cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imeväiskuolleisuus
Historia
Vielä vuonna 1900 vasta kolmessa maassa, Ruotsissa, Norjassa ja Uudessa-Seelannissa, imeväiskuolleisuus oli alle 10 prosenttia, kun muualla maailmassa se oli yleensä 15–30 prosenttia. 1900-luvun alussa imeväiskuolleisuus alkoi vähetä voimakkaasti, ensin kehittyneissä maissa ja sitten myös kehitysmaissa. Vielä vuosisadan puolivälissä Latinalaisessa Amerikassa imeväisyyskuolleisuus oli 12 prosenttia, Aasiassa 18 prosenttia ja Afrikassa yli 20 prosenttia. Nykyaikaisen terveydenhoidon levittyä kehitysmaihin toisen maailmansodan jälkeen niidenkin imeväiskuolleisuus on laskenut, ensimmäiseksi Itä-Aasiassa ja viimeiseksi Afrikassa.
Kuutarha
Kuutarha on Lau Naun vuonna 2005 julkaisema albumi.
Chesapeakenlahden silta
thumb|Silta risteilyaluksesta kuvattuna 2003. Chesapeakenlahden silta (Chesapeake Bay Bridge tai paikallisesti vain Bay Bridge) on maantiesilta Yhdysvaltojen Marylandin osavaltiossa. Se ylittää Chesapeakenlahden keskiosan ja yhdistää Marylandin maaseutumaisen itäosan ja kaupungistuneen länsiosan, jossa sijaitsevat muun muassa Annapolisin ja Baltimoren kaupungit. Vuonna 1952 valmistunut ensimmäinen silta sai vuonna 1973 vierelleen toisen samanlaisen, jolloin kaksikaistainen liikenne laajentui nelikaistaiseksi. 6,9 kilometrin mittainen silta oli 1950-luvun alussa pisin yhtäjaksoinen vesistön ylittävä teräsrakenne maailmassa.
Sillan virallinen nimi on William Preston Lane Jr. Memorial Bridge Marylandin 1940-luvun kuvernöörin mukaan, joka ajoi läpi sillan rakentamispäätöksen pitkästä vastustuksesta huolimatta. Silta korvasi vuodesta 1919 jatkuneen lauttayhteyden Chesapeakenlahden yli.
Sillan ajoradat kulkevat noin 60 metrin korkeudella vedenpinnasta ja ovat kapeita niin, että maisemien vilkuiluun ei kuljettajan kannata ryhtyä. Korkeanpaikankammoisille autoilijoille silta voi olla pelottava kokemus, mutta sillan ylittämiseen omalla autolla on saatavana maksullisia kuljettajapalveluita.
Yöjuna (elokuva)
Yöjuna on suomalainen jännityselokuva vuodelta 1996. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Lehkamo, ja se perustuu Markku Niinivaaran kirjoittamaan romaaniin Pimeä vuodenaika. Elokuva on kuvattu Rajamäen rautatieasemalla sekä Helsingissä.
Juoni
Keskellä yötä Rajamäen asemalla tapahtuu onnettomuus, kun Hankoon matkalla oleva tavarajuna törmää tasoylikäytävällä kiskoilla seisovaan valottomaan kuorma-autoon ja suistuu raiteilta. Paikalle saapuu myös tutkintalautakunnan sihteerinä toimiva VR:n osastopäällikkö Ari Nykänen (Santeri Kinnunen).
Tapahtumien edetessä Nykäselle käy ilmi, että junan kuormana olleet merikontit eivät ole samoja, joita junan kuormaluettelossa on. Hänelle käy myös ilmi, että junan kuormana on ollut luvattomasti maasta vietäviä räjähdysaineita, ja että kuorma-auto oli tahallaan jätetty raiteille seisomaan. Tutkinnan edistyessä ilmenee myös, että kukaan VR:n sisällä ei halua kertoa hänelle juuri mitään onnettomuuteen liittyvää, ja että osa yhtiön johtoportaasta on sotkeutunut räjähdysaineiden salakuljetukseen.
Booritrijodidi
Booritrijodidi (BI3) on boorin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa booritrijodidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Aine hydrolysoituu veden vaikutuksesta, mutta liukenee kloorattuihin hiilivetyihin. Booritrijodidi on voimakas Lewis-happo.
Booritrijodidia voidaan valmistaa kuumentamalla booria ja jodia 700–900 °C:n lämpötilaan. Muita tapoja ovat esimerkiksi boorihydridien ja jodin reaktio tai booritrifluoridin ja alumiinijodidin reaktio.
Paštut
Paštut, muilta nimityksiltään myös pataanit tai afgaanit, ovat etninen ryhmä pääasiassa Pakistanin länsi- ja pohjoisosissa, sekä Afganistanin itä- ja eteläosissa. Paštut puhuvat paštun kieltä, ja he ovat säilyttäneet vahvan heimorakenteen ja paštunwali-kunniakäsityksen. Uskonnoltaan paštut ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Booritrijodidi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Booritrijodidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä nukleofiilisen jodin lähteenä, alkyylijodidien valmistamiseen ja sulfonyyli- ja sulfinyyliryhmien pelkistämiseen.
Paštut
Asuinalue ja määrä
thumb|vasen|Kartta Pakistanin ja sen lähialueen etnisistä ryhmistä. Paštujen asuttama alue vihreällä. Afganistanissa paštut muodostavat nykyisin arviolta 38,5 prosenttia väestöstä ja Pakistanissa noin 17,9 prosenttia. 2000-luvun alussa arvioitiin Afganistanin paštujen määräksi noin 11 miljoonaa ja Pakistanin määräksi 25 miljoonaa. Pakistanin ja Afganistanin paštualueet jakaa niin sanottu Durand-linja, joka solmittiin aikanaan Afganistanin ja tuolloin Intian niemimaata hallinneiden brittien välillä. Pakistanissa paštuja on lukumääräisesti enemmän, mutta maan suuremman asukasluvun takia koko väestöstä he muodostavat Afganistania pienemmän vähemmistöosan. Afganistanissa paštut asuttavat etenkin maan itä- ja eteläosia. Pakistanissa heitä asuu maan länsi- ja pohjoisosissa. Paštutaustaisia maahanmuuttajayhteisöjä on myös esimerkiksi Iranissa, Intiassa ja Persianlahden maissa.
Historia
Paštujen perimätiedon mukaan he polveutuvat Israelin kuninkaan Saulin Afghana-nimisestä pojanpojasta. Todellisuudessa paštuilla ei ole yhtenäistä alkuperää, vaan nykyiset paštut ovat muodostuneet useiden taustaltaan erilaisten ryhmien omaksuttua historiansa aikana paštuidentiteetin ja kielen. Tyypillisesti ryhmät ovat sulautuneet paštuihin ryhmien välille muodostuneiden sukulaisuussuhteiden kautta. Paštujen historiallisena ydinalueena on pidetty Sulaimanvuoristoa, jossa lienee kuitenkin aikanaan ollut useita iranilaisia kansaryhmiä. Lähialueella vaikuttaneet hallitsijat palkkasivat alueen asukkaita sotilaiksi armeijoihinsa, ja heitä taisteli esimerkiksi hindulaisten radžputien ja islamilaisten ghuridien armeijoissa 1100-luvun loppupuolella. Kaikki eivät siis liene vielä silloin omaksuneet islamia. Vuoriston eri kansanryhmät sulautuivat ajan myötä paštuihin, ja samalla persiankielinen nimitys afgaani alkoi viitata nimenomaan paštuihin. Kun alueesta tuli osa Delhin sulttaanikuntaa, paštut alkoivat nousta merkittäviin asemiin valtakunnan hallinnossa. Sulttaanikunnan loppukaudella Bahlul Lodi perusti paštutaustaisen Lodien dynastian, joka hallitsi sulttaanikuntaa vuoteen 1526 saakka.
Timuridien kaudella paštuista muodostui myös Afganistanin alueen hallitseva kansanryhmä. Muutos tapahtui ilmeisesti muuttoliikkeenä, jota ei kuitenkaan tunneta kovin selvästi. Paimentolaisuutta harjoittaneet paštut vaelsivat ensin Kandahariin ja sieltä edelleen Kabuliin ja Khaibarsolan läpi Peshawariin. Samalla heihin sulautui paikallisia kansoja. Paštut aiheuttivat ajoittain ongelmia Intian niemimaalla hallinneelle Suurmogulien valtakunnalle, joiden hallitsijat joutuivat sotimaan esimerkiksi militanttia raušanija-liikettä vastaan 1500- ja 1600-luvulla. Toisaalta heillä oli suuri merkitys myös mogulivaltakunnan koneistossa ja erityisesti sen sotavoimissa. 1600-luvulla vaikutti myös useita suuria pašturunoilijoita, kuten Afganistanin kansallisrunoilijana pidetty Khušal Khattak, soturirunoilija 'Abd al-Rahman ja naisrunoilija Nazo Tokhi. Paštun kielestä alkoi muodostua kirjakieli, mutta sen merkitys ei kuitenkaan ohittanut perinteisempää persian kieltä. Myöhempi mogulivaltakunnan ja sen kilpailijan safavidien persian heikentyminen mahdollisti itsenäiset paštuhallitsijat. 1700-luvun alussa paštujen Ghelzai-heimon Hutak-dynastia hallitsi Afganistania ja osia Persiasta. Hutak-dynastia kärsi tappion Nadir Šahille, jonka kuoleman jälkeen nuori Abdali-ylimys Ahmad Šah Dorrani perusti Dorrani-valtakunnan. Afganistanilaisessa historiankirjoituksessa häneen viitataan usein paštujen yhdistäjänä.
Kulttuuri
Paštut voidaan jakaa heimoihin, ja heimorakenne on säilynyt vahvana nykypäivään saakka. Heimorakenteen tärkein tekijä on sukulaisuussuhde, ja kutakin heimoa määrittää periytymislinjat, joiden kautta kukin ryhmä polveutuu yhteisestä esi-isästä. Heimoja pienempiä ryhmiä ovat klaanit, alaklaanit ja edelleen perheet. Heimot voivat muodostaa myös suurempia heimokonfederaatioita. Tärkeä tekijä paštujen identiteetissä on paštunwali-niminen kunniakäsitys. Paštunwalin kaltaisen kunniakäsitykset ovat suhteellisen tyypillisiä paimentolaiskansoille, ja paštunwali painottaa esimerkiksi vieraanvaraisuuden ja turvapaikan loukkaamattomuuden tärkeyttä.
Uskonnoltaan suurin osa paštuista on sunnimuslimeja. Jotkin alaheimot harjoittavat myös islamin toista suurta suuntausta šiialaisuutta. Paštujen nykyinen pääelinkeino on maanviljely, mutta paimentolaisuudella on ollut historiallisesti huomattava merkitys. Afganistanin puolipaimentolaisesta väestöstä käytetään nimitystä kuči, ja heistä huomattava osa on taustaltaan paštuja.
Execute the Fact
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 40.
Lars Karlsson
Lars Karlsson (s. 24. tammikuuta 1953 Ahvenanmaa) on suomalainen säveltäjä. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta opiskeltuaan siellä kirkkomusiikkia ja säveltämistä. Vuodesta 1976 lähtien hän on toiminut Akatemiassa opettajana. Lars Karlssonin musiikissa on myöhäisromanttisia ja ekspressionistisiä piirteitä, ja häntä onkin kutsuttu romanttiseksi modernistiksi. Karlssonin tuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, urkuteoksia, kuoromusiikkia ja orkesteriteoksia. Kaksi sinfoniaa on sävelletty vuosina 1999 ja 2003, ja oratorio Ludus latrunculorum 1994–1996. Muita laajamittaisia teoksia ovat Viulukonsertto (1991/93), Lapin kamariorkesterin tilaama Klarinettikonsertto (2016) ja Sju sånger till text av Pär Lagerkvist (2010-11), jonka BIS Records levytti vuonna 2018.
Karlssonin pääteos on Ahvenanmaalle sijoittuva ooppera Rödhamn Lars Huldénin librettoon. Se kantaesitettiin Kansallisoopperassa Helsingissä vuonna 2002.
Mika Polku
Mika Petteri Polku (s. 19. heinäkuuta 1975 Virrat) on suomalainen korkeushyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Virtain Urheilijoita. Hän pitää hallussaan korkeushypyn ulkoratojen Suomen ennätystä 231 yhdessä Toni Huikurin kanssa. Polkua valmensi Pauli Ruohonen vuoteen 1996 asti, Seppo Haavisto vuodet 1997–1999, ja vuodesta 2000 alkaen hänen valmentajanaan on toiminut Juha Isolehto.
Udeme Ekpeyong
Udeme Ekpeyong (s. 28. maaliskuuta 1973) on aktiiviuransa päättänyt nigerialainen pikajuoksija. Hän oli mukana vuoden 1995 MM-kisoista pronssia voittaneessa Nigerian pitkän viestin joukkueessa. Ennätyksekseen Ekpeyong juoksi 400 metrillä ajan 45,26 vuonna 1994.
Godzilla vs. Kong
Godzilla vs. Kong on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen hirviöelokuva, jonka on ohjannut Adam Wingard. Se on jatko-osa elokuville Kong: Pääkallosaari (2017) ja Godzilla II: King of the Monsters (2019) sekä MonsterVerse-elokuvauniversumin neljäs osa ja samalla neljäs Hollywoodissa kokonaan tuotettu Godzilla-elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Alexander Skarsgård, Millie Bobby Brown, Rebecca Hall, Brian Tyree Henry, Shun Oguri, Eiza González, Julian Dennison, Kyle Chandler ja Demián Bichir. Elokuva sai kansainvälisesti ensi-iltansa 24. maaliskuuta 2021, kun taas Yhdysvalloissa se julkaistiin elokuvateattereihin sekä HBO Maxiin 31. maaliskuuta 2021. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 21. toukokuuta 2021.
Juoni
Viisi vuotta sen jälkeen, kun Godzilla kukisti Ghidorah’n, Monarch yrittää pitää Kongia myrskyisäksi muuttuneella Pääkallosaarella sijaitsevalla seuranta-asemalla, jotta Godzilla, joka on aina pitänyt Kongin lajia uhkana asemalleen titaanien alfana, ei saapuisi haastamaan sitä. Kongia tarkkailevan tohtori Ilene Andrewsin kuuro adoptiotytär ja iwi-alkuasukasheimon viimeinen eloonjäänyt Jia osaa kommunikoida Kongin kanssa viittomakielellä.
Samaan aikaan Bernie Hayes, Apex Cybernetics -yrityksen työntekijä ja Titaanitotuus-podcastin juontaja suhtautuu työnantajiinsa epäilyttävästi ja murtautuu Apexin tietokantaan Pensacolan laitoksella saadakseen tietoja näiden todellisista suunnitelmista. Yhtäkkiä Bernien ollessa laitoksella Godzilla kuitenkin hyökkää ja tuhoaa laitoksen. Bernien podcastin fani Madison Russell yrittää kertoa tästä isälleen, Mark Russellille, Monarchin varajohtajalle. Mutta Mark ei ota tyttärensä puheita tai Bernien podcastia vakavasti, jolloin Madison ja hänen vastahakoinen ystävänsä Josh Valentine lähtevät etsimään Bernietä, auttaakseen tätä selvittämään totuuden Apexista.
Apexin toimitusjohtaja Walter Simmons sekä teknologiajohtaja Ren Serizawa värväävät Monarchista erotetun Nathan Lindin auttamaan etsimään uudenlaista energialähdettä Ontosta maasta. Nathan on aluksi vastahakoinen, koska Onttoon maahan vievien tunneleiden painovoimainversio oli aikoinaan tappanut hänen veljensä ja muut sinne viimeksi matkustamista yrittäneet retkikuntalaiset. Walter saa hänet muuttamaan mielensä kertomalla Apexin kehittämistä antigravitaatioaluksista nimeltä OMLA (Onton maan lentoajoneuvo).
Nathan suostuttelee Ilenen ja Jian päästämään Kongin opastamaan nämä Onttoon maahan Antarktiksella sijaitsevan etuvartioaseman kautta. Nathan, Ilene, Jia sekä joukko Apexin työntekijöitä johtajanaan Walterin tytär, Maia Simmons, vievät Yhdysvaltain laivaston aluksilla nukutettua ja kahlittua Kongia meren yli. Godzilla aistii Kongin ja hyökkää, melkein tappaen Kongin, ennen kuin alukset sammuttavat virtansa uskotellakseen Godzillalle, että tämä oli jo voittanut. Jotta Godzilla ei hyökkäisi uudestaan, Kong viedään perille Antarktikselle helikoptereilla nostettuna. Jian suostuttelemana Kong menee sisään Onttoon maahan johtavaan tunneliin muiden seuratessa OMLA-alusten avulla.
Madison, Josh ja Bernie tutkivat Apexin Pensacolan laitoksen jäänteitä ja löytävät maanalaisen laitoksen sekä tunnelin, jolla kuljetetaan valtavia mekaanisia osia Apexin pääkonttoriin Hongkongiin. He päätyvät yhteen pääkonttorille vievistä kuljetusaluksista, jonka mukana he kulkeutuvat Hongkongiin. Siellä heille selviää, että Apex käyttää vangittuja pienempiä titaaneja testatakseen Mechagodzillaa, joka on rakennettu nostamaan ihmiskunta titaanien yläpuolelle. Ren ohjaa Mechagodzillaa telepaattisesti Ghidorah’n jäljelle jääneeseen pääkalloon ja hermoverkostoon liitettyjen laitteiden avulla. Mechagodzilla toimii kuitenkin nykyisillä voimanlähteillä vain 40 prosentin teholla, ja Walter uskoo saavuttavansa täyden tehon vain Onton maan energianlähteellä. Godzilla oli hyökännyt Apexin laitoksiin, sillä se oli yrittänyt estää Mechagodzillan rakentamisen.
Ontosta maasta Kong ja retkikunta löytävät samanlaisen ekosysteemin kuin Pääkallosaarelta. Kong löytää lajinsa muinaisen valtaistuinsalin sekä hohtavateräisen kirveen, joka on tehty Godzillan lajitoverin ruumiista. Ilenen vastusteluista huolimatta, Maia kerää näytteen Onton maan energianlähteestä ja lähettää analyysin siitä Renille sen tuottamiseksi synteettisesti. Godzilla selvittää tiensä Hongkongiin Mechagodzillan käynnistymisen seurauksena ja aistii tämän lisäksi myös maan alta Kongin. Godzilla poraa radioaktiivisella tulellaan aukon maan läpi Onttoon maahan ja kaaoksen keskellä Maia ja Apexin työntekijät yrittävät paeta, mutta Kong murskaa heitä kuljettavan OMLA:n. Kong nousee pinnalle taistelemaan Godzillaa vastaan, Ilenen, Jian ja Nathanin tullessa perässä viimeisellä jäljellä olevalla OMLA:lla. Godzilla onnistuu pitkän taistelun päätteeksi voittamaan Kongin, joka menettää tajuntansa.
Apexin turvallisuusjoukot saavat Madisonin, Joshin ja Bernien kiinni, ja Renin varoituksista huolimatta Walter käskee ladata syntetisoidun energian suoraan Mechagodzillaan tutkimatta sitä ensin. Energia saa Ghidorah’n mielen jälleen heräämään sekä valtaamaan Mechagodzillan uudeksi kehokseen. Mechagodzilla tappaa Walterin, antaa Renille tappavan sähköiskun, ja alkaa tuhota Hongkongia. Godzilla taistelee sitä vastaan, mutta jää alakynteen, jolloin Nathan elvyttää Kongin käyttämällä OMLA:a defibrilaattorina ja Jia suostuttelee Kongin auttamaan Godzillaa. Edes yhdessä Godzilla ja Kong eivät näytä pärjäävän Mechagodzillalle, jonka ohjausjärjestelmään Josh yrittää murtautua taistelun käydessä. Kun vaihtoehdot alkavat käydä vähiin, Josh keksii kaataa Bernien viskipullon sisällön ohjauslaitteiden päälle, minkä seurauksena Mechagodzilla pysähtyy hetkeksi, jolloin Godzilla lataa tulellaan Kongin kirveen ja Kong onnistuu tuhoamaan Mechagodzillan.
Madison, Josh ja Bernie löytävät tiensä Markin ja muiden Monarchin tutkijoiden luokse, Godzillan ja Kongin tunnustaessa toistensa arvoisuudet ennen erkaantumistaan omille teilleen. Monarch perustaa Onttoon maahan uuden seuranta-aseman ja Kong julistautuu Onton maan hallitsijaksi.
Julkaisu
Godzilla vs. Kong julkaistiin koronaviruspandemian vuoksi Yhdysvalloissa samanaikaisesti sekä elokuvateattereihin että HBO Max -suoratoistopalveluun 31. maaliskuuta 2021. Warner Bros. Pictures vastaa sen maailmanlaajuisesta julkaisusta, paitsi Japanissa, jossa levityksestä vastaan Tōhō. Elokuvan edellisiä suunniteltuja ensi-iltapäivämääriä ovat olleet 29. toukokuuta, 22. toukokuuta, 13. maaliskuuta 2020, 20. marraskuuta 2020 ja 21. toukokuuta 2021.
Mikael Brygger
Mikael Brygger (s. 1975) on suomalainen runoilija ja kirjallisuusalan toimija. Bryggerin tuotanto kattaa niin painettuja kirjoja, digitaalisia teoksia kuin paikkasidonnaisia yhteistyössä eri alojen taiteilijoiden kanssa tehtyjä teoskokonaisuuksiakin. Näistä tunnetuimpia ovat yhdessä runoilija Henriikka Tavin ja taiteilijaryhmä IC-98:n kanssa tehdyt teokset.
Brygger on toiminut vuodesta 2019 vierailevana professorina Taideyliopiston kirjoittamisen maisteriohjelmassa alanaan mediasensitiivinen kirjoittaminen. Hän on aiemmin toiminut runouslehti Tuli & Savun päätoimittajana vuosina 2008-2013 ja kuuluu myös runoutta julkaisevan osuuskunta Poesian perustajajäseniin.
Häneltä on ilmestynyt kolme painettua runoteosta. Bryggerin runouden erityispiirteiksi on mainittu visuaalisuus, pelillisyys ja nykyteknologian läsnäolo.
Ilmanpaine
thumb|Päiväkohtainen ilmanpaine Pohjois-Saksasta Ilmanpaine on mittauskohdan yläpuolella olevan ilman paino pinta-alayksikköä kohden. Se voidaan ajatella maanpinnalta ilmakehän ylärajalle ulottuvan ilmapilarin painona.
Ilmanpaine, kuten muutkin paineet, lasketaan kaavalla p = F/A, jossa F [N] on voima ja A [m²] pinta-ala. Paineen yksikkö on Pascal (Pa), joka perusyksiköissä on kg/(m·s²). F on maapallon gravitaation ilmamassaan vaikuttava voima: F=G=mg, jossa g on putoamiskiihtyvyys eli noin 9,81 m/s² ja m on mittauskohteen yläpuolella olevan ilmapatsaan massa.
Ilmapatsaan massan arviomiseksi tehdään kaasun tilasta ja ilmakehän pystyrakenteesta oletuksia. Yleensä käytetään jotain standardi-ilmakehämallia.
Ilmanpainetta mitataan ilmapuntarilla, jonka nykyaikainen versio on elektroninen paineanturi. Ilmanpaineen yksikkönä käytetään nykyisin hehtopascalia (hPa), josta voidaan käyttää myös nimeä millibaari (mbar). Aikaisemmin yksikkönä käytettiin myös elohopeamillimetriä (mmHg).
Ilmanpaineen äärilukemia
Kaikkein alhaisimmat ilmanpaineet mitataan yleensä trooppisissa hirmumyrskyissä ja tornadoissa. Korkein Suomessa mitattu ilmanpaine on 1 066 hPa Helsingissä 22. tammikuuta 1907 ja matalin 940 hPa Rauman Kuuskajaskarissa 27. helmikuuta 1990.
Ilmanpaine merenpinnan tasolla
Normaali ilmanpaine maan pinnalla on noin 1 013,25 hPa, mikä vastaa 760 mmHg. Maapallon korkeimmat ilmanpaineet on mitattu Siperiassa, jossa se on ollut suurimmillaan 1 083 hPa. Alimmat ilmanpaineet merenpinnan tasolla liittyvät trooppisiin hirmumyrskyihin, joiden aikana ilmanpaine on alimmillaan ollut 870 hPa.
Ilmanpaine laskee noustaessa korkeammalle merenpinnan tasolta. Maanpinnan läheisissä ilmakerroksissa 8 metrin nousu korkeussuunnassa merkitsee noin 1 hPa (1 mbar) vähennystä ilmanpaineessa.
Ilmanpaineen vaikutus säätilaan
Tuuli syntyy ilmanpaine-eroista, sillä ilmakehä pyrkii aina tasapainoon: ilma virtaa korkeammasta paineesta kohti matalampaa painetta. Maapallon pyörimisliikkeen johdosta ilma ei tuule suoraan matalapaineen keskukseen, vaan pohjoisella pallonpuoliskolla kiertyy vastapäivään ja eteläisellä pallonpuoliskolla myötäpäivään sen ympäri. Aivan matalapaineen keskuksessa ei siis tuule, mutta sen ympärillä tuuli voi olla kovaakin. Mitä suurempi on ilmanpaine-ero korkea- ja matalapaineen välillä, sitä kovempaa myös tuuli on.
Ilmanpaineen ajatellaan liittyvän säähän, mutta itse asiassa sääilmiöt liittyvät ilmanpaineen suhteellisiin, ei absoluuttisiin arvoihin: onko paine alempi vai ylempi kuin ympäristössä. Täten jos ilmapuntaria haluaa käyttää omatekoisiin sääennusteisiin, on syytä seurata nouseeko vai laskeeko paine sen sijaan että kiinnittäisi huomiota vain lukuarvoihin. Karkeasti ottaen, laskeva paine kertoo matalapaineen lähestymisestä, tuulen voimistumisesta ja sään huononemisesta, kun taas paineen noustessa on odotettavissa tyynempää poutasäätä.
Socorron ufotapaus
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Lonnie Zamoran havainnoimasta lentävästä esineestä Socorron ufotapaus on tunnettu tapaus, jossa luotettavana pidetty henkilö näki tunnistamattoman lentävän esineen sekä kaksi humanoidia vuonna 1964.
Poliisi Lonnie Zamora näki munan muotoisen, alumiininvärisen maahan laskeutuneen ufon Socorrossa, New Mexicossa, Yhdysvalloissa 24. huhtikuuta vuonna 1964. Kohteesta lähti hänen mukaansa jyrisevää ääntä, ja sen alapuolella näkyi laskeutuessa ja noustessa liekki, joka sulatti hiekan ja poltti kasvillisuutta. Zamora väitti nähneensä kaksi pientä valkeaa oliota maahan laskeutuneen esineen lähellä. USAn ilmavoimien Project Blue Bookin mukaan tapaus oli tunnistamaton ja Zamora luotettava.
Zamora oli ajamassa 24. huhtikuuta 1964 kello 5:45 iltapäivällä ylinopeudella ajajaa, kun kuuli äänen, jota epäili läheisen dynamiittikopin räjähdykseksi. Zamora näki liekkikartion ja kuuli voimakasta jyrinää, joka ei muistuttanut suihkukoneen ääntä. Ääni kesti 10 sekuntia, ja muuttui loppua kohden matalataajuiseksi. Zamora ajoi sivutietä kohti valoa. 100–150 metrin päässä Zamora näki kuivuneen joenuomassa pystyssä olevan munan muotoisen kohteen, jonka lähellä oli kaksi pientä hahmoa, joilla näytti olevan valkoiset haalarit. Sileässä esineessä ei ollut näkyviä ovia tai ikkunoita. Zamora ajoi noin 30 metrin päähän kohteesta. Alumiininkirkkaan kohteen alla näkyi laskeutumisjalat. Kyljessä erottui punainen merkki.
Kun Zamora tuli lähelle esinettä, alkoi kuulua hyvin kovaa jyrisevää ääntä ja esine alkoi nousta ilmaan. Zamora pelästyi ja juoksi poispäin maastoutuen. Ääni muuttui lyhyeksi korkeaksi vinkaisuksi ja hiljeni. Zamoran nostaessa kasvonsa hän näki esineen lentävän hyvin nopeasti ylittäen dynamiittikopin ja häipyen näkyvistä 10 kilometriä havaintopaikasta luonaaseen.
Kohde jätti neljä neliömäistä jälkeä, ja luultavasti ohjaajien jälkiä. Pensaat paloivat ja hiekka lasittui. Zamora näytti järkyttyneeltä, kun paikalle saapui poliisikonstaapeli Chavez. Chavez tutki Zamoran auton, koska epäili Zamoran tehneen laskeutumisjäljet joillain välineillä. Näitä Chavez ei kuitenkaan löytänyt. 10 minuuttia laskeutumisen jälkeen poliisi Ted V. Jordan otti laskeutumisjäljistä kuvia.
Jäljet muodostivat nelikulmion jonka lävistäjien kulmat olivat suorassa kulmassa toisiinsa nähden. Tästä voitiin päätellä matemaattinen teoreema, jonka avulla havaittiin että esineen paino oli saatu rakenteen avulla jakaantumaan tasaisesti neljän pisteen kesken. Maahan jääneet palamisjäljet olivat oletetun painopisteen kohdalla.
J. Allen Hynek, joka tuohon aikaan toimi Blue Book -projektin tieteellisenä neuvonantajana, tutki tapausta tuoreeltaan. Hän etsi ristiriitaisuuksia ja yritti osoittaa Zamoran epäluotettavaksi onnistumatta. Hän vaikuttui arvonannosta jota Lonnie Zamora nautti työtovereidensa parissa. Tapaus on yksi Hynekin ufoluokituksen tyyppiesimerkeistä
Socorron ufotapausta on selitetty muun muassa mutkikaalla teknisellä pilalla, pölypyörteellä, pallosalamalla, Zamoran petoksella, jolla haluttiin houkutella turisteja Socorroon, kuuhun laskeutuvaksi aiotun aluksen kokeella tai helikopterilla.
Markku Kotilainen
Markku Kustaa Kotilainen (s. 23. syyskuuta 1953) on suomalainen taloustieteilijä ja tutkimusjohtaja. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori (kansantaloustiede) Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa aihe oli ”Exchange Rate Unions: A Comparison with Currency Basket and Floating Rate Regimes”. Hän on opiskellut lisäksi Munsterin yliopistossa ja Kielin yliopiston alaisessa maailmantalouden tutkimuslaitoksessa (Institut fur Weltwirtschaft) advanced studies in international economic policy research -ohjelmassa. Hän työskenteli Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksessa (Etla) tutkimusjohtajana tutkimusohjelmassa ”makrotalous, kansainvälinen talous ja suhdanteet” marraskuuhun 2018 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ennen tätä tehtävää hän toimi Etlassa tutkijana, ennustepäällikkönä ja tutkimuspäällikkönä. Ennen Etlaan tuloaan Kotilainen työskenteli vanhempana tutkijana valtiovarainministeriön kansantalousosastolla (1985–1986) ja sitä ennen tutkijana Pellervon taloudellisessa tutkimuslaitoksessa (PTT) (1983–1985). Kotilaisen keskeiset tutkimusalueet ovat olleet kansainvälinen makrotalous, ulkomaankauppa ja suorat sijoitukset sekä suhdannevaihtelut. Merkittävä osa tutkimuksesta on käsitellyt Euroopan integraatiota, erityisesti talous- ja rahaliittoa. Lisäksi hän on tehnyt aluetalouden ja innovaatioiden tutkimusta. Kotilainen johti Etlan ennustetoimintaa 1996–2000 ja uudelleen vuodesta 2009 vuoteen 2018.
Eprem Mtsire
Eprem Mtsire tai Efraim Pieni (, k. noin 1101/1103) oli georgialainen munkki Antiokiasta, teologi ja kreikankielisen patristisen kirjallisuuden kääntäjä.
Epremin elämästä ei ole juuri säilynyt tietoja. Hän sai varhain elämässään kattavan hellenistisen koulutuksen, luultavasti Konstantinopolissa, jonne hänen oletettu isänsä Vatše Karitšisdze, georgialainen aatelinen Taosta, oli muuttanut vuonna 1027. Sen jälkeen Epremistä tuli munkki Mustalle vuorelle Antiokian lähelle. Vuorella asui eloisa georgialainen luostariyhteisö, joka koostui noin 70 munkista. Myöhemmin Epremistä tuli Kastalian luostarin igumeni Dafnessa Antiokian ulkopuolella.
Epremin hellenofiilinen käännöstekniikka osoittautui perustavanlaatuisen tärkeäksi myöhemmälle georgialaiselle kirjallisuudelle. Hän oli ensimmäinen henkilö, joka teki georgiaksi kirjaimellisia käännöksiä, ja hän tutustutti georgialaiset lukijat kommentaareihin (scholia) ja sanastoihin. Hänen huomattaviin käännöksiinsä kuuluu Pseudo-Dionysios Areopagitan, Basileios Suuren, Efraim Syyrialaisen ja Johannes Damaskoslaisen teoksia. Epremin alkuperäinen teos Utsqebaj mizezsa kartvelta moktsevisasa (, "kertomus georgialaisten kääntymisen syystä") on manifesti Georgian ortodoksisen kirkon autokefalian puolesta, sillä se oli antiokialaisten ja georgialaisten kirkonmiesten kiistan kohteena 1000-luvulla.
Liberia
Liberian tasavalta eli Liberia on valtio Afrikan länsirannikolla. Liberian rajanaapureita ovat Sierra Leone lännessä, Guinea pohjoisessa ja Norsunluurannikko idässä. Liberian pääkaupunki on Monrovia.
Valtio on perustettu vapautettuja amerikkalaisia ja karibialaisia orjia varten, mutta nykyisin vain viisi prosenttia väestöstä on heidän jälkeläisiään. Nämä hallitsivat maata vuoden 1980 vallankaappaukseen asti. Aikaisemmin Liberian alkuperäisväestöllä ei ollut äänioikeutta. Vuosituhannen vaihteessa maa kärsi kaksi perättäistä sisällissotaa vuosina 1989–1996 sekä 1999–2003. Sotien jäljiltä maan infrastruktuuri on pirstaleina; pääkaupungissakaan ei ole toimivaa sähkö- tai vesijohtoverkkoa, ja jälleenrakennusta vaikeuttavat korruptio, lukutaidottomuus sekä työttömyys.
Maantiede
300px|thumb|left|Liberian topografinen kartta
Liberiassa on kuuma ja kostea trooppinen ilmasto. Talvisin on kuivaa, päivät ovat kuumia ja yöt kylmiä. Kesät ovat sateisia ja pilvisiä, ja päivittäin on rankkoja sadekuuroja. Noin puolet maasta on trooppisen sademetsän peitossa.
Liberian ainoa kansallispuisto on Sapon kansallispuisto, joka kattaa 1 808 neliökilometriä alkuperäistä sademetsää. Siellä elää metsänorsuja, kääpiövirtahepoja, simpansseja ja antilooppeja. Sisällissodan jälkeen rintamilta palanneet miehet ovat perustaneet puistoon laittomia kaivauksia, joista etsitään kultaa ja timantteja. Monia puiston eläimistä on tapettu kullankaivajien ruoaksi, ja kaivaukset pilaavat metsän ekosysteemiä. Sisällissodan takia metsiä ei ole tutkittu tarkkaan, mutta siellä uskotaan elävän 120 nisäkäslajia, 590 lintulajia, 74 matelija- ja sammakkoeläinlajia sekä yli tuhat hyönteislajia.
Varhaisvaiheet
Afrikkalaisten tarinoiden mukaan monien esi-isät olivat pygmejä ja myös Liberian ensimmäiset asukkaat ovat saattaneet olla pienikokoisia. Heistä on säilynyt vain suullista perimätietoa. Seuraava alueelle saapunut väestöryhmä tuli ilmeisesti nykyisen Länsi-Sudanin alueelta 6000 eaa. Heidän jälkeläisistään tuli aikanaan maanviljelijöitä, jotka tekivät raudasta aseita ja savesta keraamisia astioita. Seuraavaan aaltoon kuuluivat krut, bassat, deit, mambat ja grebot. Viimeisinä saapuivat vait ja mandigot 1500-luvun vaiheilla.
Portugalilaiset kävivät alueella vuonna 1461 ja kiinnittivät huomionsa alueella kasvavaan meleguettapippuriin. Alue tulikin tunnetuksi nimellä Pippurirannikko eli Meleguettarannikko. Vuonna 1663 britit perustivat sinne kauppa-asemia, mutta hollantilaiset tuhosivat ne seuraavana vuonna. Sen jälkeen alueella ei tiettävästi ollut eurooppalaista asutusta ennen 1800-lukua.
Valtion perustaminen, itsenäisyys ja amerikkalaistaustaisen väestön valtakausi
Liberia päätettiin perustaa vuonna 1822 vapautettujen orjien siirtokunnaksi Afrikassa. Paikaksi valittiin Mesuradoniemi, johon kuljetettiin yli 25 000 entistä orjaa Yhdysvalloista. Pikkuhiljaa mustat saivat vallan maassa, ja Liberia julistautui itsenäiseksi 26. heinäkuuta 1847. 1800-luvun loppupuolella Amerikasta tulleet ottivat toistuvasti yhteen paikallisen väestön kanssa, joka ei saanut Liberian kansalaisuutta ennen vuotta 1904. Samalla oli rajaselkkauksia naapurimaiden siirtomaaisäntien kanssa.
Toisen maailmansodan jälkeen Liberian talous lähti voimakkaaseen kasvuun, jonka hyöty tosin rajoittui vain pienelle osalle kansaa. William Tubmanin presidenttikaudella (1944–1971) Firestone ja monet muut amerikkalaiset yritykset investoivat maahan. Tubman, kuten muutkin presidentit vuoteen 1980 asti, oli amerikkalaista syntyperää. Käytännössä valta oli parinkymmenen suvun hallussa ja korruptio oli yleistä.
William Tubman oli 27 vuotta Liberian presidenttinä vuodesta 1944 kuolemaansa vuoteen 1971 saakka. Tubmanin aika on jäänyt historiaan ristiriitaisena; Toisaalta talous kasvoi huomattavasti ja maan kehitys säilyi vakaana ja rauhallisena. Toisaalta epätasa-arvo vallitsi ja entisten Amerikasta tulleiden orjien jälkeläisten muodostama amerikkalais–liberialainen yläluokka hallitsi sekä maan taloutta että politiikkaa Liberian enemmistönä olevan alkuperäisväestön kustannuksella.
Tubmanin kuoltua häntä seurasi varapresidentti William R. Tolbert, joka oli viimeinen True Whig -puoluetta edustanut ja viimeinen amerikan-liberialainen presidentti Liberian historiassa. Tolbert oli presidenttinä Tubmanin kuolemasta vuonna 1971 Doen vallankaappaukseen vuoteen 1980 saakka.
Doen diktatuuri 1980–1990
thumb|[[Samuel Doe valtiovierailulla Yhdysvalloissa vuonna 1982.]] Tyytymättömyys entisten orjien jälkeläisten etuasemaan ja harvainvaltaan kasvoi 1970-luvulla, mikä johti vallankaappaukseen vuonna 1980. Huhtikuussa vuonna 1980 vain 28-vuotias ylikersantti Samuel Doe johti armeijan veristä vallankaappausta, jossa presidentti William R. Tolbert ja useita hallinnon johtavia henkilöitä surmattiin. Vallankaappaus toi ensimmäistä kertaa valtaa Liberian alkuperäisasukkaille, mutta se johti pääomien sekä amerikan–liberialais-taustaisen yläluokan laajaan pakenemiseen maasta. Doen vallankaappaus päätti 133 vuotta kestäneen amerikikkalais–liberialaisen yläluokan vallan maassa ja Doe oli maan ensimmäinen alkuperäisväestöön kuuluva johtaja. Doen hallinto oli brutaali, väkivaltainen ja ihmisoikeuksia kunnioittamaton. Alkuun Doe loi välit Libyan kanssa, mutta varsin pian Liberia palasi läheisiin suhteisiin Yhdysvaltojen kanssa. Vuonna 1985 pidetyissä vilpillisiksi todetuissa vaaleissa Samuel Doe valittiin Liberian presidentiksi ja kaikkiaan hänen synkkä valtakautensa kesti 10 vuotta ja ajoi Liberian lopulta veriseen sisällissotaan.
Liberian ensimmäinen sisällissota 1989–1997
Liberian ensimmäinen sisällissota alkoi jouluna 1989 kapinallisten aloitettua hyökkäyksen presidentti Samuel Doen hallintoa vastaan. Sisällissodan vuosien aikana Liberia jakaantui lukuisiin aseellisiin ryhmiin, jotka olivat syntyneet lähinnä eri etnisten ryhmien mukaan. Kapinallisilla oli myös keskinäisiä yhteenottoja. Kapinalliset saartoivat pääkaupunkia Monroviaa ja presidentti Samuel Doe surmattiin syyskuussa 1990. Merkittävimmäksi kapinallisryhmäksi oli noussut Charles Taylorin johtama NPFL (National Patriotic Front of Liberia). Doen tilalle tullut Amos Sawyerin johtama väliaikaishallinto hallitsi käytännössä vain pääkaupunki Monroviaa – ja sitäkin vain Länsi-Afrikan maiden rauhanturvajoukkojen tuella – muun maan ollessa kapinallisten, lähinnä Taylorin joukkojen, hallinnassa. Taylorin joukot hallitsivat myös Liberian luonnonvaroja (puu, mineraalit, timantit). Charles Taylor oli sekaantunut myös samanaikaiseen Sierra Leonen sisällissotaan ja sai hallintaansa myös Sierra Leonen timanttivaroja. Verinen sisällissota loppui lopulta siihen, että saatiin järjestettyä vuonna 1997 koko Liberian laajuiset vaalit, joissa Charles Taylor valittiin ylivoimaisella vaalivoitolla Liberian presidentiksi.
Liberian toinen sisällissota 1999–2003
Presidentti Charles Taylorin hallinto oli erittäin korruptoinut, ihmisoikeuksia loukkaava ja etnisiä ristiriitoja syventävä. Kaksi kapinallisarmeijaa LURD ja MODEL alkoivat aseellisen taistelun Taylorin hallintoa vastaan, ja Liberia oli taas vuosia kestäneessä verisessä sisällissodassa. Kapinalliset armeijat saartoivat Monrovian ja Liberia ajautui humanitaariseen katastrofiin. Lopulta elokuussa 2003 Taylor suostui eroaamaan ja lähtemään maasta Nigeriaan. Varapresidentti Moses Blah jäi maahan ja allekirjoitti hallinnon puolesta rauhansopimuksen kapinallisten kanssa ja sota päättyi.
Liberian sisällissodat tunnetaan laajoista siviiliväestöön kohdistuneista raakuuksista. Arviolta 300 000 ihmistä tapettiin ja miljoona ajettiin pakolaisiksi kolmen miljoonan asukkaan maasta.
Liberia sisällissotien jälkeen 2003–
Taylorin vallasta luopuminen ja YK-joukkojen tulo maahan vuonna 2003 rauhoitti tilanteen. Maassa käynnistyi yksi YK:n historian suurimmista aseistariisuntaoperaatioista. Ellen Johnson Sirleaf valittiin presidentiksi 8. marraskuuta 2005 pidetyissä vaaleissa. Hän oli Afrikan ensimmäinen nainen, joka oli valittu vaaleilla presidentiksi. Vuonna 2006 perustettiin totuuskomissio, jonka tehtävänä on tutkia ihmisoikeusrikkomuksia vuosina 1979–2003. Johnson Sirleifin aloittaessa presidenttinä Liberia oli vuosien verisen sotimisen raunioittama ja katkeroittama maa, jonka työttömyysprosentti oli 80. Hänen kaudellaan Liberian tilanteessa tapahtui huomattavaa toipumista ja rauha säilyi. Vuonna 2011 Johnson Sirleafille myönnettiin yhdessä kahden muun henkilön kanssa Nobelin rauhanpalkinto tunnustuksena hänen työstään naisten aseman parantamiseksi. Ellen Johnson Sirleaf toimi Liberian presidenttinä 12 vuotta (vuosina 2006–2018) voitettuaan presidentinvaalit vuosina 2005 ja 2011.
Vuonna 2012 Liberian vangittuna oleva entinen presidentti Charles Taylor tuomittiin 50 vuodeksi vankeuteen Haagissa toimineessa YK:n alaisessa erityistuomioistuimessa osuudestaan Sierra Leonen sisällissodan sotarikoksiin vuosina 1996–2000. Taylor siirrettiin kärsimään tuomiotaan Isoon-Britanniaan ja vuonna 2015 hylättiin Taylorin anomus päästä siirtymään tuomiotaan kärsimään Isosta-Britanniasta Ruandaan.
Vuonna 2014 Liberia oli yksi kolmesta Länsi-Afrikan ebolaepidemiasta pahimmin kärsineestä maasta.
Joulukuussa 2017 presidentinvaalit voitti entinen maailmanluokan huippujalkapalloammattilainen George Weah. , joka astui virkaansa Sirleaf Johnsonin seuraajana maan uutena presidenttinä tammikuussa 2018. Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten vuoden 1944, kun Liberiassa valta siirtyi demokraattisesti valitulta presidentiltä toiselle.
Maaliskuussa vuonna 2018 YK lopetti 15 vuotta kestäneen rauhanturvaoperaationsa Liberiassa. Tuona aikana 16 000 ihmistä yli 12 maasta ehti palvella YK:n menestyksellisessä Liberia-operaatiossa.
Politiikka
pienoiskuva|George Weah, Liberian presidentti vuodesta 2018Liberian poliittinen järjestelmä seuraa Yhdysvaltain esikuvaa. Liberian valtionpäämies on presidentti, joka johtaa sekä maata että hallitusta. Pääministerin virkaa ei ole. Presidentti valitaan kuusivuotiskaudelle suoralla kansanvaalilla. Presidentti nimittää hallituksen, senaatti vahvistaa valinnan. Kaksikamarinen parlamentti koostuu 30-paikkaisesta senaatista ja 73-paikkaisesta edustajainhuoneesta. Senaatti valitaan yhdeksäksi, edustajainhuone kuudeksi vuodeksi. Vuoden 2009 parlamenttivaalien jälkeen useita pieniä puolueita on yhdistynyt, ja suurimmat puolueet ovat Yhtenäisyyspuolue (Unity Party, UP, 18 paikkaa alahuoneessa), Demokraattisen muutoksen kongressi (Congress for democratic change, CDC, 15 paikkaa) ja Vapauspuolue (Liberty party, LP 9 paikkaa).
Liberia on muodollisesti Afrikan vanhin demokratia. Käytännössä poliittista elämää on dominoinut vuodesta 1877 saakka vapautettujen orjien jälkeläisistä muodostunut amerikkalais-liberialaisten ryhmä. Heidän True Whig -puolueensa oli ainoa sallittu ja piti valtaa käsissään yli sadan vuoden ajan. Vuosien 1989–2003 veristen sotien jälkeen Liberian demokratia-kehitys on ollut erittäin positiivista ja maassa on toteutunut jo vallansiirtokin demokraattisesti valitulta johtajalta toiselle.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1989
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1989 Haagissa, Alankomaissa. Kisojen ajankohta oli 18.–19. helmikuuta.
Liberia
Politiikka
YK:lla on ollut maassa rauhanturvaajia vuodesta 2003 alkaen, enimmillään 15 000 sotilasta. Vuonna 2012 tehdyn suunnitelman mukaan joukkoja vähennetään asteittain niin, että vuonna 2015 maassa on 3 750 YK:n sotilasta ja enintään 1 795 poliisia.
YK:n menestyksekäs Liberian rauhanturva-operaatio lopetettiin 15 vuoden jälkeen vuonna 2018.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Liberiassa on vallinnut lähes kaksi vuosikymmentä rauhaa ja vakautta maan toisen sisällissodan päättyttyä vuonna 2003. Tänä aikana maa on edistynyt huomattavasti hallituksen kapasiteetin uudelleenrakentamisessa, oikeusvaltion palauttamisessa ja kansalaisten poliittisten oikeuksien ja kansalaisvapauksien varmistamisessa. Vuonna 2017 tapahtui ensimmäinen rauhanomainen vallansiirto johtajien välillä sitten vuoden 1944. Liberiassa on kuitenkin edelleen vakavia korruption, rankaisemattomuuden ja naisiin kohdistuvan väkivallan ongelmia.
Hallinnollinen jako
thumb|259px|Liberian piirikunnat. Liberia jakautuu aluehallinnon ylimmällä tasolla viiteentoista piirikuntaan :
Talous
Liberian väestöstä vain 15 prosenttia on palkkatyössä.
Maatalous on perinteisesti talouden suurin osa-alue, vuonna 2000 se työllisti 70 prosenttia työvoimasta ja toi 76,9 prosenttia bruttokansantuotteesta. Maatalous tuottaa kumia, kahvia, kaakaota, riisiä, kassavaa, palmuöljyä, sokeria ja banaaneita. Merkittävimmät luonnonvarat ovat rautamalmi, timantit, kulta ja puu. Merkittävimmät vientituotteet ovat rauta, puutavara, kaakao, kahvi ja kumi. Viennistä suurin osa suuntautuu Saksaan, Etelä-Afrikkaan, Puolaan, Yhdysvaltoihin ja Espanjaan. Suurimmat tuontimaat ovat Etelä-Korea, Singapore ja Japani.
Maassa on 29 lentokenttää, joista kahdella on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautatietä on 429 kilometriä. Suuri osa siitä vahingoittui sisällissodissa, mutta korjaustyöt ovat käynnissä monilla rataosuuksilla. Päällystettyä maantietä on 657 kilometriä. Buchanan ja Monrovia ovat satamakaupungit.
Veritimanttien kauppa on ongelma myös Liberiassa. Sen jälkeen kun naapurimaa Sierra Leone joutui YK:n boikottiin, timantteja on yritetty tuoda markkinoille Liberian kautta. Asia oli esillä entisen presidentin Charles Taylorin oikeudenkäynnissä Haagissa.
Liberian lipun alla purjehti yli 2 500 alusta vuonna 2010, toiseksi eniten maailmassa (Panaman jälkeen). Liberia on ollut maailman suosituimpia mukavuuslippumaita yli 40 vuoden ajan.
Väestö
Liberian kolmen miljoonan asukkaan joukossa on 16 eri etnistä alkuperäiskansaa sekä sekalainen joukko ulkomaalaisia. Alkuperäisasukkaita on noin 95 prosenttia väkiluvusta, joista suurin ryhmä ovat kpellet Keski- ja Länsi-Liberiassa. Liberian afro­amerikkalaisia, jotka ovat vapautettujen orjien jälkeläisiä, on arviolta viisi prosenttia väestöstä. He ovat olleet Liberian hallitseva yläluokka. Heistä puolet on Yhdysvalloista ja puolet Karibialta. Lisäksi maassa on merkittävä määrä libanonilaisia, intialaisia ja muita kansalaisuuksia läntisestä Afrikasta, jotka ovat tärkeä osa Liberian talousmaailmaa. Perustuslain mukaan valkoihoiset eivät voi saada Liberian kansalaisuutta.
Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan suurimmat etniset ryhmät olivat kpellet (20,3 %), bassat (13,4 %), grebot (10 %), giot eli danit (8 %), manot (7,9 %), krut (6 %), lormat (5,1 %), kissit (4,8 %), golat (4,4 %), ja muut (20,1 %). Kristittyjä oli 85,6 prosenttia ja muslimeita 12,2 prosenttia.
Vuonna 2013 Liberian väestönkasvu oli 2,5 prosenttia, joka oli CIA:n tilastojen mukaan maailman 29. korkein.
Terveydenhoidon taso on alhainen. Esimerkiksi äitiyskuolleisuus on eräs maailman korkeimmista. Vuonna 2015 maassa menehtyi keskimäärin 725 äitiä 100 000 synnytystä kohden. Vuonna 2014 vastasyntyneen poikalapsen elinajanodote oli 56 vuotta, tyttölapsen 59,9 vuotta.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 1,7 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 35 000 henkeä. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 8 500 henkeä, mutta sitä sai noin 17 prosenttia heistä, noin 1 400 henkeä. Lääkitystilanne oli parantunut huomattavasti, vuonna 2005 lääkettä sai viisi prosenttia tarvitsijoista.
Vuonna 2010 arvioitiin, että 15 vuotta täyttäneistä liberialaisista vain 60,8 prosenttia oli lukutaitoisia, miehistä 64,8 prosenttia ja naisista vain 56,8 prosenttia. Unicefin ja presidentti Ellen Johnson Sirleafin suojelema ohjelma tähtää etenkin tyttöjen koulunkäynnin lisäämiseen. Liberian yliopisto on yksi Länsi-Afrikan vanhimmista korkeakouluista. Se perustettiin nimellä Liberia College vuonna 1862 ja sai yliopiston oikeudet vuonna 1951.
Kielet
Liberian neljä miljoonaa asukasta puhuu yhteensä 31 eri kieltä, joista 30 on eläviä ja yksi (Liberian pidginenglanti, vuonna 1984 noin 1 500 000 vieraana kielenä puhujaa) on kauppakieli ilman äidinkielenään puhuvia. Jotkut näistä kielistä tulevat Libanonista ja Länsi-Afrikasta. Ainoa virallinen kieli on englanti, joka jakautuu neljään tai viiteen eri murteeseen, ja englanti murteineen on ainut Liberiassa puhuttu kieli, joka ei kuulu nigeriläis-kongolaisten kielten kielikuntaan. Liberian 17 eri etnisen ryhmän puhutut kielet kuuluvat yhteensä neljään eri kielikuntaan: kru, länsiatlanttinen, mandelainen ja indoeurooppalainen.
Vuonna 2006 Liberian yleisenglantia puhui 70 000 ihmistä. Puhutumpia kieliä Liberiassa ovat muun muassa kpelle (487 000 puhujaa 1991), bassa (406 000 puhujaa 2006), klao (213 000 puhujaa 2006) ja mann (188 000 puhujaa 2006). Mandinkan kielen itäinen murre on maahanmuuttajakieli ja sitä puhuu 38 000 ihmistä.
Kulttuuri
thumb|Dan-kansan tekemä naamio. Liberialaisista 70 prosenttia on jonkin alkuperäisuskonnon kannattajia, 10 prosenttia kristittyjä ja 20 prosenttia muslimeita. Ensimmäiset afrikkalaisten kirjoittamat romaanit ilmestyivät maassa jo 1800-luvulla. Sitä ennen kirjallinen perinne muodostui kansanrunoista, saduista ja sananlaskuista. Perinteinen kuvataiteen muoto ovat danien tekemät naamiot.
Liberian yleisradio, Liberia Broadcasting System (LBS) aloitti toimintansa virallisesti vuonna 1960. Lähetykset lakkasivat 1990-luvulla sodan aikana työntekijöiden pakoon ja laitteistojen ryöstöön. 2000-luvulla sillä oli yksi FM-radiokanava, joka kuului vajaan 100 kilometrin päähän pääkaupungista. Loppuvuodesta 2008 otettiin käyttöön Kiinan lahjoittama ja ylläpitämä lähetinverkosto, jolla kuuluvuus laajeni koko maahan. Maan oman radion lisäksi maassa kuuluvat BBC, Radio France internationale ja China Radio International.
Liberiassa ilmestyy päivittäin viisi sanomalehteä. Paikallisradioista moni toimii järjestöjen, kuten YK:n UNMILin tai kirkkokuntien tuella. Lisäksi maassa toimii kolme yksityistä televisiokanavaa.
Liberialaisen ruokavalion runko muodostuu riisistä ja mausteisesta kastikkeesta. Liha tai kala on lisuke tai kastikkeen osa. Päivän pääateria on lounas tai illallinen työpäivän kulusta riippuen. Aamiaiseksi varsinkin maaseudulla syödään edellispäivän tähteitä lämmitettyinä, ja välipaloiksi syödään hedelmiä.
Urheilu
Liberia on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1956 alle kymmenen urheilijan joukkueella. Se ei ole saanut mitaleita. Liberian jalkapallomaajoukkue on ollut FIFA:n rankingissa korkeimmillaan sijalla 66 heinäkuussa 2001. Syyskuussa 2014 se oli sijalla 126.
Pankkilakko
Pankkilakko tarkoittaa pankin toimihenkilöiden lakkoa.
Pankkilakot Suomessa
Suomen toinen pankkilakko käytiin toukokuun alussa 1973. Se kesti kaksi viikkoa. Lakko merkitsi yhteiskunnassa merkittävää mullistusta. Henkilöasiakkaat nostivat ennen lakkoa tileiltään suuria määriä käteistä. Setelien määrä kasvoi suuresti. Lakkoilulla saatu etu jäi pieneksi. Työnantajan korkein palkankorotustarjous ennen lakkoa oli ollut 100 mk/kk tai 5,2 %. Lakon jälkeinen sopimus toi 110 mk/kk tai 5,2 %.
Vuonna 1990 koettiin kolmas pankkilakko. Se alkoi Pankkitoimihenkilöliiton julistamalla ylityökiellolla ja ns. italialaisella lakolla, jossa työtä tehtiin hidastellen, mikä heikensi pankin antamaa palvelua. 19.1.1990 alkoi laaja-alainen maksuvälityssaarto. Maksujen välitys pankkiryhmien välillä lopetettiin. Vastatoimena työnantajaliitto julisti työsulun 1.2.1990 alkaen. Samana päivänä alkoi lakko. Työsulku koski valtaosaa Pankkitoimihenkilöliiton jäsenistä. Lakko lopetti yritysten rahaliikenteen miltei kokonaan. 1970-luvun kaltaista käteisen nostoryntäystä ei nyt koettu, koska asiakkailla oli jo runsaasti pankkikortteja, joilla he voivat maksaa ostoksensa. Lakon aikana moni työnantaja maksoi työntekijöiden palkat käteisenä palkkapusseissa kuten ennen vanhaan. Lakosta tuli pitkä, ja se loppui vasta 4.3.1990. Liiton palkankorotusvaatimus oli ollut 10 %. Siihen ei päästy, vaan korotukseksi tuli maaliskuusta alkaen 3,25 % ja kesäkuussa 2,75 % lisää. Työnantajien sovintoesitykseen nähden lakkoilulla saatiin alle 10 markan palkankorotus kuukaudessa. Lakonaikainen ansionmenetys ei sillä korvautunut.
Postipankki sai pankkilakoista kilpailuetua. Koska Postipankin henkilöstö ei kuulunut Pankkitoimihenkilöliittoon, Muiden pankkien ollessa suljettuina Postipankit pysyivät auki lakkojen ajan. Merkittävä määrä asiakkaista ja rahoista siirtyi muista pankeista Postipankin suuntaan. Työtaistelut olivatkin Postipankille merkittäviä markkinointitilaisuuksia.