cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ahed Tamimi
Vankeuteen johtaneet tapahtumat
15. joulukuuta 2017 Tamimi osallistui Nabi Salihissa järjestettyyn mielenosoitukseen, joka muuttui väkivaltaiseksi, kun sotilaita alettiin paiskimaan kivillä. Mielenosoituksen aikana hänen 15-vuotias serkkunsa Mohammed Tamimi haavoittui vakavasti päähän sotilaiden ampumasta kumiluodista. Israelin turvallisuusjoukot tunkeutuivat Taminin perheen asuntoon, josta armeijan väitteiden mukaan oli heitelty kiviä sotilaita kohti. Tämän jälkeen Ahed Tamimi hyökkäsi yhdessä äitinsä ja toisen serkkunsa kanssa talonsa edustalla olevien sotilaiden kimppuun. Facebookiin ladatun videomateriaalin mukaan sotilaita lyötiin ja potkittiin.
Tamimi pidätettiin 19. joulukuuta tehdyn öisen ratsian yhteydessä. Kahden viikon kuluttua hänet asetettiin syytteeseen turvallisuusjoukkojen vastaisesta hyökkäyksestä, provokaatiosta, uhkailusta sekä kivien heittelystä. Samaan aikaan esitettiin syytteet myös hänen äidilleen ja 21-vuotiaalle serkulleen Nour Tahimille, jotka oli pidätetty jo väikohtaksen yhteydessä. Tamimia uhkasi jopa 10 vuoden vankeus, mutta 24. maaliskuuta 2018 hän teki syyttäjän kanssa sopimuksen, jossa Tamimi myönsi osan 12 syytteistä, ja sai lopulta kahdeksan kuukauden vankilatuomion sekä hieman yli 1 000 euron sakot. Oikeudenkäynti järjestettiin suljetuin ovin Tamimin asianajajan vaatimuksesta huolimatta. Hänen äitinsä tuomittiin myös kahdeksan kuukauden vankeuteen ja serkku sai 16 päivän tuomion. Tamimi vapautettiin heinäkuun 2018 lopussa.
Shanghain ooppera
pienoiskuva|Shanghai Grand Theatre yöllä. Shanghain ooppera esiintyy muun muassa siellä. Shanghain ooppera tai Shanghain oopperatalo on kiinalainen, Shanghaissa toimiva oopperaseurue. Oopperan pääjohtaja, taiteellinen johtaja ja kapellimestari on Guoyong Zhang, joka on toiminut sen johdossa vuodesta 2001. Oopperaseurue on perustettu 1950-luvulla, ja sitä pidetään Aasian parhaana. Oopperan ohjelmistossa oli vuonna 2007 seitsemän oopperaa.
Shanghain ooppera vieraili Suomessa Savonlinnan oopperajuhlilla 2008 ja esitti Giuseppe Verdin Otellon ja Deqing Wenin oopperan Uhkapeli sekä Xian Xinghain kantaatin Keltainenjoki. Otellon ohjasi Rooman oopperan ohjaaja Maurizio di Mattia.
Oopperalla ei ole omaa toimitilaa, vaan se vuokraa kahta teatteria, joista toinen on Shanghai Grand Theatre.
Alkmaion (mytologia)
Alkmaion oli kreikkalaisessa mytologiassa Amfiaraoksen ja Erifylen poika. Hänen isänsä kuoli hyökkäyksessä Thebaa vastaan taistelussa, joka tunnetaan nimellä ”seitsemän Thebaa vastaan”. Ensimmäisen hyökkäyksen sotapäälliköiden jälkeläisten, epigonien, toistaessa hyökkäyksen kostaakseen isiensä kuoleman Alkmaion toimi sotajoukon johtajana.
Alkmaion, kuten isänsäkin aikanaan, ei aluksi halunnut liittyä sotaretkeen. Delfoin oraakkeli oli kuitenkin ilmoittanut, että hyökkäys olisi voittoisa, jos Alkmaion johtaisi sitä. Alkmaion olikin ensimmäisenä Theban porteilla.
Heikki Rönnqvist
Heikki Artturi Rönnqvist (s. 3. heinäkuuta 1936 Viipuri) on kustannusalan ammattilainen, joka työskenteli Kirjayhtymän toimitusjohtajana.
Alkmaion (mytologia)
Alkmaion sai kuulla, että hän pääsisi kirouksestaan eroon, jos hän löytäisi maan, jota ei ollut olemassa murhan aikaan. Niin hän meni Akheloosjoen suistolle, joka oli vasta muodostunut. Siellä hän nai jokijumalan tyttären Kallirrhoen. Tämä oli kuullut Harmonian kaulanauhasta ja viitasta ja pyysi Alkmaionia tuomaan ne hänelle. Alkmaion suostui ja palasi Psofiihin keroten Fegeukselle tarvitsevan niitä puhdistuakseen taakastaan. Fegeus tai hänen poikansa saivat kuitenkin totuuden selville palvelijalta, ja tappoivat Alkmaionin väijytyksessä. Arsinoen nuhdeltua veljiään murhasta nämä sulkivat tämän arkkuun ja myivät orjaksi.
Heikki Rönnqvist
Rönnqvist tuli ylioppilaaksi 1956 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1964. Hän toimi Otavan tiedotussihteerinä 1964–1972 ja Kirjayhtymässä mainospäällikkönä 1972–1986, kaupallisena johtajana 1986–1989 ja toimitusjohtajana sekä hallituksen jäsenenä vuodesta 1990. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1996.
Alkmaion (mytologia)
Kuultuaan miehensä kohtalosta Kallirrhoe pyysi Zeukselta, että hänen poikansa varttuisivat aikuisiksi voidakseen kostaa isänsä kohtalon. Zeus toteutti tämän pyynnön, ja niin Amfoteros ja Akarnan kohtasivat Agapenorin talossa Fegeuksen pojat, kun nämä veivät kaulanauhaa ja viittaa Delfoihin. Surmattuaan nämä he jatkoivat matkaansa Psofiihin ja ottivat hengiltä myös Fegeuksen ja tämän puolison.
Heikki Rönnqvist
Rönnqvistin vanhemmat olivat Arthur Rönnqvist ja Tyyne Häkkinen. Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on opettaja Kirsti Lilja Marjatta Seppä.
Alkmaion (mytologia)
Apollodoros kertoo vielä yhden Alkmaioniin liittyvän myytin ja kertoo sen juontuvan Euripideelta – ilmeisestikin tämän sittemmin kadonneesta näytelmästä. Alkmaionin oli kuulemma saanut mielipuolisuutensa aikana kaksi lasta Manton, Teiresiaan tyttären, kanssa: Amfilokhoksen ja Teisifonen. Alkmaion oli tuonut lapset mukanaan Korinttiin ja jättänyt heidät kuningas Kreonin huomaan kasvatettavaksi. Heidän vartuttuaan Kreonin puoliso oli kuitenkin myynyt Teisifonen orjaksi pelätessään tämän tavattoman kauneutensa avulla syrjäyttävän hänet itsensä kuninkaan rinnalta. Almaion kuitenkin sattumalta osti hänet tunnistamatta tytärtään, ennen kuin palasi takaisin Korinttiin hakemaan lapsiaan, jolloin hän löysi myös poikansa.
Alkmaionin vaiheet olivat aiheena kadonneessa eepoksessa Alkmaionis.
Gustaf Lindberg
Gustav Adolf ”Gustaf” Lindberg oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Rudolf Kempe
pienoiskuva|Rudolf Kempe vuonna 1961. Rudolf Kempe (14. kesäkuuta 1910 – 12. toukokuuta 1976) oli saksalainen kapellimestari.
Gustaf Lindberg
Lindberg valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1924, 1927 ja 1929, ja hän toimi kansanedustajana kuuden vuoden ajan, toukokuusta 1924 lokakuuhun 1930. Hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti kulkulaitosvaliokunnassa, sotilasasiainvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja työväenasiainvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös Tuusulan kunnallislautakunnan ja kunnanvaltuuston jäsenenä.
Rudolf Kempe
Kempe syntyi Dresdenissä ja soitti nuorena oboeta Dortmundin oopperaorkesterissa. Hän soitti vuodesta 1929 Leipzigin Gewandhaus-orkesterissa; oboen lisäksi Kempe hallitsi pianon. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotilaspalveluksensa aikana muusikkona, esiintyen saksalaisille joukoille.
Kempe johti vuosina 1949–1952 Dresden Staatskapellea ja Dresdenin oopperaa. Hänen ensimmäisten levytystensä joukkoon lukeutuivat tulkinnat oopperoista Ruusuritari, Nürnbergin mestarilaulajat ja Taika-ampuja. Hän sai pian kiinnityksen myös Wienin valtionoopperaan.
Uransa myöhempinä vuosina Rudolf Kempe toimi ylikapellimestarina muun muassa Baijerin valtionoopperalle Münchenissä ja Münchenin filharmoniselle orkesterille sekä vuosina 1961–1975 Royal Philharmonic Orchestralle Lontoossa. Hän ehti johtaa myös BBC:n sinfoniaorkesteria hieman ennen kuolemaansa Zürichissä 65-vuotiaana.
Urkuyö ja aaria
Urkuyö ja Aaria -festivaali on koko kesän kestävä läntiseen taidemusiikkiin painottuva tapahtuma Espoossa. pienoiskuva|230px|Urkuyö ja Aaria -festivaalin päätapahtumapaikka on Espoon tuomiokirkko. Kuvassa kirkon urut. Tapahtumaa on järjestetty vuodesta 1986 Espoon tuomiokirkossa, keskiaikaisessa harmaakivikirkossa. Urkuyö ja Aarian konsertit pidetään aina torstai-iltaisin kesäkuun alusta elokuun loppuun. Suomen pisin kesätapahtuma on kasvanut alkuvuosien urkumusiikkisarjasta monipuoliseksi musiikkifestivaaliksi, jonka ohjelman perustana on taidemusiikki liedeistä ja urkumusiikista kirkkomusiikin suurteoksiin. Konserteissa on voinut lisäksi kuulla esiintyjiä kansanmusiikista tangoon ja jazziin.
Urkuyö ja Aarian konserteissa on esiintynyt useita kansainvälisiä ja kotimaisia eturivin taiteilijoita ja kokoonpanoja. Festivaalilla ovat esiintyneet muun muassa oopperalaulajat Camilla Nylund, Soile Isokoski, Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen, Matti Salminen, Anu Komsi, Johanna Rusanen-Kartano, Tommi Hakala, Monica Groop, Lilli Paasikivi, Esa Ruuttunen, Tuomas Katajala, Dilbér ja Nicolai Gedda, urkurit Kalevi Kiviniemi, Ville Urponen, Jan Lehtola, Tapio Tiitu, Petur Sakari, Guy Bovet ja Simon Johnson sekä pianistit Ralf Gothoni, Ilkka Paananen, Ilmo Ranta, Paavali Jumppanen, Maija Weitz, Kristian Attila ja Tuula Hällström.
Kuoroista festivaalilla on kuultu mm. Tapiolan Kamarikuoroa, Cantores Minoresia, Musiikkitalon Kuoroa, Tapiolan kuoroa, Dominantea, Candominoa ja NFK Children's Choir, ja orkestereista Tapiola Sinfoniettaa, Suomen kansallisoopperan orkesteria, Suomalaista barokkiorkesteria, Helsingin Barokkiorkesteria ja Lohjan kaupunginorkesteria. Lisäksi konserteissa ovat esiintyneet muun muassa harmonikkataiteilija Maria Kalaniemi, pianisti Timo Alakotila, kitaristi Marzi Nyman, saksofonistit Juhani Aaltonen, Jukka Perko ja Sakari Kukko, tango-orkesteri Guardia Nueva ja Kaartin soittokunnan vaskiyhtye.
Festivaalia järjestää Urkuyö ja Aaria ry ja sen taiteellisena johtajana toimii pianisti ja kapellimestari Erkki Korhonen elokuun 2021 loppuun saakka. Uudeksi taiteelliseksi johtajaksi on nimitetty tenori Tuomas Katajala, jonka kolmivuotiskausi alkaa syyskuussa 2021. Urkuyö ja Aarian taiteellisena johtajana ovat aikaisemmin toimineet festivaalin perustaja, urkuri ja dir. mus. Matti Vainio (1986–2005), kapellimestari ja säveltäjä Kari Tikk a (2005–2011) sekä kapellimestari ja kuoronjohtaja Hannu Norjanen (2011–2016).
Tapahtuma on Finland Festivals -organisaation jäsenfestivaali.
Väliaikainen IRA
thumb|Väliaikaisen IRA:n seinämaalaus Coalislandissa. Väliaikainen IRA (, IRA, PIRA, ) oli puolisotilaallinen järjestö, joka pyrki toimillaan irrottamaan Pohjois-Irlannin Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Se oli aktiivinen vuosina 1969–2005 ja järjesti runsaasti pommi-iskuja poliittisiin ja taloudellisiin kohteisiin Pohjois-Irlannissa ja Englannissa.
Väliaikainen IRA oli suurin tasavaltalaisten aseellisista järjestöistä. Järjestö itse ja monet muut näkivät sen alkuperäisen IRA:n perinteen jatkajana.
Väliaikainen IRA oli vastaus Ulsterin lojalistien katolilaisiin mielenosoittajiin kohdistamaan väkivaltaan ja brittisotilaiden saapumiseen Pohjois-Irlantiin vuonna 1969. Alussa IRA pyrki vain puolustamaan nationalistien alueita. Kun järjestö joutui vuonna 1970 yhteenottoihin lojalistien kanssa, sen toiminta jyrkkeni. Vuonna 1971 väliaikainen IRA alkoi hyökätä. IRA käytti pommikampanjoiden lisäksi sissitaktiikkaa Ulsterin poliisia RUC:ta ja brittijoukkoja vastaan. IRA toimi verisimmin 1970-luvun alkuvuosina. Se laajensi vuonna 1973 pommi-iskunsa koko Iso-Britanniaan ja yritti 1980-luvun alussa murhata pääministeri Margaret Thatcherin. Muun muassa Libya ja jotkut amerikanirlantilaiset tukivat väliaikaista IRA:ta. 1990-luvulla alkanut rauhanprosessi on johtanut siihen, ettei järjestö ole toiminut vuoden 2005 jälkeen. Vuonna 1997 väliaikaisesta IRA:sta irtautui kuitenkin aseellista vastarintaa jatkamaan pyrkinyt Real IRA (”todellinen IRA”).
Väliaikainen IRA
Pohjois-Irlannin levottomuudet alkoivat, kun lähinnä katoliset kansalaisoikeusaktivistit alkoivat osoittaa mieltä vuonna 1968. Ulsterin pääosin protestanttiset unionistit ja lojalistit vastustivat näitä, mm. koska pitivät niitä IRA:n toimintana. Niinpä Ulsterin puolisotilaalliset aktivistit hyökkäsivät mielenosoittajien kimppuun, ja poliisi pyrki tukahduttamaan väkivaltaisesti laittomat mielenilmaukset. Elokuussa 1969 puhkesi Derryssa valtava protestanttien mellakka, joka johti taisteluihin irlantilaismielisten nationalistien ja heitä vastustavien poliisin ja lojalistien kesken. Sisällissotaa muistuttava väkivalta ja kaaos levisi koko maahan, ja Iso-Britannia lähetti joukkojaan saarelle.
Väliaikaisen IRA:n (the Provisionals, the Provos, na Sealadaigh) muodostuttua väkivalta paheni. Myös britit lujittivat otettaan. Tammikuussa 1972 koettiin Londonderryn verisunnuntai (Bloody Sunday, Domhnach na Fola). Silloin brittiläiset laskuvarjojääkärit avasivat tulen katoliseen väkijoukkoon mielenosoituksen aikana. Tästä U2-yhtye teki vuosikymmen myöhemmin kappaleensa Sunday Bloody Sunday. 14 kuolonuhria vaatinut tapahtuma sai katolilaiset lopullisesti vakuuttuneeksi siitä, että brittisotilaat olivat vihollisia, vaikka heidät oli alkujaan tuotu maakuntaan nimenomaan katolilaisia puolustamaan. IRA:n rivit sankkenivat vapaaehtoisista.
Odottamatta IRA kuitenkin aloitti tulitauon ja onnistui saamaan aikaan neuvottelukosketuksen Ison-Britannian hallitukseen. "Provojen" johtaja Seán Mac Stiofáin ja hänen taustatiiminsä, johon jo tuolloin kuuluivat Martin McGuinness ja Gerry Adams, tapasivat William Whitelawn Lontoossa heinäkuussa 1972. Koska Whitelaw piti IRA:n vaatimuksia (muun muassa brittijoukkojen asteittainen vetäytyminen saarelta, poliittisten vankien vapauttaminen) kohtuuttomina, neuvottelut päättyivät nopeasti tuloksettomina. Pari päivää myöhemmin joukko protestanttien kodeistaan häätämiä katolisia yritti IRA:n tuella asettua asumaan vastaavasti pakoon lähteneiden protestanttien tyhjiin asuntoihin. Kun brittisotilaat pysäyttivät muuttoauton ja pidättivät pari IRA:n miestä, operaatiosta vastannut IRA:n esikuntapäällikkö Séamus Twomey tulkitsi brittien rikkoneen tulitauon, ja IRA:n suora toiminta alkoi uudelleen.
Tulitauon kaaduttua Pohjois-Irlannin tilanne eskaloitui väkivallan kierteeksi. IRA erikoistui pommiräjäytyksiin siinä missä unionistien keinona säilyi surmaaminen ampuma-asetta käyttäen. 21. heinäkuuta 1972, niin sanottuna veriperjantaina, IRA räjäytti Belfastin keskustassa kaksikymmentä pommia. Evakuointiyrityksistä ja pommivaroituksista huolimatta yhdeksän ihmistä kuoli. Kymmenen päivää myöhemmin autopommit surmasivat yhdeksän ihmistä lisää pienessä kylässä lähellä Londonderryä. Molemmat tapaukset tuomittiin myös maltillisten nationalistien piirissä. Vuoden 1972 aikana IRA ja siitä lohjenneet ryhmät surmasivat yhteensä 281 ihmistä. Tämä oli runsaat puolet kaikista Pohjois-Irlannin maakuntien poliittisen väkivallan uhreista kyseisenä vuonna.
IRA oli onnistunut valloittamaan itselleen kokonaisia kortteleita Belfastissa ja erityisesti Londonderryssä (Free Derry), mutta brittien turvallisuusjoukot valtasivat nämä alueet heinäkuussa 1972 takaisin massiivisen operaatio Moottorimiehen (Operation Motorman) yhteydessä. Tämä kuitenkin vain lisäsi nuorten katolisten halukkuutta liittyä IRA:n riveihin. Myös vuoden 1973 näyttävät pidätykset pikemminkin lujittivat järjestön taistelutahtoa. Vangiksi joutui muun muassa IRA:n esikuntapäällikkö Seán Mac Stiofáin. Marraskuussa 1973 maaliskuisesta Lontoon pommi-iskusta, jossa kuoli yksi ihminen, pidätettiin Pricen sisarukset Dolores ja Marian,.
Vuoden 1974 alussa Pohjois-Irlantiin perustettiin Irlannin ja Ison-Britannian yhteisellä niin sanotulla Sunningdalen sopimuksella eräänlainen neuvoa-antava yhteishallintoelin. Protestantit epäilivät kyseessä olevan ensimmäinen askel kohti Irlannin jälleenyhdistämistä ja kaatoivat Sunningdalen sopimuksen yleislakolla. Myöskään IRA ei ollut ihastunut sopimukseen, jota pidettiin yrityksenä lahjoa katoliset kannattamaan unionia.
Toukokuussa 1974 protestantit koettivat laajentaa sotaa Irlannin tasavallan puolelle ja räjäyttivät Dublinissa ja Monaghanissa pommeja, joiden uhriksi joutui kolmisenkymmentä ihmistä. Protestanttien asiaa tämä ei hyödyttänyt, koska IRA sai siitä käyttökelpoisen perustelun laajentaa iskujaan Englantiin. Tämä johti Birminghamin, Woolwichin ja Guildfordin attentaatteihin, joiden uhriksi joutui pubeissa olevia sivullisia. IRA oli arvellut paikkojen olleen pääasiassa brittisotilaiden kantapaikkoja. Brittiviranomaiset onnistuivat kuitenkin ylireagoinnillaan tekemään näistäkin iskuista IRA:lle tiedotusvoittoja, koska niiden tuloksena vankilaan heitettiin joukko viattomia ihmisiä - niin sanotut Birminghamin kuutoset ja Guildfordin neloset - jälkimmäisten kohtalosta Jim Sheridan teki sittemmin elokuvansa "Isän nimeen".
Tyypillisiä olivat myös IRA:n ja protestanttien keskinäiset kostoiskut. "Bandiittien maakunnan" pilkkanimen saaneesta Armaghin maakunnan eteläosasta tuli 1970-luvun puolessavälissä todellinen taistelutanner. Kumpikin osapuoli harjoitti murhia kaksin, jopa kolminkertaisina verikostoina. Kohteina olivat kuitenkin ulkopuoliset siviilit, jotka sattuivat kuulumaan "väärään" uskonnollis-etniseen ryhmään. Tammikuussa 1976 IRA pysäytti kahtatoista työläistä kuljettaneen pikkubussin ja tiedusteli työläisiltä uskontoa. Katolilaiseksi tunnustautunut sai käskyn poistua; muut surmattiin konetuliaseilla. Yksi protestantti pääsi pakoon. Tämä sai protestantit luopumaan omista kostomurhistaan maakunnan alueella, mutta lujitti protestanttien päättäväisyyttä myös terroritekoihin.
Nälkälakkojen ja protestien aika
1980-luvun alussa IRA nousi uudelleen otsikoihin nälkälakkojensa ansiosta, joista kuuluisin on Bobby Sandsin nälkälakko. Nälkälakot olivat jatkoa IRA:laisten eristysvankien vaatimukselle saada takaisin heille 1970-luvun alkuvuosina myönnetty ja sittemmin jälleen poistettu poliittisen vangin status. Tällä Britannia halusi korostaa, että sen näkökulmasta aseellisten ryhmittymien jäsenet olivat tavallisia väkivaltarikollisia. Poliittisen vangin kohteluun oli kuulunut muun muassa oikeus omiin vaatteisiin vankilaunivormujen sijasta, vapaa mahdollisuus tavata vankitovereita, oikeus lukea haluamiaan kirjoja ja vastaanottaa paketteja.
Vuodesta 1976 alkaen eräät IRA-vangit kieltäytyivät pitämästä vangin univormua, jolloin heidät teljettiin selleihinsä alasti. Koska heidän olisi pitänyt sellistä poistuessa pukeutua vaatteisiin, he jäivät selliin alasti, pelkkään huopaan (englanniksi blanket) pukeutuneina - tämä synnytti sanonnan on the blanket. Protesti kärjistyi pian: lopulta vangit kieltäytyivät poistumasta selleistään edes vessakäynneille ja alkoivat tuhria sellinsä ulosteilla, virtsalla ja naisvankien ollessa kyseessä kuukautisverellä.
"Likainen protesti" herätti jo huomiota, mutta todelliseksi vankilasodaksi tilanne kehittyi, kun joukko vankeja ryhtyi Brendan Hughesin (Breandán Ó hAodha) johdolla nälkälakkoon lokakuussa 1980. Ensimmäinen nälkälakko loppui uhreitta, mutta uusi alkoi maaliskuussa 1981 Bobby Sandsin (Roibeard Ó Seachnasaigh) johdolla. Nälkälakkonsa aikana Sands ehti olla ehdokkaana parlamentin täytevaaleissa, joissa hänet valittiin Fermanaghin-Etelä-Tyronen vaalipiirin edustajaksi Britannian parlamentin alahuoneeseen. Vaalivoitto ei kuitenkaan vaikuttanut pääministeri Margaret Thatcheriin, mutta sen merkitys IRA:lle oli valtaisa. Nälkälakon päätyttyä 3. lokakuuta kymmenen miestä Sands mukaan lukien olivat kuolleet nälkään. Sandsin hautajaiset 7. toukokuuta 1981 muodostuivat suurmielenosoitukseksi.
Sands oli kuuluisin nälkälakon kuolonuhreista. 12. toukokuuta menehtyi Francis Hughes (Proinsias Ó hAodha), 21. toukokuuta Raymond McCreesh (Réamann Mac Raois) ja Patsy O'Hara (Peatsaí Ó hEadhra). Heinäkuussa kuolivat Joe McDonnell (Seosamh Mac Dónaill) ja Martin Hurson, elokuussa Kevin Lynch (Caoimhín Ó Loingsigh) sekä Kieran Doherty (Ciarán Ó Dochartaigh), joka myös valittiin kansanedustajaksi nälkälakkonsa aikana. Nälkälakkolaiset olivat poikkeuksetta tavallisia nuoria miehiä, joihin pohjoisirlantilaisen nuorison oli helppo samastua. Monille IRA:han kriittisestikin suhtautuneille pohjoisirlantilaisille katolisille he olivat oman kylän poikia, miltei omaa lihaa ja verta.
IRA:n aseellisen siiven loppu
Riippumattoman valvontakomission laatimassa raportissa todettiin vuonna 2006, että Irlannin tasavaltalaisarmeija IRA on lopettanut rikollisen ja aseellisen toimintansa. Järjestön sanottiin purkaneen sotilaalliset rakenteensa ja pidättyneen värväämästä uusia jäseniä.
IRA:n iskuja
thumb|IRA:n autopommi-iskun aiheuttamaa tuhoa Lontoon [[Docklands (Lontoo)|Docklandsissa helmikuussa 1996]] thumb|[[Brightonin Grand Hotel IRA:n pommi-iskun jälkeen vuonna 1984.]] 1970-luvun alussa IRA siirtyi iskemään Pohjois-Irlannin lisäksi myös Lontooseen varmistaakseen mahdollisimman suuren julkisuuden asialleen. Pohjois-Irlannissa ja muualla Yhdistyneessä kuningaskunnassa on arvioiden mukaan 30 vuoden aikana kuollut yli 1 770 sotilasta, poliisia, poliitikkoa ja siviiliä. IRA:n luopuminen aseellisesta taistelusta tapahtui 28. heinäkuuta 2005, kun IRA:n 21 vuotta vankeudessa ollut Seana Walsh ilmoitti videolla, että taistelu Britanniaa vastaan on käsketty lopettaa kello 16. Kanadalainen kenraali John de Chastelain valvoo aseiden luovutusta ja käyttökelvottomaksi tekemistä.
T. J. Thyne
Yksi Thynen veljistä on televisiotuottaja Tone Thyne; toinen on syyttäjä John Thyne III.
Taustaa
T.J. Thyne kävi high schoolin Planossa, Texasissa. Hän kävi myös Etelä-Kalifornian yliopistossa teatteriohjelmaa ja valmistui vuonna 1997. Vuonna 2001 hän oli mukana perustamassa Theatre Junkies -ryhmää, joka tarjoaa työsopimuksia ja ammattimaista kehitystä näyttelijöille Los Angelesissa.
Ura
Thyne esittää tällä hetkellä Tri Hodginsia televisiosarjassa Bones. Hän on myös esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa Frendit, 24, O.C., My Wife and Kids, CSI: New York, Huff, Boston Legal, Siskoni on noita, Koti kuntoon, Ilman johtolankaa, Jack & Bobby, Muodon vuoksi, CSI, NCIS Rikostutkijat, Todistettavasti syyllinen, Angel, Good Morning, Miami, Half & Half, Kenan & Kel,Grounded for Life, Dharma ja Greg, That '80s Show, Titus, Just Shoot Me!, ja Walker, Texasista.
Hän näytteli myös vuoden 2007 lyhytelokuvassa, Validation.
Mihail Clodt von Jürgensburg
thumb|[[Ivan Kramskoin maalaama Mihail Clodtin muotokuva.]] Paroni Mihail Konstantinovitš Clodt von Jürgensburg (11. tammikuuta 1833 (J: 30. joulukuuta 1832) Pietari – 29. toukokuuta (J: 16. toukokuuta) 1902 Pietari) oli venäläinen realistinen maisemamaalari.
Mihail Clodt syntyi vapaaherralliseen Clodt von Jürgensburgin perheeseen. Hänen isänsä Konstantin Clodt oli Venäjän ensimmäinen puukaivertaja ja hänen setänsä Peter Clodt von Jürgensburg oli kuuluisa venäläinen kuvanveistäjä. Mihail Clodt von Jürgensburgin sisko oli Suomeen asettunut kulttuurivaikuttaja Elisabeth Järnefelt, ja hän oli näin muun muassa taidemaalari Eero Järnefeltin eno.
Hän oppi piirtämään Pietarin Kaivosinstituutissa, sitten Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1851–1858. Saatuaan kultamitalin hänelle myönnettiin kolmivuotinen apuraha maalauksen opiskeluun Ranskassa, Sveitsissä ja Italiassa, mutta hän palasi matkoiltaan vuoden kuluttua. Hän valitti, etteivät ulkomaalaiset maisemat inspiroineet häntä ja että ranskalainen ja italialainen maalauskoulukunta on venäläistä huonolaatuisempaa. Palaamisensa jälkeen Clodt sai luvan käyttää loput apurahoistaan Venäjällä matkusteluun.
Vuonna 1863 Clodt sai tunnustusta teoksestaan Iso tie syksyllä. Jopa korkeammat ylistykset hän sai teoksestaan Kynnöksellä (1872) ja Metsätie puolenpäivän aikaan (1878). Tarkkailijat ylistivät hänen omistautumistaan venäläiselle maisemalle, yksityiskohtien huomioimiselle ja hänen teostensa stereoskooppisuutta. Toisaalta suosittu taidekriitikko Vladimir Stasov näki monissa Clodtin teoksissa pikkumaista naturalismia ja "orjallista todellisuuden seuraamista". Esimerkkinä tällaisesta teoksesta hän piti teosta Lehmät juomassa (1879). Niin omistautumisellaan venäläiselle maisemalle ja pikkumaisessa naturalismissaan Clodt oli todennäköisesti Ivan Šiškinin edeltäjä.
Mihail Clodt oli Vaeltajien perustajajäsen, mutta Vaeltajat eivät pitäneet häntä yhtenä omistaan. Se johtui osittain Clodtin terävästä kritiikistä ja erityisesti sen vuoksi, että hän piti professuurinsa Keisarillisessa taideakatemiassa (1871–1886). Kritisoituaan erityisen terävästi Arhip Kuindžia Clodt pakotettiin katkaisemaan välinsä Vaeltajiin. Pian hän vetäytyi myös Taideakatemiasta.
Clodt ei maalannut mitään arvokasta 1870-luvun jälkeen. Puoliksi sokea ja taloudellisesti murtunut taiteilija kuoli vuonna 1902.
Pedro Morales
Pedro Andrés Morales Flores (s. 25. toukokuuta 1985 Hualpén, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän edustaa kanadalaista Vancouver Whitecapsia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Morales siirtyi vuonna 2007 kasvattajaseurastaan Club Deportivo Huachipatosta Universidad de Chileen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kesällä 2007 hieman ennen kevätkauden (Clausura) alkua. Hän teki kevätkauden aikana yhteensä 13 maalia ja oli näin sarjan toiseksi paras maalintekijä.
Tammikuussa 2013 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaisseura Málagaan.
Nancy Cartwright
Nancy Campbell Cartwright (s. 25. lokakuuta 1957 Kettering, Ohio) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu ääninäyttelijä. Cartwright tunnetaan erityisesti Simpsonit-animaatiosarjan Bart Simpsonin äänenä.
Elämäkerta
Cartwright syntyi Ohiossa Miriam ja Frank Cartwrightille. Valmistuttuaan Kettering Fairmontin high schoolista Nancy siirtyi opiskelemaan Ohion yliopistoon ennen siirtymistään UCLA:han, jossa hän suoritti teatterialan tutkinnon. Omien sanojensa mukaan hän ei halunnut esiintyä kameran edessä vaan työskennellä ääninäyttelijöiden tavoin näkymättömänä ja hakeutui siksi ääninäyttelijäveteraani Daws Butlerin oppiin.
Ura
Cartwright teki ensimmäisiä äänirooleja animaatioihin vuonna 1980, jolloin hän oli Riku Rikkaan tyttöystävän Glorian äänenä Riku Rikkaan omassa piirrossarjassa. Cartwright oli muun muassa Gustyn äänenä My Little Pony and Friendsissä ja teki sivuääniä Alvin ja pikkuoravat -piirrettyyn. Samoihin aikoihin Simpsonien ääniä haettiin ja Nancy lähti koe-esiintymiseen. Aluksi häntä kaavailtiin Lisan rooliin, mutta nähtyään Bartin kuvan hän oitis halusi "näytellä" Bartia. Sittemmin Cartwrightista on tullut ehkä Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian suosituin ääni. Cartwright on palkittu Bartin roolista Emmyn lisäksi Annie-palkinnolla. Bartin ohella Cartwrightin muita vakituisia rooleja Simpsoneissa ovat Nelson Muntz, Ralph Wiggum, Todd Flanders, Kearney ja Database. Cartwright näyttelee nykyään myös pääosan Maggie Simpsonin äänistä, lukuun ottamatta tutista lähtevää ääntä (varhaisemmissa jaksoissa Maggien ääniä esitti Yeardley Smith).
Simpsoneiden aikana hän on tehnyt äänirooleja niin elokuviin, kuin televisiosarjoihin, kuten Pieni merenneito, Animaaniset, Hopon poppoo, Toonsylvania ja All Grown Up. Lisäksi Cartwrightilla on ollut päärooleja Disneyn tuottamissa animaatiosarjoissa Vaihdokit ja Kim Possible, joista jälkimmäisestä sarjasta hänet huomioitiin Daytime Emmy-ehdokkuudella Rufusin ääniroolista.
Skientologia
Vuonna 2009 Cartwright herätti pahennusta käyttäessään Bart Simpsonin nimeä ja ääntä puhelinnauhoitteessa mainostaessaan Skientologiakirkkoa.
Charles Dutoit
thumb|Charles Dutoit vuonna 1984 Charles Édouard Dutoit O.C., GOQ (s. 7. lokakuuta 1936) on sveitsiläinen kapellimestari. Hänet tunnetaan muun muassa 1900-luvun ranskalaisten ja venäläisten säveltäjien teosten levytyksistä.
Dutoit syntyi Lausannessa ja opiskeli Charles Munchin johdolla. Hän saavutti ennen kapellimestarin uraansa mainetta alttoviulistina ja johti sitten mm. Bernin sinfoniaorkesteria. Hän johti vuosina 1975–1978 Göteborgin sinfoniaorkesteria ja oli 1980-luvun alussa usein Minnesotan orkesterin vierailevana kapellimestarina.
Dutoit oli aiemmin naimisissa pianisti Martha Argerichin kanssa. Vuonna 2017 tuli esiin syytöksiä Dutoit’n naisiin kohdistamasta seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Jerry Fodor
Fodor katsoi mm., että mielen tilat, kuten uskomukset ja halut, ovat yksilöiden ja mielessä olevien representaatioiden välisiä suhteita. Hän katsoi, että nämä representaatiot voidaan selittää oikein vain mielessä olevan ajattelun kielen termeillä. Tämä ajattelun kieli on olemassa oleva asia, joka on kodifioitu aivoihin, eikä pelkästään hyödyllinen työkalu ilmiöiden selittämiseksi. Fodor kannatti eräänlaista funktionalismia katsoen, että ajattelu ja muut mielen prosessit koostuvat ensisijaisesti laskennasta, joka operoi tämän ajattelun kielen muodostavien representaatioiden syntaksilla.
Fodor myös kritisoi darwinistisen luonnonvalinnan periaatteen väärinkäyttöä ja syytti sitä luonnon henkilöimisestä.
Fodor sai vaikutteita Hilary Putnamilta, Jerome Brunerilta, Franz Joseph Gallilta ja Noam Chomskyltä, ja vaikutti itse mm. Ernest Leporeen, Zenon Pylyshyniin, Georges Reyhin, Murat Aydedeen, Steven Pinkeriin, Dan Sperberiin ja Deirdre Wilsoniin.
Busta Rhymes
Ura
Smithin vanhemmat erosivat hänen ollessa 12-vuotias. Hän löysi hip hopin kuuntelemalla radiosta Zulu Beats Radio Show’ta, mikä herätti hänen uransa. Kolmen vuoden päästä hän perusti yhtyeen. Smithin vanhempien ero vaikutti hänen elämäänsä, kuten myös hänen uskonnollisiin ajatuksiinsa – Smith nimesi itsensä Born Justice God Allahiksi.
Smithin ensimmäinen kosketus hip hopiin oli vuonna 1986, kun hän meni Turtlehook Junior High Schooliin, Long Islandille. Hän perusti yhtyeen nimeltä Leaders of The New School, ystäviensä Charlie Brownin, Dinco D:n ja serkkunsa Milon kanssa. Vuonna 1989 yhtye sai levytyssopimuksen Elektra Recordsin kanssa. Kahden vuoden päästä yhtye levytti albumin Future Without a Past. Toisen albumin (T.I.M.E.) jälkeen yhtye hajosi ja Busta Rhymes aloitti uransa menestyvänä sooloartistina.
Kolmen vuoden päästä Busta Rhymes teki levytyssopimuksen Sheikh Shariifin kanssa ja levytti ensimmäisen soololevynsä The Coming, joka myi platinaa. Sen ensimmäinen single oli 'Anaa Ku Waso!'. Busta aloitti myös Flipmode Squad -yhtyeensä. Vuonna 1997 hänen toinen levynsä When Disaster Strikes oli menestys Euroopassa. Vuonna 2001 julkaistu Genesis sisälsi biittejä Dr. Dreltä. Levyn julkaisun jälkeen hän siirtyi Dren Aftermath Entertainment -levy-yhtiöön, joka julkaisi vuonna 2006 The Big Bang -levyn.
Darren Bent
Darren Bent (s. 6. helmikuuta 1984 Tooting, Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjan Derby Countya lainalla Aston Villasta. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Bent on Ipswich Townin junioriakatemian kasvatti. Kaudella 2004–2005 hän oli joukkueen paras maalintekijä 19 maalillaan yhdessä Shefki Kuqin kanssa ja siirtyi seuraavana kesänä Charltoniin 2,7 miljoonalla punnalla. Ipswichissä Bent pelasi kaikkiaan 141 ottelua ja teki 55 maalia. Charltonissa pelatessaan hänet valittiin elokuussa 2005 Valioliigan kuukauden pelaajaksi.
Bent siirtyi kesällä 2007 Valioliigasta pudonneesta Charltonista Tottenhamiin 16,5 miljoonalla punnalla. Bentistä maksettu siirtosumma on Tottenhamin historian suurin. Kesällä 2009 tämä englantilaishyökkääjä siirtyi Sunderlandiin. Tottenhamista siirto Sunderlandiin maksoi 10 miljoonaa puntaa. Bentistä tuli sillä hetkellä historian kallein Sunderlandin hankkima pelaaja. Aikaisempi siirtoennätys oli jo kaksi vuotta vanha, kun Sunderland oli maksanut maalivahti Craig Gordonista 9 miljoonaa puntaa. Riippuen pelatuista otteluista Bentin siirtosumma saattaa kasvaa vielä yhteensä 16,5 miljoonaan puntaan. Bent alle kirjoitti Sunderladin kanssa neljän vuoden mittaisen sopimuksen. Sunderlandissa Bent pelasi tammikuuhun 2011 asti, jolloin Aston Villa osti hänet noin 24 miljoonalla punnalla.
Maajoukkuetasolla Bent pelasi alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua ja teki 8 maalia. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi 14 ottelua ja teki 9 maalia. Englannin A-maajoukkueessa hän debytoi 1. maaliskuuta 2006 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan. Hänellä on tilillään seitsemän A-maaottelua Englannin maajoukkueessa.
Charles de Tornaco
De Tornaco oli Ecurie Belgiquen osaomistaja. Tiimi muuttui pian Ecurie Francorchampsiksi.
De Tornaco joutui onnettomuuteen vuoden 1953 Modenan GP:n harjoituksissa: hänen autonsa pyöri ympäri aiheuttaen vakavat pää- ja niskavammat. Hän kuoli matkalla sairaalaan.
Marjatta Levanto
Marjatta Levanto (s. 24. tammikuuta 1944 Pori) on suomalaisen taidemuseolaitoksen ensimmäinen museolehtori ja musiikkipedagogian uranuurtaja. Hän toimi Suomen Ranskan-instituutin johtajana Pariisissa vuosina 2005–2008.
Levanto on työskennellyt pitkään museopedagogian ja taidekasvatuksen tehtävissä Valtion taidemuseossa sekä sen edeltäjäorganisaatioissa. Hän on suomalaisen taidemuseolaitoksen ensimmäisiä museolehtoreita, ja yksi museoiden taidekasvatuksen edelläkävijöitä.
Levanto on kirjoittanut useita lapsille suunnattuja taidekirjoja. Kirjat ovat usein syntyneet yhteistyössä kuvittaja Julia Vuoren kanssa. Lisäksi Levanto on sanoittanut lastenlevyjä sekä tehnyt elokuvia, multivisioita ja videoita taiteesta.
Levanto on palkittu muun muassa nuortenkirjallisuuden (1984) ja lastenkulttuurin valtionpalkinnoilla (1990). Vuonna 2000 hän sai Suomen tietokirjailijat ry:n myöntämän Tietopöllö-palkinnon. Levannolle myönnettiin Helsingin kaupungin kulttuuripalkinto taidekasvattajan työstä vuonna 2001. Vuonna 2015 Levannon ja Vuoren teos Leonardo oikealta vasemmalle (2014) oli ehdolla Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tanskan kruunu
Tanskan kruunu (kansallinen lyhenne kr, kansainvälinen valuuttakoodi DKK ) on Tanskan rahayksikkö. Se on myös Tanskaan kuuluvien Grönlannin ja Färsaarten rahayksikkö (Färsaarilla kuitenkin käytetään seteleinä Färsaarten kruunua). Kruunu jakaantuu 100 äyriin.
Tanskan kruunu on sidottu euroon kiinteällä kurssilla 1 € = 7,46038 kruunua, mutta kurssi voi vaihdella 2,25 % kumpaankin suuntaan.
Kolikot
25 äyrin kolikko poistui käytöstä 1. lokakuuta 2008.
Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirja
thumb|right|180px|Vuosikirjan ensimmäinen toimittaja Jaakko Gummerus. Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirja – Finska kyrkohistoriska samfundets årsskrift on vuodesta 1912 lähtien ilmestynyt kirkkohistorian alan tieteellinen aikakauskirja, jota julkaisee Suomen kirkkohistoriallinen seura. Vuosikirjassa julkaistaan vertaisarvioituja tutkimusartikkeleita sekä katsauksia ja arvosteluja. Kielinä ovat suomen ja ruotsin ohella lähinnä englanti ja saksa.
Historia
Vuosikirjan historiassa 1920-luku oli synkkä kausi. Vuosina 1921–1929 ei painettu kirjasarjaa lainkaan, koska vähäiset taloudelliset resurssit pakottivat seuran keskittymään itsenäisten tieteellisten teosten kustantamiseen. Lisäksi Gummeruksen siirtyminen piispaksi ja uuden sihteerin, professori Martti Ruuthin lukuisat muut tehtävät haittasivat seuran julkaisutoimintaa.
Seuran apulaissihteerinä toiminut ylioppilas Martti A. Ruuth, sittemmin tohtori Martti Ruutu, auttoi julkaisusarjan uuteen nousuun 1930-luvun aikana. Hän toimitti nopeassa tahdissa 1920-luvulla rästiin jääneitä niteitä. Martti Ruudun kauden jälkeen vastuu julkaisusarjan toimittamisesta palasi muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta pitkäksi aikaa seuran sihteerille. Erityisen pitkään, lähes neljännesvuosisadan, toimittajana oli seuran sihteeri Hannu Mustakallio, joka jätti tehtävän vuonna 2003 siirtyessään Joensuun yliopiston kirkkohistorian professoriksi.
Kirja-arvostelut tulivat vuosikirjaan 1970-luvulla, ja sittemmin niiden merkitys on tasaisesti kasvanut. Ne saivat rinnalleen myös historiaa koskettavia kulttuuriarvioita 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, kun dosentti Mikko Ketola ja dosentti, sittemmin professori Tuija Laine toimittivat vuosikirjaa. Seuran sihteerin ja vuosikirjan toimittajan tehtävät ovat olleet jälleen erilliset vuodesta 2007. Vuosikirjan historian aikana monet niteet ovat ilmestyneet kaksois- tai kolmoisnumerona, mutta vuosikirjasta 2002 lähtien julkaisu on ilmestynyt vuosittain. 2010-luvulla vuosikirjalle on useimpina vuosina määritelty teema, joka nivoo yhteen artikkelit.
Vuosikirjan toimittajat 2021 alkaen ovat teologian tohtori Petra Kuivala (vastaava toimittaja, artikkelit) ja teologian maisteri Annaleena Sevillano (kirja-arviot ja katsaukset).
Julkaisuvuodet ja toimittajat
thumb|right|180px|Vuosikirjan 2011 kansi.
Major League Baseball -kausi 2000
Major League Baseball -kausi 2000 oli baseballin Major Leaguen kausi, joka alkoi 29. maaliskuuta 2000 Tokyo Domessa, Tokiossa, Japanissa, jossa Chicago Cubs voitti New York Metsin 5–3 kautta aikojen ensimmäisessä Pohjois-Amerikan ulkopuolella pelatussa ison liigan ottelussa. Kausi päättyi New York Yankeesin voittoon paikalliskilpailija New York Metsistä 44 vuoden tauon jälkeen pelatussa Subway Seriesissä. Kaikkiaan tämä oli 14. kerta, kun newyorkilaisjoukkueet kohtasivat World Seriesissä ja 11. kerta, kun Yankees voitti kyseisen kamppailun. Kauden All-Star-ottelu pelattiin 11. heinäkuuta Turner Fieldillä Atlantassa, ja siinä voittajaksi selvisi American League 6–3. Ottelun MVP oli Derek Jeter.
Runkosarjan sarjataulukot
- Oakland voitti American Leaguen West Divisionan puoli voittoa ennen Seattlea pelattuaan yhden pelin vähemmän kuin Mariners. Athleticsia ei vaadittu pelaamaan 162. peliään, sillä vaikka Oakland olisi hävinnyt tämän pelin, heidän keskinäiset ottelunsa Seattlen kanssa olisivat antaneet divisioonavoiton heille. Uusintaa ei olisi pelattu, koska myös divisioonan kakkonen pääsi villillä kortilla jatkoon. - Ensimmäisen kerran MLB:n historiassa kaikkien joukkueiden voittosuhde asettui .400 ja .600 väliin.
Postseason
Kauden pudotuspelit pelattiin 3.-26. lokakuuta 2000.
Jemmapes-luokka
Jemmapes-luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka.
Storckovius
Storckovius on sukututkimuksen keinoin 1970-luvulla löydetty suku, joka käsittää kymmeniä tuhansia ihmisiä lähinnä Keski-Suomessa. Heistä vain harvat kantavat sukunimenään Storckoviusta. Suvun kantaisä on 1620-luvulla syntynyt pappi Simon Storckovius.
Sukututkija Jaakko Hirvonen pystyi 1970-luvulla osoittamaan, että kymmenet tuhannet Rautalammin, Laukaan, Keuruun ja Saarijärven asukkaat kuuluvat Storckovius-sukuun, vaikka eivät aikaisemmin olleet tietoisia sukulaisuudestaan. Storckovius-suku on kokoontunut vuodesta 1979 alkaen viiden vuoden välein Laukaaseen sukujuhlille, jotka ovat olleet Suomen suurimpia.
Émerson Carvalho da Silva
Émerson Carvalho da Silva (s. 5. tammikuuta 1975 Bauru) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
IC-98
thumb|Taiteilijat IC-98 eli Patrik Söderlund ja Visa Suonpää. IC-98 on vuonna 1998 perustettu turkulainen taiteilijaryhmä, jonka taidetta on luonnehdittu käsitetaiteeksi. Ryhmän muodostavat Patrik Söderlund (s. 1974) ja Visa Suonpää (s. 1968).
Kotisivuillaan ryhmä kertoo tähtäävänsä vapaan ajattelun ihanteeseen. Se on kiinnostunut tapahtumista, joita ei ole järjestetty, asioiden mielikuvituksellisista yhteyksistä ja historian läsnäolosta arjessa. Tärkeitä asioita IC-98:n taiteessa ovat myös ruumiin politiikka, sosiaaliset rakenteet ja arkkitehtoniset rakennelmat, seurannan mekanismit ja tavat paeta niitä. Piirrokset, animaatiot ja kirjat, jotka ovat ryhmän tavallisimpia mediumeja, ovat monitulkintaisia yhdistelmiä erilaisista tiedon lähteistä. Ne ovat "näyttämöitä, eläviä tauluja; teatteri, jossa maailma IC-98:n mukaan esitetään."
Vuonna 2009 IC-98 sai Kuvataiteen valtionpalkinnon sekä voitti Turku biennaalin. Valtion kuvataidetoimikunnan palkintoperusteluissa kuvattiin ryhmän yhdistävän filosofisen ajattelun, tutkivan asenteen ja kuvataiteellisen ilmaisun. IC-98 on toteuttanut teoksiaan esimerkiksi kirjoina, animaatioina ja installaatioina.
Söderlund ja Suonpää tapasivat opiskellessaan kulttuurihistoriaa Turun yliopistossa, ja alun perin ryhmän tarkoitus oli tuoda akateeminen kirjoittaminen julkiseen tilaan. Ryhmän alkuperäinen nimi oli Iconoclast ja siihen kuului kolmantena jäsenenä Juha Vitikainen.
Lokakuussa 2013 IC-98 nimettiin Ars Fennica -ehdokkaaksi. He voittivat lopulta yleisöäänestyksen.
Erik Zabel
thumb|250px|Erik Zabel vuonna 2006. Erik Zabel (s. 7. heinäkuuta 1970 Itä-Berliini, Itä-Saksa) on saksalainen uransa päättänyt maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1993–2008. Hän voitti urallaan yli 200 kilpailua ja on yksi menestyneimmistä saksalaisista pyöräilijöistä. Zabel voitti Ranskan ympäriajon pistekilpailun vihreän paidan kuutena peräkkäisenä vuotena 1996—2001. Lisäksi hän voitti Espanjan ympäriajon pistekirikilpailun vuosina 2002–2004 ja Milano–San Remo-kilpailun neljästi.
IC-98
Tammikuussa 2014 IC-98 valittiin Suomen edustajaksi Venetsian biennaaliin 2015.
Joulukuussa 2015 IC-98:n projekti Khronoksen talo valittiin raumalaisen Lönnströmin taidemuseon ensimmäiseksi nykytaiteen projektiksi.
Erik Zabel
Ura
Vuonna 2004 Zabel menetti Milano–San Remo-kilpailun voiton Óscar Freirelle, koska nosti kätensä ylös voiton merkiksi hetkeä liian aikaisin. Voitto olisi ollut hänelle viides Milano–San Remo-kilpailussa.
IC-98
Venetsian biennaali 2015
IC-98 edusti Suomea Alvar Aalto -paviljongissa Venetsian biennaalissa 2015 installaatiollaan Tunnit, ajat, iäisyydet. Teos tutkii ihmisen jälkeistä aikaa ja yhdistelee piirrosanimaatiota, ääntä ja materiaalisia elementtejä. Teos on itsenäinen osa taiteilijaduon Abendland-teossarjaa. Äänimaiseman sävelsi Max Savikangas. Näyttelyn kuratoi Framen ohjelmapäällikkö Taru Elfving.
Khronoksen talo
Lönnströmin taidemuseo ja IC-98 toteuttavat yhteistyössä Khronoksen talo -projektin vuosina 2016–2017. Khronoksen talo on asumaton kiinteistö, joka on ympäröity portittomalla aidalla ja jätetty ajan jumala Khoronoksen asunnoksi. Aika tekee kiinteistöllä tehtävänsä. IC-98 pyrkii takaamaan kiinteistön koskemattomuuden virallisilla luvilla ja sopimuksilla. Tavoitteena on perustaa suojelualue, ihmisistä vapaa ei-kenenkään maa. Khronoksen talo on yhdistelmä ihmisen rappeutuvaa kulttuuriperintöä sekä kuolevaa ja uudelleen kasvavaa luontoa.
Erik Zabel
Ura
Zabel tunnetaan kurinalaisesta harjoittelustaan ja hän sanoo todella nauttivansa pyörällä ajamisesta ja harjoittelusta. Hän on yksi harvoista ajajista, jotka kilpailivat ympäri vuoden. Talvisin hän kilpaili ratapyöräilykilpailuissa.
IC-98
Khronoksen talo
Khronoksen talo sijaitsee Pöytyällä Varsinais-Suomessa. IC-98 löysi sopivan kiinteistön syksyllä 2016 ja lahjoitti sen Pöytyän kunnalle.
Erik Zabel
Ura
Vuonna 2005 Zabelia ei valittu T-Mobilen joukkueeseen Ranskan ympäriajoon, koska talli halusi tukea mahdollisimman hyvin Jan Ullrichin menestystä kokonaiskilpailussa.
Kaudeksi 2006 Zabel siirtyi Team Milram -talliin. 24. toukokuuta 2006 Zabel otti uransa 200. voiton voittaessaan Bayern Rundfahrt -etappikilpailun. Kausi 2006 oli muutenkin Zabelille menestyksekäs. Hän muun muassa voitti kaksi etappia Espanjan ympäriajossa ja hän sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa toiseksi.
Vuonna 2007 Zabel on voittanut etapin Espanjan, Sveitsin ja Saksan ympäriajoissa.
27. huhtikuuta 1994 Zabel antoi positiivisen doping-näytteen, jossa löydettiin klostebolmetabolinia. Hän sai rangaistukseksi 3 000 Sveitsin frangin sakot ja menetti 50 UCI-pistettä. Kilpailukieltoa hänelle ei kuitenkaan langetettu.
Vuonna 2008 Zabel suoritti ns. "pyöräilyn Grand Slamin" eli hän ajoi läpi kaikki kolme suurta ympäriajoa: Italian, Ranskan ja Espanjan ympäriajot. Zabel päätti uransa kauden 2008 jälkeen.
Vuonna 2013 Zabel myönsi käyttäneensä dopingia uransa aikana. Hän kertoi käyttäneensä vuosina 1996–2003 epoa, kortikosteroidia ja veridopingia.
Impressaari
Impressaari (, yrittäjä) on viihdemaailmassa, yleensä musiikin tai teatterin piirissä toimiva esiintymissopimusten järjestäjä, manageri, joka vastaa taiteilijan tai taiteilijaryhmän taloudellisista eduista. Termiä on aiemmin käytetty erityisesti ooppera- ja teatteriseurueiden johtajista. Wolfgang Amadeus Mozartin ooppera Der Schauspieldirektor kuvaa kiertävää teatteriseuruetta kokoavan impressaarin kohtaamia hankaluuksia.
Sherman Firefly
Sherman Firefly on brittiläisellä 76,2 mm O.Q.F 17-pdr-tykillä aseistettu versio yhdysvaltalaisesta M4 Sherman -panssarista.
Fireflyt rakennettiin muuntamalla olemassa olevia M4 Sherman -vaunuja. Alustana käytettiin kolmea mallia: M4, M4 Composite, jossa oli valettu rungon yläosa, ja M4A4, joista britit käyttivät nimiä Sherman I, Sherman I Hybrid ja Sherman V. Yleisin muunnettu vaunu oli M4A4/Sherman V, jossa oli pidennetty hitsattu runko ja Chrysler A57 Multibank -moottori. M4A1-mallia ei voitu käyttää, koska sen pyöristetty valettu runko ei jättänyt tilaa 17-paunaisen tykin ammustelineille. Myös miehistöä vaunuun mahtui vain neljä.
Sherman Firefly tuli liittoutuneiden käyttöön juuri ennen Normandian maihinnousua.
Annabelle
Annabelle on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut John R. Leonettiin ohjaama ja James Wanin tuottama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuva on Kirottu-universumin toinen elokuva ja toimii spin-offina sekä esiosana ensimmäiselle Kirottu-elokuvalle. Elokuva kertoo riivatun Annabelle-nuken vaiheista ennen päätymistään Ed ja Lorraine Warrenin käsiin. Pääosissa ovat Annabelle Wallis, Ward Horton ja Alfre Woodard.
Elokuva sai ensiesityksensä Hollywoodin TCL Chinese Theatressa 29. syyskuuta 2014. Elokuvateattereihin se ilmestyi Yhdysvalloissa 3. lokakuuta 2014 ja Suomessa 17. lokakuuta 2014. Elokuva sai kriitikoilta sekalaisen vastaanoton ja tuotti yli 256 miljoonaa dollaria. Elokuvan esiosa Annabelle: Creation sai ensi-iltansa vuonna 2017 ja jatko-osa Annabelle Comes Home sai ensi-iltansa vuonna 2019.
Juoni
Vuonna 1967 John ja Mia Form asuvat Santa Monicassa ja odottavat ensimmäistä lastaan. John antaa vaimolleen lahjaksi tämän toivoman kalliin antiikkinuken. Sinä yönä Mia kuulee naapurista ääniä ja paljastuu, että siellä asuva Higginsin pariskunta on murhattu. Mia soittaa poliisit, mutta nukkea pitävä nainen hyökkää hänen kimppuunsa. Johnin kanssa saapuneet poliisit ampuvat miehen. Nainen tekee itsemurhan, mutta ehtii sitä ennen koskettaa nukkea verisillä käsillään. Uutisissa paljastuu, että nainen oli Higginsin pariskunnan tytär, Annabelle, ja mies paljastuu Annabellen poikaystäväksi. He kuuluivat satanistiseen Oinaskulttiin, joka palvoi sarvekasta demonia.
Annabelle piti nukkea käsissään ennen kuolemaansa, joten Mia pyytää Johnia heittämään sen pois. Eräänä iltana tapahtuu tulipalo, jonka aikana hänen synnytyksensä käynnistyy. Lapsi on tyttö ja se saa nimekseen Leah. Perhe muuttaa uuteen asuntoon, mutta Mia löytää jälleen Annabelle-nuken. Mia ja Leah alkavat kokea epätavallisia asioita. He ottavat yhteyttä poliisiin ja he saavat tietää Annabelle Higginsin yrityksistä kutsua demoni uhraamalla sille sielu. Mia menee kirjakauppaan ja tutustuu sen omistajaan Evelyniin, joka päättelee demonien havittelevan Leahin sielua. Evelyn kertoo myös aiheuttaneensa auto-onnettomuuden, jossa hänen oma tyttärensä Ruby kuoli. Hän oli yrittänyt itsemurhaa, mutta kuullut Rubyn äänen, joka kertoi ettei hänen aikansa ollut vielä.
Pariskunta ottaa yhteyttä isä Pereziin, paikalliseen pappiin, joka vie nuken mukanaan kirkkoon. Mutta Annabellen haamu hyökkää hänen kimppuunsa ja nukke katoaa. Myöhemmin tapahtuu toinen hyökkäys, jonka aikana nukke näyttää leijuvan ilmassa, mutta Mia näkee demonin kantavan sitä. Mia yrittää tuhota nuken, mutta demoni kertoo nuken vaikutuksen loppuvan vain, jos sille uhrataan sielu. John ja Evelyn saapuvat estämään Mian aikeet hypätä ikkunasta nuken kanssa. Evelyn ottaa nuken ja päättää itse hypätä ikkunasta hyvittääkseen Rubyn kuoleman. Evelyn kuolee, mutta nukke katoaa.
Kuuden kuukauden kuluttua Formit elävät jälleen onnellista elämää. Toisaalla eräs perheenäiti ostaa Annabelle-nuken tyttärelleen lahjaksi. Lopuksi näytetään teksti, joka kertoo, että oikeaa Annabelle-nukkea säilytetään nykyään Ed ja Lorraine Warrenin museossa, ja että pappi siunaa sen kahdesti kuukaudessa.