vaihtui Pete Nuotioon, johon Eve oli tutustunut aikaisemmin. Vähä-Pesola lähti Annankadulta suuttuneena saatuaan kuulla kosketinsoittajan vaihtuvan. Neumannin sanojen mukaan Dingo tarvitsi toisenlaisen kosketinsoittajan.
Menestysvuodet (1984–1986)
Tammikuussa 1984 single "Sinä ja minä" osallistui Levyraati-ohjelmaan televisiossa ja voitti sen. Huhtikuussa julkaistiin albumi Nimeni on Dingo, joka pysyi myydyimpien levyjen joukossa koko vuoden.
Juhannuksen jälkeen Dingon kokoonpano muuttui jälleen, kun basisti Jarkko Eve lähti soolouralle. Tilalle Neumann kutsui basistiksi MAC:in ajoilta tutun Pepe Laaksosen. Saman vuoden syksyllä julkaistiin singlenä kappale ”Autiotalo”, jonka ansiosta Dingo teki lopullisen läpimurtonsa. ”Autiotalo” on edelleenkin Dingon myydyin singlejulkaisu.
Dingo-hysteria
Vuosi 1985 oli Dingolle kaikkein menestyksekkäin. Helmikuussa yhtyeen toisen albumin kansikuvia kuvattiin Marokossa. Seuraavassa kuussa albumi Kerjäläisten valtakunta nousi levylistojen kärkeen. Levy myi viikon aikana yhteensä 125 000 kappaletta nousten silloin Suomen kaikkien aikojen myydyimmäksi suomalaiseksi albumiksi. Nykyisin albumia on myyty yhteensä lähes 200 000 kappaletta. Se on kaikkien aikojen neljänneksi myydyin kotimainen albumi.
Kesä 1985 oli Dingo-hysterian aikaa. Valtavaksi hysteria kasvoi Kaivopuiston keikalla. Eniten Dingoa fanittivat 12-13-vuotiaat tytöt. Fanit pyrkivät idolinsa lähelle ja kova puristus ihmisjoukossa saattoi aiheuttaa kymmenien tyttöjen pyörtymisen. Fanit pyrkivät keikkabussiin ja juoksivat sen perässä. Yhtyeen jäsenillä ei ollut yksityiselämää. Faneja näkyi yhtyeen jäsenten porttikongeissa nimikirjoituksia peräämässä. Esimerkiksi rumpali Quuppa huomasi eräänä päivänä nurmikkoa ajaessaan, että hänen toimiaan seurasi kadun varrella linja-autolastillinen ihmisiä. Tarinan mukaan matka Yyterin rannoille sisälsi kaikkien Dingon jäsenten asuintalojen esittelyn. Yhtye alkoi vähitellen turhautua suursuosion aiheuttamiin lieveilmiöihin. Dingo yritti vältellä fanejaan muun muassa valeasuilla. Yhtyeen jäseniä kuljetettiin eräässä vaiheessa keikoille laatikoissa, mutta fanit huomasivat tämän muutaman kerran jälkeen Jäsenet uhkasivat tukehtua laatikkoihin, kun ympäröivät fanit tukkivat ilmareiät. Myös Dingo-vastaisuutta oli ilmassa. Kerran keikka-auton jalkatilasta löytyi dynamiittinalli, joka oli kytketty auton etulamppujen johtoihin.
Oma levy-yhtiö ja uudet levyt
Vuonna 1986 Dingon levytyssopimus Finnlevyn kanssa päättyi ja Dingo perusti oman levy-yhtiön, Bang Traxin. Helmikuussa Dingo vieraili Lontoossa ilmestyneen ”The House Without a Name / Tell Me Now” -singlen johdosta. Sonet-levy-yhtiö julkaisi Dingon englanninkielisen singlen Englannissa, Ruotsissa ja Tanskassa, joissa se nousi pieneksi radiohitiksi. Kappaleesta ”The House Without a Name” tehtiin myös musiikkivideo. Englanninkieliset sanat kappaleisiin teki Joe Meikle.
Maaliskuussa ilmestyi kolmas albumi Pyhä klaani, joka arvosteltiin epäonnistuneeksi levyksi. Pyhä klaani myi 80 000 kappaletta.
Talousvaikeudet johtavat hajoamiseen
Ajan mukana Dingon kustannukset kasvoivat, kun yhtyeen apulaisiksi palkattiin jäsenten ammattitaidottomia kavereita, joille maksettiin palkkaa. Leveilevä rahankäyttö söi yhteen taloutta. Yhtyeen jäsenet itse uskoivat, että he eivät vain saaneet tarpeeksi palkkaa, koska joku muu rikastui heidän kustannuksellaan.
Vuonna 1986 Dingo teki siihen mennessä Suomen suurimman jäähallikiertueen, joka osoittautui lopulta tappiolliseksi ja Dingon alamäki alkoi. Kiertueen promoottori oli varastanut Dingolle kuuluvista palkkioista noin 500 000–700 000 markkaa. Miehen kadottua yhtye kärsi noin 450 000 markan tappiot. Myös suosio oli laskussa, ja yhtyeen jäsenillä oli sisäisiä ristiriitoja. Neumannin leveily hieman paremmalla palkalla tuli esille humalassa ja konflikteissa. Muut yhtyeen jäsenet kadehtivat Neumannia.
Kesällä kosketinsoittaja Pete Nuotio lähti Dingosta ja alkuperäinen kosketinsoittaja Tuomo Vähä-Pesola tuli takaisin yhtyeeseen. Esiintymiset eivät kuitenkaan onnistuneet ja lopulta yhtye hajosi. Dingon viimeinen esiintyminen oli Nivalan Tuiskulassa 4. lokakuuta, jolloin Neumann ilmoitti muille jäsenille keikan jäävän Dingon viimeiseksi. Rahat olivat loppuneet, ja yhtye halusi lopettaa vielä huipulla ollessaan.
Yhtye ilmoitti 7. lokakuuta 1986 pidetyssä tiedotustilaisuudessa lopettavansa niin esiintymisen kuin levyttämisenkin, mutta mahdollisesta jatkosta ei haluttu eikä voitu puhua mitään.
Dingon hajoamisesta ilmoitettiin tv-uutisissa, Kymmenen uutisissa, Ajankohtaisessa kakkosessa, lehdissä ja radiossa. Yksi maan menestyneimmistä yhtyeistä oli hajonnut. Dingo rikkoi vuosien 1984–1986 aikana kaikki siihen asti tehdyt levy- ja konserttimyynnin ennätykset Suomessa. Myös yhtyeen kaikki 1980-luvulla julkaistut albumit olivat vuoden myydyimpiä kotimaisia albumeita.
Hajoamisen jälkeen (1986–1993)
Vuosina 1986–1993 Dingon jäsenet vaikuttivat musiikin saralla kukin omalla tahollaan. Neumann kokosi Pepe Laaksosen kanssa vuonna 1987 S.E.X.-yhtyeen, joka hajosi julkaistuaan vain pari singleä ja yhden albumin. Jonttu Virta soitti QQ Blue -yhtyeessä, Pepe Laaksonen julkaisi oman soololevynsä Veli kuu ja Quuppa vaikutti useissa eri kokoonpanoissa. Vuosien 1986–1993 aikana Neumann julkaisi kolme sooloalbumia ja toimi myös EMI:n tuotantopäällikkönä.
Neumann ja Quuppa soittivat 1980- ja 1990-lukujen taitteessa samassa yhtyeessä, ensin nimellä Neumann & Albion Rockers, mutta myöhemmin nimellä Neumann. Kokoonpano julkaisi muutaman singlen ja albumin Kotiinpaluu.
Maaliskuussa 1990 Dingo esiintyi Nuotiota lukuun ottamatta Porissa cp-gaalassa, jonka Neumann isännöi. Nuotion tilalle kosketinsoittimia soitti Pave Maijanen. Yllätysesiintymisen jälkeen Dingo ei jatkanut.
Vuonna 1992 Dingolle tarjottiin 100 000 markkaa yhdestä keikasta, mutta tuolloin yhtye ei suostunut tarjoukseen. Saman vuoden syksyllä kappale ”Levoton Tuhkimo – remix” nousi radion soitetuimpien kappaleiden joukkoon. Neumann julkaisi omaelämäkerran ja samannimisen albumin Tähti ja meripoika samana syksynä.
Ensimmäinen paluu (1993–1994)
Keväällä 1993 ilmestyi kokoelmalevy Tuhkimotarina. Samoihin aikoihin alkoivat liikkua huhut Dingon paluusta. Huhut myös toteutuivat: Dingo palasi lavoille lähes tunnetuimmassa kokoonpanossaan. Tällä kertaa koskettimissa oli Pave Maijanen, sillä Pete Nuotio ei lähtenyt tuolloin mukaan vedoten henkilökohtaisiin syihin. Myöhemmin Nuotio kertoi Dingo-dokumentissa Nuoret sankarit: Dingon tarina kyseisen paluun olleen mielestään ajoitettu väärin. Syksyllä ilmestyi kokoelmalevy Sinä & Minä, joka sisälsi uuden ”Perjantai”-kappaleen. ”Perjantai” nousi hitiksi ja nousi Yle Radio Suomen silloisen Soitetuimmat -listan sijalle 1.
Dingo aloitti kiertueen kesällä 1993 ja aloitti vuodenvaihteessa 1993–1994 uuden albumin äänityksen. Dingo julkaisi 30. huhtikuuta 1994 uuden albumin, Via Finlandian, tasan 10 vuotta ensialbumi Nimeni on Dingon jälkeen. Albumin tunnetuin kappale on ”Elämäni sankari”. Albumia myytiin noin 13 000 kappaletta, ja siten se oli siihen asti heikoimmin menestynyt Dingo-albumi. Kesän jälkeen Dingo ilmoitti toistamiseen tauosta.
Vuonna 1996 Dingosta tehtiin TV-dokumentti Nuoret sankarit: Dingon tarina, joka oli Yle TV1:llä esitetyn Kunnian Kentät: Suomalaisen rockin 1980-luku -dokumenttisarjan neljäs sarja. Dokumentin käsikirjoitti ja ohjasi Axa Sorjanen.
Dokumenttisarjaa tehdessään Sorjasen alkuperäinen suunnitelma oli haastatella vain Neumannia sekä yhtyeen manageri Lasse Norresta ja tuottaja Pave Maijasta sekä alkuperäistä basistia Eveä. Näiden haastattelujen jälkeen Sorjanen päätti, että Dingon tarinaa oli tarkasteltava myös kaikkien muiden Dingon jäsenten kautta. Kunnian kentät oli kuitenkin myyty Ylelle kolmeosaisena, eikä siihen mahtunut erillistä osaa vain yhdestä bändistä. Sorjanen ja tuottaja Lasse Wikman kävivät sarjan tilanneen, silloisen Ylen viihdetoimituksen esimiehen Helena Kokon puheille ja onnistuivat puhumaan Dingolle oman jaksonsa. Tämän jälkeen myös Pepe Laaksosta, Pete Nuotiota, Jonttu Virtaa ja Juha Seittosta haastateltiin dokumenttiin. Nuotio oli vetäytynyt Dingon jälkeen täysin julkisuudesta ja oli antanut vain yhden haastattelun, vuonna 1986 Seuralle juuri bändistä lähtönsä jälkeen. Muutaman puhelinkeskustelun jälkeen Nuotio suostui.
Nuoret sankarit: Dingon tarina -dokumenttiin tehdyt haastattelut ovat nykyään nähtävillä leikkaamattomina Yle Elävä arkistossa.
Toinen paluu (1998–2002)
Lokakuussa 1998 Dingo esiintyi Hartwall Areenalla tunnetuimmassa kokoonpanossaan ensimmäistä kertaa 12 vuoteen. Samassa kuussa Dingo esiintyi myös Porin Karhuhallissa, minkä jälkeen Dingo kiersi vuosina 1999–2002 eri esiintymispaikkoja. Yhtyeen paluukiertuetta vauhditti myös vuonna 1999 julkaistu uusi kokoelmalevy Parhaat, joka myi platinaa. Paluun myötä yhtyeen suosio oli uudelleen noussut ja keikoilla kävi nuoria Dingo-faneja, joiden vanhemmat olivat kuunnelleet yhtyettä lapsena.
Dingolta odotettiin jälleen uutta materiaalia. Yhtye vietti paljon aikaa treenikämpällä ja valmisteli materiaalia, onnistumatta tavoitteessaan. Neumann vieraili jopa Laaksosen kanssa Porissa Dingon alkuaikojen maisemissa hakemassa inspiraatiota.
Yhtye ei kuitenkaan saanut aikaan uutta musiikkia, minkä seurauksena kosketinsoittaja Pete Nuotio ja rumpali Quuppa Seittonen erosivat yhtyeestä tammikuussa 2002. Myös muut jäsenet olivat turhautuneita siihen, ettei yhtye kyennyt uudistumaan. Nuotion ja Seittosen erottua yhtyeestä Dingo jäi jälleen tauolle. Neumann kuitenkin kertoi eri haastatteluissa Dingon jatkavan miehistönvaihdoksista huolimatta.
Dingon hajoamisen jälkeisinä kuukausina Neumann ja Pepe Laaksonen tekivät Jarkko Even kanssa trio-keikkoja. Tuolloin Neumann ja Eve alkoivat jatkaa yhteistyötä oltuaan pitkään omilla teillään.
Dingo esiintyi 31. joulukuuta 2002 Tallinnassa Saku Suurhallissa erikoiskokoonpanolla. Keikalla esiintyivät solistina Neumann, basistina Jarkko Eve, kitaristina Jari ”Heinä” Nieminen, kosketinsoittaja Pekka Kuorikoski ja rumpalina Vesa Aaltonen. Sama kokoonpano soitti vielä Vuokatin Katinkullassa yhden keikan helmikuussa 2003 nimellä Neumann band plays Dingo.
Dingon entiset jäsenet eivät halunneet lähteä keikalle. Silti keikkaa mainostettiin alkuperäisen Dingon keikkana, vanhalla kuvallakin. He tulistuivat Neumannille, mistä kertoo seuraava lainaus lehtiartikkelista:
Neumann puolustautui sanoen omistavansa Dingo-tavaramerkin ja voivansa perustaa yhtyeen uudestaan. Hän lisäsi, ettei voinut kieltäytyä keikkatarjouksesta, sillä muutoin Saku Suurhall olisi ottanut Aerosmithin esiintymään uudenvuodenaattona 2002. Myöhemmin Neumann on kertonut pitävänsä Dingoa hyvänä ja vahvana brändinä, jota kannattaa käyttää.
Kolmas paluu vaihtelevilla kokoonpanoilla (2004–2016)
thumb|Dingo Raumanmeren juhannuksessa 2006. Keväällä 2004 julkaistiin uusi kokoelmalevy ja DVD. Samalla ilmoitettiin, että Dingo alkaisi jälleen keikkailla. Dingon 20-vuotisjuhlakiertue alkoi Raumanmeren juhannus -festivaaleilla juhannuksena 2004, ja kokoonpanossa olivat tällä kertaa mukana solisti Neumann, basisti Jarkko Eve, kitaristi Hombre Lampinen, kosketinsoittaja Sami Välimäki ja rumpali Juha Jokinen. Yle TV2-kanavalla televisioidun festivaaliesiintymisen jälkeen käynnistyi Dingomania -kiertue, joka päättyi Leville vappuaattona 2005. Neumannin ja Even tarkoitus oli alun perin keikkailla tunnetuimmalla kokoonpanolla, mukaan lukien, Eve, jolloin yhtyeessä olisi ollut kuusi muusikkoa. Nuotio ja Seittonen kieltäytyivät ehdottomasti, jolloin myös Virta ja Laaksonen päätettiin sivuuttaa.
Toukokuussa 2005 Dingon kokoonpano vaihtui Neumannia ja Eveä lukuun ottamatta. Yhtyeen kokoonpanoa vahvistettiin Bomfunk MC’s-yhtyeen soittajilla, joita olivat rumpali Ari Toikka, kitaristi Erik Valkama ja koskentinsoittaja Pekka Siistonen. Dingo julkaisi 8. kesäkuuta 2005 ”Musta leski” -singlen ja avasi samoihin aikoihin myös viralliset kotisivunsa. ”Musta leski” oli radioiden soitetuimpia kappaleita koko kesän 2005 ajan. Se nousi myös singlelistan kärkeen useiksi viikoiksi.
12. lokakuuta 2005 Dingo julkaisi ”Purppuraa”-singlen, joka oli toinen single uudelta Purppuraa-albumilta. Pitkäsoitto julkaistiin 26. lokakuuta ja sen tuotti Risto Asikainen. Purppuraa ei kuitenkaan menestynyt hyvin. Ensimmäisellä viikolla albumi sijoittui Suomen viralliselle albumilistalle sijalle yhdeksän. Toisella viikolla albumi oli sijalla 23 ja kolmannen viikon jälkeen se putosi listalta kokonaan. Yhteensä levyä myytiin ainoastaan noin 10 000 kappaletta. Vuonna 2006 Dingo esiintyi ympäri Suomea.
Dingon kokoonpano uudistui jälleen vuonna 2007, sillä rumpali Ari Toikka siirtyi Yön rumpaliksi. Dingon uudeksi rumpaliksi palkattiin Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari, joka on tunnettu muun muassa yhtyeistä Skädäm ja Yö. Myöhemmin saman kevään aikana myös yhtyeen kosketinsoittaja vaihtui, sillä Pekka Siistonen jäi pois Dingon kokoonpanosta kiireidensä vuoksi. Tilalle Dingon kosketinsoittajaksi palkattiin studiomuusikkonakin toiminut Robert Engstrand. Loppuvuonna rumpali Jukka ”Frogley” Mänty-Sorvari erosi yhtyeestä. Hänen tilalleen yhtyeeseen palkattiin Ville Siuruainen, joka tunnetaan myös Blake-yhtyeen rumpalina.
Keväällä 2008 julkaistiin promosingle ”Skorpioninainen”, joka oli ensimmäinen singlejulkaisu Humisevan harjun paluu -albumilta. Heinäkuussa 2008 basisti Jarkko Eve ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja keskittyvän jatkossa soolouraansa. Viimeisen keikkansa Dingon kanssa Eve soitti 27. heinäkuuta Nokialla Tapsan tahdit -tapahtumassa. Even tilalle yhtyeeseen liittyi Vesa Kuhlman.
Lokakuussa 2008 julkaistiin uusi albumi Humisevan harjun paluu. Albumia myytiin vain 2 000 kappaletta. Julkaisuviikollaan albumi oli virallisella albumilistalla sijalla 22, mutta putosi seuraavalla viikolla pois listalta. Humisevan harjun paluu on Dingon huonoimmin menestynyt albumi. Samaan aikaan ilmestyi Dingo-tribuuttialbumi Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo.
Lokakuussa 2009 julkaistiin Dingon ensimmäinen livealbumi Live. Levy on äänitetty kesän 2009 keikoilta. Albumilla on livekappaleiden lisäksi bonuksena uusi studiolevytys ”Indiana”, josta julkaistiin myös promosingle radiokanavia varten.
Marraskuussa 2011 Robert Engstrandin tilalle kosketinsoittajaksi liittyi Jani Hölli.
Keväällä 2012 Dingo alkoi levyttää albumia tuottajien Jimi Constantine ja Maki Kolehmainen kanssa. Heidän johdolla albumilla päätettiin käyttää studiomuusikoita sekä ohjelmoituja soittimia, esimerkiksi rumpukonetta. Kesäkuussa 2012 radioiden soitettavaksi julkaistiin Adios Rosario -single. Adios Rosario nousi Yle Radio Suomen Soitetuimmat -listalla sijalle 1 viikolla 28. Kappale oli Dingon ensimmäinen Top 1 -hitti sitten vuoden 1993. Loppuvuodesta levyltä julkaistiin toinen single Facebookissa, joka sai ristiriitaisen vastaanoton erityisesti sosiaalisessa mediassa. Pian julkisuuteen vuosi tietoja, joiden mukaan Dingon jäsenet eivät soitakaan albumilla. Voice -viihdemedia tavoitti kitaristi Erik Valkaman, joka vahvisti ettei soita albumilla.
Syyskuussa 2014 tiedotettiin basisti Vesa Kuhlmanin ja rumpali Ville Siuruaisen eronneen yhtyeestä. Kun kaksikko päätti jättää Dingon, kokoonpano vaihtui samalla täysin, sillä myös kitaristi Erik Valkama ja kosketinsoittaja Jani Hölli vaihtuivat uusiin miehiin. Samalla yhtye vetäytyi keikkatauolle ja teki paluun täysin uusitulla kokoonpanolla joulukuussa 2014. Kyseessä on jo toinen kerta kun Dingon kokoonpano uudistuu kerralla täysin Neumannia lukuun ottamatta, sillä myös vuonna 2005 Dingon kokoonpano vaihtui täysin Neumannia ja silloista basisti Jarkko Eveä lukuun ottamatta. Jatkossa Neumann esiintyy Dingon lisäksi myös sooloartistina. Kuusimiehiseksi laajentuneessa Dingossa soittivat Neumannin lisäksi kitaristit Esa Nummela ja Janne Kasurinen (välillä hänen tilallaan oli Mikko Virta), basisti Topi Karvonen, kosketinsoittaja Jere Ijäs ja rumpali Tero Rikkonen.
Lokakuussa 2015 yhtyeen kokoonpano vaihtui jälleen. Mukaan tulivat virolaiset kitaristi Rein T. Rebane, rumpali Vallo Vildak ja basisti Taago Daniel sekä suomalainen kosketinsoittaja Petri Lapintie. Virolaiseksi Dingoksikin kutsutun kokoonpanon kokosi yhtyeen tuolloinen ohjelmamyyjä Jari ”Holle” Holopainen, jolla oli hyvät yhteydet Viroon. Dingo oli keikkaillut Virossa jo pidempään. Samaan aikaan kun yhtye aiheutti Dingo-maniaa Suomessa, sitä ihailtiin suuresti myös Virossa. Miehistönvaihdos huomioitiin Virossa laajalti television pääuutisia myöten ja Neumann vieraili Virossa tekemässä myös pelkkää markkinointia. Suomessa vastaanotto ei ollut yhtä myönteinen ja kyseinen kokoonpano kärsi Neumannin muistelmateoksen Neumann – Dingo-kipparin lokikirja mukaan rasismista ja vähättelystä.
Yhtye esiintyi 8. lokakuuta 2016 Turussa erikoiskokoonpanolla, joka koostui Neumannin lisäksi Liivit boys -yhtyeen soittajista. Kokoonpanossa soittivat Neumannin lisäksi kitaristit Tom Eklund ja Matti Kankkonen, basisti Simo Kuusela, rumpali Otto Haapanen sekä kosketinsoittaja Petteri Parkkila. Neumann oli esiintynyt Liivit boys -yhtyeen kanssa aiemminkin ja koki nuorten muusikoiden energisyyden niin positiiviseksi, että päätti Liivit boysin kelpaavan esiintymään myös Dingo-nimellä. Neumannin mukaan niin sanottu virolainen Dingo -kokoonpano oli myös edelleen toiminnassa.
Tiuhaan tahtiin vaihtuneista kokoonpanoista ja heikosti menestyneistä albumeista huolimatta Dingo nautti suurta keikkasuosiota vuosien 2004 ja 2016 välisen ajan.
Tunnetuimman kokoonpanon paluu (2017)
Helmikuussa 2017 tiedotettiin Dingon palaavan tunnetuimpaan kokoonpanoonsa, jossa vaikuttavat Neumannin lisäksi kitaristi Jonttu Virta, basisti Pepe Laaksonen, rumpali Juha Seittonen ja kosketinsoittaja Pete Nuotio. Tässä kokoonpanossa yhtye esiintyi aiemmin vuosina 1984–1986 ja 1998–2002. Yhtye soitti kesällä 2017 seitsemän festivaalikeikkaa sekä lokakuussa yhden keikan Espanjassa. Dingosta on tekeillä myös elokuva.
Pete Nuotion saaminen Dingoon oli haastavaa, sillä hän oli vuosia aikaisemmin tullut uskoon, joka aiheutti ristiriitoja musiikkimaailman kanssa. Nuotio ei kuitenkaan ollut paluuta vastaan ja oli valmis antamaan anteeksi menneet. Neumann, Virta, Laaksonen, Seittonen ja Nuotio kokoontuivat yhteen keskustelemaan sekä sopimaan vanhat erimielisyydet. He pohtivat vielä Jarkko Eveä mukaan, mutta siitä ajatuksesta luovuttiin. Ensimmäiset harjoitukset järjestettiin Porissa, joissa Jonttu Virta työskentelee päätyökseen nuorten työpajan bänditoiminnan ohjaajana. Tämän jälkeen Dingon paluusta oltiin valmiita tiedottamaan.
Paluun tultua julki, Neumann korosti ettei se ole pelkästään nostalginen kokemus, vaan yhtye työstäisi uutta materiaalia. Aikaisemmin vain omia sekä yhtyeen muiden jäsenten kirjoittimia kappaleita Dingolle levytettäväksi hyväksynyt Neumann hyväksyi muidenkin voivan tehdä nyt kappaleita.
Dingon paluu otettiin suuren yleisön keskuudessa vastaan ilahtuneesti ja konserttisuosio kesällä 2017 oli todella suuri. Yhtye keskittyi vanhojen hittikappaleiden esittämiseen, mutta lupailivat uutta musiikkia tulevaisuudessa. Jäsenet korostivat yhtyeen sisäisen hengen olevan erinomainen.
Elokuussa 2017 tiedotettiin Autiotalon aarteita -nimisestä kiertueesta, jonka aikana Dingon tunnetuin kokoonpano soittaisi yhteensä kahdeksan konserttikeikkaa kahdeksassa eri kaupungissa. Osa näistä keikoista jouduttiin kuitenkin perumaan, sillä niille ei myyty tarpeeksi lippuja.
Joulukuussa 2017 Dingo ilmoitti Facebook-sivullaan, että rumpali Juha Seittonen ja kosketinsoittaja Pete Nuotio eroavat yhtyeestä. Nuotio päätti keskittyä toisen soittimensa, vetopasuunan soittoon sekä hengelliseen musiikkiin. Seittonen kertoi myöhemmin Kouvolan Sanomien haastattelussa, etteivät henkilökemiat Neumannin kanssa kohdanneetkaan lupaavasta alusta huolimatta. Soittaminen onnistui, mutta taustalla oli liikaa negatiivisia asioita. Dingo jatkaa kokoonpanolla, jonka ytimen muodostavat Neumann, Jonttu Virta ja Pepe Laaksonen. Samalla yhtye kertoi työstävänsä uutta musiikkia.
Uran jatkuminen kolmella alkuperäisjäsenellä (2018–)
Helmikuussa 2018 tiedotettiin kosketinsoittaja Leena Peisan ja rumpali Saska Ketosen liittyneen yhtyeeseen. Yhtye ilmoitti myös, että Dingo esiintyy seuraavana kesänä Rovaniemen IskelmäKesä-kaupunkifestivaaleilla heinäkuussa ja Härmän PowerParkissa elokuussa 2018.
Dingon uusi single ”Tähtenä taivaalla” julkaistiin 18. toukokuuta 2018. Kappaletta esitettiin muutaman vuoden ajan keikoilla.
Yhtyeestä kertovan elokuvan Levoton Tuhkimo ensi-iltan vuonna 2024. Elokuvan kuvaukset alkavat Porissa syyskuussa 2023.
Yhtyeen musiikki
Dingon musiikki määritellään suomirockiksi, mutta usein Dingon yhteydessä puhutaan myös termistä porirock.
Kahdella ensimmäisellä levyllään Nimeni on Dingo (1984) ja Kerjäläisten valtakunta (1985) yhtye yhdisti varsin onnistuneesti tuolloin suosiossa ollutta uusromanttista tyyliä perinteiseen suomirockiin. Ennen Dingon hajoamista julkaistu Pyhä klaani (1986) oli puolestaan tyyliltään edeltäjiään synkempi ja raskaampi.
Ensimmäisen comebackinsa aikaan vuosina 1993–1994 Dingon musiikki muuttui perinteisemmäksi rockiksi ja aikuisrockiksi. Vuonna 1994 julkaistu Via Finlandia -paluulevy sisälsi pääosin vanhoja 1980-luvulta peräisin olevia kappaleita, jotka jäivät tuolloin levyttämättä. Albumi edustaa tyylilajiltaan perinteistä rockia ja aikuisrockia.
2000-luvulla julkaistuilla albumeilla Purppuraa ja Humisevan harjun paluu Dingo on siirtynyt entistä enemmän iskelmämusiikkiin. Varsinkin Humisevan harjun paluulla yhtyeen musiikki on ottanut vaikutteita Neumannin soolotuotannosta.
Pukeutuminen
Pukeutumisessa 1980-luvulla Dingo otti vaikutteita etenkin Hanoi Rocksilta. Dingo oli 1980-luvulla tunnettu esimerkiksi Neumannin käyttämistä meikeistä ja värikkäästä pukeutumisesta. Dingo-hysterian aikaan Neumannin käyttämät sifonkihuivit yleistyivät hetkellisesti myös katukuvaan. 1990-luvun paluun jälkeen yhtye luopui 1980-luvulla käyttämästään pukeutumistyylistä.
Dingon perintö
Dingo on antanut vaikutteita useille suomalaisille artisteille ja yhtyeille. Yhtyeen ovat maininneet esikuvakseen esimerkiksi HIM, Apulanta, Maija Vilkkumaa, The Rasmus ja Jonne Aaron. Maija Vilkkumaa on tehnyt myös kappaleen nimeltään ”Dingo ja Yö”. Dingon tunnetuimmista kappaleista on tehty useita cover-versioita. Dingolle on tehty tribuuttilevy Melkein vieraissa – Nimemme on Dingo, jolla suomalaiset artistit ja yhtyeet esittävät Dingon kappaleita omina versioinaan. Turussa Dingon musiikista on tehty myös musikaali, jossa Romeo ja Julia -näytelmän taustalle oli lisätty Dingon tunnetuimpia kappaleita. Kesällä 2020 Radio Suomessa esitettiin 20-osainen "Kaikki huutaa Dingo!" -kuunnelmasarja, joka kertoo Dingon tarinan. Sarjan ohjasi Jarno Kuosa ja käsikirjoitti Kaisa Kuikkaniemi. Porilainen Rakastajat-teatteri valmistaa syksyllä 2021 ensi-iltaan tulevan Alaston kaupunki -musikaalin Porirockista, jossa kuullaan Dingon kappaleiden lisäksi tuotantoa Yöltä, Mambalta sekä Eveltä. Musikaalin nimi on viittaus Even samannimiseen kappaleeseen. . Ennen musikaalia pidettiin elokuun lopussa konsertti, jossa musikaalin soittajat esiintyivät Neumannin, Even, Tero Vaaran ja Jussi Hakulisen kanssa.
Land Rover
Land Rover on brittiläinen automerkki, jota valmistaa nykyisin intialaisen Tata Groupin omistama Jaguar Land Rover -yhtiö.
Land Rover sai alkunsa, kun Rover esitteli vuonna 1948 nelivetoisen maatalouskäyttöön suunnitellun maastoajoneuvon. Autossa oli jäykkä neliveto ilman keskitasauspyörästöä, ja etuvedon pystyi vapauttamaan etuakselin napalukoista. Melko pian ratkaisu vaihtui jakovahteistoon, jossa oli takaveto ja tarvittaessa kytkettävä etuveto, ja napalukot jäivät pois. Päävaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi taakse. Jakovaihteistossa oli kaksi nopeusaluetta: nopea tiekäyttöön ja hidas maastokäyttöön. Päävaihteistossa oli synkronoitu 3. ja 4. vaihde. Vaihteet 1 ja 2 olivat synkronoimattomia, jolloin ylöspäin vaihdettaessa käytettiin kaksoispoljentaa ja alaspäin vaihtaessa välikaasua. Autossa oli myös voiman ulosotto erilaisten maatalouskoneiden käyttöä varten. Tätä varten autossa oli myös käsikaasu. Auton huoltotoimenpiteet oli suunniteltu mahdollisimman yksinkertaisiksi. Autossa oli erillinen kotelopalkkirunko, ja sen kori oli valmistettu keula- ja rintapeltiä lukuun ottamatta alumiinista.
Suomessa Land Rover -autoja edustaa myös Jaguaria maahan tuova Inchcape Motors Finland Oy.
Mallit
thumb|Land Rover Series I thumb|Land Rover Series II
Series I-III
thumb|Land Rover Series III Nämä mallit perustuivat kaikki alkuperäiseen vuoden 1948 malliin ja säilyivät ulkonäöltään ja tekniikaltaan lähes muuttumattomina vuosimallista toiseen. Autoa sai sekä lyhyellä 88 tuuman että pidemmällä 109 tuuman akselivälillä. Kytkettävällä nelivedollaan ja lehtijousillaan mallit muistuttavat rakenteeltaan useimpia paljon uudempia japanilaisia maastoautoja.
Defender
thumb|Land Rover Defender 90-tuuman akselivälillä Defender-mallia pidetään kestävänä, karuna työkaluna, jolla pääsee vaikka minne. Sitä on myyty noin kaksi miljoonaa kappaletta.
Land Rover 110 esiteltiin 1983 ja lyhyempi 90 seurasi 1984. Mallisto nimettiin Defenderiksi vasta 1990, vaikka autot pysyivätkin entisellään. Ulkonäkö muistuttaa hyvin paljon Series II-III -malleja, mutta tekniikka on muuttunut merkittävästi. Perusrakenne, kuten runko, voimansiirto ja moottorit, on lähes suoraan Range Roverista. Jatkuva neliveto ja kierrejouset edustavat Range Roverista lainattua tekniikkaa, kuten myös mallistossa ollut V8-bensiinimoottori. Muita moottorivaihtoehtoja on ollut 2,5 litran nelisylinterinen bensiinimoottori. Dieselmoottorivaihtoehdot ovat olleet Series III:n 2,25-litrainen dieselmoottori, 2,5-litrainen vapaastihengittävä esikammiodiesel (2.5D), 2-5-litrainen turboahdettu esikammiodiesel (2.5TD), 2,5-litrainen ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu suoraruiskutusdiesel (200Tdi, 90-94) ja edellisen pakokaasunkierrätyksellä varustettu versio (300Tdi, 95-98). Vuonna 1999 dieseliksi tuli kiristyvien pakokaasumääräysten vuoksi viisisylinterinen Td5-pumppusuutindiesel.
Vuosien varrella Defenderin varustetaso on noussut merkittävästi, ja vanhasta ulkonäöstä huolimatta Defenderin tuli ajan mittaan nykyaikainen varustetaso ilmastointia, ABS-jarruja, luistonestoa ym. varusteita myöten, tosin todelliseen työkäyttöön on ollut tarjolla myös perusmalli karsitulla varustetasolla. Defender on saatavilla sekä henkilöautoksi että pakettiautoksi rekisteröitynä, henkilölukumäärän ollessa suurimmillaan Suomessa yhdeksän.
Toukokuussa 2007 esiteltyyn malliin tuli Fordilta peräisin oleva nelisylinterinen 2,4-litrainen yhteispaineruiskutuksella varustettu Duratorque-moottori sekä kuusivaihteinen Getrag-vaihteisto. Sisätiloissa uudistuksia tuli istuimiin, niin että kaikki penkit (2-7 versiosta riippuen) ovat menosuuntaan ja varustettu niskatuilla. Kojelauta oli täysin uusi, samoin ilmastointi- ja tuuletusjärjestelmät. Auton luvattiin olevan aiempaa lämpimämpi ja vähemmän huurtuva. Ulkonäkö säilyi jokseenkin ennallaan - tosin mallille tyypilliset tuulilasin alla olevat tuuletusluukut eivät enää olleet avattavissa. Korimallit säilyivät ennallaan.
Mallin valmistus lopetettiin tammikuussa 2016, mutta vuonna 2019 nimi Defender otettiin uudelleen käyttöön uuden mallin nimenä.
Range Rover
Alkuperäinen Range Rover oli rakennettu erilliselle rungolle samaan tapaan kuin Series I-III, mutta lehtijousien tilalla oli kierrejouset. Elinkaarensa lopulla Range Roveria valmistettiin myös pidennetyllä akselivälillä ja ilmajousituksella varustettuna Vogue LSE -mallina. Range Roverissa oli esittelystään lähtien aikaisemmista malleista poiketen levyjarrut. Sen neliveto oli jatkuva, eli sitä ei voinut kytkeä pois. Nykyisin kaikki parhaimmiksi tunnustetut maastoautot ovat varustettu jatkuvalla nelivedolla. Jatkuvaan nelivetoon liittyvä keskitasauspyörästö vähentää huomattavasti kytkettävään kiinteään nelivetoon liittyvää äkkinäistä käytöstä liukkaalla kelillä. Tyypillisesti Range Roveriin on yhdistetty suuri polttoaineenkulutus, joka bensiinimoottoreiden kohdalla pitääkin paikkaansa, mutta kulutus ei merkittävästi poikkea muista vastaavantehoisista bensiinimoottorisista maastoautoista. Alkuperäinen moottori oli iskutilavuudeltaan 3,5 litraa, ja se kasvoi vuonna 1989 3,9 litraan ja vielä vuonna 1992 4,2 litraan. 1980-luvulla mallistoon lisättiin VM:n 2,5-litrainen nelisylinterinen turbodieselmoottori. Yleisesti katsottiin kuitenkin kyseisen moottorin olleen sopimaton Range Roverin yleiseen ilmapiiriin. Auton maasto-ominaisuudet olivat hyvät.
Series II
Range Roverin toinen korimalli esiteltiin vuonna 1994, eli 24 vuotta ensiesittelyn jälkeen. Alkuperäistä mallia valmistettiin kahden vuoden ajan uuden mallin rinnalla. Uusi malli oli teknisesti hyvin lähellä alkuperäistä Range Roveria. Uusi malli oli selvästi alkuperäistä ylellisempi ja ilmajousitus oli vakiovarusteena. Moottorivaihtoehtoina olivat edellisestä mallista tuttu 3,9-litrainen (3950 cm³) moottori uudelleen nimettynä 4,0-litraiseksi ja uusi 4,6-litrainen V8-bensiinimoottori. Lisäksi mallistossa oli BMW-sukuinen 2,5-litrainen dieselmoottori. Neliveto oli jatkuva ja maasto-ominaisuudet hyvät.
Series III
Joulukuussa 2002 esiteltiin täysin uusi Range Rover. Perinteisestä tikapuurungosta luovuttiin, ja autoon tuli itsekantava kori. Malli on todella ylellinen, ja vertailukohteet niin varustuksen kuin hinnankin osalta on haettava todellisista edustusautoista, kuten S-sarjan Mercedes-Benzistä. Vakiovarustukseen kuuluu edelleenkin jatkuva neliveto ja ilmajousitus. Moottorivalikoima perustui BMW-sukuisiin 4,4-litraiseen bensiini-V8:aan ja uuteen kuusisylinteriseen Td6-dieselmoottoriin. Vuonna 2005 esiteltiin uusi 4,2-litrainen 400 hevosvoimainen mekaanisesti ahdettu bensiini-V8, sen rinnalla säilyy nykyisin 305 hevosvoimainen 4,4-litrainen V8-moottori. Vuosimalliin 2007 tulee tarjolle uusi V8-dieselmoottori. 272-hevosvoimainen TDV8 nostaa dieselversion suorituskyvyn bensiinimoottoristen tasolle.
Range Rover Sport
Täysin uutena mallisarjana Range Rover Sport esiteltiin 2005. Nimestään huolimatta malli on ennemmin Discovery 3:n sisarmalli. Hinnaltaankin Sport-malli kilpailee Discoveryn kanssa samassa luokassa, ja sen hinnasto lähtee liikkeelle lähes puolet halvemmasta autosta (78 000 euroa) kuin aiempien Range Roverien (142 000 euroa). Sport-malli on tiloiltaan selvästi pienempi, ja se onkin rekisteröity vain viidelle henkilölle. Maasto-ominaisuudet vastaavat Land Roveria, eli ovat kiitettävät, ja maantieominaisuudet ovat maastoautojen mittapuulla hyvät.
Moottorivalikoimassa on neljä vaihtoehtoa. Dieselmoottoreita ovat 2,7 litran TDV6 ja 3,6 litran TDV8. Bensiinimoottoreissa tarjolla on 4,4 litran ahtamaton ja 4,2 litran mekaanisesti ahdettu Supercharged.
Series I
thumb|Land Rover Discovery Series I Vuonna 1989 esitelty Discovery oli Land Roverin ensimmäinen kokonaan uusi mallisarja sitten vuoden 1970. Teknisesti Discovery perustui Range Roveriin ja alusta kierrejousineen olikin suoraan siitä lainattu. Moottorina oli 3,9 litran V8-bensiinimoottori ja 2,5 litran ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu nelisylinterinen suoraruiskutusdiesel tyyppinimeltään 200Tdi.
Discovery oli suunnattu alempaan hintaluokkaan kuin Range Rover ja käytännöllisyys oli etusijalla. Istumapaikkoja oli enimmillään seitsemän. Aluksi Discovery oli saatavana vain kaksiovisena versiona, mutta neliovinen tuli pian tarjolle.
Series II
Discovery II eroaa ulkoisesti melko vähän viimeisistä ensimmäisen sukupolven autoista. Siitä huolimatta niillä ei ole yhtään yhteistä korinosaa. Teknisesti auto on selkeästi eri sukupolvea. Series II:n myötä esiteltiin viisisylinterinen pumppusuutindieselmoottori Td5. Bensiinimoottorina jatkoi aikaisemmasta mallista tuttu 4,0 litran V8. Range Roverissa käytetty ilmajousitus tuli saataville taka-akselille, kuten myös ajonvakautusjärjestelmä. Vakiovarusteeksi tuli myös Freelanderissa esitelty HDC-järjestelmä.
Discovery 3
Malli koki täydellisen uudistumisen. Jälleen Discovery kulki Range Roverin polkuja, ja erillisrungosta luovuttiin itsekantavan korin myötä. Moottorivalikoima muuttui täysin, ja suosituimmaksi moottoriksi tuli 2,7 litran 190-hevosvoimainen kuusisylinterinen TDV6 joka on Fordin tekniikkaan perustuva moottori, jonka henkilöautoversiota käytetään mm. Jaguar S-typessä ja Peugeot'n 607:ssä. Bensiinimoottorina on tarjolla Range Roverista tuttu 4,4-litrainen V8 299-hevosvoimaisena versiona. Jousitus on perusmallissa perinteinen kierrejousitettu, mutta useimmissa autoissa on täysilmajousitus.
Discovery 3 on kerännyt lukuisia vertailuvoittoja, ja se on valittu useissa maissa parhaaksi nelivetoiseksi autoksi. Discovery 3:n rinnakkaismalliksi Land Rover esitteli Range Rover Sport -mallin, joka teknisesti on hyvin lähellä Discoveryä.
Kasperi Heikkinen
Disease ja Merging Flare
Heikkinen perusti yhtyeen Disease rumpali Henri Pyyn kanssa vuonna 1993. Yhtye vaihtoi nimensä Merging Flareksi vuonna 2001. Heikkinen oli lähtenyt opiskelemaan Helsinkiin edellisenä vuonna sekä soitti muissa yhtyeissä, mikä hidasti levyn tekemistä ja yhtyeen ensimmäinen levy Reverence julkaistiin vasta kymmenen vuotta perustamisen jälkeen vuonna 2011. Toinen levy Revolt Regime julkaistiin kesäkuussa 2019.
Amberian Dawn ja Gamma Ray
Heikkinen soitti vuosien 2007–2012 välisenä aikana Amberian Dawn -nimisessä sinfonisessa metalliyhtyeessä. Heikkinen soittaa yhtyeen albumeilla River of Tuoni (kappaleissa 7 ja 9), The Clouds of Northland Thunder, End of Eden ja Circus Black.
Amberian Dawnissa ollessa Heikkinen soitti myös Gamma Ray yhtyeen konserteissa vuosina 2006 ja 2010. Vuonna 2010 hän sijaisti kitaristi Henjo Richteriä neljässä konsertissa Richterin toipuessa silmäleikkauksesta. pienoiskuva|Heidi Parviainen ja Kasperi Heikkinen vuonna 2009.
U.D.O
Heikkinen liittyi saksalaiseen Udo Dirkschneiderin yhtyeeseen U.D.O. vuonna 2013. Hän soittaa yhtyeen studioalbumilla Decadent (2015) ja livetallenteilla Steelhammer - Live from Moscow (2014), Navy Metal Night (2015) ja Dirkschneider: Live - Back to the Roots (2016). Heikkinen lähti U.D.O.- sekä Dirkschneider -kokoonpanoista neljä vuotta myöhemmin helmikuussa 2017.
Beast in Black
U.D.O.sta lähtemisen jälkeen Heikkinen liittyi Anton Kabasen perustamaan yhtyeeseen Beast in Black. Heikkinen on tehnyt yhtyeen kanssa kolme levyä, Berserker (2017), From Hell with Love (2019) ja Dark Connection (2021).
Jäsenenä yhtyeissä
Jäsenenä yhtyeissä:
Konserttimuusikkona
Konserttimuusikkona:
Celestiaalit
thumb|300px|Yksi Muiden Yllä, celestiaalien johtaja. Celestiaalit (esiintyneet myös nimellä Taivaalliset) ovat Marvel-kustantamon luoma, erittäin voimakas kosminen jumalarotu, joka suorittaa geneettisiä kokeita eri planeettojen asukkailla. Celestiaalit loi Jack Kirby The Eternals-lehden numeroon 1 (heinäkuu 1976).
Celestiaalit ovat vaikuttaneet myös ihmiskunnan historiaan syistä joita ei ole vielä selvitetty. Ihmiskunnan suuret geneettiset muutokset ovat kuitenkin heidän toimiensa tulosta. Ikuisten ja deviaanien rodut esimerkiksi ovat celestiaalien luomuksia. Myös mutantit ovat celestiaalien geneettisen muokkauksen tulosta. Tuntemattomista syistä celestiaalit ovat myös auttaneet muinaisia sivilisaatioita nousemaan kukoistukseensa (kuten asteekit).
Jack Kirby on oletettavasti ammentanut celestiaaleihin vaikutteita Erich von Dänikenin teoksesta Chariots of the Gods (1968).
Historia
Celestiaaleista ja heidän rodustaan, alkuperästään ja tavoistaan ei tiedetä juurikaan mitään. Edes seuraajat, celestiaalien arkkiviholliset eivät tiedä näiden avaruusjumalien alkuperää. Tiedetään kuitenkin, että nämä avaruusjumalat vaeltavat eri puolilla universumia suorittaen geneettisiä kokeita elämän täyttämillä planeetoilla. Celestiaalit ovat esimerkiksi suorittaneet kokeitaan skrulleille ja maapallon ihmisille. Maapallon kokeista syntyivät ikuiset ja deviaanit sekä nykyajan voimalliset mutantit (kuten Ryhmä-X).
Celestiaalit ja maapallo
Toisen ristiretken celestiaalit tekivät maapallolle noin 25 000 vuotta sitten. Tällöin he huomasivat deviaanien kehityssuunnan menneen sotaisaan ja pahaan suuntaan. Katsottuaan tämän kehityssuunnan arvottomaksi he tuhosivat deviaanien keskuksen Lemurian. Isku oli niin suunnaton että se vavisutti mannerlaattoja minkä seurauksena Atlantiksen manner upposi meren pohjaan.
Kolmannen ristiretken celestiaalit tekivät noin 1000 vuotta sitten. Tällöin he laskeutuivat Perun Andeille, missä inkojen kanssa olevat ikuiset auttoivat heitä. Tällä kerralla maapallon jumalat nousivat celestiaaleja vastaan vaatien näitä olemaan puuttumatta maapallon asioihin. Jumalia johti asgardilaisten Odin ja Olympoksen Zeus. Epätasaisen taistelun jälkeen maapallon jumalat joutuivat itse lupaamaan etteivät sekaantuisi maapallon asioihin.
Neljäs ristiretki tehtiin maapallolle vain muutamia vuosia sitten. Celestiaalit tutkivat ihmiskunnan mutantteja ja totesivat ihmiskunnan kaiken kaikkiaan säilyttämisen arvoiseksi. Kaksitoista ihmiskunnan suurinta lupausta lähti celestiaalien mukaan seikkailemaan avaruuteen.
Fysiologia
Celestiaalit ovat valtavia haarniskoituja olentoja joiden pituus on yli 600 metriä (Exitar Tuhoaja on miltei kymmenkertaisesti suurempi). Kukaan ei kuitenkaan ole koskaan nähnyt mitä kätkeytyy celestiaalien haarniskan alle. On esitetty että celestiaalien todellinen muoto sijaitsisi hyperavaruudessa ja että haarniska olisi vain heidän välineensä toimia normaaliuniversumissa. Tätä ei kuitenkaan ole koskaan vahvistettu.
Teknologinen taso
Celestiaalit voivat hyvinkin olla koko Marvel-universumin voimakkaimpia olioita, mutta näiden voimista on saatu vain joitakin näyttöjä. Jokainen kolmannen ristiretken celestiaaleista kesti vuorollaan ikuisten ja asgradilaisten yhtäaikaisen hyökkäyksen ja Arishem Tuomari sulki ilman ongelmia kaikki ulottuvuusportit maapallolle.
Neljännen käynnin jälkeen celestiaalit pyyhkivät tiedot vierailustaan kaikkien maapallon ihmisten muistista (tämän muistavat enää vain asgardilaiset, ikuiset ja kourallinen ihmisiä). Celestiaalit liikuttivat useita planeettoja huikealla vauhdilla pitkin galaksia taistellessaan Thanosta vastaan ja kestivät asgardilaisten elinvoimalla ladatun Tuhoajan hyökkäyksen.
Celestiaalien haarniska kestää valtavia, jopa planeettoja tuhoavia voimaiskuja ja mikäli he vahingoittuvat, he kykenevät ilmeisesti regeneroimaan itsensä muutamassa sekunnissa.
Kosmisesta Kuutiosta kehittyneet jumalolennot Kosmos ja Kubik totesivat celestiaalien omaavan jopa heidän omaansa suuremman voimatason (vaikka Tuonpuoleinen taistelikin celestiaaleja vastaan menestyksekkäästi Salatut Sodat II -tarinajatkumossa (tämä tosin osoittautui celestiaalien luomaksi harhautukseksi).
Tunnettuja Celestiaaleja
thumb|400px|right|Celestiaalien tunnetuimpia jäseniä. Ei ole tarkasti tiedossa kuinka monta celestiaalia on olemassa eikä edes neljännelle maapallon ristiretkelle osallistuneiden määrä ole tiedossa. Vain yhdeksän celestiaalin nimet ja tehtävät kävivät ilmeisiksi.
Marvel Cinematic Universe
Celestiaalit ovat esiintyneet useissa Marvel Cinematic Universen elokuvissa.
A. R. Rahman
Allah Rakha Rahman (, ; syntyjään Arunachalam Sehgar Dileep Kumar, ; s. 6. tammikuuta 1967 Madras, Madras, Intia) on kansainvälisesti tunnettu intialainen muusikko. Hän soittaa muun muassa kosketinsoittimia, kitaraa ja lyömäsoittimia. Rahman toimii myös laulajana ja säveltäjänä.
Palkinnot
Rahman on voittanut uransa aikana useita palkintoja. Slummien miljonääri -elokuvaa varten tekemästään musiikista hänet palkittiin muun muassa parhaan musiikin sekä parhaan laulun (”Jai Ho!”) Oscar-palkinnoilla vuonna 2009. Rahman voitti myös kaksi Grammy-palkintoa.
Myös kotimaassaan Intiassa Rahman on voittanut useita palkintoja elokuviin tekemästään musiikista. Esimerkiksi Filmfare Awards -palkintoja hän on saanut 32, joista 17 on ollut eteläintialaisille elokuville jaettavia Filmfare Awards South -palkintoja. Hän on myös voittanut kuusi arvostettua National Film Awards -palkintoa.
A. R. Rahman ja Suomi
Rahman nousi kesällä 2009 Suomen virallisen singlelistan ykköseksi The Pussycat Dollsin kanssa esittämällään laululla ”Jai Ho! (You Are My Destiny)”.
Allan G. Bromley
Allan George Bromley (1. helmikuuta 1947 – 16. elokuuta 2002) oli australialainen tietojenkäsittelytieteilijä ja tieteenhistorioitsija. Bromley oli tietojenkäsittelytieteen apulaisprofessorina Sydneyn yliopistossa, jossa hän keskittyi erityisesti viimeisinä vuosinaan tietokoneiden historiaan.
Bromley opiskeli Sydneyn yliopistossa fysiikkaa, ja hänen väitöskirjansa valmistui vuonna 1971. Tämän jälkeen hän toimi yliopistossa luennoitsijana, ja vuonna 1987 hän sai paikan apulaisprofessorina.
Bromley vietti vuonna 1979 sapattivapaata Lontoossa, missä hän vieraili tämän jälkeen useita kertoja ja tutustui englantilaisen Charles Babbagen työhön. Hän dokumentoi seuraavien vuosien ajan Babbagen uraa ja julkaisi siitä useita papereita. Bromley nousi Babbagen uran keskeiseksi asiantuntijaksi, ja esimerkiksi IEEE Annals of the History of Computing -lehti omisti vuonna 2000 kokonaisen numeron Bromleyn työn esittelyyn. Lehdessä todettiin, että kaikkea Babbage-tutkimusta verrataan jatkossa Bromleyn asettamaan standardiin.
Bromley kiinnostui 1980-luvulla antiikin Kreikassa valmistetusta Antikytheran koneesta. Hän käytti koneen tutkimiseen kerroskuvausta, jonka ansiosta siitä paljastui uutta tietoja ja joka toisaalta paljasti myös laitteiston kunnon olevan jopa oletettua huonompi. Bromley oli lisäksi mukana Australian Computer Museum Societyssä, jota hän oli myös ollut perustamassa.
Bromley sairasteli 1990-luvun alkupuoliskolta alkaen, ja hänellä todettiin 1997 Hodgkinin tauti. Siihen hän myös kuoli vuonna 2002. Vaikka Bromleyn kunto heikkeni hiljalleen, hän keskittyi viimeisinä vuosinaan kokoelman järjestämiseen. Hän oli kerännyt uransa aikana laajan tietokonelaitteiden kokoelman, johon kuului muun muassa osia Australian toisesta tietokoneesta, SILLIAC:sta.
Andrea Miniatures
Andrea Miniatures on espanjalainen pienoismallifiguureita valmistava yritys. Yrityksen perustivat vuonna 1983 veljekset Fernando ja Carlos Andrea. Figuurien lisäksi Andrea Miniatures valmistaa erilaisia pienoismalli- ja dioraamatarvikkeita sekä julkaisee pienoismalleihin liittyviä kirjoja.
Elin Magnusson
Elin Maria Magnusson (s. 2. kesäkuuta 1982 Örebro, Ruotsi) on ruotsalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, joka pelasi urallaan keskikenttäpelaajana. Magnusson lopetti jalkapalloilun vuonna 2015 vammojen vuoksi. Hän pelasi KIF Örebron paidassa huimat 275 ottelua joissa teki 29 maalia. Magnusson käytti pelinumeroa 12. Hän edusti urallaan myös Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkuetta ottelussa Tanskaa vastaan 2013.
Sanremon ralli 1982
Sanremon ralli 1982 (viralliselta nimeltään 24. Rallye Sanremo) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1982. Kilpailu järjestettiin 3. – 8. lokakuuta 1982 Sanremossa. Kilpailu oli kauden kymmenes ja erikoiskokeiden yhteispituus oli.
Keftatsidiimi
Keftatsidiimi (C22H22S2N6O7) on kefalosporiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina useiden bakteeri-infektioiden hoitoon. Keftatsidiimi kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Keftatsidiimi kuuluu niin kutsuttuihin kolmannen sukupolven kefalosporiineihin. Sen antibioottinen teho perustuu muiden saman ryhmän lääkeaineiden tavoin bakteerien soluseinän peptidoglykaanikerroksen synteesin estoon. Keftatsidiimi ei juurikaan tehoa grampositiivisiin bakteereihin. Gramnegatiivisiin bakteereihin se on tehokkaampi ja tehoaa erityisesti Pseudomonas aeruginosa-bakteeria vastaan ja tehoaa myös muun muassa kolibakteeriin ja Klebsiella-suvun bakteereihin. Keftatsidiimia voidaan antaa yhdistelmävalmisteena beetalaktamaasien inhibiittoreihin kuuluvan avibaktaamin kanssa. Avibaktaami parantaa keftatsidiimin tehoa ja laajentaa vaikutuskirjoa esimerkiksi eräisiin stafylokokkeihin. Tämä yhdistelmä hyväksyttiin markkinoille vuonna 2016. Tälle yhdistelmälle on kuitenkin ilmennyt vastustuskykyisiä Klebsiella-kantoja.
Haittavaikutukset
Tyypillisimmät keftatsidiimin aiheuttamat haittavaikutukset ovat huonovointisuus, oksentelu ja ripuli. Harvinaisempana on havaittu keskushermostoperäisiä oireita kuten huimausta. Keftatsidiimi voi aiheuttaa kefalosporiineille allergisille ihottumaa.
Valmistus
Keftatsidiimin synteesissä on kaksi keskeistä välivaihetta, jotka ovat 1-metyylipyridinium-7-aminokefalosporiinihappo (kuvassa P10) ja iminotiatsoliinijohdannainen (kuvassa P4), jota valmistetaan lähtien etyyliasetoasetaatista. 1-Metyylipyridinium-7-aminokefalosporiinihappoa valmistetaan kefalotiinistä kaksivaiheisella reaktiolla, jossa ensin tapahtuu reaktio pyridiinin kanssa ja seuraavassa vaiheessa reaktio trimetyylikloorisilaanin kanssa dimetyylianiliinin ja fosforipentakloridin läsnä ollessa. Nämä kaksi välituotetta reagoivat ja reaktiotuotteesta muodostuu keftatsidiimiä reaktiolla muurahaishapon kanssa.