cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henri Määttä
Henri Määttä (s. 14. heinäkuuta 1987 Vantaa) on suomalainen televisio-ohjaaja, joka työskentelee Yleisradiossa.
Vuonna 2020 Määttä aloitti pelaajatarkkailijana Veikkausliigassa pelaavassa HJK:n organisaatiossa. Kaudet 2017-2019 Määttä toimi Kuopion Palloseuran pelaajakoordinaattorina. KuPS juhli kauden 2019 päätteeksi Suomenmestaruutta. Tätä ennen hän ehti työskennellä HIFK Fotbollin urheilutoimenjohtajana kaudet 2013–2016.
Aiemmin Määttä on pelannut jalkapalloa PK-35:ssa, FC Futurassa ja HIFK:ssa.
Yksityiselämä
Määttä on naimisissa urheilutoimittaja Inka Heneliuksen kanssa. He avioituivat heinäkuussa 2012 Porvoon Tuomiokirkossa.
Nikolajevkan taistelu
Nikolajevkan taistelu oli toisessa maailmansodassa Italian ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu itärintamalla. Taistelu oli osa suurempaa Stalingradin taistelua. Neuvostoliiton aloitettua operaatio Saturnuksen 16. joulukuuta 1942 vastauksena saksalaisten operaatio Talvimyrskyyn, Neuvostoliiton 1. ja 3. kaartinarmeija hyökkäsivät Italian 8. armeijan vuoristojoukkojen kimppuun piirittäen ja tuhoten ne. Italian 8. armeija, joka koostui 3. vuoristodivisioona Julian joukoista, 2. vuoristodivisioona Tridentinan joukoista, 4. vuoristodivisioona Cuneensen joukoista ja 156. jalkaväkidivisioona Vizencan joukoista lähtivät perääntymään 13. tammikuuta puna-armeijan hyökkäyksen seurauksena. 26. tammikuuta noin 40 000 sotilaan suuruinen joukko (joka käsitti vain 4 000 taisteluvalmista sotilasta) saapui Nikolajevkan (nyk. Livenkan) kylään, jota 6 000 neuvostosotilaan joukko miehitti. Italialaiset hyökkäsivät kylän läpi päästen lopulta saksalaisten linjoille Don-joelle. Taistelussa lähes koko Italian 8. armeija tuhoutui menettäen 30 000 sotilasta muun muassa komentaja Giulio Martinat kaatui taistelussa. Neuvostoliitto menetti 1 000 sotilasta kaatuneina.
HMS Gibraltar
HMS Gibraltar voi tarkoittaa seuraavia aluksia:
Colleen McCullough
Colleen McCullough (1. kesäkuuta 1937 Wellington, Uusi Etelä-Wales – 29. tammikuuta 2015 Norfolkinsaari ) oli australialainen kirjailija.
McCullough oli koulutukseltaan neurologi. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli useassa sairaalassa Australiassa ja myöhemmin opettajana Yhdysvalloissa. 1970-luvulla hän muutti takaisin Australiaan ja asettautui Norfolkinsaarelle, missä hän asui aviomiehensä Ric Robinsonin kanssa.
McCullough kuoli 77-vuotiaana sairaalassa Norfolkinsaarella 29. tammikuuta 2015.
La Châtre
La Châtre on kunta Ranskassa Indren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Châteauroux’n kaupungista kaakkoon. La Châtre on Indren aliprefektuuri.
La Châtre on suosittu matkailukohde. Se kuuluu Plus Beaux Détours de France -verkostoon, joka on pienten matkailukaupunkien yhdistys.
Leonid Andrejev
Leonid Nikolajevitš Andrejev (21. elokuuta (J: 9. elokuuta) 1871 Orjol, Venäjän keisarikunta – 12. syyskuuta 1919 Kuokkala, Suomi) oli venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus
thumb|left|[[Ilja Repin: Leonid Andrejev (Kesäloma), 1905, Tretjakovin galleria.]] Leonid Andrejev syntyi Orjolin alueella vuonna 1871 virkamiesperheeseen. Hänen vanhempansa olivat maanmittaus-verottaja Nikolai Ivanovitš Andrejev (1847–1889) ja puolalaisen maanomistajan tytär Anastasia Nikolajevna Patskovskaja (k. 1920). Jo lapsena Leonid osoitti kiinnostusta lukemiseen. Hän opiskeli Orjolin klassillisessa kymnaanissa vuosina 1882–1891. Hän piti Schopenhauerin ja Eduard von Hartmannin teoksista.
Leonid oli nuorena impulsiivinen ja uhkarohkea: hän esimerkiksi kokeili 17-vuotiaana tahdonvoimaansa makaamalla junakiskoilla lähestyvän höyryveturin edessä. Hän opiskeli lakia ensin Pietarin yliopistossa kunnes hänen isänsä kuoli ja perheen taloudellinen asema huononi merkittävästi. Leonid alkoi juopotella sekä joutui olemaan ilman ruokaa rahojen loputtua. Andrejev siirtyi maksukyvyttömyytensä vuoksi Moskovan yliopistoon oikeustieteelliseen tiedekuntaan, jossa toverit ja järjestöt auttoivat taloudellisesti.
Vuonna 1894 Andrejev yritti tehdä itsemurhan onnettoman rakkauden vuoksi. Epäonnistuneen laukauksen seurauksena olivat uskonnollinen katumus ja sydänsairaus, joka myöhemmin aiheutti kirjailijan kuoleman. Andrejev joutui jälleen elämään köyhyydessä: hänen täytyi elättää Moskovaan muuttanutta äitiään ja sisaruksiaan. Hänen opintojaan keskeyttivät satunnaiset työt, opettaminen ja muotokuvien maalaus tilauksesta. Hän ei osallistunut poliittiseen toimintaan. Vuonna 1897 hän läpäisi yliopiston loppukokeet, mutta hän ei käytännössä koskaan toiminut lakimiehenä, vaikka työskenteli jonkin aikaa asianajajan avustajana Moskovan oikeusalueella.
Vuonna 1902 Andrejev meni naimisiin Aleksandra Veligorskajan, runoilija ja taidemaalari Taras Ševtšenkon veljentyttären kanssa. Hän kuoli lapsivuodekuumeeseen vuonna 1906. Heillä oli kaksi poikaa, Daniil Andrejev, runoilija ja mystikko ja runoilija Vadim Andrejev (1902–1976). Vuonna 1908 Leonid Andrejev meni naimisiin Anna Denisevitšin kanssa ja päätti erottaa kaksi pientä poikaansa pitäen vanhemman pojan Vadimin luonaan ja lähettämällä Daniilin asumaan Aleksandran sisaren luo. Vadim Andrejev asui myöhemmin Pariisissa.
Anna Denisevitšin kanssa hänellä oli kolme lasta: Savva Andrejev (1909–1970), taiteilija ja balettitanssija; Vera Andrejeva (1910–1986), proosa- ja muistelmakirjailija; Valentin Andrejev (1912–1988), taiteilija, koreografi, kirjailija ja kääntäjä.
Kirjallinen ura
Andrejev aloitti vuonna 1897 journalistisen toimintansa julkaisemalla sanomalehti Moskovski Vestnikissä ja Kurierissa. Hän käytti salanimeä James Lynch. Vuonna 1898 hänen ensimmäinen tarinansa Bargamot ja Garaska (ven. Баргамот и Гараська) julkaistiin Kurierissa. Andrejevin mukaan tarina oli Dickensin jäljitelmä, mutta Maksim Gorki huomasi nuoren kirjaiijan, joka kutsui Andrejevin mukaan tiedettä popularisoivaan ja kansan sivistämiseen tähtäävään Znanije ( 'Tieto') -kustantamoon, joka yhdisti monia nuoria kirjailijoita niin sanotuksi Gorkin piiriksi.
Todelliseen maineeseen Andrejev nousi sen jälkeen, kun hänen tarinansa Žili-bili (ven. Жили-были, 'Olipa kerran' ) julkaistiin vuonna 1901 pietarilaisessa 'Elämä' (ven. Жизнь, Žhizn) -kirjallisessa ja poliittisessa Vladimir Aleksandrovitš Possen päätoimittamassa aikakauslehdessä, joka oli lähellä marxilaisuutta. pienoiskuva|Leonid Andrejev, Ilja Repin 1904. Tretjakovin galleria, Moskova, Andrejevin ensimmäinen novelli Stena (ven. Стена, 'Seinä') julkaistiin sanomalehdessä vuonna 1901. Seuraavana vuonna ilmestyneet kaksi novellia V tumane (ven. В тумане, 'Sumussa') ja Bedzna (ven. Бездна, 'Kuilu'), herättivät 1902 Venäjällä suurta kohua, sillä niissä käsiteltiin raiskausta ja sukupuolitauteja.
Vuonna 1904 ilmestynyt synkkä sotakertomus Krasnij smeh (Красный смех, suom. Punaista naurua, 1905) teki Andrejevista kuuluisan myös kansainvälisesti, ja kirjan 60 000 kappaleen painos myytiin heti loppuun. Kirjan kuvaamat sodan kauhut olivat ajankohtaisia Venäjän-Japanin sodan vuoksi. Andrejevin teos ilmestyi heti seuraavana vuonna Suomessa kahtena eri käännöksenä, ja vuosina 1905–1918 ilmestyivät 12 muunkin teoksen suomennokset, merkittävä osa työväenliikettä lähellä olevien tahojen kustantamina. Hänen Kertomuksensa sekä laajempi teos Isä Vasili Fiveiskin elämä kuvaavat yksilön sortumista ympäristön paineen alla. Niihin sisältyy vallankumousajan kiduttavaa hermostusta ja kauhua.Hänen merkittäviä näytelmiään ovat Ihmisen elämä, Tähtiä kohden ja Savva.
Hänen kuuluisin teoksensa on Kertomus seitsemästä hirtetystä (ven. Рассказ о семи повешенных, Rasskaz o semi povešennyh, 1908, suom. 1908 ja 1984). Hirtettävinä on sekä 'tavallisia' murhaajia että vallankumouksellisia terroristeja. Vallankumouksellisten varsinkin kahden naisen, kuvaus on idealisoivaa.
Andrejev oli omana aikanaan erittäin suosittu näytelmäkirjailija. Hän käytti symbolisteille tyypillisiä tyylikeinoja ja kuvaustapaa. Tämä näkyy esimerkiksi näytelmässä Ihmisen elämä (Žizn tšeloveka, 1906, suom. 1907) ja Lazar (Lasarus, 1906). 1910-luvun näytelmissä yhtenä teemana oli ihanteiden mureneminen.
Poliittinen toiminta
pienoiskuva|Leonid Andrejevin itsestään ottama valokuva, ennen 1919 Andrejev oli kiihkeä vallankumouksellinen ja osallistui poliittiseen toimintaan. Vuonna 1905 hän joutui kahdeksi kuukaudeksi vankilaan asunnossaan pidetyn kokouksen vuoksi. Andrejev kärsi vankeusrangaistuksen yhdessä Maksim Gorkin kanssa. Hän oli osittain samoilla linjoilla Gorkin kanssa vaikka korosti yksilöllisyyttä enemmän kuin Gorki ja oli myös näkemyksiltään pessimistisempi. Poliittisten erimielisyyksien vuoksi heidän tiensä erosivat.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Andrejev työskenteli hallituksen julkaisemassa sanomalehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 hän joutui pakenemaan Suomeen. Suomessa Andrejev ehti asua vajaat kaksi vuotta, kunnes hänen elämänsä päättyi sairauden vuoksi Kuokkalassa vuonna 1919. Andrejev haudattiin Pietariin.
Perintö
pienoiskuva|Leonid Andrejevin huvila 'Edistys' (ven. Аванс, Avans) [[Vammelsuu|Vammelsuussa 1912]] Kirjailijan toisesta avioliitosta oleva tytär Nina Andrejeva muistelee lapsuuttaan Kuokkalan Vammelsuussa teoksessaan Дом на Черной речке (Talo Vammelsuussa, WSOY 1977). Leonid Andrejevia pidetään venäläisen ekspressionismin johtohahmona, mutta Andrejev nähtiin myös aikansa työläiskuvaajana, joka kurjuuden kuvauksillaan tuki vallankumousta.pienoiskuva|Leonid Andrejevin itsestään ottama valokuva ennen 1919 Myöhemmissä kritiikeissä Andrejeviin on suhtauduttu ristiriitaisesti. Tätä eri tyylisuuntien keinoja yhdistävää kirjailijaa on kuvattu muun muassa "tavanomaisella mielikuvituksella varustetuksi epätavalliseksi verbaalilahjakkuudeksi". Nykyvenäläisen käsityksen mukaan Andrejev on "pieni klassikko" Aleksandr Kuprinin tapaan.
Suomennetut teokset
Lähde: Ilona.tinfo.fi
Virmavirta
Virmavirta on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Päivi Aikasalo
Päivi Aikasalo on suomalainen pappi ja teologian maisteri. Aikasalo on ennen papiksi vihkimistä vuonna 2008 toiminut yliopistonlehtorina ja tekstiilityönopettajana. Hänen käytännöllisen teologian alaan kuuluva pro gradu -tutkielmansa on nimeltään Kohtaamisia Santiagon tiellä – pyhiinvaellus matkana ja spirituaalisena kokemuksena. Hän on alun perin valmistunut tekstiilityön opettajaksi vuonna 1989 ja oli peruskoulussa aineenopettajana vuosina 1990–1995. Vuosina 1997–2006 hän työskenteli lehtorina Helsingin yliopistossa. Hän suoritti vuonna 2001 filosofian tohtorin tutkinnon kansatieteessä.
Kun Aikasalo nimitettiin Utsjoen seurakunnan kirkkoherran virkaan määräaikaisesti 1. huhtikuuta 2017 alkaen, seurakunnan suntio irtisanoutui toimittuaan virassa 30 vuotta perusteenaan Aikasalon sukupuoli.
Pohjoismainen museoliitto
thumb|Pohjoismainen museoliitto logo 2015
Pohjoismainen museoliitto (ruots. Nordiska museiförbundet, tansk./norj. Nordisk Museumsforbund) on yhdistys, jonka jäseniksi ovat tervetulleita kaikenikäiset museoammattilaiset sekä museotoiminnasta kiinnostuneet kaikista Pohjoismaista, Suomesta ja Ahvenanmaalta, Ruotsista, Norjasta, Tanskasta, Färsaarilta ja Grönlannista sekä Islannista. Jäsenet voivat olla sekä yksityishenkilöitä että yhteisöjä. Myös opiskelijat ja eläkeläiset ovat tervetulleita. Jokaisessa maassa toimii osasto, jota johtaa työvaliokunta. Suomessa osasto on järjestäytynyt yhdistykseksi, jonka nimi on Pohjoismainen Museoliitto Suomi ry.
Liitto perustettiin vuonna 1915. Tuolloin sen nimi oli Skandinaavinen museoliitto Skandinaviska museiförbundet ja se oli ensimmäisiä pohjoismaista kulttuuriyhteistyötä harjoittavia yhteisöjä. Liiton aatteelliset juuret olivat tuolloin 1800-luvun poliittisessa skandinavismissa. Sata vuotta myöhemmin, vuonna 2015 Kööpenhaminassa pidetyssä juhlakonferenssissa, jäsenet päättivät muuttaa nimeksi Pohjoismainen museoliitto, koska pohjoismaisuus kuvaa käsitteenä parhaiten liiton toimintaa ja tarkoitusta.
Pohjoismainen museoliitto toimii Pohjoismaiden kulttuuri-, taide- ja luonnonhistoriallisten museoiden ja niiden työntekijöiden yhteisenä verkostona. Liiton tarkoitus on edistää museoalan pohjoismaista yhteistyötä ja ammatillisia kontakteja. Ytimessä on moniammatillisen osaamisen, kokemusten ja visioiden vaihto. Moniammatillisuus toteutuu erityisesti konferensseissa ja seminaareissa, joissa yhteisiä kysymyksiä käsitellään monipuolisesti eri näkökulmista.
Konferenssi on järjestetty viimeksi Kööpenhaminassa 2015, Helsingissä 2018 ja Falstadissa ja Stiklestadissa 2021. Seuraava konferenssi järjestetään Tukholmassa 2023.
Unescon hyvän tahdon lähettiläs
UNESCOn hyvän tahdon lähettiläät ovat julkisuuden henkilöitä, jotka käyttävät lahjojaan tai kuuluisuuttaan levittämään sanaa Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestön eli Unescon tavoitteista. Alla joitakin lähettiläitä ja projekteja, joita he erityisesti tukevat
San Carlo alle Quattro Fontane
Arkkitehtuuri
thumb|San Carlo alle Quattro Fontanen julkisivu
Rakennuksen pohjapiirros on ellipsi, jossa yhdistyvät kreikkalainen risti ja kahdeksankulmio. Tämä ovaalipohjapiirros on vastaus Borrominin kilpailijan Gian Lorenzo Berninin työhön Sant'Andrea al Quirinale. Pienen tilan taitava käyttö osoittaa Borrominin lahjakkuuden. Elliptisen pohjapiirroksen tavoitteena on antaa vaikutelma suuresta tilasta.
Rakennuksen julkisivu perustuu kuperan ja koveran vuorotteluun sekä pylväisiin ja päätykolmioihin. Borromini ylittää kilpailijansa Gian Lorenzo Berninin koristelun omaperäisyydessä. Julkisivussa on kolme erilaista keksintöä: päittäiset balustradit vuorotellen klassisten balustradien kanssa, pylväiden kapiteelien suunnittelu ja "enkelimäinen" päätykolmio, jossa kahden enkelin siivet kohtaavat.
thumb|Luostari Pienimuotoinen luostari vastaa pohjapiirrokseltaan suorakulmiota. Siellä on samanlaisia balustradeja kuin julkisivussa. Borromini kehitti tässä barokin illusionismia haluten antaa tilasta isomman vaikutelman, kuin mitä se oikeasti on. Tämä saatiin aikaiseksi käyttämällä pylväitä moninkertaisesti, jäljitellen luostareiden perinteistä rytmiä.
Déols
thumb|250px|Lennonjohtotorni
Déols on kunta Indren departementissa Centren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 8 089 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Déolsin pinta-ala on 32 neliökilometriä. Déols on osa Châteaurouxin kaupunkiseutua. Châteaurouxin lentokenttä (Aéroport Marcel Dassault Chateauroux-Deols ) sijaitsee Déolsin kunnan alueella.
Luettelo pikkuplaneetoista: 136001–137000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 136001:stä ja päättyen 137000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Emilia Palonen
Mia Emilia Elisabeth Palonen (s. 1977 Kuopio) on suomalainen politiikantutkija. Hän on työskennellyt valtio-opin yliopistotutkijana Helsingin yliopistossa vuodesta 2020. Palonen on tutkinut erityisesti populismia ja lähidemokratiaa sekä kaupunki- ja kulttuuripolitiikkaa ja muun muassa kulttuuripääkaupunkien ja Euroopan tuottamisen intellektuaalista historiaa.
Palonen valmistui kandidaatiksi (BA, Contemporary East European Studies) University College Londonista vuonna 2000 ja maisteriksi (MA, Ideology and Discourse Analysis) Essexin yliopistosta 2001. Hän väitteli Essexissä tammikuussa 2006. Hänen väitöskirjansa käsitteli Unkaria ja sen poliittista kahtiajakoa. Palosen professorina Essexissä oli tunnettu politiikan, populismin ja hegemonian teoreetikko Ernesto Laclau. Palonen on valtio-opin (erityisesti kulttuuripolitiikan) dosentti Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2016 ja toimi valtio-opin lehtorina Helsingin yliopistossa 2015–2018.
Palonen oli Ydin-lehden päätoimittaja 2007–2009. Hän oli perustamassa Politiikasta-verkkolehteä ja toimi sen ensimmäinen päätoimittajana. Palonen on Valtiotieteellisen yhdistyksen puheenjohtaja.
Tero Forss
Ura
Forss on Turun Pyrkivän ja Åbo IFK:n kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset sarjapelinsä ÅIFK:n riveissä III divisioonassa 16-vuotiaana kaudella 1985. Seuraavat kaksi kautta Forss pelasi II divisioonaa Salon Palloilijoissa. Vuodeksi 1988 hän palasi ÅIFK:hon, jossa hän pelasi kaikissa sarjaotteluissa ollen joukkueensa toiseksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Hyvän kauden jälkeen Forss siirtyi kaksi sarjatasoa ylemmäksi Lahden Reippaaseen. Tulokaskausi Mestaruussarjassa onnistui yli odotusten, Forssin viimeistellessä Jari Litmasen rinnalla kymmenen maalia. Hän pelasi jälleen joukkueensa jokaisessa sarjaottelussa.
Uuden nimen saaneen Futisliigan ensimmäiseksi kaudeksi Forss siirtyi Rovaniemen Palloseuraan. Hän teki runkosarjassa viisi maalia RoPSin sijoittuessa toiseksi, mutta Forssin ja joukkueen tie päättyi lopulta puolivälierissä. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi kotikaupunkinsa Turun Palloseuraan, mutta siirtyi kuitenkin takaisin Rovaniemelle elokuussa. Yhteensä molemmissa joukkueissa hän pelasi kaudella 31 ottelussa, viimeistellen yhdeksän maalia. Forssin aika RoPS:n riveissä päättyi, kun hän riitautui silloisen valmentajansa Olavi Tammimiehen kanssa.
Vuonna 1993 Forss liittyi Stefan Håkansin toimesta juuri II divisioonan paikan saaneeseen FC Inter Turkuun. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti FC Interin Ykköseen 20 maalillaan 18 ottelussa. Kahden Ykkösen kauden jälkeen FC Inter nousi ensimmäistä kertaa historiansa aikana Veikkausliigaan, Forssin ollessa molemmilla kausilla joukkueensa paras maalintekijä. Hän johti FC Interin maalitilastoa myös joukkueen kahdella ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudella.
Kauden 1997 päätteeksi FC Inter putosi takaisin Ykköseen. Joukkue onnistui kuitenkin nousemaan heti ensi yrittämällä takaisin Veikkausliigaan, Forssin tehdessä kaksi maalia nousun ratkaisseessa ottelussa Kemin Pallotoverit-85:ä vastaan. Forss pelasi vielä kolmena seuraavana kautena FC Interin paidassa korkeimmalla sarjatasolla, mutta valmentaja Pertti Lundell siirsi hänet kesken kauden 2001 farmiseura VG-62:n riveihin. Yhteensä pääsarjatasolla Forss pelasi tasan 200 ottelua tehden niissä 46 maalia.
Jörg Spengler
Jörg Spengler (23. joulukuuta 1938 Remscheid – 26. marraskuuta 2013 Nürnberg) oli saksalainen kilpapurjehtija, olympiamitalisti, maailman- ja euroopanmestari.
Tero Forss
Ura
Huippu-uransa jälkeen Forss on toiminut FC Bodan pelaajavalmentajana Kolmosessa vuosina 2003–2005 sekä pelannut Turun Weikkojen edustusjoukkueessa. Hän on toiminut myös juniorivalmentajana Kaarinan Pojissa, Kaarinan Reippaassa ja Turun Weikoissa.
Jörg Spengler
Länsi-Saksaa edustanut Spengler saavutti Tornado-luokassa parinsa Jörg Schmallin kanssa olympiapronssia Montréalissa 1976. MM-kilpailuista Spengler voitti kultaa vuosina 1975 ja 1977. Euroopan mestaruuden hän saavutti vuonna 1970.
Tero Forss
Ura
Forss valittiin Veikkausliigan legendaksi vuonna 2012.
Maajoukkueessa Forss pelasi vuosina 1984–1985. Hän edusti poikamaajoukkueita yhteensä 11 kertaa, ja teki myös yhden maalin.
Tero Forssin isä Rainer Forss on myös ollut jalkapalloilija ja valmentaja. Hänen poikansa Marcus Forss debytoi A-maajoukkueessa kaudella 2020 ja on aloittelemassa uraansa ammattilaisena ulkomailla.
Kaisa Vala
Kaisa Vala (s. 1983 Joensuu) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja kosketinsoittaja, jonka ensimmäinen sooloalbumi Ghost Waltz ilmestyi vuonna 2007. Hänen isänsä Otra Romppanen on muusikko, joka tunnetaan myös musiikkituottajana. Kaisa Vala on taiteilijanimi.
Vuonna 2012 Vala osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun ja pääsi finaaliin kappaleellaan Habits of Human Beings.
Gustavo Santaolalla
Gustavo Santaolalla (s. 1952 El Palomar, Argentiina) on argentiinalainen kahdesti Oscarilla palkittu muusikko, tuottaja ja säveltäjä, jonka musiikkityyli yhdistelee usein rockin, soulin, sekä Latinalaisen Amerikan ja Afrikan kansanmusiikin aineksia.
Santaolallan musiikkiura alkoi vuonna 1967 hänen ollessaan 16-vuotias, kun hän oli perustamassa Arco Iris -nimistä yhtyettä, joka oli ensimmäisiä rockin ja Latinalaisen Amerikan kansanmusiikin yhdistäviä yhtyeitä. Hän kuitenkin jätti yhtyeen vuonna 1975.
Vuotta myöhemmin Santaolalla kokosi Soluna-nimisen yhtyeen, jossa hän soitti yhdessä pianistin, laulaja Alejandro Lernerin ja silloisen tyttöystävänsä Monica Campinsin kanssa. Yhtye levytti ainoan albuminsa Energia Natural vuonna 1977. Santaolalla lähti Los Angelesiin, jossa hän omaksui rock and rollin, ja soitti Wet Picnic -yhtyeessä.
1990-luvun lopulla Santaolalla alkoi keskittyä elokuvamusiikkiin. Hän teki musiikkia esimerkiksi elokuviin Amores perros, 21 grammaa, Moottoripyöräpäiväkirja ja Babel. Hänen tunnetuin tuotoksensa on vuonna 2005 ilmestyneen elokuvan Brokeback Mountain musiikki, josta hän sai Oscar-palkinnon. Elokuvan soundtrackiltä löytyvä kappale A Love That Will Never Grow Old voitti myös parhaan kappaleen Golden Globen. Santaolalla nappasi toisen Oscar-voittonsa loppuvuodesta 2006 ilmestyneen Babel-elokuvan musiikista.
Operation: Livecrime
Operation: Livecrime on metalliyhtye Queensrÿchen vuonna 1991 julkaistu konserttitallennealbumi, jolla yhtye esittää kokonaisuudessaan vuonna 1988 julkaistun Operation: Mindcrimen.
R. R. Ryynänen
thumb|200px|R. R. Ryynänen Roine Rikhard (R. R.) Ryynänen (23. maaliskuuta 1891 Kuopio – 31. lokakuuta 1963) oli suomalainen sanoittaja, tenorilaulaja ja kuoromies.
Tausta
Ryynäsen isä oli ammatiltaan maalarimestari. Kuopion jälkeen perhe muutti Jääskeen. Vuosisadan vaihteessa isän työ vei perheen Pietariin, jossa Ryynänen ehti olla vuoden koulussakin. Sieltä perhe muutti edelleen Kuokkalaan ja myöhemmin Viipuriin. Viipurissa Ryynänen kävi Klassillista lyseota. Ylioppilastutkinnon hän kuitenkin suoritti Helsingin normaalilyseosta vuonna 1910. Opiskeltuaan muutaman vuoden Helsingin yliopistossa ja kauppakorkeakoulussa Ryynänen lähti liike-elämän palvelukseen ja toimi muun muassa Sanomalehtien ilmoitustoimiston apulaisjohtajana kahdeksan vuotta.
Radio- ja viihdemusiikkiura
Ryynäsen ensimmäinen radioesiintyminen tapahtui vuonna 1926, jolloin hän johti Polyteknikkojen kuoroa. Kuuluttajana toiminut oopperalaulaja Alexis af Enehjelm kiinnitti Ryynäseen huomiota tämän laulettua soolon kuoroesityksessä ja hänen aloitteestaan Ryynäselle alkoi tulla useampia radioesiintymisiä. . Ryynänen esiintyi radiossa aluksi eritoten kuoronjohtajana ja laulajana. Päätöikseen hän toimi Yleisradion kamreerina 1927–1955, mikä tarkoitti johdon sihteerin ja ohjelmajärjestäjän avustajan tehtäviä. Hän oli kamreerin toimessa eläkeikäänsä asti.
Ryynänen oli innokas laulaja ja hän kuului 18 kuoroon ja toimi usein niiden solistitehtävissä. Hän myös toimi kuuden kuoron johtajana tai varajohtajana. Lisäksi hän lauloi muun muassa Radiokvartetissa ja Parlophon-kvartetissa. Hän myös teki yli 40 levytystä vuosina 1929 ja 1930 Parlophon-levymerkille.
Sanoitusuran ohella Ryynänen oli myös kielenhuoltaja, joka keksi muun muassa sanat kiinnostava, oheinen ja kyseinen suomen kieleen. Yhdessä Georg Malmsténin kanssa he esittelivät sanan iskusävelmä, joka myöhemmin hioutui muotoon iskelmä.
Tuotantoa
Yhteensä Ryynänen on sanoittanut tai suomentanut yli tuhat laulua. Särkynyt onni (1929, Georg Malmstén) oli ensimmäinen orkesterisäestyksellä levytetty suomalainen iskelmä. Georg Malmsténin ensilevytys myi sensaatiomaiset 17 000 kappaletta aikana, jolloin jo tuhannen kappaleen levymyyntiä oli pidetty erittäin hyvänä saavutuksena. Ryynänen toimi Malmsténin "hovisanoittajana" ja he tekivät useita kuuluisia iskelmiä ja lastenlauluja yhteistuotantona. Iskelmätuotannosta esimerkkeinä voidaan mainita Heili Karjalasta, Revontulten maa, Vanhan merimiehen koti-ikävä, Viva Espanja. Lastenlauluista esimerkiksi Jänöjussin mäenlasku, Karhunpoika sairastaa ja kaikki Mikkihiiri-sarjan lastenlaulut ovat Ryynäsen kynästä lähtöisin. Ryynänen sanoitti myös näyttämömusiikkia, kuten Kansanteatterin musiikki-ilottelut Lennokki ja Vetoketju.
Muita tunnettuja sanoituksia ovat marssi Muistoja pohjolasta (Sam Sihvo), Harmony Sistersin levytys Oi Josef Josef, kuorojen paljon esittämä On kristalli hieno (trad.) ja operettisävelmä Kerran viel (Carl Zeller).
Alahuulen alasvetäjälihas
thumb|Ihmisen alempi alahuulen alasvetäjälihas punaisella väritettynä Alahuulen alasvetäjälihaksia on ihmisellä ja hevosella vain yksi, alempi alahuulen alasvetäjälihas, mutta märehtijöillä ja sialla on lisäksi ylempi alahuulen alasvetäjälihas. Lihansyöjiltä puolestaan puuttuu alempi alahuulen alasvetäjälihas ja niillä on ainoastaan ylempi alahuulen alasvetäjälihas. Molempia lihaksia hermottaa kasvohermo. Alempi alahuulen alasvetäjälihas kulkee alaleukaluuta pitkin alahuuleen ja se toimii ihmisellä miimisenä lihaksena. Lisäksi se vetää alahuulta taaksepäin ja alaspäin yhdessä ylemmän alahuulen alasvetäjälihaksen kanssa. Ylempi alahuulen alasvetäjälihas kulkee alemman päällä, niillä eläimillä, joilla on molemmat lihakset, alaleukaluuta pitkin ja päättyy suun kehälihakseen.
Paimion parantola
Paimion parantola on Paimiossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva Alvar ja Aino Aallon suunnittelema tuberkuloosiparantola. Rakennusta pidetään Aallon varhaisen funktionalistisen kauden päätyönä.
Taustaa
Arkkitehtien lähtökohtana parantolaa suunniteltaessa oli, että rakennus itsessäänkin toimisi yhtenä parantavana elementtinä. Alvar Aalto kutsuikin rakennusta ”mediciniseksi instrumentiksi”. Siinä uudenlainen parantolarakennustyyppi yhdistyy modernin arkkitehtuurin läpimurtoon. Uuden arkkitehtuurin mahdollisuuksia käytettiin standardisoinnin ja hygienian hyväksi; arkkitehti yhdisti näihin taiteellisen luovuuden ja inhimillisen lähestymistavan. Aalto suunnitteli rakennuksen lisäksi myös sairaalan sisustuksen. Monet Artekin edelleen tuotannossa olevista huonekaluista, kuten Paimio-nojatuoli, on alun perin suunniteltu parantolan käyttöön.
Sairaala on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä Suomessa. Paimion sairaala on vuodesta 2004 lähtien ollut Unescon maailmanperintösopimuksen Suomen aieluettelossa. Vuonna 2006 Suomi esitti sairaalaa Unescon maailmanperintöluetteloon, mutta esitys ei tullut hyväksytyksi.
Rakennuksen käyttö sairaalatoiminnassa
Sairaala toimi Varsinais-Suomen tuberkuloosipiirin kuntainliiton ylläpitämänä tuberkuloosiparantolana vuoteen 1986 saakka. Vuonna 1967 annettiin laki, jonka perusteella oli mahdollista yhdistää tuberkuloosipiirin ja keskussairaalan kuntainliitot. Varsinais-Suomessa tuberkuloosipiirin kuntainliitto lakkautettiin vuonna 1987, jolloin Paimion sairaalan toiminta siirtyi Turun yliopistollisen keskussairaalan kuntainliitolle. Myös sairaalan omistus siirtyi Turun yliopistolliselle keskussairaalalle.pienoiskuva|Paimion parantolan sisäpihaTuberkuloosin hoitokäytännöt muuttuivat 1950-luvun lopulla, jolloin lääkehoito kehittyi. Hallimakuuhoidoista luovuttiin. Samalla parani anestesia ja leikkaushoidot korostuivat. Tuberkuloosipotilaiden määrän vähentyessä painopiste Paimion sairaalassa siirtyi muiden keuhkosairauksien hoitoon. Turun yliopistollisen keskussairaalan ja vuodesta 1991 lukien Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin hallinnassa sairaalassa hoidettiin keuhko- ja sisätautien potilaita. Turun yliopistollisen keskussairaalan T2-sairaalan valmistuttua sairaanhoitopiiri lopetti vuonna 2015 Paimion sairaalan käytön sairaalatoiminnassa. Mannerheimin Lastensuojeluliiton lasten ja nuorten kuntoutussäätiö vuokrasi vuonna 2014 sairaalan tiloista kolmanneksen. Kun vuokrasopimukseen kuului lisäksi sairaala-alueen asuntoja, taloustoimistorakennus sekä osa keskusvarastorakennuksesta, vuokrattujen tilojen kokonaismäärä oli noin puolet sairaalan kokonaisneliömäärästä. pienoiskuva|Paimion parantolan sisätiloja. pienoiskuva|Paimion parantolan ala-aula.
Sairaalan omistus ja hallinta Paimion Parantola -säätiölle
pienoiskuva|alt=|150px|Paimion parantola postimerkissä vuodelta 1978. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri asetti Paimion sairaalan julkiseen myyntiin kesäkuussa 2018. Sairaanhoitopiiri ei saanut sairaalasta varteenotettavia tarjouksia, koska rakennuskokonaisuus oli haastava myyntikohde, johtuen sen ylläpitokustannuksista, rakennus- ja kulttuurihistoriallisesta arvosta ja kokoluokasta. Lisäksi rakennus on suojeltu. Parantolan myyntiaikeet aiheuttivat laajaa julkista keskustelua kulttuurihistoriallisesti arvokkaan rakennuksen ja sen irtaimiston kohtalosta. Julkisen keskustelun ja vetoomusten johdosta opetus- ja kulttuuriministeriö ja ympäristöministeriö päättivät teettää selvityksen Paimion parantolan liiketoiminnallisesti elinkelpoisesta toimintamallista. Selvitys valmistui kesäkuussa 2019.
Selvityshenkilöt VT Heikki Alanen ja DI Olavi Hiekka esittivät seuraavia toimenpiteitä:
Paimion parantola -säätiön perustaminen eteni selvitysmiesten suunnitelman mukaisesti. Valtion vuoden 2019 toisessa lisätalousarviossa on varattu kolme miljoonaa euroa käytettäväksi Paimion parantolan hallinnollisiin ja omistusta koskeviin järjestelyihin sekä rakennusten peruskorjaukseen. Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin valtuusto päätti 26.11.2019 (§ 30) luovuttaa korvauksetta Paimion parantola -kiinteistön irtaimistoineen perustetulle Paimion Parantola -säätiölle. Säätiön perustamisasiakirja allekirjoitettiin 27.10.2020.
Parantolan metsät ry:n perustaminen ja toiminta
Syyskuussa 2019 parantolaa ympäröivät, sairaanhoitopiirin yksityiselle taholle aiemmin myymät metsäalueet osti tarkoitusta varten perustettu yhdistys Parantolan metsät ry. Ostettu alue on yhteensä 28 hehtaaria. Varat kauppaa varten lahjoitti laaja joukko säätiöitä, yrityksiä ja yksityisiä henkilöitä. Suurimman avustuksen 250 000 euroa lahjoitti Koneen Säätiö. Metsässä on näkyvällä paikalla kunniataulu, jossa näkyvät Parantolan metsien hankintaa tukeneiden lahjoittajien nimet.
Metsien turvaaminen edistää mahdollisuutta saada parantola Unescon maailmanperintöluetteloon osana laajempaa, kolmentoista kohteen Aalto-kokonaisuutta.
Perheen piirissä
thumb Perheen piirissä (engl. Doing Time on Maple Drive) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät James Sikking, Bibi Besch, William McNamara, Jayne Brook, David Byron, Lori Loughlin ja Jim Carrey. Elokuvan on ohjannut Ken Olin. Elokuva oli Jim Carreyn ensimmäinen draamaelokuva.
Paimion parantola
Parantolan metsät ry:n perustaminen ja toiminta
Yhdistyksen tarkoituksena on sääntöjensä mukaan omistaa Paimion parantolaa ympäröiviä mäntymetsiä sekä hoitaa ja ylläpitää omistamiaan metsiä puisto- ja kulttuurimetsänä tasapainoisella ja maisema-arvot huomioivalla tavalla. Yhdistyksen tarkoituksena on myös tukea Paimion parantolan kulttuuriympäristön säilymistä. Yhdistys tarjoaa Paimion parantolaa ympäröivät metsät yleiseen virkistyskäyttöön, Paimion parantolan nykyisten ja tulevien käyttäjien tarpeisiin sekä kulttuurimatkailun käyttöön.
Paimion parantolaa ympäröivälle metsäalueelle perustetaan vuoden 2021 aikana luonto- ja kulttuuripolku, jonka varrelle sijoitetaan Paimion parantolan alueen historiasta kertovia opastauluja ja istuinpenkkejä.
Aiheesta muualla
60.465°N, 22.73472°W
Carl Henrik Anckarswärd
thumb|Carl Henrik Anckarsvärd Carl Henrik Anckarswärd (1782 Suomenlinna – 1865 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas, ja poliitikko. Hän nousi vuonna 1803 Gustaf Mauritz Armfeltin yliadjutantiksi. Anckarswärd otti osaa läntisen armeijan kapinaan 1809 ja esiintyi sen jälkeen valtiopäivillä liberaalin opposition johdossa yhdessä veljensä Johan August Anckarswärdin kanssa. Vuonna 1830 hän esitti eduskunnan säätyjaon lakkauttamista.
Åbo Nation
Åbo Nation on Helsingin yliopiston ruotsinkielinen osakunta, joka nimestään poiketen on suunnattu paitsi Turusta, myös Turunmaalta, Porista, Tampereelta ja Ahvenanmaalta sekä niiden ympäristöstä eli lounaisesta Suomesta saapuville ruotsinkielisille opiskelijoille. Åbo Nationin tilat sijaitsevat Uudella ylioppilastalolla.
Yawovi Agboyibo
Yawovi Agboyibo oli CAR:n puoluejohtaja. Hänet tuomittiin ja vangittiin kuudeksi kuukaudeksi kyseenalaisin perustein vuonna 2001 "pääministerin kunniaan kohdistuneesta loukkauksesta".
Virala
Virala on Janakkalan kunnassa sijaitseva kylä. Viralassa sijaitsee Viralanjärvi, ja siellä on myös ala-aste sekä Viralanjärven tuntumassa sijaitseva leirintäalue, Virala Camping. Viralassa asuu noin 400 asukasta.
Set the World on Fire (Alicia Keysin kiertue)
Esityslista
Source:
Varapresidentti
Varapresidentti on monissa tasavalloissa henkilö, jonka on tarkoitus toimia presidentin sijaisena presidentin ollessa jostakin syystä kykenemätön hoitamaan tehtäviään. Varapresidentti astuu presidentin tehtäviin esimerkiksi presidentin ollessa sairastunut tai presidentin kuollessa kesken kauden, jolloin varapresidentti astuu presidentin tehtävään loppukaudeksi.
Joissain maissa kuten esimerkiksi Hondurasissa, varapresidentin virkoja on useampia kuin yksi. Ainakin Yhdysvalloissa ja Uruguayssa varapresidentti toimii myös senaatin puhemiehenä.
Suomessa varapresidentin virkaa ei ole. Suomen tasavallan presidentin ollessa estyneenä hänen tehtävänsä hoitaa pääministeri ja tämänkin ollessa estyneenä se ministeri, joka on asetettu pääministerin sijaiseksi.
Michael Anckarswärd
Michael Anckarsvärd, ennen aateloimista Crosswa, (9. maaliskuuta 1742 Högfors, Västmanland – 23. maaliskuuta 1838 Karlslund) oli ruotsalainen sotilas ja valtiomies.
Sotilasuran alkuvaiheet
Michael Anckarsvärd oli syntyjään vallonialaisesta Crosswan ruukinomistajaperheestä. Hän opiskeli aluksi yliopistossa, mutta osallistui vuodesta 1759 alkaen Pommerin sotaan nuorena kersanttina Ruotsin kenttätykistön joukoissa, jolloin armeijan ylipäällikkö Augustin Ehrensvärd kiinnitti häneen huomiota ja värväsi hänet Ruotsin saaristolaivaston vänrikiksi.
Ehrensvärdin mukana Crosswa siirtyi palvelukseen Suomeen Viaporiin. Palvellessaan siellä saaristolaivastossa hän osallistui vuonna 1772 Kustaa III:n vallankaappaukseen. Tuestaan kuninkaalle hänet ylennettiin luutnantiksi ja aateloitiin nimellä Anckarsvärd.
Viaporissa Anckarsvärd vastasi ensin korjaustelakan rakentamisesta. Myöhemmin hän luotsipäällikkönä johti saariston kartoittamista. Anckarsvärdin ahkeruus palkittiin nimittämällä hänet vuonna 1784 saaristolaivaston parhaiten varustetetun osaston, Viaporin eskaaderin, komentajaksi. Tässä tehtävässään hän paneutui saaristolaivaston taistelutekniikoiden kehittämiseen.
Kustaan sota 1788–1790
Kustaa III:n laatiessa hyökäyssuunnitelmia Venäjää vastaan kevättalvella 1788 Anckarsvärd oli ainoa upseeri kuninkaan sisäpiirissä, joka vastusti sotaa Venäjää vastaan. Tämän takia hän joutui Kustaa III:n epäsuosioon ja pidettiin vuonna 1788 poissa Kustaan sodan sodanjohdosta. Ensimmäisenä sotavuonna 1788 hän johti molempia saaristolaivaston eskaadereja.
Anckarsvärd ei suoraan ollut mukana Anjalan liitossa elokuussa 1788, ja kielsi liittolaisia vierailemasta saaristolaivaston aluksissa ja komentamiensa upseerien allekirjoittamasta Anjalan liittokirjaa. Hän kuitenkin vastusti edelleen sotaa ja piti valtiopäivien koolle kutsumista välttämättömänä. Kustaa III:n silmissä Ackarsvärd oli petturi ja hänet vangittiin Viaporissa kevätalvella 1789 ja vietiin Tukholmaan odottamaan tuomiota. Valtakunnan ollessa sodasa Anckarsvärdin sotilaalliset taidot painoivat kuitenkin lojaalisuusepäilyjä enemmän. Kustaa III vapautti Anckarsvärdin kesällä 1789 ja ylensi hänet kenraaliadjutantiksi. Hänen vastuulleen tuli saaristolaivaston uudisrakentamisen vuoden 1790 sotakesää varten. Talven 1789–1790 aikana saaristolaivastoa laajennettiinkin lukuisilla pienemmillä aluksilla, kuten tukkisluupeilla, joilla tuli olemaan ratkaiseva merkitys seuraavana kesänä Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa saavutetuun voittoon.
Virkamiesura
Kustaa III ei nimittänyt Anckarsvärdiä takaisin saaristolaivaston komentajaksi laivaston ylempien upseereiden pyynnöistä huolimatta. Vaikka Anckarsvärdillä oli kuninkaan luottamus sotilaana, Kustaa III ei luottanut hänen poliittisiin kantoihin. Tämän vuoksi hänet nimitettiin Kalmarin läänin maaherraksi vuonna 1790. Tätä tehtävää Anckarsvärd hoiti vuoteen 1810 saakka. Vuonna 1809 hänet kutsuttiin Ruotsin maamarsalkaksi valtiopäiville, jotka antoivat Ruotsille uuden hallitsijasuvun ja uuden valtiomuodon. Hän sai myös kreivin arvon ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1984
XIV talviolympialaiset järjestettiin Sarajevossa, Jugoslaviassa. Pohjoismaisissa hiihtolajeissa (maastohiihto, yhdistetty, mäkihyppy) kilpailtiin kaikkiaan 11 lajissa. Naisten 20 kilometrin hiihto kuului ensimmäistä kertaa olympiaohjelmaan.
Michael Anckarswärd
Teokset
Anckarsvärd julkaisi muistelmia Kustaan sodan vuosilta 1788–1790.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 1984
Ensimmäistä kertaa olympialaisten hiihdoilla ei ollut MM-arvoa. Eräille kilpailumuodoille, jotka eivät olleet kisojen ohjelmassa, järjestettiin MM-kilpailut Rovaniemellä ja Engelbergissä.
15 km
<br style="clear:both" />
30 km
<br style="clear:both" />
50 km
<br style="clear:both" />
4 × 10 km viesti
<br style="clear:both" />
10 km
<br style="clear:both" />
20 km
<br style="clear:both" />
4 × 5 km viesti
<br style="clear:both" />
Mäkihyppy
thumb|Igmanin hyppyrimäet kuvattuna kesäkuussa 2011.
Normaalimäki
<br style="clear:both" />
Suurmäki
<br style="clear:both" />
Normaalikilpailu
<br style="clear:both" />
Vaski-kirjastot
Vaski-kirjastot on Varsinais-Suomen alueen 18 kunnan kirjastoverkosto eli kirjastokimppa. Alueellinen yleisten kirjastojen yhteenliittymä muodostettiin vuonna 2008. Maakunnan kunnista esimerkiksi Salo liittyi mukaan kirjastokimppaan vuonna 2015.
Vaski-kirjastoilla on yhteinen verkkokirjasto, kirjastokortti, käyttösäännöt ja kuljetuspalvelu. Kirjastoverkostoon kuuluvat Kaarinan, Kustavin, Laitilan, Liedon, Maskun, Mynämäen, Naantalin, Nousiaisen, Paimion, Pyhärannan, Raision, Ruskon, Salon, Sauvon, Taivassalon, Turun, Uudenkaupungin ja Vehmaan yleiset kirjastot. Alueen kirjastojen asiakkaat voivat lainata kaikkien kuntien yleisistä kirjastoista samalla kortilla, varata lainoja muista kunnista ja palauttaa lainansa muiden kuntien kirjastoihin.
Toimipaikat
(* Liedon kirjastoauto: listaus poistettu Vaski-kirjastojen tai Liedon kirjaston sivustolta, mutta yhä mukana kirjastot.fi-listauksessa . Liedon kunnanhallitus on lakkauttanut kirjastoauton Päivi Perkiö (25.10.2019) Liedon kirjastoauton lakkautus tuli ”aivan puskista” niin kirjastoväelle kuin käyttäjillekin, 2 )
Francisco Varallo
thumb|Francisco Varallo Francisco ”Pancho” Varallo (5. helmikuuta 1910 La Plata, Argentiina – 30. elokuuta 2010) oli argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli viimeinen elossa ollut henkilö, joka pelasi ensimmäisten jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden loppuottelussa Montevideossa, Uruguayssa 30. heinäkuuta 1930, ja ylipäätään viimeinen elossa ollut henkilö joka pelasi koko kisoissa. Vielä 95-vuotiaana hän muisti Argentiinan tässä ottelussa kokeman tappion (4–2 Uruguayn hyväksi).
MM-kilpailuiden 1930 jälkeen Boca Juniors osti Varallon, josta tuli sen kaikkien aikojen maalintekijä: hän teki kahdeksan vuoden aikana yhteensä 181 maalia 209 ottelussa. Vuonna 2009 Martin Palermo rikkoi tämän ennätyksen. Varallo lopetti pelaamisen vuonna 1940 loukkaantumisen vuoksi.
Varallolle myönnettiin Kansainvälisen jalkapalloliiton ansiomerkki (FIFA Order of Merit) vuonna 1994.
Dean Smith (koripallovalmentaja)
thumb|upright|Dean Smith, 1973
Dean Edwards Smith (28. helmikuuta 1931 Emporia, Kansas – 7. helmikuuta 2015 Chapel Hill, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän vaikutti kymmeniä vuosia valmentajana Pohjois-Carolinan yliopistossa Chapel Hillissä. Vuonna 1983 Smith nimettiin Basketball Hall of Fameen ja vuonna 2007 FIBA Hall of Fameen.
Syntyjään kansasilainen Smith vetäytyi valmentajan työstä vuonna 1997. 83-vuotias Smith löydettiin helmikuussa 2015 kuolleena kotoaan Pohjois-Carolinasta.
Sarah Blue
Sarah Blue (oikea nimi Katenna Blumenlova) (s. 13. huhtikuuta 1983 Praha) on tšekkiläinen pornonäyttelijä.
Blue esiintyi pornoelokuvassa ensimmäistä kertaa vuonna 2002 ja on sen jälkeen esiintynyt yli 100 pornoelokuvassa.
Arvo Leibur
Arvo Leibur (s. 17. lokakuuta 1964 Tartto) on virolainen viulisti.
Leibur aloitti musiikkiopinnot lasten musiikkikoulussa Tartossa vuonna 1972 ja valmistui vuonna 1982 Tallinnan musiikkilukiosta, jossa oli saanut opetusta Jüri Gerretziltä. Tämän jälkeen hän opiskeli vuoteen 1989 Moskovan konservatoriossa Irina Botškovan johdolla. Lisäksi hän sai yksityistunteja Galina Barinovalta ja Igor Bezrodnyilta. Leibur on toiminut monien orkesterien solistina, konserttimestarina ja vierailevana konserttimestarina. Vuonna 2001 hänestä tuli sekä Holland Symfonian että Viron kansallisen sinfoniaorkesterin konserttimestari. Kamarimusiikissa Leiburin yhteistyökumppaneihin ovat kuuluneet Lauri Väinmaa, Ivari Ilja, Peep Lassmann, Vardo Rumessen, Heiki Mätlik ja Terje Terasmaa.
Leibur on ollut mukana tekemässä lukuisia levytyksiä, joista Tango King Astor Piazzolla palkittiin Viron vuoden klassisena levytyksenä 2000. Vuonna 2005 viulistille myönnettiin vuosittainen Viron musiikkineuvoston tulkitsijapalkinto. Vuonna 2008 Leiburilta ilmestyi soololevytys Euroopa virtuoosid, jolla hän tulkitsee Arcangelo Corellin, Niccolò Paganinin, Ivan Handoškinin, Mati Kuulbergin, Ole Bullin ja Henryk Wieniawskin teoksia. Vuonna 2008 Leibur sai Orania-Nassaun ritarikunnan arvon.
Leibur on tehnyt opetustyötä Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa sekä Kuopion konservatoriossa. Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa hän pääsi jousisoitinten laitoksen johtajaksi.
KHTML
KHTML on HTML-kielen ja muun verkkosivujen sisällön esittämiseen käytettävä selainmoottori, joka tehtiin alun perin KDE-työpöytäprojektin Konqueror-verkkoselaimeen.
Apple forkkasi KHTML:stä WebKit-selainmoottorin, josta Google myöhemmin forkkasi Blink-selainmoottorin. Apple aloitti WebKit-projektin vuonna 2001 ja Google ilmoitti Blink-forkkauksesta vuonna 2013. Myös Nokia forkkasi WebKitin ja käytti sitä Series 60 -laitteissa.
KHTML:stä johdettuja selainmoottoreita käyttävät muun muassa Safari- ja Chrome-selaimet ja muut Chromiumiin perustuvat selaimet.
KHTML esiteltiin KDE-versiossa 2.0, jossa oli mukana Konqueror-selain.
Musta lammas
Musta lammas on puhe- ja kirjakielessä käytetty nimitys ryhmän tai suvun jäsenestä, joka poikkeaa ryhmän muista jäsenistä jollakin kielteisellä ja silmiinpistävällä tavalla.
Ilmaus tunnetaan monissa eurooppalaisissa kielissä (mm., ), joista se on lainautunut suomeen. Taustalla on lampaankasvatus: valkoisen lampaan villaa pidetään arvokkaampana kuin mustaa tai ruskeaa villaa, koska valkoista villaa on helpompi värjätä. Mustat lampaat pyritään poistamaan laumasta. Tällaista erottelua kuvataan jo Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa: "Minä tarkastan tänään kaiken laumasi; erota siitä pois kaikki pilkulliset ja kirjavat lampaat sekä karitsoista kaikki mustat ja vuohista kirjavat ja pilkulliset" (1. Moos. 30: 32).
Ryhmädynamiikassa "mustalla lampaalla" on tärkeä rooli ryhmän ulkopuolisena jäsenenä, syntipukkina: ryhmän sisäistä kiinteyttä korostetaan suhteessa ulkopuoliseen. Epämieluisat ominaisuudet voidaan pitää ryhmän ulkopuolella, kun ne projisoidaan ja henkilöidään.
Andrei Krautšanka
Andrei Sjarhejevitš Krautšanka (, s. 4. tammikuuta 1986) on valkovenäläinen kymmenottelija. Hän on vuoden 2014 Euroopan mestari ja vuoden 2008 olympiahopeamitalisti.
Ura
Krautšanka voitti 2003 Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa hopeaa kahdeksanottelussa pistein 6366. Seuraavana vuonna hän voitti Valko-Venäjän nuorten mestaruuden kymmenottelussa sekä kultaa Grosseton nuorten MM-kisoissa nuorten kymmenottelussa tuloksella 8126. Vuonna 2005 hän voitti Kaunasissa lajin nuorten EM-kultaa.
Vuonna 2007 Krautšanka voitti Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa pronssia seitsenottelussa pistein 6090 ja kultaa samana vuonna Debrecenin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kymmenottelussa tuloksella 8492. Osakan MM-kisoissa hän keskeytti. Maaliskuussa 2008 Krautšanka saavutti seitsenottelun hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa Valko-Venäjän halliennätystuloksella 6234. Pekingissä 2008 Krautšanka voitti olympiahopeaa tuloksella 8551. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän oli kymmenes.
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 Krautšanka oli neljäs. Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän sai pronssia pistein 8370. Hän voitti seitsenottelun Euroopan-mestaruuden Pariisin EM-hallikisoissa 2011 pistein 6282. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui kuudenneksi. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän oli kahdestoista.
Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 Krautšanka sai hopeaa Valko-Venäjän ennätyspisteillä 6303. Zürichin EM-kisoissa 2014 hän voitti kultaa maailman kauden kärkituloksella 8616.
Hangon Makaronitehdas
Hangon Makaronitehdas on suomalainen, Restelin omistama tuorepastaravintolaketju.
Yritys aloitti toimintansa vuonna 2010 Hangon Itäsatamassa toimivana kesäravintolana. Vuonna 2016 avattiin ympärivuotiset ravintolat Vantaan kauppakeskus Jumboon ja Espoon kauppakeskus Isoon Omenaan. Vuonna 2018 avattiin ravintola myös Helsingin Kalasataman uuteen kauppakeskus Rediin. Syksyllä 2019 avattiin ravintola Espoon Tapiolassa sijaitsevaan kauppakeskus Ainoaan.
Hangon Makaronitehtaan pasta on paikan päällä italialaisesta durumvehnästä ja suomalaisista luomukananmunista valmistettua tuorepastaa ilman lisä- tai säilöntäaineita. Samoin kaikki kastikkeet ovat paikan päällä tuoreena valmistettuja ilman lisä- ja säilöntäaineita. Asiakkaat voivat seurata kokkien työskentelyä ravintolasaliin avautuvassa keittiössä.
Makaronitehtaan hallituksen jäsenet ovat: Heikki Kovanen (pj), Perttu Pölönen, Ami Hasan ja Merja Rahkola-Toivanen (tj).
Tunnustuksia Suomesta ja ulkomailta:
Toinen Juha Toivasen ja Merja Rahkola-Toivasen perustama ravintolaketju on pizzoihin keskittynyt Classic Pizza Restaurant.
Vuonna 2022 Restel osti Hangon Makaronitehdas ja Classic Pizza -ravintolaketjut, joihin kuului yhteensä 23 ravintolaa. Ne työllistivät yhteensä 150 työntekijää 12 paikkakunnalla ja niiden liikevaihto 2019 ennen koronapandemiaa oli noin 15 miljoonaa euroa.
Jean-Marie Pfaff
right|220px|thumb|Jean-Marie Pfaff Jean-Marie Pfaff (s. 4. joulukuuta 1953 Lebbeke) on belgialainen jalkapallomaalivahti.
Pfaff liittyi KSK Beverenin vahvuuteen ja voitti seuran mukana niin Belgian mestaruuden kuin cupinkin. Vuonna 1982 hän siirtyi Bayern Müncheniin ja voitti sen kanssa kolme Bundesliigan mestaruutta ja kaksi Länsi-Saksan cupmestaruutta.