cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Illapu
Illapu esiintyi vuonna 1973 ensimmäisen kerran arvostetulla Festival Internacional de la Canción de Viña del Mar -musiikkifestivaalilla. Yhtyeen omaperäinen musiikki ja esteettinen lavaesiintyminen sai huomiota kriitikoilta ja kiitosta yleisöltä. Salvador Allenden Unidad Popular -koalition hallinnon lisäämän kulttuurirahoituksen ansiosta Illapu sai apurahan, jonka turvin yhtye saattoi kehittää edelleen taiteellista potentiaaliaan.
Vuosina 1974-1976 Illapu keskittyi tutkimaan Pohjois-Chilen kylien kansanmusiikkia. Tämä heijastui myöhemmin levyjen ”Chungara” (1975) ja ” Despedida del pueblo” (1976) musiikkiin. Vuonna 1978 Illapu teki ensimmäisen Euroopan kiertueensa ja esiintyi Sveitsissä, Saksassa, Belgiassa, Hollannissa ja Italiassa. Toisen Euroopan kiertueensa Illapu teki vuonna 1981.
Kun Illapun jäsenet Augusto Pinochetin hallinnon aikana vuonna 1981 olivat tulossa Euroopan kiertueeltaan, heitä ei päästetty palaamaan Chileen. Yhtyeen jäsenet karkotettiin maasta, ja he muuttivat aluksi Ranskaan ja myöhemmin Mexico cityyn. Illapu palasi Chileen poliittisen ilmapiirin parannuttua 1988. Yhtyeen vuonna 1993 ilmestynyt albumi En estos días sai seitsemän platinalevyä.
Chileen palattuaan yhtye on konsertoinut ahkerasti ympäri maailmaa muun muassa Euroopassa, Australiassa, Yhdysvalloissa, Hongkongissa, Afrikan pohjoisosissa sekä tietenkin Latinalaisessa Amerikassa. Illapu on vuosien 1972-2014 aikana julkaissut yhteensä 23 albumia ja saanut useita kunnianosoituksia muun muassa australialaisen S.B.S-television "Media Peace Award" -palkinnon 1987.
HMS Antelope (F170)
HMS Antelope (viirinumero F170) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 21 fregatti, joka palveli Falklandin sodassa.
Valmistus
Aluksen köli laskettiin 23. maaliskuuta 1971 Vosper Thornycroftin telakalla Southamptonissa. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1972 kumminaan laivastosta vastanneen alivaltiosihteerin puoliso Lady Kirk ja se valmistui 19. heinäkuuta 1975.
Uusi Helsinki -kvartetti
Uusi Helsinki -kvartetti (UHK) on jousikvartetti, jossa soittavat Petri Aarnio ja Taija Angervo, viulu, Ilari Angervo, alttoviulu, sekä Tuomas Lehto, sello. Kvartetti perustettiin vuonna 1982, jolloin siinä soittivat Jan Söderblom ja Satu Sulkumäki, viulu, Ilari Angervo, alttoviulu, sekä Jan-Erik Gustafsson, sello. Kvartetti on palkittu kolmessa jousikvartettikilpailussa: Viitasaaren kvartettikilpailussa (1984), Concertino Praga -kilpailussa (1984) sekä Lontoon kansainvälisessä jousikvartettikilpailussa (1994). Kvartetti on esiintynyt Suomen lisäksi eri puolilla Eurooppaa sekä Japanissa, Australiassa, USA:ssa ja Israelissa. Konserttien lisäksi UHK on tehnyt useita levytyksiä ja radionauhoituksia.
HMS Antelope (F170)
Palvelus
Antelope saapui Falklandille 21. toukokuuta 1982. Alus joutui neljän Argentiinan ilmavoimien A-4B-rynnäkkokoneen maaliksi, kun se oli suojaamassa San Carlosin maihinnousualuetta. Ensimmäisen parin hyökkäyksen toisen koneen torjui HMS Ardentin laukaisema Sea Cat -ohjus, mutta toisen koneen 500 kg:n pommi osui aluksen kylkeen ja surmasi stuertti Mark R. Stephensin. Pommi ei kuitenkaan räjähtänyt.
Toinen konepari hyökkäsi takavasemmalta. Toinen koneista sai osuman 20 millimetrin ilmatorjuntatykin kranaatista. Koneen pommi läpäisi kuitenkin aluksen rungon räjähtämättä. Alukseen jääneen kahden pommin purkuyritys johti aluksen tuhonneeseen ketjureaktioon toisen pommin lauettua.
-51.55083°N, -59.05833°W
Länsimainen kulttuuri
thumb|upright|Kreikkalainen [[Platon on yksi länsimaisen filosofian perustajista.]] Länsimainen kulttuuri on Länsi-Euroopassa alkunsa saanut kulttuurin muoto, joka on myöhemmin levinnyt muihinkin maanosiin, erityisesti Pohjois-Amerikkaan ja Australiaan. Länsimaisen kulttuuripiirin paikalliset ja ajalliset rajat eivät kuitenkaan ole aivan yksiselitteisesti määriteltävissä. Toisinaan myös Latinalainen Amerikka luetaan länsimaiseen kulttuuripiiriin kuuluvaksi.
Levinneisyys
Historioitsija Arnold J. Toynbee katsoi 1940-luvulla maailman jakautuvan selvästi erottuviksi länsimaiseksi, ortodoksiseksi, islamilaiseksi, intialaiseksi ja Kaukoidän kulttuuriksi, joista viimeksi mainittu voidaan jakaa edelleen kiinalaiseen ja japanilaiseen haaraan. Hänen mukaansa länsimaisen kulttuurin levinneisyysalue käsittää Euroopan katoliset ja protestanttiset maat, Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Etelä-Afrikan, Australian ja Uuden-Seelannin. Itä-Euroopan ortodoksiset maat hän sen sijaan käsitti länsimaista erilliseksi kulttuuriksi.
Myöhemmin esimerkiksi Samuel P. Huntington on määritellyt länsimaisen kulttuuripiirin suppeammin. Hänen mukaansa Latinalainen Amerikka on jo muodostunut siitä erilliseksi, omaksi kulttuuripiirikseen, ja vaikka myös Etelä-Afrikassa eurooppalaisperäisellä väestönosalla on tai on ollut, paitsi poliittisesti, myös kulttuurisesti suuri vaikutusvalta, on maa nykyisin pikemminkin luettava afrikkalaiseen kulttuuriin kuuluvaksi.
Alkuperä
Maailman varhaisimmista korkeakulttuureista Mesopotamiasta ja Egyptistä ovat lähtöisin monet länsimaisen kulttuurin peruselementit, kuten aakkoskirjoitus, geometrian, ajanlaskun ja tähtitieteen perusteet, tärkeät myytit kuten vedenpaisumus, sekä monet maanviljelyyn liittyvät välineet ja tekniikat.
Uskonnon, maailmankuvan ja ihmiskuvan alkuperä
Juutalaisuudesta ajanlaskun ensimmäisillä vuosisadoilla Rooman valtakunnassa kehittynyt kristinusko nousi länsimaisuuden keskeiseksi uskonnoksi. Se tarjosi eurooppalaiselle ihmiselle muun muassa uudenlaisen käsityksen omasta kuolemattomuudestaan.
Filosofia ja tiede
Länsimainen filosofia on kytkeytynyt länsimaissa muiden tieteiden ja erityisesti luonnontieteiden kehitykseen. Se jaetaan ylätasolla tyypillisesti kolmeen jaksoon – antiikkiin, keskiaikaan ja uuteen aikaan. Nykyfilosofiaan kuuluu filosofinen kehitys 1900-luvulta nykypäiviin.
Kalynivka
Kalynivka on kaupunki ja piirikeskus Vinnytsjan alueella Ukrainassa. Kaupunki on rautateiden risteyspaikkakunta ja sijaitsee linnuntietä 180 kilometriä Kiovasta länsilounaaseen. Kaupungin pohjoispuolella on Kalinovkan lentokenttä, jota on 2010-luvulla käytetty ainakin autokilpailujen tapahtumapaikkana.
Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 18 987 (1.1.2017); koko Kalynivkan piirissä asui 57 934 ihmistä.
Länsimainen kulttuuri
Yhteiskunta
Keskiajalla länsimaisen sivistyksen keskus siirtyi Välimereltä pohjoisemmaksi. Syntyi yhteinen eurooppalainen kulttuuri, jossa kristillinen, kreikkalais-roomalainen ja germaaninen perinne yhdistyivät. Kulttuurin keskipisteessä oli kristinusko, latina oli tiedollisen elämän pääkieli, ja germaaniset käytännöt levisivät sosiaalisiin ja oikeudellisiin suhteisiin.
Walter Samuel
Walter Adrián Samuel (s. 23. maaliskuuta 1978 Laborde Córdoban provinssi, Argentiina) on argentiinalainen ammattilaisjalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa vuonna 2016 FC Baselissa, Sveitsin korkeimmalla sarjatasolla. Hän pelasi myös Italian AS Romassa ja Inter Milanissa sekä Espanjan Real Madridissa.
Länsimainen kulttuuri
Yhteiskunta
Keskiajan lopulla länsimainen filosofia, taiteet ja kirjallisuus nousivat uuteen kukoistukseen. Yliopistolaitos syntyi ja kehitettiin skolastiikka.
Kalynivka
Kalynivkan kaupungin lähellä sijaitsevassa ammusvarastossa tapahtui syyskuussa 2017 suuri räjähdys. Myös aiemmin vuonna 2017 oli Ukrainassa räjähtänyt ammusvarasto. Sabotaasia tutkittiin räjähdysten eräänä mahdollisena syynä.
Walter Samuel
Samuel aloitti ammattilaisena pelaamisen vuonna 1996 Argentiinassa Newell's Old Boyseissa ja vuotta myöhemmin siirtyi Boca Juniorseihin jossa hän pelasi vuoteen 2000 asti. AS Roma osti Samuelin vuonna 2000 itselleen 19.8 miljoonalla eurolla, jossa Samuel pelasi vuoteen 2005 asti. Samuel siirtyi Real Madridiin vuonna 2004, 25 miljoonalla eurolla. Samuelilla meni tuo kausi huonosti ja elokuussa 2005 hän palasi Serie A:han Internazionaleen 16 miljoonalla eurolla 4 vuoden sopimuksella.
Kalvaskääpä
Kalvaskääpä (Antrodia cretacea) on vanhoissa metsissä viihtyvä kääpälaji, jota on tavattu myös talousmetsistä. Se kasvaa vielä kuorellisella tai kelottuneella, maassa makaavalla kuusella, joskus myös kannossa. Levinneisyys on Suomessa eteläinen, tavataan myös ainakin Keski-Euroopassa. Kalvaskääpä on erottettu omaksi lajikseen kalkkikäävästä.
Monivuotinen itiöemä on alustanmyötäisesti kasvava ja matalia portaittaisia pseudopileuksia muodostava, tuoreena juustomainen ja kuivana liitumainen (lohkeava muttei halkeileva). Pillipinta on sileä ja väriltään valkoinen, portaissa näkyy keltaista. Pillit ovat pyöreitä tai kulmikkaita ja niitä on 4-5 millimetrillä. Vanhan itiöemän reuna rappeutuu harmaanruskeaksi. Leikkauspinnassa vain nuorin pillistön vuosilusto on selvä, muut pillikerrokset ja malto ovat sekaista valkoista massaa. Kalvaskääpä ei tummu ja kovetu kuivuessaan kuten sitkaskääpä. Kalvaskäävällä on tuoreena voimakas, miellyttävä makea tuoksu, mutta se maistuu kitkerältä.
Walter Samuel
Toppari sai lempinimen Il Muro (seinä) kun hän pelasi AS Romassa, puolustustaitojensa takia.
Samuel pelasi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa 57 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän oli mukana jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa 2002, missä hän pelasi Argentiinan kaikki kolme ottelua alusta loppuun, ja 2010.
Länsimainen kulttuuri
Yhteiskunta
Keskiajalta ovat peräisin muun muassa eurooppalaiset kaupungit, keskiluokka, valtiojärjestelmä, englantilainen tapaoikeus ja yliopistot. Keskiajan oppineet välittivät nykyaikaan myös oleellisia antiikin kreikkalaisten ja arabien kirjoituksia. Nykyajan länsimaisuus onkin monella tapaa keskiajan perintöä. Keskiaikaa seurasivat 1400-luvun renessanssi, uskonpuhdistus ja 1700-luvun valistuksen aika, ja niiden myötä moni asia muuttui länsimaisessa kulttuurissa perusteellisesti.
Carstens Borchgrevink
Carstens Egeberg Borchgrevink (1. joulukuuta 1864 Christiania (nykyisin Oslo), – 21. huhtikuuta 1934 Oslo, Norja) oli norjalainen opettaja ja tutkimusmatkailija. Hän johti ensimmäistä Antarktiksella maalla talvehtinutta Southern Cross -tutkimusretkikuntaa. Tämä vuonna 1899 Etelämantereelle Cape Adareen Southern Cross -nimisellä laivalla saapunut naparetkikunta pystytti jäättömään rannikon kohtaan mökin. Tätä ennen Borchgrevink oli osallistunut vuonna 1894 alkaneeseen valaanpyyntiretkeen Etelämantereelle.
Länsimainen kulttuuri
Yhteiskunta
1800-luvulta alkaen länsimaista ajattelua, kulttuuria ja yhteiskuntaa muokkasivat muun muassa teollinen vallankumous, imperialismi, liberalismi, konservatismi, nationalismi, positivismi, darvinismi, marxilaisuus ja feminismi.
Carstens Borchgrevink
Borchgrevink syntyi 1. joulukuuta 1864 Norjassa. Hänen isänsä oli lakimies Henrik Christian Borchgrevink ja hänen äitinsä oli Anne, o.s. Ridley. Hän opiskeli Tharandtissa, Saksassa lähellä Dresdeniä sijaitsevassa Royal Saxon Academy of Forestryssa luonnontieteitä. Hän palasi Norjaan vuonna 1888. Pian palaamisensa jälkeen hän muutti siirtolaiseksi Austraaliaan jossa työskenteli Queenslandissa ja New South Walesissa. Vuodet 1892–1894 hän opetti Cooerwull Academyissa Bowenfelsissä New South Walesissa luonnontieteitä ja kieliä.
Aiakos
Aiakos oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin myrmidonien kuningas. Kuolemansa jälkeen hänestä tuli yksi manalan tuomareista. Hän oli ylijumala Zeuksen ja joenjumala Asopoksen tyttären Aiginan poika. Vaimonsa Endeisin kanssa hänellä oli lapset Telamon ja Peleus (Akhilleuksen isä).
Länsimainen kulttuuri
Taiteet
thumb|[[Chartresin katedraali edustaa goottilaista arkkitehtuuria.]] Länsimaisiin taiteisiin kuuluvat länsimaiden eli Euroopan ja sen kulttuurisen perinteen jakavan maailman kirjallisuus, kuvataiteet ja esittävät taiteet. Länsimaisen taiteen perusta on antiikin Kreikan ja Rooman taiteissa. Kristinuskon myötä tämä perusta kehittyi ja levisi muuallekin Eurooppaan. Eurooppalaisten löydettyä Amerikan eurooppalaiset taiteen tyylit levisivät Uuteen maailmaan, missä ne kehittyivät omiksi perinteikseen alkuperäisasukkaiden kulttuurin rinnalla.
Aiakos
Aiakoksen heeroskultti eli erityisesti Aiginan saarella. Tälle oli omistettu kaksi Aiakeion-nimistä heroon-pyhäkköä, Aiginan kaupungin Aiakeion sekä Ateenan Agoran Aiakeion.
Länsimainen kulttuuri
Arkkitehtuuri
Länsimaisen arkkitehtuurin historiaan lukeutuu antiikin Kreikan ja Rooman ajan jälkeen lukuisia tyylikausia ja -suuntauksia, kuten Bysantin arkkitehtuuri, karolinginen, ottolainen, romaaninen ja goottilainen arkkitehtuuri, renessanssi, manierismi, barokki, rokokoo, uusklassismi, uusgotiikka, jugend, funktionalismi ja modernismi.
Kuvataide
Antiikin Kreikan taide on vaikuttanut paljon länsimaiseen taiteeseen. Länsimainen taide oli pitkään uskonnollista. Keskiajalta alkaen on syntynyt useita taidesuuntauksia.
Kirjallisuus
Länsimaisen kirjallisuuden valtakieliä ovat indoeurooppalaiset kielet, kuten kreikka ja latina sekä uudemmat romaaniset, germaaniset, balttilaiset ja slaavilaiset kielet. Pienempiä länsimaisen kirjallisuuden kieliryhmiä ovat muun muassa suomalais-ugrilaiset ja seemiläiset kielet.
Länsimaisen kirjallisuuden juuret ovat antiikin Kreikassa ja Roomassa. Näiden kulttuurien kirjallinen perintö levisi kristinuskon myötä muualle Eurooppaan ja sen kansankieliin. Euroopan suulliseen kirjallisuuteen kuuluvat monet eepokset kuten skandinaavien Edda-runot.
Musiikki
thumb|[[Jousikvartetti 1700-luvulta.]] thumb|[[Baletti on länsimainen taidetanssin muoto. Maalaus Edgar Degas.]] Länsimaisen musiikin juuret ovat hedelmällisen puolikuun alueella, josta vaikutteet levisivät Välimeren kautta Kreikkaan, Roomaan ja muualle Eurooppaan. Aluksi musiikki oli länsimaissa pääasiassa uskonnollista, mutta vuosisatojen kuluessa musiikkia alettiin pitää nautintona sinänsä.
Länsimaisiin musiikillisiin keksintöihin kuuluvat lukuisat erilaiset soittimet sekä esimerkiksi polyfonia, joka kehitettiin varhaiskeskiajalla. Maallinen taidemusiikki kehittyi uudella ajalla. Syntyivät muun muassa sinfoniat, konsertot, barokkimusiikki, kamarimusiikki, orkesterimusiikki, ooppera ja monenlaisia tansseja. Populaarimusiikin eri muodot nousivat länsimaissa hyvin suosituiksi 1900-luvulla.
Dr. Mario 64
Dr. Mario 64 on Nintendon kehittämä ja julkaisema pulmapeli, joka julkaistiin alun perin maaliskuussa 2001 Nintendo 64:lle. Peli on paranneltu uudelleenjulkaisu alkuperäisestä Dr. Mariosta ja samalla viimeinen Nintendo 64:lle julkaistu Mario-peli. Peli on julkaistu myöhemmin myös iQue Playerille.
Pelillä on GameRankingsissa keskiarvona 70.03% ja Metacriticissä 71/100. GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10
Agenor
Agenor (, "miehekäs") oli kreikkalaisessa mytologiassa Tyroksen foinikialainen kuningas, jonka puoliso oli Telefassa. Heidän lapsikseen mainitaan Europa, Kadmos, Foiniks, Kiliks, Thasos ja Fineus, joskin Foiniks nimetään välillä myös Agenorin veljeksi.
Osassa lähteistä Agenorin vanhemmiksi kerrotaan Poseidon ja Libya, ja tällöin Belos on hänen veljensä. Toisissa lähteissä hän taas on Beloksen ja Ankhinoen poika.
Kun Zeus oli ryöstänyt Agenorin tyttären Europan valkoisen härän hahmossa, tämä lähetti poikansa etsimään tytärtään.
Porthaonin isä
Agenor oli myös Porthaonin, Kalydonin kuninkaan, isän nimi. Hän oli Pleuronin poika ja meni naimisiin Epikasten kanssa, joka puolestaan oli hänen setänsä Kalydonin tytär. Heidän muiden lapsiensa nimet olivat Demonike ja Thestios.
HMAS Vendetta (D69)
HMAS Vendetta (viirinumero D69) oli Australian laivaston V-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston V-luokan hävittäjä HMS Vendetta.
Valmistus
Alus tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Glasgow’sta, missä köli laskettiin 25. marraskuuta 1916. Alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 17. lokakuuta.
Palvelus
HMS Vendetta liitettiin palvelukseen otettaessa 13. hävittäjälaivueeseen. Alus kohtasi Saksan keisarikunnan laivaston miinanraivausosaston Kattegatissa pian palveluksen aloitettuaan. Alus suojasi 17. marraskuuta laivueensa mukana 1. kevyen risteilijälaivueen risteilijöitä HMS Caledon, HMS Galatea, HMS Royalist ja HMS Inconstant Helgolandin taistelussa Saksan laivaston risteilijäosastoa vastaan. Vuoden 1918 alun alus palveli lähinnä partio- ja saattuetehtävissä.
Sodan päätyttyä alus lähti 22. marraskuuta 1918 kontra-amiraali Edwyn Alexander Sinclairin Viron rannikolle lähetetyn laivasto-osaston mukana Kööpenhaminaan. Alus pelasti 12. joulukuuta miinaan osumisen seurauksena tuhoutuneelta HMS Cassandralta 470 miestä, jotka se toimitti osaston mukana Tallinnaan. Alus hinasi 26. joulukuuta vallatun Neuvosto-Venäjän laivaston hävittäjä Spartakin Tallinnaan. Alus lähti 2. tammikuuta 1919 osaston mukana paluumatkalle, ja se saapui 10. tammikuuta Rosythiin.
Alus hinasi vuonna 1919 Scapa Flow’hun ankkuroituja Saksan laivaston hävittäjiä Rosythiin. Vuonna 1920 alus vieraili Zeebruggessä aluksen päällikön komentajakapteeni Nashin luovuttaessa HMS Vindictiven Belgian laivastolle. Alus palveli huhtikuussa 1923 Itämerellä, jolloin Puolan presidentti, marsalkka Pilsudski tarkasti aluksen Gdyniassa. Alus kohtasi matkallaan myös Viron laivaston Vambolan. Britteinsaarille palattuaan alus pelasti Aberdeenin edustalle ajaneen rahtialus Imperial Princen miehistön.
Australia
Australian hallitus päätti korvata laivastollaan olevat viisi S-luokan hävittäjää (HMAS Stalwart, HMAS Success, HMAS Swordsman, HMAS Tasmania ja HMAS Tattoo) ja laivueenjohtaja HMAS Anzacin lainaamalla Britanniasta uudempia aluksia. Amiraliteetti päätti luovuttaa V-luokan alukset HMS Vampiren ja HMS Vendettan sekä W-luokan alukset HMS Voyagerin ja HMS Waterhenin. Lisäksi luovutettiin laivueenjohtajaksi Scott-luokan laivueenjohtaja HMS Stuart.
Luovutettavat alukset poistettiin 11. lokakuuta 1933 Portsmouthissa kuninkaallisen laivaston palveluksesta, ja ne otettiin samana päivänä palvelukseen Australian laivastoon. HMAS Vendettan ensimmäisenä päällikkönä oli Jack Donovan.
HMAS Vendetta
Vendetta aloitti 17. lokakuuta 1933 osaston mukana matkansa Chathamista Australiaan. Se kulki Suezin kanavan läpi saapuen Singaporeen 28. marraskuuta, Darwiniin 7. joulukuuta ja lopulta Sydneyyn 21. joulukuuta. Alus siirrettiin reserviin 31. tammikuuta 1934. Se palasi palvelukseen 10. lokakuuta 1934 päällikkönään A. S. Rosenthal korvatessaan Waterhenin. Alus lähti 16. lokakuuta 1934 Sydneystä saattaakseen Gloucesterin herttuaa kuljettaneen HMS Sussexin Port Phillipinlahdelta Melbourneen, jossa Vendetta vietti viikon osallistuen Victorian Centennary -juhlallisuuksiin.
Melbournesta alus palasi Sydneyyn, jossa se oli ankkurissa aina maaliskuuhun 1935 saakka. Alus teki laivastovierailun Uuteen-Seelantiin, mistä se palasi Sydneyyn 1. huhtikuuta ankkuriin Farm Coveen. Vendetta saattoi 12. elokuuta laivueensa mukana HMAS Canberraa ja Sussexia kevätristeilyllä vieraillen Queenslandin satamissa Darwinissa, Fremantlessa ja Melbournessa ennen paluuta Sydneyyn 15. marraskuuta.
Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1938 reserviin oltuaan normaalissa rauhanajan palveluksessa ja vietettyään vuodesta 1936 alkaen yli puolet ajasta Sydneyn satamassa. Lukuun ottamatta huhtikuussa 1937 tehtyä vierailua Uuteen-Seelantiin alus vietti koko ajanjakson Australian vesillä.
Vendetta jatkoi 13. marraskuuta matkaansa osaston mukana Singaporesta Maltalle, jonne se saapui 14. joulukuuta. Osastosta muodostettiin 2. tammikuuta 1940 Välimeren laivaston 19. hävittäjäviirikkö.
Alus oli toisen maailmansodan alun Välimerellä osallistuen Matapanin taisteluun sekä Kreikan evakuointiin.
Palveluksesta Vendetta poistettiin 27. marraskuuta 1945 ja myytiin 20. maaliskuuta 1946 Penguin Propriety Limitedille Sydneyssä. Runko upotettiin 2. heinäkuuta 1948 Sydney Headsiin.
I Dug a Hole in the Yard for You
I Dug a Hole in the Yard for You on Lordin toinen single yhtyeen fiktiiviseltä kokoelma-albumilta Killection. Kappaleesta julkaistiin singlen julkaisupäivänä YouTubessa musiikkivideo. Musiikkivideon toteutuksesta vastasi Kaira Films. Kappale on fiktiivisen kokoelman modernein. Kappale kertoo pariskunnasta joka asuu keskellä metsää. Mustasukkainen mies tappaa vaimonsa, ja hautaa tämän pihalle. Vaimo kuitenkin nousee zombina kostamaan miehelle.
Lähteet
Maria Jyrkäs, Mr. Lordi: Lordiary. Tammi, 2022
Xixona
Xixona (valencian kieltä, ) on kunta Campo de Alicanten comarcassa Valencian itsehallintoalueella Espanjassa. Vuonna 2021 kunnassa oli 6 861 asukasta.
Äitiysvapaa
Äitiysvapaa on noin kuukausi ennen laskettua lapsen syntymää alkava vapaa. Raskaana olevalle naiselle on vaarallista tehdä töitä, jotka saattavat vahingoittaa syntymätöntä lasta. Suomessa erillinen äitiysvapaa lakkautettiin elokuussa 2022 perhevapaauudistuksen myötä kun vanhempainvapaat muutettiin sukupuolineuraaleiksi.
Ennen sitä Suomessa vapaan kesto on 105 arkipäivää: se alkaa 30 päivää ennen laskettua synnytysaikaa ja päättyy 75 päivää lasketun synnytysajan jälkeen. Vapaa on mahdollista aloittaa jo 50 päivää ennen laskettua aikaa, mutta sen kokonaispituus säilyy silti samana. Äitiysvapaan aikana saa tehdä työnantajan suostumuksella vaaratonta työtä, mutta vapaasta pakollista ovat kaksi viikkoa ennen laskettua aikaa ja kaksi viikkoa synnytyksen jälkeen. Vuosina 1917 ja 1946 lakiin säädettiin palkaton synnytysloma. Vuoden 1917 lain mukaan naista ei saanut pitää töissä neljän eikä vuoden 1946 lain mukaan kuuden viikon sisällä synnytyksestä.
Äitiysloman kesto vaihtelee Euroopan unionin 27 jäsenmaassa 14 viikosta kahteen vuoteen ja sen aikana maksettavat korvaukset 55:stä sataan prosenttiin.
Viitteet
Allocation de maternité
Tanskan teknillinen yliopisto
Tanskan teknillinen yliopisto (, DTU) on Tanskassa Kongengs Lyngbyn lähellä Lyngby-Taarbækin kunnassa toimiva yliopisto. Se on perustettu 1829 Hans Christian Ørstedin aloitteesta Tanskan ensimmäiseksi teknilliseksi oppilaitokseksi. Nykyisin se on Euroopan johtavia teknisiä korkeakouluja. .
Ajax
Ajax voi viitata seuraaviin:
Roosevelt
Roosevelt voi viitata kahteen Yhdysvaltain presidenttiin:
Muuta
Rooseveltiin liittyvät myös seuraavat maantieteelliset kohteet ja alukset:
Amerikan Suomalainen Legioona
Amerikan Suomalainen Legioona (ASL) oli sotilasyksikkö, joka muodostettiin talvisodan aikana Suomeen Yhdysvalloista, Kanadasta ja Isosta-Britanniasta saapuneista vapaaehtoisista. ASL:n miehistöluetteloon oli kirjattu myös neljä hollantilaista vapaaehtoista.
Suurin osa vapaaehtoisista oli Suomen kansalaisia, jotka olivat muuttaneet maasta ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana. Osa yksikön miehistä oli kuitenkin syntyperäisiä yhdysvaltalaisia, kanadalaisia tai englantilaisia. Legioonan vapaaehtoiset matkustivat Suomeen laivoilla järjestetysti New Yorkista tai omia reittejään koko sodan ajan. Ensimmäinen Suomen Vapaussodan Rintamamiehet Amerikassa -yhdistyksen järjestämä matka talvisodan vapaaehtoisille oli M/S Gripsholm, joka lähti New Yorkista 9. joulukuuta 1939, viimeinen jo rauhan solmittua lähtenyt S/S Drottningholm 26. maaliskuuta 1940. Kaikkiaan yhdistyksen avulla talvisotaan lähti 453 vapaaehtoista.
Sodan lopussa Amerikan Suomalaiseen Legioonaan oli kirjattu 378 miestä. Suurin osa yksikön miehistä lähetettiin rintamalle aivan sodan loppuvaiheissa, mutta aselepo tuli voimaan 13. maaliskuuta 1940, juuri ennen miesten siirtymistä etulinjaan.
Vapaaehtoisyksikön muodostaminen
Suomen Vapaussodan Rintamamiehet Amerikassa -järjestö aloitti syksyllä 1939 ”Rajanturva”-keräyksen Suomen hyväksi. Keräyksen saldo oli noin 15 000 dollaria (vuonna 2017 noin 270 000 dollaria). Myöhemmin aseveliyhdistys päätti keskittyä vapaaehtoisten taistelijoiden matkakustannusten keräämiseen ja varustamiseen. Osin yhdistyksen ahkeran tiedotustoiminnan ja osin amerikansuomalaisten sanomalehtien propagandan ansiosta vapaaehtoistoiminta Pohjois-Amerikassa järjestyi. Kaikkiaan varoja onnistuttiin kokoamaan 48 619 dollaria, joista kuljetuksiin Suomeen käytettiin 37 276 dollaria ja matkoihin takaisin 4 480 dollaria, ja rahaa jäi vielä kassaankin. Ensimmäisellä laivalla sodan syttymisen jälkeen, 9. joulukuuta 1939 Suomeen matkusti 59 vapaaehtoista, joista 54 oli miehiä ja viisi naisia. Tämä joukko oli perillä Torniossa 24. joulukuuta.
Ensimmäisten vapaaehtoisten mukana saapunut luutnantti Albert Penttilä sai luvan heti saavuttuaan liittyä vanhan sotilastoverinsa kenraalimajuri Paavo Talvelan osastoon 16 miehen kanssa, ja siirtyi taisteluihin Laatokan Karjalaan. Amerikansuomalaisen sissiosaston johtaja Albert Penttilä ylennettiin 31.12.1939 kapteeniksi ja hän toimi rintamalla myös pataljoonan komentajana. Australialainen sotakirjeenvaihtaja James Aldridge haastatteli Penttilää rintamalla ja raportoi Yhdysvaltoihin, kuinka amerikansuomalaiset ”Karjalan synkissä metsissä tappelevat ryssää vastaan niin kuin villikissat”.
Suomeen saapuneista miehistä 25 komennettiin TJR 8:aan Jyväskylään, ja muutamia laivastoon, ilmavoimiin, Punaiselle Ristille ja Lapin ryhmän esikuntaan.
Vuodenvaihteessa Suomi-seuran sihteeri ja Amerikan Suomalaisen Legioonan tuleva valistusupseeri Rafael Engelberg ehdotti vapaaehtoisasiaa hoitaneelle kenraaliluutnantti Oscar Enckellille yhtenäisen amerikansuomalaisen yksikön luomista. Tällaisella joukolla katsottiin olevan hyvät edellytykset taistella, sekä myös tietynlaista mainosarvoa Atlantin takana. Tammikuun 6. päivänä 1940 saapui Ouluun uusi 31 miehen joukko, ja 20. tammikuuta 58 miestä. Helmikuun 18. saapui suurin, 158 vapaaehtoisen erä, joka liitettiin muihin, Ouluun majoittuneisiin vapaaehtoisiin. Tällöin annettiin myös ”osasto Kempin” ensimmäinen virallinen päiväkäsky. ”Osasto Amerikan Suomalaisille” oli määrätty johtajaksi viipurilainen ratsumestari Eino Kemppi, joka oli ollut poissa vakituisesta palveluksesta jo yli kymmenen vuotta.
Osasto jaettiin kahteen komppaniaan. Ensimmäisen komppanian päälliköksi asetettiin luutnantti T. von Alfthan ja toisen kapteeni Anto Eskola. Ensimmäiseen komppaniaan kuluivat kaikki ennen 17. helmikuuta saapuneet, toiseen sen jälkeen tulleet. 22. helmikuuta saapui Ouluun taas 51 miestä, jonka jälkeen annetussa päiväkäskyssä numero 3 käytettiin ensimmäisen kerran nimitystä Amerikan Suomalainen Legioona.
Osaston miehet olivat värikästä joukkoa, heistä ammatikseen merimiehen oli ilmoittanut kuutisenkymmentä, sekatyömiehiä oli viisikymmentä ja kaivosmiehiä kolmekymmentä. Kapteeni Albert Penttilä oli sisällissodassa palvellut jääkäri ja muukalaislegioonalainen, vänrikki Erik Munsterhjelm aatelisherra ja luutnantti Herman Nykänen mestaripainija. Kanadansuomalaisten mukana saapui myös Hugh William Alexander ”Bill” Newell, joka kieltäytyi allekirjoittamasta vapaaehtoisten palvelusopimusta. Hänet palautettiin Kanadaan, jossa Newellistä tuli Torontoa kuohuttanut silkkisukkamurhaaja hänen surmattuaan suomalaisen vaimonsa.
Yhdysvaltain lainsäädäntö ei sallinut omien kansalaistensa värväytymistä vieraan maan armeijaan ennen talvisodan loppuvaiheita, joten värväystoiminnan täytyi näiltä osin kiertää sääntöjä. Esimerkiksi ruotsalainen kreivi Folke Bernadotte värväsi amerikkalaisia lentäjiä salaisessa huoneistossa New Yorkin Manhattanilla. Monia amerikkalaisia hankkiutuikin ”hiihtolomalle” Ruotsiin, josta he etsivät tiensä Helsinkiin ja Suomen asevoimiin.
Lentäjistä kyseenalaista kuuluisuutta herätti Vincent Schmidtin luotsaama joukko, johon kuului myös Monte Carlossa asunut amerikkalainen Harry Schell, josta tuli myöhemmin F1-kuljettaja. Rauhan jo solmittua Suomeen saapui ”Musta Kotka” ,Hubert Fauntleroy Julian, jonka meriiteiksi jäi vain noin 15 minuutin lentomatka sekä valtion maksettavaksi jääneet hotelli- ja vaatelaskut.
Vapaaehtoisyksikön lakkauttaminen
Amerikan Suomalaisen Legioonan lopettamiskäskyn antoi Vapaaehtoistoimisto 27. kesäkuuta 1940. Suomi-Seura järjesti 28.-29. kesäkuuta miehille jäähyväisjuhlat, jossa yhteydessä Mannerheim piti miehille asuntonsa edessä kiitospuheen.
ASL:n miehistöluetteloon kirjatuista talvisodassa kaatuivat Aimo Penttilä 2. maaliskuuta 1940 Albert Penttilän joukoissa 7./JR16, Herman Nykänen 9. maaliskuuta 1940 2./JR61, Kaarlo Pietari Astikainen 10. maaliskuuta 1940 Patl. A sekä Orvo Henrik Johannes Astikainen 12. maaliskuuta 1940 SissiP 3. Lähes kymmenkuntaa amerikansuomalaista kaatunutta vapaaehtoista ei ollut kirjattu legioonaan.
Agrihan
Agrihan on asumaton tuliperäinen saari Pohjois-Mariaaneilla. Se sijaitsee 62 kilometrin päässä Paganista ja 102 kilometrin päässä Asuncionista.
Amerikan Suomalainen Legioona
Vapaaehtoisyksikön lakkauttaminen
Ensimmäinen paluulaiva Petsamosta Yhdysvaltoihin oli 3. heinäkuuta 1940 New Yorkiin rantautunut M/S Mathilda Thordén. Rahtialus oli suunniteltu kuljettamaan vain 14 matkustajaa, mutta erikoisluvalla mukana oli 167 matkustajaa. Noin sata matkustajaa oli Suomen puolustukseen osallistuneita, poikkeusluvalla mukana oli myös 18 juutalaispakolaista Keski-Euroopasta. Osalla talvisodan vapaaehtoisista amerikansuomalaisista oli vaikeuksia päästä takaisin Yhdysvaltoihin, sillä heidän paperinsa eivät olleet kunnossa. SVRA:n raportin mukaan lähteneistä noin 300 henkeä oli palannut 21. joulukuuta 1940 mennessä takaisin Pohjois-Amerikkaan.
Alessandro Andrei
Alessandro Andrei (s. 3. tammikuuta 1959 Firenze, Toscana) on italialainen kuulantyöntäjä.
Amerikan Suomalainen Legioona
Vapaaehtoisyksikön lakkauttaminen
Maailmanpoliittisen tilanteen muututtua saksalaiset pidättivät Norjan rannikolla kesken matkan 12. kesäkuuta 1941 viisi palaavaa amerikansuomalaista sekä yhden Palestiinasta vapaaehtoiseksi saapuneen juutalaissukuisen suomalaisen. Suomi sai kaikki kuusi vapaaksi vakuuttaessaan saksalaisille, että miehiä tarvittaisiin kaksi viikkoa pidättämisen jälkeen syttyneessä jatkosodassa. Osa ASL:n miehistä ei palannut sodan jälkeen lainkaan Pohjois-Amerikkaan ja heitä kaatui myös jatkosodassa.
Agrihan
Agrihan muodostuu Pohjois-Mariaanien suurimmasta kerrostulivuoresta. Se kohoaa 965 metriin merenpinnasta, joten se on Pohjois-Mariaanien korkein kohta. Viime purkaus sattui vuonna 1917. Hallinnollisesti saari on osa Pohjoissaarten kuntaa.
Alessandro Andrei
Hän voitti olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja MM-hopeaa Roomassa 1987. Sisäratojen EM-kisoissa hän voitti pronssia vuonna 1984 Göteborgissa.
12. elokuuta 1987 Andrei työnsi Italian Viareggiossa uuden maailmanennätyksen 22,91 metriä. Hän työnsi kilpailussa jokaisella työnnöllään yli entisen ennätyksensä 22,17 ja paransi entistä Udo Beyerin maailmanennätystä (22,64 m) kolmesti. Andrein sarja kilpailussa oli 22,19–22,37–22,72–22,84–22,91–22,74. Vasta elokuussa 2020 toinen työntäjä, yhdysvaltalainen Ryan Crouser, teki sarjan, jossa kaikki kuusi työntöä olivat yli 22 metrin.
Agrihan
Luonnonkatastrofin uhan vuoksi Agrihanin väestö jouduttiin vuonna 1990 evakuoimaan Saipanille. Ennen sitä Anatahanin, Alamaganin ja Agrihanin yhteenlaskettu väkiluku oli ollut 266. Osa asukkaista on myöhemmin palannut, ja syyskuussa 2005 saarella oli yhdeksän asukasta. Vuosien 2000 ja 2010 väestönlaskentojen aikaan ihmisasutusta ei ollut.
Kljutševski
Kljutševski on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Mogotšan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Amazarin harjanteen kaakkoisrinteillä 40 kilometriä Mogotšasta lounaaseen. Asukkaita on 1 500 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt Šilkan sivujoen Želtugan kultaesiintymien yhteyteen. Vuonna 1950 Kljutševski sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Vuosina 1947–1948 ja 1950–1953 kaivoksen yhteydessä toimi Gulag-järjestelmään kuulunut Kljutševskin vankileiri.
Varsovan läntinen piirikunta
Varsovan läntinen piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 128 613. Kunnat Varsovan läntisessä piirikunnassa ovat Błonie, Izabelin, Kampinos, Leszno, Łomianki, Ożarów Mazowiecki ja Stare Babice. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 51,9 prosenttia oli naispuolisia ja 48,1 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,1 prosenttia ja eläkeläiset 20,4 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,8 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 108 lasta. Varsovan läntisen piirikunnan väkiluvun ennustetaan kasvavan 140 253 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Kastrytšnitskajan metroasema
thumb|250px|Vuonna 1984 avatun Minskin Kastrytšnitskaja-metroaseman halli Kastrytšnitskaja eli Oktjabrskaja on yksi Minskin metron linjan 1 eli Maskouskajan ("Moskovan") linjan asemista Valko-Venäjällä. Asema sijaitsee sijainniltaan keskeisen Lokakuun aukion edustalla Minskin keskustassa. Oktjabrskaja yhdistää kaksi metrolinjaa ja se on kaupungin vilkkain metroasema.
Aseman suunnittelivat arkkitehdit Ju. Vdovin, Ju. Grigorjev, Je. Leonovitš, M. Trenin ja taiteilija A. Kuznetsov. Se avattiin 30. kesäkuuta 1984 osana ensimmäisen, aluksi kahdeksan asemaa käsittäneen metrolinjan avaamista. Vuonna 1991 avattiin maanalainen yhdyskäytävä läheiselle, poikittaisen metrolinjan Kupalauskaja-asemalle (Kupalovskaja).
Asemaa edeltävä asema on koillisesta päin tultaessa Ploštšad Pobedy (Voiton aukio) ja sitä seuraava asema hallinnollisen ydinkeskustan Ploštšad Lenina (Leninin-aukio, Itsenäisyyden aukion metroasema).
Asema oli pommi-iskun kohteena 11. huhtikuuta 2011.
Suolakkeet
Suolakkeet (Triglochin) on kasvisuku suolakekasvien heimossa. Siihen kuuluu 26 lajia, joita kasvaa kaikissa maanosissa. Suolakekasvien nimisuku Juncago on nykyisin synonyymi Triglochin-suvulle. Euroopassa esiintyy viisi suolakelajia, joista Pohjoismaissa ja Suomessa kasvaa kaksi: merisuolake (Triglochin maritima) ja hentosuolake (Triglochin palustris). Ne ovat monivuotisia ruohomaisia kasveja, joilla tuulipölytteisinä on aivan pienet vaatimattomat kukat pitkässä tertussa. Suolakkeet kasvavat Pohjoismaissa yleensä merenrannoilla ja soilla.
Esfigménoksen luostari
Esfigménoksen luostari (, myös Esfigmenoun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Esfigménos on sijalla kahdeksantoista.
Esfigménoksen luostari on perustettu 900- tai 1000-luvulla paikalle, jossa on jäännöksiä sekä antiikin ajalta että paikalla aiemmin asuneista hermiiteistä. Se mainitaan ensimmäisen kerran nykyisellä nimellään vuonna 1045. Perimätieto kuitenkin pitää perustajana keisarinna Pulcheriaa 400-luvulla. Luostari on tuhoutunut merirosvojen hyökkäyksissä tai tulipaloissa ainakin vuosina 1047, 1491 ja 1534. Gregorios Palamas asui luostarissa 1300-luvulla. Luostari taantui 1600-luvulla ja sen toiminta elpyi 1800-luvun alussa. 1821–1832 luostari toimi turkkilaisten armeijan tukikohtana. Tämän jälkeen se perustettiin käytännössä uudelleen ja sen nykyiset suuret rakennukset rakennettiin.
thumb|left|240px|Piirros Esfigménoksen luostarista vuodelta 1744. Luostari on ollut vuodesta 1967 lähtien riidoissa ekumeenisen patriarkaatin kanssa tämän käynnistettyä ekumeenisen vuoropuhelun katolisen kirkon kanssa. Luostarin munkit syyttävät patriarkaattia ortodoksisuuden pettämisestä ja ovat ripustaneet luostariin mustia lippuja, joissa lukee ”Ortodoksisuus tai kuolema” (Ορθοδοξία η θάνατος, Orthodoxía i thánatos). Vuonna 2002 patriarkka Bartolomeos julisti luostarin munkkiveljestön skismaattiseksi ja määräsi heidät karkotettaviksi. Tämän myötä luostari on myös erotettu yhteydestä muihin Athoksen luostareihin eikä se ota osaa alueen hallinnosta vastaavan neuvoston kokouksiin. Luostarin veljestö on vastustanut karkotusta ja linnoittautunut luostariin. Veljestöä on yritetty pitkään häätää luostarista erilaisin päätöksin, katkaisemalla ruokahuolto sekä muun muassa poliisivoimin. Luostarilla on kuitenkin tukijoita sekä Athoksella että ulkomaita myöten.
Uusi Amsterdam
Uusi Amsterdam oli hollantilaisten uudisasukkaiden vuonna 1626 Manhattanin saarelle perustama siirtokunta. Alueen löysi vuonna 1609 Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ollut brittiläinen merikapteeni Henry Hudson etsiessään uutta kauppareittiä Intiaan. Alankomaat ei kuitenkaan vielä tuolloin ollut kiinnostunut uudesta alueesta, ja siirtokunta sinne perustettiinkin vasta 1620-luvulla. Englantilaiset valloittivat siirtokunnan itselleen vuonna 1664. Hollantilaiset valtasivat sen takaisin vuonna 1673, mutta joutuivat luovuttamaan sen lopullisesti Englannille Westminsterin sopimuksessa vuonna 1674. Englantilaiset vaihtoivat siirtokunnan nimen New Yorkiksi.
Esfigménoksen luostari
Luostarin kapinoivaan veljestöön kuuluu noin 125 munkkia, mutta vuonna 2011 luostariin oli rekisteröity pysyvästi vain kaksi asukasta. Patriarkka on nimittänyt luostarille uuden veljestön, joka ei kuitenkaan ole saanut luostaria käyttöönsä.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan pohjoisosissa niemimaan itärannikolla. Luostarin nykyinen pääkirkko (katholikon) on rakennettu vuonna 1808. Kirkossa on suuri kupoli ja seitsemän pienempää kupolia. Luostarin kirjastossa on 372 käsikirjoitusta ja yli 8 000 painettua kirjaa. Luostarin hallussa on myös muun muassa Napoleonin teltta. Noin kahden kilometrin päässä luostarista sijaitsee Chilandárin luostari.
Uusi Amsterdam
Alku Werhulstin komennossa
Henry Hudsonin vierailun jälkeen monet hollantilaiset kauppiaat lähettivät pieniä retkikuntia Hudsonjoelle (nimetty löytäjänsä mukaan) tutkimaan turkiskaupan mahdollisuuksia. Vuonna 1621 perustettu Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania sai oikeuden rakentaa alueelle kauppa-asemia. Vuonna 1624 alankomaalainen alus Nieuw Nederlandt toi 30 protestanttista perhettä Valloniasta Hudsonjoen varteen New Yorkin alueelle. Suurin osa siirtolaisista jatkoi matkaansa nykyisen Albanyn kaupungin lähellä sijainneeseen Fort Orangeen, joka oli aiemmin tulleiden hollantilaisten ja paikallisten intiaanien välinen turkiskaupan keskus. Vuonna 1625 alueelle tuli lisää hollantilaissiirtolaisia. Tuolloin hollantilainen kirjanpitäjä William Verhulst, hänen apulaisensa Gerrit Fongersz ja merikapteeni Gerrit Isbrandtsz perustivat Uuden Amsterdamin Manhattanin saarelle. Heidän mukanaan seurasi 27 siirtolaista, joiden joukossa oli myös seuraavana vuonna Uuden Amsterdamin kuvernööriksi noussut Peter Minuit.
Aluksi komentajan tehtävät otti vastuulleen Verhulst, joka saamiensa ohjeiden mukaan vastasi siirtokunnan hyvinvoinnista. Hän pyrki valvomaan, että kaikki ottivat osaa siirtokunnan rakentamiseen ja kohtelivat alueen alkuperäisväestöä kunnioittavasti. Intiaaneja tuli myös käännyttää kristinuskoon sopivan tilaisuuden tullen. Kosketusta Uuden Englannin ja Uuden Ranskan siirtolaisiin oli välteltävä mikäli mahdollista.
Verhulst ei siirtokunnan johtajana onnistunut erityisen hyvin, vaan joutui toistuviin erimielisyyksiin alaistensa kanssa. Osittain tämä johtui hänen kovaluonteisuudestaan, sillä hän kohteli alaisiaan ankarasti ja epäili näiden myyvän kauppayhtiöille kuuluvia turkiksia omaan laskuun. Uuden Amsterdamin kansalaisneuvosto kyllästyi Venhurstia koskeviin moitteisiin ja vaati hänen erottamistaan. Vuoden 1626 alussa Verhulst pidätettiin virantoimituksesta ja lähetettiin takaisin kotimaahansa saman vuoden aikana.
Peter Minuitin hallinnon alla
thumb|290px|Peter Minuit ostaa Manhattanin. Hollantiin palannut kauppayhtiön osakas Peter Minuit lähetettiin Venhurstin seuraajaksi. Minuit otti johdon siirtokunnassa kesällä 1626, ja hänestä tuli Uuden Amsterdamin ensimmäinen virallinen kuvernööri. Ensi töikseen hän osti paikallisilta canarseeintiaaneilta maa-alueen, josta tuli Manhattan. Kauppasummana oli 60 guldenin arvosta erilaista rihkamaa. Minuit rakennutti ostamalleen maa-alueelle 30 mökkiä, joihin Uuden Amsterdamin siirtokunta ehti asettua ennen talven tuloa.
Siirtokunnan ensimmäiset vuodet olivat tappiollisia ja moni uudisasukas oli valmis jättämään kauppayhtiön kanssa tehdyn pestinsä heti, kun siihen tuli tilaisuus. Vuonna 1628 Uuden Amsterdamin asukasmäärä oli 270. Uusien siirtolaisten saaminen oli vaikeaa.
1630-luvun alussa Uusi-Amsterdam alkoi jäädä nopeammin kehittyvien brittiläisten siirtokuntien puristukseen. Virginiasta levinnyt englantilaisasutus laajeni muun muassa New Hampshireen, Delawareen, Connecticutiin ja Long Islandille. Niin Alankomaat kuin Englanti julistivat itselleen samoja maa-alueita, mikä aiheutti lisääntyneitä ongelmia maiden välille. Lisäksi rikkaiden hollantilaisten maatilanomistajien plantaasit eivät menestyneet odotetulla tavalla ja turkiskauppa kärsi brittien painostuksen alla. Yhä useammat ilmaisivat tyytymättömyyttään Uuden Amsterdamin toimintaa vastaan. Suurimmaksi syntipukiksi joutui kuvernööri Minuit, jolla oli suurin vastuu siirtokunnan menestymisestä. Uuden Amsterdamin ensimmäinen protestanttipappi Johannes Michaelius toi julki oman näkemyksensä ilmoittamalla, että ”Minuit oli lipevä mies, joka rehellisen julkikuvan takana asui kavaluus, epäoikeudenmukaisuus ja pahuus!”
Vuonna 1632 Hollannin ja Englannin siirtomaiden välinen tilanne muuttui entistä huonommaksi. Uudesta Amsterdamista lähtenyt purjealus Eendracht harhautui myrskyssä Massachusettsin rannikolle. Britit sieppasivat laivan, joka kuljetti arvokkaan turkislastin lisäksi Hollantiin palaavia siirtolaisia. Heidän joukossaan oli myös kuvernööri Minuit. Vaikka englantilaiset päästivät myöhemmin aluksen jatkamaan matkaa, niin Uudesta Amsterdamista lähetettiin protesti heidän Lontoossa olevalle suurlähettiläälleen.
Kuvernööri Van Twillerin aikakausi
thumb|left|Uuden Amsterdamin ympärille rakennettiin tukeva paaluvarustus Keväällä 1633 Hollannin armeija lähetti täydennysjoukot turvaamaan Uuden Amsterdamin suojatonta puolustusta. Sota-alus Soutberch kuljetti Manhattanin siirtokuntaan 104 sotilasta ja 50 merimiestä ja uuden kuvernöörin Wouter Van Twillerin. Ensimmäisenä tehtävänään Twiller keskittyi lisäämään Uuden Amsterdamin sotilaallista valmiutta. Hän käytti työvoimana Länsi-Intian saaristosta hankittuja orjia ja rakennutti uudelleen vanhan linnakkeen, jonka kaikkiin kulmiin sijoitettiin vartiotornit. Aseistetun varuskunnan uskottiin toimivan pelotteena Delawarejoella liikkuville brittiläisille aluksille. Muurien sisäpuolelle pystytettiin kirkko, kaksi myllyä, kuormauslaituri ja uusi varastorakennus.
Koko Twillerin hallinnon ajan New Amsterdam ja Uusien Alankomaiden siirtokunta elivät lisääntyneen levottomuuden tilassa. Myös hallituksen ja maanomistajien väliset kiistat lisääntyivät. Vaikka alankomaalaiset kävivät rauhanomaista kauppaa intiaanien kanssa, he sekaantuivat myös ajoittain paikallisten heimojen keskinäisiin sotiin. Kun suhteet intiaaneihin huononivat, sisämaassa sijainnut kauppa-asema Fort Orange siirrettiin turvallisemmalle paikalle Manhattanille. Vuonna 1635 saaren poikki rakennettiin puinen suojamuuri nykyisen Wall Streetin kohdalle. Twillerin nuori ikä ja kokemattomuus koituivat lopulta hänen uransa kohtaloksi. Hän sortui kuvernöörinä toistuviin virheisiin ja käytti virantoimituksessa kohtuuttomasti alkoholia. Monien valitusten saattelemana Twiller lähetettiin takaisin Eurooppaan vuoden 1637 aikana.
Kuvernööri Kieftin aikakausi
Willem Kieftin saapuminen Uuteen Amsterdamiin maaliskuussa 1638 otettiin vastaan suurin odotuksin. Twillerin aikana kaupunkiin levinnyt kurittomuus huolestutti kansalaisia, ja Kieftistä odotettiinkin siirtokunnan moraalin pelastajaa. Uutta Amsterdamia asutti tuonnoin runsaat 400 asukasta, joista osa oli Brasiliasta ja Länsi-Intian saaristosta. Turkiskaupan ohella oluen ja alkoholin myynti olivat tärkeimmät tulolähteet. Väkijuoman käyttöä vähentääkseen Kieft kielsi alkoholin julkisen anniskelun, koska hän katsoi uuden käytännön vaikuttavan rikostilastojen laskuun. Osallistuttuaan ensimmäisen virkakautensa aikan monien rikosten selvittelyyn Kieft keskitti tarmonsa intiaanimaiden ostoon. Hän hankki maa-alueita nykyisestä Brooklynistä ja Queensista ja avasi vuonna 1641 Uuden Amsterdamin ensimmäiset karjamarkkinat. Lauttaliikenne Manhattanin ja Long Islandin välillä avattiin vuotta myöhemmin. Vuonna 1642 Uuden Amsterdamin väestön määräksi laskettiin 800 siirtolaista, jotka puhuivat lähes 20 eri kieltä.
Rappioituneen siirtokunnan sisällä tapahtuneet uudistukset eivät taanneet Kieftin suosiota. Siirtolaiset valittivat hänen käytöksestään ympäristön lenapeintiaaneja kohtaan. Kieft käytti näitä ilmaistyövoimana rakennuksilla ja verotti Hudsonjoen molemmin puolen asuneita lenapien heimoja vaatimalla näiltä maissia ja wampumeita. Vastineeksi hän lupasi intiaaneille suojelua irokeeseja ja muita vihamielisiä heimoja vastaan. Samanaikaisesti yksityiset alankomaalaiset kauppiaat myivät Kieftin toivomuksesta irokeeseille musketteja ja yllyttivät näitä sotimaan Hudsonlaakson lenapeja vastaan.
Kun Staten Islandin paikalliset lenapemetsästäjät teurastivat luvatta hollantilaisilta tilanomistajilta karanneita sikoja, Kieft lähetti sotilaita polttamaan intiaanien pellot kostoksi. Samalla hän lupasi erillisen tapporahan jokaisesta Staten Islandilla majailevasta intiaanista. Uuden Amsterdamin kahdentoista miehen neuvosto vaati Kieftiä lopettamaan lenapien ahdistelun, mutta tilanne ajautui nopeasti kuvernöörin pakkomielteeksi antaa ympäristön alkuperäiskansoille tuntuva opetus. thumb|230px|Kuvan uskotaan esittävän kuvernööri Kieftin rauhanneuvotteluja intiaanien kanssa. Vuosina 1643–1644 alankomaalaiset kävivät kuvernööri Kieftin johdolla epätoivoisen sodan Hudsonin jokilaakson ja Long Islandin wappingerien liittokunnan heimoja vastaan, minkä seurauksena siirtokunta melkein tuhoutui. Kauppiaat ja tilanomistajat pakenivat Uuden Amsterdamin linnoitukseen kapinoivia intiaaneja, jotka hävittivät uudisasukkaiden rakennukset, pellot ja karjan. Kieft joutui turvautumaan sodan aikana Connecticutin siirtokunnan brittiläisiin vapaaehtoisiin, jotka suostuivat tulemaan apuun 20 0000 guldenin hinnalla.
Joidenkin arvioiden mukaan jopa parituhatta siirtolaista menetti henkensä lähes kaksi vuotta kestäneen sodan aikana. Lopullinen rauha sodan osapuolten välillä solmittiin elokuussa 1645. thumb|Uuden Amsterdamin kartta 1660.
Uuden Amsterdamin antautuminen
Vuonna 1647 Uuden Amsterdamin johtajaksi tuli Peter Stuyvesant. Hänen ankaran hallintonsa aikana rappioituneeseen siirtokuntaan palautettiin järjestys, sen puolustusta vahvistettiin taas kerran, ja kaupankäyntiä etenkin englantilaisten kanssa kehitettiin. Siirtokunta ei kuitenkaan menestynyt, mistä on syytetty muun muassa huonoa hallintoa, vähäistä väestönkasvua, jatkuvaa sodankäyntiä sekä korkeita tulleja ja veroja, jotka haittasivat kaupankäyntiä ja taloutta. Stuevesantin alaisuudessa Uuden Amsterdamin laivasto suoritti verettömän vallankaappauksen syyskuun alussa 1655, jolloin Uusi Ruotsi antautui.
Vajaa kymmenen vuotta myöhemmin, 8. syyskuuta 1664, englantilaiset valtasivat Uuden Amsterdamin rauhanomaisesti, ja sen nimeksi annettiin Yorkin herttuan mukaan New York City. Siirtokunnan asukasluku oli tuolloin 1 500.