cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shi Tingmao
Shi Tingmao (kiinaksi: 施廷懋; s. 31. elokuuta 1991 Yuzhong, Chongqing, Kiina) on kiinalainen uimahyppääjä. Kesäolympialaisissa 2016 hän voitti kultaa sekä naisten 3 metrin ponnahduslaudasta että 3 metrin ponnahduslaudan parikilpailusta, jossa hänen parinsa oli Wu Minxia. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Shi voitti jälleen kultaa kolmen metrin ponnahduslaudassa sekä yksilökilpailussa että parikilpailussa Wang Hanin kanssa. Kesäuniversiadeissa 2011 Shi oli naisten yhden metrin ponnahduslaudassa ensimmäinen. FINA on valinnut hänet vuoden naisuimahyppääjäksi vuosina 2015, 2016, 2017 ja 2018.
Nightrain
Nightrain vuonna 1988 julkaistu Guns N’ Rosesin single. Se on kolmas kappale yhtyeen esikoisalbumilla "Appetite for Destruction". Laulu kertoo yhtyeen suosimasta kalifornialaisesta halvasta ja hyvin alkoholipitoisesta viinistä nimeltä Night Train Express. Kappale on ainoa albumilta Appetite for Destruction julkaistu single, josta ei ole tehty musiikkivideota; tosin singlen "It's So Easy" musiikkivideota ei ole julkaistu virallisesti. Nightrain toimi usein Guns N' Rosesin keikkojen avauskappaleena "Use Your Illusion Tour"illa.
"Asuimme Gardener Street studiolla ja meillä oli yksi boksimainen huone. Meillä ei ollut rahaa, mutta olisimme vaikka kaivaneet 100 dollaria, että olisimme päässeet läheiseen viinakauppaan. Siellä sitten sattui olemaan tätä mahtavaa viiniä nimeltä Nightrain, josta olit sekaisin jo yhdellä dollarilla. Viisi dollaria ja olisit mennyttä. Elimme tällä tavaralla." - Duff McKagan
Kappale sai alkunsa, kun bändin jäsenet olivat kävelemässä Palm Avenuella viinakaupasta studiolle ja yhtäkkiä joku huudahti sanat joista sitten tuli biisin kertosäe. Bändi lauloi tätä koko loppumatkan ettei se unohtuisi. Samalla kun muut jäsenet lauloivat kerraten tätä samaa melodiaa Axl Rose täydensi improvisoimalla väliin esimerkiksi "bottoms up" ja "fill my cup".
Seamus Davey-Fitzpatrick
Seamus Liam Davey-Fitzpatrick (s. 29. joulukuuta 1998 New York City) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi New Yorkissa James Fitzpatrickin ja Marty Daveyn poikana. Hän on vanhempiensa ainoa lapsi.
The Blood Brothers
The Blood Brothers on englantilaisen näytelmäkirjailija ja säveltäjä Willy Russellin musikaali. Se sai ensi-iltansa Lontoossa 1983, mutta ei ollut menestys ja näytökset lopetettiin pian.
Seamus Davey-Fitzpatrick
Davey-Fitzpatrick näytteli Damien Thornia vuoden 2006 elokuvassa The Omen. Kyseinen suoritus toi hänelle kansainvälisen julkisuuden lisäksi myös Young Artist -palkintoehdokkuuden.
The Blood Brothers
Tuottaja Bill Kenwright tuotti musikaalista uuden version v.1988 ja siirsi näytelmän Phoenix Theatreen. Musikaalista tuli yksi West Endin pitkäkestoisimmista ja suosituimmista esityksistä ja sitä esitetään edelleen täysille katsomoille. The Blood Brothersia on esitetty ympäri maailmaa, muun muassa Broadwayllä, Wellingtonissa, Soulissa, Amsterdamissa ja Tukholmassa.
Suomeksi The Blood Brothersin ovat kääntäneet Jukka Virtanen ja Reino Bragge. Musikaalia on esitetty nimellä Veriveljet Tampereen työväen teatterissa, Porin Kaupunginteatterissa, Kotkan kaupunginteatterissa ja Helsingissä Teatteri Rujon esityksenä. Tuorein versio on Jyväskylän kaupunginteatterissa, suomentaja Reino Braggen ohjaamana.
Chorió
Chorió (, ”Kylä”; myös Horió) voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Attu (Aleutit)
Attu on läntisin ja suurin saari Nearsaarten saariryhmässä Aleuteilla Alaskan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Saari sijaitsee 180. pituuspiirin länsipuolella eli itäisellä pallonpuoliskolla. Attun saari on läntisin paikka maailmassa, kansainvälisen päivämäärärajan mukaan. Saaren pinta-ala on 893 km². Attu on vulkaaninen saari, jossa on meri-ilmasto. Toisessa maailmansodassa Japanin joukot valtasivat saaren vuonna 1942 ja yhdysvaltalaiset kanadalaisten avustuksella valtasivat sen takaisin Yhdysvalloille 11. toukokuuta 1943. Maihinnousijoilla oli noin 15 000 miestä ja japanilaisilla 2 900, joista 2 872 kaatui ja 28 jäi vangiksi. Maihinnousijoiden tappiot olivat 549 kaatunutta ja 1 148 haavoittunutta. Myös tauteihin ja pakkaseen kuoli paljon miehiä.
Tampereen teknillinen yliopisto
pienoiskuva|TTY:n päärakennus
Tampereen teknillinen yliopisto (TTY,, TUT) oli Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijainnut korkeinta teknillistä opetusta ja tutkimusta harjoittava yliopisto. Se aloitti toimintansa vuonna 1965 Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakouluna ja itsenäistyi vuonna 1972 Tampereen teknilliseksi korkeakouluksi (TTKK). Tampereen teknillisen korkeakoulun nimi muuttui Tampereen teknilliseksi yliopistoksi 1. tammikuuta 2003. Yliopisto lakkautettiin ja toiminnot siirtyivät 1.1.2019 uuteen Tampereen yliopistoon, johon myös aiempi samanniminen yliopisto liittyi.
Vuoden 2010 alusta alkaen TTY toimi säätiöyliopistona ja oli toinen säätiömuodon valinneista suomalaisista yliopistoista. Tampereen teknillisenä yliopistona toiminut TTY-säätiö keskittyi tekniikan ja arkkitehtuurin tieteelliseen tutkimukseen ja tähän tutkimukseen perustuvaan ylimpään opetukseen. Vuonna 2015 TTY-säätiön kokonaisrahoitus oli 155,7 miljoonaa euroa. Valtion yleisavustuksena rahoituksesta kertyi 51 prosenttia. Loppuosuus kokonaisrahoituksesta muodostui täydentävän rahoituksen tuotoista, sijoitustoiminnan tuotoista sekä varainhankinnasta. Vuosina 2010–2012 toteutettu varainkeruukampanja TTY-säätiön pääomaan tuotti lähes 40 miljoonan euron yksityiset lahjoitukset. Yhdessä valtion vastinrahan kanssa lahjoitukset muodostivat TTY-säätiölle runsaan 137 miljoonan euron suuruisen säätiöpääoman.
TTY:n viimeisenä rehtorina 1.9.2018 alkaen toimi professori Jaakko Puhakka. TTY:llä työskenteli vuonna 2015 1 713 henkilöä, joista 21 prosenttia oli ulkomaalaisia. Opiskelijoita vuonna 2015 oli 8 295, joista jatko-opiskelijoita 1 158. Kansainvälisten opiskelijoiden osuus oli 1 305 opiskelijaa.
Tunnus
Heraldikko Kaj Kajander on suunnitellut TTY:n tunnuksen, joka kuvastaa jaettua hammasratasta.
Tutkimus
TTY:n tieteellisessä toiminnassa yhdistyivät luonnontieteellinen, teknillinen ja liiketoimintaan liittyvä tutkimus. Yliopiston mukaan sen vahvuuksia olivat perus- ja soveltavan tutkimuksen vuorovaikutus, laajat kansainväliset verkostot sekä poikkitekniset ja monitieteiset tutkimushankkeet.
Tutkimuksen kansainvälisessä arvioinnissa vuonna 2011 TTY:n kansainvälisesti korkeatasoisimmiksi tutkimusaloiksi arvioitiin signaalinkäsittely, optiikka ja fotoniikka, älykkäät koneet, biomallinnus ja rakennettu ympäristö. Vuosille 2016–2020 vahvistetun strategian mukaisesti TTY:llä oli neljä tutkimuksen profiilialaa: digitaalinen toimintaympäristö, energia- ja ekotehokkuus, terveysteknologia sekä valoon perustuvat teknologiat.
TTY:n tutkijat tuottivat vuosittain noin 1 400 referee-julkaisua eli referoituja artikkeleita tieteellisissä lehdissä, kokoomateoksissa ja konferenssijulkaisuissa. TTY:ssä työskenteli 11 FiDiPro-professoria ja 2 FiDiPro Fellow'ta (2015).
Huippuyksiköt
TTY:ssä toimi lukuisia Suomen Akatemian valitsemia tutkimuksen huippuyksikköjä:
Opiskelu
Yliopistolla oli valittavana 13 hakukohdetta, joissa tutkintoaan voi omilla valinnoillaan muokata haluamaansa suuntaan. Yliopistosta valmistui tekniikan kandidaatteja, diplomi-insinöörejä ja arkkitehteja sekä tekniikan ja filosofian tohtoreita merkittävimmille teollisuuden aloille, erityisesti teknologiateollisuuteen ja rakennettuun ympäristöön liittyviin tehtäviin. Perustutkinnon suorittaneista oli töissä valmistumisajankohtanaan 71 prosenttia vuonna 2015. Valmistuneista valtaosa sijoittui yksityiselle sektorille. Yrittäjien osuus valmistuneista oli yksi prosentti vuonna 2014.
TTY:stä valmistui vuosittain keskimäärin noin 800 perustutkinnon suorittanutta eli diplomi-insinööriä tai arkkitehtia ja 90 jatkotutkinnon suorittanutta tohtoria. Perustamisvuodesta 1965 lähtien yliopistosta suoritti perustutkinnon yli 14 700, lisensiaatin tutkinnon noin 800 ja tohtorin tutkinnon yli 800 henkilöä. Opiskelijamäärät kasvoivat lähes koko historian ajan, tosin 2000-luvulla kasvu hidastui ja vuosittaista uusien opiskelijoiden sisäänottoa supistettiin hieman.
Opiskelijoita TTY:llä oli vuonna 2015 8295, joista 7137 suoritti ylempää korkeakoulututkintoa (diplomi-insinööri tai arkkitehti) ja 1 158 jatko-opintoja Ulkomaalaisia vaihto- ja tutkinto-opiskelijoita oli 1 305. Teknillisen yliopiston opiskelijaa, joka ei ole suorittanut vielä tekniikan kandidaatin välitutkintoa, kutsutaan tekniikan ylioppilaaksi. Yli vuoden opiskelleita tekniikan ylioppilaita ja tekniikan kandidaatteja kutsutaan vapaamuotoisesti teekkareiksi.
Rakenne
TTY:n tiedekunnat ja laitokset olivat:
Lisäksi yliopistoon kuului kirjasto, joka tarjosi tutkimuksen ja opiskelun tueksi monipuolisia tietoaineistoja ja informaatiopalveluja.
TTY koordinoi Porin yliopistokeskusta.
TTY-säätiö
Vuoden 2010 alusta TTY muuttui säätiöyliopistoksi. Muutos liittyi yliopistolakiuudistukseen, jossa kaikista yliopistoista tuli joko julkisoikeudellisia yliopistoja tai säätiöitä. TTY:n toiminnasta vastasi muutoksen jälkeen TTY-säätiö. Muutos ei vaikuttanut opiskelijoiden asemaan, mutta henkilökunnan virat muuttuivat työsuhteiksi. TTY-säätiön säätiöpääoma oli 137 miljoonaa euroa. .
TTY-säätiön hallituksessa oli seitsemän jäsentä. Viimeinen hallituksen kokoonpano oli seuraava:
Aiemmin jäseninä olivat olleet myös
Säätiön hallituksen jäsenet valittiin neljäksi vuodeksi kerrallaan, poikkeuksena aloitus- ja lopetusvaiheet. Yllä on merkitty jäsenyyden alku- ja päättymisaika. Koko hallitus ei koskaan vaihtunut kerralla, sillä joka toinen vuosi oli kolmen ja joka toinen vuosi neljän jäsenen toimikauden päätös. Hallitus järjestäytyi uudestaan jokaisen valinnan jälkeen. Jäsenyys oli rajattu kahteen kauteen, mutta tämä rajoitus poistettiin loppuvaiheessa, koska muuten olisi pitänyt valita uusia jäseniä vain yhdeksi vuodeksi.
Säätiön hallitus oli yliopiston ylin päättävä elin. Säätiön hallitus päätti muun muassa säätiön strategiasta, toimintaa ja taloutta koskevista asioista sekä muista laajakantoisista suunnitelmista.
Teollisuuskaupunki tarvitsee teknillistä koulutusta
Teknillisen korkeakoulun perustaminen Tampereelle oli esillä jo 1800-luvun puolenvälin jälkeen. Valtiomies Agathon Meurman käsitteli aihetta Suomen senaatissa vuonna 1857. Osittain syynä oli se, että Tampereesta kehittyi jo 1800-luvulla huomattava teollisuuskaupunki ja teknilliselle korkeakoulutukselle oli kaupungissa tarvetta. Teknillisen korkeakoulun siirtämistä Helsingin keskustasta avarammille alueille kaupungin reunaosiin tai Tampereelle keskusteltiin myös 1910-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen Helsingin teknillisen korkeakoulun siirtämistä pohdittiin jälleen, sillä koulun toimitilat olivat vaurioituneet toisen maailmansodan pommituksissa. 1960-luvulla Teknillisen korkeakoulun neuvottelukunta esitti yllättäin koulutuksen aloittamista Tampereella. Teknillisen korkeakoulun sen aikainen rehtori Jaakko Rahola oli laskenut, että ruotsalaisia tekniikan opiskelijoita oli vuonna 1964 keskimäärin 2,6-kertainen määrä Suomeen verrattuna. Tämä oli teollisuuden näkemyksen mukaan kestämätöntä pitkällä aikavälillä.
TKK:n sivukorkeakoulusta itsenäiseksi korkeakouluksi
Presidentti Urho Kekkonen allekirjoitti asetuksen TKK:n sivukorkeakoulun toiminnasta Tampereella 13. elokuuta 1965. Koulu aloitti toimintansa muutamaa viikkoa myöhemmin Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakouluna. TTKK:n alkuvuosina opiskelijat maksoivat 65 markan lukuvuosimaksua vuosina 1965–1972 ja monia muita eri maksuja mm. tentistä, merkitsemisestä korkeakoulun kirjoihin, todistuksesta ja diplomityön tarkastamisesta. Koulu itsenäistyi vuonna 1972 eduskunnan säädettyä asiasta lain ja samalla myös lukuvuosimaksuista luovuttiin. Eduskunta hyväksyi lain toukokuussa ja presidentti Urho Kekkonen vahvisti sen saman tien. Itsenäistyneessä korkeakoulussa oli 900 opiskelijaa. Syitä itsenäistymiseen olivat mm. byrokratia. Matkat Otaniemeen erilaisiin kokouksiin veivät tehokasta työaikaa. Enemmistö kokouksista käsiteltävistä asioista koski vain Otaniemeä ja otaniemeläiset eivät taas tunteneet tarkkaan Tampereen olosuhteita. Tamperelaiset professorit käsittelivät samoja asioita useaan kertaan, ensin paikallisessa ja sitten TKK:n osastokollegiossa. Siksi koulujen erottaminen omiksi yksiköikseen oli tehokasta.
Koti uudesta kaupunginosasta
Aluksi opetusta annettiin Tampereen keskustassa, mutta toiminnan kasvaessa toimitilat alkoivat käydä ahtaaksi ja alkoivat siirtyä vuodesta 1973 alkaen vastaperustettuun Hervannan kaupunginosaan. Hervanta oli 1960-luvulla lähinnä korpea, nykyisen kampuksen kohdalla oli pienmaatilan niittyä. Alun perin Hervantaan piti muuttaa myös Tampereen yliopiston, mutta se ryhtyi vastustamaan muuttoa. 1960-luvulla esitettiin myös suunnitelmia näiden kahden Tampereen yliopiston yhdistämisestä. Myös teekkareiden keskuudessa esiintyi epäilyä Hervannan kampusta kohtaan. Yleinen epäilys oli, ettei kampusta ja sen ympärille rakennettavaa kaupunginosaa pystytä rakentamaan toimivaksi riittävän nopeassa aikataulussa. Hervanta onkin rakentunut hiljalleen. Viimeisenä Hervantaan siirtyi arkkitehtuurin osasto, joka toimi keskustassa aina vuoteen 1996. Moni TTY:n varhaisista professoreista oli opiskellut osittain Yhdysvalloissa ja TTY:n muistutti monin eri tavoin amerikkalaisia yliopistoja.
Teollisuus kumppanina
Yleisesti 1970-luvulla korkeakoulun ja elinkeinoelämän avoin yhteistyö oli joillekin täysin epätoivottavaa. Poliittisessa ilmapiirissä jotkut radikaalit pitivät siivottamana sitä, että korkeakoulut olivat missään tekemisissä teollisuuden kanssa. Teollisuuden kuviteltiin likaavan tieteellisen tutkimuksen. TTY:llä elinkeinoelämäyhteistyö on ollut tärkeää perustamisesta asti. 1970-luvun lopusta lähtien TTY:llä vieraili suomalaisten suuryritysten johtoa Kauppakamarin kutsusta. Tampereen kauppakamarin sen aikainen toimitusjohtaja Matti Hokkanen kuuluu TTY:n monivuotisiin taustavaikuttajiin. Kauppakamari järjesti parikymmentä vierailua, joiden tavoitteena oli kasvattaa yritysten ja korkeakoulun välistä luottamusta. Mukana olivat mm. Valmet, Nokia, Kone, Kemira, Repola, SYP ja KOP. Jo TTKK:n perustamista varten säädetty laki määritteli koulun tavoitteeksi panostamisen tuotekehitykseen, muista yliopistoista poiketen.
Kansainvälistymistä ja kasvua
1980-luvulla Yrjö Neuvo vaikutti professorina merkittävästi TTY:n toimintaan. Hän tuli sähkötekniikan professoriksi 33-vuotiaana vuonna 1977 vähän ennen sähkötalon valmistumista. Hänen professuurinsa aikana tehtiin mm. 30 tietotekniikan väitöskirjaa. Neuvo oli myös 1980-luvun lopulla Suomen akatemian tutkimusprofessorina. Tehtävä oli TTY:n ensimmäinen. 1980-luvulla alkoi myös kansainvälistyminen. Signaalinkäsittelyn laitoksella oli töissä 1980-luvulla 12 eri kansalaisuutta ja laitos oli TTY:n ensimmäinen, joka alkoi antaa säännöllistä opetusta englannin kielellä. Neuvo piti kansainvälistymistä erittäin tärkeänä asiana. Nokia alkoi kiinnostua Neuvon johtaman elektroniikan laitoksen osaamisesta ja perusti lopulta toimipisteen Hervantaan. Vuoteen 1982 mennessä TTY:llä oli 2800 opiskelijaa, ja valmistuneita oli 1700 diplomi-insinööriä ja arkkitehtia, 70 tekniikan lisensiaattia ja 15 tohtoria.
TTY rekisteröi Suomen internetdomainin (.fi) vuonna 1986. Samalla syntyivät kaksi vanhinta suomalaista internetdomainia, TTY:n tut.fi ja Teknillisen korkeakoulun hut.fi. FI-domainin rekisteröinnin takana oli paljolti silloinen tietojenkäsittelytekniikan apulaisprofessori Juha Heinänen, joka myös ylläpiti alkuaikoina verkon nimipalvelinta. FI-verkkotunnuksia hallinnoitiin TTKK:lla vuoteen 1993, jolloin ne siirrettiin FICIX ry:lle, ja myöhemmin viestintävirastolle.
1990-luvun alkupuolella TTY:n toimintaa ohjasi lama ja loppupuolella Nokian halu lisätä jatkuvasti koulutusta. Nämä kaksi pääpiirrettä vaativat yliopiston toiminnassa merkittäviä muutoksia. Laman aikana toiminta järkevöityi ja rahaa oli käytössä aiempaa vähemmän. Laman aikana henkilökunnan määrä väheni, mutta toiminta laajeni. Samalla vuosikymmenellä alkoi opiskelijamäärien huima kasvu, kun uusista osaajista oli kysyntää. Monet toiminnot, kuten siivous, kunnossapito, ulkoalueiden hoito sekä liikunta-, rekrytointi- ja innovaatiopalvelut ulkoistettiin yhteistyökumppaneiden hoidettavaksi. Matematiikan ja fysiikan opettajien koulutuksen käynnistämiseen vaikutti 90-luvulla opetusministeriön toivomus.
Merkittävää tutkimustyötä ja keksintöjä
TTY:n tutkimus oli yhteistyössä elinkeinoelämän kanssa tuottanut keksintöjä, jotka muuttivat maailmaa. TTY rekisteröi Suomen internetdomainin (.fi) vuonna 1986 ja hallinnoi Fi-verkkotunnuksia vuoteen 1993 asti. Samalla syntyivät kaksi vanhinta suomalaista internetdomainia, TTY:n tut.fi ja Teknillisen korkeakoulun hut.fi. Tietotekniikan osasto on ollut vahvasti Nokia Oyj:n tuotekehittelyn apuna, esimerkkinä mm. Nokia Communicator. TTY:ltä lähtöisin oleva sumuvalkokangas-keksintö (oikeuden omistaa Seinäjoella toimiva Fog Screen Oy) sai vuonna 2003 Innosuomi-palkinnon. Menetelmä mahdollistaa kuvien ja videon projisoinnin ilmaan. Sumuvalkokankaan keksijät ovat tekniikan tohtorit Ismo Rakkolainen ja Karri Palovuori. TTY:n tutkija Jevgeni Podkletnov esitti vuonna 1992 riittämättömän kokeellisen aineiston perusteella, että painovoima heikkenee pyörivän suprajohdelevyn ympäristössä. Jatkotutkimukset TTY:llä ja Yhdysvalloissa eivät ole johtaneet ilmiön havaitsemiseen.
Rakennukset
Hervannassa sijaitseva kampus laajentui seuraavasti :
Toiminta hieman syrjässä sijaitsevasta Hermitecistä siirtyi sittemmin varsinaiselle kampusalueelle. Tähän vaikutti mm. Tietotalon valmistuminen 2000-luvun alussa. Kampusareenan akustiikkaa suunniteltiin tietokonemallinnuksella. Rakennuksessa on auditorio, jossa puhujan ääni kuuluu viimeiselle riville asti ilman äänenvahvistusta.
Eri vaiheissa rakennetut rakennukset on yhdistetty käytävillä, jolloin paikasta toiseen pääsee aina siirtymään sisätilojen kautta.
Koulutusohjelmat
Eri koulutusohjelmien perustamisvuodet :
Tekstiili- ja vaatetustekniikan koulutusohjelmaan otettiin opiskelijoita viimeisen kerran vuonna 2009 ja signaalinkäsittelyn ja tietoliikennetekniikan koulutusohjelmaan vuonna 2012.
Opiskelijoiden ja henkilökunnan määrä
Opiskelijoiden ja henkilökunnan määrän kehitys :
Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (TTYY)
pienoiskuva|Vappuinen teekkarikaste Tammerkoskessa
Teknillisen korkeakoulun Tampereen sivukorkeakoulun aloitettua toimintansa vuonna 1965 alkoi myös sen ylioppilaskunta toimia heti nimellä Tampereen teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta vaikkakin ilman virallista asemaa. Tampereen teknillisen korkeakoulun itsenäistyttyä vuonna 1972 aloitti virallisesti toimintansa Tampereen teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta (TTKY), joka on sittemmin muuttanut yliopiston nimenmuutoksen myötä oman nimensä Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunnaksi (TTYY). Vuonna 2005 TTYY:n edustajisto korjasi ylioppilaskuntatoiminnan alkaneeksi vuonna 1965. Sivukorkeakoulun toiminnan aikana pyrittiin Tampereen teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan toiminnalle saamaan virallisempi asema rinnakkaisnimellä Tampereen Teekkarit. Lain mukaan jokaisen perusopiskelijan on kuuluttava ylioppilaskuntaan.
Leimallista paikalliselle opiskelijakulttuurille on jokavappuinen ensimmäisen vuoden opiskelijoiden kastaminen Tammerkoskessa, ns. teekkarikaste. Siinä 3–6 ensimmäisen vuoden opiskelijaa pudotetaan kerralla hetkeksi nosturinkoukkuun kiinnitetyssä korissa hyiseen Tammerkoskeen vappuna. Tämä kastamisperinne alkoi jo vuonna 1966.
Yliopisto populaarikulttuurissa
TTY:llä (erityisesti Festiassa) on kuvattu kohtauksia kahteen maailmanmaineeseen yltäneeseen amatöörielokuvaan: Star Wreck: In the Pirkinning ja The Yes Men, joista jälkimmäisessä joukko pilailijoita esiintyi eräässä TTY:n järjestämässä konferenssissa maailmankauppajärjestö WTO:n "edustajina".
Sophie Auster
Kuusitoistavuotiaana Sophie Auster teki omaa nimeään kantavan albumin yhdessä kokeellisen One Ring Zero -yhtyeen muusikoiden Michael Hearstin ja Joshua Campin kanssa. Levyn sanoitukset ovat pääasiassa Sophie Austerin, mutta osin myös hänen isänsä käsialaa.
Sophie Auster näyttelee isänsä ohjaamissa ja käsikirjoittamissa elokuvissa Lulu on the Bridge (1998) ja The Inner life of Martin Frost (2007).
Etelänukonputki
Etelänukonputki eli euroopanukonputki eli ukonputki (Heracleum sphondylium) on monivuotinen putkikasvi ukonputkien (Heracleum) suvussa. Sen lähisukuinen laji, mahdollisesti alalaji, on idänukonputki (Heracleum sibiricum).
Kasvin käsittely voi aiheuttaa auringonvalon kanssa samantyyppisiä palovammoja iholle kuin jättiputket, tosin lievemmässä muodossa.
Etelänukonputki kasvaa 50–150 senttimetriä korkeaksi. Sen suurimmat lehdet ovat parilehdykkäisiä ja lehdykät pariliuskaisia. Kukintona on enintään 20 cm leveä kerrannaissarja; pienet kukat ovat valkoisia.
Suomessa etelänukonputki on lähes koko maassa melko yleinen uustulokas.
Nuxis
Nuxis on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 566 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 61,59 neliökilometriä. Se sijaitsee 196 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Rudolf (Ranska)
Rudolf I (k. 15. tammikuuta 936) oli Burgundin herttua (921–923), frankkien kuningas (923–936) ja viimeinen Kapetinkien dynastian esivaiheeseen eli Robertien dynastiaan kuulunut hallitsija. thumb|right|250px|Rudolf I, frankkien kuningas
Tausta
Burgundi on perinteisesti ollut sekä frankkien että myös Ranskan keskeisiä maakuntia ja sen herttuat tai kuninkaat ovat olleet vahvoja vallankäyttäjiä. Vuonna 921 Rudolf seurasi isäänsä Rikhard Oikeamielistä Burgundin herttuana. Hänen asemansa valtakunnassa oli erinomaisen vahva, sillä hän oli naimisissa Emme de Francen kanssa, joka oli Hugues Suuren sisar ja frankkien kuninkaan Robert I:n tytär.
Nousu valtaan
Robert I:n kuoltua Soissonsin taistelussa frankkiaateliset valitsivat Rudolfin kuninkaaksi. On todennäköistä, että hänen lankonsa Hugues Suuri ei ollut kiinnostunut jättämään hallitsemiaan alueita ja käytti siksi vaikutusvaltaansa valtakunnan herroihin kruunun pysymiseksi perheen sisällä. Poikkeuksellisesti Rudolf voideltiin ja kruunattiin frankkien kuninkaaksi Soissonsissa 13. heinäkuuta 923.
Yhdessä vaimonsa Emmen sukulaisen Vermandoisin Herbert II:n kanssa hän pani viralta karolinkihallitsija Kaarle Yksinkertaisen, joka kuoli vankeudessa vuonna 929. Tämän jälkeen hänen oli pidettävä aisoissa vanha avustajansa Herbert II, joka pyrki voimakkaasti saamaan lisää valtaa itselleen. Siksi Herbert II pyysi apua Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan saksilaiseen sukuun kuuluneelta hallitsijalta Henrik I Linnustajalta ja Burgundien kuninkaalta Rudolf II:lta.
Vallassaolo
Valta on usein vaikea saavuttaa, mutta melkein aina se on myös vaikea säilyttää. Rudolf joutui taistelemaan unkarilaisia vastaan vuonna 926 ja normanneja vastaan vuonna 930, vaikka hänellä oli tukenaan vuonna 911 tehty Sait-Clair-sur-Epten-sopimus, jolla viikinkipäällikkö Rollosta tehtiin Normandian herttua vastineeksi viikinkien hävitysretkien lopettamisesta frankkien alueille.
Myös Rudolfin hallitsijaksi valinneiden ns. läänitysruhtinaiden kanssa oli vaikeuksia, eritoten Akvitanian ja Katalonian herttuoiden kanssa, tosin heidän suhteensa Rudolf pystyi palauttamaan valtansa. Hän menetti kuitenkin hallinnastaan koko Provencen. Ruhtinaista oli tullut entistä itsenäisempiä, he olivat mm. ryhtyneet lyömään omaa rahaansa vastoin kuninkaallista yksinoikeutta. Lopulta Rudolfin oli liittouduttava lankonsa Hugues Suuren kanssa entistä tukijaansa Vermandoisin Herbert II vastaan.
Rudolfin jälkeen
Kolmentoista vaikean ja tuskaisan hallitusvuoden jälkeen Rudolf kuoli Auxerressä 15. tammikuuta 936. Hänellä ei ollut jälkeläisiä, joille vallan olisi voinut siirtää. Burgundin herttuakunta meni siten hänen veljelleen Hugues Mustalle. Useiden historioitsijoiden mielestä kuninkuus oli niin aliarvostettua, ettei se kiinnostanut ketään vakavasti otettavaa ehdokasta.
Hugues Suuri, Rudolfin vaimon veli ja edellisen kuninkaan Robert I poika kutsui kuitenkin Englannista Kaarle Yksinkertaisen pojan Ludvigin vapautuneen valtaistuimen haltijaksi. Tällä tempullaan Hugues Suuri esti Vermandoisin Herbert II:n pääsyn kuninkaaksi, sillä tämä oli Lothringenin herttuan ja Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsijan Henrik I:n kanssa valloittanut takaisin läänitysmaat, joihin oikeudet häneltä kruunu oli aikaisemmin peruuttanut.
Kasturba Gandhi
thumb|Kasturba Gandhi vuonna 1915. Kasturba Mohandas Gandhi (nimi voidaan kirjoittaa myös Kasturbai; o.s. Kasturba Kapadia; s. 11. huhtikuuta 1869 Porbandar, Intia – 22. helmikuuta 1944 Pune) oli intialainen kansalaisoikeusaktivisti ja itsenäisyysaktivisti. Hän oli Mahatma Gandhin vaimo.
Kasturba ja Mohandas (myöhemmin Mahatma) Gandhi menivät naimisiin 13-vuotiaina. Kasturba ei ollut käynyt kouluja, mutta hänen miehensä järjesti hänelle peruskoulutuksen. Pariskunta sai neljä poikaa vuosien 1888 ja 1900 välillä. He olivat naimisissa Kasturban kuolemaan saakka.
Kasturba kiinnostui politiikasta ja yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta asuessaan miehensä kanssa Etelä-Afrikassa 1890-luvulta vuoteen 1914. Hän auttoi Mohandasia tämän kansalaisoikeustoiminnassa ja joutui siitä vuonna 1913 vankilaan kolmeksi kuukaudeksi.
Palattuaan Intiaan pariskunta toimi aktiivisesti maan itsenäisyysliikkeessä. Kasturba auttoi myös miehensä perustamien ashramien johtamisessa. He joutuivat moneen kertaan brittihallinnon vangitsemiksi.
Elli Suokas
Suokas levytti vuosina 1916–1920 yli 30 levypuolta Columbia- ja Victor-merkeille. Levyuransa jälkeen hän muutti Michiganiin, jossa hänen tiedetään esiintyneen satunnaisesti.
.9.1920
(viimeinen sessio julkaistiin Elli Suokas-Steinback nimellä)
Paulo Ferreira
Paulo Renato Rebocho Ferreira (s. 18. tammikuuta 1979 Cascais, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja.
Ferreira edusti pitkään Chelseaa ja sitä ennen kotimaassaan Estoril-Praiaa, Vitóriaa ja FC Portoa. Ferreira on saavuttanut Porton riveissä kaksi Portugalin mestaruutta, Portugalin cupin voiton, UEFA Cupin voiton ja Mestarien liigan voiton sekä Chelsean riveissä kaksi Valioliigan mestaruutta ja Englannin liigacupin voiton. Keväällä 2013 hän lopetti aktiiviuransa.
Ferreira kuului vuosina 2000–2010 Portugalin maajoukkueen vakionimiin. Hän edusti maataan vuoden 2004 EM-kisoissa ja vuoden 2006 MM-kisoissa.
Kuurilan kartano
61.11778°N, 24.03972°W Kuurilan kartano sijaitsee Kuurilan kylässä Kalvolassa, joka nykyään on osa Hämeenlinnan kaupunkia Kanta-Hämeessä.
Kartano on alun perin muodostettu 1500-luvun puolivälissä. Vuodelta 1925 peräsin oleva kartanon klassistyylinen päärakennus on Birger Federleyn suunnittelema. Päärakennukseen kuuluu myös vuonna 1936 valmistunut siipirakennus ja sitä ympäröi 4 hehtaarin puisto jonka suunnitteli puutarha-arkkitehti Paul Olsson 1920-luvulla. Kartanon tiilinavetan (valmistunut 1939) suunnitteli Heikki Siikonen ja lisäksi kartanossa on tiilestä rakennettu ponitalli vuodelta 1910.
Kuurilan kartanossa on kasvatettu Irlannista tuotuja aaseja.
Juan Belmonte
thumb|230px|right|[[José Goméz (Joselito) ja Juan Belmonte.]]
Juan Belmonte (14. huhtikuuta 1892 – 8. huhtikuuta 1962) oli kuuluisa espanjalainen matadori eli härkätaistelija.
Belmonte syntyi Trianassa, lähellä Sevillaa, ja aloitti härkätaistelut jo 10-vuotiaana 1908. Hän kuului lasten härkätaisteluryhmään nimeltään Los Niños Sevillanos. Hän tappoi ensimmäisen härkänsä 1910, missä yhteydessä hän aloitti oman, ainutlaatuisen härkätaistelutyylinsä kehittämisen. Hän seisoi pystyasennossa aivan paikallaan viimeiseen asti eikä pelännyt sarvia niin kuin muut taistelijat. Tämä tyyli aiheutti Belmontelle lukuisia vammoja.
Belmonten kilpailija José Goméz (Joselito) kehitti härkätaistelua Belmonten kanssa vuoteen 1920 asti, jolloin hän menehtyi härän runtelemana. Belmonte jäi yksin kehittämään härkätaistelua, jonka suosio oli huipussaan hänen jäädessään eläkkeelle. Hän saavutti urallaan ennätykselliset 109 taistelua, jonka on pystynyt rikkomaan vain Manuel Benítez Pérez ("El Cordobés") vuonna 1965.
Uransa jälkeen hän kirjoitti Manuel Chaves Nogalesin kanssa omaelämäkerran Juan Belmonte, matador de toros: su vida y sus hazañas, joka käännettiin myös englanniksi. Hän oli myös Ernest Hemingwayn hyvä ystävä ja onkin hänen kahdessa kirjassaan (Ja aurinko nousee ja Kuolema iltapäivällä) sivuhahmona. Belmonte teki itsemurhan Hemingwayn tavoin ampumalla itsensä.
Aino Niemi
Aino Niemi (s. 7. helmikuuta 1999) on suomalainen laulaja. Hänet kruunattiin Tangokuningattareksi Seinäjoen Tangomarkkinoilla 2017.
Sulo Kolkka
thumb|Kuvassa vasemmalla Sulo Kolkka [[Helsingin Toverit|Helsingin Toverien väreissä samassa kilpailussa Ville Ritolan (oikealla) ja Paavo Nurmen (musta-asuinen keskellä) kanssa.]] Sulo "Simeoni" Kolkka (30. toukokuuta 1902 Helsinki – 26. helmikuuta 1986 Lammi) on 1900-luvun tunnetuimpia suomalaisia urheilutoimittajia. Hänelle myönnettiin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi vuonna 1983.
Kolkka oli Helsingin Sanomien urheilutoimittaja 1928–1944. Tässä tehtävässä hän oli suomalaisen päivälehden ensimmäinen ja päätoiminen urheilutoimittaja. "Simeoni" toimi Helsingin olympiakisojen sanomalehtiosaston päällikkönä 1950–1952. Hän oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n Valkeakosken tehtaiden tiedotuspäällikkö 1955–1967.
Pakinoitsijana hän käytti nimimerkkiä Simeoni.
Emmaus-liike
Emmaus-liike on kansainvälinen liike, jonka perusti Ranskassa pappi Abbé Pierre 1949. Liike syntyi sodanjälkeisen jälleenrakennusajan asunnottomuudesta: Abbé Pierre organisoi paperin ja lumpun kierrätystä, jotta asunnottomat voivat itse tehdä työtä omaksi hyväkseen hankkiakseen asuntoja.
Yleistä
Liikkeen periaatteena on puuttua inhimilliseen kärsimykseen ja raivata pois sen syitä: työtä tehdään yhdessä, autetaan toinen toisia ja samalla myös itseä.
Liike on laajentunut maailmanlaajuiseksi, ja työ on saanut eri maissa erilaisia muotoja. Emmaus-yhteisöjä on maailmalla noin 350. Yhteisöt ovat itsenäisiä.
Työntekijät, yhteisöjen asukkaat ja vapaaehtoiset keräävät ja kunnostavat käytettyjä vaatteita ja tavaroita. Lisäksi he kehittävät ja toteuttavat kierrätystä monin tavoin. Tuotteita myydään kirppu­toreilla ja esimerkiksi keräilytuotteita myydään internetissä. Osa tavaroista, esimerkiksi vaatteita lähetetään avustuskohteisiin. Kirpputorien ja kierrätystoiminnan tuotolla avustetaan tarkkaan valittuja kohteita kehitys­maissa.
Liikkeen nimi viittaa toivonsa menettäneiden opetuslasten ja ylös­nousseen Jeesuksen kohtaamiseen Emmauksen tiellä, mistä kerrotaan Luukkaan evankeliumissa. Tästä huolimatta Emmaus on puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton liike, ja siihen kuuluu koko kirjo uskonnottomia ja eri uskontoja sekä poliittisia näkemyksiä edustavia ihmisiä.
Toiminta Suomessa
Vuonna 1964 Suomeen perustettiin Emmaus-järjestö Kehitysmaayhdistys Pääskyt. 1966 perustettiin Emmaus Ystävät, jonka nimi nykyään on Emmaus Helsinki. Nuorin ryhmä on Emmaus Åland. 2006 Suomen Emmaus-ryhmiä yhdistämään perustettiin Emmaus Suomi ry.
Suomessa toimii seuraavia Emmaus-ryhmiä:
Emmaus Helsinki
Emmaus Helsinki tekee kehitysyhteistyötä eri puolilla maailmaa. Kehitysmaassa olevan kumppanin kanssa laaditaan suunnitelma, jossa paikallinen taho vastaa toteutuksesta ja Emmaus osasta rahoitusta. Emmaus Helsinki tukee lähinnä vaateavulla myös mm. kotimaan ja lähialueiden asunnottomia ja toimittaa yhdessä Emmaus Westervikin kanssa vaateapua Puolan Emmaus-ryhmille.
Emmaus Helsingin kehitysyhteistyökumppaneita ovat Yayasan Penghiburin lastenkoti Indonesiassa, Cuna Nazarethin päiväkodit ja kierrätyskeskus Perussa ja Pag-La-Yirin ompelukeskus Burkina Fasossa. Emmaus Helsinki tukee myös Kansainvälisen Emmauksen solidaarisuushankkeita ja erityisesti Nokoué-järven vesiprojektia Beninissä.
Emmaus Helsinki rahoittaa toimintansa kahden kirpputorin tuotolla. Vallilassa ja Lauttasaaressa sijaitsevat kirpputorit toimivat pääasiassa vapaaehtoisin voimin.
Emmaus Helsinki on aktiivinen jäsen Kehitysyhteistyön palvelukeskus Kepassa ja Kierrätysliikkeessä.
Emmaus Jokioinen
Emmaus Jokioinen ry on perustettu 1977. Se kerää lahjoituksina tavaraa kuten vaatteita, työkaluja, keittiötarvikkeita, sairaalatarvikkeita, koulutarvikkeita ja toimittaa ne pakattuina (ja kunnostettuina) hätää kärsiville eripuolilla maailmaa. Lisäksi Emmaus Jokioinen ry aktiivisesti vastustaa lisäydinvoiman rakentamista Suomeen.
Yhteisö sijaitsee vanhalla maatilalla Jokioisissa, Turun ja Tampereen puolivälissä. Tiloja ovat päärakennus, kirpputori-lajittelurakennus, vanha navetta, puu- ja metalliverstaat sekä pala viljelysmaata.
Emma-kollektiivi on Jokioisten Emmauksessa asuvien ihmisten muodostama yhteisö, epämuodollinen yhteenliittymä. Vuonna 2005 siellä oli kuusi henkilöä, vuonna 2011 ”Karpon parhaat” -ohjelman mukaan yhteisön ydinryhmässä oli seitsemän henkilöä. Enimmillään siellä on ollut parikymmentä henkeä. Emman muodostamat ihmiset pyörittävät distroja, viljelevät ruokaa, kehittävät ainakin itsensä osalta itsehallinnollista, rahataloudesta hieman riippumattomampaa elämäntapaa. He myös kirjoittelevat, rakentelevat ja työskentelevät videoprojektien parissa.
Työleirit
Kansainvälinen Emmaus järjestää vapaaehtoisia työleirejä etenkin nuorille eri puolilla Eurooppaa. Niille voivat hakea kaikki 18 vuotta täyttäneet. Työ on käytettyjen vaatteiden, tavaroiden ja huonekalujen keräilyä, lajittelua, korjailua, myyntiä jne. Emmaus ei kustanna matkoja, mutta leireillä saa ruokaa ja majoituksen.
Traïanós Déllas
thumb|Traïanós Déllas. Traïanós Déllas (, s. 31. tammikuuta 1976 Thessaloniki, Kreikka) on kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Déllas edustaa tällä hetkellä kyproslaista Anorthosis Famagustaa. Aiemmin hän on edustanut seuratasolla kotimaassaan Arisia ja Panserraikosia, Englannissa Sheffield Unitedia sekä Italiassa Perugiaa, AS Romaa sekä AEK Ateenaa.
Luettelo Mäntyharjun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Mäntyharjun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Mäntyharjun kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Brandenburgin provinssi
Brandenburgin provinssi oli provinssi Preussin kuningaskunnassa vuosina 1815-1915. Vuosina 1871-1918 kuningaskunta ja siten myös provinssi oli osa Saksan keisarikuntaa. Vuodesta 1915 toisen maailmansodan loppuun vuonna 1945 se oli osa Preussin vapaavaltiota, joka oli osa Weimarin tasavaltaa vuoteen 1933 ja myöhemmin Natsi-Saksaa vuoteen 1945. Sodan loputtua Preussin vapaavaltio lakkautettiin, ja suurin osa provinssin entisistä alueista liitettiin osaksi Itä-Saksan Brandenburgin osavaltiota. Osa provinssin itäisistä alueista luovutettiin Puolalle, ja läntinen osa Berliinistä jäi Länsi-Saksan haltuun.
Provinssin pinta-ala oli 39 838 neliökilometriä. Vuoden 1910 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 6,16 miljoonaa. Provinssin suurin kaupunki oli Berliini, joka toimi myös Preussin ja Saksan pääkaupunkina koko provinssin olemassaoloajan.
Stella ja Sami
Jaksot
1. tuotantokausi (2009)
2. tuotantokausi (2010–2011)
Suomenkieliset äänet
Tuotantokausi 1 (2010)
käännös: Mari Riikonen
tuotanto: Uptempo Oy
Tuotantokausi 2
Sotatalous Suomessa välirauhan aikana
Sotatalous Suomessa välirauhan aikana käsittelee talvi- ja jatkosodan välistä ajanjaksoa, jonka aikana valtakunnan talouselämä sopeutettiin valtiojohdon määräyksin ja talouselämän sopeutuessa myös omaehtoisesti muuttuneeseen toimintaympäristöön. Välirauhan aikana luotiin Kansanhuoltoministeriön määräyksin järjestelmällinen säännöstelytalous talvisodan ja välittömästi sen jälkeisen ajan hapuilun sijaan.
Elintarvikkeiden säännöstelyn kehittäminen
Talvisodan aikana säännöstelyn piiriin joutui melko vähäinen määrä elintarvikkeita (mm. sokeri, siirappi ja kahvi). Yhtenä käytännön syynä tähän oli mm. se, että jo yksinomaan ostokorttien jakaminen olisi tuottanut lähes ylitsepääsemättömiä vaikeuksia kansalaisten hakeuduttua itärajan tuntumasta ja suurista kaupungeista pakoon sotatoimia ja pommituksia. Moskovan välirauhan solmimisen jälkeen elintarvikkeiden säännöstelyyn asettaminen laajeni nopeasti uusiin tuotteisiin ja tuoteryhmiin.
Välirauhan aikana elintarviketilanteen todettiin nopeasti heikkenevän. Syynä tähän olivat mm. luovutetuille alueille jäänyt maatalousmaa (n. 10 % peltojen kokonaispinta-alasta) ja ulkomaankaupan voimakas lasku, josta johtuen mm. ulkomailta ennen sotaa tuotujen lannoitteiden määrä laski romahdusmaisesti. Kolmantena tekijänä elintarviketilanteen heikkenemisessä oli talvisodan aikana ja heti sen jälkeen tapahtunut karjan määrän voimakas lasku. Lisäksi kesä 1940 oli sääoloiltaan hyvin kuiva, joka osaltaan laski maatalouden tuotantomääriä. Erilaisia elintarvikkeita asetettiin säännöstelyn piiriin hieman eri aikoina, mutta vuoden 1940 loppuun mennessä elintarvikkeiden säännöstely kattoi jo lähes kaikki tärkeimmät elintarvikkeet ja nautintoaineet. Ravintorasvat, lihatuotteet ja maito sekä maitotuotteet olivat säännöstelyn piirissä vuoden lopussa. Merkittävimmän poikkeuksen muodosti peruna, jota ei välirauhan aikana asetettu säännöstelyn piiriin.
Välirauhan aikana luotiin Suomen sota-aikainen talouspolitiikka ja sen osana myös säännöstelyjärjestelmä, joka ei koskenut pelkästään elintarvikkeita vaan myös hyvin suurta osaa muita välttämättömiä hyödykkeitä. Välirauhan aikana saatiin luotua jonkinasteinen tasapainotila kysynnän ja tarjonnan välillä, mutta ns. jatkosodan osoittauduttua pidempikestoiseksi kuin aluksi oli uskottu tai toivottu järkkyi tasapainotila merkittävästi. Jatkosodan alusta pystyttiin selviytymään jo hankittujen varastojen turvin, mutta varastojen loputtua keväällä 1942 oli kansakunta käytännössä jo nälänhädän partaalla.
Muiden hyödykkeiden säännöstelyn kehitys
Välirauhan aikana elintarvikkeiden ohella monet muutkin tuotteet ja hyödykkeen siirtyivät säännöstelyn piiriin. Syksyn 1940 aikana mm. saippua ja muut puhdistusaineet sekä vaatteet ja jalkineet säännösteltiin.
Lokakuussa 1940 jaettiin ensimmäiset tekstiilituotteiden ostokortit. Tekstiilien valmistuksessa käytettyjä raaka-aineita alettiin tosin säännöstellä vasta seuraavan vuoden maaliskuussa (esimerkkinä raaka-ainevarojen säännöstelyn alkamisesta välirauhan aikana). Tekstiilien ostokortit jaettiin erikseen miehiä, naisia ja lapsia varten. Tekstiilien ostoluvat jakautuivat sangen monimutkaisesti ns. tekstiilipisteisiin ja samassa lomakkeessa oleviin erikoiskortteihin (joiden perusteella saattoi ostaa esim. sukat tai vaihtoehtoisesti ompelulankaa luovuttaen samalla säädetyn määrän tekstiilipisteitä). Varsinaista tekstiilipulaa ei välirauhan aikana kuitenkaan vielä päässyt syntymään.
Ulkomaankaupan kehitys välirauhan aikana
Talvisodan jälkeen maaliskuun lopulla Suomessa arvioitiin (mm. maan hallituksen ja talouselämän johdon välisessä neuvottelussa) mahdollisuuksia käydä ulkomaankauppaa ja tehtiin vertailuja eri vaihtoehtojen välillä. Pääasiallisina vaihtoehtoina tarkasteltiin toisaalta Saksaa ja toisaalta länsiliittoutuneita (lähinnä Isoa-Britanniaa). Saksan ei täällä arvioitu voivan käydä kauppaa Suomen kanssa siinä laajuudessa, että valtakunnan väestön huolto tulisi turvatuksi (ensisijaisesti elintarvikkeet). Hieman myöhemmin Saksassa päädyttiin myös arvioon ettei Suomi voisi tarjota sen kaltaista taloudellista yhteistyötä, että sillä olisi kolmannen valtakunnan kannalta oleellista merkitystä. Saksaa kiinnosti Suomessa lähinnä tietyt metallit, mutta Suomen pääasiallisiin toiveisiin elintarvikkeiden toimittamisesta ei katsottu voivan suostua. Saksan suunnitelmista tietämättä Suomessa päädyttiin (omista lähtökohdista) ratkaisuun kauppasuhteiden kehittämisestä Ison-Britannian kanssa. Ison-Britannian taloudellisen sodankäynnin ministeriön edustaja Charles Hambron saavuttua Suomeen huhtikuun alussa ja hänen kanssaan käymien neuvotteluiden (7. ja 8. huhtikuuta) perusteella Suomen hallitus päätti pyrkiä saattamaan voimaan sotataloussopimuksen Englannin kanssa mahdollisimman nopeasti. Suomen hallituksen päällimmäisenä tavoitteena oli pyrkiä sopimukseen, jolla turvattaisiin väestön huollon turvaaminen nopeasti heikkenevässä elintarviketilanteessa. Tavoitteeseen päästäkseen Suomen johdon oli siis hyväksyttävä Ison-Britannian vaatimukset asettautumisesta länsiliittoutuneiden riveihin Saksaa vastaan käytävässä sodassa.
Saksan aloitettua hyökkäyksensä Tanskaan ja Norjaan 9. huhtikuuta 1940 Suomen asema muuttui hyvin nopeasti heikommaksi ulkomaankaupan mahdollisuuksien suhteen. Saksa pystyi, Tanskan antauduttua noin vuorokaudessa, sulkemaan Tanskan salmet ja estämään näin suomalaisten laivojen pääsyn valtamerille itämereltä käsin. Iso-Britannia ilmoitti jo 18. huhtikuuta sotataloussopimuksen peruuntumisesta ja Suomessa alkoi suuren epätietoisuuden kausi, joka kesti kesäkuun puoleenväliin asti. Elintarviketilanne alkoi vaikuttaa aiempaa huolestuttavammalta, vaikka Suomeen oli saapunut tai saapumassa mm. Argentiinasta lahjana saatu 100 000 tonnin erä vehnää.
Suomen ulkomaankaupan edellytysten merkittävä heikkeneminen Saksan joukkojen edetessä kohti Norjan pohjoisosia oli tosiasia, johon Suomen valtiojohdolla ei ollut juurikaan mahdollisuuksia vaikuttaa. Norjalaisten taholta ehdotettiin jopa sitä, että Suomi miehittäisi Norjan pohjoisimmat osat. Suomen ylin sodanjohto ilmeisesti harkitsi asiaa hetken, mutta luopui ajatuksesta. Saksan joukot etenivät huhti-toukokuun aikana Narvikin asti, mutta joutuivat jopa perääntymään Norjan armeijan ja maihinnousseiden länsiliittoutuneiden joukkojen edessä. Norja näytti siis ”katkeavan” kahteen osaan, jossa eteläosaa hallitsisi Saksa ja pohjoisosaa liittoutuneet. Tämä olisi sangen hyvin sopinut Suomelle, koska huoltoreitit länteen olisi voitu pitää auki Norjan pohjoisten satamien kautta. Suomessa kiihdytettiin tieyhteyden rakentamista Norjan Skibotniin, jossa ympäri vuoden jäättömänä pysyvä satama olisi ollut käytettävissä Suomen huollon turvaamiseksi lännen kanssa käytävällä ulkomaankaupalla.
Suomen yhteyksien länsiliittoutuneisiin katkettua kesäkuun alussa 1940 tilanne maassa oli hyvin tukala. Suomessa koettiin yleisesti, että maa oli joutunut itselleen vihamielisten voimien saartamaksi. Neuvostoliitto painosti omalta taholtaan mm. rauhansopimuksen tulkintaerimielisyyksien muodossa ja Saksa koettiin lähinnä kylmäkiskoisen välinpitämättömäksi Suomea kohtaan. Olihan Saksa ”luovuttanut” Suomen Neuvostoliiton etupiiriin edellisenä syksynä ja noudattanut talvisodan aikana äärimmäisen tiukkaa puolueettomuuspolitiikkaa Suomen suhteen estäen mm. sotatarvikekuljetukset alueensa kautta. Kaiken lisäksi Neuvostoliitto toteutti Baltian maiden miehityksen 15. ja 17. kesäkuuta alkaen (ensin mainittuna päivänä alkoi Liettuan ja jälkimmäisenä päivänä sekä Eestin että Latvian miehittäminen). Baltian maat eivät ryhtyneet aseelliseen vastarintaan.
Touko-kesäkuussa 1940 Saksan suhtautuminen Suomeen muuttui nopeasti ja lähes täydellisesti. Saksan saatua yliotteen Ranskasta suuntautui Adolf Hitlerin johtaman Saksan mielenkiinto kohti itää ja Neuvostoliittoa. Ensimmäisiä suunnitelmia itään suuntautuvasta sotaretkestä lienee alettu pohtia jo toukokuun 1940 aikana. Varsinaisten suunnitelmien ja valmisteluiden alku ajoittuu hieman myöhemmäksi, heinäkuun lopulle 1940. Saksan hyökkäyssuunnitelma Neuvostoliittoon tuli sittemmin tunnetuksi Operaatio Barbarossan nimellä. Saksan kasvava kiinnostus itään merkitsi Suomen strategisen aseman muuttumista oleellisesti. Suomelle ryhdyttiin kaavailemaan omaa osaa itään suuntautuvassa hyökkäyksessä. Liittoutuneiden joukkojen vetäydyttyä Norjasta kesäkuun alussa todettiin valitun, liittoutuneisiin suuntautuneen linjan ajaneen karille täydellisesti. Tämän johdosta Suomen johto informoi Saksan Helsingin lähettilästä siitä, että aiempaa mm. Isoon-Britanniaan suuntautunutta linjaa pidettiin virheenä ja että Suomi olisi nyt halukas sitoutumaan poliittisesti ja taloudellisesti Saksaan. Saksan ja Suomen poliittinen lähentyminen sai konkreettisen muodon jo 29. kesäkuuta 1940 solmitun kauppasopimuksen muodossa. Sopimus oli suomalaisten kannalta jopa yllättävän laaja ja edullinen. Sopimus nelinkertaisti Suomen viennin Saksaan ja kaksinkertaisti samalla tuonnin Saksasta ennen talvisotaa vallinneeseen tasoon nähden.
Suomen johto teki siis melko nopean linjamuutoksen, jonka seurauksena Suomi siirtyi Saksan vaikutuspiiriin. Linjamuutokseen vaikutti eniten yhteyksien katkeaminen länsiliittoutuneisiin. Saksa tarjosi vallinneessa tilanteessa lähes ainoan vaihtoehdon Neuvostoliiton tahtoon alistumiselle, johon taas poliittista tahtoa ei löytynyt. Suomalaiset esittivät toiveenaan myös sotatarvikkeiden hankkimisen Saksasta, mihin saksalaiset eivät vielä heinäkuussa 1940 suostuneet. Tilanne tässäkin suhteessa muuttui jo elokuussa, jolloin saksalainen upseeri saapui Suomeen tarjoamaan sopimusta joka sisälsi mahdollisuuden sotatarvikkeiden hankkimiseen Saksasta ja samalla saksalaisten joukkojen läpikulusta Suomen alueen kautta Norjan pohjoisosiin. Suomessa neuvottelutarjous tulkittiin enemmänkin poliittiseksi tueksi ja siihen tartuttiin. 1. lokakuuta 1940 solmitun sopimuksen perusteella Suomi sai ostaa Saksasta sotatarvikkeita. Suomelle myydyt sotatarvikkeet olivat lähinnä Saksan Puolasta ja länsi-Euroopasta saamaa sotasaalista, tosin myös uusia saksalaisvalmisteisia tarvikkeita sisältyi kauppaan. Tämän ns. Veltjens-kaupan Suomelle merkittävimpiä sotatarvikkeita olivat kenttä- ja ilmatorjuntatykistön aseet runsaine ampumatarvikkeineen. Saksalaiset eivät tässä vaiheessa halunneet rasittaa suhteitaan Neuvostoliittoon, joten sotatarvikekaupan hoidettiin ns. bulvaanien välityksellä.