cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Staattinen sähkö
Staattisen sähkövarauksen hyödyntäminen
Elektrofotografiassa, jota käytetään valokopioinnissa ja lasertulostimissa, kopiokoneen tai tulostimen rumpu ladataan ensin staattisella sähköllä ja varaus puretaan sitten pois halutuista kohdista valon avulla. Värijauhe tarttuu niihin kohtiin, joihin sähkövaraus on jäänyt.
Elektreettimikrofonissa hyödynnetään elektreettimateriaalissa olevaa pysyvää staattista sähkövarausta polarisaatiojännitteen muodostamiseen.
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2017
Judon maailmanmestaruuskilpailut 2017 käytiin Budapest Sports Arenalla Budapestissa, Unkarissa 28. elokuuta – 3. syyskuuta 2017. Kilpailujen ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa miehille ja naisille sekä sekajoukkuekilpailu.
Mitalistit
Lähde: Judoinside
Zdeněk Nehoda
pienoiskuva|Zdeněk Nehoda vuonna 2012. Zdeněk Nehoda (s. 9. toukokuuta 1952 Hulín) on Tšekkoslovakiaa edustanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueessa voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976. Hänet valittiin maansa vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1978 ja 1979.
Nehoda edusti juniorivuosinaan Hulínia ja Gottwaldovia sekä huippuvuosinaan 1971–1982 Dukla Prahaa. Hän voitti Tšekkoslovakian mestaruuden vuosina 1977, 1979 ja 1982. Hän päätti pelaajauransa ulkomailla ja pelasi Saksassa Darmstadtin, Belgiassa Standard Liègen, Ranskassa Grenoblen sekä Itävallassa Amaliendorfin joukkueissa.
Nehoda pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa ennätykselliset 90 maaottelua, joissa hän teki 31 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 1971 ja viimeisen lokakuussa 1987 yli viisi vuotta edellisen maaottelunsa jälkeen. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1982 sekä EM-kilpailuissa 1976 ja 1980. Tšekkoslovakia voitti vuonna 1976 Euroopan-mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa, jossa Nehoda teki joukkueensa toisen maalin. Nehoda valittiin EM-turnauksen tähdistöjoukkueeseen. pienoiskuva|Zdeněk Nehoda, [[Josef Masopust ja Ivo Viktor vuonna 1974.]]
Lähi-idän kalkoliittinen kausi
thumb|right|250px|Kuparin käytön varhainen leviäminen Lähi-idästä muualle.
Lähi-idän kalkoliittinen kausi on historiallinen ajanjakso noin 5000-3300 eaa. Ajanjakson alussa kuparia osattiin vain takoa, sitten 5000 eaa. alkaen sulattaa. Kupari pysyi yhä harvinaisena, enimmät työkalut tehtiin kivestä. Ajanjaksolla alkoi syntyä suuria asutuskeskuksia.
Varhaiset malakiittiesineet
Kuparimineraali malakiittia käytettiin varhain mm. värien ja koristeiden tuottamiseen. Esimerkiksi Etelä-Levantin Natuf-kautisista ja esikeraamisista neoliittisista löytöpaikoista on löydetty malakiittihelmiä. Anatoliassa sijaitsevista Hallan Cemistä ja Çayönü Tepesistä on löydetty malakiittipaloja ajalta 10500-8800 kalenterivuotta eaa. .
Varhaiset kuparilöydöt 9000-6000 eaa.
Ennen kuparin laajaa käyttöönottoa maanviljely, karjanhoito ja saviastiat olivat yleistyneet Lähi-idässä, ja oli syntynyt neoliittinen kyläkulttuuri. Paikoin kuparia käytettiin jo hyvin varhain neoliittikaudella.
Kuparin varhainen taonta eli kylmämuokkaus lienee saanut alkunsa eteläisessä Turkissa, missä on kupariesiintymiä esimerkiksi itäisillä Taurusvuorilla ja monilla muillakin vuorialueilla. Joidenkin mukaan jo 9000-7000 eaa. kuparia kaivettiin Timnassa Palestiinassa. Varhaisimmat varmat kupariesineet on löydetty Kaakkois-Turkin Çayönü Tepesin maanviljelykylästä ajalta noin 8200-7500 eaa. . Kuparia taottiin jo kuumana, muttei sulatettu. Kuparin tarkominen kylmänä rikkoo sen helposti, jos teottava esine on iso. Kuparin kuumentaminen avotulessa noin 200-300 °C:hen hieman pehmentää kuparia ja tekee mahdolliseksi tehdä siitä isompia esineitä.
Taotun kuparin kausi 6000-5000 eaa.
Taottu kupari yleistyi vasta 6000 eaa. Näin varhain kuparia ei osattu vielä sulattaa, vaan sitä taottiin kylmänä. Kuparin kylmämuokkaus oli noin 6000 eaa. mennessä levinnyt Balkanille, Anatoliaan, Mesopotamiaan ja Iraniin.
Sulatetun kuparin kausi 5000-n.3500 eaa.
Huomattiin, että kupari sulaa savenpolttouunissa. Kupari vaatii sulaakseen korkean lämpötilan, 1085 °C, siis erityisen uunin. Kuparia saatteiin sulattaa jo 6300-5500 eaa. Turkin Çatal Hüyükissa Sulatettu kupari alkoi yleistyä noin 5000 eaa.
Ehkä vuoteen 4500 eaa. mennessä kupari oli levinnyt melko laajalle Etelä-Turkkiin, Iranin vuorille ja Palestiinaan. Iran oli varhainen kuparikeskus. Jossain Kermanin kaupungin lähellä oli kuparivuoria, samoin Elbrusvuoristossa. Varhaista sulatettua kuparia on löydetty Turkin Yümüktepe / Mersinistä, 5000-4900 eaa. Kuparin kaivaminen yleistyi noin 4000 eaa.
Joidenkin tutkijoiden mielestä kuparintaonta- ja/tai sulatustaitoa levitti kansa, jonka yksi isälinjan haploryhmä oli J2. J2a levisi itään Pakistaniin asti, J2b mm Romaniaan. Kansa olisi ollut lähtöisin Syyrian ja Turkin rajalta noin 5000 eaa. Kuparikausi päättyi Lähi-idässä noin 3700-3000 eaa., jolloin pronssia alettiin valmistaa sekoittamalla kupariin arseenia tai tinaa.
Kuparin valaminen muottiin
Muottiin valettiin ensimmäistä kertaa Mesopotamiassa 3200 eaa. ja Turkissa noin 3000 eaa. Vanhin Mesopotamian esine on kuparisammakko. Mutta vasta pronssikaudella 3000-2500 eaa. opittiin menetelmä, jossa muotteja tehtiin tarkasti vahan avulla, sitä ennen käytettiin savisia tai kivisiä muotteja.
Kuparikauden aikajaosta
Tutkijat kiistelevät hyvinkin paljon kuparikauden jaosta aikakausiin.
Esimerkiksi Garfinkel 1999 jakaa Levantin kuparikauden varhaiseen 5800-5300, keskimmäiseen 5300-4500. ja myöhäiseen noin 4500-3600 kalenterivuotta eaa. .
Kuparikausi voidaan Syyriassa ja Anatoliassa jakaa varhaisempaan noin 5000-4000 ja myöhempään noin 4000-3000 eaa. .
Kuparikauden kulttuurista
Taotun kuparin valtakaudella kylät olivat vielä yleensä melko pieniä ja metsästyskin yhä tärkeä elinkeino. Keinokasteluun perustuva viljely vakiintui sinne, missä sadetta ei saatu kyllin ja joki virtasi lähellä. Sulatetun kuparin kaudella syntyi aiempaa suurempia asutuskeskuksia, kun kivikauden kylät kasvoivat nyt suuremmiksi. Nyt Mesopotamiaan syntyi muutaman tuhannen asukkaan kyliä, joiden keskuksena oli temppeli. Näistä tunnetuin on Eridu. Kuparikauden edetessä syntyi ylimystö.
Lakritsigurami
Lakritsigurami (Parosphromenus nagyi) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji, joka soveltuu akvaariokäyttöön. Lakritsigurami elää Aasiassa. Sen pituus on noin 3,5 senttimetriä. Lakritsigurami on lihansyöjä, joten sille kannattaa antaa akvaariokalana pakastettuja ja kuivatettuja ravintoeläimiä.
Joonas Cavén
Joonas Ilmari Cavén (s. 9. tammikuuta 1993 Nokia) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Tampereen Pyrinnön kasvatti Cavén pelasi kolme kautta espanjalaisessa CB Pratissa ja kuului ACB-liigan Joventut Badalonan kehitysryhmään. Cavén varattiin yhdessä Erik Murphyn kanssa ensimmäisinä suomalaispelaajina NBA:n kehitysliigaan vuoden 2014 varaustilaisuudessa, Cavén ensimmäisen kierroksen kymmenentenä pelaajana. Cavénia ei varattu NBA:n vuoden 2015 varaustilaisuudessa. Pyrinnössä hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 2011 ja SM-hopeaa vuonna 2016, jolloin hänet valittiin myös Korisliigan vuoden tulokkaaksi. Cavén pelasi myös Suomen maajoukkueessa ja kuului Suomen joukkueeseen vuoden 2015 EM-kilpailuissa.
Espanja
Kauden 2010–2011 jälkeen täysi-ikäistyessään Cavén keskeytti lukion ja tarttui hänelle jo aikaisemmin esitettyyn mahdollisuuteen siirtyä pelaamaan Espanjaan, Joventut Badalonaan, jossa hän pelasi seuran kolmannella sarjatasolla pelaavassa farmijoukkeessa, CB Pratissa. Suomalaisnuorukaiselle tehtiin kolmivuotinen, pitkäjänteiseen fyysiseen ja pelitaitojen kehittymiseen tähdännyt sopimus. Syksyllä 2011 Cavén valittiin Liettuassa pelattuun Euroopan alle 18-vuotiaiden tähdistöotteluun, jossa hän pelasi voittaneessa joukkueessa 12 000 katsojan edessä 17 minuuttia tehden viisi pistettä ja ottaen kaksi levypalloa.
Ensimmäisellä kaudellaan Pratissa joukkue ja Cavén selviytyivät LEB Platan loppuotteluihin kilpailemaan nousupaikasta toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Prat hävisi kuitenkin Ourenselle ja sijoittui sarjassa hopealle. Cavén pelasi kauden aikana 29 ottelussa 1,1 pisteen ja 0,7 levypallon keskiarvoilla.
Kausi 2012–2013 Cavénilta sujui LEB Platassa 7,5 pisteen ja 2,6 levypallon keskiarvoilla.
Kaudella 2013–2014 Cavén kuului Joventut Badalonan edustusjoukkueen kehitysryhmään. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Badalonassa 20. lokakuuta 2013 ottaen FC Barcelonaa vastaan vajaassa kuudessa minuutissa yhden levypallon ja torjunnan. Ensiesiintymisensä myötä Cavénista tuli neljäs Espanjan pääsarjassa pelannut suomalainen. 9. marraskuuta 2013 Cavén heitti LEB Platan ottelussa Castellóa vastaan 22 pistettä 21 minuutissa. ACB-liigan ensimmäiset pisteensä hän teki CB 1939 Canariasia vastaan 16. marraskuuta. Helmikuussa 2014 Prat voitti Copa LEB Platan, jonka loppuottelussa Cavén teki neljä pistettä ja otti yhden levypallon. Ensimmäiset kaksi Espanjan-kauttaan Cavén pelasi roolipelaajana mutta kohosi viimeisellä kaudella joukkueen avausviisikkoon.
Huhtikuussa 2014 Cavén ilmoitti asettuneensa ehdolle kesäkuussa järjestettävään NBA:n varaustilaisuuteen. Kesäkuussa hän vetäytyi varaustilaisuudesta odotetusti, minkä johdosta hän on automaattisesti ehdolla kesän 2015 varaustilaisuudessa. Cavén myös ilmoitti seuraavan kesän varaustilaisuuden tavoitteekseen.
LEB Platassa CB Prat eteni sarjan loppuotteluihin, joissa se voitti Palman 3–0-voitoin ja nousi Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, LEB Oroon. Cavén teki viimeisessä loppuottelussa 13 pistettä. Koko kaudella hän teki Pratille 9,1 pistettä ja 3,2 levypalloa ottelua kohden. Cavénin valmentaja toivoi tämän ottavan rohkeasti ratkaisuja nousun ratkaisseissa otteluissa, joissa hän olikin joukkueensa toiseksi tehokkain pistemies. Badalona sijoittui ACB:ssä yhdeksänneksi ja putosi ensimmäisenä joukkueena pudotuspeleistä. Kauden jälkeen Cavén pohti ensi kauden seuraansa ja piti CB Pratia hyvänä ratkaisuna kehittymisensä kannalta. Hän päätyi kuitenkin toiseen ratkaisuun, kun eurooppalaisjoukkueet aloittivat kauteen valmistautumisen jo kesällä, jolloin Cavén vielä paranteli käsivammaansa.
D-league
Lokakuussa 2014 Cavén ja NBA Development League tekivät pelaajasopimuksen. Cavén asettui näin ehdolle D-leaguen 1. marraskuuta käytyyn varaustilaisuuteen. Cavénia oli houkuteltu D-leagueen, josta tämä ei juuri tiennyt etukäteen. Hän koki ratkaisun hyväksi muun muassa jatkuvan näkyvyyden kannalta, ja suurena syynä oli myös käsivammasta toipuminen rauhassa. Varaustilaisuudessa Cavén varattiin aikaisin, kun Reno Bighorns kiinnitti hänet ensimmäisen kierroksen kymmenentenä pelaajana. Kolmantena pelaajana varattiin toinen suomalaislaituri, Erik Murphy, ja kaksikosta tuli ensimmäiset D-leaguen suomalaisvaraukset. Cavén osallistui Bighornsin harjoitusleirille, josta seura tiivisti kyseisen kauden joukkueensa 12 pelaajaan. Cavén valittiin joukkueeseen, ja hän teki D-liigadebyytissään kolme pistettä sekä otti kaksi levypalloa. Cavén pelasi Bighornsissa 12 ottelua 3,0 pisteen ja 2,0 levypallon keskiarvoilla tehden parhaimmillaan yksittäisessä ottelussa kahdeksan pistettä. Tammikuussa hän siirtyi Philadelphia 76ersin farmijoukkue Delaware 87ersiin usean pelaajan vaihtokaupassa. Cavén paransi helmikuussa sarjan piste-ennätystään 18:aan. Vaikka D-league on pelaamista harjoittelun kustannuksella painottava sarja, sai Cavén valmentajiltaan erityisiä harjoittelusuunnitelmia etenkin fysiikkaansa kehittääkseen. 87ersissa Cavén pelasi ns. levittävänä nelosena, eli hän teki hyökkäyksessä palloskriinin ja sijoittui tämän jälkeen kolmen pisteen heittokaarelle. Cavén kertoi oppineensa Yhdysvalloissa paljon, kun D-liigapelaajat taistelivat paikoista huippusarjoihin pelaten pelitilanteensa aina kovaa. Kilpailutilanne johti pelaajien kesken välillä sanaharkkoihin muttei pahempaan. Kauden jälkeen Cavén kertoi, ettei hän saanut loukkaantumisestaan ja pelikokemuksen johdosta johtuen pelata tarpeeksi vakuuttaakseen NBA-seurat. Myös D-leaguen kiivas ottelutahti tuotti hänelle hankaluuksia saada enemmän peliaikaa.
Keväällä 2015 Cavén palasi Suomeen harjoittelemaan. Hän harjoitteli Carl Lindbomin kanssa arkipäivät Helsingissä Suomen maajoukkuevalmentaja Jussi Hirvosen valvonnassa. Cavénin tavoitteina olivat Etelä-Koreassa järjestetyt universiadit ja loppukesän EM-kilpailut. Näitä ennen hän osallistui Italiassa Adidas Eurocampille, johon kaikkien NBA-seurojen pelaajatarkkailijoiden odotettiin osallistuvan. Vaikka NBA olikin Cavénin ensisijainen tavoite, hän odotti itsensä varattavan parhaimmillaan vasta toisella kierroksella jos ollenkaan. Todennäköisenä hän piti varaustilaisuuden jälkeen muutaman vuoden pelaamista Euroopassa optimaalisena tavoitteenaan Espanjan, Saksan tai Italian pääsarja. Cavénia ei odotetusti varattu NBA:n kesän 2015 varaustilaisuudessa.
Paluu Pyrintöön
EM-kilpailujen jälkeen, syyskuun lopussa, Cavén siirtyi kasvattajaseuraansa Pyrintöön. Hänelle tarjottiin pelipaikkaa myös Saksasta ja Ranskasta, mutta Pyrinnössä hän uskoi saavansa enemmän peliaikaa ja vastuuta. Alkukausi oli Cavénille vaatimaton: hän ei omasta mielestään saanut tarpeeksi energiaa eikä kyennyt auttamaan joukkuettaan. Joulukuun puoliväliin mennessä Cavén pelasi keskimäärin alle puolet ottelusta eikä tehnyt yli kymmentä pistettä kuin kahdessa ottelussa. 16. joulukuuta 2015 Cavén teki Korisliigan senhetkisen piste-ennätyksensä (21) Kouvoja vastaan ja heitti pisteistään 17 vain kuuden minuutin sisällä. Seuraavissa otteluissa Cavénin peliaika ja pistemäärät kasvoivat. Hän kärsi tammikuussa lievästä loukkaantumisesta.
Pyrintö selviytyi loppuotteluihin, joissa se sai vastaansa Kouvot. Hieman ennen neljännen loppuottelun puoliaikaa Tampereella Cavén sai epäurheilijamaisen virheen takerruttuaan Kouvojen sentteri Thomas Gipsonin jalkoihin. Poistuessaan tilanteesta Gipson potkaisi Cavénia, minkä johdosta yhdysvaltalainen ajettiin ulos kentältä. Pyrintö hävisi mestaruuden Kouvoille 4–1-otteluvoitoin. SM-hopeamitalilla palkittu ja koko kauden 8,2 pisteen ja 3,1 levypallon keskiarvoilla pelannut Cavén palkittiin kauden päätteeksi Korisliigan vuoden tulokkaana. Aamulehden toimittaja arvioi Cavénin kauden sujuneen epätasaisesti: hän pystyi ratkaisemaan ottelun kumpaankin suuntaan henkilökohtaisella panoksellaan.
Kesäkuussa 2016 Cavén teki Pyrinnön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Cavén kuntoutui ja teki syyskuussa 2018 jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Marraskuun alussa hän loukkaantui jälleen joutuen kuntoutumaan vuodenvaihteen yli.
Maajoukkue
Cavén pelasi Suomen A- ja B-nuorten maajoukkueissa. B-nuorissa hän pelasi 21 ottelua 10,0 pisteen keskiarvolla ja A-nuorissa 27 ottelua 12,1 pisteen keskiarvolla. Toukokuussa 2012 hänet valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden miesten maajoukkueeseen. Suomen miesten maajoukkueeseen Cavén nousi ensimmäisen kerran elokuussa 2013, kun hän korvasi harjoitusturnauksen kokoonpanossa loukkaantumisesta kärsineen Matti Nuutisen.
Cavén oli mukana myös vuoden 2014 maajoukkueringissä. Tultuaan valituksi harjoitusrinkiin hän kertoi haastattelussa kehittyneensä vuoden aikana fyysisesti ja tavoittelevansa paikkaa Suomen MM-kisajoukkueessa. Hän joutui kuitenkin leikkaukseen oikean ranteen vammansa vuoksi, mistä seurannut kolmen kuukauden tauko piti hänet pois kesän maaotteluista. Kesäkuussa 2015 hänet nimettiin Suomen saman vuoden haastajamaajoukkueeseen, jossa hän saavutti universiadeissa 14. sijan. Hän pelasi vuonna 2015 myös miesten maajoukkueessa ja valikoitui Suomen elokuun EM-kisajoukkueeseen. Hän sai EM-turnauksessa hajaminuutteja neljässä ottelussa ja onnistui kolmen pisteen heitossa Ranskaa vastaan. Suomi eteni EM-kilpailuissa pudotuspelivaiheeseen, jossa se kuitenkin hävisi ensimmäisen ottelunsa Serbialle sijoittuen lopulta 16:nneksi. Toukokuussa 2016 Cavén nimettiin jälleen miesten maajoukkuerinkiin.
Pelityyli ja ominaisuudet
Cavén mainitsi Aamulehden haastattelussa kesäkuussa 2014 luottavansa pelaajana vahvuuksiinsa, pituuteen ja tarkkaan heittämiseen. Cavénin heittotaitoa ja pituutta pidettiin muutenkin yleisesti tämän vahvuuksina, kolmospaikalla pelatessaan hän oli pelipaikalleen jopa poikkeuksellisen pitkä. 211-senttisen Cavénin sormet ulottuivat puolustuksessa kädet ylös nostettuna suunnilleen 2,7 metrin korkeuteen. Aamulehden toimittaja kuvaili Cavénia ”pituusluokassaan ainutlaatuiseksi heittäjäksi” ja Suomen ulottuvimmaksi korintekijäksi. Cavén pystyi heittämään myös suoraan kuljetuksesta, ja hänen pitkät kätensä auttoivat pallottoman pelaajan puolustamisessa, syöttölinjojen katkaisemisessa ja heittäessä nousemaan puolustajan ulottumattomiin. Cavénin heikkoutena Aamulehden toimittaja mainitsi vaillinaisen kovuuden ja varsinaisen korilleajohalun puuttumisen. Vuonna 2015 hänen puolustus- ja levypallo-osaamistaan pidettiin heikkona.
Urheilusanomien toimittaja kritisoi alkuvuonna 2015 Cavénin näyttäneen 87erissa ”yksipuoliselta entiseltä lupaukselta”: toimittajan mukaan Cavén oli huipputason korinaluspelaajaksi liian heikko ja alipainoinen, ja pieneksi laitahyökkääjäksi liian hidas. Cavénin kolmen pisteen heittotarkkuutta D-liigassa ko. toimittaja kuvaili pelipaikkaan nähden välttäväksi. D-leaguessa pelatessaan Cavénin massa lisääntyi viidellä kilogrammalla. Hän ei kuitenkaan halunnut lisätä massaansa liikkuvuutensa kustannuksella. Samoihin aikoihin Cavénin peliä yritettiin kehittää puhtaan heittäjän roolia monipuolisemmaksi fyysisyyden parantamisen ohella. Huhtikuussa 2016 sama Urheilusanomien toimittaja moitti 209-senttisenä pitämäänsä Cavénia laiskaksi puolustajaksi ja puolustukseen palaajaksi, joka syöttää ja hakee kontaktin tilanteessa harvoin. Toimittaja moitti Cavénia myös alituisesta valittamisesta.
Suomen maajoukkueen päävalmentaja Henrik Dettmann kuvaili Cavénia kesällä 2015 hieman tavallista myöhempään huipulle nousseeksi ”hiomattomaksi timantiksi” jolla riitti lahjakkuutta mutta jonka työnteko määrittäisi urakehityksen. Cavénin itsensä mukaan fyysisyys oli hänen selkeä, poikkeuksellisen hitaasti muihin nähden kehittynyt ominaisuutensa, johon panostettiin paljon ja jatkuvasti muun muassa voimaharjoittelulla ja ruokavaliolla. Cavén ei kuitenkaan halunnut menettää liikkuvuuttaan vaan etsi tasapainoa massansa ja voimaominaisuuksiensa sekä ketteryytensä ja nopeutensa välillä arvioiden alun tavoitteekseen 95-100 kilogramman painon. Maajoukkueessa hän laski edukseen tilan peittämisen, pituutensa ja heittovoimansa.
Kangalinkoira
Kangalinkoira (Kangal Çoban Köpeği), tunnetaan myös nimellä sivas kangal on entisen anatoliankoiran nykyinen FCI-nimi. FCI päätti vaihtaa nimen vuonna 2018 vastaamaan alkuperämaa Turkin vaatimuksia. Turkin kennelliitto Köpek Irkları ve Kinoloji Federasyonu:n (KIF) mukaan rodun virallinen englanninkielinen nimi on Turkish Shepherd Dog eli "turkinpaimenkoira", kun taas Englannin Kennelliitto käyttää nimitystä Turkish Kangal Dog. Suomen Seurakoirayhdistyksen mukaan uusi suomenkielinen nimi on kangalinkoira.
Ulkonäkö
Kangalinkoira on tiivis- ja vankkarakenteinen, lähestulkoon karkeapiirteinen sekä rungoltaan suorakaiteenmuotoinen molossikoira. Mantelinmuotoiset silmät ovat suuret ja niiden katse peloton, mutta rauhallinen. Niiden ei tule olla liian syvälle uponneet eikä myöskään ulkonevat. Väriltään niiden tulee sointua karvapeitteen väriin, joskin tummemmat ovat aina toivotummat. Kolmionmuotoiset korvat usein typistetään kotimaassa, mutta Suomessa typistäminen on nykyisin kielletty. Hännänkärki on kaareutunut, ja toisinaan jopa 1/3 hännästä saattaa kiertyä kaaren sijaan myös tiukaksi keräksi. Karvapeite on tiheä ja runsas, rungossa noin 3–7 cm:n mittaista ja raajoissa ja päässä hieman lyhyempää. Väritys vaihtelee hiekasta (fawn) punaruskean kautta sudenharmaan soopeliin. Myös juovikas (brindle) sallitaan, mutta on epätoivottu. FCI:n mukaan musta maski ja mustat korvat ovat välttämättömyys, ja maskittomuus rotumääritelmän vastainen virhe. Pienet valkoiset merkit hännänpäässä, käpälöissä ja rinnassa sallitaan, mutta varsinainen kaksivärisyys, kuten pinto, luetaan virheeksi. Edes rinnassa sallittu merkki ei saa olla halkaisijaltaan yli 10 cm eikä hännässä pituudeltaan yli 5 cm. Hännänpään merkki voi olla väriltään myös musta, mutta sitä koskee sama 5 cm:n maksimipituus. Toivottu säkäkorkeus vaihtelee uroksilla välillä 72–78 cm ja nartuilla välillä 65–73 cm, mutta 2 cm:n heitto suuntaan tai toiseen hyväksytään. Urosten paino vaihtelee 48–60 kg ja narttujen 40–50 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on perusluonteeltaan rauhallinen, omanarvontuntoinen, rohkea ja uskollinen. Sen tulee käyttäytyä omistajan läsnä ollessa erittäin tyynesti, mutta työssään ankarasti ja tarpeen vaatiessa jopa raa'asti. Tällöin se on lahjomaton ja peloton. Aggressiivisuus luetaan hylkääväksi virheeksi. Kangalinkoiralla saattaa olla jopa 337 kilogramman purentavoima.
Kangalinkoira on sopiva perhekoiraksi edellyttäen, että olosuhteet – kuten kotikasvatus ja asuinympäristö – ovat kohdallaan, muuten saattaa tapahtua vahinkoja. Varsinkin lapsiperheiden on syytä olla varuillaan. Se on myös luonnostaan erittäin kova vartiokoira. Kasvaakseen yhteiskuntakelpoiseksi koiraksi se vaatii vahvan ja oikeudenmukaisen omistajan. Hallitsevan luonteensa vuoksi se ei ole helppo ja kaikille sopiva rotu. Parhaiten rotu menestyy maalla, missä on mahdollista järjestää sille riittävästi tilaa toteuttaa vartioimisviettiään sen aiheuttamatta haittaa tai vaaraa naapurustolle, sillä vartioimiseen kuuluu olennaisena osana esimerkiksi haukkuminen.
Alkuperä
Kangalinkoira on kotoisin Keski-Turkin tasankoalueelta, missä se säilyi maantieteellisen eristyneisyyden takia puhtaana vuosisatojen ajan. Se on saanut nimensä alkuperänsä mukaan Kangal-nimisestä kaupungista Sivasin alueelta, joka on tunnettu erityisen hyvälaatuisista yksilöistään. Sen esi-isiä ovat mitä todennäköisimmin olleet Keski-Aasiasta nykyiseen Anatoliaan 10000 eaa. ja 1300 jaa. välillä kulkeutuneiden paimentolaisheimojen, kuten kayi-klaanin, ikivanhat laumanvartijakoirat. Nämä koirat ovat mitä todennäköisimmin olleet sukua keskiaasiankoiralle, kenties jopa edustaneet sen kantarotua. Toisen teorian mukaan rodun esi-isät olivat leijonan metsästykseen käytettyjä muinaisia mastiffeja. Nykyisen muotonsa turkkilainen rotu sai 1300-luvun alussa ja on säilynyt siitä lähtien lähes muuttumattomana. Karut sää- ja ympäristöolosuhteet ovat muokanneet siitä aikojen saatossa sitkeän karjalaumojen suojelijan, joka kykenee puolustamaan niitä miltä tahansa villipedolta.
Rotu tunnetaan kotimaassaan nimellä Çoban Köpeği eli "paimenen koira". Se ei siis virallisesta FCI-nimestään (Kangal Shepherd Dog/ chien de berger Kangal/ Kangal-Hirtenhund/ perro pastor Kangal ) huolimatta paimenna, vaan suojelee paimenen apuna lampaita ja muuta karjaa lähinnä susilta.
Anatoliankoira vs kangalinkoira
Vuonna 1967 Yhdysvaltain laivastossa työskennellyt luutnantti Robert Ballard hankki Turkissa työskennellessään Ankaran lähettyvillä sijainneelta maalaisalueelta kaksi työkoiran pentua, Zorban ja Pekin. Uros Zorba oli pitkäkarvainen ruskea-valkoinen (pinto) ja narttu Peki ruskeankeltainen. Vietyään ne mukanaan Yhdysvaltoihin Ballard teetti niillä pentueen vuonna 1970, ja näin syntyivät rodun amerikkalaisen populaation kantakoirat.
Anatoliankoiran amerikkalaiseen populaatioon haettiin myöhemmin uutta verta erityisesti kangalinkoirasta. Turkkilaisten mukaan tämä alkoi näkyä jo merkittävästi amerikkalaiskoirien ulkonäössä ja lisäksi he ovat todenneet: "Ne eivät kuitenkaan ole puhdasrotuisia kangalinkoiria ja niillä teetetyt pentueet ovat edelleen tyypiltään hyvin vaihtelevia".
1960-luvun puolivälissä kangalinkoiria vietiin Englantiin, missä perustettiin Anatolian Karabash Club. Paikalliset harrastajat olivat tarkkoja värityksestä - sen tuli olla vaalea mustalla päällä (karabaş = "mustapää"). Järjestö ajautui myöhemmin riitoihin amerikkalaisten harrastajien näkemystä rodun monimuotoisuudesta ja tyyppivarioista kannattavan Anatolian Shepherd Club of Great Britain:n kanssa. Kennel Club yritti ratkaista ristiriidan, ja teki kompromissin, jonka mukaan "kaikki värit sallitaan, mutta yksivärisyys kermasta keltaiseen on toivottavaa, mustalla maskilla ja korvilla". Ratkaisu ei kuitenkaan miellyttänyt kangalinkoiran kannattajia, jotka ovat sittemmin kampanjoineet alkuperäisen turkkilaisen kangalinkoiran rotumääritelmän virallistamista niille yksilöille, jotka edustavat puhdasta kangalinkoiran linjaa.
Nykytilanne
Sivasin lisäksi kangalinkoiran toinen merkittävä levinneisyysalue on Itä-Anatolia. KIF on julkaissut ensimmäisen virallisen rotumääritelmän, jonka toivoo voivansa esittää tulevaisuudessa myös FCI:lle. Vuonna 2018 FCI päättikin korvata siihen asti anatoliankoirana tunnetun rodun määritelmän kangalinkoiran rotumääritelmällä. FCI perustelee rotujen yhteenliittämistä sillä, että anatoliankoiran ja kangalinkoiran alkuperä, kotimaa ja käyttötarkoitus ovat samat eivätkä ulkonäölliset erot ole kovinkaan suuria.
Euroopasta tällä hetkellä Englannissa rodulle on oma yhdistyksensä erotuksena anatoliankoirayhdistyksestä.
Eniten suosiota rotu on Turkin ulkopuolella saavuttanut Yhdysvalloissa. Siellä on muutama tuhat koiraa, joista suurin osa on rekisteröimättömiä työkoiria. Britanniassa ja Australiassa on muutaman sadan koiran kanta. Niitä on myös muun muassa Italiassa ja Saksassa. Suomeen ensimmäiset rekisteröidyt koirat tulivat vuonna 1984, vielä tuolloin nimellä anatolianpaimenkoira. Ensimmäinen pentue syntyi Suomessa vuonna 1988, ja siitä lähtien kannan koko on ollut noin kymmenen koiraa.
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.
Bledar Sejko
Bledar Sejko (s. 10. syyskuuta 1972 Tirana) on albanialainen laulaja ja kitaristi, joka edusti maataan vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa Adrian Lulgjurajn kanssa kappaleella ”Identitet”. He eivät päässeet jatkoon, vaan jäivät 31 pisteen päähän finaalipaikasta sijoittuen sijalle 15.
Hän oli mukana perustamassa Albanian ensimmäistä rockyhtyettä, Megahertz.
Bledar on naimisissa Eda Sejkon kanssa.
Puhelaulu
Puhelaulu on vokaalinen ilmaisutapa, joka sijoittuu laulun ja puheen välimaastoon. Puhelaulu nuotinnetaan tavallisesti korvaamalla tavanomaiset nuotinpäät vinoristeillä. Puhelaulussa rytmi on tarkoin määritelty, mutta sävelkorkeudet vain likimääräisesti. Puhelaulu luokitellaan musiikiksi.
Ensimmäisenä puhelaulu-tekniikkaa käytti Engelbert Humperdinck oopperassa Königskinder (1910), mutta muutti sen painetussa partituurissa tavalliseksi lauluksi. Tekniikkaa käytti ensimmäisenä laajemmin Arnold Schönberg, joka käytti sitä lähes kaikissa vokaaliteoksissaan. Oopperassa Mooses ja Aaron Mooseksen osat ovat kirjoitettu puhelauluna ja Aaronin tavallisena lauluna. Puhelaulua käytetään myös Alban Bergin oopperoissa Wozzeck (1925) ja Lulu (1937).
Peter Schmeichel
Peter Schmeichel (s. 18. marraskuuta 1963 Gladsaxe) on tanskalainen jalkapallomaalivahti, joka lopetti uransa huhtikuussa 2003.
Maniac (vuoden 2012 elokuva)
Maniac on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut ranskalais-yhdysvaltalainen slasher-elokuva, jonka on ohjannut Franck Khalfoun sekä käsikirjoittanut Alexandre Aja ja Grégory Levasseur. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1980 elokuvasta Nukkemurhaaja.
Peter Schmeichel
Schmeichel on Tanskan eniten maaotteluita pelannut pelaaja. Lopettaessaan maajoukkueuransa huhtikuussa 2001 hän oli pelannut 129 maaottelua, joissa teki yhden maalin. Ollessaan uransa huipulla, hän oli monen mielestä maailman paras maalivahti. Schmeichel oli yksi Tanskan avainpelaajista maan voittaessa vuoden 1992 EM-kilpailut. Hän oli mukana arvokisoista myös EM-kilpailuissa 1996, MM-kilpailuissa 1998 ja EM-kilpailuissa 2000.
Maniac (vuoden 2012 elokuva)
Maniac sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 26. toukokuuta 2012.
Peter Schmeichel
Puolalaiset sukujuuret omaavan ja vuonna 1970 Tanskan kansalaisuuden saaneen Schmeichelin ammattilaisuran ensimmäinen joukkue oli Hvidovre. Sieltä hän siirtyi Brøndbyhyn vuonna 1987. Hän oli joukkueen mukana voittamassa neljää Tanskan mestaruutta ennen siirtoa Manchester Unitediin vuonna 1991. Hän pelasi seurassa uransa parhaat vuodet saavuttaen viisi Valioliigan mestaruutta, kolme kertaa FA Cupin, kerran Mestarien liigan ja kerran Liigacupin.
Hänen paras ManU-vuotensa oli vuosi 1999, jolloin seura ylsi triplamestaruuteen (Valioliiga, FA Cup ja Mestarien liiga). Hänen viimeinen ottelunsa ManU:ssa oli voitokas Mestarien liigan finaali Bayern Müncheniä vastaan 26. toukokuuta 1999. Hän siirtyi myöhemmin portugalilaiseen Sportingiin, jossa vietti kaksi kautta ja oli voittamassa Portugalin mestaruutta ensimmäisenä kautenaan 1999–2000. Hän palasi Valioliigaan vuonna 2001 Aston Villan joukkueeseen. Viimeisen kautensa, 2002–2003, hän pelasi Manchester Cityssä.
Schmeichelin poika Kasper on myös jalkapallomaalivahti.
Ján Volko
Ján Volko (s. 2. marraskuuta 1996) on slovakialainen pikajuoksija, sisäratojen Euroopan-mestari. Hän on pituudeltaan 179 cm.
Volko karsiutui 60 metrin juoksun alkuerissä Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015. Saman vuoden Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja 200 metrillä välierissä. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän karsiutui 60 metrin alkuerissä. Saman vuoden Amsterdamin EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä.
Volko saavutti Belgradin sisäratojen EM-kilpailuissa 2017 hopeaa 60 metrillä Slovakian ennätysajalla 6,58. Hän saavutti samana vuonna Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa kultaa 200 metrillä Slovakian ennätysajalla 20,33 ja hopeaa 100 metrillä ajalla 10,18. Lontoon MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrillä alkuerissä ja 200 metrillä välierissä. Taipein universiadeissa 2017 hän saavutti 200 metrillä pronssia ja oli 100 metrillä viides.
Volko sijoittui 60 metrillä kuudenneksi Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin välierissä. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden 60 metrillä Glasgow'ssa 2019 ajalla 6,60. Napolin universiadeissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja 200 metrillä viidenneksi. Hän saavutti Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 pronssia 60 metrillä ajalla 6,61. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin alkuerissä.
Volko karsiutui 2022 Belgradin MM-hallikilpailuissa 60 metrin alkuerissä. Saman vuoden Münchenin EM-kilpailuissa hän sijoittui 100 metrillä neljänneksi ja karsiutui 200 metrillä välierissä.
Volko on voittanut Slovakian-mestaruuden ulkoradoilla 100 metrillä vuosina 2015–2020 ja 2022 sekä 200 metrillä 2015, 2016 ja 2018–2022. Sisäradoilla hän on voittanut maansa mestaruuden 60 metrillä 2017–2022 sekä 200 metrillä 2015, 2016 ja 2022. Hän on parantanut useita kertoja Slovakian ennätyksiä 60, 100 ja 200 metrin matkoilla vuodesta 2016 alkaen. Tällä hetkellä hänen nimissään ovat maan ennätykset ulkoradoilla 100 metrillä 10,13 (Šamorín 2018) ja 200 metrillä 20,24 (Trnava 2018) sekä hallissa 60 metrillä 6,55 (Madrid 2020) ja 200 metrillä 20,99 (Metz 2021).
Venäjänkielinen Wikipedia
thumb|150px|Venäjänkielisen Wikipedian logo
Venäjänkielinen Wikipedia (, Vikipedija) on Wikipedian venäjänkielinen versio. Venäjänkielisessä Wikipediassa oli 1 872 322 artikkelia marraskuun 2022 lopulla. Artikkelimäärältään se oli maailman 7. suurin Wikipedia vuonna 2021. Se perustettiin marraskuussa 2002.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista
Tämä on luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista vuodesta 2002 eteenpäin. Kuluvan kauden tilastot löytyvät futsalmaajoukkueen pääsivulta. Muita tilastoja löytyy sivulta Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen tilastoista.
Venäjänkielinen Wikipedia
Vaiheita
Venäjänkieliseen Wikipediaan luotiin 100 000. artikkeli 16. elokuuta 2006. 500 000. artikkeli luotiin 25. helmikuuta 2010. Vuosina 2006, 2007 ja 2009 venäjänkielinen Wikipedia sai venäläisen Runet-valtionpalkinnon tieteen ja koulutuksen sarjassa.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2019-2020
Kaudella 2019-2020 Suomi jatkoi MM-karsintoja vuoden 2020 Liettuan kisoihin. Suomi sijoittui karsintojen toisessa vaiheessa (main round) lohkonsa toiseksi ja jatkoi ensimmäistä kertaa historiassaan kolmanteen karsintavaiheeseen (elite roundille). Tammikuun ja helmikuun taitteessa pelatussa karsintaturnauksessa Suomi sijoittui toiseksi ja selvitti tiensä karsintojen viimeiseen vaiheeseen (playoff round). Alun perin huhtikuulle suunniteltu kaksiosainen karsintasarja Serbiaa vastaan joudutiin kuitenkin siirtämään koronapandemian takia. Ottelupari saatiin lopulta pelattua marras- ja joulukuussa 2020. Suomi hävisi tuolloin ensimmäisen ottelun 1-0 ja karsiutui viimeisenä maana ulos Liettuan MM-kisoista pelattuaan toisessa osaottelussa tasapelin 5-5. MM-karsintojen ohessa Suomi voitti myös viidennen perättäisen pohjoismaiden mestaruutensa syksyllä 2019.
Venäjänkielinen Wikipedia
Vaiheita
Marraskuussa 2019 Vladimir Putin vaati Venäjän hallituksen ylläpitämää vaihtoehtoa Wikipedialle. The Guardianin mukaan valtion varoja oli myönnetty jo edellisenä syyskuussa julkaistujen virallisten asiakirjojen mukaan. Uuden sähköisen vaihtoehdon oli tarkoitus perustua Suureen venäläiseen tietosanakirjaan. London Timesin mukaan ehdotus hylättiin toukokuun 2020 puoliväliin mennessä, mutta Suuren venäläisen tietosanakirjan työntekijän mukaan vain työryhmä hajotettiin ja työ projektin parissa jatkuu.
Kesäkuussa 2022 lanseerattiin Venäjän valtion hyväksymä venäläinen Wikipedian forkkaus Runiversalis. Sivusto käynnistyi 9 000 artikkelilla, joka on vain pieni osa venäjän Wikipedian 1,85 miljoonasta artikkelista. Monet artikkelit on otettu muokkaamattomina venäläisestä Wikipediasta.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2018–2019
Kaudella 2018-2019 Suomi voitti neljännen perättäisen Pohjoismaiden mestaruutensa Tanskassa järjestetyssä turnauksessa. Alkuvuodesta 2019 Suomi sijoittui toiseksi Moldovassa järjestetyssä MM-karsintaturnauksessa (Preliminary Round) ja täten selvitti tiensä MM-karsintojen toiseen vaiheeseen (Main Roundille), joka pelattiin syksyllä 2019.
Venäjänkielinen Wikipedia
Vaiheita
Maaliskuussa 2022 Valko-Venäjän viranomaiset pidättivät Minskissä toimivan Mark Bernšteinin, joka on bloggari ja venäjänkielisen Wikipedian aktiivinen muokkaaja. Bernšteiniä syytettiin Venäjällä maaliskuun 2022 alussa hyväksytyn ”valeuutisia” koskevan lain rikkomisesta muokkaamalla Wikipedian artikkelia Ukrainan hyökkäyksestä. Bernštein pidätettiin ensin 15 päiväksi, minkä jälkeen häntä pidettiin vangittuna. 24. kesäkuuta 2022 hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi rajoitettuun vapauteen ”yhteiskunnallista järjestystä häiritsevien toimintojen järjestämisestä ja valmistelusta”. Bernštein ilmoitti olevansa syytön syytteeseen. Radio Free Europe/Radio Liberty kuvaili syytteen perusteluja epäselviksi.
Luettelo Suomen futsalmaajoukkueen otteluista
Futsalmaajoukkueen ottelut kaudella 2008–2009
* 19.3.2009 pelattu EM-karsintaottelu Puola-Suomi päättyi 2-2 (1-0), mutta UEFA muutti ottelun tuloksen Suomen hyväksi 0-5 Puolan peluutettua pelikiellossa ollutta pelaajaa.
Istuva Härkä
Hänen nimensä tuli kansallisesti tunnetuksi vuonna 1876, jolloin hän johti tuhansien Pohjois-Amerikan tasankointiaanien yhteenliittymän everstiluutnantti George Armstrong Custerin johtamaa seitsemättä ratsuväkirykmenttiä vastaan. 25. kesäkuuta 1876 käydyssä Little Bighornin taistelussa Istuvan Härän alaisina taistelleet siouxien, cheyennien ja arapahojen joukot löivät Custerin ratsuväen viimeiseen mieheen. Istuva Härkä ei henkilökohtaisesti osallistunut taisteluun.
Joulukuussa 1890 sattuneessa välikohtauksessa Istuva Härkä kuoli intiaaniagentin ampumasta luodista.
Lapsuus ja nuoruus
Istuva Härkä syntyi todennäköisesti 1831 Missourijokeen laskevan Grandjoen varrella olleessa hunkpapa-lakotojen leirissä. Hän sai lapsena nimen Hyppäävä Mäyrä ja oli isänsä ainoa poika. Perhe oli hyvämaineinen ja edusti arvostettua päällikkösukua. Hyppäävä Mäyrä poikkesi muista ikäisistään pojista, eikä omannut näiden seikkailunhaluista ja levotonta luonnetta, vaan pysytteli leikeissä taka-alalla. Isä alkoi huolestua poikansa rauhallisesta ja varovaisen harkitsevasta käytöksestä. Myös kylän asukkaat kiinnittivät asiaan huomiota ja poika sai liikanimen Hunkesi, joka merkitsi hidasliikkeistä ja heikkoa.
Isä vei poikansa veljensä Nelisarven luo, joka oli Pahat jouset -ryhmän arvostettu päällikkö. Nelisarvi huomasi lapsen monipuolisen lahjakkuuden ja otti tämän luokseen asumaan. Setänsä opissa Hyppäävä Mäyrä oppi monia asioita ja taitoja, joita jokainen lakota-mies tarvitsi pärjätäkseen elämässään. Hänestä tuli erinomainen jousien ja nuolien tekijä ja taitava metsästäjä, joka jo varhaisella iällään kehittyi hyväksi ratsastajaksi. Pojan arvostus kohosi nopeasti muiden lasten silmissä ja 10-vuotiaana hän tappoi ensimmäisen biisoninsa. Otettuaan vuonna 1845 osaa ensimmäiseen taisteluunsa poika sai isältään kuuluisan nimensä, jolla hänet tunnettiin koko loppuelämänsä ajan.
Maineikas soturi ja Pyhä mies
Istuva Härkä nousi vahvaan asemaan kahdessa eri soturiseurassa. Näkyvän soturiuransa ohella hänestä tuli 1850-luvun puolivälissä myös kansansa tunnustama Wichasca wakan Pyhä mies, jonka ansioita olivat näkyjen näkeminen ja tulevien tapahtumien ennustaminen. Lisäksi Istuva Härkä toimi satunnaisesti parantajana, mutta ei harjoittanut tätä työtään aktiivisesti.
Istuva Härkä oli yksi niistä harvoista, jotka harjoittivat lakotojen neljää päähyvettä: rohkeutta, mielenlujuutta, anteliaisuutta ja viisautta.
Yhdysvaltain voimannäyttö
Yhdysvaltain asutuksen raja työntyi läpi Iowan 1800-luvun puoliväliin mennessä ja suuntautui avoimille preerioille. Muiden lakotojen tavoin Istuvan Härän suhtautuminen valkoisiin oli hyvin ristiriitaista. Vaikka näistä ei erityisemmin pidetty, heidän kauppatavaransa olivat haluttuja ja aiheuttivat lakotoissa riippuvuutta.
Vuonna 1854 nykyisen Wyomingin alueella tapahtunut Grattanin verilöyly huononsi ratkaisevasti Yhdysvaltain ja lakotojen keskinäisiä suhteita. Tuolloin käydyssä lyhyessä taistelussa oglala- ja brule-siouxit (läntiset lakotat) surmasivat 29 armeijan sotilasta. Vuotta myöhemmin Eversti William S. Harneyn johtamat joukot tunkeutuivat lakotojen maille antamaan kurinpalautusta intiaaneille. Lähes sata lakotaa surmattiin esimerkkinä Yhdysvaltain voimasta. Vuonna 1856 monet lakotojen johtajista taipuivat Harneyn vaatimuksiin ja suostuivat luovuttamaan osan maistaan Plattejoen eteläpuolella. Myös hunkpapat, jotka eivät olleet osallistuneet vihollisuuksiin Yhdysvaltoja vastaan, joutuivat ottamaan osansa rauhanehdoista. Harney luokitteli lakotojen johtajat oman mielensä mukaan ja määräsi näille mieleisensä "paperipäälliköt", jotka eivät lakotojen keskuudessa välttämättä nauttineet kunnioitusta. Hunkpapojen ylipäälliköksi nousi Harneyn määräyksestä vanha johtaja Bear's Rib. Seuraavana vuonna hunkpapat nimesivät keskuudestaan Istuvan Härän kansansa sotapäälliköksi. 1860-luvun alkuun tultaessa suurin osa hunkpapoista hyväksyi hänet yksimielisesti kansansa johtajaksi.
Rikottu sopimus
Vuodesta 1865 eteenpäin Istuvan Härän asema muuttui lopullisesti aktiivisesta soturista vastuullisen päällikön velvollisuuksiin. Hän osallistui miehineen pieniin kahakoihin pohjoisilla tasangoilla, mutta pysytteli pois lännempänä tapahtuneista suuremmista yhteenotoista, joissa lakotoja johtivat Punainen Pilvi ja Hullu Hevonen.
Vuonna 1867 sotilaista ja siviileistä nimetty rauhankomissio (Indian Peace Comission) alkoi kääntää Yhdysvaltain sodankäyntiin perustunutta intiaanipolitiikkaa uuteen suuntaan. Haastateltuina olleet lännen monet intiaaniasiantuntijat, heidän joukossaan Kit Carson, väittivät sotien alkaneen valkoisten yllyttäminä. Presidentti Ulysses S. Grantin hallitus piti sotia intiaaneja vastaan aivan liian kalliina ja oli valmis ottamaan käyttöönsä intiaanikomission ehdottamat hyvään tahtoon nojaavat menettelytavat. Uutta aikakautta edustavat humanitaariset voimat olivat vakuuttuneita siitä, että intiaanit tulisi sivistää kristinuskon ja koulutuksen kautta.
Vuonna 1868 tehdyn Fort Laramien rauhansopimuksen tuloksena lakotat saivat ensimmäisen kerran oman reservaattinsa (The Great Sioux Reservation). Laajan alueen ulkopuolelle jäi vielä erillinen maa-alue, jonne valkoisilla ei ollut asiaa. Päälliköt Punainen Pilvi ja Täplähäntä johtivat kansansa reservaattiin, mutta tuhannet lakotat eivät halunneet mukaan reservaattielämään. He pysyttelivät Black Hillsin ja Powderjoen alueella ja viettivät vanhoihin perinteisiinsä nojautuvaa vaeltavaa elämää, jota kannattivat Istuvan Härän ja Hullun Hevosen seuraajien lisäksi päällikkö Tylsän Veitsen johtamat cheyennet.
Vuonna 1871 liittovaltion korkeimmat viranomaiset rikkoivat itse Fort Laramien sopimusta. Sotilassaattuein turvatut maanmittaajat tunkeutuivat lakotojen, cheyennien ja pohjoisten arapahojen metsästysmaille Yellowstonejoen varrelle merkitsemään niiden läpi kulkevaa Northern Pacific-rautatielinjaa. Alueen intiaanit eivät hyväksyneet sopimuksen rikkomista ja tilanne johti moniin kahakoihin. Huhut Black Hillsin alueen kultalöydöistä lisäsivät yleistä levottomuutta. Everstiluutnantti Custerin johtama tutkimusretkikunta kävi varmistamassa huhujen todenperäisyyden ja sai aikaan kultaryntäyksen Mustille vuorille. Lakotojen ja cheyennien pyhille maille kulkeutuneet kullankaivajat häiritsivät elämää suuressa siouxien reservaatissa ja yhä useampi soturi siirtyi metsästämään avoimille tasangoille. Heitä alettiin kutsua yleisesti nimellä "Vihamieliset" koska he eivät halunneet alistua Yhdysvaltain mielivaltaisuuden alaiseksi.
Little Bighornista Kanadaan
thumb|180px|Istuva Härkä 54-vuotiaana, kaulassaan pappi De Smetiltä vuonna 1868 lahjaksi saatu [[krusifiksi ]] Reservaattinsa jättäneet intiaanit liittyivät suurina joukkoina istuvan Härän alaisuuteen ja hänestä tuli pohjoisten tasankojen suurimman intiaaniliittoutuman johtaja. Keväällä 1876 Yhdysvaltain armeija aloitti suuren sotilasoperaation lakotoja, cheyennejä ja arapahoja vastaan. Joukkojen tarjoituksena oli saartaa intiaanit kolmelta eri suunnalta ja pakottaa heidät takaisin reservaattiin. Armeijan johtohenkilöillä ei ollut kuitenkaan aavistustakaan vastustajan todellisesta lukumäärästä. Yksi historiallisen aikakauden suurimmista intiaanileireistä oli pystytetty Little Bighornin laaksoon Istuvan Härän ja Hullun Hevosen johtamina valmiina vastaanottamaan Yhdysvaltain joukot. Istuva Härkä oli aurinkotanssin yhteydessä nähnyt dramaattisen näyn, jossa monia sotilaita oli kuollut siouxien kanssa käydyssä taistelussa. Tämä enne nostatti Istuvan härän leirissä olleiden soturien sotainnon korkealle ja he olivat valmiit puolustamaan isiensä maita. Everstiluutnantti Custer ja hänen seitsemäs ratsuväkirykmenttinsä ratsastivat suoraan intiaanien järjestämään ansaan. Kesäkuun lopulla 1876 käydyssä taistelussa Custerin joukot olivat vailla mahdollisuuksia selvitä hengissä.
Little Bighornin verilöylyn jälkeen Istuvan Härän suuri intiaanileiri hajaantui, sillä metsästykseen perustuva elinkeino ei kestänyt tuhansien intiaanien yhteenliittymää. Yhdysvaltain hallitus lähetti armeijalle vahvistusjoukkoja ja aloitti intiaanien jahtaamisen. Lakotat ja heidän liittolaisensa oli tarkoitus panna kuriin suuren talvikampanjan aikana. Hallituksen määräyksestä reservaatissa asuvien Punaisen Pilven ja Täplähännän lakotojen ruoka-annoksia pienennettiin ja heidän aseensa ja hevosensa takavarikoitiin. Näin estettiin reservaatti-intiaanien mahdollinen osallistuminen tuleviin sotiin.
Armeijan toimiessa suurin voimin sai heidän painostuksensa intiaanien vastarinnan lamaantumaan. Lakotojen edustajat kirjoittivat sopimuksen, jossa Mustat kukkulat siirtyivät Yhdysvaltain haltuun. Istuva Härkä seuraajineen ei ollut sopimuksen kirjoittajien joukossa. Hän jätti armeijalle kepin varteen kiinnitetyn englanninkielisen viestin, jossa ilmoitti jatkavansa taistelua Yhdysvaltain joukkoja vastaan, elleivät nämä poistuisi lakotojen mailta.
Maaliskuussa 1877 Istuva Härkä johti noin 900 kannattajaansa Kanadan Saskatchewaniin, jonne he saivat jäädä ratsupoliisien luvalla. Ehtoihin kuului, että Istuva Härkä ja hänen seuraajansa joutuivat hankkimaan toimeentulonsa itse ilman hallituksen myöntämiä ruoka-annoksia. Biisonien väheneminen tasangoilla sai seuraavien vuosien aikana yhä useamman lakotan palaamaan Yhdysvaltain puolelle ja antautumaan. Istuvan Härän omaa antautumista hidasti pelko siitä millainen kohtalo häntä odotti amerikkalaisten käsissä. 20. heinäkuuta 1881 hän lopulta antautui Yhdysvaltain joukoille Fort Bufordissa Montanassa. Istuvalle Härälle antautuminen merkitsi sitä, että hänen 50 vuotta jatkunut itsenäinen ja vapaa elämäntapansa oli ikuisiksi ajoiksi ohi.
Vankilatuomion jälkeen
Kahden vuoden vankilatuomion kärsittyään Istuva Härkä sai liittyä muihin hunkpapa-lakotoihin Standing Rockissa, jossa hän asui seuraavat vuodet hirsitalossa ja viljeli maata. Istuvasta Härästä oli tullut kansallinen kuuluisuus ja hallitus antoi arvoa hänen mielipiteilleen. Istuva Härkä veti niin sanottua vanhan kansan linjaa ja vastusti voimakkaasti reservaattielämää koskevia uudistuksia ja maiden myymistä amerikkalaisille.
thumb|left|185px|Istuva Härkä ja [[Buffalo Bill vuonna 1885.]] Vuonna 1885 Istuva Härkä kiersi maata Buffalo Billin Wild West Show’n vetonaulana. Hän sai 50 dollarin viikkopalkkaa ratsastaessaan joka esityksessä kertaalleen ympäri areenan. Istuva Härkä pääsi kättelemään presidentti Grover Clevelandia ja hänestä otettiin lukuisia valokuvia. Valkoisen elämäntavan keskellä eläminen ei kuitenkaan miellyttänyt Istuvaa Härkää ja hän palasi reservaattiin neljän kuukauden kiertueen jälkeen.
Vuonna 1890 Istuva Härkä yhdistettiin myös henkitanssi-liikkeeseen, joka oli levinnyt lounaasta paiute-henkimies Wovokan myötä. Nälän ja kulkutautien runtelemat lakotat uskoivat uuteen herätysliikkeeseen, joka loi uskoa vanhoihin perinteisiin palaamisesta. Lehdet alkoivat kirjoittaa intiaanien aikeista nousta sotajalalle. Vaikka Istuva Härkä ei itse aktiivisesti osallistunut seremonioihin hän salli tanssin harjoittamisen talonsa lähellä ja suhtautui uuteen uskontoon mielenkiinnolla. Yhdysvaltain kongressissa henkitanssi nähtiin vakavana uhkana amerikkalaisille. Istuvaa Härkää syytettiin kapinan lietsomisesta ja armeijan joukkojen ylin komentaja Nelson A. Miles uskoi henkitanssin saattavan johtaa Yhdysvaltain historian suurimpaan intiaanisotaan.