cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miesten vuoro
Palkintoja
Suomessa tasa-arvoasiain neuvottelukunta palkitsi elokuvan ja sen tekijät vuonna 2010 Miehen työ -palkinnolla.
Arvioita
Helsingin Sanomien Leena Virtanen totesi Miesten vuoron olevan visuaalisesti kaunis ja vaikuttava dokumentti, jossa Heikki Färmin ja Jani Kumpulaisen kuvauksesta välittyy saunakokemuksen pyhyys. Ongelmallisena Virtanen piti ”karhumiehen” kohtausta, joka on yksi dokumentin mieleenjäävimmistä, mutta oikeastaan väärässä filmissä. Se on hänestä ollut tekijöiden lemmikki, josta ei ole maltettu luopua.
Episodi-lehden Hannu Liekso piti Miesten vuoroa iloisena esimerkkinä suomalaisen dokumentin tason noususta 2000-luvun alussa: ”Se on visuaalisesti hieno, dramaturgillisesti kiinnostava ja ennen kaikkea koskettava.”
Ahti Karjalainen (säveltäjä)
Ahti Eino Karjalainen (20. maaliskuuta 1907 Oulu – 2. lokakuuta 1986 Jyväskylä) oli suomalainen säveltäjä, muusikko (viulisti, alttoviulisti, pasunisti) ja kapellimestari. Hän vaikutti osan elämästään Jyväskylässä kouluttajana ja orkesterinjohtajana. Hänen sävellystyylinsä edusti romantiikan suuntausta, ja hän sävelsi muun muassa kolme sinfoniaa, useita konserttoja, kamari- ja soolosoitinmusiikkia sekä lauluja.
Ahti Karjalainen opiskeli sävellystä Erkki Melartinin, Selim Palmgrenin ja Sulho Rannan johdolla ja hän sai Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1947. Karjalainen oli jäsenenä useissa orkestereissa vuosina 1929–1951, muun muassa pasuunan äänenjohtajana Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1944–1951. Vuosina 1950–1958 hän toimi musiikinopettajana Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa ja vuosina 1963–1971 Jyväskylän kaupunginorkesterin kapellimestarina sekä välillä kapellimestarina Joensuussa ja musiikkiopiston johtajana Kotkassa.
Eksonyymi
Eksonyymit ovat vakiintuneita sovinnaisnimiä muun kielisistä paikannimistä, ihmisryhmistä, tai kielistä, jotka kirjoitetaan kyseisessä kielessä eri tavalla kuin samat nimet kohteidensa sijaintimaiden kielissä.
Usein historiallisista syistä on lähes joka maassa ja kielessä käytössä paikannimistä omaan kieleen sopeutettuja muotoja. Nämä nimet saatetaan kirjoittaa toisin kuin kyseisen paikan paikalliskieliset nimet.
Esimerkiksi Georgian valtiosta käytetty nimi Georgia tai Gruusia on eksonyymi, koska maan georgiankielinen nimi on Sakartvelo (georg. საქართველო).
Ihmisryhmästä käytetty eksonyymi voi olla esimerkiksi "unkarilaiset", jotka itse tunnistautuvat nimellä magyarok.
Naisten Superpesiksen kausi 2011
right|250px|thumb|Itä-Länsi 2011 logo Naisten Superpesiksen kausi 2011 oli Naisten Superpesiksen 22. kausi. Naisten runkosarja alkoi 10. toukokuuta ja sen viimeinen kierros pelattiin 7. elokuuta. Suomen mestarit olivat selvillä 11. syyskuuta.
Lapuan Virkiä katkaisi Jyväskylän Kirittärien ennätyksellisen kuuden mestaruuden putken, kun se voitti tämän loppuottelusarjassa voitoin 3–1. Virkiälle mestaruus oli seurahistorian seitsemäs ja ensimmäinen sitten vuoden 2004. Pronssimitalit jaettiin Porin Pesäkarhuille.
Sarja pelattiin kymmenellä joukkueella. Jyväskylän Valo putosi sarjasta viime kauden jälkeen urheilullisen menetyksen perusteella. Sen lisäksi Oulun Lippo luopui sarjapaikastaan seuran miesjoukkueen tapaan. Ykköspesiksen edelliskaudella voittanut Kouvolan Pallonlyöjät olisi ollut oikeutettu nousemaan Superpesikseen, mutta seura halusi jatkaa myös tällä kaudella Ykköspesiksessä. Lisäksi nähtiin yksi nimenvaihdos, kun raumalainen Fera pelaa tällä kaudella Rauman Lukon nimellä.
Itä–Länsi-tapahtuma pelattiin 22.–24. heinäkuuta Kouvolassa. Miesten ottelun voitti Lännen joukkue kotiutuskilpailun jälkeen 2–1 (1–6, 5–2, 1–1, 3–1). Naisten ottelussa Länsi oli parempi suoraan 2–0 (5–1, 4–3).
Sarjajärjestelmä
Runkosarjassa pisteitä jaetaan seuraavasti: 2–0-voitosta saa kolme pistettä ja 1–0-voitosta kaksi. Jos ottelu on kahden jakson jälkeen tasan (0–0 tai 1–1), molemmat joukkueet saavat yhden pisteen. Tällöin ottelun voittaja ja ylimääräisen (toisen) sarjapisteen saava joukkue ratkaistaan supervuorossa tai tämän jälkeen kotiutuslyöntikilpailussa.
Joukkueet pelasivat runkosarjassa 22 ottelua. Se koostui kaksinkertaisen sarjan lisäksi yksinkertaisina pelatuista lisälohkoista, jotka määrittyivät viime kauden sijoitusten perusteella. Lohkossa A pelasivat Pori, Lapua, Seinäjoki, Turku ja Rauma ja lohkossa B Jyväskylä, Lappeenranta, Siilinjärvi, Viinijärvi ja Ylihärmä.
Runkosarjan jälkeen kahdeksan parasta pääsivät pudotuspeleihin. Puolivälierät, välierät ja loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä, ja pronssimitalit ratkesivat paras kolmesta -järjestelmällä. Runkosarjan kahden viimeisen joukkueen kausi päättyi runkosarjaan. Nämä säilyttivät paikkansa Superpesiksessä. Kaudelle 2012 sarjaan nousi suoraan Ykköspesiksen voittaja.
Gaon (uskonto)
Gaonit (mon., gaonim tai geonim) olivat juutalaisuuden hengellisiä johtajia Babyloniassa (Mesopotamiassa) Abbasidien kalifaatissa vuosina 589–1039. Gaonit johtivat Suran ja Pumbeditan akatemioita ja toimivat niissä Talmudin opettajina ja uskonnollisen lain ylimpinä säätäjinä. Suran gaon oli arvoltaan Pumbeditan gaonia ylempänä. Aikana, jolloin Babylonia oli maailman juutalaisyhteisön keskus, juutalaiset kautta maailman kysyivät gaoneilta neuvoja juutalaiseen lakiin liittyvissä kysymyksissä.
Akatemiat valitsivat gaoninsa yleensä itse, mutta joskus gaonin valitsi eksilarkki, juutalaisten maallinen johtaja Babylonissa. Gaonien merkitys alkoi vähetä 900-luvulla muiden juutalaisuuden keskusten merkitysten kasvaessa, ja viimeinen gaon kuoli vuonna 1039.
Kunnianimenä gaon ('viisas') on sittemmin annettu joillekin merkittäville juutalaisille uskonoppineille, kuten Elia Ben Salomonille, Vilnan gaonille.
Hienokemikaali
thumb|250px|Bulkkikemikaalien, hienokemikaalien ja erikoiskemikaalien vertailua Hienokemikaali on usein rakenteeltaan monimutkainen puhdas kemiallinen aine. Hienokemikaalien tuotantomäärät ovat alhaisemmat, yleensä alle 1 000 t vuodessa kuin suuria määriä valmistettavien niin kutsuttujen bulkkikemikaalien ja vastaavasti niiden hinnat ovat yleensä huomattavasti korkeampia (yli 10 $/kg) sekä yksittäisellä kemikaalilla on vain yksi tai muutamia käyttökohteita. Hienokemikaaleihin luetaan tyypillisesti kuuluvaksi lääkkeet ja niiden valmistukseen käytettävät yhdisteet, proteiinit, peptidit, maatalouskemikaalit, hajusteet, aromiaineet sekä monet hygieniatuotteiden valmistuksessa käytettävät kemikaalit. Hienokemikaalit eroavat erikoiskemikaaleista siten, että erikoiskemikaalit ovat usein seoksia ja myös käyttötarkoitukset poikkeavat toisistaan. Hienokemikaaleja myydään ja markkinoidaan niiden spesifikaatioiden (eli sen mitä ne ovat) perusteella, kun taas erikoiskemikaalien myynti ja markkinointi perustuu niiden käyttökohteiden perusteella.
Hienokemikaalien käsite ja valmistus alkoivat kehittyä 1970-luvulla lääketeollisuuden tarvitessa uusia puhtaita raaka-aineita lääkkeiden valmistusta varten ja teollisuudenala on kasvanut erityisen voimakkaasti 1980–1990-luvuilla. Hienokemikaaleja tuotetaan tyypillisesti panosreaktoreissa niin kutsuttuina panosprosesseina, toisin kuin bulkkikemikaaleja, joiden valmistus tehdään nykyään lähes täysin jatkuvatoimisina prosesseina. Hienokemikaaleja tuotetaan tehtaissa, joissa valmistetaan useita muitakin yhdisteitä, eikä yhden yksittäisen hienokemikaalin valmistamiseen keskittyvän laitoksen rakentaminen ole kannattavaa. Hienokemikaaleja valmistetaan käyttäen joko täysin synteettisen orgaanisen menetelmiä, puolisynteettisesti eli käyttäen molekyylin rakenteen perustana jostain eliöstä eristettyä yhdistettä tai bioprosessina.
Hienokemikaalien tuotannossa pyritään erittäin korkeaan tuotteen laatuun ja puhtausasteeseen. Tämän vuoksi varsinaista tuotantoprosessia seuraa usein pitkä ja monimutkainen puhdistusvaihe. Hienokemikaalien tuotanto vaatii runsaasti resursseja kemikaalien ja tuotannon tutkimiseen ja kehittämiseen. Toisaalta hienokemikaalien tarjoama arvonlisä on huomattavasti korkeampi verrattuna suuria määriä tuotettaviin kemikaaleihin nähden. Suurin hienokemikaaleja tuottava teollisuudenala on lääketeollisuus, joka kattaa hienokemikaalien tuotannosta noin 60 %.
Mutalammi (Kuhmoinen)
Mutalammi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. Rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,1 metriä mpy. Siihen johtaa noin kymmenen ojaa. Lampi laskee Litikseen.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty nimellä Kalmalampi.
Kalevan kisat 2009
Kalevan kisat 2009 eli yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut järjestettiin 31.7.–2.8.2009 Espoossa Leppävaaran stadionilla. Suomen-mestaruuksien lisäksi urheilijat tavoittelivat Suomen joukkueen kisapaikkoja Berliinin MM-kisoihin.
Yleisradion listaamia etukäteen mielenkiintoisimpia kilpailuja olivat 110 metrin aitajuoksu, jossa lähelle MM-rajaa 13,62 s päässyt Juha Sonck yritti alittaa sitä, miesten keihään keskustelua herättäneen viimeisen kisapaikan ratkeaminen, naisten keihäs, seiväshyppääjien kamppailu kisapaikasta, pikajuoksukilpailut ja tuplamestaruutta kestävyysjuoksuissa puolustavien Jussi Utriaisen ja Annemari Sandell-Hyvärisen kilpailut.
Erillinen pataljoona 4
Erillinen pataljoona 4 oli 1. heinäkuuta 1943 perustettu pääesikunnan tiedusteluosaston alainen erillisyksikkö, jonka tehtävänä oli vastata päämajan kaukopartiotoiminnasta Neuvostoliiton joukkojen selustassa.
Kokoaminen
Yksikköön koottiin komppanioina aiemmat kaukopartio-osastot 1. komppania (osasto Vehniäinen) päällikkö majuri Johannes Vehniäinen, 2. komppania (osasto Kuismanen), päällikkö majuri Into Kuismanen, 3. komppania (osasto Marttina), päällikkö majuri Paul Marttina ja 4. komppania (osasto Paatsalo), päällikkö majuri Harri Paatsalo ja kesäkuusta 1944 alkaen kapteeniluutnantti Pentti T. Ahola. Ahola oli ammatiltaan merikapteeni.
Pataljoonankomentajana toimi 6. heinäkuuta 1943 alkaen väliaikaisesti majuri M. Hartola, jota seurasi majuri Johannes Vehniäinen 20. heinäkuuta - 15. syyskuuta 1944. Ensimmäiseksi ja ainoaksi vakinaisesti komentajaksi nimitettiin Johan (Jussi) Sovio, joka palveli 15. syyskuuta 1943 - 30. marraskuuta 1944 erillispataljoonan lakkauttamiseen saakka. Sovio oli ollut ennen komentajuuttaan Tied 1:n ilmavoimajaoksen päällikkö.
Pataljoonan adjutanttina toimi luutnantti Veikko Perttunen, sitten luutnantti Valto Kallama ja lopuksi sodan loppukuukausina luutnantti Eero Naapuri, joka oli sitä ennen toiminut osasto Kuismasen kaukopartioupseerina.
Pääesikunnan tiedustelutoimistossa toimintaa koordinoi eversti Kaarlo Somerto sekä huhtikuusta 1944 alkaen everstiluutnantti Reino Hallamaa.
Erillinen pataljoona 4:n miehiä toimi myös sodan jälkeen asekätkennässä eli aseiden hajavarastoinnissa, koska heillä oli ennestään kokemusta kätköjen varustamisesta. Heistä Pentti Ahola pidätettiin kahdeksi kuukaudeksi ja tuomittiin asekätkennästä vankeuteen viideksi kuukaudeksi.
Esikunta
Erillispataljoonan esikunta koostui komentotoimistosta, huoltotoimistosta sekä viestitoimistosta, jolla oli keskusradioasema, viestikouluttajat ja puhelinkeskus. Lisäksi esikuntaan kuului huoltojoukkue. Komentotoimiston alaisuuteen perustettiin oma lento-osasto, osasto Jauri, 23. toukokuuta 1944.
Urho Sirén
Urho Valter Sirén (17. kesäkuuta 1932 Helsinki – 27. marraskuuta 2002 Espoo) oli suomalainen ratapyöräilijä.
Erillinen pataljoona 4
Osasto Vehniäinen
Osasto Vehniäistä johti majuri Johannes Vehniäinen. Se oli eteläisin Erillisen pataljoona 4:n komppanioista. Osasto Vehniäisen alkuna oli Tilastotoimiston Viipurin alatoimisto (U2/V), jonka ensimmäinen päällikkö oli Toivo Salokorpi.
Urho Sirén
Muun muassa Toukolan Terästä edustanut Sirén kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän karsiutui Suomen joukkueessa joukkuetakaa-ajossa alkukilpailussa. SM-kilpailuissa Sirén voitti tandemajossa kultaa vuosina 1952 ja 1953 sekä hopeaa vuonna 1954, joukkuetakaa-ajossa kultaa vuonna 1952 sekä hopeaa vuonna 1954 ja aika-ajossa pronssia vuonna 1950. Sirén polki vuonna 1951 joukkuetakaa-ajossa Suomen ennätyksen.
Sirénin veljentytär Maaria Sirén oli myös kilpapyöräilijä, joka saavutti SM-mitaleja ja sijoittui niin MM- kuin EM-kilpailuissa 15 parhaan joukkoon.
Erillinen pataljoona 4
Osasto Vehniäinen
Sillä oli raja-asemat Lappeenrannassa ja Rautjärvellä. Lappeenrannan raja-asema siirrettiin 22. kesäkuuta 1941 Lappeen kunnan Iitiän kylään. Sen vahvuus oli 1+15+1. Rautjärven asema siirrettiin samaan aikaan Ruokolahden Haloniemeen ja nimettiin osasto Loukolaksi päällikkönsä Kustaa Loukolan mukaan. Osasto Loukolan vahvuus oli 0+12+4. Neljä vuorokautta myöhemmin osasto Vehniäisen johtopaikka siirrettiin Lahdesta Lappeen Iitiään, jonne Lappeenrannan asema oli jo siirretty.
Osasto Kuismanen
Osasto Kuismasen alku on Sortavalan alatoimisto, jonka painopiste oli Aunuksen suunnalla. 1920- ja 1930-lukujen aikana sen johdossa olivat ainakin Gustaf Rosenström (Kustaa Rautsuo), Jonne Aikomus ja Pekka Jänhiä.
Osasto Kuismanen siirrettiin Joensuuhun talvisodan päätyttyä. Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana 1941 se siirrettiin heinäkuun lopulla Leppäsyrjään ja elokuussa Vieljärven Nakolammelle. Kun Petroskoi (myöhempi Äänislinna) oli vallattu 1941, siirtyi osasto Nakolammelta sinne. Suomalaisten vetäytyessä 1944 osasto siirrettiin ensin Hyrsylään, Suojärven Suvilahteen sekä lopuksi Pälkjärvelle. Aivan sodan lopussa osa yksiköstä siirrettiin Matkaselkään Uuden-Matkaselän kansakoululle ja Moskovan välirauhan jälkeen Liminkaan ja loppusyksystä 1944 Lapin sodan selkiinnyttyä Liperiin kotiuttamista varten.
Osasto Paatsalo
Osasto Paatsaloa johti majuri Harri Paatsalo, sitten 22. kesäkuuta 1944 alkaen loppuun saakka kapteeniluutnantti Pentti T. Ahola. Paatsalo, joka oli ollut ennen sotia etsivän keskuspoliisin palveluksessa siirrettiin eversti Reino Hallamaan erikoistehtäviin.
Osasto Jauri
Erillispataljoonan esikunnan komentotoimiston alaisuuteen perustettiin kaukopartiomiesten lentokuljetuksia varten 23. toukokuuta 1944 oma lento-osasto (Lento-os. / Er. P4), osasto Jauri. Sen päällikkö, kapteeni Erkki Jauri oli aiemmin toiminut kaukopartioita Kontiolahdelle tukeutuneena huoltaneen Osasto Malisen päällikkönä. Osasto Jaurin tukikohdaksi tuli Mikkelin lentokenttä. Osasto toimi 17. marraskuuta 1944 saakka, jolloin sen toiminta sulautettiin Lentolaivue 44:ään. .
Perinteet
Utin jääkärirykmentti vaalii Erillinen pataljoona 4:n perinteitä.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat (Tridacninae) on lämpimissä merissä elävä sydänsimpukoiden heimon alaheimo. Ennen sitä pidettiin omana Tridacnidae-heimonaan. Jättiläissimpukoihin kuuluu ainakin yhdeksän lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun. Ne elävät trooppisella indopasifisella merialueella ja käyttävät ravinnokseen planktonia. Jättiläissimpukat ovat kaksineuvoisia, ja kutuaikana sama yksilö voi laskea sekä muna- että siittiösoluja.
Jättiläissimpukat on varsin hyvin tunnettu ja tutkittu eläinryhmä: kiinnostusta niihin ovat edistäneet simpukoiden suuri koko ja joidenkin lajien loistavat värit, mahdollisuus löytää jättimäisiä helmiä, harvinainen symbioosi levien kanssa sekä viljelyn ja sukellusmatkailun tuoma taloudellinen merkitys. Seitsemää lajia pidetään lisäksi joskus riutta-akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko
Jättiläissimpukoilla on voimakkaasti poimullinen kaksiosainen kuori. Kuorenpuolikkaiden välistä työntyy esille hyllyvä kudosmassa, simpukan vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen hylkyaukkoputki. Vaipassa on myös pienempi veden sisäänvirtausaukko. Jättiläissimpukka suodattaa planktonia ravinnokseen pumppaamalla vettä näiden suuaukkojen kautta. Joillakin lajeilla on sisäänvirtausaukon ympärillä pieniä lonkeroita, joilla ne voivat tehostaa planktonin saantia ja estää liian isoja partikkeleita ajautumasta suuaukkoon. Kun simpukka haluaa sulkea kuorensa, se ruiskuttaa vettä ulos hylkyaukon kautta.
Suurin jättiläissimpukkalajeista on Tridacna gigas, joka voi kasvaa halkaisijaltaan puolitoistametriseksi ja painaa 200 kiloa. Muiden lajien halkaisija on tavallisesti 15–40 cm. Pienin laji on Tridacna crocea, joka on aikuisena halkaisijaltaan noin 12–23 cm.
Lihakset ja sisäelimet
Muiden sydänsimpukoiden tapaan jättiläissimpukoilla on lihaksikas jalka, mutta se on vaatimaton verrattuna lajeihin, jotka hyppivät jalkansa varassa. Varsinaisen jalan sijasta jättiläissimpukat takertuvat alustaansa byssus-rauhasensa eritteestä muodostuvilla rihmoilla. Kuoren saranapuolella on aukko, josta simpukka pusertaa ulos tahmeita nauhoja. Niiden avulla simpukka tarrautuu alla olevaan merenpohjaan, lajista riippuen joko hiekkaan ja soraan tai kiinteämpään koralliin. Saranapuolen aukon koko ja muoto on eri lajeilla erilainen. Muutamilla lajeilla aukko pienenee iän myötä ja samalla tarttumanauhat surkastuvat. Ne pysyvät paikoillaan suuren massansa takia.
Muilla simpukoilla on yleensä useampia lihaksia, mutta jättiläissimpukoilla on vain kaksi vahvaa lihasta. Suuret munuaiset voivat muodostaa jopa 15 prosenttia niiden sisäelinten massasta. Munuaisten avulla simpukka poistaa vedestä myrkyllisiä raskasmetalleja, kuten elohopeaa ja kuparia. Siksi simpukoita voidaan käyttää meriveden laadun indikaattoreina.
Simpukoilla on kidukset, joilla ne kalojen tapaan ottavat happea ja poistavat hiilidioksidia lävitseen virtaavaan veteen. Simpukat käyttävät kiduksiaan myös ammoniakin poistamiseen, mahdollisesti liuenneiden ravinteiden ottamiseen ja kenties myös ylimääräisen hapen poistamiseen, kun symbioottisten levien tuottama happimäärä nousee vaaralliseksi. Lisäksi simpukat suodattavat vedestä ravintohiukkasia kiduksillaan.
Egeria
Egeria voi viitata seuraaviin:
Jättiläissimpukat
Symbioosi levien kanssa ja pigmentti
thumb|250px|Yksityiskohta sulkeutuvasta simpukasta, hyaliinilinssit näkyvät "näppylöinä" hyvin. Jättiläissimpukat poikkeavat muista simpukoista siinä, että niiden elimistössä elää symbioottisia zooksantellileviä. Levät elävät erityisissä leväputkissa, jotka työntyvät simpukan mahasta vaipan sisälle. Tässä ne eroavat koralleista, joiden symbioottiset levät elävät solujen sisällä. Levät käyttävät simpukan tuottamaa hiilidioksidia ja typpiyhdisteitä ja luovuttavat simpukalle happea ja hiilihydraatteja, kuten glukoosia, ja aminohappoja, kuten alaniinia. Osa simpukan levälle tarjoamista typpiyhdisteistä tulee simpukan omien elintoimintojen tuotteina, osan se suodattaa ympäröivästä vedestä.
Tridacna-suvun lajien vaipan pinnassa näkyvät värikkäät läikät ovat hyaliinielimiä eli läpinäkyviä kohtia, jotka toimivat linsseinä ja ohjaavat valoa syvemmälle vaippaan levien käyttöön. Hippopus-lajeilta nämä elimet puuttuvat. Niiden lisäksi simpukoilla on valoa aistivia elimiä vaippansa yläpinnassa, Tridacna crocea- ja Tridacna maxima -lajeilla myös vaipasta ylös kohoavissa nystyissä. Näiden alkeellisten silmien avulla simpukka aistii lähestyvän pedon aiheuttaman varjon ja osaa suojautua kuorensa sisään. Se käyttää valoaistinta myös asetellakseen vaipan hyvään asentoon niin, että levät saavat mahdollisimman paljon valoa, ja mahdollisesti myös suojautuakseen liian kovalta ultraviolettisäteilyltä.
Jättiläissimpukoiden vaipan hohtavat värit tulevat erityisistä pigmenttisoluista. Niiden sävyt vaihtelevat sinisestä ja vihreästä keltaiseen ja ruskeaan. Nekin suojaavat simpukan elimiä liialliselta valolta, etenkin ultraviolettisäteilyltä.
Vaurioita ja oireita
Jättiläissimpukoilla voi myös esiintyä korallien vaalenemisen kaltaista haalistumista. Simpukoilla väri katoaa sekä levistä että simpukan omista pigmenttisoluista, ja sen vaippa voi muuttua täysin valkoiseksi. Vaaleneminen voi johtua nopeista valaistuksen tai lämpötilan muutoksista tai levän tarvitsemien ravinteiden, lähinnä typpiyhdisteiden, puutteesta.
Ville Viljanen
Ville Viljanen (s. 2. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Pääosin hyökkääjänä pelaavan Viljasen kasvattajaseura on göteborgilainen Sandarna BK. Sieltä hän siirtyi myös göteborgilaiseen BK Häckenin ja pelasi sen riveissä vuosina 1995–1998.
Salkola
Salkola on kylä Salkolanjärven rannalla Somerniemellä Somerolla. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 26, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 40. suurimman ja entisen somerniemen kylistä 11. suurimman. Salkolan naapurikyliä Somerniemellä ovat Härjänoja kaakossa sekä Keltiäinen lounaassa, ja lännessä sen maita koskettavat myös Somerniemen Vesanojan kylän maat. Idässä naapurina on Pusulan Kärkölä Nummi-Pusulassa ja pohjoisessa Tammelan Letku ja Liesjärvi.
Ville Viljanen
Hän siirtyi kaudeksi 1999 myös Göteborgissa pelaavaan Västra Frölunda IF:ään. Västra Frölundassa hän pelasi 20 ottelua tehden kaksi maalia. Samana vuonna hän pelasi ainoaksi jääneen maaottelunsa Suomen jalkapallomaajoukkueen riveissä ottelussa Sloveniaa vastaan. Sen jälkeen hän pelasi kaksi kautta Englannissa Port Vale FC:ssä. Siellä hän keräsi tililleen 34 ottelua tehden niissä kuusi maalia.
Jättiläissimpukat
Vaurioita ja oireita
Vahingoittunut jättiläissimpukka retkottaa aukot ammollaan tilassa, jota kutsutaan englanniksi nimellä gaping. Sen kuorenpuolikkaat ovat epätavallisen levällään, vaippa pingottuu kireäksi kuoren reunasta toiseen ja suuaukot ovat normaalia isommat. Tilan voi tunnistaa liikuttamalla kättä simpukan ja valonlähteen välissä; terve simpukka liikahtaa ja alkaa sulkeutua. Akvaarioharrastajien parissa retkotustilaa pidetään parantumattomana, ja siihen joutunut simpukka yleensä kuolee. Retkotustila on ilmeisesti viimeinen oire, ja esimerkiksi loiskotiloiden hyökkäyksen kohteeksi joutunut simpukka voi näyttää päällisin puolin täysin terveeltä, kunnes se juuri ennen kuolemaansa retkahtaa levälleen. Vaivojen alkuperäinen syy voi olla loisten lisäksi huono veden laatu tai muut ympäristöongelmat, tai bakteerien aiheuttama infektio.
Salkola
Salkolan kylässä on toiminut vuosina 1924–1964 Salkolan kansakoulu. 1990-luvulla valtatien 2 varrella toimi Salkolan motelli. Kylän keskeisiä liikenneväyliä ovat Somerniemen kirkolle johtava Salkolantie ja kylän koilliskulmaa leikkaava, Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava valtatie 2. Tammelan Letkulle johtaa Salkolantiestä erkaneva Valkeaviidantie.
Jättiläissimpukat
Lisääntyminen
Jättiläissimpukat ovat hermafrodiitteja. Ne syntyvät koiraina, mutta osa toimii myöhemmin myös naaraana. Sama yksilö voi laskea sekä muna- että siittiösoluja, mutta välttääkseen itsehedelmöitystä se ei tee sitä yhtaikaa. Kun kutuaika tulee, simpukat päästävät veteen merkkikemikaaleja, minkä jälkeen osa simpukoista laskee munia ja osa siittiöitä. Suurimmat simpukat voivat kutea kerralla 500 miljoonaa munaa. Jättiläissimpukat lisääntyvät yleensä lämpimänä vuodenaikana. Lisääntymisen laukaisevat oikea kuunvaihe, vuorokaudenaika ja muiden simpukoiden laskemat kemikaalit.
Salkola
Luonnonympäristöltään Salkola liittyy karuun ja metsäiseen Tammelan ylänköön. Salkolanjärvi, jonka rannalla kylä sijaitsee, on eräs Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen latvajärvistä. Se laskee 1800-luvulla tukinuiton tarpeisiin kaivettua Taipaleenojaa pitkin Tammelan Liesjärveen, josta myös pieni kulma ulottuu Salkolan kylän puolelle Somerolla. Järven alkuperäisenä lasku-uomana toiminut Lehesjoki kerää siksi vesiä enää vain Someron ja Tammelan rajalla sijaitsevasta Tartlammista. Tammelan puolella Salkolaan rajautuu Liesjärven kansallispuisto, josta sen laajennuksen jälkeen osia on myös Salkolan puolella Somerolla. Näitä ovat Taipaleenojan varsi valtatien 2 luona, entisen Salkolan motellin vieressä ja Tartlammia ympäröivä Tartlamminsuo.
Ville Viljanen
Kesällä 2001 hän palasi Ruotsiin ja Göteborgiin GAIS:iin pelastaakseen seuran putoamiselta Superettanista. Siinä seura ei onnistunut ja se pelasi kaksi seuraavaa kautta Ruotsin kakkosdivisioonassa. Kauden 2004 jälkeen Viljanen lähti GAIS:sta kolmannessa divisioonassa kaudella 2005 pelanneeseen Jonsereds IF:ään. Hän edusti GAIS:ia yhteensä 62 ottelussa tehden 19 maalia.
Jättiläissimpukat
Lisääntyminen
Hedelmöityneestä munasta kuoriutuu 12 tunnissa toukka, joka uiskentelee vapaasti meressä. Toukka syö hienojakoista ravintoa suodattamalla merivettä. Kahden muodonmuutoksen jälkeen kolmannessa toukkavaiheessa muodostuu jalka, jonka avulla simpukka asettuu paikalleen. Runsaan viikon eli 8–10 päivän kuluttua toukka muuttuu nuoreksi simpukaksi ja hankkii symbioottisia leviä. Levien yhteyttämistuotteet eivät kuitenkaan riitä simpukan pääasialliseksi ravinnonlähteeksi ennen kuin se on varsin iso, halkaisijaltaan yleensä noin kymmensenttinen. Simpukan ikääntyessä sen omat ravinnonhankintaelimet vähitellen surkastuvat, ja se tulee täysin riippuvaiseksi levien tuottamasta ravinnosta.
Salkola
Salkolan kylän vanhoja taloja ovat olleet Riukka, Nuutila, Puuska ja Heikkilä. Isonjaon yhteydessä uudistaloksi perustettiin lisäksi Tuomola. Vuosina 1897–1901 Forssa-yhtiö osti kylän viisi taloa. Vuonna 1921 maat palstoitettiin. Taloista Heikkilä on vielä kylän vanhalla tontilla.
Jättiläissimpukat
Lisääntyminen
Simpukankasvattamoissa toukkavaihe hoidetaan suurissa, noin 4 000 litran akvaarioissa. Nuoria simpukoita pidetään maalle rakennetuissa matalissa altaissa 1–3 vuotta. Sitten ne siirretään merialtaisiin, missä akvaariokauppaan lähtevät yksilöt kasvatetaan 5–6 cm:n kokoisiksi, mikä kestää joitakin vuosia. Ravintolat haluavat isompia simpukoita, joten niitä kasvatetaan vielä pitempään.
Hyvissä oloissa jättiläissimpukat kasvavat nopeasti: niiden massan on mitattu kasvavan 1,77 grammaa päivässä ja halkaisijan 3–5 cm vuodessa.
Elinympäristö ja vesiolot
Sinivaippaiset lajit Tridacna gigas, T. crocea ja T. maxima elävät yleensä matalammassa vedessä kuin ruskeavaippaiset. Akvaariossakin ne tarvitsevat enemmän valoa, jotta symbioottiset levät voivat yhteyttää.
Sven Laine
Sven Alf Leo (Svenkka) Laine (18. joulukuuta 1922 Iitti – 28. helmikuuta 1990) oli suomalainen liikemies ja rikollinen.
Jättiläissimpukat
Elinympäristö ja vesiolot
Tridacna derasa, T. squamosa ja T. gigas elävät hiekkapohjalla, kun taas T. crocea ja T. maxima tarttuvat kivipohjaan tai koralleihin. Tridacna crocea kaivautuu tukijalkansa avulla hitaasti koralliriuttaan tai kalkkikiveen niin, että siitä näkyy lopulta vain vaippa ja kuoren yläpinta. Akvaariossa pidettävät simpukat suositellaan istutettaviksi pienikokoisen kiven päälle. Jos simpukkaa täytyy siirtää, sen voi siirtää kiven kanssa, jolloin jalkaa ei tarvitse irrottaa. Jalan vaurioituminen johtaa lähes aina simpukan kuolemaan.
Sven Laine
Ura
Laine keräsi mustia listoja vasemmistolaisina pidetyistä työntekijöistä ja myi luotettavuuslausuntoja työnantajille perustamansa Työturvallisuusliitto-nimisen yrityksen kautta. Laine kokosi muun muassa vihreänä kirjana tunnetun luettelon Sirola-opiston käyneistä henkilöistä.
Jättiläissimpukat
Elinympäristö ja vesiolot
Jättiläissimpukat kärsivät nopeista happamuuden ja karbonaattikovuuden heilahteluista. Akvaarioveden suolaisuudesta kertovaksi ominaispainoksi suositellaan 1,022–1,025 ja pH-arvoksi 8,0–8,4. Karbonaattikovuuden tulisi olla 9,0–11,0 dKh ja kalsium-pitoisuuden vähintään 400 ppm. Kalsiumin lisäksi monet hivenaineet, etenkin jodi, ovat simpukoiden terveydelle tärkeitä. Hivenaineita voi lisätä akvaarioon liuoksena, mutta silloin on yliannostuksen vaara. Jotkut harrastajat suosittelevat hivenainetasapainosta huolehtimista säännöllisten vedenvaihtojen avulla. Hyvälaatuisissa akvaariosuolaseoksissa on hivenaineita oikeissa suhteissa. Jodia saadaan suolaseosten lisäksi useimmista akvaarioruoista.
Sven Laine
Ura
Laine keräsi rahaa Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö Ry:n nimissä muun muassa sotaveteraaneille, poliisille, luonnonsuojeluun ynnä muihin kohteisiin, mutta kaikissa tapauksissa keräyksen tuotto jäi Laineen haltuun. Hän sai useita vankeustuomioita rahankeruupetoksista. Laine myi monistettuna piraattiversiona entisen sisäministeri Yrjö Leinon muistelmakirjaa Kommunisti sisäministerinä, jonka julkaisu oli kielletty ja painos tuhottu. Tuottojen saajaksi mainittiin Sodissamme Kaatuneitten Omaisten Tukijärjestö. Leinon omaiset nostivat Lainetta vastaan oikeusjutun.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukoiden suhde muihin lajeihin
thumb|250px|[[Tridacna crocea korallien sekaan uppoutuneena.]] Jättiläissimpukoissa elää loisina monia pienikokoisia eläinlajeja. Tällaisia ovat eräät kotilot, monisukasmadot, sarveispiisienet, taskuravut ja laakamadot. Simpukan saranapuoli on pohjaa vasten, ja siinä on aukko, josta loiset voivat luikahtaa kuoren sisään. Tridacna crocea, jolla saranapuolen aukko on erityisen iso, elää useimmiten korallien kolossa mahdollisesti juuri välttääkseen loisia.
Eräät kalalajit näykkivät jättiläissimpukoiden vaippaa. Vaikka ne eivät suorastaan söisi simpukkaa, näykkiminen saa simpukat sulkeutumaan, ja ne voivat hitaasti nääntyä nälkään.
Sven Laine
Ura
Laine sai 1960-luvulla vankeustuomion niin sanotussa metyylijutussa. Laineen omistama yritys Laivateknillinen Palvelu hankki laittomasti metyylialkoholia ja myi sitä eteenpäin. Ainakin kolme Laineen myymää metanolia korvikealkoholina käyttänyttä henkilöä kuoli.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat ja ihminen
Jättiläissimpukoita kerätään ravinnoksi; metsästäjä-kalastaja-keräilijävaiheessa ne ovat muodostaneet ihmisille ainakin paikallisesti tärkeän ravinnonlähteen. Nykyisin CITES-sopimus rajoittaa jättiläissimpukoiden kauppaa, ja paikoin kauppa on kielletty kokonaan. Koko Tridacnidae-heimo on mainittu CITES-sopimuksen liitteessä II.
Sven Laine
Ura
Viimeisen vankeustuomionsa Laine sai 1980-luvun puolivälissä eläkepetoksesta.
Tuonensiipi
Tuonensiipi (Bhutanitis lidderdalii) on Himalajan seuduilla tavattava harvinainen ja kookas päiväperhoslaji. Se kuuluu CITES-sopimuksen II liitteessä mainittuihin lajeihin.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat ja ihminen
Jättiläissimpukoita pidetään riutta-akvaarioissa. Vuonna 2001 neljännes akvaarioihin myydyistä simpukoista pyydystettiin luonnosta, 3/4 kasvatettiin viljelmillä.
Tuonensiipi
Koko ja ulkonäkö
Etusiivet ovat varsin pitkänomaiset ja kärjestään pyöristyneet. Pohjaväri on mustanruskea tai -harmaa ja siiven poikki kulkee ohuiden, kellanvalkeiden juovien rivi. Osa juovista kuitenkin sulautuu yhteen siiven keskiosassa. Takasiivet ovat kapeatyviset, tyvestä ja etuosasta väritykseltään etusiipien kaltaiset, mutta siiven kärkiosassa on laaja punainen alue, jonka kohdalla kulkee mustalla pohjalla harmahtavien, valkoteräisten silmätäplien rivi. Aivan siiven reunassa on oransseja täpliä ja kärjessä on kolme pitkää, teräväkärkistä kannusta. Ruumis on hoikka ja takaruumiin selkäpuolella kulkee selviä poikkivöitä. Siipiväli 9,2–10,0 mm.
Perhosen sanotaan tuoksuvan miellyttävältä.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat ja ihminen
Elokuvissa ja sarjakuvissa sukeltajat jäävät joskus loukkuun sulkeutuvaan jättiläissimpukkaan, mutta todellisuudessa simpukka sulkeutuu niin hitaasti, ettei vaaraa ole. Sen sijaan moni on hämmästynyt suuren simpukan painoa koettaessaan nostaa sitä vedestä ja reväyttänyt jopa selkänsä.
thumb|250px|[[Tridacna gigasin kuori näytteillä espanjalaisessa yleisöakvaariossa.]] Merenalaista elämää esittelevissä elokuvissa ja maalauksissa on yleensä myös suuria jättiläissimpukoita. Piirretyt ja maalatut simpukat perustuvat usein museoiden kuolleisiin, tyhjiin simpukankuoriin, ja niissä kuorenpuolikkaiden välinen sauma on vaakasuorassa. Todelliset jättiläissimpukat sen sijaan avautuvat ylöspäin kohti aurinkoa. Usein nämä fantasiasimpukat myös aukovat ja sulkevat kuortaan yhtenään, kun taas todelliset simpukat pitävät kuortaan auki, ellei niitä häiritä, ja kaikki eivät edes kykene sulkeutumaan kokonaan.
Tuonensiipi
Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyys kattaa alueen Bhutanista, Intian koillisista osavaltioista ja Myanmarin pohjoisosista Kiinan Yunnaniin ja Sichuaniin sekä idässä Thaimaahan ja Vietnamiin saakka. , mikä tekee siitä selvästi sukunsa yleisimmän ja laajimmalle levinneen lajin. Pohjois-Thaimaassa elänyt populaatio alalajista B. l. ocellatomaculata on ilmeisesti hävinnyt. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena ensin touko-kesäkuussa ja toisen kerran elokuusta lokakuulle.
Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat ja ihminen
Jättiläissimpukoissa voi syntyä todella suuria helmiä. Maailman suurin tunnettu helmi, yli kuusikiloinen Laotzen helmi, on tunnistettu jättiläissimpukan tuotteeksi. Koska jättiläissimpukan kuoren sisäpinnalla ei ole helmiäistä, niiden helmissäkään ei ole helmisimpukan helmille tyypillistä hohdetta, vaan ne muistuttavat enemmän posliiniesineitä.
Tuonensiipi
Elinympäristö ja elintavat
Laji lentää vuoristoniityillä ja metsien aukkopaikoilla. Se suosii ilmeisesti vuoristoharjanteita laaksopaikkojen sijaan. Perhoset viihtyvät latvuksissa, niiden lentotapa on rauhallinen ja perhoset käyvät kukilla. Lepäävä perhonen pitää siipiään useimmiten levitettynä. Laji kärsii elinympäristöjen tuhoutumisesta, mutta se ei kuulu Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisten lajien listalle.
Jättiläissimpukat
Evoluutio ja luokittelu
Jättiläissimpukat ovat ilmestyneet maailmaan suhteellisen myöhään, eoseenikaudella noin 60 miljoonaa vuotta sitten. Muihin simpukoihin verrattuna ne ovat muuttuneet paljon ja nopeasti, kehittäneet symbioottisen suhteen zooksantellilevien kanssa ja muodon, jonka ansiosta ne voivat elää matalassa vedessä koralliriutalla.
Tuonensiipi
Ravintokasvi
Toukka elää useilla piippuköynnöksillä (Aristolochia).
Jättiläissimpukat
Evoluutio ja luokittelu
Fossiileista on löydetty useita jättiläissimpukkalajeja, jotka jaettiin 1960-luvulla kuuteen sukuun, mutta vain kahdessa suvussa on nykyisinkin eläviä lajeja. Nämä suvut, Hippopus ja Tridacna, eroavat toisistaan mm. sukusolujen rakenteen suhteen.
Varhaiset edeltäjät eoseenikaudella elivät Tethysmeren länsiosassa, mutta paleogeeni- ja neogeenikausien fossiileita on löydetty Afrikan ja Arabian alueelta. Nykyinen Hippopus-suku kehittyi Omanidacna-suvusta. Tridacna-suku kehittyi Omanidacnan jälkeen. Tridacna-suvun eroaminen Omanidacna-Hippopus-linjasta on ajoitettu oligoseenikaudelle fossiilien avulla. Muut sukupuuttoon kuolleet suvut ovat nimeltään Avicularium, Byssocardium ja Goniocardium.
Lajit, niiden tuntomerkit ja levinneisyys
thumb|250px|[[Tridacna squamosan kuoren hyllymäiset suomut ovat hyvä tuntomerkki.]] Jättiläissimpukkalajien erottaminen toisistaan on vaikeaa. Myös risteymiä esiintyy. Parhaita lajituntomerkkejä ovat kuoren muoto, saranapuolen jalka-aukko ja sisäänvirtausaukon ympärillä olevat lonkerot. Jotkut lajit tunnistaa varmimmin niiden elinpaikan mukaan; niinpä joidenkin tutkijoiden mielestä Hippopus porcellanus on Hippopus hippopus -lajin alalaji, joka eroaa päälajista lähinnä esiintymisalueensa mukaan.
Tridacna-suvun lajit T. squamosa, T. maxima, T. crocea ja T. rosewateri on joskus erotettu alasuvuksi Chamethrachea.
Tornilampi
Tornilampi eli Saarikonlammi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Karklammen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi pieni saari, joka sijaitsee lammen keskiosassa. Järven rantaviivan pituus on 850 metriä ja rannat ovat pääosin soistunutta metsämaata. Lampi on autio, mutta sen pohjoispuolelta kulkee metsäautotie.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Alainen-Karkjärven valuma-alueeseen (14.224) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 155,2 metriä mpy. Siihen laskee yksi oja, joka tulee lammen pohjoispuolisesta Nihtilammista ja sitä ympäröivältä suolta. Lammen laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja laskee 200 metrin päässä Kangastakuseen. Laskuojan pudotus on 26,1 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampea ei ollut merkitty. Vuoden 1966 peruskartassa lammen nimenä oli Saarikonlammi, mutta vuoden 1986 peruskartassa nimenä oli Tornilampi.
Mikko Niemelä
Mikko Niemelä (s. 9. lokakuuta 1990 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa. Hän on pelityyliltään peruspuolustaja. Niemelä laukoo oikealta.
Seuraura
Kaudella 2009–2010 Niemelän lähes koko kausi kului A-nuorissa eikä hän pelannut yhtään SM-liigaottelua. Hän pelasi neljässä Mestis-ottelussa alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Lopulliseen kisamiehistöön hän ei päässyt. Keväällä 2010 Niemelä voitti A-nuorten Suomenmestaruuden. Huhtikuussa 2010 hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa. Niemelä siirtyi juuri Mestis-kauden kynnyksellä lainalle Kiekko-Laseriin 15. syyskuuta 2010 pelattuun avausotteluun Vaasan Sportia vastaan. Hän pelasi joukkueessa lopulta koko kauden 2010–2011 ja teki 21 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa kahdeksan syöttöpistettä. Niemelän kausi jäi kuitenkin rikkonaiseksi loukkaantumisten ja sairastelun vuoksi.
Alkukauden 2011–2012 Niemelä pelasi suurimmaksi osaksi Mestiksessä. Hän pelasi yhdeksän ottelua Kiekko-Laserissa ennen joukkueen konkurssia joulukuussa 2011, minkä jälkeen Niemelä pelasi viisi ottelua lainalla Kajaanin Hokissa. Hän pelasi kauden aikana myös SM-liigassa 19 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehden yhteensä kolme syöttöpistettä. Kaudella 2012–2013 Niemelä teki läpimurtonsa SM-liigaan ja sai tililleen 33 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden niissä seitsemän syöttöpistettä. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Hokissa. Joulukuussa 2012 Niemelä teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Kärppien kanssa.
Kaudella 2013–2014 Niemelä sai pelata Kärpissä paljon myös ykköspuolustajaparissa Lasse Kukkosen kanssa. Hän ei tästä huolimatta tehnyt 53 pelaamassaan runkosarjaottelussa kuin yhden syöttöpisteen, mutta hoiti kuitenkin puolustavan roolinsa kohtalaisen hyvin. Niemelä voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Helmikuussa 2014 hän solmi seuran kanssa jatkosopimuksen kevääseen 2016 saakka. Kaudella 2014–2015 Niemelä avasi lopulta maalitilinsä SM-liigassa. Hän teki liigauransa avausmaalin Niemelän 117. runkosarjaottelussa 3. lokakuuta 2014 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Marraskuussa 2014 hän kävi kolmen ottelun lainalla Hokissa ja tammikuussa 2015 hän pelasi kuuden ottelun mittaisella lainalla Pelicansissa. Niemelä teki kauden aikana SM-liigassa yhteensä 47 runkosarjaottelussa tehot 2+3=5 sekä 19 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän voitti Kärpissä kauden päätteeksi taas Suomenmestaruuden.
Lokakuussa 2015 Niemelän sopimusta Kärppien kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2018 saakka. Saman vuoden marraskuussa hän loukkaantui pitkäksi aikaa ja oli sivussa aina helmikuulle 2016 asti. Niemelä pelasi runkosarjassa 2015–2016 näin ollen vain 29 ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Niemelä voitti kauden aikana myös Mestarien liigan hopeaa.
Kaudella 2016–2017 Niemelä oli Mika Pyörälän ohella Kärppien ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Joulukuussa 2017 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2017–2018 Niemelällä päättyi alaraajavammaan runkosarjan seitsemänneksi viimeisessä ottelussa Helsingin IFK:ta vastaan maaliskuussa 2018, kun hän joutui Micke-Max Åstenin polvitaklauksen kohteeksi. Åsten määrättiin väliaikaiseen pelikieltoon, josta hän kärsi yhden ottelun, jonka jälkeen Åstenille tuomittiin neljän ottelun pelikielto. Niemelä voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2018–2019 hän jakoi Mestarien liigassa Kärppien sisäisen tehotilaston voiton Lasse Kukkosen kanssa lukemalla +6. Niemelä voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Joulukuussa 2018 hän teki Kärppien kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Niemelän rooli kasvoi kaudella 2019–2020. Varsinkin kevätkaudella hän pelasi pääsääntöisesti yli 20 minuuttia ottelua kohden sekä sai ylivoimavastuuta, kun kärkipuolustajat Shaun Heshka ja Jakub Krejčík kärsivät loukkaantumisista. Niemelä teki lopulta SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+13=19. Kaudeksi 2020–2021 hänet nimettiin Kärppien varakapteeniksi. Maaliskuussa 2021 Niemelä teki seuran kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2022–2023 Niemelä jäi Kärpissä pieneen rooliin. Marraskuussa 2022 seura lainasi hänet loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Brynäs IF:ään. Joukkuetta valmensi Niemelälle Kiekko-Laserista, Kärpistä ja Suomen A-maajoukkueesta tuttu Mikko Manner. Brynäsin kausi päättyi kuitenkin putoamiseen HockeyAllsvenskaniin.
Kesäkuussa 2023 Kärpät tiedotti purkaneensa Niemelän sopimuksen yhteisymmärryksessä. Noin kaksi viikkoa myöhemmän hänen uutisoitiin siirtyvän kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella hänen aiempaan lainaseuraansa Pelicansiin.
Maajoukkueura
Niemelä on pelannut myös seitsemän nuorten maaottelua.
Sigurd Söderberg
Sigurd Albion Söderberg oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot
Söderbergin vanhennat olivat asemapäällikkö August Wilhelm Söderberg ja Olga Maria Nieminen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Selma Emilia Bernasin kanssa. Hän kävi seitsemän luokkaa Haapamäen yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti kahdeksanen luokan Heinolan yhteiskoulussa vuonna 1926. Hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin vuonna 1917 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä majurikurssi 1931.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Söderberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota
left|thumb|100px|Mikkelin ja Kuopion suojeluskuntapiirien käsivarsikilpi. Söderberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet nimitettiin komppanianpäälliköksi 3. komppaniaan 27. maaliskuuta 1918 alkaen. Komppanianpäällikön tehtävästä hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1918 alkaen pataljoonan adjutantiksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika
Söderberg palveli sisällissodan jälkeen 1. pataljoonan adjutanttina 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hänet siirrettiin myöhemmin rykmentissä päälliköksi 2. komppaniaan 25. heinäkuuta 1918 alkaen. Hänet siirrettiin 18. lokakuuta 1922 alkaen 5. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi, josta hän palasi 8. toukokuuta 1926 takaisin Tampereella rykmenttiin ja sijoitettiin päälliköksi 1. komppaniaan (korpraali- ja aliupseerikoulu). Tampereen rykmentissä hänet nimitettiin 29. kesäkuuta 1928 komentajaksi I pataljoonaa ja edelleen 1. heinäkuuta 1933 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Lopulta hänet siirrettiin 26. marraskuuta 1936 alkaen Mikkelin sotilaspiirin päälliköksi.
Uncharted 4: A Thief’s End
Uncharted 4: A Thief’s End on yhdysvaltalaisen Naughty Dog -pelitalon kehittämä toimintaseikkailupeli, jonka Sony Computer Entertainment julkaisi PlayStation 4:lle. Se on Uncharted-videopelisarjan neljäs ja viimeinen osa. Peli julkaistiin maailmanlaajuisesti 10. toukokuuta 2016. Tammikuussa 2022 julkaistiin Legacy of Thieves kokoelma, joka pitää sisällään remasteroidut versiot Uncharted 4 ja Uncharted: Lost Legacy peleistä.
Juoni
Peli sijoittuu tapahtumiltaan kolmen vuoden päähän edeltäjästään Uncharted 3: Drake’s Deception. Nathan ”Nate” Drake työskentelee sukeltajana ja on jättänyt aarteenmetsästäjän elämän taakseen sekä viimein asettunut aloilleen vaimonsa Elena Fisherin kanssa. Drake kuitenkin tempautuu takaisin aarteenmetsästyksen pariin, kun hänen kuolleeksi luultu veljensä Sam saapuu yllättäen kuvioihin ja pyytää häneltä apua. He alkavat etsimään kapteeni Henry Averyn kauan sitten kadonnutta aarretta ja Libertaliaa, merirosvojen utopiaa. Naten vanha ystävä Victor Sullivan liittyy myös mukaan. Kolmikko kiertää Averyn aarteen vihjeiden perässä Italiassa, Skotlannissa, Madagascarilla ja King’s Bayn saarella. Aarretta havittelevat myös Nadine Ross palkkasotureineen sekä Naten ja Samin entinen vankitoveri Rafe Adler. Nadine ja Rafe työskentelevät yhdessä aarteen etsimisessä.
Pelin kehittänyt Naughty Dog on kuvaillut A Thief’s Endin olevan ”Draken suurin seikkailu”, joka ”panee koitokselle hänen ruumiilliset rajansa, päättäväisyytensä ja lopulta sen, mitä hän on valmis uhraamaan pelastaakseen rakkaimpansa.”
Arvioita
GameSpot antoi pelille arvosanaksi täydet 10/10 arvostelussaan.
Muropaketti antoi pelille täydet 5/5 arvostelussaan.
Pelaaja-lehti antoi pelille arvosanan 9/10 arvostelussaan.
Palkinnot
Peli on voittanut muun muassa palkinnot:
Kalmagiitti
Kalmagiitti (C17H14N2O5S) on atsoväriaine ja kompleksometrinen indikaattori. Sitä käytetään analyyttisessä kemiassa metalli-ionien pitoisuuksien määrittämiseen.
Ominaisuudet ja käyttö
Vapaassa muodossaan kalmagiitin väri riippuu liuoksen pH-arvosta. Kun pH on alle 5, on indikaattori väriltään punaista. Sinistä indikaattori on happamuusalueella 7–9 ja erittäin emäksisissä olosuhteissa punaoranssia. Kalmagiitti muodostaa useiden metalli-ionien kanssa väriltään viininpunaisen kompleksin.
Kalmagiittia käytetään indikaattorina kompleksometrisissä titrauksissa. Se soveltuu muun muassa veden kovuutta aiheuttavien kalsium- ja magnesiumionien määrittämiseen. Kalmagiitin etu toiseen tähän tarkoitukseen käytettyyn indikaattoriin eriokromimusta T:hen nähden on kalmagiittiliuoksien parempi säilyvyys ja selkeämpi ja terävämpi värinmuutos. Kalmagiittimetallikompleksien pitoisuuksia voidaan määrittää myös spektrofotometrisesti.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1986
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1986 pelattiin Ranskassa 24. syyskuuta – 5. lokakuuta 1986. Mitaliottelut pelattiin Pariisissa. Maailmanmestaruuden voitti Yhdysvallat, jolle mestaruus oli ensimmäinen.
RN Quarto
RN Quarto oli Italian kuninkaallisen laivaston panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Insinöörikomentajakapteeni Giulio Trucconen suunnittelema alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1909. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1911 ja liitettiin laivastoon 31. maaliskuuta 1913.
Palvelus
Italian liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan 1915 Quarto oli sijoitettuna kahden Nino Bixio -luokan risteilijän kanssa Brindisiin. Alus vältti pienen syväyksensä vuoksi joitakin kertoja sukellusveneiden laukaisemat torpedot, kun sukellusveneiden päälliköt arvioivat aluksen keula-aallosta aluksen nopeuden väärin.