cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Édouard Drumont
Drumont työskenteli nuoruudessaan Seinen departementin virkamiehenä. Hänen enonsa oli historioitsija Jean Buchon. Drumont aloitti journalistin uransa kirjoittamalla Louis Veuillot’n julkaisemaan L'Univers-lehteen ja Émile de Girardinin La Libertéen. Kirjailijana Drumont debytoi aikalaisten ylistämillä teoksilla Les Fêtes nationales à Paris (1878) ja Mon vieux Paris (1879) sekä romaanilla Le Dernier des Trémolin (1879). Hän oli alkujaan mielipiteiltään vasemmistolainen, mutta liityttyään 1880-luvulla kiihkokatolisiin piireihin hän omaksui antisemitismin johtoaatteekseen. Vuonna 1886 hän julkaisi suurmenestykseksi kohonneen pamflettikirjan La France juive (”Juutalainen Ranska”), joka kuvaa juutalaisten saavuttamaa vaikutusvaltaa Ranskan politiikassa sekä talous- ja kulttuurielämässä. Kirjasta otettiin yli 120 painosta. Hän jatkoi samoilla linjoilla seuraavissa teoksissaan La France Juive devant l'opinion (1886), La Fin d'un monde (1888) ja Le Testament d'un antisémite (1891).
Vuonna 1889 Drumont perusti Ligue antisémitique de France -nimisen poliittisen järjestön ja vuonna 1892 oman päivälehden La Libre Parolen. Lehden poliittinen linja yhdisteli uskonnollista konservatismia sosiaaliseen radikalismiin, mutta juutalaisvastaisuudessaan se oli aina yhtä hyökkäävä. Drumont ja La Libre Parole johtivat Panama-skandaaliin kytkeytyneiden lahjottujen poliitikkojen paljastamista. Vielä tärkeämpi rooli lehdellä oli Dreyfus-skandaaliin liittyneessä yleisen mielipiteen muokkauksessa, sillä Drumont halusi erityisesti juutalaiset upseerit pois Ranskan armeijasta. La Libre Parole uutisoi Alfred Dreyfusin pidätyksestä ensimmäisenä tiedotusvälineenä 29. lokakuuta 1894. Dreyfusin ensimmäisen oikeustuomion jälkeen lehden pääotsikko vaati kaikkia juutalaisia ”ulos Ranskasta” ja ”Ranskaa ranskalaisille”. Drumont valittiin Ranskan edustajainkamariin vuonna 1898 Ranskan Algerian edustajana. Hän esitti parlamentissa huonolla menestyksellä kumottavaksi vuoden 1870 niin sanottua Crémieux’n asetusta, joka oli myöntänyt Algerian juutalaisille Ranskan kansalaisuuden. Drumontia ei valittu uudelleen seuraavissa vaaleissa vuonna 1902. Hän oli vuonna 1909 ehdolla Ranskan akatemian jäseneksi, mutta ei tullut valituksi.
Phylloscopus calciatilis
Seuraavaksi BirdLife selvittää tämän uuden lajin uhanalaisuuden. Lajille on annettu englanninkielinen nimi Limestone Leaf-warbler. Lajilla ei ole vielä suomenkielistä nimeä.
Albert Hämäläinen
Albert Hämäläinen (20. helmikuuta 1881 Viitasaari – 8. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kansatieteilijä ja etnografi.
Hämäläisen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Hämäläinen ja Katariina Kauppinen. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1905. Hänen aineyhdistelmäänsä sisältyivät suomalais-ugrilainen kielentutkimus, venäjän kieli ja kirjallisuus sekä slaavilainen filologia. Hämäläinen kuului viimeiseen sukupolveen joka pääsi käymään suomalaisten itäisten heimokansojen, kuten mordvalaisten, marien ja udmurttien, keskuudessa vuosina 1906–1911, ennen kuin Neuvostoliitto sulki rajansa.
Väiteltyään filosofian tohtoriksi vuonna 1913 Hämäläinen opetti vuosina 1914–1924 suomea, venäjää ja englantia Hämeenlinnan lyseossa. Sitä ennen 1910–1912 hän oli toiminut Helsingin yliopiston venäläisen kirjaston amanuenssina ja senaatin ylimääräisenä kielenkääntäjänä 1914. Vuosina 1924–1931 hän oli Arkeologisen komission johtaja ja Seurasaaren museon johtaja. Vuodesta 1931 vuoteen 1949 Hämäläinen oli suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori Helsingin yliopistossa, tämän aineen dosenttina hän oli toiminut 1930–1931. Oppituolin virassaan Hämäläinen kritisoi kansatieteen tutkimuksen siihenastista esinepainottuneisuutta ja korosti tapatutkimusta.
Hämäläinen tutki muun muassa Keski-Suomen kansankulttuuria ja rakennuskantaa, Keski-Skandinavian metsäsuomalaisten kulttuuria sekä hylkeenpyyntiä vanhan kulttuuriperinteen säilyttäjänä. Vuonna 1931 hän kävi tutkimusmatkalla Värmlannissa.
Hämäläinen oli Helsingin kaupungin museolautakunnan puheenjohtaja sekä Suomen ja Neuvostoliiton kulttuurivuorovaikutusta suunnitelleen komitean puheenjohtaja vuonna 1940. Hän toimi myös Kansantietouden tutkijain seuran esimiehenä ja Keskisuomalaisen Osakunnan inspehtorina. Osakunnan yhteydessä toimii Hämäläisen testamenttilahjoitukseen perustuva stipendirahasto, jonka tarkoitus on edistää Keski-Suomen kansanelämän tutkimusta.
Eino Tuompo
Eino Tuompo voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Vastarintaan
Vastarintaan on kristillistä metallia soittavan Sotahuuto-yhtyeen kolmas studioalbumi vuodelta 2009.
Gilles Meloche
Gilles Meloche (s. 12. heinäkuuta 1950 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina.
Ammattilaisura
Meloche aloitti ammattilaisuransa kaudella, jolla hän edusti Black Hawksia kahdessa NHL:n runkosarjaottelussa. Suurin osa kaudesta kului kuitenkin IHL:n Flint Generalsissa. Lokakuussa 1971 hän siirtyi California Golden Sealsiin pelaajakaupassa, jossa Golden Seals sai hänen lisäkseen puolustaja Paul Shmyrin, ja jossa Black Hawks sai vaihdossa maalivahti Gerry Desjardinsin. Siirron jälkeen Meloche vakiinnutti paikkansa NHL:ssä. Hän edusti Golden Sealsiä viisi kautta vuosina 1971–1976 ja jatkoi seurassa myös sen muutettua Ohioon ja pelattua vuosina 1976–1978 nimellä Cleveland Barons. Hän pelasi jokaisena noista kausista yli puolet joukkueensa otteluista, eniten kaudella, jolla 59 ottelua pelannut Meloche oli NHL:n eniten otteluja ja minuutteja pelannut maalivahti.
Vuonna 1978 Cleveland Barons yhdistyi Minnesota North Starsin kanssa, jonka maalivahtina Meloche pelasi seitsemän kautta. Joukkueen toisena paljon pelanneena maalivahtina oli useimpina noista kausista Don Beaupre. Meloche pelasi uransa tuloksellisesti parhaat kaudet 1980-luvun alkupuolella, jolloin North Stars eteni kuutena vuonna peräkkäin NHL:n pudotuspeleihin, pisimmälle kaudella, jolla joukkue pelasi Stanley Cup -loppuotteluissa. Meloche pelasi tuon kauden pudotuspeleissä 13 ottelua ja Beaupre kuusi. Hän pelasi North Stars -vuosinaan kahdesti NHL:n tähdistöottelussa, vuosina 1980 ja 1982. Toukokuussa 1985 North Stars myi Melochen Edmonton Oilersiin vaihdossa hyökkääjä Paul Houckiin, mutta hän ei pelannut Oilersissa otteluakaan siirryttyään jo saman vuoden syyskuussa, ennen kauden alkua, Pittsburgh Penguinsiin. Oilers sai vaihdossa puolustaja Marty McSorleyn ja hyökkääjä Tim Hrynewichin sekä vuonna 1986 puolustaja Craig Muniin. Meloche pelasi Penguinsin maalivahtina kolme kautta vuosina 1985–1988.
Meloche lopetti pelaajauransa vuoteen 1988. Hänen NHL-uransa kesti 18 kautta, joiden aikana hän pelasi yhteensä 788:ssa runkosarjaottelussa ja 45:ssä pudotuspeliottelussa. Nollapelejä hänelle kertyi runkosarjassa 20 ja pudotuspeleissä kaksi.
Maajoukkue
Meloche edusti Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta yksissä arvokilpailuissa, jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 1982, joissa Kanada voitti pronssia. Meloche pelasi tuossa turnauksessa viisi ottelua, joista voitto-otteluja kolme ja tappioita kaksi.
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Meloche on työskennellyt vuosina 1989–2006 Pittsburgh Penguinsin pelaajatarkkailijana ja maalivahtivalmentajana/konsulttina ja vuodesta 2006 alkaen kokoaikaisena maalivahtivalmentajana. Penguins on voittanut näinä vuosina kolmesti Stanley Cupin, vuosina 1991, 1992 ja 2009. Melochen valmentamiin maalivahteihin on kuulunut muun muassa vuoden 2009 Stanley Cup -voittaja Marc-André Fleury.
Perhe
Jääkiekkohyökkääjä, NHL:ssäkin pelannut Éric Meloche on Gilles Melochen poika. Myös Gillesin veli Denis Meloche on pelannut jääkiekkoa ammattilaisena. Gilles Meloche on naimisissa ja asuu vaimonsa Sophien kanssa Pittsburghissa, Pennsylvaniassa.
Marina (täsmennyssivu)
Marina voi tarkoittaa seuraavia
Sanjeev Bhaskar
Sanjeev Bhaskar (s. 31. lokakuuta 1963 Ealing, Iso-Britannia) on brittiläinen koomikko ja näyttelijä. Hänet muistetaan Suomessa parhaiten televisiosarjasta Tohtori Intiasta (2010–2013), jossa hän näytteli päähahmoa tohtori Prem Sharmaa sekä rikoskomisario Sunny Khanin roolista rikossarjassa Minkä taakseen jättää (2015–).
Bhaskarille myönnettiin Brittiläisen imperiumin upseerin (OBE) arvo vuonna 2006.
Dokosaheksaeenihappo
Dokosaheksaeenihappo eli DHA eli 4,7,10,13,16,19-dokosaheksaeenihappo on omega-3-rasvahappoihin kuuluva monityydyttymätön rasvahappo, jota saadaan lähinnä kalasta. Sitä on eniten rasvaisissa kalalajeissa kuten makrillissa, lohessa, ankeriaassa, nahkiaisessa ja kilohailissa. Dokosaheksaeenihapon kemiallinen kaava on C22H32O2 ja CAS-numero 6217-54-5.
DHA-rasvahappoa esiintyy harmaassa aivoaineessa, hermosoluja suojaavassa myeliinissä ja solukalvoissa. Sen vaikutusta sähköisten impulssien liikkumiseen hermosoluissa on tutkittu paljon. Yhdysvaltalaiset tutkijat suosittelevat usein juuri DHA:n antamista ravintolisänä, kun taas Euroopassa on enemmän sellaisia, jotka suosivat EPAa. Kummankaan erityisistä vaikutuksista kaikkiin niiden säätelemiksi väitettyihin prosesseihin ei ole kiistatonta näyttöä.
Span 6 tunnin ajo
thumb|Span Rata Span 6 tunnin ajo (aiemmin Span tuhannen kilometrin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu joka ajetaan Circuit de Spa-Francorchamps’n radalla Belgiassa. Kilpailu kestää nimensä mukaisesti kuusi tuntia. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1953. Vuodesta 2012 alkaen kilpailu on kuulunut FIA World Endurance Championship -sarjaan.
Dv12
thumb|278px|Dv12 n:o 2648 Pieksämäen konepajalla. Voithin jäähdyttimen säleiköt eroavat muiden sarjojen Behr -jäähdyttäjän säleiköistä. Oikealla puolella Webaston komero, joka muissa sarjoissa sijaitsee konehuoneessa. 278px|thumb|VR:n Dv12-veturi vanhassa punakeltaisessa värityksessä.
Dv12 (ennen 1.1.1976 Sv12, Sv12J ja Sr12) on väliraskas, hydraulisella Voith-vaihteistolla varustettu dieselveturi, jota käytetään yleisesti koko Suomessa.
Tekniikka
Veturi on pääosin teräsrakenteinen ja sen alusta koostuu kahdesta kaksiakselisesta Kruppin lisenssillä valmistetusta telistä, joiden päällä runko lepää. Telit ovat samaa tyyppiä kuin Saksan rautateiden veturisarjoissa 215 ja 216. Rungolle on asennettu koneisto konesuojineen sekä niin sanottu keskiohjaamo, jossa on kaksi ajopöytää: yksi kummallekin ajosuunnalle. Veturi voidaan määritellä keskikokoiseksi veturiksi, jonka 1950–1960-luvuilta periytyvä koneisto on melko pienitehoinen uusimpiin dieselvetureihin verrattuna. Tätä voidaan kompensoida kytkemällä kaksi tai kolme veturia yhteen vetoyksiköksi, jonka hallinta tapahtuu yhdestä ainoasta ajopöydästä. Tällöin yhdestä veturista ajetaan ja muut toimivat kauko-ohjattuina.
Dv12-sarja korvasi 1960-luvun lopulla väliraskaat höyryveturit, ja sitä on käytetty oikeastaan kaikissa mahdollisissa tehtävissä sen nykyisen tehtäväkentän koostuessa vaihtotöistä, järjestelyliikenteestä sekä – sähköistyksen laajetessa – yhä vähenevässä määrin linjatavarajunista, joissa vetureita käytetään usein kaksi tai kolme yhteen kytkettynä. Vetureita käytetään myös henkilöliikenteen junissa sähköistämättömillä rataosuuksilla.
Päämoottori on 16-sylinterinen nelitahtinen suorasuihkutusdieselmoottori, joka on varustettu kahdella turboahtimella ja kahdella ahtoilman välijäähdyttimellä. Sylinterinkannet ovat neliventtiiliset. Moottorin kovat lämpörasitukset vaativat mm. mäntien jäähdytyksen altapäin ruiskutettavalla moottoriöljyllä. Moottorit on mallikappaleita lukuun ottamatta valmistanut Tampella SACM-MGO:n lisenssillä. Päämoottorin käynnistys tapahtuu alle 10 barin paineilmaa käyttävällä matalapainekäynnistinmoottorilla.
Vaihteisto on (länsi)saksalaisen Voithin valmistama hydrodynaaminen virtausvaihteisto, jossa on automaattisesti vaihtuvat kolme vaihdetta. Näistä sekä I- että II-vaihde ovat momentinmuuntimia ja III-vaihde nestekytkin, joka käytännössä vastaa suunnilleen suoraa, mekaanista vaihdetta. Kaikkien kolmen vaihteen välityssuhde on sama, mutta I- ja II-vaihteen momentinmuuntimet poikkeavat muuntosuhteensa puolesta toisistaan. Virtausvaihteiston lisäksi vaihteistoon kuuluu suunnanvaihtolaite, joka mahdollistaa veturin yhtä nopean ajon molempiin ajosuuntiin. Vaihteistossa on myös kaksivaihteinen aluevaihde, jonka välityssuhdetta voidaan vaihtaa mekaanisella käyttövivulla veturin seistessä. Hitaammalla vaihteella veturin huippunopeus on 85 km/h, mutta vetovoima korkeampi kuin nopeammalla vaihteella, jolla veturin huippunopeus on 125 km/h.
Jäähdytysjärjestelmässä on kaksi erillistä vesikiertoa, pääkierto ja sivukierto, joista jälkimmäinen toimii viileämpänä (noin 50 astetta celsiusta) ja jäähdyttää ensisijaisesti ahtoilmaa. Kummallakin vesikierrolla on omat jäähdytinkennonsa veturin etuosan jäähdytinkomerossa, jossa jäähdytysilmaa puhaltaa tuuletin, joka on 2500- ja 2700-sarjoissa Behrin valmistama ja saa käyttövoimansa hydrostaattisesti päämoottorilta. 2600-sarjan tuuletin on Voithin valmistetta ja saa käyttövoimansa kardaaniakselien ja nestekytkimen välityksellä.
Veturin sähköjärjestelmän jännite on 24 volttia. Enintään 10 barin paineilmaa tuottaa takakonehuoneeseen asennettu dieselkompressori. Paineilmaa käytetään mm. päämoottorin käynnistykseen, jarrujärjestelmiin sekä ohjausjärjestelmään. Veturin ohjausjärjestelmä on sähköpneumaattinen, jossa ohjauskomennot lähtevät ajopöydistä sähköisessä muodossa venttiileille, joilla ohjataan säätölaitteita paineilman avulla.
Roberto Trashorras
Seurajoukkueura
Trashorras on Barcelonan kasvatti. Hän pelasi juniorivuosiensa jälkeen Barcelona B:ssä 119 Segunda División B:n ottelua tehden 33 maalia vuosien 1999–2003 aikana. Trashorras pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 6. lokakuuta 2001 Deportivoa vastaan, mikä jäikin ainoaksi pääsarjaotteluksi Barcelonan edustusjoukkueessa. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi Real Madridiin, jonka reservijoukkueessa Real Madrid B:ssä pelasi kahden kauden aikana 65 Segunda División B:n ottelua ja teki 10 maalia. Kaudeksi 2005–2006 Trashorras siirtyi Segunda Divisiónissa pelanneeseen Numanciaan, jossa pelasi 12 ottelua tehden yhden maalin.
Dv12
Kolme eri valmistussarjaa
Dv12-sarjaa on aikoinaan valmistettu kolmessa valmistussarjassa: 2500-sarjaa valmistettiin 1960-luvulla, osa 2700-sarjasta 1960-luvun lopussa ja osa 1970-luvun alussa. Hieman erikoisesti Dv12-tyypin viimeinen tilaussarja oli 2600-sarja, vaikka 2700-sarja oli jo aiemmin valmistunut. 2600-sarjan viimeinen yksilö, nro 2664, valmistui vuonna 1984.
Roberto Trashorras
Seurajoukkueura
Kaudeksi 2006–2007 Trashorras siirtyi Las Palmasiin, jossa teki kahden kauden aikana 62:ssa Segunda Divisiónin ottelussa 11 maalia. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi niin ikään Segunda Divisiónissa pelanneeseen Celtaan, jossa pelasi kolme kautta tehden 107 ottelussa 17 maalia. Kaudeksi 2011–2012 Trashorras siirtyi Primera Divisióniin nousseeseen Rayo Vallecanoon. Hän teki ensimmäisen maalinsa Primera Divisiónissa 6. marraskuuta 2011 Real Sociedadia vastaan.
Dv12
Kolme eri valmistussarjaa
2500- ja 2600-sarjat saivat alun perin tyyppimerkinnän Sv12 (26-sarja Sv12J) ja 2700-sarja tyyppimerkinnän Sr12. 2700-sarjan erilainen tyyppimerkintä johtui sen suuremmasta painosta. Lisäpainoa toi kyseisissä vetureissa alun perin ollut Clayton-höyrynkehitin, jota käytettiin matkustajajunien lämmitykseen. 1.1.1976 kaikki sarjat saivat yhteisen tunnuksen Dv12. Höyrynkehittimet poistettiin 2700-sarjasta vuoden 1976 jälkeen.
Sarjoissa on hieman ulkonäöllisiä eroavaisuuksia. 2700-sarja poikkeaa muista erilaisten pakoputkikoteloiden osalta, muuten sarja muistuttaa pitkälti 2500-sarjaa. 2600-sarja poikkeaa edellä mainituista hieman enemmän. Sen jäähdytinkoneisto on erilainen ja myös jäähdyttimen kennot on sijoiteltu eri tavalla ja tämän vuoksi pidempi konesuoja on hieman erinäköinen. 2500- ja 2700-sarjoissa olevan Behrin jäähdyttimen tuuletinkoneiston tilalla 2600-sarjassa on Voith-merkkinen jäähdyttimen tuulettimen käyttökoneisto. 2600-sarjassa on myös vaihteiston yhteydessä muita sarjoja tehokkaampi öljynjäähdytin, mikä tekee siitä paremmin hidasvauhtista ja raskasta vaihtotyötä sietävän. Dieselmoottorit, niin apu- kuin päädieselmoottoritkin, ovat kaikissa Dv12-vetureissa kuitenkin keskenään samoja tyyppejä.
Vauriot ja hylkäykset
Dv12-sarjan vetureita on kunnostettu useiden pahojenkin vaurioiden jälkeen, tosin muutamien yksilöiden tapauksessa on kyseenalaista, voiko niitä pitää enää alkuperäisinä, sillä ne on rakennettu suuremmaksi osaksi uudestaan.
Veturi 2701 vaurioitui pahoin tasoristeysonnettomuudessa Hangossa 16.3.1998. Vauriot korjattiin ja veturi palasi liikenteeseen. Veturi poistui käytöstä vuonna 2016.
Veturi 2519 vaurioitui pahoin tulipalossa Sievissä 8. kesäkuuta 2009. Vaurioiden vuoksi veturi hylättiin, ollen näin ensimmäinen hylätty Dv12-sarjan veturi. Se siirrettiin 4.–5.7.2009 romutettavaksi VR:n Hyvinkään konepajalle.
Veturi 2634 puolestaan syttyi tuleen 14. syyskuuta 2009 Jyväskylän eteläpuolella, mutta sammui itsekseen ja veturi selvisi melko pienin vaurioin. Veturin vauriot korjattiin ja se palasi liikenteeseen.
Huonokuntoisimpia 2700-sarjan vetureita on hylätty ja toimitettu Hyvinkään konepajalle romutettaviksi. Ensimmäiset hylätyt veturit 2706, 2707, 2708, 2709, 2718, 2725, 2727, 2728, 2729 ja 2734 ajettiin yhtenä letkana Hyvinkäälle 14. lokakuuta 2009. 2734 ja 2728 vetivät letkan Hyvinkään asemalle, josta letkan toisen pään veturit 2725 ja 2707 vetivät letkan konepajalle. Johtoveturissa 2734 oli Suomen liput puolitangossa koko matkan ajan.
Vaihtotöissä parina olleet veturit 2548 ja 2565 törmäsivät vaunuihin Hämeenlinnassa 30.11.2010. Molemmat veturit vaurioituivat törmäyksessä. Veturi 2548 korjattiin takaisin liikenteeseen, mutta 2565 jouduttiin pahemmin vaurioituneena hylkäämään.
Veturit 2539 ja 2540 törmäsivät toisiinsa Nurmeksen eteläpuolella 2.2.2011. Kummatkin veturit vaurioituivat pahoin. Molempien vetureiden vauriot on korjattu ja kyseiset veturit ovat taas liikenteessä.
Veturi 2513 vaurioitui Iisalmessa 19.4.2014 ajettuaan läpi päätepuskimesta. Veturi hinattiin Pieksämäen konepajalle, jossa tehtyjen tarkastelujen perusteella veturi hylättiin.
Veturit 2746 ja 2752 vaurioituivat vaihtotyöonnettomuudessa Kotkassa syyskesällä 2014. Vetureista on purettu paljon komponentteja Pieksämäen konepajalla.
Saneeraus
Vanhimmat veturit (2500-sarja) on saneerattu; ensin kokeellisesti vuonna 2003 Hyvinkään konepajalla (veturi 2524) ja sarjatuotantona Pieksämäen konepajalla vuodesta 2004 alkaen. Saneerausohjelma valmistui syksyllä 2008, jolloin konepajalta valmistui 2563, joka sai samassa yhteydessä radio-ohjauslaitteiston ja EVN-numeron.
Radio-ohjauksen prototyyppinä on toiminut veturi 2710, jonka laiteasennukset valmistuivat Hyvinkään konepajalla maalis-huhtikuussa 2005. Loppuvuodesta 2008 aloitettiin radio-ohjauslaitteiston asennus Pieksämäen konepajalla myös aiemmin saneerattuihin 2500-sarjan sekä lisäksi 2700-sarjan vetureihin. 2600-sarjaan radio-ohjauslaitteita alkoi ilmestyä vuoden 2010 alkupuolella. Radio-ohjausta käytetään järjestelytöissä mm. Helsingissä Vuosaaren satamassa ja Kouvolassa Kuusankosken tehdasalueella.
2600-sarjan vetureihin on myös alettu tehdä ohjaamo-olosuhteita parantavia muutoksia Hyvinkään konepajalla, kuten ovien vaihto saneerattujen 2500-sarjalaisten kaltaisiksi ja lämmityksen ja äänieristyksen parantaminen. 2700-sarjalle on tehty Hyvinkään konepajalla ns. D12-korjausta, jossa veturit kunnostetaan tekemättä kuitenkaan isoja muutoksia ja maalataan kokonaan uudestaan. D12-korjausta ei lasketa varsinaiseksi konepajakorjaukseksi, vaan siitä käytetään määritelmää laajennettu huolto.
Sijoitukset ja vedettävien junien koko
Dv12-veturit on sijoitettu tällä hetkellä siten, että Kouvolan varikko operoi 2700-sarjan uusimmilla vetureilla (2741–2760). Tampereen varikon alaisuudessa on 2500-sarjan uusimmat ja 2700-sarjan vanhimmat veturit. Lisäksi Tampereelle on syksyllä 2009 sijoitettu muutama 2600-sarjan veturi (numerot 2626–2634) korvaamaan poistetut 2700-sarjalaiset. Myöhemmin Tampereelle siirrettiin vielä veturi 2625). Oulun ja Joensuun varikot jakavat käyttöönsä loput 2500-sarjan ja 2600-sarjan vetureista. Tarkempi sijoittelu eri käyttöympäristöihin muuttuu kalustotarpeiden mukaan.
Suurin junapaino, mitä Dv12-veturilla vedetään, on jyrkkänousuisilla radoilla 800 tonnia ja loivanousuisilla 1 200 tonnia. Monilla rataosuuksilla on junapainoksi määritetty 960 tonnia. Nämä määrät voidaan vetureiden monikäytössä kertoa vetureiden määrällä niin, että esimerkiksi kolmen Dv12-veturin moniajossa voidaan käyttää 2 700 tonnin junapainoa tietyillä radoilla.
Tulevaisuus
Dv12-sarja on tällä hetkellä Suomen ylivoimaisesti suurilukuisin dieselveturisarja, ja sitä käytetään paljon sekä linja-ajossa että vaihtotyössä. Kuitenkin muun muassa tavaraliikenteen supistumisen ja sähköistyksen laajenemisen takia 2700-sarjan vetureiden hylkäys on aloitettu. 2500- ja 2600-sarjojen veturit säilyvät käytössä pidempään, sillä 2600-sarjan veturit ovat vielä melko uusia ja 2500-sarjalle on tehty vastikään laaja saneeraus.
Tekniset tiedot
thumb|Dv12 2509:n päädieselmoottori, Tampella-MGO V16 BSHR.
Saneerattuihin vetureihin on vaihdettu Sisudiesel 320D-moottorit.
Apudieselmoottoreita on kahta muutakin tyyppiä, Valmet 310 D ja B. D-sarjaa oli vielä saneeraamattomissa 2500-sarjan vetureissa.
Sucheta Kripalani
Sucheta Kripalani (25. kesäkuuta 1908 – 1. joulukuuta 1974 ) oli intialainen vapaustaistelija ja poliitikko, joka toimi Uttar Pradeshin pääministerinä vuosina 1963–1967. Hän oli maansa ensimmäinen naispuolinen osavaltion pääministeri.
Lapsuudessaan Kripalani tunsi vihaa brittiläisiä kohtaan Amritsarin verilöylyn johdosta. Hän oli kiinnostunut itsenäisyysliikkeestä, mutta vuonna 1929 hän joutui huolehtimaan perheestään isänsä ja siskonsa kuoltua. Hän työskenteli luennoitsijana Banaras Hindu Universityssä vuosina 1931–1939. Yhteiskunnalliseen toimintaan hän osallistui kongressipuolueen riveistä 1940-luvulla, jonka osalta hän joutui kahdesti vankilaan itsenäisyysaktivisminsa vuoksi. Vuonna 1940 hän perusti kongressipuolueen naisjärjestön All India Mahila Congressin.
Intian itsenäistyttyä Kripalani työskenteli aviomiehensä Jivatram Bhagwandas Kripalanin kanssa avustamassa pakolaisia. Vuonna 1949 hän toimi maansa edustajana yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa. Vuonna 1961 hän toimi edustajana kansainvälisessä työjärjestössä. Hän toimi Uttar Pradeshin pääministerinä vuosina 1963–1967. Politiikasta hän siirtyi eläkkeelle vuonna 1971.
Keraplast
Kera Group Oy on rakennusalan muovituotteita valmistava yritys Orimattilassa. Sen asiantuntemus keskittyy erilaisiin päivänvaloratkaisuihin sekä paloturvallisuutta edistäviin savunpoistojärjestelmiin. Päätuotteita ovat savunpoistoluukut, kattovalokuvut sekä erilaiset kodin ja asumisen ratkaisut, kuten valokatteet, terassit ja terassilasit.
Matias Ojala (jalkapalloilija)
Matias Petteri Ojala (s. 28. helmikuuta 1995 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Interiä. Pelipaikaltaan Ojala on keskikenttäpelaaja, mutta hän on pelannut myös laitapuolustajana.
Keraplast
Laajentuneen yhtiön nimi muutettiin vuonna 2012 Kera Group Oy:ksi. Alabrändit, jotka jakaantuvat omiksi liiketoimintayksiköiksi ovat:
Matias Ojala (jalkapalloilija)
Ura seurajoukkueissa
Matias Ojalan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Tervareiden junioreista AC Oulun liigajoukkueeseen. Ojala debytoi AC Oulun paidassa 12. elokuuta 2010 Veikkausliigan ottelussa AC Oulu - MYPA. Samalla 15-vuotiaasta Ojalasta tuli nuorin Veikkausliigassa pelannut pelaaja. AC Oulun vakiokokoonpanoon Ojala murtautui kaudella 2011, jolloin hän pelasi 19 ottelua Ykkösessä.
Keraplast
Liiketoimintayksiköt toimivat Ruotsissa, Virossa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Tanskassa ja Norjassa. Yhtiön toimitilat sijaitsevat Orimattilassa kahdessa eri osoitteessa. Tuotantotilaa on yhteensä 10 500 m².
Matias Ojala (jalkapalloilija)
Ura seurajoukkueissa
Ojala teki huhtikuussa 2011 AC Oulun kanssa kauteen 2015 kestävän jatkosopimuksen. Lopullisen läpimurron avainpelaajaksi Ojala teki AC Oulun paidassa kaudella 2013, kun 21 Ykkösen ottelussa syntyi kuusi maalia. Ojala nostettiin myös joukkueen kapteeniksi elokuun alusta alkaen.
Elokuun 19. 2013 Ojala ilmoitti Twitter-tilillään siirtyvänsä pelaamaan Saksaan Hamburger SV:n joukkueeseen. Ojala pelasi HSV:n Regionalliigassa pelanneessa kakkosjoukkueesa kaikkiaan 14 ottelua tehden yhden maalin.
Saksasta paluun jälkeen Ojala jatkoi syyskesällä 2014 Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä. Seuraavana talvikautena Ojala kävi Veikkausliigassa pelanneiden SJK:n ja Jaron testeissä, mutta Ojalan ja seurojen välillä ei päädytty sopimukseen. Näin Ojala jatkoi Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä kauden 2015. Veikkausliigan ovet aukenivat Ojalalle kaudella 2016, kun hän siirtyi Veikkausliigaan nousseen PS Kemin riiveihin. Onnistuneen kauden jälkeen hän jatkoi sopimusta kemiläisseuran kanssa myös kaudeksi 2017.
Kaudeksi 2018 Ojala siirtyi Tampereen Ilvekseen kaksivuotisella pelaajasopimuksella. Hän pelasi Ilveksessä kahden kauden aikana yhteensä 36 liigaottelua.
Kaudeksi 2020 Ojala siirtyi turkulaiseen FC Interiin. Hän teki veikkausliigauransa ensimmäisen maalin 99. liigaottelussaan elokuussa 2020 FC Hakaa vastaan.
Ura maajoukkueessa
Matias Ojala on pelannut yhteensä 32 poikien maaottelua. Ojala debytoi maajoukkueessa 1. maaliskuuta 2010 U16-maajoukkueen ottelussa Belgia–Suomi.
A-maajoukkueen päävalmentaja Mixu Paatelainen nimesi Ojalan helmikuussa 2012 Komia-turnauksen Suomi XI -joukkueeseen.
Fysiikan lain luonne
Fysiikan lain luonne on seitsemän luennon sarja, jonka Richard Feynman piti Cornellin yliopistossa vuonna 1964 osana Messenger Lectures -sarjaa. Luentojen sisällön BBC julkaisi seuraavana vuonna samannimisenä kirjana.
Kirjan on suomentanut Kimmo Pietiläinen ja sen julkaisi suomeksi Tähtitieteellinen yhdistys Ursa vuonna 1999. .
Luennot ja kirjan luvut käsittelevät seuraavia aiheita:
East Coast hip hop
pienoiskuva|KRS-One|239x239px pienoiskuva|277x277px| DJ Premier on arvostettu DJ ja tuottaja East Coast hip hop (suomeksi itärannikon hip hop) on rap-musiikin alagenre, joka on syntynyt Bronxissa, New Yorkissa 1970-luvun alkupuolella. Lajin kulta-aikaa oli 1990-luku. Lajia kutsutaan usein rapin ensimmäiseksi ja alkuperäiseksi muodoksi.
Synty
East Coast hip hopia kutsutaan usein New Yorkin räpiksi, sillä se on syntynyt New Yorkissa, pääosin nuorison järjestämissä juhlissa, Bronxissa 1970-luvulla. Lajin ensimmäisiä artisteja olivat muun muassa DJ Kool Herc, Run-D.M.C ja Sugarhill Gang, jotka olivat uraaurtavia merkkihenkilöitä hip hopin syntyessä. Hip hopin kehittyessä rap-artistejen mukaan ryhtyi myös rap-ryhmiä kuten De La Soul ja A Tribe Called Quest, joiden työn myötä genren biitit ja sanoitukset kehittyivät.
Länsirannikon hip hopin nousu
1980-luvulla länsirannikon hip hop alkoi nousta muun muassa N.W.A:n ja Dr. Dren albumien tultua myyntiin, ja alkoi myydä suurille massoille enemmän kuin itärannikon rap.
Vaikka G-funk olikin rapin hallitseva genre 1990-luvulla, East Coast hip hop oli vielä tärkeä osa hip hopin musiikkikulttuuria, muun muassa sellaisten artistejen kuten Gang Starr, Pete Rock ja myöhemmin Nas hallitsemana.
Keraplast
Historiaa
Tapio Nieminen ja Pertti Könönen päättivät vuonna 1971 perustaa osakeyhtiön toimialamäärittelynä ”kattovalokupujen ja muiden muovituotteiden valmistus”. Tasakattoisen arkkitehtuuritrendin ansiosta kattokuvut menivät hyvin kaupaksi. Yritys toimi aluksi keravalaisen omakotitalon kellarissa – siitä nimi Keraplast – mutta jo seuraavana vuonna hankittiin suuremmat tilat Orimattilasta.
Vuonna 2012 Keraplast Oy sai Suomen Yrittäjien valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Lähteenmäki
Lähteenmäki on suomalainen sukunimi ja maantieteellinen paikka:
Piper Curda
Piper Joy Curda (s. 16. elokuuta 1997 Tallahassee, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on tullut tunnetuksi pääroolista Disney Channelin tilannekomediasarjassa Se en ollut minä (I Didn't Do It) sekä sivurooleista saman kanavan sarjoissa A.N.T. Farm ja Liv ja Maddie.
Hän aloitti esiintymisen nuorena ja 12-vuotiaana näytteli Roly-Polya Broadwayn kiertuemusikaalissa 101 dalmatialaista. Curdan näyttelijänura alkoi rooleista tv-sarjoissa Kova laki: Erikoisyksikkö ja Totuuden anatomia.
Curdalla on neljä sisarusta: Riley, Major, Glory ja Saylor. Hän syntyi Floridan Tallahasseessa ja kasvoi Chicagossa. Yhdessä isosiskonsa Rileyn kanssa hän esiintyi ensimmäisen kerran musikaalissa Kuningas ja minä.
David Zurutuza
David Zurutuza Veillet (s. 19. heinäkuuta 1986 Rochefort, Charente-Maritime, Ranska) on espanjalais-ranskalainen jalkapalloilija. Hän edusti lähes koko uransa ajan Espanjan Primera Divisiónissa Real Sociedadia. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Zurutuza pelasi juniorivuosiensa jälkeen Real Sociedadin reservijoukkueessa Real Sociedad B:ssä 81 Segunda División B:n ottelua tehden viisi maalia vuosien 2005–2009 aikana. Kaudeksi 2007–2008 hänet lainattiin Eibariin, jossa pelasi 24 Segunda Divisiónin ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudella 2008–2009 Zurutuza teki debyyttinsä Real Sociedadin Segunda Divisiónissa pelanneessa edustusjoukkueessa, mutta pelasi vielä tuota yhtä ottelua lukuun ottamatta reservijoukkueessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi ainoastaan edustusjoukkueessa, joka nousi kauden päätteeksi Primera Divisióniin.
Zurutuza pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 29. elokuuta 2010 Villarrealia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki 28. marraskuuta 2010 Sporting de Gijónin verkkoon. Hän pelasi kauden 2019–2020 loppuun mennessä Real Sociedadin edustusjoukkueessa 267 ottelua, joista pääsarjassa 238.
Irokeesit
Irokeesit on ryhmä itäisen Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoja. Laajassa mielessä irokeeseihin kuuluivat irokeesien kieliperhettä edustaneet kansat, joiden asuinalueet ulottuivat nykyisestä Quebecistä ja Montrealista länteen Ontario- ja Huronjärvelle sekä etelään nykyisen New Yorkin osavaltion alueelle ja vielä edemmäs osaan Appalakkien vuoristoa. Näihin kansoihin kuuluivat muun muassa pohjoisen huronit ja etelän cherokeet.
Varsinaisina irokeeseina tunnettiin alkujaan kuitenkin viisi keskenään Irokeesiliiton muodostanutta kansakuntaa, joiden maat olivat nykyisen New Yorkin osavaltion alueella. Nämä niin kutsutut viisi heimoa olivat mohawkit, senecat, onondagat, oneidat ja cayugat. Kuudentena jäsenenä Irokeesiliittoon yhtyivät noin vuonna 1722 tuscarorat ("Kuusi heimoa"). Irokeesiliiton uskotaan saaneen alkunsa vuosien 1450 ja 1600 välillä ja monet historioitsijat ovat ajoittaneet sen vuoden 1570 paikkeille. Tätä liittoa pidetään yleisesti maailman ensimmäisenä eri kansojen välisenä järjestönä rauhan ylläpitämiseksi.
Irokeesien liittokunnan omakielinen nimi oli Haudenosaunee, joka tarkoitti 'pitkän talon kansa'. Algonkin-kieliset heimot käyttivät heistä halventavaa nimitystä irinakhoiw ('kalkkarokäärme'). Erään hypoteesin mukaan ranskalaiset muotoilivat tästä omaan kieleensä sopivan nimen les Iroquois, joka levisi käyttöön myös englannissa.
Continuum (televisiosarja)
Continuum on kanadalainen Simon Barryn luoma scifisarja. Sen esittäminen aloitettiin Kanadassa Showcasen kanavalla vuonna 2012. Suomessa sarjaa on voinut seurata Netflixin palvelussa.
Sarjan päätösjakso esitettiin Showcasen kanavalla 9. lokakuuta 2015.
Juoni
Sarjan päähenkilö Kiera Cameron (Rachel Nichols) elää normaalia elämää miehensä ja lapsensa kanssa vuonna 2077 Vancouverissa. Korporatokratisessa dystopisessa yhteiskunnassa Kiera toimii City Protective Services (CPS) -nimisen lainvalvontaryhmän jäsenenä.
Irokeesit
Irokeesiliiton kansakunnat
thumb|230px|Irokeesit tuhosivat 1600-luvun aikana kartassa näkyvät [[eriet, susquehannockit ja wenrot ja aiheuttivat tuntuvia menetyksiä myös eri värillä merkittyjen algonkin-kielisten kansojen keskuudessa.]]
Continuum (televisiosarja)
Juoni
Kiera on todistamassa Liber8-nimisen terroristiryhmän kuolemantuomiota, kunnes heidän pakoyrityksen seurauksena joutuu ajassa 65 vuotta taaksepäin. Nyt väärässä ajassa oleva lainvalvoja joutuu etsimään ystäviä ja estämään myös ajassa taaksepäin joutuneiden terroristien muuttamasta historiaa.
Irokeesit
Ranskalaisten tulo
Suurin syy irokeesiliiton syntymään on uskottu olleen monet naapurisodat ympäristön algonkin-kansoja vastaan. 1500-luvulla alkanut eurooppalaisten kalastajien, tutkimusmatkailijoiden ja kauppiaiden ilmestyminen Pohjois-Amerikan mantereelle on saattanut edesauttaa liiton perustamista. Irokeesit onnistuivat erinomaisesti säilyttämään liittokunnan kansojen välisen rauhan. Meni yli 200 vuotta ennen kuin osa heistä tarttui aseisiin sotiakseen toisiaan vastaan Yhdysvaltain vapaussodassa.
Continuum (televisiosarja)
Tuotanto
Sarjan pilottijakso esitettiin 27. toukokuuta 2012 Showcasen kanavalla ja siitä tuli kanavan eniten katsojia saanut televisiosarjan jakso.
Jutta Sponheimilainen
thumb|250px|Jutta (keskellä) tuo kahdeksanvuotiaan [[Hildegard Bingeniläinen|Hildegardin Disibodenbergin uuden benediktiiniläisluostarin sisarten luokse (alttarireliefi myöhemmältä ajalta).]] Jutta Sponheimilainen (myös Jutta Spanheimilainen tai Jutta Disibodenbergiläinen, s. noin 1090 Sponheim – 22. joulukuuta 1136) oli Disibodenbergin benediktiiniläisluostarin johtajatar (magistra).
Continuum (televisiosarja)
Tuotanto
Showcase ilmoitti elokuussa 2012 tilanneensa toisen tuotantokauden ja kesäkuussa 2013 kolmannen tuotantokauden.
Neljännen kauden tilauksen yhteydessä joulukuussa 2014 ilmoitettiin viimeiseksi jääneen kauden olevan vain kuuden jakson mittainen.
Irokeesit
Ranskalaisten tulo
Suuren rauhan levittäminen liiton rajojen ulkopuolelle oli vaikeampi tehtävä, eivätkä irokeesit siinä onnistuneetkaan. Ranskalaisen Samuel de Champlainin ja hänen miehistönsä saavuttua Pohjois-Amerikkaan olivat huronit ranskalaisten ensimmäiset liittolaiset. Näiden mukana ranskalaiset olivat pakotettuja myös yhteiselle sotaretkelle irokeesejä vastaan, jotka olivat huronien vihollisia kielisukulaisuudesta huolimatta. Vuonna 1609 ranskalaiset löysivät New Yorkin osavaltion alueet ja joutuivat kahakkaan liittokuntansa itäisiä rajoja vartioivien mohawkien kanssa. Välikohtauksessa musketein aseistautuneet tunkeilijat surmasivat kaksi irokeesipäällikköä. Tapauksen jälkeen ranskalaiset saivat haltuunsa alueen turkiskaupan huronien ja algonkinien kanssa, ja irokeesit joutuivat jatkossa pysyttelemään erossa kaupankäynnistä. Myöhemmin seuraavalla vuosikymmenellä ranskalaiset tukivat huronien ja näiden liittolaisten hyökkäystä onondagain kyliin.
Kaupankäynnin seuraukset
thumb|left|160px|Irokeesit ja monet muut intiaanikansat metsästivät majavat monilta alueilta [[sukupuuttoon 1600-luvun aikana. Majavannahkojen arvo kauppavaluuttana oli kiistaton.]] Euroopasta tulevan siirtomaavallan levitessä itärannikolle irokeesien liittokunnan istunnoissa korostui ulkopolitiikka. Ranskalaisten lisäksi Englannin, Hollannin ja Ruotsin siirtokunnat levittäytyivät irokeesien ympärille. Kauppasuhteiden kariutuminen Uuden-Ranskan kanssa sai irokeesien liittokunnan etsimään kauppakumppaneita hollantilaisten parista. Manhattanille perustetun Uuden-Amsterdamin kauppiailta irokeesit hankkivat suuria määriä musketteja vaihdossa majavannahkoihin, joita laivat kuljettivat Eurooppaan.
Continuum (televisiosarja)
Tuotanto
Sarjan luoja Simon Barry on kertonut, että koko suunnitellun tarinan kertomiseen olisi tarvittu 7–10 tuotantokautta.
Irokeesit
Kaupankäynnin seuraukset
Majavasta tuli nopeasti itärannikon ja Isojenjärvien välisellä alueella asuvien kansojen tärkein kauppavaluutta. Turkiskauppa lisäsi kasvavaa asevarustelua, jonka seuraukset alkoivat näkyä 1630-luvun lopulla. Uusi eurooppalainen aseistus ja halu kostaa niin huroneille kuin Uudelle-Ranskallekin saivat irokeesien rauhanliiton muuttumaan yhtenäisesti toimivaksi sotaliitoksi. Lisäksi heidän tuleviin sotiinsa löytyi selkeä taloudellinen motiivi, joka oli pyrkimys päästä valvomaan itärannikon ja sisämaan välistä turkiskauppaa.
Continuum (televisiosarja)
Muissa medioissa
Vuonna 2014 Zeros 2 Heroes Media julkaisi muutaman vuoden toimineen vaihtoehtotodellisuuspelin Continuum the Game. Kyseisellä sivustolla julkaistiin kahdeksanosainen sarjakuvaromaani Continuum: The War Files, joka oli saatavilla vain Kanadassa.
Rittenhouse julkaisi televisiosarjaan liittyvän keräilykorttipakan vuonna 2014.
Irokeesit
Kaupankäynnin seuraukset
Vuonna 1640 irokeesit julistivat sodan Uutta-Ranskaa ja sen liittolaisia vastaan. Ranskalaisten onnistui sotatilasta huolimatta rakentaa Kanadan rajamaille kauppa-asema ja linnake nimeltään Mont Royal. Paikasta tuli myöhemmin Montreal. Saman vuosikymmenen lopulla mohawkien ja senecain raskaat hyökkäykset kohdistuivat huroneihin, ja 1650-luvun alussa attiwendaronkit ja tionontatit menettivät suurimman osan väestöstään irokeesiliiton dynaamisen sodankäynnin seurauksena. Uusi-Ranska selvisi pienemmin menetyksin. Montrealia ja Quebeciä ei poltettu, vaan ranskalaisten suureksi yllätykseksi irokeesiliiton onondagat tulivat vuonna 1653 ehdottamaan rauhansopimusta. Ranskalaiset, jotka luulivat sotien olevan ohi, perustivat lähetysaseman onondagojen kylään ja yrittivät käännyttää näitä kristinuskoon. Irokeesien vihamielisyydet eivät kuitenkaan loppuneet. He ajoivat lähetyssaarnaajat Montrealiin ja estivät Uuden-Ranskan tutkimusmatkat sekä siirtomaavallan leviämisen sisämaahan.
Irokeesien sotapartiot lisäsivät kansansa elintilaa, kun he ulottivat hyökkäyksensä yhä kauemmas länteen aina Mississippijoelle. Etelässä he tunkeutuivat Virginiaan ja Carolinaan ja kohdistivat idässä ja pohjoisessa iskunsa Uutta-Englantia vastaan. Myös ranskalaisasutukset kärsivät irokeesien toistuvista hyökkäyksistä. Vuonna 1664 Ranskan kuningas Ludvig XIV antoi määräyksen tuhota kaikki viisi irokeesiliiton kansakuntaa, mutta Uuden-Ranskan sotavoimat eivät onnistuneet toteuttamaan saamaansa käskyä.
Englanti vastaan Ranska
Uuden-Amsterdamin antauduttua englantilaisille 1670-luvun puolivälissä irokeesit menettivät tärkeimmän kauppakumppaninsa. Ruotsin ja Hollannin lakkautetut siirtokunnat lujittivat jäljelle jääneiden Englannin ja Ranskan asemia. Irokeesit eivät halunneet sotia kahta suurta sotilasmahtia vastaan, vaan solmivat ystävyyssuhteet englantilaisiin, jotka puolestaan hyödynsivät suhteitaan irokeeseihin usuttamalla nämä 1680-luvun puolivälissä uusiin hyökkäyksiin Uutta-Ranskaa vastaan. Voimatasapainon siirtyessä ranskalaisten puolelle irokeesit suostuivat aselepoon. Kun rauha solmittiin seuraavan vuosisadan alussa, olivat irokeesien ja Uuden-Ranskan keskinäiset sodat ohi.
Britannian ja Ranskan välien tulehtuminen johti maiden väliseen seitsenvuotiseen sotaan, joka alkoi Euroopassa vuonna 1756. Sotatila levisi Pohjois-Amerikkaan, ja seuraavien vuosien aikana Uuden-Ranskan valta alkoi luhistua. Brittisotilaat valtasivat Quebecin vuonna 1759, ja Montreal antautui hieman myöhemmin. Lordi Jeffrey Amherstin joukkoja tuki Montrealin valtauksessa William Johnssonin johtama mohawkien iskuryhmä. Isojenjärvien alueilla ranskalaisten linnakkeet siirtyivät englantilaisten haltuun. Uuden-Ranskan liittolaiset ottawat, ojibwayt, wyandotit ja monet muut heimot yrittivät vallata linnakkeet takaisin briteiltä vuonna 1763 alkaneessa Pontiacin kapinassa. Hanke onnistui puolittain, mutta se päättyi lopulta intiaanien antautumiseen. Irokeesien liittokunnan yksimielisyyteen tuli särö, kun mohawkit auttoivat brittejä ja senacot olivat vastapuolella valtaamassa linnakkeita.
Irokeesit Yhdysvaltain vapaussodassa
thumb|140px|Joseph Brant vuonna 1776. thumb|140px|Cornplanter Merkittävä tapahtuma irokeesien sotahistoriassa oli 1770-luvulla käyty Yhdysvaltain vapaussota, joka käytiin englantilaisten siirtokuntien ja brittiläisen imperiumin välillä. Aseelliset yhteenotot alkoivat vuonna 1775. Seuraavana vuonna kolmetoista siirtokuntaa julistautuivat itsenäiseksi valtioksi. Ne pitivät Amerikan menestymisen kannalta välttämättömänä hankkia yhä enemmän maata itselleen eivätkä halunneet alistua Englannin hallituksen komentoon. Suunnitellessaan vallankumousta vapaustaistelijain johtomiehet lähettivät irokeeseille käskyn pysyä erossa tulevasta sodasta.
Irokeesit tukivat kuitenkin brittien joukkoja. Britannian hallitus pystyi tarjoamaan heille enemmän ammuksia ja lahjoja kuin itsenäisyytensä puolesta taistelevat entiset Uuden-Englannin siirtokunnat. Kesällä 1778 mohawkien päällikkö Joseph Brant johdatti soturinsa New Yorkin, Ohion ja Pennsylvanian siirtolaisten asutuksia vastaan. Siirtokuntien sotavoimat iskivät takaisin kaksi vuotta myöhemmin. Itsenäisyystaistelijoiden ylipäällikön George Washingtonin lähettämät kenraalimajuri John Sullivanin joukot tunkeutuivat brittimielisten irokeesien maille ja tuhosivat kylät, pellot ja puutarhat. Sullivanin joukoissa soti oneidoja ja tuscaroria, jotka olivat nousseet liittokunnan muita kansoja vastaan brittipappien johtamina. Brantin esimerkkiä seuraten senecain sotapäällikkö Cornplanter toi soturinsa brittien puolelle ja osallistui siirtolaisasutuksen tuhoamiseen. Osa senecoista onnistui pysyttelemään puolueettomina. Cornplanter taipui rauhaan ennen Brantia nähtyään taistelujen hyödyttömyyden. Sodan loputtua irokeesit eivät saaneet liittokuntaansa toimimaan haluamallaan tavalla, vaan heidän yhtenäisyytensä katkesi pitkäksi aikaa. Irokeesit leimasivat syylliseksi Joseph Brantin, joka oli tuhonnut liittokunnan viemällä sen mukaan Yhdysvaltain vallankumoukseen.
Liittokunnan uusi tuleminen
Irokeesien liittokunnan perinteinen yhtenäisyys palautettiin 1900-luvun aikana onondogain saadessa jälleen keskeisen asemansa neuvoston johdossa. Vuosisadan loppupuolella irokeesien yhteys onkin kasvanut voimakkaasti, kun he ovat joutuneet etujaan ajaessaan vastakkain sekä Kanadan että Yhdysvaltain hallituksen kanssa. Vuonna 1974 mohawkit perustivat New Yorkin valtion alueille sijaitsevaan Adirondackvuoristoon Ganienkehin, ”Piikiven maan”. He valitsivat nuorten kesäleirinä aiemmin toimineen autioituneen paikan. Irokeesien muinaisen Suuren rauhanlain mukaisesti mohawkit rakensivat uutta elämäänsä vuorialueella, mutta paikallinen valkoinen väki suhtautui penseästi intiaaniyhteisöön. Muutama New Yorkin kansanedustaja johti mielenosoituksia mohawkeja vastaan, ja sala-ampujat vaikeuttivat piikiven maan rakentamista. Mohawkit jatkoivat vastoinkäymisistä huolimatta yhteisönsä kehittämistä ja elvyttivät monia vanhoja perinteitään ja äidinkieltään.
Vuonna 1979 St. Regisin reservaatin mohawkit hätistelivät mailleen tunkeutuneita nuoria matkoihinsa ja joutuivat vastaamaan teostaan virkavallalle. Avoimessa yhteenotossa mohawkit riisuivat poliisit aseista. Tämän seurauksena New Yorkin poliisivoimat panivat reservaatin jatkuvaan valvontaan. Toinen välikohtaus, niin sanottu Okan kriisi, jossa kaivettiin tuliaseet esille, sattui lähellä Montrealia vuonna 1990 erään golfkerhon yrittäessä leikata itselleen osan irokeesien pyhistä maista. Aseistetut intiaanit, jälleen mohawkit, nousivat vastarintaan maittensa puolesta, ja golfkerhon hanke kaatui. Tapaus rohkaisi Kanadassa asuvia irokeeseja ja innoitti myös muita heimoja taistelemaan oikeuksiensa puolesta.
Irokeesit saivat omaan lippuunsa vanhan tunnuksensa Hiawathan vyön, joka symboloi liittokunnan viittä kansakuntaa. Lipun keskellä valkoinen rauhanpuu kuvaa onondagoja, jotka säilyttivät historiallisella ajalla vyötä. Puun vasemmalla ja oikealla puolella olevat neliöt puolestaan ovat yhtä kuin senecat, cayugat, oneidat ja mohawkit. Lipun väritys tulee alkuperäisessä rauhanvyössä olleista valkoisista helmistä, jotka olivat kiinnitettyinä toisiinsa ohuella nauhalla, ja kuvasivat viiden kansakunnan puhtautta ja hyvää tahtoa. Purppuransininen pohja merkitsi maailmankaikkeutta.
Liittokunnan lukumäärä
Kaikkien viiden kansan yhteisluvuksi on arveltu 1600-luvun alussa korkeintaan 20 000 henkeä. Saman vuosisadan puolivälin jälkeen määrä oli pudonnut lähes puolella monien sotien ja eurooppalaisten mukana tulleiden tautien myötä. Adoptoimalla tuhoamiensa kansojen kodittomiksi jääneitä pystyivät irokeesit hetkellisesti kasvattamaan liittokuntansa lukumäärää. Vuoden 1660 laskennassa irokeesien määräksi saatiin 25 000 intiaania, mikä lienee ollut suurin määrä irokeesien historiassa. Tästä luvusta adoptoitujen määrä oli lähes 7 000 henkeä. 1700-luvun alkuun mennessä irokeesiliiton alkuperäiset perustajakansat edustivatkin vähemmistöä omassa liittokunnassaan. Seuraavina vuosikymmeninä tapahtunut asteittainen kasvu, jota edesauttoi tuscarorien liittyminen irokeeseihin, ei lisännyt merkittävästi liittokunnan kokonaismäärää.
Vuonna 1768 irokeesien lukumääräksi saatiin 12 000 henkeä. Amerikan vallankumouksen jälkeen vuonna 1779 määrä oli huventunut yhden kolmasosan verran. Vuonna 1995 Yhdysvaltain ja Kanadan eri reservaateissa ja kaupungeissa asui väestönlaskennan mukaan 74 500 irokeesia. Vuonna 2000 suoritettu väestönlaskenta antoi pelkästään Yhdysvalloissa tulokseksi 46 212 irokeesia, kun taas Kanadan puolella hajallaan asuvien irokeesien määrät olivat jo viisi vuotta aiemmin ylittäneet 50 000:n rajan.
Elinkeinot
Vuotuiset metsästykset ajoitettiin sadonkorjuun jälkeiseen syksyyn. Tapahtumaan osallistuivat usein kokonaiset perheet. Keskitalven aikaan metsästäjät palasivat kyliinsä. Kalastuskausi oli keväisin. Isoimmat tuohikanootit tarjosivat tilat yli kymmenelle kalastajalle.
Kylät
thumb|Perinteinen irokeesien pitkätalo Varhaiset eurooppalaiset kuvasivat irokeesien kyliä vahvoiksi paaluvarustetuiksi linnoituksiksi, joissa oli vallihautoja ja kävelysiltoja. Itse rakennukset olivat pitkänomaisia taloja, joiden keskipituus oli 20 metriä ja korkeus ja leveys noin 6 metriä. New Yorkin Syracusesta on löydetty jäänteitä 64 metriä pitkästä rakennuksesta. Jokainen näistä taloista toimi identiteetin symbolina ja muodosti pienoismaailman siinä asuvalle yhteisölle. Tästä syntyi irokeesien itsensä käyttämä nimitys ”Pitkän talon kansa”. 1700-luvun sosiaalinen hajaannus aiheutti rakennusmallin katoamisen. Pienempiin yhteisöihin siirtyneet ja eurooppalaisesta arkkitehtuurista mallia ottaneet irokeesit alkoivat rakentaa hirsimökkejä, eikä kyliä ympäröity enää paaluvarustuksin. Senecain henkimies ja profeetta Handsome Lake alkoi 1700-luvun lopulla puolustaa irokeesien etnistä identiteettiä ja korostaa hautautumassa ollutta pitkäntalon uskontoa. Hän sai taakseen suuren kannatuksen ja onnistui nostamaan irokeesien yhteiskuntamoraalia.
Liittoneuvosto ja laki
Onondagat johtivat liittoneuvostoa, johon kuului 50 päällikköä. Kokoukset käytiin heidän pääkylässään ja puhemiehen osa oli uskottu onondagain ylimmälle päällikölle. Jokaisella kansakunnalla oli vakinainen määrä edustajia, jotka neuvottelivat keskenään ja toivat mielipiteensä esiin neuvostossa. Käsiteltävinä olevat asiat koskivat sodan ja rauhan kysymyksiä. Liittokunnan kansat joutuivat noudattamaan sisäisiä asioita koskevaa ”Suuren rauhan lakia”, joka tunnettiin nimellä Kainerekowa. Lain tehtävänä oli säilyttää keskinäinen rauha ja estää verikostot, jotka olisivat saattaneet johtaa sisäisiin sotiin. Oneidain lipussa oleva rauhanpuu (valkomänty), ja sen juuret symbolisoivat ikuista rauhaa irokeesiliiton jäsenkansojen välillä. Sanonta ”sotakirveen hautaamisesta” oli irokeesien ideoima, ja se juonsi alkunsa rauhanpuun vierelle kaivetusta suuresta kuopasta, johon he oman perimätietonsa mukaan hautasivat sotatarvikkeensa. Liiton kansakunnat noudattivat lakia kuuliaisesti. Myös kyläyhteisöt välttelivät turhia riitoja.