cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jimmy Carter
Presidenttikauden jälkeen
Vuonna 2014 Carter sanoi, ettei käytä sähköpostia, sillä hän uskoo NSA:n vakoilevan häntä ja pitää maansa tiedustelupalvelujen suhtautumista tarkkailun oikeutukseen äärimmäisen vapaamielisenä. pienoiskuva|Jimmy Carter on Yhdysvaltain presidenteistä pitkäikäisin. Carter kärsi vuonna 2015 maksasyövästä, joka levisi myös aivoihin. Joulukuussa hän kertoi aivosyöpänsä kadonneen, mutta hoitoja jatketaan edelleen.
Syvästi uskonnollinen Carter toimi poliittisen uransa jälkeen pyhäkoulun opettajana.
Yhdysvaltain presidentin toimessa olleista Jimmy Carter on ollut pisimpään eläkkeellä: ja myös pitkäikäisin:.
18. helmikuuta 2023 uutisoitiin Carterin siirtyneen omasta tahdostaan saattohoitoon kotiinsa useiden sairaalassa vietettyjen hoitojaksojen jälkeen.
Ufotapaus
Jimmy Carter on kertonut nähneensä Ufon lokakuussa 1969. Myöhemmin tähtitieteilijät totesivat kuitenkin, että kyseessä oli todennäköisesti Venus-planeetta. Kuvernöörinä ollessaan Carteria pyydettiin tekemään raportti näkemästään, minkä hän tekikin 1973. Jälkeenpäin Carter on sanonut, että ei enää koskaan tee pilaa ihmisistä, jotka sanovat nähneensä tunnistamattoman lentävän esineen. 30. huhtikuuta 1977 arvostettu The Washington Post julkaisi aiheesta jutun etusivullaan, tosin kertoen virheellisesti tapauksen sattuneen 1973. Aihe oli esillä useissa medioissa 1970-luvulla. Tapauksen todennäköinen selitys Venukseksi julkaistiin The Washington Postin artikkelissa 9. toukokuuta 1977.
Kuhmon kirkko
Kuhmon kirkko on Kuhmon seurakunnan kirkko Kuopion hiippakunnassa.
Kuhmon kirkko vaurioitui pahasti talvisodan pommituksissa, mutta korjattiin sodan jälkeen entiseen asuunsa. Korjausten yhteydessä hankittiin kirkkoon taidemaalari T. G. Tuhkasen maalaama alttaritaulu Jeesuksen ylösnousemus, joka on maalattu vuonna 1951.
Iso-Löytty
Iso-Löytty on Satakunnassa Porissa entisen Noormarkun kunnan alueella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven rantaviiva on 0,80 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvellä on muutama loma-asunto ja siihen rajautuu pieni pelto.
Vanhempi roomalainen rautakausi
Vanhempi roomalainen rautakausi, jota tutkimuskirjallisuudessa kutsutaan myös rautakauden B-periodiksi, on Keski-Euroopan ja Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, joka vallitsi noin vuosina 1–150/200 jaa. Rooman valtakunta on tällöin työntänyt rajansa Reinille ja Tonavalle saakka. Voimakkaat roomalaisvaikutteet ulottuvat pohjoismaihin asti.
Vanhempi roomalainen rautakausi Suomessa
Esinelöydöt keskittyvät Uudellemaalle, Varsinais-Suomeen, Kokemäenjoen suuseudulle ja Etelä-Pohjanmaalle. Näillä alueilla hautoihin laitettiin metalliesineitä. Asutusta oli muuallakin rannikkoseuduilla sekä sisämaassa. Järvi-Suomen alueella eli niin sanottua Luukonsaaren keramiikkaa valmistavaa metsästäjä-kalastajaväestöä. Rannikkoseuduillakin harjoitettiin pyyntielinkeinoja, mutta myös maanviljelystä ja karjanhoidosta on selkeitä viitteitä.
Uudellamaalla ja Kokemäenjoen suulla esiintyy niin sanottuja tarhakalmistoja, jotka viittaavat yhteyksiin nykyisen Viron ja Pohjois-Latvian alueiden kanssa.
Etelä-Pohjanmaalla on röykkiöhautoja tältä ajalta.
Kuuluisia vanhemman roomalaisen rautakauden löytöpaikkoja:
Arthur Lindfors
Lindfors saavutti kreikkalais-roomalaisessa painissa olympiahopeaa kahdesti. Painiuransa jälkeen hän toimi Suomen Painiliiton johtotehtävissä, painituomarina, Porvoon Akilleksen puheenjohtajana, Porvoon kaupunginvaltuustossa ja leipomoalan järjestötehtävissä.
Saavutuksia
Arthur Lindfors oli ammatiltaan leipuri. Hän perusti yhdessä muiden urheilijoiden kanssa Porvoseen vuonna 1924 leipomon. Lisäksi hän kuului myöhemmin aktiivina leipomoalan järjestötoimijana.
Marc Cerboni
Marc Yves Michel Cerboni (20. lokakuuta 1955 Nizza – 2. joulukuuta 1990 Saint-Étienne-de-Tinée) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja sai siellä pronssia floretin joukkuekilpailussa yhdessä Frédéric Pietruszkan, Pascal Jolyotin, Patrick Grocin ja Philippe Omnèsin kanssa.
Jon Huntsman, Jr.
Jon Meade Huntsman, Jr. (s. 26. maaliskuuta 1960 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, liikemies ja diplomaatti. Hän toimi Utahin osavaltion kuvernöörinä 2005–2009, Yhdysvaltain Kiinan suurlähettiläänä 2009–2011 ja Singaporen suurlähettiläänä 1992–1993.
Huntsman opiskeli Utahin yliopistossa ja valmistui Pennsylvanian yliopistosta, missä hän opiskeli kansainvälistä politiikkaa. Hän oli kaksi vuotta mormonien lähetystyöntekijänä Taiwanissa ja puhuu sujuvaa mandariinikiinaa. Barack Obama nimitti Huntsmanin Kiinan suurlähettilääksi toukokuussa 2009 ja senaatti vahvisti nimityksen saman vuoden elokuussa. Hän toimi tehtävässä huhtikuuhun 2011 asti.
Vuoden 2012 presidentinvaaleissa Huntsman oli republikaanipuolueen esivaaliehdokas, mutta jättäytyi pois kisasta 15. tammikuuta 2012 ja ilmoitti tukevansa Mitt Romneya.
Tammikuussa 2014 Huntsman valittiin Atlantic Council -ajatuspajan hallituksen johtoon.
Parachela maculicauda
Parachela maculicauda on aasiankarppien heimoon (Xenocyprididae) heimoon kuuluva pienikokoinen kaakkoisaasialainen makean veden särkikalalaji. Kala on tyypillisesti kolmen ja enintään kuuden senttimetrin mittainen.
Emil Mundt
Emil Gustav ”Miel” Mundt (30. toukokuuta 1880 – 17. heinäkuuta 1949) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1662–1689)
Marie Louise d'Orleans (1662–1689) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle II:n puolisona Espanjan kuningatar. Hän oli Orléansin herttua Filipin ja Henrietta Englantilaisen tytär; Ranskan kuningas Ludvig XIV oli hänen setänsä ja Englannin Kaarle I hänen äidinisänsä. Ludvig XIV kihlasi hänet Espanjan kuninkaalle vahvistaakseen rauhaa Ranskan ja Espanjan välillä.
Maria Luisan asema oli hankala. Aviomies, liikanimeltään Kaarle Noiduttu, oli henkisesti jälkeenjäänyt ja fyysisesti vammainen. Maria Luisa vetäytyi arvokkaaseen hurskauteen. Hän kuoli vuonna 1689, vain 27-vuotiaana. Kuoleman huhuttiin olleen myrkytys, mutta siitä ei ole mitään todisteita.
Pål Grotnes
Pål Grotnes (s. 7. maaliskuuta 1977 Lørenskog) on norjalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli maalivahti. Hän pelasi pääosan urastaan Norjan pääsarjassa. Grotnes edusti urallaan Norjan jääkiekkomaajoukkuetta seitsemissä MM-kilpailuissa.
Tulitikku
pienoiskuva|Syttyvä tulitikku Tulitikku on tulentekoväline, jossa tikun toinen pää on päällystetty syttymisherkällä seoksella. Seos syttyy kitkan aiheuttaman lämmön voimasta, kun tikun päätä raapaistaan karkeaa pintaa, tavallisesti tulitikkuaskin raapaisupintaa, vasten.
Tulitikku on tavallisesti noin 4,5 senttimetrin pituinen puusta tai pahvista tehty tikku, jonka päässä on syttyvä aines. Tikun pituus 4,5 cm juontuu kanuunan sytytyslangan pituudesta. Ammattipiireissä puhuttiin aikoinaan tykkimiesten tapaan palamisnopeuksista.
Pidempiä tulitikkuja ovat mm. pitkät tulitikut (5,6 cm), erikoispitkät tulitikut (9,5 cm) ja takkatikut. Tulitikun pään aines voidaan tehdä esimerkiksi kaliumkloraatista, rikistä ja lasinsiruista. Kaliumkloraatin tarkoitus on tuottaa palamiseen happea, jonka ansiosta tulitikku syttyy voimallisemmin. Rikki on palava ainesosa. Lasi on tarkoitettu tuottamaan hankausta, jotta rikki syttyisi. Itse tikku on yleensä valmistettu haavasta
Tulitikun sytytys tapahtuu raapaisemalla tikkua tulitikkuaskin raapaisupintaan, jossa on punaista fosforia ja lasijauhetta, tai johonkin muuhun karheaan pintaan. Tikun pään aines ja tulitikkurasian raapaisupinta aiheuttavat kitkaa, jolloin tulitikku syttyy.
Tulitikkuaskissa on keskimäärin noin 50 tulitikkua. Tulitikkuaskeja myydään yksittäin tai punteissa. Punttiin kuuluu 10 tulitikkuaskia. Tulitikkurasioiden etiketit ovat keräilykohteita.
Tulitikun kehitys
pienoiskuva|Tulitikkurasia. Tulitikun edeltäjät olivat tuluskivi ja taula. Niiden käyttö oli vaivalloista: Jos asumuksen tulisijan liekki sammui, oli ryhdyttävä iskemään tuli­raudalla pii­kivestä kipinää taulaan ja puhalleltava uutta tulta palamaan.
Nykyaikaisen tulitikun keksijäksi Euroopassa on nimetty ranskalainen kemisti Jean Chancel. Hänen onnistui saada tikku palamaan leimahduksen jälkeen vuonna 1805. Hänen ideansa oli sokerin, kaliumkloraatin ja kumin seokseen kastetun tikun pään upottaminen pienessä asbestipullossa olevaan rikkihappoon.
Läpimurto tapahtui vuonna 1826, kun englantilainen kemisti John Walker keksi sattumalta raapaisemalla syttyvän tikun. Se tapahtui, kun hän oli vahingossa lisännyt kovettavaa antimonisulfidia sytytysmassaan. Näin hän keksi tikun, joka syttyi raapaisun aiheuttaman kitkan tuottaman lämmön vaikutuksesta.
Helppokäyttöisten raapaisutikkujen suosio kasvoi ja hinta halpeni, mutta tikut haisivat pahalle ja sytytetyistä tikuista kipinät sinkoilivat ympäriinsä. Hajuhaittaan löytyi ratkaisu, kun valmistuksessa alettiin käyttää valkoista fosforia, ja tällöin myös tikut syttyivät helpommin. Fosfori­tuli­tikkujen kaupallinen valmistus alkoi vuonna 1832. Fosfori oli keksitty jo 1600-luvulla, kun saksalainen alkemisti yritti valmistaa kultaa haihduttamalla virtsaa. Valkoisesta fosforista tehdyt tulitikut piti syttymisherkkyyden takia säilyttää pehmustetussa, ilmatiiviissä rasiassa.
Fosforitikkujen myötä tulitikkutehtaita alkoi syntyä ympäri maailmaa, ja tulitikkuteollisuudesta kehittyi merkittävä teollisuuden muoto. Nämä herkästi syttyvät tikut aiheuttivat kuitenkin tulipaloja tehtaissa, kodeissa ja siellä, missä ihmiset kulkivat fosforitikut taskussa.
Fosforitikut aiheuttivat myös ammattisairauksia. Kolme neljä vuotta fosforihöyryjä työssään hengittäneille tulitikkutehtaan työläisille alkoi muodostua erilaisia luusairauksia sekä kasvoihin ylä- tai alaleuan kuolioita. Myrkytyksen saaneen kasvot vääristyivät, hampaat irtosivat, ikenet turposivat, iho alkoi vihertää ja muuttua mustaksi. Leukaluu saattoi alkaa hohtaa himmeästi pimeässä. Mitään lääkettä ei ollut, vain leikkauksia oli mahdollista tehdä.
Nykyisen tyyppiset tulitikut, joita sanotaan myös varmuustulitikuiksi ja joissa valkoinen fosfori on korvattu punaisella fosforilla, keksi Gustaf Erik Pasch vuonna 1844. Kesti kuitenkin vielä vuosikymmeniä, ennen kuin ne lopullisesti syrjäyttivät aikaisemmat.
Valkoisen fosforin tilalle alettiin jo varhain keksiä vaihtoehtoa. Sellaisena tuli käyttöön fosforin toinen allotrooppinen muoto, punainen fosfori, jota valmistetaan kuumentamalla valkoista fosforia ilmattomassa tilassa. Se on tosin kalliimpaa, mutta terveydelle vaaratonta.
Jo ennen kuin valkoisen fosforin vaarallisuudesta oli syntynyt kohua, ruotsalainen kemian professori Gustaf Erik Pasch oli kehitellyt vuonna 1844 sellaiset tulitikut, joissa syttymiseen tarvittavat kemikaalit oli jaettu tikun päähän ja säilytyslaatikon kyljen raapaisupintaan. Lähes nykymuotoiset tikut syntyivät, kun ruotsalaisveljekset Johan Edvard Lundström ja Carl Frans Lundström viimeistelivät keksinnön ja aloittivat punaista fosforia käyttäen tikkujen teollisen tuotannon vuonna 1847 Ruotsissa Jönköpingissä.
Suomalaiset tulitikkutehtaat
Tehdasmainen tulitikkujen valmistus alkoi Suomessa vuonna 1840, jolloin kuopiolainen kauppias Wasilji Moldakoff aloitti puoliksi kotivalmisteisen, puoliksi tehdasmaisen tulitikkutuotannon. Tämä kauppias tunnetaan myöhemmin Kuopio-Pietari-linjaa liikennöineen Kuopion Höyrylaiva-Yhtiön toimitusjohtajana.
Suomen ensimmäinen tulitikkutehdas oli helsinkiläisen I. Gottbergin Tulitikku-wapriikki, joka aloitti toimintansa vuonna 1842 nykyisen Helsingin asema-aukion tienoilla Kluuvinlahden länsirannan täyttömaalla. Tällöin vielä tehdasoikeudesta maksettiin hopearuplia.
Vuonna 1845 Helsinkiin myönnettiin tulitikkutehtaan perustamislupa kauppias M. Kurocshkinille ja vuonna 1846 H. F. Bergmanin Tulitikku-wapriikille, josta vuoden 1852 verotustietojen mukaan oli suurin tehdas, joka valmisti 24 miljoonaa tikkua vuodessa. Vähitellen tulitikkutehtaita perustettiin ympäri maata. Suomalaisittain todella suureksi kasvanut oli Porin tulitikkutehdas, joka perustettiin vuonna 1850 ja joka toimi 137 vuotta vuoteen 1987 saakka.
Punkaharjulla toimii Suomen valtakunnallinen metsäalan keskusmuseo Lusto, jossa Porin Tulitikkutehtaasta saatu aineisto esittelee tulitikkuteollisuutta. Museon verkkosivuilla esitellään muun muassa 70 tulitikkujen valmistukseen liittyvää esinettä.
Vuonna 1873 perustettiin Mäntsälän ensimmäinen tulitikkutehdas Hirvihaaran kylään. Ruotsissa oppinsa saanut N. F. Ranin sai siihen valtiolta luvan, kun rahoittajaksi oli löytynyt V. F. Bäckman. Yhtiön nimeksi tuli Mäntsälän Tulitikkutehdas. Tehdas menestyi ja vuonna 1915 tehtaalle hankittiin kuorma-auto, Benz-Gaggenaul, sekin Mäntsälän ensimmäinen. Tällä kuorma-autolla tikkuja kuljetettiin sitten 13 vuotta.
Vähitellen Mäntsälään syntyi seitsemän tulitikkutehdasta, joista suurin oli vapaaherra Richard Casimir de la Chapellen omistama Saaren kartanon tehdas. Kartanon historia sivuaa myös Mäntsälän kapinaa. Nykyisin tämä italialais-pohjoismaista tyyliä edustava rakennus on maatalousoppilaitoksena. Mäntsälän Tulitikkutehtaasta ovat enää palaneet rauniot jäljellä. Nykyisin tulitikkutehtaita ei enää muisteta, vaikka 1900-luvun alussa tuhatkunta ihmistä sai Mäntsälässä elantonsa tulitikkuteollisuudesta, joka kattoi kolmanneksen koko maan tulitikkutarpeesta.
Suomen viimeinen tulitikkutehdas Finn-Match Oy Vaajakoskella lopetti toimintansa vuonna 1995. Tehtaan viimeinen toimitusjohtaja oli Juha Nurminen. Hän osti itselleen tehtaan myynnin yhteydessä hammastikkujen tuotannon, jota hän on jatkanut Kesmex Oy:n nimellä. Tuotanto on noin 10 miljoonaa hammastikkua kuukaudessa. Suurin osa hammastikuista menee vientiin ympäri maailmaa. Tulitikkutehdas myytiin ruotsalaiselle Swedish Matchille, joka siirsi käyttökelpoiset koneet Kaukoidän tehtailleen ja romutti loput. Vanha tehdasrakennus on yhä olemassa ja siinä toimii nykyisin kuntokeskus ja mielenterveysasema. Ruotsalainen liikemies Ivar Kreuger loi yhtiön suuruuden. Kreugeria on kuvattu häikäilemättömäksi mieheksi, joka "valloitti, tuhosi ja tuhoutui lopulta itse". Hänen yhtiönsä tarjosi pääomatrustinsa kautta valtioille suuria ja pitkäaikaisia lainoja monopolioikeuksia vastaan. Tehdas tehtaalta Suomenkin tulitikkuteollisuus joutui Kreugerin valtaan. Tapoihin kuului, että ostettuaan tehtaan Kreuger tuhosi koneet, ettei niitä voinut enää kukaan käyttää ja siten ryhtyä kilpailemaan hänen tehtaittensa kanssa tulitikkujen valmistamisesta. Alastaron joen pohjassa on Kreugerin sinne hävittämiä koneita.
Kreugerin omistama yritys Svenska Tändsticks Aktiebolaget houkutteli Suomen hallituksen määräämään tulitikuille valmisteveron vuonna 1922. Kuopiolainen kauppaneuvos Lauri Hallman arveli veroa väliaikaiseksi; mutta kun niin ei käynyt, hän poltti Kalla­veden autiolla saarella yhtiönsä Oy Savon varastoimat 4 700 laatikollista tulitikkuja. Kalliot pamahtelivat, järven vesi kiehui ja liekit nousivat kymmenien metrien korkeuteen, kertovat aikalaiset tapahtumasta.
1920-luvun lopulla suomalaiset liikemiehet aloittivat toimet ruotsalaista tulitikkutrustia vastaan, trustin oli perustanut Ivar Kreuger. Suomalainen yritys nimettiin 1929 Jokela Oy:ksi ja vuonna 1933 nimi muutettiin Tulitikku Oy:ksi. Alkuvaikeuksien jälkeen ensimmäiset tulitikut ’Trustivapaat SAMPO-tikut’ valmistuivat Tuusulan Jokelassa 1933. Osa tuotantokoneista oli rakennettu itse, tämä mahdollisti osaamisen jonka avulla Tulitikku Oy toimitti täydellisen tulitikkutehtaan Etelä-Afrikkaan 1936-1937 ja suuri osa koneista oli tehty Jokelassa. Jokelassa tehdyt tulitikut olivat korkealaatuisia ja siten kilpailukykyisiä kansainvälisesti. Vuonna 1942 Tulitikku Oy yhdistyi Tukkukauppojen Osakeyhtiöön Tukoon ja tehtaasta kehittyi Suomen johtava tulitikun tekijä, jonka tuotannon suurin osa meni vientiin. Vuonna 1950 työntekijöitä oli 250 ja 1960-luvulla noin 200. Entinen voimakas kilpailija Svenska Tändsticks Ab tuli yhteistyökumppaniksi 1972. Viimeiset tulitikut Tulitikku Oy valmisti vuonna 1981 25 työntekijän voimin, viimeisetkin tulitikut olivat SAMPO-nimisiä. Nykyisin tulitikkutehtaan tiloissa toimii Jokelan vankila.
Suomeen tulitikkuja tuovan Euromatches Oy:n toimitusjohtaja Heimo Peltonen kertoo Swedish Matchin linjan jatkuvan edelleen tiukkana. Yhtiö omistaa tehtaita halvan työvoiman maissa, vaikka Ruotsissa on suuri toimiva tehdas. Peltonen tekee kauppaa Swedish Matchin kanssa Sveitsin myyntikonttorin kautta. Peltonen arvioi, että suurin osa Suomeen tuotavista tikuista tulee Ruotsista, Intiasta ja Puolasta. Intiassa on noin 10 000 tulitikkutehdasta, joissa yhdessä tehtaassa voi olla tuhansia työläisiä ja joissa työt tehdään käsityönä ja vanhoilla koneilla. Tikut ovat joko poppelia tai venäläistä haapaa.
Lainsäädäntö
Osittain työntekijöiden terveyden suojelemiseksi, osittain palo­turvallisuus­syistä Suomessa säädettiin jo vuonna 1865 asetus, jonka mukaan tuli­tikkuja, käytettiinpä niissä valkoista tai punaista fosforia, saatiin valmistaa vain tehtaassa, joka täytti asetuksessa säädetyt turvallisuus­vaatimukset. Kaupungissa oli maistraatin, maalla kruunun­voudin tarkistettava, että tehdas oli määräysten mukainen. Vuonna 1872 valkoisen fosforin käyttö tulitikuissa kiellettiin Suomessa kokonaan.
Tulitikut kirjallisuudessa, kansanuskomuksissa ja tavoissa
pienoiskuva|Tulitikku sytytetään sytyttimellä. pienoiskuva|Tulitikkuja käytetään usein myös mittakaavan osoittimena. Kuvassa [[Brookesia micra-kameleontti tulitikun päässä.]]
Merimiehillä on ollut oma tapansa sytyttää tulitikku. Merillä tuulee ja tulitikun liekki pyrkii sammumaan heti kun pään aines on palanut. Merimiehet kostuttavat rikkipään suussa, jolloin se palaa vaivoin ja hitaasti.
Ninfa (1795)
Ninfa oli Espanjan laivaston vuonna 1795 vesille laskettu 44-tykkinen fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Mahonista Menorcalta ja valmistettiin 1794–1795.
Palvelus
Huhtikuussa 1797 Ninfa ja Santa Elena olivat hopealastissa matkalla Cádiziin. Alusten saatua tiedon Britannian kuninkaallisen laivaston saarrosta niiden lasti siirrettiin kalastusaluksiin maihin kuljetettavaksi. Fregatit pyrkivät satamaan purjehtimalla pitkin rannikkoa. HMS Irresistible, 74-tykkinen linjalaiva, ja 36-tykkinen fregatti HMS Emerald havaitsivat alukset 26. huhtikuuta ja aloittivat takaa-ajon. Heikommin aseistetut espanjalaisalukset pyrkivät suojaan Conilinlahteen, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Puolentoista tunnin taistelun jälkeen kumpikin espanjalaisalus oli vaurioitunut. Santa Elena ajautui rantaan miehistön katkaistua ankkuriköyden.
HMS Hamadryad
Ninfa siirrettiin Gibraltarille, missä amiraali St. Vincent lunasti toukokuussa aluksen laivastolle 9 191 punnalla ja kolmella pennyllä. Alus otettiin kesäkuussa palvelukseen Välimeren laivastossa nimellä HMS Hamadryad päällikkönään Thomas Elphinstone. Alus valtasi 30. kesäkuuta espanjalaisen kaapparin ja 3. heinäkuuta Gibraltarin salmessa toisen kaapparin 6-tykkisen L'Actaeonin. Alus upposi 25. joulukuuta pyrkiessään suojaan myrskyltä Algerinlahteen.
Appiah
Appiah on pääosin Ghanassa käytössä oleva sukunimi. Appiah on sukunimenä muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Yhdystie 1542
Yhdystie 1542 on yhdystie Porvoon Treksilässä. Se oli aikaisemmin kokonaisuudessaan moottoriliikennetietä. Tie alkaa valtatie 7:n liittymästä ja päättyy noin puolen kilometrin kuluttua yhdystiehen 1543. Tien nopeusrajoitus on 60-80 km/h. Yhdystie on kokonaan valaistu.
Chevrolet Kodiak
Chevrolet Kodiak tai GMC TopKick on kuorma-automalli, jota General Motors valmisti vuosina 1980–2009. Yhdysvaltain presidentin virka-auto (Cadillac One) on rakennettu Kodiakin pohjalle.
Neith (hypoteettinen kuu)
thumb|[[Francesco Fontanan piirroksia Venuksen oletetusta kuusta.]] Neith on Giovanni Domenico Cassinin ensimmäisenä havaitsemalle Venuksen hypoteettiselle kuulle annettu nimitys. Nykyään yleisesti uskotaan, ettei sitä ole olemassa.
Vuonna 1672 Giovanni Cassini löysi pienen kohteen lähellä Venusta. Hän ei nostanut löydöstään suurta kohua, mutta nähtyään sen uudelleen vuonna 1686 hän julkisti teorian Venuksen mahdollisesta kuusta.
Myöhemmin kohteen näkivät monet muutkin tähtitieteilijät, kuten James Short vuonna 1740, Andreas Mayer vuonna 1759, Joseph-Louis Lagrange vuonna 1761 sekä kahdeksantoista muuta löytöä samana vuonna, joista yksi tapahtui Venuksen ylikulun aikana, kahdeksan löytöä vuonna 1764 ja Christian Horrebow vuonna 1768. Toisaalta monet etsijät, kuten William Herschel, eivät yrityksistään huolimatta kuuta löytäneet.
Cassini ilmoitti alun perin, että Neithin säde olisi neljäsosa Venuksen säteestä. Vuonna 1766 Wienin tähtitornin johtaja esitti, että kuusta tehdyt havainnot ovat optisia illuusioita. Vuonna 1777 J. H. Lambert arvioi kuun kiertoajaksi 11 päivää kolme tuntia. Myöhemmin, vuonna 1884, Belgian kuninkaallisen tähtitornin aiempi johtaja Jean-Charles Houzeau ehdotti, että ”kuu” olisikin oikeasti planeetta, joka kiersi Auringon 283 päivässä. Kyseinen planeetta olisi samassa linjassa Venuksen kanssa 1 080 päivän välein, mikä sopi löytöihin. Houzeau oli myös ensimmäinen, joka nimesi kohteen Neithiksi egyptiläisen jumalolennon Neithin mukaan.
Neithistä ei ole tullut virallista kuuta. Vuonna 1887 Belgian tiedeakatemian sanomalehdessä julkaistiin raportti, jonka mukaan Neithistä tehdyt havainnot voitaisiin selittää läheisiksi tähdiksi.
11. marraskuuta 2002 löydettiin asteroidi 2002 VE68, joka on Venuksen kvasikuu.
Patrick Groc
Patrick Groc (s. 6. syyskuuta 1960 Neuilly-sur-Seine) on ranskalainen entinen miekkailija. Hän oli vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa mukana saamassa pronssia floretin joukkuekilpailussa. Vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa hän jäi floretin yksilökilpailussa 40. ja joukkuekilpailussa kuudennelle sijalle. Groc osallistui vielä vuoden 1992 kesäolympialaisiin Barcelonassa, jossa jäi floretin yksilökilpailussa 22. ja joukkuekilpailussa seitsemännelle sijalle.
Ramil Quliyev
Ramil Quliyev (s. 29. toukokuuta 1990  Baku) on azerbaidžanilainen, nykyään Turkkia edustava pikajuoksija.
Kiinnekirja
Kiinnekirja oli tuomioistuimen antama todistus kiinteistön uudelle omistajalle siitä, että tämä oli saanut saannolleen lainhuudon ilman, että saantoa oli moitittu. Kiinnekirja päätti lainhuudatusmenettelyn, josta määrättiin ensimmäisen kerran vuoden 1734 lakiin sisältyneessä maakaaressa. Useimmissa tapauksissa saannolle oli saatava kolme lainhuutoa ennen kiinnekirjan antamista. Tiedot lainhuutojen myöntämisajankohdista merkittiin kiinnekirjaan. Kiinnekirjoja ei ole annettu enää vuoden 1931 jälkeen aloitetuissa lainhuudatuksissa.
Ramil Quliyev
Nuorten arvokilpailuissa Quliyev on sijoittunut 200 metrillä hopealle alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa Ostravassa 2007 (ajalla 20,72 s) ja viidenneksi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2008 (21,00).
Valencian MM-hallikilpailuissa 2008 hän karsiutui 60 metrillä alkuerissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 200 metrillä puolivälierissä ajalla 20,66. Sisäratojen EM-kilpailuissa Torinossa 2009 Quliyev sijoittui 60 metrin juoksussa seitsemänneksi ajalla 6,67 s.
Kesäuniversiadeissa 2009 hän voitti 200 metriä. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009 hän voitti 200 metriä kisaennätyksellä 20,33 s ja sijoittui 100 metrillä toiseksi ajalla 10,16. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 20,61 s.
Quliyev sai vuonna 2011 Turkin kansalaisuuden. Hänen mukaansa myös Venäjä ja Qatar olivat tarjonneet hänelle kansalaisuutta.
Quliyev saavutti Välimeren kilpailuissa 2013 hopeaa 100 ja 200 metrillä. Hän sijoittui 200 metrillä kuudenneksi sekä Zürichin EM-kilpailuissa 2014 että Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Gwanjun universiadeissa 2015 hän sai pronssia 100 ja 200 metrillä. Quliyev saavutti Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hopeaa 200 metrillä ajalla 20,51 ja sijoittui 100 metrillä kuudenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa hän oli 200 metrillä kahdeksas.
Quliyev saavutti Välimeren kilpailuissa 2022 kultaa 200 ja hopeaa 100 metrillä. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän keskeytti 200 metrin finaalijuoksun.
Lutjanus gibbus
Lutjanus gibbus on napsijoiden (Lutjinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Indopasifisella merialueella. L. gibbus kasvaa tavallisesti noin 45 senttimetrin mittaiseksi. Se elää 1–150 metrin syvyydessä.
Louis Otten
Louis ”Lou” Otten (5. marraskuuta 1883 – 7. marraskuuta 1946) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Lucile Morat
pienoiskuva|Lucile Morat vuonna 2017.Lucile Morat (s. 15. kesäkuuta 2001) on ranskalainen mäkihyppääjä. Hänen seuransa on Courchevel.
Morat sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2017 normaalimäessä 24:nneksi ja sekajoukkuemäessä kymmenenneksi. Vuoden 2018 talviolympialaisissa hän hyppäsi normaalimäessä 21:nneksi.
Maailmancupissa Morat esiintyi ensimmäisen kerran joulukuussa 2016 Lillehammerissa sijoittuen 12:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi joulukuussa 2016 Nižni Tagilissa.
Vuoden 2018 nuorten MM-kilpailuissa Morat sai joukkuemäestä pronssia ja oli normaalimäessä neljäs.
Ahvenlammi (Niinikangas)
Ahvenlammi on Noormarkussa Porissa Satakunnassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pituus on 200 metriä ja leveys 100 metriä. Sen luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa tieojaan päättyvä laskuoja. Järven ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa.
Buick GL8
Buick GL8 on 5-ovinen tila-auto jota SAIC-GM on valmistanut vuodesta 1999 Buick-brändin alla.
Juovanapsija
Juovanapsija (Lutjanus synagris) on napsijoiden (Lutjinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin valtamerellä. L. synagris kasvaa tavallisesti noin 25 senttimetrin mittaiseksi. Se elää 21–70 metrin syvyydessä.
Pascal Jolyot
Pascal Jolyot (s. 26. heinäkuuta 1958 Fontainebleau) on ranskalainen entinen miekkailija. Vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa hän voitti floretin joukkuekilpailussa kultaa ja sai lisäksi hopeamitalin sen yksilökilpailussa. Jolyot osallistui myös vuoden 1984 kesäolympialaisiin Los Angelesissa saaden floretin joukkuekilpailussa pronssia ja jääden sen yksilökilpailussa 33. sijalle.
Bengalinpitta
Bengalinpitta (Pitta brachyura) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Bengalinpittaa tavataan Bangladeshissa, Intiassa, Nepalissa, Pakistanissa ja Sri Lankassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 211 000 km2. Lajin arvellaan olevan vähenemässä metsien hävittämisen takia. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vielä vaarassa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Eetje Sol
Johan Wilhelm Eduard ”Eetje” Sol (10. kesäkuuta 1881 – 21. lokakuuta 1965) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Qingshi gao
Qingshi gao on Kiinan Qing-dynastian historiateoksen luonnos, joka julkaistiin vuonna 1928. Sen kirjoittamiseen osallistui yli sata historioitsijaa Kiinan tasavallan hallituksen toimeksiannosta. Luonnoksen laajentaminen ja viimeistely jäi kesken Kiinan sisällissodan takia. Sekä Kiinan kansantasavalta että Kiinan tasavalta ovat vuosien varrella pyrkineet toimittamaan kirjoitustyön loppuun, mutta hanke on eri syistä viivästynyt.
Qingshi gao sisältää 529 osaa, joissa käsitellään muun muassa Qing-dynastian hallitsijoita ja muita huomattavia henkilöitä sekä tähtitieteellisiä ilmiöitä.
Laulu ristilukista
Laulu ristilukista (Sången om korsspindeln) on Jean Sibeliuksen vuonna 1898 säveltämä yksinlaulu (opus 27). Hän sävelsi sen Adolf Paulin ruotsinkieliseen runoon, jonka suomensi Aarni Kouta.
Vaikka teosta pidetään yksinlauluna, se on syntytapansa perusteella näyttämömusiikkia. Paulin näytelmä sijoittuu 1500-luvulle ja se kertoo Tanskan, Norjan ja Ruotsin kuninkaan Kristian II:n ja hänen rakastajattarensa Dyveken tarinan. Ristilukki-vertauksen kautta Kristian kuvataan tyranniksi, joka säälimättömästi kukistaa vastustajansa (lukki niin suuri ja musta kuin yö, se saalistaan vaanii ja syö). Ensiesityksen aikana suomalaisten kuulijoiden mielessä ristilukki rinnastui sortokausien venäläisvaaraan ja siitä tuli suosittu yksinlaulu. Vielä vuonna 1948 laulu oli Teoston tilaston mukaan Suomen ravintoloissa eniten esitetty kappale, toisella sijalla Oskar Merikannon Merellä.
Pieni Haukijärvi (Pori)
Pieni Haukijärvi on Satakunnassa Porissa Noormarkun Rudanmaalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja sen pituus on 700 metriä ja leveys 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 500 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Pärehöylänojaan ja laskee Haukijärveen.
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järvi on länsipäästää ja itäpään pohjoisrannastaan soistunutta ja paikoin avosuota. Asutusta on kahden tilan verran ja Rudanmaan maantie kulkee vierestä.
Hendrik Allik
Hendrik Allik (15. maaliskuuta 1901 Abja, Pärnumaa – 8. toukokuuta 1989 Tallinna) oli Viron kommunistisen puolueen pitkäaikainen jäsen ja Neuvosto-Viron varapääministeri.
Kommunistivallankumouksellisena Viron tasavallassa
Hendrik Allik työskenteli vuosina 1916–1922 Tallinnassa Baltian Puuvillatehtaassa. Hän liittyi vuonna 1917 Venäjän kommunistipuolueeseen ja toimi vuosina 1917–1918 työläisnuorten aikakauslehden Nuori Sosialisti (Noor Sotsialist) toimittajana.
Allik oli 1920-luvun alussa aktiivi poliittinen toimija. Hänet valittiin Viron parlamentti riigikoguun vuoden 1923 vaaleissa kommunistien peitejärjestön "Työläisten yhteisrintama" listoilta. Kommunistinen lista sai silloin 10 paikkaa 100 riigikogun paikasta. Allik tuomittiin vuoden 1924 lopulla useiden muiden kommunistien kanssa vallankaappausyrityksestä elinkautiseen vankeuteen.
Vankeutta kesti aina vuoteen 1938, jolloin presidentti Päts armahti kommunistit. Vapauduttuaan kommunistit organisoituivat maanalaiseksi järjestöksi, jonka sihteerinä toimi Hendrik Allik vuodesta 1938 lähtien.
Neuvostovalta Viroon ja mukana puna-armeijassa
Neuvostoliiton miehitettyä Viron tasavallan Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 kärjessään Karl Säre ja Johannes Lauristin. Kommunistien vallanottoon kuului liittyminen Neuvostoliittoon, jota varten muodostettu riikivolikogun valtuuskunta kävi 23. heinäkuuta anomassa liittymistä Neuvostoliittoon. Uusi Neuvosto-Viron kansankomissaarien neuvosto esimiehenään Johannes Lauristin muodostettiin 25. elokuuta 1940. Allik valittiin tällöin kaupasta vastaavaksi kansankomissaariksi.
Saksalaisten hyökättyä kesällä 1941 Neuvostoliittoon Allik siirtyi Venäjälle. Alkuvuodesta 1942 kansankomissaarit jatkoivat Venäjällä toimintaansa. Hän siirtyi syyskuussa 1942 puna-armeijaan kuuluvan 8. virolaisen jalkaväkiarmeijakunnan poliittiseksi komissariksi. Heinäkuussa 1943 hänestä tuli Viron kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen ja Neuvosto-Viron kansankomissaarien neuvoston esimiehen varamies eli varapääministeri. Hän oli mukana rintamajoukoissa, jotka 3. Baltian rintaman joukkoina etenivät kohti Etelä-Viroa.
Sodanjälkeisen Neuvosto-Viron johtajia
Puna-armeijan vallattua Viron syys-lokakuussa 1944 neuvostovalta pystytettiin uudelleen ja Allik jatkoi Neuvosto-Viron varapääministerinä. Allik avioitui sodan jälkeen vuonna 1945 Olga Lauristinin kanssa, joka toimi samaan aikaan sosiaaliministerinä. Heille syntyi vuonna 1946 poika Jaak – sittemmin Viron kommunistisen puolueen ideologiasihteeri ja Viron uuden itsenäistymisen vaiheessa riigikogun jäsen ja ministeri.
Poliittinen syrjäytys, vankeus ja paluu valtaan
Stalinin valta jatkui vielä 1950-luvun alussa. Neuvostoliiton johtajat Stalin etunenässä olivat olleet tyytymättömiä sodanjälkeisen Viron puoluejohtajan Nikolai Karotammin toimintaan Viron neuvostolaistamisessa. Karotamm erotettiin maaliskuussa 1950. Hendrik Allik kuului Karotammin lähipiiriin, joten hänet tuomittiin 25 vuodeksi vankeuteen. Tuomiohetki oli hieman ristiriitainen, sillä Allik oli saanut vain muutamaa kuukautta aikaisemmin maaliskuussa 1950 Neuvostoliitossa arvostetun Leninin kunniamerkin. Hendrik Allik pääsi käynnistyneen suojasääkauden aikana pois vankeudesta ja sai palata Viroon vuonna 1955. Näin Hendrik Allik oli viettänyt elämästään vankeudessa 15 vuotta Virossa ja viisi vuotta Neuvostoliitossa.
Hendrik Allik toimi Neuvostoliiton Korkeimman neuvoston jäsenenä vuosina 1966–1970 ja Neuvosto-Viron Korkeimmassa neuvostossa vuosina 1947–1950, 1959–1967 ja 1971–1975.
Eläkevuodet
Hendrik Allik ja hänen puolisonsa Olga Lauristin viettivät eläkevuosiaan Tallinnassa. He ehtivät kokea Neuvostoliiton perestroikan aikakauden 1980-luvulla. Allik oli virolaisten puolueveteraanien ryhmässä tervehtimässä Mihail Gorbatšovia, joka vieraili Tallinnassa vuonna 1987.
Nuorempi roomalainen rautakausi
Nuorempi roomalainen rautakausi tarkoittaa Pohjoismaiden esihistoriassa noin vuosia 200–400 jaa. Rooman valtakunta heikkeni tällöin, mutta se oli yhä voimatekijä, jonka vaikutus ulottui voimakkaana Itämerelle saakka. Aikakausi oli sotaisa ja kuohuva. Esimerkiksi Tanskan alueelta tehdyt kuuluisat sotasaalislöydöt kertovat kovista taisteluista Skandinavian muodostumassa olleiden, aikaisempaa kiinteämpien yhteiskuntien välillä.
Nuorempi roomalainen rautakausi Suomessa
pienoiskuva|oikea|Laitilan Suokaisista löytynyt lasinen juomasarvi. Arkeologisia löytöjä tunnetaan lähinnä Uudenmaan, Varsinais-Suomen ja Etelä-Pohjanmaan rannikon läheisiltä seuduilta, joissa metalliesineitä (aseita ja koruja) laitettiin hautoihin. Hautalöytöjä tunnetaan myös Pirkanmaalta, Kanta- ja Päijät-Hämeestä, Keski-Pohjanmaalta ja jopa Keski-Suomesta (Viitasaari). Oululaiset arkeologit ovat 1980-luvulta lähtien löytäneet kalmistoja (hautapaikkoja) myös Perämeren rannikoilta (Oulun Kaakkuri, Raahen (Saloisten) Tervakangas, Tornion Rakanmäki). Muissakin maan osissa asuinpaikkalöydöt kertovat asutuksesta (mm. Luukonsaaren keramiikka Järvi-Suomessa).
Suomen rannikkojen väestö ylläpiti yhteyksiä sekä Skandinaviaan että Baltiaan, minkä lisäksi joitakin esineitä saapui myös Keski-Venäjän suomensukuisten väestöjen asuinalueilta.
Rikkaat hautalöydöt mm. Laitilan Soukaisissa ja Salon (ent. Uskela) Ketohaassa kertovat jonkinlaisen yhteiskunnallisen "yläluokan" muodostumisesta. Soukaisten röykkiöhaudasta löytyi kaksi rinnakkaista kiviarkkua, joista toinen sisälsi keihäänkärkiparin. Rikkaammassa kiviarkussa oli keihäänkärkipari, kilpi, miekka hopeahelaisessa tupessa sekä lasinen juomasarvi ja pronssisanko, jotka oli valmistettu Rooman valtakunnan alueella. Professorit Ella Kivikoski ja Unto Salo ovat tulkinneet hautojen kuuluvan Gotlannista tulleelle mahtimiehelle, jopa "ruhtinaalle", ja tämän aseenkantajalle. Arkeologi Christian Carpelan puolestaan on nähnyt haudassa myös paikallisia piirteitä ja pitänyt sitä todisteena moneen eri suuntaan ulottuvista yhteyksistä. Ketohaan röykkiöhaudasta tunnetaan kultaisen kaularenkaan kappaleita, jotka viittaavat korkean tason yhteyksiin Skandinaviaan. Nousiaisista on jo 1700-luvulla löydetty kuuluisa kultainen kaularengas, jota säilytetään Tukholmassa.
Lutjanus buccanella
Lutjanus buccanella on napsijoiden (Lutjinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin valtamerellä. L. buccanella kasvaa tavallisesti noin 50 senttimetrin mittaiseksi. Se elää 80–150 metrin syvyydessä.
Elokuvavuosi 2009
Vuonna 2009 elokuvia tuotettiin maailmassa noin 5 360, mikä oli noin 100 vähemmän kuin edellisenä vuonna. Elokuvatuotannon suurvalta oli edelleen Intia, jossa sai ensi-iltansa 819 elokuvaa. Euroopan unionin alueella tuotiin ennätykselliset 1 168 pitkää elokuvaa, mutta katsoituimmat elokuvat olivat silti yhdysvaltalaisia. Elokuvat tuottivat ennätyksellisesti sekä EU:ssa että Yhdysvalloissa. Vuoden katsotuin elokuva EU:ssa oli Ice Age 3: Dinosaurusten aika ja tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa oli Transformers: Kaatuneiden kosto.
Yleiskatsaus
Vuosi 2009 oli Euroopan unionissa ennätysmäinen niin määrällisesti kuin taloudellisestikin. EU:ssa tuotettiin 2009 noin 1 168 pitkää fiktio- ja dokumenttielokuvaa eli enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Kasvua edellisvuoteen oli 28 elokuvaa. Dokumenttielokuvien määrä pysyi ennallaan (281 elokuvaa), mutta fiktioelokuvien määrä kasvoi edellisvuoteen verrattuna 28 % (887 elokuvaa). Nousu johtui pääasiassa Saksan elokuvatuotannon kasvusta, jonka ansiosta Saksasta tuli EU:n suurin elokuvien tuottajamaa.
Elokuvien lipputulot saavuttivat myös ennätyksen EU:ssa 6,27 miljardilla eurolla. Lipputuloja kasvatti ennen kaikkea 3D-menestyselokuvien kalliimmat lippujen hinnat. Elokuvien tuotto aleni alustavien tietojen mukaan vain Irlannissa ja Latviassa. Katsojia EU:ssa oli arviolta 981,1 miljoonaa (2008: 925,3 miljoonaa). Katsojamäärät vähenivät vain kuudessa EU-maassa. Suurilla hittielokuvilla oli hallitseva asema: 42 elokuvalla oli yli viisi miljoonaa katsojaa ja 100 suosituimmalla elokuvalla oli 75 %:n markkinaosuus.
EU:ssa tuotettujen elokuvien markkinaosuus oli 26,7 % (2008: 28,2 %), mikä oli alhaisin osuus sitten vuoden 2005. Samalla yhdysvaltalaisten elokuvien osuus kasvoi 67,1 %:iin. Kotimaisten elokuvien markkinaosuus nousi vain viidessä EU-maassa. Suurinta kasvu oli Ruotsissa, jossa Stieg Larssonin Millennium-trilogian ansiosta ruotsalaisten elokuvien markkinaosuus kasvoi 81,5 %. Katsojamäärissä mitattuna suosituimmat EU-elokuvat tulivat Ranskasta, Saksasta ja Britanniasta.
Euroopan unionin katsotuimmat elokuvat olivat kuitenkin yhdysvaltalaisia. 20 katsotuimman elokuvan listalla on vain yksi kokonaan ei-yhdysvaltalainen elokuva: brittiläinen Slummien miljonääri. Katsotuin elokuva oli Ice Age 3: Dinosaurusten aika, jota seurasi brittiläis-yhdysvaltalainen Harry Potter ja puoliverinen prinssi. Harry Potterin ja Slummien miljonäärin jälkeen katsotuin EU-elokuva oli ruotsalainen Miehet jotka vihaavat naisia.
Elokuvateattereissa 20 katsotuimman elokuvan joukossa oli vain viisi ei-yhdysvaltalaista elokuvaa (mukaan lukien yhdysvaltalais-brittiläinen Harry Potter ja puoliverinen prinssi) ja ne olivat kaikki suomalaisia: Rööperi, Haarautuvan rakkauden talo, Kielletty hedelmä, Täällä Pohjantähden alla ja Postia pappi Jaakobille. Katsotuin elokuva Suomen elokuvateattereissa oli Ice Age 3: Dinosaurusten aika.
Toisin kuin elokuvateattereissa suomalainen elokuva oli lyömätön televisiossa. Kymmenen katsotuimman elokuvan joukkoon ei mahtunut ainuttakaan täysin ulkomaista elokuvaa. Kärkikymmenikköön kuuluvat Näkymätön Elina ja Georg Ots – rakkaani olivat kumpikin yhteistuotantoa suomalaisten yhtiöiden kanssa. Myös suomalaisten lyhytelokuvien ja dokumenttielokuvien katsojamäärät televisiossa olivat huomattavan suuria.
Ulkomailla suomalainen elokuva menestyi tavallista paremmin. Kielletty hedelmä ja Postia pappi Jaakobille saivat kumpikin vuoden aikana kuusi palkintoa. Yhteensä suomalaiset elokuvat keräsivät 60 palkintoa. Suurin menestyjä oli kuitenkin Niko – Lentäjän poika, josta tuli kolmella miljoonalla katsojalla 23 maassa kaikkien aikojen katsotuin suomalainen elokuva.
Vuosi 2009 oli Pohjois-Amerikan elokuvamarkkinoilla taloudellisesti hyvä vuosi. Elokuvien vuosituotto ylitti ensimmäisen kerran 10 miljardia dollaria. Lippuja myytiin 1,5 miljardia, mikä oli enemmän kuin edeltäneinä viitenä vuotena, mutta kuitenkin vähemmän kuin vuosituhannen alkuvuosina. Yhdysvaltalaisia ensi-iltaelokuvia oli 518, kun niitä vuonna 2008 oli 605.
Tuottoisimmille elokuville on tyypillistä erittäin suuri budjetti (valmistuskustannukset yli 200 miljoonaa dollaria, levitys- ja markkinointikulut noin 100 miljoonaa). Vuoden häviäjiin kuuluivat perinteiset elokuvatähdet: seitsemässä tuottoisimmassa elokuvassa ei ollut tunnettuja elokuvatähtiä. Poikkeuksiakin löytyi: Kauhea kankkunen ja Elämä pelissä maksoivat vain noin 35 miljoonaa, mutta tuottivat hyvin. Ensimmäinen oli tuntemattomien näyttelijöiden tähdittämä elokuva ja jälkimmäinen Sandra Bullockin paluu parrasvaloihin.
Elokuva Aasiassa
Aasian tärkeimmät elokuvamaat ovat Japani, Kiina, Etelä-Korea, Intia ja Kiinan tasavalta. Elokuvien tuotto kasvoi Aasian maissa pääasiassa yhdysvaltalaisten menestyselokuvien ansiosta. Samalla kotimaisten elokuvien markkinaosuus aleni lähes kaikkialla. Intia oli edelleen maailman elokuvatuotannon ykkönen, vaikka elokuvien määrä romahti 819 pitkää elokuvaan (1 132 vuonna 2008).
Kiinassa tuotettiin 456 elokuvaa vuonna 2009, mikä oli 50 enemmän kuin 2008. Teatteriensi-iltaan näistä ei päässyt kuitenkaan kuin noin 100. Katsojien lukumäärä nousi lievästi 217 miljoonaan. Elokuvien tuotto kasvoi kuitenkin peräti 44 % 6,2 miljardiin renmibiin (noin 910 miljoonaa dollaria). Kotimaisten elokuvien markkinaosuus oli noin 57 %, sillä kotimaista elokuvaa tukivat ulkomaisten elokuvien tuontirajoitukset: 20 elokuvaa, joista tuotantoyhtiö sai prosenttiosuuden voitoista, noin 30–40 elokuvaa levitettiin kiinteään hintaan ja lisäksi ulkomaisia elokuvia sai esittää enintään kolmanneksessa elokuvateattereista.
Elokuva Afrikassa
Perinteisiä elokuvien tuotanto-, levitys- ja esitystapoja on Afrikassa vain Egyptissä, Etelä-Afrikassa ja Marokossa. Egyptissä ja Etelä-Afrikassa katsojia oli noin 26 miljoonaa kummassakin ja Marokossa noin kolme miljoonaa.
Egyptissä tuotettiin noin 35 elokuvaa, mutta se on silti arbiankielisen elokuvatuotannon keskus. Kotimaisten elokuvien katsojaosuus oli noin 80 %, sillä ulkomaisia elokuvia saa levittää vain kahdeksalla kopiolla. Suosituin egyptiläinen elokuva Ramadan Mabrouk Abu Almaien… sai noin 1,4 miljoonaa katsojaa, kun taas suosituimmalla ulkomaisella elokuvalla Harry Potter ja puoliverinen prinssi oli vain noin 81 000 katsojaa. Marokossa kotimaisten elokuvien markkinaosuus oli noin 15 %, mutta kymmenen katsotuimman elokuvan joukossa oli neljä marokkolaista elokuvaa. Marokon katsotuin elokuva oli yhdysvaltalainen Fast & Furious (noin 413 000 katsojaa) ja sitä seurasi kolme marokkolaista elokuvaa.
Muualla Afrikassa elokuvatuotannon pääasiallisina levityskanavina ovat VHS, DVD ja televisio. Ne tehdään tavallisesti pienellä budjetilla ja niiden levikki on suuri. Muille Afrikan maille esikuvana on toiminut Nigerian Nollywood, joka tuottaa vuosittain noin 1 000 elokuvaa.
Valkoinenlammi (Rudanmaa)
Valkoinenlammi on Satakunnassa Porissa entisen Noormarkun kunnan alueella Rudanmaassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Tyvijärven valuma-alueeseen.
Kemianluokka Gadolin
thumb|Kemianluokka Gadolinin logo Kemianluokka Gadolin on Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Kemian aineenopettajankoulutusyksikön alaisuudessa toimiva oppimisympäristö, jonka tavoitteena on innostaa ja tukea opettajien sekä oppijan (oppilaan tai opiskelijan) kiinnostusta luonnontieteitä kohtaan monipuolisessa laboratorioympäristössä. Laboratoriotyöskentelyn lisäksi Gadolinin painopistealueita ovat tietokoneilla tehtävä molekyylimallinnus ja ruoan kemiaa tutkiva molekyyligastronomia.
Kemianluokka Gadolinin logon symboliikka perustuu vesipisaraan, jonka sisällä oleva vesimolekyyli kuvaa pisaran kemiallista koostumusta.
Historia
Vuodesta 2011 lähtien Kemianluokka Gadolinin toiminta vakiinnutettiin ja vuonna 2013 oppimisympäristö juhli 5-vuotista taivaltaan luonnontieteiden opetuksen sekä yritysyhteistyön edistäjänä. Samana vuonna Gadolin sai LUMA-keskuksen (nyk. LUMA-Keskus Suomen Helsingin yksikön) toiminnan kautta sisaroppimisympäristön LUMARTS:in Espoon Otaniemen Aalto-yliopiston tiloihin. . Nykyään Kemianluokka Gadolinin yritysyhteistyökumppaneita ovat, mm. Kemira, UPM, BASF, AGA, Borealis ja Neste Oil.
Aloittaessaan toimintansa vuonna 2008 Kemianluokka Gadolinin kokeellisten töiden teemat liittyivät veteen, maaperään ja arkikemiaan, mutta teemat ovat vaihdelleet vuosittain, mm. vuoden 2010 tulevaisuuden polttoaineista aina 2015 Kansainväliseen valon vuoteen. Lisäksi Kemianluokka Gadolin pyrkii kehittämään uusia kokeellisia työohjeita yhteistyötahojensa kanssa. Nykyisiä työohjeiden kehityksen painopistealueita ovat mittausautomaatiotekniikka, mm. COMBLAB, sekä tutkimuksellisen opetuksen ja oppimisen lisääminen kokeellisuuteen Vuonna 2014 Kemianluokka Gadolin sai kansainvälisen Global Best Awards -tunnustuspalkinnon toiminnastaan nonformaalina oppimisympäristönä.
Edu Snethlage
Everardus ”Edu” Snethlage (9. toukokuuta 1886 – 12. tammikuuta 1941) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Kemianluokka Gadolin
Historia
Kemianluokka Gadolinissa vuoden 2015 puolivälissä alkaneen remontin vuoksi oppimisympäristö vieraili väliaikaisesti vuoden 2015 loppuun asti koulujen omissa tiloissa, kunnes sai uudet remontoidut tilat tammikuussa 2016. Oppimisympäristö vietti 10-vuotisjuhlaansa syyskuussa 2018. Samana vuonna otettiin käyttöön vuosille 2018–2020 tarkoitetut uudet painotukset arkipäivän kemiaan (mm. taidetta kemian keinoin), kestävään kemiaan ja kehitykseen (mm. vesitutkimuksia) sekä moderniin teknologiaan (mm. 3D-tulostamisen käyttöönotto opetuksessa ja molekyylimallinnusohjelma MarvinSketch).
Nimen taustaa
Kemianluokka Gadolin on nimetty suomalaisen kemistin Johan Gadolinin mukaan. Nimen valitsemiseen vaikuttivat Gadolinin yttriumin ja sitä kautta harvinaisempien alkuaineiden, lantanidien löytäminen sekä maaperään liittyvät kokeelliset geologiset mittaukset, joiden ansiosta alkuaine gadolinium nimettiin myöhemmin hänen mukaansa. Kemistin työn ohessa Gadolin toimi myös yrittäjänä sekä opettajana, minkä ansiosta hän toi kokeellisuuden osaksi luonnontieteiden kouluopetusta.
Norrköpingin valtiopäivät
pienoiskuva|272x272px|Pyhän Olain kirkko vuodelta 1874. Norrköpingin valtiopäivät (ruots. riksdag tai riksdagen) oli Ruotsin parlamentin istuntokausi, joka avattiin Norrköpingissä 15. maaliskuuta ja päättyivät kolmen kuukauden istuntokauden jälkeen 15. kesäkuuta 1800 (92 päivää).
Norrköping sijaitsee Keski-Ruotsissa Itä-Götanmaan läänissä ja Itä-Götanmaan historiallisessa maakunnassa.