cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Psoraleenit
Synteesi
Yleisin psoraleenien synteesimenetelmä on furaanirenkaan muodostaminen kumariiniosaan furanokumariinien saamiseksi. Yleensä tässä reaktiossa käytetyt lähtöaineet ovat hydroksikumariini, joka voi käydä läpi kondensaatioreaktion furaanirenkaan kanssa useiden eri synteesireittien kautta. Furokumariini muodostuu, kun bentseenirenkaaseen yhdistetään furaani käyttämällä hydroksikumariinin reaktiota haloketonin kanssa kaliumkarbonaatin ollessa emäksenä. Furaanirengas voi liittyä useaan eri kohtaan kumariinin rakennetta, tästä riippuen muodostuu lineaarinen tai angulaarinen psoraleeni. pienoiskuva|Yleisin psoraleenien synteesimenetelmä on furaanirenkaan muodostaminen kumariiniosaan furanokumariinien saamiseksi Synteesissä voidaan käyttää myös menetelmää, jossa pyroonirengas muodostetaan bentsofuraaniin. Lisäksi synteesi voidaan toteuttaa sopivasti substitoidusta keskusbentseeniytimestä muodostamalla samanaikaisesti kaksi happea sisältävää rengasta yhdessä vaiheessa, jolloin molemmat heterosykliset renkaat muodostuvat samaan aikaan.
Biosynteesi
Biosynteesillä tarkoitetaan elävissä soluissa tapahtuvaa orgaanisten yhdisteiden rakentumista. Psoraleeni on peräisin kumariineista shikimate-reitillä. Shikimate-reitti, joka tunnetaan myös nimellä korismaatin biosynteesireitti, muuttaa kaksi metaboliittia, glykolyysireitin fosfoenolipyruvaatin (PEP) ja pentoosifosfaattireitin ei-hapettavan haaran erytroosi-4-fosfaatin (E4-P) korismaatiksi.
Käyttö
Psoraleeneja käytetään yleisesti PUVA (psoraleeni + UV-A) fotokemoterapiassa ihosairauksien kuten vitiligon, psoriaasin, atooppisen ihottuman ja T-solulymfooman hoitoon. Hoito on ollut käytössä jo 1950-luvun alusta lähtien. Fotokemoterapia on karsinogeeninen, mutageeninen ja immunosupressiivinen hoito. pienoiskuva|5-metoksipsoraleeni (5-MOP) pienoiskuva|8-metoksipsoraleeni (8-MOP) Hoidon tarkoituksena on vaikuttaa ihon epidermaalisolujen jakaantumiseen. Psoraleeni sitoutuu ultraviolettivalon vaikutuksesta kovalenttisesti DNA:n pyrimidiiniemäksiin vähentäen hyperproliferaatiota. Hoidossa voidaan käyttää useita eri psoraleeneja: 8-metoksipsoraleenia (8-MOP), 5-metoksipsoraleenia (5-MOP), trimetyylipsoraleenia (TMP) sekä khelliiniä. Psoraleenia voidaan käyttää PUVA-hoidossa kylpynä, tablettina sekä voiteena.
Farmakologia
Psoraleeneja on tutkittu laajasti esimerkiksi osteoporoosin, kasvainten, tulehduksien hoidossa sekä virusten ja bakteerien aiheuttamien sairauksien hoidossa.
Psoraleenien on havaittu säätelevän osteoblastien, osteoklastien ja kondosyyttien erilaistumista tai aktivaatiota useiden mekanisien kautta, kuten BMP, NF-κB-MAPK, IRE1/ASK1/JNK sekä esimerkiksi kanonisen Wnt/β-kateniini -reittien kautta. Näistä viimeisin vaikuttaa myös syöpäsolujen solusykliin ja proliferaatioon, jolloin Wnt/β-kateniini -reittiin vaikuttamalla voidaan hillitä psoraleenin avulla esimerkiksi rintasyöpänsolujen kasvua.
Psoraleenien anti-inflammatorinen vaikutus liittyy sen TNF-α, IL-4/5/6/8/13 ja TGF-β inhiboivaan ja Th2 transkriptiontekijän GATA-3 proteiiniekspressiota inhiboivaan vaikutukseen.
Lisäksi psoraleeneja on tutkittu paljon monilääkeresisenssi geeniin liittyen. Kyseinen geeni aiheuttaa vastuskykyä syöpälääkkeitä kohtaan, sillä geenin tuottama proteiini pumppaa syöpälääkkeen ulos solusta. Psoraleenien on havaittu vaikuttavan solukalvon pumppujen toimintaa vähentävästi, mutta aiheesta tarvitaan vielä lisää tutkimusta tarkemman mekanismin osalta.
Vaikutukset sytokromeihin
Greippimehun sisältämä psoraleeni bergamottiini toimii maksan sytokromi CYP3A4-inhibiittorina, jolloin se vaikuttaa oleellisesti saman reseptorin kautta imeytyviin lääkeaineiden kuten esimerkiksi midatsolaamin, simvastatiinin tai siklosporiinin hyötyosuuksiin. Bergaptol (5-hydroksipsoraleeni) on taas CYP2C9-inhibiittori. Tämän entsyymin inhibitio vaikuttaa esimerkiksi varfariinin tai fenytoiinin hyötyosuuksiin.
Aiheesta muualla
Luokka: Luokka:
The Book of Taliesyn
The Book of Taliesyn on Deep Purplen toinen studioalbumi. Se äänitettiin elokuussa 1968 ja julkaistiin saman vuoden lokakuussa Yhdysvalloissa, mutta vasta heinäkuussa 1969 Britanniassa. Levyn julkaisi Yhdysvalloissa Tetragrammaton Records ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa EMI:n Harvest Records.
Tyyliltään albumi on progressiivinen ja kosketinsoittaja Jon Lordin kiinnostus klassiseen musiikkiin on esillä. Ainakin pari kappaletta ("Exposition" ja "Anthem") sisältää lyhyitä pätkiä Johann Sebastian Bachin ja Ludwig van Beethovenin teoksista.
Lainakappaleet "Kentucky Woman" ja "River Deep, Mountain High" julkaistiin singlenä. Instrumentaali "Wring That Neck" puolestaan on yhä suosittu kappale yhtyeen settilistoilla konserteissa.
Vuonna 2000 The Book of Taliesyn julkaistiin uudelleen remasteroituna cd-versiona, joka sisältää viisi bonuskappaletta.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Vuonna 2000 julkaistun remasteroidun CD-version bonuskappaleet:
Skeppsbron
thumb|300px Skeppsbron (”Laivasilta”) on rantakatu ja laituri, joka reunustaa Tukholman Stadsholmenin saaren itäistä rantaa. Se johtaa Strömbronilta Slussenille ja kulkee pohjoispäässään myös kuninkaanlinnan ohi. Kadun varrella sijaitsevat rakennukset muodostavat Tukholman vanhankaupungin julkisivun Saltsjön-lahden suuntaan.
Skeppsbron on samalla myös vanha satamapaikka. Vielä 1900-luvun alkupuolella se toimi myös kappaletavarasatamana, mutta toisen maailmansodan jälkeen se jäi enenevässä määrin ainoastaan matkustajaliikenteen satamaksi. Sellaisenakin se menetti suurelta osin merkityksensä, kun Silja Line vuonna 1976 siirsi liikenteensä Värtanin satamaan. Nykyisin Skeppsbronin satama on enää pääasiassa vain saaristo- ja paikallisliikenteen sekä pienten risteilyalusten käytössä.
Katu ja sen edustalla sijaitseva rantalaituri rakennettiin, kun Tukholmaa keskiajalla ympäröinyt puolustusmuuri purettiin tarpeettomana. Skeppsbronin talojen on sanottu olleen Ruotsin talouselämän keskus 1700-luvulta 1900-luvun alkuun saakka. Varakkaimmista tukkukauppiaista käytettiin aikanaan nimeä ”Skeppsbron-aateli”. Nykyään Skeppsbron toimii ensisijaisesti liikenneväylänä Norrmalmin ja Södermalmin välillä.
Kuopion urheilusukeltajat
Kuopion Urheilusukeltajat ry on vuonna 1969 perustettu kuopiolainen sukellusseura, joka on Suomen Sukeltajaliiton jäsen.
Kesäisin seura järjestää keskiviikkosukelluksia Kallaveden lähistön sukelluskohteisiin ja viikonloppuisin pyritään järjestämään sukellusretkiä Suvasvedelle. Seura järjestää vuosittain laitesukelluksen peruskurssin ja jatkokurssin P1 (CMAS*) ja P2 (CMAS**). Lapsille on norppatoimintaa, harjoituksia on kerran viikossa.
Seura vuokraa sukeltajan laitepaketteja. Sillä on käytössään kiinteä ja siirrettäviä kompressoreita.
Seuralla on 5.3-metrinen Pioner Multi-pulpettivene sekä 21,5-metrinen moottorialus Marie Antoinette, joka alun perin on ollut Neuvostoliiton puolustusvoimien sukeltajien tukialus, rakennettu n. 1950-1960.
Pintapelastaja
thumb|Tanskan laivaston pintapelastajia. Pintapelastaja tarkoittaa helikopterin miehistön jäsentä, joka tarvittaessa lasketaan vinssin avulla pelastustoimiin tai pelastusaluksen miehistön jäsentä, joka yleensä hyppää aluksesta veteen uhrin kannalta tuulen yläpuolelta, jolloin tuuli auttaa pelastajaa pääsemään pelastettavan luokse.
Suomalaiset meripelastushelikopterit toimivat Suomen rajavartiolaitoksen alaisuudessa. Vuodesta 1981 asti Rajavartiolaitoksen alainen Vartiolentolaivue on vastannut meripelastuskopteritoiminnasta. Pelastusaluksia eli SAR-yksiköitä on Suomessa Rajavartiolaitoksella sekä Meripelastusseuralla, joka on vapaaehtoisista koostuva järjestö.
Nivunen
Nivuset on reiden sisäpinnan alue, missä jalka liittyy vartaloon. Nivusissa sijaitsevat sukupuolielimet.
Yläraajoissa nivustaipeita vastaavat kainalot. Kainaloiden tapaan nivustaipeissa on myös paljon hikirauhasia.
Aveiro
Aveiro on kaupunki Portugalissa. Se on Aveiron piirin pääkaupunki. Kunnan pinta-ala on 197,6 km² ja väkiluku noin 78 500.
Aveiron nykyinen pormestari on Ribau Esteves. Kunnan juhlapäivä on 12. toukokuuta. Aveiron yliopisto on perustettu 1973.
Luettelo Itä-Ukrainan kriisin ukrainalaisista joukko-osastoista
thumb|right|350px|Donbassin pataljoonan miehiä harjoituksissa.
Ukrainan asevoimien joukko-osastot ja Ukrainan sisäasiainministeriön joukot
Ukrainan armeijan apuna taisteli lähinnä jalkaväkenä vapaaehtoispataljoonia, esimerkiksi Azovin, Donbasin ja Aidarin pataljoonat. Nämä pataljoonat olivat monesti äärikansallismielisten mm. Oikean Sektorin perustamia, mutta toimivat sisäministeriön alaisuudessa.
Su Manshu
Su Manshu, oik. Su Xuanying, (1884 Jokohama, Japani – 1918 Shanghai, Kiina) oli kiinalainen kirjailija ja taidemaalari. Hänen isänsä oli kiinalainen ja äitinsä japanilainen. Hän omaksui buddhalaisen nimen ja ryhtyi 1904 munkiksi. Työskennellessään toimittajana Shanghaissa hän oli mukana vallankumouksen valmisteluissa. Hän kirjoitti proosaa ja surumielisiä runoja, joiden taiturillinen kieli on herkkää.
Gerhard Petritsch
Gerhard Petritsch (s. 2. syyskuuta 1940) on itävaltalainen pistooliampuja.
Petritsch on saavuttanut olympialaisissa pronssia 25 m olympiapistoolissa Moskovassa 1980. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissakin pronssia samassa lajissa Soulissa 1978.
Ancyran synodi
Ancyran synodi oli kirkolliskokous joka pidettiin Galatian pääkaupungissa Ancyrassa (nykyinen Ankara) todennäköisesti vuonna 314 heti Maximianuksen vainojen päätyttyä. Kokouksessa oli edustettuna yhteensä joko kaksitoista tai kahdeksantoista piispaa Vähästä-Aasiasta ja Syyriasta, joista suurin osa 11 vuotta myöhemmin osallistui Nikean kirkolliskokoukseen.
Kokouksen tarkoitus oli edistää Diocletianuksen vainoista toipumista. Kokous päätti 25 uudesta kanonista, jotka pääasiassa käsittelivät sitä miten tuli suhtautua niihin kristittyihin, jotka olivat vainoissa pettäneet uskonsa.
Kaupungissa pidettiin myös kaksi areiolaisten kirkolliskokousta vuosina 358 ja 375.
Ammunta kesäolympialaisissa 2016
Ammunnassa kilpailtiin Rio de Janeiron 2016 kesäolympialaisissa 26. kertaa. Kilpailut käytiin 6.–14. elokuuta Deodoron alueella Centro Nacional de Tirossa, jonne mahtuu katsojia tapahtumasta riippuen 500–2 000 henkilöä.
390 urheilijaa kilpaili viidessätoista lajissa. Kilpailu oli säännöiltään ja muutoksiltaan samanlainen kuin vuonna 2012.
Miesten kilpailut
* Al-Deehani ja Al-Rashidi kilpailivat Kansainvälisen olympiakomitean lipun alla Kuwaitin olympiakomitean hyllytyksen takia.
Martti Heikura
pienoiskuva|346x346px|Arkkitehti Martti Heikura thumb|260px|Heikuran suunnittelema entinen Kauppaoppilaitos Oulussa Martti Gunnar Heikura (29. heinäkuuta 1909 Oulu – 6. tammikuuta 1963 Oulu) oli suomalainen arkkitehti.
Heikura valmistui ylioppilaaksi Oulun Lyseosta vuonna 1929, jonka jälkeen hän aloitti opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Heikura valmistui arkkitehdiksi 1935. Valmistumisensa jälkeen Heikura työskenteli ensin arkkitehti Gustaf Strandbergin ja sitten arkkitehti Viljo Laitsalmen toimistoissa.
Vuonna 1939 Oulun kaupunkiin perustettiin kaupunginarkkitehdin virka ja Heikura nimitettiin kaupungin ensimmäiseksi kaupunginarkkitehdiksi. Heikura toimi kaupunginarkkitehtina vuodesta 1939 aina kuolemaansa vuoteen 1963 asti. Virkansa ohella Heikura piti myös omaa yhden miehen arkkitehtitoimistoa. Heikuran suunnittelemia kohteita tunnetaan yli 130.
Heikuran panos Oulun kaupunkikuvaan on varsin suuri jälleenrakentamiskauden osalta. Heikuran käsialaa ovat monet 1950-luvun koulurakennukset, mutta oman arkkitehtitoimistonsa puitteissa myös monet yksityisten rakennuttamat asuin- ja liiketalot kaupungin keskustassa. Puukerrostaloja valmistui Karjasillalle, Raksilaan, Tuiraan ja Heinäpäähän.
Vaikutus ja perintö
Heikuran arkkitehtuuri on vaikuttanut etenkin ns. Oulun koulun arkkitehteihin Alvar Aallon, Reima Pietilän ja Heikki Taskisen ohella. Usein Heikuran tyyli yhdistetään 1950-luvun arkkitehtuuriin, jota kuvataan tyypillisesti pehmeäksi funktionalismiksi, koska 1930-luvun valkoiseksi rapattuun funktionalismiin verrattuna tuon ajan rakentaminen oli vähemmän kantikasta ja tiukkalinjaista. Tasakattojen sijaan käytettiin satula- ja harjakattoja ja värit olivat usein pastellisävyisiä. Vaikka nämä luonnehdinnat kuvaavatkin hyvin Heikuran tyyliä, on hänen kädenjälkensä kuitenkin välittömästi tunnistettavaa. Sitä luonnehtii vaivattomuus, harmonisuus, linjakkuus ja ajaton eleganssi. Hienovaraisia yksityiskohtia on runsaasti. Oulun koulun arkkitehdit ihailivat myös Heikuran rakennusten inhimillistä mittakaavaa ja sivistyneen humaania otetta. Usein rakennukset huomioivat hyvin myös rakennuspaikan hengen. Esimerkiksi Hiirosenkodin polveilevat rakennusmassat on sovitettu hienostuneesti Kaukovainion harjumaisemaan.
Heikuran arkkitehtuuri on laajasti arvostettua sekä arkkitehtuurin ammattilaisten että suuremman yleisön parissa. Kun Lintulammen koulu uhattiin korvata uudisrakennuksella, Oulun kaupunki joutui pian perääntymään alueen asukkaiden vastustuksen takia. Samoin kävi Raatin uimahallin ja urheilustadionin purkamishankkeille. Myös Hiirosenkodin peruskorjaus valmistui 2015 ja Teuvo Pakkalan koulu päätettiin peruskorjata vuonna 2019. Toisaalta Oulun tuomiokirkon vierestä 1980-luvulla purettu NMKY:n talo ei ole jäänyt viimeiseksi puretuksi kohteeksi Heikuran tuotannosta. Etenkin kuntaliitokset ovat osoittautuneet kohtalokkaiksi monille rakennuksille, kun ne ovat jääneet tarpeettomaksi Oulun kaupungille. Esimerkiksi Haukiputaan koulu sai purkutuomion alueen asukkaiden vastustuksesta huolimatta. Suuri vastustus ei pelastanut myöskään entistä Kauppaoppilaitoksen rakennusta Oulun Kuusiluodossa, kun Suomen Yliopistokiinteistöt halusi rakentaa paikalle asuntoja. Edes julkisivun suojelua tai Oulussa yleistynyttä ennallistavaa, rakennuksien vanhoja osia säilyttävää korjaustapaa ei harkittu. Rakennuksen säilyttämistä puolsivat muun muassa ELY-keskus, Pohjois-Pohjanmaan liitto, Pohjois-Pohjanmaan museo, Suomen Arkkitehtiliitto SAFA sekä Oulun yliopiston arkkitehtiylioppilaat.
Heikuran Ouluun suunnittelemista rakennuksista on jäljellä alle puolet. Useat kohteet on arvioitu valtakunnallisesti tai maakunnallisesti arvokkaiksi. Esimerkiksi Koskilinnan pistetalot kuuluvat valtakunnallisesti arvokkaaseen Toivoniemen Koskikeskukseen.
Kenkä
thumb|Kävelykengät. Kenkä on nauhalla, soljella tai vastaavalla kiinnitettävä tai avonainen jalkine.
Historia
Varhaisimmat jonkinlaiset kenkiin viittaavat löydökset ovat Missourista 8000 eaa. Egyptiläiset maalaukset ja Alpeilta löytynyt jäämies Ötzi todistavat kenkiä olleen jo 3300 eaa. Ennen 1000-lukua erityyppisiä sandaaleja käyttivät muun muassa kreikkalaiset, joille kenkien käyttö oli varallisuuden ja aseman tunnus. Roomalaisten sandaaleista puolestaan kehittyi yksinkertaisia saappaita. 1100-luvulla keltit käyttivät nahkatossuja, joissa oli sisäpuolella turkki lämmittämässä.
Keskiajalla kengissä saattoi olla jopa puolimetriset suipot kärjet. Korkokengät keksittiin. 1500-luvulla tulivat muotiin kävelykelvottomat, jopa puoli metriä korkeat korokepohjat, chopinet. 1600-luvulla yleistyivät kengännauhoilla kiristettävät kengät. Ranskan kuningas Ludvig XIV käytti korokepohjakenkiä villiten Euroopan hovit.
1700-luvulla kenkäteollisuus kehittyi ja sarjatuotanto alkoi. Ensimmäiset kenkätehtaat perustettiin ja ensimmäinen kenkäkauppa avattiin Bostonissa. 1900-lukua lähestyttäessä keksittiin muun muassa urheilukengät ja kenkien valmistus helpottui ompelukoneen keksimisen ansiosta. Kenkämuoti vaihteli 1800-luvulta 1900-luvulle kreikkalaistyyppisistä sandaaleista korkealle napitettaviin saappaisiin.
1900-luvun alussa naisten hameet olivat niin pitkiä, että kengistä näkyi useimmiten vain kärjet. Mustat saappaat olivat yleisimpiä, miehillä mustat nahkakengät. Hameiden lyhentyessä ja kaventuessa kenkiin tulee värejä ja malleista avoimempia. 1930-luvulla synteettiset materiaalit mahdollistivat uudenlaisia malleja. Toisen maailmansodan rajoitettua nahan saatavuutta kangas ja keinomateriaalit yleistyivät kengissä. 1950-luvulta lähtien korkeakorkoiset avokkaat yleistyivät naisilla. Muovi ja vinyyli yleistyvät materiaaleina 1960-luvulle tultaessa, miesten kenkämallistokin alkoi monipuolistua. Diskomuoti toi korokepohjat miesten kenkiin. 1980-luvulle tultaessa kengät mataloituvat ja urheilumuoti sekä kirkkaat värit olivat suosittuja teemoja. 1990-luvulla kehiteltiin runsaasti erilaisia malleja tossuista ja saappaista. Eri aikakausien kierrätys toi käyttöön muun muassa 1970-luvun korkeita pohjia.
Suomessa maaseutuväestön perinteiset jalkineet olivat tuohivirsut. Virsut valmistettiin punomalla tuohisuikaleista. Suutarit tekivät kylissä kenkiä ”mittatilaustyönä” vielä pitkään 1940-luvun jälkeenkin. Pitkävartiset saappaat miehillä ja varsikengät naisilla olivat pitkään yleisesti käytössä. Matalat kengät alkoivat Suomessakin yleistyä kaupungeista alkaen 1950-luvulla.
1960- ja 1970-luvulla kenkien valmistus alkoi siirtyä halvan työvoiman maihin. Erityisesti lenkki- ja urheilukenkiä tuotetaan Itä-Aasiassa. Eurooppaan jäi vain pieni ”kotimarkkinateollisuus”.
Kenkälajit
Erilaisia kenkälajeja ovat muun muassa:
thumb|Derby-kenkä on tyypillinen nauhakenkä Nauhakenkä: Nauhakengät ovat yleensä melko raskastekoiset, niissä on nauhat, ja ne soveltuvat kävelykengiksi ja pukukengiksi. Nauhakenkiä ovat muun muassa oxford- ja derbykengät.
Puolikenkä: Puolikengät ovat varrettomat kävely- tai pukukengät, nämä ovat nykyisin yleisimmät miesten kengät. Aiemmin(vuosisadan alkupuolella) miestenkengässä oli matala varsi kuten nykyisissä nilkkureissa, puolikenkä on siis tämän varreton versio.
Tossu: Tossut ovat vähän kuin saappaita, mutta ne ovat pehmeitä.
Solkikenkä: Solkikengissä on nauhan sijasta soljet. Niin nauhakenkiä kuin solkikenkiäkin tehdään joko koristeellisella rei'ityksellä eli perforaatiolla tai ilman, sekä päällisnahasta tai mokkanahasta.
Remmikenkä: Remmikengissä on hihnat, ja niitä käytetään usein kesäkenkinä tai juhlakenkinä.
Mokkasiini: Mokkasiinit ovat notkeita ja jalkaan mukautuvia kenkiä.
Avokas: Avokkaissa ei ole kiinnikkeitä, vaan ne pujotetaan jalkaan.
Sandaali: Sandaalit ovat ilmavat kesäkengät ja työkengät esimerkiksi terveydenhuoltoalalla. Sandaali koostuu anturasta ja muutamasta hihnasta.
Saapas: Saappaat ovat varrellisia kenkiä.
Kenkien koot ilmoitetaan kengännumeroilla.
Tapakulttuuri
Yleensä kengät riisutaan astuttaessa sisälle, mutta joissain kulttuureissa kengät pidetään jalassa. Arabit pitävät kengänpohjien näyttämistä loukkauksena. Thaimaassa kengät jätetään kodeissa aina kynnykselle. Jalkapohjia ja siten myös kenkiä pidetään ihmiskehon alhaisena osana, joilla ei ole soveliasta osoittaa toista henkilöä.
Salibandyn T18 SM-sarja
B-tyttöjen SM-sarja on salibandyn B-tyttöjen korkein sarjataso Suomessa. Sarjan järjestämisestä vastaa Suomen Salibandyliitto. Sarja pelataan yhdessä 10 joukkueen lohkossa yksittäisinä otteluina. Peliaika otteluissa on 3x20 minuuttia tehokasta peliaikaa.
Joukkueet SM-sarjaan selviävät syyskuussa pelattavien SM-karsintojen 10 parasta joukkuetta.
Runkosarja
Runkosarja pelataan kaksinkertaisena sarjana, eli jokainen joukkue pelaa kahdeksantoista ottelua. Runkosarjan kuusi parasta etenevät pudotuspeleihin. 7. ja 8. pelaavat pudotuspelikarsinnoissa aluesarjan kahta parasta vastaan.
Pudotuspelit
Runkosarjan kuusi parasta ja kaksi pudotuspelikarsinnoista tullutta joukkuetta pääsevät pudotuspeleihin. Puolivälierät ja välierät pelataan paras kolmesta ja finaalit paras viidestä. Pronssista pelataan vain yksi ottelu.
Markku Ritala
Markku Ritala (s. 1959) on suomalainen manageri. Hänet tunnetaan parhaiten Atlantis FC:n managerina monen vuoden ajalta. Ritala oli taustavaikuttajana, kun FC Norssi yhdistyi Gösta Sundqvistin perustaman Johanneksen Dynamon kanssa.
Ritala on luotsannut Atlantista toistakymmentä vuotta useistakin karikoista huolimatta. Hän on toistuvasti rakentanut joukkueen takaisin toimintaan muutaman taustahenkilön kanssa, joista pitkäaikaisimpiin kuuluvat muusikkona tunnettu Aarne Tenkanen ja yritysvalmentajana tunnettu Panu Hämäri.
Ritalan lempinimi on Mr. Atlantis, jonka hän sai jo FC Norssin pelaajana.
Ritala on kauppatieteiden maisteri, ja tuotantotalouden DI.
Fuksiitti
Fuksiitti eli kromikiille on kiillemineraali, jonka kemiallinen kaava on K(Cr,Al)2(Si3Al)O10(OH,F)2. Mineraali on nimetty saksalaisen kemisti Johann Nepomuk von Fuchsin mukaan.
Fuksiitti on muskoviitin muunnos, jossa kromi on korvannut osan muskoviitin alumiinista. Mineraalissa oleva kromi aiheuttaa sille vihreän värin. Fuksiitti muodostaa myös isomorfisen seossarjan muskoviitin kanssa.
Fuksiitti aiheuttaa myös aventuriinikvartsin vihreän värin. Se esiintyy kivessä pieninä valoa heijastavina sulkeumina.
Fuksiitti fluoresoi vaaleanvihreänä ultraviolettivalossa.
Georg Schnéevoigt
thumb|Georg Schnéevoigt Georg Lennart Schnéevoigt [šne:foht] (8. marraskuuta 1872 Viipuri – 28. marraskuuta 1947 Malmö Ruotsi) oli suomalainen kapellimestari ja sellisti.
Schnéevoigtin isä oli Saksasta Suomeen muuttanut alankomaalaissyntyinen sotilaskapellimestari Ernst Bernhard Schnéevoigt ja äiti Rosa Fredrika Willandt. Hän kävi Tampereen suomalaista lyseota ja opiskeli vuodesta 1887 lähtien sellonsoittoa Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa ja Keski-Euroopassa, muun muassa Sonderhausenissa ja Leipzigissa 1895–1898.
Vuonna 1895 hänet kiinnitettiin Helsingin filharmonisen seuran 1. soolosellistiksi ja vuonna 1906 hän sai kapellimestarin viran Münchenissä. Vuonna 1912 hän perusti Helsingin sinfoniaorkesterin Robert Kajanuksen johtaman Helsingin kaupunginorkesterin rinnalle. Miesten keskinäiset suhteet eivät olleet parhaat mahdolliset, ja orkestereiden välille syntyi kiivas kilpailu. Vuonna 1914 orkesterit yhdistettiin Helsingin kaupunginorkesteriksi ja Kajanus sekä Schnéevoigt jakoivat vallan.
Schnéevoigt johti myös lukuisia muita orkestereita: Kaim-orkesteria (nykyisin Münchenin filharmoninen orkesteri) 1906–1908, vuonna 1909 perustamaansa Riian filharmonista orkesteria, Tukholman Konsertföreningenin orkesteria vuodet 1914–1924, Oslon filharmonikkoja 1919–1927, Sydneyn sinfoniaorkesteria ja Australian radio-orkesteria, Los Angelesin filharmonikkoja 1927–1929, Malmön sinfoniaorkesteria 1931–1947 sekä Kajanuksen kauden jälkeen Helsingin kaupunginorkesteria vuodet 1932–1941. Vuosina 1929–1931 hän toimi Riian Kansallisoopperan johtajana.
Intermezzo (täsmennyssivu)
Intermezzo on:
Elisabeth-Sophien-Koog
Elisabeth-Sophien-Koog on kunta Pohjois-Saksassa, Schleswig-Holsteinin osavaltiossa, Nordfrieslandin piirikunnassa. Kunta sijaitsee Nordstrandin entisellä saarella, nykyisellä niemimaalla. Elisabeth-Sophien-Koog muodostaa yhdessä Nordstrandin saaren toisen kunnan, Nordstrandin kanssa Amt Nordsee-Treenen kuntainliiton.
Asukkaita Elisabeth-Sophien-Koogissa oli vuoden 2014 lopulla 45. Kunnan pinta-ala on 5,18 km².
Ien
thumb|230px|Poikkileikkauskuva puhkeavasta hampaasta. A: hammas, B: ien. Ikenen yläosassa ientaskun hampaasta erottava vapaa ien, C: alveoliluu, D: parodontaaliligamentti. Ien on hammasta ympäröivä pehmytkudos. Se koostuu vapaasta ikenestä, joka jatkuu ikenen reunasta hammasta vasten kiinnittyneeseen ikeneen. Ientä peittää kolme epiteeliä: oraali-ienepiteeli, sulkulaarinen epiteeli ja liitosepiteeli.
Ikenen yleisimpiä sairauksia on ientulehdus, jossa ien on punoittava, aristava ja turvonnut sekä vuotaa herkästi verta. Ientulehdus johtuu huonosta suuhygieniasta ja paranee vain suuhygieniaa tehostamalla. Pahimmillaan ja hoitamattomana ientulehdus voi johtaa hampaiden kiinnityskudostulehdukseen eli parodontiittiin, joka vaatii ammattimaista hoitoa. Parodontiitti voi johtaa hampaiden menetykseen.
Parodontiumiin kuuluu liitosepiteeli, sulkulaarinen epiteeli, oraaliepiteeli, supra-alveolisäikeet, parodontaaliligamentti, juurisementti ja alveoliluu.
Ikenen sidekudos sisältää runsaasti kollageenista koostuvia säiemäisiä rakenteita, joiden tehtävänä on mm. stabiloida ja tukea sekä ientä että hampaita.
Varhaislatina
frame|right|[[Lapis niger on vanhimpia tunnettuja latinankielisiä piirtokirjoituksia. Se kirjoitettiin niin, että ensimmäinen rivi kirjoitettiin oikealta vasemmalle, toinen vasemmalta oikealle, kolmas oikealta vasemmalle ja niin edelleen.]]
Varhaislatina tai arkaainen latina tarkoittaa latinaa ennen klassista aikakautta eli kaikkea latinaa ennen vuotta 75 eaa.
Fonologisia erityispiirteitä varhaislatinassa ovat toisen deklinaation päätteet -os ja -om (klassisessa latinassa ne ovat -us ja -um) sekä sellaisten diftongien olemassaolo kuten oi ja ei (klassisen latinan aikaan ne olivat kehittyneet muotoihin ū tai oe ja ī). Tämä lisäksi kirjain C edusti sekä C- että G-äänteitä. Monissa tapauksissa klassinen latina muutti intervokaalin /s/:n /r/:ksi, mikä tunnetaan rhotasismina. Rhotasismilla oli vaikutusta deklinaatioihin: varhaislatinan honos, honoris on klassisessa latinassa honor, honoris ("kunnia").
Ensimmäinen deklinaatio (a)
Ensimmäisen eli a-deklinaation substantiivit päättyvät yleensä a-kirjaimeen, ja ne ovat feminiinejä.
Toinen deklinaatio (o)
Toisen eli o-deklinaation substantiivit ovat yleensä joko maskuliineja tai neutreja.
Huomattakoon, että genetiivin monikolla on kaksi eri päätettä: vanhempi -ōm, joka vastaa muinaiskreikan -ōn-päätettä, ja myöhäisempi varhaislatinan muoto -ōsom. Koska rhotasismin takia varhaislatinan /r/ ja /s/ olivat usein keskenään vaihdettavia, muoto -ōsom kehittyi klassiseen latinaan muotoon -ōrum.
Kolmas deklinaatio
Kolmanteen deklinaatioon kuuluu kaikennäköisiä ja -sukuisia substantiiveja.
Se, miksi nominatiivimuoto regs ei ole muodossa rex, havainnollistaa hyvin erästä varhaislatinan ominaisuutta: kirjainta X käytettiin harvoin edustamaan äänteitä /ks/ tai /gs/. Niinpä sanat kirjoitettiin muotoihin 'ks', 'cs' tai jopa 'xs'.
Persoonapronominit
Persoonapronomineja on löydetty paljon varhaislatinan piirtokirjoituksista, mikä on mielenkiintoista koska klassisessa latinassa niitä käytetään hyvin harvoin. Kaikissa persoonissa yksikön akkusatiivi ja ablatiivi ovat samannäköiset.
Relatiivipronomini
Varhaislatinassa relatiivipronomini on yleinen, varsinkin piirtokirjoituksissa. Sen muoto on hyvin vaihteleva.
Preesens ja perfekti
Varhaislatinan verbien muodoista ja muoto-opista ei ole paljoa todisteita, ja piirtokirjoituksissa esiintyvissä muodoissa on paljon ristiriitoja. Siksi alla luetellut muodot on luotu piirtokirjoitusten ja muiden indoeurooppalaisten kielten kuten muinaiskreikan, oskin, umbrin ja muiden itaalisten kielten murteiden perusteella.
Koivusaari (Helsinki)
Koivusaari on pieni saari ja samalla Lauttasaaren kaupunginosaan kuuluva osa-alue Helsingissä Lauttasaaren länsipuolella. Saarella sijaitsee kaksi pursiseuraa venesatamineen ja entinen Nokian koulutuskeskus. Nykyinen Koivusaari on muodostettu yhdistämällä varsinainen Koivusaari sen eteläpuoliseen Leppäsaareen ja laajentamalla tätä aluetta. Alueelle on 1990- ja 2000-lukujen vaihteesta alkaen kaavailtu meritäytöllä toteutettavaa uutta asuinaluetta, jota palvelisi Länsimetron vuonna 2017 avattu Koivusaaren asema.
Maantiede, luonto ja geologia
pienoiskuva|Eteläkärjen siirtolohkare. Koivusaaren pinta-ala on noin 13 hehtaaria ja rantaviivaa on noin 1,7 kilometriä. Suurilta osin täyttömaasta muodostuva saari on varsin matala, ja sen korkeimmat kohdat ovat vain seitsemän metriä merenpinnan yläpuolella. Koivusaaren paikalla oli alun perin kaksi saarta: pohjoisempi Koivusaari ja sen eteläpuolella sijainnut Leppäsaari (ruots. Alholmen). Saarten maaperä on pääsääntöisesti moreenia, ja ne on yhdistetty maatäytöllä, jonka paksuus on saarten välisellä alueella noin 1–3 metriä. Koivusaaren länsiosissa on pieniä silokallioalueita. Koivusaari sijaitsee Lauttasaaren ohella happamien kivilajien alueella, ja sen kallioperä on pääasiassa graniittia.
Koivusaaren luonnonvarainen kasvillisuus on tyypiltään tuoreen kankaan mustikkatyypin (MT) kasveja. Saaren puustossa esiintyy tuoreen kangassekametsän lajeja; lähinnä koivuja ja mäntyjä. Koillis- ja luoteiskärkien alueilla on ruovikkoa, minkä lisäksi alueen rakennetuilla osilla on pieniä nurmikkoalueita ja pensasistutuksia. Saaren eteläkärjessä on pienialainen, luonnontilaisena säilynyt somerikko- ja niittyranta, jolla on varsin monipuolinen merenrantakasvillisuus. Alueen luontoarvo huomattiin jo vuonna 1991 tehdyissä tutkimuksissa. Eteläkärjen 0,1 hehtaarin kokoinen merenrantaniitty sai suojelustatuksen vuoden 2001 luonnonsuojelulain nojalla. Eteläkärjen alueen kasvillisuuteen kuuluvat muun muassa meri- ja suolamaltsa, ruokonata, koiran- ja rantavehnät, rannikki, merihanhikki, suomenlahdenkohokki, meriputki, keltamaite, siniheinä, suolasänkiö sekä pikku- ja isorantasapit.
Koivusaaren eteläkärjessä oleva pystyasentoinen graniittilohkare on Helsingin suurimpia siirtolohkareita. Lohkareen koko on 5 (korkeus) × 8,5 × 4,5 m (alun perin 6 m, osia lohjennut). Se on luokiteltu näyttäväksi maisemaelementiksi, jolla on luonnonsuojeluarvoa.
Historia
pienoiskuva|Koivusaari ja Leppäsaari [[Senaatin kartastossa.]] Nykyisen Koivusaaren paikalla sijaitsi alun perin kaksi saarta: pohjoisempi Koivusaari ja sen eteläpuolinen Leppäsaari. Koivusaaressa oli vuosina 1902–1911 tehdyssä venäläisessä topografikartassa kalastajien asumuksia. Saaret kuuluivat Lauttasaaren ohella Huopalahden kuntaan, joka liitettiin vuoden 1946 alusta Helsingin kaupunkiin. Koivusaaren itäosaa oli tuolloin jo täytetty, minkä lisäksi se oli yhdistetty Leppäsaareen maapenkereellä. Vuonna 1935 liikenteelle avattu Jorvaksentie rakennettiin kulkemaan Koivusaaren lävitse. Liikenneyhteys johti alueen käyttöön kaatopaikkana Helsingin vuoden 1952 kesäolympialaisiin saakka, jolloin kaatopaikka-alue peitettiin maalla. Jätetäyttöä tehtiin moottoritien eteläpuolisille alueille. Aluetta käyttivät kaatopaikkanaan sekä yritykset että puolustusvoimat, jonka saappaita ja ammuksia löydettiin alueelta sähköjohtotolppien rakennustöiden yhteydessä.
Koivusaaren eteläosan omisti Länsiväylän 1960-luvulla tapahtuneeseen leventämiseen saakka Radiator-niminen putkiliike, jolla oli saarella työpaja ja varasto. Yhtiön toiminta-aikana muun muassa Saunaseuran laiturin alueella sijaitsevalle rannalle hävitettiin myrkkyjätettä ja saaren keskikohdalle tyhjennettiin pikitynnyreitä. Helsingin kaupunki täytti saaren aluetta saviliejulla ja sodassa tuhoutuneiden rakennusten purkujätteistä koostuneella täytemaalla. Saarella toimi myös Nikator-rakennusliikkeen maalivarasto, romuliike varastoineen sekä yritykset Huber Oy ja Transporter Oy. A-Elementti Oy:llä oli tilapäinen esittelytila alueella.
Vuonna 2003 saarella toimivat veneliikkeet Selboat Oy ja Flipper Market, Helsingin kaupungin liikuntaviraston merellinen osasto sekä pursiseurat Nyländska Jaktklubben ja Koivusaaren Pursiseura.
Metro ja yleiskaava avaavat asuinaluesuunnittelun
Koivusaari oli 1990- ja 2000-lukujen vaihteessa kolmen pursiseuran pääasiallisessa käytössä. Kokonaan uuden kaupunginosan toteuttamista alueelle ryhdyttiin selvittämään vuosikymmenen vaihteessa osana Helsingin vuoden 2002 yleiskaavan valmisteluja, minkä lisäksi selvityksen taustalla oli samoihin aikoihin suunnitteluvaiheessa ollut Länsimetro, jonka yksi asema suunniteltiin sijoitettavaksi saarelle kaavaillun asuinalueen yhteyteen. Alueen ensimmäisissä kaavaluonnoksissa nykyistä saarta suunniteltiin laajennettavaksi pinta-alaltaan viisinkertaiseksi, jolloin olisi syntynyt noin Katajanokan kokoinen 50-hehtaarinen alue. Meritäytöllä laajennettu alue suunniteltiin rakennettavaksi yhtä tiheästi kuin läheinen Ruoholahti, jolloin sille olisi tullut uusia kerros- ja rivitaloasuntoja noin 4 000–6 000 henkilölle.
Alueen arvioitiin soveltuvan hyvin meritäyttöön, sillä vedensyvyys on alueella matala ja merenpohja suhteellisen kovaa. Helsingille oli lisäksi kertymässä erilaisten rakennushankkeiden kautta runsaita määriä maamassaa, jota voitaisiin hyödyntää meritäytön toteuttamisessa. Alueen rantatonttien myynnin arveltiin tuovan myös kaupungille tuloja, joilla voitaisiin kattaa metrohankkeen rakentamiskustannuksia.
Koivusaaren yleiskaavasuunnitelmia esiteltiin helsinkiläisille kaavan valmisteluvaiheessa. Alueen rantarakentaminen ja meritäytöt saivat merkittävää kritiikkiä kaavaan liittyvillä kuulemiskierroksilla. Koivusaaresta tuli heti kaavan valmisteluvaiheessa yksi uuden yleiskaavan merkittävimmistä kiistakapuloista. Rakennussuunnitelmat ottivat takapakkia vuoden 2000 syksyn ja seuraavan vuoden alulla, kun niille ei löytynyt riittävää poliittista tukea Helsingin kaupunginhallinnossa. Asiaa lykättiin vuoden 2001 kevään yleiskaavakeskusteluihin, ja alueen rakentamisesta toteutettiin uusi selvitys, jossa suojeltu eteläinen rantaniitty säilytettiin. Kiistelty alue pysyi yleiskaavan joulukuussa 2001 valmistuneessa luonnoksessa, jossa asuinaluerakentamiseen varattuja alueita oli supistettu.
Alueen rakentaminen nousi lopulta yhdeksi koko uuden yleiskaavan merkittävimmistä kiistakapuloista. Rakennussuunnitelmat lakaistiin lopulta maton alle helmikuussa 2003, kaupunginvaltuuston poliittisten ryhmien jättäessä Koivusaaren uudessa yleiskaavassa selvitysalueeksi Vartiosaaren ja Kivinokan ohella. Yleiskaava 2002 vahvistettiin lopullisesti saman vuoden lokakuussa.
Rakentamissuunnitelmien uusi nousu
Uudet suunnitelmat alkoivat muotoutua vuoden 2007 kesällä, jolloin alueelle suunniteltiin 2 800–3 800 asukkaan asuinaluetta. Asuntorakentamisen kaavailtiin sijoittuvan aiemmista suunnitelmista poiketen pääasiassa Länsiväylän eteläpuolelle. Vaskilahden venesatama-alue aiottiin säilyttää, mutta saaren länsipuolella sijaitseva Nylands Jaktklubbenin satama siirtyisi meritäyttöjen myötä saaren kärkeen. Etenkin asukasyhdistys Lauttasaari-Seura vastusti rakennussuunnitelmien uudelleenlämmittelyä. Alueen suunnittelusta järjestettiin vuonna 2009 kansainvälinen ideakilpailu, jonka tuloksena kaupunki sai 101 erilaista ehdotusta saaren rakentamiseen liittyen.
Koivusaaren asuinalueen alustava suunnitelma valmistui huhtikuussa 2011, ja se noudatteli pääasiassa ideakilpailun voittanutta ehdotusta, joskin satama-alueiden laajuutta oli jonkin verran kasvatettu. Saaren pinta-alaa suunniteltiin kaksikertaistettavaksi meritäytöillä. Uudessa suunnitelmassa alueelle kaavailtiin asuntoja 4 000 henkilölle ja 1 500 työpaikkaa.
Kallioimarteet
Pohjois-Euroopassa kasvaa kaksi kallioimarrelajia: pohjankallioimarre ja etelänkallioimarre. Niiden tuntomerkkejä ovat maanalainen suikertava maavarsi, josta nousevat yksittäiset, kertaalleen pariliuskaiset tai pariosaiset lehdet.
Koivusaari (Helsinki)
Kaavasuunnitelmissa säästetään
pienoiskuva|Metroaseman sisäänkäynti vuoden 2017 maaliskuussa. Alueelle valmistui jälleen uusi yleiskaavaehdotus maaliskuussa 2014, missä Länsiväylän päälle rakennettavaa betonikantta pienennettiin siten, että tunnelista tuli turvallisuusvaatimusten puolesta keveämpi leveä silta. Merkittävimpänä erona oli saaren alan kasvu kolmanneksella aiempaan ehdotukseen nähden. Saaren eteläosaan kaavailtua kanavaa myös lyhennettiin ja muusta rantarakentamisesta säästettiin. Uudessa kaavaehdotuksessa palattiin varhaisten suunnitelmien 5 000 asukkaaseen, minkä lisäksi alueelle kaavailtiin noin 4 000 työpaikkaa. Lisäys saavutettiin pääasiassa rakennusten korkeutta ja rakennustiheyttä kasvattamalla. Uuden yleiskaavaehdotuksen myötä alueen rakentaminen muuttui jälleen kaupungille kannattavaksi, vaikka suurin osa toteutettaisiin täyttömaalle. Rakentamisen viivästymisestä huolimatta alueelle toteutettu uusi metroasema päätettiin vuoden 2014 tilanteessa avata matkustajakäyttöön muun metrolinjan ohessa, vaikka sille odotettiin vain 8 000 päivittäistä kävijää.
Helsingin kaupunki osti myös saman vuoden maaliskuussa saaren pohjoisosassa sijaitsevan Nokian edustushuvilan 2,75 miljoonalla eurolla. Rakennusta kaavaltiin mahdollisesti purettavaksi, jos se helpottaisi toimivan asemakaavan laatimista.
Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi osayleiskaavan tammikuussa 2015 äänin 76–5. Kaava astui voimaan tosin vasta muutamaa vuotta myöhemmin maaliskuussa 2017, kun korkein hallinto-oikeus hylkäsi siitä tehdyn valituksen.
Alueen asemakaavaluonnoksesta julkistettiin havainnekuvan maaliskuussa 2016 ja itse kaavaluonnos valmistui tammikuussa 2017.
Aiheesta muualla
60.16389°N, 24.85°W
Siegfried Ruff
Siegfried Ruff (20. helmikuuta 1895 Cunersdorf – 3. helmikuuta 1946 Riiassa) oli saksalainen kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana.
Ruff liittyi armeijaan 22. maaliskuuta 1913 ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa 56:nnessa keisarillisen Saksan tykistörykmentissä. Ennen toista maailmansotaa hän palveli 1. tykistörykmentissä Wehrmachtissa ja XXV armeijakunnan komentajan adjutanttina. Ruff ylennettiin everstiluutnantiksi 1. helmikuuta 1938. Toisen maailmansodan alussa hän oli 291. ja 305. tykistörykmentissä ja ylennettiin everstiksi 1. tammikuuta 1942. Vuonna 1942 Ruff siirtyi 401. jalkaväkidivisioonan komentajaksi, ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1. joulukuuta. Vuonna 1944 hän siirtyi Saksan hallinnon komendantiksi Riikaan ja palveli 1. helmikuuta 1945 lähtien 609. jalkaväkidivisioonan komentajana. Ruff sai ylennyksen kenraaliluutnantiksi 1. maaliskuuta 1945 ja hän sai ansioistaan kultaisen Saksan ristin ja ritariristin.
Sodan lopussa Ruff jäi puna-armeijan vangiksi ja joutui Riiassa vastaamaan sotaoikeuteen sotarikoksista. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Riiassa vuonna 1946.
Bluster Kong
Bluster Kong on alkuperäinen hahmo Donkey Kong Country -animaatiosarjassa
joka perustuu samannimiseen peliin. Hän ei esiinny missään Donkey Kong -sarjan pelissä. Bluster toimii pääasiassa Candyn esimiehenä animaatiosarjassa. Hän ja hänen (näkemätön) äitinsä ovat Barrelworks Factoryn omistajia. Animaatiosarjan englanninkielisessä versiossa Bluster Kongin ääninäyttelijänä oli Donald Burda  .
Yleiskatsaus
Bluster johtaa Kongo Bongo Islandilla olevaa tynnyritehdasta, jonka omistaa hänen äitinsä (näkemätön hahmo). Joskus hän puhuu äitinsä kanssa matkapuhelimessa ja käyttää henkilökohtaista Barrelcopteriaan liikkuakseen saarella. Bluster on stereotyyppinen rikas, hemmoteltu pelkuri. Hän iskee jatkuvasti Candy Kongia, hänen työntekijäänsä, huolimatta siitä, että hän seurustelee Donkey Kongin kanssa.
Usein Blusterin yritykset tehdä vaikutus Candyyn tai auttaa muita kongeja johtavat enemmän haittaan kuin hyötyyn. Jotkut jaksot itse asiassa keskittyivät tähän kuten " Zero to Hero ", jossa Bluster ajatteli kuolevansa viikon sisällä kuultuaan Donkeyn, Diddyn ja Cranky Kongin puhuvan hänen röntgenkuvistaan ​​( he itse asiassa puhuivat Crankyn röntgenlaitteesta). Toinen esimerkki tästä on jakso " Get a Life, Don't Save One ", jossa Donkey Kong pelastaa Blusterin onnettomuudesta ja DK:lle velkaa oleva Bluster alkaa pelastaa hänet käytännössä kaikesta, jopa kaikesta, mikä ei todellakaan ole uhkaavaa.
Yrittäessään tehdä vaikutuksen Candy Kongiin Hunka Hunka Burnin' Bluster -jakson aikana, Bluster päätyi muuttumaan sydämensyöjäksi nimeltä Leo Luster, koska hän sekoitti kaikki hiusvärinsä  yhteen (hänen mielestä se oli luonnotonta että hänen hiuksensa putoavat). Leo Lusterina Bluster ei pystynyt vain voittamaan Candyn kiintymystä (ja vähäisessä määrin tehdä Diddyyn vaikutuksen), vaan myös huijaa kuningas K. Roolin luopumaan kristallikokokospähkinästä. Vaikutukset olivat kuitenkin väliaikaisia, ja Bluster muuttui pian takaisin normaaliksi itsekseen. Blusterista tuli kuitenkin tilapäisesti Leo Luster ilman seerumia, koska DK:n mukaan "Jossain sisällä hän on Leo Luster; seerumi vain toi sen esiin.
Persoonallisuus
Erityisolosuhteissa Bluster on osoittautunut välittäväksi, avuliaaksi ja päteväksi sankariksi, ja hän on jopa osoittanut empatiaa hahmoja kohtaan Candyn lisäksi. Hän osoitti huolta Diddystä, kun tämä oli saanut "Kongo Bongo Gone Wrongo" -taudin ja oli kauhuissaan muiden kongien kanssa, kun näytti siltä, ​​että Cranky olisi menettänyt henkensä lento-onnettomuudessa. Blusterin tiedetään jättäneen syrjään aiemmat riidat Donkey Kongin kanssa, mikä mahdollistaa heidän työskentelynsä harmonisesti ja ystävällisesti toistensa kanssa. Donkey Kong näkee myös Blusterin suuremman potentiaalin, koska hän uskoo, että Bluster ei tarvitse juomaa ollakseen kuin Leo Luster.
Jääkäritykistörykmentti
Rykmentti kouluttaa varusmiehiä mekanisoitujen joukkojen viestitehtäviin Panssariviestikomppaniassa, panssarihaupitsien ja komentovaunujen miehistöä sekä muuta patterin miehistöä Panssarihaupitsipatterissa, kranaatinheittimistöä sekä tulenjohtotehtäviä Panssarikranaatinheitinkomppaniassa ja viestijoukkoja Panssariviesti- sekä Johtamisjärjestelmäkomppaniassa. Palvelukseen astuu kaksi kertaa vuodessa noin 300 alokasta. Rykmentti osallistuu kerran vuodessa Maavoimien vaikuttamisharjoitukseen Rovajärven ampuma-alueella.
Historia
Raskas patteristo 14 nimettiin 4. joulukuuta 1944 kenttätykistörykmentti 4:n III patteristoksi, joka siirrettiin tammikuussa 1945 Parolaan ja edelleen 28. syyskuuta 1951 Hämeenlinnan Suomenkasarmeille. Puolustusvoimain uudelleenjärjestelyssä patteristo nimettiin 1. joulukuuta 1952 panssariprikaatin kenttätykistöpatteristoksi, mikä muutettiin 1. tammikuuta 1957 jääkäripatteristoksi.
Patteristo liitettiin joukkoyksikkönä panssariprikaatiin 1. maaliskuuta 1985.
Komentajat
Rykmentin komentajina ovat olleet :
Perinteet
Yksikkö vaalii Jääkäripataljoona 27:ään 17. maaliskuuta 1916 perustetun haupitsijaoksen perinteitä ja sen kunniamarssi on Jääkärimarssi.
73P/Schwassmann–Wachmann
73P/Schwassmann-Wachmann, joka tunnetaan myös nimellä Schwassmann-Wachmann 3, on lyhytjaksoinen komeetta, jonka kiertoaika on 5,36 vuotta. Komeetan löysivät 2. toukokuuta 1930 saksalaiset tutkijat Friedrich Carl Arnold Schwassmann ja Arno Arthur Wachmann Hampurin observatoriosta.
Komeetta ohitti Maan 0,08 AU:n etäisyydeltä (11,9 miljoonaa kilometriä) keväällä 2006. Se on hajonnut moneen osaan, hajoamisen havaittiin alkavan vuonna 1995.
Juuri (täsmennyssivu)
Juuri on vanha vanhaan kantauralilaiseen sanastoon tarkoittaen silloin kasvin maanalaista osaa, juurta. Nykyään se voi lisäksi tarkoittaa esimerkiksi seuraavia:
Sukunimenä
Juuret voi tarkoittaa:
Ulkomaalaiset taistelijat Itä-Ukrainan kriisissä
Venäjältä tulleet ulkomaalaiset taistelijat ja Venäjän rajavalvonta
Itä-Ukrainan kriisiin on separatistien puolella vahvistettu osallistuneen taistelijoita esimerkiksi Venäjältä ja ainakin yksittäisiä henkilöitä myös Valko-Venäjältä. Esimerkiksi ukrainalainen uutistoimisto Ukrinform ja talousviestintätoimisto LigaBiznesInform kertoivat keskeiseksi terroristien sotilaskomentajaksi kutsumansa tahon (Sergei Zdriljuk alias Abwehr) vahvistaneen tšetšeenitaistelijoiden läsnäolon Doninlaakion seudulla (Donbass) ja noin sadan palkkasotilaan saaneen surmansa edellispäivän aikana. Lisäksi muun muassa Valko-Venäjän Homelista kotoisin oleva valkovenäläinen separatistitaistelija on esitellyt 25. toukokuuta 2014 Belsat-kanavalla uutisoidussa, Donetskin alueella kuvatussa tv-haastattelussa Venäjän myöntämää ansiomerkkiä aiemmasta toiminnastaan Krimin sotilasmiehityksessä. Donetskin sairaalaan tuodusta haavoittuneista separatisteista kahdeksan on tunnustautunut paikalliseksi ja kahdeksan Venäjältä tulleeksi taistelijaksi. Useat 26.–27. toukokuuta sairaalaan tuoduista haavoittuneista ei ollut vielä kertonut kotipaikkaansa tai kansallisuuttaan. Paikallislähteisiin perustuen Ukrainan tietotoimisto Ukrinform raportoi Venäjän rajalla, lähellä Luhanskin alueen kaakkoisosan Rovenkyn lähistöllä havaitun liikkuneen viidenkymmenen tunnustuksettoman sotilasajoneuvon kolonnan, joissa oli venäläissotilaita.
Ulkomaalaisista palkkasotilaista osa on tunnistettu kuuluvaksi Venäjän eliittijoukkoihin (esimerkiksi Venäjän federaation turvallisuuspalvelu FSB:hen), osa on värvätty Pohjois-Kaukasiasta ja osa Rostovin alueelta. Ainakin osa Itä-Ukrainssa taistevista palkkasotilaista osallistui jo Venäjän Krimin miehityksen alkuvaiheeseen; joukossa on myös Afganistanissa ja Kaukasiassa taistelleita sotilaita. Myös aiemmin Ukrainan turvallisuuspalvelun SBU:n Krimin alueella toimineita erikoisjoukkojen sotilaita raportoidaan FSB:n värvänneen toimimaan separatistijoukkoissa. Venäjän FSB:hen kuuluvat rajavartiolaitos ei ole useaan otteeseen estänyt kansainväliseten sopimusten vastaisesti maansa rajan yli Itä-Ukrainaan pyrkineitä sotilaita ja aseita kuljettaneita ajoneuvoja, ja ovat näin suoraan myötävaikuttaneet levottomuuksiin Itä-Ukrainassa. Osan Ukrainan rajan yli maahantunkeutuneista taistelijoista Ukrainan rajavartiolaitos saanut torjutuksi, mutta jopa KamAZ-tehtaan sotilaskuorma-autoja on tunkeutunut muutaman kerran laittomasti rajan yli Venäjän Rostovin alueelta. Joitain aseistettuja rajanylittäjiä on kuitenkin kuollut ja toisia pidätetty maahantunkeutumisyrityksessään. Eräänä vastavetona separatistien ydinjoukon jo huhtikuussa 2014 uutisoiduille palkkasotilaille, osa ukrainalaisista oligarkeista on luvannut rahapalkkioita separatistien konetuliaseiden, kranaatinheitinten ja venäläisten palkkasotureiden kiinniottamisesta sekä rakennusten vapauttamisesta separatistien hallinnasta.
Aiemmin separatisteja kannattaneissa kaupungeissa, kuten Slavjanskissa, on toukokuun lopulla ryhdytty vaatimaan Venäjän tukemien separatistien poistumista.
Ukrainan tiedustelupalvelun mukaan Slovjanskin valtauksessa mukana ollut Igor Strelkov "Strelok" ("Ampuja") on Venäjän sotilastiedustelu GRU:n alainen. Donbassin nostoväen komentajan Strelkovin oikea nimi on Igor Girkin. Vuonna 1970 syntynyt Strelkov/Girkin taisteli aiemmin Tšetšeniassa ja on julkisesti tuonut esille ajatuksen uudenlaisesta erityisoperaatioista koostuvasta ei-laajamittaisesta sodasta.
Venäjän presidentti Vladimir Putin kehotti launtaina 7. kesäkuuta 2014 maansa rajavartijoita kiristämään Ukrainan vastaisen rajan valvontaa. . Putinin mukaan separatistit eivät olleet hänen vallassaan. Mtv3:n kirjeenvaihtaja Petri Sarasteen mukaan Venäjän rajavartijat eivät heinäkuun alussa päästäneet 300 separatistien auttajaa Ukrainan puolelle.
Aladdin Sane
Aladdin Sane nousi ilmestyessään Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistalla ensimmäiselle ja Yhdysvalloissa seitsemännelletoista sijalle ollen Bowien siihen asti menestynein albumi.
Albumi oli tyyliltään rajumpi kuin edellinen albumi, vuoden 1972 Ziggy Stardust. Yksi albumin uusista soittajista on jazzpianisti Mike Garson, jonka soittotyyli toi merkittävän lisän Bowien soundiin seuraavan parin vuoden ajaksi hänen liityttyään Bowien taustayhtyeeseen.