cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valga
Historiaa
Kaupungin jaon jälkeen kaupungin osasta toiseen siirryttäessä oli kuljettava passintarkastuksen ja raja-aseman kautta, mikä ärsytti asukkaita. Saman suvun jäsenistä osa saattoi asua Latvian puolella, osa Viron. Maiden muuttaminen neuvostotasavalloiksi poisti rajatarkastukset. Uuden itsenäisyyden myötä valtioiden raja kulkee taas kaupungin halki. Aluksi jonot tulliasemilla häiritsivät matkailijoita. Vuonna 2007 maiden liityttyä Schengen-sopimukseen rajatarkastukset lopetettiin jälleen.
Väestö
Vuonna 2011 silloisessa Valgan kaupungissa oli 12 261 asukasta, joista 7 887 (64,3 %) oli virolaisia, 3 225 (26,3 %) venäläisiä ja 1 119 (9,1 %) muita kansallisuuksia.
Muuta
Vuodesta 1944 alkaen kaupungissa on julkaistu paikallislehteä nimeltä Valgamaalane sekä vuodesta 2003 alkaen myös venäjänkielistä Walk-lehteä. Suomalaisella vaatetusteollisuusyritys M.A.S.I Companyllä, jonka tuotemerkkejä ovat esimerkiksi Lee Cooper ja Very Nice, on tuotantolaitos Valgassa (tytäryhtiö M.A.S.I Company AS).
Valgan ystävyyskaupunki Suomessa on Tornio.
HWA
HWA AG on autourheilutalli, joka kilpailee Saksan vakioautojen sarjassa DTM:ssä. Tallin DTM-debyytti tapahtui vuonna 1988. Talli on voittanut sarjan valmistajien mestaruuden vuosina 1992, 1994, 1995, 2000, 2001, 2003, 2005 ja 2006.
HWA oli alun perin vuonna 1967 perustetun kilpamoottoreita suunnitelleen ja testanneen AMG:n (nykyinen Mercedes-AMG) kilpatalli. Mercedes-Benzin ostettua AMG:n vuonna 1999 erotettiin HWA omaksi yhtiökseen. Lyhenne HWA tulee tallin päällikön ja AMG:n toisen perustajan Hans Werner Aufrechtin nimikirjaimista.
HWA on DTM-toimintansa lisäksi toimittanut moottoreita Formula 3 -sarjoihin.
Power, Corruption & Lies
Power, Corruption & Lies on brittiläisen New Order -yhtyeen vuonna 1983 julkaistu toinen studioalbumi.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Z
Z (z) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten 26. kirjain. Useissa latinalaista aakkostoa käyttävissä kielissä (ei kuitenkaan suomessa) se on myös aakkosten viimeinen kirjain. Z-kirjaimen nimi on suomen kielessä tset tai tseta (myös set tai seta) ja äännearvo useimmiten [ts]. Foneettisessa kirjoituksessa z on soinnillisen s-äänteen merkki.
Kreikkalaisessa kirjaimistossa latinalaista Z-kirjainta vastaa zeeta (Ζ, ζ). Kyrillisessä kirjaimistossa ääntämystä [ts] vastaa Ц|Ц (ц) ja soinnillista ääntämystä [z] vastaa З|З (з).
Historiaa
Kreikkalaisissa aakkosissa Z-kirjainta vastaa zeeta (Ζ, ζ). Sen mukaisesti Z oli latinalaisissakin aakkosissa alkujaan 7:ntenä, heti F:n jälkeen, mutta jäi jo varhain pois käytöstä.
Z tuli latinassa käyttöön vähän ennen ajanlaskumme alkua kreikkalaisperäisissä lainasanoissa. Z lisättiin latinan aakkosten loppuun. Z-kirjain merkitsi tuolloin ilmeisesti soinnillista z-äännettä.
Z-kirjaimen yhteinen ulkonäkö kreikan zeetan (Ζ) kanssa saattaa olla sattumaa. Ulkonäkö voi selittyä sillä, että Z on S:n peilikuvan (Ƨ) kulmikas muoto. Eräissä Italian alueella puhutuissa kielissä alettiin arviolta vuonna 140 eaa. käyttää Z:n näköistä kirjainta merkitsemään z-äännettä erotukseksi S:llä merkittävästä s-äänteestä. Z otettiin käyttöön latinassa noin sata vuotta myöhemmin merkitsemään kreikkalaisten nimien z-äännettä.
Myöhäisen käyttöönottonsa vuoksi Z on ainoana latinalaisten aakkosten kirjaimena säilyttänyt vanhan kreikkalaisen nimensä (zeeta) eri kielissä vain vähän muuntuneena.
Z suomen kielessä
Nykysuomessa z-kirjain esiintyy vain vierasperäisissä erisnimissä ja sitaattilainoissa. Sen äänneasu on suomessa useimmiten [ts]. Yhdistelmä zz ääntyy suomessa aina [ts] kuten sanassa pizza.
Ääntämys [ts] oli suomessa lähes yksinomainen vielä muutama vuosikymmen sitten. Nykyisin monissa sanoissa suositaan kuitenkin soinnillista [z]-äännettä. Toisinaan myös [s]-ääntämys on mahdollinen. Varsinkin julkisuudessa pyritään vierasperäiset nimet ääntämään alkukielen mukaisesti. Tällöin kysymykseen voi tulla myös [θ]-äänne espanjan mukaisesti.
Z on aiemmin ollut suomen kirjakielessä nykyistä laajemmassa käytössä. Yhdistelmät tz ja dz on lausuttu [θs] tai [θθ]. Myöhemmin ääntämys muuttui muotoon [ts]. Yhdistelmä tz korvautui kirjoituksessa ts:llä vuodesta 1774 aina 1830-luvulle ulottuvan ajanjakson kuluessa.
Z muissa kielissä
Suomen kielen mukainen ääntämys [ts] on euroopan kielissä melko harvinainen. Muun muassa italiassa, saksassa ja kiinan pinyinissä z-kirjain kuitenkin äännetään ts-äänneyhdistelmänä, italiassa myös dz.
Ruotsissa z-kirjain äännetään s:ksi. Englannissa, ranskassa, hollannissa, puolassa, tšekissä ja unkarissa z-kirjain ääntyy soinnillisena [z]-äänteenä, ja espanjassa murteesta riippuen [θ] tai [s].
Kirjoitusasu
Z-kirjaimella on useita vaihtoehtoisia muotoja käsin kirjoitettaessa. Suomalaisessa kouluopetuksessa se on opetettu milloin poikkiviivallisena (Ƶ), milloin ilman (Z). Myös Ʒ-kirjainta muistuttava muoto on ollut käytössä. Kaikki muodot ovat saman kirjaimen vaihtoehtoisia ulkoasuja eikä niillä ole suomen kielessä merkityseroa. Sen sijaan muissa kielissä ja foneettisessa kirjoituksessa ero voidaan tehdä.
Suomen peruskouluissa on vuodesta 2004 alkaen opetettu Z-muotoa ilman poikkiviivaa. Poikkiviivallinen muoto on kuitenkin palaamassa opetukseen viimeistään 2016. Z-muoto on katsottu sujuvammaksi kirjoittaa, kun taas Ƶ-muodon katsotaan vähentävän sekaantumisen vaaraa numeron 2 kanssa.
Saksanpaimenkoira
pienoiskuva|Kolmevuotias saksanpaimenkoira Saksanpaimenkoira on suosittu käyttö- ja palveluskoirarotu. Sen normaalikarvainen muunnos oli vuonna 2022 Suomessa viidenneksi eniten rekisteröity rotu, mutta jos molemmat karvalaadut laskettaisiin tilastossa yhteen, olisi se peräti toiseksi eniten rekisteröity. Kuitenkin yhteensä saksanpaimenkoiria on rekisteröity 101 981 eli enemmän kuin viimevuotisen tilaston ykkössijaa pitäviä labradorinnoutajia, joita on rekisteröity yhteensä vain 69 710.
Kansankirkko ristipaineessa
Kansankirkko ristipaineessa: Suomen luterilainen kirkolliskokous 1974–2011 on teologian tohtori Jaakko Olavi Antilan kirjoittama, vuonna 2014 ilmestynyt teos Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokouksen historiasta. Kirjan on kustantanut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Saksanpaimenkoira
Helposti koulutettavana, kestävänä ja pelottomana saksanpaimenkoira on myös yleinen poliisin ja armeijan käyttämä rotu. Sitä voidaan käyttää vartiointi- ja suojelutehtäviin, pelastusetsintöihin, jäljestämiseen sekä huume-, home- tai malminetsintäkoirana.
Saksanpaimenkoiraa kutsutaan puhekielessä usein susikoiraksi. Tätä nimitystä jotkut rodun omistajista pitävät loukkaavana, sillä vaikka joidenkin saksanpaimenkoirien ulkonäkö voi muistuttaa sutta, rotu ei perimältään ole sen lähempänä sutta kuin muutkaan koirarodut.
Kansankirkko ristipaineessa
Kotimaa-lehteen teoksen arvioinut kirkkoneuvos Risto Voipio piti sitä erinomaisena kirjana, jossa mittavasta aineistosta on suodatettu mallikelpoinen ja mukaansa tempaavasti kirjoitettu historiateos. Toisaalta Voipion mukaan lukijalta edellytetään perusteellisia taustatietoja. Dosentti Timo Junkkaalan mukaan kyseessä on huolellisesti ja selkeällä kielellä kirjoitettu, oivaltavia havaintoja sisältävä tutkimus, jonka heikkoutena on sen laajuus.
Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi teoksen open access -verkkoversion osana Kirjastokonsortio Aleksandria -pilottihanketta, joka toteutettiin 2016–2017. Hankkeen avulla pyrittiin tarjoamaan sekä tieteellisille että yleisille kirjastoille mahdollisuus hankkia kokoelmiinsa laadukkaita vertaisarvioituja suomenkielisiä tiedekirjoja.
Saksanpaimenkoira
Ulkonäkö
Uroksen säkäkorkeus on 60–65 cm ja nartun 55–60 cm, ensiksi mainitun paino on 30–40 kg ja jälkimmäisen 22–32 kg. Runko on voimakas, lihaksikas ja suorakaiteen muotoinen ja luusto on vankka. Pään tulee olla kiilamainen ja runkoon nähden sopusuhtainen. Naamassa kuuluisi olla musta maski. Otsapenger on vähäinen ja kuono vahva. Korvat ovat suuret, pystyt ja eteenpäin kääntyneet (alle puolivuotiaiden pentujen korvat voivat joskus riippua). Mantelinmuotoisissa tummissa silmissä on eloisa ja älykäs ilme. Tuuhea häntä ulottuu kintereisiin ja riippuu alhaalla koiran ollessa paikallaan. Eturaajat ja lavat ovat lihaksikkaat ja reidet vankat ja voimakkaat. Pyöreissä käpälissä on hyvin kovat polkuanturat. Karvapeite on paksu, peitinkarva tiheää, kovaa ja tiivisti ruumiinmyötäistä.thumb|right|356x356px|Rotumääritelmän mukainen merkkivärinen (bi-color) saksanpaimenkoira. Valkoista väriä rinnassa ei pidetä rodulla toivottavana.
Väritys ja karva
Saksanpaimenkoiran karvapeite on kaksinkertainen: peitinkarvan tulee olla karkeaa, suoraa ja rungonmyötäistä. Kaulassa ja raajoissa karva on pidempää. FCI hyväksyi 2011 pitkäkarvaisen saksanpaimenkoiran omaksi rotumuunnoksekseen. Se kuuluu normaalikarvaisen tapaan roturyhmään 1.
Luonne ja käyttäytyminen
Tarmokkaana ja työhaluisena rotuna saksanpaimenkoira vaatii myös omistajaltaan toimeliaisuutta, koska rodulla on paljon energiaa. Tässä suhteessa näyttelylinjaiset ja käyttölinjaiset eroavat toisistaan käyttölinjaisten ollessa fyysisempiä ja työorientoituneita.
Hannes Lohen käyttäytymistutkimuksen alustavien tulosten mukaan 45 % suomalaisista saksanpaimenkoirista on pakko-oireisia, 26 % ääniarkoja, 25 % yliaktiivisia-impulsiivisia, 18 % arkoja, 17 % alusta- ja paikka-arkoja, 8 % eroahdistuneita ja 5 % aggressiivisia. Tutkimukseen osallistui 248 saksanpaimenkoiraa ja vuonna 2015 julkaistut alustavat tulokset voivat muuttua vastausmäärien kasvaessa.
Saksanpaimenkoirat eivät ole aggressiivisia, jos ne koulutetaan oikeaoppisesti ja kunnolla.
Saksanpaimenkoiraliittojen maailmanunionissa on tehty päätös, että jalostukseen soveltuvin luonne- tai käyttöominaisuustesti on suojelukoe ja jalostustarkastus.
Alkuperä
thumb|250px|Saksanpaimenkoira uzbekistanilaisessa postimerkissä. thumb|250px|Saksanpaimenkoira romanialaisessa postimerkissä. Rodun jalosti dresdeniläinen ratsuväen upseeri Max von Stephanitz vanhoista saksalaisista paimenkoiraroduista, kuten thüringeninpaimenkoirasta ja württemberginpaimenkoirasta. Erään teorian mukaan myös baijerinpaimenkoira, hesseninpaimenkoira, eteläsaksanpaimenkoira ja hannoverinvillapaimenkoira vaikuttivat nykyisen rodun syntyyn. Ensimmäiset saksanpaimenkoirat olivat pitkäkarvaisia, ja niitä oli mukana Hannoverin koiranäyttelyssä 1882. Lyhytkarvainen saksanpaimenkoira esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1889 Berliinissä. Vuonna 1899 Berliinissä perustettiin rotuyhdistys Verein für Deutsche Schäferhunde. Ensimmäinen Saksassa rekisteröity yksilö oli Honrad von Grafraht, joka tunnettiin alun perin nimellä Hektor Linkersheim. Alkuperäiset saksanpaimenkoirat olivat nykyisiä kevytrakenteisempia, minkä lisäksi myös selkälinja on joissakin maissa laskenut rodun kehityshistorian aikana.
Ensimmäisen maailmansodan aikana brittiläiset ja yhdysvaltalaiset sotilaat ihastuivat saksanpaimenkoiran ominaisuuksiin ja veivät sodasta palatessaan koiria näytille kotimaahansa. Britit kutsuivat niitä alun perin "ulkomaalaisiksi paimenkoiriksi" (Foreign Sheepdog) ja hieman myöhemmin "elsassinsusikoiriksi" (Alsatian Wolfdog, Alsatian), koska saksalaisviha oli tuolloin yleistä. Venäläiset jalostivat rodusta karumpiin olosuhteisiin paremmin soveltuvan itäeuroopanpaimenkoiran. Saksanpaimenkoirasta tuli nopeasti suosittu lemmikkinä ja työkoirana, ja nykypäivänä se on yksi monipuolisimmista koiraroduista monissa maissa.
Suomeen ensimmäiset saksanpaimenkoirat tulivat 1910-luvulla viranomaiskäyttöön. Vuosina 1970–1990 rodun rekisteröinnit kasvoivat poikkeuksellisen suuriksi kysyntään nähden. 2000-luvulla rekisteröintimäärät ja kysyntä ovat olleet lähes tasapainossa.
Paikallismuunnokset
Seuraavat alkuperäiset muunnokset ovat jo kuolleet sukupuuttoon:
Eteläsaksanpaimenkoira (Alter Deutscher Schäferhund) oli ulkoisesti brienpaimenkoiran ja pään osalta partacollien näköinen. Sillä oli modernia saksanpaimenkoiraa pidempi ja kapeampi kuono sekä kapeampi rinta. Korvat olivat taittuneet ja keskikokoiset. Rodulla oli kaikista saksanpaimenkoiran muunnoksista pisin karvapeite - laadultaan se oli karkeaa, laineikasta ja tiheää. Otsassa karva muodosti töyhdön ja leuoissa parran.
Hannoverinvillapaimenkoira (Braunschweig) oli alkuperältään hyvin vanha, ja sen kantamuodon uskotaan olleen mahdollisesti sama kuin picardienpaimenkoiralla. Nykyinen schafpoodle on rodun valkoinen muunnos, jota esiintyi alun perin Hannoverissa ja Braunschweigissä.
Karkeakarvainen saksanpaimenkoira erosi nykyisestä saksanpaimenkoirasta lähinnä karhean, tiiviin, jäykän ja nuoramaisen karvapeitteensä sekä leukojen ympärille muodostuneen parran osalta.
Karkea- ja pitkäkarvaista saksanpaimenkoiraa ei tule sekoittaa pitkäkarvaiseen saksanpaimenkoiraan. Karvapeite oli 5-6 cm pitkä eikä yhtä jäykkä kuin karkeakarvaisella saksanpaimenkoiralla. Raajoissa oli tyypillisesti hapsut ja niiden "housut" ovat pitkät ja tiheät. Tuuheassa hännässä on vähäiset hapsut.
Käyttötarkoitus
thumb|320px|Käyttölinjan saksanpaimenkoira [[agilityesteellä.]]
Saksanpaimenkoira kehitettiin alun perin paimenkoiraksi, mutta jo rodun perustamisvaiheessa oli tiedossa, että paimenkoirien tarve tulisi vastaisuudessa vähenemään huomattavasti. Tämän takia kehitettiin suojelukoe, joka mittaa saksanpaimenkoiran rodunomaisia ominaisuuksia, kuten kovuutta, rohkeutta ja taistelutahtoa. Jalostuskäyttö kiellettiin yksilöiltä, jotka eivät läpäisseet koetta. Suojelukoe on osaltaan auttanut saksanpaimenkoiraa saavuttamaan ja pitämään ominaisuutensa, jotka tekevät siitä monipuolisuudessa vertaansa vailla olevan työ- ja harrastuskoiran.
Saksanpaimenkoiralle sopivia käyttötarkoituksia ovat harrastaminen palveluskoiralajeissa, tokossa, agilityssä ja pelastuskoiratoiminnassa sekä työkäyttö poliisi-, rajavartio- ja tulliviranomaisten sekä puolustusvoimien ja vartijoiden työparina. Saksanpaimenkoira soveltuu myös perhekoiraksi, jos sillä vain on riittävästi virikkeitä ja ohjattua tekemistä.
Terveys
thumb|260px|Valkoinen pitkäkarvainen saksanpaimenkoira. Ennen sekä valkoisuus että pitkäkarvaisuus olivat ominaisuuksia, joita ei rodussa hyväksytty, nykyään vain valkoisuus.
Saksanpaimenkoiralla esiintyy hermostoperäisiä, immuunivasteeseen vaikuttavia sairauksia sekä allergioita, haimavikaa, silmäsairaus pannusta, korva- ja silmätulehduksia, iho-ongelmia sekä ruuansulatuselimistön ongelmia. Perinnöllisistä sairauksista ovat rodun kohdalla merkittäviä myös verenvuototauti ja haiman vajaatoiminta.
Luusto-ongelmat koskevat pääsääntöisesti selkää: ristiluun jakauma, ylimääräiset selkänikamat ja hermokanavien ahtaumat. Saksanpaimenkoiralla tulisikin kuvata Suomen Kennelliittoon lähetettävien virallisten lonkka- ja kyynärkuvien yhteydessä myös selkäranka, olat sekä polvet. Rotu kuuluu lonkkien ja kyynernivelien osalta kennelliiton PEVISA-ohjelmaan. C-, D- tai E-lonkkaisia koiria on ollut vuosina 2002–2007 vuosittain 39,1 prosenttia tutkituista saksanpaimenkoirista.
Näyttelylinjaisilla koirilla on enemmän luusto-ongelmia koska niitten lantio on jalostettu erittäin matalaksi ulkonäkösyistä. Ne ovat myös ajan mittaan kehittyneet yhä kookkaammiksi. Käyttölinjan koirat ovat lähempänä alkuperäistä ihannetta ollen kooltaan kompaktimpia ja lantio on normaalin mallinen. Tämä tekee niistä nopeampia ja ketterämpiä ja sopiviksi palveluskäyttöön. Useimmat käyttölinjan koirat ovat väritykseltään joko harmaita tai mustia.
Saksanpaimenkoirilla esiintyy myös luonneominaisuuksiin liittyviä ongelmia kuten rohkeuden puute, hermorakenneongelmat (jotka ovat yhteydessä hermostoperäisiin terveysongelmiin), korostunut terävyys, arkuus, viettiominaisuuksien puute ja puute elinvoimassa.
Yleisyys ja perimän monimuotoisuus
Saksanpaimenkoira on ollut pitkään yksi suosituimmista koiraroduista sekä Suomessa että maailmanlaajuisesti. Nykyään ongelmaksi on muodostumassa rodun jakautuminen kahtia käyttölinjaisiin ja näyttelylinjaisiin koiriin. Vuosittain Suomessa rekisteröidään noin 2 000 ja rodun kotimaassa Saksassa noin 25 000 pentua. Saksassa on rekisteröinnin edellytyksenä suojelukoulutustunnus kummallakin vanhemmalla ja 90 prosenttia pennuista syntyy jalostustarkastetuista vanhemmista. Suomessa ei aivan samaan ole päästy. Kannan laajuus on hyvä, mutta jalostuspohja koirien suuresta määrästä huolimatta suhteellisen kapea. Jalostuksellinen vaihtelu on siltikin riittävää. Sukusiitosaste on vuosittain ollut noin 2 prosenttia.
Rotuyhdistys
Saksanpaimenkoiraliitto on rodun suomalainen rotuyhdistys. Sen tarkoituksena on vaalia rotua, sen terveyttä ja käyttöominaisuuksia.
Koiriin kohdistuva väkivalta koulutuksissa
Oikeutta eläimille julkaisi helmikuussa 2021 kuvamateriaalia Saksanpaimenkoiraliiton koulutustilaisuuksista Paimiossa ja Loviisassa. Videolla koiria koulutetaan väkivaltaisesti: niitä kuristettiin, potkittiin ja lyötiin päähän. Koirilla käytettiin myös piikki- ja sähköpantoja. Kielletyllä sähköpannalla annetaan koiralle kivuliaita sähköshokkeja. Yleisradion mukaan väkivaltainen koulutustapa on yleisesti suojelukoiraharrastajien tiedossa. Kuvamateriaalilla esiintyvät liiton pätevöittämät koirien kouluttajat antavat koirille sähköshokkeja.
Saksanpaimenkoiraliiton mukaan laittomat välineet ja väkivalta eivät ole sallittuja sen alaisessa suojelukoirakoulutuksessa. Yhdistyksen mukaan nämä eivät ole eettisten ohjeiden mukaisia. Liiton mukaan väärinkäytöksiin on puututtava ja niistä on ilmoitettava eteenpäin. Suomen eläintenkouluttajat ry mukaan kivulla tai pelolla kouluttaminen ei ole hyväksyttävää toimintaa.
Oikeutta eläimille on pyytänyt poliisia tutkimaan onko koulutuksissa syyllistytty eläinsuojelurikoksiin. Se on tehnyt tutkintapyynnön Saksanpaimenkoiraliitosta, kahdesta alaosastosta ja viidestätoista henkilöstä. Koulutuksissa käytetystä väkivallasta oli aiemmin ilmoitettu sekä eläinsuojeluvalvonnalle että valvontaeläinlääkärille, jonka mukaan käyttöön ei ole voitu puuttua, koska harrastajat poistavat pannat kaulasta valvontaeläinlääkärin saapuessa.
Siirtolapuutarhamuseo
Siirtolapuutarhamuseo voi viitata seuraaviin kohteisiin:
Suomen lähetysneuvosto
Toiminta
Suomen lähetysneuvosto hoitaa yhteyksiä jäsentensä kesken ja järjestää ajankohtaispäiviä ja seminaareja. Se osallistuu Euroopan lähetysneuvostojen ja -allianssien yhteistyöhön. Lähetysneuvosto kokoaa ja julkaisee Suomen lähetystyötä koskevia tilastoja ja muuta lähetystyötä koskevaa aineistoa.
Lähetysneuvoston yhteisöjen lähettämiä lähetystyöntekijöitä on viime vuosina ollut:
Vuonna 2014 lähetystyöntekijöitä lähetettiin eri maanosiin (suuruusjärjestyksessä): 10/40-leveyspiirien välisellä alueella, jossa kristityt ovat vähemmistössä, toimi 332 (vuonna 2013: 341) lähetystyöntekijää.
Aktiini
thumb|G-aktiini Aktiini on pallomainen, polymerisoituva 42–47 kilodaltonin (kDa) suuruinen proteiini. Se polymerisoituu muodostaen pitkiä, kuitumaisia aktiinifilamentteja eli mikrofilamentteja, jotka tukevat solun rakennetta. Ne myös osallistuvat solun jakautumiseen, jonka loppuvaiheessa aktiini muodostaa renkaan tulevien tytärsolujen välille. Monomeeristä aktiinia kutsutaan G-aktiiniksi ja polymerisoitunutta aktiinia F-aktiiniksi.
Janice
Janice on etunimi, joka voi tarkoittaa seuraavia:
Aktiini
Aktiinifilamentteja on runsaasti kaikkien aitotumaisten soluissa ja niiden konsentraatio voi olla parhaimmillaan yli 100μM. Solun sisällä aktiinin osuus kaikista proteiineista on jopa 5 %.
Aktiineja on kuutta eri muotoa. Neljää α-aktiinia esiintyy lihassoluissa ja β- ja γ-aktiinia on muissa soluissa, ja ne eroavat vain muutaman aminohapon suhteen toisistaan. Aktiini onkin yksi eliökunnan konservoituneimmista proteiineista: esimerkiksi ihmisen ja levän aktiinit poikkeavat toisistaan vain 5 %.
Aktiinifilamentit kuuluvat solun tukirangalle tärkeisiin mikrofilamentteihin eli kierteisiin säikeisiin. Mikrofilamentit koostuvat sadoista valkuaisainemolekyyleistä ja niiden tehtävä on antaa solulle muoto sekä osallistua solujen liikkumiseen kudoksissa.
Suomen lähetysneuvosto
Toiminta
Lähetystyöntekijöiden tehtävät sisältävät: seurakunta- ja evankelioimistyö, opetustyö, terveydenhoito- ja sosiaalityö, hallinnollinen työ, maa- ja metsätalous, teknisen alan työ, Raamattu- ja kirjallisuustyö sekä muut erityistehtävät.
Jäsenyhteisöt
Suomen lähetysneuvoston jäseneksi voidaan sen sääntöjen mukaan hyväksyä jokainen kristillinen oikeustoimikelpoinen yhteisö, jonka uskonkäsitys perustuu Raamattuun ja kirkon vanhoihin uskontunnustuksiin ja jolla on ohjelmassaan lähetystyö niiden keskuudessa, jotka eivät ole kristittyjä.
Uusin jäsen Evankelinen Lähetysyhdistys ELy ry liittyi neuvostoon keväällä 2018.
Jäsenyhteisöjä olivat vuosina 2018–2019:
Torches
Torches on yhdysvaltalaisen indie pop-yhtye Foster the Peoplen debyyttialbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2011. Albumi ylsi Australiassa listaykköseksi ja kotimaassaan Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 8. Torchesilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Maija-Leena Ervasti
Maija-Leena Ervasti, o. s. Tapiola (4. kesäkuuta 1921 Porvoo – 5. toukokuuta 2012 Kuusamo) oli suomalainen Oulussa ja myöhemmin Kuusamossa asunut näyttelijä, teatteriohjaaja, läänintaiteilija ja kirjailija.
Ervastin vanhemmat olivat päätoimittaja Arvi Tapiola ja Martta Aliina Hildegard Hirvisalo (k. 1936). Hän kävi kansakoulun Kajaanissa, keskikoulun Joensuussa sekä näyttämöopiston. Hän toimi näyttelijänä, teatteriohjaajana, lausuntataiteilijana ja kirjallisuuskriitikkona ja oli Oulun läänin läänintaiteilijana 1975–1988. Ervasti oli mukana perustamassa Rovaniemen teatteria ja toimi myöhemmin Kuusamon näyttämöllä ohjaajana. Ervasti julkaisi aforismi- ja runokokoelmia ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Kaltio- ja Koillissanomat-lehtiin. Ervasti sai vuonna 1988 Oulun läänin taidemitalin ja hän oli Suomen arvostelijain liiton kunniajäsen.
Maija-Leena Ervasti oli naimisissa kuusamolaisen aktiiviupseerin, sittemmin hammaslääkärinä toimineen Kalervo Ervastin (1920–1971) kanssa.
Pikkolan koulu
Pikkolan koulu Pikonkankaalla keskustan välittömässä tuntumassa on Kangasalan suurin koulu, jossa on opiskelijoita yli 700. Pikkolassa annetaan opetusta luokille 7-9. Pikkolan koulussa toimivat myös joustavan perusopetuksen JOPO-luokka sekä kuntouttava luokka. Pikkolan koulu on jaettu kolmeen rakennukseen, joita ovat päärakennus, liikuntasali ja taitotalo.
Imerslund–Gräsbeckin tauti
Imerslund–Gräsbeckin tauti eli oireyhtymä (syndrooma) on B12-vitamiinin puutostauti, joka johtuu elimistön kyvyttömyydestä ottaa vitamiinia ravinnosta eli ”selektiivinen kobalamiinin imeytymättömyys ja proteinuria”.
Taudin tai oireyhtymän ”IGS” kuvasivat samanaikaisesti vuoden 1960 paikkeilla lastenlääkäri Olga Imerslund Norjassa ja laboratoriolääkäri Ralph Gräsbeck työtovereineen Suomessa. Tila johtuu synnynnäisestä kyvyttömyydestä imeä suolesta B12-vitaminia, ja oireet alkavat yleensä ikävälillä muutama kuukausi – kahdeksan vuotta. Ne ovat alussa epämääräisiä: hidas kasvu, hengitysteiden ja ruoansulatuskanavan infektiot. Myöhemmin kehittyy megaloblastinen anemia, joka on ominainen B12-vitamiinin puutteelle. Hermoston oireita esiintyy myös. Valkuaisvirtsaisuutta esiintyy noin puolella potilaista.
Perussyy on, että ohutsuolen seinämästä puuttuu B12-vitamiinin imeytymisessä tarvittava vastaanottaja eli reseptori, mistä syystä vitamiini ei imeydy. Suolessa vitamiini ei ole vapaassa muodossa vaan sitoutuneena nk. sisäiseen tekijään eli intrinsic factoriin, jota mahalaukun limakalvo erittää mahanesteeseen. (Intrinsic factor on välttämätön, jotta B12-vitamiinin tavanomaisina määrinä nautittuna imeytyisi suolesta, ja sen puuttuminen aiheuttaa melko tavallisen taudin nimeltään pernisiöösi anemia eli veren näivetystauti). Suolen yllä mainittu reseptori rakentuu kahdesta osasesta, kubiliini ja amnionless, joiden synteesiä ohjaavat kaksi geeniä, joista IGS-taudissa jompikumpi puuttuu tai on väärin rakennettu. Tauti esiintyy molemmilla sukupuolilla ja periytyy väistyvästi. Sama viallinen geeni on perittävä molemmilta vanhemmilta, eikä oireita esiinny henkilöillä, joilla vain toinen geeni on viallinen. Kaikki suomalaiset tapaukset ovat toistaiseksi johtuneet viallisesta kubiliini-geenistä ja kaikki norjalaiset amnionless-geenin viasta. Molemmista geeneistä johtuvia tapauksia on kuvattu koko maailmasta, eniten Välimeren muslimimaista. Tauti esiintyy myös koirilla.
Tauti muistuttaa synnynnäistä intrinsic factorin puutetta, ja monet julkaistut tapaukset potenevatkin sitä eikä IGS-tautia. Oireyhtymää on usein vaikea erottaa yleisestä malabsorptiosta, kuten keliakiasta, jossa lukuisten ravintoaineiden imeytyminen on häiriytynyt. Jos IGS-potilasta tutkii, kun hän vielä potee B12-vitamiinin puutetta, imeytymiskokeet voivat puhua yleisen imeytymishäiriön puolesta, sillä B12-vitamiinin puutteessa suolen solujen toiminta voi olla vajavainen. Imeytymiskokeet on siksi syytä uusia, kun B12-vitamiinin puute on korjattu.
IGS hoidetaan antamalla säännöllisiä B12-vitamiinipistoksia; on vielä selvittämättä, sopiiko tablettihoito. Hoidon on jatkuttava koko elämän. Potilaat pysyvät silloin terveinä, eikä munuaisten toiminta huonone, vaikkakin valkuaisvirtsaisuus ei häviä.
Amazonianamatsoni
Amazonianamatsoni (Amazona ochrocephala) on amatsonien sukuun kuuluva papukaija. Sen entinen ja myös lintuharrastajien piirissä käytetty, ulkonäköä kuvaava nimi on keltaotsa-amatsoni. Joidenkin lähteiden mukaan sitä pidetään keltapääamatsonin ja keltaniska-amatsonin nimilajina, jolloin aiemmin mainitut lasketaan sen alalajeiksi tai "alalajiryhmiksi."
Koko ja ulkonäkö
Amazonianamatsoni on suurimmaksi osaksi vihreä, keskikokoinen papukaija. Sillä on muiden amatsonien tapaan lyhyt pyrstö ja vahva nokka.
Lemmikkinä
Suomessa amazonianamatsoni on yksi yleisimmistä lemmikkiamatsoneista.
Amazonianamatsonin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Amazonianamatsoni oppii muidenkin amatsonien tapaan yleensä kohtalaisen hyvin puhumaan ja matkimaan ääniä, mutta puhekyvyn ei tulisi koskaan olla pääsyy lemmikkilinnun hankkimiselle. Lajia pidetään jonkin verran aggressiivisuuteen taipuvaisena, jonka vuoksi sen koulutuksessa, käsittelyssä ja kehonkielen lukemisessa on oltava tarkkana heti alusta saakka. Positiiviset, lintulähtöiset ja vapaaehtoisuuteen perustuvat koulutus- ja käsittelytavat ennaltaehkäisevät käytösongelmia.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Cutting Crew
Cutting Crew on vuonna 1985 Englannissa perustettu pop/rockyhtye. Yhtye on toiminut vuosina 1985–1993 ja uudella kokoonpanolla vuodesta 2006 alkaen.
Historia
Cutting Crew’n perustivat Englannissa vuonna 1985 kitaristi Kevin MacMichael ja laulaja Nick Van Eede. He olivat tavanneet Halifaxissa Kanadassa omien yhtyeidensä kiertueella. Kaksikko äänitti Englannissa demon ja sai levytyssopimuksen Siren Recordsin kanssa. Vuonna 1986 yhtyeeseen liittyivät basisti Colin Farley ja rumpali Martin Beedle. Kaikki neljä olivat jo kokeneita muusikkoja.
Yhtyeen ensimmäinen albumi Broadcast (1986) sai vaihtelevia arvosteluja, mutta sen ensimmäinen single ”(I Just) Died in Your Arms” nousi listaykköseksi muun muassa Yhdysvalloissa. Yhtye lähti maailmankiertueelle esiintyen The Banglesin, Starshipin sekä Huey Lewis and the Newsin lämmittelijänä.
Yhtyeen seuraavat albumit The Scattering (1989) ja Compus Mentus (1992) eivät menestyneet esikoisalbumin tavoin, ja yhtye lopetti vuonna 1993. Yhtye palasi yhteen uudella kokoonpanolla vuonna 2006 ja julkaisi albumin Grinning Souls.
Ylä-Urpala
Ylä-Urpalassa sijaitsee Helsingin ja Pietarin välisen E18-tien rajanylityspaikan Venäjän puoleinen raja-asema, noin 3 km Suomen Vaalimaan raja-asemasta ja 2 km valtakunnanrajasta itään. Vaalimaan–Ylä-Urpalan rajanylityspaikka on vilkkain Suomen ja Venäjän välisistä rajanylityspaikoista.
Ylä-Urpala Suomessa
Ylä-Urpala oli yksi Suomen Virolahden kunnan kylistä, jotka talvi- ja jatkosodan jälkeen jäivät Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Kuvanveistäjä Johannes Takanen syntyi kylässä vuonna 1849. Kylän entiset asukkaat ovat perustaneet Ylä-Urpala seura ry:n.
Kouluikä
thumb|Kahdeksanvuotias tyttö. Kouluiäksi eli oppivelvollisuusiäksi sanotaan sitä ikäkautta, jolloin käydään peruskoulua. Suomessa kouluikäisinä pidetään 7–16-vuotiaita, mutta monissa muissa maissa lapset aloittavat koulun jo alle 5-vuotiaina. Ranskassa, Portugalissa, Espanjassa ja Georgiassa kouluun mennään ja kouluikä alkaa jo 4–5-vuotiaina.
Kouluiässä lapsen aivot kehittyvät ja myös ymmärrys, taidot, motoriikka ja luovuus kehittyvät. Tärkeitä koulussa opittavia taitoja ovat mm. lukeminen, kirjoittaminen ja laskeminen. Kouluiässä myös lapsi voi olla kapinoivampi ja väkivaltaisempi. Kouluiässä myös lapsen keskittymiskyky kasvaa.
Energia purkautuu joskus varhaisessa kouluiässä villiintymisenä ja yli-innokkaana touhuamisena. Lapsi yleensä syö enemmän ja tarvitsee enemmän ravintoa kuin aikaisemmassa lapsuudessa.
Antonello da Caserta
Da Casertan madrigaalin Del glorioso titolo d'esto duce uskotaan olevan Gian Galeazzo Viscontin Milanon herttuaksi kruunaamista (1395) varten sävelletty. Ballata Più chiar che'l sol on saattanut olla herttuan sisaruksentytär Lucia Viscontin naimisiinmenon (1399) kunniaksi tehty. Da Caserta saattoi kuolla vuonna 1402 hovia samoihin aikoihin koetelleeseen kulkutautiin.
Da Casertan teoksiin kuuluu yhdeksän balladia, kahdeksan ballataa, kaksi rondeauta, madrigaali, virelai ja hymni. Lisäksi jotkin hänen mahdollisista teoksistaan ovat jääneet alkuperältään kyseenalaisiksi. Suurin osa da Casertan teoksista on säilynyt joko Mancini Codexissa Luccassa tai Archivio di Stato Bibliotecassa Modenassa.
Valdemar Auttila
Valdemar (Waldemar) Auttila, aiemmin Andersson (26. kesäkuuta 1895 Tampere – 25. helmikuuta 1963 Tampere) oli suomalainen rakennusmestari, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Maria Kuncewiczowa
Maria Kuncewiczowa (1895 Samara, Venäjä – 1989 Lublin, Puola) oli puolalainen kirjailija.
Kuncewiczowan vanhemmat muuttivat Puolan kapinan aikana Venäjälle, missä Kuncewiczowa syntyi. Perhe palasi Varsovaan hänen ollessaan kaksivuotias. Hän opiskeli Puolassa ja Ranskassa. Hän lähti 1939 maanpakoon ja asui vuodesta 1956 Yhdysvalloissa, missä hän opetti puolan kieltä ja jatkoi jo aiemmin aloittamaansa kirjoittamista. Hän palasi Puolaan 1970.
Alex Quinn
Alex Quinn (s. 29. joulukuuta 2000 Truro, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen autourheilija. Nykyään hän ajaa U.S. F2000 National Championship -sarjassa. Hän on Formula Renault Eurocupin tulokas cupin mestari vuodelta 2020.
Karting
Trurossa syntynyt Quinn aloitti karting-uransa vuonna 2011. Hän kilpaili useissa mestaruuskilpailuissa, kuten Super 1 National Rotax Mini Max Championship-tapahtumassa, ja voitti useita kansallisia karting-mestaruutta.
Alemmat formulat
Vuonna 2016 Quinn teki kilpa debyyttinsä F4 Britannian Mestaruuden, ajo Fortec Motorsportille. Hän voitti kolme kilpailua ja kruunattiin rookie cupin voittajaksi.
Brittiläinen kuljettaja jatkoi kilpailua F4 Britannian Mestaruudessa vuonna 2017 kumppanina Oscar Piastrin ja Ayrton Simmonsin kanssa TRS Ardenissa. Hänen kuljettajansa sijoittui sijoittuessaan neljänneksi, voittamalla Simmonsin, mutta sijoittuen Piastrin taakse, Australian australialaisesta mestaruudesta.
Britannian GT-Mestaruus
Vuonna 2018 Quinn kilpaili Britannian GT-Mestaruuden kuudessa kilpailussa GT4-luokassa. Steller Performance-pelissä Quinn ei saanut pisteitä.
Formula Renault Eurocup
Vuoden 2019 alussa Quinn ei löytänyt paikkaa mestaruudesta. Kauden puolivälissä hänelle annettiin kuitenkin mahdollisuus debytoida Formula Renault Eurocupissa entisen F4-joukkueensa Arden Motorsportin kanssa. Hän ajoi kolmeen viikonloppuna ja onnistui voittamaan palkintokorokkeen Nürburgringissä ja Catalunyassa. Quinn sijoittui lopullisessa sijoituksessa 13. sijalle.
Vuonna 2020 Quinn korvasi Jackson Wallsin, joka ei voinut matkustaa Eurooppaan COVID-19-matkarajoitusten vuoksi. Quinn sai napa-aseman kauden ensimmäisessä kilpailussa, teki kauden aikana yhteensä viisi palkintokoroketta ja voitti toisen kilpailun Spassa auttaen häntä neljänneksi kuljettajien mestaruudessa. Hän voitti myös aloittelijan tittelin.
U.S. F2000 National Championship
Vuonna 2022 Quinn siirtyi Yhdysvaltoihin ja ajoi kolme kilpailua U.S. F2000 National Championship -sarjassa. Hän voitti jokaisen ajamastaan.
Sami Koivunen
Sami Koivunen (s. 14. helmikuuta 1987) on suomalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan keskitorjuja. Koivunen pelaa kaudella 2012–2013 Raision Loimussa. Koivunen on opiskellut Kuortaneen urheilulukiossa.
Dasypogonaceae
pienoiskuva|oikea|[[Kingia australis]]
Dasypogonaceae on yksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo, joka sisältyy Commelinidae-ryhmään, mutta on kuitenkin systemaattiselta asemaltaan epävarma. Mahdollisesti se on sukua Poales-lahkolle.
Tuntomerkit
Heimon kasvit ovat juurakollisia ruohoja tai puumaisia kasveja, joilla esiintyy joskus huomattavaa primaarista paksuuskasvua palmukasvien tapaan. Yksisirkkaisille ominaisesti putkiloita esiintyy vain juurissa. Lehdet ovat kierteisasentoisia, joskus hienosahaisia ja niiden tupet ovat hyvin kehittyneet. Lehtikannat jäävät varteen pysyvästi. Kukkien kehälehdet ovat kuivia. Sikiäimessä on mesiäisiä eli nektarioita ja yksi kohoava siemenaihe kutakin emilehteä kohden. Siemenet ovat pyöreitä ja niissä on lyhyt ja leveä alkio.
Levinneisyys
Heimoon kuuluu 16 lajia, jotka kasvavat Länsi-Australiassa ja Victorian osavaltiossa.
Suvut
Heimossa on kaikkiaan neljä sukua, jotka sukulaisuutensa perusteella jakautuvat kahteen ryhmään. Toisen muodostavat suvut Kingia ja Baxteria, toisen Dasypogon ja Calectasia. Kullekin suvulle on jossain vaiheessa annettu myös itsenäisen heimon asema, mistä johtuu heimon kolme synonyymia: Baxteriaceae, Calectasiaceae ja Kingiaceae.
Qeqertarsuaq
Qeqertarsuaq eli Disko on saari Grönlannin länsipuolella. Saaren pinta-ala on noin 8 578 neliökilometriä, joten se on yksi maailman sadasta suurimmasta saaresta. Saaren etelärannikolla sijaitsee Qeqertarsuaqin kaupunki (ent. Diskofjord), jossa on muun muassa satama. Kaupungissa on noin tuhat asukasta. Saarella on Kööpenhaminan yliopiston arktinen tutkimusasema. Siellä on myös ruskohiili- ja rautamalmiesiintymiä.
Mauri Moren
Mauri Väinö Moren (s. 20. syyskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen juristi ja entinen työmarkkinajärjestöjohtaja.
Moren oli Suomen Työnantajain Keskusliiton palveluksessa vuodesta 1967 ja oli järjestön osastopäällikkönä vuodesta 1971, johtajana vuodesta 1975 ja työehtosopimusosaston päällikkönä vuodesta 1979. Hän oli Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton johtajana vuodesta 1984 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden työnantajaliiton ja Metsäteollisuuden työnantajaliiton toimitusjohtajana vuodesta 1985. Viimeksi Moren oli Metsäteollisuus ry:n varatoimitusjohtajana ja työmarkkinayksikön johtajana. Hän jäi eläkkeelle syyskuussa 1998.
Mauri Moren oli naimisissa 1963–1989 filosofian maisteri Riitta Aino Maria Huhtalan (s. 1937) kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1989 elokuvaohjaaja Armand Lohikosken tyttären notaari Maija-Liisa Lohikosken (s. 1945) kanssa tämän toisessa avioliitossa.
Kansanperinne
pienoiskuva|[[Punahilkka-satu on eurooppalaista kansanperinnettä.]] Kansanperinteellä tarkoitetaan monenlaisia perinteitä ja kulttuurin muotoja, jotka liittyvät johonkin etniseen ryhmään. Kansanperinteisiin kuuluu tarinoita, kansansatuja, legendoja, uskomuksia, näkemyksiä, tapoja, käytäntöjä ja teknologioita. Kansanperinteeksi käsitetään yleensä myös ryhmän alkuperäiset muinaisuskonnot eli "etniset uskonnot", kuten myös suuriin maailmanuskontoihin liittyvät paikalliset perinteet.
Yleensä katsotaan, että kansanperinne on "elävää perinnettä", eli sukupolvelta toiselle kirjoitetun tekstin sijasta puheen ja toiminnan avulla siirtynyttä kulttuuria.
Kansanperinne katsotaan usein luonnolliseksi ja alkuperäiseksi. Se on etnisen ryhmän "tavallisten" jäsenten omista lähtökohdistaan käsin ylläpitämää ja kehittämää perinnettä. Kansanperinnettä eivät ole oppi- tai keinotekoisesti luodut tai korkeamman auktoriteetin tai määräysvallan taholta ylläpidetyt perinteet. Poikkeukseksi kuitenkin nähdään usein oppineiden ja vallanpitäjien pyrkimykset elvyttää ja ylläpitää kansan omia alkuperäisiä perinteitä.
Kansanperinteessä on tietty rahvaanomaisuuden ja ei-yläluokkaisuuden leima. Kansanperinteeksi ei yleensä katsota esimerkiksi yläluokan, oppineiston tai vallanpitäjien omia perinteitä, joita tavallinen kansa ei jaa. Sen sijaan esimerkiksi työväestön oma perinne nähdään helpommin kansanperinteeksi.
Alan Dundesin tunnetun esseen mukaan kansanperinteeseen kuuluvat ainakin kansantarinat ja muu sanallinen perinne, musiikki, perinteiset esineet ja rakennukset, uskonto ja uskomukset sekä ruokaperinne.
Nykyajan uutta kansanperinnettä ovat muun muassa urbaanit legendat ja salaliittoteoriat.
Suomalainen kansanperinne
pienoiskuva|Pohjalaisten [[Kruunuhäät|kruunuhäiden viettoa.]] Suomalaiseksi kansanperinteeksi voidaan katsoa esimerkiksi erilaiset ruisleivät, tapahtumien juhlistamiset, mytologia, kansantarinat sekä muinaisusko. Jotkut näistä ovat todellisuudessa tulleet jostain muualta, mutta ovat kuitenkin muotoutuneet suomalaisten omaksi kansanperinteeksi.
Tapahtumia ovat esimerkiksi laskiaismäki, varpajaiset, kylvöjuhla ja sadonkorjuujuhla. Muinaisuskolla tarkoitetaan muun muassa Mikael Agricolan luettelemiin jumaliin perustuvaa uskoa. Näistä jumalista suurimmaksi sanotaan yleensä Ukko ylijumalaa, vaikkakin kyseessä voi olla myös "ylinen" eli taivaanjumala, jolloin Ukko ylijumalakin on/oli vain yksi jumala muiden joukossa.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2014 – miesten kaksinpeli
Rafael Nadal oli turnauksen hallitseva mestari, mutta hän vetäytyi turnauksesta loukkaantumisen vuoksi.
Kansanperinne
Suomalainen kansanperinne
Kansanperinteeseen kuuluvat myös tietyt ruoat kuten mämmi ja kalakukko. Kansantanssit, tavat rakentaa asumuksia, ja sauna ja siihen liittyvät riitit ovat kansanperinnettä.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2014 – miesten kaksinpeli
Turnauksen voitti kroatialainen Marin Čilić, jolla Grand Slam -mestaruus oli ensimmäinen urallaan. Hän päihitti loppuottelussa japanilaisen Kei Nishikorin.
Kansanperinne
Folkloristiikka
Kansankulttuuria ja suullista perinnettä kutsuvaa tieteenalaa kutsutaan folkloristiikaksi. Suomalainen folkloristiikka on monin tavoin ollut maailmanlaajuisestikin uraauurtavaa. Sen syntynä voidaan pitää 1830-luvun kansallisen heräämisen yhteydessä käynnistynyttä, mm. Kalevalan ja Kantelettaren laatimiseen johtanutta runonkeräystyötä.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2014 – miesten kaksinpeli
Sijoitetut pelaajat
<li>🇪🇸 Roberto Bautista Agut (4. kierros) <li> Kevin Anderson (3. kierros) <li>🇪🇸 Feliciano López (3. kierros) <li>🇫🇷 Gaël Monfils (puolivälierät) <li>🇷🇺 Mihail Južnyi ''(1. kierros) <li>🇩🇪 Philipp Kohlschreiber (4. kierros) <li>🇦🇷 Leonardo Mayer (3. kierros) <li>🇫🇷 Julien Benneteau ''(1. kierros) <li> Ivo Karlović (2. kierros) <li>🇫🇷 Gilles Simon (4. kierros) <li>🇨🇴 Santiago Giraldo ''(1. kierros) <li>🇪🇸 Guillermo García-López (2. kierros) <li>🇨🇿 Lukáš Rosol ''(1. kierros) <li>🇫🇷 Jérémy Chardy ''(2. kierros) <li>🇪🇸 Fernando Verdasco (2. kierros) <li> João Sousa (2. kierros)
Kansanperinne
Folkloristiikka
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran perinnearkisto on nykyäänkin maailman suurin.
Saban lippu
thumb|right|250px|Saban lippu Saban lippu on Saban tunnus. Lipun yläkulmissa on punaiset kolmiot ja alakulmissa siniset kolmiot. Keskellä on valkoinen vinoneliö. Neliön keskellä on kultainen viisisakarainen tähti. Punainen väri kuvaa "yhtenäisyyttä voimakkuudessa ja rohkeudessa", sininen väri kuvaa taivasta ja merta, valkoinen väri rauhaa ja ystävyyttä. Kultainen tähti kuvaa Saban saarta. Lippu otettiin käyttöön 6. joulukuuta 1985. Lippu valittiin erillisessä kilpailussa. Voittaneen lipun on suunnitellut Edmond Johnson.
Anna-Kaisa Hannuksela
Anna-Kaisa Hannuksela (s. 14. tammikuuta 1991) on suomalainen futsalista ja jalkapalloilija, joka edustaa futsalissa Naisten Futsal-Liigassa pelaavaa HIFK Futsalia. Hän on pelipaikaltaan pohjapelaaja. Hannuksela on HIFK:n kapteeni.
Hans Krása
thumb|right|Hans Krása
Krásan töihin 1920- ja 1930-luvuilta kuuluu useita laulusarjoja (sekä orkesteri- että pianosäestyksellä), sinfonia pienelle orkesterille, jousikvartetto, kantaatti Die Erde ist des Herrns, ooppera Verlobung in Traum sekä kamarimusiikkiteos cembalolle ja seitsemälle muulle soittimelle.
Krásan lastenooppera Brundibár esitettiin Theresienstadtissa 55 kertaa, ja se myös ikuistettiin natsien propagandafilmille Punaisen Ristin kansainvälisen komitean tutkinnan aikana. Viimeisiltä vuosilta ovat myös Krásan sävellykset Alkusoitto pienelle orkesterille ja Kolme laulua baritonille, klarinetille, alttoviululle ja sellolle.
Supermodel
Supermodel on yhdysvaltalaisen indie pop-yhtye Foster the Peoplen toinen studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 2014. Albumi ylsi parhaimmillaan kotimaassaan Yhdysvalloissa Billboard 200-listan kolmannelle sijalle. Supermodelilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta.
Sint Eustatiuksen lippu
thumb|right|250px|Sint Eustatiuksen lippu Sint Eustatiuksen lippu on Sint Eustatiusn tunnus. Sen on suunnitellut Zuwena Suares. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Sen pohjavärinä on tummansininen, jota ympäröi ja leikkaa punaiset viivat. Keskellä on valkoinen vinoneliö, jonka sisällä on kultainen viisisakarainen tähti sekä saaren siluetti vihreällä värillä.
Joutjärvi (täsmennyssivu)
Joutjärvi on paikan nimi, jonka uskotaan saaneen nimensä joutsenten tai jousen mukaan. Jout-alkuiset paikannimet ovat järvien tai lampien nimiä, joiden muoto on kaareva. Joutsin murremuotoja ovat jouhti ja joutti sekä nykyään käytetty jousi. Nimitykset ovat muodostuneet varhaisella eränkäyntikaudella. Mikäli nimi ei liity jouseen, vaan joutseneen, on muoto voinut olla joutten tai jouhten.
Joutjärvi esiintyy myös sukunimenä.
Tanna (täsmennyssivu)
Tanna tarkoittaa seuraavia:
Robert Morley
Robert Morley (26. toukokuuta 1908 Semley, Wiltshire – 3. kesäkuuta 1992 Reading, Berkshire) oli englantilainen näyttelijä, joka työskenteli sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Olemukseltaan muhkea Morley oli mahtipontisten yläluokkaisten miesroolien luonnenäyttelijä, usein komedioissa. Vuonna 1939 hän oli parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkaana ensimmäisestä filmiroolistaan kuningas Ludvig XVI:na elokuvassa Marie Antoinette (1938).
Morley valmistui Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulusta ja debytoi näyttämöllä vuonna 1928. Läpimurtorooli oli vuoden 1936 nimiosa Oscar Wildena, jonka hän teki myös New Yorkissa 1938. Väliin mahtui Henry Higginsin rooli Pygmalionissa 1937. Hän myös kirjoitti näytelmiä, kuten yhdessä Noel Langleyn kanssa draaman Edward, My Son, jonka alkuperäistuotannossa 1947 Morley näytteli myös pääosaa. Siitä tehtiin kaksi vuotta myöhemmin George Cukorin ohjaama elokuvasovitus Poikani Edward, jossa miespääosaa näyttelee Spencer Tracy.
Morley näytteli yli 60 elokuvassa muun muassa John Hustonin ja Lewis Milestonen ohjauksessa.
Vuonna 1957 Morleylle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan (CBE) arvonimi. Vuonna 1975 hän kieltäytyi aateloinnista eli ritarin arvosta.
Georgian demokraattinen tasavalta
Georgian demokraattinen tasavalta (georgiaksi საქართველოს დემოკრატიული რესპუბლიკა, Sakartvelos Demok'rat'iuli Resp'ublik'a) oli vuosina 1918–1921 ensimmäinen moderni georgialainen valtio. Tasavalta luotiin Venäjän vallankumouksen jälkeen tsaarinvallan romahdettua. Se rajoittui pohjoisessa Venäjään ja Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavaltaan, etelässä Turkkiin, Armeniaan ja Azerbaidžaniin. Valtion pinta-ala oli noin 107,600 km² (nykyisen Georgian valtion ala on vertailun vuoksi 69,700 km²) ja sen väkiluku oli noin 2,5 miljoonaa. Kuten nykyään, pääkaupunkina toimi Tbilisi ja virallisena kielenä georgia. Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 perustettua tasavaltaa johti sosiaalidemokraattinen menševikkipuolue. Sisäisten ja ulkopoliittisten ongelmiensa vuoksi nuori valtio ei pystynyt torjumaan Neuvosto-Venäjän joukkojen hyökkäystä maahan ja romahti helmi-maaliskuussa 1921 tullakseen Georgian neuvostotasavallaksi.
Tausta
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen ja tsaarin kukistumisen jälkeen suurin valta Kaukasuksella oli Venäjän väliaikaisen hallituksen Transkaukasian erityiskomitealla (Ozakom eli Osobij Zakavkazskij Komitet). Kaikki neuvostot olivat Georgiassa tiukasti menševikkien hallussa. He seurasivat Petrogradin neuvoston esimerkkiä ja tukivat väliaikaishallitusta. Lokakuun bolševikkivallankumous muutti tilanteen dramaattisesti, eivätkä Kaukasian alueen neuvostot suostuneet tunnustamaan Leninin hallintoa. Entisen Venäjän Kaukasuksen armeijan yhä bolševistisempien sotilaiden suunnalta tuleva uhka, etniset jännitteet ja anarkia pakottivat Georgian, Armenian ja Azerbaidžanin poliitikot luomaan yhteisen alueellisen auktoriteetin, Transkaukasian komissariaatin (14. marraskuuta 1917), ja myöhemmin parlamentin, Sejmin (23. tammikuuta 1918). 22. huhtikuuta 1918 Sejm julisti Transkaukasuksen alueen itsenäiseksi Transkaukasian federaatioksi.
Monet georgialaiset, Ilia Tšavtšavadzen ja muiden 1800-luvun kansallisen heräämisen ajan intellektuellien vaikuttamina, vaativat täydellistä itsenäisyyttä. Heräämistä vahvistivat myös Georgian ortodoksikirkon itsenäisyyden palauttaminen (12. maaliskuuta 1917) ja kansallisen yliopiston perustaminen Tbilisiin (1918). Menševikit taas pitivät mahdollista itsenäisyyttä vain väliaikaisena bolševikkivastaisena toimenpiteenä ja itsenäisyyshaaveita separatistisina ja chauvinistisina. Transkaukasuksen unioni jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi. Sisäisten jännitteiden ja Osmanien valtakunnan sekä Saksan painostuksen heikentämänä federaatio romahti 26. toukokuuta 1918, kun Georgia julisti itsenäisyyden. Armenia ja Azerbaidžan seurasivat kahden päivän sisällä.
Historia
thumb|410px|Kansallisen neuvoston tapaaminen 26. toukokuuta 1918. Georgian tunnustivat välittömasti Saksan keisarikunta ja Osmanien valtakunta. Nuoren valtion piti asettua Saksan suojelukseen ja luovuttaa muslimien asuttamat alueensa (Batumin kaupunki, Ardahanin provinssi, Artvin, Akhaltsikhe ja Akhalkalaki) Osmanihallitukselle (Batumin sopimus 4 kesäkuuta). Saksalaisten tuen avulla georgialaiset pystyivät kuitenkin torjumaan bolševikkien Abhasiasta käsin aiheuttaman uhan. Saksalaiset joukot olivat tykistönkenraali Kress von Kressensteinin komennuksessa.