cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nisäkkäiden evoluutio
Varhaiset nisäkkäät dinosaurusten varjossa
Liitukauden lopulla maahan törmäsi nykyiseen Mesoamerikkaan suuri asteroidi, jonka valtava törmäysräjähdys tappoi kuumuudella, paineaallolla, kivisateella, törmäysjäristyksellä ja hyökyaalloilla monia eläimiä. Törmäys nosti ilmaan valtavat määrät aurinkoa pimentävää pölyä ja metsien palamistuotteita. Tapaus aiheutti kuukausia-vuosia kestävän yön joka tappoi monia kasvinsyöjäeläimiä, tuli kylmää ja kasvit eivät voineet yhteyttää. Dinosaurukset kuolivat. Hell Creek-muodostumassa ja Bug Creek-muodostumassa USA:ssa näkyy, miten katasrofin jälkeen nisäkkäät yleistyivät.
Nisäkkäiden valtakausi
thumb|right|220px|Patriofelis, varhainen [[kreodontit|kreodontti, petoeläin.]]
Nykyisen kaltaiset nisäkkäät alkoivat kehittyä nopeasti kenotsooisella maailmankaudella, joka alkoi dinosaurusten tuhon jälkeen noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Varhaisella kenotsooisella maailmankaudella oli lämmintä ja kosteaa ja laajoja metsiä. Tämä vaikutti osaltaan puissa elävien eläinten evoluutioon.
Nykyiset nisäkkäät alkoivat kehittyä vasta oligoseenikaudella, jolloin ilmasto alkoi kuivua ja arot laajentua. Ihmisapinat kehittyivät seuraavalla mioseenilla, joka oli muun muassa norsueläinten kultakautta. Mioseenikauden alusta lähtien nisäkkäät olivat lähellä nykyistä, mioseenilla eli 75% nykyisen tyyppiistä nisäkkäistä.
Tästä alkoi ihmisen evoluutio, joka oli ominaista pleistoseenikaudelle.
Nisäkkäiden polveutuminen Tetrapodeista- sukupuu
Tetrapodit - nelijalkaiset |      +-- Sammakkoeläimet |      `--Amniootit |             +-Sauropsida - sauropsidit |             `-Synapsidit |                    `-Pelykosaurit |                           `-Terapsidit |                                  `-Nisäkkäät
Marjastajat
Marjastajat (Melanocharitidae) on varsin pieni heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä elää luonnonvaraisina ainoastaan Indonesiassa ja Uudesta-Guineassa. Marjastajat ovat keskikokoisia varpuslintuja, jotka syövät hedelmiä ja marjoja, joitain hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Höyhenpeite on arkinen, siinä on yleensä harmaata, ruskeaa, mustaa ja/tai valkoista. Marjastajat elävät yleensä yksin tai pareittain, ja ne rakentavat kuppimaisen pesän, jonne munivat 1–2 munaa.
Nisäkkäiden evoluutio
Nisäkkäiden polveutuminen terapsideista
Terapsidit |   +--Biarmosuchia |  `--+--Dinocephalia |     +--Neotherapsida |          +--Anomodontit |     |           |      `--Dicynodontia - dikynodontit |          `--+--Theriodontia |                    +--Gorgonopsia |                    `--+--Therocephalia |                        `--Cynodontia - kynodontit .                              . . . (Nisäkkäät)
Marjastajat
Marjastajia on ennen pidetty kukastajien sukuna, mutta nykyään se on oma heimonsa. Marjastajiin kuuluu 4 sukua ja 10 lajia .
Nisäkkäiden evoluutio
Nisäkkäiden polveutuminen kynodonteista
--Kynodontit |    `--Mammaliforma - "nisäkäsmäiset" |         +--Allotheria |   |          |    `--Multituberculata - multituberkulaatit |         `--+--Morganucodontidae morganukodontit |            `--+--Docodonta dokodontit |               `--+--Hadrocodium |                  `--Symmetrodonta symmetrodontit |                       |--Kuehneotheriidae |                       `--Mammalia - nisäkkäät
Varhaisten nisäkkäiden sukupuu
--Mammalia (nisäkkäät) |    +--Australosphenida |   |     |    +--Ausktribosphenidae X |   |     |    `--Monotremata Nokkaeläimet |    `--+--Triconodonta X trikonodontit, sama kuin Eutriconodonta |       `--+--Spalacotheroidea X |          `--Cladotheria |               |--Dryolestoidea X |               `--Theria |                    +--Metatheria |                    `--Eutheria istukalliset nisäkkäät
Donna Haraway
Harawayn Kyborgimanifestia (A Manifesto for Cyborgs. Science, Technology, and Socialist-Feminism in the Late Twentieth Century, 1985) pidetään niin feministisen teorian kuin kyberkulttuurin klassikkona. Se on eräs kyberfeminismin keskeisimpiä tekstejä. Haraway hahmottelee kyborgimanifestissa ajatusta uudenlaisesta feministisestä ajattelusta, joka ei koe tekniikkaa itselleen vieraana vaan potentiaalisesti valtauttavana asiana. Kyborgin käsite viittaa Harawaylla ensisijaisesti mahdollisuuteen purkaa länsimaisen filosofian perinteisiä kaksijakoisuuksia kuten esimerkiksi ihminen ja kone, nainen ja mies sekä luonto ja kulttuuri. pienois|Donna Haraway ja koiransa Cayenne.
Nisäkkäiden evoluutio
Varhaisnisäkkäiden sukupuu 2
Varhaisnisäkkäiden sukupuu, jossa on mainittu eliöryhmät sijoittavien tutkijoiden nimiäkin.
Varhaisnisäkkäiden sukupuu:
--Mammaliaforme - McKenna ja Bell, 1997 |    +--Sinoconodontiformia - Kinman, 1994 (†) |    +--Morganucodontidae - Kermack, Mussett ja Rigney, 1973 (†) |    +--Docodonta dokodontit - Kretzoi, 1958 (†) |    `--Mammalia |         +--Kuehneotheria (†) |         `--Theriiformes (†) |              +--Allotheria (†) |   |               |    +--Haramiyida (†) |   |               |    `--Multituberculata (†) |              `--Holotheria |                   +--Amphidontoidea - Prothero, 1981 (†) |                   +--Triconodonta trikonodontit, - Osborn, 1888  (†) |                   +--Spalacotheroidea - Prothero, 1981 (†) |                   `--Symmetrodonta |                        +--Yinotheria - Chow ja Rich, 1982 (†) |                        +--Shuotherida - Chow ja Rich, 1982 (†) |                        +--Australophenida [sisältää Prototheria] |                        +--Ausktribosphenida - Luo, Cifelli ja Kielan-Jaworowska, 2001 (†) |   |                         |    `--Monotremata |        |                         |         +--Platypoda |        |                         |         `--Tachyglossa |                        `--Cladotheria |                             +--Dryolestoidea (†) |   |                              |    `--Dryolestida - Prothero, 1981 (†) |                             `--Zatheria |                                  +--Amphitheriida - Prothero, 1981 (†) |                                  +--Peramura - McKenna, 1975 (†) |                                  `--Boreosphenida |                                       +--Aegialodontia (†) |                                       +--Pappotherida - Butler, 1978 (†) |                                       `--Theria |                                            +--Metatheria |                                            `--Eutheria
Santucci
Santucci on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pateniemen saha
thumb|275px|Sahan aluetta syksyllä 2007 thumb|275px|[[Pateniemen sahamuseo toimii vanhassa sahan varastorakennuksessa]] Pateniemen saha oli Oulun Pateniemen kaupunginosassa toiminut sahalaitos, joka oli toiminnassa vuosina 1873–1990. Se perustettiin alun perin helpottamaan laivanrakennuksessa tarvittavan puutavaran saantia ja siten tukemaan omistajansa, kauppaneuvos Johan Gustav Bergbomin omistaman, vuonna 1857 avatun laivavarvin toimintaa.
Laivanrakennusmateriaalin lisäksi sahatavaraa vietiin myös ulkomaille, aina Kreikkaan ja Tunisiaan saakka. Tärkein vientikohde oli Englanti. Raakapuuta tuotiin sahalle aluksi uittamalla, ja vuosina 1928–1929 rakennettiin Oulun–Tornion rautatieltä sahalle pistoraide.
Vuonna 1906 aloitettiin uuden kuusiraamisen höyrysahan rakennustyöt, ja uusi sahalaitos aloitti tuotannon vuonna 1908. Saha laajentui pian yhdeksänraamiseksi laitokseksi. Vuonna 1912 useat alueella toimivat sahat yhdistyivät, ja yhteenliittymän nimeksi tuli Aktiebolaget Uleå Osakeyhtiö.
1930-luvulla aloitettiin sellun tuotanto osana sahatoimintaa, ja Pateniemen saha liittyi osakkaaksi vuonna 1935 perustettuun Oulu Osakeyhtiöön. Viimeisen kerran saha vaihtoi omistajaa vuonna 1986, jolloin siitä tuli osa Veitsiluoto Oy:tä.
Sahan toiminta päättyi 27. huhtikuuta 1990. Sahalaitoksen rakennukset purettiin vuosina 1994 ja 1995. Itse saharakennus paloi helmikuussa 1995. Syttymisen syyksi epäiltiin rakennuksen purkutöistä aiheutunutta kipinää. Nykyisin sahan maa-alueen omistaa Stora Enso Oy. Maa-alueen puhdistus aloitettiin raivaamalla metsä vuonna 2010 ja maaperän vaihto- ja puhdistustoimet alkoivat vuonna 2011.
Nykyisin Pateniemen sahan toimintaa ja historiaa esittelee vanhassa sahan varastorakennuksessa, Nikkaripirtissä toimiva Pateniemen sahamuseo, joka on osa Pohjois-Pohjanmaan museota.
Ross Lupaschuk
Ross Lupaschuk (s. 19. tammikuuta 1981 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja. Oikealta pelaava Lupaschuk on taitava kiekollinen puolustaja, jolla on vahvuuksia myös fyysisessä pelissä.
Lupaschuk debytoi jo 16-vuotiaana WHL:n Prince Albert Raidersissa. Washington Capitals varasi Lupaschukin NHL:ään 1999. Lupaschuk pelasi WHL:ssä viisi kautta ja hän voitti Kanadan juniorisarjojen yhteisen mestaruuden Memorial Cupin Red Deer Rebelsissä 2000–2001. Hänet valittiin kauden päätteeksi myös WHL:n tähdistökentälliseen.
Lupaschuk ei pelannut Washingtonissa otteluakaan, sillä viimeisen juniorikautensa jälkeen kesällä 2001 hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Lupaschukin lisäksi Pittsburgh sai kaupassa Kris Beechin ja Michal Sivek, kun Washingtoniin siirtyivät Jaromír Jágr ja František Kučera. Penguinsin farmijoukkueessa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa hän pelasi neljä kautta. Pittsburghissa hän pelasi vain kolme NHL-ottelua kaudella 2002–2003.
Kaudeksi 2005–2006 Lupaschuk siirtyi Ruotsin Elitserienin Moraan, jonka väreissä hän voitti sekä jäähypörssin 168 minuutilla että puolustajien pistepörssin (13+17=30). Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Malmö IF:ään, mutta kauden alku sujui niin joukkueelta kuin puolustajalta itseltään heikosti ja Lupaschuk siirtyi kesken kauden Oulun Kärppiin. Kärpissä Lupaschuk oli merkittävässä roolissa pudotuspeleissä ja oli mukana auttamassa joukkueetta Suomen mestaruuteen. Kesällä 2007 Lupaschuk solmi uuden sopimuksen venäläisseura Avangard Omskin kanssa.
Lupaschuk yritti takaisin NHL:ään kaudeksi 2008–2009, kun hän osallistui Anaheim Ducksin harjoitusleirille. Hän ei saanut pelipaikkaa Anaheimista ja palasi takaisin Venäjälle. Lupaschuk siirtyi uudessa KHL-liigassa pelaavaan Sibir Novosibirskiin. Hän ei pelannut koko kautta Venäjällä, sillä 22 pelin jälkeen tammikuussa 2009 hänen sopimuksensa irtisanottiin. Loppukaudeksi Lupaschuk siirtyi Ruotsin Moraan Allsvenskaniin.
Kauden 2009–2010 alussa Lupaschuk ei pelannut missään, mutta marraskuussa 2009 julkaistiin, että Ross Lupaschuk siirtyi loppukaudeksi pelaamaan HIFK:n joukkueeseen SM-liigaan. HIFK:sta hän siirtyi DEL-liigan Kölner Haieen, jossa pelasi kaudella 2010–2011 vain 15 ottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Itävallan pääsarjan Vienna Capitalsiin. Lupaschuk pelasi Capitalsissa tammikuulle 2012, jolloin hänet vapautettiin sopimuksesta joukkueen hankittua André Lakosin. Helsingin Jokerit hankki 30. tammikuuta Lupaschukin loppukauden kattavalla sopimuksella. Jokereissa hän voitti pronssia ja palasi sen jälkeen Itävaltaan, EC Salzburgiin.
Jacques Necker
thumb|Jacques Necker, [[Joseph Siffred Duplessis|Joseph Siffred Duplessis’n maalaama muotokuva noin vuodelta 1781.]] Jacques Necker (30. syyskuuta 1732 Geneve – 9. huhtikuuta 1804 Coppet, Vaud, Sveitsi) oli geneveläissyntyinen pankkiiri, talousasiantuntija ja valtiomies, joka toimi Ranskan valtiovarainministerinä ja käytännössä maan hallituksen johtajana vuosina 1776–1781 ja 1788–1790, aivan ancien régimen lopulla. Hänen toimintansa vaikutti tahattomasti Ranskan suuren vallankumouksen puhkeamiseen. Kuningas Ludvig XVI:n yritys erottaa suosittu Necker heinäkuussa 1789 oli yksi vallankumousta kiihdyttäneistä tapahtumista. Necker toteutti hyödyllisiä uudistuksia, mutta päästi toisaalta Ranskan valtion velkaantumaan eikä onnistunut korjaamaan seurauksena syntynyttä valtiontalouden pysyvää alijäämäisyyttä.
Neckerin vaimo Suzanne Necker (madame Necker, o.s. Curchod) ja heidän tyttärensä Germaine de Staël (madame de Staël) olivat molemmat tunnettuja kirjailijoita ja kirjallisen salongin pitäjiä.
Ennen ministeriyttä
Jacques Neckerin isä Charles-Frédéric Necker oli oikeustieteen professori Geneven yliopistossa. Isä oli lähtöisin Preussin Küstrinistä ja saanut Geneven tasavallan kansalaisuuden vuonna 1726. Necker pääsi 16-vuotiaana töihin erään isänsä ystävän johtamaan geneveläiseen pankkiin ja kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi saman pankin pääkonttoriin Pariisiin. Hän eteni sen jälkeen nopeasti Ranskan rahoitusmaailmassa ja keräsi itselleen huomattavan omaisuuden hyödyntämällä seitsenvuotisen sodan aikana viljakauppaan ja valtion omaisuuteen kohdistunutta spekulaatiota. Vuonna 1762 hänestä tuli pankin osakas ja 1765 hän perusti oman pankin. Necker valittiin myös Ranskan Itä-Intian kauppakomppanian johtokuntaan.
Necker nai vuonna 1764 sveitsiläisen prostestanttipastorin tyttären Suzanne Curchodin, joka perusti heidän kotiinsa Pariisiin vaikutusvaltaisten henkilöiden kohtaamispaikaksi muodostuneen salongin ja kannusti miestään hakeutumaan poliittiselle uralle. Vuonna 1768 Necker nimitettiin Geneven tasavallan ministeriresidentiksi Ranskassa. Vuonna 1772 hän jätti pankkinsa veljensä Louisin johdettavaksi voidakseen omistautua kokonaan poliittiselle ja yhteiskunnalliselle vaikuttamiselle. Seuraavina vuosina Necker loi useilla julkaisuilla itselleen maineen kansantaloudellisten kysymysten asiantuntijana. Huomiota herättivät erityisesti Ludvig XIV:n aikaisen valtiovarainministerin Jean-Baptiste Colbertin ylistyskirjoitus Éloge de Colbert (1773) sekä viljan vapaakauppaa arvostellut pamfletti Essai sur la législation et le commerce des grains (1775). Viimeksi mainittu teos haastoi silloisen valtiovarainministerin, uudistajana tunnetun Anne Robert Jacques Turgot’n politiikan ja suuntasi siten Turgot’n vastustajien huomion Neckeriin.
Ensimmäinen ministerikausi
Erottettuaan ministeri Turgot’n vuonna 1776 kuningas Ludvig XVI päätti yleisen mielipiteen rauhoittamiseksi nimittää tämän seuraajaksi mainetta niittäneen Neckerin. Ulkomaan kansalaisena ja protestanttina Necker ei voinut olla virallisesti Ranskan valtiovarainministeri (contrôleur général des finances), joten hänelle annettiin 22. lokakuuta 1776 nimike kuninkaallisen kassan johtaja (directeur de trésor) ja 29. kesäkuuta 1777 valtiovarainministeriä tosiasiassa vastannut nimike directeur général des finances. Häntä ei nimitetty kuninkaallisen neuvoston jäseneksi, mutta käytännössä hänestä tuli pian Ranskan hallituksen vahva mies.
Ensimmäisellä ministerikaudellaan Necker oli varovainen uudistaja. Valtiontalouden tasapainottamiseksi muun muassa tarpeettomia virkoja lakkautettiin, huonomaineisten fermier générale -veronvuokraajien määrää vähennettiin ja heiltä vaadittiin suurempia tilityksiä valtiolle. Yhteisöjen ikuiset maanomistusoikeudet (mortmain) peruutettiin kruunun mailla vuonna 1779. Vanhaa säätyjärjestelmää uudistettiin luomalla Berryn sekä Haute-Guyennen alueille vuosina 1778–1779 maakuntakokoukset, joissa kolmen säädyn edustajat äänestivät pääluvun mukaan ja kolmannella säädyllä oli puolet edustajista. Aateliston ja papiston vastarinnan vuoksi kokeilua ei laajennettu koko maahan. Neckerin suurin virhe oli valtiontalouden päästäminen epätasapainoon Ranskan upottaessa valtavia rahasummia kapinallisten siirtokuntien tukemiseen Englantia vastaan Amerikan vapausodassa. Veronkorotusten välttämiseksi Necker rahoitti sodankäynnin pääasiassa ulkomaisilla lainoilla, mikä toi hänelle maineen talousnerona, mutta seurauksena oli Ranskan valtion valtava velkaantuminen. Osa myöhemmistä tutkijoista on pitänyt Neckerin aikalaismainetta ansaitsemattomana ja hänen talouspolitiikkaansa epäonnistuneena.
thumb|Compte rendu au Roi (1781). Vastauksena kohtaamaansa arvosteluun Necker julkaisi vuonna 1781 kuuluisan kirjasen Compte rendu au Roi (”Selonteko kuninkaalle”), Ranskan ensimmäisen julkisen selonteon valtion tuloista ja menoista. Sen tarkoituksena oli lisätä luottamusta valtion finanssien tilaan tarpeellisten lisälainojen saamiseksi. Valikoiva selvitys oli kuitenkin erittäin kaunisteltu ja harhaanjohtava. Siinä väitettiin valtiontalouden olevan 10 miljoonaa livreä ylijäämäinen, vaikka myöhempien arvioiden mukaan se oli todellisuudessa tuolloin 46 tai jopa 70 miljoonaa livreä alijäämäinen. Teosta myytiin suuret määrät. Siihen saakka valtiosalaisuuksina kohdeltujen talouslukujen julkistaminen teki Neckeristä entistäkin suositumman kansan parissa, mutta samasta syystä hän menetti hovin luottamuksen. Varsinkin johtava ministeri Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas ja kuningatar Maria Antoinette kääntyivät häntä vastaan.
Neckerin oli lopulta erottava 19. toukokuuta 1781. Hän vetäytyi Sveitsiin, ja julkaisi siellä vuonna 1784 Ranskan talouspolitiikkaa käsitelleen teoksen De l’administration des finances de la France.
Toinen ministerikausi ja vallankumous
Neckerin seuraajat Charles-Alexandre de Calonne ja Étienne-Charles de Loménie de Brienne eivät onnistuneet ratkaisemaan häneltä periytynyttä valtiontalouden pysyvän alijäämäisyyden ongelmaa. Calonne kyseenalaisti Compte rendu -tilityksen luotettavuuden vuoden 1787 notaabelikokouksen yhteydessä, ja vastattuaan syytöksiin julkisesti vastoin kuninkaan kieltoa Necker joutui lähtemään Pariisista.
Ludvig XVI nimitti lopulta 26. elokuuta 1788 pelastajana pidetyn Neckerin uudelleen valtiovarainministeriksi ja samalla tosiasiassa hallituksen johtoon. Ranskan valtio oli nyt jo vararikon partaalla, mutta Necker onnistui tilapäisesti lykkäämään sitä ottamalla lisää lainaa. Necker peruutti välittömästi Loménie de Briennen hallituksen epäsuositut päätökset parlamenttien (aatelin hallitsemien tuomioistuinten) vallan rajoittamisesta ja vahvisti edeltäjänsä lupaaman säätyjen yleiskokouksen kokoontuvan pikimmiten. Säätykokouksen odotettiin muun muassa lakkauttavan aatelin ja kirkon verovapauden, minkä Necker uskoi riittävän alijäämäongelman ratkaisemiseen. Hän oli kuitenkin epävarma ja päättämätön suhteessa säätykokouksen nostattamiin uusiin poliittisiin vaatimuksiin. Hänen suosituksestaan kuninkaan neuvosto päätti joulukuussa 1788 taipua kansan vaatimukseen kolmannen säädyn edustajamäärän kaksinkertaistamisesta, mutta vastoin uudistajien toiveita kolmen säädyn julistettiin yhä kokoontuvan erikseen, säilyttäen aatelin ja papiston erityisaseman.
Puhuessaan säätykokouksen avajaisistunnossa Versailles’ssa 5. toukokuuta 1789 Necker ei esittänyt selvää poliittista ja taloudellista uudistusohjelmaa, mikä jätti kokousedustajat tyytymättömiksi. Kolmannen säädyn edustajien julistauduttua kansalliskokoukseksi hän laati kompromissiehdotukseksi liberaalin uudistusohjelman, mutta vanhoillisen hovin yllytyksestä kuningas Ludvig XVI käski toimittamaan säädyille 23. kesäkuuta vain Neckerin ohjelman rajusti typistetyn version ja vaati edustajia palaamaan takaisin perinteiseen työskentelyjärjestykseen. Valmistautuessaan kansalliskokouksen hajottamiseen Ludvig XVI ilmoitti 11. heinäkuuta 1789 erottavansa Neckerin ja nimitti samalla Louis de Breteuilin johtaman taantumuksellisen hallituksen. Tieto uudistusmielisen Neckerin erottamisesta lietsoi Pariisissa vallankumouksellista liikehdintää ja johti välittömästi Bastiljin valtaukseen kolme päivää myöhemmin. Necker oli jo ehtinyt lähteä takaisin Sveitsiin, kun kuningas 20. heinäkuuta palautti hänet virkaansa.
Necker kannatti Ranskaan englantilaismallista perustuslaillista monarkiaa ja kaksikamarista parlamenttia. Neckerin suosio vallankumouksellisten parissa heikkeni pian, sillä hän ei edelleenkään kyennyt hankkiutumaan eroon alijäämästä. Kansalliskokouksen edustajat Talleyrand ja Mirabeau saivat pian suuremman vaikutusvallan talouspolitiikkaan. Necker joutui lopulta eroamaan 18. syyskuuta 1790, minkä jälkeen hän vetäytyi Sveitsiin. Hän julkaisi muun muassa vuonna 1792 Ludvig XVI:ta puolustaneen kirjoituksen ja vuonna 1796 Ranskan vallankumouksen historiikin De la révolution française.
DTM-kausi 2011
DTM-kausi 2011, oli DTM-sarjan kahdestoista kausi. Sarjan alkoi Saksan Hockenheimringin radalla ja päättyi samalla radalla.
Jodie Marsh
thumb|Jodie Marsh Jodie Marsh (s. 23. joulukuuta 1978) on englantilainen mediapersoona, kehonrakentaja ja glamourmalli. Hän on esiintynyt miestenlehdissä ja keltaisessa lehdistössä yläosattomissa, sekä esiintynyt omassa tositelevisio-ohjelmassaan Totally Jodie Marsh.
DTM-kausi 2011
Sarjan mestaruuden voitti saksalainen Martin Tomczyk, toiseksi sijoittui ruotsalainen Mattias Ekström ja kolmanneksi kanadalainen Bruno Spengler.
Jodie Marsh
Marshilta julkaistiin vuonna 2005 omaelämäkertakirja Keeping it Real. Vuonna 2006 hän oli kilpailijana Britannian Big Brotherin julkkisversiossa Celebrity Big Brotherissa. Vuonna 2013 hän alkoi juontaa dokumenttisarjaa Jodie Marsh On... TLC-kanavalla.
Marsh osallistui ensimmäiseen kehonrakennuskilpailuunsa vuonna 2011 ja voitti vuonna 2012 International Natural Bodybuilding Federationin (INBF) kilpailun Washingtonissa sarjassa ”Women's Fit Body”.
Kanat
Kanat (Gallus) on aitokanojen (Phasianidae) heimoon kuuluva lintusuku. Luonnossa sukuun kuuluvia lajeja esiintyy Intiassa, Sri Lankassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Punaviidakkokanan (Gallus gallus) uskotaan olevan nykyisen kesykanan (Gallus gallus domesticus) kantamuoto.
Lajit
Gallus-suvun edustajia löytyi ympäri esihistoriallista Euraasiaa. Joitakin fossiililajeja on tunnistettu:
Miinanraivaaja SM 4
Miinanraivaaja SM 4 oli Suomen merivoimien miinanraivaaja jatkosodassa.
Valmistus
Suojeluskuntajärjestö tilasi aluksen Tolkkisista Aug. Eklöfiltä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 1940. Sotatoimien päätyttyä se kuului II raivausosastoon raivaustoiminnan päättymiseen saakka. Se poistettiin palveluksesta 1951.
Donna Leon
Donna Leon [ˈdɒnə ˈliːɒn] (s. 29. syyskuuta 1942 New Jersey) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan Venetsiaan sijoittuvasta Guido Brunetti -rikoskirjasarjastaan. Leon asui Venetsiassa 1980-luvulta 2010-luvulle, ja nykyisin hän asuu Sveitsissä.
Elämä ja ura
Leon syntyi ja kasvoi Yhdysvalloissa New Jerseyn osavaltiossa. Hän muutti pois Yhdysvalloista vuonna 1965 ja on siitä pitäen asunut esimerkiksi Englannissa, Sveitsissä, Kiinassa ja Iranissa. Ennen uraansa kirjailijana hän työskenteli muun muassa matkanjohtajana ja mainostoimittajana sekä opettajana ulkomailla sijaitsevissa yhdysvaltalaisissa kouluissa. 1980-luvulla Leon asettui Venetsiaan, missä hän asui yli kolmekymmentä vuotta ja opetti kirjailijanuransa ohella englanninkielistä kirjallisuutta. Sittemmin hän kyllästyi Venetsian turistipaljouteen ja muutti pieneen sveitsiläiskylään.
Leonin Guido Brunetti -kirjat sijoittuvat Venetsiaan. Ensimmäinen Brunetti-dekkari Kuolema oopperassa ilmestyi vuonna 1992 ja muun muassa palkittiin Japanissa vuoden parhaana rikosromaanina. Brunetti-kirjasarjaa on käännetty monille kielille mutta ei italiaksi, koska Leon halusi pysyä tuntemattomana silloisessa asuinmaassaan.
Sä oot jees
Sä oot jees on Hausmyllyn vuonna 1992 julkaistu toinen studioalbumi. Edelliseen albumiinsa Schysteemi verrattuna albumilta löytyy enemmän ”vakavampia” kappaleita. Albumi nousi Suomen virallisen listan kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kaksitoista viikkoa.
”Gigolo (kaakaoautomaatti remix)” -kappaleessa kuullaan yhtyeen artisti Dromen eli Jari Karjalaisen tekemä kaakaoautomaatti-imitaatio.
Kiinan pyhät vuoret
Kiinassa on viisi pyhää vuorta. Ne ovat:
Näistä pyhistä vuorista kuuluisin on Taishan, jossa on käynyt meditoimassa 72 Kiinan keisaria.
Suomukutoja
Suomukutoja (Histurgops ruficauda, syn. H. ruficaudus) on kutojien heimoon kuuluva Tansanian kotoperäinen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Tansanian pohjoisosan. Anton Reichenow kuvaili lajin holotyypin Wembaeresta vuonna 1887.
thumb|left
Speedway (Hausmyllyn albumi)
Speedway on Hausmylly-yhtyeen vuonna 1997 julkaistu albumi. Albumin kappale ”Odotan” osallistui saman vuoden Syksyn sävel-kilpailuun sijoittuen 2. sijalle.
Benuenkongolaiset kielet
Benuenkongolaiset kielet on nigeriläis-kongolaisen kielikunnan atlantinkongolaiseen haaraan kuuluva kieliryhmä, johon kuuluvia kieliä puhutaan pääasiassa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Yli tuhat kieltä kattava ryhmä kattaa yli puolet kaikista voltankongolaisista kielistä.
Suurin osa benuenkongolaisista kielistä kuuluu laajaan bantukielten alaryhmään. Suurimpia bantukieliä ovat swahili, ruanda, šona, xhosa ja zulu. Benuenkongolaisiin kieliin kuuluvia ei-bantukieliä ovat muun muassa igbo, joruba, tiv ja ibibio.
Tonokin oireyhtymä
Tonokin oireyhtymä on Tonokin ja muiden vuonna 1990 kuvaama oireisto. Vammautuneet olivat sisarukset, joilla havaittiin lyhytkasvuisuutta, brakydaktyliaa, kynsien dysplasiaa ja älyllistä kehitysvammaisuutta. Brakydaktyliaa pidettiin B-tyyppisenä.
Vuonna 1998 Sorge ja muut kuvasivat 13,5-vuotiaan pojan, jolla oli mikrokefalia, lyhyt koko, B-tyypin brakydaktylia, kynsien dysplasia, luuston poikkeavuuksia ja kehitysvamma. Henkilön äidillä oli peukalojen brakydaktylia ja samankaltainen ulkonäkö, mutta kehitysvammaisuutta tällä ei ilmennyt. Raportin yhteydessä Tonokin oireyhtymän esitettiin olevan erillinen häiriönsä, joka periytyisi vallitsevasti mahdollisesti autosomissa tai olisi X-linkittynyt.
Épinal Hockey Club
Épinal Hockey Club on épinalilainen jääkiekkojoukkue, joka Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:ssa. Joukkue pelasi Ranskan pääsarja Ligue Magnusissa vuosina 1991–1992, 1996–1997 ja 2003–2018. Kaudeksi 2018–2019 Épinal siirtyi taloudellisen selvitystilan vuoksi peräti kolme sarjatasoa alemmas FFHG Division 3:een.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Naisten SM-sarja
Naisten SM-sarja voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Teatteritiede
Teatteritiede on humanistinen tiede, joka tarkastelee teatterin ja esittämisen eri muotoja ja niiden kytköksiä ympäröivään yhteiskuntaan. Teatteritiede on usein erkaantunut kirjallisuustieteen yhteydestä, mikä on vaikuttanut tutkimuksen keskittymiseen draaman tutkimukseen. Nykyisin tutkimus on kuitenkin laajentunut yhä enemmän koskemaan laajemmin nimenomaan esitystä, siihen liittyvää instituutiota ja draamakirjallisuutta sen osana. Teatteritieteen näkökulmasta voidaan tutkia teatterin lisäksi myös muita esittävän taiteen lajeja, kuten tanssia ja musiikkiteatteria.
Teatteritiedettä opiskelleet voivat työskennellä esimerkiksi tiedottajina, teatterisihteereinä, toimittajina, ohjaajina, tuottajina, sunnittelijoina sekä erilaisissa asiantuntijatehtävissä taideorganisaatioissa ja kulttuurihallinnossa.
Teatteritiede Suomessa
Suomessa teatteritiede on täysimittaisena akateemisena oppialana edustettuna Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa. Teatteritiede on nykyisin yksi taiteiden tutkimuksen kandi- ja maisteriohjelmien opintosuunnista, ja teatteritiedettä edustavia jatko-opintoja voi suorittaa filosofian, taiteiden ja yhteiskunnan tutkimuksen tohtoriohjelmassa.
Pääainekelpoinen oppiaine teatteritiede on ollut vuodesta 1980. Teatteritieteen pääainetta edelsi yleisen kirjallisuustieteen oppiaineen draamakirjallisuuden linja. Teatteritieteen ensimmäisenä professorina toimi vuosina 1977–1985 Timo Tiusanen. Tiusasen kuoleman jälkeen professuuri oli pitkään täyttämättä, kunnes tehtävään nimitettiin vuonna 1995 Pirkko Koski. Kosken jäätyä eläkkeelle vuonna 2008 professoriksi nimitettiin Hanna Korsberg.
Muu teatterintutkimus
Tampereen yliopistossa oli aiemmin Helsingin yliopiston teatteritieteeseen vertautuva teatterin ja draaman tutkimuksen oppiaine, joka sai alkunsa Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa 1960-luvulta lähtien annetusta koulutuksesta, myöhemmästä yleisen kirjallisuustieteen draamalinjasta. Teatterin ja draaman tutkimus perustettiin varsinaisena oppiaineena vuonna 1996, ja sen professorina toimi myöhemmin Panu Rajala ja vuodesta 2005 Hanna Suutela. Teatterin ja draaman tutkimusta ei enää voi opiskella pääaineena tai suuntautumisvaihtoehtona, vaikka yliopistossa on edelleen teatterin ja draaman tutkimukseen keskittyvät professorin ja yliopistonlehtorin tehtävät. Tampereen yliopistossa tehdään teatteriin liittyvää tutkimusta lisäksi näyttelijäntyön laitoksella sekä Tutkivan teatterityön keskuksessa.
Teatteriin liittyvää tutkimusta tehdään myös Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa ja erityisesti sen Esittävien taiteiden tutkimuskeskuksessa, jossa tutkimus on luonteeltaan esittävien taiteiden (teatterin ohella erityisesti tanssin) ja sen pedagogiikan taiteellista tutkimusta. Vastaavasti lavastustaiteen osalta teatterintutkimusta tekee Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitos. Myös perinteiset ammattialoihin keskittyvät teatteritaiteen perustutkinto-ohjelmat, Taideyliopiston näyttelijäntaiteen, ohjauksen, dramaturgian sekä valo- ja äänisuunnittelun ja Aalto-yliopiston esittävien taiteiden lavastuksen ja pukusuunnittelun koulutukset, ovat yliopistotasoisia koulutuksia, joten nekin on laskettavissa näkökulmasta riippuen teatterintutkimukseksi. Näissä koulutuksissa käytännön osuus on kuitenkin huomattavasti varsinaista teatteritiedettä/-tutkimusta suurempaa.
Olli Lounasmaa
Olli Viktor Lounasmaa (20. elokuuta 1930 Turku – 27. joulukuuta 2002 Goa, Intia) oli suomalainen fyysikko ja akateemikko.
Lounasmaa perusti Teknillisen korkeakoulun Kylmälaboratorion vuonna 1965 ja toimi vuoteen 1996 sen johtajana. Hänen johdollaan kylmälaboratoriossa tehtiin Helium-3:n suprajuoksevuuden todentaminen vuonna 1973 ja laboratorio sai mainetta ytimien magneettisen järjestäytymisen tutkimisessa sekä aivojen magnetoenkefalografiassa. Näiden tutkimusten sivutuotteena laboratorio teki useita kylmyyden maailmanennätyksiä. Lounasmaa palkittiin tieteellisestä työstään useilla palkinnoilla. Akateemikon arvonimen hän sai vuonna 1997. Lounasmaata pidetään Suomen kansainvälisesti tunnetuimpana fyysikkona.
Koulutus
Lounasmaa suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1953 ja filosofian tohtorin tutkinnon Oxfordin yliopistossa vuonna 1958. Tämän jälkeen hän työskenteli Argonne National Laboratoryn tutkijana. Vuonna 1965 Lounasmaa nimitettiin Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan professoriksi.
Yksityiselämä
Olli Lounasmaa oli Albert von Hellensin (1879–1950) tyttären Inki Lounasmaan (1905–1990) poika. Lounasmaa oli naimisissa Inkeri Lounasmaan kanssa, ja heillä on kaksi tytärtä: edunvalvontajohtaja Marja Lounasmaa ja neurologi Kiti Müller (s. 1954). Lounasmaa kuoli sydänkohtaukseen ollessaan lomamatkalla Goassa vaimonsa ja kahden lapsenlapsensa kanssa.
Cluj-Napoca
Cluj-Napoca on kaupunki Transilvaniassa Luoteis-Romaniassa, noin 330 kilometriä Bukarestista luoteeseen. Vuonna 2002 siellä oli 318 000 asukasta, joista 79,4 prosenttia etnisiä romanialaisia, 19 prosenttia unkarilaisia ja prosentti romaneja. Se on Romanian toiseksi suurin kaupunki. Ensimmäinen maininta kaupungista on vuodelta 1213.
Nimi
Kaupungin nimistä Napoca tulee roomalaisaikaisesta varuskunnasta, Cluj on taas alueen unkarilaisten käyttämä nimi, joka saattaa liittyä ympäröiviin kukkuloihin. Kaksoisnimi on ollut käytössä vuodesta 1974.
Kulttuuri
Cluj-Napocassa järjestetään vuosittain Transilvanian kansainvälinen elokuvajuhla. Kaupungissa valmistetaan Ursus-olutta.
Rakkautta ennen aamua
Rakkautta ennen aamua (Before Sunrise) on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka on ohjannut Richard Linklater. Hän on myös käsikirjoittanut sen yhdessä Kim Krizanin kanssa.
Idea elokuvaan tuli alun perin ohjaaja Linklaterilta, joka jakoi samankaltaisen kokemuksen erään naisen kanssa. He viettivät kokonaisen yön jutellen ja kuljeksien Philadelphian katuja.
Elokuva sai kaksi jatko-osaa Rakkautta ennen auringonlaskua (2004) ja Rakkautta ennen keskiyötä (2013).
Juoni
Amerikkalainen Jesse (Ethan Hawke) ja ranskalainen Celine (Julie Delpy) tapaavat toisensa junassa sattumalta. Celine on matkalla kotikaupunkiinsa Pariisiin, kun taas Jessen kohteena häämöttää Wien, joka on hänen Euroopan-matkansa päätepysäkki. Yksi asia johtaa toiseen ja pian Celine ja Jesse kulkevat yhdessä Wienin tunnelmallisia katuja. He ovat päättäneet viettää kahdestaan illan ja yön ennen Jessen paluulennon lähtöä. Nuoret kokevat suuria tunteita ja löytävät toisistaan sielunkumppanit, mutta taustalla viipyy huoli ajan rajallisuudesta.
Cəbrayıl
Cəbrayıl on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Karabahvuorten eteläpuolella 338 kilometriä Bakusta lounaaseen.
Cəbrayılin kylästä tuli vuonna 1868 Jelizavetpolin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Myöhemmin kihlakunnan hallinto siirrettiin Karjaginoon. Vuonna 1930 paikkakunnasta tuli Cəbrayılin piirin keskus ja vuonna 1980 kaupunki. Neuvostoaikana se oli maatalousalueen keskus, jossa toimi meijeri ja kudottiin mattoja. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan siellä oli 6 100 asukasta.
Armenialaiset joukot miehittivät Cəbrayılin Vuoristo-Karabahin sodan aikana elokuussa 1993, jolloin koko azeriväestö pakeni kaupungista. Myöhemmin se kuului Džrakan-nimisenä de facto itsenäisen Vuoristo-Karabahin tasavallan Hadrutin piiriin.
Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.
Hübner
Hübner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sindbad Merenkulkija
thumb|Sindbadin viides matka. [[Gustave Dorén Tuhannen ja yhden yön tarinoiden kuvitusta vuodelta 1865.]] Sindbad Merenkulkija (joskus myös Sinbad) on fiktiivinen arabialainen merimies, jonka monista matkoista ja seikkailuista kerrotaan satukokoelmassa Tuhannen ja yhden yön tarinat. Sindbadin matkoista kertovat sadut pohjautuvat osittain Lähi-idän merimiesten kokemuksiin, osittain antiikin Kreikan sekä Intian ja Persian taruperinteeseen.
Sindbad teki yhteensä seitsemän merimatkaa, joista yksi suuntautui "Madagaskarina" tunnetulle saarelle. Kun portugalilaiset tutkimusmatkailijat löysivät Madagaskarin saaren, he uskoivat sen olevan sama kuin sadussa kuvattu. On kuitenkin epäselvää, onko näillä saarilla mitään muuta yhteistä kuin nimi. Ainakin kahdella matkallaan Sindbad myös kohtasi Rok-linnun.
Ali Baban ja Aladdinin ohella Sindbad on yksi tunnetuimmista Tuhannen ja yhden yön tarinoiden päähenkilöistä.
Sinbadista on tehty useita elokuvia, kuten Kippari-Kalle ja Sindbad merenkulkija (1936), Sinbad merenkävijä (1947), Sinbadin uudet seikkailut (1958), Sindbad contro i sette saraceni (1964), Sinbad, merten sankari (1973), Sinbad Merenkulkija (1974), Sinbad - merenkävijä (1976), Sinbad ja tiikerinsilmä (1977) sekä Sinbad of the Seven Seas (1989). Lisäksi Sindbadista on tehty vuonna 2003 piirroselokuva Sinbad – seitsemän meren sankari. Animaatiossa Sinbad yrittää hankkia takaisin Rauhankirjan, jonka jumalatar Eris varasti.
Iidesjärvi
Iidesjärvi on Pirkanmaalla Tampereella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Iidesjärvi on osa Viinikanojan valuma-aluetta.
Maantietoa
Järvi on 2,2 kilometriä pitkä, 800 metriä leveä ja sen pinta-ala on 64 hehtaaria. Se sijaitsee Tampereen kaupungin itäosassa Kalevanharjun eteläpuolella ja Nekalan pohjoispuolella. Sitä ympäröivät Järvensivun, Vuohenojan, Muotialan, Nekalan ja Viinikan kaupunginosat. Järven valuma-alueella, jonka laajuus on 34 neliökilometriä (km²), on runsaasti peltoja ja asutusalueita. Iidesjärveen laskee kaksi suurempaa ojaa. Mutaoja laskee järven kaakkoispäähän Palvaanniemen eteläpuolella olevaan lahteen. Se tuo vettä Aakkulanharjulta Messukylän golfkentän läpi. Toinen on Vuohenoja, joka kulkee tiheästi asutun alueen läpi ja jota on oikaistu kaivamalla ja myös johdettu putkissa vaikeiden liikennejärjestelyjen alitse. Vuohenojan pohjoiseen Takahuhdin läpi virtaavaan haaraan yhtyy Alasjärvestä alkunsa saava laskuoja. Se kerää Pappilasta asti valumavesiä. Ruotulan läpi tuleva oja yhtyy Vuohenojaan golfkentältä alkunsa saava oja. Vuohenojaan yhtyy Hakametsän kohdalla idästä Kaukajärvestä alkunsa saava laskuoja. Sen yläjuoksulle yhtyy heti Linnainmaalta ja Leinolasta alkava pohjoishaara. Oja virtaa matkallaan Hautalammin läpi ja seuraa sitten rautatietä Hakametsään. Vuohenoja laskee järveen Palvaanniemessä. Iidesjärven oma laskuoja on Viinikanoja, joka laskee Pyhäjärven Viinikanlahteen. Viinikanojan keskivirtaus on vaatimattomasti 0,3 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Veden laskennallinen viipymä järvessä on 28 vuorokautta.
Järven rantaviivan pituus on 6,1 kilometriä. Järven lähiympäristö on rakennettu kaupunkimaisesti täyteen. Etelärannassa sijaitsee entinen Nekalan kaatopaikka ja sen itäpuolella nykyinen puutarha. Nekalan itäpuolella on rantaan rakennettu puisto lammikoineen. Järven itäpää on suomaata ja järven matala ranta on ruohottunutta ja kasvamassa umpeen. Puhoonlahden eteläpuolella Palvaanniemessä sijaitsee Vuohenojan asuntoalue. Koko pohjoisrantaa seuraa kapea rannansuuntainen metsäalue, joka suojaa järveä rantaa seuraavalta tieltä.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1980 lähtien ja sitä seurataan nykyään vuosittain. Järvi luokitellaan reheväksi tai ylireheväksi järveksi. Sen sisäinen kuormitus on peräisin vuosikymmenten takaa. Aluksi järven ympäristö oli peltovaltaista asuttua seutua. Asutuksen levittyä järven ympäristöön johdettiin järveen hule- ja jätevesiä. Näiden mukana tulleet ravinteet ja haitta-aineet ovat painuneet järven pohjan sedimenttiin. Järven etelärannalla ollut Nekalan kaatopaikka kuormitti ja kuormittaa järveä edelleen.
Järveen ei muodostu kesäisin sen mataluudesta ja laajuudesta johtuen lämpötilakerrostumista. Siksi veden happipitoisuus on kesällä hyvä kaikissa syvyyksissä. Talven jääkansi kuitenkin mahdollistaa talvella veden lämpötilakerrostumisen. Laskuojien mukanaan tuomat kloridit (maantiesuola) vajoavat alusveteen ja vahvistavat näin harppauskerrosta. Vaikka järvessä esiintyy happivajausta, ei se kasva kovin suureksi. Järven vettä on ilmastettu talvisin vuodesta 1982 lähtien ja eliöillä onkin ilmastuslaitteen ympäristössä happea paremmin käytettävissään. Ilmastaminen ei kuitenkaan auta koko järven hapetuksessa, sillä suolaantunut alusvesi ei tuuletu kovin tehokkaasti.
Vesi ei ole hapanta vaan pikemminkin emäksistä. Koko 2000-luvun aikana pintaveden happamuustaso ei ole laskenut avovesikaudella pH-arvoa 8 alemmaksi. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on myös hyvä. Sen mitattu arvo on ollut 0,8–1,1 moolia litrassa vettä (mol/l). Hapenvähyys ja emäksisyys aiheuttavat yhdessä ravinteiden liukenemisen takaisin veteen pohjan sedimenteistä. Tätä kutsutaan sisäiseksi kuormitukseksi ja juuri se on pääsyy järven rehevöityneeseen tilaan. Rehevöityminen aiheuttaa Iidesjärvessä runsasta kasvillisuutta, joka kerää ravinteita tehokkaasti itseensä, mutta vapauttaa sitä takaisin veteen lahotessaan talvella. Lahoaminen kuluttaa talvella myös veteen liuennutta happea. Kesäisin rehevöitynyt vesi sameuttaa sitä, kun humus ja levät lisääntyvät. Vapautuneet ravinteet laskevat Viinikanojaa myöten Pyhäjärveen. Iidesjärven vedessä on 10 kertaa enemmän fosforia kuin Pyhäjärvessä. Vedenlaatu on välttävä.
Nekalan kaatopaikka
Osa järven ongelmista johtuu etelärannan Nekalan kaatopaikasta, joka oli käytössä vuosina 1929−1958. Sitä käytettiin epävirallisesti sen sulkemisen jälkeenkin. Kaatopaikalle ei ollut rakennettu tiivistä pohjaa, ja jätteitä kaadettiin myös suoraan järveen ja sen rantakosteikkoon. Näin Iidesjärvellä sijainneen soistuneen lahden paikalle muodostui uutta maa-aluetta. Kaatopaikka tuottaa edelleen jonkin verran kasvihuonekaasu metaania, vaikka sisäiset hajoamistoiminnot ovat vähentyneet. Osa sadevedestä pääsee imeytymään jätteeseen, joka huuhtoutuu Iidesjärveen.
Kaatopaikkaa koskevan vuoden 2008 riski- ja toimenpidekartoituksen mukaan alueen pintamaassa, jätetäytössä, kaatopaikan sisäisessä vedessä, suotovedessä, kaatopaikan ulkopuolisessa maassa ja Iidesjärven pohjakerrostumassa esiintyy haitta-aineita. Niitä voi kulkeutua alueelta ilmaan, Iidesjärveen sekä sen ulkopuolelle. Kartoituksen mukaan terveys- ja ympäristöriskien hallitsemiseksi ja vähentämiseksi tärkeää on kaatopaikan suotovesien hallinta ja jätetäytön peittäminen. Kaatopaikan ja Iidesjärven väliin jäävästä suotovesilammikosta otetussa näytteessä havaittiin muun muassa korkea bariumin pitoisuus, kohonnut PAH-pitoisuus ja melko korkea kloorattujen orgaanisten yhdisteiden pitoisuus. Kaatopaikan täyttöalueen sisäisestä vedestä otetut näytteet sisälsivät merkittäviä bariumin ja sinkin pitoisuuksia, korkeita bentseenin-, ksyleenin- ja tolueenin pitoisuuksia sekä korkeita öljyhiilivetypitoisuuksia ja PAH-pitoisuuksia. Kaatopaikalta on löytynyt myös merkkejä syanidista ja kynnysarvon alittavia DDT-pitoisuuksia. Vuonna 1994 kaatopaikalta mitattiin maaperän haitallisen pitoisuuden raja-arvon ylittävät kupari- ja sinkkipitoisuudet sekä ohjearvon ylittävät kadmiumn-, kromin-, elohopean-, nikkelin-, lyijyn- ja arseenin pitoisuuksia. PCB-yhdisteiden määrä oli alle ohjearvon.
Ympäristö
pienoiskuva|Ilmakuva Tampereelta. Iidesjärvi kuvan alaosassa.
Rehevä Iidesjärvi on merkittävä hyönteis- ja lintukohde Pirkanmaalla. Vuonna 2001 hyönteisiä tavattiin 1 217 lajia. Järvi on kuulunut valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan vuodesta 1982 lähtien. Rannat ovat reheviä viitoja, ruovikoita ja saraikkoja. Luhdat ovat laajimmillaan järven itäpäässä, missä sijaitsee järven ainoa lintutorni.
Iidesjärven vesikasvien määrä väheni 1940-luvulta 1990-luvulle saakka, minkä jälkeen lajisto on alkanut palautua. Vesikasvien perusteella järven tila oli heikoimmillaan vuonna 1991, jolloin uposkasvit olivat käytännössä hävinneet järven pääaltaasta. Sen myötä vähenivät myös uposkasveja ravintonaan käyttävät vesilinnut, joiden väheneminen alkoi 1980-luvun puolivälissä.
Virkistys
Kokonaisuudessaan Iidesjärven veden laatu on ollut viime vuosina välttävä tai tyydyttävä. Laatua heikentävät erityisesti järveen johdetut hulevedet sekä järven sisäinen kuormitus. Iidesjärven virkistyskäyttöä heikentävät myös sen rehevyys ja säännölliset leväesiintymät. Järven särkivaltaista kalakantaa on vahvistettu reheviin järviin soveltuvilla lajeilla kuten erilaisilla karppikalojen lajeilla.
Historiaa
Vuoden 1953 peruskartan mukaan Nekalan siirtolapuutarha oli jo perustettu ja se on vuosien aikana laajentunut kovasti. Nekalan kaatopaikka on vuoden 1953 kartassa varsin pieni, mutta jo seuraavassa painetussa kartassa se oli kaventanut järven selkää huomattavasti.
Etymologia
Iidesjärven nimi esiintyy vanhoissa kartoissa muodossa ”Jrijärwi” (1758) ja ”Ihrijärwi” tai ”Iirehjärwi” (1783). Nimiarkistossa esiintyvät myös muodot ”Iilesmotti” ja ”Iilismotti”, samat -monttu-loppuisina sekä ”Iiresjärvi”. Näiden vanhojen hämäläisten l- tai r-äänteen sisältävien nimimuotojen pohjana on dentaalispirantin sisältävä sana iiðes. Sama nimiaines esiintyy myös Iisalmen kaupungin ruotsinkielisessä nimessä Idensalmi, kunnannimissä Ii ja Iitti sekä Suonenjoen Iisvesi, ja nämä nimet kuulunevatkin saman etymologisen selityksen pariin. Muinaistutkija Mikko Heikkilä on esittänyt, että etymologia näille nimille olisi peräisin sanasta hiisi.
Eräänä mahdollisena etymologiana on mainittu muinaisskandinaavinen sana iða 'takaisinpäin virtaava vesi joessa', mutta äänteellisesti ensitavun pituus on vaikeasti johdettavissa tällaisesta muodosta. Kansanetymologia, jonka mukaan järven nimi tulisi iilimadoista, on mahdoton, koska määriteosan toisen tavun konsonanttivaihtelu l~r~d ei voi perustua iili-sanaan.
Erään selityksen mukaan nimi tarkoittaa 'kuivumassa olevaa järveä'. Tamperelaiset ovat käyttäneet Iidesjärvestä myös toista nimeä ”Motari”, minkä perusteella Nekalassa lähellä järven rantaa sijaitseva kuja on nimetty Motarinkujaksi vuonna 1982.
Ndebelen kieli
Ndebelen kieli voi tarkoittaa:
Samuli Paronen -palkinto
Samuli Paronen -palkinto myönnetään ansioista aforistiikan alalla. Palkinto jaettiin aluksi vuosittain (2006–2010), sittemmin kolmen vuoden välein. Sen jakaa Suomen aforismiyhdistys, saajan päättää yhdistyksen hallitus. Palkinto on nimetty kirjailija Samuli Parosen mukaan, jonka aforismikokoelmaa Maailma on sana (1974) pidetään suomalaisen aforistiikan huippuihin kuuluvana.
Palkinto käsittää seppä Upi Anttilan taoksen sekä kunniakirjan. Palkinnon saaja julkistetaan Samuli Parosen syntymäpäivänä 23. toukokuuta tai sen tienoilla.
Rakastaa – ei rakasta
...rakastaa, ei rakasta... on Hausmyllyn neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 12, ja pysyi listalla yhteensä 10 viikkoa.
Israelin kansallismuseo
Israelin kansallismuseo sijaitsee kukkulalla Gi'vat Ramin naapurustossa Jerusalemissa, lähellä knessetiä ja Jerusalemin heprealaista yliopistoa. Museon perusti vuonna 1965 Jerusalemin silloinen pormestari Teddy Kollek. Museon kokoelmissa on taidetta, veistoksia ja Kuolleenmeren kääröjen lisäksi useita muita arkeologisia esineitä.
Kimmokerroin
thumb|right|Jännitys, olipa se venyttävä tai puristava, aiheuttaa vähemmän jäykässä (kuvassa punainen) kappaleessa suuremman muodonmuutoksen kuin jäykässä (kuvassa sininen). Kimmokerroin on aineen jäykkyyden mitta. Kimmokerroin eli kimmomoduuli tai Youngin moduuli on kiinteän aineen jäykkyyttä kuvaava fysikaalinen suure. Se on kappaleeseen kohdistuvan jännityksen suhde sen aiheuttamaan kappaleen suhteelliseen pituuden muutokseen voiman suunnassa jännityksen ollessa sen verran pieni, että tämä pituuden muutos on suoraan verrannollinen jännitykseen.
Terminologia
Nimi Youngin moduuli johtuu 1800-luvulla eläneestä brittiläisestä tiedemies Thomas Youngista, mutta käsitteen oli jo vuonna 1727 ottanut käyttöön Leonhard Euler. Ensimmäiset kokeet, joissa kimmokertoimen käsitettä nykyisessä muodossaan käytettiin hyväksi, teki italialainen Giordano Riccati vuonna 1782, 25 vuotta ennen kuin Young tutki asiaa. Termi moduuli johtuu latinan sanasta modus, joka tarkoittaa mittaa.
Suomeksi kimmomoduulia sanotaan kimmokertoimeksi. Tämä termi voi kuitenkin aiheuttaa sekaanusta, sillä ainakin aikaisemmin kimmokertoimella on tarkoitettu myös kimmomoduulin käänteisarvoa, venymän suhdetta venyttävään voimaan. Sama merkitys on ollut kimmokerrointa vastaavalla termillä myös ranskan ja saksan kielissä, mutta skandinaavisissa kielissä sekä elasticitetskoefficient ("kimmokerroin") että elasticitetsmodul ("kimmomoduuli") ovat molemmat jo vanhastaan tarkoittaneet kimmokerrointa.
Lineaarinen kimmoisuus
Kun jännitys ja venymä ovat tarpeeksi pieniä, venymä on Hooken lain mukaan käytännöllisesti katsoen suoraan verrannollinen jännitykseen, eli tällä alueella venymää jännityksen funktiona esittävä käyrä on suora. Kappaleeseen kohdistuvan jännityksen ja sen aiheuttaman suhteellisen venymän suhde on siis vakio, ja tätä vakiota sanotaan materiaalin kimmokertoimeksi eli Youngin moduuliksi. Kimmokerroin E on siis
missä F on venyttävä voima, A kappaleen poikkipinta-ala, σ kappaleeseen kohdistuva jännitys eli voima pinta-alayksikköä kohti, l sen pituus, kun jännitystä ei ole, ja \Delta l pituuden muutos. Mitä suurempi tämä kerroin on, sitä suurempi jännitys tarvitaan saamaan aikaan tietyinen suuruinen venymä. Ideaalisen jäykän kappaleen kimmokerroin olisi ääretön.