cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wasa Citybus
Wasa Citybus oli Vaasan seudun paikallisliikennettä hoitava yritys vuosina 2018–2022. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2018 2,4 miljoonaa euroa ja liiketulos 0,06 milj. euroa. Yrityksen omistajana ja toimitusjohtajana toimi Patric Wiik.
Wasa Citybus oli mukana valtakunnallisessa Waltti-matkalippujärjestelmässä.
Historiaa
Vaasan paikallisliikenteen voidaan katsoa alkaneeksi vuonna 1928, jolloin Majors-yhtiö aloitti matkustajaliikenteen Vaasassa. Yhtiömuotoinen paikallisliikenne sai alkunsa vuonna 1993, kun seitsemän vaasalaista liikennöitsijää perusti Vaasan paikallisliikenne Oy:n. Perustajayhtiöt olivat Oy Majors Ab, K. J. Lall, Syrenius & Co, Velj. Seppelin, Östman & Co, Oy Finne & Beijar Ab ja Sjöholm & Bergström. Vuonna 2017 Patric Wiik osti Vaasan Paikallisliikenne Oy:n liiketoiminnan ja toiminta alkoi Oy Wasa Citybus Ab:n nimellä. .
Wasa Citybus menetti kilpailutuksessa kaikki linjansa 1.7.2022 alkaen ja vuoden 2021 lopussa se irtisanoi koko henkilökuntansa .Kaupungin sisäistä joukkoliikennettä pyörittää 1.7.2022 alkaen Veikka Group Oy. Samalla koko linjasto uusitaan, ja reittiverkostoa laajennetaan jopa 30 prosentilla lisäten liikennetarjontaa erityisesti iltaisin ja viikonlppuisin.
Kalusto
Yhtiön ajokalusto koostuu pääasiassa käytetyistä linja-autoista, mutta muutamia autoja on ostettu uusinakin. Eniten käytettyä kalustoa on tullut Tampereelta. Huhtikuussa 2016 uutisoitiin biokaasubusseista, jotka saapuvat vuonna 2017. Autot tilattiin Scanialta. Ne saapuivat vuoden 2016 lopulla ja otettiin käyttöön 13. helmikuuta 2017.
Kalustoon kuuluu alla olevia automerkkejä:
Kalustoon kuului aikaisemmin myös vanhoja Volvoja ja Scanioita, mutta ne ovat myöhemmin poistuneet, kun biokaasukäyttöiset bussit otetiin liikenteeseen. Vuonna 2021 Vaasan kaupunki tilasi kolme uutta kaasubussia Liftin liikenteeseen. Linja-autot saapuivat Toukokuussa 2022 ja ne otettiin käyttöön 1.7.2022.
Linjat
Erikoisvuorot (vain koulupäivisin)
Launtaisin ja sunnuntaisin liikennöivät linjat: 1, 2, 7 ja 9
Petturit hirteen, companeros!
Petturit hirteen, companeros! on vuonna 1970 ilmestynyt Sergio Corbuccin ohjaama spagettiwestern. Elokuvan musiikin sävelsi Ennio Morricone. Pääosissa näyttelivät Franco Nero, Tomas Milian, Jack Palance ja Fernando Rey.
Hidradenitis suppurativa
Hidradenitis suppurativa eli märkäinen hikirauhastulehdus tai hidradeniitti tai taiveakne on krooninen, tulehduksellinen ihosairaus, joka johtuu immuunijärjestelmän häiriöstä. Sitä sairastaa arviolta noin 1 prosentti eurooppalaisesta väestöstä.
Hidradenitis suppurativa oireilee tavallisesti toistuvina tulehduksina paikoissa, joissa on runsaasti hikirauhasia, kuten kainaloiden ja nivusten ympärillä sekä paikoissa, joissa iho hankaa yhteen, kuten rintojen alla, pakaroissa ja sisäreisissä. Vaikeammalle tautimuodolle on tyypillistä kivuliaat märkäpesäkkeet ja niitä yhdistävät ihonalaiset ontelot, joista saattaa erittyä pahanhajuista nestettä. Hidradenitis suppurativan on osoitettu vaikuttavan alentavasti tautia sairastavan elämänlaatuun ja työ- ja toimintakykyyn.
Almujenjakaja
Almujenjakaja on kirkollisessa yhteisössä tai valtionhallinnossa työskentelevä henkilö, jonka tehtävänä on huolehtia almujen jakamisesta köyhille. Almujenjakajan virkoja perustettiin keskiajalla useiden Euroopan maiden hoveihin.
Hidradenitis suppurativa
Etiologia
Sairauden tarkkaa syytä ei tunneta, mutta tutkimustulokset osoittavat, että karvatupen immunologiset tai rakenteelliset poikkeavuudet saattavat vaikuttaa taudin kehittymiseen. Hidradenitis suppurativa ei tartu eikä se ole infektion aiheuttama. Se ei myöskään liity huonoon hygieniaan, mikä on yleinen väärinkäsitys.
Almujenjakaja
Ranskan hovissa toimi vuodesta 1486 suuralmujenjakaja, korkea-arvoinen kirkonmies, jonka tehtäviin kuului hyväntekeväisyyden ja hovin yhteydessä toimineen papiston valvonta. Virka lakkautettiin vuonna 1790 ja – Napoleon Bonaparten sekä Napoleon III:n perustettua sen uudelleen – lopullisesti vuonna 1870. Britannian hovissa on yhä olemassa perinnöllinen suuralmujenjakajan (Grand almoner) sekä yleensä piispalle annettava lordialmujenjakajan (Lord High Almoner) virka. Jälkimmäisen tehtäviin kuuluu kuninkaallisten almujen jakaminen vuosittain kiirastorstaina.
Hidradenitis suppurativa
Etiologia
Hidradenitis suppurativa puhkeaa yleensä nuorilla aikuisilla ja noin 30 prosentilla tautia esiintyy myös suvussa. Naiset sairastuvat noin kolme kertaa todennäköisemmin kuin miehet. Naisilla tauti aktivoituu usein kuukautisten yhteydessä. Suurimmalla osalla potilaita hidradenitis suppurativa oireilee jaksoittaisesti ja taudin aktiivisessa vaiheessa tyypillisimmät oireet ovat kipu ja vuotavat paiseet. On myös viitteitä siitä, että joillakin hidradenitis suppurativaa sairastavilla tauti on etenevä, jolloin oireet ajan myötä lisääntyvät tai yleistyvät.
Oireet
Hidradenitis suppurativa alkaa tavallisesti vähitellen aiheuttaen kutinaa ja punoitusta ja mahdollisesti myös liikahikoilua. Tämän jälkeen ilmestyy usein yksi tai muutama punoittava pinnallinen, pieneltä paiseelta vaikuttava kivulias kyhmy. Kyhmy kasvaa ja saattaa märkiä. Useat kyhmyt voivat muodostaa yhtenäisen ihonalaisen märkäontelon, jossa on yksi tai useampia aukkoja. Lievissä tapauksissa hidradenitis suppurativa aiheuttaa yksittäisiä paiseita, kivuliaita kyhmyjä ja märkää erittäviä pesäkkeitä kainaloissa, nivusissa, rintojen alla, pakaroissa tai sisäreisissä. Kyhmyt ovat usein aluksi kiinteitä ja herneenkokoisia ja usein sairautta saatetaan virheellisesti luulla akneksi.
Alberto Nepoti
Nepotin elokuvaura alkoi vuonna 1909 Film d’Arte Italiana -yhtiön näyttelijänä. Hänen läpimurtonsa tapahtui Maria Jacobinin rinnalla Savoia Filmin tuottamissa ja Nino Oxilian ohjaamissa elokuvissa Il cadavere vivente (1913) ja Il focolare domestico (1914). Kilparakastajan rooleihin erikoistuneen Nepotin suurimpia menestyksiä olivat Pina Menichellin kanssa tehdyt melodraamat Tigre reale (1916) ja La trilogia di Dorina (1917). Näyttelijän ura jatkui 1930-luvun alkuun saakka. Hän myös ohjasi muutamia elokuvia.
Hidradenitis suppurativa
Oireet
Keskivaikeissa tapauksissa hidradenitis suppurativa aiheuttaa uusiutuvia paiseita useilla alueilla. Tauti voi myös aiheuttaa arpimuodostusta, jos se on oireillut pitkäaikaisesti tai toistuvasti samassa kohdassa.
Vaikeissa tapauksissa hidradenitis suppurativa aiheuttaa laajalle alueelle levinneitä paiseita ja märkäpesäkkeitä, jotka voivat olla kivuliaita ja kehittyä syviksi nestettä kerääviksi ihon alla yhdistyviksi märkäonteloiksi. Kyseiset ihoalueet voivat puhjetessaan erittää epämiellyttävän hajuista märkää.
Samanaikaisesti hidradenitis suppurativan kanssa esiintyy usein myös muita sairauksia, niin sanottuja liitännäissairauksia. Näitä voivat olla muun muassa masennus, akne, metabolinen oireyhtymä, Crohnin tauti, spondylartropatiat, haavautuva ihotulehdus (pyoderma gangrenosum) ja okasolusyöpä.
Hoito
Taudin aiheuttamat paiseet voivat uusiutua ja muuttua pahemmiksi ajan myötä. Siksi on tärkeää, että tauti diagnosoidaan ja asianmukainen hoito aloitetaan mahdollisimman varhain. Oireista kannattaa kertoa ihotautilääkärille, joka pystyy tekemään tarkan diagnoosin.
Tällä hetkellä ei ole lääkettä, jolla olisi virallinen, viranomaisten myöntämä ja tutkimusnäyttöön perustuva käyttöaihe hidradenitis suppurativan hoitoon. Tämän sairauden hoidossa käytetään kuitenkin erilaisia antibiootti-valmisteita. Naiset voivat joskus hyötyä mieshormonien vastavaikuttavasta (antiandrogeenisesta) ehkäisyvalmisteesta. Kookkaimmat paiseet pyritään avaamaan kirurgisesti. Paiseisiin voidaan myös ruiskuttaa kortisonia (esim. triamsinolonia) tulehduksen rauhoittamiseksi.
Vaikeammissa tapauksissa käytettäviä hoitoja ovat muun muassa rifampisiini- klindamysiini -antibioottiyhdistelmähoito, dapsoni, asitretiini, suun kautta otettava kortisoni sekä siklosporiini. Valikoiduissa tapauksissa koko märkivä alue voidaan avata ja/tai poistaa kirurgisesti. Lääkkeellisen hoidon ja kirurgian yhdistelmä on vaihtoehto laajasti levinneelle taudille.
Lääkkeellisen hoidon tavoitteena on oireiden lievitys. Kirurginen hoito rauhoittaa parhaimmillaan taudin pysyvästi leikkauskohdasta, mutta oireet voivat palata leikkausalueen ulkopuolelle. Krooniseen sairauteen voi liittyä masennusta, jonka hoito on myös huomioitava.
Jussi Vatanen
Jussi Vatanen on muun muassa seuraavien nimi:
Hjon kunta
thumb|right|262px|Entiset pitäjät [[Skövden kunta|Skövden, Tibron, Hjon, Skaran ja Götenen kuntien alueella.]]
Hjon kunta on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Länsi-Götanmaahan. Kunnan keskustaajama on Hjo.
Kunnan maapinta-ala on 297,04 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 9 229 henkeä (31.12.2020).
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat": Lisäksi Grevbäckin ja Hjon maalaiskunnat liitettiin Hjon kaupunkiin. Vuonna 1971 Hjon kaupunki muuttui Hjon kunnaksi, kun Ruotsissa siirryttiin yhtenäiseen kuntamuotoon. Samalla Värsåsin kunta jaettiin: Mofalla liitettiin Hjon kuntaan ja muut osat Skövden kuntaan. Vuonna 1974 myös Fågelås ja Fröjered jaettiin. Fågelåsista liitettiin Hjon kuntaan Norra Fågelås ja Södra Fågelås, mutta Brandstorp liitettiin Habon kuntaan. Fröjeredistä Hjon kuntaan liitettiin Friderene ja Korsberga, mutta Fröjered liitettiin Tidaholmin kuntaan.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 107 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 3,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 91 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,0 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 179 509 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 81 000 kruunua.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 73,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 311 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, alueiden valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Hjon kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
The Amplified Bible
The Amplified Bible on Raamatun englanninkielinen käännös, joka pyrkii ”vahvistamaan” alkukielen esittämät vivahteet mahdollisimman hyvin. Ensimmäinen versio julkaistiin 1965 ja päivitetty versio siihen 1987. Uusin versio on julkaistu 2015.
Mielakan hiihtokeskus
thumb|250px|Panoraamakuva Mielakan hiihtokeskuksesta kesällä. Mielakan hiihtokeskus on Kouvolassa Mielakan kaupunginosassa sijaitseva hiihtokeskus.
Hiihtokeskuksessa on seitsemän valaistua ja tykkilumetettua rinnettä: lastenrinne, kokeneille laskijoille tarkoitetut Vauhtirinne ja Kilparinne. Lisäksi keskuksessa on loivempia rinteitä kuten Pohjoisrinne ja Turistirinne. Pohjoisrinteessä sijaitsee vuosittain laskijoiden toiveiden mukaan uudistettu Street. Hiihtohissejä on viisi, joista yksi on pulkkamäessä sijaitsevan tuubimäen hissi. Mielakan korkeus on 71 metriä ja pisin rinne noin 350 metriä pitkä.
Lisäksi Mielakan hiihtokeskuksesta löytyy ravintola sekä maksulliset pulkkamäet (=Lastenmaa) ja 22 kilometriä maastohiihtolatuja. Mielakka toimii kotirinteenä Kouvolan hiihtoseuralle (KHS). Mielakan rinteiltä vauhtia menestykseensä ovat ottaneet muun muassa lumilautailun maailmanmestari Roope Tonteri, telemarkin nuorten maailmanmestari Mikko Huupponen sekä alppihiihtäjät Jukka Rajala ja Nina Halme.
Mia Takula
Mia Takula o.s. Salli (1975, Vaasa ) on suomalainen eläinoikeusaktivisti, vapaa toimittaja ja käsikirjoittaja. Takula on ollut perustamassa useita suomalaisia eläinten oikeuksiin keskittyneitä järjestöjä. Takulan perustama Suomen Punk Anarko Yhdistys (SPAY) oli Suomen ensimmäinen järjestö, jonka tavoitteina olivat eläinten oikeudet. 1990-luvun puolivälissä hän oli mukana Oikeutta eläimille- ja Maan ystävät -järjestöjen perustamisessa.
Toukokuussa 1995 Takula yhdessä kahden muun naisen kanssa päästi Pohjanmaalla sijaitsevilla turkistarhoilla vapaaksi satoja häkkeihin vangittuja kettuja. Tapaus sai suuren mediahuomion usean vuoden ajaksi, ja kolmikko nimettiin kettutytöiksi.
2016 Takula julkaisi vegaaneista kertovan tietokirjan Elämäni vegaanina ja 2020 tietokirjan Susien mailla.
Ura eläinoikeusaktivistina
Takula ryhtyi kasvissyöjäksi jo lapsena. Hän oli ollut kiinnostunut luonnosta lapsesta saakka ja hoiti hevosia. Teini-ikäisenä hän kiinnostui ensin eläinten suojelusta ja tämän jälkeen eläinten oikeuksista. Perheen muuttaessa Vihtiin Takula joutui rankan koulukiusaamisen kohteeksi, joka paheni yläasteella. Muut oppilaat muun muassa pahoinpitelivät häntä. Takula löysi ystäviä punk- ja ympäristönsuojelupiireistä Toinen vaihtoehto -lehden kautta ja toimi Greenpeacen sekä paikallisen eläinsuojeluyhdistyksen vapaaehtoisena.
Jukka Peltokoski kuvasi toimintaa seuraavasti: [Takula] ''kuului jo 1990-luvun alussa vapaamuotoiseen verkostoon, joka osallistui muun muassa ydinvoiman vastaiseen toimintaan ja järjesti nuorisotaloilla huumeiden vastaisia konsertteja. Eläinten oikeuksiin liittyvää toimintaa oli kuitenkin eniten.''
16-vuotiaana, noin 1991, Takula perusti Suomen Punk Anarko Yhdistys SPAYn, jonka päämääriin kuului eläinten oikeudet. SPAY, myöhemmin nimellä Anarkistinen maailma, oli keskeinen suomalaisen eläinoikeusliikkeen esiaste. Yhdistyksen toiminta loppui Takulan ja muiden keskeisten toimijoiden lähtiessä perustamaan Oikeutta eläimille -järjestöä vuonna 1995. Samoihin aikoihin Takula, Kirsi Kultalahti ja Minna Salonen tekivät Pohjanmaan turkistarhaiskut. Takulan mukaan he tekivät iskut yksityishenkilöinä eivätkä osanneet ennustaa siitä tulevaa julkisuutta. He eivät olleet tehneet iskuja yhteiskunnallisen keskustelun takia vaan halusivat antaa eläimille edes mahdollisuuden vapauteen, koska vankeudessa ne joka tapauksessa kuolisivat.
Kolmikko sai Vaasan hovioikeudesta 9 kuukauden ehdolliset tuomiot ja määrättiin korvaamaan yhteisvastuullisesti 500 000 markan edestä aiheuttamiaan vahinkoja. Turkistarhaiskujen vahingonkorvauksia ei maksettu kuin pieniltä osin, ja ne kasvoivat korkoa kaksi vuosikymmentä. Takula eli köyhyydessä ilman luottotietoja. Rikoksesta aiheutunut vahingonkorvausvelka vanheni 20 vuoden jälkeen vuoden 2016 lopussa.
Turkistarhoille tehdyt iskut saivat huomattavaa julkisuutta. MTV3:n haastattelussa 2016 Takula ihmetteli sitä, etteivät Vihreä liitto tai Animalia käyttäneet tilaisuutta hyväkseen ajaakseen turkiseläinten oikeuksia. Takulan mukaan vaihtoehdoksi heille jäi, että hän ja Salonen alkoivat antamaan haastatteluja. Median kiinnostus jatkui useita vuosia kunnes he vetäytyivät julkisuudesta, koska heidän mielestään media oli kiinnostunut heistä enää henkilöinä eläinten oikeuksien sijaan. Takulan mukaan julkisuus oli massiivista. Muutamassa kuukaudessa jokainen suomalainen tiesi Oikeutta Eläimille -järjestön ja ensimmäistä kertaa myös vegaaneista. Kääntöpuolena kuitenkin vuosia jokainen suomalainen kasvissyöjä sai kuulla kyselyitä siitä, oliko hänkin kettutyttö. Vuonna 2020 tehdyssä haastattelussa Takula kertoi, ettei hän nuorempana olisi uskonut, että 25 vuodessa kasvissyönnistä tulisi normaalia ja ettei turkistarhaus ole loppunut Suomesta.
Perseus
thumb|right|240px|Perseus katkaistuaan Medusan pään, veistos [[Vatikaanin museossa.]] Perseus oli yksi kuuluisimmista kreikkalaisen mytologian sankareista ja legendaarinen mykeneläisen hallitsijasuvun perustaja, jonka seikkailut auttoivat Olympoksen jumalien valta-aseman syntymisessä. Perseus oli tarujen mukaan perustanut Mykenen ja Mideian kaupungit.
Alkuperä
Perseus oli Danaen poika, joka puolestaan oli Akrisioksen, Argoksen kuninkaan, ainoa tytär. Pettyneenä siihen, ettei hänellä ollut miespuolista perillistä, Akrisios kysyi neuvoa oraakkelilta. Tämä ennusti, että Akrisios ei tulisi koskaan samaan poikaa, vaan hän kuolisi tyttärenpoikansa käden kautta. Pitääkseen tyttärensä lapsettomana hän telkesi tämän imettäjänsä kanssa maanalaiseen pronssiseen huoneeseen. Zeus kuitenkin huomasi hänen kauneutensa, ja lähti tämän luokse katosta putoavan kultasateen muodossa. Tästä suhteesta sai alkunsa Perseus. Akraios huomasi raskauden ja Perseuksen jo synnyttyä antoi surmata Perseuksen imettäjän ja pakotti Danaen Zeuksen alttarille kertomaan kuka oli lapsen isä – yhtä aikaa peläten ja toivoen saavansa vahvistuksen olettamukselleen. Kun tytär nimesi Zeuksen lapsen isäksi, hänen isänsä ei uskonut häntä, vaan laittoi sekä oman tyttärensä että tämän lapsen koriin tai veneeseen ja lähetti heidät ajelehtimaan avomerelle. Zeus esti Poseidonin avulla vastoinkäymisten tapahtumista.
Medusa
Polydektes, Serifoksen kuningas, rakastui Danaeen, mutta ei voinut saada tätä Perseuksen vartuttua aikuiseksi. Niin hän kokosi ystävänsä, ja teeskennellen keräävänsä myötäjäisiä Hippodameiaa varten vaati näitä tuomaan hänelle hevosia. Perseuksella, joka eli kalastajan suojissa, ei hevosia ollut, jolloin Polydektes lähetti tämän noutamaan Medusan päätä, jonka Perseus oli itse maininnut aiemmin olevan mahdollista.
Perseus vaelsi pitkään vailla toivoa edes löytää gorgoja, jolloin jumalat puuttuivat asioihin. Perseus sai Pallas Athenelta kiiltävän kilven, jonka avulla tämä voisi katsoa Medusaa kivettymättä itse, Hermes antoi sirpin ja nymfit varustivat hänet siivekkäillä sandaaleilla, laukulla ja Haadeen näkymättömäksi tekevällä kypärällä. Jumalat kehottivat häntä menemään kultaisten omenoiden saarelle länteen, jossa hän tapasi graiat, gorgojen sisaret. Nämä olivat vanhoja naisia jo syntymästään saakka, ja heillä oli keskenään käytössään ainoastaan yksi silmä ja yksi hammas, joita he sitten vuorotellen käyttivät. Nämä varastamalla Perseuksen oli helppo kiristää avuttomilta graioilta tieto gorgojen olinpaikasta.
Perseus etsi gorgoja heijastaen näkymää kilpensä kautta, ja löysi heidät nukkumassa. Nopeasti hän leikkasi Medusan pään irti, ja haavasta nousivat jättiläinen Khrysaor ja lentävä hevonen Pegasos. Jäljelle jääneet gorgot aloittivat raivoisan takaa-ajon, mutta Perseuksen onnistui paeta kypäränsä avulla. Mukaan ottamansa Medusan pään hän antoi Pallas Athenelle, joka asetti sen aigiiseensa, eräänlaiseen kilpeen.
Liitto Andromedan kanssa
thumb|Perseus ja [[Andromeda (mytologia)|Andromeda.]] Matkalla takaisin Serifokseen Perseus pysähtyi Foinikian kuningaskunnassa Etiopiassa, jota hallitsivat kuningas Kefeus ja hänen puolisonsa Kassiopeia. Kassiopeia oli kerskunut kauneutensa olevan neireidejäkin suurempaa, ja tämän seurauksena Poseidon oli lähettänyt merihirviön piinaamaan maata rangaistukseksi. Oraakkeli oli kertonut ahdingon loppuvan, jos he uhraisivat Andromedan, kuninkaan tyttären, pedolle. Niin tämä sidottiin kahleilla kallioon pedon saaliiksi, mutta Perseus surmasi pedon ja vapautti Andromedan sovittuaan ensin Kefeuksen kanssa saavansa tämän vaimokseen. Kefeuksen veli Fineus, jolle Andromeda oli alun perin luvattu, juoni kuitenkin Perseusta vastaan, jolloin Perseus muutti hänet kiveksi.
Christopher Ferguson
Christopher J. Ferguson (s. 1. syyskuuta 1961) on Yhdysvaltain laivaston kommodori ja NASAn astronautti. Hän lensi ensi kertaa avaruuteen avaruussukkula Atlantiksen pilottina lennolla STS-115 9.9.–21.9.2006. Seuraavaksi hän toimi STS-126:n komentajana 14.11.–30.11.2008. Hän toimi myös avaruussukkulaohjelman viimeisen avaruussukkulalennon STS-135 Atlantiksen komentajana 8.7.–21.7.2011.
Sotilasura
Vuonna 1994 hän osallistui F-14:n ilmasta-maahan laukaistujen aseiden testaamiseen. Hän toimi myös vuoden ajan laivaston koelentokoulussa kouluttajana. Vuonna 1995 hän palveli USS Nimitzillä Irakin lentokieltoalueen valvonnassa.
Ura NASAssa
Ferguson valittiin NASAn astronauttikoulutukseen 1998. Hän toimi sukkulalentojen STS-118, STS-128 ja STS-129 CAPCOMina ("Capsule Communicator") eli Maassa olevana lennonvalvonnan ja lennolla olevan sukkulamiehistön viestinnän yhteyshenkilönä.
Hän on ollut kahdesti avaruudessa: sukkulalennon STS-115 pilottina (2006) ja sukkulalennon STS-126 (2008) komentajana. Ferguson toimi avaruussukkulaohjelman viimeisen lennon STS-135 Atlantiksen komentajana heinäkuussa 2011.
Dornier Do 22Kl
thumb|Suomen ilmavoimien Dornier Do 22 Kf (DR-196). thumb|Dornier Do 22K [[Helsinki-Malmin lentoasema|Malmin lentokentällä tammikuussa 1944.]] Dornier Do 22Kl oli saksalainen ylätasoinen yksimoottorinen lentokone.
Tausta
Claudius Dornier alkoi suunnitella Do 22 konetta vuonna 1934. Luftwaffe ei ostanut konetta, mutta sitä myytiin Kreikkaan, Latviaan ja Jugoslaviaan. Kirjain K koneen tunnuksessa merkitsi Saksassa, että kone oli vientiversio.
Tekniikka
Kone oli ylätasoinen ja yksimoottorinen. Moottori oli Hispano Suiza 12 V -rivimoottori ja teholtaan 630 kW (860 hv).
Spesifikaatio
Suoritusarvot
Aseistus
Käyttö Suomessa
Kun Neuvostoliitto miehitti Latvian, sen tilaamat koneet jäivät Dornier-Werken GmbH:n tehtaalle Friedrichshafeniin. Suomen ilmavoimat osti syyskuussa 1941 Latvian tilaamat koneet Saksasta. Tunnukset olivat DR-195-DR-198. Koneita käytettiin sukellusveneiden etsimisessä. Kaksi upposi sodan aikana, kaksi romutettiin vasta vuonna 1952 vaikka käyttö päättyi 1944.
Volframihappo
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa volframihappo on keltaista amorfista jauhetta. Se ei liukene veteen eikä happoihin, mutta on luonteeltaan hapanta ja liukenee emäsliuoksiin kuten hydroksideihin ja ammoniakkiin muodostaen volframaattisuoloja. Vetyfluoridi liuottaa volframihappoja muodostaen komplekseja.
Valmistus ja käyttö
Volframihappoa muodostuu keltaisena usein kolloidisena sakkana käsiteltäessä kuumia volframaattisuolaliuoksia, esimerkiksi ammoniumparavolframaattia, hapoilla. Kylmistä liuoksista saostuu tyypillisimmin valkoista sakkaa, joka on vaihtelevia määriä kidevettä sisältävää volframitrioksidia. Volframihappoa muodostuu myös useiden volframiyhdisteiden kuten volframiheksafluoridin, -heksakloridin ja -heksabromidin reagoidessa veden kanssa.
Volframihappoa käytetään hyvin puhtaan hienojakoisen metallisen volframin valmistuksessa. Lisäksi sitä voidaan käyttää muiden volframiyhdisteiden valmistukseen ja kirkkaankeltaisena pigmenttinä lasitteissa.
Mauri Karvetti
Mauri Perttuli Karvetti (9. kesäkuuta 1927 Naantali – 17. marraskuuta 2013 Naantali) oli suomalainen elinkeinovaikuttaja ja vuorineuvos (1982). Hän toimi vuosina 1973–1985 Raision Tehtaiden pääjohtajana. Hänen isänsä oli maanviljelysneuvos Einari Karvetti (Karlström).
Karvetti syntyi Karvetin tilalla Naantalissa. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1945 ja agronomiksi vuonna 1952 pääaineenaan kasvinviljelytiede. Hän siirtyi Raision Tehtaiden palvelukseen toukokuussa 1953 ja toimi siellä lähes yhdeksän vuoden ajan, viimeksi yhtiön hankintajohtajana, kunnes Lounais-Suomen Osuusteurastamo (nyk. LSO Osuuskunta) kutsui hänet toimitusjohtajakseen vuonna 1962. Karvetti oli uuden sukupolven yritysjohtaja, joka sovelsi uudenaikaisia yhdysvaltalaisia liikkeenjohdon menetelmiä ja ajatuksia, joissa korostuivat tehokkuus ja taloudellisuus voimakkaammin kuin aikaisemmin.
LSO:sta Karvetti siirtyi kesäkuussa 1973 uudestaan Raision Tehtaiden palvelukseen yhtymän pääjohtajaksi hänen edeltäjänsä vuorineuvos Veikko Vainion siirryttyä vastaavaan tehtävään Metsäliitossa. Tässä tehtävässä Karvetti oli vuoteen 1985.
Karvetin luottamustoimiin kuuluivat muun muassa Elintarviketeollisuuden liiton hallituksen jäsenyys vuosina 1974–1984, keskinäisen vakuutusyhtiön Eläke-Varman hallintoneuvoston jäsenyys vuosina 1977–1985 ja vakuutusyhtiö Kalevan hallintoneuvoston jäsenyys vuosina 1978–1985. Sotilasarvoltaan Karvetti oli reservin yliluutnantti.
Mauri Karvetin puoliso vuodesta 1953 oli maatalous- ja metsätieteiden tohtori Ritva-Liisa Karvetti (o.s. Aro, 1929–2016), joka toimi kliinisen ravitsemuksen dosenttina Turun yliopistossa vuosina 1985–1996.
Kapteeni Hatteras
Kapteeni Hatteras on Jules Vernen kirjoittama seikkailuromaani Jäämereltä. Kirja on ilmestynyt suomeksi kolmena niteenä: Pohjoista kohti, Talvi napajäissä ja Kapteeni Hatteras.
Juoni
Salaperäinen nimimerkillä K.Z. esiintyvä rahoittaja rakennuttaa Englannissa priki Forwardin, johon pestataan osaava miehistö. Matka suuntautuu kohti pohjoista. Työ ei suju kriiseittä, ja lopulta tuhon partaalla paljastuu kuka salaperäinen kapteeni on: hän on matruusi Garryn hahmossa piillyt John Hatteras, pelottavan kuuluisa pohjoisen tutkija: hänen retkikuntansa ovat yleensä päättyneet tuhoisasti. Niin käy nytkin: alus juuttuu talveksi jäihin, ja hiilet uhkaavat loppua. Kapteeni, lääkäri ja kirvesmies lähtevät etsimään tiedossa ollutta Belcherin retkikunnan hiilivarastoa, jotta talvesta selvittäisiin - tosin turhaan ja sillä välin miehistö nousee kapinaan, ottaa reet ja veneen sekä lähtee kohti etelää sytyttäen laivan palamaan lähtiessään. He tuhoutuvat matkallaan. Vain pursimies jää paikalle odottamaan kapteenin paluuta.
Hiukan myöhemmin löydetään haaksirikkoutunut amerikkalaisalus Porpoise ja sen kapteeni Altamont juuri ja juuri hengissä. Aluksen varusteilla selvitään talvesta eräänlaisessa lumilinnassa.
Keväällä rakennetaan pursi hylyn laudoista ja matka kohti pohjoisnapaa jatkuu. Tavoite saavutetaan, mutta kapteeni Hatterasin järki sammuu hänen astuessaan tulivuoren huipulle, johon pohjoisnapa on mitattu.
Retkikunnan rippeet pelastuvat kuin ihmeen kautta poikkeuksellisen kauas pohjoiseen tulleeseen tanskalaiseen hylkeenpyyntialukseen ja palaavat Englantiin.
Saavutus vahvistetaan - mutta kapteeni Hatteras jää mielisairaalaan, yhä marssien kohti pohjoista.
Valebrotulat
Taksonomia
Valebrotulojen heimoon kuuluu kolme lajia kahdessa suvussa. Heimon taksonominen sijoittelu on epäselvä. Toisinaan sen katsotaan olevan läheisempää sukua kivinilkoille, mutta useimmiten heimo luokitellaan kuuluvaksi partanilkkakaloihin, joissa lähimpiä sukulaisia ovat toukkabrotulat.
Levinneisyys
Valebrotuloja tavataan laikuttaisesti Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät yleensä 600–1 500 metrin syvyydellä merenpinnasta.
Imatralainen
Imatralainen oli Imatran seudulla vuosina 1996–2019 kahdesti viikossa ilmestynyt kaupunkilehti, jonka kustantajana ennen lakkauttamista toimi Kaakon Viestintä.
Lehden lakkauttaminen oli seurausta siitä, että Keskisuomalainen-konsernin ostaessa Kaakon Viestinnän sillä oli kaksi Imatran seudulla ilmestyvää kaupunkilehteä. Toinen Kaakon Viestinnän kustantama kaupunkilehti, Uutisvuoksi jatkoi ilmestymistään entiseen tapaan. Ennen yrityskauppoja seurannutta uudelleenjärjestelyä lehteä kustansi Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media.
Historia
Syksyllä 2008 Suomen Lehtiyhtymä -konserni (nykyinen Etelä-Suomen Media) osti lehden samaan aikaan Kaakkois-Suomen Sanomien (nykyinen Lappeenrannan Uutiset) kanssa ja muodosti lehdille yhteisen organisaation. Uudistuksen jälkeen lehdet olivat toistensa osapainoslehtiä, eli niiden alkupään sivut olivat vaihtuvia ja kaupunkikohtaisia, loppupään sivut yhteisiä ja maakunnallisia. Lehtien yhteenlaskettu jakelulevikki ennen Imatralaisen lakkauttamista oli keskiviikkoisin 67 500 ja viikonvaihteessa 65 500 kappaletta. Imatralaisen jakelulevikki peitti Imatran, Rautjärven sekä Ruokolahden.
Lehti uudistui tammikuussa 2013 tabloidiformaattiin ja vuoden 2014 tammikuussa lehden ilmestymiskerrat kaksinkertaistuivat siten, että keskiviikon lisäksi alkoi ilmestyä myös viikonvaihdenumero.
Lehden viimeisenä päätoimittajana toimi Ilkka Pohjalainen. Lehden viimeinen numero ilmestyi 18. joulukuuta 2019. Imatralainen oli Sanomalehtien liiton jäsen ja sitoutunut noudattamaan Julkisen sanan neuvoston ohjeita.
Sillon
Sillon (ranskaa, = 'uurre') oli entisen upseerin Marc Sangnierin 1895 Ranskassa perustama, pyrkimyksiltään tasavaltalais-kansanvaltainen katolinen yhdistys. Sillonin toiminta oli aluksi yksinomaan sosiaalista laatua. Mutta sen jälkeen kun valtio ja kirkko Ranskassa erotettiin 1905 toisistaan kokonaan, sen ohjelmaan tuli tasavaltaisen kansanvallan ihanteiden ja katolisuuden periaatteiden keskinäisen sopusoinnun aikaansaaminen Ranskan katolisuuden elvyttämiseksi katolilaisten vapaalla valtiollisella ja sosiaalisella toiminnalla. Näin Sillon muuttui yhä enemmän luonteeltaan poliittiseksi puolueeksi. Paavi Pius X vaati 1910 kirjeellään sillon-liikkeen alistamista kirkon viranomaisten määräysvaltaan. Liike lakkautettiin. Edistääkseen näkemystään sosiaalisesta katolisuudesta Sangnier perusti 1912 sen seuraajaksi järjetön Ligue de la jeune République. Vuonna 1936 sen nimeksi tuli Parti de la Jeune République, ja 1985 se lopetti toimintansa mutta sitä ei lakkautettu kokonaan.
Robert Fripp
Robert Fripp (s. 16. toukokuuta 1946 Dorset, Englanti) on kitaristi ja säveltäjä, joka on parhaiten tunnettu King Crimson -yhtyeen perustajana ja ainoana pysyvänä jäsenenä. Yli viisikymmentä vuotta kestäneen uransa aikana hän on luonut monentyylistä musiikkia ja osallistunut useisiin muiden levytysprojekteihin.
Varhaisura
Frippin musiikillinen ura alkoi vuonna 1967, kun hän perusti yhtyeen basisti Peter Gilesin ja rumpali Michael Gilesin kanssa. Vaikkei Giles, Giles and Fripp menestynyt konserteissa, onnistui se silti julkaisemaan kaksi singleä sekä LP-levyn The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp. Myöhemmin yhtyeen tuotannosta julkaistiin kokoelma nimellä The Brondesbury Tapes.
Sivuprojektit
King Crimsonin ollessa hyllyllä Frippillä on ollut useita sivuprojekteja. Yhteistyössä Brian Enon kanssa hän äänitti levyt No Pussyfooting vuonna 1973 ja Evening Star vuonna 1975. Näillä levyillä oli useita musiikkiteknisiä kokeiluja, kuten nauhakaiku, jolla oli oleva keskeinen osa Frippin myöhemmissä töissä. Laitteisto leimautui niin voimakkaasti Frippiin että sen tuottamia ääniä ruvettiin kutsumaan "Frippertronicsiksi".
Fripp vietti osan 1970-luvun lopusta poissa musiikkiteollisuudesta. Tuona aikana hän perehtyi Gurdjieffin opetuksiin, jotka tulisivat myöhemmin vaikuttamaan hänen työhönsä Guitar Craftilla. Vuonna 1976 hän palasi musiikkityön pariin studiokitaristiksi Peter Gabrielin samannimiselle levylle, joka julkaistiin seuraavana vuonna. Fripp osallistui levyn promootiokiertueeseen, mutta pysyi sivussa. Hänet esiteltiin yleisölle "Dusty Rhodesina".
Vuonna 1977, kolme vuotta King Crimsonin John Wettonin aikaisen inkarnaation jälkeen, Fripp sai puhelinsoiton Brian Enolta, joka osallistui David Bowien Heroes-levyn tekemiseen. Fripp tuli mukaan, mistä alkoi sarja yhteistyöhankkeita eri muusikoiden kanssa. Kohta Fripp oli mukana Peter Gabrielin toisella studioalbumilla ja teki yhteistyötä Daryl Hallin kanssa Sacred Songs -levyllä. Tänä aikana Fripp alkoi tehdä soolomateriaalia, jonka tekemiseen osallistui monia muusikoita, kuten Eno, Gabriel ja Hallin, mutta myös Peter Hammill, Jerry Marotta, Phil Collins, Tony Levin ja Terre Roche. Tämä materiaali muodosti lopulta hänen ensimmäisen soololevynsä, Exposure (1979), jota seurasi Frippertronics-kiertue samana vuonna. New Yorkissa Fripp osallistui Blondien ja Talking Headsin levyihin ja konsertteihin ja tuotti The Rochesin ensimmäisen levyn.
Frippin yhteistyö Buster Jonesin, Paul Duskin ja David Byrnen kanssa tuotti God Save the Queen/Under Heavy Manners -levyn 1980. Samana vuonna hän kokosi "second-division touring new wave instrumental dance bandiksi" eli "toisen divisioonan kiertäväksi uuden aallon instrumenttitanssiyhtyeeksi" kutsumansa yhtyeen, jonka nimeksi tuli League of Gentlemen. Jäsenet olivat Sara Lee, Barry Andrews ja Johnny Toobad.
King Crimsonin 1980-luku
1981 King Crimson kokoontui uudelleen. Frippin lisäksi entisistä jäsenistä oli mukana rumpali Bill Bruford, kun taas uusia olivat amerikkalaiset Adrian Belew ja Tony Levin. Joukko esiintyi ensin nimellä "Discipline", mutta Fripp huomasi että yhtyeen jäsenet pitivät "King Crimsonia" parempana vaihtoehtona. Kolmen julkaistun levyn jälkeen kokoonpano hajosi vuonna 1984 ja The League of Gentlemen pian sen jälkeen.
Samaan aikaan Fripp teki kaksi levyä vanhan ystävänsä, The Policen Andy Summersin kanssa. Fripp ja Summers soittivat I Advance Masked -levyllä kaikki instrumentit. Bewitched oli enemmän Summersin projekti. Hän tuotti kyseisen levyn ja teki sillä yhteistyötä muidenkin kuin Frippin kanssa.
Guitar Craft
American Society for Continuous Eduction (ACSE) Länsi-Virginiasta tarjosi Frippille opettajan paikkaa vuonna 1984. Hän oli ollut tekemisissä ACSE:n kanssa vuodesta 1978, istui sen hallituksessa ja oli pitkään harkinnut kitaransoiton opettamista. Yksi hänen Guitar Craft -kurssinsa tuotoksista oli performanssiyhtye The League of Crafty Guitarists, joka on julkaissut useita levyjä. Vuonna 1986 Fripp julkaisi ensimmäisen yhdessä vaimonsa Toyah Willcoxin kanssa tekemästään kahdesta levystä.
Soundscapes
Fripp palasi äänittämään soolona vuonna 1994 käyttäen päivitettyä versiota Frippertronicsin tekniikasta, jossa hän käytti nyt nauhojen sijasta digitaalista tekniikkaa. Fripp julkaisi useita "Soundscapes"-levyjä kuten 1999, Radiophonics, A Blessing of Tears, That Which Passes, November Suite ja The Gates of Paradise. Kokoelma Pie Jesu sisältää materiaalia A Blessing of Tearsistä ja The Gates of Paradisesta.
Vuonna 1993 julkaistiin ensimmäinen Frippin ja Japan-yhtyeen entisen laulajan sekä soolouraa luoneen David Sylvianin yhteislevy The First Day. Fripp oli myös ehdottanut Sylvianille King Crimson -jäsenyyttä, mistä tämä oli kieltäytynyt.
King Crimsonin myöhemmät vaiheet
Vuonna 2000 King Crimson julkaisi 12. studioalbuminsa The ConstruKction of Light. Sillä soittavat Fripp, Belew, Gunn ja Mastelotto. Sama kokoonpano levytti myös toisen albumin, The Power to Believe (2003).
Ayumi Miyazaki
Ayumi Miyazaki (s. 25. elokuuta 1971) on japanilainen laulaja ja säveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa Digimon Adventure -animesarjaan tekemästään japaninkielisestä taustamusiikista. Vuonna 2019 uutisoitiin, että Miyazaki säveltää uuden alku- ja loppumusiikin elokuvaan Digimon Adventure: Last Evolution Kizuna. Hän on myös säveltänyt musiikkia Doraemonin elokuvasarjan 40-vuotisjuhlajulkaisuun.
Himno de Riego
Himno de Riego on vuonna 1820 sävelletty Espanjan ensimmäisen ja toisen tasavallan kansallislaulu. Sen sävelsi José Melchor Gomis ja sanoitti Evaristo San Miguel.
Sanat (espanjaksi)
Serenos y alegres, valientes y osados,
Cantemos, soldados, el himno a la lid.
De nuestros acentos el orbe se admire
Y en nosotros mire los hijos del Cid.
Soldados, la patria nos llama a la lid. Juremos por ella vencer o morir.
El mundo vio nunca, más noble osadía,
Ni vio nunca un día más grande el valor,
Que aquel, inflamados, nos vimos del fuego,
Excitar a Riego de Patria el amor.
La trompa guerrera sus ecos al viento,
Horror al sediento, ya ruge el cañón.
A Marte sañudo la audacia provoca
Y el ingenio invoca de nuestra nación.
Satiirinen versio
Laulusta on tehty myös satiirinen versio:
Si los curas y frailes supieran, la paliza que les van a dar, subirían al coro cantando:
"¡Libertad, libertad, libertad!"
Si los Reyes de España supieran lo poco que van a durar, a la calle saldrían gritando:
La Reina vol corona? Corona li darem... que vingui a Barcelona
I el coll li tallarem!
Un hombre estaba cagando, y no tenía papel, pasó el Rey Alfonso XIII
¡Y se limpió el culo con él!
Laulun kolmas säkeistö on katalaania.
Sabri Khan
thumb|right|250px|Sabri Khanin kuva postimerkissä (2018)
Sabri Khan (21. toukokuuta 1927 Moradabad – 30. marraskuuta tai 1. joulukuuta 2015 New Delhi) oli intialainen saranginsoittaja. Hän edusti Senian gharanaa eli koulukuntaa, jonka tyyli juontaa juurensa Tansenin perintöön.
Khan sai musiikkikasvatusta ensin isoisältään ja sitten isältään. Hänelle myönnettiin useita tunnustuksia, kuten Sangeet Natak Akademin palkinto, Padma Shri (1992) ja Padma Bhushan (2006). Hän loi myös kansainvälisen uran, jonka aikana esiintyi Afganistanissa, Pakistanissa, Kiinassa, Japanissa, silloisessa Neuvostoliitossa, Venäjällä, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Alankomaissa, Belgiassa, Italiassa, Espanjassa, Tšekissä, Slovakiassa, Bulgariassa, Ruotsissa, Norjassa, Suomessa ja Meksikossa. Khan esiintyi Jehudi Menuhinin kanssa ja toimi vierailevana professorina Washingtonin yliopistossa.
Khan soitti sarangia esimerkiksi Intian itsenäistymisen aattona Intian parlamenttitalossa. Hän esiintyi myös Vallabhbhai Patelille tämän sairastuttua.
Khan vietiin 88-vuotiaana hengitysvaikeuksista kärsineenä sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Joulukuussa 2018 häntä kunnioitettiin omalla postimerkillä. Muusikot Kamal Sabri (sarangi) ja Sarwar Sabri (tabla) ovat hänen poikiaan.
Paul Fort
pienoiskuva|Paul Fort (1922)
Paul Fort (1872–1960) oli ranskalainen runoilija. Fortin, André Giden, Paul Valéryn, Paul Claudelin ja Francis Jammesin myötä esiin nousi symbolistien toinen sukupolvi, mutta sittemmin Fort siirtyi symbolismista perinteiseen Ranskan historian innoittamaan laulurunouteen. Hän julkaisi vuodesta 1897 lähtien "ranskalaisia balladeja", joissa ylistää elämää ja luontoa ja Ranskan historiaa. Näissä hän käytti väliin aiheina kansanlauluja. Fortin aleksandriineista osa on riimillisiä, eivät kuitenkaan kaikki. Hänen runoelmiaan julkaistiin koottuina nimellä Ballades françaises. Hän perusti symbolististen näytelmien esittämispaikaksi 1890 Théâtre d'Artin.
Minna Kivelä
Minna Kivelä (s. 22. syyskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa kuten Taivaan tulet, Kätevä emäntä ja Närpiäiset. Hänellä on poika.
Kesäkuussa 2012 hän toimii Sissipuutarhurit-ohjelman emäntänä.
Richard Cheese and Lounge Against the Machine
thumb|Richard Cheese and Lounge Against the Machine esiintymässä 2011. Richard Cheese and Lounge Against the Machine on laulaja Richard Cheesen johtama yhtye, joka esittää Vegas-tyylisiä lounge-versioita nykypäivän pophiteistä.
Heidät tunnetaan parhaiten versiostaan Disturbedin ”Down with the Sickness” -kappaleesta, joka oli mukana elokuvassa Kuolleiden aamunkoitto (2004). Yhtye on toiminut vuodesta 2000.
Cheesen lisäksi yhtyeeseen kuuluvat:
Kaikki jäsenet käyttävät salanimiä – cheese on englannin juustoa tarkoittava sana, kun taas brie, gouda ja ricotta ovat juustolaatuja.
Nora (Liechtensteinin prinsessa)
Prinsessa Nora opiskeli Geneven yliopistossa ja geneveläisessä Graduate Institute of International Studies -instituutissa. Hän on toiminut muun muassa tutkimusavustajana Maailmanpankissa Washingtonissa, Kansainvälisessä ympäristö- ja kehitysinstituutissa Lontoossa sekä lukuisissa avustus-, koulutus- ja katolista kirkkoa lähellä olevissa järjestöissä.
Prinsessa Nora valittiin isänsä ruhtinas Franz Josef II:n jälkeen Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäseneksi vuonna 1984. Hän toimi Liechtensteinin kansallisen olympiakomitean puheenjohtajana vuosina 1982–1992. Vuonna 2002 hän oli perustamassa ruhtinaskuntaan rahastoa Special Olympics, jonka tarkoituksena on tukea ruhtinaskunnan kehitysvammaisten urheilua ja liikuntaa olympia-aatteen hengessä. Hän toimi Liechtensteinin partioliikkeessä myös aktiivina vuosina 1973–1990.
Prinsessa Nora avioitui vuonna 1988 espanjalaisen de Mariñon 4. markiisin Vicente Sartorius y Cabeza de Vacan (1931–2002) kanssa. Heille syntyi vuonna 1992 tytär Maria Teresa.
Tuomas Tuomaanpoika Suikkanen
Tuomas Tuomaanpoika Suikkanen (16. syyskuuta 1752 – 1807) oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kirkonrakentaja.
Simpeleen yhteiskoulu
Simpeleen yhteiskoulu oli Etelä-Karjalan Rautjärven kunnassa Simpeleellä sijaitseva peruskoulu. Simpeleen yhteiskoulussa opiskelivat perusopetuksen vuosiluokat 7–9, ja samoissa tiloissa toimi myös Rautjärven lukio.
Tuomas Tuomaanpoika Suikkanen
Suikkasen rakentamia kirkkoja:
Simpeleen yhteiskoulu
Simpeleen yhteiskoulun toimintaa jatkaa Simpeleen koulu, joka on luokka-asteiden 1-9 yhtenäiskoulu.
Tuomas Ragvaldinpoika Suikkanen
Tuomas Ragvaldinpoika Suikkanen (1713 – 15. helmikuuta 1781) oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kirkonrakentaja.
Suikkanen omisti vuodesta 1742 lähtien maatilan Ruokolahden Lassilan kylässä.
Suikkasen poika Tuomas Tuomaanpoika Suikkanen oli myös kirkonrakentaja.
Suikkasen rakentamia kirkkoja:
Kahden vuoden loma-aika
Kahden vuoden loma-aika on Jules Vernen kirjoittama nuortenromaani. Se julkaistiin ensimmäisen kerran Ranskassa vuonna 1888.
Juoni
thumb|Saaren kartta Viisitoista 6–15-vuotiasta, pääosin englantilaissyntyistä uusiseelantilaista koulupoikaa, joiden joukossa on kaksi ranskalaista, yksi amerikkalainen ja afrikkalaissyntyinen, pääsevät mukaan purjehdukselle Uuden-Seelannin ympäri pienellä kuunarilla. Kovenevan sään vuoksi alus jää kuitenkin laituriin, ja vakituinen miehistö menee kapakoihin. Lähdön on määrä tapahtua seuraavana aamuna. Poikien ollessa nukkumassa yksi heistä, kujeisiin taipuva kymmenvuotias ranskalaispoika Paul Martinet, irrottaa kiinnitysköydet ja alus ajautuu myrskyn mukana avomerelle.
Pitkän kamppailun jälkeen alus haaksirikkoutuu tuntemattomalle saarelle, jossa alkaa kova taistelu selviämisestä. Vanhimpien poikien, ensin amerikkalaisen Gordonin ja myöhemmin ranskalaisen Henri Martinet’n, johdolla pojat selviävät saaren ankarista talvista. Toisaalta johtajat eivät välty vastustukselta englantilaisvoittoisessa joukossa, mutta lopulta kansallisuuksista johtuvat erimielisyydet saadaan sovittua.
Myöhemmin kuvaan tulee mukaan amerikkalainen kotiopettajatar Kitty Reddy. Hän oli ollut matkustajana Severn-nimisessä kauppalaivassa, jonka miehistö nousi kapinaan ja tappoi kapteenin, perämiehen ja matkustajat. Toinen perämies onnistui pelastamaan Kittyn hengen. Hän uhkasi, ettei ohjaa laivaa, jos Kitty tapetaan, ja navigointitaidottomat rosvot myöntyivät. Tulipalon vuoksi alus oli pakko hylätä pian, ja joukko pääsi pelastusveneellä samalle saarelle kuin pojat.
Kitty ja perämies Evans pääsivät rosvoilta pakoon, ja alkoi ankara taistelu, joka loppui vasta viimeisenkin rosvon kuoltua.
Evans tietää kertoa pojille, missä he ovat: syrjäisellä saarella nimeltä Uusi Hannover, noin viikon matkan päässä Punta Arenasista, Chilen rannikolta. Pelastusvene korjataan ja saarelaiset pääsevät kotimatkalle. Jo toisena päivänä he kohtaavat kauppalaivan, joka on menossa Uuteen-Seelantiin ja vie kaikki kotiin.
Anime-elokuva
Japanilainen Toei Animation on tehnyt kirjan pohjalta anime-elokuvan vuonna 1982. Elokuvan on ohjannut Masayuki Akihi. Elokuva poikkeaa melko paljon kirjan tarinasta.
Tasmanianmeriliitäjä
Tasmanianmeriliitäjä (Procellaria westlandica) on meriliitäjien sukuun kuuluva valtamerilintu.
Kahden vuoden loma-aika
TV-sarja
Ranskan TV tuotti vuonna 1974 yhteistyössä muutamien muiden eurooppalaisten tv-kanavien kanssa Vernen kirjan pohjalta kuusiosaisen televisiosarjan Deux ans de vacances, joka esitettiin myös Suomen televisiossa. TV-sarjan ohjasi Gilles Grangier.
Tasmanianmeriliitäjä
Koko ja ulkonäkö
Tasmanianmeriliitäjä on kokonaan tummanruskea, pitkäsiipinen eteläisten valtamerten liitäjä. Sen keltaisen nokan kärki on musta. Linnun pituus on 50–55 cm, siipien kärkiväli 135–140 cm ja paino 800–1 200 g. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuoren linnun nokka on vaaleampi kuin vanhan.
Esiintyminen
Tasmanianmeriliitäjä pesii vain Uuden-Seelannin Eteläsaarella Punakaikissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on arvioinut lajin kooksi 7 900 – 13 700 sukukypsää yksilöä. Lajin kanta on taantunut voimakkaasti maahan tuotujen vieraiden petojen, lähinnä villiintyneiden kissojen takia. Kalastuksen aiheuttama kuolleisuus on myös merkittävä. Pesimäajan ulkopuolella se vaeltelee eteläisillä valtamerillä Tasmanian ja Chilen välillä.
Elinympäristö
Laji pesii Punakaikin rantakukkuloiden tiheissä rinnemetsissä 20–250 m merenpinnan yläpuolella. Pesimäajan jälkeen se elää vain avomerellä.
Lisääntyminen
Tasmanianmeriliitäjät elävät yhdyskunnissa. Ne kaivavat syvän, jopa kaksi metriä pitkän pesäonkalon lähelle jyrkännettä tai puuta, josta ne voivat ponnistaa lentoon. Toukokuussa naaras munii yhden valkoisen munan, jota haudotaan 57–65 päivää. Poikanen jättää pesän lentokykyisenä 120–140 päivää vanhana ja viettää merellä seuraavat viisi vuotta. Se on sukukypsä vasta 10-vuotiaana.