cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vinoutunut otos
Vinoutuneen otoksen välttäminen
Usein ei kuitenkaan ole mahdollista tai eettistä satunnaistaa vertailuryhmiä, esimerkiksi arpoa, ketkä pääsevät yliopistoon tai eduskuntaan ja ketkä eivät, tai ketkä altistetaan ydinpommille säteilyn vaikutusten tutkimiseksi. Tähän ratkaisu voi olla suunnilleen yhtä hyvä kuin satunnainen -koejärjestely (as good as random). Seuraavat koetyypit ovat parhaimmillaan tällaisia:
Isokatu (Oulu)
Isokatu on katu Oulussa sekä eräs keskustan pääliikenneväylistä. Se johtaa lähes pohjois-eteläsuuntaisena halki kaupungin ruutukaavakeskustan, alkaen Myllytullin kaupunginosasta, johtaen halki Pokkisen, Vanhantullin ja Leverin kaupunginosien, päättyen Nuottasaaren kaupunginosaan. Kadun pituus on noin 2,25 kilometriä, ja sen pinnoitteena on käytetty pääosin asfalttia, mutta osalla matkaa katu on päällystetty noppakivin.
Katu alkaa Heinäpään urheilukeskuksen pysäköintialueelta Liikuntakeskus Hukan luota, jatkuen suorana pohjoiskoilliseen halki kaupungin ruutukaavakeskustan. Liikenteellisesti merkittävät ja ruuhkaherkimmät poikkikatujen liittymät ovat Puistokadun, Saaristonkadun, Kajaaninkadun ja Linnankadun risteykset, joissa kaikissa on liikennevalo-ohjaus. Isokaduksi nimetty osuus päättyy Myllytulliin Mannenkadun ja Valjastehtaankadun liittymään, josta väylä jatkuu suoraan Kasarmintienä Oulujoen etelärantaa seuraten Erkkolan sillan liittymään saakka.
Isokadun osuus Saaristonkadulta Linnankadulle on aiemmin ollut käytössä keskustan halki pohjoiseen kulkevan linja-autoliikenteen väylänä. Joukkoliikenne siirtyi kuitenkin pääosin joukkoliikennekaduksi muutetulle Torikadulle 22. syyskuuta 2007. Saaristonkadun ja Pakkahuoneenkadun välinen osuus muuttui kävelykaduksi vuonna 2016; Pakkahuoneenkadun ja Kauppurienkadun välinen osuus kulkee Kauppakeskus Valkean läpi (tunnetaan myös Kesäkatuna), ja Kauppurienkadun ja Saaristonkadun välisellä kävelykadulla sijaitsee yksi Kivisydämen sisäänkäynneistä.
Soini (täsmennyssivu)
Soini voi viitata seuraaviin:
Isokatu (Oulu)
Historiaa
Aiemmin katu tunnettiin nimellä Iso Uusikatu. Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi. . Isokatu oli myös vuoden 1990 nuorisomellakoiden päätapahtumapaikka (ks. Oulun kristalliyö).
Rombo
Rombo on yksi Pohjois-Tansaniassa asuvan chaga-kansan puhumista kielistä. Se on osa chagojen murrejatkumoa, johon kuuluvat myös vunjon, mochin ja machamen kielet.
Nayala
thumb|Nayalan departementit Nayala on provinssi Burkina Fason luoteisosassa Boucle du Mouhounin hallintoalueella. Siellä oli vuoden 2006 väestönlaskennassa yhteensä 162 869 asukasta. Provinssin pääkaupunki on Toma, jossa oli vuonna 2006 yhteensä 29 003 asukasta.
FS Cerbère (1868)
Cerbère oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Cerbère-luokan törmäyskeulalla varustettu alus.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 14. heinäkuuta 1865. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 23. heinäkuuta 1870.
Palvelus
Alus riisuttiin aseista vuosina 1885-1886 ja se poistettiin alusluettelosta 12. marraskuuta 1886. Alus romutettiin vuonna 1887 Cherbourgissa.
Kansalaisen osallistumisympäristö
Kansalaisen osallistumisympäristö on oikeusministeriön hanke, joka tuottaa kansalaisyhteiskunnan, päättäjien ja hallinnon käyttöön verkkopalveluita.
Kansalaisen osallistumisympäristö -hanke tuottaa vuosina 2011-2013 verkkopalveluita, jotka edistävät kansalaisten, päättäjien ja hallinnon välistä vuorovaikutusta. Tarkoitusta varten hankkeessa kehitetään keskustelufoorumeita sekä palveluita kyselyjen, aloitteiden ja lausuntojen järjestämiseksi.
Adrianmeren liiga
Historia
Adrianmeren liiga käynnistyi vuonna 2001 entisistä Jugoslavian osavaltioista tulleiden 12 joukkueen voimin. Seuraavaksi kaudeksi mukaan tuli Maccabi Tel Aviv Israelista, mutta se jätti sarjan yhden kauden jälkeen. Kaudeksi 2003–2004 sarja laajeni 14 joukkueen laajuiseksi. Kausi 2004–2005 pelattiin 16 joukkueella, mutta seuraavaksi kaudeksi palattiin 14 joukkueen järjestelmään. Lokakuussa 2006 liiga teki sponsorisopimuksen slovenialaisen NLB-pankin kanssa, ja sen nimi muutettiin NLB Leagueksi. Toinen suuri, ja entinen pääsponsori, on rengasvalmistaja Goodyear.
Sarjajärjestelmä
Runkosarjassa pelataan normaali kaksinkertainen sarja, jossa kaikki joukkueet kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Kahdeksan parasta etenee pudotuspeleihin, jotka ratkeavat yhden ottelun perusteella.
Riitta Hanhi
Riitta Hanhi on hahmo Disneyn eläinmaailmassa. Hän on uuttera ja yritteliäs liikenainen, ja samalla Roope Ankkaan rakastunut vanhapiika. Italialaisen Romano Scarpan vuonna 1960 luoma Riitta on uransa aikana vaihdellut Roopea jahtaavasta kiusankappaleesta hauskaksi ja itsenäiseksi sankarittareksi.
Riitan ensiesiintyminen
Riitta ilmestyi Roopen elämään virallisesti tarinassa Zio Paperone e l'multino Balabu penäämään Roopelta syntymäpäivälahjaa. Riitan rooli oli silloin vielä varsin epäselvä, mutta sarjassa annettiin ymmärtää, että hän oli Roopen vanha tuttu. Suomessa tämä sarja julkaistiin Aku Ankan taskukirjassa numero 79 (nimellä Viimeinen kulu-kulu). Ensimmäinen suomeksi julkaistu sarjakuva Riitasta oli Aku Ankan taskukirjan numerossa 8 julkaistu Venetsian leipuri. Riitta-tarinoita on myöhemmin julkaistu suomeksi myös Aku Ankka -lehdessä.
Riitta nykypäivänä
Uudemmissa tarinoissa Riitasta on tullut räväkkä ja kovaotteinen liikenainen, joka yrittää kiristää Roopea kanssaan avioon keinolla millä hyvänsä. Roope sanoo usein Riitalle, ettei tunteilu sovi hänen kaltaiselleen liikemiehelle. Joissakin tarinoissa käy kuitenkin ilmi, että syvällä sisimmissään Roope kyllä pitää Riitasta. Tämä kaksikko on kisannut milloin villamarkkinoiden, milloin täytekakkuteollisuuden hallinnasta. Ajan myötä Riitta on rauhoittunut jopa siinä määrin, että Roopekin on lakannut puhumasta ”Hullu-Riitasta”. Hänestä on tullut ideoita pursuava yksityisyrittäjä, ja vaikka Roope yhä toisinaan saa hätistellä ankkaneitoa kimpustaan, nähdään Riitan rinnalla useimmiten tämän uskollinen ystävä ja liikekumppani Kuuno Kaakkuri. Riitta tunnetaan joissain vanhoissa sarjakuvissa myös nimellä Maisa Hanhi.
Liste der Bewohner Entenhausens List of Donald Duck characters
Lea Schüller
Schüller edustaa Bundesliigassa Bayern Müncheniä, johon hän siirtyi kesällä 2020 Essenistä.
Mari Devon
Ura
Usein Jane Alan nimellä tunnettu Devon on tehnyt uransa aikana useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Mobile Suit Gundam, Teknoman, Liikkuva linna, Digimon ja Love Hina. Alkuperäisiä ääniä Mari Devon on kuitenkin tehnyt 1990-luvulta asti, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa James Bond Junior vuotta myöhemmin hän sai kenties tunnetuimman roolinsa Batmanistä Summer Gleesonina. Muita animaatiosarjoja joihin hän on lainannut ääntään ovat Bittipää, Batman of the Future ja The Zeta Project. 2000-luvulla Devon on tehnyt myös äänirooleja videopeleihin.
Klasiesjoen luolat
pienoiskuva|oikea|Yksi Klasiesjoen luolista.
Klasiesjoen luolat (joskus: Klasies) ovat Klasiesjoen itäpuolella olevia luolia Etelä-Afrikassa Tsitsikamman luonnonsuojelualueen rannikolla Itä-Kapin maakunnan Humansdorpissa. Sen kolmesta luolasta ja kahdesta korkean kallion juurella olevasta suojasta on löytynyt noin 125 000 vuoden takaisia ihmisasutuksen jäänteitä, jotka olivat 20 metrin paksuisessa kerrostumassa.
Etelä-Afrikan hallitus on ehdottanut 1998 niiden liittämistä Maailmanperintöluetteloon.
Automaattivaihteisto
thumb|Aisinin automaattivaihteisto aukileikattuna. Automaattivaihteistolla tarkoitetaan ajoneuvoissa olevaa vaihteistojärjestelmää, jossa kuljettajan ei tarvitse itse vaihtaa vaihdetta, vaan automaattivaihteisto tekee sen hänen puolestaan. Automaattivaihteisto on useimmiten lisävaruste, joka lisää ajoneuvon ostohintaa. Autojen ensimmäiset automaattivaihteistot esitteli Oldsmobile vuoden 1940 malleissaan. Hydra-Matic-nimellä kutsuttu vaihteisto oli ensimmäinen massatuotannossa valmistettu täysautomaattinen vaihteisto. Automaattivaihteiston voiteluöljynä käytettiin muun muassa valaanöljyä.
Pohjois-Amerikassa valtaosa autoista myydään automaattivaihteisina, ja manuaalivaihteiset autot ovat harvinaisia. Myös muualla maailmassa manuaalivaihteistojen suosio on laskussa.
Automaattivaihteita on saatavilla myös joihinkin sähköpolkupyöriin.
Tekniikka
Perinteisessä automaattivaihteistossa moottorin tuottama voima välitetään momentinmuuntimen pumppupyörältä nesteen välityksellä turbiinipyörälle, mistä voima siirtyy eteenpäin hammaspyörävaihteistolle.
Automaattivaihteiston ohjaukseen on jatkuvasti lisätty elektroniikkaa. Uudet vaihteistot muun muassa oppivat kuljettajan ajotavasta ja tekevät vaihteiden vaihtoja automaattisesti keräämänsä tiedon perusteella. Alemman hintaluokan autoissa viisivaihteiset automaatit ovat hyvää vauhtia syrjäyttämässä perinteiset nelivaihteiset mallit. Kuusi- ja seitsemänvaihteiset hallitsevat yläluokkaa. Ensimmäisen kuusivaihteisen automaatin tarjosi BMW vuonna 2001 esitellyssä 7-sarjassa. Muutamaa vuotta myöhemmin Mercedes-Benzin S-sarjassa nähtiin seitsemänvaihteinen automaatti. Lexus ja BMW ottivat myöhemmin käyttöön kahdeksanvaihteisen vaihteiston. Vaihteistovalmistaja ZF kehitti yhdeksänportaisen automaattivaihteiston, joka tuli ensimmäisenä käyttöön Jeep Cherokeessa ja Land Rover Evoquessa vuonna 2013. B-segmentissä eli ”pikkuautoluokassa” ensimmäinen kuusivaihteinen automaatti esiteltiin Opel Corsassa loppuvuodesta 2014.
Yleisesti automaattivaihteisto kuluttaa enemmän polttoainetta paljon kiihdytyksiä ja hidastuksia sisältävässä ajossa verrattuna manuaalivaihteistoon, öljyvälitteisen momentinmuuntimen takia. Matka-ajossa eroa ei juurikaan ole, etenkään tasaisella nopeudella ajettaessa, kiinteäksi lukittuvalla turbiinilla varustetuissa autoissa. Poikkeus on CVT-automaattivaihteisto, jonka kulutus on manuaalivaihteiston tasoa. Rakenteellisesti automaattivaihteisto on yleensä manuaalivaihteistoa painavampi. Perinteisesti se on myös ollut kalliimpi valmistaa.
Myös kaksoiskytkinvaihteistossa vaihtaminen tapahtuu automaattisesti. Teknisesti vaihteisto on kuitenkin perinteisestä automaattivaihteistosta poiketen toteutettu useamman rinnakkaisen vaihdelaatikon ja niin sanotun kaksoiskytkimen avulla. Tunnetuin kaksoiskytkinvaihteisto on Volkswagen-konsernin käyttämä DSG. Koska tässä vaihteistossa seuraava vaihde on aina valmiiksi kytkettynä toisella vaihteiston akselilla päällä, ei vaihtamisessa ole vaihtamisviivettä, eikä veto katkea vaihtamisen aikana. Uusi vaihde kytketään samanaikaisesti, kun toinen vaihteiston puoli irrotetaan. Kaksoiskytkinvaihteistossa ei käytetä momentinmuunninta, vaan voima välittyy nimensä mukaisesti suoraan moottorista vaihteistoon. Tämän vuoksi polttoaineenkulutus on uusimmilla vaihteistoilla jopa pienempi kuin manuaalivaihteistolla. Näistä eduista huolimatta eräät autovalmistajat ovat hylänneet kaksoiskytkinvaihteistot, ja ovat panostaneet perinteisen automaattivaihteiston paranteluun.
Automaattivaihteiston vaihteet
thumb| [[Volkswagen Golf VII:n lattialle sijoitettu vaihteenvalitsin. ]] Autonvalmistajat käyttävät yleisesti automaattivaihteiston vaihteenvalitsimessa seuraavia merkintöjä: Kaikissa vaihteistoissa ei välttämättä ole jokaista toimintoa. Niin sanotut pakkovaihteet ja ylivaihde (O) ovat uusissa automalleissa harvinaisia.
Rastilan kartano
thumb|Kartanon päärakennus
Rastilan kartano sijaitsee Helsingissä, Vuosaaressa. Sen omistamat maat ulottuivat aikoinaan Broändasta Ramsinniemeen, ja sillä oli neljä torppaa.
Rastilan kartanon mailla sijaitsevat nykyään Rastilankallion, Meri-Rastilan ja Rastilan osa-alueet. Kartanon tiloissa toimii nykyään kahvila-lounasravintola Cafe Monami sekä mainostoimisto Monami Agency.
Historiaa
Vanhin kartanon aluetta koskeva kirjallinen dokumentti on vuodelta 1540. Alueella oli tuolloin kolme taloa, joiden muodostamaa kylää kutsuttiin Rassbölleksi. Rass viittaa virtaan, vesijuoksuun ja laaksoon. Rastböle on kirjurin huolimattomuusvirhe, josta tuli alueen virallinen nimi 1800-luvulla.
Kartanon maiden läpi virtaa yhä Rastilanpuro, mutta maan kohoamisen vuoksi se on nykyään huomattavasti pienempi kuin keskiajalla.
Alueen asukkaat elättivät itsensä laivureina, kalastuksella sekä maanviljelyllä.
1600-luvulla alueella olleet pienemmät tilat olivat hävinneet ja alueella oli vain yksi suurempi tila. Vuonna 1631 Rastilan tilojen ilmoitetaan olleen autioina ja kaksi vuotta myöhemmin niitä viljeli Johan Greek. Greek varusti kuninkaan armeijalle ratsusotilaan, joten Rastilan tila muutettiin virallisissa dokumenteissa ratsutilaksi. Kuningatar Kristiina myönsi Grrekin kuoltua tämän leskelle Märta Reiherille elinikäisen läänityksen. Muutamaa vuotta myöhemmin tila muutettiin perinnölliseksi lahjoitusmaaksi. Reiher anoi hallitsijalta lupaa vuonna 1653 rakennuslupaa säterille eli asuinkartanolle. Laki edellytti säteritiloilta kunnollisia asuinrakennuksia ja myös peltojen piti olla hyvin hoidettuja.
Kaarle XI peruutti suuren määrän lahjoitusmaita takaisin kruunulle. Rastilan maat määrättiin armeijan palkkatiloiksi, joiden tuotot tilitettiin amiraliteetille. Isonvihan vuosien 1713- 1721 jälkeen Rastilan maat olivat jälleen autiot. Ratsuväenupseeri Otto Floor otti tilan viljelykseensä vuonna 1729.
Vuonna 1748 ryhdyttiin rakentamaan Viaporin merilinnoitusta ja rakennustarvikkeiden kysyntä nousi Helsingin ympäristössä huippuunsa. Viaporin upseeri Jean Elfving perusti tuolloin tiiliruukin Rastilan maille.
1900-luvun alussa kartanon omistama alue alkoi pienentyä, sillä se alkoi myydä maitaan helsinkiläisille huviloiden rakentamista varten. 1940-luvun loppupuolella sen alueesta lohkottiin niin sanottuja rintamamiestontteja.
Kartanon viimeiseksi yksityiseksi omistajaksi jäi tuomari Walter Ahlqvist joka osti tilan vuonna 1912. Agronomi Gunnar Colérus vuokrasi tilan vuonna 1922 ja hoiti sitä vuonna 1935 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Jatkosodan aikana vuonna 1944, Helsingin suurpommitusten yhteydessä, Neuvostoliiton ilmavoimat pudottivat pommeja myös Rastilan kartanon alueelle. Ahlqvistin perikunta myi tilan vuonna 1951 Helsingin kaupungille ja maanviljelys jatkui vielä kymmenisen vuotta. Kaupantekohetkellä kartanon tiluksien laajuus oli 196 hehtaaria.
Tilan historiallisista rakennuksista on jäljellä vielä 1800-luvun alussa rakennettu päärakennus, pehtorin talo ja punamullalla maalattu vilja-aitta, joka tosin ei enää sijaitse alkuperäisellä paikallaan.
Puutarhasta on jäljellä sembramäntyjä, tammia, vaahteroita ja lehmuksia sekä kuusiaita.
Škoda Favorit (1936)
Škoda Favorit oli tšekkoslovakialaisen ASAP:n vuosina 1936–1941 valmistama henkilöauto.
Favorit suunniteltiin Škoda Rapidin ja suurikokoisen Škoda Superbin väliin. Ensimmäinen, sivuventtiilimoottorilla varustettu malli oli tyyppi 904, jota valmistettiin vuosina 1936–1939. Vuonna 1938 esiteltiin kansiventtiilimoottorilla varustettu Favorit 2000 OHV eli tyyppi 923, jota valmistettiin vuoteen 1941 asti.
Korimallit olivat neliovinen sedan sekä limusiini. 2000 OHV -mallia valmistettiin myös sotilaskäyttöön.
Moottori
Ensimmäisessä mallissa, tyyppi 904:ssä, oli voimanlähteenä iskutilavuudeltaan 1 802-kuutioinen, nelisylinterinen sivuventtiilimoottori jonka sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskun pituus 102 mm. Kampiakseli oli laakeroitu kuudella runkolaakerilla. Moottorin teho oli 28 kW ja siinä oli Zenith 30 VEI -kaasutin. Moottorin sähköosat olivat Boschin ja Scintillan valmistamia. Auton huippunopeus oli 95 km/h.
Jälkimmäinen muunnelma oli varustettu 2 091-kuutioisella kansiventtiilimoottorilla, jonka sylinterin halkaisija oli 80 mm ja iskun pituus 104 mm. Kaasuttimena oli Solex 30 FJ tai 32 USIP. Auton huippunopeus oli 110 km/h.
Voimansiirto ja alusta
Voimansiirrossa oli kuiva yksilevykytkin ja nelivaihteinen vaihteisto, jonka kolmas ja neljäs vaihde oli synkronoitu. Voimansiirtoakseli kulki runkoputken läpi putken takaosaan kiinnitettyyn vetopyörästöön. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja kaksi poikittaista lehtijousta. Etuakselilla oli yläpuoliset kolmiotuet ja alapuolella poikittainen lehtijousi. Käyttöjarruina oli hydraulitoimiset rumpujarrut edessä ja takana; seisontajarru vaikutti takajarruihin mekaanisen välityksen kautta. Ohjausvaihde oli kierukkatyyppinen.
Deguhaukka
Deguhaukka eli marsuhaukka, aikaisemmalta nimeltään sinikotka eli aguja (Geranoaetus melanoleucus) on haukkojen heimoon kuuluva petolintu, joka elää Etelä-Amerikassa. Lajia tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Chilessä, Ecuadorissa, Kolumbiassa, Paraguayssa, Perussa, Uruguayssa ja Venezuelassa.
Deguhaukan elinpiiriä ovat lauhkeat, subtrooppiset ja trooppiset preeriat, kalliot, kuivat savannit sekä subtrooppiset ja trooppiset pensaikot 1 600–4 600 metrin korkeudessa. Se ei yleensä esiinny metsissä. Sen kanta on vakaa, koska sillä ei ole erityisiä uhkia. Deguhaukka saalistaa pääasiassa nisäkkäitä.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Päällyspuolen höyhenys on melko tasavärinen. Deguhaukka on kooltaan suuri, noin 60–76 senttiä pitkä ja sen siipiväli on 149–184 senttiä. Sen paino on 1,7–3,2 kiloa. Se on rakenteeltaan raskastekoinen, vahvan näköinen. Siivet ovat pitkät ja leveät ja hiukan suippeneva pyrstö on verrattain lyhyt ja musta, jossa uudet höyhenet ovat väriltään harmaan täplittämiä. Istuessa siivet peittävät pyrstön melkein kokonaan niin että lintu näyttää melkein pyrstöttömältä. Aikuinen lintu on alta valkoinen, ja jos siinä on ohuita mustia juovia. Päältä se on mustaan, ruskeaan tai siniseen vivahtava tummanharmaa. Niskan ja rinnan alimmat tummat höyhenet ovat pitkänomaisia. Aikuisilla on siivissä tuhkanharmaa ja -valkoinen raidoitus, jonka hopeanväri näkyy kauas. Naaraalla on punaruskea sävyä ylä- ja alasiipien kyynärsulissa ja se on huomattavasti koirasta suurempi.
Nuoren linnun höyhenys muistuttaa isomustahaukkaa (Buteogallus urubitinga). Yläpuolelta se on tummanruskea, joskus melkein musta, eikä siivissä ole vaaleita läikkiä. Alapuoli on valkoinen tai vaaleanruskea ja siinä on leveitä tummia juovia rinnassa ja tummia juovia vatsassa ja reisissä. Höyhenys on aikuismainen vasta 4–5-vuotiaalla.
Deguhaukka ei yleensä ääntele paljon, tavallisesti vain lentäessään ja ollessaan lähellä pesää. Ääni muistuttaa joskus hurjaa ihmisnaurua, toisinaan taas isokuovin vihellystä. Joskus lentäessään lintu voi päästää kimeän äänen ”kukukukuku”.
Luettelo Parman herttuoista
Parman herttuat hallitsivat Parman herttuakuntaa Italiassa vuosina 1545–1802 ja 1814–1860. Parman herttua oli myös Piacenzan herttua, lukuun ottamatta Ottavio Farnesen hallituskauden alkuvuosia (1549–1556) ja Napoleonin herttuoiden aikaa (1808–1814), jolloin titteleillä oli eri haltijat. Parman herttualle kuului useimmiten myös Guastallan herttuan arvo vuodesta 1735 – jolloin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI valtasi Piacenzan Mantovalta – vuoteen 1847, jolloin alue luovutettiin Modenalle. Napoleonin herttuoiden aikana Piacenzan herttuattaren titteli oli Napoleonin sisaren Paulinen hallussa.
Napoleonin herttuat
Eivät hallinneet Parman tai Piacenzan aluetta, mutta heillä oli perinnöllinen arvonimi duché grand-fief.
Carolin Simon
pienoiskuva|Carolin Simon Carolin Simon (s. 24. marraskuuta 1992) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 20 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Hän esiintyi ensimmäisen kerran maajoukkueessa marraskuussa 2016 Norjaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.
Simon edustaa Bayern Münchenia. Hän on aiemmin edustanut kotimaassaan Hampurin, Wolfsburgin, Leverkusenin ja Freiburgin joukkueita sekä Ranskassa kaudella 2018–2019 Olympique Lyonia.
Sami Ruusukallio
Sami-Kalle Ruusukallio (s. 25. joulukuuta 1963) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Eppu Normaalin nykyisenä basistina.
Ruusukallio vaikutti useissa lyhytikäisissä yhtyeprojekteissa, kunnes liittyi vuonna 1989 tyttöbändi Ilonan riveihin Ilotulitus-albumin ajaksi. Ruusukallio liittyi Eppu Normaaliin vuonna 1989 korvaten yhtyeestä lähteneen Mikko Nevalaisen, ja hän on Eppu Normaalin historian pitkäaikaisin bassokitaristi. Hän toimii myös yhtyeen taustalaulajana, laulaen Eppu Normaalin kitaristi Mikko "Pantse" Syrjän kanssa tavallisesti korkeampia melodioita kuin yhtyeen päälaulaja Martti Syrjä. Hän on myös nuotittanut Eppu Normaalin kappaleita, ja ne on julkaistu Repullinen nuotteja ja Repullinen nuotteja 2 -nuottikirjojen muodossa vuosina 1998 ja 2005.
Obuh’ivin piiri
Obuh’ivin piiri on yksi Ukrainan Kiovan alueen piireistä. Piiri sijaitsee Kiovan etelänaapurina. Piirin hallintokeskus on Obuh’ivin kaupunki (33 443 as., 2021)
Sami Ruusukallio
Eppu Normaalin ohella Ruusukallio on tehnyt yhteistyötä myös monien eri suomalaisten muusikkojen kanssa. Hän on esimerkiksi vieraillut taustalaulajana Pate Mustajärven, Anssi Tikanmäen, Toni Lähteenmäen ja Aki Karuvehan albumeilla. Lisäksi hän toimi bassokitaristina Popedan vuoden 1995 studioalbumilla Live at the BBC, ja vieraillut myös Popedan kitaristi Costello Hautamäen sooloalbumilla A Little Bit Crazy (1988). Vuonna 1992 hän liittyi Dave Lindholmin alun perin yhden vuoden mittaiseksi ideoimaan Screaming Thunders -yhtyeprojektiin yhdessä Eppu Normaalin kitaristi Juha Torvisen ja rumpali Aku Syrjän kanssa, mutta Lindholmin ja laulaja Joe Vestichin lähdettyä kolmikko jatkoi keikkailua yhtyeen nimen alla uuden laulajansa, Sami Hintsasen kanssa. Screaming Thunders esiintyy edelleen, tosin hyvin harvoin.
Obuh’ivin piiri
Obuh’ivin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Kiovan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Laajentuneen Obuh’ivin piirin pinta-alaksi tuli 2 555,5 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Obuh’ivin piirin väkiluvuksi 228 829 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 60,5 prosenttia piirin asukkaista (138 351 as.), mihin kuului seitsemän kaupungin (Bohuslav, Vasylkiv, Kaharlyk, Myronivka, Obuh’iv, Ržyštšiv, Ukrajinka) ja yhden kaupunkityyppisen taajaman (Kozyn) väestö. Ennen kesän 2020 aluehallinnon muutosta olemassaolleen Obuh’ivin piirin väkiluku oli oleellisesti pienempi (35 544 ihmistä, arvio 1.1.2017)
Hilding Hedengren
thumb|150px|Hilding Hedengren Hans (Hilding) Helmer Harald Hedengren (17. helmikuuta 1892 Loviisa – 1. helmikuuta 1973) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni Ernst August Emil Hedengren ja Mathilda Charlotta Frick. Hänet vihittiin ensimmäiseen avioliittoonsa vuonna 1919 Ellan Kullbergin kanssa ja tämän kuoltua vuonna 1934 toiseen vuonna 1935 Anni-Kirsti Luukkosen kanssa.
Opinnot
Hedengren kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Nylands nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1911–1914. Hän suoritti Piiripäälliköille järjestetyt kurssit vuonna 1921 ja taktiikan täydennyskurssin vuonna 1925 Suojeluskuntain päällystökoulussa sekä Sotilashallinnollisen koulun ensimmäisen jakson vuonna 1933.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Hedengren liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, jonka päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi. Kurssi järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja takaisin 1. komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi rintamakomennuksensa jälkeen Libaussa vuonna 1917 muonitusaliupseerina ja komppanianvääpelinä.
Suomen sisällissota
Hedengren saapui Vaasaan Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi adjutantiksi 3. Jääkärirykmenttiin ja myöhemmin 2. jääkäriprikaatiin, josta hänet siirrettiin 24. huhtikuuta 1918 alkaen 4. jääkärirykmentin 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan päälliköksi. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hedengren palveli sisällissodan jälkeen 4. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä (myöh. nimet Jääkäripataljoona n:o 2 ja Pohjolan jääkäripataljoona). Hänet sijoitettiin rykmentin 1. komppanian päälliköksi, mutta hoiti 19. kesäkuuta 1918 lähtien pataljoonankomentajan tehtäviä. Hänet siirrettiin 19. joulukuu 1918 Karjalan kaartin rykmenttiin 3. pataljoonan komentajaksi, mistä tehtävästä hän erosi 25. elokuuta 1920 ja siirtyi Tampereen suojeluskunnan harjoituspäälliköksi 1. helmikuuta 1921 ja määrättiin 15. helmikuuta 1921 samalla hoitamaan Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin piiripäällikön tehtäviä. Hän sai eron edellä mainitusta toimesta 1. tammikuuta 1923, mutta jäi edelleen Tampereen suojeluskunnan harjoituspäälliköksi. Hänet nimitettiin Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi 1. marraskuu 1924, mistä toimesta hän erosi 31. lokakuuta 1928 ja siirtyi maanviljelijäksi omistamalleen Haverin kartanoon Jaalaan ja toimi viljelijänä vuoteen 1932 saakka. Hedengren astui jälleen vakinaiseen palvelukseen ja määrättiin Suomen valkoisen kaartin talouspäällikön apulaiseksi 27. tammikuuta 1933 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Helsingin sotilaspiirin esikuntaan huoltopäälliköksi ja 16. maaliskuuta 1938 alkaen Porin rykmenttiin talouspäälliköksi.
Talvi- ja Jatkosota
Hedengren osallistui talvisotaan 5. divisioonan intendenttinä ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi 5. prikaatin huoltopäällikkönä ja Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin 4. divisioonan huoltopäälliköksi ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksella, Äänislinnassa, Karhumäessä ja Maaselän suunnalla. Huoltopäällikön tehtävästä hänet siirrettiin huoltotarkastajaksi III armeijakuntaan ja edelleen huoltopäälliköksi Aunuksen ryhmään, josta hänet siirrettiin vuonna 1944 2. divisioonan huoltopäälliköksi ja osallistui taisteluihin Karjalankannaksen keskilohkolla, Divisioonasta hänet komennettiin vielä ennen sodan päättymistä Jalkaväkirykmentti 7:n huoltopäälliköksi, josta tehtävästä hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1944 ja siirtyi osastopäälliköksi Suomen Kumitehdas Oy:n Nokialle, mitä hän palveli vuoteen 1960 saakka ja siirtyi Keskuslämpö Oy:n palvelukseen Helsinkiin. Hänet on haudattu Loviisan hautausmaalle Hedengren-sukuhautaan.
Luottamustoimet
Hedengren toimi Viipurin kasarmirakennuksien korjaustöiden valvojana vuonna 1919 ja 2. divisioonan kunniatuomioistuimen varajäsenenä vuonna 1920 sekä suojeluskunta-asetusta laatineen toimikunnan jäsenenä vuonna 1923. Uudenmaan sotilasläänin kunnianeuvoston varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1934 ja puheenjohtajana vuonna 1935 sekä Suomen ampujainliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1924–1928. Hämeen ampujapiirin johtokunnan varapuheenjohtajana ja jäsenenä hän toimi vuosina 1925–1928.
Skrewdriver
Historia
Skrewdriver aloitti epäpoliittisena punk-yhtyeenä 1977, mutta hajosi 1979. Vuonna 1982 Stuart kokosi yhtyeen uudelleen ja ryhtyi tekemään poliittisesti motivoitunutta musiikkia ja tuki avoimesti äärioikeistolaisia järjestöjä. Skrewdriverin toiminta lakkasi johtohahmon, laulaja Ian Stuart Donaldsonin kuolemaan auto-onnettomuudessa 1993. Stuartin kuoleman jälkeen julkaistiin vielä viimeinen albumi Hail Victory.
Kamalari
Kamalari (suomeksi: lujasti työtä tekevä nainen) on velkaorjuuden muoto, joka on vallalla Nepalissa. Kamalari-orjat ovat tyttöjä ja nuoria naisia, jotka tekevät kotiapulaisen töitä orjuudessa. Velkajärjestelmä kiellettiin lailla vuonna 2006, minkä seurauksena orjien määrä on laskenut 12 000:sta noin 500-600:aan.
Järjestelmä
Etelänepalilaisen tharu-heimon jäseniä on orjuutettu jo vuosisatojen ajan velkajärjestelmällä nimeltä kamaiya. Orjuus lisääntyi 1950–1970-luvuilla, kun muut etniset ryhmät alkoivat asuttaa thalien asuinaluetta, Terrain tasankoa.
Pienviljelyä harjoittavilla tharuilla ei ole virallisia papereita maan omistuksesta, jolloin muut ovat ottaneet maat haltuunsa. Tharut ovat joutuneet ottamaan lainaa, mutta jos velkaa ei pystytä maksamaan takaisin, joudutaan tyttäriä myymään velan pantiksi maanomistajille tai ylempien kastien varakkaille ihmisille. Velkajärjestelmässä velka periytyy sukupolvelta toiselle. Orjiksi joutuvat kouluikäiset tytöt joskus jo alle 10-vuotiaana. Kamalarit ovat isäntäperheiden orjina useita vuosia. Tytöt pakotetaan tekemään työtä palkatta ja perheet saavat tyttärensä käytöstä noin 25 euroa vuodessa.
Työ
Työhön kuuluu tiskaaminen, siivoaminen, ruoanlaitto ja lastenhoito. Osa kamalareista työskentelee myös pelloilla. Usein tyttöjä kuritetaan ja kidutetaan henkisesti sekä käytetään seksuaalisesti hyväksi. Sairastuneita kamalari-orjia ei hoideta ja koulua ei välttämättä saa käydä kuin parina päivänä viikossa.
Charles Kynard
Charles Kynard (20. helmikuuta 1933 Saint Louis, Missouri – 8. heinäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen urkuri ja sähköbasson soittaja, joka esitti soul jazz -musiikkia. Hän levytti muun muassa useita albumeita Prestige Recordsille vuosina 1968–1970. Näihin lukeutuvat Reelin' with the Feelin' ja The Soul Brotherhood, jotka levytettiin viiden kuukauden aikavälillä vuonna 1969.
Kamalari
Lainmuutos
Vuonna 2002 Nepalin hallitus mitätöi kamalari-orjien velat erillislailla. Velkajärjestelmä kiellettiin Nepalissa lailla vuonna 2006. Vuonna 2006 Kamalari-orjia oli 12 000. Vuoden 2014 arvion mukaan orjien määrä oli laskenut noin 500–600:aan. Vapautuneet ovat yleensä parikymppisiä nuoria naisia. Plan Nepal -järjestö on ollut mukana edesauttamassa orjuuden kitkemistä Nepalista.
Orjuudessa ollessaan tharu-heimon naiset käyttivät sukunimenä etnisen ryhmän nimeä, joka viittaa jo historiallisestikin orjuutettuun kansanosaan. Siksi orjuudesta vapautuneet naiset ovat usein vaihtaneet sukunimekseen Chaudhary, joka on menestykseen viittaava intialaisten kauppiaiden sukunimi.
Muut vastaavat järjestelmät
Kamaiya-järjestelmän kieltänyt laki ei poistanut orjuutta Nepalissa, sillä se ei koskenut kaikkea velkaorjuutta. Esimerkiksi haruwat pysyvät yhä pakkotyössä kyntäjinä, charuwat orjuutettuina karjapaimenina. Myös haliya-alkuperäiskansan jäseniä orjuutetaan yhä, vaikka heitä koskeva orjuuden kieltävä laki astui voimaan vuonna 2008.
Malan Marnersdóttir
Malan Marnersdóttir (s. 25. tammikuuta 1952 Klaksvík, Färsaaret) on färsaarelainen tieteilijä ja tietokirjailija.
Malan Marnersdóttirin vanhemmat ovat tohtori Marner Andreas Simonsen ja Anna Kristina Godtfred. Klaksvíkissa syntynyt Malan Marnersdóttir asui lapsena useilla paikkakunnilla Färsaarilla ja Tanskassa. Hän valmistui lukiosta Tórshavnista ja suoritti tutkinnon ranskan kieli pääaineena Aarhusin yliopistossa ja tanskan kieli pääaineena Kööpenhaminassa. Vuosina 1979–1981 hän opetti Tórshavnin lukiossa, vuosina 1981–1983 hän toimi tanskan ja fäärin kielen opettajana Frankfurtissa Goethe-yliopistossa. Vuonna 1983 hän aloitti färsaarelaisen ja pohjoismaisen kirjallisuuden ja viestinnän opettajana Färsaarten yliopistossa. Hänen tutkimusalaansa on naiskirjailijat ja naisten rooli Färsaarten yhteiskunnassa. Hän on toiminut kolme vuotta Färsaarten yliopiston rehtorina..
Marnersdóttir on ollut toimittajana ja toisen päätoimittajana färsaarelaisessa kirjallisuuslehdessä Brá, joka ilmestyi 1982–1992. Hän on kirjoittanut färsaarelaisesta kirjallisuudesta eri lehtiin. Näyttelijä Lauru Joensenin kanssa hän on kirjoittanut näytelmän Logi, logi, eldur mín färsaarelaisesta kirjailijasta Jóhanna Maria Skylv Hansenista. Hän on kirjoittanut färsaarelaisista naiskirjailijoita myös teokseen Nordisk kvindelitteraturhistorie. Hän on ollut organisoimassa International Association of Scandinavian Studiesin Färsaarilla järjestämiä konferensseja.
Malan Marnersdóttir on saanut Färsaarten kirjallisuuspalkinnon tietokirjapalkinnon 1993.
Malan Marnersdóttir avioitui 1981 Hans Laurengin kanssa, ja he erosivat 1985.
Ry Cooder
thumb|200px|Ry Cooder soittamassa [[slide-kitaraa vuonna 2009.|alt=]] Ryland Peter ”Ry” Cooder (s. 15. maaliskuuta 1947 Los Angeles) on Grammy-palkittu yhdysvaltalainen kitaristi, laulaja, tuottaja, sessiomuusikko ja säveltäjä. Hän on yksi aikansa suurimmista kitaristeista sekä slide-kitaran taitajista ja tuli vuonna 2003 sijoitetuksi kahdeksanneksi Rolling Stone -lehden 100 Greatest Guitarists of All Time -listauksessa.
Cooder on tehnyt yhteistyötä muun muassa Rolling Stonesin, Captain Beefheartin, Taj Mahalin ja Van Morrisonin kanssa. Hän on nyttemmin tullut tunnetuksi työstään kansanmusiikin alalla ja tehnyt siten kansainvälistä mainetta saavuttanutta yhteistyötä muun muassa kuubalaisen Buena Vista Social Clubin kanssa. Hän aloitti menestyksekkään soolouran 1970-luvulla, mikä jatkui aina vuoteen 1987 saakka, jolloin ilmestyi levy Get Rhythm. Seuraavana vuonna Cooder yhtyeineen esiintyi Seinäjoen Provinssirockissa.
Toivo Salonen
Salosen ensimmäiset arvokisat olivat Oslon talviolympialaiset 1952. Siellä parhaaksi saavutukseksi jäi 500 metrin kahdeksas sija. Vuoden 1955 yleisluistelun EM-kisoissa hän oli 500 metrillä toinen, mutta ei osallistunut lopuille matkoille. Cortina d'Ampezzossa 1956 Salonen voitti olympiapronssia 1 500 metrillä ja oli 500 metrillä viides. Seuraava arvokisamitali tuli Göteborgin EM-kisoista 1959, jolloin hän luisteli pronssia. Vain kaksi viikkoa myöhemmin Salonen otti hopeaa MM-kisoissa Oslossa.
Ry Cooder
2000-luvun puolella Cooder on julkaissut Kalifornia-aiheisen levytrilogian, jonka aloitti 1950-luvulla hävitetystä meksikolaiskylästä L.A:ssa kertova albumi Chávez Ravine (2005), joka oli myös Grammy-ehdokkaana. Trilogian toinen osa on levy nimeltä My name is Buddy (2007) ja kolmas I, Flathead (2008). Ensimmäisen Grammyn Cooder sai piirrettyyn lastenelokuvaan Pecos Bill (1988) tehdystä soundtrackista, jossa kertojana toimi näyttelijä Robin Williams. Hänet nähtiin vuoden 1999 dokumenttielokuvassa Buena Vista Social Club.
Toivo Salonen
Salonen osallistui vielä kaksiin olympialaisiin: Squaw Valleyssa 1960 hän oli kahdella matkalla seitsemäs (500 metriä ja 1 500 metriä) ja ”jäähdytteli” vielä Innsbruckissa 1964 (500 m 23. ja 5 000 m 21.).
Ry Cooder
Cooder tunnetaan myös elokuvamusiikin säveltäjänä. Hänen tunnetuimpiin töihinsä tällä alalla lukeutuu Paris, Texas (1984). Cooderilla oli lyhyehkö hiljainen kausi Get Rhythm (1987) -levyn jälkeen. Levyn joka jäi tähän mennessä viimeiseksi pääosin cover-kappaleita sisältäneeksi studiolevyksi.
Cooderin yhteistyökumppanina live-esiintymisissä on ollut muun muassa Little Village (1990-luvun alussa) yhtyeen jäsen englantilainen Nick Lowe. Cooderin poika Joachim on soittanut rumpuja ja perkussioita jo 1990-luvun alkupuolelta lähtien isänsä kanssa korvaten paljolti Cooderin tätä ennen käyttämän rumpalivirtuoosin Jim Keltnerin.
Toivo Salonen
SM-kisoissa Salonen voitti 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1961, oli toinen 1953, 1955 (500 metrin voitto ), 1962 sekä kolmas 1963, 1964.
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966 oli järjestyksessään kolmas Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan kausi. Se alkoi 14. elokuuta 1965 ja päättyi 28. toukokuuta 1966. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Werder Bremen.
Toivo Salonen
Vuodet 1950–1956
Salonen alitti 500 metrillä 50 sekunnin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1950 ja pääsi seuraavana vuonna TUL:n olympiavalmennettaviin. Oslon talviolympialaisissa 1952 hän kilpaili 18-vuotiaana ja luisteli pikamatkalla kahdeksannen sijan ennätysajallaan 44,2, minkä lisäksi hän oli 1 500 metrillä 25:s ajalla 2.27,4. Talvella 1953 Salonen voitti 500 metriä Hamarin EM-kilpailuissa ajalla 44,4 ja Helsingin MM-kilpailuissa kotimaan ratojen Suomen-ennätyksellä 43,1. Kokonaistuloksissa hän ei menestynyt, sillä hänen kestävyytensä ei riittänyt huippusuorituksiin 5 000 ja 10 000 metrin matkoilla.
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966
Kauden yleiskatsaus
Kaudella 1965–1966 Bundesliigassa mukana olivat ensimmäistä kertaa kaksi sittemmin eniten Bundesliigamestaruuksia voittanutta joukkuetta, Borussia Mönchengladbach ja FC Bayern München. Kausi oli myös ensimmäinen, kun yhdestä kaupungista tuli kaksi liigajoukkuetta saman kauden aikana. Bayernista oli tuolla kaudella mukana FC Bayern Münchenin lisäksi 1860 München, joka voitti ensimmäistä kertaa mestaruuden.
Toivo Salonen
Vuodet 1950–1956
Tammikuussa 1956 ennen olympialaisia Salonen kilpaili Davosissa ja paransi Suomen-ennätykseksi 500 metrillä 42,5 ja 1 000 metrillä 2.10,5. Hänen edellään oli lyhyemmällä matkalla kolme neuvostoliittolaista ja pidemmällä matkalla maailmanennätyksen alittanut Juri Mihailov. Cortina d’Ampezzon olympialaisissa Salonen sijoittui 500 metrillä viidenneksi ajalla 41,7 hipaistuaan lähtösuoralla luistimellaan lumivallia ja oltuaan lähellä kaatumista. Hän luisteli 1 500 metrillä ensimmäisessä parissa ja teki Suomen-ennätyksen 2.09,4, mikä riitti pronssiin kahden neuvostoliittolaisen luisteltua maailmanennätyksen 2.08,6. Salosen väliaika 300 metrin kohdalla oli 26,5, 700 metrissä 59,2 ja 1 100 metrissä 1.33,6. Saman talven MM-kilpailuissa Oslossa Salonen oli 500 metrillä kolmas ajalla 42,4 mutta kaatui 1 500 metrillä. Helsingin EM-kilpailuissa hän luisteli 500 metrillä ajan 43,2 ja 1 500 metrillä kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 2.15,8 ja oli molemmilla matkoilla kolmas sekä yhteispisteissä kahdeksas.
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966
Kauden yleiskatsaus
Borussia Dortmund sijoittui toiseksi maalikeskiarvon turvin Bayern Müncheniin nähden. Heillä oli myös mahdollisuus voittaa mestaruuskin, mutta joukkue hävisi 1860 Münchenille toiseksi viimeisellä kierroksella 0–2. Dortmund ei kuitenkaan jäänyt kaudella ilman pokaalia, sillä saksalaiset voittivat Liverpoolin Cupvoittajien Cupin finaalissa 2–1.
Toivo Salonen
Vuodet 1957–1964
Liittoriitojen kyllästyttämänä Salonen vaihtoi seuraa SVUL:n alaiseen Pälkäneen Lukkoon. Helsingin MM-kilpailuissa 1958 Salonen otti 500 metrillä varaslähdön, mutta ei yleisön huudossa kuullut takaisinkutsua vaan luisteli matkan kokonaan ja sai ajan 44,0. Hän luisteli vajaa tunti myöhemmin matkan uudelleen ajassa 44,3, millä hän sijoittui toiseksi 0,1 sekuntia Neuvostoliiton Robert Merkuloville hävinneenä. Vuoden 1959 SM-kilpailuissa Salonen oli yhteispisteissä Juhani Järvisen edellä mutta Suomen voittaessa maaottelussa Norjan oli Järvinen parempi. Göteborgin EM-kilpailuissa Salonen oli 500 metrillä nopein ja Järvinen toinen, ja ensimmäisen päivän jälkeen Suomella oli kaksoisjohto. Lopputuloksissa Norjan Knut Johannesen pudotti Järvisen hopealle ja Salosen pronssille. Neljä päivää myöhemmin Salonen luisteli Valkeakoskella 5 000 metrin kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 8.13,2 mutta joutui ennen MM-kilpailuja korvatulehduksen vuoksi penisilliinikuurille. Oslon Bislettillä käydyissä MM-kilpailuissa Salonen oli ensimmäisenä päivänä 500 metrillä neljäs ajalla 42,9 mutta jäi sairastelun heikentämänä 5 000 metrillä kauas tavoitteestaan. Pistetilanteessa hän oli vielä kolmantena. Toisena päivänä Salonen oli 1 500 metrin nopein ajalla 2.15,8 mutta Järvinen hävisi hänelle vain 0,4 sekuntia. Kilpailut päättäneellä 10 000 metrillä Salonen oli yhdeksäs ja saavutti yhteispisteissä Järvisen takana hopeaa.
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966
Kauden yleiskatsaus
Alemmalle sarjatasolle putosivat Borussia Neunkirchen ja Tasmania Berlin. Tasmania Berlin teki kaudella 1965–1966 useita nöyryyttäviä ennätyksiä, joista osa on edelleen voimassa. Joukkue keräsi historiallisen vähän pisteitä (8) ja voittoja (2), eniten tappioita (28) sekä teki vähiten (15) ja päästi eniten maaleja (108).
Sarjajärjestelmä
Jokainen joukkue pelasi toisiaan vastaan kaksi kertaa kauden aikana: kerran kotona ja kerran vieraissa. Voitosta joukkue saa kaksi, tasapelistä yhden ja häviöstä nolla pistettä. Kauden päätteeksi eniten pisteitä kerännyt joukkue voitti mestaruuden ja kaksi viimeiseksi jäänyttä joukkuetta putosi silloiseen Regionalligaan. Jos kaksi tai useampi joukkue olisi päätynyt tasapisteisiin, ratkottaisiin mestari maalikeskiarvolla, joka oli yleisesti käytössä ennen maalieroa.
Toivo Salonen
Muuta
Saloselle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi vuonna 2008.
Saksan Bundesliigan kausi 1965–1966
Sarjajärjestelmä
Bundesliigan mestari ansaitsi osallistumisoikeuden Mestarien liigan edeltäjään Euroopan Cupiin kaudeksi 1966–1967.
Toivo Salonen
Muuta
Salonen saavutti 1950-luvulla soudun kahdeksikkoluokassa SM-hopeaa Valkeakosken Vesiveikkojen joukkueessa. Uinnissa hän voitti TUL:n piirinmestaruuden.
Mathias Eick
thumb|right|Mathias Eick
Mathias Eick (s. 1979) on norjalainen jazztrumpetisti ja -multi-instrumentalisti, joka on tyylillisesti lähellä ambientmusiikkia. Hän on muun muassa toiminut Trondheimin jazzorkesterin ja Jaga Jazzist -kokoonpanon jäsenenä. Trumpetistina häneen on vaikuttanut Kenny Wheelerin, Chet Bakerin, Miles Davisin ja Enrico Ravan perintö. Ensimmäisen sooloalbuminsa, nimeltään The Door, hän julkaisi ECM Recordsin kautta vuonna 2008. Samana vuonna hän soitti Jacob Youngin levyllä Sideways. Vuonna 2011 hän jatkoi soolouraansa enemmän nykypoptyylisellä albumilla Skala.
Sonic the Movie
Sonic the Movie on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut toimintakomediaelokuva, jonka on ohjannut Jeff Fowler. Se perustuu videopeliyhtiö Segan luomaan videopelihahmoon Sonic the Hedgehog. Elokuvan pääosissa ovat Ben Schwartz, Jim Carrey ja James Marsden.
Elokuvan jatko-osa sai ensi-iltansa huhtikuussa 2022.
Almuth Schult
Almuth Schult (s. 9. helmikuuta 1991) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Saksan maajoukkueessa syyskuun 2022 puoliväliin mennessä 65 maaottelua. Maajoukkueen ykkösmaalivahdiksi hän nousi vuonna 2015 Nadine Angererin lopetettua uransa. Schult voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän oli Saksan ykkösmaalivahti joukkueen yltäessä puolivälieriin. EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti varamaalivahtina hopeaa.
Sonic the Movie
Kolmas elokuva on suunnitteilla ja saa ensi-iltansa 20. joulukuuta 2024.
Almuth Schult
Schult edustaa kotimaassaan VfL Wolfsburgia.
Sonic the Movie
Juoni
Sonic on antromorfinen siili kaukaiselta planeetalta, joka kykenee juoksemaan yliluonnollisen nopeasti. Hänen ollessa velä nuori, nokkasiilit hyökkäävät hänen kimppuunsa. Sonicin huoltaja, pöllö nimeltä Longclaw, antaa Sonicille pussillisen sormuksia, joilla matkustaa muille planeetoille, ja jää jälkeen pidättelemään nokkasiilejä, Sonicin paetessa Maahan. Kymmenen vuotta myöhemmin, Sonic on piileskellyt Green Hillsissä, Montanassa, sekä tarkkaillut paikallista sheriffiä, Tom Wachowskia ja tämän vaimoa Maddietä, joita Sonic itse kutsuu Donitsiherraksi ja Rinkelirouvaksi. Sonic tuntee kuitenkin itsensä yksinäiseksi, koska ei näyttäydy ihmisille. Tom puolestaan kyllästynyt Green Hillsiin ja innostuu kuullessaan, että hänen hakemuksensa San Francsiscon poliisivoimiin on hyväksytty. Maddie lähtee edeltä sinne valmistelemaan uutta asuntoa muuttoa varten.
Eräänä iltana, Sonic päättää pelata itsekseen Green Hillsin tyhjällä baseball-kentällä ja tulee vahingossa luoneeksi sähkömagneettisia pulsseja, jotka aiheuttavat laajoja sähkökatkoja. Yhdysvaltain puolustusministeriö lähettää omalaatuisen tiedemiehen, tohtori Ivo Robotnikin, tutkimaan asiaa. Sonic yrittää sormuksilla lähteä paeta Maasta Sieniplaneetalle, mutta Tom löytää hänet ja ampuu tainnutusnuolen. Yksi Sonicin sormuksista avaa portaalin San Franciscoon ja muut sormukset putoavat sen läpi. Robotnik saapuu tutkimaan Tomin taloa ja löytää yhden Sonicin piikin, syyttäen Tomia kotimaiseksi terroristiksi. Sonic ja Tom pakenevat ja tutustuvat samalla lähemmin toisiinsa. Sonic haluaa myös tehdä kokeilla asioita Maassa ennen lähtöään pois ja Tom auttaa toteuttamaan ne.
Matkalla Sonic kuitenkin pettyy kuullessaan Tomin aikovan lähteä Green Hillsistä, koska uskoi, että Green Hillsin ihmiset tarvitsivat Tomia suojelemaan heitä. Juuri sillä hetkellä Robotnikin lähettämät droonit löytävät heidät ja hyökkäävät. Yksi drooneista räjähtää ja Sonic haavoittuu. Robotnik ja hänen assistenttinsa tutkivat Sonicin piikkiä ja Robotnik päättää käyttää sitä keksintöjensä voimanlähteenä. Tom pääsee San Franciscoon ja vie Sonicin hoidettavaksi Maddien siskon, Rachelin, asuntoon. Toivuttuaan haavoistaan, Sonic saa Rachelin tyttäreltä, Jojolta, uudet punaiset kengät. Tom, Maddie ja Sonic menevät Transamerica Pyramidin huipulle, minne Sonicin sormukset päättyivät.
Mutta Sonicin saatua sormukset takaisin, Robotnik ilmestyy paikalle uudella aluksellaan. Sonic, joka antaa Robotnikille pilkallisen kutsumanimen ”Eggman”, rikkoo droonit ja lähettää Tomin ja Maddien sormuksilla Green Hillsiin. Robotnik jahtaa Sonicia eri puolille maailmaa, kuten Ranskaan, Kiinaan ja Egyptiin. Lopulta he päätyvät takaisin Green Hillsiin, jonka asukkaat puolustavat tajuntansa menettänyttä Sonicia Robotnikiltä. Tomin viimeinkin kutsuessa Sonicia ystäväkseen, Sonic tule tajuihinsa. Tomin avatessa sormuksilla portaalin Sieniplaneetalle, Sonic lähettää Robotnikin sinne sijastaan sähköistetyllä kierrehyökkäyksellä.
Tom ja Maddie päättävät jäädä Green Hillsiin ja antavat Sonicin asua heidän luonaan. Hallitus kiittää heitä avusta ja salaavat muulta maailmalta Sonicin sekä Robotnikin olemassaolot. Kolme kuukautta myöhemmin Robotnik on edelleen Sieniplaneetalla. Hänen päänsä on kalju ja viikset kasvaneet suuremmiksi, mutta hänellä on yhä Sonicin piikki sekä teknologiaa aluksensa korjaamiseksi. Lopputekstien välissä näytetyssä kohtauksessa antromorfinen kaksihäntäinen kettu nimeltä Tails saapuu omilla sormuksillaan Maahan etsimään Sonicia.
Suomenkieliset ääninäyttelijät
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Pinja Hanski ja Tarja Alexander. Ohjauksesta vastaa Kari Leppälä ja käännöksestä Marko Hartama.
Tuotanto
Elokuva sai alkunsa, kun vuonna 2013 Sony Pictures sai elokuvaoikeudet Sonic -sarjaan Segalta, ja vuotta myöhemmin elokuvan tuotanto oli vahvistettu. Josh Miller ja Patrick Casey kirjoitti elokuvan tarinan. Ohjaaja Jeff Fowler otettiin hankkeeseen vuonna 2016, mutta koska Sony päästi oikeudet vanhenemaan, Paramount Pictures osti ne itselleen vuonna 2017.
30. toukokuuta ilmoitettiin, että James Marsden valittiin näyttelijäksi julkistamattomaan rooliin, mikä kuitenkin myöhemmin paljastettiin olevan Tom Wachowskiksi. Kesäkuussa 2018 Jim Carrey valittiin Robotnikin näyttelijäksi. Elokuussa 2018 ilmoitettiin että Ben Schwartz ääninäyttelee Sonic the Hedgehogia. Suurin osa näyttelijäkaartista oli kiinnitetty vuoden 2018 elokuuhun mennessä.
Elokuvan kuvaukset tehtiin vuoden 2018 syys–lokakuussa Ladysmithissä, Vancouverinsaaressa ja Vancouverissa.
Kritiikki
Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin vappuaattona 2019, ja elokuvan visuaalinen ilme sai kielteisen vastaanoton. Elokuvaa moitittiin eniten Sonicin ulkonäöstä sekä Sonic-hahmon "pilaamisesta". Myöhemmin Fowler mainitsi Twitterissä, että hän ottaa kritiikin huomioon, ja kertoi, että hahmon ulkonäköä kohennetaan lopulliseen elokuvaan.
Myöhemmin ohjaaja paljasti Twitterissä elokuvan uuden julkaisupäivän olevan 14. helmikuuta 2020.
AZ Alkmaar
AZ Alkmaar on jalkapalloseura Alkmaarista, Alankomaista. Seura perustettiin vuonna 1967 nimellä AZ'67, kun Alkmaar '54 ja FC Zaanstreek yhdistyivät. AZ Alkmaar pelaa Alankomaiden korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä.