cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yrjö Soini
Kirjallinen tuotanto
Soini kirjoitti viihteellisiä romaaneja ja näytelmiä, joista osa on filmattu. Näytelmistä on tullut kesäteattereiden vakio-ohjelmistoa. Agapetuksen nimellä kirjoitetut teokset kuvaavat 1900-luvun alkupuolen kaupunkielämää humoristiseen sävyyn.
Soini kirjoitti omalla nimellään myös poliittisesti kantaa ottavia teoksia, jotka herättivät ilmestyessään vilkasta keskustelua. Erityisesti niistä sai huomiota 1956 ilmestynyt, sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä yksityiskohtaisesti käsittelevä Kuin Pietari hiilivalkealla. Soinin mukaan sotasyyllisyysprosessia puuhasivat innokkaimmin vallankaappausta valmistelleet suomalaiset kommunistit, joille Moskova antoi vastahakoisesti vain vähäistä sivustatukea. Tämä vastasi myös poliittisen oikeiston ja SDP:n tannerilaisen siiven näkemyksiä, joiden mukaan prosessi tähtäsi ensisijaisesti SDP:n ja erityisesti puolueen vahvan miehen Väinö Tannerin kukistamiseen. Myöhempien historiantutkijoiden, muun muassa Jukka Tarkan mukaan Neuvostoliitto oli prosessissa kuitenkin huomattavasti aktiivisempi kuin Soini esitti, eikä Suomen kommunistisella puolueella ollut niin itsenäistä asemaa, että se olisi voinut esiintyä asiassa oma-aloitteisesti. Myös Max Jakobsonin mukaan sotasyyllisyysoikeudenkäynti oli luonteeltaan "poliittinen sotakorvaus" Neuvostoliitolle. Suurelta osin Soinin linjoille tulivat kuitenkin Lasse Lehtinen ja Hannu Rautkallio vuonna 2005 julkaisemassaan teoksessa Kansakunnan sijaiskärsijät. Soinin, Lehtisen ja Rautkallion mukaan Neuvostoliiton korkein johto ei koskaan antanut virallista määräystä sotasyyllisyysprosessin käynnistämisestä.
Vuonna 1968 Soini julkaisi vielä teoksen Toinen näytös – entä kolmas?, jossa hän vaati sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä langetettujen tuomioiden kumoamista ja tuomittujen kunnian virallista palauttamista. Nämä teokset eivät olleet presidenttien J. K. Paasikivi ja Urho Kekkonen mieleen, koska heidän toimintaansa käsiteltiin niissä melko kriittisesti. Kuin Pietari hiilivalkealla -teoksesta ei otettu uusia painoksia enää yöpakkaskriisin jälkeen. — Soini kirjoitti myös pakinoita.
René Llense
pienoiskuva|René Llense vuonna 1935. René Llense (14. heinäkuuta 1913 Collioure – 12. maaliskuuta 2014 ) oli ranskalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi FC Sètessä (1930–1938) ja AS Saint-Étiennessä (1938–1939, 1944–1945). FC Sèten kanssa hän voitti vuonna 1934 Ranskan liiga- ja cup-mestaruudet. Ranskan maajoukkueen jäsenenä Llense kilpaili kaksissa jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1934 Italiassa ja 1938 Ranskassa.
Ahrensburgin kulttuuri
thumb|Ahrensburgin löytömateriaalin mukainen leviämiskartta, jossa ei ole huomioitu Doggerinmaata, eli merestä jääkauden aikana paljastunutta laajaa merenpohjan aluetta.
Ahrensburgin kulttuuri oli Saksassa vallinnut jääkauden päättymisen aikainen kulttuuri, jossa ihminen sai elantonsa pyytämällä keskisuurta ja pienriistaa jääkauden aikaisen suurriistan hävittyä. Ahrensburgin kulttuuri tunnetaan siitä, että se viimeistään käytti jousta ja nuolta varmuudella.
Ei tiedetä, liittyykö Ahrensburgin kulttuuri Hampurin kulttuuriin, mutta ajallisesti se on sen seuraaja. Ahrensburgiin liittyvät ensimmäiset nuolilöydöt. Kulttuurin alue oli melko lähellä jäätikön reunaa vaivaiskoivua kasvaneella tundralla, jolta se levisi itään aina Volga-Oka -joelle asti. Se levisi myös Pohjois-Puolaan ja Etelä-Tanskaan. Ahrensburgin kulttuuri ei ollut pieniä kiviesineitä valmistava mesoliittinen kulttuuri. Sen aikana kirveitä ja mikroliittejä ei vielä valmistettu mesoliittiseen tapaan, mutta mikroliittitekniikkaa ennakoivia esineitä kylläkin.
Ahrensburgin kulttuuriin liittyviä löytöjä on tehty muun muassa Meiendorfista, Stellmoorista ja Börneckesta. Kulttuuri ajoittuu jääkauden päättymisen aikaiseen kylmään nuorempaan dryaskauteen. Ahrensburgilaiset olivat pitkäkalloista itäistä tyyppiä, eivätkä he olleet todennäköisesti samoja kuin Hampurin kulttuurin luojat. Asumusten ympärille kasattiin kiviä, mitä ei ole todettu tehdyn Hampurin kulttuurissa. Ahrensburgilaiset laskivat uhrimenoissa järviin peuran luita samantyyppisesti kuin Hampurin kulttuurissa. . Ahrensburgilaisilla oli peuranpäinen kulttipaalu, jollaista myös suomalais-ugrilaiset ovat käyttäneet.
Nostolaite
Nostolaite voi tarkoittaa seuraavia:
Linnarisuttaja
Linnarisuttaja (Phacellodomus rufifrons) on orneeroiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen aiempi suomenkielinen nimi oli laidunorneero.
Levinneisyys
Linnarisuttajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Paraguayssa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Haisuseitikki
Haisuseitikki (Cortinarius traganus) on yleinen, violetinvärinen seitikkilaji. Se kasvaa koko Suomessa havumetsissä. Sienen tuoksu on makea, mutta se ei sovellu ruokasieneksi. Lakki on violetti, vanhemmissa sieniyksilöissä ruskeankeltainen. Jalka on samoin violetti ja muuttuu vanhemmiten keltaisemmaksi, kuten myös sienen heltat. Houkuttelevan kauniit, violetin ja harmaan vivahteiset haisuseitikit saavat usein värjääjän innostumaan niiden käytöstä lankojen värjäyksessä. Violetti väri kuitenkin haihtuu keitettäessä taivaan tuuliin. Haisuseitikkejä voi kuitenkin käyttää vihreän värin aikaan saamiseksi. Samanlaista vihreää on vaikea saada mistään muusta luonnontuotteesta, joskin samantapaista löyhkäseitikkiä on kokeiltu.
Dieudonné M’bala M’bala
Dieudonné M'bala M'balaa on syytetty antisemitismistä ja hän on saanut tuomion vihapuheesta kuten holokaustin kieltämisestä. . Vuonna 2013 Ranskan sisäministeri Manuel Valls antoi, että huolimatta vihapuheestaan saamasta tuomioista M'Bala ei kunnioita lakia ja, että he etsivänsä keinoja M'Balan esiintymisten kieltämiseen. Aiemmin hänen esiintymiskumppaninaan on ollut juutalainen Élie Semoun. M'bala M'bala on Jean-Marie Le Penin ystävä, ja Le Pen on hänen tyttärensä kummi.
Suomalaisten nimien kirjainasu ukrainankielisessä tekstissä
Suomalaisten nimien kirjainasu ukrainankielisessä tekstissä ilmenee seuraavasta taulukosta.
Dieudonné M’bala M’bala
Näyttelijänä M'bala M'bala on esiintynyt muun muassa elokuvassa Asterix ja Obelix: Tehtävä Kleopatra (2002).
Suomalaisten nimien kirjainasu ukrainankielisessä tekstissä
Taulukossa on esitetty kirjainten ja kirjainyhdistelmien ukrainankieliset vastaavuudet siinä muodossa, kuin ne on esitetty Jura Zubin Suomi–ukraina-sanakirjan (Helsingin yliopisto, 2012) liitteessä.
Sanakirjan mukaan tämä translitterointikaava on laadittu ko. kirjaa varten, "eikä tekijöiden tiedossa ole aiempaa kattavaa kaavaa. Kaavan laadinnassa on pohjana käytetty suomi–venäjä-translitterointikaavaa, joka on julkaistu Kielikellossa №10 (1977). Ukrainan kielen osalta kaava pohjautuu ukrainan kielen vuoden 2007 oikeinkirjoitussäännöstöön."
"Kaava on tarkoitettu käytettäväksi kaikessa ukrainankielisessä tiedonvälityksessä (mm. yksityishenkilöiden välinen viestintä, sanoma- ja aikakauslehdet, televisio, kaunokirjallisuus, tietokirjallisuus)."
Yhdeksän kirjaimen sääntö
"Ukrainan kielessä on olemassa ns. yhdeksän kirjaimen sääntö, jonka mukaan määräytyy, käytetäänkö vierasperäisissä sanoissa і- vai и-kirjainta. Pelkistettynä sääntö kuuluu näin: jos ennen oletettua і-kirjainta on yksi seuraavista konsonanteista: д, т, з, с, ц, ж, ш, ч, р, ja lisäksi tämän oletetun і-kirjaimen jälkeen tulee mikä tahansa konsonantti (ei kuitenkaan й), і:n tilalla pitää olla и. Sääntö sinänsä on voimassa aina kun on kyse yleisnimestä: дизель, силікат, режим, ja sitä sovelletaan myös uusimmissa lainoissa: принтер, чипси. Myös joissakin muissa sanoissa käytetään perinteisesti и:ta і:n sijaan, vaikka nämä tapaukset eivät ole kyseisen säännön alaisia: єпископ, митрополит, вимпел, химера."
"Erisnimien osalta tilanne on monimutkaisempi. Jos kyse on henkilönnimestä, kyseistä sääntöä sovelletaan vain viiden kirjaimen osalta yhdeksän sijaan: ж, ч, ш, щ ja ц (Вашинґтон, Цицерон, Чингісхан, mutta Дізель). Sama pätee myös mm. venäläisiin nimiin, vaikka niiden kirjoitusasusta määräävät muutkin ohjeet, joita ei tässä ole tarkoituksenmukaista esittää. Paikannimissä taas sääntö on voimassa joissakin tapauksissa (esim. Америка, Антарктида, Алжир, Чикаго, Мадрид, Рига, Британія, Братислава, Бразилія, Сирія, Скандинавія), mutta yleensä ei."
"Näin määrää voimassa oleva, vuoden 2007 ukrainan kielen oikeinkirjoitussäännöstö. Näissä translitterointiohjeissa yhdeksän kirjaimen sääntöä ei kuitenkaan ole otettu huomioon ollenkaan, ennen kaikkea siksi, että säännön soveltaminen riippuu siitä, onko kyseessä henkilön- vai paikannimi. Lisäksi on todennäköistä, että seuraavissa oikeinkirjoitussäännöstöissä normit muuttuvat jonkin verran."
"Sääntö on kuitenkin merkittävä sen takia, että Suomen pääkaupungin nimi kuuluu sinänsä sen piiriin. Nyt voimassa olevassa oikeinkirjoitussäännöstössä nimeä ei ole mainittu yhdeksän kirjaimen säännön yhteydessä lainkaan, ja oletusarvoisesti se pitää siis kirjoittaa näin: Гельсінкі. Tällä hetkellä ukrainan kielessä näkee kuitenkin käytettävän muitakin kirjoitusasuja, joista yhtä (Гельсинкі) voidaan perustella juuri tällä säännöllä ja siksi se puolustaa paikkansa myös tässä sanakirjassa. Muut kirjoitusasut kuin Гельсінкі ja Гельсинкі eivät sen sijaan ole korrekteja."
Adowa
Maantiede
thumb|vasen|Ympäröivää maisemaa. Adowa sijaitsee Etiopian Tigray osavaltiossa. Historiallisesti Adowaa pidettiin itäisen Tigrayn huomattavimpana kaupunkina. Matkaa Adowasta Etiopian pääkaupunki Addis Abebaan on 1 006 kilometriä. Sen korkeus merenpinnasta on 1 907 metriä.
Historia
thumb|[[Adowan taistelu etiopialaisessa teoksessa.]] Elokuussa 1520 Adowan seudulla liikkuneen portugalilaisen retkikunnan mukana ollut Francisco Álvares kuvaili seudulla olleen "Pyhän Mikaelin" taloja. 1760-luvulla Adowassa vaikutti dejazmach Mikael Sehul, jota kuvailtiin tuon ajan Etiopian yhdeksi voimakkaimmista hahmoista. Hänen alaisuudessaan sanottiin olleen tuhansia sotilaita. Mikael rakennutti kaupunkiin oman palatsinsa ja hänen poikansa Welde Gebriel rakennutti Gebrielin kirkon. Kaupungin vanhin kirkko oli Mikaelin edeltäjän Anda Haymanotin rakennuttama Maryamin (Marian) kirkko. Mikaelin alaisuudessa työskenteli kaupungin tullista vastaavana kreikkalainen mies nimeltä Janni. Jannin lisäksi kaupungissa oli muutamia muita kreikkalaisia, armenialaisia ja kopteja. Vuonna 1769 paikalle brittiläisen retkikunnan mukana saapunut James Bruce tapasi Jannin ja kuvaili Adowan käsittävän noin 300 taloa ja 2 000 asukasta. Tuolloin kaupungin sanotaan olleen tunnettu puuvillatekstiileistä. Kaupungin läpi kulki myös kauppatavaraa Punaisenmeren rannikolta kohti sisämaata. Kauppatavaraan lukeutuivat esimerkiksi lyijy, kupari, lehtikulta, kulta ja persialaiset matot. Vastaavasti vientituotteita kohti rannikkoa olivat esimerkiksi kulta, norsunluu ja orjat. Vuonna 1879 italialainen Giacomo Naretti kuitenkin kuvaili lavantaudin hävittäneen kaupungin, jossa tuolloin oli hänen arvionsa mukaan vain noin 200 asukasta. Kaupungin perinteinen taloudellinen merkitys kauppareiteillä väheni edelleen 1900-luvulla.
Ensimmäisen Italian–Etiopian sodanaikana 1. maaliskuuta 1896 lähellä Adowaa käytiin sodan ratkaisutaistelu. Oreste Baratierin johtamat italialaiset kärsivät merkittävän tappion Menelik II:n etiopialaisille ja Italian oli solmittava rauha Etiopian kanssa lokakuussa samana vuonna. Adowan taistelusta tuli afrikkalaisen itsenäisyyden ja eurooppalaisen imperialismin vastustuksen symboli. Vuonna 1905 paikalla vieraillut saksalainen Felix Rosenin johtama tutkimusretkikunta kuvaili Adowaa Etiopian kolmanneksi suurimmaksi kaupungiksi.
Toisen Italian–Etiopian sodan syttyessä vuonna 1935 ensimmäiset ulkomaalaisten toimittajien maasta tekemistä uutisista käsittelivät sodanjulistuksen lisäksi Italian ilmavoimien pommituksia Adowassa. Adowa vallattiin 6. lokakuuta 1935 sen puolustusta johtaneen ras Seyoum Mengeshan vetäydyttyä ilmapommitusten uhkaamana. Myöhemmin kaupunki oli italialaisten huollon tukikohta näiden edetessä syvemmälle Etiopiaan. Italialaiset rakennuttivat myös muistomerkin aikaisemmassa Adowan taistelussa kaatuneille italialaisille. Italian valta Etiopiassa päättyi toisen maailmansodan aikana vuonna 1941. Voittoa italialaisista seurasi TIgrayssa vielä niin sanottu woyane-kapina, jonka aikana etiopialaisten joukkojen oli joksikin aikaa vetäydyttävä Adowaan muualta Tigraysta.
1970-luvulla Derg-sotilashallinnon noustessa valtaan Etiopiassa Adowa oli paitsi paikallisen koulutuksen keskus, mutta siitä tuli myös hallinnon vastustajien tärkeä tukialue. Koulutetut adowalaiset olivat tunnettuja tigraylaisen nationalismin kannattajia. Monet Tigrayn kansan vapautusarmeijan merkkihenkilöt, kuten myöhempi pääministeri Meles Zenawi, olivat syntyneet Adowassa tai sen lähettyvillä. Derg vastasi niin sanotun punaisen terrorin kautta, mikä sai monet pakenemaan maaseudulle. Tigrayn kansan vapautusarmeija valtasi kaupungin joksikin aikaa vuonna 1988. Derg valtasi sen takaisin vastahyökkäyksessä kesällä 1988, mutta evakuoi kaupungin helmikuussa 1989.
Tigrayn kriisi puhjettua 2020-luvun alussa kaupunkia miehittivät eritrealaiset joukot. Heidän uutisoitiin kuitenkin vetäytyneen kesällä 2021.
Väestö
thumb|Päivä aloittelevia torikauppiaita. Adowan asukasluku oli Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan 40 500. Vuonna 2001 asukasluku oli noin 30 100, vuonna 1994 24 500 ja vuonna 1984 13 800. Asukkaat ovat pääasiassa tigrejä ja kristittyjä. Kaupungissa on myös muslimivähemmistö.
Laura Hubert
thumb|Laura Hubert Laura Hubert on kanadalainen jazz- ja rock-laulaja. Hän toimi 1980- ja 1990-luvuilla Leslie Spit Treeo -yhtyeen laulajana ja on tämän jälkeen julkaissut kolme sooloalbumia.
Pikkurisuttaja
Pikkurisuttaja (Phacellodomus sibilatrix) eli aiemmalta nimeltään pikkumajaorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pikkurisuttajaa tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Paraguayssa, ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Luettelo Suomen vanhimmista ihmisistä
Tämä on epätäydellinen luettelo Suomen vanhimmista ihmisistä. Luettelo sisältää vähintään 108-vuotiaiksi eläneet henkilöt.
Ikä-sarakkeessa symboli † tarkoittaa, että henkilö on ollut aikanaan Suomen vanhin asukas.
Tilastoja
Sata vuotta täyttäneiden määrä kasvaa Suomessa joka vuosi noin viidellä prosentilla. Tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2070 heitä olisi jo noin 7 000. Ikäluokkien vanhetessa joukossa on enenevissä määrin naisia ja yli satavuotiaista heitä on selvästi enemmän kuin miehiä. 85 vuotta täyttäneissä miesten ja naisten välinen suhde on 1:3, 90-vuotiaissa se on 1:5 ja 100-vuotiaissa 1:8.
1960-luvun alussa satavuotiaita oli Suomessa 19, 1970-luvun alussa 40, ja 1980-luvun alussa 52 henkilöä. 1990-luvulle tultaessa määrä oli kasvanut jo 157 henkilöön. Vuosituhannen vaihtuessa heitä oli 268 ja vuonna 2010 jo 566 henkilöä. Vuonna 2017 yli satavuotiaita oli 830 ja heistä 31 oli yli 105-vuotiaita.
Hamed Abdel-Samad
thumb|upright|Hamed Abdel-Samad Hamed Abdel-Samad (s. 1. helmikuuta 1972 Kairo) on saksalais-egyptiläinen politiikan tutkija ja kirjailija.
Elämä
Abdel-Samad syntyi egyptiläisille vanhemmille 1. helmikuuta 1975 Kairossa. Hän oli perheen viidestä lapsesta kolmas. Abdel-Samadin isä oli sunnimuslimi ja imaami.
Vuonna 1995 Abdel-Samad muutti Saksaan ollessaan 23-vuotias. Pian saapumisensa jälkeen hän meni naimisiin itseään 18 vuotta vanhemman opettajan kanssa.
Julkisuus
Abdel-Samad nousi Saksassa julkisuuteen vuonna 2009 kirjoitettuaan teoksen Mein Abschied vom Himmel. Abdel-Samadin mukaan hän kirjoitti kirjan oppiakseen ymmärtämään omaa elämäänsä liittyvät ristiriitaisuudet. Kirjan tarkoituksena ei ole tarjota ratkaisua islamilaiseen kulttuuriin, mutta ei myöskään kehottaa ketään hylkäämään islaminuskoa. Kirjan julkaisu aiheutti Egyptissä vastustusta ja erimielisyyksiä. Abdul-Samadia vastaan esitettiin fatwa eli islamilaiseen kulttuuriin kuuluva uskonoppineen antama uskonnollinen lausuma tai tulkinta ja Abdel-Samad otettiin poliisin suojelukseen.
Abdel-Samad vaatii, että Euroopassa asuvat muslimit harjoittaisivat uskontoaan ilman sharia-lakia, jihadismia, sukupuoleen perustuvaa erottelua, käännytystyötä ja "oikeutusmentaliteettia". Hän kritisoi saksalaista poliittista järjestelmää islamiin kohdistuvien pelkojen huomiotta jättämisestä suvaitsevaisuuden nimissä. Abdel-Samadin mukaan tämä pelkojen sivuuttaminen on aiheittanut paheksunnan kantaväestön keskuudessa.
Abdel-Samad osallistui saksalaiseen islaminuskoa käsittelevään konferenssiin, joka pidettiin Saksan liittovaltion sisäasiainministerin Thomas de Maiziéren pyynnöstä.
Syksyllä 2010 Abdel-Samad osallistui toimittaja Henryk M. Broderin kanssa 30 000 kilometrin mittaiselle ajomatkalle Saksan läpi viisiosaisessa televisiosarjassa.
Egyptiläisen salafi-islamistisen kanavan Al-Hafezin 7. heinäkuuta 2013 lähettämässä haastattelussa egyptiläinen tiukanlinjan pappi ja Al-Azharin yliopiston professori Mahmoud Shaaban syytti Abdel-Samadia harhaoppisuudesta ja ilmoitti, että "hänet on tapettava vääräuskoisuudesta... ellei hän peru puheitaan." Shaaban totesi myös, että "sen jälkeen, kun hän on kohdannut todisteet, hänen tappamisensa on sallittua, jos Egyptin hallitus ei sitä tee."
Vuonna 2015 Abdel-Samad käynnisti virallisella arabiankielisellä Youtube-kanavallaan ohjelman Ṣundūq al-Islām (eng. Box of Islam). Syyskuussa 2017 kanavalla oli yli 52 000 suosittelijaa ja yli 12,4 miljoonaa katselukertaa.
Berliinin poliisi kuulusteli Abdel-Samadia väitetystä kapinanlietsomisesta vuonna 2016. Abdel-Samad ja saksalainen sanomalehti Die Welt kritisoivat tätä hyökkäyksenä sananvapautta vastaan.
Väitetty sieppaus
Egyptiläiset uutissivustot kertoivat sunnuntaina 24. marraskuuta 2013 Abdel-Samadin sieppauksesta, jonka takana olivat tuntemattomat henkilöt. Tämän jälkeen keskiviikkona 27. marraskuuta 2013 kuitenkin ilmoitettiin Abdel-Samadin tulleen uudestaan esiin. Abdel-Samadin äiti kielsi huhut sieppauksesta.
Haukkajärvi (Käkisalmen piiri)
Haukkajärvi on järvi Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä lähellä Karjalan tasavallan rajaa Karjalankannaksen pohjoisosassa noin 10 kilometrin päässä Kaarlahden (Kuznetšnoje) rautatieasemalta. Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella ja oli Suomelle kuuluessaan osa Hiitolan kunnan Veijalan kylää.
Järvi on osa Vuoksen vesistöä ja laskee Ilmeenjokeen. Noin 2 kilometriä pitkä järvi on syntynyt jyrkkärinteiseen kallioperän murrokseen ja järven jyrkät rantakalliot ovat suosittu kiipeilykohde. Järvi ja sen ympäristö, mukaan lukien viereinen Valkeajärvi (Ozero Pestovo) on rauhoitettu luonnonmuistomerkkeinä.
Vuonna 2006 Karjalan tasavallan viranomaisille myönnettiin luvat graniittilouhoksia varten Karjalan tasavallan alueelle järven läheisyyteen. Julkisen kampanjan ja Leningradin alueen hallinnon tekemän vetoomuksen jälkeen vuonna 2007 hankkeesta kuitenkin luovuttiin ja myös kymmenen kilometrin vyöhyke Karjalan tasavallan puolella rajaa varattiin suojelualueeksi.
Macy Gray
Macy Gray (oikealta nimeltään Natalie Renee McIntyre, s. 6. syyskuuta 1967 Canton, Ohio) on yhdysvaltalainen soul- ja R&B -laulaja sekä näyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1999 levyttämällä albumin On How Life Is. Hän on tunnettu erityisesti kansainvälisestä ”I Try” -hitistään, josta hän sai Grammy-palkinnon. Muita hänen suuria hittejään ovat ”Sweet Baby” ja ”Sexual Revolution”. Yhteistyötä Gray on tehnyt muun muassa Fatboy Slimin, The Black Eyed Peasin, Slick Rickin, Erykah Badun sekä OutKastin kanssa.
Gray on albumiensa lisäksi tehnyt DVD:n Live in Las Vegas elokuussa 2005. Gray oli naimisissa Tracy Hindsin kanssa vuosina 1996–1998. He saivat kolme lasta.
Gray oli mukana kappaleella ”Amoré (Sexo)” Santanan albumilla Shaman, joka julkaistiin vuonna 2002.
Suomessa Macy Gray on esiintynyt Pori Jazz -tapahtumassa vuonna 2004 ja Imatran big band -festivaaleilla 2012.
Gundi Busch
Gundula ”Gundi” Johansson (o.s. Busch, 29. huhtikuuta 1935 Milano, Italia – 31. tammikuuta 2014 Tukholma, Ruotsi ) oli saksalainen taitoluistelija. Hän aloitti luistelun nelivuotiaana.
Busch ei yltänyt mitaleille naisten yksinluistelussa vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa, vaan jäi kahdeksannelle sijalle. Vuonna 1954 hän kuitenkin oli sekä maailman- että Euroopan-mestari. Hän saavutti myös vuonna 1953 hopeaa maailmanmestaruuskilpailuissa ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa.
Busch toimi kilpauransa jälkeen pitkään valmentajana.
Yksityiselämä ja perhe
Busch oli naimisissa ruotsalaisen olympiamitalistijääkiekkoilija Gösta Johanssonin kanssa tämän kuolemaan asti. Gösta Johansson oli ruotsalaisen olympiamitalistijääkiekkoilijan Gustaf Johanssonin poika.
Georg August Forstén
thumb|G. A. Forstén vaimonsa kanssa Georg August Forstén (Форстен Георгий Васильевич 11. kesäkuuta 1857 Hamina – 3. elokuuta 1910 Joroinen) oli historioitsija, Pietarin yliopiston dosentti ja historian professori.
Elämäkerta
Forstén syntyi Haminassa, jossa hänen isänsä Torsten Wilhelm Forstén oli kadettikoulun maantiedon opettaja ja rehtorin apulainen. Äiti Konstanzia Antonia Malinovskaja oli venäjän puolalaisia, ja 1861 miehensä kuoltua hän muutti perheineen Pietariin, missä hankki elantonsa pianonsoiton opettajana ja virittäjänä.
Palattuaan 1887 Pietariin Forstén piti yliopistossa yleisen historian luentoja 1887-1888. Vuodesta 1891 hän opetti naisten korkeakoulun kursseilla ja 1893 alkaen myös Kansan Sivistysministeriön alaisessa historiallis-filologisessa instituutissa. Forstén opetti 1891 lähtien myös Gurevitšin oppikouluissa ja ruhtinatar Obolenskin yksityisessä gymnasiumissa. Gymnasiumissa hän toimi ensin inspehtorina ja vuodesta 1897 rehtorina. Forstén nimitettiin 1893 Pietarin yliopiston professoriksi. Samoihin aikoihin hän väitteli tohtoriksi aiheenaan Baltian kysymys XVI ja XVII vuosisadalla.
Taitavana organisaattorina Forstén oli mukana perustamassa ylioppilaiden historiallis-filologista seuraa Pietarin yliopiston yhteyteen. Seura kokoontui Forsténin kotona. 1890-luvun puolivälissä hän toimi holhoojana muutamassa novgorodilaisessa kouluissa, joita auttaakseen Forstén perusti Pietariin hyväntekeväisyysjärjestön, johon tuli kuulumaan yli 60 henkilöä.
Poliittisesti sitoutumaton Forstén esitti 1898 painamattoman G. Lolovjevin Suomen historian oppikirjan hylkäämistä. Kirjan tekijä oli tunnettu Suomen suuriruhtinaskunnan autonomian vastustaja. Ylioppilasmellakoiden aikana 1899 Forstén puolusti opiskelijoita ja joutui Pietarin kaupunginjohtajien puhutteluun. Vuonna 1905 hän ei allekirjoittanut kirjelmä 342:ta valistuksen tarpeesta vaan kehotti kaikkia palaamaan nopeasti töihinsä, mistä lojaalisuudesta hänen arvellaan saaneen 1906 kunniamerkin.
Sairastuttuaan Forstén luopui 1900-luvun alussa viroistaan ja muutti veljensä Torstenin ja tämän vaimon Olgan luo Joroisiin.
Julkaisut
Lisäksi Kansan Valistusministeriö on julkaissut hänen luentosarjansa.
Wanda Klaff
thumb|250px|Naispuolisia SS-vartijoita tuomiolla Stutthofin 1. oikeudenkäynnissä. Eturivissä vasemmalta: [[Elisabeth Becker, Gerda Steinhoff, Wanda Klaff. Takarivi: Erna Beilhard, Jenny-Wanda Barkmann]]
Wanda Klaff (6. maaliskuuta 1922 – 4. heinäkuuta 1946) oli SS-nainen ja keskitysleirivartija toisen maailmansodan aikana.
Klaff syntyi Danzigissa saksalaisille vanhemmille Wanda Kalacinskina. Hän päätti koulunsa 1938 ja meni töihin tehtaaseen. Tätä kesti vuoteen 1942, jolloin hän nai Willy Gapesin ja ryhtyi kotiäidiksi. 1944 Wanda liittyi keskitysleirihenkilökuntaan Stuthofin Praustin alaleirillä (Pruszcz). Siellä Wanda syyllistyi monien vankien hyväksikäyttöön. 5. lokakuuta 1944 hän saapui Russoschinin alaleirille Stutthofiin (nykyään Pohjois-Puolaa). Siellä hän jatkoi vankien sadistista kohtelua. Hän pakeni leiristä alkuvuodesta 1945. 11. kesäkuuta 1945 Puolan viranomaiset pidättivät hänet, ja laittoivat vankilaan, jossa hän sairastui keuhkokuumeeseen. Hän joutui oikeuteen muiden SS-naisten kanssa. Väitetään että hän sanoi oikeudenkäynnissä:
Hän sai kuolemantuomion vankien hyväksikäytöstä. Hänet hirtettiin 4. heinäkuuta 1946 Biskupia Gorka-kukkulalla lähellä Gdańskia.
Johan Ahlgren
Johan ”Juho” Adolf Ahlgren (23. kesäkuuta 1874 – 5. huhtikuuta 1918 ) oli suomalainen värjäri, joka vuoden 1918 sisällissodassa toimi Tampereen punakaartin rintama- ja komppanianpäällikkönä. Tampereen taisteluun aikana maalis-huhtikuussa hän osallistui muun muassa Näsilinnan palatsista käytyihin taisteluihin.
Tampereen taistelun loppuvaiheessa valkoiset tulivat etsimään Ahlgrenia, mutta hän onnistui pakenemaan kotoaan tykinammuksen ullakolle tekemän reiän kautta. Ahlgren kuitenkin vangittiin 4. huhtikuuta ja seuraavana päivänä hänet löydettiin ammuttuna erään Kuninkaankadun varrella sijaitsevan talon pihalta. Ahlgrenin molemmat tyttäret kuuluivat Tampereen naiskaartiin ja myös toinen heistä teloitettiin.
UFC 2
UFC 2: No Way Out oli Ultimate Fighting Championshipin järjestämä vapaaottelu-tapahtuma. Se käytiin 11. maaliskuuta 1994 Denverissä, Coloradossa Mammoth Gardensissa. Tapahtuma myös lähetettiin suorana pay-per-view -lähetyksenä.
Tapahtuma
UFC 2 perustui UFC 1:n tavoin turnaukseen eri kamppailulajien edustajien välillä. Uudessa tapahtumassa oli myös muutamia uudistuksia, turnaukseen osallistui kahdeksan sijasta 16 ottelijaa, ja palkintona voittajalle oli luvassa 60 tuhatta dollaria. Sääntömuutoksia ei käytännössä ensimmäiseen turnaukseen ollut.
Tapahtumassa teki myös ensiesiintymisensä UFC:n tuomariveteraani "Big" John McCarthy.
Viiruotsarisuttaja
Viiruotsarisuttaja (Phacellodomus striaticeps) eli aiemmalta nimeltään viiruotsaorneero on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Alexandre Rockwell
Alexandre Rockwell (s. 1957 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Yksityiselämä
Rockwell on venäläisen animaattorin ja pinscreen-animaation keksijän Alexandre Alexeieffin pojanpoika. Vuodesta 1986 vuoteen 1996 hän oli naimisissa näyttelijä Jennifer Bealsin kanssa. 8. helmikuuta 2003 lähtien hän on ollut naimisissa näyttelijä Karyn Parsonsin kanssa.
Rockwell opettaa ohjaamista New Yorkin yliopiston Graduate Film Schoolissa.
Sudet (albumi)
Sudet on SIG:n studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa vuonna 1981. Levyllä on mukana mm "Jos sä rakastat mua", "Tänä yönä" ja "Elämä vie minua". Metsurin koira on parodia Jätkän humpasta.
Menestys
Sigin "Sudet" levyä myytiin noin 20000 kappaletta.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Matti Inkinen, ellei toisin mainittu.
Vilho Ollila
Vilho August Ollila (25. heinäkuuta 1896 Punkalaidun – 3. toukokuuta 1918 Hollola) oli torpparin poika ja Punkalaitumen punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän tuomitsi esikuntineen muun muassa ratsutilallinen Paavo Poutalan ammuttavaksi. Sodan lopussa hän perääntyi joukkoineen Lahden lähettyville Hollolaan, jossa joutui valkoisten vangiksi. Hans Kalmin joukot ampuivat hänet Hollolan kirkolla.
Estline
Estline oli virolais-ruotsalainen laivavarustamo. Yrityksen omistivat Viron valtio Estonian Shipping Companyn (ESCO) kautta sekä ruotsalainen Nordström & Thulin. Varustamo hoiti vuodesta 1990 vuoteen 2000 saakka yksinoikeudella Tallinnan ja Tukholman välistä matkustajaliikennettä. Vuonna 1998 Nordström & Thulin luopui varustamon omistajuudesta, ja näin Estlinestä tuli kokonaan virolainen yritys. Vuonna 2000 Estline yhdistettiin virolaiseen Tallink-varustamoon. Estline julistettiin konkurssiin kesällä 2001. Yhtiöllä oli velkaa 170 miljoonaa Viron kruunua.
28. syyskuuta 1994 yhtiön autolautta M/S Estonia upposi Saaristomerellä. Onnettomuudessa kuoli 852 ihmistä. Vain 137 ihmistä pelastui. Estonian uppoaminen on rauhanajan pahin meriliikenneonnettomuus Euroopassa.
Linnut (lehti)
Linnut on suomalainen lintuja ja lintuharrastusta käsittelevä aikakauslehti. Lehteä ryhtyi julkaisemaan Suomen Lintutieteellisen Yhdistyksen Nuorisojaosto (myöhemmin Lintutieteellisten Yhdistysten Liitto, nykyiseltä nimeltään BirdLife Suomi ry) vuonna 1965 Lintumies-nimellä. Lehden perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja oli Olavi Hildén. Vuodesta 1993 alkaen lehden nimi on ollut Linnut. Lehden päätoimittaja on Jan Södersved. Vuodessa ilmestyy neljä 52–60-sivuista numeroa.
Linnut on suunnattu kaikille linnuista kiinnostuneille. Sen vakiosisältöön kuuluu muun muassa tutkimus- ja suojelu-uutisia, neuvoja lintujen määritykseen ja harrastukseen, kotimaan lintupaikkojen esittelyjä, kirja-arvosteluja ja harvinaisuushavaintoja. Lisäksi lehdessä ilmestyy pidempiä artikkeleita erilaisista lintuihin ja lintuharrastukseen liittyvistä aiheista, muun muassa matkakertomuksia ja lajiesittelyitä.
Aikaisemmin lehti oli suunnattu nykyistä enemmän aktiiviharrastajille ja lintututkijoille ja sisälsi myös tieteellisempiä artikkeleita. Nykyään tieteellisten artikkelien julkaisukanavia ovat Linnut-vuosikirja ja Ornis Fennica, joita myös julkaisee BirdLife Suomi.
Priargunsk
Priargunsk on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Argun-joen rannalla 595 kilometriä (rautateitse) Tšitasta kaakkoon. Taajama on Priargunskin piirin keskus. Siellä on Karymskojen ja Zabaikalskin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 8 100 henkeä (vuonna 2009).
Vuonna 1953 perustettu paikkakunta sai kaupunkimaisen taajaman aseman vuonna 1958. Vuoteen 1962 saakka sen nimenä oli Tsuruhaitui.
Priargunskissa toimii sähkövoimala, elintarviketeollisuutta ja rajavartioston hallinto. Taajamassa on kolme koulua, ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, vajaa-ajankeskus, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Lentokenttä suljettiin 1990-luvulla. Paikallislehtenä ilmestyy Priargunskaja zarja (”Priargunskin aamunkoitto”).
Tippeligaenin kausi 2015
Tippeligaenin kausi 2015 on järjestyksessään 71. kausi Norjan pääsarjassa. Kausi alkoi 6. huhtikuuta 2015 ja päättyy 8. marraskuuta 2015. Molde lähti kauteen hallitsevana mestarina. Sandefjord Fotball, Tromsø IL ja Mjøndalen IF nousivat täksi kaudeksi pääsarjaan.
Irpin
Irpinin entiseen, Kiovan esikaupunkimaiseen kaupunkipiiriin kuului Irpinin kaupungin ohella kolme kaupunkityyppistä taajamaa: Vorzel (5 603 as.), Hostomel (, 14 268 as.) ja Kotsjubynske (15 038 as.). Taajamien väliin sijoittuu nykyään (7/2020-) Butšan piirin hallintokeskuksena toimiva Butšan kaupunki (27 460 as.).
thumb|left|210px| Hallintoalan valtionyliopiston rakennus Irpinissä thumb|left|210px| Eräs Irpinin kirkoista thumb|left|210px| Irpinin rautatieasema thumb|left|210px|Antonovin lentoasema Hostomelissa thumb|right|250px| Irpinin valtuustorakennus (kaupungintalo) Kiovasta länsiluoteeseen Korosteniin, Sarnyyn ja Koveliin ja edelleen Puolaan vievä päärata kulkee kaupungin kautta (Irpinin asema; lisäksi useita taajamaliikenteen asemia). Maantieyhteyksistä merkittävimpiin kuuluu kaupungin kiertävä, mutta muuten edellä mainitun radan lähistöllä kulkeva valtatie M07 (osa eurooppatietä ).
Hostomelissa on muun muassa Ukrainan valtiollisen aseteollisuuskonserni Ukroboronpromin Kiovassa pääkonttoriaan pitävän lentokonetehdas Antonovin toimitiloja ja rahtiliikenteen lentoasema (Antonovin lentoasema eli Hostomelin lentoasema, UKKM).
Ruskolevytetra
Ruskolevytetra (Myleus pacu) on Amazonin joissa elävä, enintään 20 senttimetriä pitkä piraijoiden heimoon kuuluva tetrakalalaji. Se on sukua pelätylle punapiraijalle (Serrasalmus nattereri), mutta on erikoistunut syömään kasvisravintoa. Ruskolevytetrat syövät ajoittain myös siemeniä ja pähkinöitä, joita putoilee puista sadekaudella. Kuivankauden aikana se käyttää kaiken pähkinöistä saamansa vararavinnon.
Ruskolevätetraa tavataan Etelä-Amerikassa Guyanassa, Ranskan Guayanassa, Brasiliassa, Surinamessa ja Boliviassa.
Ruskolevytetra Myleus pacu tunnetaan monissa kielissä nimellä pacu, mutta suomalaisessa kalanimistössä pakut ovat saman heimon Colossoma- ja Piaractus-suvun kaloja.
Löyhkäseitikki
Löyhkäseitikki (Cortinarius camphoratus, aikaisemmin "sininen haisuseitikki" tai "sinimaltohaisuseitikki" ) on violetti, isohko helttasieni, jonka paras tuntomerkki on voimakas, epämiellyttävä tuoksu. Kangasmetsissä tavattava syötäväksi kelpaamaton seitikkilaji. Se muistuttaa haisuseitikkiä, mutta on violetimpi, vanhemmiten ruskehtavan kermanväriseksi vaaleneva. Tämän lajin voi sekoittaa sinivalmuskaan, joka on syötävä sieni.
Kasvupaikka ja elinympäristö
Hyvin yleinen koko maassa kuusen levinneisyysalueella. Kasvaa havumetsien, useimmiten tuoreiden kuusikoiden sammalikossa elo-syyskuussa. Löyhkäseitikki on kuusen mykorritsasieni.
Käyttö
Seitikkiä on joskus käytetty lankojen värjäykseen.
Juudaksenpuu
Juudaksenpuu (Cercis siliquastrum) eli palestiinanjuudaksenpuu on hernekasvien heimoon ja juudaksenpuiden sukuun kuuluva kesävihanta puu, joka on peräisin Välimeren alueelta ja Länsi-Aasiasta. Se on suosittu koristekasvi runsaan ja kauniin punaisen kukintansa ansiosta. Vanhan uskomuksen mukaan Juudas Iskariot hirttäytyi juudaksenpuuhun ja antoi sille siten nimensä.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|180px|Juudaksenpuun kukkia ja lehtiä. Juudaksenpuu on pieni, harvaoksainen pensas tai puu, joka kasvaa 3–12 metriä korkeaksi ja jopa 10 metriä leveäksi. Sillä on yläviistot oksat sekä avoin ja epäsäännöllinen, usein toispuolinen latvus. Vanhemmiten oksat kasvavat vaakatasossa ja taipuvat ylöspäin vain kärjistään. Kaarna on nuoressa puussa harjanteista ja punertavaa mutta alkaa harmaantua kasvin ikääntyessä, jolloin siihen ilmestyy myös ruskeita halkeamia.
Kuluvan vuoden kasvainranka on kalju ja sitä täplittävät huomaamattomat korkkihuokoset; se on nuorena tummanpunaruskea mutta muuttuu vähitellen harmaaksi. Kapean kartiomaiset ja tummanpunaiset talvisilmut ovat 3–5 millimetrin mittaisia ja sijaitsevat aivan lehtiruodin tyvessä. Lehdet sijaitsevat varrella kierteisesti ja niissä on 5 senttimetrin mittainen ja kellanvihreä, tyvestä tummanpunaruskea lehtiruoti. Lehtilapa on 6–10 senttimetriä pitkä, 10–12 senttimetriä leveä, munuaismainen tai leveän vastaherttainen ja ehytlaitainen tai aavistuksen aaltolaitainen. Sen pinta on kalju ja aluksi väriltään punaruskea mutta muuttuu vähitellen himmeän harmaanvihreäksi ja alta vahapintaiseksi.
Juudaksenpuu kukkii maalis–toukokuussa ennen lehtien puhkeamista – levinneisyysalueensa joissain osissa myös toisen kerran loka–marraskuussa, jolloin kukat jäävät lehtien kätköön. Kaksineuvoiset kukat puhkeavat vanhoihin oksiin ja runkoon ja muodostavat 3–6 kukan terttuja. Yksittäisen kukan läpimitta on 1,5–2 senttimetriä, ja siihen kuuluu 5 purppuranpunaista verhiönlehteä ja 5 vaalean- tai purppuranpunaista terälehteä. Kukissa on runsaasti mettä, minkä vuoksi ne houkuttelevat mehiläisiä ja joitakin lintulajeja, kuten medestäjiä. Hedelmä on litteä, 7–15 senttimetrin pituinen palko, joka on raakana purppuranvihreä ja kypsänä ruskea. Palot pysyvät puussa pitkälle talveen ja aukeavat vasta maahan pudottuaan. Niiden sisälle kätkeytyy 8–12 litteää, ruskeaa siementä, jotka itävät helposti.
Levinneisyys
thumb|240px|Juudaksenpuun kukat voivat puhjeta suoraan rungosta, minkä vuoksi sen arvellaan olevan alkuperältään trooppinen. Juudaksenpuu on kotoisin Välimeren itäosista ja Länsi-Aasiasta. Sen levinneisyysalue ulottuu Euroopassa Itä-Bulgariaan ja Turkkiin ja Aasiassa Iraniin, Irakiin, Israeliin, Jordaniaan, Libanoniin ja Syyriaan. Sitä on istutettu paljon koristekasviksi myös luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella.
Elinympäristö
Lähisukulaistensa lailla juudaksenpuu kasvaa varjoisilla paikoilla, virtaavien vesien läheisyydessä ja metsien aluskasvillisuudessa. Se on melko vaatimaton maaperän suhteen ja menestyy niin hiekassa, kosteassa hiesussa kuin kalkkimaannoksissakin – ei kuitenkaan märässä savimaassa.
Kasvitaudit ja -tuholaiset
Juudaksenpuun tavallisimpia tauteja ovat punapahkasieni, lakastumistauti (Verticillium dahliae) ja erilaiset ruostetaudit. Sen yleisimpiä tuholaisia ovat kilpikirvat, kääpiökaskaat, sarvikaskaat ja kempit.
Nimen etymologia
thumb|240px|Syksyllä juudaksenpuun oksista roikkuu runsaasti ruskeita palkohedelmiä. Suvun nimi Cercis tulee kreikan kielen sanasta Kerkis eli sukkula, jota kreikkalaisen Theofrastoksen mukaan juudaksenpuiden litteät palkohedelmät muistuttivat. Juudaksenpuun tieteellinen lajinimi siliquastrum tulee latinan kielen sanasta siliqua, joka viittaa sen siemenkodan suureen kokoon.
Yleiskieliselle nimelle on esitetty ainakin kaksi selitystä. Ranskassa lajista käytettiin aikaisemmin nimitystä juudeanpuu, sillä se oli hyvin yleinen kasvi Juudean kukkuloilla (nykyisen Israelin ja Palestiinan alueella). Shakespearen aikoihin mennessä kasvin nimeksi oli kuitenkin jo vakiintunut juudaksenpuu. Nimitys on peräisin vanhasta uskomuksesta, jonka mukaan puulla oli alun perin valkoiset kukat, mutta ne muuttuivat häpeästä punaisiksi, kun Juudas hirttäytyi sen oksanhaaraan kavallettuaan Jeesuksen. Tämän vuoksi puuta pidettiin entisaikoina petoksen symbolina ja siihen suhtauduttiin pelolla ja epäluulolla.
Ethel Lilian Voynich
thumb|175px|Ethel Lilian Voynich Ethel Lilian Voynich, omaa sukua Boole (11. toukokuuta 1864 Cork, Irlanti – 28. heinäkuuta 1960 New York) oli englantilainen kirjailija ja muusikko.
Chris Masters
Christopher Todd Mordetzky (s. 8. tammikuuta 1983, California) on yhdysvaltalainen showpainija, joka tunnetaan parhaiten esiintymisnimellään Chris Masters. Hän painii tällä hetkellä World Wrestling Entertainmentin Smackdown-brändissä. Ennen vuoden 2009 paluutaan Mordetzky paini WWE:ssä vuodesta 2005 vuoteen 2007, kunnes hänet erotettiin.
Ethel Lilian Voynich
Ethel Voynichin isä oli englantilainen matemaatikko George Boole. Vuonna 1885 hän valmistui Berliinin konservatoriosta. Ystävyys venäläisen kirjailijan Sergei Stepnjak-Kravtšinskin kanssa sai hänet kiinnostumaan Venäjästä. Vuosina 1887–1889 hän työskenteli Venäjällä opettajana. Palattuaan Englantiin, Boole osallistui venäläisten vallankumouksellisten emigranttien toimintaan. Vuonna 1892 hän meni naimisiin Siperiasta paenneen puolalaisen vallankumouksellisen Wilfrid Voynichin kanssa. Vuodesta 1920 hän asui New Yorkissa.
Voynich aloitti kirjallisen toimintansa venäläisen kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Hänen pääteoksensa on Italian 1830–1840-lukujen vapaustaistelusta kertova romaani ”Paarma” (The Gadfly, 1897). Voimakkaan uskonnonvastaisen kirjan päähenkilö Paarma on kardinaalin poika, joka uhraa elämänsä vallankumouksellisten ihanteiden puolesta. Romaani oli valtavan suosittu Venäjällä ja Neuvostoliitossa, jossa se 1960-luvun alkuun mennessä oli julkaistu yli sata kertaa 22 kielellä, yhteensä yli kolmen miljoonan kappaleen painoksena. Kirjan pohjalta on tehty lukuisia näytelmiä, elokuvia ja oopperoita. Voinychin muita teoksia ovat romaanit Jack Raymond (1901), Olive Latham (1904), An Interrupted Friendship (”Keskeytynyt ystävyys”, 1910) ja Put Off Thy Shoes (”Riisu kenkäsi”, 1945).
Chris Masters
Raw (2009-2010)
Mordetzky palasi WWE:hen heinäkuussa 2009 nimellä Chris Masters. Hän otteli Montel Vontavious Porteria vastaan, mutta ottelu päättyi kummankin uloslaskentaan, koska Masters piti MVP:tä ”The Masterlock” -erikoisliikkessään kehän ulkopuolella. Näiden kahden välinen riita jatkui, kun Porter onnistui voittamaan Mastersin elokuussa Rawissa. Marraskuussa 2009 Masters oli Raw's Got Talent -show’ssa, jota tuomaroivat Ozzy Osbourne, Sharon Osbourne ja The Great Khali. Masters heilutteli muskeleitaan Ozzy Osbournen ”Crazy Train” -kappaleen tahtiin ja sai kehuja. Masters esitti myöhemmin backstagella saman jutun Chris Jericholle, Roddy Piperille ja Bella Twinseille, mutta Black Eyed Peasin ”Boom Boom Pow” -kappaleen tahdissa. Joulukuussa Mastersista tuli ensimmäistä kertaa ”hyvis”, kun hän pelasti Eve Torresin ja Hornswogglen Chavo Guerrerolta.
Smackdown (2010-)
Masters siirrettiin Smackdowniin vuoden 2010 WWE Draftin johdosta.
Porraslimaseitikki
Porraslimaseitikki (Cortinarius trivialis, aikaisemmin "porrasjalkainen limaseitikki" ) on kupera Lapissa asti yleisenä kasvava seitikkilaji. Se on väriltään punaruskea. Seitikin tunnistaa ennen kaikkea hyvin limaisesta pinnasta. Heltat ovat vaaleat ja ruskettuvat sienen vanhetessa. Sieni on saanut nimensä siitä että sienen lima muodostaa porrasmaisia vöitä lakin pinnalle. Seitikki kasvaa erityisesti haavan ja raidan seuralaisena, tienvarsilla ja ojanpenkoilla. Porraslimaseitikki on yleinen koko maassa.
В
В on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Jakuutin kielessä se tosin esiintyy vain venäjän kielestä lainatuissa sanoissa.
Ääntäminen
В ääntyy tavallisesti joko soinnillisena labiodentaalisena frikatiivivina /v/, soinnillisena liudentuneena labiodentaalisena frikatiivina /vʲ/ tai puolivokaalina /w/. Kirjaimen äännearvo on bulgariassa /v/ tai /vʲ/, makedoniassa /v/, serbiassa /v/, ukrainassa /v/ tai /w/, valkovenäjässä /v/ ja venäjässä /v/ tai /vʲ/.
Josef von Seilern-Aspang
Kreivi Josef von Seilern-Aspang (25. marraskuuta 1884 – 18. elokuuta 1939 Lukov, Määri) oli itävaltalainen lintutieteilijä.
Seilern-Aspang matkusteli laajalti. Hän teki kaksi maailmanympärimatkaa, kävi Korsikalla ja Huippuvuorilla ja lähetti keräilijöitä muun muassa Albaniaan, Mallorcalle ja Rodokselle. Hänen kuollessaan kokoelmat käsittivät 25 000 linnunnahkaa ja noin 42 000 munaa 3 200 lajista. Lisäksi hänellä oli galleria, jossa oli näytteillä lukuisia erinomaisesti täytettyjä lintuja pesineen ja poikasineen. Tämä museo oli avoinna kaikille, ja etenkin koululuokat vierailivat siellä ahkerasti. Puistossa laidunsi monen lajisia peuroja, ja siellä oli aviaarioita, joissa oli jalostettuja ja vierasperäisiä fasaaneja koulutetun henkilökunnan vartioimana.
Seilern-Aspang nimesi yhdessä Hellmayrin kanssa punatöyhtömuuran (Percnostola lophotes) ja omalla nimellään perunsepän (Eubucco tucinkae).
Chilenmansikka
Chilenmansikka (Fragaria chiloensis) on Amerikan mantereen länsirannikolta lähtöisin oleva mansikkalaji. Sen luontainen levinneisyysalue ulottuu Tyynenmeren rannikolla Kaliforniasta Chileen saakka, ja sitä kasvaa myös Havaijilla. Viljelykasvina käytettävä puutarhamansikka on virginianmansikan ja chilenmansikan risteytys.
Xenopsylla cheopis
Xenopsylla cheopis -kirppulaji on pienikokoinen jyrsijöiden ulkoloinen, joka voi siirtyä myös ihmiseen. Se voi levittää monia tauteja, kuten paiseruttoa.
Chilenmansikka
Euroopassa chilenmansikan teki tunnetuksi ranskalainen tutkimusmatkailija Amédée-François Frézier (1682–1773). Hän oli löytänyt tämän suurimarjaisen kasvin Etelä-Amerikasta, toi sen sieltä Ranskaan ja aikoi aloittaa viljelyksen. Hänen pettymyksekseen kasvi ei kuitenkaan tuottanut Ranskassa lainkaan marjoja. Syyksi osoittautui, että eräistä muista mansikkalajeista poiketen chilenmansikka on kaksikotinen kasvi, eli sillä heteet ja emit ovat eri kasviyksilöissä. Tällaisella kasvilla vain emiyksilöt tuottavat marjoja, ja nekin vain, jos lähellä kasvaa myös hedeyksilöitä, joista niihin kulkeutuu siitepölyä. Frézier oli kuitenkin tuonut Ranskaan vain runsaasti marjoja tuottavia yksilöitä eli pelkkiä emikasveja.
Xenopsylla cheopis
Aikuinen Xenopsylla cheopis on 1,5–4 mm pitkä ja vartaloltaan litteä.
Chilenmansikka
Eräät bretagnelaiset puutarhurit havaitsivat kuitenkin pian, että chilenmansikka saatiin tuottamaan marjoja, jos lähellä kasvatettiin myös Eurooppaan jo aikaisemmin tuotuja virginianmansikoita. Täten näiden kahden lajin risteytyksenä syntyi nykyisin eniten viljelty mansikkalaji, puutarhamansikka (Fragaria × ananassa).
Mi Reflejo
Mi Reflejo on yhdysvaltalaisen laulajan Christina Aguileran toinen studioalbumi, jonka julkaisi BMG U.S. Latin 12. syyskuuta 2000. Kaupallisesti menestyneen debyyttialbuminsa Christina Aguilera (1999) jälkeen Aguilera levytti Mi Reflejon vuonna 2000. Se sisältää viisi espanjankielistä versiota aikaisemmalta albumilta ja lisäksi neljä uutta sekä kaksi cover-kappaletta. Rudy Pérez sovitti kappaleet sekä tuotti albumin.
Yhdysvalloissa Mi Reflejo pääsi ykköseksi listoilla Billboard Top Latin Albums ja Latin Pop Albums ja pysyi molempien kärjessä 19 viikkoa. Albumi oli maassa vuoden 2000 myydyin latinopop-albumi ja RIAA antoi sille kuusinkertaisen platinalevyn (latinokatetoriassa). Albumi oli albumilistojen kakkosena Argentiinassa ja Uruguayssa, ja sitä on myyty maailmanlaajuisesti noin kolme miljoonaa kappaletta. Yhdysvalloissa sitä on myyty yli 480 000 kappaletta.
Albumi oli Latin Grammy -ehdokkaana kategoriassa Best Female Pop Vocal Album ja Grammy-ehdokkaana kategoriassa Best Latin Pop Album.
Mi Reflejolta julkaistiin kolme singleä: ”Ven Conimgo (Solamente Tú)”, ”Pero Me Acuerdo de Ti” ja ”Falsas Esperanzas”.
Bracken Kearns
Bracken Kearns (s. 12. toukokuuta 1981 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Yliopistovuodet ja ammattilaisuran alku
Kearns pelasi kaudella 2000–2001 PIJHL-joukkue Grandview Steelersissa, jonka jälkeen hän pelasi vuosina 2001–2005 Calgaryn yliopiston jääkiekkojoukkueessa. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2004–2005 Kearns toimi joukkueensa kapteenina ja oli Calgaryn paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies tehopisteillä 11+12=23. Kaudeksi 2005–2006 hän siirtyi ECHL-joukkue Toledo Stormiin, jonka paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä Kearns oli tehopisteillä 33+36=69. Hän jakoi koko ECHL:n maalintekijätilaston kahdeksannen sijan. Kearns jakoi myös Stormin sisäisen tehotilaston johdon Chris Blightin kanssa lukemalla +19. Kearns pelasi kauden aikana myös yhden ottelun AHL-joukkue Cleveland Baronsissa. Kearnsia ei koskaan varattu NHL:ään.
Kaudeksi 2006–2007 Kearns siirtyi AHL-joukkue Milwaukee Admiralsiin, jossa hän teki tulokaskaudellaan 79 runkosarjaottelussa tehopisteet 11+15=26. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi Norfolk Admiralsissa, mutta ensimmäisellä kaudella 2007–2008 Kearns pelasi myös ECHL-joukkue Reading Royalsissa. Kaudella 2009–2010 hän jatkoi AHL-uraansa Rockford IceHogsissa. Kearns oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Mark Cullenin jälkeen tehopisteillä 15+36=51.
NHL-ura
Kearns solmi heinäkuussa 2010 vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän pelasi kauden 2010–2011 kuitenkin kokonaan Phoenixin farmijoukkue San Antonio Rampagessa. Heinäkuussa 2011 Kearns teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän pelasi San Antoniossa myös kaudella 2011–2012, jolloin siitä oli tullut Floridan farmijoukkue. Kearns nimettiin San Antonion varakapteeniksi ja teki AHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 22+30=52, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Bill Thomasin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 20. lokakuuta 2011 Buffalo Sabresia vastaan 30-vuotiaana. Kauden aikana hän pelasi yhteensä viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hänestä tuli Floridan seurahistorian toiseksi vanhin NHL:ssä debytoinut pelaaja. .