cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emma McKeon
Arvokilpailut
McKeon voitti Gwangjun MM-kilpailuissa 2019 kultaa naisten 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin sekauintiviestissä. Lisäksi hän saavutti hopeaa naisten 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa.
Tokion olympialaisissa 2020 McKeon saavutti kultaa 50 metrin vapaauinnissa, 100 metrin vapaauinnissa, 4×100 metrin vapaauintiviestissä ja 4×100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4×200 metrin vapaauintiviestissä ja sekajoukkueiden 4×100 metrin sekauintiviestissä. Ennen McKeonia naisurheilijoista ainoastaan Marija Gorohovskaja (vuonna 1952) oli saavuttanut seitsemän mitalia yksissä olympiakisoissa.
McKeon saavutti Kansainyhteisön kisoissa 2022 kultaa 50 metrin vapaa- ja perhosuinnissa, molemmissa naisten 4×100 metrin viesteissä sekä molemmissa sekajoukkueviesteissä. Lisäksi hän sai hopeaa 100 metrin perhosuinnissa ja pronssia 100 metrin vapaauinnissa.
Suku
Emma McKeonin molemmat vanhemmat ovat olleet maajoukkueuimareita. Isä Ron McKeon kilpaili vuosien 1980 ja 1984 olympialaisissa ja äiti Susie (o.s. Woodhouse) osallistui vuonna 1982 Kansainyhteisön kisoihin. Eno Rob Woodhouse saavutti olympiapronssia 400 metrin sekauinnissa Los Angelesissa 1984. Emma McKeonin veli David kilpaili uimarina Lontoon olympialaisissa 2012.
Pielaveden Sampo
Kesällä 2009 uutisoitiin jo Sammon luopuvan liigapaikastaan, mutta pielavetinen kansanliike asettui joukkueen taakse. Niinpä Sampo pelasi SM-liigassa myös kaudella 2009–2010, tosin huomattavasti leikatulla budjetilla.
Sammon muita urheilulajeja ovat muun muassa perinteiset lajit hiihto ja yleisurheilu. Seuran tunnetuin urheilija on keihäänheittäjä Antti Ruuskanen, olympiamitalisti Lontoon vuoden 2012 olympialaisista ja Euroopan mestari Zürichistä 2014.
Historia
Pielaveden Sampo on vuonna 1924 perustettu yleisseura, johon kuuluu tällä hetkellä kuusi eri lajijaostoa. Sammon toimintaa hoitavat nämä jaostot ja niiden toimintaa valvoo seuran johtokunta. Jäseniä seuralla on noin 700.
Näkyvintä on Sammon lentopallotoiminta, ja sillä on vuosikymmenien perinteet. 1960-luvun lopulla Sampo aloitti lentopallotoiminnan nelossarjasta. Vuonna 1975 joukkue nousi kolmoseen ja seuraavana keväänä jo kakkossarjaan. Varsinainen nousukausi alkoi 1990-luvulla. Nousu ykkössarjaan oli vaikeaa. Nousu tapahtui vuonna 1995. Seuraavan vuoden Supersarjan jälkeen Sampo nousi ensiyrittämällä liigaan keväällä 1997.
SM-liiga
thumb|350px|Sampo juhlii ensimmäistä suomenmestaruuttaan (2004). Ensimmäinen liigakausi meni harjoitellessa mestaruussarjan rutiineja. Sampo kuitenkin vältti suoran putoamisen, joskin karsintojen kautta. Pelaajisto koostui pääasiassa nousijajoukkueen pelaajista höystettynä parilla virolaisvahvistuksella. Valmentajana oli tuolloin Jukka Tuovinen, samoin kuin seuraavallakin kaudella, joka päättyi kuudenteen sijaan. Kaudelle 1999–2000 valmentajaksi tuli Kari Raatikainen, ja myös pelaajarinkiä saatiin laajennettua. Kolmas liigakausi päättyi viidenteen sijaan, mutta keväällä 2001 Sampo sai hopeaa Raision Loimun voittaessa finaalit 3–0.
Kaudella 2001–2002 valmentajana aloitti Jukka Savonsalmi. Hopeakauden jälkeen odotukset olivat korkealla, mutta pelaajapula ja loukkaantumiset tekivät kaudesta vaikean. Maajoukkueluotsi Timo Hoivala otti valmennusvastuun helmikuussa 2002, ja kausi päättyi pronssisiin mitaleihin. Kevään pelaajaneuvottelujen tuloksena Sampoon siirtyi useita maajoukkuepelureita Hoivalan jatkaessa valmentajana. Sampo sai pronssia tällä kaudella. Edelliskauden tapaan neljänneksi jäi East-Volley.
Kaudella 2003–2004 kokoonpano säilyi lähes samana, joten joukkue oli jo hitsautunut yhteen hyvin. Valmennuskaksikko oli Suomen tasolla huippuluokkaa, kun Timo Hoivalan aisapariksi palasi Jukka Tuovinen. Sampo voitti mestaruuden suoraan 3–0, ja Piivolley sai hopeaa. Mitalistit olivat samat myös seuraavana keväänä, mutta silloin Piivolley voitti ensimmäisen kohtaamisen Pielavedellä. Sampo voitti kuitenkin seuraavat ottelut, vaikka Salvis Cielavsin ranne murtui kolmannen finaalin ensimmäisessä pallossa. Näin ollen Sampo sai kultaa voitoin 3–1.
Menestyksensä johdosta Sammolla olisi ollut mahdollisuus osallistua kansainvälisiin otteluihin jo usealla kaudella. Taloudellinen tilanne antoi siihen mahdollisuuden ensimmäisen kerran vasta kaudella 2005–2006. Sampo sai järjestettäväkseen kotiturnauksen silloisessa Top Teams Cupissa, ja vastustajat arvottiin Venäjältä, Valko-Venäjältä ja Slovakiasta. Isäntäjoukkue sijoittui venäläisten jälkeen toiseksi ja jatkoi CEV Cupia Puolassa jossa sijoittui kolmanneksi ja putosi jatkosta. Kotoinen liigakausi oli pettymys. Sampo hävisi jo puolivälierissä Isku-Volleytä vastaan.
Historian paras kausi
2006–2007 oli Sammon historian tuloksellisesti paras kausi. Nimekkäät pelaajahankinnat yhdessä valmentajavelho Jukka Tuovisen kanssa tuottivat seuralle Suomen Cupin voiton joulukuussa 2006. Liigafinaalissa Santasport osoittautui kovemmaksi, joten Sammolle jäi hopeamitalit. Suomen sarjojen ohella seura voitti talven mittaan useita eurooppalaisia huippujoukkueita CEV Cupissa. Tallinnan turnauksessa taakse jäivät unkarilainen Lokomotiv Harkova, ukrainalainen Kometa Kaposvar sekä järjestävä seura Audentes. Lohkovaiheessa Sampo kaatoi vielä espanjalaisen Arona Teneriffan, mutta ei enää venäläistä Fakel Novy Urengoita. Näin ollen Sampo sijoittui CEV Cupissa sijoille 5–8. Fakel Novy Urengoi päätyi lopulta CEV-cupin mestariksi.
Edelliskauden toisinto
thumb|250px|Urpo Sivula oli sampolaisten kultakimpale viimeiset kaudet. Kaudella 2008 Sampo kohtasi CEV-cupin kolmannella kierroksella yhden Italian A1-liigan menestyksekkäimmistä joukkueista, Rooma Volleyn. Italian A1-liigaa pidetään maailman kovimpana lentopalloliigana. Sampo laittoi Rooma Volleyn erittäin tiukalle CEV-cupissa, sillä ensimmäisessä osaottelussa joukkue hävisi tiukasti 3–1, ja toisessa joukkueella oli jo ottelupallo viidennessä erässä. Lopulta Sampo tippui tiukasti CEV-cupista. Sampo jatkoi urakkaansa Challenge cupissa, missä joukkue eteni aina puolivälieriin asti venäläistä huippujoukkuetta Jekaterinburgia vastaan. Sampo hävisi ensimmäisen ottelun tiukasti 3–2 ja toisessa Sampo tippui finaaliturnauksesta. Jekaterinburg eteni lopulta cupin loppuotteluun, jossa se hävisi tiukasti italialaiselle Cimone Modenalle.
Sampo jatkoi kauttaan SM-liigassa, jonka runkosarjan se voitti ennen Santasportia. Puolivälierissä joukkue tiputti Hurrikaani Loimaan 3–0 otteluvoitoin, ja välierissä sama tahti jatkui, kun Isku-Volley joutui myöntämään Sampon paremmakseen otteluvoitoin 3–0.
Reino Vuorinen
Reino Olavi Vuorinen (11. tammikuuta 1923 Turku – 1. joulukuuta 2007 Turku) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Pielaveden Sampo
Tuplamestaruus
Kaudelle 2008–2009 Sampo hankki vahvistukseksi Venezuelan maajoukkueessakin esiintyneen Enderwin Herreran sekä kauden puolessavälissä toisen saman maan pelaajan Jose Perezin. Pielavedeltä lähti suuren kohun saattelemana joukkueen ikonina pidetty Salvis Cielavs. Latvialaishakkuri siirtyi pahimpaan viholliseen Rovaniemen Santasportiin monien epäselvyyksien jälkeen. Sampo ei pelannut edelliskausien vertaista runkosarjaa vaan joutui tyytymään tappioon monia kertoja. Silti joukkue oli runkosarjan toinen edellään vain Santasport. Juuri ennen joulua joukkue voitti Suomen Cupin finaalissa Isku-Volleyn ja juhli kolmatta mestaruutta peräkkäin. Samalla finaaliottelu oli sampolaisten kultakimpale Urpo Sivulan viimeinen hänen siirryttyä Turkin pääsarjaan.
Sampo sai puolivälierissä vastaansa Mutalan Riennon jonka kanssa se kävi tiukan taistelun välieräpaikasta. Lopulta välieriin tie aukesi voitoin 3–2. Välierissä Sampo kaatoi hieman yllättäen kevään mestarisuosikin Isku-Volleyn. Finaalipaikka aukesi voitoin 3–1 pielavetisille. Finaalisarjan avausosan Sampo hävisi kahden edelliskauden mestarille Santasportille, mutta vei kotonaan seuraavan finaaliottelun.
Kolmannessa joukkue oli häviöllä jo erin 2–0, mutta venezuelalaisen Jose Perezin tulo peliin sytytti Sampon ja joukkue nousi tukalasta tilanteesta 3–2 vierasvoittoon ja sai katkaisupaikan kotisaliinsa Kuopioon. Kuopiohallissa Sampo syttyi hurjaan vireeseen ja kaatoi kolmannen kerran peräkkäin hallitsevan mestarin Santasportin ja otti seuran kolmannen Suomen mestaruuden jopa hieman yllättäen.
Reino Vuorinen
Vuorisen vanhemmat olivat suutarimestari Urho Albin Vuorinen ja Tyyne Elna Setälä ja puoliso vuodesta 1951 Kirsti Maria Toivonen. Vuorinen valmistui kemia pääaineenaan filosofian kandidaatiksi 1949 ja toimi vuoteen 1950 assistenttina Turun yliopistossa. Lääketehdas Leiraksen laboratoriopäällikkö hän oli 1950–1952, valmistuspäällikkö ja teknillinen johtaja 1952–1962 ja tehtaan johtaja 1962–1971. Huhtamäki-konsernissa, johon Leiras kuului, Vuorinen oli 1971–1979 konsernin lääkesektorin toimialajohtaja ja vuodesta 1980 Huhtamäen varatoimitusjohtaja. Konsernin johtokuntaan hän oli kuulunut vuodesta 1965. Vuorisella oli lukuisia alansa luottamustoimia, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1980. Sotilasarvoltaan jatkosotaan Kannaksella osallistunut Vuorinen oli reservin yliluutnantti. Turun yliopisto kutsui Vuorisen vuonna 1987 lääketieteellisen tiedekuntansa kunniatohtoriksi.
Pielaveden Sampo
Tuplamestaruus
Kuvaavaa Sampon kaudelle oli ailahtelevuus. Eri medioissa joukkuetta oltiin jo kuoppaamassa sekä päävalmentaja Ruslan Zhbankovia erottamassa, mutta joukkue vastasi huutoon ottamalla tuplamestaruuden kaudella.
Pistemenetys
Kaudella 2011-12 koko Sammon taival oli lähellä loppua pääsarjassa. Joukkue aloitti kautensa hyvin ja oli kärkisijoilla. Kuitenkin alkukaudella ilmeni, että Sammon hakkurin Luis Salgadon siirto ei ollut toteutunut Mestaruusliigan edellyttämällä tavalla. Täten Sampo oli peluuttanut otteluissa, joissa Salgado pelasi, edustuskelvotonta pelaajaa. Sampo tuomittiin menettämään kaikki pisteensä, joita se oli saavuttanut alkukauden 11 ottelussa, joista Sampo voitti kahdeksan. Se tippui liigan hännille murskaavalla eräsuhteella, sillä Sampo oli hävinnyt päätöksen jälkeen kaikki ottelunsa eräsuhteella 3-0.
Savon Sampo Oy
Sammon ensimmäisenä kautena osakeyhtiönä joukkue voitti Suomen Cupin, sijoittui CEV-cupissa kahdeksan parhaan joukkoon ja sai SM-hopeaa.
Délta
Délta ( eli Δήμος Δέλτα, Dímos Délta) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kunnan pinta-ala on 308,9 neliökilometriä ja väkiluku 45 839 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Síndos.
Pielaveden Sampo
Nimikkopelaajat
thumb|150px|[[Olli Kunnari pelasi Sammossa kausina 2002–2004.]]
Bacchus Marsh
Bacchus Marsh on kaupunki Australiassa, Victorian osavaltiossa. Kaupungissa oli 17 303 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 51 kilometriä Melbournesta luoteeseen. Kaupungin perusti William Henry Bacchus vuonna 1838. Nykyään kaupungissa on kevyttä teollisuutta, kuten muovituotteiden ja vaatteiden tuotantoa. Englannin ohella kaupungissa puhutaan jonkin verran pandžabia, italiaa ja kreikkaa.
Délta
Déltan kunta sijaitsee noin 10 kilometriä Thessalonikin keskustasta luoteeseen. Kunta on saanut nimensä siitä, että se sijaitsee Axiós- eli Vardar-joen suistossa. Suistoalue on suojeltu ja muodostaa Axióksen suiston kansallispuiston. Kunta syntyi, kun Axiós, Chalástra ja Echédoros yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Déltan kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Salaliittoteoria (elokuva)
Salaliittoteoria (Conspiracy Theory) on vuonna 1997 julkaistu jännityselokuva. Elokuvan ohjasi Richard Donner ja pääosissa ovat Mel Gibson ja Julia Roberts.
Juoni
Elokuva kertoo taksikuskista nimeltä Jerry Fletche. Jerryllä on melkein mistä tahansa asioista salaliittoteorioita. Alice Sutton pitää Jerryä vain vainoharhaisena reppanana joka yrittää usein uskotella hänelle teorioitaan. Mutta kerran Jerryn eräs teoria osuu erittäin lähelle valtion salaisuuksia ja kohta on Jerryllä sekä Alicella koko hallitus hengittämässä niskaan.
Stanisław Gądecki
thumb|right|Stanisław Gądecki pienoiskuva Stanisław Gądecki (s. 19. lokakuuta 1949) on puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Stefan Wyszyński Gnieznon arkkihiippakuntaan 9. kesäkuuta 1973. Hänet nimitettiin Gnieznon vihkipiispaksi ja Rubiconin titulaaripiispaksi 1. helmikuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Józef Glemp, jota avustivat Bogdan Józef Wojtuś ja Gerard Bernacki.
28. maaliskuuta 2002 Gądecki sai nimityksen Poznań arkkipiispaksi.
Rakkaustarina (Paula Koivuniemen albumi)
Rakkaustarina on Paula Koivuniemen vuonna 1984 julkaistu studioalbumi. Se oli hänen toinen Esa Niemisen ja Kim Kuusen perustaman Musicmakers-yhtiön merkille Tähtitorni tehty albumi. .
Edelweiss Air
pienoiskuva|Airbus A320 yhtiön värityksessä. Edelweiss Air on sveitsiläinen lentoyhtiö. Yhtiön omistaa Swiss International Air Lines ja näin se on osa Lufthansa-konsernia. Yhtiö lentää 66 kohteeseen 32 maassa. Yhtiö operoi 17 lentokoneella.
Kyseisen yhtiön kotikenttä on Zürichin lentoasema, ja se on perustettu 1995.
Yhtiö on lentänyt esimerkiksi Suomen Lappiin charter-lentoja.
Nykyinen laivasto
Laivaston keski-ikä maaliskuussa 2023 on 18,2 vuotta.
SMS Lothringen
SMS Lothringen oli Saksan keisarikunnan laivaston Braunschweig-luokan taistelulaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa sekä sen jälkeen Reichsmarinessa. Alus romutettiin 1931.
Valmistus
Alus tilattiin Schichaulta Danzigistaosana vuoden 1900 laivastolain hankintoja ja sen köli laskettiin 1. joulukuuta 1902. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta 1904 ja se valmistui 18. toukokuuta 1906.
Palvelus
Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului laivaston 4. laivueeseen, joka palveli Itämerellä vuonna 1915. Miehistö vajeen takia laivue siirrettiin satamapalvelukseen ja sen henkilöstö sijoitettiin muille aluksille. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa F-luokan miinanraivaajien emälaivaksi muutettuna. Alus poistettiin alusluettelosta 31. maaliskuuta 1931 ja se romutettiin.
Charles Fort
pienoiskuva|Charles Fort vuonna 1920.
Charles Hoy Fort (6. elokuuta (joidenkin lähteiden mukaan 9.) 1874 – 3. toukokuuta 1932) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja paranormaalien ilmiöiden tutkija.
Fortin jalanjälkiä seurannut Jerome Clark kuvailee Fortia ”satiirikoksi, joka suhtautui skeptisesti – erityisesti tieteilijöiden – lopullisia totuuksia koskeviin väitteisiin”. Fortin kirjoitustyyliä hän sanoo ”omalaatuiseksi sekoitukseksi pilkkaavaa huumoria, läpitunkeutuvaa ymmärtämystä ja laskelmoitua poikkeavaisuutta”. Kirjailija Colin Wilson taas kuvailee Fortia ”jonkinlaiseksi sekopäiden suojeluspyhimykseksi” ja päätyy samankaltaiseen kuvailuun Clarkin kanssa, kun hän väittää, että Fortin työstä saa ”tunteen, että sillä ei ole väliä kuinka rehellisiä tiedemiehet luulevat olevansa, heihin silti vaikuttaa heidän alitajuntaiset oletuksensa, jotka estävät heitä saavuttamasta todellista objektiivisuutta”. Wilsonin mukaan yhdellä lauseella ilmaistuna Fortin periaate on: ”Ihmiset, joilla on psykologinen tarve uskoa ihmeisiin, eivät ole yhtään sen ennakkoluuloisempia ja herkkäuskoisempia, kuin ihmiset, joilla on psykologinen tarve olla uskomatta ihmeisiin.”
Fortin kirjat myivät hyvin, ja niitä julkaistaan edelleen, vaikka ne ovatkin Amerikassa jo tekijänoikeussuojasta vapaita niiden tekijäinoikeuksien rauettua, ja siten niitä on julkaistu internetistä, ja ne ovat luettavissa maksutta.
Englanninkielessä termiä "Fortean" (fortilainen) käytetään joskus kuvailemaan erilaisia paranormaaleja tai outoja tapahtumia.
Elämä
Hollantilaisperäinen Charles Hoy Fort syntyi vuonna 1874 Albanyssa New Yorkissa. Hän oli vanhin kolmesta sisaruksesta (hänellä oli kaksi veljeä, Clarence ja Raymond). Julkaisemattomassa omaelämäkerrassaan Many Partsissa Fort muistelee useita kertoja, kuinka hän joutui autoritäärisen kauppiasisänsä rankan kohtelun – jopa fyysisen väkivallan – kohteeksi. Jotkut ovat ajatelleet, että Fortin myöhempi epäluulo auktoriteetteja kohtaan juontaa juurensa näistä kokemuksista. Joka tapauksessa Fortille kehittyi vahva itsenäisyyden tunne jo nuoruudessa.
Nuorena aloittelevana luonnontieteilijänä hän keräili simpukoiden ja muiden kuoria, mineraaleja ja lintuja. Vaikkakin nuori Fort oli utelias ja täynnä kirjatietoa maailmasta, hän ei menestynyt koulussa. 18 vuoden ikäisenä hän lähti New Yorkista kiertämään maailmaa ja "hankkimaan varoja kokemuksen pankkiin". Hän matkusti halki läntisen Pohjois-Amerikan, Skotlannin ja Englannin, aina Etelä-Afrikkaan, missä hän sairastui. Kun hän palasi kotiin, häntä hoiti tyttö nimeltä Anna Filing, jonka hän tunsi nuoruudestaan.
Charles Fort ja Anna Filing menivät naimisiin 26. lokakuuta 1896. Anna oli neljä vuotta Charlesia nuorempi elokuvien ja papukaijojen ystävä. He muuttivat sittemmin yhdessä Lontooseen, missä he kävivät elokuvissa, milloin Charles ei ollut kiireinen tutkimuksensa parissa. Charlesin ura kirjailijana vaihteli menestyksen ja köyhyyden ja masennuksen välillä. Perittyään sedältään rahaa Fort pystyi vuonna 1916 lopettamaan useat päivätyönsä ja kirjoittamaan täysipäiväisesti. Vuonna 1917 Fortin veljen Clarencen kuoltua Charles ja Raymond jakoivat hänen osuutensa perinnöstä.
Fort kirjoitti kymmenen romaania, vaikkakin niistä julkaistiin vain yksi The Outcast Manufacturers (1906). Kriitikot ylistivät sitä aikaansa edellä olevaksi, mutta myynti jäi vähäiseksi. Vuonna 1915 Fort aloitti kahden kirjan, X:n ja Y:n, kirjoittamisen. Ensimmäisen niistä oli määrä koskea ideaa, että olennot Marsista olivat vastuussa tapahtumista Maassa, ja toisen väitettä pahaenteisen sivilisaation olemassaolosta Etelänavalla. Fort sai kirjoilla kirjailija Theodore Dreiserin huomion, joka yritti turhaan saada niitä julkaistuiksi. Epäonnistumisen tuomassa toivottomuudessa Fort poltti kirjojen käsikirjoitukset, mutta palasi pian työn pariin ja alkoi kirjoittaa kirjaa, joka muuttaisi hänen elämänsä suunnan. Se julkaistiin vuonna 1919 nimellä The Book Of The Damned. Kirjan nimen "damned" eli "kirottu" viittasi "kirottuun tietoon", jota Fort keräili ilmiöistä, joita hänen elinaikansa tiede ei voinut selittää, ja ne siten jätettiin huomioimatta.
Fortin kokemukset toimittajana yhdessä hänen yleisen mielipiteen vastaisen luontonsa kanssa valmisti häntä hänen "todelliseen elämäntyöhönsä" kuuluvaan, uutislehtien ja tieteellisten julkaisujen toimittajien tapaan järkeistää ilmiöitä, jotka olivat tieteen kanssa toimimattomia, pilkkaamiseen. Charles ja Anna asuivat Lontoossa 1924–1926, muutettuaan sinne, että Charles voisi tutkia British Museumin arkistoja.
Fortin kirjat saivat lähinnä myönteisiä arvosteluita ja olivat tarpeeksi suosittuja, että niistä otettiin useita painoksia, joihin kuului kokoomaversio vuodelta 1941. Vuonna 1929 Fortien jo muutettua takaisin New Yorkiin ja Charles Fortin kärsiessä huonosta kunnosta ja näön heikkenemisestä, hän oli iloisesti yllättynyt huomatessaan, millaisen kulttimaineen hän oli saavuttanut. Oli jopa puhetta järjestön perustamisesta, joka tutkisi Fortin kirjoihin liittyviä outoja tapahtumia. Jerome Clark kirjoittaa: "Fort itse, joka ei ollut tehnyt mitään kannustaakseen moista, oli huvittunut ideasta. Silti hän piti uskollisesti yhteyttä lukijoihinsa, joista jotkut olivat alkaneet tutkia ilmoituksia paranormaaleista ilmiöistä itsekin ja lähettää löytöjään Fortille."
Fort ei luottanut lääkäreihin eikä hakenut huononevaan kuntoonsa apua lääketieteestä. Hän käytti energiansa mieluummin Wild Talentsin loppuunsaattamiseen. Tajunton Fort vietiin 3. toukokuuta 1932 Bronxin Royal Hospitaliin, jossa myöhemmin samana päivänä hänen kustantajansa vieraili näyttämässä alustavia kappaleita Wild Talentsista. Fort kuoli vain muutama tunti myöhemmin. Hänet haudattiin Fortin perheen hautuualueelle Albanyyn New Yorkiin. Hänen yli 60 000 muistilappuaan lahjoitettiin New York Public Librarylle.
Fort ja selittämätön
Fortin suhde paranormaaliin on usein ymmärretty ja esitetty väärin. Yli 30 vuoden ajan Charles Fort istui New Yorkin ja Lontoon kirjastoissa, lukien tieteellisiä julkaisua ja uutislehtiä, keräillen samalla muistilappuja ilmiöistä, jotka olivat sen ajan hyväksyttyjen tieteellisten teorioiden ja uskomuksen tuolla puolen.
Elämänsä aikana Fort keräsi kymmeniä tuhansia muistilappuja, joita hän säilytti kenkälaatikoissa. Ne olivat pieniä paperinlippuja, joihin oli kirjoitettu Fortin itse keksimällä pieneen tilaan mahtuvalla pikakirjoituksella. Osa niistä on yhä tallessa Pennsylvanian yliopistossa. Masentuneena ja toivonsa menettäneenä Fort tuhosi useammin kuin kerran työnsä tulokset mutta aloitti aina uudestaan. Fortean Society julkaisi osan muistilapuista.
Tutkimuksiensa tuloksina Charles Fort julkaisi seitsemän kirjaa, joista neljä on jäljellä tähän päivään. Ne ovat: The Book Of The Damned (1919), New Lands (1923), Lo! (1931) ja Wild Talents (1932). Yhden kirjan hän kirjoitti New Landsin ja Lo!:n välissä, mutta hylkäsi sen ja yhdisti sen osaksi Lo!:ta.
Fortin kirjoitustyyli
Fortin kirjojen ymmärtäminen vaatii aikaa ja paneutumista: hänen tyylinsä on monimutkainen, väkivaltainen ja runollinen, satiirinen ja herkkä, syvällinen ja välillä arvoituksellinen. Ideoita hylätään ja niihin taas palataan joitakin sivuja myöhemmin; esimerkkejä ja tietoa tarjotaan, vertaillaan ja niille esitetään vastakohtia, lopputuloksiin päädytään ja niistä päästään, kun Fort pitää epätavanomaisuutta tavanomaisuuden tarkkailun alla, se epäonnistuu jatkuvasti tekemään selkoa niistä. Hyökkäyksiään jatkaessa Fort näyttää tavanomaisten selitysten naurettavuuden ja sitten esittää omat teoriansa. Colin Wilson pitää Fortin kirjoitustyyliä "raakana" ja "melkein lukemiskelvottomana", ja spekuloi, että Fortille ominaislaatuinen proosa on saattanut olla se, mikä on estänyt häntä saavuttamasta suurempaa suosiota.
Fort ehdottaa esimerkiksi että on olemassa "Super-Sargassomeri", minne kaikki kadonneet tavarat joutuvat – teorioitaan hän perustelee sillä, että ne toimivat aivan yhtä hyvin kuin tavanomaisetkin selitykset. Mitä tulee siihen, uskoiko Fort itsekään teorioitaan, tai ehdotuksiaan, hän vastaa: "En usko mitään omaani, mitä olen milloinkaan kirjoittanut". Wilson luulee, että Fort otti vain muutaman, jos mitään, "selityksistään" tosissaan, ja muistuttaa, että Fort ei edes "yrittänyt esittää yhtenäisiä väitteitä".
Fortilainen ilmiö
Hän esittelee lukijalleen useita outoja artefakteja, joita on löytynyt odottamattomista paikoista (joihin englanniksi viitataan OOPArt:eina eli "out of place artefacts"). Hän oli myös kenties ensimmäinen henkilö, joka pyrki selittämään ihmisten outoja ilmestymisiä ja katoamisia ufojen kaappauksilla, ja oli varhainen Maan ulkopuolinen elämä -hypoteesin kannattaja.
Moniin näistä ilmiöistä nyttemmin viitataan englanniksi Fortean, suomeksi fortilaisina ilmiöinä, ja joistakin on jopa syntynyt omia "koulukuntiaan", kuten ufologia ja kryptozoologia. Useimmat tiedemiehistä ja akateemikoista kuitenkin pitävät niitä yhä näennäistieteenä.
Fort ja valtavirran tiede
Epäilijät ja arvostelijat ovat usein kutsuneet Fortia herkkäuskoiseksi ja lapselliseksi, väite jonka hänen kannattajansa vahvasti kieltävät. Kirjoituksissaan yhä uudelleen ja uudelleen, Fort yrittää saada läpi joitakin perusasioita, jotka usein tuntuvat unohtuvan, kun puhutaan tieteen määritelmästä:
Sittemmin "valtavirran tiede" on myös hyväksynyt osittain tai kokonaan useat ilmiöistä, joita Fort esitteli – kuten pallosalama, jonka Fortin aikainen tieteellinen konsensus laajasti torjui mahdottomana. Mutta useimmat Fortin ideoista pysyttelee vieläkin "valtavirran tieteen" rajamailla, tai aivan niiden ulkopuolella, paranormaalin ja oudon sisällä. Tämä ei ole yllättävää, sillä Fort ei halunnut missään nimessä hylätä "hyväksyttävän" tieteen ulkopuolista. Myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet, että Fortin väitteet olivat vähintään niin uskottavia kuin niiden lähteet. Osittain Fortin inspiroimana, 1960-luvulla amerikkalainen kirjailija William R. Corliss aloitti oman tieteellisten poikkeavaisuuksien dokumentoinnin, hän tarkasti joitakin Fortin lähteistä ja päätteli, että Fortin tutkimus oli "paikkansapitävää, mutta varsin kapeaa" – on useita muita "poikkeavaisuuksia", joita Fort ei sisällyttänyt kirjoihinsa.
Monet ovat kuitenkin pitäneet outona sitä, että Fort – mies joka oli niin skeptinen ja halukas kyseenalaistamaan tieteellisen valtavirran ilmoitukset – oli kuitenkin niin halukas hyväksymään vanhat tarinat kyseenalaistamatta. Ehkä on kysyttävä hyväksyikö Fort todistusaineistoa lainkaan: useissa esimerkeissä hänen kirjoissaan, Fort panee merkille, että hän piti joitakin väittämiä epätodennäköisinä, ja lisäksi hän kommentoi, "Tarjoan tiedot. Päätä itse." Fortin kirjoista onkin usein vaikea päätellä ottiko hän ehdotuksensa ja teoriansa tosissaan; kuitenkin Fort tuntui todella uskovan Maan ulkopuolisten elämänmuotojen vierailuihin täällä.
Fort päätyi teorioihin ja johtopäätöksiin, joita hän kirjoissaan usein esitti, tavalla mitä hän nimitti "Tieteen tavanomaiseksi tavallisuudeksi". Fortin kirjoissa on raportteja melkein joka sivulla oudoista ilmiöistä, jotka alun perin julkaistiin kunnioitetuissa valtavirran tieteellisissä julkaisuissa, kuten Scientific Americanissa, The Timesissä, Naturessa ja Sciencessä. Kerran toisensa perään, Fort huomioi, että vaikka jotkut näistä ilmiöistä hyväksyttiin iloisesti, aivan yhtä usein selittämättömät ja epätavalliset raportit jätettiin huomioimatta, tai ne lakaistiin täysin maton alle. Ja toistuvasti, Fort otti ne talteen maton alta, ja toi ne yleiseen tietoisuuteen, tai kuten hän kirjoitti "tuulettumaan". Niin kauan kuin todistusaineistoa jätetään huomioimatta – vaikutti se miten omituista tai epätodennäköistä hyvänsä – Fort esitti, että tiedemiesten väitteet perinpohjaisuudesta ja objektiivisuudesta tulisi olla kyseenalaistettuja.
Fortille sillä ei ollut juuri väliä olivatko hänen tietonsa ja teoriansa paikkansapitäviä vai ei: hänen lähtökohtansa oli, että vaihtoehtoisiin lopputuloksiin ja maailmankuviin voidaan päästä samasta tiedosta, josta "tavanomaiset" tieteelliset johtopäätökset tehdään, ja että mikään selitys ei välttämättä ole muita hyväksyttävämpi. Tässä näkökulmassa hän oli paljon aikaansa edellä. The Book of the Damnedissa ilmeni sosiaalisten arvojen ja sen, mitä nyt kutsutaan niin sanotuksi paradigmaksi vaikutus tiedemiehiin, ja siihen mitä he pitävät "totena". Tämä edelsi Thomas Kuhnin työtä vuosikymmenillä. Samalla tapaa Paul Feyerabendin myöhempi anarkistinen "kaikki käy" -lähestymistapa tieteeseen oli samankaltainen Fortin lähtökohtiin.
Fort myös myötävaikutti suuresti tieteen huumoriin. Vaikkakin monet ilmiöistä, jotka tiede torjui hänen elinaikanaan on sittemmin todistettu olevan objektiivisia ilmiöitä, ja vaikkakin Fort oli ennakkotietoinen kokoelmassaan ja siihen liittyvän tiedon säilyttämisessä, ja huolimatta aikalaistensa pilkasta, jonka kohteeksi joutui tutkimuksiensa aikana, Fort oli silti enemmän parodisti ja humoristi kuin tiedemies. Hänen mielestään aivan liian usein tiedemiehet ottavat itsensä aivan liian tosissaan, ja ovat näin alttiita ylimielisyydelle ja dogmatismille. Fort käytti huumoria, sekä sen itsensä takia, että näyttämään mitä hän piti tieteen ja tieteilijöiden heikkouksina.
Fortin seuraajat ja fanit
Charles Fortin työn innoittamat, lukuisat ihmiset ajattelevat itseään fortilaisina (eng. Fortean). Ensimmäinen näistä oli elokuvien käsikirjoittaja Ben Hecht, joka The Book of the Damnedin arvostelussaan julisti "Olen Charles Fortin ensimmäinen opetuslapsi… täten, olen fortilainen." Muita Fortin merkittäviä faneja olivat John Cowper Powys, Sherwood Anderson, Clarence Darrow ja Booth Tarkington, jotka kirjoittivat uudet alkusanat New Landsiin.
Tarkalleen mitä "fortilaisuudella" tarkoitetaan on suuri kiistelyn kohde; termiä käytetään laajalti fortilaisista puristeista, jotka ovat omistautuneita Fortin menetelmille ja mielenkiinnon kohteille, aina niihin jotka ovat aktiivisia paranormaaleihin ilmiöihin uskovia. Jälkimmäinen on asennoituminen minkä kanssa Fort itse ei olisi ollut lainkaan samaa mieltä. Yleisimmin fortilaisia kuvaa mielenkiinto selittämättömiin ilmiöihin laajalta alueelta, useimmiten liittyen luonnolliseen maailmaan, ja joille on kehittynyt agnostinen skeptisismi mitä kaikenlaisiin poikkeavuuksiin tulee. Esimerkiksi Hechtille, fortilaisena oleminen tarkoitti epäluottamuksen osoittamista auktoriteetille, kaikissa sen muodoissa, oli se sitten uskonnollista, tieteellistä, poliittista, filosofista tai mitä tahansa muuta. Se ei tietenkään sisältänyt todellista uskoa maagisiin aiheisiin, joita Fortin työt käsittelivät.
Fortin ystävät perustivat Fortean Societyn jo hänen elinaikanan, ja seuraa johti kirjailija Tiffany Thayer, puoliksi tosissaan ja puoliksi vitsin vuoksi, kuten Fortin itsensä työ. Fort kuitenkin torjui Societyn ja ankarana autoritaarisuuden vastustajana kieltäytyi sen johtajuudesta ja edelleen vastusti seuraa, sillä se saattaisi houkutella spiritualisteja, kiihkoilijoita ja niitä, jotka vastustivat tiedettä, koska se ei ollut hyväksynyt heitä. Se houkuttelisi niitä, jotka uskoivat omaan lempi-ilmiöönsä ylitse muiden: täysin vastakohtainen asenne fortilaisuudelle. On siis ironista, että sittemmin useita sellaisia "fortilaisia" seuroja on perustettu lisää.
Näistä tunnetuin on lehti Fortean Times, joka ilmestyi ensimmäisen kerran marraskuussa 1973 ja joka on – yhdistäessään huumoria, skeptisismiä ja vakavaa tutkimusta asioihin, joihin tiedemiehet ja muut kunnioitetut auktoriteetit eivät koske – fortilaisen journalismin edustaja. On olemassa myös kansainvälinen fortilainen järjestö (International Fortean Organisation eli INFO) ja muita seuroja, joista huomattavimmat sijaitsevat Edinburghissa ja Wightsaarella.
Useat nykyajan kirjailijoista, kuten Loren Coleman, joka on jopa kirjoittanut Fortin vaikutuksesta Mysterious America -kirjassaan, ovat vilpittömiä Fortin seuraajia. Jerome Clark on kuvaillut itseään "skeptiseksi fortilaiseksi". Mike Dash on toinen kykenevä fortilainen, jonka historian tuntemus on avuksi kaikenlaisissa erikoisissa raporteissa. Fort on vaikuttanut hyvin paljon Robert Anton Wilsonin työhön, erityisesti The New Inquisition -kirjassa. Synkän fantasian kirjoittaja ja paleontologi Caitlin R. Kiernan on usein sisällyttänyt fortilaisia aineksia ja lainauksia romaaneihinsa ja novelleihinsa, ja eräs hänen novellikokoelmansa on nimeltään To Charles Fort, With Love (Rakkaudella, Charles Fortille). Hän on myös julkaissut lehtisen nimeltä "The Little Damned Book of Days", joka on aikakirja hänen omista fortilaisista kokemuksistaan.
Fortin työtä jatkaa nykyään William R. Corliss, jonka omakustannekirjat ja muistiot herättävät fortilaisessa huumorin, vakavuuden ja avomielisyyden hengessä Fortin eloon.
Kirjallisuutta
Fortista ei ole kirjoitettu kovin montaa kirjaa. Teokset ovat lähinnä elämäkerrallisia selityksiä Fortista ja hänen ideoistaan.
Aiheesta muualla
Charles Fortin kirjat ovat luettavissa (englanniksi) Resologist.net -sivuilta. Linkit suoraan kirjoihin:
Luettelo Toivo Kärjen teoksista
Luettelossa ovat kaikki tiedossa olevat Toivo Kärjen säveltämät kappaleet, joista on olemassa äänite tai nuotti tai molemmat. Äänitteistä ensisijainen on ensimmäinen levytys, tai jos sellaista ei ole, ensimmäinen muu äänite.
Sarake 1: Kappaleen nimi
Sarake 2: Rytmilaji / tyylilaji
Sarake 3: Sanoittaja
Sarake 5: Sävellysvuosi
Sarake 6: L = levy (savikiekko / vinyylilevy / cd-levy / kasetti)
Sarake 7: Ä = muu äänite (live-esitys, elokuvakappale tai vastaava)
Sarake 8: N = painettu nuotti
Maalikamera
Filmikamera
Kameran valoa läpi päästävä aukko on pystysuora juova, kuten verhosulkimella varustetussa kamerassa. Verhosulkimesta poiketen, aukko pysyy paikallaan ja filmi liikkuu pysähtymättä eteenpäin. Kamerassa oleva kello valottaa kuvan alareunaan aika-mitta-akselin. Kaikki kuvassa oleva tieto on tapahtumaa maaliviivan kohdalla, hitaasti maaliviivan yli tullut esine on pidempi kuin nopealla vauhdilla tullut.
Digitaalikamera
Kameran kenno on pikselin levyinen ja kamera tallentaa kapean pystykuvan ja aikakoodin 2 000–10 000 kertaa sekunnissa laitteen muistiin ja siirretään lähiverkkoa pitkin tuomariston katsottavaksi. Digitaalitekniikan avulla voidaan tallettaa vain ne juovat aikakoodeineen, joissa kuvassa tapahtuu liikettä.
Luettelo Toivo Kärjen teoksista
Sarake 9: K = käsinkirjoitettu nuotti
Lähteet
Kalervo Kärki: Sydämeni sävel - Toivo Kärki ja hänen musiikkinsa (Mediapinta, Tampere 2015)
Natriumboorihydridi
Natriumboorihydridi, myös natriumborohydridi tai natriumtetrahydroboraatti, (NaBH4) on ioniyhdiste, jolla on tärkeä tehtävä useissa orgaanisen synteesin reaktioissa, erityisesti hapetus-pelkistysreaktioissa. Lisäksi aineen käyttämistä polttokennoissa tutkitaan. Natriumboorihydridi liukenee veteen, mutta hajoaa, mikäli liuos ei ole riittävän emäksinen. Aineen itsesyttymislämpötila on noin 225 °C.
Valmistus
Natriumboorihydridiä valmistetaan natriumhydridin ja trimetyyliboraatin reaktiolla 250–270 °C lämpötilassa.
Lisäksi ainetta voidaan valmistaa antamalla natriumhydridin reagoida borosilikaattilasin kanssa.
Käyttö orgaanisessa synteesissä
Natriumboorihydridiä käytetään yleisesti muun muassa aldehydien ja ketonien pelkistämiseen. Aine ei yksin pysty pelkistämään estereitä, karboksyylihappoja eikä amiineja. Estereiden pelkistämiseen käytetään yleensä BH3-THF -kompleksia, jota syntyy natriumboorihydridin, jodin ja tetrahydrofuraanin reagoidessa. Kuvassa feksofenadiinin valmistusreaktio natriumboorihydridin avulla. center|350px|Feksofenadiinin valmistusreaktio natriumborohydridin avulla.
Turvallisuus
Natriumboorihydridi on palavaa, eikä sen sammuttamiseen saa käyttää vettä, jonka kanssa se reagoi. Ihmiselle aine on haitallista imeytyessään ihon läpi tai joutuessaan silmiin tai nieltynä. Ympäristölle aine on suhteellisen haitatonta.
Franchi SPAS-12
Franchi SPAS-12 (Special Purpose Automatic Shotgun) on italialaisen Franchin valmistama itselataava/pumpputoiminen taisteluhaulikko, joka esiteltiin 1970-luvun loppupuolella.
Franchi SPAS-12 suunniteltiin sotilas- ja poliisikäyttöön, ja sen valmistus käynnistettiin vuoden 1979 lokakuussa. Haulikkoa markkinoitiin tulivoimaisena ja luotettavana, mutta muun muassa suuren painonsa ja monimutkaisen rakenteensa, ja siitä aiheutuvan kalleutensa vuoksi siitä ei koskaan tullut erityisen suosittua viranomaiskäytössä.
SPAS-12:lla voi valinnaisen pumpputoimisuuden ansiosta ampua myös patruunoita, joilla kaasumäntätoiminen itselataava mekanismi ei toimi; viranomaiskäytössä esimerkiksi kyynelkaasupatruunoita. Perusmallin lisäksi Franchi markkinoi poliisivoimille lyhyempiä versioita, ja etutukkeja, joihin oli asennettu taskulamppu ja laser-tähtäin.
Kun SPAS-12 esiteltiin Yhdysvalloissa vuonna 1983, sitä markkinoitiin pääasiallisesti metsästys- ja urheilutarkoituksiin. Yhdysvalloissa 1990-luvulla säädetty "rynnäkköaseet" kieltävä laki esti aseen maahantuonnin, ja vuonna 2000 Franchi, menetettyään aseen päämarkkina-alueen, lopetti SPAS-12:n valmistuksen siirtääkseen markkinoinnin uuteen Franchi SPAS-15 -haulikkoonsa.
Puhtaan maan buddhalaisuus
Puhtaan maan buddhalaisuus on yksi buddhalaisen Mahayana-suuntauksen koulukunnista. Puhtaan maan buddhalaisuus on yksi omaperäisimmistä buddhalaisuuden suuntauksista. Sitä esiintyy pääasiassa Kiinassa, mutta myös Japanissa on sen pienimuotoista kannatusta.
Puhtaan maan buddhalaisuus syntyi Kiinassa 500-luvulla. Suuntaus sai suosiota etenkin kansan parissa. Siinä uskotaan Amitabha-buddhaan, joka on jumalallisen voiman ja valon kuva. Amitabhan ohella palvotaan Guanyin-jumalatarta, joita kumpaakin palvontaan temppeleissä. Ihminen pelastuu uskomalla Amitabhaan ja lausumalla toistuvasti tämän nimeä ja pääsee paratiisiin. Paratiisi on kaukainen läntinen Puhdas maa, jossa on pelkkää hyvyyttä ja rakkautta, ja siellä kaikki buddhalle omistautuneet ihmiset pääsevät lepäämään. Puhtaaseen maahan päässyt ihminen voi keskittyä valaistumiseensa täällä ennemmin kuin aiemmassa elämässään.
704 Interamnia
Lähteet
pienoiskuva|324px|vasen|Interamnian ja [[Ceres|Cereksen kokovertailu]]
Guzheng
thumb|Nainen soittamassa guzhengilla [[Luoyangissa, Henanissa]] Guzheng (古箏, pinyin gǔzhēng) on perinteinen kiinalainen sitrasoittimiin kuuluva näppäiltävä soitin. Sen arvellaan kehittyneen jo noin vuonna 220 eaa. Soitin tunnetaan myös nimellä zheng. Se on Qin-dynastian (206 eaa.) ajalta löydettyjen dokumenttien mukaan yksi vanhimmista kiinalaisista soittimista, ja sitä on soitettu Kiinassa jo 2 500 vuotta. Guzheng on kautta aikojen ollut hyvin suosittu Kiinassa ja se nähdään yhtenä tärkeimpänä soittimena sekä kiinalaisessa soolo- että kamarimusiikissa. Guzhengista on kehittynyt mahdollisesti muun muassa japanilainen kielisoitin nimeltä koto.
Guzheng on noin 170 cm pitkä ja 35 cm leveä. Alun perin guzhengissa oli vain 12 kieltä. Nykyaikaisissa guzhengeissa on yleensä 21–25 kieltä.
Guzheng on teknisesti hankala soittaa. Perinteisessä kiinalaisessa musiikissa soittaja näppäilee kieliä oikean käden sormilla, joihin on kiinnitetty merikilpikonnan kilvestä valmistetut “apukynnet”. Vasemmalla kädellä kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.
5153 Gierasch
5153 Gierasch on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty tähtitieteilijä Peter J. Gieraschin (s. 1940) mukaan.
Gieraschin likimääräinen läpimitta on 25 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,66 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 4 kuukautta.
Snowpark (Valtournenche)
Snowpark on laskettelupuisto Cervino Ski Paradisessa Valtournenchessa Italiassa.
Osittain Snowparkiin rakennetulla radalla järjestettiin ensimmäistä kertaa joulukuussa 2017 lumilautailun maailmancupin lumilautacrosskilpailu.
Miami-Daden piirikunta
Miami-Daden piirikunta on Yhdysvaltojen Floridan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 2 701 767 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 6 296,72 neliökilometriä. Piirikunnan suurin kaupunki Miami on myös sen hallintokeskus.
Väestö
Piirikunnan asukkaista 67,7 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 16,1 prosenttia mustia ja 13,6 prosenttia valkoisia. 74,4 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 76,7 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 39,9 vuotta.
Tarō Yamamoto
thumb|right|Tarō Yamamoto heinäkuussa 2016 Tarō Yamamoto ( Yamamoto Tarō, s. 24. marraskuuta 1974 Hyōgon prefektuuri, Japani) on japanilainen poliitikko ja entinen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Shōgo Kawadan roolistaan elokuvassa Battle Royale. Hänet valittiin Japanin ylähuoneeseen vuonna 2013.
10718 Samusʹ
10718 Samus on Marsin ja Jupiterin välisellä alueella, asteroidivyöhykkeellä eli päävyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi N. S. Tšernyh vuonna 1985. Pikkuplaneetta sai nimensä tähtitieteilijä Nikolai Nikolajevitš Samusin (Николай Николаевич Самусь) mukaan. Ennen kuin tämä asteroidi nimettiin, se tunnettiin tunnuksella 1985 QM5. Koska Samusin absoluuttinen magnitudi (H) on 13,5; sen läpimitta on todennäköisesti välillä 5–12 kilometriä.
Kiinalainen fuseki
Kiinalainen fuseki on yksi tunnetuimmista go-avauksista. Aloitus on saanut nimensä siitä, että kiinalaiset pelaajat käyttivät sitä ensimmäisinä yleisesti. Aloituksen suosio kasvoi Japanissa 1970-luvulla.
Niin sanotussa ”korkeassa kiinalaisessa fusekissa” musta pelaa kolme ensimmäistä kiveään kohtiin 1-3-5. Musta 5 kohtaan a on ”matala kiinalainen fuseki”. Mustan suunnitelma on pakottaa valkoinen hyökkäämään oikealle reunalle mustan moyoon.
Paul Ince
Paul Emerson Carlyle Ince (s. 21. lokakuuta 1967) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Helmikuusta 2013 lähtien hän toimi vajaan vuoden ajan Blackpool FC:n päävalmentajana.
Ura pelaajana
Ince aloitti jalkapallouransa vuonna 1985 West Ham Unitedin riveissä. 18-vuotias nuorukainen jätti koulunkäynnin keskittyen täysin jalkapalloiluun. Ince edusti West Hamia neljän kauden ajan nousten suurseurojen tietoisuuteen. 1989 Manchester United hankki Incen riveihinsä. ManUssa Ince viihtyi kaikkiaan kuuden kauden ajan edustaen punapaitoja 207 liigaottelussa.
1995 Ince siirtyi Internazionaleen kokeillen siipiään ulkomailla. Pesti Nerazzurrissa jäi kahteen kauteen, joiden aikana Ince edusti seuraa kaikkiaan 54 liigaottelussa. Palattuaan 1997 takaisin Englantiin Ince liittyi Liverpool FC:n organisaatioon. Jätettyään Poolin 1999 Ince jatkoi uraansa englantilaisseuroissa ripustaen lopullisesti pelikenkänsä naulakkoon Macclesfield Townin pelaajavalmentajana 2007.
Englannin jalkapallomaajoukkueessa Ince pelasi uransa aikana 53 A-maaottelua tehden niissä kaksi maalia. Hän oli ensimmäinen tummaihoinen maajoukkuekapteeni ja oli mukana EM-kisoissa 1996 ja 2000 sekä MM-kisoissa 1998.
Ura valmentajana
Ince aloitti valmennusuransa elokuussa 2006 Swindon Townin pelaajavalmentajana. Pesti seurassa jäi lyhyeksi. Hän pelasi seuran paidassa kolme ottelua, mutta erosi jo syyskuussa koska ei pystynyt pelaamaan enää täysimittaisesti seurassa.
Lokakuussa 2006 Ince siirtyi Macclesfield Townin päävalmentajaksi. Macclesfieldissä Ince teki hienoa työtä onnistuen pelastamaan Englannin kakkosliigassa putoamiskurimukseen juuttuneen seuran putoamiselta. Hänet palkittiin Kakkosliigan kuukauden valmentajaksi joulukuussa 2006.
Kesäkuussa 2007 Ince siirtyi Milton Keynes Donsin päävalmentajaksi. Miltonissa Ince saavutti uransa ensimmäiset suuret voitot luotsaamalla seuran Football League Trophyn finaalivoittoon Grimsby Townista sekä Englannin kakkosliigan mestariksi kaudella 2007–08.
Milton Keynesissä saavuttamansa menestyksen myötä Ince nimitettiin kesäkuussa 2008 Mark Hughesin seuraajaksi Valioliigaseura Blackburn Roversin päävalmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja epäonnistuneeksi, sillä Incen johdolla Rovers voitti vain kolme kauden 17 ensimmäisestä ottelusta. Seurajohdon mitta tuli täyteen ja joulukuun puolivälissä hän sai potkut.
Heinäkuussa 2009 Ince palasi Milton Keynes Donsin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Huhtikuun puolivälissä 2010 hän ilmoitti jättävänsä MK Donsin kauden päätteeksi. Syynä ovat seuran taloudelliset vaikeudet, jotka ovat johtaneet pelaajabudjetin karsimiseen.
Lokakuussa 2010 Ince allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigassa pelaavan Notts Countyn kanssa. Peliesitykset Incen alaisuudessa olivat vaatimattomia ja lopulta hän erosi huhtikuussa 2011 seuran hävittyä yhdeksän perättäistä otteluaan.
Koto (soitin)
thumb|Koto thumb|Nainen soittaa kotoa thumb|Michiyo Yagi soittaa 21-kielistä kotoa Koto on perinteinen japanilainen kielisoitin. Se on tavallisesti pituudeltaan 180 ja leveydeltään 24 senttimetriä. Koton pohjassa on kaksi ääniaukkoa ja siinä on 13 perinteisesti silkistä, mutta nykyisin keinokuiduista valmistettua kieltä.
Nykyään on olemassa myös 17- ja useampikielisiä kotoja sekä bassokotoja. Koton loivasti kaareva kaikukoppa on valmistettu keisaripuusta (Paulownia tomentosa). Kaikukopan pinta on polttokäsitelty ja kiillotettu, jolloin keisaripuun syykuvio tulee hyvin voimakkaasti esille soittimen pinnalla. Arvokkaiden soitinten syykuviointi on voimakkaasti aaltoileva. Kaikukopan yläpintaa kutsutaankin japaniksi sanalla "umi" eli meri. Soittimen pohjassa on kaksi pyöreää ääniaukkoa.
Legendan mukaan koton ulkonäön esikuvana on ollut kyyryasentoinen lohikäärme, joka on Kiinassa ja Japanissa onnen symboli. Soittimen osien nimissä lohikäärmeteema tuleekin hyvin esille. Soittimen osien nimiä ovat muun muassa lohikäärmeen kieli, sarvet ja häntä. Liikuteltavat kielisillat ovat perinteisesti norsunluuta, nykyisin muovia. Soitin viritetään siirtelemällä kielisiltoja haluttuun asemaan. Kotoa soitetaan kolmella oikean käden peukaloon, etu- ja keskisormeen kiinnitettävällä sormustinmaisella näppäimellä. Vasemmalla kädellä kielisillan vasemmalla puolella kieliä painelemalla saadaan aikaan sävelkorkeuden nousut ja laskut ja erilaiset glissando- ja vibratoäänet.
Pikakirjoittaja
Pikakirjoittaja on ammattinimike henkilölle, joka kirjoittaa pikakirjoituksella ylös kokousten tai muiden keskustelujen puheenvuoroja.
Suomessa pikakirjoittajia on ollut erityisesti eduskunnassa. Säätyvaltiopäiville palkattiin ensimmäiset ruotsinkieliset pikakirjoittajat vuonna 1863 ja suomenkieliset 1877. Nykyisin eduskunnan pöytäkirjoja tekevät pöytäkirjasihteerit, joista vain osa on pikakirjoitustaitoisia.
Dikvatti
Dikvatti eli dikvattidibromidi (C12H12N2Br2) on aromaattinen ja heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Koto (soitin)
Yleisimmät koton viritystavat tunnetaan nimillä hirachōshi (平調子) ja kumoichōshi (雲井調子).
Dikvatti
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa dikvatti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja vähäisessä määrin esimerkiksi metanoliin ja etanoliin. Muihin orgaanisiin liuottimiin se ei liukene. Dikvatin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se aiheuttaa auringonvalon vaikutuksesta radikaalien esimerkiksi peroksi- ja hydroksiradikaalien muodostumista kasvisoluissa. Nämä radikaalit aiheuttavat soluvaurioita, minkä seurauksena kasvi kuihtuu ja kuolee. Dikvatti on myös myrkyllistä ihmisille. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja sille altistumisesta oireina voivat muun muassa yskä ja huonovointisuus. Yhdiste on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja suuret annokset voivat hengitettynä tai nieltynä johtaa kuolemaan.
Valmistus ja käyttö
Dikvattia valmistetaan 2,2′-bipyridiinin ja 1,2-dibromietaanin välisellä reaktiolla.
Dikvattia käytetään rikkaruohomyrkkynä kasvis-, hedelmä- ja viiniviljelmillä ja vesikasvillisuuden hävittämiseen. Lisäksi sitä käytetään lehtien kuivattamiseen ennen sadonkorjuuta peruna-, soijapapu- ja puuvillapelloilla. Yhdiste levitetään tyypillisesti vesiliuoksena. Dikvatti on hyväksytty kasvinsuojeluaineeksi muun muassa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen alueella.
Riku Heini
Riku Heini (s. 9. joulukuuta 1990 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa FC Lahti Akatemiaa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Heini aloitti jalkapallouransa jo 6-vuotiaana, kun hän liittyi FC Kuusysiin. Sen jälkeen hän siirtyi 14-vuotiaana Lahden Reippaaseen. Heini on edustanut Veikkausliigassa FC Lahtea ja Vaasan Palloseuraa.
Heini pelasi kuusi nuorten ja 18 poikien maaottelua vuosina 2006–2011.