cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mantšurian kukkuloilla
”Mantšurian kukkuloilla” on valssi, jonka sävelsi Venäjän keisarillisen armeijan 214. Mokšanin rykmentin kapellimestari Ilja Šatrov (J. A. Schatrow), joka oli saanut päättäväisestä toiminnastaan Stanislavin kultainen miekka -kunniamerkin. Suomessa kappale tunnetaan muun muassa nimillä ”Mandshurian kukkuloilla” ja ”Mandshurian kummut”.
Zlatoustissa, jonne rykmentti oli palannut, muisteltiin Venäjän–Japanin sotaa ja siellä kaatuneita aseveljiä. Muistelusten perusteella Šatrov sai toukokuussa 1906 sävelletyksi valssin, jolle hän antoi nimeksi ”Mokšanin rykmentti Mantšurian kukkuloilla”. Vuoden lopulla hän julkaisi valssin nuotit ja esitti sen orkesterilla Samarassa.
Valssista tuli nopeasti kuuluisa, ja siihen tekivät myöhemmin toiset sanoittajat useita sanoituksia. Šatrovin tekijänoikeuksia epäiltiin, ja toisaalta sävellystä esitettiin myös hänen tekijänoikeuksistaan riippumatta. Valssi oli suosittu myös toisen maailmansodan aikana, minkä vuoksi Venäjällä sitä on pidetty myös suuren isänmaallisen sodan tunnuksena sen silloisen suuren suosion vuoksi. Toisen maailmansodan aikana kapellimestari Ilja Šatrov palveli puna-armeijan divisioonassa sodan alusta loppuun. Vuonna 2005 Zlatoustissa päätettiin tuottaa CD-levy, jolla olisi sävelmän kaikki versiot jazz-versioita myöten. Lisäksi päätettiin tuottaa elokuva valssista ja sen säveltäjästä.
”Mandshurian kukkuloilla” Suomessa
Suomessa ”Mandshurian kukkuloilla” -muotoon vääntyneen kappaleen äänitti ensimmäisenä autonomian aikana Helsingin Torvisoittokunta, mutta ilmeisesti levyä ei koskaan julkaistu. Kappaleen ensimmäinen tunnettu levytys on amerikansuomalaisten hanuristien Johan Homanin ja Matti Söderlundin 19. lokakuuta 1920 levyttämä versio. Laajemmin tunnetuksi valssi tuli vasta Vili Vesterisen vuoden 1935 levytyksen myötä (Odeon a 228331). Ensimmäisen sanoitetun version levytti vuonna 1940 Eero Väre, mutta aikansa suosikiksi kappale nousi A. Aimon vuoden 1945 Sointu-merkille tehdyn version myötä.
Myöhempiä versioita ovat levyttäneet muun muassa Veikko Ahvenainen, Veikko Tuomi, Taito Vainio, Francis Goya, Agents ja Viikate. Vuonna 1962 Laila (Laura) Kinnunen levytti laulun sekä venäjäksi että suomeksi nimellä ”Mandshurian kummut”. Venäjänkielinen versio nousi levylistojen kärkeen, mikä on harvinaista venäjänkieliselle laululle Suomessa.
Slovakian demokraattinen ja kristillinen liitto – Demokraattinen puolue
Slovakian demokraattinen ja kristillinen liitto – Demokraattinen puolue  (, SDKÚ-DS) oli slovakialainen puolue, joka oli toiminnassa 2000–2018. Ennen yhdistymistä Demokraattisen puolueen kanssa 21. tammikuuta 2006 se tunnettiin nimellä Demokraattinen ja kristillinen liitto (SDKÚ).
SDKÚ-DS:n johtaja Mikuláš Dzurinda oli pääministerinä 2002–2006. Aliancia Nového Občana (ANO) oli mukana hallituksessa syyskuuhun 2005 ja Kresťanskodemokratické hnutie (KDH) helmikuuhun 2006.
Dzurindaa seurasi puolueen johdossa Iveta Radičová vuoden 2010 vaaleja varten.
Valdis Zatlers
Valdis Zatlers (s. 22. maaliskuuta 1955 Riika) toimi Latvian presidenttinä 8. heinäkuuta 2007 – 7. heinäkuuta 2011.
Zatlers on siviiliammatiltaan lääkäri. Hän valmistui vuonna 1979 Riian lääketieteen instituutista ja on työskennellyt vuodesta 1994 traumatologisen ja ortopedisen sairaalan johdossa.
Zatlers ei ollut minkään puolueen jäsen, mutta allekirjoitti Andris Šķēlen kansanpuolueen (Tautas Partija) manifestin sitä perustettaessa 1998. Zatlers oli hallitsevan koalition (Tautas partija, ZZS, LPP/LC ja TB/LNNK) ehdokas. Hän sai 31. toukokuuta 2007 presidentin valinnassa saeimassa 58 ääntä vastaehdokkaansa Aivars Endziņšin 39 ääntä vastaan.
Ennen vaalia Zatlers tunnusti ottaneensa vastaan yksityisiä lahjoituksia potilailta. Korruptiota seuraava Transparency International Latvia piti käytäntöä kyseenalaisena ja pyysi korruption vastaista virastoa tutkimaan syyllistyikö presidenttiehdokas Zatlers johonkin. Häntä sakotettiin 250 latia hänen jätettyään lahjoituksista verot maksamatta.
28. toukokuuta 2011 Zatlers määräsi kansan­äänestyksen parlamentin (saeima) hajotuksesta. Hän syytti parlamenttia valehtelusta ja oligarkkien etujen ajamisesta. Aiemmin parlamentti oli estänyt korruption vastaista virastoa tutkimasta edustaja Ainārs Šlesersin taloa. Kansanäänestyksen päivämääräksi määrättiin 23. heinäkuuta. Hävitessään äänestyksen presidentti joutuu eroamaan.
Presidentin uudelleenvalinnasta äänestettiin parlamentissa 2. kesäkuuta. Toiselle kaudelle pyrkivän Zatlersin voitti pankkiiri Andris Bērziņš.
Zatlers perusti heinäkuussa 2011 Reformipuolueen (Zatlera reformu partija), josta tuli vuoden 2011 parlamenttivaaleissa toiseksi suurin.
Muukalaisten kotielämä
Muukalaisten kotielämä on Johannes Bäckin vuonna 1886 kirjoittama hartauskirja.
Uusimmassa, vuoden 1982 lyhennetyssä laitoksessa on lyhennetty rukouksia ja poistettu niiden lomaan sijoitettuja raamatunlauseita sekä virsiä ja lauluja. Joitain harvoja rukouksia on myös poistettu.
Teos sisältää aamu- ja iltarukoukset eri viikonpäiville, juhlapäivien rukouksia, rukouksia erityistilanteisiin, eri elämänvaiheisiin ja sieluntiloihin, eri ikäluokille ja eri asemissa oleville, pyyntörukouksia sekä lyhyen esityksen siitä mitä rukous on ja mitä se ei ole.
Terminen leikkaus
Terminen leikkaus on joukko materiaalien leikkaamiseen sovellettavia menetelmiä, joissa leikkaaminen tapahtuu lämmön tai palamisen avulla. Yleisimpiä menetelmiä ovat poltto-, plasma- ja laserleikkaus.
Termisiä menetelmiä käytetään paljon metallilevyjen leikkaamiseen. 3D-leikkaus laitteilla ja käsinleikkaamalla voidaan leikata myös monimutkaisempia muotoja. Eniten termistä leikkausta käytetään metallien leikkaamiseen, mutta esimerkiksi laserleikkauksella voidaan leikata lähes kaikkia tunnettuja materiaaleja.
In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003
In Time: The Best of R.E.M. 1988–2003 on vuonna 2003 julkaistu yhdysvaltalaisen rockyhtyeen R.E.M:n kokoelma-albumi. Se sisältää kappaleita yhtyeen Warner Bros. Recordsille tekemiltä levyiltä vuoden 1988 Green-albumislta vuoden 2001 Revealiin ja kaksi uutta sekä kaksi elokuvia varten tehtyä kappaletta.
Levystä ilmestyi myös rajoitetun painoksen kahden CD:n versio, jonka kakkoslevy sisälsi harvinaisuuksia ja singlejen B-puolia. Yksilevyinen versio nousi Britannian albumilistan kärkeen, Yhdysvalloissa se myi kultaa ja oli parhaimmillaan kahdeksas. Kaksilevyinen versio oli Britannian listan 37. ja Yhdysvalloissa 16..
Merkittävin kokoelmalta puuttuva R.E.M.-hitti on "Shiny Happy People", joka oli vuonna 1991 Top 10 -hitti sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
Kappalelistaus
Kaikki kappaleet Berry, Buck, Mills ja Stipe ellei toisin mainita.
Fytokromi
Fytokromin toiminta
Fytokromilla on kaksi muotoa: virittynyt ja virittymätön fytokromi. Erilaiset fytokromit aistivat valoa punaisen eri aallonpituksilla, mutta tavallisesti fytokromi imee virittymättömässä tilassaan punaista valoa, jonka aallonpituus on 660-700 nm. Virittyneessä tilassa se imee kaukopunaista (730-750 nm) valoa, jonka seurauksena proteiini palautuu takaisin virittymättömään tilaan. Fytokromit voivat myös palautua virittymättömään tilaan pimeässä ns. pimeäpalautumisen avulla, joka on lämpötilasta riippuvaista.
Kasvien fytokromien virittymättömästä muodosta käytetään lyhennettä P660 (helakanpunaisen valon, 660 nm, vastaanottaja) sekä virittyneestä muodosta lyhennettä P730 (pidempiaaltoisen punaisen värin, 730 nm, vastaanottaja). Lyhenteet merkitsevät sitä valon aallonpituutta, jota fytokromi imee tehokkaimmin. Esimerkiksi auringon paistaessa P660 muuttuu nopeasti aktiiviseksi P730 fytokromin muodoksi, joka taas imee tehokkaasti 730 nm aallonpituutta. Tämän seurauksena, tai hitaasti pimeässä, fytokromi muuttuu takaisin P660-muotoon. Riittävä määrä fytokromin tehokasta muotoa aiheuttaa kukkimishormonin välityksellä kasvin kasvupisteiden ohjelmoitumisen generatiiviseen (suvulliseen)vaiheeseen, eli kukkimiseen. Päivän pituudesta riippuu, ehtiikö kasvissa valoisaan aikaan syntyä tarpeeksi fytokromin tehokasta muotoa kukkimisen indusoimiseksi ennen kuin pimeällä tehokas muoto alkaa taas palautua P660 muotoon.
Fytokromin rakenne
Fytokromit ovat dimeerisiä proteiineja, jotka koostuvat valoa aistivasta osasta ja signaalia välittävästä osasta. Punainen valo saa aikaan niissä rakenteellisia muutoksia, jotka muuttavat tämä proteiinin toimintaa. Toiminta voi olla entsyymiaktivisuutta tai sitoutuminsta toisiin solun proteiineihin. Esimerkiksi kasveilla valo edesauttaa fytokromin sitoutumista PIF-molekyyleihin (engl. phytochrome-interacting factor), jotka yhdessä aktivoivat geenien ilmentymistä kasveilla.
Blowin’ in the Wind
”Blowin’ in the Wind” on Bob Dylanin vuonna 1962 säveltämä kappale, joka julkaistiin hänen The Freewheelin’ Bob Dylan -albumillaan vuonna 1963. ”Blowin’ in the Wind” on yksi Dylanin tunnetuimmista kappaleista.
Hawkwind
Yhtyeen johtohahmona ja ohjaajana on alusta asti toiminut kitaristi-laulaja Dave Brock. Hawkwindin riveissä on nähty hyvin suuri määrä muusikoita, joista tunnetumpia ovat olleet basisti Lemmy Kilmister (myös Motörhead), saksofonisti Nik Turner, rumpali Ginger Baker (myös Cream), kosketinvirtuoosit Simon House (myös David Bowien taustayhtye), Tim Blake (myös Gong) ja Steve Swindells sekä maineikas runoilija-laulaja Robert Calvert. Myös tunnettu tieteiskirjailija Michael Moorcock on ollut silloin tällöin mukana sanoittajana sekä lausujana yhtyeen konserteissa. Lisäksi huomiota herätti 1970-luvun alkupuoliskolla mukana ollut tanssijatar Stacia.
Blowin’ in the Wind
”Blowin’ in the Wind” oli suuri harppaus eteenpäin Dylanin laulunteossa, sillä ennen sen kirjoittamista Dylan oli yleensä sitonut kappaleensa johonkin tiettyyn tapahtumaan. ”Blowin’ in the Wind” ei sen sijaan viittaa mihinkään tapahtumaan, mikä on kenties yksi syy siihen, että kappale on vielä vuosikymmenienkin jälkeen niin suosittu. Kappale käsittelee filosofisia kysymyksiä rauhasta, sodasta ja vapaudesta. Laulun teemat ovat yleismaailmallisia ja ajattomia.
Hawkwind
1969–1971: Yhtyeen perustaminen ja alkuvuodet
Yhtye perustettiin vuonna 1969, kun Famous Cure -nimisessä psykedeelisessä blues-yhtyeessä soittaneet kitaristit Dave Brock ja Mick Slattery tapasivat basisti John Harrisonin, joka heidän tavoin oli kiinnostunut elektronisen musiikin mahdollisuuksista. Mukaan saatiin 17-vuotias rumpali Terry Ollis lehti-ilmoituksen kautta ja Nik Turner (saksofoni, huilu) ja Dik Mik (elektroniset soittimet), Brockin vanhat ystävät Lontoon Notting Hillin hippialueilta, tulivat ensin roudareiksi, mutta nousivat pian yhtyeen kokoonpanoon. Yhtyeen nimeksi tuli ensin Group X, sittemmin Hawkwind Zoo ja lopulta Hawkwind. Nimen lähteeksi on mainittu joko egyptiläinen mytologia tai Nik Turnerin vatsavaivat ja "haukkamainen" yskintä.
Yhtyeen manageriksi tuli Douglas Smith, promoottori joka oli nähnyt yhtyeen Notting Hillin keikalla ja oli vaikuttunut näkemästään. Myös radio-dj John Peel suositteli Smithille yhtyeen managerointia. Levytyssopimus saatiin Liberty Recordsilta (sittemmin United Artists Records). Ensilevy Hawkwind nauhoitettiin lyhyessä parin päivän sessiossa livenä ex-Pretty Things-kitaristi Dick Taylorin toimiessa tuottajana. Albumi sai huomiota Ison-Britannian underground-piireissä. Ensimmäinen miehistönvaihdos oli tapahtunut ennen levytystä, kun Mick Slatteryn tilalle tuli nuori kitaristi Huw Lloyd Langton. Levyn julkaisun jälkeen basisti John Harrison erosi/erotettiin yhtyeestä koska hän oli "liian streitti " yhtyeen huume-myönteiseen elämäntyyliin ja hänen tilalleen tuli Thomas Crimble (ex-Skin Alley).
Blowin’ in the Wind
Dylan sai innoituksen "Blowin’ in the Windin" kirjoittamiseen eräänä iltapäivänä huhtikuussa 1962, jolloin hän oli The Commons -nimisessä kahvilassa Greenwich Villagessa keskustelemassa ystäviensä kanssa politiikasta. Dylan alkoi kirjoittaa kappaleen sanoja paperille, ojensi kitaransa ystävälleen David Cohenille ja pyysi tätä soittamaan sointuja. Samana iltana hän esitti kappaleen ensimmäistä kertaa julkisesti Gerde’s Folk City -baarissa. Alun perin ”Blowin’ in the Wind” oli kaksisäkeistöinen, mutta pian laulun ensiesityksen jälkeen Dylan lisäsi näiden kahden säkeistön väliin kolmannen.
Hawkwind
1969–1971: Yhtyeen perustaminen ja alkuvuodet
Hawkwind esiintyi vuoden 1970 Wightsaareen festivaaleilla niin sanotulla protestialueella, jossa vastustettiin tapahtuman korkeita lipunhintoja. Jimi Hendrix oli katsomassa yhtyeen esiintymistä, mutta sanoi olevansa liian väsynyt noustakseen jammailemaan yhtyeen kanssa. Langton erosi yhtyeestä näihin aikoihin terveydellisiin syihin vedoten. Hänen tilalleen ei otettu uutta kitaristia Brockin hoitaessa kitaravastuun yksin. Yhtye rakensi tunnettavuutta keikkailemalla ahkerasti ja se teki myös radiosessioita BBC:lle. Seuraava miehistönvaihdos tapahtui keväällä 1971, kun basisti Crimble erosi yhtyeestä. Hänen tilalleen tuli Dave Anderson (ex-Amon Düül II).
Kesäkuussa 1971 Hawkwind esiintyi Glastonburyn ilmaisfestivaaleilla 12 000 ihmiselle. Festivaaleilla esiintyi myös underground rock -yhtye Pink Fairies, jonka jäsenet olivat läheisiä ystäviä Hawkwindin kanssa. Yhtyeiden yhteisiä kokoontumisia kutsuttiinkin nimellä Pinkwind. Hawkwindista tulikin vuosien aikana vakioesiintyjä Britannian vaihtoehto- ja ilmaisfestivaaleilla.
Blowin’ in the Wind
Lukuisat artistit Dylanin lisäksi ovat esittäneet tai levyttäneet kappaleen. Tunnetuimpia heistä ovat muun muassa folk-trio Peter, Paul and Mary, jotka saivat versiostaan Grammy-palkinnon, kantrikitaravirtuoosi Chet Atkins, folk-laulaja Judy Collins, soul-laulaja Sam Cooke, Etta James, Marlene Dietrich, Elvis Presley, Stevie Wonder, John Fogerty, Me First and the Gimme Gimmes ja Dolly Parton. ”Blowin’ in the Wind” soi myös Forrest Gump -elokuvassa (Joan Baezin laulamana).
Hawkwind
1971–1975: Kaupallisen menestyksen aika
Vuosi 1972 osoittautui yhtyeen lopulliseksi läpimurtovuodeksi. Kesällä julkaistu single "Silver Machine" nousi Ison-Britannian listalla top-3:een. Alun perin Roundhousessa alkuvuodesta livenä nauhoitettuun Calvertin ja Brockin säveltämään tarttuvan perusrock-riffin omaavaan kappaleeseen lisättiin studiossa uusi intro ja basisti Kilmisterin laulu. Kaupallisuutta vastustanut yhtye kieltäytyi esiintymässä tv-studiossa suositussa Top Of The Pops -ohjelmassa, joten BBC:n täytyi tulla kuvaamaan kappale yhtyeen konserttiin. Saman vuoden lopulla julkaistu albumi Doremi Fasol Latido menestyi myös hyvin ja se sisälsi mm. Nik Turnerin säveltämän suosikiksi nousseen "Brainstorm"-kappaleen sekä Kilmisterin "The Watcher" -kappaleen, jota hän esitti vielä Motörheadissa vuosia myöhemmin.
Rohtopassio
Rohtopassio (Passiflora incarnata) on passioiden eli kärsimyskukkien (Passiflora) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen köynnöskasvi, joka voi kasvaa jopa 3,5-metriseksi. Laji kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain kaakkoisosissa. Se poikkeaa sukunsa muista lajeista siinä, että se on kesävihanta muiden lajien ollessa ainavihantia.
Hawkwind
1971–1975: Kaupallisen menestyksen aika
Albumin julkaisun jälkeen yhtye aloitti suuren ja visuaalisesti näyttävän "Space Ritual" -kiertueen, joka oli suurelta osin Robert Calvertin suunnittelema ja joka kuvasi matkustamista ja elämistä avaruudessa ja ajassa. Space Ritual julkaistiin vuonna 1973 tuplalivealbumina ja se nousi top-10:een Brittein albumilistalla ja siitä on myös tullut yksi space rock -genren merkittävimpiä julkaisuja. Albumi sisältää mm. klassikoksi nousseen Calvertin ja Brockin sävellyksen "Orgone Accumulator" ja Moorcockin kirjoittaman ja Calvertin lausuman "Sonic Attack" -runon. "Space Ritual" -kiertue huipentui suureen konserttiin Wembley-areenalla toukokuussa 1973.
Samana kesänä julkaistu single "Urban Guerilla" jouduttiin vetämään pian markkinoilta terrorismiin yllyttävän lyriikkansa vuoksi ja koska IRA uhkasi pommituksilla samaan aikaan Lontoossa. Kappaleen kirjoittanut ja laulanut Robert Calvert erosi pian tämän jälkeen yhtyeestä. Maanis-depressiivisyydestä kärsinyt Calvert ei kestänyt pitkiä kiertueita ja yhtyeen huumeidentäytteistä elämäntapaa (yhtye tunnettiin etenkin "hapon" eli LSD:n käytöstä ) ja lisäksi hän alkoi levyttämään ensimmäistä soolo-albumiaan. Myös alkuperäisjäsen Dik Mik lähti piakkoin hänen jälkeensä. Vuoden 1973 lopulla yhtye lähti ensimmäiselle Pohjois-Amerikan kiertueelle pääesiintyjänä huolimatta siitä, että heillä ei ollut minkäänlaista hittiä uudella mantereella. Yhtye teki vuosina 1973–1975 useamman Pohjois-Amerikan kiertueen ja myös yhtyeen albumit nousivat Billboardin listoille, tosin ei kärkipäähän saakka.
Uudeksi jäseneksi vuoden 1974 alussa otettiin koskettimia sekä viulua soittamaan Simon House, jolla oli muista Hawkwind-musiikoista poiketen klassisen musiikin koulutus. Housen mukaantulo toi yhtyeen musiikkiin enemmän melodisuutta ja ilmavuutta, kuten seuraavalta albumilta Hall of the Mountain Grill (1974) voi huomata. Housen soittotaito tulee hyvin esille instrumentaaleissa "Wind of Change" ja "Hall of the Mountain Grill". Albumi sisältää myös suositun, yhteiskuntakriittisen "The Psychedelic Warlords (Disappear In Smoke)" -kappaleen sekä Kilmisterin ja underground-vaikuttaja Mick Farrenin säveltämän "Lost Johnny" -kappaleen jota Motörhead on myös soittanut myöhemmin. Yhtye halusi myös loitontua avaruus-teemasta, josta kertoo kansikuva, joka esittää maahan törmännyttä avaruusalusta sekä albumin nimi, jonka inspiraationa on toiminut Lontoossa sijaitseva yhtyeen jäsenten suosima Mountain Grill -kahvila.
Kosketinsoittaja Del Dettmar oli jättänyt yhtyeen vuoden 1974 kesällä muutettuaan Kanadaan. Dettmar oli ihastunut Pohjois-Amerikan luontoon yhtyeen kiertueilla ja lisäksi hän oli kyllästynyt joidenkin yhtyeen jäsenten holtittomaan elämäntapaan. Hänen tilalleen ei otettu uutta kosketinsoittajaa, mutta yhtyettä kuitenkin laajennettiin vuoden 1974 syksyllä myös toisella rumpalilla, sillä alun perin Simon Kingiä tuurannut Alan Powell halusi jäädä yhtyeeseen toiseksi perkussionistiksi. Samoihin aikoihin syyskuun 1974 Pohjois-Amerikan kiertueella yhtye koki takaiskun kun he saivat 8 000 Yhdysvaltain dollarin verolaskun edelliseltä kiertueelta maksamatta jääneistä veroista.
Toukokuussa 1975 julkaistiin yhtyeen kuudes albumi Warrior on the Edge of Time. Albumi jatkoi edellisen albumin monipuolisempaa musiikillista suuntausta ja sen konsepti perustui Michael Moorcockin Eternal Champion -saagaan. Se sisälsi klassikoiksi nousseita kappaleita kuten "Assault And Battery (Part I)", "The Golden Void (Part II) sekä Housen instrumentaalin "Spiral Galaxy 28948". Myös Moorcock itse on mukana albumilla lausumalla kaksi kolmesta runostaan. Albumi sai negatiivista kritiikkiä Britannian musiikkilehdistössä, mutta menestyi listoilla hyvin nousemalla top-10:n pintaan Britanniassa.
Vuoden 1975 toukokuussa Hawkwindin ollessa Yhdysvaltain kiertueella Lemmy Kilmister joutui pidätetyksi Kanadan rajalla. Tullimiehet olivat löytäneet häneltä valkoista jauhetta, jota he luulivat kokaiiniksi, vaikka se olikin vielä tuolloin laillista amfetamiinia. Tästä huolimatta Kilmister erotettiin yhtyeestä hänen päästyään putkasta ja hänen tilalleen otettiin ex-Pink Fairies-kitaristi Paul Rudolph. Kilmisterin erottamisen takana olivat Nik Turner, jonka mielestä Kilmisterin huoleton elämäntyyli ei sopinut yhtyeen ilmapiiriin ja Kilmisterin mukaan rumpalit Powell ja King, jotka olivat saaneet määräysvaltaa yhtyeen sisäpiirissä. Kilmister perusti vielä samana vuonna Motörhead-yhtyeen, jonka hän nimesi viimeiseksi jääneen Hawkwind-sävellyksensä mukaan.
1975–1979: Charisma-vuodet: Robert Calvert päävokalistina
Syksyllä 1975 Robert Calvert nousi Readingin festivaaleilla lavalle yhtyeen keikalla ja muutamaa kuukautta myöhemmin hän liittyi jälleen vakituiseksi jäseneksi yhtyeeseen ottaen sanoitus- ja lauluvastuun. Myös yhtyeen manageri (Doug Smithin tilalle tuli Tony Howard, tosin Smith palasi manageriksi pari vuotta myöhemmin) ja levy-yhtiö vaihtuivat. Vuonna 1976 uudella Charisma-levymerkillä julkaistu Astounding Sounds Amazing Music -albumi jakoi fanit, kriitikot ja myös yhtyeen itsensä kahtia erilaisten, uusien vaikutteiden vuoksi.
Kolmikon tilalle otettiin vain yksi mies, basisti Adrian Shaw ja seuraava albumi Quark Strangeness And Charm olikin edeltäjäänsä maanläheisempi ja se otettiin paremmin vastaan. Albumi sisälsi tulevia klassikoita kuten kloonauksesta kertova kappale "Spirit Of The Age", atomisotaa käsittelevä "Damnation Alley" ja Lähi-idän öljykriisiä kuvaava "Hassan I Sahba". Albumia seuranneella kiertueella koettiin kuitenkin vaikeuksia, kun Robert Calvertin ailahteleva mielentila alkoi näkyä. Se johti muun muassa lokakuussa Pariisissa välikohtaukseen, jossa kommandoasuun pukeutunut Calvert ajatti yhtyettä kuljettavaa limusiinia pistooli kädessään. Lisäksi Calvert oli aiheuttanut vaaratilanteen yhtyeen konsertissa esiintymisasusteeseensa kuuluneen miekan kanssa. Loppukiertue jouduttiin peruuttamaan, ja managerit veivät Calvertin psykiatriseen hoitoon. Calvertin palattua kokoonpano kävi studiossa alkuvuodesta 1978 nauhoittamassa uutta materiaalia ja myös vuoden 1977 konsertteja oli nauhoitettu. Näitä nauhoituksia julkaistiin muun muassa vuoden 1979 PXR 5 -albumilla. Maaliskuun 1978 vaihtelevasti sujuneen Yhdysvaltain-kiertueen jälkeen manageri Tony Howard lopetti yhteistyön yhtyeen kanssa ja myös kokoonpano hajosi. Simon House oli eronnut jo kesken kiertuetta ja loput keikat soitti Paul Hayles.
Keväällä 1979 julkaistiin jo vuotta aiemmin koottu PXR 5 -albumi, viimeinen Charisma-merkille, joka sisälsi kokoonpanon Calvert/Brock/House/King/Shaw live- ja studioraitoja vuosilta 1977–1978. Hawklords vieraili vielä studiossa keväällä 1979 kokoonpanolla Dave Brock, Harvey Bainbridge ja Steve Swindells sekä rumpaleina toimivat Simon King ja Mick Smith. Näitä nauhoituksia (esim. "Valium Ten") on julkaistu useilla kokoelma-albumeilla.
1979–1982: Bronze- ja RCA-vuodet - Heavy rockista elektronisempaan ilmaisuun
thumb|Dave Brock Cornwallissa 1982. Dave Brock ja Harvey Bainbridge ottivat jälleen Hawkwind-nimen käyttöön ja kokoonpanoon tulivat mukaan entisinä jäseninä kitaristi Huw Lloyd Langton ja rumpali Simon King. Swindellsin tilalle koskettimiin tuli Tim Blake, Crystal Machinessa soittanut muusikko. Syksyn 1979 kiertueella nauhoitettu livenauha poiki sopimuksen Bronze-yhtiön kanssa ja vuonna 1980 julkaistu Live Seventy-Nine menestyi hyvin listoilla NWOBHM-buumin siivittämänä ja myös singlenä julkaistu "Shot Down in the Night" nousi listoille. Musiikki oli nyt aiempaa raskaampaa ja vetosi hyvin kansaan heavyn ollessa jälleen muotia. Yhtyeen levyttäessä seuraavaa studioalbumia kesällä 1980 koettiin jälleen miehistönvaihdos kun Simon King lähti yhtyeestä. Hänellä oli henkilökohtaisia ongelmia jotka vaikuttivat hänen soittamiseensa ja Dave Brock joutui vapauttamaan hänet rumpalin paikalta.
Kingin tilalle tuli Cream-yhtyeestä tuttu rumpali Ginger Baker. Kitaristi Langtonin vaimo työskenteli Bakerin manageritoimistossa ja yhteys häneen saatiin tätä kautta. Hän tuli aluksi vain sessiorumpaliksi, mutta halusi lopulta jäädä yhtyeeseen. Seuraava albumi, Levitation (1980), menestyi myös hyvin, sisältäen suosikeiksi nousseita kappaleita kuten "Motorway City", "Who's Gonna Win The War" ja "Levitation". Albumia seuranneen kiertueen aikana miehistönvaihdokset jatkuivat Tim Blaken erotessa yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Keith Hale. Kiertueen loputtua Baker ja Hale riitautuivat muun yhtyeen ja etenkin Harvey Bainbridgen kanssa ja heidät erotettiin yhtyeestä. Baker halusi, että Bainbridge erotettaisiin ja hänen tilalleen otettaisiin myös Cream-yhtyeessä soittanut Jack Bruce, mutta Brock ei tälle ajatukselle lämmennyt.
Uutta kosketinsoittajaa ei otettu (Brock ja Bainbridge hoitivat kosketinsoitinosuudet) ja rumpuihin palasi Hawklords-vaiheessa mukana ollut Martin Griffin. Sopimus Bronze-yhtiön kanssa päättyi edelliseen albumiin ja uuden, kolmen albumin sopimuksen yhtyeelle tarjosi Rockfield-studioiden omistaja Kingsley Ward, joka omisti RCA:n alaisuudessa toimivan Active Records-levymerkin. Yhtye julkaisi albumit Sonic Attack (1981), Church Of Hawkwind (1982) ja Choose Your Masques (1982), joista varsinkin kaksi viimeksi mainittua veivät yhtyeen musiikkia entistä enemmän elektronisempaan suuntaan. Kyseiset albumit menestyivät kohtalaisesti nousten Britannian albumilistan top-20:n tienoille ja yhtye esiintyi mm. Glastonburyn festivaaleilla sekä Castle Doningtonin Monsters of Rock -tapahtumassa vuonna 1982. Yhtyeen taustavaikuttajana jo alkuajoista lähtien toiminut Michael Moorcock teki sanoituksia Sonic Attack- ja Choose Your Masques -albumeille ja vieraili joissain yhtyeen konserteissa ja myös Choose Your Masquesilla vieraillut entinen jäsen Nik Turner liittyi yhtyeen kokoonpanoon vakituiseksi jäseneksi albumin kiertueella. Rumpali Martin Griffin erosi yhtyeestä vuoden 1982 kiertueen jälkeen.
1983–1985: Lukuisia miehistönvaihdoksia ja arkistojulkaisuja
Vuosina 1983–1985 yhtyeessä ei vältytty miehistönvaihdoksilta. Hawkwind oli kokeillut Griffinin lähdettyä monia rumpaleita (mm. Andy Anderson, Clive Deamer, Rik Martinez, John Clark, Rob Heaton sekä paluuta yrittänyt Simon King) kunnes päätyi Danny Thompsoniin. Kotidemoillaan rumpukonetta käyttänyt Dave Brock kyllästyi useimpien rumpalien kyvyttömyyteen pitää rumpukomppia oikeassa tahdissa ja tämän vuoksi yhtye testasi useita rumpaleita. Bainbridgen siirryttyä pysyvästi kosketinsoittimiin basistiksi tuli nuori Alan Davey, joka oli kova Hawkwind-fani ja jonka esikuvana oli ollut yhtyeessä bassoa aiemmin soittanut Lemmy Kilmister. Ennen Daveyta basistina oli käynyt tuuramassa ex-jäsen Dave Anderson. Myös Nik Turnerin Inner City Unit -yhtyeessä soittanut "Dead" Fred Reeves soitti kosketinsoittimia jonkin aikaa vuosina 1983–1984. Levy-yhtiö RCA:n lopetettua yhteistyön yhtyeen kanssa vuonna 1983 Hawkwind teki sopimuksen riippumattoman Flicknife Recordsin kanssa, joka oli julkaissut arkisto- ja live-materiaaleihin pohjautuvia Hawkwind-kokoelmia (Zones (1983), This Is Hawkwind Do Not Panic (1984)).
Vuonna 1984 julkaistiin The Earth Ritual Preview -ep, jonka piti olla esimakua suurelle Earth Ritual -kiertueelle ja projektille, jonka toteutuksessa mukana olisivat olleet ex-vokalisti Robert Calvert ja yhtyeen lähipiiriin kuulunut taiteilija Barney Bubbles. Ep:ltä löytyvällä "Night of the Hawks" -kappaleella vierailee yhtyeen entinen basisti Lemmy Kilmister. Kiertue ja projekti kuitenkin peruttiin ja yhtye alkoi suunnitella uutta projektia Michael Moorcockin kanssa. Nik Turnerin jätettyä yhtyeen vuoden 1985 alussa erimielisyyksien takia kokoonpano Brock, Bainbridge, Langton, Davey ja Thompson vakiintui ja pysyi kasassa vuoteen 1988 asti.
Marraskuussa 1985 julkaistu uusi studioalbumi Chronicle Of The Black Sword oli yksi yhtyeen kunnianhimoisimpia projekteja. Se perustui Michael Moorcockin Elric-saagaan ja sen pohjalta tehtiin kiertue näyttävine lavasteineen ja hahmoineen. Albumin musiikki lähenteli aiempaa enemmän valtavirran rockia ja se ja myös kiertue saivat hyvän vastaanoton Britannian musiikkilehdistössä. Suurta hittiä ei albumista kuitenkaan tullut (Britannian listasijoitus 60.), vaikka se sisälsi kaupallista potentiaalia omaavaa materiaalia (esim. kappale "Needle Gun"). Tähän vaikutti riippumaton Flicknife Records, jolla ei ollut suuren levy-yhtiön koneistoa taustalla, ja esim. Pohjois-Amerikassa albumi julkaistiin virallisesti vasta 1990-luvulla.
1986–1991: GWR-vuodet
Kiertueen jälkeen julkaistiin tupla-livealbumi Live Chronicles sekä video The Chronicle Of The Black Sword, jotka oli taltioitu vuoden 1985 joulukuun Hammersmith Odeonin konserteissa. Levy-yhtiö oli jälleen vaihtunut, tällä kertaa manageri Doug Smithin perustamaan GWR Recordsiin. Vuoden 1987 alkupuoliskolla Flicknife julkaisi arkistomateriaalia sisältävän Out & Intake -albumin, joka sisälsi studio- ja live-materiaalia vuosilta 1982 ja 1986.
Seuraava varsinainen studioalbumi julkaistiin vuonna 1988 ja oli nimeltään The Xenon Codex. Heikosta tuotannosta kritisoitu albumi ei menestynyt hyvin ja rumpali Danny Thompson erosi yhtyeestä pian julkaisun jälkeen. Hawkwindia oli kohdannut myös suru-uutinen, kun yhtyeen ex-vokalisti ja pitkäaikainen sanoittaja Robert Calvert kuoli sydänkohtaukseen elokuussa 1988. Hawkwind soitti Calvertin muistokonsertissa maaliskuussa 1989 ja tämä jäi Huw Lloyd Langtonin viimeiseksi konsertiksi hänen erottuaan yhtyeestä.
Uudeksi rumpaliksi oli tullut ilmaisfestivaaliyhtyeissä soittanut Richard Chadwick. Chadwick tunsi yhtyeen jäsenet entuudestaan ja Brock pyysi häntä liittymään yhtyeeseen. Yhtyeeseen liittyi myös naislaulaja, Bridget Wishart, joka oli Chadwickin tuttuja. Kokoonpanoon palasi, tosin vierailijan statuksella, myös yhtyeessä 1970-luvulla vaikuttanut kosketinsoittaja Simon House. Tämä kokoonpano julkaisi albumit Space Bandits (1990) ja osittain livenä nauhoitetun Palace Springs (1991). Albumit veivät yhtyeen musiikkia entistä enemmän elektronisen (ambient) musiikin suuntaan. Näihin aikoihin yhtye sai uutta nostetta uralleen uusien alternative-yhtyeiden mainitessa bändin esikuvikseen, ja Hawkwind teki vuonna 1989 ensimmäisen Yhdysvaltain kiertueensa sitten vuoden 1978. Bainbridge (perhesyyt) ja Wishart (erimielisyydet yhtyeen jäsenten kanssa) poistuivat yhtyeestä vuonna 1991.
1992–1999: Trio-vuodet, sivuprojekteja ja uusia suuntauksia
Hawkwind jatkoi kolmimiehisenä (Brock, Chadwick, Davey) käyttäen runsaasti ohjelmoituja syntetisaattoreita ja sekvenssereitä live-keikoillaan pystyäkseen muodostamaan elektronisen taustan musiikkiin. Trio julkaisi albumit Electric Tepee (1992) ja It Is the Business of the Future to Be Dangerous (1993). Varsinkin jälkimmäisellä albumilla oli runsaasti vaikutteita ambient- ja techno-musiikista. Kyseiset albumit julkaistiin Essential-levymerkillä ja vuonna 1993 yhtye perusti yhdessä manageri Doug Smithin kanssa Emergency Broadcast System Recordsin, joka julkaisi Hawkwindin ja siihen liittyvien artistien levyjä aina vuoteen 1997 asti. Vuonna 1993 nähtiin myös mielenkiintoinen kollaboraatio kun Hawkwind levytti "The Rolling Stones" -yhtyeen "Gimme Shelter" -kappaleen yhdessä ex-malli ja laulajatar Samantha Foxin kanssa kodittomien hyväksi julkaistulle EP:lle.
Zirkoniumnitridi
Zirkoniumnitridi (ZrN) on zirkoniumin ja typen muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste on hyvin kovaa ja kuumuuden kestävää, minkä vuoksi sitä käytetään työkalujen terissä. Muita käyttökohteita ovat muun muassa koristepinnoitteet ja elektroniikka.
Hawkwind
1992–1999: Trio-vuodet, sivuprojekteja ja uusia suuntauksia
Vuonna 1994 julkaistiin pääosin edellisvuoden marraskuussa nauhoitettu livealbumi The Business Trip ja seuraavana vuonna runsaasti techno-vaikutteinen White Zone, tosin nimen Psychedelic Warriors alla. Yleisesti tuolloin nousussa ollutta techno-musiikkia pidettiin kasvottomana ja persoonattomana ja myös monet Hawkwindin fanit vieroiksuivat yhtyeen innostusta tähän musiikkityyliin.
Näihin aikoihin yhtyettä laajennettiin ja mukaan tuli laulaja Ron Tree, joka oli laulanut eri vaihtoehto- ja ilmaisfestivaali-yhtyeissä ja näin yhtye sai hänestä laulajan ja etumiehen konsertteihin viihdyttämään yleisöä. Myös Tubilah Dog -yhtyeen kitaristi Jerry Richards vieraili yhtyeessä ja liittyi pysyväksi jäseneksi vuonna 1996. Seuraavat albumit olivat Alien 4 (1995), joka oli sekoitus hard rock- ja ambient-kappaleita, ja livealbumi Love in Space (1996). Lisäksi vuonna 1996 EMI aloitti yhtyeen vuosien 1970–1974 katalogin remasteroinnit.
Zirkoniumnitridi
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa zirkoniumnitridi on kellertävänruskeaa kiteistä ainetta. Zirkoniumnitridiä voidaan pitää zirkoniumin ja typen välisijayhdisteenä ja sen kuutiollinen kiderakenne muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Se on veteen liukenematonta ja liukenee ainoastaan vetyfluoridiin tai hitaasti erittäin väkevään kuumaan rikkihappoon. Zirkoniumnitridi on inerttiä, kovaa ja kestää korkeita lämpötiloja. Kuumennettaessa happi-ilmakehässä se hapettuu zirkoniumdioksidiksi yli 700 °C:n lämpötilassa. Yhdiste on hyvä sähkönjohde ja sen ominaisvastus on 2,1·10-5 Ωm.
Hawkwind
1992–1999: Trio-vuodet, sivuprojekteja ja uusia suuntauksia
Vuosikymmenen lopulla yhtyeen ja manageri Doug Smithin yhteistyö ja samalla myös levytyssopimus päättyi ja yhtye teki uuden levytyssopimuksen arkistomateriaaleihin keskittyneen Voiceprint-yhtiön kanssa. Yhtiö julkaisi vuonna 1997 nauhoitetun Hawkwind 1997 -livealbumin tammikuussa 1999.
Zirkoniumnitridi
Valmistus ja käyttö
thumb|250px|left|Zirkoniumnitridillä päällystettyjä leikkuuteriä Zirkoniumnitridiä voidana valmistaa kuumentamalla zirkoniumlastuja, -jauhetta tai huokoista zirkoniumsientä typpi- tai ammoniakkikaasukehässä 1 000 °C:n lämpötilassa. Reaktio on hidas johtuen typen huonosta tunkeutuvuudesta metallin pinnalle muodostuvan nitridikerroksen läpi. Zirkonium(IV)kloridin ja typen tai ammoniakin reaktiota 1 000 °C:n lämpötilassa voidaan käyttää zirkoniumnitridiohutkalvojen valmistamiseen. Tavanomaisin stoikiometria on 1:1, mutta myös epästoikiometrisia zirkoniumnitridejä tunnetaan.
Koska zirkoniumnitridi on kovaa, kestää kulutusta ja vaihteleviä sääolosuhteita ja kovia lämpötiloja, käytetään sitä työkalujen esimerkiksi poranterien ja leikkuuterien valmistamiseen. Yhdistettä voidaan käyttää myös kestävänä koristepinnoitteena sekä puolijohdetekniikassa diffuusioesteenä.
Hawkwind
2000–2004: Juhlakonsertteja sekä vanhoja ja uusia jäseniä
Uuden vuosituhannen alussa helmi-maaliskuussa 2000 yhtye teki kiertueen Uudessa-Seelannissa ja Australiassa. Kokoonpanona tuolloin oli Brock, Chadwick, Richards sekä vierailijoina Simon House, Harvey Bainbridge ja basisti Steve Taylor, joka tuurasi Ron Treeta.
Saman vuoden lokakuussa vietettiin yhtyeen 30-vuotisjuhlia suuressa konsertissa Lontoon Brixton Academyssä. Konsertissa olivat mukana lähes kaikki yhtyeen entiset jäsenet. Vierailijana nähtiin muun muassa Samantha Fox, joka lauloi kappaleen "Master Of The Universe". Tapahtuma nauhoitettiin ja filmattiin, mutta virallisia julkaisuja ei ole vielä tullut. Lisäksi muusikot haastoivat konsertin promoottorin oikeuteen maksamattomien esiintymispalkkioiden takia.
Joulukuussa yhtye soitti keikan Lontoon Astoriassa, joka nauhoitettiin ja julkaistiin seuraavana vuonna Yule Ritual -albumina. Yhtyeessä tuolloin soittivat Brock, Chadwick, Tree, Richards sekä paluun tehnyt basisti Alan Davey ja vierailijoina olivat kosketinsoittaja Keith Kniveton, viulisti Simon House, kosketinsoittaja Harvey Bainbridge, Michael Moorcock, fonisti Jez Huggett, Captain Rizz sekä kosketinsoittaja Tim Blake.
Vuoden 2001 kesällä yhtye oli pääesiintyjänä kahdella festivaalilla Donningtonissa sekä Canterburyssa. Jälkimmäinen julkaistiin myös live-albumina Canterbury Sound Festival 2001 seuraavana vuonna. Yhtyeen kokoonpanossa oli jälleen tapahtunut muutoksia kun Ron Tree ja Jerry Richards jättivät yhtyeen ja paluun vakituisiksi jäseniksi tekivät Simon House ja kitaristi Huw Lloyd Langton jotka olivat mukana parisen vuotta. Lisäksi mukana oli kosketinsoittaja Keith Kniveton.
Vuonna 2002 Nik Turner oli perustanut yhtyeen nimeltä Xhawkwind.com, johon hänen lisäkseen kuului muita Hawkwindin entisiä jäseniä (mm. Terry Ollis, Mick Slattery ja Thomas Crimble). Yhtye sekoitettiin monissa paikoissa viralliseen Hawkwindiin ja tämän johdosta Dave Brock nosti oikeusjutun, jonka seurauksena Turner joutui muuttamaan yhtyeen nimen muotoon SpaceRitual.net.
Vuoden 2002 joulukuussa yhtyeen perinteisen joulukiertueen päätöskonsertti Walthamstowssa nauhoitettiin ja julkaistiin vuonna 2004 nimellä Spaced Out In London. Tuolloin yhtyeen ydintrion (Brock, Davey, Chadwick) lisäksi yhtyeessä mukana olivat paluun tehnyt kosketinsoittaja Tim Blake ja shock rock -laulaja Arthur Brown. Vuoden 2004 kesällä Hawkwind esiintyi Suomessa Ruisrock-festivaaleilla ja tuolloin lavalla vieraili ex-basisti Lemmy Kilmister kappaleessa "Silver Machine".
2005–: Uusia studioalbumeja ja virstanpylväitä
Toukokuussa 2008 julkaistiin CD- sekä DVD-formaateissa Knights of Space -livealbumi, joka taltioitiin joulukuussa 2007 Lontoon Astoriassa. Syyskuussa 2008 Hawkwindia kohtasi takaisku, kun kosketinsoittaja Jason Stuart kuoli aivoverenvuotoon. Hänen tilalleen tuli yhtyeessä aiemmin soittanut Tim Blake ja lisäksi kiertue-kokoonpanoon liittyi kitaristi Niall Hone. Saman vuoden lopussa Atomhenge Records aloitti yhtyeen vuosien 1976–1997 katalogin remasteroinnin.
Syksyllä 2009 tuli täyteen 40 vuotta yhtyeen perustamisesta ja Hawkwind teki aiheeseen liittyvän juhlakiertueen ja varsinainen juhlakonsertti pidettiin Porchester Hallissa Bayswaterissa elokuun lopulla, jolloin oli kulunut tasan 40 vuotta yhtyeen ensimmäisestä konsertista. Myös ex-jäsen Nik Turner kokosi Hawklords-nimikkeellä toimivat ryhmän, jossa oli hänen lisäkseen muita yhtyeen ex-jäseniä ja joka teki klubikeikkoja Lontoon alueella.
Seuraava studioalbumi, ensimmäinen varsinainen viiteen vuoteen, Blood of the Earth julkaistiin kesäkuussa 2010. Edeltäjäänsä enemmän rock-painotteinen albumi sai hyvän vastaanoton mediassa ja fanien keskuudessa. Saman vuoden syksyllä perinteinen, vuodesta 2002 järjestetty Hawkfest-fanitapahtuma pidettiin Wightsaarella, jossa yhtye oli esiintynyt tasan 40 vuotta aiemmin.
Keväällä 2011 yhtye teki Australian kiertueen ja esiintyi kesällä Ruotsissa Sweden Rock Festivaaleilla. Elokuussa EMI julkaisi kolmen CD:n kokoelma-albumin Parallel Universe, joka sisälsi myös ennenjulkaisematonta materiaalia vuosilta 1970–1974. Syyskuussa yhtye julkaisi internet-sivustoltaan ladattavan version kappaleesta "Green Finned Demon", jonka tuotto menee Sea Shepherd -merentutkimuslaitoksen hyväksi.
Vuosina 2012–2013 yhtye julkaisi kolme uutta albumia. Vuonna 2012 julkaistiin Onward-niminen albumi, joka sisälsi uusia studiokappaleita sekä myös uudelleennauhoitettuja versioita vanhemmista kappaleista. Kosketinsoittaja Dead Fred palasi yhtyeeseen albumin kiertueella. Seuraavana vuonna julkaistiin ensin triolla Brock-Chadwick-Hone nauhoitettu Stellar Variations (nimellä Hawkwind Light Orchestra) ja syksyllä 2013 osittain uutta ja vanhaa materiaalia sekoittava Spacehawks. Keväällä 2013 julkaistiin myös kauan odotettu remasteroitu versio vuoden 1975 Warrior on the Edge of Time -albumista ja yhtye teki myös siihen liittyvän kiertueen soittamalla albumin kokonaan konserteissa. Syksyllä 2013 Dave Brock sai palkinnon elämäntyöstään 2013 Progressive Music Awards -palkintogaalassa.
Nik Turnerin ja Dave Brockin väliset riidat jatkuivat vuonna 2013, kun Nik Turner ilmoitti rekisteröivänsä "Nik Turner's Hawkwind" -nimen Yhdysvalloissa aiheuttaen närää varsinaisen Hawkwindin sisällä. Osittain tämän ja myös Brockin terveydentilan vuoksi Hawkwind joutui peruuttamaan syksyn 2013 Pohjois-Amerikan kiertueen kun taas Nik Turner kiersi samaan aikaan Yhdysvalloissa, tosin käyttäen nimeä "Space Ritual".
2015 yhtye teki ensimmäisen vierailunsa Japaniin esiintyen kahdessa loppuunmyydyssä konsertissa Tokiossa. Samana vuonna Haz Wheaton, joka oli aiemmin toiminut yhtyeessä roudarina, liittyi toiseksi basistiksi Mr. Dibsin rinnalle. Tim Blake jätti yhtyeen näihin aikoihin lisäten enemmän kosketinsoitinvastuuta Brockille ja Honelle. Huhtikuussa 2016 yhtye julkaisi kokonaan uutta studiomateriaalia sisältävän albumin The Machine Stops, joka nousi Brittein albumilistalla top-30:een ollen yhtyeen paras sijoitus sitten vuoden 1982. Dead Fred jätti yhtyeen pian albumin julkaisun jälkeen ja hänen tilallaan vierailevana jäsenenä tuurasi Tim Blake kesän 2016 konserteissa. Myös Niall Hone lähti yhtyeestä samana vuonna ja hänen tilalleen liittyi kitaristi-kosketinsoittaja Magnus Martin.
Rotunda
Rotunda on rakennustaiteessa käytetty pyöreä, kupolilla varustettu rakennustyyppi, yleensä kirkko tai joissakin tapauksissa yksityispalatsin eteishalli tai museon tai kirjaston lukusali (British Museum). Esikuvana toimii Roomassa sijaitseva antiikkinen temppeli, myöhemmin kirkoksi muunnettu Pantheon.
Hawkwind
2005–: Uusia studioalbumeja ja virstanpylväitä
Seuraava studioalbumi Into the Woods julkaistiin keväällä 2017. Albumi sisälsi edeltäjänsä tapaan kokonaan uutta studiomateriaalia nousten Brittein listalla top 40:een. Saman vuoden lopulla julkaistiin myös livealbumi Live at the Roundhouse, joka oli nauhoitettu keväällä 2017. Hawkwind esiintyi tuolloin Lontoon Roundhousessa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1977. Konsertissa vieraili myös Motörheadista tuttu kitaristi Phil Campbell.
Vuonna 2018 yhtye levytti sovittaja Mike Battin johdolla albumin The Road to Utopia, joka sisältää versioita yhtyeen 1970-luvun tunnetuimmista kappaleista. Alun perin tarkoitus oli tehdä täysin akustinen albumi, mutta Mike Battin mukaantulon myötä suunnitelmat muuttuivat. Albumilla kappaleessa "The Watcher" vierailee myös Eric Clapton, jonka kanssa Brock oli soitellut jo 1960-luvulla. Yhtyeen on tarkoitus tehdä esiintymisiä Mike Battin johtaman orkesterin kanssa levyn kiertueella.
Rotunda
Esimerkkejä rotundoista
thumb|Turun ortodoksinen kirkko. thumb|Virginian yliopiston kampuksen rotunda. thumb|S. Francesco di Paola Napolissa. thumb|Cimitero di Staglienon Pantheon [[Genovassa.]]
Lada Toljatti
thumb|Lada Toljattin vanha logo
Hokkeinyi klub Lada Toljatti on jääkiekkoseura Toljattin kaupungista Venäjältä. Sen edustusjoukkue pelasi ylimmällä sarjatasolla KHL:ssä kaudet 2008–2009 ja 2009–2010. Vuonna 2010 se siirtyi talousvaikeuksien takia tasoa alemmas VHL-sarjaan. Joukkue palasi KHL-sarjaan kausiksi 2014–2018. Kauden 2017–2018 päätteeksi seura tiputettiin takaisin VHL-sarjaan, koska KHL halusi vähentää joukkuemääräänsä sarjassa. Lada Toljatti palaa kaudeksi 2023-2024 KHL sarjaan.
Seura perustettiin nimellä Torpedo vuonna 1976. Se on voittanut Venäjän-mestaruuden vuosina 1994 ja 1996, Euroopan cupin vuonna 1996 ja Continental Cupin vuonna 2006.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Hawkwind
2005–: Uusia studioalbumeja ja virstanpylväitä
Hawkwindin tyyliin miehistönvaihdokset jatkuivat elokuussa 2018, kun basistit Haz Wheaton ja Mr. Dibs lähtivät yhtyeestä. Dibsin mukaan hänen eroamisensa johtui erimielisyyksistä yhtyeen keskuudessa. Näiden eroamisten myötä Niall Hone palasi yhtyeeseen basistiksi. Kokoonpano Brock, Chadwick, Hone ja Martin julkaisi studioalbumin All Aboard the Skylark (2019). Albumin myötä yhtye teki kiertueen Iso-Britanniassa marraskuussa 2019, jolla juhlistettiin samalla yhtyeen 50-vuotista elinkaarta. Kiertueen Royal Albert Hallin konsertista koostettiin joulukuussa 2020 julkaistu livealbumi 50th Anniversary Live. Albumilla vierailevat kitaristi Phil Campbell ja kiertueella mukana ollut kosketinsoittaja Tim Blake.
Lokakuussa 2020 julkaistiin, Hawkwind Light Orchestra-nimikkeen alla, studioalbumi Carnivorous. Projekti oli alun perin alkanut Dave Brockin sooloalbumina, mutta myöhemmin Hawkwindin jäsenet Richard Chadwick ja Magnus Martin tulivat mukaan projektiin. Albumin on nimetty tuolloin meneillään olleen COVID 19-pandemian mukaan.
Hawkwind palasi loppuvuodesta 2021 uudella kokoonpanolla, jossa Brockin, Chadwickin ja Martininin lisäksi olivat uusina jäseninä electronic/ambient-artisti, kosketinsoittaja Thighpaulsandra (oik. Timothy Lewis) ja basisti Doug MacKinnon. Tuorein studioalbumi Somnia julkaistiin syyskuussa 2021.
Entisiä jäseniä
thumb|Hawkwindin Nik Turner vuonna 1974
Amblyeleotris
thumb|right|250px|[[Amblyeleotris steinitzi]] Amblyeleotris on tokkoihin kuuluva kalasuku, jota esiintyy Intian ja Tyynen valtameren alueilla. Sukuun kuuluu 33 lajia ja se on suurin "raputokkojen" suku. Nimitys juontuu kalojen symbioosimaisesta suhteesta tiettyihin pistoolikatkarapuihin. Katkarapu kaivaa ja ylläpitää molempien eläinten käyttämää kuoppaa, kun taas tokko, jolla on huomattavasti parempi näkö, huolehtii vartioinnista petojen varalta. Katkarapu pitää lähes jatkuvaa yhteyttä kalaan tuntosarvillaan.
Lajien koot vaihtelevat kolmesta sentistä lähes 20 senttiin.
Brevig Mission
Brevig Mission on kaupunki Länsi-Alaskassa. Vuoden väestönlaskennassa siellä asui 276 asukasta. Näistä 90,58% edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Bini
Bini eli edo on Nigeriassa Edon osavaltiossa puhuttu kieli, joka kuuluu nigeriläis-kongolaisten kielten edolaiseen haaraan. Sitä puhui vuonna 1999 äidinkielenään miljoona ihmistä. Binin läheisiin sukukieliin kuuluvat esan ja emai-iuleha-ora.
Tibestivuoristo
Maantiede
Tibestin maisemaa hallitsevat kalderojen puhkomat massiiviset kilpitulivuoret ja doomit sekä suuret laavaylängöt. Vuoriston kaakkoisreunalla kohoaa Emi Koussin loivarinteinen keila, jonka pohjoispuolella levittäytyy kaksi laajaa vulkaanista ylänköä, Tarso Ahon (3 000 km²) ja Tarso Emi Chi (7 700 km²). Massiivin keskellä sijaitsevat sen vanhimmat huiput, joista korkeimpia ovat tulivuoret Tarso Yega (2 972 m), Tarso Voon (2 845 m) ja Tarso Toon (2 575 m) sekä doomit Tarso Tieroko (2 925 m), Ehi Sunni (2 925 m) ja Soborom (n. 2 800 m). Läntiset tulivuoret Pic Toussidé (3 296 m) ja Tarso Toussidé (n. 2 600 m) sekä niiden pohjoispuolella kohoava doomi Timi (3 012 m) ovat syntyneet muita huippuja myöhemmin.
Vuoriston nuorimpia tuliperäisiä muodostumia ovat kolme suurta kraatteria, Trou au Natron ja Doon Kidimi Tarso Toussidélla sekä Era Kohor Emi Koussilla. Trou au Natron on halkaisijaltaan 8 kilometriä ja syvyydeltään 768 metriä, Doon Kidimi ja Era Kohor ovat huomattavasti pienempiä. Vaikka Tibestissä ei ole sattunut tulivuorenpurkauksia tunnetun historian aikana, siellä esiintyy edelleen tuliperäistä toimintaa – Soboromilla pulppuaa kuumia lähteitä ja Emi Koussin ja Pic Toussidén rinteillä höyryää fumaroleja.
Geologia
thumb|Animaatio Tibestivuoriston muodostumisesta. thumb|Tibestivuoriston huippuja [[Bardaïn itäpuolella.]] Tibestivuoriston on synnyttänyt Afrikan laatassa oleva kuuma kohta, jonka alapuolella on pluumi Maan vaipassa. Ajoittain pluumi syöksee ylöspäin magmaa, joka aiheuttaa maankohoamista ja tulivuorenpurkauksia tunkeutuessaan Tibestin kallioperään. Pluumi saattoi aktivoitua jo myöhäisellä mioseenikaudella, vaikka merkittävä osa tulivuorenpurkauksista onkin tapahtunut kvartäärikaudella alle 2,588 miljoonaa vuotta sitten. Tulivuoritoimintaa arvellaan tapahtuneen myös 9600 eaa. alkaneella ja yhä jatkuvalla holoseenikaudella.