cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Esa Tikkanen
Nuoruus
Tikkanen eli varhaiset vuotensa Itä-Helsingin Kontulassa. Hänen isänsä oli Helsingin jäähallin päävahtimestari, joten Tikkanen vietti jo lapsuudessaan paljon aikaa hallilla. Nelivuotiaana hän oli Jokerien maskotti, joka luisteli jäällä ennen kotipelien alkua.
Sveriges Radio Finska
Ruotsin suomenkielisen radion historiaa
6. huhtikuuta 2020 kanavan nimeksi muuttui Sveriges Radio Finska.
Esa Tikkanen
Nuoruus
Junioreissa Tikkanen teki paljon maaleja – ennätys oli 10-vuotiaana tehdyt kuusitoista osumaa saman pelin aikana. C-juniorina Tikkanen siirtyi HJK:hon, kun Jokerien nuorimmat juniorijoukkueet tilapäisesti kuihtuivat. Pelattuaan kaudet 1981–1982 pohjoisamerikkalaisissa junioriliigoissa (SJHL ja WHL), hän pyrki 17-vuotiaana Jokerien edustusjoukkueeseen. Kesäleirin jälkeen valmentaja Reino Ruotsalainen pohti muutaman kokeneemman pelaajansa kanssa Tikkasen valitsemista joukkueeseen. Nämä olivat kuitenkin ajatusta vastaan. Niinpä Tikkanen pelasi kauden HIFK:n A-nuorissa.
Ura
Kaudella 1982–1983 Tikkanen pelasi pääsääntöisesti HIFK:n A-junioreissa. Hyvin sujuneiden vuoden 1983 nuorten MM-kisojen jälkeen Edmonton Oilers varasi Tikkasen NHL-liigaan neljännellä kierroksella varausnumerolla 80. Kausilla 1983–1984 ja 1984–1985 hän oli osa HIFK:n edustusjoukkuetta. Keväällä 1985 hän siirtyi SM-liigakauden jälkeen Edmontoniin auttamaan joukkuetta pudotuspeleissä, jotka päättyivät mestaruuteen. Hän voitti Stanley Cupin Oilersissa myös vuosina 1987, 1988 ja 1990. Hän siirtyi vuonna 1993 New York Rangersiin osana ns. flip-flop kauppaa, jossa Doug Weight siirtyi Rangersista Oilersiin kun taas Tikkasen kohtalo oli päinvastainen. Koomisinta oli, että siirto tapahtui ottelupäivänä ja vain muutamien tuntien jälkeen Tikkanen ja Weight taistelivat jo vanhoja joukkueitaan vastaan. Rangersissa Tikkanen voitti viidennen Stanley Cupinsa 1994.
Kauden 1993–1994 jälkeen Tikkanen siirtyi St. Louis Bluesiin. NHL:n pelaajayhdistyksen lakon aikana, kaudella 1994–1995 hän pelasi kasvattajaseurassaan HIFK:ssa 19 ottelua. NHL-kauden 1995–1996 aikana hän siirtyi yhdentoista pelin jälkeen Bluesista New Jersey Devilsiin, josta hänet yhdeksän ottelua myöhemmin kaupattiin Vancouver Canucksiin. Seuraavan kauden hän pelasi suurimmaksi osaksi Canucksissa, mutta loppukaudeksi siirtyi takaisin Rangersiin. Syksyllä 1997 hän aloitti kauden Florida Panthersissa, josta siirtyi 28 pelin jälkeen Washington Capitalsiin. Kauden 1998–1999 Tikkanen pelasi taas New York Rangersissa, mutta kausi jäi hänen NHL-uransa viimeiseksi.
NHL-uran jälkeen Tikkanen palasi Suomeen, Jokereihin kaudeksi 1999–2000. Uransa hän päätti 2000–2001 Saksassa DEL-liigan Moskitos Essenissä.
Tikkanen tunnettiin uransa aikana erityisesti erinomaisena playoff-pelaajana. NHL:n runkosarjassa hän teki 877 ottelussa 244 maalia, mutta pudotuspeleissä 186 ottelussa syntyi 72 maalia. Tikkanen voitti Naganossa 1998 olympiapronssia. Sen lisäksi hän voitti ”Leijonissa” Kanada-cupin pronssin vuonna 1991 ja MM-pronssin vuonna 2000. Syyskuussa 2001 Jokerit jäädytti monien yllätykseksi Tikkasen pelinumeron 5, vaikka Tikkanen oli muutaman varhaisen juniorivuoden lisäksi pelannut vain vajaan kauden Jokereiden paidassa ja useita kausia paikallisvastustajan HIFK:n paidassa. Päätöstä paheksuttiin laajasti, koska Tikkasen peliuran tähtihetket tapahtuivat muualla kuin Jokereissa. Tikkanen on sanonut, että jäädytys viittaa enemmän hänen lapsuusvuosiinsa Jokerien maskottina. Tikkasen mukaan hän oli ollut lapsettomalle Jokeri-pomo Aimo Mäkiselle kuin oma poika. Mäkinen oli aikoinaan toivonut, että Tikkasen maskottipaita numero 5 nostettaisiin Helsingin jäähallin kattoon, mitä HIFK:n Frank Moberg ei Tikkasen mukaan hyväksynyt. Kun Tikkanen myöhemmin palasi Suomeen, hän pelasi Jokereissa numerolla 5 ja joukkueella oli uusi oma halli. Tikkanen on kuvannut jäädytystä Jokerien taktiseksi vedoksi, mutta ennen kaikkea Aimo Mäkisen tahdon kunnioittamiseksi.
Tikkanen pelasi merkittävistä tehonumeroista huolimatta usein puolustuksellisesti ja peliä rikkoen. Hän sai NHL:ssä 1 077 minuuttia jäähyjä; kyseisessä tilastossa hänet ohitti suomalaisista Jarkko Ruutu vuonna 2011. Erityisesti Tikkanen nautti pelatessaan vastustajan suuria tähtiä vastaan, usein niin, että näiden tehot jäivät varsin vaatimattomiksi. Aggressiivinen pelityyli ärsytti vastustajia, kuten myös se, että hän puhui vastustajilleen ottelun aikana Tiki-talk tai Tikkanese -nimellä tunnettua suomen, ruotsin ja englannin sekakieltä. Amerikkalainen Bleacher Report -sivusto valitsi hänet 2009 urheilun kaikkien aikojen roskanpuhujien sijalle neljä Muhammad Alin, Michael Jordanin ja Mike Tysonin jälkeen (The 10 Best Trash Talkers of All Time). MSN sports listasi vuonna 2010 Tikkasen NHL:n kaikkien aikojen seitsemänneksi pahimmaksi Play Off -kiusanhengeksi (Hockey's most irritating playoff pests). TSN Sports on listannut Tikkasen sijalle kahdeksan kaikkien aikojen vihatuimpien jääkiekkopelaajien listalla.
Tikkanen pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Tikkanen on toiminut myös jääkiekkovalmentajana. Kaudella 2004–2005 Tikkanen toimi pelaajavalmentajana Aasian jääkiekkoliigan eteläkorealaisessa Anyang Halla -joukkueessa ja kaudella 2005–2006 valmentajana Norjan liigassa Askerissa pelaavassa Frisk Tigers -joukkueessa. Jälkimmäisen taival päättyi Tikkasen komennossa tappioon pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Joulukuussa 2010 Mestiksessä pelaava joensuulaisjoukkue Jokipojat ilmoitti pestanneensa Tikkasen uudeksi päävalmentajakseen. Pesti päättyi runkosarjan loppuun helmikuussa 2011. Jokipojat sijoittui sarjassa Tikkasen johdolla kymmenenneksi, eikä selviytynyt pudotuspeleihin. Jokipojat palkkasi uudeksi päävalmentajakseen Mikko Haapakosken ja Tikkanen ei saanut Joensuuhun kaudeksi 2011–2012 haluamaansa jatkosopimusta.
Tikkanen toimii myös peliyhtiö Unibetin jääkiekkoasiantuntijana. Yhteistyö alkoi vuonna 2009.
Tikkanen tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ehdolliseen vankeuteen heinäkuussa 2013.
Tikkasen molempiin polviin asennettiin tekonivelet elokuussa 2018. Hänen oikeaan polveensa leikkaus oli jo seitsemäs.
Yksityiselämä
Esa Tikkanen on ollut naimisissa kolmesti. Ensimmäinen puoliso oli Ann Charlotte (Lotta) Kraft, jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Pari erosi 17 vuoden yhdessäolon jälkeen kesällä 2000. Vuonna 2004 Tikkanen vihittiin Tua Backmanin kanssa. Heillä on kaksi poikaa sekä syyskuussa 2009 syntynyt tytär. Pari erosi keväällä 2014. Ennen toista avioliittoaan Tikkanen oli puolitoista vuotta kihloissa malli Marita Hakalan kanssa. Tikkanen kihlautui naisystävänsä Tuulin kanssa marraskuussa 2015 ja he avioituivat lokakuussa 2016.
Bioaerosolit
Bioaerosolit ovat eloperäisestä aineesta peräisin olevia orgaanisia hiukkasia. Esimerkiksi kasvien ja eliöiden tuotteet, jätökset ja osat kuten siitepölyt, itiöt ja eläinhilse ovat aerosolihiukkasia. Myös jokin elävä kuten virus, punkki tai bakteeri voi olla bioaerosolihiukkanen. Vakavia sairauksia aiheuttavat virukset ja bakteerit voivat myös levitä bioaerosoleina.
Bioaerosoleja on lähes kaikkialla ilmassa, mutta vain pieninä pitoisuuksina. Alhaisina pitoisuuksina nämä hiukkaset ovat suurimmalle osalle ihmisistä vaarattomia, mutta suurina pitoisuuksina ne saattavat olla terveysriski. Herkistyneille ihmisille kuten allergisille henkilöille saattavat jotkin hiukkaset aiheuttaa haittaa, kuten nuhaa ja silmäoireita jo pieninä pitoisuuksina. Myös myrkkyjä sisältävät hiukkaset ovat haitallisia terveydelle.
Luettelo Trafalgarin taisteluun osallistuneista aluksista
Luettelo Trafalgarin taisteluun osallistuneista aluksista listaa Trafalgarin taisteluun 21. lokakuuta 1805 osallistuneet alukset ja aluksilla taistelussa surmansa saaneiden ja haavoittuneiden lukumäärät.
Luettelossa ristillä ('†') merkityt ovat joko kuolleet taistelussa tai menehtyneet taistelussa saamiinsa vammoihin.
Britannian kuninkaallinen laivasto
Taistelun aikana fregatit ja niitä pienemmät alukset olivat tukitehtävissä eivätkä osallistuneet varsinaiseen taisteluun.
Ranskalais-espanjalainen laivasto
Seuraava taulukko esittelee Ranskan ja Espanjan laivastojen linjalaivat purjehdusjärjestyksessä pohjoisesta etelään.
Cluster (yhtye)
Cluster (alun perin Kluster) oli saksalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye, jonka perustivat Berliinissä vuonna 1970 Dieter Moebius, Hans-Joachim Roedelius ja Conrad Schnitzler. Yhtye tuli tunnetuksi pitkälle improvisoiduista konserteistaan, joissa se käytti rekvisiittana muun muassa herätyskelloja ja keittiökalusteita. 1970-luvun jälkipuoliskolla Cluster levytti kaksi albumia yhdessä Brian Enon kanssa.
Moebius ja Roedelius perustivat myös toisen kuuluisan saksalaisyhtyeen, Harmonian.
Vuonoksen kaivos
Vuonoksen kaivos sijaitsee Outokummussa Pohjois-Karjalassa. Maanalaisesta kaivoksesta louhittiin pääasiassa kuparia ja se oli toiminnassa vuosina 1972–1985. Avolouhoksen pääasiallinen tuote oli nikkeli ja se toimi vuosina 1971-1977. Malmin pitoisuudet olivat 2–2,5 % kuparia, 1–1,5 % sinkkiä, 22 % rautaa, 0,3 % nikkeliä ja 15 % rikkiä. Kummastakin louhittiin malmia noin 5,5 miljoonaa tonnia. Vuonoksen esiintymä löytyi Outokumpu Oy:n malminetsinnän työn tuloksena vuonna 1965 noin 5 kilometrin päästä Outokummun keskustasta. Kaivoksen rakentaminen alkoi vuonna 1967 ja rikastamo käynnistyi vuonna 1971. Hallinnollisesti Vuonoksen kaivos kuului Outokummun kaivoksen alaisuuteen.
Kaivokseen perustettiin vuonna 1985 Vuonos Oy -niminen yritys, joka viljeli herkkusieniä ja jalosti niitä. Toiminnasta ei tullut kannattavaa, ja se päättyi parin vuoden kuluttua. Outokumpu Oyj myi alueen Finnminerals Oy:lle talkin tuotantoa varten ja osittain Pielisen Betoni Oy:lle, joka perusti sinne elementtitehtaan.
Vuonoksen rikastamolla käsitellään nykyään Polvijärveltä louhittavaa talkkimalmia, joka jalostetaan rikastamon viereen rakennetulla talkkitehtaalla pääasiassa paperiteollisuuden käyttämiksi talkkituotteiksi. Rikastamon ja talkkitehtaan omistaa Mondo Minerals B.V.
Lähteet
62.76167°N, 29.08572°W
Georgie Twigg
Georgina Sophie "Georgie" Twigg (s. 21. marraskuuta 1990 Lincoln) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustanut maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Twigg voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 sekä saavutti olympiapronssia Lontoossa 2012. Englannin maajoukkueen pelaajana Twigg on saavuttanut MM-pronssia vuonna 2010. Champions Trophyssa saavutuksina on hopeaa vuonna 2012 Ison-Britannian joukkueessa ja pronssia vuonna 2010 Englannin joukkueessa. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2015 sekä saavuttanut hopeaa vuonna 2013 ja pronssia vuonna 2011. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2010.
Bastionijärjestelmä
pienoiskuva|Vuoden 1750 asuun entisöity [[Bourtangen linnoitus Alankomaissa.]] pienoiskuva|Bastionijärjestelmän osat. A - Bastioni, B - Puolibastioni, C - Kurtiini, D - Raveliini, E - Tenalji, F - Kruunulinna, G - Sarvilinna, H - Vallihauta Bastionijärjestelmä on 1500-luvun alussa italialaissotien aikana Italiassa kehitetty linnoitusjärjestelmä, joka korvasi keskiaikaiset tykistöllä käytävään sodankäyntiin soveltumattomat linnat.
Georgie Twigg
Twigg on pelannut Englannin maajoukkueessa 79 maaottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 68 kertaa ja tehnyt viisi maalia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Bastionijärjestelmä
Bastionijärjestelmään siirtyminen madalsi linnoitusta, ja toisaalta laajensi linnoitusten pinta-alaa verrattuna keskiaikaisiin linnoihin. Aikaisemmin linnoitusten tuli olla korkeita, jotta teräasein varustetun vihollisen olisi ollut mahdollisimman vaikeaa tunkeutua muurien ylitse tikapuilla niiden sisäpuolelle.
Järjestelmää kehittivät edelleen 1600-luvulla ranskalainen Sébastien Le Prestre de Vauban ja hollantilainen Menno van Coehoorn. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvulle saakka.
Bastionijärjestelmän puolustus perustui vahvaan tykistöön ja linnoitusten tarkasti suunniteltuun pohjakaavaan, joka mahdollisti linnoituksen eri osien osallistumisen toistensa puolustustaisteluun. Linnoituksen bastioneista pystyttiin ampumaan viereisten bastionien edustalle, ja näin linnoituksen edustalle ei jäänyt yhtään kuollutta kulmaa, johon oma tykkituli ei olisi ulottunut.
Vaikka linnoitukset olivat huomattavasti keskiaikaisia linnoja matalampia, niiden muurit saatiin vallihautojen avulla riittävän korkeiksi, ettei linnoitusten valtaaminen suoralla rynnäköllä ollut mahdollista.
Bastionilinnoitukset Suomessa
Merkittävä rakennushanke oli 1500-luvun puolivälissä tehty Viipurin kaupungin linnoitteiden ajantasaistaminen, jolloin keskiaikaista Viipurin kaupunginmuuria vahvistettiin bastioneilla sekä rakennettiin merkittävä laajennus kaupunkia suojaavaan linnoitteeseen. Tämän linnoitustyön merkittävimmät hankkeet olivat Äyräpään ja Pantsarlahden bastionit.
Ruotsin rajat siirtyivät valloitussotien seurauksena siten, että uusia merkittäviä linnoitustöitä ei nähty tarpeellisiksi Suomen alueilla ennen 1700-lukua. Bastionijärjestelmän mukaisesti rakennettuja linnoituksia ovat Suomessa esimerkiksi hattujen sodan jälkeen rakennetut Augustin Ehrensvärdin suunnittelemat Viaporin eli Suomenlinnan ja Svartholman merilinnoitukset sekä venäläisten 1790-luvulla Vanhaan Suomeen rakentama Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä. Lisäksi Suomen keskiaikaisia linnoja nykyaikaistettiin 1700-luvun kuluessa rakentamalla niiden etuvarustuksiksi bastioneja.
Venäjän keisarikunnan armeijan 1790-luvun lopulla viimeistelemää Taavetin linnoitusta käytettiin sotilaallisesti vain vuoteen 1803, jolloin sen sotilaallisesta käytöstä luovuttiin. Bastionijärjestelmä tuli teknisesti vanhanaikaiseksi noin 1790-luvulla.
Aiheesta muualla
Festung
Alakosken voimalaitos
Alakosken voimalaitos eli Alavoimala on vuonna 1938 valmistunut vesivoimalaitos, joka sijaitsee Tampereen keskustassa Tammerkosken alajuoksulla. Se on alun perin ollut kolmen tehtaan – Takon, Verkatehtaan ja Liljeroosin – yhteisomistuksessa. Nykyään sen omistaa Koskienergia.
Voimalaitoksen teho on 4 megawattia, ja vuodessa sen sähköntuotanto on noin 15 gigawattituntia.
Arkkitehtuuri
Alavoimala muodostaa visuaalisen parin Keskiputouksen voimalaitokselle (1932), joka on kooltaan suurempi mutta muuten varsin samannäköinen. Molemmat ovat punatiilisiä ja funkistyylisiä rakennuksia, ja kummankin julkisivut on suunnitellut kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer. Strömmer ei ollut itse täysin tyytyväinen Alavoimalan toteutukseen. Hän olisi halunnut, että se olisi päällystetty vaalealla klinkkerillä. Lisäksi hän olisi sijoittanut laitoksen kosken reunaan, jotta näkymä Hämeensillalta kohti Ratinan suvantoa säilyisi avoimena. Takon edustaja, vuorineuvos Gösta Serlachius kuitenkin torjui nämä ideat ja vaati, että voimala tehdään punatiilestä ja että se rakennetaan keskelle koskea.
1980-luvulla voimalaitoksen eteläseinustalle tehtiin Tammerkosken ylittävä kävelysilta.
Status
Alakosken voimalaitos on kiinteä osa Tammerkosken kansallismaisemaa ja valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä. Voimalaitosta ei ole suojeltu, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön tekemän selvityksen mukaan kyseessä on rakennustaiteen ja kaupunkikuvan kannalta erittäin merkittävä kohde.
Fylas
Fylas oli kreikkalaisessa mytologiassa usean eri mieshahmon nimi.
Juri Varsin
Juri Feodorovitš Varsin (20. syyskuuta 1940 – 1984) oli venäläinen jääpallomaalivahti. Hänen kasvattajaseuransa oli Metallurg Nižni Tagil. Myöhemmin hän edusti uransa aikana 1950-luvulla SKA-Sverdlovskia, Dynamo Alma-Ataa ja Litejschik Karagandaa. Hän lukeutui myös Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen tärkeimpiin pelaajiin.
Urallaan hän saavutti:
Kirsi Piha
Kirsi Katariina Piha (s. 14. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen viestintäkonsultti ja entinen poliitikko.
Ura
pienoiskuva|vasen|Piha (vasemmalla) vuonna 2007. Piha on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1992–1996 ja 2004−2008, kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1994–1996 ja 1999–2003 sekä Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1996–1999. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän ei asettunut ehdolle. Nykyään hän on Ellun Kanat -viestintätoimiston perustaja ja omistaja.
Vuonna 2003 Piha toimitti yhdessä Pauli Aalto-Setälän kanssa televisio-ohjelmaa Vaarallinen risteys, jonka tarkoituksena oli haastatella kohuttuja julkisuuden henkilöitä ja käsitellä yhteiskunnan tabuja. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hän toimi Suomessa toiseksi eniten ääniä keränneen Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä.
Piha piti Helsingin Sanomille kirjallisuusaiheista Lukupiiri-blogia vuosina 2006–2011. Lisäksi hän toimi vuosina 2008–2010 ulkoministeri Alexander Stubbin perustamassa maabrändivaltuuskunnassa. Syyskuussa 2017 Piha voitti Kultasulka-palkinnon parhaasta markkinointi- tai viestintäalan teoksesta kirjallaan Rytmihäiriö.
Vuoden 2021 kuntavaalit ja pormestariehdokkuus Helsingissä
Ennen vuoden 2021 kuntavaaleja Piha asettui ja hänet valittiin kokoomuksen pormestariehdokkaaksi Helsingissä, mutta hän kuitenkin luopui ehdokkuudesta ennen vaaleja. Taustalla on kokoomuksen sisäiset liberaalien ja konservatiivien ristiriidat. Blogitekstissään Piha ilmoitti, ettei kykene edustamaan pormestariehdokkaana kokoomuksen arvojen kirjoa.
Piha julkaisi pormestariasiasta pamfletin, jossa hän selventää ratkaisunsa taustoja. Reaktiot pamflettiin ovat kahtalaiset. Helsingin Sanomien pääkirjoituksessa avausta ymmärretään: ”on hyvä että hän avasi kokoomuksessa aikaansa odottaneen keskustelun”, ja kehotetaan kokoomuksessa miettimään tilannetta, jossa vaalissa annettu ääni voi tuoda paikan vastakkaisia arvoja kannattavalle. Politiikantutkijat Johanna Vuorelma ja Ilkka Ruostetsaari suhtautuvat pamflettiin osin kriittisesti, sillä he kaipaavat Pihan määritelmää siitä, mitä oikeistopopulismi on. Piha liitti pamfletissaan käsitteen paitsi Atte Kalevaan ja Wille Rydmaniin, myös Antti Häkkäseen.
Yksityiselämä
Pihan isä teki itsemurhan Pihan ollessa 7-vuotias.
Pihan ensimmäinen aviomies oli Jyrki Ahokas. Toinen avioliitto televisioyrittäjä Saku Tuomisen kanssa kesti lähes 20 vuotta, ja heillä on siitä yksi tytär. Kolmannen kerran Piha avioitui 19. maaliskuuta 2016, tuolloin mainostoimistojohtaja Marco Mäkisen kanssa. Piha toimitti yhdessä miehensä kanssa huhtikuussa 2016 Ellun kanojen julkaiseman kirjan Rakkaus – Mitä tapahtuu huomenna? ja luovuttivat sen tuoton HelsinkiMissiolle.
Mekaaniset hiukkaset
Mekaaniset hiukkaset ovat ilmakehässä olevia hiukkasia, jotka vaikuttavat ihmisen terveyteen vain fysikaalisesti eivätkä kemiallisesti. Suurimmat hiukkaset kuten katupöly ja sumu (4,7–10,0 µm) jäävät jo nenään ja nieluun, eivätkä pääse vahingoittamaan keuhkoja. Pienhiukkaset (1,0–100nm) kulkeutuvat keuhkorakkuloihin asti. Näitä hiukkasia tulee muun muassa tupakansavussa, liikenteestä. Myös virukset ovat tätä kokoluokkaa.
Alfred Gomis
right|thumb Amigo Alfred Junior Gomis (s. 5. syyskuuta 1993 Ziguinchor) on senegalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului pitkään Torinon omistukseen mutta pelasi lainalla useissa eri italialaisseuroissa. Viimeisin lainaseura oli ferraralainen SPAL, joka osti hänet omakseen vuonna 2018. Elokuussa 2019 hän siirtyi ranskalaisseura Dijoniin ja jatkoi syyskuussa 2020 saman maan Rennesiin.
Gomis on vuoden 2022 loppuun mennessä pelannut Ranskan Ligue 1:ssä 71 ottelua sekä Italian Serie A:ssa 46 ottelua ja Serie B:ssä 129 ottelua.
Gomis on pelannut Senegalin maajoukkueessa 14 ottelua marraskuusta 2017 alkaen. MM-kilpailuissa 2018 hän oli varamaalivahtina mutta Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pääsi pelaamaan Senegalin kolmannesta ottelusta alkaen ykkösmaalivahti Edouard Mendyn loukkaannuttua. Senegal sijoittui turnauksessa lopulta toiseksi. Senegalin voittaessa mestaruuden Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2022 Gomis oli varamaalivahti. Myös MM-kilpailuissa 2022 hän oli Senegalin joukkueessa varamaalivahtina.
Virginia Balistrieri
Ura
Balistrieri näytteli sekä teatterissa että elokuvissa. Hän aloitti Giovanni Grasson vastaparina Nino Martoglion ohjaamissa mykkäelokuvissa 1910-luvulla. Vuonna 1914 Balistrieri tulkitsi naispääosan elokuvassa Sperduti nel buio, jota pidetään eräänä italialaisen neorealismin edeltäjistä.
Balistrierin aviopuoliso oli Giovanni Grasso jr. (1888–1963), joka oli edellä mainitun Giovanni Grasson (1873–1930) serkku. Balistrierin sisko Desdemona Balistrieri (1889–1976) oli niin ikään näyttelijä.
Paineside
pienoiskuva|Painesiteen sitominen ranteeseen. Paineside on suojasiteellä ja joustositeellä tehtävä sidos, jonka tehtävänä on tyrehdyttää verenvuoto ja estää lian pääsy haavaan. Suojasiteen päälle tulee asettaa 1–2 siderullaa lisäämään haavan reunoihin kohdistuvaa painetta. Jos rullia ei ole käytettävissä, voidaan painona käyttää esimerkiksi rullaksi taiteltua käsinettä. Rullat kiinnitetään joustositeellä. Painesidettä käytetään runsaasti vuotavien haavojen sitomiseen.
Vierasta esinetä ei tule poistaa haavasta, ellei se vaikeuta hengitystä.
Jos verenvuoto ei tyrehdy painesiteestä huolimatta, on käyttöön otettava kiristysside.
Anne Akiko Meyers
pienoiskuva|Anne Akiko Meyers vuonna 2016. Anne Akiko Meyers (s. 15. toukokuuta 1970 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen viulisti.
Täpläfasaanit
Täpläfasaanit (Polyplectron) on aitokanojen heimoon kuuluva kanalintusuku. Täpläfasaanien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kahdeksan lajia.
Anne Akiko Meyers
Meyers on tilannut ja kantaesittänyt Julia Adolphen, Mason Batesin, Jakub Ciupińskin, John Coriglianon, Michael Daughertyn, Jennifer Higdonin, Samuel Jonesin, Arturo Marquezin, Wynton Marsaliksen, Akira Miyoshin, Arvo Pärtin, Gene Pritskerin, Einojuhani Rautavaaran, Somei Satohin, Adam Schoenbergin ja Joseph Schwantnerin teoksia.
Meyers oli Billboardin parhaiten myynyt klassinen soitinsolisti vuonna 2014. Monet hänen kymmenistä albumeistaan ovat heti päässeet Billboardin klassisten listojen kärkeen.
Meyers syntyi chicagolaiselle isälle ja tokiolaiselle äidille. Hän aloitti viulunsoiton neljävuotiaana, ja seitsemän vuoden iässä hän alkoi käydä Pasadenassa Alice Schoenfeldin pitämillä tunneilla. Teini-ikänsä alussa hän opiskeli lyhyesti Indianan yliopistossa Josef Gingoldin johdolla. Myöhemmin hänen opinahjonaan oli Juilliard School. Debyyttinsä Meyers teki 11-vuotiaana Los Angelesin filharmonikkojen kanssa ja ensimmäisen levytyksensä hän julkaisi 18-vuotiaana. Hän meni naimisiin Jason Subotkyn kanssa ja sai kaksi lasta.
Operaatio Vantage
Operaatio Vantage oli peitenimi Iso-Britannian vuoden 1961 sotilasoperaatiolle, jonka tarkoitus oli tukea vasta itsenäistynyttä Kuwaitia sen naapurimaan Irakin esittämiä aluevaatimuksia vastaan.
Kuwaitin emiiri pyysi apua, minkä jälkeen alueelle lähetettiin ilma-, maa- ja merivoimien yksiköitä, jotka olivat toiminta-alueella jo muutamaa päivää myöhemmin. Brittijoukot korvattiin Arabiliiton joukoilla, kun Irak ei toteuttanut hyökkäystään. Irak tunnusti 1963 Kuwaitin itsenäisyyden.
Operaatio
Britannia hyväksyi Kuwaitin sotilaallisen suojaamisen ja se lähetti pikaisesti vahvan laivasto-osaston, johon kuuluivat:
42 Commando laskeutui helikoptereilla lentokentälle, jonne laskeutui Kuninkaallisten ilmavoimien Hawker Hunter laivue. Britannialla oli 1. heinäkuuta alueella puoli prikaatia valmiina taisteluun. Taistelevina joukkoina olivat 42 ja 45 Commando sekä kaksi komppaniaa 2nd Coldstream Guards rykmentistä. HMS Strikerilla kuljetettiin alueelle Centurion panssarivaunukomppania.
Seuraavana päivänä alueella olevat joukot saivat vahvistuksina kenttätykistöpatterin, tiedustelupataljoonan sekä pataljoonan laskuvarjojääkäreitä. Joukkoja saapui lisää seuraavina päivinä.
Go
pienoiskuva|Perinteinen japanilainen go-pöytä, pelikivet (go-ishi), ja kivien säilyttämiskupit (go-ke). Go [goː] eli wéiqí (圍棋) kiinaksi, on kiinalainen kaksin pelattava lautapeli. Peli on levinnyt myös muihin maihin ja sitä kutsutaan igo (囲碁) japaniksi ja baduk (바둑) koreaksi. Peli on kiinalaisen mytologian mukaan yli 4 000 vuotta vanha, historiallisesti syntynyt ennen vuotta 500 eaa. Säännöt ovat hyvin yksinkertaiset, mutta pelaaminen tarjoaa runsaasti haasteita ja vaatii kaikessa monimuotoisuudessaan runsaasti strategista silmää kuten esimerkiksi länsimaissa tunnetumpi shakki. Gossa on tavoitteena vallata pelilaudalta pinta-alaltaan suurempi alue kuin vastustaja. Pelaaja ansaitsee pisteitä vallatun alueen koosta riippuen. Gossa voi myös vangita vastustajan kiviä, joista myös saa pisteitä. Eniten pisteitä kerännyt voittaa. Go on erityisen suosittua Japanissa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa, mutta pelaajia löytyy runsaasti ympäri maailman. Suomessa gota harrastaa yli tuhat ihmistä ja yli puolet heistä on kerhopelaajia.
Peli tunnetaan länsimaissa yleensä sen japaninkielisellä nimellä go (lausutaan suomeksi yleensä "goo", vaikka japaniksi "o" on lyhyt). Japanissa nimi voidaan kirjoittaa kanjeilla 囲碁 (igo) tai 碁 (go). Kiinan kielessä käytetään nimitystä wéiqí (perinteisillä merkeillä 圍棋, yksinkertaistetuilla merkeillä 围棋) ja koreassa baduk (hangul: 바둑).
Historia
pienoiskuva|vasen|Go on syntynyt muinaisessa Kiinassa, jossa se oli erityisen suosittua ylimystön keskuudessa. Piirros [[Ming-dynastian ajan kiinalaisista pelaamassa gota.]] pienoiskuva|Japanilaisia [[geisha|geishoja pelaamassa gota. Kuva on vuodelta 1811.]] Go syntyi muinaisessa Kiinassa, mutta tarkkaa ajoitusta sen synnylle ei ole pystytty antamaan. Ensimmäinen jälkipolville säilynyt kirjallinen viittaus gohon on peräisin vuodelta 548 eaa. Vanhin kiinalaisten arkeologien löytämä go-lauta on läntisen Han-dynastian ajalta. Go on säilynyt lähes muuttumattomana syntymästään lähtien aina tähän päivään asti. Go onkin maailman vanhin lautapeli, jota pelataan nykyään sen alkuperäisessä muodossa.
Legendan mukaan keisari Yao 堯 (2337–2258 eaa.) määräsi kehitettäväksi haasteellisen ja strategisen pelin poikansa Danzhun pelattavaksi, koska keisarin mielestä hänen poikansa tarvitsi kuria, keskittymistä ja tasapainoa. Laiska kruununperijä ei kuitenkaan pelistä innostunut. Toinen pelin alkuperää selittävä tarina on, että muinaiset kiinalaiset sotaherrat ja kenraalit käyttivät kiviä karttojen päällä hahmottaakseen vihollisen ja omien joukkojensa asemat. Tällöin heidän oli helpompi neuvotella taktisista mahdollisuuksista voittaa vihollinen.
Ennen Kiinan teollistumista go oli suosittu peli ylimystön keskuudessa samalla, kun Xiangqi (Kiinalainen shakki) oli suurten massojen eli tavallisen kansan peli. Gota pidettiin kalligrafian, maalaamisen ja Guqin soittamisen lisäksi yhtenä kiinalaisen oppineen (Junzi) perustaitona, joita sen aikaisen oppineen kuului harjoittaa.
Go levisi vähitellen Kiinasta Japaniin 600-luvulla ja se saavutti suuren suosion keisarillisessa hovissa 700-luvulla. 1600-luvun alkuun mennessä gota pelattiin julkisesti Japanissa. Gon kehityksen merkittävin vaihe Japanissa alkoi 1600-luvun alussa, jolloin perustettiin neljä valtion tukea nauttivaa koulukuntaa. Nämä neljä koulukuntaa nostivat pelaamisen tasoa merkittävästi. Merkittävin koulukunta oli Hon’inbō, josta myös nousi kaksi gon historian arvostetuinta pelaajaa: Dōsaku (1645–1702) ja Shūsaku (1829–1862). Koulukunnat kehittivät gohon budolajin kaltaisen pelaajien luokittelujärjestelmän. Valtion tuki koulukunnille lakkautettiin Meiji-restauraation yhteydessä ja niiden toiminta hiipui.
1900-luvun alkupuolella japanilaiset gon pelaajat perustivat oman ammattilaisorganisaationsa (Nihon Ki-in) ja go-turnausten sponsorointi yleistyi. 1900-luvun loppupuolella myös Kiinaan ja Koreaan perustettiin samankaltaiset ammattilaisorganisaatiot, joiden puitteissa japanilaisten ammattilaisten etumatka kurottiin kiinni.
Go on ollut ennen 1900-lukua länsimaissa käytännössä tuntematon peli. 1900-luvun aikana go on kuitenkin levinnyt laajalle ja kerännyt tuhansia harrastajia ympäri maailmaa. Suomessa järjestäytynyt kerhotoiminta alkoi 1970-luvulla. Go on edelleenkin maailmanlaajuisessa jatkuvassa kasvussa esimerkiksi internet-pelaamisen ansiosta.
Andrés Bonifacio
thumb|200px|Andrés Bonifaciota esittävä piirros. Andrés Bonifacio y de Castro (30. marraskuuta 1863 Manila – 10. toukokuuta 1897 Buntis-vuori, Cavite) oli filippiiniläinen nationalisti ja vallankumouksellinen, joka johti elokuussa 1896 käynnistynyttä Espanjan siirtomaavaltaa vastaan suunnattua kapinaa. Vastoinkäymisten vuoksi hänet kuitenkin syrjäytettiin vallankumoushallituksen johdosta ja teloitettiin. Nykyään häntä pidetään Filippiineillä kansallissankarina.
Charles Philippe Lafont
thumb|Charles Philippe Lafont Charles Philippe Lafont (1. joulukuuta 1781 Pariisi – 10. tammikuuta tai 14. elokuuta 1839) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä.
Lafontin ensimmäisenä opastajana oli hänen äitinsä. Hän opiskeli viulunsoittoa Rodolphe Kreutzerin ja Pierre Roden oppilaana. Lafontia on kuvailtu eräänä ranskalaisen koulukunnan merkittävimmistä viulisteista. Opettajiensa johdolla hän kehitti edelleen Giovanni Battista Viottin klassista tekniikkaa.
Lafont kiersi Eurooppaa jo 1792, muun muassa Saksassa, ja hänen konserttinsa olivat menestyksiä. Ranskan vallankumouksen sytyttyä hän matkusti ympäri Eurooppaa ja palasi vasta 1815. Hän toimi muun muassa tsaari Aleksanteri I:n kamariviulistina. Palattuaan Ranskaan hänestä tuli kuninkaallisten kamarimuusikoiden ensiviulisti Ludvig XVIII:n hovissa ja Berryn herttuattaren säestäjä.
Vuonna 1816 hän osallistui kilpailuun yhdessä Paganinin kanssa, minkä hän hävisi. Kilpailu pidettiin La Scalassa. Lafontin sävellyksistä vain muutama on säilynyt. Hän kuoli hevosrattaiden kaatumisonnettomuudessa 1839.
Andrés Bonifacio
Elämäkerta
Bonifacio oli lähtöisin köyhästä perheestä, eikä hänellä ollut korkeampaa koulutusta. Hän oli pääosin itseoppinut ja opiskeli omin päin espanjan kieltä. Hän työskenteli aluksi juoksupoikana ja varastonhoitajana, mutta kohosi myöhemmin Filippiineillä toimineen saksalaisen yrityksen liikkeenhoitajaksi. Bonifacio kuului kansallismielisen kirjailijan José Rizalin vuonna 1892 perustamaan La Liga Filipina -järjestöön. Rizalista poiketen Bonifacio ei kuitenkaan kannattanut pelkkää poliittista reformia vaan vaati Filippiinien täyttä itsenäisyyttä Espanjan vallasta. Viranomaiset karkottivat pian Rizalin, joten Bonifacio ja joukko muita Liga Filipinan jäseniä perustivat kesällä 1892 Manilassa Filippiinien itsenäisyyden toteuttamiseen tähdänneen Katipunan-salaseuran. Sen toiminta jäljitteli vapaamuurareita. Bonifacio ja hänen lähin apulaisensa Emilio Jacinto julkaisivat maaliskuussa 1896 Katipunanin äänenkannattajan, Kalyaan-lehden ensimmäisen ja ainoaksi jääneen numeron. Bonifaciota ja Jacintoa yhdisti se, että molemmat olivat molemmat saaneet innoitusta Ranskan vallankumouksen tasa-arvon ihanteista ja he olivat hartaita kristittyjä.
Katipunanin jäsenmäärä oli vuoden 1896 alussa vain tuhat, mutta Kalyaanin julkaisemisen jälkeen se kohosi parissa kuukaudessa 20 000:een. Myöhemmin samana vuonna jäseniä oli jo 100 000 eri puolilla Filippiinejä. Kannattajat olivat pääosin talonpoikia, sillä kaupunkien keskiluokka kannatti mieluummin maltillisia uudistuksia kuin vallankumousta. Varakkaat filippiiniläiset kieltäytyivät lahjoittamasta varoja aseiden ostamiseen Katipunanin suunnittelemaa kapinaa varten, mutta kapina päätettiin aloittaa siitä huolimatta kesällä 1896, kun eräs munkki oli kavaltanut suunnitelmat viranomaisille. Bonifacion johtama kansannousu käynnistyi elokuussa 1896 Luzonissa, mutta espanjalaiset joukot pakottivat nopeasti Bonifacion perääntymään Montalbaniin. Kapinallisten kärsittyä useita tappioita ja jouduttua nopeasti saarroksiin Bonifacion epäpätevyys sotilaallisena johtajana kävi ilmeiseksi. Hänen suosionsa romahti, mutta taitava komentaja Emilio Aguinaldo onnistui kääntämään kapinallisten sotaonnen. Maaliskuussa 1897 Tejerosissa kokoontunut kansalliskonventti valitsi uuden vallankumoushallituksen johtajaksi Aguinaldon Bonifacion sijasta.
Bonifacio kieltäytyi tunnustamasta Tejenosin konventin päätöksiä ja yritti huonolla menestyksellä perustaa oman kilpailevan vallankumoushallituksensa. Aguinaldon hallitus käynnisti häntä vastaan suunnatun mustamaalauskampanjan. Vallankumoushallinto pidätti Bonifacion huhtikuussa 1897 ja syytti häntä juonittelusta. Hänet tuomittiin sotilastuomioistuimessa kuolemaan maanpetoksesta ja teloitettiin ampumalla.
Merkitys
Nykyään Bonifaciota pidetään Filippiineillä kansallissankarina.
Nicholas Hamilton
Nicholas William Hamilton (s. 3. toukokuuta 2000, Lismore, New South Wales, Australia) on australialainen näyttelijä. Hamilton on tunnettu Henry Bowersin roolista kauhuelokuvassa ''Se.
Hamilton näyttelee myös vuonna 2019 ilmestyneessä sotaelokuvassa Danger Close: The Battle of Long Tan.
Go
Historia
Vuoden 2000 tienoilla Japanissa julkaistu Hikaru no Go -manga – ja myöhemmin televisiossa esitetty sarjakuvaan perustuva anime – nosti gon pinnalle japanilaisen nuorison keskuudessa. Tammikuussa 2004 gon suosiota levittänyt anime-sarja esitettiin myös Yhdysvalloissa.
Pelivälineet
pienoiskuva|vasen|Vangitut vastustajan kivet säilytetään pelin loppuun asti oman go-kupin nurin käännetyn kannen syvennyksessä.
Gon pelaamiseen käytetään pelilautaa (goban) ja valkoisia sekä mustia pelinappuloita, kiviä (goishi). Kiviä on yleensä 180 valkoista ja 181 mustaa. Kivet valmistetaan perinteisesti liuskekivestä (mustat) ja simpukankuorista (valkeat). Koska ”simpukkakivet” ovat arvokkaita, useimmiten pelataan lasista tehdyillä kivillä. Muoviset kivet ovat vielä lasikiviäkin halvempia, mutta niitä käytetään harvoin, koska lasikivet ovat sopivamman painoisia sekä tuottavat napakamman äänen laudalle pelattaessa. Kiviä säilytetään yleensä tarkoitukseen tehdyissä kupeissa (goke), mutta mikä tahansa muukin astia käy. Go-lauta on perinteisesti puuta ja siihen on piirretty 19 pysty- ja vaakaviivan (18 × 18 ruudun) muodostama ristikko, jossa on yhteensä 361 viivojen risteyskohtaa.
Aloittelijat harjoittelevat pelimekaniikkaa usein pienemmillä laudoilla, joissa on joko 9 × 9 tai 13 × 13 risteyskohtaa. Periaatteessa gota voi pelata minkä kokoisella laudalla tahansa. Pienemmällä laudalla pelatessa säännöt kuitenkin muuttuvat hieman (tasoituskivien määrä ja niiden asettelu).
Perinteisesti go-lauta on 1,5 shakua (45,45 cm) pitkä ja 1,4 shakua (42,42 cm) leveä. Aloittelijoita usein hämmästyttääkin se, ettei lauta olekaan neliön muotoinen. Laudan pituus on suurempi kuin sen leveys suhteessa 15:14. Laudan ”kummallisen” muodon on esitetty johtuvan kahdesta syystä. Ensinnäkin pelaajien istuessa laudan äärellä he näkevät sen niin, että se näyttää lyhyemmältä. Tämän takia lauta asetetaan pelaajien väliin niin, että sen leveyttä suurempi pituus luo illuusion, jossa lauta näyttää neliöltä. Toisen selityksen mukaan japanilaisen estetiikan mukaan symmetrisen muodon käyttäminen kuvastaa ”huonoa makua”.
Gota voi pelata hyvinkin yksinkertaisilla ja halvoilla pelivälineillä, kuten esimerkiksi vanerilevyllä ja maalatuilla pikkukivillä. Monet pelaajat arvostavat kuitenkin laadukkaita pelivälineitä ja ovat myös valmiita maksamaan niistä. Kalleimmat go-varustepaketit (lauta, kivet ja kupit) kipuavat hinnaltaan satoihin, jopa tuhansiin euroihin.
Peliä pelataan myös useilla tietokoneohjelmilla, joita on kehitetty kotitietokoneiden lisäksi muun muassa useille pelikonsoleille, kämmentietokoneille sekä matkapuhelimille. Useat ohjelmat mahdollistavat myös pelaamisen internetissä.
Säännöt
pienoiskuva|Kuvassa on mustia ja valkoisia kiviä. Kivien "vapaudet" on merkitty mustilla ja valkoisilla pisteillä. Huomaa, että eri kivet voivat jakaa saman risteyskohdan vapautena. pienoiskuva|Kun valkoinen pelaa kiven kohtaan A, jää musta ryhmä vangiksi ja siihen kuuluvat kivet poistetaan pelilaudalta.
Gon säännöistä on muutamia laajalti käytettyjä muunnelmia, jotka voidaan karkeasti jakaa japanilais- ja kiinalaistyylisiin sääntöihin. Kaikki muunnelmat kuitenkin kuvailevat strategisesti ja taktisesti saman pelin – erot ovat lähinnä pisteidenlaskun yksityiskohdissa ja harvinaisten poikkeustapausten käsittelyssä. Aloittelijan näkökulmasta kaikki säännöt ovat käytännössä samanlaisia.
Alue ja voittaja (sääntö 5)
pienoiskuva|Peli on päättynyt. Valkoisen ja mustan hallitsemat alueet on merkitty kuvaan pienillä pisteillä. Merkityt mustat kivet ovat kuolleita ja ne lasketaan siksi valkean vangeiksi. Niiden peittämät alueet lasketaan myös valkean hyväksi.
Ahvenanmaan hallintotuomioistuin
Valtioneuvoston ohjesäännön mukaan Ahvenanmaan hallintotuomioistuin kuuluu oikeusministeriön hallinnonalaan. Ahvenanmaan hallintotuomioistuimen päätökseen voi hakea muutosta korkeimmalta hallinto-oikeudelta.
Go
Alue ja voittaja (sääntö 5)
Gon lopullisena tavoitteena on alueen muodostus. Alue on ryhmä vapaita viivojen risteyskohtia, joita vain omat kivet ympäröivät. Vaikka vastustajan kivien vangitsemisesta saakin pisteitä, on se vain eräs keino alueen valtaamiseen ja vastustajan aseman heikentämiseen. Kivien vangitseminen ei ole gon pääasiallinen tarkoitus.
Pelin päättyessä molemmat pelaajat laskevat valtaamansa alueet ja vangitsemansa vastustajan kivet. Kukin vapaa viivojen risteysalue on yhden pisteen arvoinen. Vangitkin ovat yhden pisteen arvoisia vangitsijalleen. Vangeiksi lasketaan jo vangittujen kivien lisäksi myös ne kivet, jotka pelin päättyessä ovat sellaisessa asemassa, josta niitä ei enää voi pelastaa (Esimerkiksi viereisessä kuvassa mustan ryhmä vasemmassa alanurkassa on "kuollut"). Mikäli pelaajien välille syntyy erimielisyyttä siitä, mitkä ovat kuolleita kiviä, tulee kiista ratkaista jatkamalla peliä niin kauan, kunnes kiistanalaiset kivet on vangittu tai todettu selvästi eläviksi. Elävät ja kuolleet kivet määritellään tarkemmin täällä.
Yleensä gossa menetellään siten, että vangeilla vähennetään vastustajan pisteitä, eikä kasvateta omia. Tämä tarkoittaa sitä, että vangit asetetaan takaisin laudalle vastustajan alueelle, jolloin vastustaja menettää hallitsemiaan vapaita viivojen risteyskohtia eli pisteitään vankien lukumäärän verran. Näiden kivien vangitsija ei enää saa näistä takaisin asetetuista kivistä pisteitä. Valkoinen saa lähes aina komin eli ylimääräisiä tasoituspisteitä lopulliseen pistemääräänsä korvaukseksi siitä, että musta saa aloittaa pelin.
Viereisessä kuvassa valkea saa 32 pistettä alueistaan ja 16 pistettä vangeistaan eli yhteensä 48 pistettä. Musta saa vain neljä pistettä. Valkoinen voi viedä mustalta nämä neljä pistettä laittamalla saamiaan vankeja laudalle, jolloin sekä valkea että musta menettävät molemmat neljä pistettä. Laskettiinpa tulos miten tahansa, valkea voittaa 44 pisteellä. Gossa voittaja ilmoitetaan esimerkiksi näin: valkea voittaa viidellä pisteellä.
Gossa laudalle jää useinkin sellaisia yksittäisiä tyhjiä risteyskohtia, joita ympäröivät molempien pelaajien kivet. Näillä risteyskohdilla ei ole selvää omistajaa, eikä niistä saa yhtään pistettä. Jos risteyskohtaan pelaaminen ei muuta pistetilannetta, näitä risteyskohtia kutsutaan dameiksi ja ne täytetään pelikivillä viimeistään pistelaskentavaiheessa, jolloin pisteiden laskeminen helpottuu.
Kivien mahdollinen loppuminen ei saa vaikuttaa pelin kulkuun tai sen tulokseen millään lailla. Mikäli pelaajalta loppuvat pelikivet, on niitä hankittava hänelle lisää. Hätätapauksessa puuttuvat pelikivet voi korvata jollain muulla materiaalilla, kuten esimerkiksi napeilla. Lisää kiviä voi hankkia myös vaihtamalla vankeja. Jos molemmilla pelaajilla on esimerkiksi vähintään kymmenen vankia, molemmat pelaajat voivat vähentää vankikupistaan kymmenen kiveä ja antaa ne takaisin vastustajalle. Yleensä kivet loppuvat vain kun kiviä on alkujaankin ollut merkittävästi vähemmän kuin 180.
Vapaudet (sääntö 6)
Pelatulla kivellä on neljä vapautta eli tyhjää viivojen risteyskohtaa sen ylä- ja alapuolella sekä molemmilla sivuilla. Laudan reunaan sijoitetulla kivellä niitä on vain kolme ja laudan nurkassa olevalla kivellä niitä on vain kaksi. Vierekkäin pelatut kivet muodostavat vapauksien kannalta yhtenäisen kokonaisuuden. Esimerkiksi kahden vierekkäisen kiven ketjulla vapauksia on kuusi.
Kun kiven tai kiviketjun eli ryhmän kaikki vapaudet on täytetty vastapuolen kivillä, on kivi tai kiviketju syöty ja se pitää poistaa laudalta. Vangittujen kivien "alta" paljastuu vangitsijalle nyt hänen hallinnassaan oleva uusi alue. Vangitut kivet säilyttää vangitsija erillään muista kivistä pelin loppuun asti. Yleensä tämä säilytys tapahtuu nimenomaan go-kiville valmistettujen kuppien ylösalaisin käännettyjen kansien päällä. Kivi tai kiviryhmä, jolla on vain yksi vapaus on atariksi kutsutussa tilanteessa, jossa se uhkaa tulla syödyksi seuraavalla vuorolla.
Itsemurhakielto (sääntö 7)
pienoiskuva|vasen
Kiveä ei saa asettaa paikkaan, jossa sillä ei olisi yhtään vapautta paitsi jos juuri tämän kiven asettamisella saadaan vangittua yksi tai useampi vastustajan kivi, jolloin ne poistetaan laudalta ja ne luovuttavat näin asetetulle kivelle ainakin yhden sen tarvitseman vapauden. Itsemurhakielto ei siis koskaan kiellä siirtoa, jolla voidaan vangita vastustajan kiviä. Viereisessä kuvassa musta voi siis vangita yhden valkean kiven.
Toistokielto (sääntö 8)
Toistokielto koskee yllä kuvattua tilannetta, jossa musta saa vangita valkoisen kiven. Jos valkoinen yrittäisi samaa heti mustan siirron jälkeen, se johtaisi takaisin yllä kuvattuun tilanteeseen ja musta voisi vuorostaan vangita valkoisen, ja tätä vangitsemista voitaisiin jatkaa loputtomiin. Tämän estämiseksi toistokielto kieltää nyt valkoista vangitsemasta mustaa, koska koko laudalla aikaisemmin ollut tilanne toistuisi. Valkoisen on siis pelattava johonkin muuhun lailliseen kohtaan, jolloin koko laudan tilanne muuttuu. Jos musta vastaa tähän pelaamalla myös muualle, valkoinen voi seuraavalla siirrollaan jälleen vangita mustan kiven, jolloin paikallinen tilanne palautuu kuvassa esitettyyn. Jos musta ei halua vastata muualle, hän voi tietenkin päättää tilanteen pelaamalla kiven omien kiviensä keskelle.
Tasoituspelit (sääntö 9)
pienoiskuva|Tasoituskivien paikat go-laudalla. Oikeassa laudassa tasoituskivien paikat on merkitty pienillä mustilla pisteillä.
Gon hyviä puolia on se, että hyvinkin eritasoiset pelaajat voivat pelata keskenään mielenkiintoisen ja kummallekin haastavan pelin gon tasoitusjärjestelmän ansiosta. Tasoitus tapahtuu siten, että musta (heikompi pelaaja) asettaa ennen pelin alkua laudalle pelaajien tasoerosta (luokitusjärjestelmässä) riippuvan määrän tasoituskiviä. Tämän jälkeen valkea aloittaa pelin. Tasoituskivet tasoittavat merkittävästi pelaajien voimasuhteita antaessaan heikommalle pelaajalle paremman strategisen aseman.
Tasoituskiviä ei aseteta pelaajan valintojen mukaan, vaan ne on kivien lukumäärästä riippuen laitettava laudalle säännöissä määriteltyihin paikkoihin. Tasoituskivien paikat on merkitty lautaan pienillä mustilla pisteillä. Tasoituskivien lukumäärä vaikuttaa niiden sijaintiin laudalla seuraavasti (katso viereistä kuvaa):
Mikäli tasoituspelissä pelaajien välinen tasoero (luokitusjärjestelmässä) oikeuttaisi heikomman pelaajan saamaan vain yhden tasoituskiven, saa heikompi pelaaja vain etuoikeuden pelata mustilla (tavallisesti ilman komia). Tasoituskiviä ei yleensä voi antaa yhdeksää enempää. Mikäli pelaajien välinen tasoero kuitenkin oikeuttaisi toisen pelaajan saamaan tasoituskiviä enemmän kuin yhdeksän, niin tällöin pelaajien välisen tasoeron katsotaan olevan niin suuri, että peli on lähinnä opetuspeli, jossa valkoinen opettaa mustaa.
Komi
Valkoisen lopulliseen pistemäärään lisätään aina komin verran pisteitä korvaukseksi mustan saamasta aloitusedusta. Nykyään yleisimmin käytetty komi on 6,5 pistettä. Komiin liitetään yleensä puolikas piste, jotta tasapelit vältetään. Komin suuruus voi kuitenkin vaihdella pelin luonteen mukaan:
Tasapelit pyritään välttämään erityisesti turnauksissa. Jos tasapelit eivät haittaa turnausjärjestelyjä, voidaan tasa-alkupeleissä käyttää esimerkiksi 7 pisteen komia ja tasoituspelit voidaan pelata ilman komia.
Komin arvo pyritään valitsemaan niin, että mustan ensimmäisen siirron etu hyvitetään täysimittaisesti valkoiselle. Kun ammattilaispeleissä mustilla kivillä voitetaan selvästi yli 50 % peleistä, komin arvoa on perinteisesti kasvatettu. Toistaiseksi ammattilaispeleissä käytettyä komia ei ole jouduttu vähentämään.
Kello
pienoiskuva|Sekä gossa että [[shakki|shakissa voidaan käyttää kelloja pelin tempon nopeuttamiseen. Turnauksissa kelloja käytetään yleisesti.]]
Etenkin turnauksissa sekä Internetissä pelatessa käytetään yleensä pelikelloa, jonka tarkoitus on joko estää pelin pitkittymistä tai nostaa pelin tempoa. Erityisen nopeita pelejä (10 minuuttia per pelaaja, tai vähemmän) kutsutaan pikapeleiksi (alun perin salama). Pelaajat käynnistävät kellon pelin alussa ja painavat omaa nappiansa kellossa jokaisen tekemänsä siirron jälkeen. Tietokoneiden go-ohjelmien virtuaaliset pelikellot ovat automaattisia, eli niitä ei tarvitse erikseen painaa siirron tekemisen jälkeen.
Yleisesti käytössä on kolme erilaista aikatyyppiä: absoluuttinen, perinteinen byoyomi sekä kanadalainen byoyomi. Näiden lisäksi käytetään yhdistelmiä, joissa absoluuttisen ajan jälkeen jatketaan byoyomilla.
Absoluuttinen
Molemmille pelaajille on asetettu oma enimmäisaika jonka siirtojen tekemiseen voi yhteensä käyttää. Molemmilla pelaajilla voi siis olla esimerkiksi 45 minuuttia aikaa. Pelaajan aika alkaa kulua vastustajan vuoron päätyttyä kun vastustaja painaa kelloa, ja lakkaa kulumasta vastustajan vuoron ajaksi pelaajan oman vuoron päätyttyä, kun pelaaja itse painaa kelloa. Mikäli pelaajan aika loppuu, hän häviää.
Perinteinen byōyomi
Pelaajan byōyomi-jakson kuluttua loppuun alkaa hänen seuraava byōyomi-jaksonsa kulua, mikäli hänellä on niitä jäljellä. Jokainen loppuun kulunut byōyomi-jakso lasketaan menetetyksi. Kesken "jäänyt" byōyomi-jakso alkaa alusta pelaajan seuraavalla vuorolla.
Aikarajasta pitää tyypillisesti huolen erillinen henkilö, joka varoittaa ajan loppumisesta laskemalla sekunteja taaksepäin (jap. byō = sekunnit, yomi = lukeminen). Sekuntien ääneen laskemista varten on kehitetty myös kello, joka on piipityksellään ja myöhemmin myös puheellaan saavuttanut legendaarisen maineen turnausten häiritsijänä.
Kanadalainen byōyomi
Kuin perinteinen byōyomi, mutta yhdelle jaksolle on määrätty jakson pituuden lisäksi myös kyseisessä ajassa pelattava kivimäärä. Pelaajan pitää siis tehdä esimerkiksi viisitoista siirtoa viidessä minuutissa. Jos pelaaja saa pelattua kyseisen kivimäärän asetetussa ajassa, alkaa jakso uudelleen. Mikäli aika jaksossa loppuu kun kiviä on vielä jäljellä, pelaaja häviää pelin.
Strategia ja taktiikka
thumb|150px|Musta voi estää valkeaa muodostamasta kahdesta ryhmästään yhtä suurempaa ryhmää. Musta "leikkaa" eli tulee väliin (kohtaan, jossa on kaksi valkoista neliötä).
Go on säännöiltään yksinkertainen, mutta sen strategia ja taktiikka ovat vivahteikkuudeltaan ylivertaisia muihin lautapeleihin verrattuna. Gon perusajatus on alueen valtaaminen. Alueen valtaamiseen ja sen puolustamiseen on monia eri lähestymistapoja.