cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TNT
TNT (trinitrotolueeni, trotyyli, 2,4,6-trinitrometyylibentseeni, rotuli, C7H5N3O6) on yleinen sekundaarisena räjähdysaineena käytetty kemiallinen yhdiste, jota syntetisoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1863. TNT:n tuttuuden vuoksi monien muiden räjähteiden ja aseiden tehoa mitataan TNT-kilogrammoissa. TNT:n räjähdysenergia on 4,184 MJ/kg. Hiroshimaan pudotetun atomipommin räjähdysvoima vastasi noin 13 kilotonnia (eli 13 miljoonaa kilogrammaa) TNT:tä.
TNT on melko myrkyllinen ja syöpää aiheuttava yhdiste, joka voi imeytyä ihon läpi aiheuttaen erilaisia oireita.
Yleisesti luullaan, että TNT ja dynamiitti tarkoittavat samaa, tai että dynamiitti sisältää TNT:tä. Todellisuudessa TNT on kemiallinen yhdiste, kun taas dynamiitti on piimaahan imeytettyä nitroglyserolia.
Ominaisuudet ja käyttö
thumb|250px|TNT-hiutaleita TNT ei ole erityisen suorituskykyinen räjähde. Sen tiheys on 1,64 g/cm³ ja räjähdysnopeus 6 940 m/s. Sen kemiallinen vakaus, kohtalainen iskun- ja kitkankestävyys ja valettavaksi riittävän alhainen sulamispiste (80,8 °C) tekevät siitä kuitenkin käyttötavoiltaan hyvin monipuolisen etenkin sotilaskäyttöön. TNT:n happivajaus on –74 %, mistä johtuen sen käyttö yhdessä happipitoisemman ammoniumnitraatin kanssa amatoliksi kutsuttuna seoksena on ollut yleistä. Nykyään "räjähtävältä voimaltaan" eli brisanssiltaan vaikuttavammat nitroamiinit, kuten HMX ja RDX, ovat kuitenkin pääosin korvanneet amatolit. TNT sopii edelleen perusräjähteeksi. Sitä käytetään myös sitovana räjähteenä useissa sekundaariräjähdeseoksissa kuten heksotoleissa (RDX ja TNT), Torpexissa (RDX, TNT ja Al) ja pentoliitissa (PETN ja TNT).
TNT:n valmistamiseen vaadittavat raaka-aineet ovat halpoja ja helposti saatavilla olevia, joten TNT:tä voidaan edullisesti ja nopeasti tuottaa hyvin suuria määriä.
Valmistus
Teollinen TNT:n valmistaminen saastuttaa ilmaa ja vesistöjä. Polynitrauksen di- ja trinitrausvaiheissa käytetyt happoliuokset pyritään puhdistamaan typpihapolla ja käyttämään uudelleen mono- ja dinitrausvaiheissa. Siitä huolimatta käytettyjen happoliuosten hävittäminen on merkittävä ongelma. TNT:n sulfiittikäsittelyyn liittyvästä pesemisestä syntyvä TNT:n epävakaita ja epäsymmetrisiä isomeerejä sisältävä "punainen vesi" muodostaa myös jäteongelman.
Dinitrotolueenin nitraaminen TNT:ksi edellyttää oleumin eli savuavan rikkihapon käyttöä yhdessä happoseoksen kanssa vaihtelevassa lämpötilassa. Tästä vaiheesta syntyy tetranitrometaanin ja typenoksidien kaltaisia epäpuhtauksia ja saasteita.
Räjähdyksen kemia
Reaktio on eksoterminen, mutta sillä on korkea aktivointienergia. Koska reaktio vapauttaa hiiltä, räjähde nokeaa. Hiiltä voidaan käyttää räjähteen tehon kasvattamiseen, jos läsnä on happipitoista yhdistettä.
Kadettiheila
Kadettiheila (The Major and the Minor) on Billy Wilderin ensimmäinen Hollywood-ohjaus vuodelta 1942. Romanttinen komediaelokuva perustuu Edward Childs Carpenterin näytelmään Connie Goes Home, jonka pohjalta Wilder laati käsikirjoituksen yhdessä Charles Brackettin kanssa.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä Kadettiheila on railakas ja raikas romanttinen komedia. ”Tuleva 1950-luvun Billy Wilder on elokuvassa nupullaan. Junakohtausten komiikassa on Piukkojen paikkojen enteitä.”
Troijan sota
thumb|260px|Johann Georg Trautmannin maalaus Troijan tuhosta. Troijan sota oli antiikin Kreikassa myyttinen sota useiden kreikkalaisten heimojen ja Troijan kaupungin välillä. Sodasta kerrotaan monissa lähteissä. Tärkeimpiä ovat runoilija Homeroksen runoelmat Ilias, joka kertoo varsinaisesta sodasta, ja Odysseia, joka kertoo kuningas Odysseuksen harharetkistä sodan jälkeen. Lisäksi sodan tapahtumat ovat aiheena monissa muissa eeppisen kykloksen nimellä tunnetun tarupiirin runoelmissa.
Kreikkalaiset pitivät Troijan sotaa todellisena historiallisena tapahtumana, ja esimerkiksi Eratostheneen esittämien laskelmien mukaan se olisi päättynyt vuonna 1184 eaa. Sitä vastoin varsinkin 1800-luvun alkupuolella useimmat tutkijat pitivät sitä pelkkänä taruna. Heinrich Schliemannin suorittamat kaivaukset kuitenkin osoittivat, että Troija on todella ollut olemassa juuri siellä, minne perimätieto on sen sijoittanutkin, ja eräiden tutkimusten mukaan se on joutunut vihollisten hyökkäyksen kohteeksi, vieläpä varsin lähellä Eratostheneen olettamaa ajankohtaa. Epäselväksi kuitenkin on jäänyt, missä määrin Troijan sotaa koskevat tarut perustuvat todellisiin tapahtumiin. Sota sijoittuu Kreikan pronssikaudelle mykeneläisen kauden lopulle.
Sodan alku
thumb|160px|[[Helena (mytologia)|Troijan Helena.]]
Sota sai tarun mukaan alkunsa siitä, että Ateenassa vietettiin Thessalian kuninkaan Peleuksen ja merenjumalatar Thetiin häitä. Hääpari oli jättänyt kutsumatta juhliin eripuraisuuden jumalattaren Eriksen, ja tästä suuttunut jumalatar heitti hääsaliin oman häälahjansa: kultaisen omenan, johon oli kirjoitettu Kauneimmalle. Troijan prinssi Paris joutui ratkaisemaan, kuka olisi tämä kaunein, jolle omena on tarkoitettu (niin kutsuttu Pariksen tuomio). Ylijumala Zeuksen puoliso Hera, tiedon ja sotimisen jumalatar Athene ja rakkauden jumalatar Afrodite olivat kukin sitä mieltä, että omena kuului juuri hänelle. Jokainen jumalatar lupasi Parikselle jotain, jos Paris antaisi omenan hänelle. Hera lupasi Parikselle koko maailman valtakunnaksi omenaa vastaan, Athene lupasi Parikselle mainetta ja Afrodite lupasi, että Parikseen rakastuisi kaunein nainen päällä maan. Paris valitsi Afroditen kauneimmaksi jumalattareksi, ja antoi hänelle omenan. Athene ja Hera päättivät kostaa hänelle.
Maailman kauneimpana naisena pidettiin Helenaa, Spartan kuninkaan Menelaoksen puolisoa. Niinpä Paris matkusti Spartaan, jossa hän ja Helena rakastuivat toisiinsa. Paris ryösti Helenan itselleen ja palasi Troijaan. Tästä suuttuneena Menelaos kokosi sotajoukon ja lähti sotimaan Troijaa vastaan, jotta saisi vaimonsa takaisin. Sotajoukon kokoonpano on lueteltu Iliaan niin kutsutussa laivaluettelossa. Homeroksen mukaan siihen kuului laivaa, ehkä jopa  miestä.
Troija ja kreikkalaiset heimot sotivat vuosia ilman loppua. Lukuisat kirjan sankareista, muun muassa Aias, Akhilleus ja Troijan prinssi Hektor menehtyvät taisteluissa. Ilias päättyy Hektorin hautajaisiin, tiedot loppusodasta perustuvat muihin lähteisiin, lähinnä Vergiliukseen.
Sodan päätös
Illalla hevonen oli asetettu Troijan torille ja iloiset troijalaiset juhlivat kreikkalaisten antautumista. Keskellä yötä sotilaat tulivat ulos hevosesta, tappoivat vartijat ja avasivat kaupungin portit muille sotilaille. Sotilaat kävivät yhdessä troijalaisten kimppuun ja juhlimisesta väsyneet Troijan asukkaat oli helppo voittaa. Vain muutama troijalainen onnistui pelastautumaan, heidän joukossaan Aineias (Aeneas), joka myöhemmin matkusti Hesperiaan eli Italiaan. Menelaos palasi seuraavaksi Helenansa kanssa Spartaan ja Troijan sota oli loppu.
Odysseus matkustaa kotiin
Odysseian aihe on Odysseuksen venähtänyt paluumatka Troijan sodasta, jossa hän oli viettänyt 10 vuotta. Tästä teosta Odysseus kehui vain itseään, vaikka meren jumala Poseidon oli auttanut häntä. Siksi Odysseus sai Poseidonin vihat ylleen.
Osallistujia
{| border="0" cellspacing="0" cellpadding="1" width="600" style="table-layout:fixed;vertical-align:baseline;"
Kreikkalaisten puoli
Jumalat
Ihmiset (katso myös: laivaluettelo)
Troijan puoli
Jumalat
Ihmiset
Eddie the Head
thumb|Kyborgi-Eddietä esittävä nukke yhtyeen konsertissa.
Eddie the Head (myös Edward the Head tai lyhyemmin vain Eddie) on heavy metal -yhtye Iron Maidenin virallinen maskotti, joka on esiintynyt yhtyeen lähes jokaisen albumin ja singlen kannessa sitten yhtyeen esikoisalbumin Iron Maiden vuonna 1980.
Alun perin Eddie oli vain naamio tai maalaus lavan taustalla rumpulavan yläpuolella. Maskotin silmät sai hehkumaan asettamalla niihin oikeanlaisen valaistuksen. Myös hahmon suun sai tarpeen mukaan sylkemään verta.
Kookossaaret
Kookossaaret, myös Keelingsaaret, on Australian hallitsema territorio Intian valtameressä.
Eddie the Head
Eddie on nykyään myös tärkeä osa Iron Maidenin liveshow'ta, sillä kappaleen "Iron Maiden" aikana lavalle muodossa tai toisessa ilmestyvä yhtyeen maskotti on konserttien eräänlainen kohokohta. Kun Eddie herätettiin henkiin yhtyeen alkuaikoina, Eddienä esiintyi usein joku Iron Maidenin taustahenkilöistä arkivaatteissa vain Eddie-naamari kasvoillaan. Myöhemmin Eddien konserttiesiintymiset ovat vaihdelleet useimmiten studioalbumien ja niitä seuranneiden kiertueiden teemojen mukaan. Esimerkiksi Piece of Mind -ajan Eddie oli parimetrinen pakkopaitaan puettu, Eddie-naamiota päässään pitänyt mies, kun taas Somewhere in Time -aikakauden Eddie oli monta metriä pitkä kyborgi. A Matter Of Life And Death -kiertueen aikana Eddie oli sotilaspuvussa suuressa panssarivaunussa.
Kookossaaret
Maantiede
thumb|Kookossaarten kartta
Eddie the Head
Eddien taiteellinen isä on kuvataidekoulun kesken jättänyt Derek Riggs. Yhtyeen jäsenet pitivät herran alkuperäisluonnoksista ja päättivät tehdä Eddiestä erottamattoman osan itse albumia. Eddie nähtiin jo yhtyeen ensimmäisessä singlejulkaisussa Running Free, mutta koska yhtye ei halunnut paljastaa hahmoa ennen albumin julkaisua hänen kasvonsa jätettiin näyttämättä.
Riggs ei ole luonut kaikkia Edward the Head -hahmoja, mutta hän loi Eddien pahaenteisen virneen ja yleisen kuvan epäkuolleesta hevarista.
Kookossaaret
Maantiede
Kookossaaret ovat saaristo Intian valtameressä, 3 685 kilometriä länteen Australian Darwinin kaupungista ja noin 900 kilometriä lounaaseen Australialle kuuluvasta Joulusaaresta. Saariryhmään kuuluu kaksi koralliatollia: 26 saaresta koostuva eteläinen atolli ja siitä 24 kilometriä pohjoiseen sijaitseva North Keeling. Saariston kokonaispinta-ala on 14 neliökilometriä. Eteläisellä atollilla on saariston pääsaaret. Sen suurin saari on noin 10 kilometrin pituinen West Island. Saaret ovat matalia, ja korkein kohta on kuusi metriä merenpinnan tason yläpuolella.
Eddie the Head
Eddie on jäänyt pois vain kolmesta albumi- tai singlekannesta. The Essential Iron Maiden on kokoelmalevy, joka julkaistiin vain Yhdysvalloissa ilman Eddien kasvonpiirteitä. Singlet ”From Here to Eternity” ja ”Wasting Love” ovat muut Iron Maiden -julkaisut, joiden kansissa Eddie ei esiinny.
Kookossaaret
Maantiede
Kookossaarten ilmasto on kuuma ja kostea. Lämpötila on 25–29 astetta ja vuosittainen sadanta 1 970 millimetriä. Sykloneja voi iskeä saarille erityisesti vuoden alussa.
Eddie the Head
Eddien esiintymisiä
thumb|right|250px|Iron Maiden lavalla Pariisissa vuonna 2008. Taustalla ”[[The Trooper” -singlen kannesta mukailtu Eddie-hahmo.]]
Kookossaaret
Maantiede
Saariston kasvillisuutta hallitsevat kookospalmut, joita viljeltiin aiemmin kopran takia. Ruohoja kasvaa puolestaan alakerroksessa. Kookossaarilla ei ole alkuperäisiä maanisäkäslajeja, mutta saarilla on runsaasti merilintuja ja maarapuja. Kookossaaret on monien muuttolintujen levähdyspaikka, sillä se on ainoa maa-alue noin 900 kilometrin säteellä. Yksi punajalkasuulan suurimmista pesimäpopulaatioista on North Keelingillä. Muita usein nähtäviä lintulajeja ovat ruskosuula, naamiosuula, ruskotiira, keijutiira, fregattilinnut, australianyöhaikara ja korallihaikara. Saarten ainoa kotoperäinen lintu on itkuluhtakanan alalaji.
North Keelingille ja sitä ympäröiviin vesiin perustettiin vuonna 1995 Pulu Keelingin kansallispuisto.
Ahvenlammi (Orivesi, Viteli)
Ahvenlammi on Pirkanmaalla Orivedellä Untavan ja Vitelin välissä sijaitseva lampi.
Eddie the Head
Studioalbumit
Suuren pyramidin huipun alapuolella näkyy myös viikatemies The Trooper -singlen kannesta. Iron Maidenin jäsenten yläpuolella näkyy myös punaisilla valokirjaimilla teksti "Maggies revenge" joka viittaa ilmeisesti Sanctuary (single)n kanteen jossa Eddie on murhannut Margaret Thatcherin. Huomaa myös horuksen silmä Kyborgi-Eddie:n vasemmalla puolella, sekä jäsenten takana pieni kyltti, jossa lukee phantom opera house (Phantom of the Opera)
Ahvenlammi (Orivesi, Viteli)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata.
William Dorsey Pender
thumb|William Dorsey Pender William Dorsey Pender (6. helmikuuta 1834 – 18. heinäkuuta 1863) oli yksi nuorimmista etelävaltioiden armeijan kenraaleista Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Hän haavoittui kuolettavasti Gettysburgin taistelussa.
Lapsuus ja nuoruus
Dorsey Pender, kuten hänen ystävänsä kutsuivat häntä, syntyi Edgecomben piirikunnassa Pohjois-Carolinassa. Hän valmistui Yhdysvaltain sotilasakatemiasta 1854 ja sai komennuksen toiseksi luutnantiksi 1. Yhdysvaltain tykistörykmenttiin. Hän palveli myöhemmin 2. tykistörykmentissä, ja sitten 1. rakuunoissa (raskas ratsuväki), missä hän osoitti henkilökohtaista urheutta intiaanisotien taisteluissa Washingtonin territoriossa. Hän oli naimisissa Fanny Sheppardin kanssa, joka vastusti etelävaltioiden hyökkäystä pohjoiseen ja Penderin mukanaoloa siinä.
Sisällissota
21. maaliskuuta 1861 Pender erosi Yhdysvaltain armeijasta ja liittyi tykistön kapteenina konfederaation armeijaan. Toukokuussa hän oli eversti ja 3. Pohjois-Carolinan jalkaväkirykmentin komentaja (hänet määrättiin myös 13. Pohjois-Carolinan komentajaksi) ja sitten 6. rykmentin komentaja. Hän taisteli menestyksekkäästi Seven Pinesissa kesäkuussa 1862, ylennettiin prikaatinkenraaliksi ja Pohjois-Carolinan prikaatin komentajaksi A. P. Hillin kevyeen divisioonaan. Konfederaation presidentti Jefferson Davis henkilökohtaisesti ylensi Penderin Seven Pinesin taistelukentällä.
Seven Daysin taisteluissa Pender oli aggressiivinen prikaatinkomentaja. Hän haavoittui käteen Malvern Hillin taistelussa, mutta toipui riittävän nopeasti liittyäkseen prikaatiinsa. Hän osallistui Cedar Mountainin, Toisen Bull Runin (missä hän sai pienen päävamman räjähtävästä ammuksesta), Harpers Ferryn ja Antietamin taisteluihin. Antietamiin Pender saapui ratkaisevana hetkenä A. P. Hillin kanssa 17-mailin marssin jälkeen pelastaen Pohjois-Virginian armeijan vakavalta tappiolta sen oikeassa sivustassa.
Fredericksburgissa Pender haavoittui jälleen, tällä kertaa vasempaan käteensä. Luu ei murtunut, joten hän jatkoi komennossa huolimatta siitä, että hän ratsasti näkyvästi ympäriinsä verta vuotavana. Chancellorsvillessä 2. toukokuuta 1863 A. P. Hill haavoittui Thomas "Stonewall" Jacksonin kuuluisalla marssilla ja hyökkäyksessä unionin XI armeijakunnan sivustaan; Pender otti divisioonan komennon. Seuraavana päivänä Pender haavoittui jälleen kerran jäteensä, tällä kertaa haava tuli käytetystä luodista, joka tappoi hänen edessään seisoneen upseerin.
Stonewall Jacksonin kuoltua kenraali Robert E. Lee uudelleenorganisoi armeijansa ja ylensi A.P. Hillin vastikään muodostetun kolmannen armeijakunnan komentajaksi. Pender ylennettiin kenraalimajuriksi 29 vuoden nuorella iällä ja divisioonan komentajaksi. Hänen esimiehensä suosittelivat häntä suuresti. Lee kirjoitti Jefferson Davisille, "Pender on erinomainen upseeri, huomiokykyinen, tuottelias ja urhea; hän on ollut silmiinpistävä jokaisessa taistelussa, ja uskon että hän on haavoittunut miltei kaikissa niistä."
Gettysburgin taistelu
Dorsey Penderin lupaava ura päättyi Gettysburgin taistelussa. 1. heinäkuuta 1863 Penderin divisioona siirtyi tukemaan Henry Hethin divisioonaa alas Chambersburg Pikeä kohti Gettysburgia. Heth kohtasi kovempaa vastarintaa Unionin I armeijakunnalta kuin odotti ja hänen ensimmäinen hyökkäyksensä lyötiin takaisin. Epätavallisesti normaalin aggressiiviselle Penderille, hän ei välittömästi hyökännyt auttaakseen Hethiä, vaan meni joukkoineen asemiin Herr Ridgeen ja odotti tilanteen kehitystä. Hethin toisessa hyökkäyksessä sinä päivänä Hill käski Penderin tukea Hethiä, mutta Heth kieltäytyi avusta ja Pender taas kerran piti joukkonsa selustassa. Toista kertaa samana päivänä Heth sai enemmän kuin tavoitteli hyökkäyksessä McPherson's Ridgeen. Hän haavoittui eikä voinut pyytää apua Penderiltä, jonka avusta oli aikaisemmin kieltäytynyt. Hill käski Penderiä hyökkäämään Unionin uusiin asemiin Seminary Ridgellä kello 4 p.m paikallista aikaa. 30 minuuttia kestänyt hyökkäys hänen kolmella prikaatillaan oli hyvin verinen ja Alfred M. Scalesin prikaati tuhoutui miltei kokonaan unionin tykistön kanisteritulessa. Lopussa Penderin miehet ajoivat unionin joukot takaisin ja Gettysburgin läpi.
2. heinäkuuta Pender oli asemissa lähellä luterilaista seminaaria. Porrastetussa hyökkäyksessä, joka alkoi James Longstreetin hyökkäyksellä oikealle Round Tops-kukkuloiden läpi Peach Orchardiin, Penderin divisioonan tuli jatkaa hyökkäysvaihetta lähellä Cemetery Hilliä vasemmalle Richard H. Andersonin hyökkäyksestä Cemetery Ridgeen. Pender haavoittui reiteen ammuksen sirpaleesta, joka oli ammuttu Cemetery Hillistä ja luovutti komennon James H. Lanelle. Hänen divisioonansa hetki murtui komentajuuden vaihtuessa, eikä tehokasta hyökkäystä saatu aikaisesksi. Pender evakuoitiin Stauntoniin Virginiaan, missä hänen jalkavaltimonsa repesi 18. heinäkuuta. Kirurgit amputoivat hänen jalkansa, mutta hän kuoli muutamaa tuntia myöhemmin.
Pender haudattiin ratsuväen kirkkomaahan Tarboroon Pohjois-Carolinaan. Hänen mukaansa on nimetty Pender County Pohjois-Carolinassa ja Yhdysvaltain laivaston alus SS William D. Pender toisessa maailmansodassa.
Ahvenlammi (Orivesi, Viteli)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 153,7 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa ja sen laskuoja laskee 800 metrin päässä Iso-Miekkaan.
Kookossaaret
Historia
Kookossaaret eivät olleet asuttuja, kun englantilainen merenkulkija William Keeling näki ne ensimmäisenä eurooppalaisena. Hollantilainen kartta vuodelta 1659 käyttää saarista nimeä Kookossaaret (Cocos Eylanden). Sen sijaan vuodelta 1703 peräisin oleva brittikartta käyttää saarista nimeä Keeling-saaret (Keeling Islands).
Ensimmäisen asutuksen perusti 1826 Alexander Hare, joka toi saarille malaijihaareminsa ja orjia. John Clunies-Ross puolestaan saapui syrjäisille korallisaarille vuonna 1827 ja perusti saarelle siirtokunnan malaijilaisen työväkensä kanssa. Haren kuoltua vuonna 1834 Clunies-Ross otti tämän omistukset hallintaansa. Kuningatar Viktoria myönsi vuonna 1886 saaret George Clunies-Rossille ja tämän jälkeläisille. Clunies-Rossit viljelivät saarilla kopraa ja toi plantaaseille aasialaisia työntekijöitä.
Singaporen siirtomaan hallintaan Kookossaaret liitettiin vuonna 1903. Direction Islandille rakennettu kaapeliasema tuhottiin marraskuussa 1914, kun saksalainen sota-alus SMS Emden hyökkäsi saarelle. HMAS Sydney oli kuitenkin ehditty kutsumaan apuun, ja Emden ajautui maihin taistelussa. Aluksen jäännökset ovat sittemmin suojeltu. Japani hyökkäsi saarille useasti toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1945 brittijoukot rakensivat West Islandille kiitotien ja käyttivät sitä pommikoneiden tukikohtanaan.
Kookossaarten hallinta siirrettiin 23. marraskuuta 1955 Australialle. Australia osti vuonna 1978 Clunies-Rossin perheeltä sen omistukset lukuun ottamatta kotitaloa ja sitä ympäröiviä maita. Home Islandin kylän hallinta siirrettiin vuonna 1979 Kookossaarten valtuustolle.
Australia solmi vuonna 1991 Kookossaarten johtajien kanssa yhteisymmärryspöytäkirjan, jossa määriteltiin muun muassa, miten saaren elintaso saataisiin nostettua Australian emämaan elintasoa vastaavaksi. Clunies-Rossit puolestaan myivät vuonna 1993 loput omistuksensa Home Islandilla.
Politiikka
Kookossaaret ovat Australian hallinnassa oleva territorio, josta vastaa infrastruktuurin, liikenteen, kaupunkien ja aluekehityksen ministeriö. Hallintovirkamiehen nimittää Australian kenraalikuvernööri. Hallintovirkamies on Joulusaaren kanssa yhteinen, ja hänen tehtäviinsä kuuluu olla saarilla ministerin edustaja, pitää yhteyttä keskushallitukseen sekä edistää siellä saarelaisten asioita ja mahdollistaa erilaisten aluejärjestöjen toimintaa. Vuonna 2017 kolmivuotiselle kaudelle valittiin Natasha Griggs.
Kookossaarten kunnallishallinnosta vastaa Shire of Cocos, joka perustettiin vuonna 1992. Kunnanvaltuustossa on seitsemän vaaleilla valittua jäsentä.
Talous ja liikenne
Kopran tuotanto ja vienti on Kookossaarten tärkein elinkeino. Saarilla harjoitetaan myös kalastusta ja saarelaisilla on omia puutarhoja, mutta suurin osa ruokatarpeista, polttoaineesta ja kulutustavarasta joudutaan tuomaan muualta.
Perthistä on kahdesti viikossa ilmayhteys Kookossaarille Joulusaaren kautta. Asuttujen saarien välillä on säännöllinen lauttayhteys, ja West Islandilla kulkee bussilinja.
Väestö
Kookossaarilla oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 544 asukasta. Väestöstä 16,6 prosenttia on malaijitaustaisia. Seuraavaksi suurimmat ryhmittymät ovat australialaiset, indonesialaiset, englantilaiset ja jaavalaiset. Home Islandilla asuu noin neljä viidesosaa asukkaista ja loput West Islandilla, jonka asukkaista suurin osa on lyhytaikaisella pestillä ylläpitämässä julkishallintoa ja kopraviljelmiä.
Saarelaisista malaijia puhui vuonna 2016 kotonaan 69,6 prosenttia väestöstä ja englantia 22,2 prosenttia väestöstä. Islamia kannatti 75,0 prosenttia kookossaarelaisista. Anglikaanien osuus oli 3,5 prosenttia ja katolisten 1,5 prosenttia. Uskonnottomia oli 13,4 prosenttia asukkaista.
Fiat Scudo
Fiat Scudo on Fiatin vuosina 1996–2016 ja uudelleen vuodesta 2022 lähtien valmistama paketti- ja tila-automalli. Sen lähes identtiset sisarmallit ovat alusta alkaen olleet Citroën Jumpy ja Peugeot Expert, toisesta sukupolvesta lähtien myös Toyota Proace, kolmannessa sukupolvessa lisäksi Opel Vivaro. Scudo sijoittuu mallistossa pienemmän Fiat Doblòn ja suuremman Ducaton väliin. Vuosina 2016–2020 mallistossa oli Scudon tilalla Fiat Talento, joka oli uudelleennimetty Renault Trafic.
Battle Chess
Battle Chess on Interplayn kehittämä ja julkaisema shakki tietokonepelinä. Peli on julkaistu alun perin Amigalle vuonna 1988 ja sittemmin käännetty usealle eri alustalle.
Fiat Scudo
Fiat Scudo I (1996–2006)
Ensimmäisen sukupolven Scudo esiteltiin vuonna 1996 sisarmalliksi jo aiemmin markkinoille tulleille Citroën Jumpylle ja Peugeot Expertille. Autot perustuvat samalle pohjalevylle kuin PSA-konsernin ja Fiatin yhteistyössä kehittämät Eurovan-tila-autot (Citroën Evasion, Peugeot 806, Fiat Ulysse, Lancia Zeta).vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.Kaikki kolme sisarmallia kokivat vuonna 2004 kasvojenkohotuksen, jossa erityisesti keulan ilmettä uudistettiin uusilla ajovaloilla, puskurilla ja etusäleiköllä.
Battle Chess
Pelille tehtiin jatko-osa Battle Chess 2 – The Chinese Chess, jossa nimensä mukaisesti pelataan kiinalaista shakkia.
Fiat Scudo
Fiat Scudo II (2007–2016)
Toisen sukupolven Scudo esiteltiin vuoden 2007 alussa. Vuonna 2012 Scudon, Jumpyn ja Expertin sisarmalliksi esiteltiin Toyota Proace, joka korvasi Hiacen Euroopan markkinoilla.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Scudo sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Fiat Scudo III (2022–)
Vuonna 2022 markkinoille tullut, Fiat Talenton korvannut kolmannen sukupolven Scudo on jälleen perustaltaan sama auto kuin Citroën Jumpy, Peugeot Expert ja Toyota Proace. Neljäs sisarmalli on Opel Vivaro. Scudon tila-automalli tunnetaan nimellä Fiat Ulysse.
Battle Chess
Vastaanotto
Mikrobitti-lehden vertailussa Battle Chessin tietokonevastustaja todettiin muita tietokoneshakkeja selvästi huonommaksi pelitaidoiltaan.
Tietokonepelien vuosikirjassa Niko Nirvi antoi pelin Amiga-versiolle täydet viisi tähteä ja kehui erityisesti sen grafiikkaa.
Maunu Eerikinpojan ristiretki
Maunu Eerikinpojan ristiretki oli Ruotsin ja Novgorodin välinen sota vuosina 1348–1351. Sota on ensimmäinen, joka on dokumentoitu hyvin niin ruotsalaisissa kun novgorodilaisissakin lähteissä. Ruotsin papisto ja erityisesti Pyhä Birgitta kannattivat sotaa Novgorodia vastaan.
Sodan aikana ruotsalaiset valtasivat Pähkinälinnan vuonna 1348, mutta novgorodilaiset valtasivat sen seuraavana vuonna takaisin. Vuonna 1351 novgorodilaiset epäonnistuivat yrityksessään vallata Viipuri. Sota päättyi pian tämän jälkeen Ruotsiin levinneen ruton ja sisäpoliittisten ongelmien takia.
Tausta
1300-luvun alkupuolella ristiretkiaate oli toden teolla rantautunut Ruotsiin. Ruotsin rälssi sai paljon vaikutteita Manner-Euroopan kulttuurista, ja Maunu Ladonlukon hallituskauden aikana monet saksalaiset aateliset asettuivat asumaan Ruotsiin. Heidän mukanaan ruotsalainen rälssi omaksui uuden aatemaailman, johon kuuluivat myös ristiretket. Myös paavi jatkoi aikaisempia yrityksiään saada Ruotsin hallitsijat tukemaan rahallisesti ristiretkiä. Tämänkaltaisia veroja oli otettu käyttöön jo aikaisemmin, mutta 1320-luvulla paavi lupasi Ruotsin kruunulle puolet ristiretkiin kerätyistä verotuloista. Samanlaisen tarjouksen olivat aikaisemmin saaneet myös Ranskan ja Englannin hallitsijat. Tämä oli Ruotsin kruunulle tärkeää, koska se kärsi tuohon aikaan rahapulasta, jonka osasyy oli Skånen osto tanskalaisilta 34 000 hopeamarkalla.
Sodan osatekijänä oli myös se, että Pohjolassa oli 1340-luvulla epätavallisen rauhallista, koska Ruotsi ja Norja olivat personaaliunionissa, ja vuonna 1343 Maunu varmisti asemansa saadessaan poikansa Håkanin julistetuksi Norjan kuninkaaksi. Ruotsin vanha vihollinen Tanska taas oli vielä sekasorron vallassa oltuaan kokonaan ilman kuningasta 1330-luvulla.
Pyhän Birgitan näyt
right|thumb|300px|Pyhä Birgitta sai ilmestyksiensä kautta tarkat ohjeet ristiretken järjestämisestä. Kuningasperheen läheisenä neuvonantajana, myöhemmin pyhänä Birgittana tunnetun, Birgitta Birgerintyttären vaikutusvalta Ruotsin hovissa oli suuri. Birgitta oli jo lapsesta asti nähnyt uskonnollisia näkyjä, ja hän oli myös kuninkaan sukulainen äitinsä puolelta. Lisäksi hänen ystäviinsä kuului muun muassa Turun piispa Hemming ja Birgitan veli Israel Birgerinpoika oli noussut kuningas Maunun korkeimmaksi virkamieheksi. Birgitan miehen kuoleman jälkeen, noin vuonna 1344, hänen arvovaltansa vain kasvoi, ja häntä alettiin pitää profeettana. Arkkipiispan nimittämä komissio tuli siihen tulokseen, että Birgitan näyt tulivat suoraan taivaasta, ja että niihin oli siten suhtauduttava vakavasti. Kuningas Maunu oli Birgitan ihailija ja otti mielellään vastaan Birgitan sanoman. Birgitan suosiosta kuninkaan hovissa kertoo sekin, että kuningas lahjoitti useita tiloja Birgitan perustamalle luostarille Itä-Götanmaalla. Kuningas Maunulle Birgitan saarnat ristiretkestä Novgorodia vastaan olivat mieluista kuultavaa. Birgitan ohella myös papiston parissa oli saarnattu jo aikaisemminkin ristiretken puolesta.
Näkyjensä kautta Birgitta sai täydelliset ohjeet ristiretken järjestämisestä. Birgitta kuvasi näyissään muun muassa millainen ideaaliritarin täytyi olla. Birgitta hylkäsi myös ajatuksen sodista kristittyjen hallitsijoiden välillä, ja Maunu Eerikinpojan sota Tanskaa vastaan vuosina 1342–1343 oli loppunut tappioon juuri tästä syystä. Birgitan mielestä kuninkaan tuli käyttää sotilaitaan laajentamaan kristinuskoa itään pakanoiden maille. Ilmeisesti Maunu kysyi neuvoa suoraan Birgitalta siitä, oliko Jumalan tahto, että hän hyökkäisi pakanoita vastaan. Birgitta sai vastauksensa suoraan Jeesukselta, joka neuvoi, miten ristiretki tulisi järjestää. Armeijan tuli koostua niin sotilaista kuin munkeista ja papeistakin, joiden tuli yrittää käännyttää pakanat. Sotilaiden tuli marssia kahden lipun alla: rauhanlipun, johon oli kuvattu Jeesuksen kärsimys, ja sotalipun, johon oli kuvattu oikeudenmukaisuuden miekka. Pakanoille tuli myös tarjota rauhaa sitä vastaan, että he ottivat vastaan kristinuskon. Vain jos pakanat eivät suostuisi ottamaan vastaan oikeaa uskoa, tulisi Maunun hyökätä heidän kimppuunsa. Voiton jälkeen pakanat tuli joko tappaa tai kastaa kristinuskoon. Vallatuille maille tuli myös rakennuttaa kirkkoja. Taistelussa kuolleet kristityt sotilaat tulisivat saamaan palkintonsa taivaassa. Kuolleet pakanat saivat myös pienemmän kuolemanjälkeisen rangaistuksen. Birgitan näkyjen mukaan ristiretkiarmeijan täytyisi myös olla pieni, koska suuressa armeijassa olisi varmasti mukana syntiä tehneitä.
1450-luvulla kirjoitetun Förbindelsedikt-runon mukaan Maunu Eerikinpoika sai ohjeita ristiretkeä varten myös Neitsyt Marialta. Kuninkaan piti ottaa mukaansa vain omia sotilaitaan, ei ulkomaalaisia. Tämä on luultavasti kuitenkin vain 1400-luvulle tyypillistä ja suunnattu tanskalaisia ja saksalaisia vastaan.
Valmistelut
Vaikka sodan motivaatio olikin uskonnollinen, oli kuningas Maunulla varmasti myös rationaalisia tavoitteita. Vuosina 1344–1347 ristiretkiaikeista muotoutui todellisia suunnitelmia. Maunu Eerikinpoika yritti saada norjalaiset – hän oli tuolloin myös Norjan kuningas – mukaan sotaan Novgorodia vastaan. Norjassa sodasta ei oltu kovin innostuneita. Saadakseen norjalaiset mukaan projektiin kuningas painotti sodan uskonnollisia tavoitteita. Vuonna 1346 Maunun ja kuningatar Blankan ollessa Lödösessä he tekivät testamenttinsa, jossa kuningas vannoi hyökkäävänsä Jumalan vihollisia vastaan. Jos kuningas ei ennen kuolemaansa olisi tätä tehnyt, tulisi sata sotilasta lähettää kuninkaan sijaan. Suomen verotuloista tuli ottaa tarvittava summa tähän tehtävään.
Maunun armeijaan kuului Förbindelsediktin mukaan myös tanskalaisia ja saksalaisia palkkasotilaita. Mukana oli myös eräs Holsteinin herttua, luultavasti Henrik II, joka oli jo aikaisemmin sotinut liettualaisia vastaan. Mukana oli myös muita saksalaisia, jotka olivat olleet mukana monilla ristiretkillä.
Novgorodilaisen kronikan mukaan Maunu lähetti ennen sotaa, vuonna 1348, novgorodilaisten luokse diplomaatteja. Kronikan mukaan nämä vaativat novgorodilaisia uskonnollisiin neuvotteluihin, joissa oli tarkoitus keskustella siitä, kenen uskonto oli parempi. Häviäjä kääntyisi neuvottelujen jälkeen voittajan uskoon. Jos novgorodilaiset eivät suostuisi neuvotteluihin, Maunu lähettäisi armeijansa heidän kimppuunsa. Kronikan kuvaus neuvottelupyynnöstä vastaa melko hyvin Pyhän Birgitan antamia neuvoja. Novgorodilaiset neuvoivat ruotsalaisia lähettämään neuvottelijansa Konstantinopoliin, josta he itse olivat uskontonsa saaneet. Novgorodilaiset lähettivät silti myös neuvottelijoita, jotka saapuivat Pähkinäsaareen samaan aikaan kun kuningas Maunu tuli Viipuriin armeijansa kanssa.
Ruotsalaisten hyökkäys
Ruotsalaisten operaation tavoitteena oli ilmeisesti siirtää Ruotsin itäraja Nevalle. Ruotsalaisten hyökkäystä helpotti se, että Saksalainen ritarikunta hyökkäsi samoihin aikoihin Novgorodille tärkeää Pihkovaa vastaan.
Vallattuaan Pähkinäsaaren Maunu palasi takaisin Ruotsiin mukanaan suurin osa joukoistaan. Kun Novgorodissa majaillut ruhtinas Iivana sai kuulla Maunun lähteneen, palasi hän takaisin Moskovaan novgorodilaisten valituksista huolimatta. Novgorodilaiset lähettivät oman armeijansa valtaamaan takaisin Pähkinälinnaa. Armeija saapui paikalle vain pari viikkoa Maunun lähdön jälkeen. Novgorodilaiset aloittivat piirityksen, joka jatkui talven yli. Tässä tapauksessa selvästi virheellisen Förbindelsediktin mukaan Maunu oli vielä paikalla, kun novgorodilaiset aloittivat piirityksen. Nähdessään novgorodilaiset kuningas tokaisi, että hänen pois ajamansa parrat olivat jo ehtineet kasvaa takaisin.
Pähkinäsaari oli tärkeä novgorodilaisten kaupankäynnin kannalta. Myös muualta Venäjältä tuli joukkoja novgorodilaisten avuksi. Pähkinäsaaren ruotsalainen varuskunta sinnitteli linnoituksessa talven yli, mutta helmi- tai maaliskuussa novgorodilaiset valtasivat sen. Kronikan mukaan novgorodilaiset käyttivät heittokoneita. Varuskunnan sotilaat tapettiin tai otettiin vangiksi. Ruotsista piiritetylle linnoitukselle ei tullut minkäänlaista apua. Ehkä Maunu odotti novgorodilaisten lähettävän neuvottelijoita tai ehkä hänellä ei yksinkertaisesti ollut varaa jatkaa sotaa. Novgorodilaiset tekivät luultavasti tämän jälkeen sotaretken pohjoiseen aina Norjaan asti. Maunu Eerikinpoika yritti samaan aikaan saada aikaiseksi kauppasaarron Novgorodia vastaan.
Ristiretki
Vuonna 1350 Ruotsiin iski rutto. Maunu oli valmistelemassa uutta sotaretkeä novgorodilaisia vastaan ja on kiisteltyä, kuinka paljon rutto itse asiassa vaikutti sodan valmisteluihin. Luultavasti Maunu hankki palkkasotilaita sotaretkeään varten. Valtakunnan rahakirstut ammottivat kuitenkin tyhjyyttään. Etenkin aikaisemmin tapahtunut Skånen osto tanskalaisilta vaikutti raskaasti. Maunu sai uudelle sodalleen paavin tuen, joka lupasi samat edut "pakanoita" vastaan sotiville kuin Pyhälle maalle ristiretkelle lähtevillekin. Sotaretki alkoi hyvin, mutta loppui lopulta ruotsalaisten tappioon. Lopulta ruotsalaisten laivasto joutui myrskyyn ja hajaantui.
Vuonna 1351 Maunu oli Virossa ja Liivinmaalla yrittämässä saada aikaan kauppasaartoa Novgorodia vastaan. Keväällä novgorodilaiset tekivät ruhtinaansa johdolla retken Suomeen. Novgorodilaiset saapuivat Viipurin edustalle 21. maaliskuuta. Viipurin esikaupunki poltettiin ja sitä ympäröivä alue ryöstettiin. Seuraavana päivänä linnan varuskunta teki hyökkäyksen, joka kuitenkin torjuttiin. Novgorodilaiset eivät kuitenkaan pystyneet valtaamaan Viipuria ja lähtivät pian pois. Ruotsalaiset ja novgorodilaiset solmivat luultavasti rauhan vuoden 1351 keväällä. Maunu jatkoi uusien sotien suunnittelemista, mutta Ruotsin sisäiset ongelmat pakottivat hänet luopumaan niistä.
Farmakologinen
Farmakologinen on Oranssin Pazuzun EP-levy, joka julkaistiin 13. huhtikuuta 2017 levymerkillä Svart Records. Yhdysvalloissa sen julkaisi 20 Buck Spin. EP sisältää Candy Canen kanssa julkaistun split-albumin kappaleet, jotka äänitettiin Helsingin Artlab Studiolla toukokuussa 2010.
Albumista julkaistiin kolme eriväristä vinyylipainosta, joista 300 mustalla, 350 mintunvihreällä ja 200 merensinisellä vinyylillä.
Enduron maailmanmestaruussarja
Enduron maailmanmestaruussarja (virallisesti FIM World Enduro Championship eli WEC) on enduron maailmanmestaruussarja. Sarjassa ajetaan tällä hetkellä kolmessa eri luokassa, Enduro 1, 2- ja 3-luokissa.
Historia
Enduron maailmanmestaruussarja käynnistyi vuonna 1990, jolloin mukana oli kaikkiaan kuusi luokkaa yli - ja enintään 500cc, 350cc, 250cc, 125cc ja 80cc. Yli 500cc- ja 350cc-pyörät olivat 4-tahtisia ja loput 2-tahtisia. Kauden 1993 jälkeen sekä 80cc että enintään 500cc lopetettiin ja 250cc muutettiin 175cc:ksi. Vuonna 1996 350cc muuttui 450cc:ksi ja kahta kautta myöhemmin 250cc palasivat MM-sarjaan. Tuolla hetkellä luokkia oli viisi. Kauden 2003 jälkeen kaikki nämä luokat lopetettiin ja tilalle otettiin FIM:in kehittämä järjestelmä, jolla luokat nimettiin uusiksi. Tätä tapahtui samana vuonna myös muun muassa motocrossissa. Näin syntyivät nykyiset luokat Enduro 1, Enduro 2 ja Enduro 3. Enduro GP on yleiskilpailu.
Vaatelammi
Vaatelammi on Pirkanmaalla Oriveden Untavan koillispuolella sijaitseva umpijärvi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee soistuneessa maaston painaumassa Vaatelamminvuoren lounaispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä ja sen rannat ovat suota.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 157,6 metriä mpy. Järveen ei tule ojia eikä sillä ole laskuojaa, joten se on umpijärvi.
Suippumyrkkyseitikki
Suippumyrkkyseitikki (Cortinarius rubellus) on tappavan myrkyllinen seitikkilaji.
Ulkonäkö
Suippumyrkkyseitikin kuparinruskean sävyinen lakki kasvaa 3–13 cm leveäksi ja lakin keskelle muodostuu joskus kohouma, josta sieni on saanut nimensä. Suippumyrkkyseitikin jalka ja heltat ovat lakin väriset. Jalassa saattaa olla keltaisia seittivöitä.
Kasvuaika- ja paikka
Suippumyrkkyseitikki kasvaa syksyllä enimmäkseen kangasmetsissä Etelä-Suomessa, mutta sitä on löydetty myös Lapista.
Myrkyllisyys
Suippumyrkkyseitikki sisältää orellaniinia, joka on erityisesti munuaisia vaurioittava hengenvaarallinen solumyrkky. Sienen orellaniinipitoisuus on itiöissä 0,09 %, lakissa 0,78 %, jalassa 0,42 % ja sienirihmastossa 0,03 %. Myrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä millään muullakaan käsittelytavalla. Kokeellisen ja kliinisen myrkytyskuvan perusteella on päätelty, että sienessä olisi myös kortinariini A ja B -nimisiä rengasrakenteisia peptidejä, jotka myös vahingoittavat munuaisia. Kortinariineja on varmistettu esiintyvän muissa seitikkisuvun sienissä. .
Suippumyrkkyseitikin maku on mieto ja sienen sisältämä myrkky vaikuttaa usein vasta vuorokausien jälkeen sienen syömisestä. Myrkky tuhoaa ihmisen munuaiskudosta ja on vaarallista pieninäkin määrinä. Suomessa tunnetaan ainakin kolme suippumyrkkyseitikin aiheuttamaa kuolemantapausta. Noin kolmasosalle myrkytyksen saaneista potilaista jää pysyvä vaikea munuaisvaurio, mutta suotuisissa tapauksissa munuaisten toiminta voi palautua kokonaan tai osittain, ja virtsaneritys alkaa uudelleen.
Samankaltaisia lajeja
Keskieurooppalainen lehtomyrkkyseitikki (Cortinarius orellanus) on suippumyrkkyseitikin tapaan tappavan myrkyllinen, mutta sitä ei ole löytynyt Suomesta. Aiemmin myös kangasmyrkkyseitikkiä, jota nykyisin nimitetään myös keltavyöseitikiksi (Cortinarius gentilis), pidettiin yhtä vaarallisena, mutta nykyisin sen myrkkyjä pidetään huomattavasti lievempinä.
Kultarousku
Kultarousku (Lactarius volemus) on erinomainen ruokasieni. Sen lakki on oranssin- tai kullanruskea ja kookas. Lakkin reuna on kiertynyt ja se on 8–25 senttimetriä leveä. Sienen jalka on 4–12 senttimetriä pitkä, tukeva ja väriltään hieman lakkia vaaleampi. Muiden rouskujen tavoin kultarousku erittää valkoista maitiaisnestettä, joka kuitenkin ruskettuu ilmassa. Malto on valkoista. Sienen haju on sillimäinen ja maku on mieto. Kultarousku on Suomessa varsin harvinainen ja kasvaa lähinnä Etelä-Suomen lehdoissa, tammen, pähkinäpensaan, koivun ja kuusen seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Kultarouskua löytyy Euroopan lisäksi Amerikasta Kanadan eteläosista, Yhdysvaltojen länsirannikolta ja myöskin Meksikosta. Lajia tavataan myös Aasiassa esimerkiksi Kiinassa ja Japanissa. Sientä ei tarvitse esikäsitellä ryöppäämällä, koska sen maku on mieto.
Pekka Vähä-Vahe
Antti Pekka Vähä-Vahe (s. 30. lokakuuta 1962 Turku) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen seuranaan on vuodesta 2008 lähtien ollut Hangon Hyrskyt ja hänen valmentajanaan toimii Sulo Oksanen. Aikuisten tasolla Vähä-Vahe on saavuttanut ulkoratojen SM-kisoista kolme mitalia maratonilta; kaksi kultaa vuosina 1989 ja 1991 sekä hopeaa vuonna 1992.
Arijoutsin Pippuri
Arijoutsin Pippuri oli Heikki Marttilan eli nimimerkki Arijoutsin kustantama ja toimittama pilalehti, joka ilmestyi vuosina 1947–1974.
Ensimmäiset vuotensa lehti ilmestyi Sotainvalidien Veljesliiton sotainvalidit ry:n julkaisemana joululehtenä nimellä Siirtoinvaliidi-lehti. Vuodesta 1950 se oli Arijoutsin itsensä kustantama neljästi vuodessa ilmestynyt itsenäinen huumorilehti. Arijoutsin Pippuri onnistui menestymään siinä vaiheessa, kun käytännössä kaikki muut Suomen pilalehdet kuolivat pois, ja se oli 1950-luvun jälkeen pitkään ainoa toimija sarallaan. Lehden tekemiseen osallistuivat useat tunnetut kirjoittajat ja kuvittajat. Pakinoitsijoista olivat mukana ainakin Aapeli, Palle, Jahvetti, Vaasan Jaakkoo, Olli, Erkki-Mikael, Ksantippa, Serp, Origo, Valentin, Kai de Puu, Matti Hälli, Heikki Asunta ja Veikko Karumo, pilapiirtäjistä puolestaan Oki Räisänen, Arvo Tigerstedt, Totti Noisniemi, Kari Suomalainen, Erkki Koponen, Olavi Hurmerinta, Tauno Kunnas, Rolf Sandqvist, Veikko Marttinen, Pasi Rutanen, Pauli Soisalo ja Asmo Alho. Arijoutsin Pippurin sisältöön kuului sekä ajankohtaisten aiheiden käsittelyä että ajattomia vitsejä. Lehden taitto ja typografia oli suunniteltu palvelemaan humoristista ilmaisua. Painos oli parhaimmillaan noin 50 000 kappaletta.
Ajan hengen mukaisesti Arijoutsin Pippuri alkoi 1960-luvulla sisältää entistä rohkeampia ”tuhmia” vitsejä, mutta se ei lopulta enää kyennyt kilpailemaan varsinaisten seksihuumori- ja pornolehtien kanssa mieslukijoiden suosiosta. Arijoutsi jatkoi lehden tekemistä vielä jonkin aikaa kannattamattomuudesta huolimatta. Vuodesta 1971 alkaen ilmestyi vain joulunumero kerran vuodessa, viimeisin 1974.
HMCS Eastview
Palvelus
Alus tilattiin lokakuussa 1941 Quebecistä Canadian Vickers Limitediltä ja sen köli laskettiin 26. elokuuta 1943. Alus laskettiin vesille vielä samana vuoden lopulla 17. marraskuuta ja se otettiin palvelukseen 3. kesäkuuta 1944.
Kanadan laivasto
HMCS Eastview liitettiin elokuussa 1944 Kanadan 5. saattajaryhmän johtoalukseksi, ja se palveli sodan jatkuessa Euroopassa keskisellä Atlantilla saattueiden suojana. Aluksen kolmastoista ja samalla viimeinen suojattu saattue HX358 toukokuun 1945 lopulla oli samalla sodan viimeinen HX-saattue. Alus siirtyi heinäkuussa Kanadan länsirannikolle, missä se poistettiin palveluksesta 17. tammikuuta 1946.
Alus myytiin vuonna 1947 ja sen runko upotettiin seuraavana vuonna aallonmurtajaksi Oyster Bayhin Brittiläiseen Kolumbiaan.
Jorma Heiskanen
Pentti Jorma Heiskanen (31. heinäkuuta 1914 Otava, Mikkelin maalaiskunta – 29. kesäkuuta 1941 Enso, kadonnut) oli suomalainen pastori ja kirjailija.
Heiskasen vanhemmat olivat taidemaalari Toivo Vilhelm Heiskanen ja Aino Jenny Bom. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1933 Mikkelin lyseosta. Heiskanen vihittiin papiksi vuonna 1938 ja hän suoritti kasvatusopillisen tutkinnon vuonna 1940. Hän toimi Hiitolan vt. kirkkoherrana vuonna 1940.
Heiskanen oli talvisodan aikana KTR 12:n patteriston pastorina Suojärvellä ja Kollaalla. Jatkosodan aikana hän oli KTR12:ssa tiedotuskomppanian joukkueenjohtajana. Heiskanen katosi jatkosodan alkupäivinä partiomatkalla Ensossa, ja hänet julistettiin vuonna 1948 sotavankeudessa kuolleeksi.
Orneerot
Orneerot, aikaisemmalta nimeltään uunintekijät (Furnariidae) on suuri lintuheimo. Orneerot ovat pienenkokoisia varpuslintuja, jotka elävät luonnonvaraisina Keski- ja Etelä-Amerikassa. Ne ovat hyönteissyöjiä. Jotkin niistä tekevät savesta uunia muistuttavan pesän, mistä tulee lintujen englanninkielinen nimi ovenbirds. Toiset tekevät tavallisen pesän oksista tai munivat onkaloon tai kallionkoloon. Orneeroiden pesät on aina suojattu myös päältä, pesässä on yleensä yli 6 sinistä, vihertävää tai valkoista munaa. Orneeroita elää Keski- ja Etelä-Amerikassa käytännössä joka paikassa, niitä näkee kaupunkien laitamilla, Amazonin alangoilla, Andien ylängöillä ja jopa kivisillä rannoilla.
Levinneisyys ja elinympäristö
Orneeroita tavataan Meksikon keskiosista Etelä-Amerikan eteläisimpiin osiin asti. Lisäksi lajeja esiintyy Trinidadissa, Tobagossa, Falklandin saarilla ja Juan Fernándezin saarilla.
Orneeroita tavataan lähes kaikenlaisissa elinympäristöissä. Vaikka orneerolajien monimuotoisuus on suurin alankojen trooppisissa metsissä, tavataan orneeroja myös esimerkiksi aavikoilla, mutarannoilla, rannikon hiekkadyyneillä, marskimailla, soilla, pensaikkoalueilla ja maatalous- ja kaupunkiympäristöissä. Orneeroja tavataan merenpinnantasosta 4 500 metrin korkeuteen asti.
Suvut
Luokittelu perustuu BirdLife Suomen luetteloon maailman lintujen suomenkielisistä nimistä.
Sambesi
Sambesi on joki eteläisen Afrikan keski- ja itäosissa. Se on 2 574 km pitkä ja Afrikan neljänneksi pisin joki. Sambesi on kuitenkin Afrikan pisin itään virtaava joki ja suurin Intian valtamereen laskeva joki. Sambesin valuma-alue on laajuudeltaan 1 390 000 km², mikä on vähän alle puolet Niilin valuma-alueesta. Sambesi saa alkunsa Sambiasta ja virtaa sitten Angolan itäisimmän kolkan kautta takaisin Sambiaan, missä se muodostaa Sambian ja Namibian välisen rajan noin 100 kilometrin matkalla. Sen jälkeen se koskettaa Botswanan pohjoisinta kolkkaa ja virtaa sitten Sambian ja Zimbabwen rajajokena, kunnes se päätyy Mosambikiin, missä se laskee Intian valtamereen.
Sambesin sivujokia ovat vasemmalla puolella Lungwebungu, Luanginga, Chobe, Gwayi, Sanyati, Panhane ja Luenha ja oikealla puolella Kabompo, Kafue, Luangwa ja Shire.
Sambesin mielenkiintoisin kohde ovat Victorian putoukset. Muita merkittäviä putouksia ovat Chavuman putoukset Sambian ja Angolan rajalla sekä Ngonyen putoukset lähellä Siomaa läntisessä Sambiassa.
Joessa on kaksi suurta vesivoimalaitosta, ensimmäinen Kariban padolla Sambian ja Zimbabwen rajalla ja toinen Cahora Bassan padolla Mosambikissa. Ne tuottavat sähköä kyseisille maille, jälkimmäinen myös Etelä-Afrikalle. Sambian puolella on myös kaksi pienempää voimalaitosta, ensimmäinen Victorian putouksilla Sambian puolella, ja toinen Kalene Hillin voimalaitos Ikelengen alueella.
Alkulähteet
thumb|450px| Topografinen kartta Sambesista ja sen valuma-alueesta, joka on kuvassa korostettuna. Joki saa alkunsa mustanpuhuvalta soiselta dambo-kosteikkoalueelta ja miombo-savannimetsästä 50 km pohjoiseen Mwinilungan kaupungista ja 20 km etelään Ikelengen kaupungista Sambian Luoteisen provinssin Ikelengen piirikunnassa noin 1 524 metrin korkeudella merenpinnasta. Joenlähteen ympäristö on kansallismonumentti, metsänsuojelualue ja kansainvälisesti tärkeä lintualue.
Joenlähteen itäpuolella Kongo-joen ja Sambesin valuma-alueiden vedenjakaja on ylänkö, joka kulkee suurin piirtein itä–länsisuunnassa ja viettää jyrkästi sekä pohjoiseen että etelään. Tämä erottaa selvästi Lualaban (Kongon tärkein sivujoki sen yläjuoksulla) altaan Sambesin valuma-alueesta. Alkulähteen seudulla vedenjakaja ei ole näin tarkkaan määriteltävissä, mutta nämä kaksi vesistöä eivät ole yhteydessä toisiinsa.
Sambesin valuma-alueena joen yläjuoksulla on laaja 900–1200 m korkea ja reunoiltaan rikkonainen ylänkö. Sen keskiosa on metamorfista kallioperää, jonka reunoilla on magmakiviä, kuten esimerkiksi Victorian putouksilla. Shupangassa joen alajuoksulla pistää esiin ohut harmaan ja keltaisen hiekkakiven muodostama patja, jossa on paikoitellen kalkkikiven muodostamia raitoja. Se tulee näkyviin jokiuomassa kuivalla kaudella. Tämä muodostuma jatkuu myös Teten toisella puolella, missä siihen kuuluu laajoja kivihiilijuonteita. Kivihiiltä on löydetty myös aivan Victorian putousten alapuolelta Sambiassa. Kultapitoisia kivilajeja esiintyy muutamissa paikoissa.
Joen yläjuoksu
Sambesi virtaa lounaaseen Angolan alueella noin 240 km:n matkan; sitten siihen yhtyy suurehkoja sivujokia, kuten Luena ja Chifumage, jotka virtaavat siihen luoteisalueen ylängöiltä. Tämän jälkeen se kääntyy etelän ja muodostaa tulvatasangon, jonka leveys vaihtelee suuresti riippuen siitä, onko kuiva kausi vai sadekausi. Se virtaa edelleen Sambian ainavihantiin mulendametsiin, joskin lännen suunnalla esiintyy myös ruohikkomaita. Kun joki palaa Angolasta takaisin Sambiaan, se on sadeaikana lähes 400 m leveä ja virtaa vuolaasti. Siinä on koskia aina Chavuman putouksille saakka, missä joki virtaa kalliohalkeaman läpi. 1500 m:n korkeudella sijaitsevilta joenlähteiltään joki laskee noin 400 metriä 400 km:n matkalla tullessaan Chavumaan, joka sijaitsee 1100 m:n korkeudella. Chavumasta Victorian putouksille valuma-alue on hyvin tasainen; laskua siinä on vain 180 metriä 800 km:n matkalla.