cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredi
Heikkenevän suosion kausi
1970-luvun lopussa julkaistiin kaksi kokoelma-albumia, jotka sisälsivät Fredin 1960- ja 1970-luvuilla levyttämää musiikkia: vuonna 1978 ilmestyi Parhaat päältä ja sen jatkoksi seuraavana vuonna Parhaat päältä 2.
Fredin itsensä lisäksi muut suomalaisartistit alkoivat levyttää 1970-luvulta lähtien hänen säveltämiään kappaleita. Niitä ovat esimerkiksi Markku Aron vuonna 1975 levyttämä luonnonsuojeluhenkinen ”Katso luontoa ja huomaa”, taiteilijanimellä Hanne esiintyneen Eija Höynälän laulama hittikappale ”Hän on mun” vuodelta 1977, Katri Helenan euroviisufinaalissa Israelissa vuonna 1979 tulkitsema ”Katson sineen taivaan” ja Reijo Taipaleen menestysiskelmiin lukeutuva ”Niittykukkia” vuodelta 1989.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 1980 Frediltä julkaistiin albumi Elämä on ihanaa. Se sisälsi jälleen joukon Fredin omia sävellyksiä, joita olivat levyn nimikkokappaleen ohella muun muassa laulut ”Kyyneleet”, ”Olisitko hetken hän” ja ”Jokainen päivä voi olla viimeinen”. Ulkomaista alkuperää albumilla olivat esimerkiksi levytykset ”Venezuela”, ”Muistathan syyskuun” sekä ”Vuodet ohi käy”, jonka alkuperäisversiolla ”What’s Another Year?” Irlantia edustanut Johnny Logan oli voittanut saman vuoden Eurovision laulukilpailun. Vuonna 1980 Fredi osallistui ”Elämä on ihanaa” -kappaleellaan Syksyn sävel -kilpailuun ja sijoittui kolmanneksi.
Seuraavan kerran Frediltä julkaistiin uutta musiikkia vasta vuonna 1986, jolloin ilmestyi single Maan valitus / Laskeva aurinko.  Sen molemmat kappaleet olivat Fredin omia sävellyksiä. Kreikkalaishenkinen ”Maan valitus” oli Fredin mielestä yksi hänen onnistuneimmista kappaleistaan lauluntekijänä. Seuraavana vuonna Frediltä julkaistiin samanniminen albumi, joka sisälsi molemmat edellisenä vuonna singlellä julkaistut kappaleet. Albumin sisältö oli kokonaan Fredin omaa sävellystuotantoa lukuun ottamatta laulua ”Laakasaloon Lopelle”, jonka hän oli säveltänyt yhdessä Hanna-Riikka Siitosen kanssa. Maan valitus -albumin muita kappaleita olivat muun muassa ”Tuuli vapautta soi”, ”Suden hetki”, ”Aina kun nään kauniin naisen”, ”Suurin on rakkaus” sekä Fredin oma versio iskelmästä ”Katso luontoa ja huomaa”, jonka Markku Aro oli levyttänyt 12 vuotta aikaisemmin. Maan valitus -albumi toteutettiin yhteistyössä muusikkoveljesten Matti ja Teppo Ruohosen ja heidän levy-yhtiönsä M&T Productionin kanssa.
1980-luvun loppupuolella televisiossa alkoi suosituksi tullut lauluohjelma Neljän tuulen tiellä, jota Fredi teki yhdessä Kai Hyttisen ja Olli Ahvenlahden kanssa.
Ikänsä karttuessa Fredi vähensi määrätietoisesti keikkailuaan. Paluunsa levymarkkinoille hän teki kahdeksan vuoden tauon jälkeen vuonna 1995 albumillaan Tuuli kuvia kuljettaa. Levyn kappaleista Fredin omia sävellyksiä olivat sen nimikkokappaleen lisäksi esimerkiksi laulut ”Sinä yönä”, ”Lennä unelmoi ja oivalla” sekä ”Saat multa ruusun”. Albumin levytyksistä ”On yössä kaupungin kyyneleitä” ja ”Ei voi näin paljon kukaan toista rakastaa” olivat puolestaan Kassu Halosen ja Kisu Jernsrömin yhdessä säveltämiä. Halonen sävelsi myös yksin albumin kappaleen ”Joka päivän ja yön”. Tuuli kuvia kuljettaa -levyn ainoa käännöskappale oli iskelmäklassikko ”Sydämeni jäi Sorrentoon”.
Vuonna 2002 Fredin 60-vuotispäivän kunniaksi julkaistiin CD-kokoelma Kaikki parhaat, joka sisälsi aiemmin julkaistujen kappaleiden lisäksi kolme hänen uutta sävellystään: ”Hyvää aikaa”, ”Valkoinen kotka” ja ”Yhden ainoan elämän”. Fredi konsertoi vuonna 2003 Petri Laaksosen ja Pepe Willbergin kanssa Poptenorit-triossa.
Frediltä vuonna 2005 ilmestynyt Muuttuvat laulut -albumi koostui pelkästään tunnettujen suomalaiskappaleiden cover-versioista. Levylle oli valittu sen nimikappaleen lisäksi muun muassa laulut ”Myrskyluodon Maija”,     ”Siks oon mä suruinen”, ”Joutsenlaulu” ja ”Liljankukka”. Kulttuuritoimittaja Pirkko Kotirinta kehui albumia tuoreeltaan Helsingin Sanomissa:
Paikallisradioiden musiikkitoimittajista koostuva raati valitsi Fredin Soittaja-albumin kuukauden levyksi syyskuussa 2007. Kainuussa toimivan Radio Kajauksen toimittaja Päivi Karppinen totesi albumista: ”Onpahan niin hieno levy, että sanattomaksi aivan jää. Tehokkaita, tunteikkaita ja moneen makuun toimivia kappaleita.” Radio SUN -kanavan toimittaja Marjo Tuomisaari puolestaan sanoi jälleen levyttäneestä Fredistä: ”Tunnistettavan ja persoonallisen lauluäänen omaava artisti; tyylikäs paluu eturiviin.”
Vuonna 2010 Fredi alkoi isännöidä kuusiosaista Suomi TV:n keskusteluohjelmaa Fredin Vieraana. Siinä hän keskusteli tunnettujen suomalaisten kanssa ja lauloi ikivihreitä kappaleita. Toisinaan ohjelman vieraatkin lauloivat. Ohjelman avausjaksoon Fredi oli kutsunut vieraakseen sanoittaja Vexi Salmen. Fredin vieraana -ohjelman toisena vakiokasvona esiintyi pianisti Tessa Virta. Ohjelma sai myöhemmin jatkotuotantokauden.
Fredi näytteli ministerin roolissa vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa Pekka Karjalaisen ohjaamassa lastenelokuvassa Hevisaurus.
Kivikasvot täytti 50 vuotta kesällä 2015, ja saman vuoden marraskuussa se teki viimeisen kiertueensa. Kunniakierros-nimisen kiertue pysähtyi Lahdessa, Lohjalla, Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Kivikasvojen jäsenistä jäähyväiskiertueelle osallistui Fredin lisäksi Ismo Sajakorpi. Mukana kiertueella olivat heidän lisäkseen oopperalaulajat Henrik Lamberg ja Seppo Ruohonen. Fredi esiintyi vuosina 1969–1996 Kivikasvojen jäsenenä yli sadassa tv-ohjelmassa.
Siitonen sävelsi ja sanoitti musiikkia aktiivisesti elämänsä loppuun asti. Hänen sanoittamansa ja yhdessä Lauri Hämäläisen kanssa säveltämänsä kappale ”Musiikin voima” oli kilpailemassa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailun Suomen edustuskappaleen paikasta. Tämä Mikael Konttisen ja Suvi Aallon esittämä kappale ei kuitenkaan selviytynyt loppukarsintaan saakka.
Yksityiselämä
Matti Kalevi Siitonen syntyi kesken jatkosodan Mikkelissä 23. heinäkuuta 1942. Hän kuitenkin muutti jo kolmevuotiaana Juupajoen Lylyyn ja edelleen vuonna 1949 Riihimäelle. 1950-luvun lopussa Siitosen nelihenkinen perhe asettui asumaan Hämeenlinnaan; vuosina 1959–1965 Siitosen koti sijaitsi kaupungin keskustan tuntumassa Myllymäen kaupunginosassa Suomen kasarmien alueella. Kaikkiaan Siitosen lapsuudenperhe muutti 20 kertaa.
Siitosen isä oli sotiin osallistunut upseeri ja varuskunnan komendantti. Siitosen molemmat vanhemmat olivat musikaalisia, ja hänen lapsuudenkodissaan laulettiin esimerkiksi suomalaisia maakuntalauluja. Siitonen on kertonut saaneensa kuulla naapureiltaan, että hänen isällään oli kaunis baritoniääni ja että hänen äitinsä oli kuoroihmisiä.
Nuoruudessaan Siitonen opiskeli Hämeenlinnan lyseossa, josta hän myös kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1964. Hänen lyseotoverinsa Markku Veijalainen on kertonut, että Siitonen oli jo opiskeluaikanaan karismaattinen ja nuorempiensa arvostama ”julkkis” kotikaupungissaan. Veijalainen on muistellut Siitosen olleen kova koripalloilija ja hyvä uimari. Siitonen kilpaili nuoruudessaan Kuopion maauimalassa kilpakumppaninaan muun muassa Paavo Lipponen. Ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen Siitosella ei ollut lainkaan urasuunnitelmia, eikä hän lähtenyt opiskelemaan mihinkään ammattiin.
Siitonen aloitti varusmiespalveluksensa Mikkelissä toimineessa Savon prikaatissa syksyllä 1964. Hänen palveluksensa jatkui Reserviupseerikoulussa Haminassa, jossa hän suoritti vuonna 1965 reserviupseerikurssin 118. Samalla kurssilla Siitosen kanssa oli muun muassa Ilkka ”Danny” Lipsanen. Kurssilta kotiuduttuaan Siitonen muutti Helsinkiin ja alkoi asua yhdessä isoäitinsä kanssa tämän asunnossa Pohjois-Haagassa.
Siitonen kohtasi tulevan puolisonsa Eva-Riitan vuonna 1967 Helsingissä Kulosaaren Casinolla. Eva-Riitta työskenteli siellä baarimestarina ja Siitonen puolestaan kävi siellä usein esiintymässä muun muassa Panu Ignatiuksen ravintolashow’ssa. Pari meni naimisiin vuonna 1969. Seuraavana vuonna Matti ja Eva-Riitta Siitoselle syntyi tytär Hanna-Riikka, josta tuli sittemmin Taikapeili-duon jäsen. Tytär kuoli vuonna 2018 pitkäaikaisen sairauden murtamana. Perheeseen kuuluu myös Eva-Riitan lyhyestä nuoruudenliitosta syntynyt poika Petri, jonka Matti Siitonen adoptoi omaksi lapsekseen. Matti ja Eva-Riitta Siitosella on kolme lastenlasta: Petrin tytär ja poika sekä Hanna-Riikan tytär.
Siitonen luki paljon uskonnollista teosofiaa, ja hän myös innostui filosofiasta jo 1970-luvulla. Siitonen on kertonut, että häntä kiinnosti, ”mistä sisäinen rauha tulee”. Hän sanoi myös uskovansa, että ”tästä maailmasta ei tiedetä kuin pieni osa”. 1980-luvulla Siitonen kiinnostui rajatiedosta ja henkimaailmasta. Hän uskoi jälleensyntymiseen ja oli jo tulevan vaimonsa tavatessaan kokenut, että he tuntevat toisensa entisestä elämästä.
Siitonen kärsi 1980-luvulla masennuksesta, jota hän lääkitsi alkoholilla. Alkoholinkäytön hän lopetti kokonaan 2000-luvun alussa sairastuttuaan diabetekseen.
Siitonen kuoli sairaalassa Helsingissä 23. huhtikuuta 2021, ja hänet siunattiin Töölön kirkossa 18. toukokuuta.
Luonnehdintoja
Vexi Salmi kirjoitti Fredin 60-vuotisjuhlavuonna 2002 julkaistun Fredi – kaikki parhaat -CD-kokoelman kansivihkoseen tekstin, jossa hän hän muisteli Frediä:"»60-luku vakiinnutti Fredin aseman eturivin laulajana, mutta 70-luku teki hänestä levymyyntikuninkaan. [– –] Laaja-alaisella äänellään hän pystyi tulkitsemaan monenlaisia lauluja. Parhaiten Fredin musikaalisuus pääsi oikeuksiinsa taitoa ja herkkyyttä vaativissa kappaleissa [– –] Fredi ei milloinkaan janonnut julkisuutta – se tuli suosion sivutuotteena. Hän halusi vain laulaa. Jo 70-luvulla Fredi väisti turhia lehtijuttuja tai julkkisjuhlia. Hänet piti jopa houkutella levyttämään. Se jäi usein minun tehtäväkseni. »"
Fredin vakavan ja tunteistaan laulavan miehen imago poikkesi Salmen mukaan selvästi muiden 1970-luvun alun mieslaulajien antamasta kuvasta. Vexi Salmen sanoittamissa kappaleissa Fredi lauloi esimerkiksi nostalgisesta lapsuuden muistelusta, nuoruuden rakkaudesta, kotiinpaluun kaipuusta ja lemmentuskista. Hannu Salmi näkee, että 1970-luvun alkuvuosina Fredi edusti laulajana täysin toisenlaista mieskuvaa kuin esimerkiksi Irwin Goodman, joka myös esitti Vexi Salmen sanoittamaa musiikkia.
Mari Koppinen kuvaili Frediä tämän muistokirjoituksessa Helsingin Sanomien verkkosivuilla 25. huhtikuuta 2021:
Waldschlösschenin silta
Waldschlösschenin silta on Elben ylittävä silta Dresdenissä, Saksassa. Silta on kerännyt huomattavan määrän kritiikkiä, sillä Unesco vastusti sen rakentamista voimakkaasti. Sillan rakentamisen takia Unesco poisti Elbenlaakson maailmanperintöluettelosta.
Waldschlösschenin siltaa alettiin suunnitella jo 1990-luvulla. Sillan tarkoituksena oli yhdistää Dresdenin itä- ja kakkoisosat pohjoisosiin ja näin vähentää neljän keskikaupungissa sijaitsevan sillan painetta. Dresden sai maailmanperintökohteen arvon vuonna 2004. Suunnitteilla ollut silta mainittiin ehdokkuusasiakirjassa, mutta sen sijainti oli siinä virheellinen. Keväällä 2004 sillan rakennussuunnitelma hyväksyttiin, mutta projekti koki monia vastoinkäymisiä, ja sillan rakentamisesta päätettiin järjestää kansanäänestys. Helmikuussa 2005 kaksi kolmasosaa dresdeniläisistä hyväksyi sillan rakentamisen. Äänestysprosentti oli vain 50,8.
Unesco sai tietää sillan oikeasta sijainnista vasta lokakuussa 2005. Seuraavana vuonna Unesco ilmoitti, että silta vaarantaisi Dresdenin maailmanperintöstatuksen, ja listasi Dresdenin vaarantuneiden maailmanperintökohteiden listalle. Sillan rakentamisesta kiisteltiin pitkään, ja sen rakentamista vastaan nostettiin kanteita. Lopulta rakennustyöt käynnistyivät marraskuussa 2007. Oikeus oli päättänyt marraskuussa, että rakennustyöt voidaan aloittaa. Ne olivat olleet pysähdyksissä, kun työmaan läheisyydestä oli löytynyt Saksassa äärimmäisen uhanalaisia kääpiöhevosenkenkäyökköjä, joita arvioidaan Saksassa olevan vain noin 650.
Maailmanperintökomitea päätti 25. heinäkuuta 2009 poistaa Dresdenin Elbenlaakson maailmanperintöluettelosta. Dresden oli toinen kohde, joka poistettiin luettelosta. Omanilainen Valkobeisan suojelualue poistettiin kaksi vuotta aikaisemmin.
Hollannin Grand Prix 1980
Hollannin Grand Prix 1980 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. elokuuta 1980 Zandvoortin radalla Hollannissa. Kilpailun voitti Brabhamilla ajanut Nelson Piquet.
Saksan autoteollisuus
thumb|250px|Volkswagen Kuplaa kootaan Wolfsburgissa vuonna 1973 Saksan autoteollisuus on Saksan yksi merkittävimpiä teollisuuden aloja, sen työllistäessä noin 866 000 henkeä vuonna 2005. Maan osuus Euroopan koko henkilöautotuotannosta oli 29 prosenttia vuonna 2002. Saksan osuus hyötyajoneuvojen tuottajana on myös huomattava.
Saksaa pidetään auton kotimaana, sillä saksalaiset Karl Benz ja Nicolaus Otto kehittivät kumpikin tahoillaan bensiinimoottoria jo 1870-luvun lopulla. Ensimmäisen autonsa Benz valmisti 1887. Maailmanlaajuisen 1930-luvun alun talouslaman myötä myös Saksan autoteollisuus koki kovia. Käännekohta Saksan autoteollisuudessa koitti natsipuolueen noustua valtaan valtaan 1933. Yksi sen monista visioista oli maan autoistaminen, johon kuului laajan moottoritieverkoston luominen ja edullisen massatuotantona valmistettavan kansanauton kehittäminen. Saksaan luotiin kokonainen uusi kaupunki autotehdasta varten. Toisen maailmansodan jälkeen aluetta miehittäneet britit nimesivät sen uudelleen Wolfsburgiksi. Nykyään siellä sijaitsee Volkswagenin suurin autotehdas ja pääkonttori.
Saksan alue jaettiin toisen maailmansodan jälkeen voittajavaltioiden miehitysvyöhykkeisiin. Länsivaltioiden hallitsemille alueille muodostui Saksan liittotasavalta, kun Neuvostoliiton miehittämälle alueelle syntyi Saksan demokraattinen tasavalta, eli niin sanottu Itä-Saksa. Molemmissa Saksoissa oli sen jälkeen autoteollisuutta, mutta itäblokkiin jääneessä Itä-Saksassa tekninen kehitys polki paikallaan lähes neljäkymmentä vuotta. Sen autoteollisuus kykeni tuottamaan ainoastaan yksinkertaisia ja vanhahtavaan tekniikkaan perustuvia automalleja, joita valmistettiin lähes muuttumattomina aina kommunistisen järjestelmän romahtamiseen ja Saksojen yhdistymiseen asti. Autojen tuotantomäärät olivat kysyntään nähden riittämättömiä ja niiden laatuongelmat löivät vahvan itäauton leiman ihmisten mieliin vuosikymmeniksi. Itä-Saksan tunnettuja automerkkejä olivat IFA, Wartburg ja Trabant. Saksan liittotasavallassa autoteollisuus lähti sodan jälkeen ripeästi käyntiin. Maassa oli huutava pula moottoriajoneuvoista ja tilannetta ryhdyttiin korjaamaan muun muassa aloittamalla uudelleen kansanautojen eli Kuplavolkkareiden valmistus. Tämänkin automallin tekniset ratkaisut vanhenivat hyvin pian mutta silti sitä valmistettiin Saksassa aina vuoteen 1978 asti. Saksan liittotasavallan autoteollisuus kasvoi ja kehittyi voimakkaasti koko sotien jälkeisen ajan.
Nykyään Saksan henkilöautotuotantoa hallitsee viisi yhtiötä: BMW AG, Daimler AG, Ford-Werke GmbH, Volkswagen Groupin alaiset Audi AG, Volkswagen AG ja Dr. Ing. h.c. F. Porsche AG, sekä Stellantis NV:n alainen Opel Automobile GmbH.
Szymon Marciniak
Szymon Marciniak (s. 7. tammikuuta 1981 Płock, Puola) on puolalainen jalkapalloerotuomari. Hän on toiminut kansainvälisenä tuomarina vuodesta 2011 alkaen.
Ristikarin seisake
Ristikarin seisake oli henkilöliikenteen rautatieliikennepaikka Raahen Lapaluodossa Raahen radalla.
Jean-Paul Parisé
Jean-Paul Parisé (11. joulukuuta 1941 Smooth Rock Falls, Ontario, Kanada – 7. tammikuuta 2015) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitahyökkääjä.
Parisé pelasi urallaan 890 NHL:n runkosarjaottelua tehopistein 238+356=594 ja 86 pudotuspeliottelua tehopistein 27+31=58. Hänen seurojaan NHL:ssä olivat Boston Bruins, Toronto Maple Leafs, Minnesota North Stars, New York Islanders ja Cleveland Barons. Edustaessaan Minnesota North Starsia Parisé pelasi NHL:n tähdistöottelussa kausina 1969–1970 ja 1972–1973. Hän toimi seuran kapteenina uransa viimeiseksi jääneellä kaudella 1978–1979.
Parisé pelasi lisäksi CHL:ssä 233 runkosarjaottelua tehoin 74+144=218 ja 28 pudotuspeliottelua tehoin 13+15=28 seuroinaan Minneapolis Bruins ja Oklahoma City Blazers sekä AHL:ssä 30 runkosarjaottelua tehoin 10+18=28 edustaen Rochester Americansia.
Peliuransa jälkeen Parisé toimi NHL:ssä Minnesota North Starsissa apuvalmentajana, CHL:ssä Salt Lake Golden Eaglesissa päävalmentajana ja USHL:ssä Des Moines Buccaneersissa molemmissa tehtävissä.
Parisén pojat Jordan Parise (s. 1982) ja Zach Parise (s. 1984) tunnetaan myös jääkiekkoilijoina.
Frida Karlsson
Frida Karlsson (s. 10. elokuuta 1999) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän voitti viestissä kultaa ja saavutti kaksi henkilökohtaista mitalia. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti kolme henkilökohtaista mitalia. Hän voitti Tour de Skin kokonaiskilpailun 2023. Karlssonilla on kahdeksan henkilökohtaista maailmancupin osakilpailuvoittoa.
Toiminta
Toiminta voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Frida Karlsson
Arvokilpailut
Karlsson voitti yhdistelmäkilpailun kultaa nuorten MM-kilpailuissa 2018 Gomsissa. Samoissa kilpailuissa hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä ja viestissä kolmas sekä 5 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa seitsemäs. Lahden nuorten MM-kilpailuissa 2019 hän voitti kultaa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja 5 kilometrin vapaan hiihtotavan vapaan hiihtotavan kilpailussa. Viestissä hän sijoittui kolmanneksi ja sprintissä viidenneksi.
Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Karlsson voitti kultaa viestissä. Lisäksi hän voitti hopeaa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja pronssia 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Yhdistelmäkilpailussa hän sijoittui viidenneksi.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Karlsson saavutti 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa ja yhdistelmäkilpailussa hopeaa. 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän saavutti pronssia. Pekingin olympialaisissa 2022 Karlsson hiihti kolmannen osuuden pronssia saavuttaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa viidenneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 12:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 Karlsson saavutti hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sekä yhdistelmäkilpailussa. Lisäksi hän saavutti 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa pronssia ja hiihti kolmannen osuuden Ruotsin pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa.
Cup-kilpailut
Maailmancupissa Karlsson teki debyyttinsä helmikuussa 2019 Cognessa 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa, jossa hän sijoittui seitsemänneksi. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa (ja palkintosijansa) hän saavutti perinteisellä hiihtotavalla Holmenkollenilta, 30 kilometrin kuninkuusmatkalta 7. maaliskuuta 2020. Kaudella 2020–2021 Karlsson sijoittui toiseksi Rukan Nordic Opening -tapahtuman 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Tammikuussa 2021 hän sijoittui kolmanneksi Val Mustairin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa joka oli sen vuoden Tour de Skin kolmas osakilpailu. Kaudella 2021-2022 Karlsson voitti Rukan 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailun. Seuraavan päivän 10 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailussa hän sijoittui toiseksi. Karlsson voitti Lillehammerin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan väliaikalähtökilpailun. Davosin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän oli kolmas. Tour de Ski-kiertueella Karlsson sijoittui toiseksi Oberstdorfin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Normaalimatkojen cupissa hän oli toinen. Kaudella 2022-2023 Karlsson sijoittui toiseksi Rukan 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa. Seuraavana päivänä hän voitti 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun. Hän voitti Lillehammerin 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Beitostølenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan välisikalähtökilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Tour de Skilla hän sijoittui Val Müstairin 10 kilometrin takaa-ajokilpailussa kolmanneksi. Hän voitti Oberstdorfin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailun ja 20 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajokilpailun. Val di Fiemmessä hän sijoittui toiseksi 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Hän voitti Tour de Skin kokonaiskilpailun 33,2 sekunnin erolla Kerttu Niskaseen. Alpe Cermisin nousuun päättyneen viimeisen etapin jälkeen hän menetti uupuneena hetkeksi tajuntansa ja hänelle jouduttiin antamaan lisähappea. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.
Skandinavia Cupissa Karlsson on voittanut kaksi osakilpailua. Palkintokorokkeella hän on ollut viidesti.
Zhenyuan
Zhenyuan oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston ja myöhemmin keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Dingyuan-luokan panssarilaiva. Zhenyuanin nimi kirjoitettiin perinteisesti Chen Yuan. Luokan alukset olivat aikanaan ylivoimaisia laivoja japanilaisiin sotalaivoihin verrattuna paksun panssaroinnin ja modernien Kruppin tykkien ansiosta.
Taustaa
Kiinan Euroopan ministeri Liu sai kutsun vuonna 1877 Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaiva SMS Sachsenin vesillelaskuseremoniaan Stettiniin. Hänen 21. heinäkuuta lähettämänsä Kiinan delegaatio vieraili Itämeren telakalla ja Li Hung Chang vastaanotti vastaanotti täydellisen raportin saksalaisista aluksista. Hän havaitsi, että saksalaiset eivät olleet jääneet jälkeen brittiläisestä suunnittelusta ja siten hän lähetti opiskelijoita saksalaisille telakoille koulutettaviksi. Vuotta myöhemmin Li Fong Pao korvasi Liun tullen Kiinan Saksan-, Italian-, Alankomaiden- ja Itävalta-Unkarin-lähettilääksi. Li Hung piti tiiviit yhteydet lähettilääseen ja Li Fongista tulikin kaupallinen attasea, joka ehdotti alusten hankkimista Saksasta.
Kiinan taloustilanne antoi vuonna 1880 mahdollisuuden suunnitelman toteuttamiseksi. Li Hung halusi laivaston, johon kuuluisi neljä nopeaa panssarilaivaa ja kymmenen torpedovenettä. Stettiner Maschinenbau AG Vulcanin ja Kiinan edustaja Li Fong Pao allekirjoittivat 4.–8. tammikuuta 1881 Berliinissä tilauksen kahdesta parannellusta Sachsen-luokan taistelulaivasta, joista ensimmäinen luovutettaisiin puolessatoista vuodessa. Tilaukseen kuului lisäksi kymmenen torpedovenettä sekä muutama apulaiva. Epävirallinen tilaus oli kuitenkin jätetty jo muutamaa viikkoa aiemmin, koska panssari- ja terästilaukset Saarin alueen Dillinger Worksille oli tehty jo 9. joulukuuta 1880.
Kiinalaiset halusivat tilata lisää taistelulaivoja. Prinssi Tseng Chi Chai tilasi Kruppilta Essenistä viisi suurta panssaroitua alusta ja kolme pienempää panssaroitua alusta. Rahoitusvaikeuksien vuoksi suuret alukset eivät kuitenkaan toteutuneet ja pienistäkin vain kaksi, ja kolmas korvattiin panssarikansiristeilijällä. Vuonna 1884 tilattiin vielä Vulcanilta kolme torpedovenettä.
Valmistus
Köli laskettiin vuonna 1882 telakkanumerolla 112 ja käyttäen tilapäisnimitystä Ti Erh Tieh Chien (panssarilaiva No. 2). Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla puoliltapäivin 28. marraskuuta nimellä Zhenyuan. Tilaisuuteen osallistuivat muun muassa Li Fong Pao ja Saksan keisarikunnan laivaston esikuntapäällikkö von Stosch. Alus aloitti koeajot 5. heinäkuuta 1883. Kruppin valmistama tykki räjähti 19. heinäkuuta Swinenünden edustalla järjestetyissä koeammunnoissa.
29. maaliskuuta – 2. huhtikuuta Zhenyuan päällikkönään E. Arnold kannellaan Li Fong Pao sekä telakanjohtajat Haack ja Wagner teki neitsytmatkan Eckenfördiin. Alus läpäisi 9. huhtikuuta matkalta palattuaan asetestit, mutta siitä huolimatta se, Dingyuan sekä vasta valmistunut panssarikansiristeilijä Chiyuan joutuivat odottamaan Euroopassa Ranskan ja Kiinan välisten sotatoimien päättymistä 9. kesäkuuta 1885 saakka.
Palvelus
Alus osallistui Jalujoen taisteluun ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894, jolloin se vaurioitui pahoin. Alus joutui japanilaisten valtaamaksi 17. helmikuuta 1895 Weihaiwein taistelussa upottuaan japanilaisten piiritystykistön tulessa matalaan veteen.
Keisarillisen Japanin laivaston Chinen
Pohjassa makaavaan Zhenyuaniin nostettiin Japanin lippu 17. helmikuuta 1895. Japanilaiset nostivat hylyn. Saikiomaru hinasi aluksen Port Arthuriin, jonne saavuttiin 27. helmikuuta. Alus liitettiin 16. maaliskuuta keisarillisen Japanin laivastoon nimellä Chinen, jolloin siitä tuli ensimmäinen japanilainen taistelulaiva. Port Arthurissa alus siirrettiin telakalle 4. huhtikuuta korjattavaksi ja osittain modernisoitavaksi. Se muun muassa aseistettiin uudelleen neljällä 12 tuuman, neljällä Armstrongin kuuden tuuman, kahdella kuuden naulan ja kahdeksalla kolmen naulan tykillä. Alus poistui telakalta 1. kesäkuuta ja aluksen koneita testattiin 4. kesäkuuta ja 25. kesäkuuta kattiloihin sytytettiin tuli. Port Arthurin edustalla 3. heinäkuuta suoritettujen onnistuneiden koeajojen jälkeen alus aloitti seuraavana päivänä matkan Nagasakin kautta Yokosukaan, jonne se saapui 28. heinäkuuta. Alus luokiteltiin toisen luokan taistelulaivaksi 21. maaliskuuta 1898 ja edelleen ensimmäisen luokan rannikkopanssarilaivaksi 11. joulukuuta 1905.
Chinen kuului vuonna 1900 boksarikapinan kansainväliseen laivasto-osastoon. Se palveli Venäjän–Japanin sodassa lähinnä saattue- ja saarronvalvontatehtävissä. Alus siirrettiin 1. toukokuuta 1908 koululaivaksi ja se poistettiin palveluksesta vuonna 1910. Alus poistettiin laivaston alusluettelosta 1. huhtikuuta 1911, jonka jälkeen se oli Kuraman kahdeksan tuuman tykkien sekä erilaisissa ammus- ja torpedokokeissa maalina. Alus myytiin 6. huhtikuuta 1912 romutettavaksi ja se romutettiin vuonna 1914 Jokohamassa.
Aluksesta säilytetty tulenjohtotorni tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Aluksen ankkurit ovat Okayaman prefektuurissa lähellä Kobea.
Amerikanjatobapuu
Amerikanjatobapuu (Hymenaea courbaril) on puulaji, joka kuuluu hernekasvien heimoon.
Arvokkaalla puulla on monta nimeä. Nicaraguassa guapinolina tunnettua puuta kutsutaan englanniksi nimellä “Brazilian cherry”, vaikka puu ei ole millään tavalla sukua kirsikkapuulle. Perun Amazonin alueella puusta käytetään nimeä Azucar huayo ja Brasiliassa Jatobá. Lisäksi se tunnetaan ainakin nimillä “Courbaril”, “West Indian locust”, “Brazilian copal” ja “Amami-gum”. Puun muut kutsumanimet “stinking toe”, “old man’s toe” ja “stinktoe” viittaavat sen hedelmään, koska hedelmälihan tuoksu on sangen outo, vaikkakin liha sinällään on erinomaista ja terveellistä syötävää.
Erina Yamane
Erina Yamane (s. 20. joulukuuta 1990 Hiroshima) on japanilainen jalkapalloilija.
Amerikanjatobapuu
Puun hedelmä (toisinaan englanniksi myös locust) on ollut tärkeä osa Amerikan alkuperäiskansojen ruoka-valiota. Hajusta huolimatta hedelmä maistuu makealta. Siitä tehdään myös leivontajauhoa ja ”atole” nimistä juomaa. Hedelmälihan ravintoarvo on korkea ja se on tärkkelyksen ja proteiinin lähde. Tämän hedelmän on todettu myös alentavan verenpainetta, vähentävän sydänverisuonitautien riskiä ja parantavan veren sokeriarvoja. Uusia lääketieteellisiä hyödyntämismahdollisuuksia tutkitaan.
Erina Yamane
Jalkapallomaajoukkue
Yamane debytoi Japanin maajoukkueessa tammikuussa 2010. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2015. Hän on pelannut 26 maaottelua.
Amerikanjatobapuu
Amerikanjatobapuun puuaines on todella kovaa ja se arvostetaan korkealle käsityö- ja huonekaluteollisuudessa. Puuta on käytetty paljon myös mm. huonekalujen ja veneiden rakentamisessa. Puun punaruskeat värisävyt höystettynä musta-punaisilla raidoilla tekevät siitä koristeellisen. Tästä syystä puuta käytetään paljon myös koriste-esineiden valmistuksessa. Amerikanjatobapuu kasvaa yli 30 metriä korkeaksi ja sitä esiintyy luontaisesti kaikkialla Keski- ja Etelä Amerikassa. Tosin monihyödyllisyytensä vuoksi se alkaa olla hyvinkin uhanalainen laji monilla sen luontaisilla esiintymisalueilla.
Wrapped in Red
Wrapped in Red on yhdysvaltalaisen laulajan, Kelly Clarksonin kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin 25. lokakuuta 2013.
Lorenzo Chiarinelli
thumb|right|Lorenzo Chiarinelli
Lorenzo Chiarinelli (16. maaliskuuta 1935 Concerviano – 3. elokuuta 2020 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. syyskuuta 1957 ja nimitettiin Aquino, Sora e Pontecorvon hiippakunnan johtoon 21. tammikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Sebastiano Baggio, jota avustivat Francesco Amadio ja Dino Trabalzini.
Chiarinelli sai 27. maaliskuuta 1993 nimityksen Aversan ja 30. kesäkuuta 1997 Viterbon piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 11. joulukuuta 2010.
Canned Heat
Canned Heat on yhdysvaltalainen Los Angelesissa vuonna 1965 perustettu bluesrock-pohjaista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen eponyymillä esikoisalbumilla soittavat Alan ”Blind Owl” Wilson (kitara, huuliharppu, laulu), Bob ”The Bear” Hite (laulu), Henry ”The Sunflower” Vestine (kitara), Larry ”The Mole” Taylor (bassokitara) ja Frank Cook (rummut). Seuraavalla vuonna 1968 ilmestyneellä albumilla Boogie with Canned Heat Cookin tilalle rumpaliksi tuli Fito de la Parra, joka on ainoana mukana edelleen keikkailevan yhtyeen alkuaikojen jäsenistä. Alan Wilson kuoli vuonna 1970 27-vuotiaana huumeiden yliannostukseen, jota on arveltu myös itsemurhaksi. Laulaja Bob Hite kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1981 38-vuotiaana. Henry Vestine erosi yhtyeestä vuonna 1969 mutta soitti myöhemmin Canned Heatin levyillä ja konserteissa. Hänen tilallaan oli Harvey Mandel. Vestine kuoli vuonna 1997 Pariisissa Canned Heatin Euroopan kiertueella juuri ennen kuin yhtyeen oli tarkoitus palata takaisin Yhdysvaltoihin. Basisti Larry Taylor erosi yhtyeestä vuonna 1970 mutta on sen jälkeenkin esiintynyt festivaalikeikoilla Canned Heatin kanssa sekä soittanut muun muassa John Mayallin Bluesbreakersissa ja Tom Waitsin levyillä.
Yhtye esiintyi sekä Montereyssä vuonna 1967 että Woodstockissa festivaalin toisena päivänä 1969. Woodstockin esiintyminen on taltioitu samannimiseen dokumenttielokuvaan kappaleilla ”A Change Is Gonna Come/Leaving This Town”, ”Going Up the Country”, ”On the Road Again” sekä ”Woodstock Boogie”.
Turun Ruisrockissa vuonna 1971 Canned Heat saavutti huikean suosion. Esitys on tallennettu levylle Live at the Turku Rock Festival. Suomessa yhtye on esiintynyt Ruisrockin lisäksi muun muassa Rauma Bluesissa (1996), Imatra Big Band Festivalilla, Oulun Kuusisaaressa (2001) ja uudelleen Ruisrockissa (2010). Canned Heat kävi Suomessa myös syksyllä 2013, kun yhtye teki viiden konsertin mittaisen kiertueen Kouvolassa, Helsingissä, Tampereella, Vaasassa ja Turussa.
Espanjan kulttuuri
Espanjan kulttuuri on kehittynyt Iberian niemimaalla, jonka sijainti tekee siitä kulttuurien kohtauspaikan. Karthago, Rooma ja maurit ovat jättäneet siihen jälkensä. Francon aikana kulttuuri kehittyi jossain määrin omaleimaiseksi eristyksissä muusta Euroopasta.
Kuvataide ja arkkitehtuuri
thumb|Moskeija Cordobassa. Espanjan sijainti on tehnyt siitä kulttuurien kohtauspaikan, joten sen arkkitehtuurin kerrostumissa näkyvät maailman kulttuurihistorian monet kerrostumat. Karthagon, Kreikan ja Rooman siirtokunnat loivat kulttuurin perustan. Maurit toivat islamilaisia vaikutteita. Romaaninen tyyli kehittyi niemimaan pohjoisosissa. Gotiikka ilmestyi romaanisten luostarien vastakohdaksi. Sitä edustaa Toledon katedraali. Espanjalainen barokki ilmestyi 1500-luvun lopussa.
Espanjalaisista moderneista arkkitehdeistä tunnetuin on Antoni Gaudí.
Tunnettuja espanjalaisia taidemaalareita ovat olleet muun muassa Diego Velázquez (1599–1660), Francisco de Goya (1746–1828), Joan Miró (1893–1983) ja Salvador Dalí (1904–1989). Kreikassa, Kreetan saarella syntynyttä El Grecoa (1540–1614) pidetään myös espanjalaisena taiteilijana, sillä hän vaikutti Toledossa. Espanjalaisen taiteilijan Pablo Picasson lukuisista maalauksista yksi tunnetuimmista on El Guernica, joka kuvaa Espanjan itsenäisyystaisteluissa pommitettua baskikaupunkia. Picasson ja Salvador Dalín maalauksiin voi tutustua Madridissa Reina Sofían modernin taiteen museossa ja Picasson kotikaupungissa Málagassa. Pradon taidemuseossa voi tutustua mm. Velázquezin ja Goyan taideteoksiin.
Musiikki
thumb|Flamencon uudistaja Belén Maya [[Gilles Larrainin kuvaamana]] Flamenco-tanssi ja sitä säestävä musiikki on espanjalaista, etenkin andalusialaista perinnettä. Espanjalaiset kuten Andrés Segovia toivat klassisen kitaran konserttilavoille. Myös monet espanjalaiset säveltäjät ovat käyttäneet kansanmusiikin aineksia töissään. Espanjalainen kevyt ooppera, zarzuela, on suosittua lähinnä espanjankielisissä maissa, mutta oopperalaulaja Plácido Domingo on tehnyt sitä tunnetuksi laajemmissakin piireissä.
Elokuvat ja televisio
Javier Bardem näytteli Alejandro Amenábarin eutanasiaa käsittelevässä elokuvassa Meri sisälläni vuonna 2004. Elokuva voitti parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Espanjalaisia televisiosarjoja ovat muun muassa Serranon perhe, Francon aika - näin sen koimme ja Naapureina Madridissa.
Kirjallisuus
Tunnettu espanjalainen renessanssiajan kirjailija oli Miguel de Cervantes (1547–1616), jonka pääteos El Quijote ilmestyi vuonna 1605. Sitä pidetään nykyaikaisen romaanikirjallisuuden perustajana. Kaksitoista vuotta myöhemmin, vuonna 1616 ilmestyi kirjan toinen osa, Don Quijote de la Mancha. Espanjalaisista nykykirjailijoista tunnettu ja palkittu on Antonio Muñoz Molina.
Tunnettu espanjalainen runoilija oli Federico García Lorca. García Lorcan tunnettu runo on Canción de Jinete.
Kirjallisuuden Nobelin ovat saaneet José Echegaray y Eizaguirre 1904, Jacinto Benavente 1922, Juan Ramón Jiménez 1956, Vicente Aleixandre 1977 ja Camilo José Cela 1989.
Media
Valtion omistama julkisen palvelun Radiotelevisión Española lähettää kahdeksaa televisiokanavaa, näistä TVE1 ja TVE2, uutiskanava, urheilukanava ja lastenkanava ovat valtakunnallisia digitv:n kanavia, lisäksi RTVE:llä on satelliitissa ja kaapelissa näkyviä lisäpalveluja sekä kansainvälisen palvelun kanava TVE Internacional. Yksityisiä kanavia ovat Antena 3, Cuatro, Telecinco ja La Sexta. Digitalisoinnin myötä on syntynyt monia uusia televisiokanavia, kuten Intereconomia ja Siete sekä suurimpien kaupallisten televisioiden rinnakkais. ja teemakanavia. Tärkeimpiä mediakaupunkeja ovat Madrid ja Barcelona.
Espanjan autonomisilla alueilla on omat julkisen palvelun televisioyhtiönsä, joilla on alueellisesti tärkeä merkitys. Katalonian televisiolla on televisiokanavat TV3, 33, nuorten ja lasten teemakanava Canal 3XL, vuonna 2010 aloittanut urheilukanava, kansainvälinen kanava TV3Cat ja uutiskanava 3/24. Sen lisäksi yhtiöllä on radiotoimintaa hoitava Catalunya Radio, jolla on useita eri kanavia, kuten Catalunya Radio ja iCatFM, Catalunya informació. Madridissa on Telemadrid, Andalusiassa Telesur. Julkisen palvelun lähetystoimintaa on näiden lisäksi myös Baskimaassa, Galiciassa, Baleaareilla, Kanariansaarilla ja Aragoniassa muiden muassa. Edellisten lisäksi useissa kaupungeissa on omia televisiokanavia, esimerksiksi Barcelonan BTV.
Espanjan suurimmat lehdet ovat El País, El Mundo, El Periódico, La Vanguardia ja ABC. Näiden rinnalle ovat nopeasti nousseet ilmaisjakelulehdet, jotka ovat saavuttaneet yli miljoona päiväistä lukijaa: 20 minutos, Qué!, Metro Directo ja ADN.
Ruoka- ja juomakulttuuri
thumb|right|250px|Paellaa
José Aníbal Verdaguer y Corominas
José Aníbal Verdaguer y Corominas (15. huhtikuuta 1877 Plumerillo – 19. heinäkuuta 1940) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Mendozan piispaksi 13. syyskuuta 1934, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. maaliskuuta 1935. Pääkonsekraattorina toimi José Américo Orzali, jota avustivat Pedro Dionisio Tibiletti ja Juan José Marcos Zapata. Verdaguer y Corominas asetettiin virkaansa 18. maaliskuuta. Hän kuoli 63-vuotiaana virassa.
Espanjan kulttuuri
Ruoka- ja juomakulttuuri
Tyypillisiä espanjalaisia kansallisruokalajeja ovat esimerkiksi paella (riisiruoka, joka sisältää mm. kanaa, katkarapuja, simpukoita, herneitä ja sahramia), gazpacho (kylmä vihanneskeitto, joka sisältää mm. valkosipulia, kurkkua, tomaattia, paprikaa, viinietikkaa, oliiviöljyä ja leipäpaloja), sopa de ajo (valkosipulikeitto), linssikeitto, tortilla española (espanjalainen perunamunakas). Erilaiset tapakset ovat suosittuja. Tapaksina voidaan tarjoilla vaikkapa oliiveja, lihapyöryköitä, katkarapuja, chorizo-makkaraa, kinkkukuutioita, marinoitua paprikaa tai herkkusieniä, täytettyjä artisokanpohjia, kuorittuja manteleita, paneerattuja sipulirenkaita. Kansainvälisesti tunnettu juusto on vain La Manchan maakunnasta kotoisin oleva Queso Manchego.
Päivän pääateria syödään tyypillisesti klo 14 maissa iltapäivällä, ja perheet kokoontuvat usein lounaalle kotiin. Aamiaista sen sijaan jokainen saattaa nauttia omaan tahtiinsa, ja illansuun tukevaksi välipalaksi voidaan ottaa tapaksia myös baarissa tai kahvilassa. varsinainen päivällinen syödään taas perheen kesken, tyypillisesti iltakymmeneltä.
Kahvi tarjoillaan mustana (café solo), maitotilkan kera (café cortado) tai kuumaan maitoon sekoitettuna (café con leche). Espanja on tunnettu viinimaana. Maailmalla tunnettuja ovat esimerkiksi Torresin viinit, cava (katalonialainen kuohuviini) ja Andalusiasta, Jerez de la Fronterasta peräisin oleva sherry eli jerez. Sangría on suosittu viini- ja hedelmäjuoma, jota on vahvistettu brandyllä, mutta sitä juovat enemmän matkailijat kuin paikalliset. Ruokajuomana myös olut (cerveza) on suosittu. Espanjalaiset oluet ovat yleensä keveitä ja virkistäviä.
Juhlapäivät
Huomaa, että kansallisten juhlapäivien lisäksi Espanjan itsehallintoalueilla, kaupungeilla ja kylillä on suuri määrä erilaisia paikallisia juhlapyhiä, fiestas locales.
Kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä
thumb|Madrid thumb|Barcelona thumb|Valencia thumb|Sevilla thumb|Zaragoza thumb|Teide Espanjassa on useita kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä. Oheisesta listasta käyvät ilmi Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvat, Espanjassa sijaitsevat monumentit (suluissa vuosiluku, jolloin monumentti on lisätty luetteloon):
Urheilu
Espanjan Barcelona isännöi kesäolympialaisia 1992. Se osallistui kisoihin vuonna 1900 ja sitten vuodesta 1920 alkaen. Viime vuosina sillä on ollut kesäolympialaisissa noin 300, talviolympialaisissa 10–20 urheilijan joukkue.
Espanjan jalkapallomaajoukkue voitti maailmanmestaruuden vuonna 2010 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1964, 2008 ja 2012. Olympialaisten jalkapallossa maa on voittanut kultaa vuonna 1992 ja hopeaa vuosina 1920 ja 2000. Maaliskuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla yksi. Espanjalla on myös menestynyt futsalmaajoukkue.
Moottoriurheilussa ovat menestyneet muun muassa ralliautoilija Carlos Sainz sekä Formula 1 -kuljettaja Fernando Alonso. Formula 1 -osakilpailuja on ajettu Barcelonan lähistöllä vuodesta 1991 alkaen.
Onni Pohjanheimo
Onni Kaarlo Oskari Pohjanheimo (2. kesäkuuta 1913 Loimaa – 13. maaliskuuta 1998) oli suomalainen maataloustutkija ja kasvinjalostaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1976.
Onni Pohjanheimo valmistui ylioppilaaksi Riihimäen Yhteislyseosta 1932 sekä maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1938, agronomiksi 1961 ja  lisensiaatiksi 1962 Helsingin yliopiston  maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta.
Pohjanheimo toimi muun muassa kasvinjalostajana Maatalouskoelaitoksen (nykyinen MTT) kasvinjalostuslaitoksella Jokioisilla 1949–1962 ja Pohjois-Savon koeaseman johtajana 1964–1975. Pohjanheimon jalostustyön tuloksena syntyneistä perunalajikkeista ovat vielä 2000-luvulla viljelyssä 1964 kauppaan laskettu Pito sekä Pohjanheimon eläkepäivillään harrastustoimintana jalostama Kulta.
Kuvataiteilija Artti Pohjanheimo on Onni Pohjanheimon poika.
Horn af Åminne
thumb|Horn-suvun vaakuna Horn af Åminne on Horn-suvun haara, joka omisti Joensuun kartanon Halikossa. Horn-suvun kantaisänä lienee ollut Olof Matsson, joka asui Joensuun kartanossa. Henrik Olavinpoika seurasi isäänsä kartanonherrana, mutta kuitenkin vasta Henrikin pojanpojasta Klaus Kristerinpoika Hornista katsotaan Horn af Åminne -sukuhaaran alkavan.
Horn af Åminne ei jäänyt muita Horn-suvun sukuhaaroja vähäisemmäksi, vaan yhtä lailla monet haaran jäsenistä kohosivat korkealle Ruotsin valtakunnan virkoihin. Nykyään sukuhaara elää kreivillisenä sukuna nro 92 (Ruotsin ritarihuone).
Topin seisake
Topin seisake on seisake Relletin ja Tuomiojan välissä nykyisen Siikajoen kunnan alueella Raahen radalla.
Liikennepaikka avattiin henkilö- ja tavaraliikenteelle 5. joulukuuta 1899. Tavaraliikenne lakkautettiin 1. heinäkuuta 1964 ja matkustajaliikenne 25. syyskuuta 1966. Itse liikennepaikka lakkautettiin 28. toukokuuta 1972.
Väriaine
pienoiskuva|Metyleenisinisellä värjättyä vettä. Väriaineet ovat erilaisten materiaalien värjäämiseen käytettyjä, yleensä johonkin liuotteeseen tai sideaineesen liukenevia värillisiä, tavallisesti orgaanisia yhdisteitä. Väriaineiksi voidaan sanoa myös maaleissa käytettyjä pigmenttejä, jotka ovat yleensä liukenemattomia ja enimmäkseen epäorgaanisia yhdisteitä. Muutamia väriaineita käytetään myös indikaattoreina sekä väri­valo­kuvauksessa.
Orgaaniset väriaineet
Orgaanisia väriaineita käytetään muun muassa tekstiilikuitujen, paperin, nahan, puun, ravintoaineiden ja mikroskooppipreparaattien värjäämiseen. Vanhastaan käytettyjä, luonnosta saatavia väriaineita ovat muun muassa sininen indigo, punertava purppura, keltainen alitsariini ja punainen karmiini. Valtaosa nykyisin käytettävistä väriaineista valmistetaan kuitenkin synteettisesti. Niiden raaka-aineena käytetään varsinkin kivihiilitervaa, minkä vuoksi niitä nimitetäänkin myös tervaväreiksi, mutta myös petrokemikaaleja.
Värillisyys
Aineen värillisyys aiheutuu siitä, että osa siihen osuvasta poly­kromaattisesta, valkoisesta valosta absorboituu siihen, minkä lisäksi ja absorboituva osuus riippuu voimakkaasti valon aallon­pituudesta. Tällöin silmä näkee aineesta heijastuneen tai sen läpi kulkeneen valon, josta puuttuvat aineen absorboima, tietyn aallon­pituuden omaavat valon komponentit. Valo­kvanttien absorboituminen aiheutuu siitä, että kun kvantin energia on tietyn suuruinen, sen vaikutuksesta osa aineen elektroneista siirtyy perustilasta korkeampi­energisille orbitaaleille.
Epäorgaanisista aineista voimakkaasti värillisiä ovat muun muassa monet siirtymämetallien suolat. Orgaanisissa yhdisteissä värillisyyden aiheuttavia elektronien siirtymisiä tapahtuu erityisesti π-orbitaaleilla, joita on runaasti pitkissä konjugoiduissa kaksois­sidoksia sisältävissä molekyyleissä. Tällaisia atomiryhmiä sanotaan kromo­foreiksi, ja sellaisia on kaikissa orgaanisissa väriaineissa sekä myös luonnossa esiintyvissä värillisissä orgaanisissa yhdisteissä.
Kromoforeja ovat esimerkiksi:
On myös atomiryhmiä, jotka voimistavat kromoforien vaikutuksia. Sellaisia sanotaan auksokromeiksi, ja niitä ovat esimerkiksi:
Väriaineen kiinnittyminen
Hyvältä väriaineelta edellytetään muitakin ominaisuuksia kuin värillisyyttä. Sen on voitava kiinnittyä kuituun siten, että se värjää tämän mahdollisimman pysyvästi, ja sen on kestettävä pesuaineita ja vaihtelevia sääoloja.
Värineen kiinnittyminen kuituun voi tapahtua esimerkiksi sen molekyylissä olevien reaktiokykyisten atomiryhmien vaikutuksesta, jotka reagoivat kuidun kanssa. Tämän kiinnittymisen saavat useissa tapauksissa aikaan samat atomiryhmät, jotka toimivat myös auksokromeina, mutta kiinnittäjä­ryhminä voivat toimia myös karboksyyli­ryhmä -COOH ja sulfonaattiryhmä -SO3H. Väriaineen kiinnittyminen voidaan saada aikaan myös niin, että liukenematon väriaine syntetisoidaan suoraan värjättävään kuituun tai liuottamalla väriaine tekokuituun. Peittaus­värjäyksessä käytetään erillisiä kiinnittäviä lisäaineita, jotka imeytetään kuituun ja joiden kanssa väriaine sitten reagoi.
Väriaineiden ryhmittely
Väriaineet voidaan ryhmitellä eri tavoin. Kemiallisen rakenteensa perusteella ne voidaan jakaa useisiin ryhmiin, joita ovat esimerkiksi atsoväriaineet, nitroväriaineet ja rikkivärit. Ne voidaan myös jakaa happo- ja emäsväreihin, joista happovärit sisältävät tavallisesti sulfonihapporyhmiä, emäsvärit aminoryhmiä.
Käytännössä väriaineet jaotellaan kuitenkin usein käyttötavan ja käyttö­tarkoituksen mukaan. Happo- ja emäsvärejä käytetään varsinkin villan ja silkin värjäämiseen, mutta emäsvärien valon- ja pesunkestävyys on usein huono. Puuvillan värjäämiseen käytetään substantiivisia eli suoria väriaineita, jotka kuuluvat myös happoväreihin. Nekin ovat sellaisenaan heikosti kestäviä, mutta niiden kestävyyttä voidaan parantaa sopivilla jälkikäsittelyillä.
Peittaväreillä värjätään etupäässä villan värjäämiseen. Niitä käytettäessä kuitu käsitellään ensin jollakin peitta-aineella, joita ovat muun muassa eräät kromi-, alumiini-, rauta- ja tanniiniyhdisteet, minkä jälkeen väriaine yhtyy siihen liukenemattomaksi, yleensä hyvin kestäväksi värilakaksi
Kyyppivärit kuten indigo ja indigoidiväriaineet ovat sellaisenaan liukenevia, mutta ne hapetetaan kuituun imeytymisen jälkeen lopulliseen liukenemattomaan muotoon. Kehitys­väreillä lopullinen liukenematon väriaine muodostuu vasta kuidussa aineen reagoidessa esimerkiksi naftolien ja diatsoitujen amiinien kanssa. Kestävyytensä ja monipuolisuutensa ansioista kyyppi- ja kehitys­värit ovat eniten käytettyjä väriaineita.
Reaktiivivärit voivat muodostua esimerkiksi moni­arvoisista sulfonihappoja tai typpi­yhdisteistä. Ne liittyvät selluloosaan, josta puuvilla pääasiassa koostuu, tai villaan muun muassa esteröitymällä. Tekokuituja värjättään myös dispersioväreillä, jotka imeytyvät vesi­dispersiosta kuituihin ja liukenevat niihin paremmin kuin veteen.
Elintarvikevärit
Elintarvikevärit ovat lisäaineita, joita lisätään ruokiin sen värin muuttamiseksi. Hyväksyttyjen elintarvikevärien E-koodit ovat välillä E100-E199. Sellaisia ovat:
Paittasjärvi (järvi)
Paittasjärvi on Ruotsin Norrbottenissa Jällivaarassa ja Kiirunassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kalixjoen vesistöalueeseen. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Kiirunasta länteen.
Väriaine
Elintarvikevärit
Myös eräitä epäorgaanisia aineita käytetään elintarvikeväreinä:
Aikaisemmin on elin­tarvike­värinä käytetty myös muun muassa atso­väri­aineisiin kuuluvaa punaista 2G (E 128), mutta nykyisin sen käyttö on kielletty, koska sitä ei enää pidetä turvallisena.
Paittasjärvi (järvi)
Vesistösuhteet
Järven valuma-alueen koko on 1 065 neliökilometriä. Suurin osa siihen laskevasta vedestä on peräisin kahdesta joesta, jotka laskevat järven länsipäähän. Luoteesta siihen laskee Vistasjohka, jonka alajuoksu virtaa järveen Vistasvággia myöten ja jonka yläjuoksut sijaitsevat Kebnekaisen itäpuolella. Joki on myös mainittu olevan ylin osa koko Kalixjoen valuma-alueen pääuomaa. Lännestä laskee järveen Láddjujárven kautta tuleva Láddjujohka, jonka latvavedet tulevat Kebnekaisen eteläpuolelta. Muut tulo-ojat ovat viereisten vuortenrinteiden puroja. Järven luusua on 1,7 kilometriä pitkä lahti, sijaitsee järven itäpäässä. Siellä se laskee saaren kummaltakin puolelta ohi sen alapuolella sijaitsevaan Laukkujärveen. Tästä alkava järvien ketju on osa Kalixjoen vesistön pääuomaa ja sitä kutsutaan jo Kalixjoeksi. Järven luusuan keskivirtaama (MQ) on 23,9 m³/s ja kesiylivirtaama (MHQ) on 149 m³/s. Láddjujohkan tulovirtaama on keskimäärin 6,5 m³/s ja Vistasjohkan 13,2 m³/s.