cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Zygorhiza
Zygorhiza on sukupuuttoon kuollut muinaisvalaiden suku myöhäiseltä eoseenilta. Fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen itärannikolta, mutta todellisuudessa sen levinneisyysalue on saattanut olla huomattavasti laajempi.
Piirteet
Zygorhiza oli läheistä sukua Dorudonin kaltaisille primitiivisille valaille ja hieman kaukaisempaa sukua kuuluisalle Basilosaurukselle, joka oli jättimäinen peto ja saattoi saalistaa edellä mainittuja pienempiä lajeja. Vaikka Zygorhiza muistutti Basilosaurusta ruumiinmuodoltaan, sen ruumis oli pienempi ja mittasuhteiltaan lähempänä nykyisiä valaita. Sen ruumis oli noin kuusi metriä pitkä ja kallo noin metrin.
Zygorhizalla oli muodoltaan hyvin primitiiviset eturaajat, sillä kyynärnivel olivat vielä liikutettavissa. Myöhemmillä, moderneimmilla muodoilla eturaajojen nivelet olivat täysin sulautuneet ja muodostivat jäykän, helposti vedessä ohjattavan evän. Tämä piirre viittaa siihen että Zygorhiza on voinut palata maalle parittelemaan ja synnyttämään.‭ Zygorhizan takaraajat olivat surkastuneet, ja sen kallossa oli kauhistuttavat leuat tappavilla hampailla. Sen kaula koostui seitsemästä nikamasta.
Kuten kaikki sen ajan valaat,‭ ‬Zygorhiza saalisti muita meressä eläneitä eläimiä,‭ joko kaloja,‭ pienempiä merinisäkkäitä tai merilintuja.‭ Järeät hampaat ja verraten pitkät ja kapeat leuat muistuttivat varhaisempien merimatelijoiden kuten Mosasauruksen leukoja,‭ ja on hyvinkin mahdollista että Zygorhizan kaltaiset valaat kehittyivät samankaltaisen saalistajien ekologisen lokeron kuin ne.‭ Alkuvalaat kuitenkin elivät aikaisemmin ilmestyneiden vähintään yhtä suurten haiden varjossa, esimerkkinä Carcharocles ‬angustidens.
Utnapištim
Utnapištim on muinaismesopotamialaisen sumerilais-babylonialaisen Gilgameš-eepoksen sankari, joka selvisi vedenpaisumuksesta samalla tavoin kuin Raamatun Nooa. Jumalat, ankara myrskyn jumala Enlil etunenässä, päättivät hävittää ihmiset heidän pahuutensa tähden. Hyvä jumala Enki paljasti suunnitelman Utnapištimille, jonka tuli rakentaa valtava arkki ja pelastaa siihen maan eläimet, kasvit ja itsensä perheineen. Utnapištim tekikin niin ja pelastui seitsemän päivää kestävältä myrskyltä ja tulvalta. Näin Utnapištimista tuli jumala. Kertomuksella on monia yhtymäkohtia Vanhan testamentin vedenpaisumuskertomukseen, muun muassa arkin valtava koko.
Utnapištim esiintyy Gilgameš-eepoksen 11. taulussa. Legendassa jumalat päättivät hävittää koko ihmiskunnan sen syntien tähden. Syntejä ei tarkemmin eritellä, mutta Atrahasis-legendan mukaan ihmiset olivat lisääntyessään käyneet niin meluisiksi, että se häiritsi Enlilin unta. Enki varoitti tulvasta ja kehotti Utnapištimia rakentamaan valtavan arkin pelastaakseen itsensä, sillä ylempien jumalten käskyä ei voinut peruuttaa. Utnapištim teettikin arkin.
Etelästä tuli pahalta näyttävän sään ja sanansaattajien jälkeen musta pilvi ja valtava myrsky, joka pyyhkäisi tulvana maan yli. Avara maa särkyi kuin saviruukku ja oli pimeää. Veli ei nähnyt veljeään, ihmisiä ei tunnettu taivaassa lainkaan. Hukkuneet ihmiset täyttivät meren kuin kalanpoikueet. Jumalat, muun muassa Ištar, kauhistuivat aikaansaamaansa vedenpaisumusta. Kun tulva oli kestänyt aikansa, vesi laski ja arkki laskeutui Nisirin vuorelle. Maa oli muuttunut saveksi. Utnapištim lähetti kaksi lintua tutkiakseen, onko vesi laskenut maan pinnalta. Korppi ei enää palannut.
Ziusudra
Gilgameš-eepoksen Utnapištim vastaa teoksen "Eridu Genesis" Šuruppakissa asunutta Ziusudraa. Zi-ud-sura tarkoittaa 'hän näki elämän'. Se kirjoitetaan länsimaisissa lähteissä tavallisesti Ziusudra, Zuisudra tai Ziudsura jne. Hän näki Enko-jumalan, joka varoitti tulevasta tulvasta ja kertoi, ettei Anin ja Enlilin käskyä voinut peruuttaa. Arkin rakentamisesta mahdollisesti kertonut osio on kadonnut tästä tekstistä.
Kauhea myrsky ja tulva raivosi maassa seitsemän päivää ja seitsemän yötä, kunnes Aurinko tuli näkyviin ja valaisi maan ja taivaan. Ziusudra teurasti härän ja uhrasi lampaita.
Kertomus muistuttaa babylonialaista Atrahasis-eepoksen tulvatarinaa.
Niilo Räisänen
Niilo Leonard Räisänen (3. toukokuuta 1912 Lumijoki – 22. lokakuuta 1979) oli suomalainen pesäpalloilija, joka edusti 1930-luvulla Jyväskylän Kiriä. Aikaisemmat seurat olivat Keski-Suomen Ampujat ja Jyväskylän Kisa-Toverit.
SM-sarjassa Nike saavutti parhaimmillaan pronssia ja tuli valituksi Itä-Länsi-otteluun 1933, -34 ja -39 sekä vaihtopelaajaksi 1935.
Räisänen saavutti myös ammunnassa viidessä lajissa erikoismestariluokan ja syöksylaskussa SM-kilpailujen viidennen sijan.
Räisänen on toiminut myös SVUL:n Keski-Suomen piirin pesäpallovalmentajana, Jyväskylän suojeluskuntapiirin urheilu- ja poikatyönjohtajana ja muutamia kertoja Itä-Länsi -ottelun valitsijamiehenä. Räisäsen vaimo Eila Räisänen pelasi ennen sotia Kirin SM-sarjajoukkueessa.
Räisänen oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni. Räisäsen kotikunta oli Jyväskylä.
Kuusio
Kuusio voi tarkoittaa seuraavia:
Mathew Dumba
Mathew Dumba (s. 25. heinäkuuta 1994 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Arizona Coyotesia. Oikealta pelaavan Dumban vahvuudet ovat hyökkäystaidoissa, nopeudessa, fyysisessä pelissä ja johtamistaidoissa. Hänellä on kova laukaus ja kovat avojään taklaukset. Hänen heikkoutensa ovat puolustuspelissä.
Elokuussa 2023 Dumba teki vapaana agenttina Arizona Coyotesin kanssa yhden vuoden ja 3,9 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Telok Ayerin metroasema
Telok Ayer on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Singaporen keskusta-alueella. Se avattiin 22. joulukuuta 2013. Asemaa käyttävät Downtown Linen junat.
Bendorfer Brücke
Bendorfer Brücke (oik. Rheinbrücke Bendorf), on Bundesautobahn 48:n Reinin ylittävä silta Sankt Sebastianin ja Bendorfin välillä. Silta on avattu 16. elokuuta 1965 kolmen vuoden rakennusajan jälkeen ja sen on suunnitellut saksalainen rakennusinsinööri Ulrich Finsterwalder. Silta ylittää Reinin ja Niederwerthiin kuuluvan Graswerthin saaren. Silta oli aikansa maailman pitkäjännevälisin jännebetonisilta ja on edelleen Saksan pisin. 7-aukkosien kotelopalkkisillan pääjänne on 208 metriä ja sillan kokonaispituus on 1 029 metriä.
Hawaiian Airlines
Hawaiian Airlines on yhdysvaltalainen vuonna 1929 nimellä Inter-Island Airways perustettu lentoyhtiö. Se on Havaijin osavaltion suurin ja Yhdysvaltain kolmanneksitoista suurin lentoyhtiö matkustajamäärillä mitattuna. Yhtiön laivasto koostuu Boeingin ja Airbusin koneista, joilla se lentää 19 kohteeseen manner-Yhdysvalloissa, Oseaniassa, Aasiassa ja Havaijilla.
Hawaiian Airlinesin emoyhtiö Hawaiian Holdings Inc. on listattu Nasdaq-pörssiin. Yhtiöllä oli vuoden 2009 lopussa 3 844 työntekijää. Hawaiian Airlinesin liikevaihto oli vuonna 2009 noin 1,18 miljardia dollaria. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Honolulussa.
pienoiskuva|Hawaiian Airlinesin [[Boeing 717-200 Konan kansainvälisellä lentoasemalla.]]
Laivasto
thumb|Hawaiian Airlinesin Airbus A321neo laskeutumassa [[San Josén kansainvälinen lentoasema|San Josén kansainväliselle lentoasemalle.]] thumb|Hawaiian Airlinesin Airbus A330-200 lähdössä [[Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema|Seattlen-Tacoman kansainväliseltä lentoasemalta.]] thumb|Hawaiian Airlinesin Boeing 717-200 [[Honolulun kansainvälinen lentoasema|Honolulun kansainvälisellä lentoasemalla.]] Laivaston keski-ikä tammikuussa 2023 on 11,5 vuotta.
Fleshgod Apocalypse
Fleshgod Apocalypse on vuonna 2007 perustettu italialainen sinfoninen/tekninen death metal -yhtye. Yhtyeen perusti Hour of Penance -yhtyeen laulaja Francesco Paoli. Yhtye on tunnettu nopeasta ja teknisestä soitosta, tenorilaulusta ja klassisen musiikin vaikutteista.
Kilkís (alueyksikkö)
Kilkíksen alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Kilkís. Alueyksikön pinta-ala on 2 519 neliökilometriä ja asukasluku 80 419 (vuonna 2011).
Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Kilkíksen prefektuurin (Νομός Κιλκίς, Nomós Kilkís).
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu kahteen kuntaan seuraavasti:
Hampus Lindholm
Hampus Lindholm (s. 20. tammikuuta 1994 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa NHL-joukkue Boston Bruinsia. Melko isokokoisen kahden suunnan puolustajan vahvuudet ovat liikkuvuudessa, ymmärryksessä ja kiekollisissa taidoissa. Lindholm varattiin NHL:ään vuonna 2012 kuudennella varausvuorolla. Hän pelasi ennen Pohjois-Amerikkaan siirtymistään Allsvenskan-joukkue Rögle BK:ssa.
Ura
Kaudella 2009–2010 Lindholm pelasi Jonstorpsin U20 -joukkueessa, jossa teki kolmessa ottelussa yhden maalin ja kaksi syöttöä. Seuraavalla kaudella hän pelasi Rögle BK:n U20 -joukkueessa, jossa pelasi 39 ottelua syöttäen neljä maalia.
Kaudella 2011–2012 Lindholm aloitti ammattilaisuransa Röglessä. Hän pelasi 20 ottelussa ja teki niissä neljä tehopistettä. Hänet valittiin samalla kaudella J20 Superelitin parhaaksi puolustajaksi. NHL Central Scouting Bureau listasi Lindholmin Euroopan neljänneksi parhaaksi kenttäpelaajaksi ja hänet valittiin koko varaustilaisuuden kuudentena pelaajana Anaheim Ducksiin vuonna 2012. Lindholmia sanottiin huonoksi varaukseksi, mutta Rob Brodie vertasi häntä kahteen muuhun ruotsalaiseen Erik Karlssoniin ja Mika Zibanejadiin, jotka kehittyivät huomattavasti varaustensa jälkeen.
Pohjois-Amerikassa Lindholm debytoi Anaheimin farmijoukkue Norfolk Admiralsissa kaudella 2012–2013. Hän pelasi kauden aikana 44 ottelua, joissa teki yhden maalin ja yhteensä 11 tehopistettä.
Ensimmäisen NHL-maalinsa Lindholm teki 6. marraskuuta 2013 ohitettuaan Phoenix Coyotesin maalivahti Mike Smithin.
Siirron jälkeen Lindholm teki Bruinsin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen jatkosopimuksen jossa hänen vuosipalkkansa on 6,5 miljoonaa dollaria.
Maajoukkueura
Lindholm edusti Ruotsin alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta vuoden 2012 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa joukkue voitti hopeaa. Lindholm valittiin Ruotsin joukkueen kolmen parhaan pelaajan joukkoon turnauksessa. Hänet valittiin parhaaksi pelaajaksi otteluissa Suomea ja Sveitsiä vastaan.
Vuoden 2013 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuista Lindholm joutui jäämään pois aivotärähdyksen vuoksi.
Aikuisten arvokisoissa Lindholm on saavuttanut maailmanmestaruuden 2018.
Pelityyli
Lindholm on kahdensuunnan puolustaja, jonka syötöt ovat hyviä. Hänen luistelunsa ja kiekonkäsittelynsä ovat myös herättäneet ihailua. Entinen NHL-puolustaja Kenny Jonsson on kehunut Lindholmia. Lindholm on myös mainittu samassa yhteydessä roolimallinsa Nicklas Lidströmin kanssa.
David Hetemäki
David William Hetemäki (26. joulukuuta 1890 Multia – 20. tammikuuta 1964) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kustaa Hetemäki ja Vilhelmiina Saarinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 lääketieteen lisensiaatti Elna Hedvig Lehtosen (s. 1895) kanssa, perheeseen syntyi kaksi poikaa. David Hetemäki oli Päiviö Hetemäen setä ja Elsi Hetemäki-Olanderin appi.
Opinnot
Hetemäki kävi kaksi luokkaa Jyväskylän lyseota ja Jyväskylän kaupungin kauppakoulun sekä 1 lukukauden Tampereen kauppaopistoa. Kahdeksannen luokan hän suoritti yksityisoppilaana Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1926. Hän suoritti Kapteenikurssin vuonna 1926 ja sotilashallinnollisten kurssien 1. jakson vuonna 1927 ja 2. jakson vuonna 1930.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Hetemäki liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Hetemäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi komppanianvääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hetemäki siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi komppanianpäällikkönä useassa komppaniassa, kunnes hänet siirrettiin 27. kesäkuuta 1928 rykmentin talouspäälliköksi ja edelleen 19. kesäkuuta 1936 Armeijan vaatetusvarikon päälliköksi. Omien toimiensa ohella hän toimi myös 1. Divisioonan apulaisintendenttinä 22. elokuuta 1927 – 8. maaliskuuta 1928 välisen ajan ja 1. Sotilasmaakunnan esikuntapäällikkönä 1. maaliskuuta 1932 – 15. kesäkuuta 1933.
Talvi- ja jatkosota
Hetemäki osallistui talvisotaan ensin suojeluskuntajärjestön sotilastarkastaja, myöhemmin 23. Divisioonan intendenttinä. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin uudelleen suojeluskuntajärjestön sotilastarkastajaksi ja edelleen Vaatetusvarikon päälliköksi ja viimein päälliköksi Keskusvarikko 1:een. Jatkosodan puhjettua hän toimi edelleen Keskusvarikon päällikkönä ja toimi tehtävässä sodan loppuun saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta. Hänet haudattiin Hämeenlinnaan.
Luottamustoimet
Hetemäki toimi 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1927, 1929, 1931 ja 1932, ja Suomen valkoisen kaartin kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1924 ja 1928.
Einar Christiansen
Arne Einar Christiansen (20. heinäkuuta 1861 Kööpenhamina, Tanska – 25. syyskuuta 1939 ) oli tanskalainen kirjailija, jonka vahvin puoli on ylemmän porvariston elämän kuvaaminen näytelmissä, joista mainittavia ovat En egoist (1882) ja Modne mænd (1897), sekä romaaneissa Joppe (1889) ja Hjarl (1894). Laadultaan aivan toisenlaisia ovat hänen romanttiset näytelmänsä Broder Rus (188S) ja Peter Plus (1890) ja huomattava filosofinen draama Cosmus (1897), epäilemättä Christiansenin arvokkain tuote. Christiansen tuli 1899 kuninkaallisen teatterin taiteelliseksi johtajaksi.
Jagdgeschwader 72 ”Westfalen”
Jagdgeschwader 72 ”Westfalen” (JG 72 "W"), oli Saksan ilmavoimien hävittäjälennosto, joka lakkautettiin 2002. Lennosto perustettiin 1961 nimellä Jagdbombergeschwader 36.
Historia
Jagdbombergeschwader 36 perustettiin 1. maaliskuuta 1961 Nörvenichin lentotukikohdassa kalustonaan Republic F-84F Thunderstreakit. Lennosto siirrettiin 1. syyskuuta 1961 Hopstenin lentotukikohtaan ja liitettiin osaksi Natoa. Saksan ilmavoimien komentaja kenraaliluutnantti Josef Kammhuber otti lennoston operatiiviseen palvelukseen 12. joulukuuta. Lennoston 2. laivue perustettiin 19. tammikuuta 1962 tehtävänään lentäjien koulutus kalustonaan Lockheed T-33A ja Piaggio P.149 -koneet. Lennosto vastaanotti 14. maaliskuuta 1963 vaakunansa.
Lennosto vastaanotti 2. helmikuuta 1965 ensimmäiset Lockheed F-104 Starfighterit. Se oli Bejan lentotukikohdassa Portugalissa kolme kuukautta vuonna 1971. Seuraavana vuonna lennosto vastaanotti Dornier Do 28 Skyservantit. Ensimmäinen lennostolle toimitettu McDonnell Douglas F-4 Phantom II laskeutui tukikohtaan 4. helmikuuta 1975. Lennosto oli 21. heinäkuuta - 26. syyskuuta 1980 Goose Bayssä Kanadassa ensimmäisenä saksalaisena lennostona. Lennosto sai 11. tammikuuta 1985 kunnianimen Westfalen.
Lennosto nimettiin 1. huhtikuuta 1985 uudelleen Jagdgeschwader 72:ksi, joka lakkautettiin 1. helmikuuta 2002.
Kalusto
JaboG 36:n lentokalustona olivat :
Komentajat
JaboG 36:n komentajina olivat :
JG 72:n komentajina olivat :
Päivämääräraja
Päivämäärärajaa ei määritä mikään kansainvälinen sopimus, vaan sen kulku määräytyy sen mukaan, mitä paikallista aikaa kukin alueen valtio on päättänyt noudattaa. Kansainvälisillä vesialueilla rajan kulku on viitteellinen, koska tällaisilla alueilla ei vallitse minkään valtion paikallinen aika.
Matkustettaessa päivämäärärajan yli idästä länteen siirrytään ajanlaskussa seuraavaan päivään, lännestä itään matkustettaessa takaisin edelliseen päivään. Kun sen itäpuolella on sunnuntai, on sen länsipuolella maanantai.
Sijainti
Päivämääräraja kulkee Tyynenmeren poikki, suurimmaksi osaksi pitkin 180. pituuspiiriä Greenwichistä luettuna. Käytännön syistä linja kuitenkin poikkeaa tästä pituuspiiristä siten, ettei se yleensä erota samaan valtioon kuuluvia saaria toisistaan, eikä myöskään Siperian itäisintä osaa muusta Venäjästä.
Pohjoisessa päivämääräraja poikkeaa 180. pituuspiiristä itään Beringinsalmen kohdalla ja hieman etelämpänä länteen Aleuttien kohdalla. Näin ollen Venäjän itäisimmässä osassa, Tšuktšien niemimaalla on sama päivämäärä kuin muuallakin Siperiassa, kun taas Aleuttien koko saariryhmässä on sama päivämäärä kuin muuallakin Alaskassa.
Suurimman poikkeaman 180. pituuspiiristä päivämääräraja tekee Kiribatin kohdalla. Mainittu pituuspiiri kulkee Kiribatin alueen poikki, mutta päivämääräraja kiertää sen itäpuolitse ulottuen paikoitellen lähelle 150. läntistä pituuspiiriä.
Eteläisellä pallonpuoliskolla päivämääräraja kulkee useita tuhansia kilometrejä (15. ja 45. eteläisten leveyspiirien välillä) pitkin pituuspiiriä 172°25′ läntistä pituutta. Täten Wallisissa ja Futunassa, Tongassa ja Chatham-saarilla on sama päivämäärä kuin Uudessa-Seelannissa.
Jos matkustetaan maapallon ympäri idästä länteen (samaan suuntaan kuin aikoinaan Fernão de Magalhães), kelloa siirretään tunti taaksepäin aina 15 pituuspiirin välein, mutta päivämäärärajaa ylitettäessä siirrytään kokonainen vuorokausi eteenpäin. Näin ollen yhteenlaskettu siirto on nolla.
Historia
Ensimmäisen kerran kysymys päivämäärärajasta sai osakseen huomiota, kun Fernão de Magalhãesin johtama retkikunta vuosina 1519–1522 oli tehnyt matkan maapallon ympäri. Palattuaan Espanjaan ne retkikunnan jäsenet, jotka olivat selvinneet hengissä, katsoivat olevansa varmoja siitä, mikä viikonpäivä tuolloin oli, mutta maissa olleet väittivät tuolloin olleen jo seuraava päivä. Matkalta palanneet saattoivat kuitenkin tarkistaa huolellisesti lokikirjasta, ettei päiviä ollut missään vaiheessa matkan varrella laskettu väärin. Kun asia tuohon aikaan herätti ihmetystä, lähetettiin jopa delegaatio paavin luokse selvittämään asiaa.
1800-luvulla länsimainen gregoriaaninen kalenteri oli jo käytössä laajalti Tyynenmeren alueellakin. Yleistä sopimusta päivämäärärajasta ei kuitenkaan ollut, vaan Tyynenmeren eri saarilla oli melko sattumanvaraisesti eri päivämäärä sen mukaan, olivatko ensimmäiset eurooppalaiset saapuneet kullekin saarelle itä- vai länsikautta. Vähitellen muodostunut raja oli sen vuoksi huomattavan mutkikas ja kiersi esimerkiksi Filippiinit länsipuolitse, Alaskan itäpuolitse.
Filippiinit oli Espanjan siirtomaana 1500-luvulta vuoteen 1898 saakka. Koska niitä suurimman osan tästä ajasta hallittiin Meksikon Acapulcosta käsin, maassa oli pitkään sama päivämäärä kuin Meksikossa, toisin sanoen tuolloin päivämääräraja kulki Filippiinien ja Aasian mantereen välitse. Näin ollen, kun Lontoossa kello oli 0.01 tiistaiyönä, oli Acapulcossa vasta maanantai kello 17.21 ja Manilassa maanantai kello 8.05. Tämä päivämäärärajan sijainti kävi kuitenkin epäkäytännölliseksi, kun Filippiinien sekä Kiinan ja Alankomaiden Intian (nyk. Indonesian) välinen kauppa 1840-luvulla voimakkaasti vilkastui. Tämän vuoksi Filippiineillä hypättiin vuoden 1844 lopussa yhden päivän yli, jotta maassa olisi sama päivämäärä kuin muuallakin Itä-Aasiassa. Maanantain 30. joulukuuta 1844 jälkeen Filippiineillä siirryttiin suoraan keskiviikkoon 1. tammikuuta.
Vuoteen 1867 saakka Alaska kuului Venäjälle, ja siellä oli sama päivämäärä kuin muuallakin Venäjällä. Päivämääräraja kulki pitkin Alaskan ja Brittiläisen Pohjois-Amerikan (nykyisen Kanadan) välistä rajaa. Kun Yhdysvallat osti Alaskan, Venäjällä oli siellä vielä silloin noudatetun juliaanisen kalenterin mukaan perjantai 6. lokakuuta 1867, mikä gregoriaanisen kalenterin mukaan olisi ollut 18. lokakuuta. Kun kauppa oli tullut voimaan, päivämääräraja siirrettiin Yhdysvaltojen hallituksen päätöksellä Beringinsalmeen, jolloin Alaskassa siirryttiin edelliseen viikonpäivään niin, että siellä oli kaksi perjantaita peräkkäin. Samalla siellä kuitenkin siirryttiin myös gregoriaaniseen kalenteriin, joka oli (päivämäärien, mutta ei viikonpäivien osalta) tuolloin 12 päivää edellä juliaanista. Näin ollen perjantain 6. lokakuuta 1867 jälkeen Alaskassa tuli perjantai 18. lokakuuta 1867.
Vuonna 1884 samassa Washingtonin konferenssissa, jossa päätettiin Greenwichin aikaan perustuvasta aikavyöhykejaosta, sovittiin myös, että päivämääräraja tuli kulkemaan pääasiassa 180. pituuspiiriä pitkin,. Suurimmaksi osaksi tämä pituuspiiri kulkee keskellä merta, mutta konferenssissa ei päätetty siitä, miten päivämääräraja kulkisi saaristojen kohdalla. Karttoihin yleisesti merkitty linja koostuu saaristojen kohdallakin isoympyrän kaarista ja perustuu yksityiskohdiltaan Britannian ja Yhdysvaltojen merivoimien hydrografisten osastojen suosituksiin.
Vielä Washingtonin kokouksen jälkeen Samoan saarilla oli sama päivä kuin Itä-Aasiassa ja kelloaika neljä tuntia edellä Japanista. Näin ollen tosiasiallinen päivämääräraja kiersi Samoan saaret itäpuolitse. Yhdysvaltalaisten kauppiaiden toivomuksesta Samoan kuningas kuitenkin päätti siirtää päivämäärää niin, että siellä olisi sama päivä kuin Yhdysvalloissa ja kellonaika kolme tuntia jäljessä Kaliforniasta. Tämän vuoksi Samoalla vuonna 1892 oli 367 päivää, joista 4. heinäkuuta kaksi kertaa peräkkäin.
Kansainvälinen päivämääräraja jakoi pitkään Kiribatin kahtia. Sen itäosissa kello oli 10 ja 11 tuntia jäljessä, länsiosissa 12 tuntia edellä Greenwichin ajasta. Kiribatin pääosan muodostavat Gilbertsaaret sijaitsivat juuri päivämäärärajan länsipuolella, mutta kun maa vuonna 1979 itsenäistyi brittiläisestä siirtomaavallasta, siihen liitettiin myös rajan itäpuolella olleita Ison-Britannian siihen saakka hallitsemia saaria. Valtion alueen poikki kulkeva päivämääräraja aiheutti hallinnollisia ongelmia, sillä sen eri puolilla olleet valtion virastot saattoivat kommunikoida keskenään puhelimitse vain neljänä päivänä viikossa. Vuoden 1995 alussa päivämääräraja siirrettiin kulkemaan valtion aluevesien itärajaa pitkin. Tämän vuoksi asumaton Carolinen atolli, 150°25′ läntistä pituutta, on siitä lähtien ollut vuodenvaihteessa ensimmäinen paikka, jossa uusi vuosi alkaa. Monissa maailmankartoissa tätä muutosta ei kuitenkaan ole otettu huomioon, vaan niihin päivämääräraja on tässä kohdin yhä merkitty kulkemaan vanhalla paikallaan.
Samoa ja Tokelau siirtyivät vuonna 2011 päivämäärärajan läntiselle puolelle. Kumpikin valtio hyppäsi 30. joulukuuta yli ja siirtyivät suoraan 29. päivästä 31. päivään. Samoa teki päätöksensä toukokuussa, sillä sen tärkeimmät kauppakumppanit Australia ja Uusi-Seelanti olivat päivämäärärajan toisella puolella. Tokelau seurasi päätöstä lokakuussa. Samoan edellisestä muutoksesta oli 119 vuotta aikaa.
Mainintoja kirjallisuudessa
Päivämäärärajan huomiotta jättämisellä on huomattava merkitys Jules Vernen kirjassa Maailman ympäri 80 päivässä. Kirjan päähenkilö, lontoolainen Phileas Fogg, oli lyönyt vetoa siitä, että hän pystyy kiertämään maapallon ympäri 80 vuorokaudessa. Hän kiersi Maan lännestä itään ja palattuaan Lontooseen aikaa oli hänen laskujensa mukaan kulunut melkein 81 päivää. Hän oli unohtanut päivämäärärajan olemassaolon ja näin ollen hän luuli hävinneensä vedon. Asian laita kuitenkin selvisi pian.
Päivämäärärajalla on keskeinen merkitys myös Umberto Econ kirjassa Edellisen päivän saari. Sen päähenkilö saa todeta olevansa pysähtyneellä laivalla, joka on aivan lähellä saarta siten, että päivämääräraja kulkee laivan ja saaren välissä.
Don Rosan Roope-tarinassa Saari ajan rajalla kultainen saari syntyy keskelle 180. pituuspiiriä. Roope voittaa Kulta-Into Piin saaren valloituksessa vetoamalla päivämäärärajaan.
Päivämääräraja merenkulussa
On vakiintunut käytäntö, että alukset merillä ollessaan noudattavat puhtaasti pituuspiireihin perustuvia aikavyöhykkeitä. Näin ollen alusliikenteen päivämäärärajana käytetään 180. pituusastetta. Satamassa ollessaan alukset noudattavat paikallista aikaa.
Suomen Lehdistö
Suomen Lehdistö on media-alaa käsittelevä aikakauslehti, jota julkaisee Uutismedian liitto. Lehti ilmestyy kahdeksan kertaa vuodessa. Sen neljäs numero on erikoisnumero, joka sisältää muun muassa sanomalehtien myyntilukuja, yhteystiedot, levikit, sekä muita tilastoja. Lehden päätoimittaja on Riikka Virranta.
Suomen Lehdistö käsittelee muun muassa media-alan tulevaisuutta, journalismia, uusia ansaintamalleja sekä alan tutkimusta ja kehitystä.
Jakob valehtelija
Elokuva oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Kallo (sarjakuvahahmo)
Kallo on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmon loivat käsikirjoittaja Mark Gruenwald ja piirtäjä Kieron Dwyer. Kallon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Captain America-lehden numerossa 360. Kallo esiintyy tavallisesti natsirikollinen Punakallon henkivartijana. Hänen tunnetuin tekonsa lienee Kapteeni Amerikan surmaaminen, vaikka asiasta onkin edelleen jonkin verran epäselvyyttä.
Suomessa Kallo esiintyi ensimmäisen kerran MARVEL-lehden numerossa 10 (1992).
Historia
Kallo on toiminut miltei koko uransa ajan pelätyn natsisotarikollisen ja Kapteeni Amerikan arkkivihollisen Punakallon leivissä. Hän johtaa tämän eliittikaartia, jonka Punakallo lähettää usein hoitamaan tärkeitä tehtäviään. Kallo onkin taistellut niin Kostajia, Kingpiniä kuin Helvetintulen Klubia vastaan. Kallo on pysytellyt lojaalina Punakallolle ja etsi työnantajansa käsiinsä Magneton jätettyä tämä kuolemaan lukittuun kellariin. Punakallo kuitenkin erottaa Kallon myöhemmin, koska tämä kyseenalaisti Kyyn ottamista mukaan operaatioihin.
Paettuaan vankilasta Kallo ryhtyy palkkasoturiksi, joka myy kykyjään eniten tarjoavalle.
Nykyään Kallo otti tehtäväkseen Kapteeni Amerikan murhaamisen ja ampui luodin tähän. Kyseenalaista kuitenkin on, osuiko Kallon luoti Kapteenin olkapäähän vai sydämeen. Haukka sai Kallon kiinni ja luovutti tämän YPKVV:lle ja myöhemmin Wolverine sekä Daredevil kuulustelivat Kalloa. Tällöin Daredevil sai aistiensa avulla selville, ettei Kallo tiennyt kuka hänet palkkasi murhatyöhön ja että palkkatappaja oli varma, ettei ollut ampunut surmaavaa laukausta.
Kallo vietiin LAUTTA nimiseen vankilaan ja nähtiin viimeksi Suomessa Megan suurpaon yhteydessä mutta Luke Cage sai kuitenkin hänet kiinni ennen kuin hän ehti paeta.
Voimat ja varusteet
Kallolla ei ole yliluonnollisia voimia. Hän on kuitenkin vaarallinen vastustaja lähitaistelussa. Useita kertoja Kallo on taistellut tasapäisesti Kapteeni Amerikan kanssa. Häntä pidetäänkin yhtenä Marvel-universumin parhaimmista lähitaistelijoista. Itse Urakoitsija on opettanut Kallolle kamppailulajien hienouksia. Fyysisesti Kallo on kookas ja vahva mies, mutta liikkuu silti vaivattoman notkeasti ja nopeasti. Hän on myös erinomainen ampuja tuliaseilla, mutta heittää vaarallisen tarkasti myös heittoveitsiä.
Kallon tavanomaisimpaan aseistukseen kuuluu iso puukko ja pieni varsijousi.
Huulihekko
Huulihekko (Aproteles bulmerae) on Papua-Uudessa-Guineassa elävä lepakkolaji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on huulihekko.
Koko ja ulkonäkö
Täysikokoinen naaras voi painaa 600 grammaa.
Levinneisyys
Huulihekko löydettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Se tunnistettiin 12 000 vuotta vanhoista fossiileina, jotka oli kerätty Papua-Uuden-Guinean Eastern Highlandsin provinssista. Vuonna 1975 niitä löydettiin elävinä Western-provinssista Luplupwintemin luolasta. Paikalliset sanoivat lepakkojen olevan runsaslukuisia. Kahden vuoden kuluttua joku tai jotkut, ilmeisesti metsästäjät, olivat tuhonneet yhdyskunnan. 1980-luvulla lepakkoja ei nähty ja niiden pelättiin kuolleen sukupuuttoon. Vuonna 1993 samasta luolasta löytyi kuitenkin 160 lepakon vahvuinen yhdyskunta.
Lajista tiedetään varmuudella vain kaksi melko erillään toisistaan olevaa pientä elinaluetta, toinen on Luplupwintemin luolilla ja toinen Eastern Highlandsin provinssista Crater Mountainin kahdesta luolasta. Näiden välistä on löydetty muutamia luita, jotka ovat tuoreita, joten Papua-Uuden-Guinean harvaanasutussa sisämaassa saattaa olla useampiakin elinalueita.
Elinympäristö
Lepakot elävät luolissa vuoristojen metsissä noin 1 800–2 400 metrin korkeudessa.
Lisääntyminen
Lepakko ei ole seksuaalisesti aktiivinen kahden ensimmäisen elinvuotensa aikana eikä ilmeisesti lisäänny vielä kolmantena elinvuotenaan. Poikaset syntyvät huhtikuussa sokeina ja karvattomina.
Kukkakaalikorvat
Kukkakaalikorvat eli korvahematooma on termi kamppailu-urheilussa syntyneille hoitamattomien verenpurkaumien rustottamille korville.
Korvahematooma syntyy korvaan osuneen iskun seurauksena, jolloin korvalehteen tulee verenvuoto ihon ja ruston väliin. Hematoomaa pyritään hoitamaan punktoimalla verenvuoto neulalla. Verenpurkaumia voi ehkäistä kamppailu-urheiluun suunnitelluilla korvasuojuksilla.
Vilho Ryymin
Vilho Ryymin (7. huhtikuuta 1915 Suistamo – 16. joulukuuta 1972 Lohja) oli suomalainen musiikinopettaja ja itäkarjalaisten kansanlaulujen kerääjä ja sovittaja.
Ryymin suoritti Sibelius-Akatemian konservatorion kurssin ja musiikinopettajaseminaarin. Hän suoritti myös ortodoksisen kirkollishallituksen kanttorikurssin ja uskonnonopettajatutkinnon kansa- ja oppikouluja varten. Ryymin toimi Suistamon seurakunnan kanttorina, Itä-Karjalan kansanopiston uskonnonopettajana sekä Kanneljärven kansanopiston musiikin- ja harjoitusaineiden opettajana vuodesta 1959 alkaen. Hän toimi lisäksi ortodoksisena uskonnonopettajana Lohjan yhteislyseossa vuodesta 1960 alkaen.
Toimiessan jatkosodan aikana valistusupseerina Paateneessa Ryymin keräsi Pohjois-Aunuksen kansanlauluja ja sovitti niitä mies- ja sekakuorolle. Hän sävelsi ortodoksisia kirkkolauluja ja johti useita kuoroja. Ryymin levytti myös karjalaisia kansanlauluja ja esitti niitä radiossa.
Domenico Ciampoli
Domenico Ciampoli (23. elokuuta 1852 Atessa, Chietin maakunta, Italia – 21. maaliskuuta 1929 Rooma, Italia ) oli italialainen kirjailija. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa oli Fiori de monte (1876). Sitä seurasivat Fiabe abruzzesi (1880), Racconti abruzzesi (1880), Trecce nere (1882) ja Cicuta (1884), jotka osaksi sisältävät hienoja vuoristolaiselämän kuvauksia. Ciampoli on lisäksi julkaissut romaanit L’ignoto (1884), Roccamarina (1890), L’invinsibile (1896), Il barone di San Giorgio (1897). Ciampoli on harrastanut slaavilaista kirjallisuutta ja julkaissut Melodie russe (1881) sekä Studi slavi ja Letterature slave (1889–1890). Hän on kääntänyt italiaksi Kalevalaa, mutta julkaissut näitä käännöksiään vain runoista 8. ja 50. (1890).
Sokoura
Sokoura on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Bankassin piirissä Malissa. Se sijaitsee Souroun tasangolla 90 kilometriä Bankassista maanteitse lounaaseen. Kunnassa on 38 600 asukasta (vuonna 2009).
Sokouran kunnan pinta-ala on 927 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Bankassin piirin Séguén ja Torin, idässä Bayen ja etelässä Ouonkoron sekä lännessä Ségoun alueen Tominianin piirin Timissan kuntiin. Kunnassa ei ole pysyviä vesistöjä. Etelässä sijaitsee Samorin metsäsavannialue.
Kuntaan kuuluu 32 kylää. Asukkaat ovat etupäässä markoja, dogoneja, fulbeja, samoja ja moseja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja pienimuotoinen kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, fonio, durra, maissi, maapähkinä, lehmänpapu, maapapu ja seesami. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja.
Naomi Broady
Naomi Broady (s. 28. helmikuuta 1990) on brittiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 76 maaliskuussa 2016. Hän on voittanut urallaan yhdeksän ITF-turnausta kaksinpelissä. Hänen veljensä Liam Broady on myös tennispelaaja.
Sokoura
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kaksi terveysasemaa.
Naomi Broady
Broady pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2011.
Suomen ja Viron valtioliitto
thumb|300px|Suomi ja Viro korostettuna Euroopan kartalla. Suomen ja Viron valtioliitto oli ajatusten tasolle jäänyt idea Suomen ja Viron valtioliitosta. Ajatus valtioliitosta syntyi jo 1800-luvulla, mutta varsinaisesti se muotoutui vasta 1900-luvun alussa. Suomessa näkemykset unionista olivat pääasiassa kielteiset, ja ajatusta maiden unionista pidettiin yllä lähinnä Virossa. Suomessa ei haluttu suuntautua epävakaana pidettyyn Baltiaan, vaan pikemminkin Skandinaviaan. Samat syyt ajoivat myös Viroa etsimään liittolaisia Pohjoismaista. Näkyvimpiä Viron ja Suomen unionin kannattajia oli Viron presidentti Konstantin Päts.
Historia
200px|thumb|vasen|Ote Lydia Koidulan kirjoittamasta runosta [[Suomen silta sadan kruunun setelissä: Silla otsad ühendatud, Kandes ühte isamaad, Tõe templiks pühendatud... Nägu — millal tõeks saad?!]]
Ajatus Suomen ja Viron välisestä valtioliitosta heräsi Virossa kansallisen heräämisen myötä. Aihetta käsiteltiin esimerkiksi Lydia Koidulan runossa Suomen silta vuodelta 1881. Virolainen kirjailija Friedebert Tuglas elätteli ideaa Suomen ja Viron unionista, mutta hänen mukaansa maiden täydellinen yhteenliittyminen olisi mahdotonta. Parempana ideana hän piti Itävalta-Unkarin tai Ruotsi-Norjan kaltaista valtioiden yhteenliittymää. Vuonna 1918 Viron väliaikaisen hallituksen pääministerinä toiminut Konstantin Päts ja ulkoministeri Jaan Poska laativat muistion Mahdollisen suomalais-virolaisen valtioliiton (liittovaltion) perusteet, jossa he esittivät valtioliittoa, jossa molemmat osavaltiot olisivat säilyttäneet autonomian ja omat parlamenttinsa. Sitä vastoin liittovaltiolla olisi ollut yhteinen presidentti, ulkoministeri, sotaministeri ja armeija. Päts ajoi edelleen ajatusta valtioliitosta Viron vapaussodan aikana, jolloin hän toivoi Suomen lehdille antamassaan haastattelussa Suomen ja Viron yhteisen tasavallan perustamista, jonka presidentti asuisi Helsingissä. Tällöin Virossa uskottiin vielä laajasti, että Viro olisi yksin liian heikko ja valtioliitto Suomen kanssa oli välttämättömyys.
Lauri Ruohola
Lauri Vilhelm Ruohola (27. helmikuuta 1899 Helsinki – 5. kesäkuuta 1976 Tampere) oli suomalainen pesäpalloilija, joka edusti Helsingin Pallo-Tovereita.
Suomen ja Viron valtioliitto
Historia
Asia oli esillä 8. joulukuuta 1917 Viron vanhintenneuvostossa, jossa Jaan Raamot kertoi Suomen senaatin puheenjohtajan P. E. Svinhufvudin myönteisestä suhtautumisesta ajatukseen. Vanhintenneuvostossa pitämässään puheessa Konstantin Päts kannatti unionia ja helli ajatusta vuoteen 1940 asti.
Lauri Ruohola
SM-loppuottelussa Ruohola esiintyi kaksi kertaa saaden kummallakin kerralla tyytyä hopeaan. Suojeluskuntajärjestön mestaruutta hän oli voittamassa 1924. Aktiiviuransa jälkeen hän jatkoi tuomarina jakaen oikeutta mm. Itä–Länsi-ottelussa 1933. 1930-luvun lopulla hänet tunnettiin myös M-luokan keilaajana.
Suomen ja Viron valtioliitto
Historia
Ajatus maiden unionista jäi taka-alalle Viron vapaussodan päätyttyä, mutta Päts esitti vielä 30. heinäkuuta 1940 Suomen Viron lähettiläälle P. J. Hynniselle, että Viro yhdistyisi Suomen kanssa liittovaltioksi, jossa molemmilla mailla olisi sama maanpuolustus, ulko- ja talouspolitiikka sekä rahayksikkö. Neuvostoliiton miehitysjoukot pidättivät Pätsin samana päivänä. Natsi-Saksan miehitettyä Viron kesällä 1941 ajatus unionista nousi jälleen esiin. Amiraali Johan Pitka esitti Suomen presidentti Risto Rytille Helsingissä 29. marraskuuta 1941 ehdotuksen valtioliitosta, mutta Suomen kanta asiaan oli edelleen kielteinen. Ulkoministeri Rolf Witting perusteli kielteistä kantaa sillä, ettei Suomi pystyisi puolustamaan Viron aluetta, sekä sillä, että virolaiset ja suomalaiset olivat luonteeltaan ja mielenlaadultaan niin erilaiset, etteivät voineet kasvaa yhteen.
Lauri Ruohola
Ruoholalle on myönnetty Pesäpalloliiton kultainen ansiomerkki numero 24 ja Suomen Urheilun hopeinen ansioristi.
Amazasp I
Amazasp I oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas, joka hallitsi varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan toisella vuosisadalla. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 106–116 hänen valtakautensa ajankohdaksi. Toumanoff pitää häntä Mithridates I:n poikana ja seuraajana. Mithridateen tiedetään epigrafisen materiaalin perusteella olleen Rooman liittolainen.
Georgialaiset kronikat kertovat Amazaspin hallineen kymmenen vuoden ajan yhdessä Derokin (Deruk) kanssa ja niiden mukaan hänen hallituskaupunkinsa oli Armazi, kun taas Derok hallitsi Mtskhetassa. Monet nykytutkijat pitävät Iberian diarkiaa kuitenkin puhtaana legendana ja Amazaspia itsenäisesti hallinneena kuninkaana.
Bror Schöneman
Bror Schöneman (1781 Viitasaari – 11. heinäkuuta 1808 Kokkoneva, Perho) oli Suomen sodan aikana Rautalammin komppanian varusmestari ja vänrikki. Hän kuoli Kokkonevan taistelussa 1808 ollessaan suorittamassa komentajansa everstiluutnantti Otto Henrik von Fieandtin alaisuudessa väkivaltaista tiedustelutehtävää Perhossa. Schönemanille on pystytetty muistomerkki Perhon Kokkonevalle.
Bror Schönemanin puoliso oli Maria Elisabet Limatius Laukaan Vehniältä. Heidän poikansa oli Vehniän isäntä Bror Karl Johan Schöneman, jonka poika oli puolestaan Muolaan kirkkoherra Gustaf Oskar Schöneman.
Biokemia
right|300px|
Biokemia on eliöiden kemiallista rakennetta ja niissä tapahtuvia kemiallisia muutoksia tutkiva luonnontieteen haara. Biokemian perimmäisenä tavoitteena on ymmärtää ja selittää kemiallisin termein elävien solujen ja eliöiden kaikki kemialliset prosessit. Biokemialla on paljon yhteistä solubiologian, molekyylibiologian ja molekyyligenetiikan kanssa. Tyypillisiä biokemiallisia tutkimuskohteita ovat muun muassa proteiinien, hiilihydraattien, lipidien, nukleiinihappojen ja muiden soluissa esiintyvien biomolekyylien rakenne ja toiminta.
Biokemia ja lääketiede tukevat toisiaan vastavuoroisesti, koska esimerkiksi lääkkeiden vaikutus perustuu ihmisen tai muiden eliöiden biokemiaan. Biokemialliset tutkimukset kehittävät lääketiedettä, ja vastaavasti kehittyvä lääketiede tuottaa uusia biokemiallisia aloja ja tutkimuskohteita. Biokemia rationalisoi lääketiedettä ja luo sille tieteellisen perustan: esimerkiksi molekyylilääketiede hyödyntää biokemian menetelmiä.
Biokemian kehitys
thumb|120px|Friedrich Wöhler
1770-luvulla ruotsalainen kemisti Torbern Bergman esitti orgaanisen ja epäorgaanisen aineen käsitteen. Eliöiden aineiden eli orgaanisten aineiden tiedettiin poikkeavan mineraaleista eristetyistä aineista eli epäorgaanisista aineista. Orgaanisia aineita oli vaikea eristää ja puhdistaa laboratoriokäyttöön.
Koska eliöt sisältävät runsaasti hiiltä, orgaaninen kemia käsitteenä laajentui yleisesti hiiliyhdisteiden kemiaksi. Epäorgaaninen kemia vastaavasti muotoutui muiden kuin hiiliyhdisteiden kemiaksi. Luonnossa esiintymättömien orgaanisten yhdisteiden, kuten muovien, syntetisoimisen myötä biokemia muotoutui tarkoittamaan eliöiden kemiaa – orgaanista ja epäorgaanista. Sillä tavoin biokemia tarkoittaa 2000-luvulla samaa, mitä orgaaninen kemia tarkoitti 1800-luvun alussa.
Biokemiaa on sovellettu kauan ilman sen kunnollista ymmärtämistä. Yksi vanhimpia biokemiallisia sovelluksia on 5 000 vuotta sitten keksitty tapa valmistaa leipää hiivan avulla.
Solu
Solut ovat eliöiden rakenteellisia ja toiminnallisia yksiköitä. Yleisimmät eläin- ja kasvisolut ovat halkaisijaltaan 5–100 μm. Teoreettisen ylärajan solun koolle muodostaa sen diffuusiollinen hapenottokyky solua ympäröivän solukalvon läpi. Pienimmät eliöt koostuvat yhdestä solusta. Solut eroavat toisistaan kokonsa lisäksi myös rakenteeltaan, muodoltaan ja toiminnaltaan. Solukalvon rajaaman tilan sisäpuolella soluelimet ovat solulimassa eli sytoplasmassa. Solulima koostuu pääosin sytosolista. Sytosoliin on liuenneena lukuisia erilaisia pieniä orgaanisia molekyylejä. Kaikilla soluilla on ainakin jossain kehityksensä vaiheessa solulimassa perimän sisältävä tuma tai nukleoidi. Esitumaisilla bakteerisoluilla ei ole tumakoteloa, mutta kehittyneemmillä aitotumaisilla on.
Solun sisäinen kokohierarkia suuresta pienimpään:
Kemiallinen perusta
Luonnossa esiintyvistä noin 90 alkuaineesta noin 30 on eliöille elintärkeitä. Vety, happi, typpi ja hiili muodostavat yli 99% useimpien solujen massasta. Ne ovat myös keveimpiä kovalenttisia sidoksia muodostavia alkuaineita.
Biomolekyylit
Biomolekyylit ovat hiiliyhdisteitä, joissa on erilaisia funktionaalisia ryhmiä. Hiiliatomit muodostavat kukin neljä yksinkertaista kovalenttista sidosta. Hiilen sidos toiseen hiileen, happeen tai typpeen voi olla myös kaksoissidos. Kovalenttiset kolmoissidokset ovat biomolekyyleissä harvinaisia. Yksinkertaisia sidoksia muodostavan hiilen sidoskulmat ovat tetraedrisesti 109,5°, ja sidokset ovat keskimäärin 0,154 nm:n pituisia. Yksinkertainen sidos mahdollistaa kiertymisen internuklisen akselin suhteen. Kaksoissidos on lyhyempi, 0,134 nm, sekä jäykkä eikä siten salli kiertymistä.
Biomolekyyleissä kovalenttisesti sitoutuneet hiiliatomit voivat muodostaa suoria, haaroittuneita tai syklisiä rakenteita. Useimmat biomolekyylit ovat hiilivetyjen johdannaisia, joissa vetyatomi on korvautunut jollain funktionaalisella ryhmällä. Funktionaalinen ryhmä on atomiryhmä, jonka johdosta molekyylillä on jokin erityinen kemiallinen ominaisuus. Esimerkiksi aminoryhmä -NH2 ja hydroksyyliryhmä -OH ovat funktionaalisia ryhmiä.
Hiilihydraatit
Hiilihydraateilla tarkoitetaan polyhydroksyylisiä aldehydejä ja ketoneja eli puhekielessä yleisimmin sokereita. Kaikissa eliöissä on hiilihydraatteja. Hiilihydraatit syntyvät fotosynteesissä eli viherkasvien muuttaessa hiilidioksidia ja vettä auringonvalon avulla glukoosiksi ja hapeksi. Useat glukoosimolekyylit yhdistyvät kemiallisesti tärkkelykseksi tai selluloosaksi. Yli 50% maapallon biomassan kuivapainosta on arvioitu olevan glukoosin polymeerejä. Ihmiset eivät useimpien nisäkkäiden tapaan pysty hyödyntämään selluloosaa ravinnossaan siihen tarvittavien pilkkojaentsyymien puutteen vuoksi.
Hiilihydraatit jaetaan yksinkertaisiin monosakkarideihin, disakkarideihin ja kompleksisempiin polysakkarideihin. Monosakkaridit jaetaan edelleen aldooseihin ja ketooseihin karbonyyliryhmän luonteen mukaan.
Proteiinit
Proteiineja esiintyy kaikissa eliöissä monissa erilaisissa muodoissa suorittamassa erilaisia biologisia funktioita. Esimerkiksi ihoa ja kynsiä muodostava keratiini on proteiini. Useimmat kemiallisia reaktioita soluissa katalysoivat entsyymit ovat myös proteiineja. Kaikki proteiinit koostuvat pitkäksi ketjuksi yhteenliittyneistä aminohapoista. Aminohapot sisältävät kaksi funktionaalista ryhmää – aminoryhmän –NH2 ja karboksyyliryhmän –COOH. Aminohapot muodostavat amidisidoksia amino- ja karboksyyliryhmien välille. Toisiinsa näin liittyneitä aminohappoja kutsutaan peptideiksi.
Lipidit
Lipidit ovat solujen ja kudosten poolittomia aineita, jotka liukenevat orgaanisiin liuottimiin. Lipidit määritellään siis fysikaalisen ominaisuuden, liukoisuuden, eikä rakenteen mukaan. Lipidit jaetaan estereitä sisältäviin ja estereitä sisältämättömiin yhdisteisiin. Estereitä sisältävät lipidit, kuten vahat ja rasvat, voidaan hajottaa hydrolyysillä. Estereitä sisältämättömiä lipidejä, kuten kolesterolia ja muita steroideja, ei voida hydrolysoida.
Vahat ovat pitkäketjuisten karboksyylihappojen esterien ja pitkäketjuisten alkoholien seoksia. Karboksyylihapoissa on tällöin yleensä parillinen määrä (16 ... 36) hiiliatomeja kuten alkoholeissakin (24 ... 36).
Rasvat ja öljyt, kuten eläinrasva ja kasviöljy, ovat rakenteeltaan triasyyliglyseroleja (TAG, triglyseridi) eli glyserolin triestereitä, joihin on liittyneenä pitkäketjuisia karboksyylihappoja. Rasvoihin varattu energia on pitkäaikaisempaa kuin hiilihydraatteihin varattu, sillä rasvat eivät hapetu niin helposti.
Joonas Lyytinen (miekkailija)
Joonas Lyytinen (s. 19. huhtikuuta 1976 Jyväskylä) on suomalainen miekkailija. Hän on urallaan voittanut Suomen-mestaruuden joukkueessa kalvalla (2013) ja pronssia floretilla (2010). Veteraaneissa hän on lisäksi voittanut Suomen-mestaruuden floretilla, hopeaa kalvalla ja joukkuekalvalla ja pronssia säilällä. Lyytinen on Helsingin Miekkailijoiden puheenjohtaja ja 6–8-vuotiaiden valmentaja. Vuonna 2019 Lyytinen valittiin Suomen Miekkailu- ja 5-otteluliiton puheenjohtajaksi toimikaudelle 2020–2021.
Lyytinen on vihreiden varavaltuutettu Helsingin kaupunginvaltuustossa ja Mäkelänrinteen uimakeskuksen hallituksen jäsen. Aikaisemmin hän on toiminut Helsingin liikuntalautakunnassa kaudella 2013–2017 sekä ortodoksisen kirkon kirkolliskokousedustajana kaudella 2007–2010. Lyytinen on muokannut aktiivisesti Wikipediaa ja toiminut suomenkielisen Wikipedian tiedottajana vuosina 2006–2010.
Johan Kull
Johan Evert Kull oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hän sai sotilaskoulutuksensa jääkäriksi Saksassa ja osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Myöhemmin hän työskenteli opettajana ja oli vahvasti isänmaallinen, ollen mukana suojeluskuntatyössä kentällä ja esikunnissa. Hän lähti talvisotaan vapaaehtoisena ja kaatui konekiväärikomppanianpäällikkönä Tuppuran saaressa.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Karl Kull ja Hulda Maria Ehn. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Ester Maria Enegrenin kanssa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Kull liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 10. elokuuta 1917 ja 2. konekiväärikomppaniaan 22. marraskuuta 1917.
Suomen sisällissota
Kull saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kull palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ksi. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana 2. konekiväärikomppaniassa. Kull siirrettiin 5. syyskuuta 1918 samanlaiseen toimeen Itämeren jalkaväkirykmenttiin. Armeijasta hän erosi 10. tammikuuta 1919.
Armeijasta eroamisen jälkeen hän sai vielä samana vuonna nimityksen opettajaksi Mustasaaren Vanhan Vaasan kansakouluun 1. elokuuta 1919 ja edelleen johtajaopettajaksi vuonna 1927. Opettaja uransa aikana hän toimi muun muassa vuosina 1922–1923 toisena opettajana Keski-Uudenmaan ruotsalaisessa kansanopistossa Kauklahdessa ja oli varsinaisen toimensa ohella 1. helmikuuta – 1. kesäkuuta 1919 välisen ajan Uudenkaarlepyyn ja 1. syyskuuta 1919 – 1. maaliskuuta 1921 Mustasaaren suojeluskunnan paikallispäällikkönä sekä 1. elokuuta 1924 – 1. lokakuuta 1927 Vaasan suojeluskuntapiirin V alueen päällikkönä ja 1. syyskuuta 1928 alkaen komppanianpäällikkönä Mustasaaren suojeluskunnassa.