cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tupu, Hupu ja Lupu
Muissa yhteyksissä
Suomen vuoden 1995 voitokkaassa MM-jääkiekkojoukkueessa pelannutta Saku Koivun, Ville Peltosen ja Jere Lehtisen muodostamaa ketjua kutsuttiin Tupu-Hupu-Lupu-ketjuksi. Tupu, Hupu ja Lupu ovat päässeet myös Eduskuntatalon täysistuntosaliin: kansanedustajien retoriikassa veljenpojat ovat esiintyneet ainakin Tuija Braxin, Hannu Takkulan ja Pertti Virtasen puheissa.
The Islamic Rahma Center in Finland
Jäsenmäärältään yhdyskunta kuuluu Suomen suurimpiin islamilaisiin yhdyskuntiin, ja se kasvaa voimakkaasti. Vuonna 2018 siihen kuului 981 jäsentä. Vuonna 2021 jäseniä oli 1982. Heistä pääosa on taustaltaan somalialaisia. Yhdyskunnalla on moskeija Itäkeskuksessa.
Yhdyskunta tunnustaa sunnalaista islamia. Yhdyskuntarekisterissä sen uskontunnukseksi on kirjattu: ''Usko yhteen ainoaan Jumalaan, Hänen Enkeleihinsä, Hänen kirjoihinsa, viimeiseen tuomiopäivään, Hänen profeettaansa Muhamediin, sekä kaikkiin muihin Hänen profeettoihinsa. ''
Kirjallisuusvuosi 1760
Kirjallisuusvuosi 1760 käsittelee vuoden 1760 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Årjäng
Årjäng on taajama ja entinen kauppala Länsi-Ruotsissa. Årjäng sijaitsee Värmlannin läänissä ja Värmlannin historiallisessa maakunnassa. Nykyään Årjäng on samannimisen Årjängin kunnan keskustaajama. Vuonna 2010 taajamassa oli 3 228 asukasta. Taajama sijaitsee E18-tien varrella noin 30 kilometrin päässä Norjan rajalta. Värmlannin läänin pääkaupunkiin Karlstadiin on matkaa 100 kilometriä
Historiaa
Vuonna 1540 Årjängin nimi kirjoitettiin muodossa Argenge. Tässä sanassa on muinaisruotsin genetiivi sanasta å (suom. joki), mikä viittaa Silbodalsälveniin. Morfeemi gänge viittaa sanaan "gångväg" (suom. "kävelytie"), millä tarkoitettiin kulkureittiä joen yli.
Mari Järvenpää
Mari Johanna Järvenpää (s. 29. marraskuuta 1981 Kaustinen) on suomalainen yleisurheilija. Järvenpään päälajeja ovat 800 metrin juoksu ja 1 500 metrin juoksu, mutta hän on osallistunut myös 400 metrille ja 3 000 metrin juoksukilpailuihin.
Årjäng
Historiaa
Årjäng ja Årjängin kunnan tienoo kuuluvat Ruotsin ja Norjan väliseen metsäseutuun, jossa on paljon järviä ja koskia. 1200-luvulla islantilainen historioitsija Snorre Sturlasson kuvaili näitä seutuja peikkojen ja noitien hallitsemiseksi, joten tarpeettomia pysähdyksiä alueella piti välttää.
Mari Järvenpää
Vuoteen 2005 asti Järvenpään juoksuvalmentajana toimi Timo-Jaakko Puronaho, vuosina 2005–2009 Jukka-Pekka Puumalainen ja vuodesta 2010 lähtien Maria Paczos-Czakon. Järvenpää edusti Kaustisen Pohjan-Veikkoja vuoteen 1999 asti ja Kokkolan Veikkoja vuodesta 2000 lähtien.
Årjäng
Historiaa
Seurakunnan nimenä on koko ajan ollut Silbodal, joten kirkkoakin sanotaan Silbodalin kirkoksi. Se on vihitty käyttöön vuonna 1859.
Nähtävyyksiä
Årjäng on tunnettu "Årjängstrollet"-nimisestä patsaasta, joka aiemmin sijaitsi torilla paikkakunnan keskustassa. Sylissään tämä peikko pitää parveketta, joka on toiminut esiintymislavana. Årjängissä on myös ravirata. Raviradan vieressä sijaitsee vuonna 1998 perustettu Nordiska travmuseet -ravimuseo, joka on ainoa lajissaan Euroopassa.
Mari Järvenpää
Mari Järvenpään kaksoissisko Minna Järvenpää juoksee myös kilpaa, päälajeinaan 400, 800 ja 1 500 metriä.
Årjäng
Nähtävyyksiä
Alueen järvet ja kosket liittyvät Dalslandin kanavan sulkujärjestelmään. Sulkujen kautta on mahdollista purjehtia Årjängistä Arvikaan, Göteborgiin ja Tukholmaan.
Mari Järvenpää
Saavutukset
Järvenpää on voittanut Suomen mestaruudet Kalevan kisoissa 800 metrillä vuosina 2004, 2006, 2007, 2008 ja 2010 sekä 1 500 metrillä vuosina 2007, 2008 ja 2009. Lisäksi hänellä on kolme hopeaa ja yksi pronssi 1 500 metriltä, kaksi hopeaa ja yksi pronssi 800 metriltä sekä yksi hopea 400 metriltä. Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaotteluissa Järvenpää edusti Suomea ensimmäisen kerran 1998. Hän on voittanut maaottelussa 800 metriä vuonna 2005 ja 1 500 metriä vuosina 2007, 2008 ja 2009.
Jeannine Gmelin
Jeannine Gmelin (s. 20. kesäkuuta 1990 Uster, Sveitsi) on sveitsiläinen soudun yksikköluokan maailman- ja Euroopan-mestari.
Gmelin aloitti aikuisten arvokisauransa vuonna 2014, jolloin hän sijoittui yksikössä Euroopan-mestaruuskilpailuissa kahdeksanneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 15:nneksi. Vuonna 2015 hän saavutti Poznańin EM-kilpailuissa hopeaa ja sijoittui MM-kilpailuissa viidenneksi. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli viides.
Paneeliaineisto
Paneeliaineistoilla on useita etuja poikkileikkausaineistoihin nähden. Se mahdollistaa kausaalivaikutusten estimoinnin ilman instrumenttimuuttujia. Lisäksi paneeliaineistolla voi tutkia erilaisia dynaamisia vaikutuksia sekä mahdollistaa havaintoyksiköiden erilaisuus laajemmin. Esimerkiksi kaksostutkimusten avulla voidaan tutkia ympäristön vaikutusta yksilöiden lopputulemiin (kuten koulutus tai tulot). Vertailemalla eri ympäristöissä kasvaneita kaksosia keskenään voidaan sulkea geneettiset vaikutukset näihin lopputulemiin. Tällöin erot kaksosten ympäristöissä voidaan tulkita aiheuttavan erot lopputulemissa.
Kiertävä paneeli on paneeliaineisto, jossa osa havaintoyksiköistä vaihtuu ajan kuluessa. Näin ollen havaintoyksikön aikasarja on lyhyempi kuin aineiston koko aikaulottuvuus. Jos aineistossa on enemmän kuin kaksi ulottuvuutta, sanotaan aineistoa moniulotteiseksi paneeliksi.
Määritelmä
Jokaisella havainnolla on paneeliaineistossa siis kaksi indeksiä, yksikkö ja aika (tai ryhmä). Yksittäinen havainto voi koostua useammasta muuttujasta, jotka jaotellaan vaste- ja kontrollimuuttujiin:. Yksilöistä koostuvassa aineistossa muuttujat voivat esimerkiksi olla tulot, koulutus, sukupuoli ja ikä. Paneeliaineisto on tasapainoinen, jos jokaisesta yksiköstä on havainto jokaisella ajan hetkellä. Tällöin havaintoja on T_i=T kaikille havaintoyksiköille ja havaintoja on yhteensä n = NT.
Esimerkki
Ylläolevassa esimerkissä on kolmen henkilön paneeliaineisto kahdelta vuodelta. Paneeli on tasapainoinen, sillä siinä on yhtä monta havaintoa jokaiselle ajan hetkelle. Paneelia voisi käyttää estimoimaan työpaikan vaikutusta palkkaan. Tällöin tulee olettaa, että työpaikan vaihdos ja vuosi ovat ainoat tekijät, jotka vaikuttavat yksilöiden palkkaan.
Analyysi
Vaikutusten estimoimiseksi tutkijan on tehtävä oletuksia vaikutusten luonteesta. Tyypillinen malli paneeliregressiota varten on, missä \mu_i on ajasta riippumaton vakiotermi yksikölle i. Tässä yksinkertaisessa mallissa on jo oletettu vakiotermin olemassaolo sekä vaikutusten lineaarisuus ja additiivisuus.
Ceebrolistics
Historia
Ceebrolistics on tehnyt musiikkia jo 90-luvun alkupuolelta asti englanniksi ja suomeksi. Heidän ensimmäinen julkaisunsa oli kasettisingle Spring, joka ilmestyi vuonna 1995. Kasetilla oli kaksi kappaletta ja eri versioita niistä. MattiP, Pijall ja RoopeK myivät kasettiaan kädestä käteen.
Vuonna 1998 Ceebrolistics julkaisi ensimmäisen albuminsa The Day of the People in Between. Sitä sai reppumyynnin lisäksi myös The Funkiest -levykaupasta. Levy julkaistiin CD:nä, vinyylinä ja C-kasettina, ja sitä myytiin noin 1500 kappaletta.
2000-luvun alussa Ceebrolistics teki levytyssopimuksen levy-yhtiö EMI:n kanssa. Ceebrolistics julkaisi EMI:n kautta singlen Hyviä juttuja / Me sekä 0.-ep:n. Ep nousi ilmestyttyään maaliskuussa 2001 albumilistalla sijalle 33. Levy myi noin 5 000 kappaletta.
Vuonna 2005 Ceebrolisticsin dub- ja elektrovaikutteinen Ö -ep ilmestyi. Levyn julkaisi Ceebrolisticsin oma levy-yhtiö Katusea yhdessä Fullsteam Recordsin kanssa. Levyltä julkaistiin myös single Aintie / Sinainin.
Ceebrolistics on suunnitellut jo pitkään uuden albumin julkaisemista. Uuden levyn julkaisuajankohdasta ei kuitenkaan ole vielä tietoa.
Ceebrolisticsin jäsenet ovat olleet mukana myös monissa muissa projekteissa. Heitä on kuultu mm. Murmurecordingsin julkaisuilla ja vierailijoina monien muiden artistien levyillä. Pijall julkaisi keväällä 1999 oman soololevynsä nimeltä The Cave ja toisen Stripped Anatomy of -nimisen albumin maaliskuussa 2009 sekä tehnyt yhdessä serkkunsa RoopeK:n kanssa musiikkia nimellä Serkkupojat. RoopeK, joka tunnetaan myös nimillä Mörkö, rrimöykk ja KoksuK, on tehnyt useita mixtapeja ja tuottanut biittejä eri artisteille. Myös MattiP on julkaissut soolomateriaalia (mm. Save the King -albumin) sekä oman runokirjan, joka kantaa nimeä Aavaavaa.
Tällä hetkellä MattiP ja RoopeK järjestävät yhdessä DJ Dead-O:n sekä Non Personin (Niclas Kristiansson) Alas-klubia ja saman nimistä radio-ohjelmaa Bassoradiolla. RPK (Roope K) ja Julma-Henri julkaisivat Kutsu EP:n 9. joulukuuta 2010 ja albumin "HENRI" tammikuussa 2011.
Timotei
thumb|200px|Piirroskuva timoteista. Timotei eli nurmitähkiö (Phleum pratense) on heinäkasvien heimoon kuuluva, noin 30–100 senttimetriä korkeaksi kasvava tuulipölytteinen heinälaji. Timotein yleisin muoto on heksaploidi eli sillä on kuusinkertainen kromosomisto (2n = 6x = 42), mutta myös muiden ploidioiden linjoja tunnetaan. Näistä tyypillisin on diploidin eli kaksinkertaisen kromosomiston (2n = 2x = 14) timoteilinja (Phleum pratense subsp. bertolonii). Nurmitähkiö on lajin vanha suomalainen nimitys, timotei on viljelykasvin mukaan tullut nimitys. Timotei on yksi kolmesta Suomessa tavattavasta tähkiöiden lajista. Se jaetaan kahteen alalajiin, jotka ovat ssp. pratense eli (rehu)nurmitähkiö ja ssp. serotinum eli ketotähkiö. Jälkimmäistä on joskus pidetty omana lajinaan Phleum nodosum. . Timotein siitepöly on yleinen ja voimakas allergeeni.
Ulkonäkö
Timotein kukinta kestää kesäkuusta elokuuhun.
Levinneisyys ja elinympäristö
Suomessa timotei esiintyy yleisesti koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Suunnilleen Oulun korkeudelle asti se on jopa erittäin yleinen. Timotei on seitsemänneksi yleisin heinälaji Suomessa. Yleisyydestään huolimatta se ei ole maassa alkuperäinen vaan muinaistulokas. Alalaji ketotähkiö esiintyy lähinnä Lounais-Suomessa ja on Suomen uhanalaisluokituksessa silmälläpidettävä. Tavanomaisimpia timotein kasvupaikkoja ovat niityt ja pientareet, peltojen lisäksi.
Viljely
Timotein viljeleminen on lähtöisin 1700-luvun puolen välin tienoilta Yhdysvalloista, mistä se levisi Eurooppaan Timothy Hanson -nimisen maanviljelijän ansiosta. Heinä tunnetaankin Euroopassa yleisesti Hansonin etunimestä johdetuilla nimityksillä (esimerkiksi englanniksi Timothy-grass). Suomessa timotei on ollut yleisin ja tärkein kylvöheinä noin sadan vuoden ajan. Viljely alkoi silti jo 1800-luvun alussa. Ennen timotein yleistymistä heinän peltoviljelyssä suosittiin nurmipuntarpäätä.
Nykyäänkin timoteita viljellään yleisesti karjalle rehuksi ja kuivaheinäksi. Säilörehun tuotannossa timoteista voidaan korjata kaksi tai kolme satoa vuodessa. Timotein tyypillinen satotaso maatiloilla on 4500–5500 kg kuiva-ainetta hehtaarille vuodessa, mutta esimerkiksi lajikekoetoiminnassa päästään usein yli 10 000 kg ka/ha/v satotasoihin. Hyvän talvenkestävyytensä ansiosta timoteita voidaan viljellä koko maassa. Se on tärkein nurmiheinälaji Suomessa natojen, nurminadan ja ruokonadan ohella. Timoteilajikkeita ovat muun muassa Iki, Tammisto, Tenho ja Tuure.
Bjørn Floberg
Bjørn Floberg (s. 12. syyskuuta 1947 Oslo) on norjalainen näyttelijä.
Floberg on jo pitkään ollut yksi käytetyimmistä pohjoismaisten elokuvien näyttelijöistä. Hän on esittänyt muun muassa murhaajaa Olof Palmen salamurhasta kertovassa Kjell Sundvallin ruotsalaiselokuvassa Viimeinen sopimus (1996), Gunnaria Villmarkissa (2003) ja poliisia Erik Skjoldbjærgin elokuvassa Insomnia (1997). Hänellä on myös iso rooli Ole Bornedalin eurooppalaisessa yhteistyöelokuvassa Dina (2002). Varg Veum -elokuvasarjassa (2007–2012) hän esittää Jacob Hamrea.
Baden (Sveitsi)
Baden on vanha kaupunki Pohjois-Sveitsissä, Aargaun kantonissa. Kaupungissa on noin 19 000 asukasta.
Sijainti
Baden sijaitsee Mittellandin tasankoalueella, Limmatjoen varrella noin 400 metrin korkeudessa, noin 20 kilometriä Zürichistä luoteeseen.
Talous
Baden on Sveitsin sähköteknisen teollisuuden keskuksia. ABB:n toisen edeltäjän, Brown, Boveri & Cie:n (BBC), kotipaikka oli Baden. Nykyisin entisen BBC:n toiminta Badenissa tapahtuu suurelta osin Alstom AG:n nimissä. Alstom on Badenin ja koko Aargaun suurin yksityinen työnantaja, jolla on Badenissa yli 4 000 työntekijää.
Nähtävyyksiä
Badenissa on kuumia lähteitä, jotka olivat läheisen Vindonissan legioonalaistukikohdan käytössä jo ensimmäisellä vuosisadalla. Lähteet sijaitsevat pääosin nykyisen Badenin keskusta-alueella, jossa on useita terveyskylpylöitä ja hotelleja.
Liikenne
Moottoritie A1/A3 kulkee Badenin kautta. Badenista on rautatieyhteys Zürichiin sekä Bruggin kautta Baseliin ja Olteniin. Zürichin rata on Sveitsin vanhin rautatieyhteys, joka otettiin käyttöön vuonna 1847.
Erich Römer
Erich Römer (2. kesäkuuta 1894 Berliini – 26. maaliskuuta 1987 Berliini) oli saksalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Römer toimi vuosina 1924–1934 Saksan miesten maajoukkueen päävalmentajana ja pelaajana. Hän kuului Saksan kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiapronssia Lake Placidissa 1932, MM-hopeaa vuonna 1930 ja MM-pronssia Italiassa 1934. Koska turnauksilla oli samanaikaisia eritasoisia arvoja, oli Lake Placidin olympiapronssi samalla MM-pronssi ja MM-kilpailujen mitalit myös Euroopan mestaruuksia. EM-pronssia Römer saavutti vuosina 1927 ja 1933. Römer toimi Saksan pelaaja–valmentajana myös Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928.
Stampe & Vertongen
thumb|300px|right|Stampe & Vertongen SV-4C (D-EBUT)
Stampe & Vertongen oli belgialainen lentokonetehdas. Sen perustivat vuonna 1922 Jean Stampe ja Maurice Vertongen. Yhtiö valmisti 1930-luvulla muun muassa Stampe SV.4 -koulukoneita, joita valmistettiin noin 1 000 kappaletta Ranskan ja Belgian ilmavoimille, sekä 1940-luvulla Stampe & Vertongen SV.5 -koulukoneita.
Pariisin rauha
Pariisin rauha tarkoittaa seuraavia sopimuksia:
Auran Sinappi
Auran Sinappi on suomalaisen Oy Lunden Ab:n Turussa valmistamasta sinapistaan käyttämä tuotemerkki.
Tuotteen historiaa
Auran Sinappia ryhdyttiin valmistamaan maaliskuussa 2003, kun Turun Sinapin valmistus siirtyi Ruotsin Uppsalaan. Oy Lunden Ab, joka oli aiemmin valmistanut Turun Sinappia Unileverin sopimusvalmistajana, halusi jatkaa liiketoimintaansa omalla merkillään.
Lunden Oy:n uusi sinappi sai nimekseen Auran Sinappi. Turussa valmistettavan sinapin säilyttämisen puolesta kehiteltiin kansanliike Pro Sinappi. AC Nielsenin myyntitilastojen perusteella sinapin markkinaosuus vuonna 2006 oli 20 prosenttia.
Auran sinappi valmistetaan perinteisellä reseptillä graniittisilla myllynkivillä itse jauhetuista sinapinsiemenistä.
1224 Fantasia
1224 Fantasia on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät S. Belyavskij ja N. Ivanov vuonna 1927. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin tunnuksella 1927 SD. Fantasian läpimitta on noin 14 kilometriä ja se on tyyppiä S. Fantasian pyörähdysaika eli vuorokauden pituus sen pinnalla on noin 5 tuntia.
Hannu Hanhi
Hannu Hanhi on Carl Barksin luoma kuvitteellinen sarjakuvahahmo ja Aku Ankan serkku, joka seikkailee Disneyn eläinmaailmassa Ankkalinnassa. Hän on maailman onnekkain. Hannu esiintyi ensi kerran vuonna 1948 Carl Barksin piirtämässä tarinassa ”Se parhaiten nauraa...” (Wintertime Wager). Suomen yleiskielessä on käsitteeksi muodostunut kutsua jotakuta ”hannuhanheksi”, jos hänellä on hyvä onni.
Aku Ankan suhteen Hannu Hanhi on Iines Ankan kilpakosija, minkä takia serkuksilla on usein kovia riitoja. Suhde Iinekseen onkin yksi niitä harvoja asioita, joissa Aku enimmäkseen voittaa Hannun.
Luonne ja ulkonäkö
Hannu Hanhea ei nähdä työnteossa, koska hän tietää onnensa tuovan hänelle kaiken, mitä hän haluaa. Hänen ei esimerkiksi tarvitse maksaa pääsylippua huvipuistoon, koska on sen 10 000:s asiakas ja saa sen ilmaiseksi. Hän myös usein ylpeilee väittämällä, ettei koskaan ole tehnyt työtä. Tämän hän kuitenkin joutui perumaan, kun Barksin tarinassa "Onnen kantamoinen" (Gladstone's Terrible Secret) paljastui, että kolikko, jota hän piilottelee kassakaapissaan, on palkka siitä ainoasta kerrasta, kun hän on tehnyt töitä.
Hannu Hanhi on tarkoituksella luotu ärsyttäväksi hahmoksi ja Akun kilpailijaksi, mutta onnekkuus ominaisuutena tuli mukaan vasta myöhemmin, kun tästä piti saada pysyvästi ärsyttävä hahmo. Hannu on onnekas, koska hän on syntynyt onnentähden alla tai onnetar valitsi hänet kaikista Ankkalinnan asukkaista. Pääasiassa onnekkuutensa vuoksi hän näyttäytyy kaikille laiskana, itserakkaana sekä vahingoniloisena muiden vastoinkäymisille (etenkin Akulle), mutta esimerkiksi Barksin tarinassa ”Aku Ankka pelastaa Tyhjälän joulun” (A Christmas for Shacktown) on osoitettu, että Hannu osaa myös käyttää onneaan muidenkin auttamiseen.
Aku Ankkaan nähden Hannulla on pienemmät silmät ja tunnistettavat kiharat hiukset. Varhaisimmissa esiintymisissään Barksin tarinoissa Hannun nokka oli paikoin Akun nokkaa hieman pidempi, kunnes ajan saatossa nokka muovautui samaan kokoluokkaan kuin muillakin. Hänellä on yllään yleensä lierihattu, yksinappinen kaulustakki, rusetti ja jaloissaan damaskit.
Sukulaisuus
Hannun sanotaan syntyneen onnellisten tähtien alla. Jo Hannun äiti, Dora Ankka, oli onnekas. Dora on Kaino-Vienon eli Mummo Ankan lapsi. Ankka-taiteilija Don Rosan tarinan mukaan Kaino-Vienon odottaessa vielä Doraa syntyväksi, oli hänen puolisonsa Hepsu Ankka palkannut maalarin maalaamaan heidän omistamansa ladon seinät. Maalari halusi antaa oman lahjansa syntyvälle pienokaiselle ja maalasi onnea tuovan taikamerkin ns. Tikliaisen merkin ladon seinään tuomaan onnea, ja ladon toiselle puolelle väärin päin maalatun merkin pitämään huonon onnen takanapäin. Erityistä onnea se toivotti Doralle, koska siihen oli maalattu ylimääräinen kolmas onnea tuova lintusymboli. Dora Ankasta tuli näin ollen hyvin onnekas ja hänen munittua poikansa Hannun, hänen uskomaton onnensa periytyi ja näin ollen Hannusta tuli maailman onnekkain. Hannun isän nimi on Don Rosan mukaan Hjalmar Hanhi.
Animaatioesiintymiset
Hannu Hanhi teki animaatiodebyyttinsä vuonna 1987 ilmestyneessä Ankronikkassa, jossa hänen äänenään toimi Rob Paulsen. Hannu nähtiin myös vuonna 2017 käynnistyneessä DuckTales -sarjassa, jossa hänen äänenään toimi Paul F. Tompkins. Uuden sarjan suomenkielisessä dubbauksessa Hannun äänenä kuullaan Tero Koponen.
Aiheesta muualla
Liste der Bewohner Entenhausens
Ankkalinna
Kaupungin nimen keksi sarjakuvantekijä Carl Barks. Se esiintyi ensimmäisen kerran hänen tarinassaan ”Tasapainoilua” (1944), jonka viimeisessä ruudussa nimi on junaradan varren kyltissä. Aiemmin ankkojen kotikaupunkiin ei ollut viitattu millään tietyllä nimellä. Tosin joissakin 1940-luvun Aku-piirretyissä Akun käyntikortissa lukee kotikaupungin kohdalla Hollywood, tämä kuitenkin viittaa enimmäkseen siihen, että Aku-filmejä tehtiin kyseisellä alueella. Sarjakuvissaan Barks sijoitti Ankkalinnaan erilaisia maamerkkejä, joista jäivät elämään muiden piirtäjien tarinoissa muun muassa Roope Ankan rahasäiliö, kaupungin perustajan Julle Ankanpään patsas sekä Peikonhammas-vuori (Old Mount Demontooth).
Myöhemmin Don Rosa rakensi sarjakuvissaan Ankkalinnalle historian, osin Barksin antamien viittausten pohjalta ja osin itsenäisesti.
Ankkalinnake ja Rahasäiliökukkula
thumb|Ankkalinnake, jonka paikalla on nykyään rahasäiliö Paaluvarustuksesta nimeltä Ankkalinnake tuli kuvitteellisen Ankkalinnan kaupungin keskus, kun Julle Ankanpää sai sen haltuunsa vetäytyviltä brittisotilailta taistelun aikana. Kaupunki kehittyi linnakkeen ympärille. Ankkalinnake sijaitsi nykyisellä Rahasäiliönkukkulalla Ankkalinnan keskustassa.
Vuonna 1902 tämä johti sotaan Calisotan viranomaisten ja Roope Ankan välillä. Don Rosan kirjoittaman ja piirtämän tarinan Ankkalinnakkeen valloittaja mukaan Roope perusti rahasäiliön Ankkalinnakkeen paikalle samana vuonna. Myöhemmin Sudenpennut rakensivat Ankkalinnakkeen uudelleen Mustaanmetsään. Myöhemmin samana vuonna Roope Ankka sai kuitenkin perustettua rahasäiliönsä Ankkalinnakkeen paikalle, ja tätä Ankkalinnan keskustassa sijaitsevaa kukkulaa alettiin kutsua siitä eteenpäin nimellä Rahasäiliönkukkula.
Don Rosan mukaan kaupungin alkuna oli brittiläinen linnake, jonka tutkimusmatkailija Sir Francis Drake perusti 1500-luvulla. Britit hylkäsivät paaluvarustuksen 1800-luvulla, jolloin sen otti haltuunsa uudisraivaaja Julle Ankanpää, joka perusti paikalle kaupungin ja nimesi sen Ankkalinnaksi. Ankkalinna säilyi silti mitättömänä pikkukylänä 1900-luvun alkuun saakka, jolloin Roope Ankka asettui paikalle ja rakennutti sinne rahasäiliönsä. Siitä alkoi Ankkalinnan kehitys pienestä kylästä suurkaupungiksi. Roope alkoi rakennuttaa ja kehittää kaupunkia. Nykyinen Ankkalinna on pääosissa Roope Ankan aikaansaannoksia.
Ankkalinnan kaupunki kehittyi kukkulan ympärille nopeasti ja toiseen maailmansotaan mennessä Ankkalinna oli jo kasvanut Roope Ankan talousimperiumin keskuksena suurkaupungiksi.
Ankkalinnan naapurikaupungit
Ankkalinnan naapurikaupunkeja ovat muun muassa Hanhivaara, Fyrkkala, Kurjenmutka, Sorsakylä, Tavilaakso, Sorsala, Hepsula, Rankkalinna, Kukkola, Ankkala, Puluperä ja Joutsenlampi. Nämä kaupungit tunnetaan parhaiten urheilujoukkueistaan, jotka pelaavat usein otteluja Ankkalinnan urheilujoukkueita vastaan muun muassa jääkiekossa ja jalkapallossa.
Urheilu
Ankkalinnassa ovat vaikuttaneet ainakin seuraavat urheiluseurat:
Ankkalinnan Pallo, Ankkalinnan Palloseura (APS), Ankkalinnan Pallo-toverit (APT), Ankkalinnan Jalkapalloklubi (AJK), FC Räpylä, Ylävirran Yritys, Ankkulit, RaPS, FC KooPee, FC Ankkalinna, Ankkalinnan Iskurit, Ankkenal, Ankanpään Pallopojat, Ankkalinnan Uivelot, Sepe suden lätkä liiga, Ankkalinnan Lämärit, Ankkalinnan Mahtiankat, Pennerton, R. Ankan pankin Nokikanat, Paratiisitien Ponnistus ja Ankkalinnan vaakkujat.
Huolimatta asemastaan kaupunkina itsenäisen valtion sijaan, Ankkalinna osallistuu säännöllisesti myös maajoukkueena kansainvälisiin arvoturnauksiin, kuten kesäolympialaisiin ja jalkapallon MM-kisoihin.
Sanomalehdet
Ankkalinnassa on ilmestynyt ainakin seuraavia sanomalehtiä:
FishVille
FishVille oli Zyngan kehittämä akvaariosimulaatiopeli, joka julkaistiin Facebookissa vuonna 2009. Peli antoi Facebook-käyttäjien hallita virtuaalisessa akvaariossa kalojen tuotantoa. Lokakuussa 2011 FishVillessä oli 1,6 miljoonaa aktiivista käyttäjää. Lokakuussa 2012 paljastettiin että Zynga on aikomassa sulkea pelin saman vuoden joulukuussa.
Vastaanotto
Jim Squires GameZebolta sanoi, että peli oli "yksi Facebookin parhaimmista vedenalaisista seikkailuista" ja lisäsi että "FishVille tarjoaa täydellisen sekoituksen sekä tuttuja että tuoreita ominaisuuksia, joista kaikki kalarakkaat voivat nauttia". Ryan Debbles IGN:ltä totesi, että peli on uskomattoman tehokas mainontatyökalu.
CJ Group
CJ Corporation on eteläkorealainen holdingyhtiö, joka sijaitsee Soulissa. CJ Group on perustettu Cheil Jedang -nimisenä vuonna 1953.
SNCASE
pienoiskuva|SE.161 Languedoc (1955) SNCASE (lyhenne ranskankielisestä nimestä Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Sud Est, vapaasti suomennettuna Kaakkoinen ilmailuteollisuusyhtiö) oli ranskalainen lentokonetehdas. Siitä käytettiin myös nimitystä Sud-Est (suomeksi "kaakko").
SNCASE perustettiin vuonna 1936, kun Ranskan valtio yhdisti siihen seuraavat yhtiöt: Lioré-Olivier, Potez, CAMS, Romano ja Société Provençale de Construction Aéronautique (SPCA). Yhdistäminen liittyi yhtiöiden kehnoon taloudelliseen tilaan, sodan odotuksen aiheuttamaan varustelukierteeseen ja hallituksen politiikkaan.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö toimi Saksan varustelussa alihankkijana, mutta valloittajan ehdoilla eikä välttämäti taloudellisesti kannattavana toimintana. 1941 SNCASEen yhdistettiin SNCAM, johon kuului Dewoitinen lentokoneet.
SNCASE rakensi toisen maailmansodan jälkeen muun muassa matkustajakoneita, joista tunnetuin lienee SNCASE Languedoc Sen tuotantoon kuului myös lisenssillä valmistettava De Havilland Vampire-hävittäjä, joka kulki Ranskassa nimellä SNCASE Mistral. Vuonna 1951 SNCASE alkoi suunnitella uutta suihkumatkustajakonetta, josta tuli Sud Aviation Caravelle. Sen tuotanto alkoi vuonna 1958. Kone oli Länsi-Euroopassa hyvin suosittu kunnes Douglas DC-9 tuli markkinoille.
1940-luvulta alkaen yhtiö kehitti myös helikoptereita, esimerkiksi Aérospatiale SA-318 Alouette II.
Vuonna 1957 SNCASE ja SNCASO sulautuivat Sud Aviationiin.
Luettelo Jean Sibeliuksen patsaista ja muistomerkeistä
Luettelo Jean Sibeliuksen patsaista ja muistomerkeistä sisältää Jean Sibeliukselle omistetut julkisilla paikoilla olevat taideteokset, patsaat, muistomerkit ja rakennukset. Luettelo on paljastuksen tai käyttöönoton mukaisessa järjestyksessä, jos mahdollista.
Ensimmäinen Jean Sibeliukselle nimetty julkinen muistomerkki on vuonna 1945 paljastettu Emil Cedercreutzin muistokivi Lapinjärvellä. Samana vuonna, joka oli säveltäjämestarin 80-vuotissyntymän vuosi nimettiin Helsingissä Sibeliuksen puisto. Kymmenen vuotta myöhemmin, säveltäjän 90-vuotissyntymäpäivän kunniaksi nimettiin Poriin Sibeliuspuisto, ja saman nimisiä on myös Hämeenlinnassa, Kotkassa ja Salossa.
Kain Tapperin varhaistuotantoon kuuluva veistos nuoresta Jean Sibeliuksesta (1964) on Hämeenlinnan Sibeliuksenpuistossa. Tunnettu Sibeliukselle nimetty taideteos on Helsingin Taka-Töölössä oleva Eila Hiltusen Sibelius-monumentti (1967). Vuonna 2000 avattiin Lahdessa Hannu Tikan ja Kimmo Lintulan suunnittelema Sibeliustalo.
Resident Evil: Tuho
Resident Evil: Tuho on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut brittiläis-kanadalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Russell Mulcahy. Elokuva on Resident Evil -elokuvasarjan kolmas osa. Elokuva oli suunnittelunimeltään Resident Evil: Afterlife, mutta nimi annettiin jatko-osalle, joka sai ensi-iltansa vuonna 2010.
Elokuva aiottiin alun perin kuvata Australiassa, mutta tuotantosyistä kuvauspaikka vaihdettiin Meksikoksi.
Kelttiläinen musiikki
thumb|upright|Nainen soittamassa kelttiläistä [[harppua alankomaalaisessa Keltfest-tapahtumassa vuonna 2010.]] thumb|[[Irlantilainen The Corrs -yhtye yhdistää kelttiläisiä vaikutteita popmusiikkiin. Kuvassa yhtye esiintymässä Wienissä vuonna 2016.]] Kelttiläinen musiikki on yleisnimitys musiikille, jossa on vaikutteita kelttiläisten maiden eli Irlannin, Skotlannin, Walesin, Bretagnen ja Galician kansanmusiikkiperinteistä. Kelttiläisiä vaikutteita sisältävää rockia tai muuta populaarimusiikkia voidaan kutsua myös nimellä Celtic fusion eli kelttiläinen fuusio.
Soittimet
Kelttiläisessä musiikissa käytettäviä soittimia ovat esimerkiksi viulu, huilu, tinapilli, säkkipilli, Uilleann-pilli, bombarde, vapaalehdykkäsoittimet kuten harmoni, harmonikat ja concertina; banjo, mandoliini, busuki, kitara, kelttiläinen harppu, dulcimer, bodhrán sekä muut lyömäsoittimet.
Kelttiläistä musiikkia esittäviä artisteja ja yhtyeitä
thumb|150px|[[Nolwenn Leroy]]
Albert Finney
Albert Finney (9. toukokuuta 1936 Salford, Britannia – 7. helmikuuta 2019 Lontoo, Britannia ) oli brittiläinen näyttelijä. Hän sai useita alan huomattavimpiin lukeutuvia palkintoja ja oli viidesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Ura
Pohjoisenglantilaislähtöinen Finney aloitti näyttelijäopinnot stipendiaattina 1956 Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa. Uransa hän aloitti teatterissa, jossa tuli tunnetuksi William Shakespearen näytelmissä. Pitkän ja arvostetun työuransa mittaan hän esiintyi vuosina 1960–2012 myös kymmenissä elokuvissa. Hän teki elokuvaläpimurtonsa 1960 elokuvan Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun pääosassa. Työväenluokkaisen nuorukaisen roolissaan Finney loi yhden parhaista ajalle tyypillisistä nuoren vihaisen miehen muotokuvista.
Finney sai viisi Oscar-ehdokkuutta voittamatta kuitenkaan kertaakaan. Parhaan miespääosan ehdokkaaksi hänet valittiin neljästi: Henry Fieldingin romaaniin perustuvasta elokuvasta Tom Jones – hulivilihurmuri (1963), salapoliisi Hercule Poirot'n roolista elokuvassa Idän pikajunan arvoitus (1974), Ronald Harwoodin nykynäytelmäklassikkoon perustuvasta Pukijasta (1983) sekä John Hustonin ohjaamasta elokuvasta Tulivuoren juurella (1984). Vuonna 2000 ensi-iltansa saaneesta Erin Brockovichista hän sai vielä parhaan miessivuosan ehdokkuuden. Brittiläinen Bafta-palkinto Finneylle myönnettiin kahdesti: 1961 parhaana tulokkaana (Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun) ja 2003 parhaana televisionäyttelijänä (tv-elokuva The Gathering Storm, Winston Churchillin rooli).
Muita Finneyn tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Myrskyävä sydän (1982), Big Fish (2003), Medusan sinetti (2007) ja Medusan perintö (2012) sekä äänirooli animaatiossa Corpse Bride. Hänen viimeinen filmiroolinsa oli 007 Skyfall, jossa hän näytteli James Bondin sukutilan riistanvartijaa Kincadea.
Shelagh Delaneyn käsikirjoittama elokuva Charlie Bubbles – haihattelija (1968) on ainoa, jossa Finney toimi pääosansa lisäksi myös ohjaajana. Televisionäyttelijänäkin hän aloitti jo 1950-luvulla. 1996 Finney esitti pääosan käsikirjoittaja Daniel Feeldin roolissa Dennis Potterin kahdessa viimeisessä televisiosarjassa Karaoke ja Kylmä Lasarus.
Yksityiselämä
Koko Finneyn uraa leimasi vastahanka establishmentia ja sen huomionosoituksia kohtaan. Hän kieltäytyi 1980 Brittiläisen imperiumin komentajan ja 2000 ritarin arvosta. 1960-luvun alussa hän hylkäsi pääroolitarjouksen David Leanin suurelokuvassa Arabian Lawrence (1962), syynä elokuvatähteyden vieroksunta.
Alberty Finney oli kolmesti naimisissa. Tunnetuin puolisoista oli näyttelijä Anouk Aimée vuosina 1970–1978. Finney kärsi terveysongelmista pitkin 2010-lukua ja kuoli lyhyen sairauden jälkeen 82-vuotiaana helmikuussa 2019.
Nokia 1209
Nokia 1209 oli Nokian vuonna 2008 julkaisema matkapuhelin. Sen ominaisuuksia olivat mm. taskulamppu, ladattavat soittoäänet sekä pelit. Puhelinta sai sinisenä ja harmaana.
Iines Ankka
Iines Ankka luotiin Aku Ankan naispuoliseksi vastapariksi ja tyttöystäväksi, ja hänen ensiesiintymisensä oli piirroselokuvassa Hra Ankka juhlii 7. kesäkuuta 1940. Nykyään myös Hannu Hanhi kosiskelee Iinestä.
Iines on luonteeltaan äkkipikainen kuten Akukin, mutta hallitsee itsensä paremmin ja on yleensä hienostuneempi kuin poikaystävänsä. Hän tosin seurustelee sangen kylmäkiskoisesti tarpeen mukaan myös Hannu Hanhen ja ylipäätään muiden miesten kanssa, jos Aku ei täytä hänen odotuksiaan, ja käyttää tätä jopa uhkauksena Akun toimintaan vaikuttaakseen. Iines käyttää yleensä puhvihihaista paitaa, rusettia päässään sekä korkokenkiä. Väriltään vaatteet ovat yleensä hennon vaaleanpunaiset. Iineksellä on lisäksi kultainen rannerengas. Iineksen tunnetuin ystävätär on Klaara Kotko.
Carl Barksin ja Don Rosan sarjakuvien mukaan Iines syntyi noin 1920. Iines on Leenun, Liinun ja Tiinun täti. Don Rosan mukaan Iineksellä on veli, joka meni naimisiin Akun kaksoissisaren Della Ankan kanssa. Iines Ankka kuuluu yleensä Ankkalinnan naisyhdistykseen. Iineksen harmiksi Aku osoittaa usein välinpitämättömyyttä kulttuuriin ja taiteeseen Iineksen raahattua poikaystävänsä kaikenmoisiin kulttuurikohteisiin. Toinen harmin kohde on Akun varattomuus, varsinkin kun matkasta Ankkapulcolle on kysymys. Aku onnistuu nolaamaan Iineksen useissa tarinoissa. Iinekselle alkoi ilmestyä lokakuussa 2003 oma nimikkolehti Iines joka toinen kuukausi. Lehden julkaisu lopetettiin vuonna 2009. Iines on myös esiintynyt Disneyn TV-sarjassa Mikki Hiiren kerhotalo.
Useissa menneisyyteen sijoittuvissa tarinoissa Iineksen esiäiti korvaa Iineksen Akun esi-isän mielitiettynä. Esimerkkeinä useat italialaiset sarjat, joita nähdään Aku Ankan taskukirjoissa, sekä Aku Ankan Aikakone -kirjat. Aku Ankan Aikakone 12: Valloittavat Viikingit -kirjan Roberto Marinin tarinassa Voittamaton vikinki Akun esi-isä Aku Avuttoman ja Hannun esi-isä Hannu Helppoheikin mielenkiinnon kohteena toimii Iineksen esiäiti Iines Ihanainen.
Disneyn piirrosfilmeissä Iines Ankan ensimmäisenä suomenkielisenä äänenä oli Eeva Eloranta. Mikki Hiiren jouluaatto -elokuvassa äänenä toimi Jaana Oravisto. Nykyisin hahmolle äänensä antaa Petra Karjalainen.
Animaatioesiintymiset
Iines ei esiintynyt vuonna 1987 ilmestyneessä Ankronikassa, jossa hänen poikaystävänsä oli syrjätty. Iines esiintyi vuonna 2017 käynnistyneessä DuckTales-sarjassa 3. kaudella. Tässä sarjassa Aku ja Iines tapasivat ensimmäistä kertaa ja ihastuivat toisiinsa.
Tommi Paavola
Tommi Björn Paavola (s. 9. joulukuuta 1965 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä tai hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ulkomailla hän pelasi ammattilaisena Saksassa KSV Hessen Kasselissa kautena 1989–1990 sekä 1. FSV Mainz 05:ssä kautena 1991–1992.
Hän on pelannut 23 A-maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Pelaajauransa jälkeen Paavola on keskittynyt valmentamiseen. Hän on toiminut valmentajana vuodesta 2002. Ensin hän valmensi FC Espoota, jonka jälkeen oli vuorossa KäPa ja PK-35. Nykyään hän toimii FC Hongassa akatemiavalmentajana.
Walter Sickert
thumb|Walter Sickert. [[George Charles Beresfordin kuvaama muotokuva vuodelta 1911.]] thumb|Jack the Ripper’s Bedroom. Sickertin maalaus noin vuodelta 1907. Walter Richard Sickert (31. toukokuuta 1860 München, Saksa – 22. tammikuuta 1942 Bath, Englanti) oli saksalais-tanskalaissyntyinen brittiläinen taidemaalari. Sickert oli kosmopoliitti ja eksentrikko, joka suosi impressionismia edustaneissa maalauksissaan urbaaneja maisemia ja tavallisia ihmisiä.
Elämä
Walter Sickert syntyi Münchenissä, ja hänen isänsä oli tanskalaissyntyinen saksalainen piirtäjä Oswald Adalbert Sickert. Walter Sickert työskenteli useita vuosia näyttelijänä, mutta vuonna 1881 hän opiskeli Slade School of Fine Artissa.
Sickert eli 1890-luvulla muotokuvamaalarina. Lontoosta hän muutti vuonna 1898 manner-Eurooppaan ja asui sekä Ranskan Dieppessä että Venetsiassa. Hän maalasi tuona aikana usein maisemia.
Sickert palasi vuonna 1905 Lontooseen, missä hän yhdessä Augustus Johnin ja Lucien Pissarron kanssa pyrki tuomaan brittiläiseen maalaustaiteeseen uusia ideoita. Sickert kohosi vuoteen 1911 mennessä niin sanotun Camden Town -ryhmän johtohahmoiksi. Ryhmän jäsenet pyrkivät esittämään epäromantisoituja kaupunkikohtauksia. Ryhmä järjesti myös näyttelyitä, joissa oli esillä ranskalaisen ja brittiläisen impressionistisia ja postimpressionistisia teoksia.
Sickert eli useissa eri paikoissa 1920-luvun puolivälin jälkeen, ja hän käytti myöhäisvaiheen teoksissaan usein valokuvia teoksiensa pohjana. Hän kirjoitti myös aikakauslehtiin joitakin taidekritiikkejä.
Spekulaatiot Sickertin yhteydestä Viiltäjä-Jackiin
Sickertin nimi yhdistettiin 1970-luvulla Viiltäjä-Jackiin, vuonna 1888 Lontoossa riehuneeseen kuuluisaan tunnistamattomaan sarjamurhaajaan, Stephen Knightin kehittämän ”kuninkaallisen salaliittoteorian” kautta. 1990-luvulla Jean Overton Fuller kirjoitti teoksen Sickert and the Ripper Crimes, jossa hän yhdistää Sickertin Viiltäjä-Jack-murhiin. Myös Patricia Cornwell esittää kirjassaan Murhamiehen muotokuva: Viiltäjä-Jack - Tapaus selvitetty teorian, jonka mukaan Sickert oli Viiltäjä-Jack.
Phyllis Schlafly
thumb|right|Phyllis Schlafly Phyllis McAlpin Schlafly (o.s. Stewart; 15. elokuuta 1924 St. Louis, Missouri – 5. syyskuuta 2016 St. Louis, Missouri) oli yhdysvaltalainen konservatiivi, joka tuli tunnetuksi muun muassa feministiliikkeeseen kohdistamastaan kritiikistä.
Schlafly syntyi katoliseen perheeseen Missourissa. Hän pyrki, mutta ei kertaakaan päässyt Yhdysvaltain kongressiin. Hän sai miehensä John Fred Schlaflyn kanssa kuusi lasta, joista Andrew on tullut tunnetuksi Conservapedian perustajana.
Schlafly julkaisi lukuisia kirjoja, joista tunnetuimpien joukossa on A Choice Not an Echo (1964). Hän sai vuonna 1978 juris doctorin arvon Washington University Law Schoolista Saint Louisissa.
Göran Widmark
Göran Widmark (28. tammikuuta 1910 Jukkasjärvi, Ruotsi – 13. tammikuuta 1982 Hedemora, Ruotsi) oli ruotsalainen pappi ja virsirunoilija.
Widmark vihittiin papiksi 1940 Luulajan hiippakuntaan ja hän toimi Tornionlaaksossa hiippakuntapappina. Hän oli myös ulkolähetystyön ystävä ja 1946 Ruotsin kirkon lähetys (Svenska kyrkans mission) kutsui hänet palvelukseensa kotimaantyön sihteerinä. Uppsalassa hänestä tuli myös kaupunginvaltuuston jäsen, ja hän edusti sosiaalidemokraattista puoluetta. Toimittuaan noin 20 vuotta Ruotsin kirkon lähetyksen palveluksessa hän toimi vielä komministerina Tukholman Maria Magdalena -seurakunnassa.
Hän julkaisi 1962 pienen runokokoelman I vånda och fröjd, jossa oli vain 24 sivua. Kun sen kolmas painos ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin, oli siinä lähes kaksinkertainen määrä sivuja ja runoja.
Hänen sanoittamansa virren "I tro under himmelens skyar" on suomentanut Niilo Rauhala ja virsi alkaa sanoin: "Myös isämme uskoivat ennen" (virsi 187). Se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa virsi 427.
Virsi on Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa numero 228 ja sen suomenkielinen teksti alkaa sanoin: "Kuin myös isät uskoivat kerran". Se on myös Niilo Rauhalan käännös vuodelta 1998. Virren sävelmä poikkeaa hieman Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan sävelmästä, minkä takia virteen on tehty uusi käännös.
Brasilian Grand Prix 1996
Kilpailun kulku
Aika-ajossa Damon Hill oli ylivoimainen. Hän nappasi paalupaikan lähes sekunnin erolla toiseksi nopeimpaan Rubens Barrichelloon. Kolmanneksi nopein Jacques Villeneuve jäikin Hillistä jo 1,1 sekuntia. Mika Häkkinen oli aika-ajon seitsemäs ja Mika Salo yhdestoista.
Sunnuntain kilpailu ajettiin rankkasateessa. Lähtö sujui ilman suurempia ongelmia, ja Hill veti letkaa. Seuraavina tulivat Villeneuve, Jean Alesi, Barrichello, Michael Schumacher ja Martin Brundle. Rata oli todella liukas. Ukyo Katayama ja Pedro Lamy spinnasivat menettäen monta sijaa. Molemmat pääsivät silti jatkamaan. David Coulthard kävi kokeilemassa vauhtiaan brasilialaisella nurmella. Hän menetti kahdeksan sijaa, ja ajoi sen jälkeen 14:ntenä. Myös Villeneuve pyörähti ja keskeytti. Kierroksella 32 Barrichello pääsi vihdoin pitkän yrittämisen jälkeen Alesin ohi toiseksi. Varikkopysähdysten aikana hän kuitenkin menetti paikkansa, ja kärjen järjestys oli: Hill, Alesi, Schumacher ja Barrichello. Kymmenen kierrosta ennen maalia Barrichello spinnasi hiekalle ja hän joutui keskeyttämään. Kärjen järjestys ei enää lopussa muuttunut. Hill otti kauden toisen voittonsa vankistaen samalla MM-johtoaan. Toinen oli Alesi ja kolmas Schumacher. Suomalaiset Häkkinen ja Salo keräsivät jälleen pisteitä.
Hounijoki
Hounijoki on Rakkolanjoen sivujoki Suomen ja Venäjän alueella. Hounijoki virtaa Suomen puolella Lappeenrannan alueella ja Venäjän puolella Viipurin piirin alueella. Venäjänpuoleiset osat ovat entisen Vahvialan kunnan alueella. Hounijoen valuma-alueesta on Suomen puolella 370 km² ja Venäjän puolella 252 km².
Hounijoen vesistö alkaa Lappeenrannan eteläosien järvistä ja lammista. Vesistön yläosassa joen nimi on Sarvijoki Simolan kylän seudulle saakka. Simolasta Vainikkalan luona olevaan Telkjärveen joesta käytetään nimeä Alajoki. Hounijoki alkaa Telkjärvestä, rajavyöhykkeen tuntumasta ja virtaa Suomen puolella noin 500 metriä ja sen jälkeen rajajokena noin 800 metriä ennen siirtymistään Venäjän puolelle. Hounijoki virtaa Venäjän puolella Hounijärven läpi, sivuaa Vahvialan kirkonkylää (Jašino) ja laskee Rakkolanjokeen (Seleznovka) Nurmissa.
Martin Schröttle
Martin Schröttle (1. syyskuuta 1901 München – 17. helmikuuta 1972 München) oli saksalainen jääkiekkoilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Schröttle kuului Saksan miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiapronssia Lake Placidissa 1932 ja MM-hopeaa vuonna 1930. Koska turnauksilla oli samanaikaisia eritasoisia arvoja, oli Lake Placidin olympiapronssi samalla MM-pronssi ja MM-mitali myös Euroopan mestaruus. EM-pronssia Schröttle saavutti vuonna 1933. Schröttle kuului Saksan joukkueeseen myös Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928.
Saunakylä (Kivijärvi)
Saunakylä on kylä Kivijärven kunnan länsiosassa Keski-Suomessa. Saunakylä sijaitsee noin kymmenen kilometriä lounaaseen Kivijärven keskustasta. Vuoden 2004 paikkeilla metsäisessä kylässä asui noin 30 ihmistä.
Saunakylällä sijaitsee Kivijärven kunnan korkein kohta Perkausvuori, 280 metriä merenpinnasta. Sen huipulla on vuonna 2005 valmistunut puinen näkötorni. Kylän uimaranta sijaitsee Isolla Perkausjärvellä.
Saunakylän ensimmäinen talo on merkitty maarekisteriin vuonna 1726. Tervanpoltto työllisti kyläläisiä 1900-luvun alusta aina 1960-luvulle asti. Kylällä toimi 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa Niilo Hakkaraisen suksitehdas.
Vuonna 2003 on perustettu Kivijärven Saunakylän Kyläyhdistys ry.
Ipanat
Ipanat on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu animaatiosarja, jonka tuotti Klasky Csupo. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa Nickelodeonilla vuosina 1991–1994, jonka jälkeen siitä tuotettiin lisää jaksoja menestyksen myötä. Uudet jaksot esitettiin vuosina 1997–2004. Suomessa sarjaa esitti Yle TV1. Sarja kertoi siitä, kuinka vauvat ja lapset näkivät ja kokivat ympärillään tapahtuvat asiat.
Ipanoista tuotettiin myös kaksi elokuvaa, Ipanat (1998) ja Ipanat Pariisissa (2000). Sarjan loputtua siitä tuotettiin myös spin-off sarja All Grown Up, jossa kaikki hahmot ovat noin yhdeksän vuotta vanhempia.
Juoni
Sarjassa keskityttiin erityisesti päähahmon Tommin sekä hänen ystäviensä Jaskan, Vilin, Lillin, Kitin ja veljensä Niilon seikkailuihin. He kykenevät kommunikoimaan toistensa kanssa vauvojen kielellä, jota aikuiset eivät ymmärrä. Vauvat pääosin ymmärtävät aikuisten puhetta, mutta käsittävät esimerkiksi vertauskuvallista puhetta väärin. Mukana ovat myös kolmevuotiaat Annika ja Susa, jotka kykenevät kommunikoimaan sekä aikuisten että vauvojen kanssa. Annika käyttää usein etuaan hyväksi manipuloidessaan jompiakumpia eikä siksi aina tule toimeen kiltimmän Susan kanssa.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Ipanat sijalle 34 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 92.
Pekka Koskinen (fyysikko)
Pekka Johannes Koskinen (s. 19. toukokuuta 1977 Kaustinen ) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on ollut fysiikan professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2020. Tutkijana hän on erikoistunut laskennalliseen nanofysiikkaan. Hän tutkii matalaulotteisia nanorakenteita sekä niiden ominaisuuksia tietokonemallinnuksen avulla. Tutkimustyön ohella Koskinen on ollut vuosina 2018–2021 Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen pedagoginen johtaja eli opetusasioista vastaava laitoksen varajohtaja.
Uran alku
Pekka Koskinen opiskeli fysiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2001. Sen jälkeen hän aloitti jatko-opinnot. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 2003 Jyväskylän yliopistossa. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori Matti Manninen. Osan väitöstutkimuksestaan Koskinen teki yhdessä professori Ulrich Hohenesterin kanssa Karl-Franzens-yliopistossa Grazissa. Väitöskirjan aihe liittyy kvanttimekaniikkaan. Tarkemmin määriteltynä väitöstutkimuksen alana ovat teoreettinen nanotiede ja laskennallinen nanofysiikka. Koskinen kehitti joitakin yksinkertaistettuja laskennallisia malleja puolijohtavista nanorakenteista. Yksinkertaistettuja malleja käytetään, kun kvanttimekaniikassa niin kutsuttuun monen kappaleen teoriaan pohjautuvat laskelmat olisivat liian hankalia tai niihin kuluisi liikaa aikaa.
Valmistumisen jälkeen Koskinen työskenteli post doc-tutkijana aluksi Jyväskylän yliopistossa 2004–2005 ja sen jälkeen vuodet 2005–2007 Saksassa Fraunhoferin materiaalimekaniikan instituutissa (, (IWM)) ja Freiburgin yliopiston fysiikan laitoksella. Fraunhoferin materiaalimekaniikan instituutti on eräs sovellettuun tekniikkaan erikoistuneen saksalaisen Fraunhofer-instituutin tutkimusyksiköistä.
Palattuaan takaisin kotimaahan Koskinen oli tutkijatohtorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2007 ja sen jälkeen Suomen Akatemian akatemiatutkijana 2011-2016. Viimeksi ennen nimitystään professoriksi hän työskenteli vuodesta 2016 yliopistonlehtorina ja tutkijana Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen teoreettisen nanotieteen ja laskennallisen nanofysiikan tutkimusalalla. Suomen Akatemian rahoittamassa hankkeessa (nimeltä "Lättänöiden metallien laskennallinen tutkimus" (2016–2020) ) hän tutki grafeenia ja metallisia nanorakenteita. Hän on tehnyt tutkimusta sekä fysiikan laitoksella että Jyväskylän yliopiston poikkitieteellisessä Nanotiedekeskuksessa.
Opettajana Koskinen on pitkään tehnyt fysiikan opetuksen ja opetusmenetelmien kehittämistyötä. Hän on muun muassa lehtori Jussi Maunukselan kanssa fysiikan laitoksella kehittänyt vuonna 2017 esitellyn niin kutsutun laatuaikaoppimismallin. Malli perustuu pienryhmissä tapahtuvaan yhteistoiminnalliseen opetukseen, jonka tukena on teknologisia sovelluksia (esim. videoita ja internetissä julkaistuja verkkotehtäviä).
Professori ja hallintotoimet
Kaudella 2018–2021 Pekka Koskinen on ollut fysiikan laitoksen pedagoginen johtaja eli koulutusasioista vastaava laitoksen varajohtaja. Samalla hän on laitosjohtajan varamies tämän ollessa estynyt hoitamaan tehtäviään. Pedagoginen vastaa laitoksella opetusasioista ja ulkoisesta viestinnästä. Vuosittain pedagoginen johtaja tekee päätöksen lukuvuoden opetusohjelmasta ja osallistuu yhdessä laitoksen johtajan kanssa opetussuunnitelmien laatimiseen. Opintoasioihin kuuluu lisäksi laitoksen opiskelijarekrytoinnin ja opiskelijavalintojen suunnittelua ja kehittämistä. Koskinen on myös vastannut fysiikan laitokselta valmistuvien maisterien tutkielmien arvostelusta ja pro gradu-tutkielmien tarkastajien nimeämisestä.
Jyväskylän yliopisto kutsui kesällä 2020 Koskisen fysiikan professoriksi. Professuurin alaksi määriteltiin tarkemmin laskennallinen nanofysiikka. Hän aloitti tehtävässä lokakuussa 2020. Fysiikan laitoksella toimii Koskisen johdolla matalaulotteisten nanorakenteiden mallintamiseen erikoistunut tutkimusryhmä. Hän koordinoi professorina myös fysiikan aineenopettajien koulutusta.
Koskinen on lokakuuhun 2020 mennessä ohjannut 6 väitöskirjaa.
Tutkimustyö
Fyysikkona Koskinen on erikoistunut matalaulotteisten nanomateriaalien ja -rakenteiden tutkimukseen. Nanofysiikan mielenkiinnon kohteena ovat muun muassa nanoputket ja -langat, joista käytännön esimerkkejä ovat hiilinanoputket. Professori Koskinen tutkii myös grafeenia. Koskisen tutkimusalaan kuuluvat kaksiulotteiset nanomateriaalit ovat 2010-luvulla olleet maailmanlaajuisesti suosittu tutkimusaihe nanotieteissä. Hän on tarkastellut nanorakenteiden niiden mekaanisia ja elektromekaanisia ominaisuuksia tietokonemallinnuksen avulla ja laskennallisia menetelmiä käyttäen. Nanomateriaalien ominaisuuksia hän on tutkinut esimerkiksi laatimalla simulaatioita. Nanotieteiden tutkimuksessa Koskinen on tehnyt yhteistyötä kemistien kanssa (mm. Mika Petterssonin ja Karoliina Honkalan tutkimusryhmien kanssa).
ResearchGate-palvelun tiedon mukaan professori Koskinen on syyskuuhun 2020 mennessä julkaissut tutkimuksistaan 90 tieteellistä tutkimusartikkelia. Useat näistä ovat kansainvälisesti vertaisarvioituja.