cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rauniopaasisammal
Levinneisyys
Rauniopaasisammal esiintyy pohjoisen pallonpuoliskon laukealla ja viileällä vyöhykkeellä. Suomessa se kasvaa koko maassa yleisenä.
Elinympäristö
Rauniopaasisammal kasvaa karuilla ja rehevillä rantakallioilla, purokivillä ja varjoisten metsien kivillä.
Aarne Korhonen
Aarne Vilho Korhonen (16. marraskuuta 1891 Pyhäjärvi – 12. tammikuuta 1977) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli monen sodan veteraani, joka joutui jättämään kotinsa evakkona jatkosodan jälkeen.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat tilanhoitaja Daniel Korhonen ja Sofia Augusta Koskinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Varpu Vesalaisen kanssa.
Opinnot
Korhonen kävi kansakoulun ja Räisälän kansanopiston vuosina 1910–1911 sekä suoritti viidennen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1926. Hän suoritti Suojeluskuntain päällystökoulun Viipurissa vuonna 1921 ja Reserviupseerikoulun vuonna 1926.
Suomen sisällissota
Korhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kelhossa, missä hän haavoittui pahasti 7. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Korhonen määrättiin sisällissodan jälkeen 25. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseeriksi Kaartin jääkäripataljoonan 2 komppaniaan, josta hänet siirrettiin 2. joulukuuta 1918 Helsingin etappipataljoonaan. Siellä hän toimi 1. komppaniassa koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä ja 25. toukokuuta 1919 hänet siirrettiin koulutusaliupseeriksi Keski-Suomen rykmentin 8. komppaniaan.
Armeijasta hän erosi 30. syyskuuta 1920 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. marraskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Räisälän suojeluskuntaan. Suojeluskunnasta hän erosi 6. helmikuuta 1921 ja astui takaisin armeijan palvelukseen 1. huhtikuuta 1925. Hänet sijoitettiin Karjalan kaartin rykmenttiin, missä hän toimi 2. konekiväärikomppanian vääpelinä. Toistamiseen hän erosi armeijasta 19. toukokuuta 1929 ja työskenteli sen jälkeen metsätyönjohtajana ja maanviljelijänä Räisälässä, missä hän kuului edelleen Räisälän suojeluskunnan esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota
Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Käkisalmen sotilaallisen hallintopiirin kansanhuoltotehtäviin, missä tehtävissä hän toimi koko sodan ajan. Hän otti osaa jatkosodassa Itä-Kannaksen kuntien evakuoimiseen vuonna 1944. Sotien jälkeen hän muutti siirtolaisena Harjavaltaan, jossa hän työskenteli maanviljelijänä vuodesta 1948 alkaen. Harjavallassa hän toimi vuosina 1945–1949 siirtoväen huollon johtajana.
Korhosen hautakiveen on merkitty sotilasarvoksi jääkärikapteeni.
Éowyn
Éowyn, Rohanin Valkea Neito, Ithilienin Neito, on kuvitteellinen hahmo J. R. R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.
Juoni
Kirjassa tapaamme Éowynin, Rohanin Neidon, Eorlin Huoneen tyttären ja Rohanin kuningas Théodenin sisarentyttären, Meduseldin palatsista. Hän oli Théodwynin ja Éomundin tytär ja Éomerin sisar.
Turhautuneena ja haluten kunniaa taistelusta, hän pukeutui Dernhelm-nimiseksi mieheksi, ja matkusti Rohanin Ratsastajien kanssa, kantaen jäämään määrättyä Merriä mukanaan. Théoden nimesi Éowynin Rohanin sijaishallitsijaksi ja Éomerin perijäksi, jos he eivät palaa. Pelennorin Kenttien Taistelussa hän taisteli, kuningas Théodenin luokkaannuttua kuolettavasti, Angmarin Noitakuningasta, Nazgûlien herraa vastaan Merrin kanssa. Kun Noitakuningas julisti että ”Elävä mies ei voi minua estää”, Éowyn poisti kypäränsä, näyttäen pitkät vaaleat hiuksensa ja julisti, ”Minä en ole elävä mies”.
Neito Éowyn löysi porsaanreiän Glorfindelin 1000 vuotta vanhasta ennustuksesta, täyttäen sen että Noitakuningas ei kuole ihmismiehen kädestä. Noitakuningas oli tulkinnut ennustusta väärin: hän sanoi ”Elävä mies ei voi minua estää” vaikka ennustus sanoo: ”Ei hän miehen kädestä kaadu, mutta tulee kaatumaan”, joten Noitakuningas yliarvioi voimansa ja uskoi ettei häntä koskaan voiteta. (Englannin kielen man voi tarkoittaa sekä "miestä" että "ihmistä".)
Éowyn iski Noitakuningasta sen jälkeen kun Merri oli iskenyt tätä polven taakse. Tarkkaan ottaen myös hobitti Merri oli ”ei ihmismies”. Pisto polven takana tuskin oli kuolettava, mutta Merrin haltiamiekan pisto saattoi tehdä Noitakuninkaasta haavoittuvaisen, ja Éowyn löi hänet kuoliaaksi.
Éowyn sai useita vammoja taistelussa, ja koska Nazgûleissa on myrkyllinen vaikutus, häntä kohtaisi lähes varma kuolema; kuitenkin Aragorn paransi hänet lyhyellä retkellään Minas Tirithissä. Koska Éowyn ei ollut täysin toipunut, hän ei voinut lähteä Aragornin sotajoukon mukana Mordoriin.
Parannuksen Tarhassa ollessaan hän tapasi Faramirin, johon rakastui. Sauronin tuhon jälkeen he menivät onnellisesti naimisiin ja muuttivat Ithilienin maakuntaan, jonka prinssi Faramir nyt oli. Éowyn tunnettiin siis Ithilienin Prinsessana, tai Ithilienin Neitona. Heillä oli ainakin yksi poika (luultavasti Elboron). Heidän pojanpoikansa oli Barahir, joka kirjoitti Neljännellä Ajalla Aragornin ja Arwenin tarinan. Éowynin kuolinaikaa ei ole kirjattu.
Peter Jacksonin elokuvassa Kuninkaan paluu (2003) Éowyn loukkaantuu lievemmin kuin kirjassa: hän on tajuissaan, mutta loukkaantunut, vaipumassa tajuttomuuteen. Poistetuissa kohtauksissa hän käy lähellä kuolemaa; hänen veljensä löytää hänet ja suree, ja myöhemmin hänet nähdään Aragornin parantamana.
Can Bonomo
Can Bonomo (s. 16. toukokuuta 1987, Izmir, Turkki) on turkkilainen laulaja sekä radio- ja TV-juontaja. Bonomo on syntyperältään sefardijuutalainen.
Eurovision laulukilpailu 2012
Bonomo edusti Turkkia vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Love Me Back". Hän selviytyi toisesta semifinaalista loppukilpailuun, jossa sijoittui lopulta 112 pisteellä seitsemänneksi.
John Gosling
thumb|John Gosling vuonna 2009 John Gosling (6. helmikuuta 1948 Paignton, Devon, Englanti – 2023 ) oli brittiläinen kosketinsoittaja. Hän oli mukana The Kinks -yhtyeessä. Hänen ensiesiintymisensä yhtyeessä oli vuonna 1970 albumilla Lola versus Powerman and the Moneygoround, Part One.
Kurt Boege
Kurt Johannes Boege (21. elokuuta 1936 Turku – 1. toukokuuta 1990) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1954–1957 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Boege edusti koko SM-sarjauransa ajan Turun Palloseuraa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 26 ottelua, joissa hän sai kaksi jäähyminuuttia eikä lainkaan tehopisteitä. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1956 sekä saavutti kaksi SM-hopeaa.
Nové Město na Moravě
Nové Město na Moravě on kaupunki Vysočinan läänissä Tšekin tasavallassa. Vuoden 2020 arvion mukaan siellä asui 10 049 asukasta. Kaupunki on perustettu vuonna 1250.
Kaupungin luoteispuolella sijaitsee alueen tärkein talviurheilukeskus Vysočina Arena. Siellä on järjestetty esimerkiksi ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2013. Myös Tour de Skin osakilpailuja ja ampumahiihdon Euroopan-mestaruuskilpailut 2008 on järjestetty Nové Městossa.
Korpus
Korpus (latinan sanasta corpus, kokoelma tai kirjaimellisesti keho) on tarkoin määrätty ja koottu joukko kirjoitetun kielen tekstejä (tekstikorpus) tai puhutun kielen nauhoitteita (puhekorpus), jotka on poimittu aidoista teksteistä ja tilanteista. Niitä käytetään kieltä koskevien hypoteesien testaamiseen yhdestä tai useammasta kielestä tai joistakin niiden ominaisuuksista.
Tarkastelun kohteina voivat olla esimerkiksi seuraavanlaiset kysymykset:
Classic (kappale)
Classic on yhdysvaltalaisen popduo MKTO:n kappale, joka julkaistiin yhtyeen nimeä kantavan albumin toisena singlenä 20. kesäkuuta 2013. Kappaleen ovat sanoittaneet ja säveltäneet Evan Bogart, Andrew Goldstein, Emanuel Kiriakou ja Lindy Robbins. Single saavutti suurimman suosionsa Oseaniassa, yltäen Australian singlelistan yhdeksännelle sijalle, ja Uudessa-Seelannissa kahdeksanneksi.
Josh Forbesin ohjaama retro-vaikutteinen musiikkivideo julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
Pihkapirkko
Pihkapirkko (Aphidecta obliterata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Pihkapirkko on kooltaan 3,5–5,5 mm ja ruumiinrakenteeltaan pitkänomainen sekä litteä ja väriltään yleensä vaalea peitinsiipien ollessa melko tasaväriset. Peitinsiivet voivat olla osalla lajin edustajista myös ruskeat, hieman punertavat tai lähes kokonaan mustat. Laji elää havupuissa varsinkin kuusissa, mutta sitä voi löytää myös lehtikuusista ja pihdoista. Pihkapirkko talvehtii karikkeessa ja puun tyven raoissa.
Pihkapirkko on Suomessa vakiintunut ja yleinen laji etelästä Oulun korkeudelle asti. Suomessa se on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy pääasiassa Euroopan alueella.
vasen|pienoiskuva|Pihkapirkon toukka.
Ford Mustang (1994)
Neljännen sukupolven Mustang oli Ford Motor Companyn vuosina 1994–2004 valmistama urheiluautomalli.
Mallivuodelle 1994 esiteltiin Mustang, joka oli saanut osakseen suurimmat muutokset liki viiteentoista vuoteen. Fordin sisäisellä koodilla "SN-95" suunniteltu malli perustui päivitetylle Fox-pohjalevylle. Suunnittelutiimin päävastaava Bud Magaldi halusi että autoon yhdistetään sopivalla tavalla Mustangin klassisia tunnuspiirteitä. Avomalli pysyi tuotannossa, mutta parin aiemman sukupolven liftback -kori oli jätetty pois valikoimasta.
Ennen uuden Mustangin virallista julkaisua Ford esitteli vuoden 1993 Detroitin autonäyttelyssä Mustang Mach III -konseptiauton, joka antoi viitteitä uuden mallin ulkonäöstä. Darrell Behmerin ja Bud Magalin suunnitteleman kaksipaikkaisen mallin voimanlähteeksi oli valjastettu mekaanisella ahtimella ryyditetty 4,6-litrainen DOHC V8, jonka tehoksi ilmoitettiin 450 hv (336 kW). Ao. moottori oli myös konseptiversio, eikä sellaisenaan päässyt tuotantoon, mutta se antoi viitteen siitä, että Fordin Modular-moottoriperheen edustaja tulisi tulevaisuudessa löytymään myös Mustangin konehuoneesta.
Mustang (1994–1998)
Perus-Mustangin voimanlähteenä oli 3,8 l OHV V6 -moottori ja sen jatkeena vakiovarusteinen 5-portainen manuaalivaihteisto tai valinnainen 4-portainen AODE-automaatti. V6-moottori tuotti tehoa 145 hv (108 kW) @ 4000 r/min ja vääntöä 215 lb.ft (292 Nm) @ 2500 r/min. Uuden EEC-V-moottorinohjausjärjestelmän käyttöönoton myötä, vuonna 1996, perus-V6 sai tehoa lisää viisi hevosvoimaa. Samana vuonna AODE-vaihteiston tilalle tuli 4-portainen 4R70W-automaattivaihteisto.
Vuoden 1994 Mustangin tarpeita varten Ford oli allokoinut Fox-pohjalevyn lisäkehitykseen 700 miljoonaa dollaria. Pyrkimyksenä oli parantaa auton ajettavuutta ja vähentää NVH:ta (Noise, vibration, harshness), verrattuna edellisen sukupolven Mustangiin. Etupään MacPherson-tuennassa otettiin käyttöön pidemmät alatukivarret, uusi olkakappale ja kallistuksenvakaaja sekä joukko muita muutoksia, vuodelta 1979 periytyvän pyöränripustuksen parantamiseksi. Takana oli nelivarsituettu jäykkä akseli. Vuoden 1994 Mustangin vakio-perävälitys oli 2.73:1, myöhemmin se vaihdettiin tiheämpään 3.27:1-välitykseen. Kaikkien Mustang-versioiden vakiovarusteena oli levyjarrut kaikilla pyörillä, lukkiutumattomat jarrut (ABS) oli valinnaisvaruste.
Uuden ulkokuorensa ohella 1994 Mustang sai täysin uudelleenmuotoillut sisätilat. Samaa teemaa noudattava, pehmein ja kaarevin vedoin muotoiltu "dual-cockpit" -ohjaamo, löytyy myös saman aikakauden Thunderbirdistä. Vuoden 1994 Mustangin optiovarustelista oli runsas, joistain niistä tuli myöhemmin vakiovarusteita. Suosittu varustepaketti (vakiona convertible- ja GT -malleissa) sisälsi sähkötoimiset lasinnostimet ja takaluukun lukon sekä sähkösäätöiset taustapeilit. Muita valinnaisvarusteita olivat mm. paketti johon kuului oven lukkojen kauko-ohjain ja tavaratilan kuormaverkko. Valinnainen ilmastointilaite oli CFC-vapaa, vakionopeussäädin kuului varustepaketti 2:een, joka sisälsi paljon muutakin varustetta. Valinnaisena äänentoistolaitteena oli tarjolla Mach 460, 230-wattisella monikaiutinjärjestelmällä. CD-soitin oli valinnaisvaruste. Vuoden 1994 Mustangin ajo- ja käyttöturvallisuutta lisääviä vakiovarusteita olivat kolmipisteturvavyöt neljällä istuinpaikalla ja uutuutena kaksi turvatyynyä edessä. Mallivuodelle 1996 takavalojen muotoilu muuttui kolmesta vaakatasoisesta raidasta kolmeen pystyasentoiseen osioon, joka muotoiluteemana oli osa Mustangin klassisia design-piirteitä.
Mustang GT
thumb|1995 Mustang GT thumb|1998 Mustang Cobra
Perus-Mustangiin perustuva, mutta tehokkaampi ja alustaltaan tiukemmaksi viritetty uusi Mustang GT esiteltiin vuodelle 1994. Mallin voimanlähteenä toimi edelleen, jo aiemmista sukupolvista tuttu, Fordin 302-kuutiotuumainen, pikkulohkoinen työntötanko-Windsor V8. Perinteiseen tapaan moottorin kuvaus oli "5.0 L", vaikka sen iskutilavuus on pyöristettynä 4,9 litraa. Tehoa se antoi 215 hv (160 kW) @ 4200 r/min ja vääntöä 285 lb.ft (386 Nm) @ 3500 r/min. Mustang GT:n kiihtyvyys 0–60 mph (97 km/h) nopeuteen vei reilut kuusi sekuntia ja varttimailin se taittoi noin 15 sekunnissa. Tiukemman alustan lisäksi muita Mustang GT:n perusmallista erottavia ominaisuuksia olivat 3.08:1 perävälitys (myöhemmin 3.27:1 tai 3.55:1, riippuen vaihteistosta ja mallivuodesta), kaksoispakoputkisto ja suuremmat 16-tuumaiset vanteet (perusmallin pyöräkoko oli 15 tuumaa). Amerikkalainen autoilun aikakauslehti Motor Trend nimesi 1994 Mustang GT:n Car of the Year -tittelin voittajaksi.
Vuonna 1995 markkinoille tuotiin ainoastaan yhden vuoden elänyt Mustang GTS. Malli oli Mustang GT:n riisuttu versio, jossa oli GT:n performance-tekniikka ja alusta, mutta mahdollisimman niukasti mukavuuspainotteisia varusteita.
Windsor- ja Romeo-moottoreiden välillä on lieviä eroavaisuuksia. Eräs tällainen on venttiilikoppien pultit, joita on Romeossa vähemmän kuin Windsorissa. Toinen on jakopään kopan kiinnityspultit, Windsorissa käytetään 8 mm ja Romeossa 10 mm pultteja. Romeon runkolaakerikannet ovat kiinni pulteilla, Windsorissa on kierretappi- ja mutterikiinnitys. Uuden moottorin tekniset arvot olivat samat kuin edeltäjänsä; teho 215 hv (160 kW) @ 4400 r/min, vääntö 285 lb.ft (386 Nm) @ 3500 r/min. Vuonna 1998 näitä arvoja nostettiin hieman ja 4.6 L V8 -moottorin tehoksi ilmoitettiin 225 hv (168 kW) @ 4750 r/min ja vääntömomentiksi 290 lb.ft (393 Nm) @ 3500 r/min. Muutos tehtiin moottorinohjauksen uusilla asetuksilla ja polttoainejärjestelmän muutoksilla. Vaikka 4.6 L V8:n suoritusarvot olivat samat tai paremmat kuin vanhemman 302 V8:n, moottoria moitittiin vajaatehoiseksi, etenkin pääkilpailijaansa Chevrolet Camaron OHV V8 -moottoriin verrattuna. Camaron moottori oli tosin iskutilavuudeltaan hieman suurempi ja luonteeltaan erilainen.
Mustang Cobra
Fordin Special Vehicle Team (SVT) -yksikkö oli kehittänyt Mustang GT:n pohjalta suuren suorituskyvyn omaavan tehoversion,Mustang Cobran. Vuonna 1996 malli oli saatavana erikoisvärillä maalattuna Mystic Cobra -versiona. Korin Chrom-a-lusion -maali vaihtaa väriä sen mukaan, mistä suunnasta valo heijastuu. Erikoismalleja valmistui ainoastaan 2000 kappaletta.
"New Edge" (1999–2004)
Mallivuodelle 1999 uudistettu SN-95-Mustang tuli myyntiin 26. päivänä joulukuuta vuonna 1998. Fordin uuteen New Edge -muotoilukieleen kuuluivat aiempaa terävämmät linjat ja korin muotopokkaukset sekä suuremmat pyöränaukot. Uudistuksen myötä Mustang sai myös uusia vannemalleja. Sen sijaan perupohjalevy, kattolinja ja auton sisusta pysyivät entisellään. Kaikki vuosimallin 1999 Mustangit, Cobraa lukuun ottamatta, saivat etulokasuojiinsa "35th-Anniversary" -tunnuksen. Takavalot muuttuivat terävälinjaisemmiksi ja kulmikkaammiksi, mutta ne säilyivät kolmikammioisina ja siten kantoivat edelleen Mustangin perinteitä. Optiolistalle lisättiin mm. kuuden levyn CD-vaihtaja.
"35th Anniversary Limited Edition" -erikoismalleja valmistettiin GT coupe -korisina 2318- ja GT convertible -korisina 2310 kappaletta. 35-vuotisjuhlamalli oli tarjolla ainoastaan mustana, metallihohto hopeana, valkoisena ja punaisena. Ulkoisiin varusteisiin kuuluivat korin värinen konepellin scooppi, takaspoileri, sivuscoopit ja helmalevikkeet, musta paneli takavalojen välissä ja 17x8-tuumaiset, viisipuolaiset alumiinivanteet. Sisätiloissa oli mustat nahka-vinyyli-istuimet hopeisella insertillä ja poni-logolla, alumiininen vaihdekepin nuppi, uniikki mittaristo "35th anniversary" -signeerauksella, hopea-mustat irtomatot "35th anniversary" -logolla ja hopeiset oviverhoilujen insertit.
3,8-litrainen Essex OHV V6 palasi perusmoottoriksi vuonna 1999. Uusi, kaksikanavainen split-port -imusarja, jonka toinen kanava avautui täyskaasukiihdytyksessä, korvasi yksikanavaisen single-port -imusarjan. Tällä muutoksella perusmallin teho nousi 190 hv:aan (142 kW) @ 5250 r/min, vääntömomentin ollessa 220 lb.ft (298 Nm) @ 2750 r/min. Vuonna 2001 järjestelmään lisättiin läppien elektro-mekaaninen ohjaus Intake Manifold Runner Control (IMRC), jonka avulla moottorin teho nousi 193 hv:aan (144 kW) @ 5500 r/min, vääntömomentin ollessa 225 lb.ft (305 Nm) @ 2800 r/min. Mallivuoden 2004 jälkimmäisellä puoliskolla 3.8 L Essex V6 korvattiin 3.9 L OHV Essex V6 -moottorilla. 3,9-litraisen moottorin iskunpituus oli hieman pidempi, mutta sen suoritusarvot olivat samat kuin poistuvan 3,8-litraisen moottorin. 3.9 L Essex palveli Mustangin keulalla vain puolen vuoden ajan, ennen kuin se vuonna 2005 korvattiin 4.0 L Köln V6 -moottorilla.
GT:n keulalla jatkoi entiseen tapaan 4,6-litrainen V8, mutta sen teho oli nyt 260 hv (194 kW) @ 5250 r/min ja vääntö 302 lb.ft (409 Nm) @ 4000 rpm. Moottori oli saanut uudet "Performance Improvement" (PI) kannet, nokka-akselit ja imusarjan. Aiemmille 4,6-litraisille V8-moottoreille annettiin tämän muutoksen myötä lisänimi NPI "Non Performance Improvement". Mustangeissa siirryttiin paluulinjattomaan polttoainejärjestelmään, jossa paine ja syöttö säädetään moottorin keskusyksikön ohjaamana. Vuoden 1998 reilun 14 sekunnin ET:hen (Elapsed time) ja 91-93 mph trap speedeihin verrattuna GT:n varttimailin ET oli nyt alle 14 sekuntia ja trap speed yli 96 mph (154 km/h).
Mustang Cobra
thumb|2003-2004 Ford Mustang IV SVT Cobra
Vuoden 1999 Cobran 32-venttiilisen 4.6 L V8 -moottorin tehoksi ilmoitettiin 320 hv (239 kW) @ 6000 r/min ja vääntömomentiksi 317 lb.ft (430 Nm) @ 4750 r/min. Kun uusien Cobra-mallien omistajat laittoivat autonsa tositoimiin, kävi pian ilmi, että mallin 0-60 mph (0–96 km/h) kiihtyvyys oli heikompi kuin vastaavilla varusteilla olleen 1998 mallin. Dyno-testit osoittivat, että moottorin todellinen teho oli lähempänä 285 hevosvoimaa (213 kW) kuin tehtaan ilmoittamaa 320:aa, joka oli 15 hevosvoimaa enemmän kuin vuoden -98 mallissa. Asiasta nousseen kohun johdosta Ford keskeytti Cobran myynnin elokuussa 1999 ja suoritti mallien takaisinkutsun. Autoihin vaihdettiin toisenlaiset imusarjat, joitain moottorinohjauksen komponentteja sekä pakoputkisto katalysaattoreista taaksepäin. Näillä muutoksilla moottorin kampiakselilta saatiin tehtaan testiolosuhteissa "todelliset" 320 hevosvoimaa.
Keväällä 2002 esiteltiin mallivuoden 2003 Cobra, jonka voimanlähteenä toimi mekaanisesti ahdettu, 32-venttiilinen DOHC 4.6 L V8, jonka tehoksi ilmoitettiin 390 hv (291 kW) ja vääntömomentiksi 390 lb.ft (530 Nm). Todellisuudessa lukemat olivat lähempänä 430 hv:aa (321 kW) ja 576 Nm:ia (425 lb.ft).
Erikoismallit
thumb|2001 Ford Mustang Premium thumb|2004 Mustang GT Convertible 40th Anniversary thumb|[[Honolulun poliisilaitoksen Mach 1]] thumb|Roush Mustang
Vuonna 2000 GT-malleihin oli tarjolla "Spring Feature Edition" -erikoisvarustelu. Performance Red- ja Laser Red -punainen, musta, hopeanharmaa, valkoinen tai Zinc Yellow -keltainen Spring Feature -paketti sisälsi 17" x 8" performance-vanteet ja -renkaat, konepellin korinvärisen scoopin, korinväriset kylkiscoopit, konepellin kaksi mustaa "GT"-raitaa ja takapuskurin mustan "Mustang"-insertin. Erikoisversio oli tarjolla vuoden ajan ja niitä myytiin 3091 kappaletta.
Vuonna 2001 yleisölle esiteltiin erikoisversio "Bullitt". Coupe-korimalliin tarjolla ollut Bullitt-paketti lisättiin GT-varustuksen päälle ja sillä panostettiin erityisesti urheilullisempaan ajettavuuteen ja suorituskykyyn. Alustan muutoksiin kuuluivat mm. madallettu jousitus Tokico-vaimentimilla ja Cobra-mallista lainatut levyjarrut, edessä 13- ja takana 11.7 tuumaa. Imusarja ja pakoputkisto vaihdettiin paremmin hengittäviin ja ne nostivat moottorin tehon 265 hv:aan (198 kW), joka on viisi hevosvoimaa enemmän kuin GT:ssä. Näkyvimpiä ulkoisia muutoksia olivat uniikit Torq-Thrust -vanteet ja takaspoilerin ja etusumuvalojen jättäminen pois. Bullitin väreinä olivat Dark Highland Green, True Blue sekä musta.
Vuoden 2001 Bullitt-version menestyksen innoittamana Mustangin seuraava erikoisversio oli vuosina 2003 ja -04 valmistettu Mach 1. Version voimanlähteenä toimi vuosimallien 1999 ja 2001 Cobran 4.6 L DOHC -moottoriin perustunut, ja vuosien 2003-04 Cobran uusilla sylinterikansilla varustettu, 305-hevosvoimainen (227 kW) versio. Sisustukseen oli haettu retrohenkeä istuimilla, joiden verhous muistutti 1960-luvun lopun ensimmäisten Mach 1:n "comfort-weave"-istuimia. Myös mittaristo oli retrotyylinen ja vaihdekepin nuppi oli uniikki alumiinipallo. Ulkoisia ominaisuuksia olivat toimiva Shaker scooppi, uniikki 3-taso-konepelti mustalla raidalla, helmojen teippiraidat, perinteinen "alahuuli"-etuspoileri, musta takasiipi, Magnum 500 -tyyppiset vanteet ja uudelleenmuotoiltu C-pilari. Mach 1 sai alustaansa samat viritykset kuin Bullitt.
Misaki Doi
Misaki Doi (s. 29. huhtikuuta 1991 Jokohama) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 30 lokakuussa 2016.
Ford Mustang (1994)
Erikoismallit
Vuonna 2004 Ford toi myyntiin Mustangin 40-julavuoden kunniaksi valmistetun "40th Anniversary Edition" -erikoisversion. Varustepaketti oli saatavilla vakio- ja GT -malleihin ja sekä coupe- että avokoriin. Siihen kuului "40th Anniversary" -irtomatot, Cobrasta lainatut maalatut ja taittuvat taustapeilien kuoret, hiekanruskea kloottikatto kanvaasikaton sijaan, Arizona Beige -väriset "Bullitt"-vanteet ja konepellin-, takaluukun- ja helmojen raidat. Korin väriksi oli valittavissa eksklusiiviset Screaming Yellow tai Crimson Red tai vakioväriset Oxford White tai musta. Ford valmisti Crimson Red -värisiä versioita 4558 kappaletta. Crimson Red tuli osaksi Fordin väripalettia vuosien 2002–09 väliseksi ajaksi nimellä Merlot ja koodilla "FX". Valtaosa juhlamalleista sai hiekanruskean Parchment-nahkaverhoilun mutta myös mustilla nahkaistuimilla varustettuja valmistettiin. Ne olivat ilmeisesti Kanadan versioita. Näissä oletetuissa Kanadan varianteissa oli vuoden 2003 Cobran vanteet, eikä konepellin ja helmojen raidoitusta. Kahta esisarjan autoa lukuun ottamatta, kaikki Crimson Red -autot valmistuivat elokuun ja marraskuun lopun 2003 välisenä aikana. Juhlavuoden autoista 41 kappaletta muokattiin Roush Industries -yhtiön toimesta korkeaviritteisiksi Roush Mustangeiksi.
Andrés Avelino Cáceres
Andrés Avelino Cáceres (1833–1923) oli perulainen upseeri, joka toimi maansa valtionpäämiehenä kolmeen otteeseen toisella sotilasvallan kaudella.
Misaki Doi
Doin paras saavutus Grand Slam -turnauksissa on eteneminen neljännelle kierrokselle Wimbledonissa 2016. Hän on voittanut WTA-turnauksen kaksinpelissä Luxemburgissa vuonna 2015 ja nelinpelissä Istanbulissa vuonna 2014.
Presidentti Tarja Halosen muotokuva
Presidentti Tarja Halosen muotokuva on taiteilija Rafael Wardin maalaama presidentti Tarja Halosen virallinen muotokuva. Hän teki maalauksen valtioneuvoston kanslian tilauksesta ja se paljastettiin Valtioneuvoston linnassa 8. marraskuuta 2002. Muotokuva on yksi Wardin pitkän uran merkittävimmistä teoksista ja hänen tunnetuin maalauksensa. Sen ansiosta Wardi nousi myös suuren yleisön tietoisuuteen, vaikka hänellä olikin takanaan kuvataiteilijana jo yli 50 vuoden ura.
Teos kuuluu Suomen tasavallan presidenttien muotokuvagalleriaan, joka sijaitsee Valtioneuvoston linnassa tasavallan presidentin esittelysalissa ja sen eteishuoneessa. Halosen muotokuva oli käytännön mukaisesti hänen virkakautensa ajan esittelysalin päätyseinällä, josta se siirrettiin eteishuoneeseen presidentti Martti Ahtisaaren kuvan viereen. Muiden presidenttien muotokuvat ovat esittelysalin seinillä, jossa ei kuitenkaan ole tilaa kaikille maalauksille. Teokset eivät ole normaalisti yleisön nähtävissä.
Maalaus
Wardin kuvaama Halonen istuu Kultarannan puutarhassa punertavan auringon paistaessa hänen kasvoilleen. Hänen edessään kahvipöydällä on kaksi termoskannua ja leivos. Maalauksen ylälaidassa näkyy työtään tekevä puutarhuri, jonka takana on hahmotelma Kultarannan puutarhassa olevasta Felix Nylundin veistoksesta Herääminen vesialtaineen. Toisessa ylälaidassa on portaiden päässä lepäävä sydän. Lisäksi maalauksen yläosassa on havaittavissa presidentti Halosen kissat Miska ja Rontti läpikuultavina hahmoina.
Toteutus
Rafael Wardi palkattiin muotokuvan toteuttajaksi keväällä 2002, ja maalaus oli valmis seuraavana syksynä. Presidentti Halonen valitsi hänet tehtävään itse, koska tunsi taiteilijan tyylin entuudestaan ja tiesi, millainen teos oli odotettavissa. Halonen on kertonut tuntemiensa taiteilijoiden sanoneen, että mikäli hän saisi Wardin suostumaan tehtävään, voisi sillä olla uudistava vaikutus koko suomalaiseen muotokuvamaalaukseen. Wardi kertoi pohtineensa, ottaako työtä lainkaan vastaan, mutta päätti lopulta suostua ja maalata Halosen näköisen ”komean naismatriarkan”.
Wardi aloitti teoksen suunnittelun Helsingin Kaapelitehtaalla sijaitsevassa ateljeessaan ja teki varsinainen maalaustyön juhannuksesta 2002 lähtien tasavallan presidentin kesäasunnolla Naantalin Kultarannassa. Ajatus teoksen maalaamisesta kesäasunnolla oli Halosen idea. Wardi vietti paikassa lähes koko kesän tarkkaillen ensimmäiset viikot Halosta ja Kultarannan värimaailmaa, minkä jälkeen hän toteutti saamaansa näkemystä loppukesän ajan. Wardi oli keväällä käynyt katsomassa maalauksen sijoituspaikkaa valtioneuvoston linnassa ja löytänyt sitä vastaavan puolipyöreän tilan Kultarannan terassilta. Valtioneuvoston sovitettua taulua paikalleen hän viimeisteli muotokuvaa syyskuussa presidentin virka-asunnolla Mäntyniemessä ja vielä myöhemmin syksyllä ateljeessaan. Saatuaan maalauksen valmiiksi Wardi toimitti sen Ateneumiin kehystettäväksi. Teoksen hinta oli 30 000 euroa.
Kesän aikana Wardi teki myös muita pastellitöitä Kultarannan puutarhasta, rakennuksista ja ihmisistä. Lisäksi Wardi oli Halosen vieraana Kultarannassa myös kahtena seuraavana kesänä jatkamassa työskentelyään.
Vastaanotto
Presidentti Halonen oli itse tyytyväinen teokseen, mutta arvioi jo paljastamistilaisuudessa, että se tulee aiheuttamaan paljon keskustelua. Halonen piti teosta muotokuvan ja tavallisen maalauksen välimuotona. Hän uskoi sen myös kertovan yhteiskunnan muutoksesta. Seuran haastattelussa Halonen kehotti katsomaan teosta kauempaa, jolloin sen huomaa olevan riittävän näköinen ja myös hänen oloisensa. Halosen mukaan se kuvasi ulkomuodon sijaan enemmän hänen persoonallisuuttaan.
Andrés Avelino Cáceres
Cáceresin seuraaja Remigio Morales Bermúdez kuoli kesken kautensa. Varapresidentti jatkoi kautta, mutta Cáceres voitti täytevaalit ja hallitsi toisen kauden (1894−1895). Hänen valintaansa vastustettiin, syttyi sisällissota, jonka päätteeksi Cáceres muutti Buenos Airesiin.
Presidentti Tarja Halosen muotokuva
Vastaanotto
Paljastustilaisuudessa olleiden ministerien kerrottiin hämmästelleen teosta. Maalausta kommentoinut pääministeri Paavo Lipponen oli päässyt tutustumaan maalaukseen jo etukäteen. Hän totesi sen tuovan Halosen persoonan ja voiman esiin mytologisella tavalla. Halosen puolison Pentti Arajärven mukaan teos on mallinsa näköinen ja heijastaa hänen persoonaansa. Myös hän piti sitä poikkeavana, mutta aikaansa kuvastavana.
Teoksen ollessa esillä Ateneumissa tuli vieraskirjaan runsaasti yleisön mielipiteitä. Kuvan yleisen ilmeen ohella kommenteissa pohdittiin erityisesti pöydällä näkyvien termoskannujen sisältöä. Maalauksesta nousseen kohun johdosta Seura järjesti lukijoilleen muotokuvakilpailun, ja ITE-taiteilija Timo Ilmari teki oman versionsa, jota hän yritti saada näytteille Ateneumiin Wardin maalauksen viereen. Lopulta hänen muotokuvansa päätyi esille Helsingin keskustassa sijaitsevan hampurilaisravintolan ikkunaan.
Näyttelyt
Tammikuussa 2003 maalaus oli esillä Ateneumissa, jossa sitä kävi kolmen viikon aikana katsomassa yli 38 000 ihmistä. Syksyllä 2008 ja keväällä 2009 muotokuva oli esillä Wardin 80-vuotisjuhlanäyttelyssä Didrichsenin taidemuseossa, ja vuonna 2014 taulu oli uudelleen nähtävillä Ateneumissa osana Wardin omaa näyttelyä. Syksyllä 2017 teos oli esillä Sinebrychoffin taidemuseon muotokuvanäyttelyssä.
Muuta
Kiasman ystävät -yhdistys palkitsi Halosen vuoden 2002 nykytaiteen ystävänä. Palkinnon myöntämiseen vaikutti erityisesti, että hän oli valinnut muotokuvansa toteuttajaksi Rafael Wardin.
Huhtikuussa 2003 presidentinlinnassa paljastettiin Halosen puolison Pentti Arajärven muotokuva, jonka on maalannut Artti Pohjanheimo. Perinteisempi maalaus ei herättänyt vastaavaa keskustelua, vaikka siinä Arajärvellä oli muumihahmoin koristeltu solmio. Presidentinlinnassa on myös kaikkien muiden tasavallan presidenttien puolisoiden muotokuvat. Halosen virallisen muotokuvaveistoksen teki kuvanveistäjä Taisto Rauta. Pronssinen patsas paljastettiin maaliskuussa 2004.
Ford Mustang (1994)
Erikoismallit
Ford vietti 100-vuotisjuhlaansa kesäkuussa 2003 ja sen kunniaksi myös Mustang GT:stä tehtiin juhlavuoden erikoiversio. 100th Anniversary -malli oli saatavana ainoastaan mustana. Istuimien verhoilumateriaali oli Premium Verona-pintakuvioista, kaksiväristä Imola-nahkaa. Mustang GT premium -pakettiin kuului 17-tuumaiset pyörät, lukkiutumattomat jarrut ja ajonvakautus, kaksoispakoputkisto, kuljettajan sähkösäätöinen istuin ristiselän tuella, nahkapäällysteinen ohjauspyörä ja Mach 1000 tai Mach 460 AM/FM-stereot kuuden CD-levyn vaihtajalla. Etulokasuojissa, tavaratilan kannessa ja istuimien nahkaan stanssattuna oli 100th Anniversary -tunnukset.
Tekniset arvot
† = mekaaninen ahdin
Anthony Fantano
Anthony Fantano (s. 28. lokakuuta 1985 Connecticut) on yhdysvaltalainen YouTubettaja, musiikkikriitikko, vloggaaja ja muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten theneedledrop -nimisestä YouTube-kanavastaan, jolla on yli kaksi miljoonaa tilaajaa. Hän julkaisee kanavillaan levyarvosteluja, ja käsittelee laajemmin musiikkiin liittyviä ilmiöitä.
Yksityiselämä
Fantano ja hänen vaimonsa Dominique Boxley asuvat Middletownissa, Connecticutissa. Fantano on ateisti ja vegaani. Hän ottaa sosiaalisessa mediassa toisinaan kantaa Yhdysvaltain politiikkaan. Fantano soittaa bassokitaraa.
David (walesilainen piispa)
thumb|Pyhä David Oxfordin [[Jesus College (Oxford)|Jesus Collegen kappelin lasimaalauksessa.]] thumb|200px|Pyhän Davidin lippu. David oli 500-luvulla elänyt walesilainen piispa, joka tunnetaan nykyisin Walesin suojeluspyhimyksenä. Hänen arvellaan syntyneen 462–512 ja kuolleen 1. maaliskuuta 589 Mynywissä, joka tunnetaan nykyään nimellä St David’s. Legendan mukaan Pyhä David syntyi kallionjyrkänteen päällä kymmenen minuutin kävelymatkan päässä Mynywistä paikalla, jossa nykyään sijaitsee Nonin kappeli. Myöhemmin Pyhä David perusti Mynywiin luostarin, jossa hän myös kuoli vanhuuteen.
Pyhän Davidin kerrotaan olleen kasvissyöjä, joka söi ainoastaan leipää, yrttejä ja vihanneksia ja joi pelkkää vettä. Tämän vuoksi Pyhä David tunnettiin Walesissa myös nimellä Vedenjuoja.
Eystein Meyla
pienoiskuva|Ren taistelu. [[Erik Werenskiold|Erik Werenskioldin Heimskringlan kuvitusta.]] Eystein Meyla (Øystein Øysteinsson Møyla, noin 1157–1177) oli Norjan birkebeinien puolueen varhaisaikojen johtaja ja vallantavoittelija. Hän oli kuningas Östen Haraldssonin poika.
David (walesilainen piispa)
Pyhän Davidin kanonisoi paavi Calixtus II vuonna 1120. St David’sin kaupungista tuli keskiajalla suosittu pyhiinvaelluskohde.
Etoposidi
Etoposidi (C29H32O13) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä useiden syöpätyyppien hoitoon. Etoposidi on WHO:n julkaisemassa tärkeimpien lääkeaineiden luettelossa.
David (walesilainen piispa)
Pyhän Davidin päivää vietetään 1. maaliskuuta. Muistopäivää on vietetty 1100-luvulta lähtien ja se julistettiin Walesissa kansallispäiväksi 1700-luvulla.
Eystein Meyla
Eystein Meyla oli birkebeinien ensimmäisen, kuningas Maunu Erlinginpoikaa ja jaarli Erling Skakkea vastustaneen kapinan johtaja vuonna 1174. Meyla julistettiin kuninkaaksi kaksi vuotta myöhemmin Øyratingetissa, mutta hän sai surmansa kuningas Maunua vastaan käydyssä Ren taistelussa vuonna 1177.
Heimskringlan mukaan Eystein pyysi vuonna 1174 apua Ruotsin jaarli Birger Brosalta kuningas Maunua vastaan. Brosa oli naimisissa Brigit Haraldsdotterin, Norjan kuninkaan Harald Gillen tyttären, kanssa, ja saattoi sen vuoksi olla suopea Eysteinin pyynnölle. Birger katsoi myös, että kapina Maunua vastaan vahvistaisi hänen omaa asemaansa Ruotsissa ja Norjassa. Birger antoikin sekä rahaa että joukkoja Eysteinille. Pian tämän jälkeen kansanjoukko valitsi Eysteinin kuninkaaksi Norjan Markerissa.
Etoposidi
Ominaisuudet ja käyttö
Etoposidi on huoneenlämpötilassa kiteistä ainetta. Yhdiste on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky kloroformi liuoksessa on -110,5.
Etoposidi estää topoisomeraasi II-entsyymiä yhdistämään DNA:n paloja toisiinsa solujen jakaantumisvaiheessa. Näin ollen syöpäsolut eivät kykene jakaantumaan. Etoposidin käyttökohteita ovat muun muassa kivessyövän, keuhkosyövän ja akuuttien leukemiatyyppien hoidossa. Usein sitä käytetään yhdessä sisplatiinin tai karboplatiinin kanssa. Etoposidia käytetään joko tabletteina tai se annetaan ruiskeena laskimoon.
Eystein Meyla
Eystein pysytteli joukkoineen Norjan ja Ruotsin raja-alueilla seuraavat kaksi vuotta, pyrkien vähitellen etenemään kohti Vikeniä. Kapinallisten varat alkoivat pian huveta, ja he joutuivat sitomaan tuohta jalkojensa suojaksi. Tästä he saivat nimityksensä birkebeiner eli birkebeinit (”Koivujalat”). Kesällä 1176 birkebeinit saivat viimein hankittua aluksen ja purjehtivat pohjoiseen Bergenin ohi, jossa Maunu ja Erling Skakke tuolloin oleskelivat. Birkebeinit hyökkäsivät Nidarosiin (Trondheim) ja valloittivat kaupungin. Øretingetin käräjillä Eystein valittiin kuninkaaksi.
Etoposidi
Ominaisuudet ja käyttö
Etoposidin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, kaljuuntuminen, leukopenia ja luuydinsuppressio. Aine voi myös aiheuttaa verenpaineen laskua ja olla myrkyllistä maksalle.
Eystein Meyla
Ympäröiviltä alueilta saapui väkeä ja liittyi birkebeinien joukkoihin. Birkebeinit vetäytyivät kuitenkin kaupungista peläten kuningas Maunun etelästä mahdollisesti saapuvia joukkoja. Maunun ja Eysteinin armeijat kohtasivat viimein tammikuussa 1177 Trondheimin luoteispuolella, jossa käytiin Ren taistelu. Birkebeineillä oli miesylivoima, mutta runsasluminen talvi aiheutti heille vaikeuksia. Eystein pääsi pakenemaan, mutta eräs maanviljelijä tappoi hänet, kun Eystein pyysi tältä verkkoa.
Etoposidi
Ominaisuudet ja käyttö
Etoposidi on jalkalehtien (Podophyllum) suvun kasveista eristetyn podofyllotoksiinin puolisynteettinen johdannainen. Podofyllotoksiini reagoi vetybromidin ja tämän jälkeen bariumkarbonaatin kanssa muodostaen podofyllotoksiinin epimeerin. Tästä välituotteesta muodostetaan 2,3,4,6‐tetra‐O‐asetyyli‐β‐d‐glukoosin kanssa, jolloin siitä muodostuu glykosidi. Asetyyliryhmät poistetaan vedyttämällä ja viimeisessä vaiheessa tapahtuu reaktio asetaldehydin dimetyyliasetaalin kanssa.
Logouana
Logouana on maalaiskunta Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Sen keskuskylä Leleni sijaitsee 30 kilometriä Koutialasta maanteitse itään. Kunnassa on 8 400 ja keskuskylässä 3 500 asukasta (vuonna 2009).
Logouanan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin Sorobasson ja Gouadji Kaon, idässä Zébalan, etelässä Nafangan ja lännessä Sincinan ja Yognogon kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja ja fulbeja.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit.
Goldrushed
Goldrushed on ruotsalaisen alternative rock -yhtye The Royal Conceptin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin Ruotsissa 11. syyskuuta 2013.
Tuonpuoleinen (sarjakuvahahmo)
Tuonpuoleinen on kuvitteellinen hahmo Marvelin sarjakuvamaailmassa. Hänen ensiesiintymisensä oli Secret Wars vol. 1 #1 -lehdessä ja hänet loivat Jim Shooter ja Mike Zech.
Hämähäkkimiehen animaatiosarja
Tuonpuoleinen esiintyi Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa 1990-luvulla.
Pian Hämähäkkimies saa kuitenkin tarpeekseen Madame Webistä (kiitos Vihreän Menninkäisen puuhien) ja käskee tämän painumaan tiehensä. Madame Web poistuu, mutta lupaa palata kun suuri taistelu on käsillä.
Salatut sodat
thumb|left|Tuonpuoleinen nähtynä ensi kerran Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Kuluu jonkin aikaa ja Hämähäkkimiehen elämässä ehtii tapahtua paljon, mutta lopulta Madame Web palaa ja vie tämän outoon ja autioon paikkaan (hän muutti tämän eräänlaiseksi patsaaksi matkaa varten).
Autiossa paikassa (jossa Hämähäkkimies on edelleen patsaana) taivaalle (tai mikä ikinä onkaan) ilmestyy suuret silmät ja jylhä ääni kaikuu kysyen, onko tämä (Hämähäkkimies) oikea. Madame Web vakuuttaa niin ja vapauttaa Hämähäkkimiehen. Pian tämän jälkeen Tuonpuoleinen ottaa ihmismäisemmän muodon jutellakseen Hämähäkkimiehelle ja kertoakseen tämän syyn olla siellä. Hän haluaa selvittää, onko hyvä vahvempi kuin paha. Tuonpuoleinen on järjestänyt "aution" planeetan, jossa hyvän ja pahan joukot saisivat kohdata. Hämähäkkimies saa itse päättää ketkä ovat hyvien puolella (Tuonpuoleinen oli itse jo järjestänyt pahat) ja keksiä miten voittaa sota.
Tämän jälkeen Tuonpuoleinen ja Madame Web seuraavat sivusta Salattujen sotien tapahtumia, kunnes Tohtori Doom keksii keinon varastaa Tuonpuoleisen voimat saadakseen ne itselleen. Hämähäkkimies ja muut hyvät kuitenkin pysäyttävät Doomin ja Tuonpuoleinen on taas vapaa (hyvillä kuitenkin herää kysymys, tekikö Tuonpuoleinen koko vangitsemisensa tahallaan). Tuonpuoleinen päättää sodan hyvien voittoon ja pyyhkii kaikkien (paitsi Hämähäkkimiehen) muistin tapahtuneesta ja lähettää muut, paitsi Hämähäkkimiehen, kotiin.
Spider Wars
Tuonpuoleinen lähettää Hämähäkkimiehen takaisin "kotiin", mutta hän huomaa kaupungin olevan melkein täysin tuhoutunut. Pian hänelle selviää sen olevan Spider-Carnagen tekosia. Tuonpuoleinen ja Madame Web selittävät rauhaisassa paikassa Hämähäkkimiehelle (sekä monen muun maailman Hämähäkkimiehille), että Spider-Carnage oli onnistunut tuhoamaan melkein kaikki eri ulottuvuuksien maailmat ja Tuonpuoleinen oli käyttänyt voimiaan mennen ajassa taaksepäin kaikissa eri ulottuvuuksissa ennen kuin mitään ehti tapahtua. Nyt monien eri maailmojen Hämähäkkimiehien tehtävänä on pysäyttää Spider-Carnage ennen tämän onnistumista. Tuonpuoleinen itse ei voi auttaa, sillä hänen voimansa ovat edelleen vähissä ajassa taaksepäin menemisen takia.
Aleksanteri Haukka
Ura
Haukka on Hyvinkään Tahkon kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 7. elokuuta 2018 kotona Oulun Lippoa vastaan. Hän löi ottelussa kaksi juoksua ja toi kolme juoksua. Hänet palkittiin joukkueensa toiseksi parhaana pelaajana.
Haukka siirtyi kaudeksi 2021 1+1-vuotisella sopimuksella Superpesis-joukkue Imatran Pallo-Veikkoihin.
Christ of the Ozarks
Joku taidearvostelija on sanonut veistoksesta, että se on kuin maitopurkki jonka päällä on tennispallo.
Forum Boarium
pienoiskuva|Forum Boarium [[Franz Alt (taidemaalari)|Franz Altin akvarellimaalauksessa vuodelta 1859.]] Forum Boarium on Roomassa Tiberjoen lähellä sijaitseva vanha karjatori, jolla järjestettiin tiettävästi ensimmäinen gladiaattoritaistelu.
Tori oli taisteluille soveltuva paikka, sillä sen laidalla sijaitsi Hercules Victorin temppeli. Herkules oli taistelujen jumala. Myöhemmin taistelut siirtyivät Forum Romanumille, joka oli tilavampi.
Torin laidalla on nykyisin Fortuna Viriliksen temppeli.
Kouniana
Kouniana on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Koutialan piirissä Malissa. Se sijaitsee 45 kilometriä Koutialasta koilliseen. Kunnassa on 4 600 ja kylässä 3 600 asukasta (vuonna 2009).
Kounianan kunta rajoittuu idässä Koutialan piirin Zanfiguén, lännessä Gouadji Kaon sekä pohjoisessa Koromon ja Ségoun alueen Sanin piirin Moribalan kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on savannia. Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen.
Kuntaan kuuluvat Kounianan ja Nadiasson kylät. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja. Lisäksi on boboja, fulbeja ja dogoneja.
Kounianan ohi kulkee Koutialan ja Sanin välinen maantie RN13. Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, hirssi, durra, maissi, maapähkinä, riisi ja soija. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, siat ja siipikarja.
Semih Korucu
Semih Korucu (s. 11. marraskuuta 1965 Ankara) on turkkilainen säveltäjä. Hän aloitti musiikinopintonsa Ankarassa 1984 ja opiskeli myöhemmin Mimar Sinan -taideyliopistossa analyysiä, sävellystä ja musiikkiteoriaa. Hänen teoksiaan on esitetty Turkin lisäksi myös Bulgariassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa. Hän on myös toiminut pedagogisissa tehtävissä.
Kari Rummukainen
Kari Olavi Rummukainen (s. 14. tammikuuta 1962 Nurmes) on suomalainen teoreettinen fyysikko, joka työskentelee Helsingin yliopiston teoreettisen hiukkasfysiikan professorina (2009-). Hän toimii akatemiaprofessorina kaudella 2019-2023. Hän tutkii muun muassa kahden mustan aukon törmäyksen synnyttämiä gravitaatioaaltoja.
Elämä ja ura
Rummukainen tuli ylioppilaaksi Nurmeksen lukiosta 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta teoreettisen fysiikan alalta filosofian kandidaatiksi (1987) ja filosofian tohtoriksi (1990). Hänen artikkeliväitöskirjan muotoinen väitöstutkimuksensa oli otsikoitu The order-disorder interface tension in quantum chromodynamics and spin models. Rummukainen nimitettiin teoreettisen fysiikan dosentiksi Helsingin yliopistoon vuonna 1994.
Kotiseudun tarinoita
Teoksen toimitustyö
Teos ilmestyi vuonna 1951 Lauri Simonsuuren toimittamana, kolmannen painoksen Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi vuonna 2006 sarjassa "Suomen kansan henkinen perintö". Siihen sisältyvät tarinat koottiin pääosin 1. marraskuuta 1937 ja 1. maaliskuuta 1938 välisenä aikana järjestetyn paikallisten tarinoiden ja muistojen keruukilpailusta, johon osallistui 436 henkilöä kaikkialta Suomesta ja jota varten Martti Haavio oli laatinut opasvihkon Kotiseudun aarreaitta. Kirja muodostaa yhdessä Simonsuuren vuonna 1947 toimittaman teoksen Myytillisiä tarinoita ja vuonna 1950 toimittaman artikkelikokoelman Kansa tarinoi kanssa suomalaisten kansantarinoiden trilogian, jolla on ollut suuri merkitys paitsi kansanperinteen tutkijoille, myös laajemmin kotiseututyölle.
Kari Rummukainen
Elämä ja ura
Rummukaisen tutkimustyön aihepiirejä ovat teoreettinen fysiikka ja kosmologia. Akatemiaprofessuurinsa aikana hän tutkii gravitaatioaaltoja. Lisäksi hän osallistuu suunnitteilla olevan gravitaatioaaltoteleskooppi LISAn vaatimustenmäärittelyyn; tämä teleskooppi pyritään lähettämään avaruuteen vuonna 2034.
Rummukaisen saamiin tunnustuksiin lukeutuvat muun muassa Helsingin yliopiston Fysiikan laitoksen parhaan fysiikan opettajan palkinto (2002 ja 2011), Suomalaisen Tiedeakatemian Väisälän palkinto (2006) ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsenyys (2009). Hänet kutsuttiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi joulukuussa 2022.
Kotiseudun tarinoita
Sisältö
Teoksen sisältö jakaantuu seuraavasti:
Sulkaperhoset
pienoiskuva|pysty=1.10|Emmelina monodactyla Sulkaperhoset (Pterophoridae) on aitoperhosiin kuuluva perhosheimo. Heimon edustajat ovat helposti tunnistettavia erikoisen ulkonäkönsä vuoksi.
Sulkaperhosia tunnetaan maapallolta yli 1000 lajia, jotka jakaantuvat noin 90 sukuun. Heimolle tunnusomaista on siipien voimakas surkastuminen kapeiksi kaistaleiksi. Vartalo on hokka ja raajat pitkät. Lisäksi raajoissa on yleensä pitkiä kannuksia. Etusiipi on yleensä kapea ja jakaantunut kahteen, suurin piirtein yhtäsuureen osaan, jotka erkanevat toisistaan siiven ulkoreunassa tuottaen tyypillisen kaksihaaraisen siivenkärjen. Takasiivet muodostuvat kapeista liuskoista, joiden reunoja kiertää rivi pitkiä ripsiä. Väritys on yleensä ruskean tai harmaankirjava. Kooltaan sulkaperhoset ovat melko pieniä ja suurimpienkin lajien siipiväli on vain muutamia senttimetrejä.
Levätessään kasvillisuuden joukossa sulkaperhosten etusiivet ojentuvat suoraan sivuille ja takasiivet painuvat kokonaan piiloon etusiipien alle, mikä antaa eläimelle tunnusomaisen, T-kirjainta muistuttavan muodon. Lepoasennossa perhonen muistuttaakin enemmän tikkua tai kuivunutta kasvinosaa kuin perhosta. Muutamassa suvussa perhosilla on kuitenkin lähes tavanomaiset siivet. Lentotavaltaan sulkaperhoset muistuttavat paljon koisia (heimot Pyralidae ja Crambidae). Useimmat lajit ovat aktiivisia yöllä.
Toukat elävät hyvin huomaamatonta elämää, usein kasvien varsien sisällä tai lehtien alapinnoilla.
Sulkaperhosten tarkka lajinmääritys on usein vaikeaa ja osa lajeista on määritettävissä vasta genitaalien perusteella.
Lajit Suomessa
Suomesta on tavattu vuoteen 2009 mennessä 42 eri sulkaperhoslajia ja sittemmin lajeja on tavattu muutama lisää. Osa lajeista on uhanalaisia.
Sunny Afternoon
Sunny Afternoon on brittiläisen The Kinks -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1966. Se oli suuri hitti ympäri maailmaa saman vuoden kesällä sekä yhtyeen kolmas ja viimeinen ykköshitti Britanniassa. Kappale sisältyy myös myöhemmin syksyllä julkaistulle studioalbumille Face to Face.
Laulun taustaa ja aihe
Britannian pääministeri Harold Wilson ilmoitti keväällä 1966 maan talouden hiipuneen niin pahasti, että hallituksen oli tehtävä veronkorotuksia. Yhtyeen laulaja-kitaristi-laulunkirjoittaja Ray Davies sai tästä idean kirjoittaa yläluokkaa satirisoivan laulun. Kappaleen melankolisen sävelen Davies sävelsi uudella, vastahankitulla pianollaan.
Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”The Tax Man's Taken All My Dough”, sen ensimmäisen rivin mukaan. Tämä edusti yhtyeen ja Daviesin uudempaa suuntausta, Kinksin edellinen single "Dedicated Follower of Fashion" oli niin ikään ollut sävyltään satiirinen.
Laulun sanoitukset voi ymmärtää vain viattomana kesäpäivän viettona, mutta rivien välistä on luettavissa ironiaa ja piikittelyä verotusjärjestelmää, luokkayhteiskuntaa ja kapitalismia kohtaan.
Äänitys
”Sunny Afternoonin” äänityksissä yhtyettä avusti muun muassa useilla The Rolling Stonesin levyillä mukana ollut kosketinsoittaja Nicky Hopkins. Ray Davies kärsi pahasta heinänuhasta, eikä pystynyt laulamaan kuin yhden oton. Näin ollen myös basisti Pete Quaifen pienet virheet kappaleen lopussa piti jättää paikalleen, koska alkeellisesta äänitystekniikasta johtuen niitä ei pystytty korjaamaan.
Päivää aikaisemmin nauhoitettu b-puoli ”I'm Not Like Everybody Else” on myös Ray Daviesin käsialaa, mutta sen laulaa tavallisuudesta poiketen hänen veljensä, yhtyeen soolokitaristi Dave Davies.