cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristuksen kirkko
Myöhempien aikojen pyhien liike alkoi järjestäytyä keväällä 1829, Smithin kääntäessä Mormonin kirjaa. Käännöstyön edetessä Smith alkoi havaita kirjan puhuvan uskovien yhteisöstä Kristuksen kirkkona, jolla oli valtuutus Jumalalta, pyhiä toimituksia kuten kaste sekä järjestäytynyt papisto. Moosian kirja puhui profeetta Almasta, joka kastoi ihmisiä Kaikkivaltiaan valtuutuksella, ja kastetuista käytettiin nimitystä "Jumalan kirkko, tai Kristuksen kirkko" (Moosia 18:13–17). Sama kirja puhui myös papeista, jotka saarnasivat parannusta ja uskoa Herraan (Moosia 18:20). Lisäksi Smithin toukokuussa 1829 saama ilmoitus puhui heistä, jotka katuivat syntejään ja tulivat Jumalan luo, "kirkkona" (Käskyjen kirja 9:16).
Syksyllä 1829 Oliver Cowdery kertoi saaneensa Jumalalta ilmoituksen periaatteista, joiden avulla Kristuksen kirkko tuli järjestää. Sen mukaan kirkolle tuli vihkiä opettajia ja pappeja sen mukaan, "kuinka Jumala jakoi lahjojaan ja kutsumuksiaan ihmisille". Kirkon jäsenten tuli kokoontua säännöllisesti yhteen nauttimaan leipää ja viiniä Kristuksen kuoleman muistoksi. Oliver Cowdery tulisi tämän ilmoituksen mukaan olemaan "Jeesuksen Kristuksen apostoli". David Whitmerin mukaan tähän epämuodollisesti järjestettyyn Kristuksen kirkkoon kuului kuusi vanhinta ja noin 70 jäsentä.
"Kristuksen kirkko" järjestettiin virallisesti 6. huhtikuuta 1830. Läsnä oli Joseph Smithin ja Oliver Cowederyn lisäksi noin 30 Smithin seuraajaa. Vuonna 1838 kirjoittamassaan kertomuksessa kirkon synnystä Joseph Smithin isä Joseph Smith Sr. kertoi kirkon perustetun David Whitmerin isän Peter Whitmerin kodissa Fayettessa, New Yorkin osavaltiossa. Toisaalta hän oli aiemmin kertonut, että kirkko perustettiin hänen omassa kodissaan Palmyrassa, lähellä Manchesteria, New Torkin osavaltiossa. Myös monet muut vahvistavat jälkimmäisen seikan. Kirkko perusti ensimmäiset seurakuntansa Fayetteen, Manchesteriin ja Colesvilleen.
Kirkon perustavassa kokouksessa Kristuksen kirkko julistettiin virallisesti perustetuksi. Smith ja viisi muuta allekirjoittivat perustamisasiakirjan (jossa lain mukaan tuli olla kuusi allekirjoitusta), minkä jälkeen toimitettiin ehtoollinen. Tämän jälkeen kirkko järjestäytyi valitsemalla Smithin kirkon "profeetaksi, näkijäksi, ilmestyksensaajaksi ja kääntäjäksi" sekä valitsemalla kirkolle apostolit ja muut virkailijat.
Smithin perustaman kirkon jäsenet kutsuivat kirkkoaan nimellä "Kristuksen kirkko", ja myös Smithin saamissa ilmoituksissa Jumala kutsui kirkkoa tällä nimellä. Toisaalta Yhdysvalloissa oli useita muita samannimisiä kirkkokuntia, mikä oli omiaan luomaan sekaannusta. Kirkon vastustajat alkoivat lisäksi kutsua kirkon jäseniä piankin pilkallisesti "mormoneiksi". Sekaannusten välttämiseksi kirkon jäsenet hyväksyivät toukokuussa 1834 päätöksen, jonka mukaan kirkon nimi olisi vastedes oleva "Myöhempien aikojen pyhien kirkko" (engl. The Church of the Latter Day Saints). Tämä perustui kirkon jäsenten vakaumukseen siitä, että kirkko muodosti viimeisten päivien uskovien yhteisön, jonka olemassaolo joudutti Kristuksen toista tulemusta. Kirkosta käytettiin myös nimityksiä "Jeesuksen Kristuksen kirkko" ja "Jumalan kirkko".
Petroúpoli
Petroúpoli on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Πετρουπόλεως, Dímos Petroupóleos), joka sijaitsee Länsi-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnan pinta-ala on 6,597 neliökilometriä ja väkiluku 58 979 (vuonna 2011).
Petroúpoli sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Ateenan keskustasta luoteeseen.
Hepola
Hepola on yksi Kemin kaupunginosista. Hepolan alue syntyi valtionyhtiö Veitsiluoto Oy:n (nykyisin Stora Enso) rakentaessa asuntoja työntekijöilleen Hepolaan. Hepolassa on 0 asukasta ja vain noin 80 työpaikkaa. Hepolassa sijaitsee yksi Kemin kolmesta yläasteesta, yksi kuudesta ala-asteesta. Hepola on suurimmaksi osaksi omakotitalovaltaista aluetta ja alueella sijaitsee myös rivitaloja.
Hepola on myös yksi Tilastokeskuksen määrittelemistä tilastollisista taajamista. Taajama käsittää Hepolan kaupunginosan lisäksi viereisen Rytikarin kaupunginosan. Vuoden 2011 lopussa Hepolan taajamassa oli 1 942 asukasta ja sen maapinta-ala oli 3,31 neliökilometriä.
Booksmart
Booksmart on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Sen on ohjannut Olivia Wilde, ja pääosia esittävät Kaitlyn Dever ja Beanie Feldstein. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 24. toukokuuta 2019 ja Suomessa 7. kesäkuuta 2019. Elokuva kertoo ystävyksistä Amystä ja Mollysta, tunnollisista opiskelijoista, jotka vasta valmistujaispäivänään päättävät osallistua kotibileisiin.
Plocospermataceae
Plocospermataceae on koppisiemenisten Lamiales-lahkoon kuuluva heimo, jossa on vain yksi laji: Plocosperma buxifolium. Aikaisemmin sitä on pidetty strykniinipähkinäkasvien (Loganiaceae) sukulaisena ja Gentianales-lahkoon kuuluvana.
Levinneisyys
Plocosperma buxifolium kasvaa Keski-Amerikassa.
Gabriel García Moreno
thumb|Gabriel García Moreno Gabriel García Moreno (24. joulukuuta 1821 – 6. elokuuta 1875) oli Ecuadorin presidenttinä vuodet 1861–1865 ja 1868–1875. Presidenttikausiensa välisenä aikana hän toimi diplomaattina. Ensimmäisellä kaudellaan García Moreno lisäsi kirkon vaikutusvaltaa hallinnossa merkittävästi. Toisella kaudellaan hän laajensi presidentin oikeuksia ja mahdollisti loputtoman uudelleenvalinnan. García Moreno loi Ecuadoriin autoritaarisen teokratian, mutta hänen kaudellaan infrastruktuuri kehittyi ja korruptio väheni. Hän perusti Konservatiivipuolueen 1869. Diktatuuria vastustanut nuorisojoukko pieksi hänet kuoliaaksi vuonna 1875.
Phil Jagielka
Philip "Phil" Jagielka (s. 17. elokuuta 1982 Manchester, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Derby Countya. Aiemmin hän on edustanut Sheffield Unitedia ja kausina 2007–2019 Evertonia. Jagielka on monipuolinen pelaaja, jota käytetään yleensä puolustuksessa tai keskikentällä. Sheffield Unitedin aikoina manageri Neil Warnock pani hänet myös maalivahdiksi.
Maajoukkueura
Jagielkalla on myös kokemusta Englannin nuorten maajoukkueen ja Englannin B-maajoukkueen peleistä. Englannin A-maajoukkueessa Jagielka teki debyyttinsä Trinidadia ja Tobagoa vastaan 1. kesäkuuta vuonna 2008. Toisen ottelunsa hän pelasi Espanjaa vastaan alkutalvesta 2009. Hänet kutsuttiin maaliskuussa 2009 vielä ystävyysotteluun Slovakiaa ja MM-karsintaotteluun Ukrainaa vastaan.
Phil Jagielkan isoveli Stephen Jagielka pelasi jalkapalloa muun muassa Shrewsbury Townin joukkueessa.
Villamar
Villamar on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 727 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 38,53 neliökilometriä. Se sijaitsee 108 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Kangasjärvi (Kuhmoinen, Pirttikulma)
Kangasjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Pirttikulman takana sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 72 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 1,2 kilometriä leveä. Sillä on kaksi järvenosaa: järvenselkä sekä pitkä ja mutkikas lahti. Lahden pohjukka aukeaa pieneksi järveksi, jota kutsutaan Vähäjärveksi. Vähäjärven synnyttää Pukkiniemi, jonka jättämä alle 20 metriä leveä salmi yhdistää sen lahdensuuhun. Järvenselällä sijaitsee kaksi suurempaa saarta: Isosaari ja Pikkusaari. Isosaari on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Pikkusaari on vain 60 metriä pitkä. Pikkusaaren vieressä on pieni luoto ja neljäs saari sijaitsee järvenselän eteläpäässä rannan tuntumassa. Kaikki saaret ovat autioita. Järven rantaviivan pituus on 7,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Kiinteää asutusta on vain yhden entisen maatilan verran, mutta vapaa-ajan asuntoja on yli 30. Niille tulee tiet yhdysteiltä 16975, 3282 tai Pirttikulman kautta kulkevalta kylätieltä.
Volkswagen Iroc
pienoiskuva|Volkswagen Iroc Pariisin autonäyttelyssä lokakuussa 2006.
Volkswagen Iroc on Volkswagenin suunnittelema konseptiauto, jonka pohjalta luotu Volkswagen Sciroccon kolmas sukupolvi jatkaa sen ja Volkswagen Corradon perinteitä. Konsepti esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 2006. Autossa on hyödynnetty hyvin pitkälle Volkswagen Groupin A5-pohjalevyä sekä Golfin ja muiden yhtymän mallien tekniikkaa.
Tauno Vahter
Tauno Vahter (s. 18. helmikuuta 1978 Tallinna) on virolainen kustantaja, kirjailija ja kääntäjä. Kirjoittanut kulttuurikritiikkiä ja proosaa, virontanut suomen kirjallisuutta, mm Sofi Oksasen ja Arto Paasilinnan teoksia, Urho Kekkosen elämäkerran.
Francis Poulenc
thumb|Francis Poulenc ja [[Wanda Landowska.]] Francis Jean Marcel Poulenc (7. tammikuuta 1899 Pariisi – 30. tammikuuta 1963 Pariisi) oli ranskalainen taidemusiikin säveltäjä ja pianisti. Hänen monipuolinen sävellystuotantonsa sisältää oopperoita, uskonnollista musiikkia sekä orkesteri-, laulu- ja soitinmusiikkia.
Elämä
Poulencin synnyinpaikka oli Pariisin upporikas kahdeksas arrondissement. Piano-opinnot hän aloitti viisivuotiaana äitinsä opastuksella. Nuorena miehenä Poulenc piti erityisesti Igor Stravinskyn, Claude Debussyn ja Maurice Ravelin musiikista. Myöhemmin hänen opettajanaan oli muun muassa Ricardo Viñes, joka esitteli hänet kahdelle Poulencin elämään ja tuotantoon merkittävästi vaikuttaneelle säveltäjälle, Georges Auricille ja Erik Satielle.
Poulenc oli ensimmäisiä avoimesti homo- tai biseksuaalisia säveltäjiä.
Les Six
Poulenc muodosti viiden muun nuoren ranskalaisen säveltäjän kanssa Les Six -ryhmittymän, joka oli paljon tekemisissä eksentrikkosäveltäjä Erik Satien kanssa. Poulencin ensimmäisiä töitä oli Satielle omistettu Rapsodie nègre (1917), jota hän näytti Pariisin konservatorion opettajalle Paul Vidal'lle. Vidal, joka ei kuulunut Satien eikä Stravinskyn ystäväpiiriin, raivostui ja työnsi Poulencin ulos haukkuen teosta typeräksi. Poulenc järjesti teokselle kuitenkin esityksen, jossa hän itse lauloi. Se sai hyvän vastaanoton. Stravinsky, joka oli kuullut, että Poulencia oli kohdeltu Konservatoriossa kaltoin, järjesti sävellykselle kustantajan.
Uran alkuajoista lähtien Poulencilla oli voimakas itsekritiikki, ja hän tuhosi paljon omia töitään. Hän myös korjaili niitä alituisesti jälkikäteen. Osaltaan tähän saattoi vaikuttaa se, etteivät Les Sixin jäsenet suhtautuneet toistensa musiikkiin kovinkaan imartelevasti. Tuhottujen töiden joukkoon kuuluu muun muassa osa pidetystä sarjasta Le Bestiaire.
Sävellystyö
Poulenc itse oli erinomainen pianisti. Kahdenkymmenenviiden vuoden ajan hän toimi baritoni Pierre Bernacin säestäjänä. Orkesterimusiikin lisäksi Poulenc sävelsi oopperoita, baletteja, orkesteri- kamari- ja pianomusiikkia sekä uskonnollista musiikkia. Hän myös sävelsi lauluiksi toistasataa runoilijatuttaviensa runoa.
Poulencin teoksiin soolosoittimelle ja orkesterille kuuluvat yhden ja kahden pianon konserttojen lisäksi vuosina 1927–1928 sävelletty cembalokonsertto, jonka säveltäjä nimesi Concert champêtreksi, sekä urkukonsertto vuodelta 1938; jälkimmäisiä voidaan kumpaakin pitää uraauurtavina sävellyksinä, ovathan molemmat soittimet yhä varsin harvinaisia orkesterin solistina. Cembalokonserton säveltämiseen Poulencia kannusti puolalainen Wanda Landowska, jota on pitkälti kiittäminen soittimen eräänlaisesta uudelleenlöytymisestä. Urkukonserttoa varten taas Poulenc sai urkujen tekniikkaa koskevia neuvoja ystävältään säveltäjä-urkuri Maurice Durufléltä, joka myös kantaesitti sen.
Kamarimusiikinkin alalla Poulenc ansioitui harvinaisempien soitinten parissa: hän sävelsi kyllä myös sonaatit viululle ja pianolle ja sellolle ja pianolle, mutta suosi muuten kamariteoksissaan etenkin puhaltimia. Poulencin kuuluisimpiin kamariteoksiin kuuluvat sekstetto huilulle, oboelle, klarinetille, fagotille, käyrätorvelle ja pianolle, trio oboelle, fagotille ja pianolle sekä huilu-, klarinetti- ja oboesonaatit. Viimeksi mainittu sonaatti oboelle ja pianolle jäi säveltäjän viimeiseksi teokseksi. Hänen tiedetään suunnitelleen ja jo luonnostelleenkin fagottisonaattia puupuhallinsonaattisarjaansa täydentääkseen, mutta hän ilmeisesti hävitti luonnokset tammikuussa 1963, koska arvasi, ettei ehtisi saada teosta valmiiksi eikä halunnut jättää jälkeensä mitään keskeneräistä.
Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa
Heinähattu ja Vilttitossu loman tarpeessa on Tiina Nopolan ja Sinikka Nopolan vuonna 1992 kirjoittama lastenkirja. Kirja kuuluu usean kirjan kirjasarjaan, jossa on julkaistu aiemmin Heinähattu ja Vilttitossu, Heinähattu, Vilttitossu ja vauva ja Heinähattu, Vilttitossu ja vaari.
Juoni
Vilttitossu, Heinähattu ja Hanna Kattilakoski haaveilevat lomasta. Matti on kuitenkin sitä mieltä, että talviloma käytetään hyödyllisesti paloharjoitusten ja muun turvallisuusharjoittelun parissa. Harjoitukset eivät vain suju ihan Matin suunnitelmien mukaan. Esimerkiksi Helga Alibullen juuttuu ikkunaan ja Vilttitossu eksyy "oikeasti". Myös heijastimen käytön harjoittelu menee huonosti. Tulipaloharjoituksiin liittyen Alibullenit kertovat lapsuudentuttavastaan Torsti Tattarista ja Vilttitossu rupeaa leikkimään tätä. Muiden, paitsi Matin riemuksi Hanna saa tiedon, että on voittanut arvonnasta risteilyn koko perheelle, ja he pääsevät lopulta lomamatkalle. Matti hakee Pojan mummolasta. Kattilakosket nousevat laivaan, mutta alkaa kamala myrsky ja laivalla on vaikeuksia lähteä. Laivan lähdettyä lapset menevät pallomereen, jossa nämä saavat aikaan lukuisia kommelluksia. Seuraavana päivänä laiva palaa satamaan, eikä se ollut menossa Ruotsiin, kuten Hanna ja Matti olivat luulleet.
Syväjärvi (Kangasala, Pajula)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Kangasalan Pajulassa ja Oriveden Löytäneellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Se sijaitsee aivan Pajulanjärven pohjoisrannan tuntumassa olevassa painaumassa, joka jää järvien välisellä kannaksella sijaitsevan Pukkikallion taakse. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Oriveden ja Kangasalan välinen kuntaraja jakaa järven lähes puoliksi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pajulanjärven valuma-alueeseen (35.762) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,2 metriä mpy. Siihen on johdettu pari metsäojaa ja Pakojärvenkallioilta laskee sen länsirantaan Pakojärven laskuoja. Syväjärven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se laskee 150 metrin jälkeen Pajulanjärven Pilkkaanlahteen, joka sijaitsee Huutoselällä.
Basileus
Basileus tarkoitti antiikin Kreikassa yleisesti kuningasta. Se on toiminut monarkkien arvonimenä myös Bysantin valtakunnassa ja nykyaikaisessa Kreikassa.
Monarkiasta käytettiin termiä basileia. Basileuksen naispuolisia vastineita olivat basilissa, basilinna , basilis ja basileia  (”kuningatar”). Sanasta basileus on johdettu erisnimi Basileios.
Historiassa
pienoiskuva|[[Seleukidit|Seleukidikuningas Antiokhos I Soterin lyöttämä hopearaha kirjoituksella, ”kuningas Antiokhoksen”.]] pienoiskuva|[[Bysantin keisari Leo VI:n lyöttämä pronssinen follis kirjoituksella +LEOn En ΘEO bASILEVS ROMEOn, ”Leo, Jumalan armosta roomalaisten keisari”.]]
Esi- ja varhaishistoriassa
Herooisena aikana monarkia oli käytössä hallintomuotona lähes kaikkialla Kreikassa. Nimitys basileus tunnetaan ylimysten nimityksenä jo mykeneläisestä kulttuurista, siinä missä yhteisön ylin hallitsija oli anaks (, alun perin ). Kumpikin voidaan tulkita kuninkaaksi. Kuninkaan asema oli vain hieman muuta ylimystöä ylempänä. Myöhemmin geometrisella kaudella basileus viittasi edelleen aateliston johtajiin, siinä missä anaks jäi termiksi eeppiseen runouteen.
Ateenassa
Ateenassa termiä basileus käytettiin alun perin Ateenan kuninkaista. Monarkiasta luopumisen jälkeen kuninkaan seremoniallinen asema siirtyi alun perin arkontille ja myöhemmin erityisesti kuningasarkontille (arkhōn basileus, usein vain basileus). Kuningasarkontin virka perustettiin vuonna 683 eaa., jolloin alkuperäinen yhden arkontin virka jaettiin yhdeksän arkontin arkonttikunnalle, ja virka peri tuolloin Ateenan kuninkaalla aiemmin olleet uskonnolliset tehtävät. Kuningasarkontti toimi eräänlaisena kaupunkivaltion ylipappina sekä johti areiopagin oikeudenkäyntejä. Myös basileuksen puolisolla basilissalla oli kulttitehtäviä. Kuningasarkontti oli yksi Ateenan kolmesta tärkeimmästä arkontinvirasta eponyymin arkontin ja polemarkin ohella.
Muualla Kreikassa
Spartassa basileus viittasi Spartan kuninkaisiin. Persian suurkuninkaan (Megas Basileus, myös ”kuningasten kuningas”, Basileus Basileōn) nimityksen vaikutuksesta sanaa alettiin käyttää myös barbaarien kuninkaista. Hellenistisellä kaudella sitä käytettiin hellenististen valtakuntien kuninkaista.
Bysantin keisari
Sanaa basileus käytettiin myös Bysantin valtakunnan keisarien arvonimenä. Ensimmäisenä sen otti käyttöön keisari Herakleios vuonna 629.
Kreikan kuningas
Itsenäistyneen Kreikan valtion monarkin arvonimenä Kreikan kuningaskunnan aikana oli Kreikan kuningas.
Jean-Paul Rappeneau
thumb|Jean-Paul Rappeneau. Jean-Paul Rappeneau (s. 8. huhtikuuta 1932 Auxerre) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Hän teki 1960-luvun alussa yhteistyötä Louis Mallen kanssa ja nousi ohjaajana menestykseen elokuvallaan Elämää linnassa vuonna 1965. Myöhempiin elokuviin kuuluvat Seikkailujen mies (1971), Morsian karkuteillä (1975), Cyrano de Bergerac (1990) ja Bon voyage (2003).
Jo pitkään Rappeneau on tehnyt käsikirjoituksia vain omiin ohjauksiinsa. Hänen elokuvistaan ovat tunnettuja muiden muassa sellaiset tähdet kuin Gérard Depardieu ja Isabelle Adjani. Hänet on palkittu kahdella César-palkinnolla ja yhdellä David di Donatello -palkinnolla; hän on lisäksi ollut ehdolla muun muassa Kultaisen palmun, Baftan ja Oscarin saajaksi.
Kurkkumätä
thumb|Yksi kurkkumädän oireista on paisunut kaula.|alt= Kurkkumätä eli difteria on Corynebacterium diphtheria -bakteerin aiheuttama infektio, joka on pääasiallisesti nieluun paikallistunut tarttuva tulehdus. Sille on ominaista bakteerimyrkkyjen aiheuttamat vauriot elintärkeissä elimissä. Se tarttuu ihmisestä toiseen fyysisen kontaktin ja pisaroiden, yleisimmin syljen välityksellä. Ensimmäisten oireiden syntyyn saattaa kulua päivästä viikkoon. Kurkkumädän yleinen ensioire on nopeasti paheneva kurkkukipu. Siihen kuuluu usein myös kuumeilua, nielemisvaikeuksia ja turvotusta kaulassa ja kurkussa. Kun kurkkumätä etenee verenkierron ja hermoston kautta, bakteerin erittämä myrkky, difteriatoksiini, saattaa vahingoittaa munuaisia ja sydänlihasta. Sairaus varmistetaan nieluviljelynäytteellä. Suomessa kurkkumätä on luokiteltu yleisvaaralliseksi tartuntataudiksi.
Taudinkuva
Taudin aiheuttaa Corynebacterium diphtheriae -bakteeri (kreik. dipthera 'parkittu nahka'). Bakteeri muodostaa eksotoksiinia, joka saa aikaan sitkeiden peitteiden muodostumisen ja vahingoittaa infektion edetessä sydänlihasta, hermokudosta ja munuaisia. Kurkkumädän tyypillinen itämisaika on yhdestä viiteen päivää, ja sitä seuraa paikallinen tulehdus limakalvossa tai ihossa. Taudilla on eri muotoja; tavallisin on nieludifteria. Se voi muistuttaa tavallista nielutulehdusta. Yleisoireisiin kuuluu väsymys, päänsärky ja kuume. Nielurisoihin muodostuu kellanvalkeita peitteitä, jotka ovat lujasti kiinni alustassaan. Jos niitä yritetään irrottaa, on seurauksena verenvuoto alla olevassa limakalvossa.
Pahanlaatuisessa tapauksessa peitteet leviävät kitapurjeeseen ja pehmeään kitalakeen. Kurkunpään difteriassa tulehdus kohdistuu äänihuuliin. Turvotus voi olla vaikea, jolloin hengitys vaikeutuu ja voi seurata jopa tukehtumiskuolema. Tukehtuminen voidaan estää yksinkertaisesti puhkaisemalla kurkun tukkiva mätä intubaatiolla tai trakeostomialla. Tämä ei luonnollisestikaan paranna sairautta mutta estää välittömän kuoleman. Peitteiden alla voi tapahtua verenvuotoja, ja potilaan hengitys muodostuu erittäin pahanhajuiseksi. Kaulan imusolmukkeet turpoavat, jolloin kaula silminnähden paksunee. Potilaan yleistila on huono.
Potilaan parantuessa peitteet alkavat irtoilla limakalvosta. Tällöin on jälleen vaarana tukehtuminen.
Ennuste ja hoito
Kurkkumätä on vakava mutta nykyään harvinainen sairaus. 80–95 prosenttia kurkkumätään sairastuneista potilaista paranee. Potilas tarvitsee sairaalahoitoa, ja hänet on myös eristettävä lisätartuntojen välttämiseksi.
Kurkkumätään on olemassa rokote, jonka kehitti Emil Adolf von Behring. Hän sai tästä fysiologian ja lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1901. Rokote koostuu muokatusta bakteriaalisesta toksiinista, joka indusoi suojaavaa igG-tyypin antitoksiinin vasta-aineita. Kurkkumätää vastaan oleva rokote on yhdistelmärokotteessa sekä jäykkäkouristusta että hinkuyskää vastaan ja se on ollut osana Maailman terveysjärjestön laajennettua rokotusohjelmaa vuodesta 1974. Tulehduksen hoitona käytetään suoraan antitoksiinia sisältävää injektiota sekä penisilliini- tai makrolidiantibiootteja. Antibioottien käytön tarkoitus on kuitenkin lähinnä estää streptokokki A:n leviämistä potilaaseen sekä ympäristöön.
Genomi ja toksiinin eritys
Corynebacterium diphtheria on ei-itiöivä, liikkumaton pleomorfinen sauva, jonka ainoana isäntänä toimii ihminen. Sen genomi koostuu 2 488 635 bp sirkulaarisesta kromosomista, eikä se sisällä plasmideja. G+C-sisältö on korkea vaihdellen välillä 51–70 %, joka kertoo C. diphtherian korkeasta geneettisestä diversiteetistä. C. diphtherialla on genomissaan erilaisia virulenssitekijöitä sekä patogeenisyyden saarekkeita, joissa esiintyy useita patogeenisyyteen vaikuttavia geenejä. C. diphtherialla näitä ovat mm. fimbria ja fimbriaan liittyviä geenejä, raudan sisäänottosysteemiin liittyviä geenejä, sideroforien biosynteesisysteemejä, sekä antibioottisia biosynteesisysteemejä.
C. diphtherian kurkkumätää aiheuttava toksiini on peräisin bakteereja infektoivasta bakteriofaagi sta nimeltään corynefaagi. Temperaatti bakteriofaagi infektoi bakteerisolun, ruiskuttaa genominsa bakteerisolun sisään, jolloin viruksen genomi integroituu bakteerin genomiin. Viruksen genomissa on kurkkumätää aiheuttava tox-geeni, jonka saadessaan C. diphtheria muuttuu patogeeniseksi.
C. diphtherian toksiinin (AB-toksiinin) toiminta perustuu proteiinisynteesin estoon. Toksiini koostuu kahdesta alayksiköstä A ja B. B-alayksikkö sitoutuu eukaryoottisolun soluseinään. Tämän jälkeen alayksikkö A siirtyy soluseinän läpi solulimaan ribosomin pinnalle, jossa proteiinisynteesin polypeptidiketjua muodostetaan. Alayksikkö A kuitenkin estää aminohapon siirtämisen lähetti-RNA:lta inaktivoimalla elongaatiofaktori 2 -proteiinia (EF-2), joka kasvattaa polypeptidiketjua. Tämä johtaa proteiinisynteesin loppumiseen.
Historia
1800-luvun lopussa myös kuristustautina tunnettu kurkkumätä oli Suomessa varsin tavallinen tauti. Kuolleisuus oli esimerkiksi Helsingissä 1880-luvulla 25 %. Myös sotien aikana on esiintynyt epidemioita. Sen jälkeen rokotus on harvinaistanut tautia. Kurkkumätää esiintyy edelleen endeemisenä monissa paikoissa. Vuonna 2010 95 % tapauksista löydettiin Intiasta.
Kesäkuussa 2015 kuoli Espanjassa kurkkumätään rokottamaton poika.
Ágios Dimítrios (Attika)
Ágios Dimítrios on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίου Δημητρίου, Dímos Agíou Dimitríou), joka sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnan pinta-ala on 4,949 neliökilometriä ja väkiluku 71 294 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Ágios Dimítrioksen keskusaukiota. Ágios Dimítrios sijaitsee noin viisi kilometriä Ateenan keskustasta etelään. Alue on nimetty Pyhän Demetrioksen mukaan. Kaupungissa sijaitsevat Dáfnin metroasema ja Ágios Dimítrioksen metroasema.
Tofan kieli
Levinneisyys ja puhujamäärä
Tofalarit asuvat Sajanvuoriston itäosassa Tuvan ja Krasnojarskin aluepiirin rajalla Irkutskin alueen Nižneudinskin piirissä. Tofalarien asuttamia taajamia ovat Alygdžer, Nerha ja Verhnjaja Gutara.
Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 722 tofalaria ja 323 tofan kielen puhujaa. Kansallisuudeltaan tofalareista 42,8 % ilmoitti äidinkielekseen tofan ja 55,5 % venäjän. Vuoden 2002 väestölaskennassa rekisteröitiin 837 tofalaria ja 378 tofan puhujaa. Tarkempi tilasto osoittaa, että Irkutskin alueen 723 tofalarista kaikki osaavat venäjää, mutta vain 114 puhuu tofaa.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 93 tofan puhujaa.
Historia ja murteet
Perinteisen luokittelun mukaan tofa kuuluu turkkilaisten kielten uiguurilais-oguusilaisen ryhmän uiguurilais-tukyilaiseen alaryhmään. Sen lähin sukukieli on tuva, jonka murteena sitä voidaan myös pitää. Uudemman näkemyksen mukaan tofa, tuva sekä Mongolian alueella puhuttavat uiguuri-urjanhai ja tsaatan muodostavat sajanilaisen alaryhmän.
Tofan kielessä on säilynyt paljon muinaisturkkilaisia ja muinaisuiguurilaisia piirteitä. Fonetiikassa on havaittavissa kettiläinen substraatti. Sanastossa on vaikutteita mongolista, burjaatista ja venäjästä. Murre-erot ovat vähäisiä.
Ensimmäinen tofan kielen tutkija oli suomalainen M. A. Castrén, jonka kielioppi ja sanasto julkaistiin vuonna 1857.
Aiemmmin liikkuvan kansan perinnetieto on kulkenut tarinoissa ja saduissa, joita ei kirjoitettu, mutta niitä on merkitty muistiin 1900-luvun viimeiseinä vuosikymmeninä. Näissä korostuvat metsästys, eläimet, luonnon kauneus ja muun muassa Dag-Eezy -niminen vuorenhaltia.
Kirjakieli
Tofan kirjaimisto
Nykytilanne
Elvyttämistoimista huolimatta tofan kieltä voidaan pitää kuolevana kielenä. Sitä käyttävät etupäässä vanhukset. Asiantuntija-arvion mukaan tofaa puhuu sujuvasti alle 2 % tofalareista.
Villamassargia
Villamassargia on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 604 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 91,39 neliökilometriä. Se sijaitsee 121 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ifistiadai
Ifistiadai eli Hefaistiadai   oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Demos tunnettiin kahdessa nimimuodossa, Ifistiadai ja Hefaistiadai. Sen alkuperäinen nimi oli todennäköisesti Ifistiadai, joka oli peräisin Ifistios-nimisestä heeroksesta. Myöhemmin, kun nimen alkuperä ei enää ollut tiedossa, se muuntui Hefaistokseen viitanneeseen muotoon Hefaistiadai. Alkuperäinen nimi esiintyy kuitenkin useammin piirtokirjoituksissa.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Ifistiadēs.
Cyril Rootham
thumb|right|Cyril Rootham
Cyril Bradley Rootham (5. lokakuuta 1875 – 18. maaliskuuta 1938) oli brittiläinen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja.
Rootham opiskeli antiikintutkimusta Cambridgen yliopiston St John’s Collegessa ja jatkoi opiskelua Royal College of Musicissa. Vuonna 1898 hän seurasi Walford Daviesia Hampsteadin Christ Churchin urkurina. Vuonna 1901 hänestä tuli St Asaph -tuomiokirkon urkuri, mutta hän palasi samana vuonna St John’s Collegeen, jonka musiikkijohtajana toimi vuosina 1901–1938. Rootham nosti Cambridgen yliopistossa työskennellessään esiin aikansa musiikkia ja johti muiden muassa Zoltán Kodályn, Arthur Honeggerin sekä Ildebrando Pizzettin teosten esityksiä. Lisäksi hän pyrki saamaan uutta näkyvyyttä Georg Friedrich Händelin ja Wolfgang Amadeus Mozartin unohduksiin jääneille teoksille. Roothamin johdolla opiskelivat muiden muassa Arthur Bliss, Armstrong Gibbs ja Patrick Hadley. Rootham kuoli 62-vuotiaana aivoverenkiertohäiriöön.
Musiikki
Monet kriitikot ovat pitäneet Roothamin keskeisimpinä sävellyksinä hänen kuoroteoksiaan, joista osa on sävelletty a cappella -kuorolle ja osa orkesterin säestämälle kuorolle. Rootham sävelsi myös oopperan The Two Sisters. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu kamarimusiikkia ja kaksi sinfoniaa. Sinfonioista ensimmäinen on vuodelta 1932, mutta työ toisen sinfonian parissa jäi säveltäjältä kesken, joten sen viimeisteli ja orkestroi Patrick Hadley. BBC välitti teoksen ensimmäisen esityksen vuonna 1939.
Heinähattu ja Vilttitossu joulun jäljillä
Juoni
Joulu lähestyy, mutta lunta ei tule. Kattilakosken perhe valmistelee joulua: imeltää perunalaatikkoa ja muistaa köyhiä. Vaari saapuu pojan kanssa etuajassa mummolasta, jossa poika on ollut hoidossa. Lopulta tulee lunta, ja Vilttitossu alkaa salaa viedä ruokia tontulle vajaan. Salaisuus paljastuu vasta myöhemmin Heinähatulle ja vaarille. Ruoat katoavat, mutta niiden syöjä on ollut Isonapa, joka paljastuu syylliseksi ansan avulla. Lopulta, kuusenhaun jälkeen perhe pääsee juhlimaan joulua. Kuusi on huono, mutta se kelpaa lopulta Hannallekin, ja kaikki saavat lahjoja, myös ruokavarkaalta.
Hahmot
Heinähattu Heinähattu on perheen vanhin lapsi sekä Vilttitossun ja pojan isosisko. Heinähattu on kaikkein rauhallisin, mutta silloin tällöin Vilttitossu saa yllytettyä hänet pahantekoon.
Vilttitossu Vilttitossu on keskimmäinen lapsi, eli Heinähatun pikkusisko ja pojan isosisko. Vilttitossu on pahantekoon ja kepposteluun helposti taipuva, eli täysin siskonsa vastakohta.
Poika Poika on oikealta nimeltään Petteri Matti Kasimir, mutta kun Hanna ja Matti kyllästyivät nimeen, häntä alettiin kutsua vain pojaksi. Poika on Heinähatun ja Vilttitossun pikkuveli, josta on kasvamassa Vilttitossun tavoin varsin villi tapaus.
Hanna Hanna on perheen äiti. Hän on hiukan heikkohermoinen eikä pidä vaarista, Matin isästä. Hanna myös saattaa silloin tällöin taipua liioitteluun.
Matti Matti on perheen isä, ammatiltaan tutkija. Matti on hyvin rauhallinen eikä hermostu melkein koskaan.
Vaari Vaari on Matin isä, joka vierailee Kattilakoskilla silloin tällöin. Hän tykkää kertoa tarinoita lapsille, ja on ollut sodassa.
Helga & Halise Alibullen Helga ja Halise ovat Kattilakoskien naapureita. He pitävät vieraista ja leipomisesta, sekä ovat hiukan pulleita. He myös pitävät tanssimisesta.
Konstaapelit Isonapa & Rillirousku Isonapa ja Rillirousku ovat paikallisia poliiseja, jotka useimmiten puuttuvat Kattilakoskilla tapahtuneisiin rikoksiin, vaikka se heistä onkin turhauttavaa. Rillirousku on pitkä ja silmälasipäinen, kun taas Isonapa on pyöreä, lyhyt ja himoitsee ruokaa.
Pakojärvi
Pakojärvi on Pirkanmaalla Oriveden Löytäneellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Sinivuoren länsipuolella Pitkäkallioiden ja Pakojärvenkallioiden välisessä laaksossa. Laakson rinteet kohoavat yli 20 metriä ylemmäksi molemmilla puolilla. Pakovuorella on järvelle katsova jyrkänne. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pajulanjärven valuma-alueeseen (35.762) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,2 metriä mpy. Siihen tulee lännestä laaksoa pitkin metsäoja ja poistuu itään päin laskuoja Kottioja, joka laskee Syväjärveen.
Hilary Swankin filmografia
pienois|pysty|Hilary Swank [[Cannesin elokuvajuhlat 2014|Cannesin elo­kuva­juhlilla 2014]] Tämä on Hilary Swankin filmografia.
Laitakari (Haukipudas)
Laitakari on saari Perämerellä Oulun Haukiputaalla Martinniemen edustalla, Kiiminkijoen pohjoisrannalla. Saaren rannat ovat avointa jyrkkärantaista kivikkoa.
Saaren pohjoisosat ovat edelleen luonnontilaisia lukuun ottamatta pienimuotoisia harvennushakkuita. Laitakari kuuluu Laitakari–Häyrysenniemi–Purjekari-Natura-alueeseen. Saaren etelärannalla sijaitsee edelleen Martinniemen sahan ja Laitakarin puuhiomon käytössä ollut satama-alue, joka nykyisin toimii huvivene- ja kalasatamana. Laitakariin menevän tien varrella toimii nykyään Martinniemi Timber Oy sekä Jätehuolto Kropsu.
Puuhiomo
Saaren eteläosa on sataman lisäksi ollut teollisuusaluetta ja siellä on sijainnut Rauma-Repola-yhtiöön kuulunut Martinniemen puuhiomo ja siihen kuulunut höyryvoimalaitos. Saarella ollutta puuhiomon vanhaa tiilipiippua, tiilistä hiomorakennusta sekä voimalaitosta ehdotettiin useaan otteeseen purettavaksi. Piippua käytettiin yleisesti maamerkkinä, sillä se erottui kauas merelle. Saaren maa-alueet ovat osittain UPM-Kymmene Oyj:n omistuksessa. Voimalaitos ja piippu purettiin vuonna 2017.
Rautatie
Saari on yhdistetty mantereeseen pengertiellä, joka on aiemmin ollut Martinniemen radan jatkeena olleen puuhiomolle johtavan teollisuusradan pengerrys. Radalla on liikennöity tehtaan omilla vetureilla Deutz 22909/1938 ja Saalasti Otso1 70/1970.
Paperitehdassuunnitelma
Kajaani Oy suunnitteli mahdollista paperitehtaan rakentamista Martinniemeen tai Laitakariin yhdessä Rauma-Repolan kanssa 1960-luvun alussa. Kajaani todettiin kuitenkin paremmaksi vaihtoehdoksi.
Stargate Continuum
Elokuvan kuvaukset alkoivat 23. maaliskuuta 2007. Kuvaukset tehtiin The Bridge Studiosissa Vancouverissa sekä Yhdysvaltain merivoimien avustuksella pohjoisella napa-alueella, noin 200 merimailia Prudhoe Baysta pohjoiseen. Matkaan käytetty Los Angeles-luokan sukellusvene USS Alexandria nähdään myös elokuvassa.
Stargate Continuumin budjetti oli 7 miljoonaa dollaria. Elokuva on kerännyt tuloja Yhdysvalloissa 8 miljoonan dollarin edestä.
Candice Bergen
Candice Patricia Bergen (s. 9. toukokuuta 1946 Beverly Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Stargate Continuum
DVD-julkaisut
Suomessa elokuva julkaistiin DVD:llä 17. joulukuuta 2008.
Candice Bergen
Ura
Bergen on pitkällä urallaan palkittu niin useilla Emmy- kuin Golden Globe -palkinnoillakin, ja hän on ollut ehdolla myös Oscarin saajaksi. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten televisiorooleistaan komediasarjassa Murphy Brown, jota tehtiin vuosina 1988–1998 ja uudelleen vuodesta 2018 alkaen, sekä Shirley Schmidtin roolista televisiosarjassa Boston Legal vuosina 2005–2008.
Television ohella Bergen on tehnyt mittavan uran elokuvissa aina 1960-luvun puolivälistä lähtien. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muiden muassa Miehuusvuodet (Carnal Knowledge, 1971), Oliverin story (Oliver's Story, 1978), Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta (Starting Over, 1978), josta hän sai sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden, Gandhi (1982), Miss Kovis (Miss Congeniality, 2000), Sweet Home Alabama (2002) ja Huippunäkymät (View from the Top, 2003).
The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth
Pelille on julkaistu jatko-osa The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth II.
Vastaanotto
Peli sai IGN:n arvostelussa arvosanan 8.3/10.
Gudrun Schyman
thumb|Gudrun Schyman vuonna 2009. thumb|Gudrun Schyman vuonna 2012, [[Hallunda, Tukholma.]]
Gerd Gudrun Maria Schyman (s. 9. kesäkuuta 1948 Täby, Tukholman lääni) on ruotsalainen poliitikko. Hän toimi Vasemmistopuolueen (Vänsterpartiet) puheenjohtajana vuodesta 1993 vuoteen 2003, jolloin hän joutui eroamaan tehtävästä veronkiertoepäilyjen vuoksi. Hän jätti Vasemmistopuolueen kokonaan vuonna 2004. Vuonna 2005 Schyman oli perustamassa feminististä puoluetta nimeltä Feministinen aloite (Feministiskt initiativ) ja hän on yksi sen kolmesta puhehenkilöstä Sissela Nordling Blancon ja Sofia Karlssonin ohella. Ruotsin valtiopäivillä Schyman toimi vuosina 1988–2006.
Elämäkerta
Schyman syntyi ja varttui Täbyn kunnassa lähellä Tukholmaa. Perus- ja reaalikoulun jälkeen hän työskenteli päiväsaikaan postin konttoristina ja suoritti iltaisin aikuisopintoja vuosina 1967–1969. Vuosien 1970–1972 aikana hän kouluttautui sosionomiksi. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli sosiaalityöntekijänä vuosina 1971–1976 ja 1982–1988. Hän kiinnostui politiikasta silloisen puolisonsa Lars Westmanin kautta. Hän lähti mukaan Marxist-leninistiska kampförbundet -puolueen toimintaan.
Vuonna 1977 Schyman muutti Simrishamniin ja kiinnostui puoluepolitiikasta. Vapaa-ajallaan hän työskenteli ympäristö-, energia-, rauhan- ja tasa-arvopolitiikan parissa. Vuonna 1977 hän liittyi silloisen Kommunistisen vasemmistopuolueen jäseneksi. Hän istui Simrishamnin kunnanvaltuustossa vuosina 1980–1987 ja sen sosiaalilautakunnassa vuosina 1982–1987. Hänet valittiin puoluehallitukseen vuonna 1981 ja puoluevaltuustoon vuonna 1984. Hänelle syntyi poika vuonna 1978 ja tytär 1980.
Vuonna 1987 Schyman erosi miehestään Lars Westmanista ja muutti lastensa kanssa Värmdöhön lähelle Tukholmaa, jossa alkoi työskennellä sosiaalisihteerinä. Vuonna 1988 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Ruotsin parlamenttiin. Vuoden 1990 puoluekokouksessa hän kisasi Vasemmistopuolueen puheenjohtajuudesta istuvaa puheenjohtajaa Lars Werneriä vastaan, mutta hävisi. Sana kommunismi oli pudotettu pois puolueen nimestä jo aiemmin.
Tammikuussa 1993 Schyman voitti kamppailun puolueen puheenjohtajuudesta. Schymanista tuli ensimmäinen Vasemmistopuolueen johtaja, joka otti kunnolla etäisyyttä kommunismiin, mitä pidettiin puolueen uudistusmielisten voittona. Schyman onnistui puoluejohtajana keräämään puolueelleen uusia kannattajaryhmiä ja puolueen parlamenttiedustajien määrä kasvoi yli kaksinkertaisesti. Hän sai vietyä feminismiä eteenpäin puolueen sisällä ja se mainitaan nykyään puolueohjelmassa.
Schyman aiheutti elokuussa 1996 kohun esiinnyttyään humalassa erään elokuvan ensi-illassa. Syyskuussa hän kertoi televisiohaastattelussa avoimesti alkoholismistaan. Vuonna 1997 hän piti vapaata politiikasta. Huolimatta välivuodesta, hänet valittiin jatkokaudelle puolueen johtoon vuonna 1998. Samana vuonna hän johti puolueensa historialliseen kahdentoista prosentin ääniosuuteen parlamenttivaaleissa.
Vuoden 2002 puoluekokouksessa Schyman herätti huomiota puheellaan, joka käsitteli naisten sortamista. Nimellä "talibantalet" tunnetussa puheessaan hän väitti, että naisia sorretaan Ruotsissa saman kaavan mukaan kuin taliban-hallinto teki Afganistanissa.
Vuoden 2003 alussa selvisi, että Schyman oli yrittänyt saada verovähennyksiä matkoista, joita hän ei ollut itse maksanut. Hänelle tuomittiin myöhemmin samana vuonna 50 päiväsakkoa verorikoksesta. Schyman ilmoitti erostaan puoluejohtajan paikalta 26. helmikuuta. Hänen tilalleen valittiin väliaikaisesti Ulla Hoffmann ja myöhemmin puheenjohtajaksi valittiin Lars Ohly.
Eronsa jälkeen Schyman jatkoi vielä kansanedustajana keskittyen ennen kaikkea naiskysymyksiin. Syksyllä 2004 hän herätti kohua vaatimalla miehille erityistä "miesveroa", jolla miehet kollektiivisesti ottaisivat vastuuta naisten kohtaamasta väkivallasta.
Joulukuussa 2004 Schyman ilmoitti eroavansa Vasemmistopuolueesta, mutta jatkavansa siitä huolimatta parlamentissa. Päätös herätti kritiikkiä entisten puoluetoverien keskuudessa. 4. huhtikuuta 2005 hän esitteli lehdistötilaisuudessa vastaperustetun Feministinen aloite -puolueen, joka osallistui vaaleihin ensimmäistä kertaa syksyllä 2006, jolloin järjestettiin parlamenttivaalit. Puolue sai heti perustamisensa jälkeen korkeita kannatuslukuja mielipidemittauksissa, mutta ajan myötä kannatus laski selvästi. Itse vaaleissa puolue sai vain 0,7 prosenttia annetuista äänistä jääden selvästi alle neljän prosentin vaalikynnyksen. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa se sai ensimmäisen edustajansa Euroopan parlamenttiin.
Naisten tasa-arvo
Gudrun Schyman poltti 100 000 Ruotsin kruunua (noin 10 000 euroa) heinäkuussa 2010 naisten ja miesten palkkaerojen esittämiseksi.
Jouko Loikkanen
Jouko Loikkanen (s. 12. maaliskuuta 1932 Sääminki) on suomalainen poliitikko ja virkamies.
Hän oli Keskustapuolueen puoluesihteeri 1969–1970, Kehitysaluerahaston toimitusjohtaja 1971–1974, valtiovarainministeriön neuvotteleva virkamies 1974–1978 sekä Tie- ja vesirakennuslaitoksen/Tielaitoksen pääjohtaja 1978–1996. Loikkanen toimi useita kertoja pääministerin sihteerinä ja II valtiovarainministerinä 1976–1977.
Koulutukseltaan Loikkanen on hallinto-opin kandidaatti. Hän kuului Urho Kekkosen lähipiiriin, muun muassa Tamminiemen saunaseuraan.
Villanova Monteleone
Villanova Monteleone on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 304 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 202,68 neliökilometriä. Se sijaitsee 567 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Anselm Canterburylainen
Pyhä Anselm Canterburylainen (1033 tai 1034 – 21. huhtikuuta 1109) oli keskiaikainen filosofi ja teologi. Hän toimi Canterburyn arkkipiispana vuodesta 1093 vuoteen 1109. Häntä kutsutaan skolastiikan perustajaksi.
Toimiessaan arkkipiispana Anselm oli aikansa merkittävimpiä uskonnollisia ja poliittisia vaikuttajia Euroopassa. Hänen kiistansa Vilhelm Punaisen ja Henrik I:n kanssa kirkon oikeuksista johti siihen, että hänet ajettiin kahdesti maanpakoon.
Anselm Canterburylaisen tunnetuin argumentti on niin sanottu ontologinen jumalatodistus eli looginen todistus Jumalan olemassaolosta. Termin ontologinen on kuitenkin vasta jälkeenpäin kehittänyt Immanuel Kant, ja on väitelty, onko Anselmin jumalatodistus tosiasiassa lainkaan ontologinen. Anselm kehitti myös muita jumalatodistuksia, muun muassa kosmologisen ja teleologisen jumalatodistuksen.
Varhainen elämä
Anselm syntyi Aostassa, Burgundissa. Aosta sijaitsee Italian Alpeilla Aostan laaksossa (Valle d’Aosta), lähellä 1100-luvun Ranskan ja Sveitsin rajaa. Hän oli syntyisin aatelisperheestä ja hän oli melko varakas. Hänen isänsä Gundulph oli syntyjään lombardialainen ja vaikuttaa olleen luonteeltaan ankara ja väkivaltainen. Hänen äitinsä Ermenberga oli puolestaan viisas ja hyveellinen ja antoi nuorelle Anselmille uskonnollisen kasvatuksen. 15-vuotiaana Anselm halusi siirtyä luostariin, mutta ei saanut siihen lupaa isältään. Pettymys vaikuttaa tuottaneen hänelle psykosomaattisen sairauden, ja parannuttuaan hän vaikuttaa luopuneen opinnoistaan joksikin aikaa ja eläneen huolettomampaa elämää. Tänä aikana hänen äitinsä kuoli ja hänen isänsä käytös muuttui sietämättömäksi. Vuonna 1059 hän lähti kotoa, ylitti Alpit ja matkasi Burgundian ja Ranskan läpi. Anselm päätyi Normandiaan, jonne häntä houkutteli hänen maanmiehensä, Becin benediktiiniläisluostarin esimiehen Lanfrancin maine. Vietettyään ensin jonkun aikaa Avranchesissa hän astui seuraavana vuonna luostariin 27-vuotiaana noviisina.
Vuodet Becissä
Kun Lanfrancista tuli kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1063, Caenin luostarin apotti, Anselm valittiin luostarin esimieheksi. Hän toimi virassa viisitoista vuotta. Vuonna 1078 Anselm valittiin luostarin apotiksi luostarin perustajan ja ensimmäisen apotin, soturimunkki Herluinin kuoltua. Hänen toimikaudellaan Becistä tuli Euroopan oppimisen keskus, vaikkakaan Anselm ei vaikuta olleen kovin kiinnostunut hankkimaan luostariin ulkopuolelta tulleilta opiskelijoita. Näinä hiljaisina vuosina Anselm kirjoitti ensimmäiset filosofiset teoksensa, Monologionin ja Proslogionin. Näitä seurasivat Keskustelut totuudesta, Vapaa tahto ja Paholaisen lankeaminen.
Samaan aikaan luostarin vauraus ja maine lisääntyivät, ja sillä oli Englannissa merkittävä omaisuus. Anselmin velvollisuudeksi tuli käydä tarkastamassa omistuksia säännöllisesti. Hän ansaitsi englantilaisten arvostuksen siinä määrin, että he katsoivat hänen olevan luonnollinen Lanfrancin seuraaja Canterburyn arkkipiispan virkaan. Lanfrancin kuoltua kuningas Vilhelm II kuitenkin anasti piispanistuimen omaisuuden ja tulot eikä tehnyt uusia virkanimityksiä.
Nelisen vuotta myöhemmin, vuonna 1092, Anselm palasi Englantiin Chesterin jaarlin Hugh d'Avranchesin kutsusta. Hän viipyi matkalla lähes neljä kuukautta, ja kun hän oli palaamassa, kuningas kielsi häntä. Seuraavana vuonna Vilhelm sairastui vakavasti ja nimesi Anselmin virkaan. Anselm hankki vapautuksen tehtävistään Normandiassa, ja hänet vihittiin piispaksi vuonna 1093.
Canterburyn arkkipiispana
Anselmin ehtona virkaan astuessa oli, että kuninkaan tuli palauttaa kaikki piispanistuimen omaisuus, hyväksyä Anselm hengelliseksi neuvonantajakseen ja hyväksyä Urbanus II paavina vastapaavi Klemens III:n sijasta. Hän sai ainoastaan osittaisen myöntymyksen näille vaatimuksille, ja viimeksi mainittu saattoi hänet suuriin vaikeuksiin kuninkaan kanssa. Kirkon sääntönä oli, että piispojen vihkimykset eivät olleet täydellisiä ennen kuin he saivat palliumin eli paariliinan paavin kädestä. Anselm vaati samoin, että hänen tuli matkata Roomaan saamaan palliumin. Vilhelm ei kuitenkaan sallinut tätä, koska hän ei ollut tunnustanut Urbanusta ja hän piti itsellään oikeuden estää ketään tunnustamasta ketään paaviksi ilman hänen lupaansa. Asian sovittamiseksi kokoontui suuri kirkonmiesten ja aateliston kokous, joka neuvoi Anselmia alistumaan kuninkaan tahtoon. Anselm taipui ja asia siirtyi myöhemmäksi. Vilhelm kuitenkin lähetti samaan aikaan viestinviejänsä Roomaan. He hyväksyivät paavin ja saivat tämän lähettämään legaatin kuninkaan luokse arkkipiispan pallium mukanaan. Näin saatiin aikaan sopu, ja palliumin kysymyksessä saatiin aikaan kompromissi. Kuningas ei antanut sitä Anselmille, vaan se laitettiin Canterburyn alttarille josta Anselm otti sen.
Hieman yli vuotta myöhemmin Anselmin ja kuninkaan väliseen suhteeseen kehittyi uusia ongelmia, ja Anselm matkusti Roomaan saadakseen neuvoja paavilta. Hän sai vaivoin kuninkaalta luvan lähteä. Lokakuussa 1097 hän lähti kohti Roomaa. Vilhelm anasti välittömästi piispanistuimen tulot ja piti ne kuolemaansa saakka. Urbanus otti Anselmin vastaan suurella kunnioituksella Capuan piirityksen aikaan. Anselmin kerrotaan saaneen ylistystä myös piiritykseen osallistuneilta saraseenijoukoilta. Urbanus oli kuitenkin liian varovainen sekaantuakseen riitoihin Englannin kuninkaan kanssa, ja Anselm totesi, ettei hän saa aikaan tuloksia. Hän lähti Roomasta ja vietti jonkin aikaa Schiavin pienessä kylässä, jossa hän viimeisteli Jeesuksen sovitustyötä koskevan teoksena Cur Deus homo. Tämän jälkeen hän vetäytyi Lyoniin. Kun hän yritti palata Englantiin, kuningas ei antanut hänelle lupaa tulla maahan.
Selkkaus kuningas Henrik I:n kanssa
Vilhelm surmattiin vuonna 1100 ja hänen seuraajansa, Henrik I, kutsui Anselmin palaamaan takaisin Englantiin. Henrik kuitenkin vaati, että Anselmin tuli ottaa häneltä uudelleen henkilökohtainen arkkipiispan virkaanasettaminen. Paavilliset ohjeet tätä asiaa koskien olivat kuitenkin selvät: kaikki uskollisuudenvalat maallisille viranomaisille olivat kiellettyjä eikä maallisia viranomaisia tullut hyväksyä virkaan asettajiksi. Anselm esitti tämän kuninkaalle, mutta Henrik ei halunnut luopua edeltäjiensä etuoikeudesta ja ehdotti, että asia tuli käsitellä Pyhän Istuimen edessä. Paavin vastaus vahvisti sen mitä Anselm oli sanonut. Kuningas lähetti toisen lähetystön, joka sai saman vastauksen. Henrik piti kuitenkin päänsä, ja vuonna 1103 Anselm ja kuninkaan lähettiläs lähtivät Roomaan. Paavi Paschal II piti kiinni virkaanasettamisen säädöksistä ja määräsi kirkonkiroukseen kaikki säädöksen rikkojat, pois lukien kuningas Henrik.