cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esiintymäidentiteettiteoria
Esiintymäidentiteettiteoria eli token-identiteettiteoria (esiintymäfysikalismi, token-fysikalismi) on fysikalistinen mielenfilosofinen identiteettiteoria, jonka mukaan jokainen henkisen tapahtuman esiintymä (token) on identtinen jonkin aivoissa tapahtuvan fysikaalisen tapahtuman kanssa.
Teoriaa kutsutaan token-identiteettiteoriaksi erotuksena samankaltaisesta mutta erillisestä teoriasta nimeltä tyyppi-identiteettiteoria. Ero perustuu tyyppi–token-erotteluun. Erottelua voidaan havainnollistaa yksinkertaisella esimerkillä: sana ”kissa” sisältää neljää tyyppiä olevia kirjaimia (k, i, s, a) ja viisi kirjaintokenia eli -esiintymää, kun kirjaimella s on kaksi esiintymää.
Esiintymäidentiteettiteorioiden mukaan sen tosiseikan, että tietty aivotila yhdistyy vain yhteen henkilön henkiseen tilaan, ei tarvitse merkitä sitä, että henkisten tilojen tyyppien ja aivotilojen tyyppien välillä pitäisi olla absoluuttinen vastaavuus. Siinä missä tyyppi-identiteettiteorioissa tietyn tyyppiset henkiset tilat ovat aina tietyn tyyppisiä aivotiloja, esiintymäidentiteettiteoriassa ajatus on, että ainoastaan henkisten ilmiöiden partikulaariset esiintymät ovat identtisiä fysikaalisten tapahtumien partikulaaristen esiintymien kanssa.
Seurauksena esiintymäidentiteettiteoria sallii monitoteutuvuuden, eikä tyyppi-identiteettiteorian vaatimaa reduktiota henkisistä tiloista johonkin tiettyihin aivotiloihin tarvita. Funktionalismi on yhteensopiva esiintymäidentiteettiteorian kanssa, mutta sen ei yleensä katsota olevan yhteensopiva tyyppi-identiteettiteorian kanssa. Muista mielenfilosofisista teorioista anomaalinen monismi ja useimmat muut ei-reduktiivisen fysikalismin muodot ovat esiintymäidentiteettiteorioita.
Leipäjono
Leipäjono on Suomessa 1990-luvun laman aikaan vakiintunut nimitys eri tahojen jakamalle sosiaaliselle ruoka-avulle. Sittemmin ruoka-apu on laajentunut, ja 2010-luvulla nimitys korvattin usein ilmaisen hävikkiruuan ja/tai muuta avustusruokaa sisältävien ruokakassien jaolla ja ilmaisilla tai edullisilla yhteisruokailuilla. Pieni osa Suomessa jaettujen ruoka-apukassien sisällöstä oli useana vuonna tullut Euroopan unionilta, mutta tässä EU-tukimuodossa on ollut katkoja, ja esimerkiksi seurakuntien diakoniatyön jakamissa ruoka-apukasseissa EU:n ruoka-avun osuus saattoi silloinkin olla vain yksi kymmenysosa. Ruokakasseja on jaossa ainakin kaikissa Manner-Suomen maakunnissa.
Leipäjonot Helsingissä
Nimi leipäjono tuli Pelastusarmeijan harjoittamasta leipien jakelusta. Pelastusarmeija on järjestänyt lahjoituksena saamiensa elintarvikkeiden jakelua pääkaupunkiseudun asukkaille Helsingin Kalliossa useiden vuosikymmenien ajan. Toiminta sai kansainvälistä huomiota osakseen lehdistössä 1990-luvun alussa. Myös Veikko Hursti jakoi leipää Kalliossa vuosikymmeniä ja hänen poikansa Heikki Hursti on jatkanut toimintaa.
Professori Juho Saaren mukaan ruoka-apu (leipäjonot) eivät ole köyhyyden tai sosiaaliturvan riittävyyden mitta, vaan niiden tarjonta luo kysyntää. Osa ihmisistä ei nosta toimeentulotukea, jottei heidän tarvitsisi ensin käyttää säästöjään. Ennen toimeentulotuen saamista hakijan on käytettävä mahdollisia säästöjään elinkulujensa kattamiseksi. Osa henkilöistä käy mieluummin jonottamassa ruoka-apua, vaikka Suomen vähimmäisturva on tasoltaan EU:n parhaimmistoa, yli Ruotsinkin tason. THL:n tutkijat arvioivat perusturvan sijoittuvan EU:n parhaaseen neljännekseen suhteessa paikalliseen hintatasoon. Suurin osa leipäjonojen kävijöistä kuitenkin elää perusturvaetuuksilla ja käyttää paljon sotepalveluja.
Helsingin leipäjonoihin on kohdistettu kritiikkiä ja ruoan jonottamista kadulla on pidetty nöyryyttävänä. Osa helsinkiläisistä on valittanut leipäjonojen aiheuttavan häiriöitä ja alentavan asuntojen hintoja Helsinginkadulla. Hyväntekeväisyystyöntekijä Heikki Hursti kiisti väitteet, mutta ilmoitti, että ruoanjakelu Helsinginkadulla lopetetaan. Helsingin kaupunki yrittää kuitenkin löytää asiaan sopuratkaisua. Kallion kaupunginosassa on noussut kansanliike, ns. Kallio-liike, suvaitsevan kaupunkilaisuuden puolesta. Suuri joukko asukkaita on huolissaan siitä, että yritykset häätää Hurstin leipäjono romuttavat Kallion maineen rosoisena ja moniarvoisena kaupunginosana. Poliittisesti sitoutumaton Kallio-liike syntyi vastareaktiona ns. Nimby-ilmiölle eli "ei minun takapihalleni" –ajattelulle.
Abdelillah Bagui
Abdelillah Bagui (, s. 17. helmikuuta 1978 Bensouda, Fès, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Bagui edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Olympique Safia.
Seurajoukkueura
Bagui aloitti uransa Maghreb Fesissä vuonna 1999. Sittemmin tammikuussa 2004 hän siirtyi Spartak Moskovaan, jossa Bagui oli voittamassa Venäjän cupia.
EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg
EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg on kansainvälinen lentoasema lähellä Baselia (Sveitsi), Mulhousea (Ranska) ja Freiburg im Breisgauta (Saksa).
EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg on yksi maailman harvoista lentoasemista, joka on kahden maan hallinnassa (Ranska ja Sveitsi). Lentoaseman hallituksessa on kahdeksan jäsentä kummastakin maasta. Lentoasema sijaitsee Ranskan maaperällä.
Lentoasema oli aikaisemmin jaettu kahteen erilliseen osaan (Sveitsin puoli ja Ranskan puoli), joiden välillä oli rajatarkistuspiste. Sveitsin liityttyä Schengenin sopimukseen maaliskuussa 2009 osat yhdistettiin.
Kansainvälisen statuksen takia EuroAirportilla on kolme lentoasemakoodia: BSL (Basel) on sveitsiläinen koodi, MLH (Mulhouse) on ranskalainen koodi ja EAP (EuroAirport) on kansainvälinen koodi.
Matkustajamäärä
Lentoseman vuosittaiset matkustajamäärät ovat olleet lähes jatkuvassa kasvussa: viiden miljoonan matkustajan raja ylittyi vuonna 2011 ja seitsemän miljoonan raja vuonna 2015:
Bernardus Trilialainen
Bernardus Trilialainen (Bernard de Trilia, n. 1240–1292) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi. Hän kuului dominikaaneihin ja oli varhaisimpia tomisteja eli Tuomas Akvinolaisen kannattajia. Hänen tunnetuin teoksensa on Quaestiones de cognitione animae separatae a corpore ("Kvestio sielun tietokyvystä sen erottua ruumiista") noin vuodelta 1285. Teos käsittelee Tuomaan oppia sielusta ruumiin substantiaalisena muotona ja siitä seuraavia ongelmia koskien sielun tilaa sen ollessa erossa ruumiista. Bernarduksen käsittelemiä kysymyksiä ovat muun muassa, voiko ruumiiton sielu tietää tai muistaa mitään, voiko Jumala nostaa tällaisen sielun näkemään itsensä kasvoista kasvoihin ja onko tällainen näkeminen ihmisillä yhtä täydellistä kuin enkeleillä.
Punkrock Jukebox 1
Punkrock Jukebox 1 on suomalaisen Raivopäät -yhtyeen EP, ja kaikkiaan 14. julkaisu. Se julkaistiin 18. toukokuuta 2007. Levy julkaistiin nimellä '''Raivopäät feat. Friends''', ja sillä vierailee Veltto Virtanen, Klamydia-solisti Vesku Jokinen ja Loose Prick-solisti Pauli Johansson laulajina, sekä vanha Raivopäät-basisti Muisto Toutavaara. EP sisältää vanhoja enemmän tai vähemmän tunnettuja suomipunk-klassikoita uusina versioina.
Levyä painettiin vain 500 kappaletta.
Matti Herronen
Raimo Matti Uolevi Herronen (s. 19. tammikuuta 1933 Kälviä) on suomalainen kilpapyöräilijä.
Herronen sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa henkilökohtaisessa maantieajossa 60:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 20:nneksi yhdessä Paul Nymanin, Unto Hautalahden ja Raimo Honkasen kanssa. Hän edusti seuratasolla Kälviän Tarmoa ja voitti maantiejoukkueajon Suomen-mestaruuden vuosina 1958, 1959 ja 1960. Henkilökohtaisissa lajeissa hän saavutti SM-hopeaa maantieajossa vuosina 1958 ja 1959 ja yhden kilometrin aika-ajossa vuonna 1956 sekä SM-pronssia neljän kilometrin takaa-ajossa vuonna 1955. Hän voitti viisi Pyöräilyliiton mestaruutta vuosina 1952–1955.
Aktiiviuransa jälkeen Herronen on toiminut Suomen maajoukkueen mekaanikkona sekä piiritasolla valmentajana ja johtajana.
Anita Hirvonen (albumi)
Anita Hirvonen on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 1990.
Juno Reactor
Juno Reactor on englantilainen goa-/psytrancea tuottava yhtye. Yhtyeen muodostavat Ben Watkins ja Mike Macguire. Aiemmin yhtyeeseen ovat kuuluneet myös muun muassa Johann Bley, Stephen Holweck ja Jens Waldenback.
Ben Watkins ja Stephen Holweck perustivat Juno Reactorin vuonna 1990 tuottamaan kokeellista ambientia soundtrackiksi Watkinsin tyttöystävän taideprojektiin. Yhtye esiintyy myös Matrix-elokuvasarjan kahden jälkimmäisen osan soundtrackilla yhdessä Don Davisin kanssa.
Luokkataistelu
Luokkataistelu on marxilaisuuden mukaan eri yhteiskuntaluokkien välistä valtataistelua. thumb|left|”Kapitalistisen järjestelmän pyramidi”. Vuonna 1911 [[Industrial Worker -lehdessä ilmestynyt kuva, jolla edistettiin teollisuustyöntekijöiden ammattiyhdistysliiketoimintaa.]]
Karl Marx ja Friedrich Engels käyttivät termiä ensimmäisen kerran Kommunistisessa manifestissa, mutta eivät katsoneet olevansa ilmiön keksijöitä. He lainasivat ilmiön ranskalaisilta historioitsijoilta, jotka olivat kuvanneet ihmisrotujen välistä konfliktia. Marxin mukaan kapitalistisessa yhteiskunnassa porvariston eli omistavan luokan ja proletariaatin eli työtätekevän luokan välille syntyy luokkataistelu, jonka proletariaatti voittaa. Luokkataistelun seurauksena syntyy proletariaatin diktatuuri ja luokaton yhteiskunta.
1900-luvun sosialistisessa ideologiassa luokkataistelun katsottiin tapahtuvan eri tavoin: taloudellisena taisteluna (elintason ja työehtojen parantaminen), ideologisena taisteluna (luokkatietoisuuden herättäminen) ja poliittisena taisteluna.
Luokkataistelu on keskeisessä asemassa myös anarkismissa, mutta marxilaisuuteen kuuluvan proletariaatin diktatuurin sijaan se tähtää kaikkien valtarakenteiden hävittämiseen.
Historiallinen materialismi selittää yhteiskunnan kehityksen tuotantovoimien ja yhteiskunnassa vallitsevien tuotantosuhteiden (joista omistussuhteet ovat legalistinen muoto) vääjäämättömällä taipumuksella ajautua konfliktiin keskenään. Tuotantovoimat kehittyvät historian kuluessa jatkuvasti väestönkasvun ja ihmisten loputtomien tarpeiden myötävaikutuksesta. Tietynlaiset tuotantosuhteet vastaavat tiettyjä tuotantovoimien kehityksen astetta, mutta kun tuotantovoimat kehittyvät tästä asteesta ohitse, alkaa tulla yhteiskunnallisia ongelmia. Konfliktin kannalta oleellisia yhteiskunnassa vallitsevia suhteita ovat suhteet niiden välillä, jotka kontrolloivat tuotantovälineitä ja niiden jotka eivät. Näin ollen jännite tuotantovoimien ja tuotantosuhteiden välillä näyttäytyy yhteiskuntaluokkien välisenä konfliktina. Vallitseva luokka hallitsee olemassa olevaa tuotannonmuotoa, mutta kehittyvät tuotantovoimat lisäävät vallitsevaa luokkaa vastaan nousevan luokan voimia. "Koko tähänastisen yhteiskunnan historia on ollut luokkataistelujen historiaa."
Ruotsalaiset sukunimet
Vuonna 1982 Ruotsissa julkaistussa nimilaissa (Ruotsin säädöskokoelma 1982:670) määrätään, miten sukunimeä voidaan käyttää. Jos vanhemmilla on eri sukunimet, lain mukaan lapsi saa saman sukunimen kuin perheeseen viimeksi syntynyt sisarus, ellei toisin ilmoiteta. Jos sisarusta ei ole eikä muuta ilmoiteta, tai jos isyyttä ei vahvisteta kolmen kuukauden sisällä lapsen syntymästä, lapsi saa äidin sukunimen. Nimilaki säätelee myös sukunimen muuttamista avioliiton yhteydessä, vasta perustettuun sukunimeen vaihtamista ja hyväksyy patronyymin/matronyymin sukunimeksi. Uudet nimisäännöt astuivat voimaan 1. heinäkuuta 2017.
Ruotsissa tavallisimmat sukunimet ovat Andersson, Johansson ja Karlsson.
Keskiajalta 1600-luvulle
Keskiajalla samannimiset henkilöt erotettiin lisänimellä, esimerkiksi Harald Hårfager (suom. Harald Kaunotukka) ja Erik läspe och halte (suom. Eerik Sammalkieli). Seuraava sukupolvi ei perinyt näitä nimiä, ja siksi esimerkiksi Karl Döven (jaarli 1200-luvun Ruotsissa) poika on nimeltään Ulf Fase.
Sukunimet ovat esiintyneet Ruotsissa satunnaisesti jo keskiajalla aateliston keskuudessa, mutta raja lisänimen ja periytyvän sukunimen välillä on häilyvä. Esimerkiksi eräässä tapauksessa sisaruksista toinen käytti sukunimeä mutta toinen ei. 1500-luvun puolivälin jälkeen aatelisto alkoi käyttää sukunimeä. Tuohon aikaan idea sukunimeen saatiin yleensä sukuvaakunan symbolista, esimerkiksi Bielke (hirsi), Uggla (pöllö) ja Leijonhufvud (leijonan pää). Jotta samaa sukunimeä kantavat suvut voitiin erottaa toisistaan, lisättiin nimeen af-etuliite ja seutu, josta suku oli peräisin (Stråle af Ekna, Stråle af Sjöared). Myöhemmin af-etuliitettä alettiin pitää aateliston tunnusmerkkinä. 1600-luvulla sukunimi muodostettiin lisäämällä af-etuliite ja sukunimi, esimerkiksi ”af Klingspor”. Tällä muodostustavalla ei tosin ollut loogista merkitystä. Jotkut varhaiset aatelissukunimet, kuten Sture, ovat peräisin keskiaikaisista lisänimistä. 1600-luvulla aatelissukujen määrä kasvoi huomattavasti ja sukunimiä keksittäessä käytettiin mielikuvitusta. Yleensä yhdistettiin sanoja, jotka loivat mielleyhtymän ylimystöön. Tuolloin luotiin sellaiset sukunimet kuin Lagercrantz (laakeriseppele) ja Gyllengranath (kultakranaatti). Monet aateloitiin, jotta heillä olisi mahdollisuus tulla upseereiksi, sillä upseerien tuli olla aatelisia. He ottivat mielellään nimeensä sotilaallisen lisäsanan, kuten kunnia, miekka tai kypärä.
Vielä 1600-luvulla sukunimellä ei ollut suurta käytännön merkitystä ja etunimeä käytettiinkin useimmissa tilanteissa.
Papit olivat ensimmäisiä, jotka jäljittelivät aateliston tapaa käyttää sukunimeä. He työskentelivät tai opiskelivat usein kaukana kotiseuduiltaan ja saivat vaikutteita esimerkiksi aatelistolta. 1500-luvulla oli yleistä käyttää latinalaistettua versiota kotipaikasta, esimerkiksi Bergistä käytettiin nimeä Montanius ja Nöbbelövista nimeä Nobelius.
1700 - ja 1800-luku
1700-luvulla oli yleistä lyhentää latinalaisia sukunimiä ranskalaisen mallin mukaan. Näin ollen Corelius lyhentyi Corelliksi ja Wallenius Walléniksi.
Sotilaat muodostivat ryhmän, joka ei voinut vaikuttaa sukunimeensä. He saivat sukunimensä usein ominaisuuksiensa (Iloinen, Terve, Vahva) tai jonkun muun edellytyksen mukaan (Seppä, Suomalainen, Messinki). Aluksi nämä eivät olleet sukunimiä, mutta niitä alettiin periä 1800-luvulla, kun sukunimistä tuli ylipäänsä suositumpia. Sotilaat, jotka olivat asuneet samoissa sotilastorpissa, saattoivat saada saman sotilasnimen, vaikka he eivät olleetkaan sukua.
Patronyymi
Keskiajalta lähtien patronyymiä on käytetty sukunimenä, jos henkilöllä ei ole varsinaista sukunimeä tai lisänimeä. Näin ollen isän nimi annettiin päätteellä -poika (ruots. -son), jos kyseessä oli poika, ja vastaavasti päätteellä -tytär (ruots. -dotter), jos kyseessä oli tyttö. Esimerkiksi: Kuningas Gustav Eriksson (Vasa), Erik Johanssonin poika. Jopa matronyymejä eli nimiä, jotka on muodostettu äidin nimestä, esimerkiksi Iagman Nils Sigridason, on esiintynyt 1200-luvulla.
1800 - ja 1900-luku
Porvarit ja vähitellen jopa talonpojat alkoivat antaa eri tavoin muodostettuja sukunimiä. Vuoteen 1904 asti oli mahdollista valita vapaasti sukunimensä, mutta kuitenkin sukunimet saivat yhtenäisen rakenteen koko maassa. Ne rakennettiin ensin kotikunnan mukaan, näin ollen Lindberg Lindesbergistä ja Widmark Vebomarkista. Myös porvariston keskuudessa sai alkunsa tapa, jota voidaan verrata aatelisten tapaan antaa nimiä: luonnonnimiä yhdistettiin eri tavoin. Suvut Almgren (suom. jalavanoksa), Almlind (suom. jalavalehmus) ja Almlöf (suom. jalavanlehti) ovat peräisin Almbyn (suom. jalavankylä) kylästä. Vähitellen kotikuntaperiaate menetti merkityksensä, ja 1800-luvun lopussa nimistä tuli merkityksettömiä ja jopa epäjohdonmukaisia kuten sukunimessä Granlöv (suom. kuusenlehti). Itse valitut sukunimet patronyymien sijaan yleistyivät tietyillä maaseutupaikkakunnilla 1800-luvun loppupuoliskolla, mutta useimmissa pitäjissä pitäydyttiin kuitenkin patronyymeissä.
Ruotsissa ei koskaan yleistynyt perinne, joka on hyvin tavallinen saksalaisilla ja englantilaisilla, eli että sukunimi on ammatti, esimerkiksi englantilainen Cooper (tynnyrintekijä) ja Smith (seppä) sekä saksalainen Schenker (majatalon pitäjä) ja Müller (mylläri).
Vuonna 1901 tuli asetus, joka säänteli, kuinka sukunimiä tulisi antaa. Heidän, joilla ei ollut sukunimeä, tuli sanoa isänsä etunimi päätteen -poika kanssa. Monet olivat kuitenkin alkaneet käyttää sellaista nimeä sukunimenä jo aikaisemmin. Nykyinen -poika-nimi kuvastaa selkeästi 1800-luvun puolivälin nimimuotia: Johan oli tavallisin nimi ja Johansson oli pitkään Ruotsin käytetyin sukunimi. Vuoden 1901 uuden nimilain mukaan alkoi naisten puhuttelu heidän aviomiestensä sukunimellä tai patronyymillä. Herra A. Larssonin vaimo, jota aikaisemmin kutsuttiin nimellä B. Jönsdotter, rekisteröitiin siten B. Larssonina väestönlaskentaan. Tapa käyttää patronyymiä sukunimen sijaan lopetettiin vuoden 1966 ensimmäisen nimilain tuloksena, mutta on sen jälkeen otettu uudelleen käyttöön.
Suuren maastamuuton aikaan Ruotsista USA:han 1800-luvulla monilla ihmisillä oli patronyymi, ja he vaihtoivat itse nimeä matkan aikana pystyäkseen perille päästyään ilmoittamaan uuden nimen amerikkalaisille viranomaisille. Ihmiset, jotka vaihtoivat nimensä, olivat usein vailla sukusidettä muiden ruotsalaisten kanssa, joilla oli sama nimi.
Unto Hautalahti
Unto Hautalahti (11. maaliskuuta 1936 Nivala – 22. joulukuuta 2019) oli suomalainen kilpapyöräilijä.
Hautalahti sijoittui Rooman 1960 olympialaisissa henkilökohtaisessa maantieajossa 59:nneksi sekä 100 kilometrin joukkueajossa 20:nneksi yhdessä Paul Nymanin, Raimo Honkasen ja Matti Herrosen kanssa. MM-kilpailuissa hän sijoittui henkilökohtaisessa maantieajossa 53:nneksi vuonna 1961 ja 50:nneksi vuonna 1962. Hän oli mukana MM-kilpailuissa myös vuonna 1966. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti joukkuehopeaa vuonna 1959 sekä sijoittui henkilökohtaisessa maantieajossa neljänneksi vuonna 1961 ja viidenneksi vuonna 1962. Hautalahti voitti Porvoon ajon vuosina 1960 ja 1961. Hautalahti osallistui amatöörien Ranskan ympäriajoon, Tour de l'Avenir -kilpailuun ja useasti Rauhanajoon.
Lempinimellä ”Nivalan karhu” tunnettu Hautalahti edusti seuratasolla Nivalan Urheilijoita. Hän voitti Suomen mestaruuden maantieajossa vuosina 1960, 1961 ja 1966 sekä neljän kilometrin joukkueajossa vuonna 1956.
Rainier III
Ruhtinas Rainier III (Rainier Louis Henri Maxence Bertrand Grimaldi; 31. toukokuuta 1923 – 6. huhtikuuta 2005) oli Monacon ruhtinas vuodesta 1949 aina kuolemaansa saakka. Hänen koko arvonimensä oli hänen korkeutensa Rainier III, Monacon ruhtinas, Valence’n herttua, Les Baux’n markiisi, Carlades’n kreivi, Le Buis’n paroni, Saint-Rémyn herra, Matignon’n isäntä, Thorignyn kreivi, Saint-Lôn paroni, La Luthumière’n Hambye’n paroni, Estouteville’n, Mazarin’n ja Mayenne’n herttua, Château-Porcien’n ruhtinas, Ferrette’n, Belfort’n, Thann’n ja Rosemont’n kreivi, Altkirchin paroni, Isenheim’n herra, Chillyn markiisi, Longjumeaun kreivi, Massyn paroni, Guiscard’n markiisi.
Ruhtinas Rainieria puhuteltiin ”hänen korkeudekseen”.
Lapsuus ja nuoruus
Ruhtinas Rainier III syntyi Monacon ruhtinaskunnassa prinsessa Charlotten (1898–1977) – ruhtinas Ludvig II:n ja Marie Juliette Louvet’n, joka oli kabaree-emäntä, Algeriassa syntyneen tyttären – ja tämän miehen Pierre de Polignacin (1895–1964) nuorempana lapsena ja ainoana poikana. Hän syntyi vuotta isoisoisänsä, ruhtinas Albert I:n kuoleman jälkeen. Rainier III:lla oli yksi vanhempi sisar, Monacon prinsessa Antoinette.
Rainierin isoisä ruhtinas Ludvig II toimi kenraalina Ranskan armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Toisessa maailmansodassa Rainier palveli Ranskan armeijassa tykistöupseerina ja sai urhoollisuusmitalin ansioistaan taisteluissa saksalaisia vastaan Elsassissa.
Prinssi Rainier valittiin vuonna 1949 Kansainvälisen Olympiakomitean jäseneksi, josta hän erosi seuraavana vuonna siirryttyään Monacon hallitsevaksi ruhtinaaksi.
Ruhtinasaika
30. toukokuuta 1944 Rainierin äiti Charlotte luopui perintöoikeudestaan Monacon kruunuun poikansa hyväksi, joten Rainierin isoisän Louis II:n kuoltua 9. toukokuuta 1949 Rainier III kruunattiin Monacon ruhtinaaksi.
1956 Rainier nai amerikkalaisen näyttelijättären Grace Kellyn (1929–1982). Pari sai kolme lasta:
Ruhtinas Rainier III sääti Monacolle uuden perustuslain vuonna 1962, joka vähensi ruhtinaan valtaa merkittävästi siirtäen sitä 18-jäseniselle, vaalein valittavalle neuvostolle, jolle taattiin lainsäädäntövalta.
Rainier III oli kuollessaan maailman toiseksi pisimpään vallassa ollut elävä monarkki, sijoittuen aikalaistensa joukossa heti Thaimaan Rama IX:n jälkeen.
Rainier III joutui alkuvuodesta 2005 sairaalaan vakavien keuhkosairauksien takia, joista hän oli kärsinyt jo pitkään sillä hän oli ketjupolttaja joka poltti 60 savuketta päivässä. Valtaoikeudet siirrettiin hänen pojalleen Albertille maaliskuussa, pari viikkoa ennen ruhtinas Rainier III kuolemaa. Rainier kuoli keuhkokuumeeseen 6. huhtikuuta, jolloin hänen pojastaan tuli ruhtinas Albert II. Rainier III haudattiin 15. huhtikuuta 2005. thumb|Rainier III:n hauta.
Kainuun maakuntahallinto
Kainuun maakuntahallinto oli vuosina 2004–2012 toteutettu kokeilu, jossa kuntien, mutta myös joitain valtion, tehtäviä siirrettiin maakuntahallinnolle. Hallinnon ylintä toimivaltaa käytti vaaleilla valittu Kainuun maakuntavaltuusto. Kokeilualueeseen kuuluvat Kajaani, Kuhmo, Hyrynsalmi, Paltamo, Puolanka, Ristijärvi, Sotkamo ja Suomussalmi (sekä myös Vuolijoki ennen liittymistä Kajaaniin vuonna 2007). Vaala osallistui Kainuun maakuntahallintoon vain tarkkailijana.
Vaalit
Vaaleissa 2004 maakuntavaltuuston 39 paikkaa jaettiin puolueiden voimasuhteiden perusteella kuitenkin siten, että Ristijärveä lukuun ottamatta jokaisesta kunnasta valittavien maakuntavaltuutettujen määrä riippui suoraan kunnan asukasluvusta. Tämän perusteella Kajaani sai 17 valtuutettua, Suomussalmi, Kuhmo ja Sotkamo 5, Puolanka ja Paltamo 2 sekä Hyrynsalmi ja Vuolijoki kumpikin yhden. Lisäksi Ristijärvi sai yhden valtuutetun, vaikka sen väestö ei ollut sinänsä riittävä. Kuntakiintiöstä luovuttiin ennen seuraavia vaaleja. Lisäksi valtuutettujen lukumäärää nostettiin 39:stä 59:ään, joka vastaa samankokoisen kunnan valtuutettujen määrää.
Valtuusto
Kainuussa maakuntavaaleilla valittu hallintokokeilun aloittanut maakuntavaltuusto kokoontui ensimmäisen kerran 15. marraskuuta 2004 Kajaanin Kaukametsässä. Kokouksen koollekutsujana ja puheenjohtajana toimi Pekka Turpeinen (kesk.). Juhlapuhujina olivat eduskunnan puhemies Paavo Lipponen, EU:n alueiden komitean presidentti Peter Straub, alue- ja kuntaministeri Hannes Manninen samoin kuin pääsihteeri Hannu Leskinen.
Tehtävät
Maakuntahallinnon tehtäväksi tuli lähes kaikki kunnallinen päätöksenteko lukuun ottamatta peruskoulua, kansalaisopistoja sekä eräitä tekniseen, elinkeino- sekä ympäristötoimeen liittyviä kysymyksiä. Maakuntahallintokokeilu herätti sekä myötä- että vasta-argumentteja. Puolustajien melestä kokeilu antoi mahdollisuuden hoitaa kunnan tehtävät ilman kuntaliitoksia. Vastustajien mielestä kokeilu olisi tullut lopettaa turhana. Maakunnalla ei ollut verotusoikeutta. Sillä oli kuitenkin oikeus päättää, minkä osuuden kuntien tuloista se ottaa.
Maakunnan rahoitusmallissa ilmeni vakavia ongelmia Kajaanin ja Sotkamon sekä syrjäisten kuntien kuten Puolangan ja Hyrynsalmen välillä. Koko kokeilun jatko oli uhattuna vuonna 2011.
Samuel Hahnemann
250px|thumb|right|Samuel Hahnemann. Christian Friedrich Samuel Hahnemann (10. huhtikuuta 1755 – 2. heinäkuuta 1843) oli saksalainen lääkäri, jota pidetään homeopatian isänä.
Hahnemann syntyi Meissenissa. Hän oli nuoruudestaan lähtien kielellisesti lahjakas ja toimikin myös kääntäjänä ja kielten opettajana elämänsä aikana. Hän opiskeli lääketiedettä Leipzigissa ja Wienissä ja sai lääketieteen tohtorin arvon Erlangenin yliopistosta 10. elokuuta 1779. Hän aloitti varsinaisen lääkärintyönsä vuonna 1781.
Keihäänheitto olympialaisissa
Keihäänheitto on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan vuoden 1908 Lontoon kisoista lähtien. Naisten keihäs tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1932 Los Angelesin kisoihin.
Samuel Hahnemann
Hahnemann meni naimisiin Johanna Henriette Kuchlerin kanssa. Parille syntyi yksitoista lasta.
Keihäänheitto olympialaisissa
Lajin menestynein maa olympialaisissa on miesten kilpailuissa Suomi. Suomalaismiehet ovat voittaneet keihään olympiakultaa seitsemän kertaa. Naisten kilpailuissa menestynein maa on Itä-Saksa. Menestynein urheilija on Tšekkoslovakiaa ja Tšekkiä edustanut Jan Železný, joka on voittanut kolme olympiakultaa. thumb|250px|right|[[Matti Järvinen (keihäänheittäjä)|Matti Järvinen vuoden 1932 olympialaisissa.]]
Vapaan tyylin keihäänheitto
Vuonna 1908 olympialaisissa ratkaistiin keihäänheiton olympiamitalit myös vapaan tyylin keihäänheitossa. Tapahtuma oli virallisissa olympialaisissa vain kerran. Lisäksi se oli kilpailutapahtumana 1906 väliolympialaisissa.
Amerikanpääsky
Tuntomerkit
Amerikanpääsky on 13-14 senttimetriä pitkä. Sillä on punaruskeat posket, kurkku ja kaulansivut ja kermanvalkoinen otsa ja vaalea niska. Yläperä on oranssi ja siivet sekä pyrstö tummat. Selässä on epäselvää valkeaa viirutusta.
Keihäänheitto olympialaisissa
Molempien käsien keihäänheitto
Vuoden 1912 olympialaisissa keihäänheitossa oli kaksi kilpailutapahtumaa, kun olympiamitalit ratkaistiin myös molempien käsien keihäänheitossa. Kilpailussa laskettiin yhteen vasemmalla ja oikealla kädellä heitetyn keihään parhaat tulokset. Kilpailumuoto oli olympiaohjelmassa vain kerran. Suomalaiset keihäänheittäjät ottivat kilpailussa kolmoisvoiton.
Amerikanpääsky
Tuntomerkit
Amerikanpääskyn kutsuääni on varpusmainen tsiev.
Levinneisyys
Amerikanpääskyjä pesii Pohjois- ja Väli-Amerikassa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Etelä-Amerikan keskiosissa.
Samuel Hahnemann
Hahnemann lopetti lääkärin ammatin harjoittamisen, kun hän huomasi, etteivät sairaat potilaat parane. Lopetettuaan työnsä lääkärinä hän sai elantonsa pääasiassa kielenkääntäjänä. Myöhemmin hän perusti oman vastaanottonsa homeopaattisena lääkärinä. Hän julkisti homeopatian periaatteet vuonna 1796, ja hänen julkaisujaan Organon der rationellen Heilkunst (1810) ja Materia Medica Pura (1811) pidetään alan keskeisinä teoksina.
Samuel Hahnemann kuoli Pariisissa 88-vuotiaana.
Sámi soga lávlla
right|400px|Sámi soga lávllan nuotit.
Sámi soga lávlla eli Saamen suvun laulu on Isak Saban kirjoittama runo, joka julkaistiin Saǥai Muittalægje -lehdessä vuonna 1. huhtikuuta 1906. Saamelaiskonferenssissa vuonna 1986 päätettiin käyttää runoa saamelaisten kansallislauluna. Arne Sørli sävelsi laulun ja melodia hyväksyttiin Helsingissä pidetyssä 15. Saamelaiskonferenssissa vuonna 1992. Teksti on käännetty kaikille saamelaiskielille.
Inger Hirvelä López
Inger Emilia Hirvelä López (o.s. Sandholm, s. 2. tammikuuta 1940 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän oli SKDL:n kansanedustaja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä vuosina 1979–1987. Hirvelä on toiminut myös Suomen Naisten Demokraattisen Liiton puheenjohtajana (1980–1986) ja Suomen kiertävänä suurlähettiläänä Keski-Amerikassa vuosina 2001–2006 asemapaikkana Managua, Nicaragua.
Hirvelä työskenteli ensimmäisen miehensä taidemaalari Eljas Hirvelän kanssa maatalousyrittäjänä vuosina 1961–1983. Sen ohessa hän toimi Jyväskylän yliopiston ruotsin kielen lehtorina 1977–1979. Ulkoasiainministeriön kehitysyhteistyösihteeri hänestä tuli vuonna 1989 ja Latinalaisen Amerikan yksikön päällikkö 1998. Hirvelä toimi myös kansallisena asiantuntijana EU:n komissiossa 1995–1997.
Hirvelä oli Suomen Kommunistisen Puolueen jäsen. Hän nousi SKP:n keskuskomiteaan ja poliittiseen toimikuntaan 19. edustajakokouksessa vuonna 1981. Aarne Saarisen linjaa tukenut Hirvelä putosi keskuskomiteasta vuoden 1982 ylimääräisessä edustajakokouksessa.
Hirvelä valittiin presidentin valitsijamieheksi vaaleissa 1978 ja 1982. Jämsän kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuodet 1976–1987.
Stankonia
Stankonia on OutKast-yhtyeen neljäs studioalbumi ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä hip hop -levyistä. Albumi myi ilmestymisviikollaan yli 530 000 kappaletta. Albumin lauluosuudet on jaettu OutKastin jäsenien, André 3000:n ja Big Boin, kesken.
Stankonia sai yleisön lisäksi hyvän vastaanoton myös kriitikoilta. Albumin useita eri musiikkityylejä ja instrumentteja omalaatuisella tavalla yhdistellyt ulosanti poiki vertailuja muun muassa Princen tuotantoon. Arvostetut lehdet, kuten Rolling Stone arvosti Stankonian kaikkien aikojen 500 parhaimman albumin joukkoon, ja Time 100 parhaan joukkoon.
Kappaleet
Kaikki kappaleet tuotti Earthtone III, tuotantotiimi, johon kuuluivat OutKast ja David "Mr. DJ" Sheats. Poikkeuksena kappaleet "So Fresh, So Clean", "Spaghetti Junction" ja "We Luv Deez Hoez", jotka tuotti Organized Noize.
Työeläkekuntoutus
Työeläkekuntoutus on työ- ja ansioeläkelainsäädännön (yksityiset yritykset, valtio- ja kuntatyönantaja, kirkko) perusteella pääasiassa eläkepoliittisesta lähtökohdasta järjestettävää ammatillista kuntoutusta, johon eläkevakuutetulla on laissa säädetyin edellytyksin subjektiivinen oikeus. Kuntoutusta on järjestettävä vakiintuneesti työelämässä olevalle henkilölle, jos hänellä on sairaudesta tai vammasta johtuva riski joutua lähivuosina työkyvyttömyyseläkkeelle hyvästä hoidosta ja hänelle mahdollisesti annettavasta lääkinnällisestä kuntoutuksesta huolimatta.
Työeläkekuntoutuksen tavoitteet
Työeläkekuntoutusta koskeva lainsäädäntö uudistettiin vuonna 2004 tukemaan laajaa eläke- ja työvoimapoliittista uudistusta, jonka tarkoituksena on myöhentää eläkkeelle siirtymistä lähivuosikymmeninä muutamalla vuodella. Työeläkekuntoutusta koskevasta päätöksestä on hakijalla muutoksenhakuoikeus. Eläkelainsäädäntö yleisesti ottaen edellyttää, että henkilön kuntoutusmahdollisuudet selvitetään aina ennen eläkehakemuksen käsittelyä.
Työeläkekuntoutuksen sisältö
Työeläkekuntoutus on useimmiten työpaikalla tapahtuvaa kuntoutusta eli työkokeilua, työhönvalmennusta tai muuta työpaikalla tapahtuvaa kuntoutumista tukevaa toimintaa. Jos nämä ratkaisut eivät tunnu sopivilta tai riittäviltä, työeläkekuntoutuksena voidaan järjestää kurssimuotoista tai pitempää ammatillista uudelleenkoulutusta tai oppisopimuskoulutusta. Työssä tarvittavia apuvälineitä voidaan myöntää kuntoutuksena tai yrittäjälle ja ammatinharjoittajalle voidaan antaa elinkeinoapua. Edellä olevista osista koostuvan kuntoutusohjelman valmistelemiseksi ja tukemiseksi voidaan järjestää myös neuvontaa, ohjausta ja kuntoutussuunnitelman laatimiseksi tarpeellisia moniammatillisia palveluja esimerkiksi siihen erikoistuneissa kuntoutustutkimuslaitoksissa.
Työeläkekuntoutuksen kehitys
Työeläkevakuuttajat TELA on määritellyt työeläkekuntoutuksen kehittämisen painoalueet seuraavalla tavalla:
Huomiota herättää tässä visiossa se, että työhallintoa ja sen kanssa mahdollisesti käytävää yhteistyötä ei mainita lainkaan.
Oravanmarja
Oravanmarja eli metsäoravanmarja (Maianthemum bifolium) on oravanmarjojen sukuun ja parsakasvien heimoon kuuluva monivuotinen juurakollinen ruohokasvi, jonka marjat ovat myrkyllisiä. Myös koko kasvi on lievästi myrkyllinen.
Dagon (elokuva)
Dagon on vuonna 2001 valmistunut Stuart Gordonin ohjaama kauhuelokuva. Nimestään huolimatta se pohjautuu H. P. Lovecraftin pienoisromaaniin Varjo Innsmouthin yllä eikä varhaisempaan samannimiseen novelliin "Dagon". Elokuvan tapahtumapaikka Imboca on espanjankielinen muunnelma Innsmouthista.
Oravanmarja
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|200px|Oravanmarjan kuvaus. Oravanmarjan varsi on 10–20 cm korkea, yläosasta lyhytkarvainen. Kukkivassa kasvissa on yleensä kaksi varsilehteä. Lehdet ovat kierteisesti ja ruodillisia. Tyvi on tuppimainen. Lapa on herttamainen, teräväkärkinen, ehytlaitainen, silposuoninen, alta harvakarvainen. Juurakko on rihmamainen ja haarova, ja sen avulla se muodostaa suuria kasvustoja.
Kaksineuvoiset kukat ovat pienet, valkeat ja hienontuoksuiset. Kehä on säteittäinen, valkoinen ja alle 1 cm leveä. Kehälehtiä on neljä, ja ne ovat 2–3 mm pitkiä. Heteitä on neljä ja ne ovat noin 1,5 mm pitkiä ja valkoisia. Emiö on yhdislehtinen, yksivartaloinen ja yksiluottinen. Kukinto on tiheähkö, 8–20-kukkainen terttu varren latvassa.
Ruukkujen tasanko
thumb|Näkymä Ruukkujen tasangolta. Ruukkujen tasanko on Laosin vuoristoalueella sijaitseva ylätasanko, jolla on suuria kivisiä, ruukkumaisia astioita. Useimpien ruukkujen sisältö on ryöstetty ja niiden kiviset kannet rikottu. Ruukkuja on käytetty hautauksiin.
Dagon (elokuva)
Juoni
Elokuva kertoo Paulista ja Barbarasta, jotka ovat purjehtimassa Espanjassa ystäviensä Howardin ja Vickin kanssa. Kalastajakylä Imbocan edustalla jahti kuitenkin osuu riuttaan. Howard ja Vicki jäävät lukkojen taakse kannen alle, joten Paulin ja Barbaran täytyy lähteä hakemaan apua paikallisesta kylästä. Pian he huomaavat, ettei Imbocalta saa apua vaan jotakin muuta. Se on suuren merenjumala Dagonin opetuslasten asuma-alue. Imbocalla miehet nyljetään hengiltä ja naiset pakotetaan kantamaan Dagonin jälkeläisiä.
Oravanmarja
Ulkonäkö ja koko
Hedelmä on aluksi harmaanvihreä, punapilkullinen, pyöreähkö ja kypsänä tummanpunainen, halkaisijaltaan noin 6 mm oleva marja. Marjassa on yhdestä kolmeen siementä. Syksyllä kypsyvät tummanpunaiset marjat, kuten muutkin kasvin osat, ovat lievästi myrkyllisiä.
Levinneisyys
Oravanmarjaa kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella läntisestä Euroopasta Siperiaan, Kiinaan ja Japaniin. Suomessa oravanmarjaa kasvaa yleisesti lähes koko Suomessa, mutta se harvinaistuu Rovaniemen pohjoispuolella.
Elinympäristö
Kuivissa, tuoreissa ja lehdoissa, lehtomaisissa kangasmetsissä, metsänreunoissa, hakamailla, puronvarsilla. Se on yleinen kasvi lehtomaisissa tuoreissa kangasmetsissä, joita sanotaan myös mustikkatyypiksi, se vaatii varjoa, kosteutta ja tietyn vähimmäismäärän ravinteita, eikä tule toimeen niukkaravinteisissa metsissä. Oravanmarja karttaa karumpia kangasmetsiä, eikä se myöskään viihdy rehevimmissä lehtometsissä. Ei viihdy suorassa auringonpaahteessa ja on herkkä halloille. Se viihtyy kuusen seuralaisena, sillä tämä tarjoaa lajin kaipaamaa varjoa.
Ruukkujen tasanko
Ruukkujen tasanko on avattu matkailijoille, vaikka Vietnamin sodan jäljiltä alueella saattaa olla vielä räjähtämättömiä rypälepommeja. Arkeologit tutkivat ruukkuja, ja räjähdeasiantuntijat auttavat heitä välttämään räjähtämättömiä pommeja.
Ruukkujen tasangon historiaa
Ruukkujen tasanko on vuorten ympäroimä, vinoneliön muotoinen ja 800 neliökilometrin laajuinen alue noin kilometrin korkeudessa merenpinnasta Xieng Khouangin provinssissa. Tasanko alkaa Phonssavanista (Phonsavanista) 4,5 kilometriä itään ja päättyy La Senessä, joka on 30 kilometriä tästä etelään.
Ruukkujen tasangolla on suuri määrä pronssi- tai rautakaudelta peräisin olevia, luultavasti hautauurnina käytettyjä, suuria harmaita kivisiä ”ruukkuja”, jotka ovat 1,5 metriä korkeita ja noin 75 senttimetriä leveitä. Suurin ruukku on kaksi metriä korkea, sen sisustan läpimitta on 30 senttimetriä ja se painaa kuusi tonnia.
Kiviruukkuja on kaikkiaan 3 000 kappaletta 60 ryhmässä, suurimmassa ryhmässä on 250 ruukkua. Joissakin ruukuissa on eläinten, tähtien, ympyröiden ja ihmishahmojen kuvia. Eräästä ehjästä ruukusta on löydetty yksi musta pientä saviruukku, lasi- ja karneolihelmiä, koruja, pronssisia kelloja, käsikirveitä ja lamppuja. Monien ruukkujen sisältö on ryöstetty ja niiden alkuperäinen kivinen kansi rikottu, minkä vuoksi ruukkujen luultiin pitkään olleen kannettomia. Ruukut liittyivät hyvin vanhaan hautausperinteeseen (joka on ehkä peräisin varhaiselta kivikaudelta), jossa henki päästettiin ruumista pois ennen varsinaista hautaamista. Ensin ruumis pantiin ruukkuun sikiöasentoon maatumaan, sitten paljastuneet luut ruukkuun. On löydetty sekä poltettuja että polttamattomia luiden jäänteitä.
Ruukkujen ikää ei ole pystytty selvittämään. Epävarmat arviot liikkuvat välillä 500 eaa. – 800/1000 jaa. Ruukut liittyvät rikkaaseen pronssikautiseen kulttuuriin, joka ulottui Kaakkois-Aasiassa Assamin osavaltiosta Thaimaahan, Kambodžaan ja Vietnamiin.
Ruukkujen alkuperästä on monia legendoja: taruissa niiden väitetään muun muassa olevan peräisin voitonjuhlista pahaa päällikköä vastaan käydyn taistelun jälkeen.
Ruukkujen tasangon pommitukset vaikuttavat tänäänkin
Ruukkujen tasangolla käytiin Vietnamin sodan aikana suuria taisteluja, jotka jäivät itse Vietnamin sodan pimentoon. Alueelle kohdistettiin suuri ilmapommitus, jonka jäljiltä maastosta löytyy yhä lukuisia kraattereita ja tuhansia tonneja räjähtämättömiä pommeja. Alueelle pudotettiin rypälepommeja, joissa on suurissa kanistereissa aikasytytteisiä ja kosketusmiinoja. Edelleenkin alueella kuolee tai haavoittuu ihmisiä joka viikko, koska kolmannes pudotetuista pommeista ei räjähtänytkään heti. Nykyään aluetta pyritään puhdistamaan.
Sito Pons
thumb|Sito Pons vuoden 1989 Japanin GP:ssä. Alfonso "Sito" Pons (s. 9. marraskuuta 1959 Barcelona) on espanjalainen entinen ratamoottoripyöräilijä ja tallipäällikkö. Hän on kaksinkertainen 250cc-luokan maailmanmestari vuosilta 1988 ja 1989. Pons oli ensimmäinen espanjalainen 250-kuutioisten maailmanmestari.
Sito Pons aloitti kilpailemisen juniorisarjoissa vuonna 1977. Hän ei ollut alkuvuosina kovinkaan menestyksekäs, mutta vuonna 1980 tullut nuorille kuljettajille tarkoitetun Streaker Cupin voitto oli edistysaskel uralla. Seuraavana vuonna hän pääsi osallistumaan 250cc-luokan MM-sarjan Belgian osakilpailuun villillä kortilla. Tallipaikan 250-kuutioisiin Pons sai kaudeksi 1983, mutta ensimmäinen kausi jäi kesken loukkaantumisen vuoksi. Kaudella 1984 tuli uran ensimmäinen osakilpailuvoitto. Sito Ponsin uran parhaat kaudet olivat 1986-1989. Hän oli neljä kautta peräkkäin MM-sarjan kokonaispisteissä kolmen parhaan joukossa. 500-kuutioisissa Pons kilpaili kolmena kautena, mutta ei päässyt kertaakaan palkintopallille ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan kymmenes.
Sito Pons lopetti kilpauransa kauden 1991 jälkeen ja perusti kaudeksi 1992 Team Honda Pons -kilpatallin. Talli kilpaili 500-kuutioissa ja sen kuljettajina oli muun muassa Àlex Crivillé, Carlos Checa, John Kocinski ja Loris Capirossi. Capirossi oli kaudella 2001 MM-sarjan kolmas. Kaudella 2003 talli muutti nimensä Camel Pramac Pons:ksi. Sen kuljettajista Max Biaggi oli MM-sarjan kolmas kahdesti. Kaudella 2010 Pons siirtyy tallipäällikköksi uuteen Moto2-sarjaan. Pons Kalex Team -tallin kuljettavat tulevat kilpailemaan saksalaisilla Kalexin pyörillä.
Kilpauransa aikana Pons toimi espanjalaisten kuljettajien edustajana kansainvälisissä organisaatioissa.
Pertti Kekki
Pertti Vilhelm Kekki (s. 1940) on suomalainen lääkäri. Hän on ollut Helsingin yliopiston yleislääketieteen professori vuodesta 1984. Hänen tutkimuskohteitaan ovat terveydenhuolto, terveystaloustiede ja hoidon laadun arviointi. Hän jäi eläkkeelle 2008.
Kekki on Suomen ensimmäinen yleislääketieteen professori. Virka perustettiin Helsingin yliopistoon 1. elokuuta 1981 Lääkintö­hallituksen pää­johtaja Erkki Kivalon esityksestä. Kekki kutsuttiin sitä hoitamaan Lapualta, missä toimi kansanterveystyön johtavana lääkärinä. Viran tultua hakuun hän haki sitä. Kolme kansainvälisesti tunnettua ja arvostettua ulkomaista (Skotlanti, Hollanti ja Norja) yleislääketieteen professoria asetti hänet yksimielisesti ensimmäiselle sijalle. Myös lääke­tieteellinen tiede­kunta asetti hänet yksimielisesti ensimmäiselle ehdokassijalle (hakijoita oli kolme). Presidentti Mauno Koivisto nimitti hänet 1. tammikuuta 1984 alkaen Helsingin yliopiston yleislääketieteen varsinaisen professorin virkaan opetusalana avoterveydenhuolto, erityisesti terveys­keskusten toiminta. Professuurin nimike muutettiin asetuksella 1. maaliskuuta 1987 alkaen yleislääketieteen ja perusterveydenhuollon professuuriksi, minkä katsottiin paremmin kuvaavan opetusalaa.
Hemangiooma
thumb|right|Hemangiooma vauvan vatsalla ja aikuisen sormi koon havainnollistamiseksi Hemangiooma eli verisuoniluomi on verisuonirakenteista muodostuva hyvänlaatuinen ja tavallisesti harmiton kasvain, joka voi kehittyä esimerkiksi iholle, suolistoon tai maksaan. Kyseessä on vauvaiän yleisin kasvain. Pian syntymän jälkeen kehittyvät suuriksikin kasvavat hemangioomat häviävät yleensä kouluikään tultaessa. Kavernoottisesta hemangioomasta käytetään myös nimitystä mansikkaluomi.
Villaheisi
Villaheisi (Viburnum lantana) on heisien sukuun kuuluva pensas, jota viljellään koristekasvina. Alkuperäisenä se kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko
Villaheisi kasvaa 1–3 metriä korkeaksi pensaaksi, jonka oksat ovat huopakarvaiset. Sen lehdet ovat 5–8 senttimetriä pitkät, soikeat, sahalaitaiset ja alta tiheästi tähtikarvaiset. Villaheiden kukintona on huiskilo, joka koostuu 6–7 millimetriä leveistä kermanvalkoisista, pahanhajuisista kukista. Hedelmänä on punainen, kypsänä mustaksi muuttuva marja.
Bardi (sävellys)
Bardi, op. 64, on Jean Sibeliuksen vuonna 1913 säveltämä sinfoninen runo.
Sibelius alkoi keväällä 1913 suunnitella pienelle orkesterille karaktäärikappaletta, jonka nimi olisi ollut Der Ritter und die Najade. Luonnoksista kehittyi lopulta sävelruno Bardi, jonka ensiversion säveltäjä johti maaliskuun lopussa Filharmonisen orkesterin konsertissa. Vastaanotto oli orkesterin keskinkertaisuudenkin vuoksi pidättyvä, ja Sibelius muokkasi teosta edelleen. Siitä piti tulla kaksiosainen fantasia tai jopa triptyykki, mutta lopulta Sibelius päätyi tekemään alkuperäisversiosta vielä suljetumman kokonaisuuden.
Sibeliuksen mukaan teoksen otsikko viittaa runonlaulajaan yleensä muinaisskandinaavisessa hengessä, ei erityiseen Kalevalan hahmoon. Erik Tawaststjerna arvelee kuitenkin, että Runebergin samanniminen runo on innoittanut säveltäjää. Teoksessa on hyvin vähän teema-aineistoa, orkestraatio on kamarimusiikillista ja harmonia on täynnä jännitteitä. Harpulla on teoksessa solistinen osuus. Kappaleen yhtä aikaa juhlallisesta ja pelottavasta huipennuksesta Sibelius on kertonut, että häntä innoitti muinaisskandinavisen lurin sointi.
Neorealismi (elokuva)
Neorealismi ei ollut yhtenäinen liike, mutta sen elokuviin liitetään useita piirteitä, joita esiintyy useimmissa neorealistissa elokuvissa. Tällaisia piirteitä ovat muun muassa amatöörinäyttelijöiden käyttö, jokapäiväisen elämän kuvaaminen ja elokuvien dokumentaariset sekä yhteiskunnalliset piirteet.
Neorealismin kausi
pienois|[[Massimo Girotti ja Clara Calamai elokuvassa Riivaajat.]] Vaikka Roberto Rossellinin elokuvaa Rooma – avoin kaupunki (1945) pidetään ensimmäisenä varsinaisena neorealistisena elokuvana, tyylin edeltäjäksi luetaan yleensä Luchino Viscontin ohjaama Riivaajat (1943). Viscontin mukaan termin neorealismi liitti elokuva-alaan ensimmäisenä leikkaaja Mario Serandrei, joka vuonna 1943 viittasi sanalla juuri Riivaajiin.
Rossellinin elokuvan jälkeen seurannutta vuosikymmentä korostetaan usein historiankirjoituksessa neorealismin kaudeksi, mikä on kuitenkin hieman harhaanjohtavaa, sillä vain hieman yli 10 prosenttia Italiassa vuosina 1945–1953 tehdyistä elokuvista oli neorealistisia. Kaikkiaan neorealistiksi elokuviksi voidaan kutsua noin 90 tuona aikana tehtyä elokuvaa. Merkittävin neorealisti oli Roberto Rossellini, jonka Rooma – avoin kaupunki, Paisa – vapauden tuli (1946) ja Saksa vuonna nolla kutsutaan ”sotatrilogiaksi”. Muita merkittäviä neorealistisia elokuvia olivat muun muassa Vittorio De Sican Sciuscià – viattomat (1946), Polkupyörävaras (1948) ja Umberto D. – elämän vanki (1952) sekä Luchino Viscontin Maa järisee (1948) ja Bellissima (1951).
Vaikka monia neorealistisia elokuvia pidetään nykyään mestariteoksena, tyyli ei Italiassa ollut missään vaiheessa erityisen suosittu. Kaupallisina menestyksiä olivat vain muutamat tyylin elokuvista, kuten Rooma – avoin kaupunki, joka oli vuosien 1945–1946 katsotuin elokuva,  Paisa – vapauden tuli, Pietro Germin Lain nimessä, Polkupyörävaras ja Giuseppe De Santisin Katkeraa riisiä. De Sican  Umberto D. – elämän vanki menestyi elokuvateattereissa todella huonosti ja vaikutti osaltaan koko liikkeen katoamiseen.
Tyyli ja teemat
Neorealismi ei ollut yhtenäinen liike, vaan nimellä kutsutaan erilaisia Italiassa 1940- ja 1950-luvuilla tehtyjä elokuvia, joilla oli joitakin yhtenäisiä piirteitä. Elokuvia yhdistivät tietyt metodit, asenteet, aihepiirit ja ideologia. Neorealistisissa elokuvissa käytettiin usein amatöörinäyttelijöitä, ne kuvattiin aidoissa kohteissa, niissä pyrittiin usein lähellä jokapäiväistä elämää ja kuvaamaan elämää sodan jälkeisessä Italiassa. Lisäksi taustalla oli usein toive politiikan uudistumisesta fasistisen diktatuurin ja natsivaltauksen jälkeen. Kriitikko André Bazinin mukaan neorealistiset elokuvat ilmensivät perinteisten elokuvakonventioiden kieltämistä ja niissä käytettiin dokumentaarisia keinoja. Tyyliin sisältyi lisäksi antifasistisen liikkeen vaalima solidaarisuuden sanoma.
Aihepiirinsä takia neorealismi liitetäänkin usein vahvasti realistisen kirjallisuuden perinteisiin. Osittain tästä syystä elokuvakriitikot painottavatkin neorealismissa nimenomaan kuvauksen dokumentaarisia ja yhteiskunnallisia piirteitä. Suurin osa neorealistisista taiteilijoista ei kuitenkaan yhdistä elokuviaan realistiseen perinteeseen. Poikkeuksen tekee De Sican kanssa yhteistyötä tehnyt käsikirjoittaja Cesare Zavattini.
Natalie Spooner
Natalie Spooner (s. 17. lokakuuta 1990 Toronto, Ontario ) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa hyökkääjänä. Hän on voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa, kuusi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Toronto Furiesia. Spooner voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja Pekingissä 2022  sekä saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa 2018. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012 ja 2021 ja saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019. Vuosien 2015 ja 2021 MM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Spooner saavutti hopeaa vuonna 2008.
Zviad Gamsakhurdia
thumb|Gamsakhurdia (vasemmalla) ja runoilija [[Merab Kostava vuonna 1988.]]
Natalie Spooner
Spooner edusti Ohion osavaltionyliopistoa vuosina 2008–2012 ja on sen jälkeen pelannut Toronto Furiesin joukkueessa. Hän voitti CWHL:n mestaruuden eli Clarkson Cupin vuonna 2014.
Zviad Gamsakhurdia
Zviad Konstantines dze Gamsakhurdia (31. maaliskuuta 1939 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 31. joulukuuta 1993 Khibula, Georgia) oli tieteilijä ja kirjailija, joka valittiin vuonna 1991 Georgian tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi.
Zviad Gamsakhurdia oli syntyisin maineikkaasta suvusta, sillä hänen isänsä, akateemikko Konstantine Gamsakhurdia (1893–1975), oli Georgian tunnetuimpia 1900-luvun kirjailijoita. Zviad Gamsakhurdia oli filologi ennen kuin loi uraansa kääntäjänä ja kriitikkona. Hän oli merkittävä kirjailija ja runoilija Šota Rustavelin tutkija. Hän oli myös aktiivinen toisinajattelija, joka levitti jo 17-vuotiaana kääntämäänsä ja kustantamaansa georgiankielistä painosta Solženitsynin Vankileirien saaristosta. Gamsakhurdialle tuli myöhemmin tutuksi KGB:n kuuluisa päämaja Ljubjanka Moskovassa.