cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abimael Guzmán
Nuoruus
Guzmán suoritti tutkinnon filosofiassa ja oikeustieteessä. Hänen lopputyönsä olivat Kantilainen teoria avaruudesta ja Porvarillinen demokraattinen valtio. Vuonna 1962 Guzmán palkattiin San Cristóbal de Huamangan kansallisen yliopiston filosofian professoriksi. Yliopiston rehtorina oli antropologian tohtori Efraín Morote Best, jonka kannustuksesta Guzmán opiskeli alkuperäisväestön puhumaa ketsuaa ja liittyi poliittisiin piireihin. Vuonna 1964 hän avioitui 18-vuotiaan opiskelijan Augusta La Torren (1946–1988) kanssa. La Torre vaikutti merkittävästi Loistavan polun perustamiseen ja oli järjestön kakkosjohtaja. Guzmán ja La Torre vierailivat Kiinassa 1965. Toimittuaan yliopiston henkilöstöpäällikkönä Guzmán erosi 1970-luvun puolivälissä ja meni maan alle 1978.
Toiminta yliopistopiireissä
1960-luvulla Perun kommunistinen puolue hajosi ideologisista ja henkilöistä johtuvista syistä. Guzmán nousi maolaisen linjan johtoon neuvostomielisten suunnattua toisaalle. Hän otti salanimen puhemies Gonzalo ja alkoi kannustaa talonpoikien vallankumousta maolaisen mallin mukaan. Hänen seuraajansa julistivat Guzmánin kommunismin neljänneksi miekaksi (Marxin, Leninin ja Maon jälkeen). Guzmán vastusti Pohjois-Amerikan imperialismin lisäksi myös Neuvostoliiton ”sosialistista imperialismia”.
Sissiliikkeessä
Loistava polku vaikutti aluksi lähinnä yliopistopiireissä. 1970-luvulla se muuttui sissiliikkeeksi, aluksi Ayacuchon alueella. Toukokuussa 1980 ryhmä aloitti sodan hallitusta vastaan polttamalla vaaliuurnia häiritäkseen ensimmäisiä vapaita vaaleja sitten vuoden 1964. Liike sai kannatusta ja hallitsi laajoja alueita maaseudulla ja teki hyökkäyksiä jopa Liman lähellä. Se hyökkäsi paitsi valtion sotilaita, poliiseja ja muita työntekijöitä vastaan, myös muita vasemmistolaisia sissiliikkeitä, kuten Movimiento Revolucionario Túpac Amarua vastaan. Perun totuuskomissio laski sisällissodassa kuolleen 69 280 ihmistä, joista Loistava polku oli vastuussa 12 561:stä.
Loistava polku piti Abimael Guzmánin kirjoituksia Gonzalon ajatuksina, uutena marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajatuksille pohjautuvana teoriana. Vuonna 1989 hän julisti että Loistava polku oli edennyt sissisodasta liikkeiden sotaan (guerra de movimientos). Tämä oli hänen mukaansa askel kohti strategista tasapainoa, joka johtaisi vanhan järjestyksen kaatumiseen. Kun tämä tapahtuisi, Loistava polku siirtyisi strategiseen hyökkäykseen.
Hallituksen operaatio
Vuonna 1992 presidentti Alberto Fujimorin ensimmäisellä kaudella Perun terrorismin vastainen direktoraatti (DINCOTE) alkoi varjostaa Limassa asuntoja, joita se uskoi terroristien käyttävän. Agentit tutkivat säännöllisesti erään balettikouluna käytetyn ylemmän keskiluokan talon roska-astiat Surcossa, ja he huomasivat pian että asunnosta tuli enemmän jätettä kuin siinä asuva yksi henkilö, tanssinopettaja Maritza Garrido Lecca tuottaisi. Roskista löytyi myös Guzmánin sairastaman psoriasiksen hoitoon käytettyjä voideputkiloita. Erikoisjoukko teki iskun taloon 12. syyskuuta 1992 ja löysi sieltä Guzmánin sekä kahdeksan muuta hänen ryhmäänsä kuuluvaa henkilöä.
Operaation yhteydessä poliisi sai haltuunsa Guzmánin tietokoneen, jossa oli tarkat tiedot kaikista sissijoukoista, niiden aseista ja tukikohdista. Tietokannan mukaan vuonna 1990 Loistavalla polulla oli 23 430 jäsentä, 235 revolveria ja 500 kivääriä.
Oikeudenkäynnit
Hallitus yritti esittää Guzmánin psykopaattina ja tavallisena rikollisena ja julkaisi hänestä kuvia häkissä vankilavaatteissa. Hän pysyi kuitenkin vihamielisen lehdistön edessä uhmakkaana ja piti vallankumouspuheita. Guzmán kärsi psoriasiksen aiheuttamasta pigmenttihäiriöstä ja käytti aina aurinkolaseja.
Guzmán tuomittiin maanpetoksesta ja 25 000 ihmisen kuoleman aiheuttamisesta elinikäiseen vankeuteen naamioidun sotilastuomioistuimen edessä kolmen päivän oikeudenkäynnissä ja sijoitettiin San Lorenzon saaren sotilastukikohtaan Callaoon Liman edustalle, jossa hän oli kuolemaansa saakka. Hän neuvotteli luultavasti hallituksen kanssa saadakseen etuuksia ja esiintyi 1993 useita kertoja televisiossa ja ”teki rauhan” hallituksen kanssa.
Toisenlainen tulkinta
Toisenlaisen teorian Loistavasta polusta esittää Andreo Matias (Washington Huaracha) kirjassaan CIA, Sendero Luminoso, Guerra Politica, Lima 1987. Hänen mukaansa terroristitoiminta ja matalan intensiteetin konflikti peiteoperaatioineen on ollut länsimaiden tiedustelupalvelujen epätavanomaista sodankäyntiä. 3 000 perulaista sotilasta oli koulutettu Panaman kanavan School of Americasissa vastakumouksellista sodankäyntiä varten. Terroritoiminta tuli tarpeettomaksi kun presidentti Fujimori suoritti sotilasvallankaappauksen huhtikuussa 1992. Maan kansallismielinen ja osin sosialistinen vuoden 1979 perustuslaki kumottiin. Ylikansallisten toimijoiden tarpeisiin laadittiin uusi neoliberaalinen perustuslaki. Maan luonnonrikkaudet ja suuri osa taloudellisesta toimeliaisuudesta palautettiin ulkomaisille toimijoille.
Loistavan polun johtaja Abimael Guzmán oli ”vangittuna” yhdessä Fujimorin aikaisen tiedustelupäällikön Vladimiro Montesinoksen kanssa laivaston tukikohdassa Callaon satamakaupungissa. Montesinos värvättiin CIA:n agentiksi jo 1960-luvulla.
Jälkiarvio
Guzmánin oikeudenkäynti tuomittiin Fujimorin kauden jälkeen perustuslain vastaiseksi. Uusi oikeudenkäynti aloitettiin 5. marraskuuta 2004. Tuomarit eivät onnistuneet hillitsemään Guzmánia, vaan hän häiritsi istuntoa iskulauseillaan. Heitä syytettiin liiallisesta hellämielisyydestä. Kaksi tuomaria erosi ja oikeudenkäynti keskeytyi. Guzmánin kolmas oikeudenkäynti aloitettiin syyskuussa 2005 suljetuin ovin. Lokakuussa 2006 oikeus tuomitsi Guzmánin elinkaudeksi vankeuteen terrorismista, murhasta ja muista rikoksista. Vuonna 2015 Guzmán tuomittiin uudelleen elinkautiseen vankeuteen.
Guzmánin poliittiset ajatukset on koottu Luis Arce Borjan 1989 toimittamaan kirjaan: ''Guerra popular en el Perú. El Pensamiento Gonzalo''. Loistavan polun tiedotustoimintaa hoidetaan Berkeleystä (Kalifornia), New Yorkista, Brysselistä ja Kööpenhaminasta käsin.
Aleksandr Ovetškin
Aleksandr Mihailovitš Ovetškin (, s. 17. syyskuuta 1985 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, Stanley Cup -voittaja ja lajin kolminkertainen maailmanmestari. Hän pelaa vasempana laitahyökkääjänä, ja edustaa NHL-liigan Washington Capitals -joukkuetta.
Ovetškin on palkittu kolme kertaa NHL:n arvokkaimpana pelaajana. Hänet on valittu seitsemän kertaa liigan ensimmäiseen ja kahdesti toiseen tähdistökentälliseen.
Peliura
Washington Capitals varasi Ovetškinin NHL:ään vuoden 2004 varaustilaisuudessa. Hän oli koko tilaisuuden ensimmäisenä varattu pelaaja. Ovetškin oli pelannut Moskovan Dynamon edustusjoukkueessa Venäjällä jo vuonna 2001 ollessaan vasta 16-vuotias. Hän pelasi Dynamossa neljä kautta, kunnes siirtyi Washingtoniin kaudeksi. Viimeisellä kaudellaan Dynamossa hän teki 37 ottelussa 26 tehopistettä joukkueen voittaessa Venäjän liigan mestaruuden.
Tulokaskausi
NHL:ssä Ovetškin pelasi erinomaisen tulokaskauden. Hän sijoittui runkosarjan pistepörssin kolmanneksi tehtyään 52 maalia ja antaen 54 maaliin johtanutta syöttöä eli yhteensä 106 tehopistettä. Kauden lopussa hänet palkittiin Calder Memorial Trophylla, joka myönnetään vuoden parhaalle NHL-tulokkaalle. Ovetškinin ensimmäisellä NHL-kaudellaan tekemät 52 maalia on NHL-liigan kaikkien aikojen kolmanneksi paras tulokkaan tekemä maalimäärä, ja hänen edellään tässä tilastossa ovat ainoastaan Teemu Selänne 76 maalilla ja Mike Bossy 53 maalilla.
Pitkä jatkosopimus
Toisella NHL-kaudella Ovetškin keräsi runkosarjassa tehopisteet 46+46=92. Vaikka pisteitä syntyikin vähemmän kuin tulokaskaudella, niin oli toinenkin kausi erinomainen, mistä osoituksena oli muun muassa valinta NHL:n tähdistökentälliseen.
Kesken kauden Ovetškin teki Washingtonin kanssa pitkän 13-vuotisen sopimuksen, joka on NHL-historian toiseksi pisin. Vain NY Islandersin maalivahti Rick DiPietron sopimus oli kaksi vuotta pitempi. Ovetškinin sopimus Washingtonin kanssa loppui vasta kevääseen 2021. Sopimuksen kokonaisarvo on 124 miljoonaa dollaria, ja se on kaikkien aikojen arvokkain NHL-sopimus. Hänen peliesityksensä olivat runkosarjassa vertaansa vailla, sillä hän keräsi 82 ottelussa tehopisteet 65+47=112, joilla hän voitti sekä piste- että maalipörssin. Ovetškinista tuli kauden lopussa ensimmäinen pelaaja 2000-luvulla, joka oli onnistunut tekemään yli 60 maalia runkosarjassa. Ovetškin oli ja on myös ensimmäinen pelaaja joka on voittanut Art Ross-, Hart-, Maurice Richard-, ja Lester B. Pearson Trophyt samalla kaudella Maurice Richard Trophyn julkistamisen jälkeen. Ovetškin sai myös kauden päätteeksi Washington D.C.:n kaupungin avaimen. Washington sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, ja näin Ovetškin pääsi ensimmäisen kerran urallaan pelaamaan NHL:n pudotuspeleissä. Philadelphia kuitenkin pudotti Washingtonin heti ensimmäisellä kierroksella.
Kaudella Ovetškin voitti jälleen maalipörssin 56 maalilla, ja Washington eteni toista kertaa peräkkäin pudotuspeleihin. Mestaruuden voittanut Pittsburgh Penguins kuitenkin pudotti Capitalsin toisella kierroksella. Capitalsin kaupattua kapteenina toimineen Chris Clarkin Columbus Blue Jacketsiin Ovetškin nimettiin seuransa historian 14. kapteeniksi tammikuussa 2010. Hän toimi aikaisemmin varakapteenina.
Kauden runkosarja sujui Ovetškinilta jälleen hyvin, vaikka hän kärsikin loukkaantumisista ja pelikielloista ollen sivussa kymmenen runkosarjaottelua. Ovetškin oli pistepörssin kolmas 109:llä tehopisteellään, ja hänen edellään olivat vain saman verran pisteitä, mutta yhden maalin enemmän tehnyt ja yhdeksän ottelua enemmän pelannut Sidney Crosby sekä kolme pistettä enemmän tehnyt ja kymmenen ottelua enemmän pelannut Henrik Sedin 112:lla pisteellään. Kauden päätteeksi Ovetškin valittiin jälleen NHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen, jo viidennen kerran peräkkäin tulokaskaudestaan lähtien. Näin ollen Ovetškin on NHL:n ainoa pelaaja, joka on saanut paikan ykköstähdistökentällisessä tulokaskaudestaan lähtien viiden peräkkäisen kauden aikana. Kaikesta Ovetškinin henkilökohtaisesta menestyksestä ja Capitalsin voittamasta Presidents’ Trophystä huolimatta kausi päättyi kuitenkin pettymykseen, kun Montreal Canadiens voitti Capitalsin monien yllätykseksi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella otteluvoitoin 4–3.
Kaudella Ovetškin voitti maalikuninkuuden kolmannen kerran, 32 maalilla.
Kaudella Ovetškin teki NHL-uransa 400. maalin 634. NHL-ottelussaan Washingtonin voittaessa Carolina Hurricanesin maalein 4–2. Näin hänestä tuli kuudenneksi nopeimmin 400 maaliin yltänyt pelaaja NHL:n historiassa. Häntä nopeammin 400 maaliin ovat yltäneet Wayne Gretzky (436 ottelua), Mike Bossy (506), Mario Lemieux (508), Brett Hull (520) ja Jari Kurri (608). Ovetškinia lukuun ottamatta edellä mainittujen pelaajien urat ajoittuivat ainakin osittain 1980-luvulle sekä 1990-luvun alkupuolelle, jolloin NHL:ssä tehtiin selvästi enemmän maaleja kuin sinä aikana, jona Ovetškin keräsi ensimmäiset 400 maaliaan. NHL-otteluissa tehtiin 1980-luvulla keskimäärin 3,56–3,95 maalia ja maalivahtien torjuntaprosentit olivat 87,3 ja 88,0 prosentin välillä. Sen sijaan kaudesta 2005–2006, eli Ovetškinin tulokaskaudesta, alkaen vuoden 2013 loppuun saakka maaleja tehtiin keskimäärin 2,52–2,93 per ottelu ja maalivahtien torjuntaprosentit kohentuivat 90,1 prosentista 91,5 prosenttiin. Ovetškin voitti NHL:n maalipörssin neljännen kerran urallaan kaudella 2013–2014, jonka aikana hän teki 51 maalia. Maalipörssin voitosta huolimatta hänen plus/miinus-lukemansa oli todella heikko, −35.
Kaudella Ovetškin teki jälleen yli 50 maalia, ja näin hänestä tuli kuudes NHL-pelaaja, joka on tehnyt vähintään 50 maalia ainakin kuudella eri kaudella. Aiemmin saavutukseen olivat yltäneet Mike Bossy, Marcel Dionne, Wayne Gretzky, Guy Lafleur ja Mario Lemieux. Ovetškin voitti kauden 2014–2015 päätteeksi maalipörssin 53 maalilla ja teki sen aikana ylivoimamaaleja enemmän kuin kukaan muu, kaikkiaan 25 kappaletta. Pistepörssissä hän sijoittui neljänneksi 81 pisteellään. Ovetškin kohensi erityisesti puolustuspeliään ja edellisellä kaudella plus-miinus-tilastoon kerätyt 35 miinuspistettä parantuivat lukemaan +10. Kaudella Ovetškin voitti vuosien pudotuspelipettymysten jälkeen Stanley Cupin ja samalla pudostuspelien arvokkaimman pelaajan palkinnon Conn Smythe Trophyn.
Helmikuussa 2020 Ovetskin saavutti kahdeksantena pelaajana NHL-historiassa 700 maalia runkosarjassa.
Heinäkuussa 2021 Ovetškin teki Capitalsin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 47,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Marraskuussa 2021 hän oli 153:n maalin päässä Wayne Gretzkyn maaliennätyksestä nousten ohi Brett Hullin neljänneksi kaikkien aikojen maalintekijöiden listalla. Monet ovat jo pitkään pohtineet, tuleeko Ovetškin rikkomaan Gretzkyn ennätyksen. Joulukuuhun 2021 mennessä kukaan muu yhä NHL:ssä pelaava pelaaja kuin Ovetškin ei ollut uransa aikana pystynyt tekemään keskimäärin yhtä monta maalia per ottelu, eli 0,61 per peli. Seuraavana listalla on Auston Matthews, joskin hänen keskiarvonsa on myös 0,61. Listalla on otettu huomioon pelaajat, jotka olivat tuolloin pelanneet enemmän kuin yhden NHL-pelin. 1. tammikuuta 2023 Ovetškinin keskiarvo oli 0,61, Matthewsin 0,62.
KHL-ura
Ovetškin pelasi Dynamo Moskovan riveissä NHL:n työsulun aikana kaudella 2012–2013 tehden 40 tehopistettä 31 ottelussa. Vaikka Ovetškin siirtyi heti NHL-työsulun loputtua takaisin Washington Capitals -joukkueen riveihin, niin hänen nimensä kaiverrettiin venäläisen kosmonautin mukaan nimettyyn Gagarin Cup -palkintopokaaliin, joka annetaan KHL-jääkiekkoliigan voittaneelle joukkueelle.
KHL:ssä Ovetškin käytti pelinumeroa 32 numeron 8 sijasta.
Maajoukkueessa
Ovetškin on nuoresta iästään huolimatta osallistunut lukuisiin arvokisoihin. Hänellä on takanaan kahdet alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut, kolmet nuorten maailmanmestaruuskilpailut, viidet aikuisten maailmanmestaruuskilpailut, World Cup -turnaus sekä Torinon vuoden 2006, Vancouverin vuoden 2010 ja Sotšin vuoden 2014 olympialaiset.
Hän oli mukana voittamassa Venäjälle kultaa vuoden 2008 maailmanmestaruuskilpailuissa. Saksan vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuissa Ovetškinin joukkue nousi toista kertaa hänen maajoukkueurallaan loppuotteluun ja sai hopeaa. Pronssimitalit maailmanmestaruuskilpailuista Ovetškinilla on vuosien 2005 ja 2007 turnauksista.
Hän saapui myös kesken kisojen Slovakian maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2011, mutta jäi kuudessa ottelussa vaille tehopisteitä, ja Venäjä hävisi pronssiottelussakin Tšekille maalein 4–7 ja sijoittui neljänneksi. Vuonna 2012 Ovetškin saapui Capitalsin pudottua NHL:n pudotuspeleistä maajoukkueen mukaan Ruotsiin, jossa Venäjä pelasi puolivälieräottelun Norjaa vastaan. Venäjä eteni aina Suomessa pelattuun loppuotteluun, jossa se voitti Slovakian maalein 6–2. Ovetškin pelasi turnauksessa kolme ottelua ja teki niissä neljä tehopistettä. Sotšin olympiaturnauksessa Ovetškin teki vaatimattomat tehopisteet 1+1.
Pelaajaprofiili
Käsistään taitava Ovetškin on suuresta koostaan huolimatta todella ketterä sekä nopea luistelija. Hänet tunnetaan räjähtävän nopeasta ja tarkasta rannelaukauksestaan. Ovetškin on ensisijaisesti maalintekijä, joskin hän kykenee myös rakentamaan maalintekotilanteita. Ovetškinilla on myös erittäin luja lyöntilaukaus, joka mahdollistaa hänen peluuttamisensa puolustajan paikalla ylivoimalla. Tammikuuhun 2022 mennessä hän oli laukonut NHL:n historian aikana keskimäärin enemmän kuin kukaan muu pelaaja ottelua kohden, jos huomioon otetaan pelaajat, jotka ovat pelanneet enemmän kuin yhden NHL-ottelun. Tuohon mennessä hän oli laukonut keskimäärin 4,78 kertaa jokaisessa pelaamassaan NHL-otteluissa.
Toisinaan Ovetškinilla on taipumusta myös vaisuun puolustuspelaamiseen, ja ajoittain hän on saanut osakseen melko kovaakin arvostelua kahden suunnan pelaamisestaan.
Maalintekijänä tunnettu Ovetškin on jäänyt vain yhdellä kaudella alle 30 maaliin, ja parhaimmillaan hän on tehnyt 65 maalia yhdessä kaudessa kaudella 2007–2008, joka on 2000-luvulla suurin yhden kauden maalimäärä.
Ovetškin tunnetaan ylivertaisena ja nopeana kiekollisena pelaajana, mutta kiekottomana hän käyttää myös otteita, joista hänelle on aiheutunut pelirangaistuksia. Ovetškinin kehon kestävyyttä hänen pelityylilleen on kyseenalaistettu, ja 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä moni epäili hänen uransa loppuvan toistuviin vammautumisiin.
Nimi ja lempinimet
Ovetškinin nimi kirjoitetaan alkuperäisessä venäläisessä muodossaan Александр Овечкин, joka suoraan latinalaiseen kirjoitusasuun muunnettuna on Aleksandr Ovetškin. Englanninkielisissä maissa ja erityisesti NHL:ssä hänen sukunimestään suositaan kirjoitusasua Ovechkin. Hänen pelipaidassaan NHL:ssä ja maajoukkueessa nimi on kirjoitusasussa Ovechkin.
Ovetškin tunnetaan NHL:ssä myös yleisesti lempinimellä Alex. Tätä saatetaan käyttää myös virallisemmissa yhteyksissä, kuten urheiluselostuksissa ja -tilastoissa. Paljon pisteitä tekevänä jääkiekkoilijana hän on myös saanut kannattajiltaan lempinimen "Aleksanteri Suuri". Häntä myös kutsutaan Pohjois-Amerikassa usein nimillä Ovie tai Ovi.
Perhe
Ovetškin tulee urheilullisesta perheestä: hänen äitinsä, Tatjana voitti olympiakultaa koripallossa Montrealissa vuonna 1976 ja Moskovassa vuonna 1980. Ovetškinin äidin sukujuuret ovat osittain mordvalaiset, joka on suomensukuinen kansa. Julkisuudessa on arvuuteltu, kuuluuko hän ersäläisiin vai mokšalaisiin, jotka ovat kaksi merkittävintä mordvalaisryhmää. Isä Mihail taas pelasi jalkapalloa Moskovan Dynamossa.
Ovetškinin isoveli Sergei kuoli auto-onnettomuudessa Ovetškinin ollessa kymmenvuotias. Ovetškinin joukkueella oli veljensä kuolinpäivänä ottelu, jota hän ei kuitenkaan jättänyt väliin, koska hänen vanhempansa kehottivat häntä pelaamaan tapahtuneesta huolimatta. Ovetškin ei ole vielä aikuisiälläkään halukas puhumaan veljensä kuolemasta medialle toistuvista kyselyistä huolimatta. Hänellä on myös toinen veli, Mihail.
Ovetškin meni heinäkuussa 2016 naimisiin venäläismalli Anastasia Šubskajan kanssa.
Saavutuksia
Tähtipelaajille poikkeuksellisesti Ovetškinin pelipaikka vaihtui vasemmalta laidalta oikeaan laitaan työsulun lyhentämällä kaudella 2012–2013. Sen aikana hän pelasi oikeana laitahyökkääjänä 44 ottelua 48:sta ja teki 23 viimeisessä runkosarjaottelussaan 23 maalia. Kauden päätteeksi Ovetškin voitti Hart Memorial Trophyn. Seurauksena pelipaikan muutoksesta ja tähdistökentällisten äänestysjärjestelmässä ilmenneestä virheestä Ovetškin valittiin historiallisesti sekä NHL:n ykköstähtikentällisen oikeaksi laitahyökkääjäksi että kakkostähtikentällisen vasemmaksi laitahyökkääjäksi.
Ovetškin teki NHL-uransa 600. maalin 990 ottelussa. Tehtyään 600. maalinsa Ovetškinista tuli NHL-historian neljäs pelaaja, joka teki 600 maalia alle tuhannessa ottelussa, edellään vain Wayne Gretzky (718 ottelua), Mario Lemieux (719 ottelua) ja Brett Hull (900 ottelua).
HMS Circe (J214)
HMS Circe (viirinumerot M214 ja J214) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston 1942 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus aloitti valmistajan koeajot lokakuussa 1942 ja se määrättiin palvelukseenotettaessa 12. miinanraivaajalaivueeseen. Alus luovutettiin valmistuessa 16. lokakuuta laivastolle vastaanottotesteihin, joiden päätyttyä se siirrettiin Tobermoryyn koulutettavaksi ennen operatiivisen palveluksen aloittamista.
Tammikuussa 1943 alus sai päätökseen koulutuksen ja se aloitti miinanraivauksen Britteinsaarilla, kunnes alus määrättiin helmikuussa siirtymään Välimerelle laivueeseensa. Maaliskuussa alus siirtyi Välimerelle ja huhtikuussa se liittyi laivueeseensa, joka sai käskyn Galitan ja Sisiliansalmesta Tripoliin vievien väylien raivaamisesta (operaatio Antidote). Alus osallistui 20. toukokuuta miinan räjähdyksessä vaurioituneen HMS Fantomen pelastamiseen. Raivaus päättyi 3. kesäkuuta, mihin mennessä laivue oli raivannut kaikkiaan 126 miinaa.
Laivue määrättiin osallistumaan Sisilian maihinnousuun (operaatio Husky), jossa se raivaisi miinoitteita ja suojaisi saattueita. Circe erkani heinäkuun alussa laivueesta yhdessä HMS Acuten ja HMS Albacoren kanssa liittyäkseen operaation ajaksi 14. miinanraivaajalaivueeseen. Alus suojasi 10. heinäkuuta saattueen maihinnousun itäiselle maihinnousualueelle ja 12. heinäkuuta se aloitti raivauksen maihinnousualueella, minkä jälkeen alus aloitti sukellusveneidentorjuntapartioinnin ja saattueiden suojaamisen Maltan, Bizertan ja maihinnousualueen välillä.
Syyskuussa operaatiosta vapauduttuaan alus palasi laivueeseensa valmistautuen tukemaan Salernon maihinnousua (operaatio Avalanche). Alus raivasi 8. syyskuuta laivueensa mukana Salernoon johtavia väyliä, jolloin se kärsi lieviä vaurioita rannikkotykistön tulessa. Alus vapautui 16. syyskuuta laivueen mukana operaatiosta ja se siirtyi Napoliin raivaamaan. Laivue sai 30. syyskuuta määräyksen siirtyä Caprille Napolinlahden raivaamisen valmistuttua.
Lokakuun alusta alkaen alus tuki laivueen mukana Sisilian länsirannikon operaatioita raivaamalla tulitukialueita raskaille pinta-aluksille, jotka tukivat tykistöllään maajoukkojen etenemistä. Joulukuussa laivue sai määräyksen tukea suunniteltua Anzion maihinnousua (operaatio Shingle), minkä vuoksi alus siirtyi laivueen mukana Napoliin.
Circe raivasi 21. tammikuuta 1944 yhdessä 19. laivueen alusten kanssa miinoja Anzion luoteispuolella, jolloin se raivasi kaikkiaan viisi miinaa. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi Napoliin. Helmi-maaliskuun alus raivasi laivueensa mukana väyliä ja tuliasemia maajoukkoja tukeville risteilijöille. Alus raivasi 11. huhtikuuta Anzion lounaispuolella ollutta miinoitusta, mistä raivaus jatkui 18. huhtikuuta pohjoiseen Tiberin suulle. Raivausten aikana alus joutui toistuvasti rannikkotykistön tuleen.
Alus raivasi 20. huhtikuuta Anziosta länteen johtavaa väylää ja pimeän laskeuduttua se oli sukellusveneidentorjuntatehtävissä. Aluksen kannella räjähti miina 23. huhtikuuta aiheuttaen lukuisia kaatuneita ja haavoittuneita. Vaurioitunut alus hinattiin Napoliin, mistä se siirrettiin Tarantoon telakalle.
Marraskuussa alus oli korjausten jälkeisissä koeajoissa ennen siirtymistään Maltalle laivueeseensa. Joulukuussa alus oli Egeanmerellä raivaamassa miinoja liittoutuneiden vallatessa Kreikkaa. Tammi-helmikuun 1945 alus osallistui Kinaroksen ja Doronsalmen raivaamiseen.
Maaliskuun alussa alus oli Maltalla, josta se lähti 23. maaliskuuta Napoliin jatkamaan raivauksia. Huhtikuussa alus raivasi laivueensa mukana väylää Livornosta Genovaan, jonne laivue siirtyi toukokuussa. Genovan satama-allas saatiin raivattua 9. toukokuuta. Kesäkuusta elokuuhun alus osallistui Genovanlahden raivaamiseen.
Alus lähti huhtikuussa 1946 Britteinsaarille, jonne saavuttuaan se poistettiin palveluksesta. Alus siirrettiin reserviin Sheernessissä. Alus makasi ankkurissa Harwichissa, kunnes se siirrettiin Dundeehen laivaston reservin alkeiskoululaivaksi.
Alus sijoitettiin 1956 poistolistalle ja se myytiin BISCOlle romutettavaksi. Alus saapui hinattuna Arnott Young and Companylle Dalmuiriin maaliskuussa 1957 romutettavaksi.
Päälliköt
Aluksen päällikköinä olivat :
Darwin Airline
thumb| thumb|Darwin Airlinen Saab 2000 thumb|ATR 72 Etihad Regionalin väreissä Darwin Airline oli sveitsiläinen Luganossa kotipaikkaansa pitävä alueellinen lentoyhtiö. Se oli Etihad Airwaysin yhteistyökumppani ja operoi lentoja nimellä Etihad Regional.
Yhtiö perustettiin virallisesti 12.8.2003 ja ensimmäinen lento lennettiin heinäkuussa 2004. Maaliskuussa 2007 yhtiön palveluksessa oli 60 työntekijää.
Tapio Nousiainen
Toivo Tapio Nousiainen (7. toukokuuta 1914 Pielavesi – 30. lokakuuta 1981 Kuopio ) oli kristillinen kirjailija, lakimies ja teologian kandidaatti. Hänellä oli ylempi oikeustutkinto Helsingin yliopistosta vuodelta 1938, ja lakitieteen tohtori hänestä tuli 1961.
Darwin Airline
Laivasto
Heinäkuussa 2015:
Tapio Nousiainen
Nousiaisen tunnetuimpia teoksia ovat Leipää ja suolaa (1973) ja Yksi ainoa elämä (1980). Ensin mainittu on uudenlainen, aikansa Suomeen sijoittuva "Psalmien kirja". Yksi ainoa elämä varoittelee kadotuksen tuskista, ja siihen sisältyy vähän myös katolisen kirkon kritiikkiä. Siitä on useimpina vuosina ilmestymisensä jälkeen otettu uusintapainos. Se on käännetty viroksi nimellä Ainult üks elu. Se on käännetty myös venäjäksi. Lisäksi hän kuvaili peitenimiä käyttäen omaa elämäänsä ja läheistensä elämää vuoteen 1974 asti romaanissaan Katkennut korsi.
Darwin Airline
Laivaston kehitys
Darwin Airline vuokrasi neljä ATR 72-500 -lentokonetta Nordic Aviation Capitalilta alkuvuonna 2014. Lentokoneita, jotka olivat aiemmin Air Dolomitin, oli tarkoitus käyttää Genevesta Bordeauxiin, Roomaan ja Toulouseen suuntautuvilla lennoilla.
Tapio Nousiainen
Tapio Nousiainen tuli uskoon vuonna 1952 ja liittyi saman vuoden syksyllä Kuopion Vapaaseurakuntaan. Siitä lähtien hän kuului enimmäkseen Suomen Vapaakirkkoon, tosin välillä helluntaiherätykseen.
Darwin Airline
Konkurssi 2017
Yhtiön toiminta loppui konkurssiin vuoden 2017 lopulla.
Tapio Nousiainen
Nousiainen puhui ja toimi 1960–1970-luvulla Suomessa kristittyjen yhteyden, esimerkiksi yhteisen esirukouksen ja evankelioinnin (Jeesuksesta todistamisen) puolesta. Hän kirjoitti aiheesta kirjan Että he kaikki olisivat yhtä. Lisäksi hän osallistui aktiivisesti yhteiskristillisiin Ashram-kokouksiin ja piti raamattutunteja vuosina 1970-1980 Kansan Raamattuseuran toimintakeskuksessa Oronmyllyllä, Etelä-Karjalan Parikkalassa. Nousiainen saarnasi hengellisissä tilaisuuksissa ympäri Suomea tuomarin ja kirjailijan töidensä ohella, ja teki silloin tällöin saarnamatkoja myös ulkomaille.
Vaikka 1970-luvun puolivälin jälkeen hänen terveytensä heikkeni esimerkiksi diabeteksen, aivoverenkiertohäiriön ja sydänvaivojen takia, Nousiainen jaksoi kirjoittaa kirjoja kuolemaansa asti. Tapio Nousiaisesta on kirjoitettu elämäkerta: Kunhan vaellamme samaa tieta - Tapio Nousiaisen elämä ja palvelutyö kristittyjen yhteyden puolesta. Kirjoittaja on Nousiaisen tyttärenpoika Miika Tynjälä. Elämäkerta julkaistiin Suomen Vapaakirkon kesäjuhlilla Kuopiossa 5.-7. heinäkuuta 2019.
Verena Schweers
pienoiskuva|Verena Schweers Verena Schweers (o.s.  Faißt, s. 22. toukokuuta 1989) on saksalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi Saksan maajoukkueessa 47 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän pelasi ensimmäisen kerran maajoukkueessa lokakuussa 2010 Australiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa Saksan viidestä ottelusta.
Schweers edusti seuratasolla kotimaassaan SC Freiburgia vuosina 2006–2010, VfL Wolfsburgia vuosina 2010–2016 ja Bayern Müncheniä vuosina 2016–2020. Hän oli voittamassa Mestarien liigaa vuosina 2013 ja 2014.
Vol. 4 (Pate Mustajärven albumi)
Kansikuva otettiin Café Europassa.
Neon 2
Neon 2 on 1990-luvulla perustettu suomalainen pop-yhtye, joka on peräisin Uudenkaupungin ja Laitilan seudulta. Yhtyeen jäsenet ovat laulaja Jussi Rainio, kitaristi Rami Alanko, rumpali Jari Varjo, basisti Toni Nuotio ja kosketinsoittaja Petri Alanko.
Yhtye teki vuonna 1992 levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Samana vuonna yhtye sijoittui toiseksi Syksyn sävel -laulukilpailussa kappaleellaan "Tässä talossa". Tuplaplatinaa myyneen esikoisalbumin Polku (1992) muita tunnettuja kappaleita ovat "Kemiaa" ja "Polku".
Helsingin Sanomien Ilkka Mattila ei pitänyt Polku-albumin sävellyksiä järin omaperäisinä ja löysi sanoituksistakin latteuksia, mutta albumin tuotannossa on hänestä tehty oikeita ratkaisuja ja osattu sulattaa ”käyttöpoppiin” rock- ja tanssitrendien elementtejä niin, että Neon 2 kilpaili lähinnä ulkomaisten artistien kanssa.
Yhtyeen toinen platina-albumi Rivien välistä julkaistiin vuonna 1993. Neon 2:n viimeinen albumi oli vuonna 1996 julkaistu Viides Vuodenaika. Tältä levyltä jäi ikivihreäksi elämään kappale nimeltä "Ei yksinäinen unta saa".
Yhtye lopetti aktiivisen konsertoinnin vuonna 1997 ja tämän jälkeen yhtye on julkisesti esiintynyt vain harvakseltaan yhdessä.
Jussi Rainio soitti yhdessä veljensä Timo Rainion kanssa Rainio Bros -yhtyeessä vuosina 1999-2004. Vuodesta 2008 alkaen Rainio on keikkaillut yhdessä Ressu Redfordin kanssa. Kaksikko on julkaissut kolme albumia yhdessä kanssa vuosina 2009, 2010 ja 2014.
Vuonna 2014 Neon 2 osallistui tv-ohjelmaan We Want More ja julkaisi Warner Musicin kautta uuden singlen nimeltä Kaunis.
Vuonna 2017 Neon 2 teki paluun keikkalavoille tekemällä neljä keikkaa ja julkisti joulukuussa uuden "Itseni kaltainen" -nimisen kappaleen. Yhtye ilmoitti myös tekevänsä vuonna 2018 ainakin parikymmentä keikkaa ja julkaisevansa myös uusia kappaleita.
Jussi Rainio sairastui vuonna 2017 vatsasyöpään, mutta parantui siitä.
Konnarin koulu
Konnarin koulu on peruskoulun 1.–6. luokat käsittävä alakoulu Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Lammin pitäjän kirkonkylän taajamassa. Oppilaita koulussa on noin 330 (vuonna 2020) ja opettajia parisenkymmentä. Koulun rehtorina toimii Jari Jokinen.
Kyläkoulujen oppilaat siirrettiin vuonna 2012 Konnarin kouluun, joten syksyllä 2012 koulun oppilasmäärä kasvoi merkittävästi.
Alakoulun lisäksi samassa rakennuksessa toimii päiväkoti.
Dieci
Dieci on vuonna 1962 perustettu italialainen yritys. Se valmistaa esimerkiksi kurottajia, joiden valmistuksen se aloitti vuonna 1983 ensimmäisenä Euroopassa.
Kahdeksas ristiretki
Tuohon aikaan mamelukit laajensivat valtaansa itäisellä Välimerellä. Jerusalemin kuningas oli vetäytynyt Akkoon, ja Ludvig halusi lähteä hänen avukseen. Ludvigin veli Anjoun Kaarle I taivutteli veljensä aloittamaan retken Tunisian valloituksella sillä verukkeella, että Tunisiasta käsin olisi helpompi hyökätä Syyriaan ja Egyptiin. Tunisian sulttaanilla oli yhteyksiä Espanjaan, joten saattoi kuvitella, että hän olisi käännytettävissä kristinuskoon. Tämä palveli ennen kaikkea Kaarlen omia valtapyrkimyksiä, sillä mamelukit havittelivat myös Sisiliaa.
Piiritysjoukkojen jatkuvan sairastelun takia Tunisin piiritys lopetettiin lokakuun 30. Sopimus sulttaanin kanssa takasi kaupungin munkeille vapauden harjoittaa uskontoaan ja jonkinlaiset vapaakauppaoikeudet, joten ristiretkeä voidaan hyvällä tahdolla sanoa menestykseksi. Kaarle liittoutui Englannin Edvard Pitkäjalan kanssa. Kun Kaarle jatkoi Tunisian piiritystä, Edvard iski Syyriaan. Syyrian retki, Yhdeksäs ristiretki, lasketaan joskus osaksi kahdeksatta.
Sulfidi
thumb|250px|Sulfidianioni Sulfidit ovat rikin yhdisteitä, joissa rikki on alimmassa hapetusluvussaan –II. Sulfidit ovat joko epäorgaanisia yhdisteitä, joissa on sulfidi-ioni on S2− tai orgaanisia tioeetteriyhdisteitä eli orgaanisia sulfideja. Tyypillinen epäorgaaninen sulfidi on natriumsulfidi Na2S.
Sulfidi-ioni on hyvin vahva emäs, joka ei esiinny edes vahvasti emäksisissä vesiliuoksissa. Vedessä esiintyy vain vetysulfidi-ioni SH−, esim. natriumsulfidin liuetessa veteen: Sulfidin konjugaattihappo on vetysulfidi-ioni, ja sen konjugaattihappo on rikkivety. Tämän vuoksi veden tai ilmankosteuden kanssa kosketuksiin joutuvat sulfidisuolat haisevat rikkivedylle.
Monet metallit muodostavat liukenemattomia sulfideja. Näitä ovat esim. kadmiumkeltainen (CdS) ja hopean tummumisen aiheuttava hopeasulfidi (Ag2S).
Tioeetterit eli orgaaniset sulfidit nimetään kuten eetterit korvaamalla eetteri-pääte sulfidi-päätteellä. Kemiallisesti ne muistuttavat pääasiassa eettereitä. Yksinkertaisin orgaaninen sulfidi on dimetyylisulfidi. Tioeetteri-termi on kuitenkin sulfidia yksiselitteisempi. Substituenttina olevaa -S-R -ryhmää nimitetään alkyylitioryhmäksi.
Proteiineissa esiintyy disulfidisiltarakenteita, jotka stabiloivat ja pitävät yllä proteiinien kolmiulotteista rakennetta.
HMS Espiegle (J216)
HMS Espiegle (viirinumerot M216 ja J216) Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1942 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 15. marraskuuta 1940 Harland and Wolffin telakalta Belfastista, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1942 telakkanumerolla 1138. Se laskettiin vesille samana vuonna 12. elokuuta. ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 1. joulukuuta.
Palvelus
Alus romutettiin vuonna 1967 Dalmuirissa.
Pandora ja lentävä hollantilainen
Pandora ja lentävä hollantilainen (myös Pandora ja Lentävä hollantilainen; ) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut Albert Lewinin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama brittiläinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Ava Gardner ja James Mason. Pandora ja lentävä hollantilainen kertoo naisesta, joka ei pysty rakastamaan, ja miehestä, joka ei pysty kuolemaan. Pandora ja lentävä hollantilainen perustuu Lentävän hollantilaisen kansantaruun.
Juoni
Pandora ja lentävä hollantilainen sijoittuu 1930-luvun Espanjan katalonialaiseen rannikkokaupunkiin, missä amerikkalainen yökerholaulaja ja viettelijätär Pandora Reynolds (Ava Gardner) viettää aikaansa. Pandora vetää miehiä puoleensa, mutta hän ei itse pysty rakastumaan. Kylmäsydämisen kaunottaren sisin alkaa kuitenkin lämmetä, kun hän kohtaa satamaan jahdillaan purjehtivan salaperäisen kuolemattoman hollantilaisen Hendrik van der Zeen (James Mason).
Tuotanto
Pandora ja lentävä hollantilainen kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä vähän yli 1,2 miljoonan dollarin budjetilla lähinnä Espanjassa. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Espanjassa Katalonian Barcelona, Costa Brava, Palamós ja Tossa de Mar, jonne pystytettiin pronssiveistos Ava Gardnerin näyttelemästä Pandora Reynoldsista Gardnerin kunniaksi kesällä 1998. Elokuvaa kuvattiin myös Ison-Britannian Lontoossa ja Surreyn Sheppertonissa sijaitsevilla studioilla. Elokuvan kuvaukset olivat alkaneet toukokuun alussa ja päättyneet elokuun lopulla 1950. Dorkay Productions ja Romulus Films olivat elokuvan tuotantoyhtiöinä.
Elokuvan kuvauksien aikana Mario Cabrélle ja Ava Gardnerille kehittyi rakkaussuhde, joka kiinnitti paljon median huomiota. Cabrén ja Gardnerin lyhytikäinen romanssi hiipui, kun Gardner lähti Espanjasta elokuvan kuvauksien päätyttyä.
Julkaisu ja vastaanotto
MGM:n merkintöjen mukaan elokuva tuotti Yhdysvaltain ja Kanadan teatterilevityksessä 1 247 000 dollaria ja muualla 354 000 dollaria. Ilmestyessään Pandora ja lentävä hollantilainen sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton, ja Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 86 prosenttia on myönteistä perustuen neljääntoista arvosteluun. Ohjaaja Albert Lewin sai parhaan ohjauksen Directors Guild of America -ehdokkuuden vuonna 1952. Pandora ja lentävä hollantilainen on julkaistu niin VHS:nä, DVD:nä kuin Blu-raynäkin.
Mount Finland
Mount Finland on Etelämantereella, Kuningatar Maudin maalla sijaitseva valloitettu 2879 metriä korkea vuori. Suomalaiset Patrick "Pata" Degerman ja yrittäjä Pekka Holma valloittivat sen 19. marraskuuta 2006 kello 23.10.
Marko Kristal
Viron maajoukkueessa Kristal pelasi 143 ottelua vuosina 1992–2005 ja teki niissä yhdeksän maalia. Hän päätti maajoukkueuransa 20. huhtikuuta 2005 otteluun Norjaa vastaan.
Seuratasolla Kristal on edustanut pääosan urastaan Tallinnan Floraa. Hän pelasi myös Suomessa FC Lahdessa. Nykyään hän toimii Floran apuvalmentajana.
Luettelo Pakistanin kansallispuistoista
Luettelo Pakistanin kansallispuistoista sisältää 28 kansallispuistoa Pakistanissa.
Patrice Bergeron
pienoiskuva|Bergeron vuonna 2012. Patrice Bergeron (s. 24. heinäkuuta 1985 Ancienne-Lorette, Quebec) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi 19 kautta NHL:ssä Boston Bruinsissa. Bergeron oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Häntä on pidetty yhtenä maailman parhaista kahden suunnan keskushyökkääjistä ja hän on voittanut parhaan puolustavan hyökkääjän Frank J. Selke Trophyn ennätykselliset viisi kertaa. Hän kuuluu niin sanottuun Kolmen kullan klubiin, eli on voittanut urallaan jääkiekon olympiakultaa, Stanley Cupin sekä maailmanmestaruuden. Lisäksi hänellä on nuorten maailmanmestaruus ja maailmancupin voitto. Bergeron on kanadanranskalainen.
Bergeron teki elokuussa 2006 pitkän viisivuotisen jatkosopimuksen Bruinsin kanssa. Yhteensä viidestä kaudesta tuli palkkaa 23,75 miljoonaa dollaria, eli hän sai 4,75 miljoonaa jokaisella kaudella. Bergeron teki uransa ensimmäisen hattutempun 6–0-voitossa Ottawa Senatorsia vastaan 11. tammikuuta 2011. Kolmas maali syntyi toisessa erässä ajassa 14:07. Bergeronia pidetään yleisesti yhtenä maailman parhaimmista kahden suunnan hyökkääjistä. Hänen plusmiinus-teholukemansa pysyttelee yli 200:ssa mikä on harvinaista hänen aikansa NHL-kiekossa. Bergeron on myös aloitusspesialisti. Aloitusvoiton todennäköisyys on hänellä NHL:n korkeinta luokkaa.
Ennen kauden 2020–2021 alkua Bruins nimesi Bergeronin joukkueen kapteeniksi. Elokuussa 2022 Bergeron teki Bruinsin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Salainen valtakunta
Salainen valtakunta on Blue Sky Studiosin tekemä animaatioelokuva. Se sai ensi-iltansa toukokuussa 2013.
Äänirooleissa
Lisäksi muissa rooleissa Ella Pyhältö, Kari Tamminen, Mathilda Leppälahti, Samuel Motsakov, Vaula Hyry, Anu Ahonen, Markus Degerman, Ralf Öhberg, Magnus Axberg, Annamari Metsävainio, Jaana Hovinen ja Hans Halmari.
Suomenkielinen toteutus
Kappaleen "Kaikki on okei" suomenkielisen version esittää Heikki Kujanpää, taustoissa Katja Aakkula, Katja Sirkiä sekä Inna Vintturi.
Tapiolan Voimistelijat
Tapiolan Voimistelijat on espoolainen voimisteluseura, joka toimii pääasiassa Suur-Tapiolan alueella sekä Leppävaarassa. Seuralla on kilpailevia joukkueita joukkuevoimistelussa ja tanssillisessa voimistelussa sekä laajaa harrasteliikunnan tarjontaa kaikenikäisille perheliikunnasta lasten tuntien ja aikuisten ryhmäliikunnan kautta seniorijumppaan. Noin 10 % seuran jäsenistä on joukkuevoimistelijoita. Joukkuevoimistelun osalta seuran tavoitteena on tarjota jokaiselle voimistelijalle mahdollisuus harrastaa lajia omalla taito- ja tavoitetasollaan.
Tapiolan Voimistelijat on Suomen Voimisteluliiton sekä Etelä-Suomen Liikunta ja Urheilu ESLUn jäsen.
Seuran jäsenmäärä on enimillään ollut 1 875 (2018). Harrastetuntien ohjaajia ja voimisteluvalmentajia on yhteensä noin 80 kappaletta. Lasten harrastetunteja ja aikuisten ryhmäliikuntatunteja oli molempia vuonna 2020 tarjolla yli 30 viikoittain.
Seurasta käytetään lyhenteitä TapVo ja Tapvo. Seuran hallituksen puheenjohtajana vuonna 2021 toimii Heidi Viitamäki ja toiminnanjohtajana Terhi Toivonen.
Kilpailumenestys
Tapiolan Voimistelijoiden Elegia-joukkue on edustanut Suomea kolmissa joukkuevoimistelun MM-kilpailuissa: Seuran joukkueet ovat lisäksi saavuttaneet myös useita SM-mitaleita.
Seuran historia
Seura perustettiin vuonna 1964 nimellä Tapiolan Naisvoimistelijat. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 1995. 50-vuotisjuhlavuottaan Tapvo vietti vuonna 2014.
Kilta
Vuonna 1976 Tapiolan Voimistelijat perusti Uskollisuuden killan no 37. Killan jäseneksi voi hakea, kun on ollut seuran jäsen viisi vuotta. Kiltojen kantava teema on ystävyys. Killat järjestävät ja kiltalaisille järjestetään monenlaista toimintaa kuten retkiä ja tapaamisia. TapVossa kiltalaisia on noin kaksikymmentä.
Benedetto Marcello
Benedetto Marcello (1. elokuuta 1686 Venetsia – 24. heinäkuuta 1739 Brescia) oli italialainen barokkisäveltäjä.
Marcello syntyi Venetsiassa ja sai musiikinopetusta Antonio Lottilta ja Francesco Gasparinilta. Hän kuitenkin luki samanaikaisesti lakia ja loi huomattavan uran hallinnossa.
Marcello oli monipuolinen ja tuottelias säveltäjä; hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa erilaista kirkkomusiikkia, kantaatteja ja soitinmusiikkia. Hänen seitsemästä oopperasta tunnetuin ja arvostetuin on Arianna (“Ariadne”, Cassanin librettoon, Venetsia, 1726).
Hänen veljensä oli säveltäjä Alessandro Marcello.
Marcello julkaisi oopperasta satiirisen pamfletin Il teatro alla moda (”Muodinmukainen teatteri”, 1720), jossa hän kritisoi tuolloin vallinneita käytäntöjä.
Aaaah! Real Monsters
'''Aaaah! Real Monsters' (Aaahh!!! Real Monsters'') on yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka ovat luoneet Bruce Kalish ja Gábor Csupó. Sarjasta tuotettiin yhteensä 52 jaksoa, jotka esitettiin vuosien 1994–1997 välisenä aikana. Sarja keskittyy kolmeen pikkuhirviöön, jotka käyvät hirviöille tarkoitettua koulua, jossa he opettelevat pelottelemaan ihmisiä.
Hyrkania
thumb|Hyrkanian sijainti. Nykyiset valtiorajat. Hyrkania oli muinainen Persian maakunta, joka sijaitsi Kaspianmeren etelärannalla nykyisten Iranin ja Turkmenistanin alueilla. Hyrkania on alueen kreikkalainen nimi, persiaksi sen nimi oli Varkâna. Antiikin aikana Kaspianmerta kutsuttiin myös nimellä Hyrkanianmeri.
Hyrkaniasta tuli osa Persian valtakuntaa Kyyros Suuren ja Kambyseksen aikana noin 559-520 eaa. Hyrkaniaa hallitsi satraappi, jonka pääkaupunki oli Zadrakarta, joka ehkä on nykyinen Sârî. Persian valtakauden aikana Hyrkaniaan rakennettiin muuri, jonka tarkoituksena ehkä oli suojella Hyrkaniaa Keski-Aasiasta päin tulevilta ihmisiltä.
Noin 336-323 Hyrkania joutui Makedonian kuninkaan Aleksanteri Suuren alaisuuteen. Myöhemmin Hyrkania oli seleukidien hallitsema.
Artjärven historia
Esihistoria
Artjärvellä tunnetaan kaksikymmentä kiinteää muinaisjäännöstä, joskin arkeologinen tutkimus on ollut vähäistä. Linnanmäki on tosin ollut kiinnostuksen kohteena jo 1800-luvun lopulla ja Etelä-Suomalaisen osakunnan kotiseuturetkellä Osmo Korosuon johdolla tutkittiin silloin juuri Linnanmäkeä. Se oli mahdollisesti puolustus-, varustus, käräjä- ja mestauspaikka ja sittemmin siellä pidettiin Kinttulan kartanon kesäjuhlia.
Muinaislöytöjä on tehty järvien läheisyydestä kivi- ja rautakaudelta. Hietaisilla rinteillä on ollut asumuspaikkoja. Satu Koivisto päättelee löytöjen ajoittuvan mesoliittisen kivikauden ajalle, mutta myös vasarakirveskauden löydöksiä on olemassa muun muassa Pekolan tilalta. Lapinjärven kunnan historiassa on viitteitä tästä etenkin, kun siinä on kuvattu Porlammia ja hämäläisen ja ruotsalaisen alueen rajanvetoja.
Esihistoriasta asutukseen
Asutuksen muotoutuessa Artjärvelle keskiajan lopussa hakattiin rajat auki Myrskylää vastaan vuonna 1485 ja Porlammia vastaan vuonna 1548 ja niin pitäjän alue alkoi muotoutua. Artjärvi kuului neljänneksenä Hollolan emäpitäjään käsittäen nykyistä selvästi laajemman alueen. Siihen kuuluivat seuraavat kylät: Onkiniemi, Suurikylä, Ratula, Hietana, Villikkala, Pärhäniemi, Sääksjärvi, Haapakimola, Taasia, Koliseva, Böli, Nurma, Haapalahti, Kaarijärvi, Jaala, Kimola, Lyöttilä, Keltti, Huhmarmäki, Kauramaa ja Säyhtee.
Kylissä oli yleensä 6–20 taloa, jotka olivat niin sanottuja kantatiloja. Kantatiloja jaettiin, joskin tilojen jakaminen oli kauan kielletty, koska kruunu pelkäsi veronmaksun loppuvan, jos tilat tulisivat elinkelvottomiksi ts. autioiksi.
Autioituminen oli yleistä 1500-luvun loppupuolella, eikä ollut tavatonta, että nykyään hyvinvoivat tilat olivat jonkin aikaa autiona tai vaihtoivat omistajaa. Kruunu salli tiloille armovuosia niiden selviytyäkseen veloista, mutta hääti talolliset tiloiltaan, ellei velvollisuuksia saatu suoritettua.
Kantatiloja viljeltiin vakaasti polvelta toiselle. Tiloista tuli sukutiloja, joita Artjärvellä on varsin paljon kunnan kokoon nähden. Sukutilaoikeus edellytti 200 vuoden yhtäjaksoista viljelyä suvussa, mutta monet tilat kuten Hietanan Kettula perustettiin jo 1500-luvulla ja aikaisemminkin. Kirjallisia tietoja ei näistä ole ennen kuin maakirjoja alettiin toimittamaan vuonna 1540.
Suurikylä oli kylistä suurin ja siinä oli eniten taloja. Isossajaossa ja Uusjaossa taloja siirrettiin uusille paikoille, kuten Saharinkin tila. Jako tehtiin myös Hietanalla, mistä siirrettiin Suovala, Pietilä, Peltola, Anttila, Töyrylä ja Pormestari, sekä Villikkalassa muun muassa Ali-Tukonen metsäseudulle. Sen sijaan kartanokylissä Kinttulassa ja Ratulassa sitä ei tehty, vaan omistussuhteet ja paikat muuttuivat vasta torpparijaossa. Ratulan palstoitus tehtiin vuonna 1923, jolloin kartanon maista itsenäistyivät seuraavat torpat: Pukkala, Perttilä, Lassila, Uutila, Rantala, Einola, Heikkilä, Taparsela, Pyylä, Kurttola, Karkeala, Leskelä, Nihtilä, Markola, Klemola, Mattila ja Sihvola. Maanmittari Pfäffli totesi jaosta: ”On elämäntyöni luoda elinkelpoisia tiloja”.
Tiloja jaettiin maatalouden ollessa nousussa vuosisadan vaihteen jälkeen, sillä suuntaus oli pienviljelyksessä ja elinkelpoiseksi katsottiin jo kuuden, jopa kolmen hehtaarin tila. Tuon ajan näkemys oli, että mitä enemmän on maatiloja, sitä paremmin maatalous voi.
Tiloja jaettiin vielä yhden kerran siirtoväelle, jolloin Ratulasta ja Kinttulasta lohkottiin tiloja ja tilanosista. Artjärvellä ei ollut ruotsinkielistä maanomistusta kartanoita lukuun ottamatta, jolloin kaikki maa oli jaettavissa.
Britannian Grand Prix 1987
Britannian Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. heinäkuuta 1987 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti kotikilpailuaan ajanut Nigel Mansell. Voitto oli hänelle kauden kolmas.
Taistelu voitosta oli mielenkiintoinen. Nelson Piquet johti Manselliä 20 sekunnilla kierroksella 45, mutta Mansell ohitti hänet 15 kierrosta myöhemmin Stowe-mutkassa.
Artjärven historia
Esihistoriasta asutukseen
Näin olivat tilasuhteet muotoutuneet historiallisen kehityksen myötä ja saaneet nykyisen paikkansa. Artjärvellä on yhä tiloja, joista karjatiloja ja muita tiloja on niin paljon, että Artjärvi on Suomen maatalousvaltaisimpia kuntia ja eräänlainen viimeinen mohikaani kaupunkikulttuurin vallatessa Uudellamaalla yhä enemmän alaa.
Seurakunta
Turun piispa Isak Rothovius alkoi suosia erämaaseurakuntia ja niin artjärveläiset saivat oman kappelin. Sitä ennen Artjärven seutu kuului Pernajan seurakuntaan ja vuodesta 1575 Pernajasta eronneeseen Lapinjärven seurakuntaan. Artjärvellä tehtiin esitys oman kirkon saamiseksi. Vuonna 1636 rakennettiin kirkko, jossa Lapinjärven pappi kävi saarnaamassa. Vuonna 1667 Aksel Majanderista tuli seurakunnan ensimmäinen oma kappalainen. Seurakunnan ympärille alkoi muotoutua paikallinen elämä ja kappelin kokouksissa voitiin käsitellä paikallisia olisi oloja ja käräjillä sille tulleita riitoja.
Artjärvellä oli 1600- ja 1700-luvun mittaan lahjakkaita kappalaisia. Oli myös kelvottomia kirkonmiehiä, joiden lapset joutuivat säätykierrossa alemmas, joskin maatila oli monelle pelastuksena. Artjärvellä oli kymmenen vuotta kappalaisena kuuluisa ”Korpi” Jaakko Stenius vanhempi, joka oli uudistuksellinen ja rakensi Artjärven kolmannen kirkon, jonka paikasta ei ole täyttä selvyyttä, joskin tontin paikka tiedetään.
Osa kappalaisista hakeutui emäseurakuntaan Lapinjärvelle, osa muihin sijaisuuksiin väliaikaisten kappalaisten ollessa tavallisia. Löfving-suku kuitenkin koetti saada vakautta seurakunnan elämään oltuaan kahdessa polvessa Artjärven seurakunnassa.