cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
OpenGL
OpenGL on pelkkä grafiikkakirjasto, eli siltä puuttuu kokonaan esimerkiksi kyky lukea käyttäjän syötettä, hallita ikkunoita, ladata kuvaformaatteja, jne. Näiden asioiden hoitamiseen on tehty useita erillisiä rajapintoja. Näitä ovat mm. GLUT, GLFW, SDL, GLM ja SFML.
Historia
Silicon Graphics kehitti ja julkaisi OpenGL:n version 1.0 tammikuussa vuonna 1992 IRIS GL:n korvaajaksi. Tehokkaimmat laitteistotason OpenGL-toteutukset löytyivätkin pitkään SGI:n omista grafiikkatyöasemista. Myöhemmin 3Dlabs vaikutti merkittävästi OpenGL 2.0:aan (2004), joka toi kirjastoon mahdollisuuden käyttää shader-ohjelmia, joihin moderni grafiikkaohjelmointi laajalti perustuu (alkeellinen shader-tuki oli olemassa jo OpenGL 1.4:ssä laajennusten kautta). Syyskuussa 2006 OpenGL:n päävastuu siirtyi SGI:ltä Khronos Groupin alaisuuteen.
OpenGL:ää on pidetty hyvin suunniteltuna ja se on pysynyt pitkiä aikoja samanlaisena. Suurimmat muutokset ovat olleet 2.0:n tuoma uusi lähestymistapa ja 3.x-versioissa vanhojen toiminnallisuuksien karsiminen (deprekointi). OpenGL 4.5 julkaistiin 11. elokuuta 2014. OpenGL 4.6 julkaistiin heinäkuussa 2017 ja sisälsi SPIR-V-tuen. Uusien grafiikkakorttien ominaisuuksiin, joita ei vielä ole sisällytetty OpenGL:ään, pääsee käsiksi OpenGL:n laitteistokohtaisilla laajennuksilla (extensions). Niitä käyttämällä laitteistoriippumattomuus kuitenkin menetetään.
Varjostimet
Varjostimet ovat näytönohjaimessa ajettavia ohjelmia jotka mahdollistavat grafiikan manipuloinnin erittäin korkealla suorituskyvyllä. Varjostimia ajetaan useita rinnakkain ja niille voidaan kuljettaa erilaisia parametreja pääohjelmasta. Kulmapistevarjostin muokkaa kulmapisteitä halutuilla laskutoimituksilla ja pikselivarjostin muokkaa rasteroidun pikselin arvoa. OpenGL sisältää OpenGL Shading Language (GLSL) -kielen, joka syntaksiltaan muistuttaa C-ohjelmointikieltä, joskin yksinkertaisempana. Varjostimet kääntyvät "lennossa" OpenGL-ajurilla silloin, kun ne halutaan ottaa käyttöön.
OpenGL ES
OpenGL ES (Embedded Systems) on sulautetuille järjestelmille räätälöity pelkistetty toteutus OpenGL:stä. Se mahdollistaa yksinkertaisemman näytönohjainpiirin suunnittelun, joka auttaa pienentämään virrankulutusta ja vähentämään laitteen hintaa. OpenGL ES:ää käytetään esimerkiksi älypuhelimissa, tableteissa, kannettavissa pelikoneissa ja monissa muissa kohteissa jossa täysveristä OpenGL-toteutusta ei tarvita. OpenGL ES:lle kirjoitettu koodi on yhteensopivaa tavallisen OpenGL:n kanssa.
OpenGL SC
OpenGL SC (Safety Critical) on turvakriittisiin järjestelmiin suunnattu versio, joka pohjautuu OpenGL ES:ään. SC-versio sertifioi osan OpenGL ES:stä käytettäväksi DO178-B (ilmailu), ISO-26262 (autoteollisuus) ja ISO 61508 (teollisuusautomaatio) -standardoiduissa kohteissa. SC-versiosta on poistettu ES-version toimintoja, jotka eivät ole yhteensopivia deterministisien turvakriittisten järjestelmien tarpeiden kanssa. Vulkan SC on Vulkaniin perustuva seuraaja.
Esimerkki
OpenGL-esimerkki, joka piirtää polygonin näytölle. Huomaa, että ikkunointijärjestelmän käyttö on GLUT-kirjastoa apuna käyttäen eikä osa OpenGL:ää.
Kurt Högnäs
Kurt Carl Alexander Högnäs (2. helmikuuta 1931 Munsala – 13. joulukuuta 2021 Kristiinankaupunki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Högnäs oli koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän asui Kristiinankaupungissa, jossa hän työskenteli kieltenopettajana. Högnäsin esikoisteos, runokokoelma Början till liv, ilmestyi vuonna 1955. Sen jälkeen häneltä on ilmestynyt useita runokokoelmia. Högnäs on pitäytynyt perinteisessä lyriikassa ja proosarunossa ja tehnyt käännöksiä italiasta. Hänelle on myönnetty Längmanska kulturfondenin palkinto. Myös Svenska litteratursällskapet i Finland ja Ruotsin akatemia ovat palkinneet hänet. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu.
Högnäsiä pidetään suomenruotsalaisessa kirjallisuudessa proosarunon ylittämättömänä taitajana, ja hänet on yhdistetty antiikin klassikoihin. Luonnonkuvat yhdistävät hänet kuitenkin myöhempään perinteeseen. Pohjalainen maisema on ollut hänelle tärkeä mutta myös Välimeren alue. Hän käänsi ja teki muuten tunnetuksi sisilialaista runoilijaa ja mafianvastustajaa Danilo Dolcia. Hänen teoksensa De bronsblà solarna (2011) ja Refug (2015) ovat olleet Runeberg-palkintoehdokkaina.
Högnäs kirjoitti Kristiinankaupungin 350-vuotisjuhlarunon 8. elokuuta 1999.
Paleoklimatologia
thumb|250px|right|Lämpötilan vaihtelu maapallon historian eri vaiheissa
Paleoklimatologia on tiede, joka tutkii ilmaston yleistä luonnetta maapallolla ja sen eri alueilla ajalta ennen nykyisenlaisia meteorologisia mittaushavaintoja. Se selvittää muinaisen ilmaston vaihteluita analysoimalla fossiilikerrostumia ja jäätikköön kerrostunutta jäätä. Kerrostumia tutkimalla selviävät muun muassa jääkausiajat. Muinaisia lämpötiloja päätellään muun muassa hapen eri lajien määristä, hyönteislajistoista ja kasvilajistoista.
Maan pintalämpötilan vaihtelut
500px|thumb|center|Maapallon lämpötilan vaihtelu [[Kambrikausi|kambrikauden alusta nykyaikaan. X-asteikon luvun "1000" vasemmalla puolella luvut miljoonina vuosina, oikealla puolella tuhansina vuosina.]]
Mittaukset jääkairausnäytteistä
Ilmaston kehittymistä tutkitaan muun muassa seuraamalla happi-isotooppien suhteita jäätiköissä. Jäähän kairataan hyvin syvä reikä, josta saadaan pötkömäisiä jäänäytteitä. Koska jäätikölle satanut lumi jää uusien sateiden alle, tiivistyy se lumen painon alla tiukkaan ja muuttuu paineesta johtuen lopulta jääksi. Johtoajatuksena on, että mitä syvemmältä kairataan jäänäytteitä, sen vanhempia ne ovat. Kairausnäytteen ikä lasketaan kerroksien lukumääristä, sillä vuodenaikojen vaihtelut näkyvät näytteissä.
Jää on veden kiinteä olomuoto, ja vesimolekyylissä on kaksi vety- ja yksi happiatomi (kaava: H2O). Veden hapessa esiintyy yleisempinä kahta isotooppia, joita merkitään esimerkiksi 16O (painoltaan kevyempi) ja 18O (raskaampi). Isotooppia 18O esiintyy keskimäärin 0,20 % hapen määrästä, kun taas isotooppia 16O on 99,76 %. Kairausnäytteissä hapen isotooppien osuudet kuitenkin vaihtelevat. Isotooppien määrän vaihteluita ilmoitetaan suhdelukuna δ18 (luetaan: delta-O18), joka lasketaan lausekkeella:
Koska vesimolekyyli, jossa on happena 18O ja joka siksi painaa enemmän, haihtuu merestä hieman hitaammin, kuin 16O sisältävä vesimolekyyli. Pilviin kertyy siten vettä, jonka 18O pitoisuus on alempi kuin veden 18O- pitoisuus. Pitoisuuteen vaikutta lisäksi ilman ja veden lämpötilat. Lämpöisissä oloissa 18O- pitoisuus kohoaa, koska raskaamman veden haihtuminen paranee silloin huomattavasti.
Navoille, ja jääkauden aikana muillekin jäätiköille, meren haihtunut kosteus kulkeutui tuulten mukana ja satoi siellä lumena alas jäätikölle. Kylmistä meristä syntyneet pilvet sisältävät pieniä 18O- pitoisuuksia. Jos lämpimien merien synnyttämät pilvet pääsisivät satamaan jäätiköille, nousisi 18O- pitoisuus. Ilmastomallien mukaan päiväntasaajan seutujen kosteutta satoi jäätiköille runsaammin juuri silloin, kun maapallolla oli keskimääräistä kylmempää. Suuret lämpötilaerot jäätikköalueiden ja päiväntasaajan välillä kääntävät tuulet useimmin jäätiköille päin. Sateet jäätiköillä lisääntyivät ja sateet sisälsivät runsaasti lämpimän meren korkeita 18O- pitoisuuksia.
Tämän mallin mukaan suuret 18O-määrät kairausnäytteissä kertovat ilmaston kylmenemisestä, koska jääkausi viilentää ilmastoa eniten napojen lähettyvillä.
Happi-isotooppien vaihteluita voidaan mitata myös merenpohjan kerrostumissa olevien kotiloeläinten kuorista. Happi-isotooppitutkimuksen keksi tanskalainen tutkija Willi Dansgaard, joka oli porauttamassa ensimmäistä jäänäytettä 1966. Suoraan esimerkiksi Grönlannin jään happi-isotoopin muutos ajan mukana ei lämpötilanmuutoksia kerro, koska jääkaudella kulkeutui eri määriä raskasta happea kuin nyt ja happi-isotoopin määrän ja lämpötilan suhde oli silloin erilainen.
Lämpötila voi myös vaihdella eri alueilla eri tavalla. Ajoitukset, jotka on tehty muun muassa jäästä otetuista hiilidioksidikuplista, ovat hyvin epätarkkoja ja vaihtelevat tuhansia vuosia eri jäänäytteiden välillä. Näin ollen jäänäyte kertoo tarkimmin lämpötilan muutosjärjestyksen, joka sekin on arvokas tieto tutkijoille. Muita lämpötilailmaisimia ovat raskas vety sekä hiilidioksidin ja metaanin määrät. Raskasta vetyä on vedessä ja se toimii lämpötilailmaisimena samaan tapaan kuin 18O. Metaanin ja hiilidioksidin määrät mitataan jäässä olevista pienistä ilmakuplista. Metaania ja hiilidioksidia on lämpimämpinä aikoina enemmän, koska kasvit tuottavat niitä ja ne ovat itse kasvihuonekaasuja, jotka lämmittävät ilmaa.
Pöly jäässä
Jääkausien aikana on ilmassa runsaasti pölyä jäätikön lössiaroilta, jotka ovat jääkausiaikoina laajoja. Pölyn määrän vaihtelu kertoo myös lämpötilan muutoksista.
Isotooppien ja alkuaineiden jakautuma kivissä
Strontiumin eri painoisten alalajien 87Sr/86Sr pitoisuudet kertovat meren suolaisuudesta. Aragoniitissa CaCO3 strontium korvaa kalsiumia riippuen lämpötilasta. Täten, jos meriveden lämpötila on korkea, on paljon strontiumkarbonaattia (SrCO3) kalsiumkarbonaatin (CaCO3) seassa. Muita mahdollisia korkealämpötilassa kalsiumin korvaajia ovat kadmium, barium ja mangaani.
Muinainen siitepöly
Siitepölyjen suhteelliset osuudet kertovat paljon alueen lämpötiloista. Siitepölyä voi kulkeutua kauaskin. Jääkaudesta voi kertoa esimerkiksi marunan (Artemisia) ja ruohojen Poacaeae siitepölyjen määrän kasvu, ja puiden, esimerkiksi männyn Pinus siitepölyn määrän väheneminen Keski-Euroopassa.
Kerrostumissa olevien pienten fossiilien lajijakauma
Fossiilisten piilevien sekä hyönteisten lajistojakauma kertoo lämpötilan muutoksista. Lämpötilasta kertovat myös lajien pohjoisrajat pohjoisella pallonpuoliskolla.
Eläin- ja kasvilöydöt
Eläin- ja kasvilöydöt kertovat alueen muinaisesta lämpötilasta ja muistakin olosuhteista, esimerkiksi aroeläinten löydöt ja kovakuoriaislöydöt. Tietyt simpukkalajit viihtyvät kylmässä ja toiset lämpimässä.
Muinaiset merenrannat
Koralliriuttojen alueella tapahtuu joskus maan kohoamista. Maan kohoamisnopeus voidaan todeta nykyisin. Eräällä riutalla kohoamisnopeus on ollut vakio kauan aikaa. Kohoaminen ja merenpinnan vaihtelut jättävät merenrantoja eri korkeuksille. Merenpinnan ikä voidaan mitata esimerkiksi hiili-14 menetelmällä.
Sydäntutkimussäätiö
Sydäntutkimussäätiö on keskeinen sydäntutkimuksen tukija Suomessa. Säätiö tukee saamiensa lahjoitusten tuotolla sydän- ja verisuonisairauksien tieteellistä tutkimusta ja tekee tunnetuksi tutkimustuloksia. Sydäntutkimussäätiöllä on ollut tärkeä rooli suomalaisten sydänsairauksien hoidon kehittämisessä. Sydäntutkimussäätiö jakaa vuosittain uusia apurahoja ja palkintoja, vuonna 2017 yhteensä vajaat kaksi miljoonaa euroa.
Sydäntutkimussäätiön toiminnan päämääränä on sairauksien ennaltaehkäisy ja vähentäminen, hoidon kehittäminen sekä jo sairastuneiden elämän laadun parantaminen Suomessa.
Sydänsairauksien hoidon haasteena ovat uudenlaiset ja muuntuneet sydänsairaudet, jotka ovat seurausta muuttuneista elintavoista ja väestön ikääntymisestä. Tämän vuoksi säätiön tavoitteena on kaksinkertaistaa myönnettävien apurahojen määrä vuoteen 2020 mennessä.
Historia
Säätiön perustivat 2.12.1970 kaksi sydänjärjestöä, Sydänsäätiö ja Suomen Sydäntautiliitto, tukemaan sydäntautien tutkimusta ja hoitoa. Tämä oli tärkeä edistysaskel suomalaisen tieteellisen tutkimuksen kannalta.
Perustajilta saatua peruspääomaa, 20 000 markkaa (3 364 euroa), ryhdyttiin kartuttamaan ja vuonna 1974 voitiin myöntää ensimmäiset apurahat. Vuoteen 2016 mennessä säätiön sijoitusvarallisuuden ja pankkisaamisten markkina-arvo oli kasvanut yli 75 miljoonaan euroon. Sydäntutkimussäätiön 2016 tilikauden ylijäämä oli 3 004 933 euroa. Testamenttilahjoitusten nettotuotot olivat 313 513 euroa ja muita lahjoituksia saatiin 33 187 euroa.
Vuonna 2016 apurahoja myönnettiin 1 658 000 euroa ja monivuotisiin tutkimushankkeisiin 180 000 euroa.
Apurahat
Säätiölle osoitetaan vuosittain yli 200 apurahahakemusta, yhteensä yli yhdeksän miljoonan euron edestä. Tästä summasta noin 75 prosenttia anotaan useampivuotisiin tutkimushankkeisiin, 10–15 prosenttia post doc -tutkimuksiin ja saman verran väitöskirjatutkimuksiin. Vuosien mittaan hakemukset ovat muuttuneet yksittäisten hakijoiden hakemuksista valtaosaltaan useamman tutkijan tutkimusryhmien hankeapuraha-hakemuksiksi.
Palkinnot
Apurahojen lisäksi säätiö myöntää parittomina vuosina Sydäntutkimuksen suurpalkinnon (20 000 euroa) varttuneemmalle, kokeneelle ja kansainvälisesti tunnustetulle tutkijalle. Palkinto julkistetaan perinteisesti Maailman Sydänpäivänä syyskuussa.
Parillisina vuosina myönnetään nuoren tutkijan Soisalo -palkinto (12 000 euroa) professori Pauli Soisalon muistorahastosta.
Säätiön 35-vuotisjuhlavuotena myönnettiin ensimmäinen tiedonjulkistamispalkinto säätiön sääntöön tieteellisen tutkimuksen tulosten tunnetuksi tekemisestä. Palkinto jaetaan tarpeen mukaan aika ajoin joko yhdelle tai useammalle henkilölle tai yhteisölle, jotka toiminnallaan ovat palvelleet tieteenalan tulosten poikkeuksellisen merkittävää tunnetuksi tekemistä ja tiedon julkistamista esimerkiksi esitelmöitsijänä, luennoitsijana, tiedottajana, julkaisijana ja/tai tieteellisen tiedon popularisoijana.
SydänAkatemia
2015 perustettiin SydänAkatemia tiedottamaan Sydäntutkimussäätiön kärkihankkeiden edistymisestä sekä tukemaan säätiön tavoitteita apurahojen määrän kaksinkertaistamisessa.
''Kun väestö ikääntyy, sairastavuus siirtyy vanhempiin ikäluokkiin, 60-80 -vuotiaisiin. Tämä ikäluokka tulee siis lähivuosina kasvamaan. Korkean iän ja huonon ennaltaehkäisyn seurauksena sydänongelmat muuttuvat moninaisemmiksi, kun eteisvärinän, sydämen vajaatoiminnan ja jossain määrin myös aorttaläppäsairauksien taustalla on sepelvaltimotauti, kohonnut verenpaine ja perinnöllinen alttius. Tutkittavaa siis riittää niin sairauden syntymekanismien, syy-seuraussuhteiden kuin hoidonkin osalta.''
Ote Sydäntutkimussäätiön tiedotteesta 1.10.2015
Dismal Euphoria
Dismal Euphoria on Denigraten esikoisalbumi. Se julkaistiin 28. huhtikuuta 2003 levymerkillä Warner Music Finland.
Satu kantaa lasta
Satu kantaa lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 1 on Silja Mäen ja Pirjo Arvolan kokoama ja toimittama kirjallisuusterapiaa käsittelevä teos. Se on ensimmäinen teos alallaan ja lähestyy aihettaan hyvin käytännöllisesti tarinoiden kautta sekä ennaltaehkäisevässä että hoidollisessa mielessä. Menetelmää voidaan soveltaa myös syömishäiriöisten nuorten terapiaan, mistä kirjassa kerrotaan onnistunut esimerkki "Eijasta", joka toipui kolmen vuoden viikoittaisen terapian avulla. Menetelmään voidaan yhdistää kuvataideterapiaa.
Kirjan ensimmäinen osa keskittyy teoriaan ja vastaa kysymykseen, mitä kirjallisuusterapia on. Toisessa osassa esitellään menetelmien käyttöä, kolmas osa esittelee käytännön työtä, muun muassa kuvan ja sanan yhdistämistä terapiassa, ja neljäs osa tuo kuuluviin äitien äänen.
Kirjallisuusterapiaa voi käyttää rankkojenkin psyykkisten kokemusten, kuten väkivallan ja seksuaalisen hyväksikäytön, aiheuttamien traumojen hoidossa.
Kirjan toimittajilla on kummallakin opetus- ja terapiatyön kautta syvällinen kokemus aiheesta. Kirja alkaa heidän kirjoittamallaan teoriaosuudella. Heidän lisäkseen kirjoittajina on viisi muuta ammattilaista.
Kirja soveltuu kirjallisuusterapeuttien ja muiden hoitoalan ammattilaisten käyttöön, mutta myös vanhemmat saavat siitä tukea omaan kasvatustyöhönsä, jotta he oivaltaisivat satujen ja lapselle lukemisen merkityksen.
Teokselle on jatkoa samojen toimittajien kokoama Tarina tukee lasta – Opas lasten ja nuorten kirjallisuusterapiaan 2.
Mikael Ikonen
Mikael Ikonen on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjasta Karjalan kunnailla, jossa hän näyttelee Kai "Kaitsu" Sahiojaa.
Ladislav Lubina
Ladislav Lubina (11. helmikuuta 1967 Dvůr Králové nad Labem, Tšekkoslovakia – 14. syyskuuta 2021 ) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Pelipaikaltaan hän oli laitahyökkääjä.
Lubina aloitti uransa Tšekkoslovakian sarjassa HC Pardubicessa, jossa hän pelasi kaudet 1984–1986. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi Dukla Jihlavassa, jonka jälkeen hän palasi kausiksi 1988–1991 Pardubiceen. Seuraavan kauden hän aloitti Lahden Reippaassa, mutta siirtyi kahden pelatun ottelun jälkeen Saksaan ESV Kaufbeureniin. Kaufbeurenissa Lubina pelasi kauteen 1993–1994 saakka, jolloin siirtyi kesken kauden Pardubiceen ja vielä saman kauden aikana Sveitsiin. Kaudella 1994–1995 hän pelasi Sveitsissä ja Saksassa, kunnes siirtyi loppukaudeksi takaisin Pardubiceen, missä pelasi tällä kertaa aina kevääseen 1997 saakka. Seuraavaksi hän pelasi kaksi kautta Tšekin Extraliigan HC Trinecissä, minkä jälkeen hän palasi Pardubiceen. Hän siirtyi Pardubicesta kesken kauden 2004–2005 loppukaudeksi Dukla Jihlavaan, mutta palasi kaudeksi 2005–2006 jälleen Pardubiceen.
Minnesota North Stars varasi Lubinan NHL:ään 1985 varaustilaisuuden 11. kierroksella numerolla 216. Hän voitti Tšekkoslovakian liigan maalikuninkuuden kaudella 1990–1991. Maajoukkueurallaan hän edusti Tšekkoslovakian maajoukkuetta 1992 talviolympialaisissa, joissa joukkue otti olympiapronssin. Hän oli mukana myös vuosien 1990, 1991 ja 1992 MM-kisoissa, mistä saaliina oli kaksi pronssia.
Pelaajauransa jälkeen Lubina toimi valmentajana useissa seuroissa. Päävalmentaja hän oli Tšekissä Kometa Brnossassa, Slavia Prahassa ja Pardubicessa sekä Slovakiassa HC Nové Zámkyssä ja Kazakstanissa Irtyš Pavlodarissa. Lubina toimi Pardubicen apuvalmentajana, kun seura voitti keväällä 2012 Tšekin Extraliigan.
Keski-Vuosaari
Keski-Vuosaari (, tunnetaan myös nimellä Vanha Vuosaari) on Helsingin Vuosaaren osa-alue. Keski-Vuosaaressa on ollut runsaasti asutusta jo 1960-luvulta lähtien, kun taas esimerkiksi eteläisempien Meri-Rastilan, Kallahden ja Aurinkolahden asuinalueet on rakennettu pääosin 1990- ja 2000-luvuilla. Asukkaita Keski-Vuosaaressa on 13 946 (31.12.2018). Työpaikkoja on omasta takaa varsin vähän eli 1 724 (31.12.2017).
Vuosaari syntyi 1960-luvun puolivälissä, kun Asuntosäästäjät ry rakennutti silloin vielä Helsingin maalaiskuntaan kuuluneeseen Vuosaareen omistamalle alueelleen malliasuntoalueen. Alueen suunnittelivat nimekkäät arkkitehdit Viljo Revell ja Heikki Castren. Alue on pärjännyt suosiossa hyvin uudemmille Vuosaaren osille.
Porslahti on Vuosaaressa Porslahdentien ympärillä oleva alue. Siellä toimii venesatama, venekerho ja päiväkoti. Vuosaaren uusi keskusta kauppakeskuksineen ja metroasemineen sijaitsee Keski-Vuosaaren eteläreunassa.
Luonnehdinta alueesta
thumb|left|[[Kangaslampi (Helsinki)|Kangaslampi heinäkuussa 2011.]] thumb|left|Terassitalo Ulappasaarentiellä. Yleiskaavassa 2002 Vuosaaren 1960-luvulla rakennettu kerrostaloalue on merkitty kulttuurihistoriallisesti arvokkaaksi alueeksi yhtenäisenä säilyneen ja aikakautta hyvin edustavan ympäristön vuoksi. Kaupunkisuunnitteluvirasto laatii alueelle rakennetun ympäristön suojelu- ja kehittämisperiaatteet. Pohjoisessa on vanha ostoskeskus (ns. pohjoinen ostari), siitä etelään alueen keskellä urheilukenttä, ja etelässä Vuosaarentie rajaa vanhan Vuosaaren uudesta keskustasta, Kallahdesta ja Aurinkolahdesta. Koko lähiön lävistää pohjois-eteläsuunnassa kapea puistoalue, jonka läpi kulkee noin 1,7 kilometriä pitkä kevyen liikenteen väylä, Vuosaaren puistopolku.
Suurin osa taloista on matalia, pitkiä lamellitaloja. Korkeita rakennuksia on suhteellisen vähän: kahdeksankerroksiset talot, kuten Viljo Revellin suunnittelema Asunto Oy Säästömasto Punakiventiellä, sijoittuvat lähiön eteläosaan. Mainitsemisen arvoisia erikoisuuksia ovat originellit terassitalot puretun eteläisen ostoskeskuksen vieressä ja pohjoisen ostoskeskuksen maamerkkeinä toimivat Kivisaarentien yhdeksänkerroksiset tornit, jotka muistuttavat etäisesti Revellin Tapiolaan suunnittelemia Länsikorkean tornitaloja. Mäen päällä oleva Merikorttitien alue on erilainen; kuusikerroksiset pistetalot ovat melkein samanlaisia kuin Viherlaaksonranta 10:n talot.
Pohjoispuolella on pieni ostoskeskus, vieressä on Kangaslampi, jossa on pieni saari. Lammen ympärillä oleva Ilveskorvenpuisto on kaunis puistoalue. Urheilukentän kaakkoispuolella Lokkisaarentien ja Punakiventien välissä on Punakivenpuisto, jossa on lampi. 250px|thumb|[[Vuosaaren urheilukenttä sijaitsee Keski-Vuosaaressa.]]
Uudempaa 2000-luvun täydennysrakentamista on Porslahdentien itäpuolella, jotka ovat pääosin pientaloja. vasen|pienoiskuva|Kangaslampea talvella.
Niinisaarentieltä pääsee Vuosaaren huipulle, joka on noin 60 metriä korkea täyttömäki. Näkymät vasemmalta oikealle: Mölandetin oikealla puolella pikkusaaren takana Skogsholmen, sitten avoin näkymä Sipoonselälle, Krokholmen suunnilleen yhtä kaukana kuin Skogsholmen, sataman edustalla Pikku Niinisaari, siitä oikealle Musta-Hevonen. Laivaväylä kulkee Pikku Niinisaaren ja Krokholmenin välistä. Lännessä erottaa juuri ja juuri Malminkartanonhuipun (etäisyys 18 km) ja Meilahden sairaalan (15 km), Porvoon suunnalla Sköldvikin (Kilpilahden) (23 km).
Toinen pohjoissuunnassa oleva luontokohde on Mustavuoren lehto. Ulkoilutie lähtee Niinisaarentieltä samasta paikasta kuin täyttömäelle johtava tie.
Satyriconin diskografia
Tämä artikkeli käsittelee Satyriconin diskografiaa.
Tieteiden sota
Tieteiden sodaksi kutsutaan vuosina 1990-luvun jälkipuoliskolla käytyä kiistaa tieteellisen realismin ja postmodernismin kannattajien välillä. Tieteiden sodan voidaan myös nähdä jatkuvan joissakin tieteen objektiivisuuden harhaa tai mahdollisuutta käsittelevissä kriittisissä puheenvuoroissa.
Postmodernismin kritiikki 1996–1997
Seuraavana vuonna Sokal kirjoitti yhdessä Louvainin yliopiston fysiikan professorin Jean Bricmontin kanssa teoksen Impostures Intellectuelles, jonka mukaan tiedemaailman "älyllisiä huijareita" ovat mm. Jacques Lacan, Julia Kristeva, Thomas Kuhn, Paul Feyerabend, Luce Irigaray, Bruno Latour, Jean Baudrillard, Gilles Deleuze, Félix Guattari ja Paul Virilio.
Reaktioita Sokalin kepposeen
Sokalin kriitikoiden mukaan hänen temppunsa rikkoi tieteellisen julkaisemisen hyvää käytäntöä vastaan. Suomalainen filosofi Ilkka Niiniluoto huomauttaa kuitenkin, että samanlaisia hämäyskeinoja on käytetty, kun on haluttu kyseenalaistaa vertaisarviointijärjestelmän luotettavuutta.
Osa tutkijoista on nähnyt kiistassa poliittisen vasemmiston ja oikeiston välistä valtataistelua, sillä postmodernin tieteenkritiikin on nähty osaltaan kumpuavan marxilaisesta perinteestä. Sokal on kuitenkin vastannut puolustavansa tiedettä omasta vasemmistolaisesta näkemyksestään. Toinen tulkinta on se, että tieteiden sodassa kritiikkiä ovat esittäneet pääosin luonnontieteilijät, ja sen kohteena on filosofeja, kulttuuritieteilijöitä ja tieteensosiologeja. Nykyisin myönnetään melko yleisesti, että kulttuuristen tekstien merkityksen tulkinta on se piirre, joka erottaa ihmistieteitä havaintoihin ja kokeisiin perustuvista luonnontieteistä.
Niiniluodon mukaan voidaan myös ajatella, että tieteiden sodassa on kyse tieteen ja antitieteen välisestä kamppailusta, jolla on pitkät perinteet. John Passmore ulottaa antitieteelliset näkemykset jopa kirjailijoihin, kuten Jonathan Swiftiin, William Blakeen, J. W. Goetheen, Mary Shelleyyn ja Søren Kierkegaardiin. Richard Bernstein puolestaan arvostelee artikkelissaan Raivo järkeä vastaan filosofeja kuten Friedrich Nietzscheä, Martin Heideggeria, Theodor Adornoa ja Jacques Derridaa. Kriitikoiden mukaan relativististen ja konstruktivististen filosofien näkemykset ovat osana antitieteen ohjelmaa. Filosofi Elizabeth Lloyd on haastanut tämän tulkinnan, koska hänen mukaansa tieteenkriitikot eivät pyri häpäisemään tiedettä vaan "demystifioimaan" sitä: on haluttu näyttää, ettei tieteen arkipäivä vastaa sitä ihannetta, jonka filosofit ja sosiologit ovat aiemmin asettaneet.
Tieteiden sodan lopputulos
Tieteiden sota ei ratkaissut esiin nostamiaan kysymyksiä. Tiedesosiologi Bruno Latour, joka oli yksi kiistaan osallistuneista postmodernisteista, on kuitenkin jälkeenpäin kyseenalaistanut esittämäänsä tieteenkritiikkiä. Latour toteaa artikkelissaan, että Yhdysvaltojen republikaanipuolue on käyttänyt postmodernismin ajatuksia kyseenalaistaessaan ilmastonmuutokseen liittyvää tutkimusta ja kysyy, pitäisikö postmodernistien sittenkin miettiä kantansa uudelleen. Tiedeyhteisössä ollaan kiivaimpien sanankäänteiden jälkeen etsimässä yhteistä pohjaa keskustelulle.
Henrik Ylpeä
thumb|Henrik X Ylpeä 1500-luvun kuvassa. Henrik X Ylpeä (noin 1108 – 20. lokakuuta 1139 Quedlinburg, Saksi) oli Welf-sukuinen Baijerin herttua, Saksin herttua (nimellä Henrik II) ja Toscanan rajakreivi.
Henrik X:n isä oli Baijerin herttua Henrik IX Musta. Hän tuli isänsä seuraajaksi vuonna 1126 ja nai seuraavana vuonna Gertrud Saksilaisen, jonka isä oli Saksan kuningas ja myöhempi keisari Lothar III. Henrik X liittyi pian sotaan Lotharin kilpailijoita, Hohenstaufenin hallitsijasukua vastaan. Italiaankin laajentunut sota jatkui vuoteen 1135 ja Henrik oli siinä yksi Lotharin tärkeimpiä komentajia.
Lotharin kuoltua vuonna 1137 ilman poikaa Henrik peri häneltä avioliittonsa kautta Saksin herttuan arvon, mikä teki hänestä Saksan mahtavimman ruhtinaan. Hän oli ehdolla myös uudeksi Saksan kuninkaaksi, mutta hänen valtansa rajoittamiseksi ruhtinaat valitsivatkin Hohenstaufen-sukuisen Konrad III:n. Konrad kieltäytyi tunnustamasta Henrikin oikeutta Saksiin sillä verukkeella, ettei sama henkilö olisi saanut hallita kahta herttuakuntaa. Kiistan seurauksena Henrikille langetettiin heinäkuussa 1138 valtakunnankirous ja hänet karkotettiin sekä Saksista että Baijerista. Tästä sai alkunsa yli sata vuotta jatkunut sota Welfien ja Hohenstaufeneiden välillä. Henrik onnistui vuonna 1139 valloittamaan armeijoineen takaisin osan Saksista ja valmisteli Quedlinburgissa sotaretken jatkamista Baijeriin, kun hän äkisti kuoli. Seuraajaksi tuli hänen poikansa Henrik Leijona, joka sai lopulta takaisin Saksin vuonna 1142 ja Baijerin vuonna 1156.
Aforismi
Aforismi eli ajatelma, mietelmä tai mietelause on tiiviissä ja lyhyessä muodossa lausuttu ajatus. Täsmällisemmin määriteltynä aforismi on ajatuksellisesti painokas sekä tiiviisti ja tyylikkäästi muotoiltu virke tai useamman virkkeen kokonaisuus. Määritelmällisesti aforismi on proosaa, eli aforismissa rivit kirjoitetaan loppuun ilman säejakoa.
Aforismien kirjoittajaa kutsutaan nimellä aforistikko ja aforisti. Sana aforistinen tarkoittaa aforismin luonteista, ytimekkäästi sanottua. Aforismi-termi tulee kreikan kielen sanasta aforismos, joka tarkoittaa ’rajoitettua’, ’määriteltyä’. Se on johdettu verbistä aforizō, ’rajata’, ’jakaa’, ’erottaa’. Suomessa sana aforismi tuli käyttöön 1800-luvun loppupuolella. Aforistiikan laajempaa muotoa kutsutaan fragmentiksi, joka on eräänlainen pienoisessee.
Aforistiikalle on luonteenomaista poleeminen, väittelynhaluinen suhtautuminen totunnaisiin ajatusrakennelmiin. Aforismeissa voidaan esimerkiksi metaforan, sanaleikin, käsitteen uudelleentulkinnan tai paradoksin keinoin kuvata jotakin tärkeäksi koettua ajatusta tai havaintoa. Aforismin tunnusmerkkejä on usein myös yksittäisen aforismin moniteemaisuus ja -tulkintaisuus. Aforismia voidaan pitää kansanperinteen sananlaskun taidekirjallisena muotona. Sananlaskuista onkin käytetty nimitystä kansanaforismi ja nykyaforismista voidaan puhua taideaforismina. Sarjallisessa aforistiikassa eli sarja-aforistiikassa on perusyksikkönä yksittäisen aforismin sijasta ns. aforistinen sarja.
Historia
Maailmankirjallisuuden tiettävästi ensimmäinen aforismikokoelma on Hippokrateen nimiin laitttu terveydenhoidollinen ohjeisto Aforismit. Se on alkuperä koko aforismi -sanan käytölle nykyisessä merkityksessään, jossa se tarkoittaa ytimekästä mietelausetta. Nykymerkitys on muotoutunut renessanssiajalta lähtien.
Aforismeja on viljelty varsinkin saksankielisessä kirjallisuudessa Georg Christoph Lichtenbergistä alkaen. Varhaisimmat suomenkieliset aforismit puolestaan julkaisi tiettävästi J. H. Erkko vuonna 1899. Ensimmäinen suomenkielinen aforismikokoelma on V. A. Koskenniemen Matkasauva vuodelta 1926. Merkittäviä suomalaisia aforistikkoja ovat muun muassa Samuli Paronen (Maailma on sana, 1974), Helena Anhava, Paavo Haavikko, Mirkka Rekola, Erno Paasilinna ja Markku Envall. Envall on myös tutkinut aforistiikkaa; hänen väitöskirjansa on Suomalainen aforismi (1987).
Aforistisen sarjan varhaisin edustaja suomalaisessa aforistiikassa on Kersti Bergroth. Varsinaisesti sarjamuoto murtautui suomalaiseen aforistiikkaan Paavo Haavikon julkaistessa 1972 teoksensa Puhua, vastata, opettaa. Sarjamuotoa ovat kirjoittaneet myös muun muassa Mirkka Rekola, Markku Envall ja Olli Hyvärinen.
Vuonna 2005 perustettiin Suomen aforismiyhdistys, jonka tarkoituksena on edistää aforismin asemaa ja koota yhteen aforismeja kirjoittavat ja niistä kiinnostuneet henkilöt. Yhdistys myöntää vuosittain ansioista aforistiikan alalla Samuli Paronen -palkinnon sekä valitsee Vuoden aforismikirjan. Suomen aforismipäivää vietetään joka vuosi huhtikuun 18. päivänä. Maaliskuussa 2008 perustettiin Lontoossa Maailman aforismijärjestö, World Aphorism Organization (WAO). Varsinais-Suomen Kansanopistolla on vuodesta 2004 vietetty kesäisin Aforismipäiviä.
Kaunislehdon talomuseo
Kaunislehdon talomuseo on Hyrynsalmen kunnan ylläpitämä museo. Kaunislehdon alkuperäisiä rakennuksia ovat päärakennus ja sauna. Muut museoalueen rakennukset on koottu eri puolilta kuntaa ja ne on pystytetty rakennusten alkuperäisille paikoille. Näin ollen asemakaava on pysynyt samana, jolloin se muistuttaa tyypillistä 1900-luvun alun hyrynsalmelaista taloa pihapiireineen. Rakennusten lisäksi alueella on kaksi rautahyttiä, tervahauta ja veneitä.
Hyrynsalmi ja siellä virtaava Emäjoki on toiminut ennen Kainuun helmenkalastuksen keskuksena. Jokihelmisimpukkaa on pyydetty Kainuussa keskiajalta lähtien. Pyyntitaito saapui Kainuuseen ja Hyrynsalmelle Vienan Karjalasta saapuneiden laukkukauppiaiden mukana. Kaunislehdosta löytyykin Suomen kattavin helmenpyyntivälineistö.
Kaunislehdon talomuseo valittiin Itä-Suomen paikallismuseoksi vuonna 2023. Valinnan teki museologian emeritusprofessori Janne Vilkuna.
== Museoalueen rakennukset  ==
1. Päärakennus, alkuperäisellä paikalla
3. Paja, siirretty Tapaninkylästä, pystytys 1970
4. Kruununtorpparin savupirtti
5. Piimäaitta
6. Vaateaitta
7. Jyväaitta, pystytys 1970
8. Ruoka-aitta
Modest Tšaikovski
thumb|Modest Tšaikovski Modest Iljitš Tšaikovski (13. toukokuuta (J: 1. toukokuuta]) 1850 Alapajevsk – 15. tammikuuta (J: 2. tammikuuta) 1916 Moskova) oli venäläinen näytelmäkirjailija, libretisti ja kielenkääntäjä. Hänen veljensä oli säveltäjä Pjotr Tšaikovski.
Kaunislehdon talomuseo
9. Riihi, pystytys 1971-72
Modest Tšaikovski
Tšaikovski käänsi useita William Shakespearen sonetteja venäjäksi. Osa hänen oopperalibretoistaan syntyi hänen veljensä oopperoihin. Hän antoi veljensä kuudennelle sinfonialle lisänimen Pateettinen, jolla se nykyään tunnetaan.
Kaunislehdon talomuseo
10. Riihilato, pystytys 1979 ja katto päälle 1980
Modest Tšaikovski
Pjotr Tšaikovskin kuoleman jälkeen (1893) Modest Tšaikovskista tuli hänen ensimmäinen elämäkerturinsa. Hän myös perusti veljelleen museon Kliniin.
Kaunislehdon talomuseo
12. Lammasnavetta
13. Navettakota
15. Käymälä
16. Talli, pystytys 1971-72
17. Hollitalli, pystytys 1977
18. Kamarirakennus, kamarin kehikko pystytetty 1978
19. Heinälato
Screaming for Vengeance
Screaming For Vengeance on heavy metal -yhtye Judas Priestin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin heinäkuussa 1982. Albumi myi Yhdysvalloissa kaksinkertaisesti platinaa ja se on yhtyeen kaupallisesti menestynein albumi. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”You've Got Another Thing Comin’” ja ”Electric Eye”.
Dawei
Dawei (burmaksi: ထားဝယ်မြို့ (hta: wai mrui), äännetään [dəwɛ̀ mjo̰]; moniksi: ဓဝဲါ, [həwài]; thaiksi: ทวาย (Thawai), äännetään [tʰā.wāːj]) on kaupunki Tanintharyissa, eteläisessä Myanmarissa. Se on Tanintharyin pääkaupunki. Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan Daweissa asui 80 117 asukasta.
Kaunislehdon talomuseo
20. Rautahytti
Screaming for Vengeance
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Tipton/Halford/Downing paitsi ”(Take These) Chains”, joka on Bob Halligan Jr.:n käsialaa.
Kaunislehdon talomuseo
21. Tervahauta
Dawei
Historia
Mon- ja thaimerenkulkijoiden tiedetään asuneen Daweissa ainakin 1500-luvulta asti. Vuodesta 1751 Dawei toimi Ajutthajan keisarikunnan pienenä satamana. Siamin ja Myanmarin hallinnot hallitsivat aluetta eri aikakausina. Vuonna 1826 Britannia valtasi Dawein. Britit kutsuivat kaupunkia Tavoyksi.
Erja Häkkinen
Yksityiselämä
Häkkiset olivat runsaasti keltaisen lehdistön aiheissa ja erohuhuja liikkui vuosien varrella useita kertoja. Ilta-Sanomien mukaan pariskunnan välit alkoivat mutkistua, kun Mika Häkkinen lopetti uransa DTM-sarjassa syksyllä 2007. Heidän erostaan tiedotettiin 6. helmikuuta 2008.
Dawei
Historia
Vuoden 1983 väestönlaskennan mukaan Daweissa asui tuolloin 69 882 asukasta.
Erja Häkkinen
Yksityiselämä
Parilla on kaksi lasta, Hugo ja Aina-Julia. Häkkinen ja lapset asuivat eron jälkeen Monacossa ja sitten Pariisissa. Häkkinen seurustelee elokuva-alalla toimivan Mika Karttusen kanssa.
Dawei
2010-luvun taloushanke
Dawei-hankkeessa Daweista on tarkoitus tehdä erityistalousalue, jonka pinta-ala on mahdollisesti 196 neliökilometria. Rakentamisen oli tarkoitus alkaa vuonna 2016 ja hankkeen valmistua vuoteen 2022 mennessä. Suunnitelman mukaan Daweihin rakennetaan syvänmerensatama ja Thaimaahan kulkeva moottoritie. Vuoden 2015 lopussa hankkeen takia oli pakkolunastettu maata paikallisilta ihmisiltä ja hakattu metsää. Japani (vuodesta 2012 ) ja Thaimaa rahoittavat hanketta.
Paranvoi
Paranvoi (Fuligo septica) on lahopuilla ja kannoilla elävä limasieni. Se muodostaa laajoja limakoita eli plasmodioita, jotka ovat väriltään kirkkaankeltaisia tai valkeita. Kypsyessään paranvoi muuttuu vaihtelevan muotoisiksi ja värisiksi itiöemiksi.
Lajin suomenkielinen nimi tulee para-nimisestä uskomusolennosta, jonka ajateltiin pudotelleen metsään varastamaansa voita.
Deuterium
thumb|300px|Vety –  Deuterium  –  Tritium
Deuterium (D tai 2H) on vedyn isotooppi. Deuteriumista käytetään myös nimitystä raskas vety. Deuteriumytimessä, deuteronissa, on yksi protoni ja yksi neutroni. Huomattavasti yleisemmässä vedyn isotoopissa, protiumissa, sen sijaan ei ole neutronia lainkaan. Deuteriumia on noin 0,015 prosenttia kaikesta maapallon vedystä. Deuterium osallistuu tavallisen vetyatomin tavoin vedylle tyypillisiin kemiallisiin reaktioihin ja muodostaa vastaavat yhdisteet. Deuterium reagoi kuitenkin hitaammin kuin vedyn yleisempi isotooppi, mikä onkin yksi selkeimmistä tavoista erotella deuterium tavallisesta vedystä. Tämän ominaisuuden takia deuteriumia käytetään isotooppisena merkkiaineena vetyä sisältävien kemiallisten ja biokemiallisten reaktioiden tutkimisessa.
Tavallisten vetyatomien tavoin myös deuteriumatomit muodostavat vettä liittymällä happeen. Tällaista vettä kutsutaan raskaaksi vedeksi, jonka molekyylin paino on 1,11-kertainen tavalliseen vesimolekyyliin verrattuna. Raskasta vettä käytetään muun muassa ydinteknologiassa ja neutriinoilmaisimissa. Kemiassa ja biokemiassa deuteroituja aineita käytetään muun muassa massaspektrometrillä tehtävissä mittauksissa, infrapunaspektroskopiassa, neutronisironta-kokeissa, ja NMR-spektroskopiassa.
Historia
Vuonna 1931 Columbian yliopiston kemisti Harold Urey löysi vedyn uuden isotoopin. Urey tutki vedyn ominaisuuksia samalla menetelmällä, jolla aiemmin oli selvitetty muun muassa neonin isotooppeja. Tutkimusten tuloksena Urey löysi isotoopin, jonka hän nimesi deuteriumiksi. Nimi pohjautuu kreikan kielen sanaan deuteros. Uuden löydöksen varmistamiseksi isotooppia tutkittiin spektroskoopilla. Urey sai kemian Nobel-palkinnon löydöksestään vuonna 1934.
Vuonna 1934 Norjan Vemorkiin avattiin ensimmäinen kaupallinen raskasvesilaitos. Sen tehokkuus oli jopa 12 tonnia raskasvettä vuodessa. Toisen maailmansodan aikana Saksa oli erittäin kiinnostunut Norjan Vemorkissa sijaitsevasta raskasvesivarannosta, sillä raskasveden ominaisuuksien avulla uskottiin olevan mahdollista kehittää entistä tehokkaampi ydinase. Tämä ajoi liittoutuneet suunnittelemaan projektia, jonka tarkoituksena oli sabotoida raskasvesivarantoja, jotta natsit eivät pääsisi niihin käsiksi. Monien yritysten jälkeen liittoutuneet onnistuivat tuhoamaan raskasvesivarannot Norjasta, mutta Saksa onnistui korjaamaan tuhot nopeasti. Korjauksien ansiosta natsit saivat kuljetettua Norjasta raskasvettä Saksaan ja huhujen mukaan myös valmistettua jonkinlaisen ydinaseen. Resurssien puute esti Saksaa kuitenkin valmistamasta suurempaa pommia, vaikka tietoa ja taitoa olisi kyllä löytynyt.
Yhteistyössä Yhdysvaltojen kanssa Kanada avasi oman raskasvesivoimalansa vuonna 1943. Vaikka voimala oli todella tuottava, Kanada koki raskasveden tuotannon silti hyödyttömäksi ja näin ollen sulki osan raskasvesilaitoksistaan vuonna 1985. Jäljelle jääneillä yksityisomisteisilla laitoksilla Kanada takasi itselleen raskasvesivarantoja ilman suurempia valtion rahoituksia.
Neuvostoliitto halusi hyödyntää raskasvettä uraanireaktoreissa. Projekti ei kuitenkaan päässyt päätökseen, sillä Saksa hyökkäsi 1941 Neuvostoliittoon Operaatio Barbarossan johdosta. Neuvostoliitto toteutti raskasvesituotannon vuonna 1948, kun Moskovassa sijaitseva laitos alkoi tuottaa massiivisia määriä raskasvettä.
Nykypäivänä raskasvettä hyödynnetään ensisijaisesti CANDU-reaktoreissa ja muissa paineistetuissa raskasvesireaktoreissa. Maailman suurin raskasveden tuotantomaa on Intia ja se myy raskasvettä muun muassa Yhdysvaltoihin. Muita suuria raskasveden tuotantomaita ovat esimerkiksi Argentiina, Kanada ja Norja.
Ominaisuudet
Deuterium on vedyn isotooppi ja se on kemiallisesti vedyn kanssa identtinen. Se on väritön ja hajuton kaasu, joka syttyy helposti. Sytyttyään deuterium palaa vaalean sinisellä, lähes näkymättömällä liekillä. Kaasu on helposti syttyvää useilla kaasu / ilma-pitoisuuksilla. Hengitettynä kaasu voi aiheuttaa huimausta, päänsärkyä ja uneliaisuutta. Kaasu on myös tukehduttavaa. Deuteriumyhdisteiden fysikaalisilla ominaisuuksilla voi olla merkittäviä kineettisiä isotooppivaikutuksia ja muita fysikaalisia ominaisuuseroja kuin muilla samankaltaisilla vedyn yhdisteillä. Esimerkiksi D2O on viskoosimpaa ja painavampaa kuin H2O.
Normaaliin vetyyn verrattuna raskaiden vetyisotooppien yhdisteiden sidosenergiassa ja -pituudessa on eroja, jotka ovat suurempia kuin minkä tahansa muun alkuaineen isotooppien isotooppiset erot. Deuterium- ja tritiumsidokset ovat vahvempia kuin vastaavat vetysidokset ja nämä erot aiheuttavat huomattavia muutoksia biologisissa reaktioissa. Erityisesti on huomattu, että deuteriumia on tavallista vetyatomia vaikeampi irrottaa hiiliatomista. Lääkealan yritykset ovat erityisesti kiinnostuneita tästä ominaisuudesta, sillä korvaamalla vedyn deuteriumilla voisi olla mahdollista pidentää aktiivisen lääkkeen elinikää. Pidemmän vaikutusajan avulla myös lääkeannoksia voisi olla mahdollista pienentää. Vedyn ja deuteriumin vaihtaminen keskenään olisi houkuttelevaa, sillä vaihdos ei muuttaisi muita lääkkeen biologisia ominaisuuksia, kuten muotoa, kokoa tai kykyä vaikuttaa halutulla tavalla.
Deuteriumilla voidaan korvata normaali vety vesimolekyylissä ja näin muodostaa raskasvettä (D2O), joka on noin 10,6 prosenttia tiheämpää kuin normaali vesi. Tämän seurauksena raskasvedestä tehty jää uppoaa normaaliin veteen. Raskasvettä on tavallisessa vedessä hyvin pieniä määriä. D2O:ta on käytetty hyödyksi ihmisten ja eläinten vesitilojen mittaamisessa, sillä pieninä määrinä se ei ole myrkyllistä. Suuremmat konsentraatiot, usein yli 20 prosenttia kehon painosta, voivat olla myrkyllisiä eläimille ja eläinsoluille. Vaikutuksia on huomattu hermostossa, maksassa sekä eri verisolujen muodostuksessa.
Kvanttiominaisuudet
Deuteriumin spin-luku on +1, joten se on siis bosoni. Deuteriumin NMR-taajuus eroaa merkittävästi tavallisesta kevyestä vedystä. Infrapunaspektorskopian avulla voidaan helposti erottaa monia deuteroituja yhdisteitä, sillä IR-absorptiotaajuudessa on suuri eri deuteriumia sisältävän kemiallisen sidoksen värähtelyssä verrattuna kevyeen vetyyn. Vedyn kaksi stabiilia isotooppia voidaan erottaa myös käyttämällä massaspektrometriaa.
Valmistus
Deuteriumia valmistetaan lukuisiin eri käyttötarkoituksiin, muun muassa teollisuuden ja tieteen käyttötarpeisiin. Nykyään teollisesti deuteriumia tuotetaan yleisimmin Girdler-Sulfide-prosessilla, joka on hyvin energiaintensiivinen ja myrkyllinen tapa tuottaa deuteriumia, sillä prosessiin liittyy erittäin myrkyllisen ja syövyttävän vetysulfidin käyttö. Prosessi perustuu raskasveden ja normaalin veden kemiallisiin eroihin. Käytännössä prosessissa kierrätetään vettä kylmän (30 °C) ja kuuman (130 °C) tornin välillä, jossa kierrätetään myös vetysulfidikaasua. Raskasveden ja kevyen veden eroista johtuen kierron aikana vedestä saadaan erotettua deuteriumia ja muodostettua raskasvettä. Girdler-Sulfide-prosessissa on siis tarkoitus valmistaa raskasvettä, mutta raskasveden elektrolyysin johdosta menetelmä tuottaa myös deuteriumia.
Avaruudessa deuteriumia muodostuu tähtien ydinfuusiossa. Maapallolla ei ole tiedossa kemiallisia reaktioita, joissa deuteriumia muodostuisi spontaanisti luonnossa.
Käyttö
Deuteroitua raskasta vettä käytetään ydinteknologiassa sekä reaktorin jäähdyttämiseen että neutronien hidastamiseen. Deuteriumin korkea massa ja ei-radioaktiivisuus tekee siitä myös hyödyllisen merkkiaineen kemiassa, biokemiassa ja ympäristötieteissä. Deuteroituja aineita käytetään myös neutriinoilmaisimissa, massaspektrometrillä tehtävissä mittauksissa, infrapunaspektroskopiassa, neutronisironta-kokeissa ja NMR-spektroskopiassa.
Lääketieteessä deuteriumia käytetään hidastamaan lääkkeiden imeytymistä. Deuteroidut lääkkeet hajoavat hitaammin, koska deuterium voi tehdä vahvempia kemiallisia sidoksia kuin tavallinen vety. Deuteroitujen lääkkeiden hitaampi imeytyminen voi lieventää lääkkeiden aiheuttamia sivuoireita ja vähentää eri lääkkeiden reagoimista keskenään mahdollistaen usean eri lääkkeen samanaikaisen käytön. Deuteriumin ja tritiumin fuusiota käytetään myös vetypommeissa niiden korkean reaktioherkkyyden ja energiantuoton vuoksi.
Deuteriumin ja tritiumin fuusiota pidetään myös todennäköisimpänä vaihtoehtona tulevaisuuden fuusioreaktorien voimanlähteeksi ja niitä käytetään kaupallisesti kannattavien fuusioreaktorien kehitykseen liittyvissä kokeiluissa.
Hiusten väri
thumb|Hiusten päävärit musta, ruskea, vaalea, valkoinen ja punainen. Hiusten väri määräytyy ihmisillä etupäässä geneettisesti. Myös ympäristö ja hiusten käsittely voivat vaikuttaa väriin, esimerkiksi auringonpaiste voi vaalentaa hiuksia, ja varsinkin nykyisin monilla on tapana värjätä hiuksiaan. Eri ikävaiheissa hiusten väri voi vaihdella. Nuorilla on usein vaaleammat hiukset kuin aikuisilla, ja vanhusten hiukset voivat alkaa harmaantua.
Värien syntyminen ja esiintyminen
Ihmisen hiukset voivat olla viittä eri väriä: mustat, ruskeat, vaaleat, valkoiset/harmaat tai punaiset. Näissä pääväreissä esiintyy myös eri sävyjä, etenkin ruskeassa.
Mustat hiukset ovat yleisiä Aasiassa ja Afrikassa. Vaaleita hiuksia esiintyy lähinnä eurooppalaisilla väestöillä. Punainen on kaikkein harvinaisin hiusten väri. Sitä esiintyy Pohjois-Euroopassa, etenkin Britteinsaarilla.
Hiusten väri riippuu melanosyyttien tuottaman melaniinipigmentin väristä ja määrästä. Vaihtelun aiheuttavat geenin MC1R tietyt muunnelmat. Aktiivisessa tilassa MC1R saa melanosyytit tuottamaan eumelaniinia, joka tekee hiuksista mustat tai tummat. Geenin epäaktiivisessa tilassa melanosyytit tuottavat feomelaniinia, joka tekee hiuksista vaaleat tai punertavat. Punaisuuden aiheuttava geeni on resessiivinen Jos henkilöllä on vain feomelaniinia mutta ei lainkaan eumelaniinia, hänellä on kirkkaan punertavat hiukset. Jos hänellä on vähän kumpaakin, hänellä on vaaleanpunertavat hiukset. Jos hänellä on kohtalainen määrä kumpaakin, hänellä on kastanjanruskeat hiukset.
Lapsilla on usein vaaleammat hiukset kuin aikuisilla, sillä jotkin hiuksia tummentavat geenit aktivoituvat tai hiuksia vaalentavat geenit lakkaavat toimimasta iän myötä.
Hiukset alkavat harmaantua ihmisen vanhetessa, kun melaniinipigmenttiä tekeviä soluja lakkaa syntymästä. Hiukset voivat myös harmaantua ennenaikaisesti stressin vaikutuksesta, kun noradrenaliini ehdyttää kantasoluvarastot ja värin tuotto karvatupissa lakkaa.
Auringonpaiste voi haalistaa hiuksia, ja kloorivesi voi voimistaa sen vaikutusta.
Käsityksiä hiustenvärin merkityksestä
Fiktiossa punahiuksiset esitetään joskus tyypillisesti luonteeltaan tulisina tai himokkaina. Keskiajalla punahiuksisuus on yhdistetty muun muassa juutalaisuuteen, noituuteen ja pahuuteen.
Jotkut yhdistävät vaaleahiuksisuuden tyhmyyteen, sillä vaaleaksi hiuksensa värjänneitä naisia eli "blondeja" saatetaan pitää kiinnostuneena vain epä-älyllisistä asioista. Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan luonnostaan vaaleahiuksiset naiset ja miehet eivät kuitenkaan ole muita vähemmän älykkäitä.
Nimityksiä
Vaaleahiuksista ihmistä on suomessa perinteisesti kutsuttu vaaleaveriköksi. Vastaavasti ruskeahiuksista tai tummahiuksista on kutsuttu tummaveriköksi, ja tumman ja vaalean välimaastossa olevia ristiverisiksi. Punahiuksista on kutsuttu punaveriseksi. Niinkin erilaiset asiat kuin hiukset ja veri on tässä nimityskäytännössä samaistettu. Ilmeisesti ihmisen joidenkin ominaisuuksien on ajateltu olevan pohjimmiltaan veressä.
Tarinoissa
Joissakin kansantarinoissa mainitaan henkilöiden hiusten väri. Yleensä hiusten väri mainitaan vain tyyliseikkana tai runomitan vuoksi, eikä sillä ole juuri merkitystä. Joidenkin taruhenkilöiden hiusten väri taas on merkittävä piirre. Esimerkiksi kauniit neidot kuvataan usein vaaleiksi – Pohjolan tyttäret jopa niin vaaleiksi koko hipiältään, että ihon läpi näkyy luu ja luun läpi luuydin. Mahdollisesti oikeastikin elänyt, tarujen muistama sankari Musta-Nykyri taas on saanut nimensä paitsi tummista hiuksistaan, myös ihonsa merkillisestä, tummasta vivahteesta, josta on osattu kertoa vielä vuosisatojen päästäkin.
Pama-nyungalaiset kielet
right|thumb| Pama-nyungalaiset kielet eli pama nyungan kielikunta on australialaisten kielten kielikuntaan kuuluva kieliryhmä. Ryhmään kuuluu noin 240 tunnettua kieltä. Se on australialaisiin kieliin kuuluvista kieliryhmistä suurin ja kattaa suurimman osan Australian aboriginaalien kielistä.