cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vinyylilevy
Vinyylilevyn suosio
pienoiskuva|Vinyylilevyjen myynti Suomessa (kappaletta) 1992–2021 Vinyylilevyt olivat yleisin musiikin myyntimuoto vuosikymmenten ajan, kunnes 1980-luvun lopulla digitaaliset CD-levyt alkoivat yleistyä. Suomessa vinyylilevyjen myynti romahti varsinkin sen jälkeen kun tavarataloketju Anttila päätti poistaa LP-levyt valikoimastaan vuonna 1992. Vinyylilevyt ovat kuitenkin koko ajan nauttineet suosiota tietyissä piireissä, esimerkiksi underground-rockissa sekä hip-hop- ja konemusiikissa erityisesti DJ-käytössä. 2010-luvulle tultaessa vinyylin suosio on kasvanut jonkin verran romahduksen jäljiltä, ja esimerkiksi jotkin tavaratalot ovat ottaneet vinyylilevyt jälleen valikoimiinsa. Pienemmistä erikoislevykaupoista vinyylejä on saanut aina. Samoin kirjastojen musiikkiosastolta voi löytyä vinyylilevyjä ja niitä voi myös yleensä lainata.
Jonkin verran kansainvälisten artistien uusista levyistä julkaistaan edelleen vinyylinä. Monien suomalaistenkin artistien levyjä on julkaistu vinyylimuodossa 2000-luvulla, joskin painosmäärät ovat olleet sangen pieniä, yleensä vain 500–1 000 kappaletta. Samalla käytettyjen vinyylien hinnat ovat levyjen osto- ja myyntiliikkeissä nousseet selvästi 1990-luvun lopun jälkeen. Monet keräilijät suosivat vinyylejä paremman kansitaiteen ja nostalgisen äänenlaadun takia.
Yhdysvalloissa vinyylilevyjen myynnin arvo ylitti vuoden 2020 alkupuoliskolla CD-levyjen myynnin arvon ensi kertaa sitten 1980-luvun. Vinyylilevyjen myynnin arvo oli kuitenkin yhä vain neljä prosenttia koko äänitetyn musiikin arvosta. Fyysisten äänitteiden kokonaisliikevaihdosta vinyylilevyn osuus oli 62 prosenttia.
Lauttaraha
Lauttaraha eli lossiraha on aiemmin Suomessa käytössä ollut maksu maantiehen liittyvän lautan käytöstä vesistön ylittämiseen.
Vinyylilevy
Vinyylilevyn suosio
Suomessa vinyyliäänitteiden osuus kaikista myydyistä fyysisistä äänitteistä vuonna 2020 oli 46 prosenttia. Vinyylien myynti kasvoi vuoden aikana 19 prosenttia, samalla kun CD-levyjen myynti laski 14 prosenttia. Vuonna 2021 vinyylilevyjen osuus kaikista myydyistä fyysisistä äänitteistä nousi 57 prosenttiin ja samalla suosituimmaksi fyysiseksi ääniteformaatiksi.
Jaco Pastorius
Varhaiset yhtyeet ja basistin uran alkuhetket
Musiikillisesti tärkeä aika koitti Pastoriukselle, kun valkoinen soul-laulaja Wayne Cochran etsi bändilleen The C.C. Riders uutta basistia. Cochran kuuli Pastoriuksesta ja järjesti koesoiton, jossa Cochranin musiikillinen johtaja Charlie Brent vakuuttui ja tarjosi paikkaa. Pastorius neuvotteli itselleen tarjottua korkeamman palkan ja luvan tuoda perheensä (Tracy ja Mary) mukaan kiertueille. Pastoriuksen sävellys- ja sovitustaidot kehittyivät niin, että Charlie Brent lopulta jätti yhtyeen ja luovutti sen musiikillisen johtamisen Pastoriukselle. Tämän seurauksena Pastorius ja Cochran ajautuivat kuitenkin törmäyskurssille, ja Pastorius sai luvan lähteä.
Vinyylilevy
Vinyylilevyn suosio
Vinyylilevyjen puristaminen Suomessa oli ollut keskeytyksissä vuodesta 1995 lähtien, kun Finnvoxin puristamo lopetti toimintansa, mutta suuren kysynnän vuoksi Helsingin Levypuristamo Oy aloitti alkuvuonna 2023 vinyylilevyjen valmistuksen uudelleen Suomessa. Nikkelimatriisien valmistus on kuitenkin ulkoistettu hollantilaiselle yritykselle.
Lauttaraha
Laki teiden tekemisestä ja kunnossapidosta maalla astui voimaan vuoden 1921 alussa. Sen mukaan maaherralla oli oikeus määrätä kohtuullinen maksu paikallistiellä olevan sillan, lossin tai lautan käyttämisestä tieosakkaiden tekemän ehdotuksen perusteella. Vuoden 1927 tielaki sääti, että maaherralla oli valta määrätä kohtuullinen maksu kunnantiellä tai kylätiellä olevan lossin tai lautan käyttämisestä. Ehdotuksen maksusta teki kunnanvaltuusto tai tieosakkaat. Maksu meni joko kunnalle tai tierahastoon ja maaherran vahvistama taksa oli pantava näkyville tien tai ylikulkupaikan viereen.
Vuonna 1954 säädetty laki yleisistä teistä sisälsi ohjeen, että oli määrättävä asetuksella saadaanko ja millä ehdoilla kantaa maksua paikallistiehen kuuluvan lautan käyttämisestä. Maksu ei saanut olla suurempi kuin lautan kunnossapitokustannukset edellyttivät.
Jaco Pastorius
Varhaiset yhtyeet ja basistin uran alkuhetket
Vuoden 1973 loppupuolella Pastoriuksen perheeseen syntyi toinen lapsi, John. Pastorius soitti Miamin klubeissa Ira Sullivanin kvartetissa ja alkoi saada mainetta sävellyksillään kuten "Las Olas", "(Used to Be a) Cha Cha" ja "71+". Seuraavana vuonna Pastorius teki yhteistyötä pianisti Paul Bleyn, kitaristi Pat Methenyn ja rumpali Bruce Ditmasin kanssa. He jammailivat New Yorkin jazzklubeissa Greenwich Villagen alueella ja päättivät myös nauhoittaa kappaleita studiolla. Syntyi levy Pastorius/Metheny/Ditmas/Bley.
Ensimmäinen soololevy
Loppukesästä 1975 Blood, Sweat & Tearsin rumpali Bobby Colomby kuuli Pastoriuksen soittoa jazzklubilla ja halusi tuottaa Pastoriuksen albumin Epic Recordsille. Esimies Steve Popovich oli epäileväinen, mutta myöntyi syyskuussa 1975 järjestetyn koesoiton jälkeen. Pastoriuksen debyyttialbumi Jaco Pastorius (1976) on tyylillisesti laaja. Avausraita on basso–congarumpu-duoversio kappaleesta ”Donna Lee” ja R&B-tyyliä edustaa Sam & Daven laulama ”Come On, Come Over”. Herbie Hancockin sävellystuotantoa ja soittoa kuullaan raidalla ”Kuru/Speak Like a Child”. Soolobassokappaleen ”Portrait of Tracy” huiluäänet olivat siihen aikaan vallankumouksellisia. Levyä pidetään yhä Pastoriuksen suurimpana soolouran saavutuksena, ja se on samalla yksi keskeisistä bassolevyistä. Yleensä se lasketaan tyylinsä puolesta fuusiojazzin piiriin, joskin levyllä kuullaan myös perinteistä jazzia.
Oma sooloalbumi avasi Pastoriukselle ovia musiikkimaailmassa, vaikkakin kaupallisesti basistin sooloalbumi oli hankala tuote. Pastorius jatkoi studiosessioitaan ja oli mukana muun muassa Pat Methenyn esikoissooloalbumilla Bright Size Life (1975). Metheny harkitsi alun perin Dave Hollandia, mutta rumpali Bob Moses sai Methenyn kallistumaan Pastoriuksen puoleen. Samana vuonna 1975 Pastorius soitti sijaisbasistina Blood, Sweat & Tearsissä, johon tuolloin kuuluivat myös lyömäsoittaja Don Alias ja kitaristi Mike Stern, joiden kanssa Pastorius teki yhteistyötä myöhemminkin.
Kanadalainen laulaja-lauluntekijä Joni Mitchell halusi kehittää 1970-luvun puolivälissä omaa tyyliään folk-rockista jazzin suuntaan ja kaipasi yhtyeeseensä monipuolisempaa basistia. Hän kuuli Pastoriuksen sooloalbumia ja kutsui tämän Hejira-albuminsa levytyksiin 1976. Pastorius ei tuntenut Mitchellin tuotantoa etukäteen lainkaan, joten he saattoivat aloittaa puhtaalta pöydältä. Pastorius soitti myös Mitchellin seuraavilla albumeilla Don Juan’s Reckless Daughter (1977), Mingus (1979) ja Shadows & Light (live-tupla, 1980).
Weather Report
Näihin aikoihin Pastoriuksen avioliitto alkoi rakoilla ja hän sortui yhä useammin alkoholiin ja huumeisiin. Weather Reportin seuraava albumi Mr. Gone myi kultaa edellisen levyn suosion siivittämänä, mutta sai huonot arviot. Pastorius erosi Tracystä vuoden 1978 lopulla, ja hänen käytöksensä muuttui yhä hallitsemattomammaksi.
Peter Erskine tuli Alex Acunan tilalle rumpaliksi Weather Reportiin Pastoriuksen suosituksesta, ja yhtye teki kiertueen Japaniin. Pastoriuksesta ja Erskinestä tuli hyvät ystävät, mikä kuului rytmisektion soitossa. Vuonna 1979 Pastorius esiintyi myös kitaristi John McLaughlinin ja rumpali Tony Williamsin kanssa, jonka Trio of Doom -yhtyeen keikalle hän jäi kerran saapumatta. Alkoholista oli tullut yhä suurempi osa Pastoriuksen elämää.
Vuonna 1979 Pastorius avioitui saksalais-sumatralaisen Ingrid Hornmüllerin kanssa. Samana vuonna hän soitti Joni Mitchellin Shadows and Light -kiertueella, josta julkaistiin samanniminen livetupla-albumi. Myös Weather Reportin live-albumi 8:30, joka oli otos heidän maailmankiertueeltaan, ilmestyi samana vuonna. Seuraavana vuonna ilmestyi Night Passage (1980), jolla kuultiin ensi kerran balladi ”Three Views of a Secret”, joka on Pastoriuksen merkittävimpiä sävellyksiä. Tämän levyn promootiokiertue Japaniin oli melkoinen rasite koko yhtyeelle. Vaikka Ingrid oli mukana, Pastorius ei kyennyt hallitsemaan alkoholinkäyttöään vaan kävi jopa väkivaltaiseksi vaimoaan kohtaan.
Pastoriuksen kiinnostus muihin projekteihin oli herännyt. Hän teki sopimuksen Warner Brothers Recordsin kanssa soololevystä, jonka kokoonpanoksi oli muodostumassa big band. Pastorius oli tuohon aikaan kysytty nimi musiikkibisneksessä. Levyä ei tehty tavanomaisen jazzalbumin tapaan, vaan stemmat nauhoitettiin yksi kerrallaan, mikä merkitsi levy-yhtiölle valtavaa rahanmenoa. Pastorius esimerkiksi palkkasi 9 000 dollarilla kolmekymmenpäisen jousiorkesterin Los Angelesin filharmonikkojen riveistä soittamaan kahdella kappaleella, mutta jousiosuuksia ei lopulta käytetty.
Pastoriuksen yhteistyö Weather Reportin kanssa alkoi rakoilla, kun hän riitaantui kosketinsoittaja Joe Zawinulin kanssa. Vuoteen 1981 sisältyi Pastoriuksen aiheuttamia konserttikatastrofeja, mutta myös onnistuneita esiintymisiä. Jaco Pastoriuksen toinen soololevy Word of Mouth julkaistiin kesällä 1981. Ingrid odotti kaksosia ja jäi kiertueelta pois. Pastorius otti tämän loukkauksena, ja seurauksena oli henkisiä ongelmia. Pastorius jätti Weather Reportin, ja hänet korvasi Victor Bailey.
Word of Mouth
Pastorius alkoi Weather Reportin jälkeen esiintyä Word of Mouth -nimen saaneen big bandinsä kanssa. Sen debyytti oli jazzklubilla Fort Lauderdale Pastoriuksen 30-vuotissyntymäpäivänä 1.12.1981. Yhtye oli suuri menestys, ja Pastoriuksen musiikillinen kurssi oli vaihtanut taas suuntaa, joka sai yleistä suosiota. Hän itse sanoi: ”Kun jättää niin suuren yhtyeen kuin Weather Report, se pitää tehdä näyttävästi.” Pastorius oli ollut selvänä jonkin aikaa, mutta sitä ei kauan kestänyt. Kesällä 1982 yhtye kiersi Japanissa, jossa Pastorius muun muassa ajoi moottoripyörällä hotellin aulaan. Vuonna 1982 hänet silti yhä äänestettiin Guitar Player -lehdessä vuoden jazzbasistiksi.
Kaksospojat Julius ja Felix syntyivät kesällä 1982, mutta Ingrid ei halunnut enää nähdä alkoholisoitunutta miestään. Pastorius suuntasi New Yorkiin, jossa hän soitteli Word of Mouth -yhtyeestä kootun pienemmän yhtyeen kanssa. Siihen kuuluivat rumpali Kenwood Dennard, lyömäsoittaja Carol Steele, saksofonisti Alex Foster, trumpetisti Elmer Brown ja kosketinsoittaja Delmar Brown. Vuoden lopulla yhtye oli Italian-kiertueellaan, jonka konsertit olivat erittäin vaihtelevia. Milanon konsertissa 20 000 hengen yleisö hermostui Pastoriuksen käytöksestä. Vuoden lopulla yhtye kävi Japanissa, ja mukana olivat myös steel pan -soittaja Othello Molineaux, lyömäsoittaja Don Alias ja trumpetisti Ron Tooley. Kesällä 1983 Pastorius otti yhtyeeseensä ystävänsä Mike Sternin, jolle Miles Davis oli antanut potkut päihteiden takia. Yhtye teki Euroopan-kiertueen, joka oli tasoltaan vaihteleva. Kiertueeseen kuului myös esiintyminen Pori Jazzissa.
Vinyylilevy
Kestävyys
Vinyylilevy kuluu soitettaessa, ja se on CD-levyä alttiimpi äänenlaatuun vaikuttaville naarmuille. Soittimen säädöt vaikuttavat levyn kulumiseen. Myös levyssä oleva staattinen sähkö aiheuttaa äänessä kuultavia häiriöitä. Lisäksi vinyylilevy taipuu herkästi lämmössä tai painon alla, joten sitä on säilytettävä huoneenlämmössä pystyasennossa. Pinossa niitä ei ole syytä säilyttää, sillä levy on keskeltä paksumpi kuin reunoilta.
Jaco Pastorius
Word of Mouth
Pastorius nauhoitti albumin Holiday for Pans, joka oli suurelta osin steel-rumpuja ja Othello Molineaux’n soittoa, mutta Warner Brothers Records ei julkaissut sitä ja levytyssopimus raukesi. Pastorius otti tämän kunnianloukkauksena ja koki syviä masennuskausia. Muidenkin levytuottajien silmissä Pastoriuksen maine oli mennyt, ja Word of Mouth -yhtye hajosi väliaikaisesti.
Vinyylilevy
Kuntoluokitus
Vinyylilevyjä myytäessä levyn kunto arvioidaan yleensä vakiintuneen kuntoluokituksen mukaan. Siinä arvioidaan, kuinka kulunut, rikkoutunut tai sotkeutunut levy ja sen kansi ovat. Luokitus on yleinen vinyylilevyjen arvioinnissa, sillä pienetkin naarmut voivat vaikuttaa levyn sointiin, mutta toisaalta levy voi olla soittokelpoinen vielä pahaltakin näyttävinkin jäljin. Vinyylilevyt ovat CD-levyihin verrattuna herkkiä naarmuuntumaan. Kuntoluokitusta käytetään kuitenkin toisinaan myös CD-levyihin sekä esimerkiksi kirjoihin tai lehtiin. Levy ja kansi arvioidaan yleensä erikseen, esim. EX-/VG+.
Jaco Pastorius
Viimeiset vuodet
Vuoden 1985 alussa Pastorius keikkaili jälleen Word of Mouthin kanssa, mutta vaihtelevilla kokoonpanoilla. Yhtyeen jäsenillä oli omia projekteja, ja joidenkin välit Pastoriuksen kanssa olivat viileähköt. Mike Stern ja Pastorius jammasivat sekä käyttivät päihteitä tuohon aikaan paljon yhdessä. Pastoriuksen suoritukset vaihtelivat laidasta laitaan, ja hän sekoili Japanin kiertueella Gil Evansin orkesterin kanssa. Media, kuten Guitar Player -lehti, välitti yhä myönteistä kuvaa hänestä, mutta newyorkilaiselle yleisölle Pastorius oli fyysisesti ja henkisesti lopuillaan oleva sekopää.
Vinyylilevy
Levytyypit
thumb|Single, 45 rpm.
Jaco Pastorius
Viimeiset vuodet
Pastorius tutustui näihin aikoihin naiseen nimeltä Theresa Nagell, joka oli elämäntavoiltaan samankaltainen. Tämä johti avioeroon Ingridin kanssa, ja Pastoriuksen ongelmat vain pahenivat. Hän ei tunnustanut olevansa sairas. Vuoden 1985 Euroopan-kiertue sanfranciscolaisen rumpalin Brian Melvinin orkesterissa oli kaaos.
Vinyylilevy
Levytyypit
Myös muunkokoisia levyjä on olemassa, mutta ne ovat hyvin harvinaisia.
Jaco Pastorius
Viimeiset vuodet
Pastoriuksesta oli tullut legenda ja myytti, jota hän käytöksellään ravitsi. Hän vietti aikaansa Manhattanin kaduilla pummien ja ilotyttöjen kanssa. Pastorius vietiin heinäkuussa 1986 psykiatriseen hoitoon Bellevuen sairaalaan, jossa hänet diagnosoitiin maanis-depressiiviseksi. Tämän hänen lähipiirinsä oli tiennyt jo kauan, mutta Pastorius itse ei katsonut silti hoidossa oloaan tärkeäksi. Holiday for Pans -nauhojen sekasotku sai alkunsa. Masternauhat löydettiin lopulta, ja Pastorius miksasi neljä kappaletta. Hän luovutti floridalaiselle Gary Byrdille oikeudet albumin nauhoihin 5 000 dollarista. Tämä levy on bootleg, ja Pastoriuksen perikunta on kieltänyt sen myymisen. Pastorius ei myöskään soita itse levyllä.
Pastorius oli vieraantunut monista ystävistään ja sukulaisistaan ja vietti öitä kadulla, joskus ystäviensä luona, joskus putkassa. Woodchuck-trion rumpalin Bob Herzogin ja lapsuudentoveri Alex Sadkinin kuolemat pahensivat hänen tilaansa.
Kuolema
Kavuttuaan salaa esiintymislavalle Carlos Santanan esiintymisen aikana 11. syyskuuta 1987, hänet poistettiin rakennuksesta ja hän siirtyi Midnight Bottle Club -baariin Wilton Manorsissa Floridassa. Hän potki baarin lasioven rikki, koska ei päässyt sisään ja joutui väkivaltaiseen tappeluun baarin ovimiehen, Luc Havanin kanssa.
Aluksi hän osoitti toipumisen merkkejä, mutta hänen kohtalokseen koitui massiivinen aivoverenvuoto muutamaa päivää myöhemmin, joka johti aivokuolemaan. Pastorius kuoli 21. syyskuuta 1987 35-vuotiaana Broward General -sairaalassa Fort Lauderdalessa, ja hänet haudattiin Our Lady Queen of Heavenin hautausmaalle Fort Lauderdalen pohjoisosassa.
Pastoriuksen kuoleman jälkeen Havania syytettiin toisen asteen murhasta, mutta myöhemmin hän tunnusti syyllistyneensä tappoon. Koska hänellä ei ollut aiempia vapausrangaistuksia, ja ottaen huomioon tutkintavankeudessa istutun ajan, oikeus tuomitsi hänet 22 kuukaudeksi vankeuteen viiden vuoden koeajalla. Hän vapautui vankilasta neljän kuukauden jälkeen hyvän käytöksen vuoksi.
Pastoriukselle pidettiin kaksi-iltainen muistokonsertti, jossa Pat Metheny ja Bob Moses soittivat Methenyn Bright Size Life -debyyttilevyn kappaleita. Basistina toimivat Victor Bailey sekä Marcus Miller. Kahdestakymmenestä soittajasta koottu Word of Mouth soitti muun muassa kappaleet ”Liberty City” ja ”Dania”. Miles Davis ehti levyttää ”Mr. Pastorius” -nimisen kappaleen kunnianosoituksena ennen omaa kuolemaansa.
Reijo Vihko
Reijo Kalevi Vihko (s. 7. helmikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja professori. Hän on ollut Oulun yliopiston kliinisen kemian professori 1972–2004. Hänen tutkimuskohteitaan ovat olleet hormonien aineenvaihdunta ja vaikutusmekanismit, hormoneista riippuvat syövät ja endokriininen diagnostiikka. Hän oli Biocenter Oulun tieteellinen johtaja 1986–1989, Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1982–1986 ja sen pääjohtaja 1996–2004 sekä korkeakouluneuvoston viimeinen puheenjohtaja 1993–1995. Hänelle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto vuonna 1982.
Vuodenvaihteessa 2001–2002 Vihkon edellytyksiä jatkaa virassaan Suomen Akatemian pääjohtajana selvitettiin, koska hänen käytöksestään Akatemian pikkujouluissa oli tehty valitus. Hänet nimitettiin uudelleen pääjohtajan virkaan tammikuussa 2002.
Max Schmeling
Maximillian Adolph Otto Siegfried Schmeling (28. syyskuuta 1905 – 2. helmikuuta 2005) oli saksalainen nyrkkeilijä. Hän oli nyrkkeilyn raskaansarjan ensimmäinen eurooppalainen maailmanmestari, ja hallitsi titteliään 2 vuoden ja 9 päivän ajan.
Schmeling muistetaan erityisesti kahdesta kohtaamisestaan Joe Louisia vastaan.
Yksityiselämä
Vaikka Max Schmeling oli Hitlerin ja natsipuolueen suosikki, ja vaikka hän esiintyi paljon natsijohdon seurassa, hän ei koskaan liittynyt natsipuolueeseen. Schmelingin kerrotaan myös piilotelleen juutalaisia lapsia hotellihuoneessaan ja auttaneen heitä pakenemaan Saksasta. Ennen natsien valtaannousua Schmeling viihtyi Berliinin kulttuuripiireissä, joiden edustajista monet joutuivat kansallissosialistien vainojen kohteeksi vuodesta 1933 eteenpäin.
1935 Schmeling joutui natsipuolueen epäsuosioon, sillä hän kieltäytyi liittymästä natsipuolueeseen, ei suostunut erottamaan amerikanjuutalaista valmentajaansa Joe Jacobsia eikä suostunut eroamaan tšekkiläisestä vaimostaan elokuvanäyttelijä Anny Ondrasta.
Kreetan taistelussa ensimmäisenä päivänä 20. toukokuuta 1941 hypänneiden saksalaisten laskuvarjosotilaiden joukossa oli myös Max Schmeling, sotilasarvoltaan silloin korpraali (Gefreiter). Hänen raportoitiin erheellisesti jääneen hyökkäyksen alkuvaiheissa uusiseelantilaisten vangiksi ja saaneen surmansa yrittäessään paeta. Schmeling kuitenkin säilyi hengissä sekä taistelusta että sodasta; Schmeling oli loukannut jalkansa jo laskeutuessaan ja vapautettiin vammansa myötä rintamapalveluksesta. Hän vietti sota-ajan kotiseudullaan Pommerissa ja pakeni 1945 lähestyvää puna-armeijaa vaimonsa kanssa Hampuriin jonka liepeille Wenzendorfiin pariskunta sitten asettuikin loppuiäkseen omistautuen erityisesti hyväntekeväisyydelle. Vuonna 1992 Schmeling valittiin International Boxing Hall of Famen jäseneksi.
Schmeling avioitui näyttelijä Anny Ondran kanssa 1933. Liitto kesti Ondran kuolemaan asti 1987.
Schmeling kuoli 99 vuoden iässä 2. helmikuuta 2005.
Ura
Raskaansarjan aiempi maailmanmestari Gene Tunney lopetti uransa voittamattomana vuonna 1928 ja ottelussa avoimesta maailmanmestaruudesta kohtasivat Max Schmeling ja Jack Sharkey 12. kesäkuuta 1930. Max Schmelingistä tuli raskaansarjan maailmanmestari, kun Sharkey hylättiin 4. erässä lyönnistä vyön alle. Tämä on historian ainoa kerta, jolloin raskaansarjan maailmanmestaruus on voitettu hylkäyksellä.
Schmeling puolusti mestaruuttaan Young Striblingiä vastaan Clevelandissa 3. heinäkuuta 1931. Schmeling voitti ottelun 15. erässä teknisellä tyrmäyksellä (TKO).
Seuraavan kerran Schmeling puolusti mestaruuttaan New Yorkissa 21. kesäkuuta 1932, jolloin vastaan tuli jälleen Jack Sharkey. Ottelu kesti täydet 15 erää ja Sharkey voitti ottelun lopulta pisteillä. Pistetuomio aiheutti aikanaan paljon keskustelua.
Vuonna 1936 Max Schmeling kohtasi nuoren Joe Louisin, joka siihen mennessä oli aina poistunut kehästä voittamattomana. Ennakkokaavailujen mukaan ottelun piti olla Joe Louisille vain helpohko valmisteleva ottelu Louisin uran edetessä kohti maailmanmestaruusottelua. Sensaatiomaisesti Schmeling kuitenkin tyrmäsi Louisin. Joe Louisille laskettiin lukua jo 4. erässä ja lopullinen tyrmäys tapahtui 12. erässä. thumb|left|Joe Louis vs. Max Schmeling Kun Joe Louis voitti nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruuden 22. kesäkuuta 1937 James Braddockilta hän julisti, että ei olisi maailmanmestari ennen kuin on voittanut Max Schmelingin. Miehet kohtasivatkin mestaruusottelussa New Yorkissa 22. kesäkuuta 1938. Ottelun ympärillä oli myös paljon poliittista värinää. Tumma amerikkalainen Joe Louis kohtasi natsipuolueen suosikin, "arjalaisen rodun" ihanteeksi nostetun Max Schmelingin. Yleisöstä huudettiinkin mm. "Hitler on lähettänyt hänet! Tapa hänet!". Ottelu ehti kestää vain pari minuuttia, kun Schmeling oli jo kanveesissa. Hänen avustajansa Max Machon heitti valkean pyyhkeen kehään keskeyttääkseen ottelun - mutta ei tiennyt, että New Yorkin osavaltion sääntöjen mukaan nyrkkeilyottelua ei voida keskeyttää valkealla pyyhkeellä. Tuomari jätti siis pyyhkeen noteeraamatta ja laski kahdeksaan, jonka jälkeen hän tuomitsi ottelun voittajaksi Joe Louisin tyrmäyksellä 1. erässä. Ottelun tilastojen mukaan Joe Louis löi ottelussa 41 kertaa, joista 31 oli puhtaita osumia. Schmeling taasen sai lyötyä ottelussa tasan kaksi kertaa. Ottelun jälkeen Max Schmeling vietiin sairaalaan, jossa todettiin mm. useita murtumia selkänikamissa, sairaalassa hän vietti kaikkiaan 10 päivää.
Seuraavan kerran Schmeling otteli vasta vuoden kuluttua heinäkuussa 1939, jolloin hän voitti raskaansarjan ammattinyrkkeilyn Euroopan mestaruusottelussa saksalaisen Adolf Heuserin. Koska Schmeling ei puolustanut EM-arvoaan osallistuttuaan maailmansotaan sotilaana ja loukkaannuttuaan, hän menetti tittelin, jonka vuonna 1942 saavutti ruotsalainen Olle Tandberg. Schmeling otteli seuraavan kerran vasta sodan jälkeen syyskuussa 1947, ja sen jälkeen neljä ottelua päättäen uransa lokakuussa 1948.
Juhana Pettersson
Juhana Pettersson on suomalainen kirjailija, pelisuunnittelija ja toimittaja. Pettersson on kirjoittanut roolipeleistä ja videopeleistä, toimittanut Roolipelaaja-lehteä sekä tuottanut Neloselle videopelejä käsittelevää Tilt-ohjelmaa.
Pettersson kirjoitti tietokirjan Roolipelimanifesti (Like, 2005). Teoksessa hän käy läpi roolipelaamisen eri muotoja, historiaa ja keinoja, sekä esittelee Joutomaa-nimisen ”turborealistisen” roolipelin.
Petterssonin esikoisromaani Sokerisamurai (Into, 2013) kertoo tyttöduosta ja on kustantajan mukaan ”takaperin etenevä rakkaustarina”. Teos käsittelee rakkautta, seksiä, musiikkimaailmaa ja BDSM-suhteita.
Petterssonin puoliso on toimittaja Maria Pettersson.
Ilona Rista
Ilona Rista (s. 1959) on suomalainen taiteilija, jonka eniten käyttämä materiaali on puu. Hän on opiskellut tyylihuonekalupuusepäksi, ja lisäksi taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskuksessa ja Leningradin taideakatemiassa.
Kotojärvi (Iitti, Perä-Mankala)
Kotojärvi on Päijät-Hämeessä Iitissä, Perä-Mankalan eteläpuolella sijaitseva järvi.
Ilona Rista
Monet Ristan teoksista ovat sekä taideteoksia että akustisia seinäelementtejä. Hän hyödyntää töissään myös tietotekniikkaa.
Kotojärvi (Iitti, Perä-Mankala)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 106 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 3,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0037 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys on 11,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 9,4 kilometriä.
Ilona Rista
Rista valittiin vuonna 2014 Vuoden puutaiteilijaksi.
Ristan teoksia on muun muassa Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskus CERNissä, Suomen Pariisin suurlähetystössä, Kuntien eläkevakuutuskeskuksessa ja Mäntsälän logistiikkakeskuksessa.
Rista on osallistunut lukuisiin näyttelyihin niin kotimaassa kuin ulkomailla.
Rista on valokuvaaja Simo Ristan ja taidegraafikko Kirsti Ristan tytär.
Norjan naisten jääpallomaajoukkue
Norjan naisten jääpallomaajoukkue edustaa Norjaa naisten jääpallokilpailuissa. Se toimii Norjan jääpalloliiton alaisuudessa. Norjan naisten jääpallomaajoukkueen päävalmentaja on Dag Erik Amundsen.
Saavutukset
''Päivitetty 5. maaliskuuta 2010.''
Päävalmentajat
''Päivitetty 20. elokuuta 2011.''
Liuskelakkiluuranen
Liuskelakkiluuranen (Grallaricula nana) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Liuskelakkiluurasta tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Peräjärvi (Iitti)
Peräjärvi on Päijät-Hämeessä Iitissä, Tapolassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Heikkolanjoen valuma-alueeseen (14.125) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,6 metriä mpy.
Markat
thumb|upright|Markojen puinen kasvonaamio Burkina Fasosta. Markat ovat mandelaista markan kieltä puhuva etninen ryhmä, joka elää etupäässä Malin Ségoun alueella sekä Burkina Fasossa.
Markat ovat alkuperältään soninkeja, jotka ovat omaksuneet bambaroiden kulttuurin. Tärkeimmät elinkeinot ovat kaupankäynti ja maanviljely. Suuri osa on muuttanut töihin Bamakoon tai naapurimaihin. Uskonnoltaan markat ovat muslimeja.
Marka-nimitystä käytetään usein myös Malin ja Burkina Fason soninkeista sekä Nigerjoen sisämaasuiston nononkeista.
Kris Newbury
Ura
Newbury pelasi OHL:ssä Belleville Bullsissa ja myöhemmin Sarnia Stingissä.
Newbury teki ensimmäisen NHL-maalinsa Toronto Maple Leafsissa 1. tammikuuta Boston Bruinsia vastaan.
10. helmikuuta 2007 Newbury tappeli Pittsburgh Penguinsin Ronald Petrovickyn kanssa. Hän sai muutamia iskuja päähän ja oli lopun kauden ajan aivotärähdyksen vuoksi sivussa pelaavasta kokoonpanosta.
7. heinäkuuta 2009 Newbury teki sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. AHL:stä nostamisen jälkeen 14. joulukuuta 2009 Newbury teki ensimmäisen maalinsa Detroitissa Phoenix Coyotesia vastaan. 3. maaliskuuta Newbury kaupattiin New York Rangersiin Jordan Owensia vastaan. Kaupan jälkeen hänet lähetettiin farmiin Hartford Wolfpackiin.
16. kesäkuuta 2010 Newbury teki Rangersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
31. tammikuuta 2011 Newbury nostettiin Connecticut Whalesta Rangersiin. Hän palasi Connecticutiin helmikuun kolmantena päivänä saatuaan kahdeksassa NHL-pelissä yhden syöttöpisteen.
23. maaliskuuta 2013 Newbury nostettiin uudelleen farmista Rangersin NHL-miehistöön. Hänet tiputettiin pian uudelleen, mutta nostettiin jälleen 26. huhtikuuta Rangersiin.
4. heinäkuuta 2014 Newbury siirtyi vapaana agenttina vuoden kaksisuuntaisella sopimuksella Hershey Bearsin NHL-yhteistyöseura Washington Capitalsiin.
Takaa-ajettu (televisiosarja)
Alkuasetelma
Takaa-ajetun päähenkilö on David Janssenin esittämä indianalainen tohtori Richard Kimble, joka syyttömänä tuomitaan kuolemaan vaimonsa murhasta. Kimbleä vankilaan kuljettava juna ajaa kuitenkin raiteiltaan ja hän pääsee pakenemaan aloittaakseen todellisen murhaajan, ”yksikätisen miehen”, jäljittämisen. Samaan aikaan Kimblen jäljillä ovat poliisit, eritoten Barry Morsen esittämä komisario Philip Gerard.
Akvakompleksi
thumb|250px|Siirtymämetallien akvakompleksit ovat usein heksa-akvakomplekseja, joissa metalliin on koordinoitunut kuusi vesimolekyyliä ligandeiksi Akvakompleksi tai akvokompleksi on kompleksi-ioni, jossa keskusionina on tyypillisesti siirtymämetalli-ioni tai joskus alumiini, alkalimetalli tai maa-alkalimetalli ja ligandina vesi. Näiden kompleksi-ionien yleinen kaava on muotoa [M(H2O)n]z+. Tyypillisesti koordinaatioluku akvakomplekseissa on 6 eli yhteen keskusioniin on sitoutunut kuusi akvaligandia (heksa-akvakomplekseja). Lantanoideilla ja aktinoideilla koordinaatioluku voi olla suurimmillaan 8 tai 9. Metallin hapetusluku akvakomplekseissa on tyypillisimmin +II tai +III.
Metallien heksa-akvakompleksien rakenne on oktaedrinen, joskin se on eräissä tapauksissa vääristynyt Jahn-Teller vaikutuksen vuoksi. Kompleksien akvaligandit voivat reagoida ligandinvaihtoreaktioilla muiden ligandien kanssa ja tämä tapahtuu yleensä vaiheittain, yksi kerrallaan. Akvakompleksit ovat usein heikosti happamia ja elektroniparin luovuttaminen tekee akvaligandeista happamampia veteen verrattuna. Näin muodostuu hydroksokomplekseja. Mitä suurempi keskusionin varaustiheys on sitä voimakkaammin hapan akvakompleksi on. Siirtymämetallien akvakompleksit ovat usein värillisiä ja muiden metallien akvakompleksit ovat värittömiä.
Sanae Nakahara
Sanae Nakahara (, 31. heinäkuuta 1935 – 15. toukokuuta 2012) oli japanilainen näyttelijä. Hän oli elokuvaohjaaja Kinji Fukasakun leski. Heidän poikansa Kenta Fukasaku on elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Mureenaturskat
Mureenaturskat (Muraenolepididae) on turskakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan eteläisen pallonpuoliskon kylmistä meristä.
Lajit ja anatomia
Mureenaturskien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 1 tai 2 sukua ja 4–9 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkän omaisia ja kasvavat suurimmillaan noin 40 cm pitkiksi. Tyypillisiä piirteitä ovat 2 selkäevää, joista etumainen koostuu ainoastaan yhdestä ruodosta. Taaempi selkäevä on pitkä ja matala sekä yhtynyt pyrstöevän sekä pitkän peräevän kanssa. Leuan alla on viiksisäie ja vatsaevissä on 10–13 ruotoa (tyypillisesti turskakaloilla vain 4).
Levinneisyys
Mureenaturskia tavataan kylmistä eteläisistä valtameristä, runsaimpana Eteläisestä jäämerestä. Ne elävät lähellä pohjaa mannerjalustoilla tyypillisesti noin 10–1 600 metri nsyvyydessä.
Dave Taylor
Dave Taylor voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria (myös Seitsemän taistelijaa,, ) on vuonna 1983 valmistunut Claudio Fragasson ja Bruno Mattein ohjaama italialais-yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Cannon Filmsin tuottama tarina on Rooman valtakuntaan sijoittuva muunnelma Akira Kurosawan Seitsemään samuraihin perustuvasta westernistä Seitsemän rohkeata miestä. Sen sankaria Hania näyttelee amerikkalainen kehonrakentaja Lou Ferrigno, joka oli aikaisemmin tullut tunnetuksi television Hulkina.
Juoni
Kuolemattoman rosvopäällikkö Niceroten joukot terrorisoivat syrjäisen maalaiskylän asukkaita. Kylän naiset lähtevät Roomaan etsimään taistelijaa, joka kykenisi puolustamamaan heitä Akilleen taikamiekalla. Gladiaattoreista voimakkain on mahtavalihaksinen barbaari Han, joka on juuri pelastanut kuolemalta kilpa-ajoissa voittamansa Scipion. He pakenevat Rooman keisarin hovista ja saavat mukaansa joukon muita taistelijoita vapauttamaan kylää.
Tiensuun rautatieasema
Tiensuun rautatieasema on lakkautettu rautatieliikennepaikka rataosuudella Joensuu-Kontiomäki, nykyisen Lieksan kaupungin alueella. Liikennepaikka avattiin liikenteelle 10. syyskuuta 1910. Paikalle rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema Nurmeksen radan tyyppiasema. Tiensuun asemaa laajennettiin vuonna 1946. Asema muutettiin miehittämättömäksi 31. toukokuuta 1970, ja henkilöliikenne lopetettiin 27. toukokuuta 1990. Sekä asemarakennus että sivuraiteet on purettu. Liikennepaikka lakkautettiin 1. joulukuuta 2005.
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria
Kritiikki
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria edustaa Conan – barbaarin vanavedessä uudelleen lämmitettyä 1960-luvun vaihteen peplumia. Se on eräänlainen kunnianosoitus tyylilajin veteraaneille, joista mukana ovat Brad Harris, Dan Vadis, Giovanni Cianfriglia ja Salvatore Borghese. Halvalla tehty elokuva on melko sujuvaa ja harmitonta viihdettä, eikä juurikaan kuvasta ohjaajilleen tyypillistä överiksi menevää törkyistä roskaa. Lou Ferrignon lihakset varastavat show’n Sybil Danningin piilossa pysyviltä rinnoilta ja keisarin hovin kissatappelu on päivitetty versio peplumkliseisiin kuuluvista tanssitytöistä. Seitsemästä rohkeasta miehestä on olemassa myös alkuperäinen peplumversio, Richard Harrisonin tähdittämä I sette gladiatori vuodelta 1962.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa katselukelvottomaksi ongelmajätteeksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Julkaisut
Seitsemän raivoisaa gladiaattoria oli Lou Ferrignon ensimmäinen Italiassa kuvattu elokuva, mutta se julkaistiin valkokankaalla vasta Luigi Cozzin ohjaaman Herculeen jälkeen. Elokuva päätyi nopeasti videolle, mutta siitä ei ole olemassa virallista DVD-julkaisua. Harvalukuiset piraattiversiot on digitoitu videokaseteilta.
Espoon Akilles
right|thumb|Seuran logo Espoon Akilles (EsAk) on vuonna 1946 perustettu espoolainen urheiluseura. Seuran nimi oli vuoteen 1989 asti Voimistelu- ja Urheiluseura Matinkylän Akilles r.y. Seuralla on vuosien saatossa ollut useita lajeja. Alkuaikoina hiihto ja nyrkkeily olivat merkittävimmät. Nykyään päälajeja ovat koripallo sekä suunnistus, joka tuli lajivalikoimaan 1950-luvulla.
Seuran naisten koripallojoukkueen noustua mestaruussarjaan 1993 perustettiin Espoo Basket Team yhdessä EPS-Basketin kanssa.
Seura järjestää yhdessä Leppävaaran Sisun kanssa Espoorastit-kuntosuunnistusta.
Menestyneitä Akilleksen urheilijoita ovat olleet 1 500 m Helsingin olympialaisissa juossut Aulis Pystynen, suunnistuksen maailmanmestari Kari Sallinen sekä hiihtosuunnistuksen viestin maailmanmestari Raili Sallinen.
Koskivaara
Koskivaara on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
RN Curtatone (1922)
RN Curtatone oli Italian kuninkaallisen laivaston Curtatone-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlando‎lta. Sen köli laskettiin 3. tammikuuta 1920 ja alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1922. Alus liitettiin laivastoon 21. kesäkuuta 1923.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1938 torpedoveneeksi. Alus upposi 20. toukokuuta 1941 osuttuaan miinaan lähellä Ateenaa.
Bandiagaran piiri
Bandiagaran piiri rajoittuu pohjoisessa Moptin alueen Douentzan, idässä Koron, etelässä Bankassin sekä lännessä Djennén ja Moptin piireihin. Seutu käsittää Dogonin ylängön.
Piiriin kuuluu Bandiagaran kaupunkikunta sekä 20 maalaiskuntaa: Bara Sara, Borko, Dandoli, Diamnati, Dogani Béré, Doucoumbo, Dourou, Kendé, Kendié, Lowol Guéou, Métoumou, Ondougou, Pélou, Pignari Bana, Pignary, Sanghan, Ségué Iré, Soroly, Timniri ja Wadouba. Hallinnollinen keskus on Bandiagara. Asukkaat ovat etupäässä dogoneja. Lisäksi on fulbeja, soninkeja, bambaroita ja bozoja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maapähkinä, fonio, seesami ja sipuli. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja aasit. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Yhdysvaltain 7. laivasto
'''Yhdysvaltain 7. laivasto''' on USPACOMin alainen merivoimien yksikkö, jonka toiminta-aluetta ovat läntinen Tyynimeri ja Intian valtameri. Sen yksiköt on sijoitettu Japaniin ja Etelä-Koreaan.
Historia
7. laivasto perustettiin 15. maaliskuuta 1943 nimeämällä uudelleen Eteläisen Tyynenmeren osasto. Laivasto osallistui toisen maailmansodan aikana Leytenlahden ja Filippiinien taisteluihin.
Toisen maailmansodan jälkeen 1. tammikuuta 1947 laivasto sai uuden nimen ”Läntisen Tyynenmeren merivoimien joukot” (Naval Forces Western Pacific). 19. elokuuta 1949 – ennen Korean sodan alkua – laivaston nimeksi palautettiin U.S. Seventh Task Fleet, joka muutettiin nykymuotoon 11. helmikuuta 1950.
James Drury
Drury kuoli luonnollisella tavalla 85-vuotiaana.
Yhdysvaltain 7. laivasto
Historia
7. laivasto on osallistui jokaiseen merkittävään Korean sodan tapahtumaan. Sen Task Force 77:n lentotukialukselta lähetettiin ensimmäiset taisteluihin osallistuneet tukialussuihkukoneet ja se tuki maihinnousuja Inchoniin. Taistelulaivat Missouri, New Jersey, Iowa ja Wisconsin olivat vuorollaan laivaston lippulaivana Korean sodan aikana. Vietnamin sodan aikana se teki lentotukialusiskuja, antoi tulitukea laivatykistöllä ja suoritti maihinnousuja, partiointia ja tiedustelua. Vuoden 1973 laivasto raivasi miinoja Pohjois-Vietnamin rannikolta.
Irakin miehitettyä Kuwaitin 2. elokuuta 1990 presidentti George Bush määräsi laivaston tukemaan USCENTCOMin operaatioita. Operaatio Desert Shield/Desert Stormin aikana laivaston komentaja komensi suurinta osastoa sitten toisen maailmansodan, joihin kuului parhaimmillaan 130 Yhdysvaltain ja 50 liittoutuneiden alusta, mukaan lukien kuusi lentotukialusryhmää, kaksi taistelulaivaa ja 31 maihinnousualusta.
7. laivaston vahvuuteen kuuluu normaalisti 40–50 alusta, 200 lentokonetta ja 20 000 laivaston ja merijalkaväen sotilasta. Aluksista 18 on sijoitettu etulinjan tukikohtiin Japaniin ja Guamille, loput Yhdysvaltain rannikolle noin 17 päivän matkan päähän.
Erika (marssi)
pienoiskuva|[[Kellokanervat (Erica,, myös Heiden, Eriken), ovat kanervakasvien suku. Kuvassa Kellokanerva (Erica tetralix).]]
Erika tuli Saksan asevoimien Wehrmachtin marssilauluksi toisen maailmansodan aikana. Sen sävelsi Herms Niel 1930-luvulla ennen Saksan valtakunnan kansallissosialistista vaihetta. Marssin sanat on kääntänyt suomeksi nimellä Kaarina Reino Palmroth. Marssin on levyttänyt ainakin Georg Malmstén.
Marssin sanat alkavat: ”Auf der Heide blüht ein kleines Blümelein und das heißt Erika.” (Kankahalla kasvaa kaunis kukkanen, nimeltään Kaarina). Sanoissa on kaksoismerkitys: Erika voi tarkoittaa, paitsi tytön nimeä, myös kanervan (Ericaceae-heimo) kukkaa, joka on yksi Saksan perinteisiä symboleja.
Laulu on käännetty myös ainakin unkarin kielelle nimellä Rózsika.
Saviniemen koulu
Saviniemen koulu on peruskoulun ala-aste Kouvolan Myllykoskella. Koulussa annetaan opetusta 1–6-luokkalaisille. Koulussa on noin 300 oppilasta. Koulun rehtori on Miia Ojalainen. Vuonna 2016 koulussa oli 204 oppilasta.
Koulu sijaitsee Myllykosken keskustan koillispuolella Saviniemessä Kotkan radan varrella. Koulun vieressä sijaitsee Saviniemen urheilukeskus, jossa on yleisurheilukenttä, KSOY Stadion -jalkapallostadion ja Saviniemen palloiluhalli.
Kouvolan uuden kouluverkkosuunnitelman mukaan kaikki Myllykosken nykyiset peruskoulut eli Saviniemen, Viialan ja Ummeljoen alakoulut sekä Myllykosken yhteiskoulun yläaste lakkautetaan ja tilalle rakennetaan uusi lähes 500 oppilaan yhtenäiskoulu. Myllykosken yhteiskoulu ja Saviniemen koulu yhdistyivät hallinnollisesti vuoden 2022 syksyllä ja uudeksi nimeksi vaihtui Myllykosken yhtenäiskoulu.
Richard Hughes
Richard Hughes voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Raitanaamaluuranen
Raitanaamaluuranen (Grallaricula lineifrons) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Raitanaamaluurasta tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja sen levinneisyysalue on pieni. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Musta-Ruhmas
Maantietoa
Järven pinta-ala on 242 hehtaaria eli 2,4 neliökilometriä, se on 4,1 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Sillä on 11 saarta, joiden yhteispinta-ala on 11,35 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 16,9 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0169 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 7,0 metriä ja suurin syvyys on 23,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 21,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Pyhäjärven alue (Kymijoki)ella (14.12), jonka Musta-Ruhmaksen valuma-alueeseen (14.126) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 88,8 metriä mpy.
Storm Thorgerson
pienoiskuva| Storm Thorgerson Storm Elvin Thorgerson (1944 – 18. huhtikuuta 2013 ) oli brittiläinen graafikko ja valokuvaaja, joka tunnetaan suunnittelemistaan levynkansista. Hän kuului kolmen brittiläisen graafisen suunnittelijan muodostamaan Hipgnosis-ryhmään. Hänen tunnetuin teoksensa lienee Pink Floydin Dark Side of the Moon -albumin kansi. Muita artisteja, joille hän on suunnitellut kansia ovat muun muassa AC/DC, Led Zeppelin, Scorpions, Black Sabbath ja Genesis.
Rosanna Rocci
Rosanna Rocci (28. lokakuuta 1968 Solothurn, Sveitsi) on italialainen iskelmälaulaja. Sveitsissä syntynyt ja Keski-Italiassa varttunut Rocci on tehnyt ammattilaisuransa pääasiassa Saksassa. Roccin menestysiskelmiä ovat muun muassa duona esitetyt "Ciao mio amore" ja "Ich gehör zu dir" sekä "Amore, amore" ja "Un poco di amore".
Elämä ja ura
Rosanna Rocci eli varhaislapsuutensa Sveitsissä. Nelivuotiaana hän muutti vanhempiensa ja kahden sisaruksensa mukana Italian Abruzziin. Rocci oppi soittamaan harmonikkaa jo varhain.
Ammattiuransa alussa Rocci lauloi ensisijaisesti englannin- ja italiankielisiä iskelmiä. 1990-luvun alussa hän oli mukana Tony Christien ja Umberto Tozzin kiertueella ja sai siten kansainvälistä huomiota. Hän vieraili lukuisissa hittiparaateissa ja televisiotapahtumissa. Vuodesta 1992 alkaen Rocci alkoi levyttää myös saksaksi.
Soolouransa ohella Rocci esiintyi vuodesta 1999 alkaen aviopuolisonsa, iskelmälaulaja Michael Morganin kanssa. Duon ensimmäinen menestyskappale oli Alfons Weindorfin säveltämä ja Bernd Meinungerin sanoittama "Ich gehör zu Dir", joka voitti Goldene Muse -palkinnon Deutsche Schlager-Festspiele -kilpailussa 1999.
Rocci avioitui Michael Morganin kanssa 1997. Pariskunnalla on yksi poika. Liitto päättyi eroon 2012.
Akseli Renvall
Akseli Sakari Renvall (5. syyskuuta 1868 Helsinki – 24. heinäkuuta 1945 Hyvinkää ) oli suomalainen pappi, lähetysseuran lähetysjohtaja ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria
Akseli Renvallin vanhemmat olivat veturinkuljettaja Josef (Jooseppi) Henrik Renvall ja Gustava Karolina Höijer ja puolisot vuodesta 1898 Saima Sofia Jahnsson (k. 1924) ja vuodesta 1929 Ista Vermanen. Renvall tuli ylioppilaaksi Turun Lyseosta, suoritti teologian erotutkinnon 1892 ja vihittiin papiksi 1893. Hän oli kirkkoherran apulainen Tammelassa ja Turussa1893–1897, merimiespappi San Franciscossa 1897–1906, Suomen merimieslähetysseuran sihteeri ja lähetysjohtaja 1906–1918 ja Hyvinkään seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra 1918–1945. Lohjan rovastikunnan lääninrovasti Renvall oli 1926–1932, rovastin arvon hän sai 1923. Renvall oli Merimiehen Ystävän vastaava toimittaja 1906–1914 ja Sjömansvännenin vastaava toimittaja 1906–1918 ja kuului lehtien toimituskuntiin vuodesta 1897.
Enrico Berlinguer
thumb|Enrico Berlinguer Enrico Berlinguer (25. toukokuuta 1922 Sassari – 11. kesäkuuta 1984 Padova) oli italialainen poliitikko ja Italian kommunistisen puolueen (PCI) pääsihteeri vuodesta 1972 kuolemaansa saakka.
Nuoruusvuodet ja poliittisen uran alku
Enrico Berlinguer syntyi sardinialaiseen aatelisperheeseen, joka oli katalaanista alkuperää. Hänen isänsä Mario Berlinguer, joka oli ammatiltaan asianajaja ja poliittiselta vakaumukseltaan sosialisti, kuului niihin kansanedustajiin (ns. ”aventiniani”) jotka jättäytyivät parlamentin ulkopuolelle fasistien otettua maassa vallan. Perheen läheisiä sukulaisia olivat Cossigat; kristillisdemokraatti ja Italian kahdeksas presidentti Francesco Cossiga oli Berlinguerin pikkuserkku. Myös Enrico Berlinguerin veli Giovanni Berlinguer oli kommunisti- ja myöhemmin vasemmistodemokraattipoliitikko sekä Euroopan parlamentin jäsen (2004–2009).
Päätettyään koulunkäyntinsä Berlinguer alkoi opiskella lakitiedettä yliopistossa, jossa 1943 valmistui hänen lopputyönsä (”tesi di laurea”) Filosofia e filosofia del diritto da Hegel a Croce e Gentile, joka käsitteli Benedetto Crocen ja Giovanni Gentilen oikeusfilosofisia käsityksiä ja Hegelin vaikutteita niissä. Opintojen päätyttyä hän liittyi lokakuussa 1943 kommunistipuolueeseen, ja joutui aika pian, 7. tammikuuta 1944, pidätetyksi osallistuttuaan Badoglion hallituksen vastaiseen mielenosoitukseen. Neljä kuukautta kestäneen tutkintavankeuden aikana Berlinguer kieltäytyi puhumasta kuulustelijoidensa kanssa muutoin kuin vaatiessaan kerran syytteen muuttamista toiseen.
Nousu puolueen hierarkiassa
Joulukuussa 1956 PCI:n kahdeksas puoluekongressi joutui ottamaan kantaa Unkarin tapahtumiin, ja muihin muutoksiin kansainvälisellä näyttämöllä. Aloitettiin vanhojen ”stalinistien” siirtäminen politiikasta eläkkeelle ja useita ns. ”kolmannen sukupolven” uudistusmielisiä edustajia valittiin näiden tilalle keskuskomiteaan, esimerkiksi Luciano Lama ja Giorgio Napolitano sekä useita muita Berlinguerin sukupolven edustajaa. Tämä vahvisti hänen asemaansa puolueen johdossa, ja heinäkuusta 1958 alkaen hänen ohjelmaansa kuuluivät lähes jokapäiväiset tapaamiset pääsihteeri Togliattin ja tämän tulevan seuraajan Luigi Longon kanssa. Tämä tiivis yhteistyö osoittautui puolueelle tärkeäksi koska Togliattin ote sen johdosta oli jo asteittain heltiämässä 1950-luvun loppuvuosina. PCI:n yhdeksäs kongressi helmikuussa 1960 selvitti että Berlinguer oli nyt puolueen hierarkiassa kolmantena, Togliattin ja Longon jälkeen.
Vuonna 1961 puolueen keskuskomiteassa käytiin ajoittain kiivasta keskustelua puolueen suhteesta Neuvostoliiton kommunistipuolueseen. Togliattin asema heikkeni entisestään kun keskustelun päähenkilöinä selvästi olivat Giorgio Amendola ja hänet edellisenä vuonna puolueen hierarkiassa ohittanut Berlinguer. Puolueen kymmenes kongressi 1962 vahvisti Berlinguerin asemaa puolueen johdossa kun hänet valittiin puoluesihteeristön kansliapäälliköksi, mikä merkitsi että hänen vastuullaan oli sihteeristön päätösten toimeenpano. Käytännössä tämä merkitsi että siihen asti yleisölle aika tuntemattomasta Berlinguerista tuli sihteeristön puhetorvi, joka julkisti medialle puolueen päätökset. Tämän lisäksi hän sai päävastuun puolueen ulkomaisten yhteyksien hoitamisesta. Näin ollen ei ollut yllätys kun 1964, kaksi kuukautta Togliattin kuoleman ja välittömästi Hruštšovin syrjäyttämisen jälkeen, Togliattin seuraaja Longo nimesi Berlinguerin Moskovaan lähetetyn valtuuskunnan johtajaksi. Valtuuskunnan tärkeimpänä tehtävänä oli pyytää selvitystä Hruštšovin syrjäyttämisen syistä, koska viralliseen versioon ei uskottu.
Berlinguerin johtopäätökset Moskovan matkasta julkaistiin osittain puolueen äänenkannattajassa,L'Unità-sanomalehdessä 15. marraskuuta 1964, ja selvennyksiä seurasi 1966 puolueen virallisesa Atti del PCI dal IX al XII congresso -julkaisussa. Berlinguerin, ja monien muiden hänen sukupolvensa puoluetoverien, asenne oli se, että nyt oli myönnettävä että Neuvostoliiton vallankumouksellinen linja ja Italian ”demokraattinen” kommunismi olivat kaksi eri tietä. Oli myönnettävä että Neuvostoliiton edustaman ideologian ja reaalisosialismin välinen ero oli kasvanut niin suureksi että se ei ollut enää puolustettavissa. Italian kommunistisen puolueen oli valittava oma tiensä ja pysyttävä sillä. Longo vahvisti että Berlinguerin kuvailema linja oli puolueen virallinen, ja tämä selvitettiin myös Neuvostoliiton puolejohdolle Moskovassa maaliskuussa 1965. PCI:n sisällä ei kuitenkaan ollut tästä linjasta yksimielisyyttä, ja kovaa yhteenottoa vuoden 1966 alussa seurasi Berlinguerin näennäinen vetäytyminen puolueen kansallisesta johdosta, Latiumin jaoston pääsihteeriksi. Hänen tilalleen puolueen johtoon valittiin Giorgio Napolitano.