cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Benedictus XVI
Maine ja ideologia kardinaalina
Kardinaali Ratzingeria pidettiin katolisen kirkon perinteisen opetuksen puolustajana. Hän korosti opin puhtautta, uskon ja järjen välistä yhteensopivuutta. Niin kuin katolisen kirkon opetus, paavi vastusti ehkäisyä (Katolisen kirkon katekismus, kohta 2399), tuomitsi homoseksuaalisuuden seksuaalisia suhteita, naispappeuden ja radikaalifeminismin sekä vastusti keskustelua pappien selibaatin poistamisesta. Lisäksi Ratzinger uskonopin kongregaation johtajana oli myös osavastuullinen Vatikaanin kielteiseen suhtautumiseen vapautuksen teologiaa kohtaan. Hänen näkemyksensä seurasi katolista opetusta, jonka mukaan katolinen kirkko on ainoa oikea kirkko.
Ratzinger toimi yli 20 vuotta edeltäjänsä paavi Johannes Paavali II:n lähimpänä neuvonantajana ja häntä on kutsuttu "opilliseksi portinvartijaksi", mutta toisaalta myös jyrkemmin "Jumalan rottweileriksi" tai "Panssarikardinaaliksi (Der Panzerkardinal)". Ennen vuoden 2005 konklaavia hän oli Vatikaanin vaikutusvaltaisimpia miehiä. Ratzingerin vastustajat kutsuivatkin häntä "Vatikaanin Rasputiniksi" venäläisen Grigori Rasputinin mukaan. Voimakkaan asemansa ja Johannes Paavali II:ta lähellä olleen opillisen linjansa takia häntä pidettiin jo 1990-luvulla yhtenä mahdollisena kandidaattina seuraavaksi paaviksi.
Vuoden 2005 konklaavi
pienoiskuva|Benedictus XVI:n vaakuna. Poikkeuksellisesti vaakunan päällä ei ole perinteistä paavin kolmikerroksista tiaraa, vaan pelkkä [[mitra.]]
Ennakkotunnelmat, suosikit ja valitsijat
Paavin valitseva konklaavi kokoontui 18. huhtikuuta 2005. Katolisen kirkon kaiken kaikkiaan 184 kardinaalista siihen sai osallistua 117 alle 80-vuotiasta kardinaalia. Ikärajoituksen oli määrännyt Paavali VI 1975. Sairauden vuoksi konklaavista pois jäivät filippiiniläinen Jaime Sin ja meksikolainen Alfonso Antonio Suárez Rivera, joten uutta paavia valitsemassa oli vain 115 kardinaalia. 58 konklaaviin osallistuvaa kardinaalia oli Euroopasta, ja heistä italialaiset olivat suurin ryhmä. Konklaavi kokoontui kardinaalidekaani Ratzingerin johdolla. Konklaavi oli salainen.
Katolisessa kirkossa alle 80-vuotiaiden kardinaalien lukumääräksi on nykyään rajoitettu 120. Aikaisemmin paavin valintaan oikeutettujen kardinaalien määrä on ollut suurimmillaan 135.
Italialaisista kardinaaleista mahdolliseksi paaviksi valittavia olivat Rooman piispan sijaisena toiminut Camillo Ruini, Venetsian patriarkka Angelo Scola, Vatikaanin pääministeri Angelo Sodano, Milanon arkkipiispa Dionigi Tettamanzi, maailman piispojen johtaja Giovanni Battista Re ja Milanon entinen arkkipiispa Carlo Maria Martini. Muita vahvoja ehdokkaita olivat kardinaalidekaani, saksalainen Joseph Ratzinger ja Prahan arkkipiispa Miloslav Mik, Wienin arkkipiispa Christoph Schönborn ja nigerialainen Francis Arinze. Latinalaisen Amerikan kardinaaleista oli mainittu mm. Buenos Airesin arkkipiispa Jorge Mario Bergoglio, Méxicon arkkipiispa Norberto Rivera Carrera, São Paulon arkkipiispa Cláudio Hummes, hondurasilainen Oscar Andrés Rodríguez Maradiaga, Aasiasta puolestaan Ivan Dias.
Uutistoimisto CNN nosti näistä ehdokkaista esille varsinkin Joseph Ratzingerin ja Dionigi Tettamanzin. Ennen konklaavia esitettyjen arvailujen mukaan kardinaalien tekemään valintaan vaikuttaisi ennen kaikkea uuden paavin ikä. Esimerkiksi "Inside the Vatican: The Politics and Organization of the Catholic Church" -kirjan kirjoittanut Thomas Reese epäili ennen konklaavia, että kardinaalit eivät halua uudeksi paaviksi nuorta, koska edellinen paavi Johannes Paavali II oli ollut paaviksi noustessaan poikkeuksellisen nuori. Lisäksi hän huomautti, että koska Johannes Paavali II oli ollut paavina yli kaksi kertaa kauemmin kuin 1900-luvun paavit keskimäärin, kardinaalit eivät haluaisi heti perään yhtä pitkää paavinkautta. Toisaalta myös huomautettiin, ettei myöskään liian vanha ehdokas olisi hyväksi, sillä tällä olisi suuri riski muuttua yhtä huonokuntoiseksi ja sairaaksi kuin Johannes Paavali II oli viimeisinä vuosinaan.
Nousu paaviksi ja nimivalinta
Vanhin kardinaalidiakoni tervehti Pietarinkirkon parvekkeelta kansanjoukkoja monella kielellä ja sen jälkeen ilmoitti uuden paavin valinnan perinteisin sanoin latinaksi:
Sanat "Benedicti Decimi Sexti" julkaistiin jälkeenpäin klassisemmassa muodossa "Benedictum Decimum Sextum" useimmissa lehdissä, myös Vatikaanin l'Osservatore Romanossa.
Uuden paavin nimivalinta ei vielä itsessään kertonut paljoa hänen tulevan pontifikaattinsa sisällöstä. Usein paavin valitsema paavillinen nimi viittaa siihen, kenen edeltäjänsä politiikkaa hän aikoo jatkaa. Esimerkiksi Johannes Paavali I:n nimivalinta 1978 kertoi hänen halustaan jatkaa edeltäjiensä Johannes XXIII:n ja Paavali VI:n linjalla. Nimi "Benedictus" on kuitenkin suhteellisen neutraali nimivalinta kirkon sisällä, ja asiantuntijoiden mukaan esimerkiksi "Pius" olisi kuvastanut paremmin uuden paavin konservatiivisuutta. Ratzingerin nimivalinta tuli sekä paavi Benedictus XV:ltä, että Benedictus Nursialaiselta. Uusi paavi selitti itse Benedictus XV:n vaikutusta nimivalintaansa sanoen:
Pietarin istuimella
pienoiskuva|Benedictus XVI Brasilian-vierailunsa aikana.
Kun Benedictuksen paavius oli kuulutettu yleisölle, hän piti Pietarinkirkon parvekkeelta lyhyen puheen ja antoi "Urbi et orbi" ("Kaupungille ja maailmalle") -siunauksensa. Puheessaan hän totesi olevansa "yksinkertainen ja nöyrä työntekijä Herran viinitarhassa". Kommentaattoreiden mukaan korkeasti oppinutta paavia ei yleensä ole kuvattu yksinkertaiseksi. Seuraavana päivänä ensimmäisessä messussaan pitämässään puheessa hänen viestinsä oli sovinnonhaluinen. Hän sanoi tehtäväkseen Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen uudistusten saattamisen loppuun sekä Johannes Paavali II:n muiston ja kirkon tradition vaalimisen. Hän myös korosti sivilisaatioiden välisen dialogin tärkeyttä ja ekumeniaa. Paavi nimitti valintansa jälkeen uudelleen suurimman osan edellistä paavia palvelleista Vatikaanin virkamiehistä. He olivat automaattisesti menettäneet virkansa edellisen paavin kuoltua.
Vastaanotto
Konservatiivisten kardinaalien eturiviin kuuluvan Ratzingerin valinta paaviksi herätti maailmalla tunteita suuntaan ja toiseen. Häntä luonnehdittiin ensimmäisissä arvioissa sekä perinteisen uskon puolustajaksi että mieheksi, jonka konservatiivinen kanta voisi pahimmillaan aiheuttaa kirkon lopullisen vieraantumisen nykyaikaisesta yhteiskunnasta. National Catholic Reporter -lehden Vatikaanin-asioiden asiantuntija John L. Allen arvioikin, että edessä voi olla "kovan linjan eripuraisuutta aiheuttava paavikausi". Allen kuvasikin Ratzingeria lähes "Darth Vader -hahmoksi" uudistusmielisille katolilaisille. Toisaalta uuden paavin konservatiivisuutta pidettiin paikoin myös hyvänä asiana: jotkut islamilaiset oppineet totesivat, että Benedictus XVI:n edustama tiukka linja oli osin yhdenmukainen islamilaisen opin kanssa esimerkiksi homoseksuaalisuuden suhteen. Sen sijaan esimerkiksi Desmond Tutu arvosteli Ratzingeria "jäykäksi konservatiiviksi" ja sanoi:
Uuden paavin toivottiin jatkavan edeltäjänsä Johannes Paavali II:n linjaa uskontojen välisen dialogin jatkamiseksi. Benedictus XVI vakuutti sitoutuvansa tähän työhön: "Tervehdin kaikkia yksinkertaisuudella ja rakkaudella vakuuttaakseni, että (katolinen) kirkko haluaa jatkaa avointa ja vilpitöntä vuoropuhelua heidän kanssaan, ihmisen ja yhteiskunnan todellisen hyvyyden löytämiseksi."
Terveydentila
Uuden paavin terveydentila nousi pian erääksi puheenaiheeksi tulevaa paavinkautta eli pontifikaattia analysoitaessa. Hänen tiedetään esimerkiksi saaneen vuonna 1991 aivoverenvuodon, vaikkakaan tämä ei liene aiheuttanut hänelle pysyviä vammoja. Benedictus XVI:n tiedetään myös kärsineen ennen paaviksi tuloaan sydänvaivoista. Paavin veli Georg Ratzinger ilmaisikin jo paavinvaalin aikana huolensa veljensä terveydentilasta sanoen: "78 vuoden ikäisenä ei ole hyvä ottaa työtä, joka asettaa niin paljon haasteita henkilön fyysiselle ja henkiselle hyvinvoinnille." Paavinviran asettamat rasitteet ovat aiheuttaneet ongelmia paavien terveydelle myös aikaisemmin, sillä esimerkiksi lyhyen aikaa hallinneen Johannes Paavali I:n kuolinsyynä oli osittain liikarasitus.
Ollessaan vielä kardinaali Ratzinger oli ajatellut luopua uskonopin kongregaation johtajan tehtävistä Johannes Paavali II:n kuoleman jälkeen, sillä kuuria muutenkin uudistuu aina paavin kuoltua. Vuoden 2005 konklaavin edellä Ratzinger kuitenkin osoittautui erittäin vahvaksi paavikandidaatiksi. Hän itse kertoo eräässäkin vaiheessa pyytäneensä Jumalalta, ettei joutuisi paaviksi.
Vatikaanin politiikka
pienoiskuva|Paavi on paavillisten vierailujensa aikana tavannut lukuisia merkittäviä poliitikkoja. Kuvassa paavi Benedictus XVI [[Auschwitz|Auschwitz-Birkenaun keskitysleirillä Puolan presidentin Lech Kaczyńskin kanssa.]]
Espanja
Ensimakua uuden paavin linjasta saatiin pian. Yksi ensimmäisistä poliittisista haasteista tuli Espanjasta. Maa on ollut perinteisesti hartaan katolinen, mutta José Luis Rodríguez Zapateron sosialistihallitus oli ottanut useita askelia arvoliberalismin suuntaan. Kun Espanjan parlamentin alahuone hyväksyi homoseksuaalien täyttä avio- ja adoptio-oikeutta koskevan lain ensimmäisenä maana Euroopassa, Vatikaani reagoi nopeasti.
Vatikaani kehotti Espanjan katolisia virkamiehiä työpaikan menettämisenkin uhalla kieltäytymään lain noudattamisesta, jos se tulee voimaan. Vatikaanin mukaan laki on perusteellisen paha. Zapatero on myös ilmoittanut haluavansa tehdä Espanjasta täysin maallisen valtion, joten jännitteet Vatikaanin ja Espanjan välillä jatkunevat. Vatikaanille suhtautuminen Espanjaan on tärkeää, koska maa on merkittävä katolilainen valtio ja samalla tärkeä linkki laajalti espanjaa puhuvaan Latinalaiseen Amerikkaan.
Vieraillessaan Espanjassa paavi Benedictus XVI sai osakseen laajaa huomiota, minkä lisäksi hänen matkaansa saapui seuraamaan satojatuhansia pyhiinvaeltajia. Vierailunsa aikana paavi muun muassa totesi kannattajilleen:
Turkki
Benedictus XVI ei myöskään kardinaalina toimiessaan kannattanut Turkin ottamista EU:n jäseneksi. Hänen näkemyksensä näyttävät kuitenkin muuttuneen: vieraillessaan Turkissa marraskuussa 2006 paavi toivoi Euroopan ja Turkin lähentyvän toisiaan. Paavi myös vieraili moskeijassa historian toisena paavina.
Kiina
Vuonna 2005 Kiinan hallitus ilmaisi uudelle paaville halunsa siitä, että Vatikaani katkaisisi diplomaattisuhteet Taiwaniin. Hallitus toivoi tämän voivan lämmittää maiden viileitä suhteita. Paavi Benedictus XVI taas on vedonnut Kiinan katolilaisiin, jotta kirkko voisi saavuttaa vapauden Kiinassa. Kiinan viranomaiset ovat kuitenkin poistaneet paavin kirjeen kiinalaisilta internetsivustoilta.
Vuoden 2008 perinteisessä pääsiäispuheessa paavi otti kantaa Kiinan tilanteeseen lukemalla kardinaali Joseph Zenin laatimia mietelauseita, joiden teemana olivat "uskonsa puolesta kärsivät 2000-luvun marttyyrit". Samassa puheessa paavi otti kantaa Tiibetin tilanteeseen vaatimalla dialogia osapuolien välille.
Kohu islamiin liittyvästä puheesta
Syyskuussa 2006 paavi Benedictus XVI piti Saksaan suuntautuneen vierailunsa aikana yliopistolla puheen, jossa hän siteerasi Bysantin keisari Manuel II Palaiologosta. Sitaatin mukaan islamin pyhänä kunnioittama profeetta Muhammed toi maailmaan ainoastaan pelkkää "julmuutta ja epäinhimillisyyttä". Myöhemmin paavi huomautti, ettei sitaatti ollut hänen itsensä laatima. Puheessa käsiteltyyn uskonnon levittämiseen väkivaltaisin keinoin, esimerkiksi sodin, paavi lisäsi jälkeenpäin, että se "ei ole sopusoinnussa Jumalan ja sielun luonteen kanssa".
Puhe tulkittiin kuitenkin joidenkin muslimien keskuudessa loukkaukseksi islamia kohtaan, ja sen sanottiin rinnastaneen islamin väkivaltaan. Myös kansainväliset uutistoimistot keskittyivät pääosin kirjoittamaan luennon islamiin liittyvistä osista, vaikkakin myöhempien asiantuntija-arvioiden mukaan Benedictus XVI:n puheessa huomionarvoista oli erityisesti järjen ylistäminen, ei islamin arvostelu. Kansainvälisissä uutissähkeissä ja -otsikoissa puheesta huomioitiin kuitenkin juuri islamiin liittyvät sitaatit. Italialainen uutistoimisto Ansa esimerkiksi lähetti aiheesta uutissähkeen: "Paavi: islamin pyhä sota on Jumalaa ja järkeä vastaan". Reuters taas uutisoi: "Paavi kutsuu muslimeja kulttuurien dialogiin perusväitteenään, että islamilainen käsitys pyhästä sodasta on järjetön ja Jumalan luonnon vastainen".
Puhe johtikin laajaan arvosteluun paavia kohtaan useissa islamilaisissa valtioissa. Esimerkiksi Malesian pääministerin mukaan paavin puhe loukkasi muslimeja ympäri maailman ja hän vaatikin Benedictus XVI:tä perumaan sanansa. Arvosteluun liittyi myös Iranin ulkoministeriö. Puhe joutui myös joidenkin uskonnollisten johtajien tuomitsemaksi, ja esimerkiksi sunnimuslimien hengellisiin johtajiin kuuluva Muhammad Sayyed sanoi puheen olleen osoitus paavin tietämättömyydestä islamista. Paikoin arvostelu muuttui väkivaltaiseksi mellakoinniksi: esimerkiksi Jordaniassa paavin puhe johti levottomuuksiin ja kirkkojen polttamiseen.
Paavi pahoitteli jälkikäteen luennostaan syntynyttä tilannetta. Benedictus XVI pyrki myöhemmin selittämään lausuntoaan:
Paavin lausunnoille löytyi runsaan arvostelun lisäksi puolustajia. Esimerkiksi Saksan liittokansleri Angela Merkel totesi, että todellisuudessa paavi kannatti uskontojen välistä vuoropuhelua kohutussa luennossa. Samoin esimerkiksi Saksan kristillisdemokraattien puoluesihteeri Ronal Profalla sanoi omana näkemyksenään kiistassa: "Ne, jotka arvostelevat häntä [paavia], eivät halua keskustella, vaan uhkailla länttä ja vaientaa sen", minkä lisäksi hän totesi myös, että: "Keskustelun tarkoitus on keskenään tasa-arvoisten käymä vuoropuhelu. Me olemme valmiita siihen – mutta fundamentalistipiirit islamilaisten puolella nähtävästi eivät". Myös esimerkiksi Helsingin Sanomat asettui pääkirjoituksessaan paavin puolelle.
Vatikaanin sisäpolitiikka
pienoiskuva|vasen|Paavi Benedictus XVI keskustelemassa kardinaali [[Camillo Ruinin kanssa.]]
Muutos konklaavin sääntöihin
Benedictus XVI:n toimiin Vatikaanin sisäpolitiikan suhteen kuuluu esimerkiksi hänen päätöksensä kumota edeltäjänsä Johannes Paavali II:n Universi Dominici gregis -kirjeessä asetettu uudistus konklaavin äänestyssääntöihin. Paavi Johannes Paavali II oli vuonna 1996 päättänyt, että mikäli paavinvaalissa ei päästä tarvittavaan kahden kolmasosan yksimielisyyteen 12 päivän sisällä, voidaan uusi paavi valita pelkällä yksinkertaisella enemmistöllä. Muutos oli merkittävä, sillä kardinaalit ovat joskus aiemmin päätyneet kompromissiehdokkaisiin juuri välttääkseen konklaavin lukkiutumisen ja pitkittymisen. Toisaalta Johannes Paavali II:n muutos mahdollisti myös sen, että yksinkertainen enemmistö voisi halutessaan viivytellä konklaavia, jotta voisi lopulta nostaa oman suosikkinsa paavinistuimelle ilman kahden kolmanneksen enemmistöä. Paavi Benedictus XVI päätti kumota edeltäjänsä päätöksen, vaikkakin säännöt yhä määräävät, että konklaavin pitkittyessä äänestys voidaan käydä vain kahden kardinaalin välillä. Olennaista muutoksessa on se, ettei paaviksi pysty nousemaan ilman kardinaalikollegion kahden kolmasosan enemmistöä.
Kardinaalinnimitykset ja kuurian johdon vaihdokset
Benedictus XVI ilmoitti 17. lokakuuta 2007 nimittävänsä konsistoriumissa yhteensä 23 uutta kardinaalia. Näistä kardinaaleista kahdeksantoista on konklaavissa äänioikeutettuna ja viisi yli 80-vuotiasta. Nimitettyjen joukossa oli sekä arkkipiispoja että emeritusrehtoreita, minkä lisäksi kardinaalinhatun saivat muun muassa Paavillinen maallikkojen neuvoston puheenjohtaja, Pyhän roomalaisen kirkon arkiston- ja kirjastonhoitaja, Idän kirkkojen kongregaation prefekti ja Jerusalemin pyhän haudan ritarikunnan pro-suurmestari. Aikaisemmin, vuonna 2006, Benedictus XVI oli jo nimittänyt kaksitoista uutta kardinaalia.
Arvomerkit ja esiintyminen
pienoiskuva|Benedictus XVI pukeutuneena paavin arvomerkkeihin paavinsauva kädessään.
Paavillisten arvomerkkien käyttö
Benedictus XVI oli hiljattain hallinneista paaveista kolmas, jota ei kruunattu virkaansa perinteisellä paavinkruunulla eli kolmikerroksisella tiaaralla. Vielä Paavali VI:n aikana kruunu oli käytössä. Vaikka Benedictus XVI:n edeltäjät Johannes Paavali I ja Johannes Paavali II vihittiin paaviksi ilman tiaarakruunua, esiintyi se kuitenkin symbolina heidän paavillisissa vaakunoissaan. Benedictus XVI:n vaakunassa kruunun tilalla on poikkeuksellisesti pelkkä paavin mitra.
Vaikka Benedictus XVI ei ollut käyttänyt paavillista tiaaraa, oli hän tuonut takaisin joitain aikaisemmin poisjätettyjä paavillisia vaatekappaleita: esimerkiksi camauro-niminen hattu on otettu uudelleen käyttöön. Myös paavin arvomerkkeihin kuuluvan pallium-kangasnauhan tyyliä on muutettu vanhanaikaisemmaksi.
Esiintyminen ja median rooli
Media on ollut tärkeässä roolissa Benedictus XVI:n pontifikaatin aikana, sillä maailmanlaajuinen julkisuus on taannut hänelle laajat mahdollisuudet levittää ajatuksiaan. Hänen edeltäjänsä Johannes Paavali II oli omalta osaltaan vienyt paaviuden uudelle aikakaudella olemalla ensimmäinen todellinen mediapaavi. Useat viestimet ympäri maailmaa huomioivat Benedictus XVI:n esittämiä ajatuksia sekä hänen tekemiään matkoja.
Paavin mediassa saamasta huomiosta kertoo esimerkiksi se, että maailman nuorisopäivillä paavin pitämää puhetta katsoi ympäri Eurooppaa noin 250 miljoonaa ihmistä. Lisäksi paavin Saksassa pitämä messu oli maan historian suurin tapahtuma.
Benedictus XVI:n esiintyminen on poikennut hänen edeltäjänsä linjasta. Johannes Paavali II:n mediaesiintyminen oli voimakasta, ja hän oli suosittu esimerkiksi nuorison parissa. Benedictus XVI:n tyyliä taas on kuvailtu vähemmän tunteikkaaksi, mutta toisaalta häntä on myös kiitelty oppineisuudestaan ja sen mukana tuomasta karismasta. Paavin puheita onkin ollut kuuntelemassa aina suuri joukko ihmisiä, ja hänen matkansa ovat keränneet joukoittain pyhiinvaeltajia ympärilleen. Erään nuoren kolumbialaistytön kommentti maailman nuorisopäiviltä kertoo omalta osaltaan suhtautumisesta Benedictus XVI:n tyyliin esiintyä paavina:
Toisaalta mediasta ei välttämättä ole ollut pelkkää hyötyä paaville. Esimerkkinä voidaan ottaa esille paavin pitämästä puheesta noussut kohu muslimimaissa. Tällöin media oli keskittänyt huomionsa pääosin paavin puheen islamia koskeviin satoja vuosia vanhoihin lainauksiin, vaikka puhe kokonaisuudessa käsitteli aivan eri asioita. Toisaalta median kautta paavi sai myös aikaan todellista teologista keskustelua islamin ja katolilaisen kristinuskon välille, sillä useat johtavat muslimioppineet kävivät pian kohun jälkeen kirjeitse vuoropuheluun muun muassa järjen ja uskon suhteesta, mitä paavi oli korostanut jo itse kohua herättäneessä puheessaan.
Paavin matkat
pienoiskuva|Maat, joissa Benedictus XVI on vieraillut.|alt=Paavi Benedictus XVI on matkustanut, Espanjaan, Saksaan, Britanniaan, Israeliin, Angolaan, Australiaan, Beniin, Itävaltaan, Jordaniaan, Kameruniin, Kroatiaan, Kuubaan, Kyprokseen, Libanoniin, Maltalle, Meksikoon, Palestiinaan, Portugaliin, Puolaan, Ranskaan, Tšekkiin, Turkkiin ja Yhdysvaltoihin.
Benedictus XVI:n paavilliset matkat suuntautuivat enimmäkseen Eurooppaan. Euroopan ulkopuolelle hän on matkustanut paavina neljästi: kerran Brasiliaan, kerran Turkkiin, kerran Australiaan ja kerran Yhdysvaltoihin. Euroopan maista hän on käynyt Italiassa, Puolassa, Ranskassa, Saksassa, Espanjassa ja Itävallassa. Matkoillaan paavi on tavannut valtionjohtoa, esimerkiksi Espanjassa hän tapasi maan kuninkaallisperheen ja pääministerin.
Matkoillaan paavi Benedictus XVI on myös tavannut kannattajiaan ja ottanut kantaa niin maalliseen politiikkaan kuin myös hengellisiin asioihin. Esimerkiksi Espanjan-vierailunsa aikana paavi otti kantaa homoseksuaalisuuteen ja Espanjan samaa sukupuolta olevien avioliittoa koskevaan lainsäädäntöön. Lisäksi matkoillaan hän on osallistunut erilaisiin tilaisuuksiin, kuten Latinalaisen Amerikan ja Karibianmeren alueen piispojen konferenssiin vieraillessaan Brasiliassa.
Paavin vierailuja on ollut seuraamassa suuri ihmisjoukko, ja esimerkiksi Puolassa häntä oli vastaanottamassa yli kymmenentuhatta ihmistä. Vierailuun kuului myös valtavan messun järjestäminen, minkä lisäksi paavi vieraili Auschwitz-Birkenaun keskitysleirillä. Joidenkin näkemysten mukaan Benedictus XVI oli myös edistämässä Saksan ja Puolan kulttuuritaustasta ja historiasta johtuen viileähköjä välejä. Esimerkiksi Puolan presidentti Lech Kaczyński totesi vierailusta: "Nyt olemme entistä läheisempiä. Tunnemme, että todellinen yhdentyminen toteutuu täydellisimmillään hengellisellä tasolla".
Deus Caritas Est
Deus Caritas Est (Jumala on rakkaus; 1. Joh. 4:16) on ensimmäinen Benedictus XVI:n julkaisema ensyklika. Paavi allekirjoitti tekstin joulupäivänä 2005, ja se julkaistiin 25. tammikuuta 2006 latinaksi ja käännettynä seitsemälle muulle kielelle (englanniksi, ranskaksi, saksaksi, italiaksi, puolaksi, portugaliksi ja espanjaksi). Ensyklika koostuu edesmenneen Johannes Paavali II:n kesken jääneistä kirjoituksista ja paavi Benedictus XVI:n äidinkielellään saksaksi kirjoittamasta toisesta osasta. 70-sivuinen ensyklika käsittelee erityisesti termien eros, agape ja logos merkityksiä ja niiden yhteyttä Jeesuksen opetuksiin. Paavin mukaan ensyklika käsittelee rakkautta eri muodoissaan. Ensyklika on ensimmäinen, johon Pyhä istuin julisti paavin pidättävän tekijänoikeuden.
Tridentiininen messu
Vatikaani julkaisi 7. heinäkuuta 2007 Benedictus XVI:n omasta aloitteestaan (motu proprio) kirjoittaman apostolisen kirjeen Summorum Pontificum, joka helpotti niin sanotun tridentiinisen messun viettämistä pappien niin halutessa tai seurakuntalaisten sitä toivoessa. Tämä messu edelsi Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen (1962–1965) jälkeen yksinkertaistettua ja osittain tai kokonaan kansankieliseksi muutettua messuriitusta. Ennen uudistusta tällaisen vanhamuotoisen liturgian julkinen viettäminen oli sallittua vain paikallisen piispan luvalla. Myös esimerkiksi vanhamuotoinen kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautajaisliturgia hyväksyttiin vaihtoehdoksi uudemmille liturgian muodoille. Paavi korosti apostolisessa kirjeessään kahta seikkaa: ensinnäkin hän vahvisti, ettei vanhamuotoisen liturgian viettäminen koskaan ollut ollut lainsäädännöllisesti kielletty. Toisaalta hän painotti, että roomalainen riitus on edelleenkin yksi riitus, jossa nyt vain rinnakkain elää kaksi muotoa: kirkolliskokouksen jälkeen käyttöön otettu ns. tavallinen muoto (ordinary form) ja aikaisemmin yleisesti käytössä ollut erityinen muoto (extraordinary form). Ne molemmat ovat täydellinen ilmaus yhdestä katolisesta uskosta (rukouksen laki on uskon laki, lex orandi - lex credendi). Lisäksi paavi toivoi, että kirkon perinteisesti pyhänä pitämää liturgiaa arvostettaisiin ja kunnioitettaisiin edelleen. Päätös oli joidenkin juutalaisjärjestöjen tuomitsema, koska vanhassa riituksessa oli juutalaisia loukkaavaksi mielletty osa.
Suomessa ensimmäiset paavin päätöksen jälkeiset vanhamuotoiset messut vietettiin Pyhän Henrikin katedraalissa Helsingissä 6.–8. lokakuuta 2007.
Protestanttien ja ortodoksien vajavaisuus
10. heinäkuuta 2007 uskonopin kongregaatio julkaisi paavin hyväksymän kannanoton, joka on periaatteessa vuonna 2000 julkaistun, tuolloisen kardinaali Joseph Ratzingerin allekirjoittaman Dominus Iesus -asiakirjan tiivistelmä. Asiakirjassa todetaan, ettei reformaatiosta syntyneitä yhteisöjä voi sanan varsinaisessa merkityksessä kutsua kirkoiksi, koska niillä ei ole kaikkia sakramentteja, eikä varsinkaan siis pätevää apostolista piispuutta ja pappeutta. Vaikka tämä opetus ei ole uusi, se herätti jonkin verran vastalauseita ja ihmettelyä protestanttisissa piireissä.
Kannanottoon kuului toteamus, jonka mukaan "katolinen kirkko on ainoa oikea Kristuksen kirkko". Tämäkään ei ole oppina uusi, ja jo Johannes Paavali II oli esittänyt paavinkaudellaan toteamuksen, jonka mukaan Kristuksen kirkko on luonteeltaan katolinen. Nyt julkaistun Benedictus XVI:n allekirjoittaman kannanoton katsottiin maailmalla tuottavan vahinkoa 1960-luvulta voimistuneelle kirkkojen lähentymiselle. Tästä kertoo esimerkiksi Saksan evankelisen kirkon johtajan antama lausunto asiasta: "Mahdollisuus lähentymiseen näyttää jälleen vetäytyneen kaukaisuuteen". Samoin esimerkiksi Venäjän ortodoksinen kirkko piti uutta julistusta kirkkojen välistä dialogia heikentävänä. Se esittikin julistuksen jälkeen näkökantansa, jonka mukaan katolinen kirkko "on jämähtänyt vuoden 1054 asetelmiin".
Lähentyminen ortodoksisen kirkon kanssa
Benedictus XVI:n pontifikaattiin on kuulunut myös lähentymistä ortodoksisen kirkon kanssa. Paavi on muun muassa tavannut tärkeitä ortodoksisen kirkon vaikuttajia, minkä lisäksi Ravennassa ortodoksiset ja katolilaiset ovat käyneet opillisia keskusteluja. Benedictus XVI:n tapaamisten luonteesta kertoo esimerkiksi hänet tavanneen Smolenskin ja Kaliningradin metropoliitan Kirillin kuvaus, jossa hän luonnehti paavin tapaamista "merkittäväksi tapahtumaksi kristillisen yhtenäisyyden tiellä". Keskinäisen vuoropuhelun tärkeydestä metropoliitta totesi: "Dialogi – kahdenkeskinen keskustelu – on paras tapa löytää ratkaisuja olemassa oleviin ongelmiin".
Keskinäisestä läheisyydestä ja sovinnonhaluisuudesta kertoo myös se, että ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkka Bartolomeos on sanonut voivansa tunnustaa paavin ensimmäisyyden. Asia on merkityksellinen, sillä juuri kiista paavin asemasta oli osasyynä kirkon jakautumiseen katolilaiseksi ja ortodoksiseksi vuonna 1054. Toisaalta patriarkka on ilmoittanut, ettei hän ole valmis hyväksymään katolilaista näkökulmaa paavin ensimmäisyydestä.
Loppuvuodesta 2007 Ravennassa pidetty katolilaisten ja ortodoksien kokous tuli siihen tulokseen, että molemmat osapuolet ovat valmiita tunnustamaan paavin aseman "ensimmäisenä piispojen joukossa". Vaikka päätös oli yksimielinen, syntyi eriäviä kantoja siitä, mitä tämä asema käytännössä takaa paaville. Lisäksi perusteluissa oli eroa, sillä ortodoksisen kannan mukaan paavin ensimmäisyyden taustalla on lähinnä Rooman seurakunnan varhainen kunnia-asema, eivätkä sen väitetyt juuret apostoli Pietariin. Kokouksen päätöstä arvioitaessa on myös huomattava, että Venäjän ortodoksisen kirkon edustusto oli jo aikaisemmin marssinut ulos kokouksesta. Syynä ulosmarssiin ei kuitenkaan ollut ajatus paavin ensimmäisyydestä, vaan valtasuhteisiin liittyvät riidat Konstantinopolin kanssa.
Ehkäisy
Benedictus XVI:n asettama työryhmä sai vuonna 2006 valmiiksi selvityksen kirkon opillisista kysymyksistä, jotka liittyvät kondomien käytön jonkinasteiseen hyväksymiseen. Ehkäisyn salliminen koskisi kuitenkin vain joitain erityistapauksia, kuten tilannetta, jossa aviopuolisoista toisella olisi esimerkiksi HIV. Ennen Benedictusta kirkon kanta kondomin käyttöön on ollut jyrkän kielteinen. Hän ei selventänyt omaa kantaansa ehkäisyn käyttöön ennen vuoden 2009 Afrikan matkaansa, mutta oli kuitenkin myöntänyt kirkon kannalla olevan keskeinen merkitys aidsin vastaisessa työssä. Paavin mielestä kondomien jakaminen AIDS-alueilla ei estä taudin leviämistä, vaan kondomit vain pahentavat ongelmaa. Hänen mukaansa parempia keinoja ovat valistaminen ja ihmisten henkinen herääminen. Aids on erityisesti Saharan eteläpuolisen Afrikan ongelma, jossa elää noin 67 % kaikista maailman aidspotilaista. Katolisen kirkon jäsenmäärä kasvaa kaikista nopeimmin juuri Afrikassa. Paavin lausuntoa kritisoivat välittömästi muun muassa Ranskan sosialistinen ulkoministeri ja monet avustusjärjestöt. Aluksi Vatikaani puolusti lausuntoa sanomalla Benedictus XVI:n jatkavan edeltäjiensä linjalla, mutta muutti sitten painostuksen vuoksi sen sanamuotoa lievemmäksi. Uuden muokatun kannan mukaan paavi pitää kondomeita riskinä aidsin leviämisessä. Paavin lausunnon muuttaminen on harvinaista.
Homoseksuaalisuus
Paavin näkemykset homoseksuaalisuudesta vastaavat katolisen kirkon opetusta:
Benedictus XVI on paaviksi tultuaan ilmoittanut, ettei homoseksuaalista voi tulla pappia. Paavin julkaisema asiakirja kieltää pappeuden paitsi julkisesti homoseksuaaleiksi tunnustautuneilta, myös niiltä, joilla homous esiintyy "syvällä piilevänä". Samoin "homokulttuurien tukijoilta" on evätty mahdollisuus papinvirkaan.
Asiakirja joutui arvostelun kohteeksi jo ennen ilmestymistään, sillä sen sisältö pääsi vuotamaan julkisuuteen. Erilaisten homojärjestöjen mielestä Benedictus XVI:n halu kieltää papinvirka homoseksuaaleilta johtuu siitä, että Vatikaani haluaa siirtää vastuun Yhdysvaltoja jonkin aikaa sitten ravisuttaneesta pappien hyväksikäyttöskandaalista yksin homoseksuaalien niskoille. Asiakirjaa on myös kiitelty konservatiivisissa piireissä, ja sen on sanottu muun muassa olevan tärkeässä roolissa pappeutta uudistaessa.
Homoseksuaalisten pappien määrää katolisessa kirkossa ei tiedetä tarkasti, mutta esimerkiksi kirjan Pappeuden muuttuvat kasvot kirjoittaja Donald Cozzens on esittänyt oman arvionsa, jonka perusteella noin neljäsosa yhdysvaltalaisista pappisseminaarin kävijöistä olisi homoseksuaaleja.
Dialogi muiden uskontojen kanssa
Paavinkautensa alussa Benedictus XVI ilmoitti uskontojen välisen vuoropuhelun yhdeksi kautensa tärkeimmistä tavoitteista. Hänen edeltäjänsä Johannes Paavali II oli myös ollut rakentamassa siltoja sekä toisten kristillisten suuntausten että eri uskontojen välillä. Benedictus XVI:n uskontojen vuoropuhelua kannattavan linjan valossa on kuitenkin ihmetelty muutamia paavin lausuntoja kuten kohuttua islam-puhetta ja protestanttisten kirkkojen kuvaamista "vajavaisiksi". Toisaalta paavin kannattajat ovat todenneet, että todellinen vuoropuhelu vaatii myös hankalien kysymyksien käsittelyä.
Benedictus XVI on jatkanut edeltäjänsä uskontojenvälistä dialogia muun muassa vierailuillaan ei-katolilaisiin maihin. Hänen vierailunsa pääosin islamilaiseen Turkkiin tosin herätti myös laajasti vastalauseita, mutta tapaukseen liittyi vahvasti juuri kuohuva riita paavin islamia käsittelevästä puheesta. Hän itse kuvasi vierailuaan sanoen sen olevan "vuoropuhelua, veljeyttä ja sovinnonhakua". Paavi on myös kehottanut muslimeja sotaan terrorismia vastaan. Terrorismia hän taas pitää keinona pilata muslimien ja kristittyjen välejä.
Ero, eläkevuodet ja kuolema
Benedictus XVI ilmoitti eroavansa paavin virasta 11. helmikuuta 2013. Paavin eroaminen on harvinaista; edellinen virastaan luopunut paavi oli vuonna 1415 eronnut Gregorius XII. Benedictus XVI ilmoitti eroamisensa ajankohdaksi 28. helmikuuta 2013 kello 20 Keski-Euroopan aikaa. Hän perusteli päätöstään huonolla terveydellään: ”Tarvitaan sekä mielen että ruumiin voimaa. Voimaa, joka minussa viime kuukausina on heikentynyt siinä määrin, että olen joutunut tunnustamaan kyvyttömyyteni hoitaa virkaani kuuluvia tehtäviä.”
Eron jälkeen Benedictus XVI:tä kutsuttiin emerituspaaviksi. Hän säilytti arvonimen ”hänen pyhyytensä” ja sai käyttää paavin valkoista kasukkaa mutta hänen kalastajansormuksensa tuhottiin.
Eronsa jälkeen Benedictus asui suhteellisen eristyksissä entisessä Mater Ecclesiae -luostarissa Vatikaanin puutarhojen alueella. Vuoden 2022 lopulla hänen terveydentilansa kerrottiin heikentyneen äkillisesti ja paavi Franciscus pyysi puheessaan kuulijoita rukoilemaan edeltäjänsä puolesta. Pyhän istuimen tiedottajan mukaan Benedictus XVI kuoli lauantaina 31. joulukuuta 2022 Mater Ecclesiae -luostarissa.
Hautajaiset
Benedictus XVI haudattiin 5. tammikuuta 2023. Hautajaismessun saapui noin 60 000 vierasta.
Ratzingerin julkaisutoiminta
Ratzinger on kirjoittanut yli 40 kirjaa. Nuoruudenteoksissaan hän kritisoi kirkkoa voimakkaasti. Hänen mukaansa paavin moraalisiin velvollisuuksiin kuuluu ottaa huomioon kirkon yleinen mielipide ennen jokaista päätöstä. Ratzinger kritisoi kirkkoa liian keskusjohtoisena sekä Rooman kontrolloimana. Myöhemmistä, kardinaalikautena otetuista uusintapainoksista nämä kritiikit on poistettu.
Kritiikkiä
Benedictus XVI on myös joutunut vastaanottamaan kritiikkiä paavinkaudestaan. Ehkä näyttävin ja maailmalla huomioiduin arvostelu oli paavin aiheutettua muslimien parissa kohun Saksassa pitämänsä puheen jälkeen. Tämä johti laajoihin väkivaltaisuuksiin joissain islamilaisissa maissa, minkä lisäksi myös muutamia katolilaisia murhattiin levottomuuksien yhteydessä. Itse paavia arvosteltiin rankasti, ja esimerkiksi turkkilainen poliitikko Salih Kapusuz jopa vertasi Benedictus XVI:tä Hitleriin ja Mussoliniin.
Kiistan aikana nousi myös esiin näkemyksiä, joiden mukaan Benedictus XVI ei ymmärtänyt lainkaan suurpolitiikkaa, ja että tämä olisi vain paavinviran merkitystä käsittämätön saksalainen professori. Toisaalta paaville löytyi myös puolustajia, ja toisten näkemysten mukaan Benedictus XVI juuri osasi käyttää politiikkaa ja mediaa taitavasti avukseen teologisen väittelyn aikaansaamiseksi.
Benedictus XVI:ta arvosteltiin jo heti hänen tultuaan paaviksi. Esimerkiksi Turkissa huomioitiin paavin kardinaaliaikoinaan edustama kanta, jonka mukaan Turkin ei pitäisi liittyä Euroopan unioniin. Turkkilaisissa lehdissä uuden paavin valintaa otsikoitiinkin muun muassa "Uusi paavi oli Turkille viimeinen valinta" ja "Turkkilaisvastainen kardinaali valittu paaviksi".- Muutenkaan uusi paavi ei herättänyt konservatiivisilla arvoillaan pelkkää ihastusta katolisessa maailmassa taikka sen ulkopuolella. Paavi Benedictus XVI:n tiedetään esimerkiksi vastustavan homoseksuaalisuutta ja naispappeutta, minkä lisäksi hän on esimerkiksi kuvaillut rock-musiikkia "uskonnonvastaisuuden välineeksi" (the vehicle of anti-religion). Benedictus XVI:n konservatiivista kantaa kuvaa myös se, että kardinaalinaikanaan häntä kutsuttiin negatiivisessa mielessä esimerkiksi "Jumalan rottweileriksi".
Benedictuksen kuoleman jälkeen kirjoitettiin otsikoin, joissa toivottiin hänen julistamistaan pyhimykseksi. Pyhimyspuhe alkoi varsin pian kuoleman jälkeen samalla tavalla kuin hänen edeltäjänsä Johannes Paavali II:n kohdalla. Useat Benedictuksen paavikauteen mahtuneet skandaalit saattavat kuitenkin tehdä hänen pyhimystiestään kivikkoisen.
Álvaro Uribe
Álvaro Uribe Vélez (s. 4. heinäkuuta 1952 Medellín) on kolumbialainen poliitikko ja maansa 58. presidentti. Hänet valittiin presidentiksi ensimmäistä kertaa vuonna 2002, jolloin hän seurasi virassa Andrés Pastrana Arangoa. Toiselle kaudelle hänet valittiin 28. toukokuuta 2006. Uriben presidenttikausi päättyi 7. elokuuta 2010 kun Juan Manuel Santos astui virkaan.
Uribea on kuvailtu kovan linjan oikeistolaiseksi suhtautumisessaan maan vasemmistolaisiin FARC- ja ELN-sissijärjestöihin ja talouspolitiikaltaan uusliberaaliksi. Hän on myös yksi vahvimpia Yhdysvaltain läsnäolon tukijoita Etelä-Amerikassa. Uriben toisen presidenttikauden laillisuus tuli kyseenalaiseksi, kun korkein oikeus kyseenalaisti sen mahdollistaneen perustuslainmuutoksen laillisuuden lahjonnan vuoksi. Uribe toimii nykyisin senaattorina.
Tausta
Uriben isä oli maanomistaja ja karjatilallinen ja äiti virkamies. Hän on vanhin viidestä lapsesta. Uribe opiskeli oikeustiedettä Antioquian yliopistossa, jossa hän suoritti lakitutkinnon 1977 ja jossa hän liittyi liberaalipuolueen (Partido Liberal Colombiano, PLC) nuorisojärjestöön. Vuodet 1977–1978 hän työskenteli työvoimaministeriössä Alfonso López Michelsenin presidenttikaudella. Vuonna 1980 presidentti Julio César Turbay Ayala nimitti hänet siviili-ilmailun johtoon.
Álvaro Uribe Vélez avioitui vuonna 1980 Line Morenon kanssa. Heillä on kaksi lasta, Tomás ja Jerómino. Vuonna 1982 hänestä tuli Medellínin pormestari muutamaksi kuukaudeksi. Hänen isänsä surmattiin 1983 FARC:in (Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia – Ejército del Pueblo) sissien kaappausyrityksessä, jonka jälkeen Uribe hankkiutui eroon maaomaisuudesta ja keskittyi poliittiseen uraansa. Vuodet 1984–1986 hän oli Medellínin valtuustossa ja tuli 1986 valituksi senaattiin ja uudelleen 1990. Vuonna 1993 Uribe suoritti tutkinnon taloustieteissä Harvardin yliopistossa erikoistuen hallintoon. Vuodet 1998–2000 hän oli tutkijana Oxfordin yliopistossa Englannissa.
Uribe valittiin Antioquian departementin kuvernööriksi 1995–1997 kaudelle. Hän toteutti kommunitarismista mallia, joka karsi byrokratiaa ja loi uusia koulutuspaikkoja ja toi 1,2 miljoonaa ihmistä terveydenhuollon piiriin. Hän tuki puolustusministeriön CONVIVIR-ohjelmaa, joka perustui naapurustovahteihin ja vähensi tilastojen mukaan 60 % kidnappauksia. Ohjelmasta tuli nopeasti kyseenalainen, kun joukkoihin liittyivät tunnetut paramilitaarit, jotka uhkailivat sissien tukijoita tai joukkojen jäsenyydestä kieltäytyneitä. Marraskuussa 1997 korkein oikeus kielsi joukoilta sotilasaseet, ja osa niistä lopetettiin, mutta jotkut entisistä jäsenistä liittyivät puolisotilaallisiin ryhmiin kuten AUC (Autodefensas Unidas de Colombia).
Presidenttinä
Uribe palasi Kolumbiaan vietettyään sapattia Oxfordissa ja ryhtyi kampanjoimaan tullakseen valituksi vuoden 2002 presidentinvaaleissa. Hänen kannatuksen oli vuotta ennen vaaleja vain 2 %, mutta tilanne alkoi muuttua kun rauhanprosessi kariutui. Uriben kampanja keskittyi taistelun jatkamiseen sisseja vastaan, valtiohallinnon menojen leikkaamiseen, korruption vastustamiseen ja ehdotukseen ratkaista maan ongelmia kansanäänestyksillä. Uribe sai ensimmäisellä kierroksella 26. toukokuuta 2002 53 % äänistä ja valittiin suoraan presidentiksi. Uribea syytettiin vaalikampanjan aikana yhteyksistä pahamaineisen Pablo Escobarin Medellínin huumekartelliin ja puolisotilaallisten joukkojen sympatioista. Vaalista on myöhemmin paljastunut epäselvyyksiä ja Uriben väitetään saaneen paramilitaarien tuella 300 000 ylimääräistä ääntä Magdalenan departementissa.
Hän hylkäsi rauhantunnustelut, joten sissit ja huumekartellit päättivät tehdä hänen toimensa vaikeaksi. Huhtikuussa 2002 häntä vastaan tehtiin pommi-isku Barranquillassa kampanjamatkalla. Elokuun 2002 virkaanastujaiset Bogotássa keskeytti kranaatinheitinisku, joka surmasi 20 ihmistä. Uriben kannatus on pysynyt korkealla etenkin hyvin toimeentulevien parissa vuosien 2002–2006 presidenttiyden ajan. Häntä on kiitetty FARC- ja ELN-sissijärjestöjen (Ejército de Liberación Nacional) vastaisesta kampanjasta ja puolisotilaallisten joukkojen (AUC) riisumisesta aseista. Uribe tunnetaan karismaattisena työnarkomaanina. Uriben vastustajat pitävät hänen kannatustaan yliarvioituna ja uskovat sen johtuvan mielipidetiedustelujen keskittymisestä puhelimia omistavien rikkaiden pariin.
Hallituksen virallisten tilastojen mukaan (elokuu 2004) kahdessa vuodessa murhat, kidnappaukset ja terroristi-iskut vähenivät jopa puolella, matalimpiin lukemiin kahteenkymmeneen vuoteen hallituksen palauttaessa pysyvän poliisi- tai sotilasvalvonnan joka kuntaan ensi kertaa vuosikymmeniin. Jopa ihmisoikeustilanne parani hiukan.
Vuoden 2004 lokakuussa Uriben hallitus sulki maan ainoan oppositiokanavan, Instituto de Radio y Televisión (Inravisión) ja korvasi sen yksityisellä Canal Uno:lla. Virallisesti syy sulkemiseen oli kanavan tehottomuus, mutta syyksi on myös epäilty ammattiliittojen vahvuutta ja hallitusta ärsyttäneiden dokumenttien televisiointia.
Kolumbia saa maailman suurimpana kokaiinin tuottajana Yhdysvalloilta merkittävää sotilas- ja poliisitukea huumeiden vastaiseen taisteluun ja muihin uudistuksiin. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen myötä Kolumbiasta on tullut myös päätukikohta terrorismin vastaisessa sodassa Etelä-Amerikassa. Huumeiden vastaiseen taisteluun liittyvät mm. lentoruiskutukset, joilla pyritään tuhoamaan kasvimyrkyillä kokasato.
Huolimatta Yhdysvaltain liittolaisuudesta Uribe on pitänyt yllä hyviä suhteita myös vasemmistolaisiin maanosan maihin ja diplomaattisuhteita Kuubaan. Venezuelan ja Kolumbian välit kiristyivät Venezuelan viranomaisten epävirallisesti pidätettyä ja luovutettua joulukuussa 2004 FARC:in "ulkoministerin" Rodrigo Grandan Kolumbiaan, mitä Grandan lakimies piti laittomana. Viimein Kolumbia syytti Venezuelaa yhteistyön puutteesta lainvalvonnassa ja Yhdysvallat syytti Venezuelan Hugo Chávezia suorasanaisesti sissien suojelemisesta. Venezuela vaati anteeksipyyntöä ja tapaus selvisi vasta helmikuussa Kuuban, Perun ja Brasilian välittämässä Uriben ja Chávezin tapaamisessa, jossa Chávezin syytti Yhdysvaltoja tapauksen lietsomisesta.
Uriben hallitus on neuvotellut myös Perun ja Ecuadorin kanssa vapaakauppasopimuksesta Yhdysvaltain kanssa. Uribe allekirjoitti 30. joulukuuta 2005 vapaakauppasopimuksen Mercosurin kanssa, mikä toi kolumbialaiset tuotteet 230 miljoonan ihmisen markkinoille.
Kolumbian korkein oikeus hyväksyi 19. lokakuuta 2005 perustuslain lisäyksen, joka salli Uriben yrittää toiselle kaudelle toukokuussa 2006. Vuoden 1991 perustuslaki salli vain yhden presidenttikauden. Uriben mukaan neljä vuotta lisää on tarpeen sissien nurjertamiseksi. Vastustajien mukaan lainmuutos taas antaa presidentille liikaa valtaa. Uribe valittiin uudelleen 28. toukokuuta 2006. Hän sai 62 % äänistä. Vaaleja tarkkaili OAS, joka piti niitä onnistuneina.
Loppuvuodesta 2006 lehdet julkaisivat tietoja Kolumbian parlamentaarikkojen ja hallituksen yhteyksistä oikeistolaisiin sisseihin. Tässä ns. Parapolítica-skandaalissa yhdeksän Uriben puolueen ja hallituksen jäsentä joutui kuultavaksi. Huhtikuussa 2008 62 Kolumbian kongressin jäsentä oli virallisesti epäiltyinä ja 33 vankilassa odottamassa oikeudenkäyntiä. Näihin kuuluu Uriben serkku, entinen kongressin puhemies Mario Uribe Escobar.
Kolumbian ja sen naapurimaiden suhteet huononivat kun Kolumbian joukot hyökkäsivät 1. maaliskuuta 2008 Ecuadorin puolelle ja tappoivat siellä FARC-sissijärjestön komentajan Raúl Reyesin. Hyökkäys FARCia vastaan näytti tuottavan hedelmää ja toinen merkittävä onnistuminen oli viidentoista sen pitämän panttivangin, mukaan lukien Ingrid Betancourtin vapautus kesällä Operaatio Jaquessa. . Eräät poliittiset ryhmittyvät alkoivat suunnitella Uribelle kolmatta kautta.
Syksyllä 2009 Kolumbia antoi Yhdysvalloille luvan perustaa seitsemän sotilastukikohtaa maahan Yhdysvaltain menetettyä Mantan tukikohdan Ecuadorissa. Sopimus sai osakseen kovaa kritiikkiä muualta Latinalaisesta Amerikasta, etenkin naapurimaan Venezuelan presidentti Hugo Chávezilta ja Brasilialta.
Tammikuussa 2010 Kolumbian oikeuskansleri Alejando Ordóñez antoi hyväksynnän kansanäänestykselle, jossa kysytään voiko Uribe pyrkiä kolmannelle kaudelle toukokuun 2010 vaaleissa. Helmikuussa 2010 maan perustuslakituomioistuin kuitenkin kielsi kolmannen kauden. Uribe sanoi tyytyvänsä päätökseen.
Syytökset ihmisoikeusrikkomuksista
Huhtikuussa 2010 Kolumbiassa paljastui Kolumbian armeijan murhaamien ihmisten joukkohautoja. Ketään 2000 kuolleesta ei tunnistettu, mutta yhdysvaltalainen atropologian professori Adrienne Pine epäili niiden olleen siviilien ruumiita, joita armeija väittää FARC-sisseiksi. Motiivina tähän olisi Kolumbian USA:lta saama apu, joka riippuu surmattujen sissien määrästä. Näin tapettujen siviileiden esittäminen FARC-taistelijoina takaisi rahallisena avun jatkumisen. Jo vuonna 2008 Uriben hallitus joutui erottamaan armeijan upseereita siviilien surmaamisen takia ja armeijan komentaja erosi tuolloin tehtävästään. Myös YK:n diplomaatti syytti USA:n tukemia kolumbialaisia joukkoja laajalle levinneistä syyttömien siviilien teloituksista sissejä vastaan suunnatun operaation aikana.
Vuonna 2010 entinen kolumbialainen poliisiupseeri Juan Carlos Meneses kertoi yhdysvaltalaiselle medialle Alvaro Uriben veljen, Santiago Uriben, johtaneen maassa kuolemanpartioita 1990-luvulla. Mensesin mukaan partiot teloittivat ainakin 50 ihmistä. Hän myös väitti Santiagon kertoneen tuolloin senaattorina toimineen isoveljensä tienneen kuolemanpartioista. Menses kuitenkin totesi ettei hän voinut todistaa Alvaro Uriben tienneen kuolemanpartioista. Mensesin mukaan Santiago Uribe maksoi hänelle 700 dollaria kuussa, neljän kuukauden ajan, jotta hänen kuolemanpartionsa saivat operoida Antioquian osavaltiossa sijaitsevassa Yarumalissa, missä Menses toimi poliisipäällikkönä. Uriben karjatila sijaitsi kyseisessä osavaltiossa ja Mensesin mukaan kuolemanpartiot koulutettiin Uriben tilalla, mistä ne myös operoivat. Mensesin mukaan kaikki Santiago Uribelle työskennelleet palkkasoturit saivat surmansa tai katosivat. Santiago Uribe kiisti syytteet The Washington Postille ja Alvaro Uribe ei kommentoinut väitteitä, todeten ettei lue kansainvälistä lehdistöä. Uriben hallinto syytti Mensesin lausuntoa poliittiseksi, koska se annettiin Kolumbian presidentinvaalien aikaan.
Senaattorina
Uribe on arvostellut voimakkaasti presidentti Juan Manuel Santosin hallitusta ja Havannan rauhanneuvotteluja. Santosin diplomaattinen lähestymistapa Venezuelan suuntaan ei myöskään ole saanut Uribelta ymmärrystä. Helmikuussa 2015 Uribe vieraili Yhdysvalloissa kertomassa useille kongressin edustajille Kolumbian "todellisesta tilanteesta". Uriben mukaan presidentti Santos on vähätellyt Kolumbian tilannetta, eikä kansainvälinen yhteisö ole tietoinen siitä "näkymättömästä väkivallasta", joka Kolumbiassa hänen mukaansa vallitsee. Uribe on myös väittänyt, että Santosin hallinto on jatkoa "castro-chavismon" ideologialle.
Jääpallon SM-sarja 1964
Ottelut
Suomensarjasta nousivat MP ja SePS. HIFK ja OTP putosivat sarjasta, mutta seuraavalla kaudella sarjaa laajennettiin ja kahdesta paikasta järjestettiin karsinta ennen seuraavan kauden alkua. Karsinnoissa HIFK voitti Akilleksen ja Oulun Tarmo voitti OTP:n. Näin HIFK:n sarjapaikka säilyi.
Yleisömäärät
Yleisömäärät kerätty Helsingin Sanomien otteluraporteista
Suomen mestarit
OPS:n joukkue: Jaakko Reiniharju, Pentti Ollikainen, Tuomo Kilponen, Matti Kovalainen, Jorma Ollanketo, Kari Poikolainen, Raimo Kaarela, Kalevi Härmä, Seppo Alatalo, Taisto Horneman, Veli Kalaoja, Seppo Kemppainen, Heikki Ollikainen ja Kimmo Palmas. Valmentaja: Reino Arvola
Jussi Rynnäs
Jussi Mårten Alarik Rynnäs (s. 22. toukokuuta 1987 Pori) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Junioriura
Rynnäs on Porin Ässien kasvatti. Hän puki seuran paidan SM-liigassa ensimmäisen kerran kaudella 2005–2006, jolloin Rynnäs toimi yhdeksässä ottelussa luukkuvahtina, mutta pelasi kauden lähinnä Ässien A-nuorissa. Hän puki myös yhteen SM-liigan playoff-otteluun, mikä oikeutti Rynnäksen voittamaan kauden päätteeksi SM-hopeaa. Toukokuussa 2006 hän teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ässien kanssa. Kaudella 2006–2007 Rynnäs puki yhteen SM-liigan runkosarjaotteluun.
Kesällä 2007 Rynnäs ei mahtunut enää Ässien A-nuorten joukkueeseen, joten hän aloitti kautensa III-divisioonajoukkue Kankaanpään Jääkarhuissa. Rynnäs oli jo lopettamassa uraansa varusmiespalveluksen jälkeen, kunnes hänet kutsuttiin kesken kauden 2007–2008 takaisin Ässien A-nuoriin, joille Rynnäs torjui kauden päätteeksi SM-hopeaa. Huhtikuussa 2008 hän teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.