cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ilmastonmuutoksen historialliset vaikutukset
Rooli ihmisen evoluutiossa
Nykyinen tutkimus on liittänyt homininien kehityksen ilmastonmuutoksiin Itä-Afrikassa. Näkemyksen mukaan paikallinen ympäristö muuttui kosteasta viidakosta kuivempaan ruohotasankoon Rwenzori-vuoriston synnyttäneen geologisen mullistuksen seurauksena. Tämä tapahtui todennäköisesti pleistoseeni-kaudella aiheuttaen paikallisen muutoksen ilmavirtojen ja kosteuden kierrossa. Mullistuksen seurauksena homininit joutuivat sopeutumaan savanni-tyyppiseen ympäristöön ja niissä tapahtui ihmisille tyypillisiä fysiologisia muutoksia, kuten kahdella jalalla liikkuminen. Vuoristo ylitti kriittisen ilmastoon vaikuttavan korkeuden noin 2,7 miljoonaa vuotta sitten, eli samoihin aikoihin kvartäärikauden alun kanssa. Juuri kvartäärikauteen yhdistetään ihmisen nopea evoluutio Afrikassa. Ilmastonmuutokset 2,8 miljoonaa, 1,7 miljoonaa ja miljoona vuotta sitten puolestaan osuivat yhteen siirtymien eri homininilajien välillä. Minkäänlaisen kausaliteetin osoittaminen näiden paeloantropologisten ja paleoklimatologisten rekonstruktioiden välillä on kuitenkin vaikeaa, ja tuloksiin on suhtauduttava varoen ottaen huomioon ajoitusten epävarmuuden.
Ihmisen leviäminen ja esihistorialliset yhteiskunnat
Ilmastonmuutosta on pidetty yhtenä mahdollisena selittävänä tekijänä ihmisen leviämisessä Afrikasta muihin maanosiin. Vaikka asiasta ei ole todisteita, on esitetty, että kuivuus tai muu ilmastoon liittyvä ongelma on saattanut vähentää ravinnon saantia Afrikassa, jolloin osa ihmisistä on joutunut ongelmanratkaisun muotona muuttamaan kauemmaksi. Tämä muutto tapahtui noin 60 000 vuotta sitten. Nykyisestä poikkeava ilmasto omalta osaltaan helpotti joidenkin maanosien asuttamista, sillä jääkauden aikana merenpinta oli nykyistä alempana ja esimerkiksi Sumatra, Borneo ja Jaava kuuluivat Aasian mantereeseen. Meritie Uusi-Guineaan, Australiaan ja Tasmaniaan oli nykyistä lyhyempi ja helpotti meren ylitystä. Samalla tavalla noin 15 000 vuotta sitten ilmasto mahdollisti siirtymisen kannasta pitkin Beringinsalmen yli Siperiasta Pohjois-Amerikkaan.
Viimeisimmän jääkauden aikainen tundrailmasto Euroopassa mahdollisti suurriistan metsästykseen perustuneen korkeatasoisen Madeleinen-kauden kulttuurin. Toisaalta ilmaston lämpeneminen ja kosteuden lisääntyminen jääkauden lopulla johti Euroopan metsittymiseen, jolloin metsästäjät joutuivat seuraamaan riistaeläimiä jäätikön reunan perässä pohjoiseen tai vaihtamaan elinkeinoaan enemmän pienriistan metsästykseen sekä kasvisravinnon keräilyyn. Lounais-Aasiassa kehityskulku noudatteli samoja linjoja. Ilmasto muuttui kosteammaksi noin 15 000 vuotta sitten ja suurriistan katoaminen pakotti ihmiset siirtymään villivehnän ja muiden kasvilajien hyödyntämiseen. Toisaalta ilmasto kuiveni jälleen noin 13 000 vuotta sitten, jolloin vehnää ja muita viljalajikkeita hyödyntäneet yhteisöt joutuivat kasvattamaan pääravinnonlähdettään sielläkin, missä se ei luonnostaan kasvanut. Vaikka varmuutta asiasta ei ole, tämä on saattanut olla maanviljelyyn ja maatalousyhteiskuntiin johtaneen neoliittisen vallankumouksen alku.
Take This Life
Take This Life on melodista death metallia soittavan bändin In Flamesin kappale, joka oli ensimmäistä kertaa 2006 julkaistussa Come Clarity albumilla.Kappale kestää 3:35 minuuttia. Kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Kappaleen voi kuunnella In Flamesin MySpace sivustolla.
Ilmastonmuutoksen historialliset vaikutukset
Yhteiskunnallinen romahdus
thumbnail|right|[[Hvalseyn kirkko on parhaiten säilynyt viikinkiyhteiskunnan muistomerkki Grönlannissa. Viimeinen kirjallinen merkintä viikinkien läsnäolostaan saarella liittyy kyseisessä kirkossa vuonna 1408 tapahtuneeseen vihkimiseen.]]
Take This Life
Kappale on soitettavana kappaleena pelissä Guitar Hero III: Legends of Rock
Ilmastonmuutoksen historialliset vaikutukset
Yhteiskunnallinen romahdus
Ilmastonmuutos historiallisten yhteiskunnallisten romahdusten selittävänä tai vaikuttavana tekijänä on noussut viime aikoina suosituksi malliksi. Tunnettuihin esimerkkeihin kuuluvat muun muassa klassisen mayakulttuurin romahdus, Rooman valtakunta, Grönlannin viikinkiasutus sekä Chacon kanjonin pueblokulttuuri. Tyypillinen selitysmalli liittyy maanviljelyn heikentymiseen liiallisen kosteuden, kuivuuden tai kylmyyden vuoksi. Ilmastonmuutos on saattanut vaikeuttaa myös metsästystä, kalastusta, rakentamisen raaka-aineiden saatavuutta, liikennettä ja keinokastelun järjestämistä sekä lisätä tautiepidemioita. Jared Diamond pitää ilmastonmuutosta merkittävänä tekijänä yhteiskuntien romahduksessa, mutta tarkastelee sitä kuitenkin laajemmassa ekologisessa kontekstissa, missä ihmisen oma toiminta ympäristönsä muokkaamiseksi on yhtä merkityksellistä. Hän ei hyväksy teorioita, jotka pyrkivät selittämään romahduksen yhdellä ainoalla tekijällä.
Dario Horvat
Dario Horvat (s. 25. helmikuuta 1992) on kroatialainen pikajuoksija. Horvat kilpailee 100 ja 200 metrillä. Hänen ennätyksensä 100 metrillä on 10.20 ja 200 metrillä se on 21.09. Toukokuussa 2013 Azusassa juostu 100 metrin ennätys on samalla Kroatian ennätys. Horvat sijoittui neljänneksi vuoden 2011 alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa Tallinnassa 100 metrillä ajalla 10.49. Horvat oli finaalissa myös alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2013 Tampereella, mutta jäi siinä viimeiseksi. Horvat edustaa Grand Canyon-nimistä urheiluseuraa.
Teppo Välimäki
Teppo Välimäki (s. 8. kesäkuuta 1947 Jalasjärvi) on suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Hänen instrumenttejaan ovat niin 1-, 2- kuin monirivisetkin harmonikat.
Tausta
Välimäki syntyi eteläpohjalaiseen pelimanniperheeseen. Jo hänen isoisänsä oli taitava kaksirivisen soittaja. Alkuvaiheessa hän sai opastusta etenkin isänsä Kalervo (Kassu) Välimäen (1908–1979) ohjauksessa. Ensimmäisen 5-rivisen harmonikan Välimäki hankki noin vuonna 1964.
Koulutus
Välimäki on saanut vaikutteita muun muassa mestaripelimanni Aapeli Hautaselta. Nuottien lukemisen suhteen hän on itseopiskellut. Opiskelun pohjana ovat olleet etenkin Lasse Pihlajamaan ja Veikko Ahvenaisen harmonikkaoppikirjat, joista myös sormituksen perusteet avartuivat.
Ura ja saavutukset
Välimäki voitti 1960- ja 1970-luvuilla neljä valtakunnallista mestaruutta 1- ja 2-rivisten harmonikkojen soitossa, muun muassa Suomen pelimannimestaruuden Sata-Häme Soi –festivaaleilla 1973. Kansansoittokilpailujen suosion vähennyttyä 1960-luvun loppupuolella Välimäki alkoi soittaa enenevässä määrin 5-rivistä harmonikkaa. Hän on esiintynyt useaan otteeseen radiossa ja televisiossa, harmonikkakonserteissa, lukemattomista paikallisista tilaisuuksista puhumattakaan. Hän on myös konsertoinut useissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa ja Australiassa. 1990-luvun puolivälin jälkeen hän on ollut myös kaksirivisharmonikkatrion Tepot jäsen, yhdessä Teppo Ahon ja Teppo Alajuntin kanssa.
Välimäki on osallistunut vuodesta 1974 lähtien aktiivisesti asiantuntijana 2-rivisten harmonikkojen kehittämistyöhön. Hänelle myönnettiin mestaripelimannin arvonimi Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1993. Musiikkiuransa ohella Välimäki on toiminut työnjohtajana.
Levytyksiä
Soololevytysten lisäksi Välimäki on esiintynyt myös muilla kokoelmalevyillä.
Ratamelonnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2021
Ratamelonnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2021 järjestettiin 3.–6. kesäkuuta 2021 Poznańissa, Puolassa. Ohjelmassa oli 41 lajia, joista 12 kuului paramelontaan. Mitaleille ylsi 23 maata, joista menestynein oli Unkari yhdeksällä kultamitalilla. Paramelonnassa Ukraina menestyi parhaiten ja voitti neljä kultamitalia.
Mitalistit
Lähde:
Miguel Cabrera
José Miguel Cabrera Torres (s. 18. huhtikuuta 1983 Maracay) on venezuelalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Detroit Tigersissa. Hänen pelipaikkansa on kolmosvahti.
Ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 16-vuotiaana vuonna 1999 solminut Cabrera voitti tulokaskaudellaan 2003 Florida Marlinsissa pelatessaan World Seriesin. Hänestä on tullut yksi baseballin vaarallisimmista lyöjistä, ja Cabreran kahdeksanvuotisen, vuoteen 2015 yltävän sopimuksen arvo on 152,3 miljoonaa dollaria.
Pietarsaaren väestö
Pietarsaaren väestö oli vuonna 2018 19 278 ihmistä. Kaupunki on kaksikielinen: vuoden 2018 lopussa 56,3 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 34,7 prosenttia suomea. Muuta kieltä äidinkielenään puhuvia asukkaita kaupungissa asui tasan 9 prosenttia. Muista kieliryhmistä suurin on arabian kieli, seuraavaksi suurimmat vietnamin kieli, bulgarian kieli, persian kieli ja englanti.
Historia
Ruotsinkielinen asutus levisi rannikolle pääosin 1200-luvun jälkeen. Suomenkielisiä on asunut alueella tätä aiemmin. Saamelaiseen asutukseen viittaavat alueella mm. Lapp- eli Lapin -alkuiset nimet. Näitä on Pietarsaaren lisäksi sen naapurikunnissa.
Vuonna 1413 kootun Eerik Pommerilaisen veroluettelon mukaan, Pietarsaaren rannikkoseudun alueella oli tällöin 120 savua. Yhden savun ajatellaan koostuneen mahdollisesti 3-4 talosta.
Pietarsaaressa oli vuonna 1810 vajaat 1100 asukasta. Koko 1800-luvun kaupungin väestönkasvu oli vakaata, mutta suhteellisen vähäistä. Väestönkasvu prosentteina oli pienempi kuin Suomessa keskimäärin.
Teollistuminen alkoi vaikuttaa väestönkehitykseen 1890-luvulla. Vuosina 1896-1900 kaupunkiin muutti 967 henkilöä, valtaosa naisia. Tupakkatehdas palkkasi kaupunkiin muuttaneita naisia, osa sai töitä piikoina. Vuosina 1900-1905 kaupunkiin muutti runsaat 1500 henkilöä. Muuttajien sukupuolijakauma alkoi tasaantua. Työtä muuttajille oli tarjolla Alholman höyrysahalla, sokeritehtaalla, ja Pietarsaaren konepajalla.
Väkiluvun kehitys ja kielijakauma
Väkiluvun kehitys ja kielijakauma Pietarsaaressa 1880-2010.
Rakkaus on lumivalkoinen
Albumilla on mukana uutena jäsenenä rumpali Antti Mäkinen, joka korvasi elokuussa 2002 erotetun Frogleyn. Frogley kuitenkin soittaa vielä kahdella heinäkuussa äänitetyllä kappaleella. Levyllä vierailee myös Movetron-yhtyeen Päivi Lepistö, joka esittää Olli Lindholmin kanssa duettona balladin ”Etkö unta saa?”. Se ehdittiin jo nauhoittaa toisen naislaulajan kanssa, mutta lopputulos ei ollut hyvä, joten myöhemmin uudeksi laulajaksi valikoitui Lepistö. ”Sano että jäät” puolestaan kuullaan Aleksi Mäkelän ohjaamassa elokuvassa Pahat pojat.
Levyn kannen on usean muun Yön albumin tapaan suunnitellut graafikko Kari Lahtinen ja kuvannut valokuvaaja Harri Hinkka. Levy julkaistiin "kopiosuojattuna", tosin modernit ohjelmat osaavat kopioida levyn oikein.
Listamenestys ja myyntiluvut
Albumi nousi Suomen virallisen listan ykköseksi heti ilmestymisviikollaan ja myi kultaa neljässä päivässä. Yhteensä levylle kertyi maaliskuun 2003 ja huhtikuun 2004 välisenä aikana 57 listaviikkoa ja kärjessä se oli neljän viikon ajan. Albumia on myyty kaikkiaan lähes 138 000 kappaletta eli multiplatinaan oikeuttava määrä. Yön albumeista paremmin on menestynyt vain kaksi vuotta aikaisemmin julkaistu kokoelma Legenda, jota on myyty vajaat 10 000 kappaletta enemmän.
Muut versiot
Joulukuussa 2003 levystä julkaistiin juhlapainos, jolla on bonuksena saman vuoden lokakuussa Tampere-talolla äänitetty livealbumi Yhden yön tarinoita. Sen tarkoituksena oli saada albumi nousemaan vuoden myydyimmäksi kotimaiseksi levyksi, mutta tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Vuoden 2003 eniten myyty albumi Suomessa oli Pikku G:n debyytti Räjähdysvaara, jota myytiin noin 114 000 kappaletta, kun Yön levyä meni lopulta kaupaksi 90 000.
Vuonna 2007 Rakkaus on lumivalkoinen ilmestyi rajoitettuna 3 000 kappaleen painoksena Poko Rekordsin Rock Legends -sarjassa, jossa tavallisen CD:n lisäksi on mukana Tacticin valmistama palapeli levyn kansikuvasta.
Roosa Heikkiniemi
Roosa Heikkiniemi (s. 30. joulukuuta 2000) on suomalainen lentopalloilija, joka edustaa LP Kangasalaa.
Heikkiniemi debytoi liigassa Kuortaneen valmennuskeskuksen joukkueessa 8. marraskuuta 2016 Pölkky Kuusamoa vastaan. Kauden 2017–2018 Heikkiniemi edusti kasvattajaseuraansa, Salon LP Viestiä. Kaudet 2018–2020 hän edusti Hämeenlinnan Lentopallokerhoa; koronavirusepidemia keskeytti jälkimmäisen kauden. Kaudella 2020–2021 Heikkiniemi edusti LP Kangasalaa, joka voitti liigan runkosarjan mutta joutui voitokkaan ensimmäisen välieräottelun jälkeen jättämään kauden kesken joukkueessa todetun koronavirustartunnan vuoksi.
Heikkiniemi on pelipaikaltaan yleispelaaja ja hänen pituutensa on 175 senttimetriä. Hänellä on LP Kangasalan kanssa sopimus voimassa vuoteen 2023.
Heikkiniemi on perheen kolmas lentopallon pääsarjatason pelaaja: isä Sami Heikkiniemi pelasi 506 liigaottelua ja isosisko Ronja Heikkiniemi pelaa myös lentopalloa.
Ed Sanders (nyrkkeilijä)
Hayes Edward ”Big Ed” Sanders (24. maaliskuuta 1930 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat – 12. joulukuuta 1954 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Helsingin olympialaisten Yhdysvaltain-karsinnoissa Sanders tyrmäsi Kirby Willisin, joka oli onnistunut voittamaan Sandersin aiemmin, ja sai paikan olympiajoukkueesta. Olympialaisissa Sanders oli ylivoimainen. Hän oli tyrmännyt ennen loppuottelua jokaisen vastustajansa. Finaalissa Sandersia vastaan asettui Ruotsin Ingemar Johansson. Ruotsalaisnyrkkeilijä valitsi vastustajansa pelossa todella passiivisen taktiikan ja vältteli Sandersia. Johansson diskattiin lopulta pakoilunsa takia ja Sanders tuomittiin kultamitalin voittajaksi.
Olympialaisten jälkeen Sanders palveli merivoimissa kaksi vuotta ja siirtyi ammattilaiseksi Bostonissa. Hänen amatöörisaldonsa oli hyvä: 43 voittoa ja vain 5 tappiota. Yksi tappioista tuli myöhemmälle maailmanmestarille Sonny Listonille. Ammattilaisura alkoi ottelulla Sonny Nichollsia vastaan 8. maaliskuuta 1954. Sanders voitti kolme ensimmäistä kamppailuaan tyrmäyksellä.
Ammattilaisuransa yhdeksännessä ja viimeiseksi jääneessä ottelussa Sanders kohtasi Uuden-Englannin raskaan sarjan mestaruustittelikamppailussa Willie Jamesin. Jamesin isku 11. erässä osui Sandersia päähän, mikä ilmeisesti pahensi tämän aiemmin saamaa vammaa. Sanders kaatui iskusta kanveesiin tajuttomana ja hänet vietiin sairaalaan, jossa hän kuoli aivoverenvuotoon. Sanders on haudattu Santa Monicaan.
Kaapo Kähkönen
Kaapo Kähkönen (s. 16. elokuuta 1996 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NHL-seura San Jose Sharksia.
Juniorivuodet ja kausi Mestiksessä
Kähkönen on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Grankulla IFK:ssa, josta Kähkönen siirtyi Espoo Bluesin C-nuoriin kaudeksi 2011–2012. Hänellä oli C-nuorten SM-sarjan kevään 2012 pudotuspeleissä paras torjuntaprosentti (93,6%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (2.17). Kähkönen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden ja hänet palkittiin C-nuorten SM-sarjan parhaana maalivahtina Jukka Tammi -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen. Kähkönen kuului kauden aikana myös Bluesin B-nuorten maalivahtiosastoon ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudella 2012–2013 Kähkönen nousi 16-vuotiaana Bluesin A-nuorten ykkösmaalivahdiksi. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Kähkönen valittiin A-nuorten SM-liigan syyskuun 2012 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Huhtikuussa 2013 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa. Barys Astana varasi Kähkösen 53. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kähkönen esiintyi kaudella 2013–2014 Bluesin luukkuvahtina neljässä runkosarjaottelussa, mutta ei saanut kuitenkin peliaikaa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Kähkönen valittiin myös helmikuun 2014 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Minnesota Wild varasi hänet neljännellä kierroksella 109. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014.
Kaudeksi 2014–2015 Blues lainasi Kähkösen koko kauden kattavalla lainasopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn paitaan. Hän aloitti kautensa joukkueen pääasiallisena ykkösmaalivahtina. Kähkönen palkittiin Mestiksen syyskuun 2014 kuukauden tulokaspelaajana. Hän onnistui tekemään myös 28. maaliskuuta 2015 neljännessä välieräottelussa KooKoota vastaan maalin viimeisteltyä tyhjään maaliin loppulukemat 3–0. Kähkösestä tuli Mestis-historian kuudes maalinteossa onnistunut maalivahti. Vain runsas viikko myöhemmin hän onnistui toistamaan tempun alle 20-vuotiaiden maajoukkueen harjoitusottelussa alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta vastaan viimeisteltyään joukkueelleen 4–2-loppulukemat tyhjään maaliin. Kähkönen palkittiin kauden päätteeksi koko Mestiksen parhaana maalivahtina Pasi Nurminen -palkinnolla, parhaana tulokkaana Petri Varis -palkinnolla, ja hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Nousu SM-liigaan
Kähkönen aloitti kauden 2015–2016 lähtökohtaisesti Bluesin kakkosmaalivahtina Christian Engstrandille. Hän teki pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 6. syyskuuta 2015 vieraissa tšekkiläistä HC Litvínovia vastaan. Kähkönen torjui Bluesin 3–2-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 28 kertaa. SM-liigadebyyttinsä hän teki runkosarjan neljännellä kierroksella 19. syyskuuta 2015 Tapparaa vastaan. Kähkönen torjui Bluesille voittomaalikilpailun päätteeksi 2–1-voiton. Hänelle kertyi ottelussa 13 torjuntaa. Petteri Kanerva valitsi Kähkösen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Liigauransa ensimmäisen nollapelin hän torjui neljännessä ottelussaan 30. syyskuuta 2016 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Kähkönen torjui Bluesin 0–3-voittoon päättyneessä ottelussa 27 kertaa ja Raimo Ranta valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan Kähkönen pelasi tulokaskautensa aikana viimeiseksi jääneessä Bluesissa 27 runkosarja- ja neljä CHL-ottelua ja jakoi varsin tasaisesti torjuntavastuun Engstrandin kanssa. Seura nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, joten Blues lainasi Kähkösen joukkueen kauden päätyttyä loppukaudeksi TUTOon. Hän otti itselleen joukkueen pääasiallisen ykkösmaalivahdin viitan Kristian Järviseltä.
Kaudeksi 2016–2017 Kähkönen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän aloitti kautensa joukkueen kaavailtuna ykkösmaalivahtina, mutta lokakuussa 2016 heikosti kauden aloittanut Lukko kuitenkin täydensi maalivahtiosastoaan kokeneella Jakub Štěpánekilla. Kähkönen jakoi hänen kanssaan varsin tasaisesti torjuntavastuuta ja pelasi lopulta suurimman osan loppukauden peleistä. Kähkönen pelasi 34 runkosarjaottelua torjuen kaksi nollapeliä. 28. helmikuuta 2017 vieraissa Vaasan Sportia vastaan hän teki SM-liigaennätyksen, sillä Kähkösestä tuli Lukon 0–4-voitossa 54 torjunnallaan eniten laukauksia nollapelissä torjunut maalivahti. Hän torjui yhden laukauksen enemmän kuin ennätyksen edellinen haltija Kari Takko, joka torjui Porin Ässissä 11. helmikuuta 1993 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan 53 kertaa.
Kähkönen lähti kauteen 2017–2018 Lukon selkeänä ykkösmaalivahtina ja piti asemansa läpi kauden. Hän pelasi runkosarjassa 56 ottelua torjuen kuusi nollapeliä, mikä oli eniten koko SM-liigassa. Myös Kähkösen yhteenlaskettu peliaika (3275,27) oli koko liigan korkein.
NHL-sopimus Minnesota Wildiin
Toukokuussa 2018 Kähkönen teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue Iowa Wildin vahvuuteen. Marraskuussa Kähkönen teki seuraennätyksen oltuaan päästämättä maalia 207.55. Iowan aiempi ennätys oli Alex Stalockin (157.51 minuuttia) hallussa. Kähkönen valittiin saman viikon päätteeksi AHL:n viikon pelaajaksi. Hänet valittiin myös liigan marraskuun kuukauden maalivahdiksi. Samassa kuussa Kähkönen kutsuttiin ensimmäisen kerran Minnesotan NHL-vahvuuteen, kun hän toimi Devan Dubnykin sairastuttua 23. marraskuuta 2018 Winnipeg Jetsia vastaan joukkueen kakkosmaalivahtina Alex Stalockille. Kähkönen lähetettiin kuitenkin pian tämän jälkeen takaisin farmiin. Kaikkiaan hän pelasi AHL:ssä tulokaskautensa 2018–2019 aikana 39 runkosarjaottelua. Kähkönen torjui niissä kuusi nollapeliä, mikä oli Syracuse Crunchin Connor Ingramin ohella eniten koko liigassa, tosin Ingramilla kärkisijaan riitti vain 22 ottelua. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Kähkönen palkittiin tähdistötapahtuman parhaana maalivahtina.
Syksyn 2019 harjoitusleirin päätteeksi Minnesota Wild lähetti Kähkösen taas Iowa Wildin AHL-joukkueen vahvuuteen. Lokakuun jälkipuoliskolla hänet nostettiin Minnesotaan, kun Devan Dubnyk joutui sivuun. Kähkönen toimi yhdessä NHL-ottelussa luukkuvahtina, kunnes hänet lähetettiin takaisin farmiin. Marraskuussa Kähkönen kutsuttiin jälleen NHL:ään, kun Devan Dudbyk joutui sivuun perhesyiden vuoksi. Hän teki lopulta NHL-debyyttinsä 26. marraskuuta 2019 vieraissa New Jersey Devilsia vastaan. Kähkönen torjui Wildin 2–3-voittoon päättyneessä ottelussa 32 kertaa. Hän pelasi kauden 2019–2020 aikana NHL:ssä lopulta viisi runkosarjaottelua torjuen kolme voittoa. Kähkönen lähetettiin farmiin viimeisen kerran tammikuussa 2020. Hän pelasi AHL:ssä kauden aikana 34 runkosarjaottelua, kunnes koronaviruspandemia keskeytti kauden maaliskuussa. Kähkönen torjui pelaamissaan otteluissa 25 voittoa ja seitsemän nollapeliä, mitkä olivat jälleen eniten koko liigassa. Hänet palkittiin kauden päätteeksi AHL:n parhaana maalivahtina Aldege "Baz" Bastien Memorial Awardilla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Heinäkuussa Minnesota Wild nimesi Kähkösen NHL-vahvuuteensa pudotuspeleihin, mutta hän ei saanut niissä kuitenkaan peliaikaa.
Lokakuussa 2020 Kähkönen teki Minnesota Wildin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hänen ensimmäinen sopimuskautensa on kaksisuuntainen ja se tuo Kähköselle kaudessa NHL:n puolella 700 000 dollaria ja farmissa 200 000 dollaria. Hänen jälkimmäinen sopimuskautensa on yksisuuntainen ja se tuo Kähköselle NHL:ssä 750 000 dollaria kaudessa. Hän aloitti kauden 2020–2021 Wildin NHL-joukkueen toisena maalivahtina Cam Talbotin aisaparina, kun joukkueen kolmas maalivahti Alex Stalock oli nimettynä loukkaantuneiden listalle. Lopulta kuntouduttuaan maaliskuussa Stalock siirtyi siirtolistan kautta Edmonton Oilersiin. Kähkönen nousi alkukaudella myös Talbotin ohi Wildin pääasialliseksi vastuunkantajaksi. 5. maaliskuuta 2021 hän torjui Arizona Coyotesia vastaan jo kuudennen peräkkäisen voittonsa, jolla Kähkönen nousi Wildin seurahistorian eniten peräkkäisiä voittoja torjuneeksi tulokasmaalivahdiksi. Seuraavassa ottelussa 8. maaliskuuta 2021 Vegas Golden Knightsia vastaan hän torjui NHL-uransa ensimmäisen nollapelin. Kähkönen torjui Wildin 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa 26 kertaa. Hänet valittiin ottelun ykköstähdeksi. Kähkösen historiallinen voittoputki jatkui kaikkiaan yhdeksän ottelun mittaiseksi. 2000-luvulla NHL:n tulokkaista samaan on yltänyt vain Jordan Binnington kaudella 2018–2019. Vain neljä tulokasmaalivahtia NHL-historiassa on torjunut pidemmän voittoputken. 12 peräkkäisen voiton ennätys on Ross Brooksin hallussa kaudelta 1973–1974.
Siirto San Jose Sharksiin
Maaliskuussa 2022 Wild kauppasi Kähkösen San Jose Sharksiin vaihdossa Jacob Middletoniin.
Heinäkuussa 2022 Kähkönen teki Sharksin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 5,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Kähkönen edusti Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Vuoden 2015 turnauksessa hän toimi joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä mahtunut kertaakaan Suomen kokoonpanoon. 7. huhtikuuta 2015 Kähkönen onnistui tekemään alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa maalin harjoitusottelussa alle 18-vuotiaiden maajoukkueetta vastaan. Hän viimeisteli joukkueelleen 4–2-loppulukemat tyhjään maaliin. Kähkösen maali oli lyhyen ajan sisään jo toinen, sillä hän onnistui vain runsas viikko aiemmin maalinteossa Mestiksen välierissä.
Kähkönen edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2014. Vuoden 2013 turnaus päättyi pronssiin. Kähkönen nimettiin turnauksen aikana kertaalleen Suomen pelaavaan kokoonpanoon. Vuoden 2014 turnauksessa Kähkönen valittiin Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013.
Kähkönen edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013, joista jälkimmäisenä mainittu turnaus päättyi kultaan. Loppuottelussa Venäjää vastaan Kähkönen palkittiin ottelun parhaana pelaajana. Kähkönen pelasi myös Innsbruckin nuorten olympiakisoissa 2012 voittaen kultaa.
Kalle-Tapio Huusko
Kalle-Tapio Huusko (s. 26. helmikuuta 1999 Sotkamo) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesis-joukkue Manse PP:tä.
Lähteet
Huuskon profiili Hyvinkään Tahkon kotisivuilla
Hans Axel von Fersen
thumb|280px|right|Kreivi Hans Axel von Fersen Hans Axel von Fersen (4. syyskuuta 1755 Tukholma – 20. kesäkuuta 1810 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi ja hovimarsalkka sekä valtaneuvos, joka tuli tunnetuksi läheisestä suhteestaan Ranskan kuningattareen Marie-Antoinetteen. Von Fersen oli suomalaisten Vuojoen ja Harvialan kartanoiden omistaja ja myös Harvialan herra. Hänestä käytetään usein nimitystä von Fersen nuorempi.
Hieros gamos
220px|thumb|Mahdollisesti pyhää yhdyntää esittävä kalliopiirros [[Ruotsista]] Hieros gamos (kreikkaa ιερός γάμος, "pyhä avioliitto") tai hierogamia (kreikkaa ιερογαμία, taas "pyhä avioliitto") tarkoittaa pariutumista ja usein myös avioliittoa jumalan ja ihmisnaisen tai -miehen välillä, joka tapahtui yleensä keväällä. Se on useiden muinaisten kansojen myytti ja rituaali, jonka osanottajat uskoivat voivansa saavuttaa uskonnollisia kokemuksia olemalla yhdynnässä. Osanottajat saattoivat esittää tai uskoa edustavansa jumalia. Rituaalin uskottiin symbolisesti tai kirjaimellisesti parantavan niin osanottajien, kansan kuin maaperänkin hedelmällisyyttä. Rituaaliin otti usein osaa paikallinen päällikkö, joka saattoi yhtyä esimerkiksi paikalliseen papittareen.
Hans Axel von Fersen
Varhaisvuodet
Axel von Fersenin isällä oli sama nimi, ja häntä kutsutaan yleisesti Axel von Fersen vanhemmaksi (5. huhtikuuta 1719 – 24. huhtikuuta 1794). Isä oli kreivi, valtaneuvos (1772), sotamarsalkka (1770) sekä Ruotsin akatemian jäsen (1786). Hänen äitinsä oli Hedvig Catharina De La Gardie.
Hieros gamos
Joissain tapauksissa, kuten pyhässä avioliitossa Sumerin kuninkaan ja Inannan ylipapittaren välillä, oli tällä myös käytännöllistä merkitystä. Myös tavalliset ihmiset ottivat mallia ja yhtyivät juuri tuolloin, minkä seurauksena paljon lapsia syntyi talvella, jolloin niiden hoitamiseen oli eniten aikaa.
Hans Axel von Fersen
Varhaisvuodet
Axel von Fersenille annettiin ajan tapaan kotiopetusta, ja sittemmin hän jatkoi opiskelua ns. Euroopan-kiertueella (Grand Tour) Braunschweigissa ja Torinossa. Vuonna 1779 hän astui Ranskan armeijan palvelukseen. Vuonna 1785 hänelle annettiin komentoonsa everstin arvoisena kuninkaallinen ruotsalaisrykmentti (regiment Royal Suédois).
Hieros gamos
Joskus hieros gamos oli insestinen yhdyntä esimerkiksi toisilleen sukua olevien jumalten välillä.
Hans Axel von Fersen
Versaillesissa
thumb|Louise Élisabeth Vigée Le Brun: Ranskan kuningatar [[Marie-Antoinette.]] Kun von Fersen oli päättänyt Euroopan-kierroksensa vuonna 1774, hän saapui Ranskan hoviin, jossa hän herätti huomiota erinomaisen ulkonäkönsä ansiosta. Kreivi Gustaf Philip Creutz, joka oli Ruotsin Pariisissa ja Versailles’issa oleva suurlähettiläs, kirjoitti kreivistä kuningas Kustaan III:lle:
30. tammikuuta 1775 hän kohtasi Ranskan dauphinen Marie-Antoinetten, jonka oli tuntemattomana tavannut oopperatanssiaisissa. Tämän jälkeen hän lähti takaisin Ruotsiin mutta palasi Ranskaan elokuussa 1779. Kuningatar ei ollut unohtanut kreiviä, ja koko hovi totesi, että hän kohteli nuorta miestä erityisellä lämmöllä ja huolenpidolla.
Hän pyysi päästä joukko-osastoon, joka oli lähdössä Amerikkaan. Ruotsin kuningas, jolle kreivi Creutz selvitti kuningatar Marie-Antoinetten näkemyksen, sekaantui tapahtumiin, ja von Fersen sai nimityksen kreivi de Vaux’n adjutantiksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi myös komentaa joukkoja.
Amerikan itsenäisyyssota
thumb|right|250px|Lordi Cornwallisin antautuminen [[Yorktownin piiritys|Yorktownissa, John Trumbullin maalaus vuodelta 1797.]] Kreivi von Fersen nautti esimiehensä kreivi ja kenraali Rochambeaun suurta arvonantoa, ja tämä kutsui hänet ensimmäiseksi adjutantikseen. Hänen tehtävänään oli myös toimia kenraalien Rochambeaun ja Washingtonin tulkkina. Hän ystävystyi Lauzun herttuan Armand Louis de Gontaut-Bironin kanssa, joka lupasi hänelle toisen asteen everstin arvon ja legioonan (noin 6 000 miehen osasto) komentajuuden. Myös Segurin markiisi Philippe Henri lupasi nimittää hänet toisen asteen everstiksi. Fersen osallistui häikäisevällä tavalla Yorktownin taisteluun vuonna 1781. Kuningatar Marie-Antoinetten väliintulon ansiosta hän sai lokakuussa 1782 toisen luokan everstin arvon Royal-Deux-Pontsin rykmentissä. Hän ilmoitti silloin isälleen haluavansa jäädä Amerikkaan konfliktin loppuun saakka ja palata sen jälkeen Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n palvelukseen.
Hän palasi taisteluista kesäkuussa 1783 ja saapui Versailles'hin, jossa hänelle luovutettiin kuningas Kustaa III:n ja kuningatar Marie-Antoinetten myötävaikutuksella Royal-Suédois-kaartin täysi komentajuus. Tässä vaiheessa mitä erilaisimmat huhut kiertelivät hovissa. Syyskuussa von Fersen poistui hovista ja liittyi Kustaa III:n seuraan tämän lähtiessä Italian-matkalleen tuntemattomana. Hän jatkoi valloituksiaan naismaailmassa, mutta kirjoitti säännöllisesti kuningatar Marie-Antoinettelle.
Kesäkuussa 1784 von Fersen palasi Versailles'hin Kustaa III:n Italian-matkalta, jota kuningas jatkoi edelleen Haagan kreiviksi tekeytyneenä. Kustaa III määräsi maksettavaksi von Fersenille 20 000 livren vuotuista eläkettä, joka mahdollisti mukavan elämän hovissa. Hän riensi Ranskaan ottamaan vastaan rykmenttinsä komentajuuden. Tämä oli sijoitettu Landreclesiin, lähelle Valenciennesin kaupunkia. Näin hän jakoi aikansa sekä rykmentin komentajana että hovin jäsenenä.
Vuonna 1787 von Fersen matkusti Suomeen osallistuakseen Kustaa III:n sotaan Venäjän keisarinna Katariina Suurta vastaan. Keväällä 1789 von Fersenin isä pidätettiin, kun tämä oli osallistunut Kustaan III:n vastaiseen oppositioon, jossa kuningas ja aatelisto taistelivat aateliston oikeuksista. Kriisi puhkesi varsinkin Suomessa koetun sotilaallisen tappion myötä. Kuningatar Marie-Antoinette määräsi kreivi von Fersenin palaamaan Pariisiin. Kesäkuussa, huolestuneena kuningattaresta, von Fersen otti asunnon Versailles'sta. Kuningasperheen läheiset olivat huolestuneita kreivin asettumisesta kuningattaren välittömään läheisyyteen. Nämä näet pelkäsivät, että muun hoviväen viha ei ainakaan laantuisi tapahtuman tähden. Kuitenkin von Fersenistä tuli kuninkaallisen perheen ehdoton suosikki.
Ranskan vallankumous
Vuonna 1791 von Fersen osallistui kuningasperheen paon valmisteluun. Hän seurasi yöllä 20. kesäkuuta matkaa aina Bondyn kaupunkiin saakka, mutta kuningas kielsi häneltä matkan edemmäksi. Oletettavasti von Fersen liittyi tämän jälkeen Montmédyn linnoituksen henkilökuntaan, mihin kuninkaallisen perheen piti saapua Belgian kautta. Pakomatkan epäonnistuttua Varennesissa ja kuninkaallisen perheen palattua takaisin Pariisiin jatkoi von Fersen kirjeenvaihtoaan kuningattaren kanssa. Hän matkusti Wieniin kertoakseen tapahtumista keisarille ja saadakseen viitteitä tulevista toimenpiteistä. Mutta Leopold II viivytteli, ja von Fersen odotti kärsimättömänä ja kirjoitti Marie-Antoinettelle jo petoksesta. Wienistä hän matkusti Brysseliin, jossa hän ihastui Eleonora Sullivan -nimiseen naiseen, josta tuli hänen rakastajattarensa.
Helmikuussa 1792 hän palasi Ranskaan ja kohtasi kuningattaren ja sen jälkeen myös salaisesti kuninkaan. Hän halusi selvittää suunnitelmaansa perheen pakenemisesta Normandiaan. Ludvig XVI kuitenkin kieltäytyi. Hän halusi jättää kohtalon ja pelastumisensa ulkovaltojen monarkkien muodostaman koalition käsiin mieluummin kuin lähtisi uuteen pakomatkaseikkailuun. Von Fersen palasi Brysseliin ja alkoi organisoida koalitiota. Hänen inspiroimansa oli heinäkuussa ilmestynyt niin sanottu ”Braunschweigin manifesti”, jossa itävaltalais-preussilainen armeija esitti ultimaatumin Ranskan vallankumouksellisille. Hän uskoi vahvasti koalition nopeaan voittoon ja kuvitteli myös rojalistisen hallituksen muodostamisen.
Vuonna 1793 tapahtuneen kuninkaan teloituksen jälkeen von Fersen uskoi voivansa kuitenkin pelastaa kuningattaren. Uskotellen itselleen, että kaikki tapahtumat olivat Orléans-suvun vallanhalun seurausta, hän päätti ostaa puolelleen Orléans-puolueen jäsenet, Laclosin, Santerren ja Dumouriez’n. Kun Dumouriez siirtyi vallankumouksen vastustajien puolella Wieniin, von Fersen uskoi vallankumouksellisten lopun häämöttävän. Hän kuvitteli jo Marie Antoinetten sijaishallituskautta. Elokuussa, kuultuaan uutisen kuningattaren siirrosta Conciergerien vankilaan, hän yritti saada Coburgin prinssin joukkoineen marssimaan Pariisiin, mutta tässä yrityksessään hän epäonnistui. Lopulta kuningatar mestattiin 16. lokakuuta 1793.
Ruotsissa
Palattuaan Ruotsiin von Fersen omistautui omalle uralleen. Vuonna 1792 Kustaa III kuoli, ja kuten kaikki hänen suosikkinsa myös von Fersen joutui epäsuosioon Södermanlandin herttuan Kaarlen – tulevan kuninkaan Kaarle XIII:n veljen – sijaishallinnon aikana vuosina 1792–1796. Kun Kustaa IV Aadolf nousi valtaistuimelle, hän kutsui takaisin isänsä upseerit ja muut merkittävät henkilöt. Vuonna 1797 von Fersen lähetettiin Rastattin rauhanneuvotteluihin, mutta ranskalaisten delegaation esittämien protestien jälkeen hänen oli vetäydyttävä neuvotteluista.
Vuonna 1801 hänet nimitettiin valtakunnanmarsalkaksi (riksmarskalk), ministeriksi ja Uppsalan yliopiston kansleriksi. Hän kuitenkin menetti suosionsa hovissa vastustaessaan tiukasti Ruotsin sotaa Preussia vastaan. Sotaa oli halunnut Kustaa IV, joka halusi kurittaa Preussia, joka ei ollut suostunut valloittamaan Ranskaa.
Thrills in the Night
Thrills in the Night on yhdysvaltalaisen Kiss-yhtyeen kappale vuonna 1984 ilmestyneeltä albumilta Animalize. Sen kirjoittivat yhteistössä Paul Stanley sekä Plasmatics-yhtyeen Jean Beauvoir, joka myös soittaa kappaleessa bassoa. Sanoituksen he tekivät puhelimen välityksellä. ”Thrills in the Night” kertoo kaksoiselämää viettävästä naisesta, joka päivisin tekee ahkerasti töitä ja öisin tyydyttää himojaan. Vuonna 1985 kappale julkaistiin singlenä, mutta se ei saavuttanut listasijoituksia.
Hans Axel von Fersen
Ruotsissa
Vuonna 1809 Kustaa IV joutui luopumaan vallasta sotilasvallankaappauksen seurauksena. Fersen ei ottanut osaa tapahtumiin, mutta hänen oletetaan tukeneen Kustaa IV:n poikaa, prinssi Gustavia. Vuonna 1810 Augustenburgin herttua Kaarle August valittiin Ruotsin kruununperilliseksi, mutta hän kuoli lähes välittömästi. Huhut syyttivät von Fersenin myrkyttäneen kruununperillisen. Vastavalitun kruununperillisen hautajaisissa 20. kesäkuuta 1810 von Fersenin tehtävänä oli valtakunnasmarsalkkana johtaa surusaattoa Tukholmassa. Syntyi mellakka, ja von Fersen kuoli mellakassa kansanjoukkojen kivittämänä ja maahan polkemana. Läsnä ollut Svean henkivartiokaarti ei sekaantunut tapahtumiin.
Thrills in the Night
7" single
A-puoli B-puoli
Hans Axel von Fersen
Muisto
Suomalaiset nimesivät 1930-luvulla yhden neljästä Ehrensvärd-luokan yhteysaluksestaan nimellä Axel von Fersen; tämä alus on Suomen merimuseon omaisuutta ja luovutettu savonlinnalaisen yksityishenkilön hoitoon – aiemmin se oli sukelluskerholla, jonka piti kuitenkin luopua siitä. Muista kolmesta saman luokan aluksesta Wilhelm Carpelan on yksityisomaisuutta sekä kaksi muuta romutettu. Yksi nykyisistä Fabian Wrede -luokan koululaivoista (3 kpl. rak. 2006-2008) on myös nimeltään Axel von Fersen.
Thrills in the Night
12" maxi-single
A-puoli B-puoli
Hans Axel von Fersen
Muisto
Kuningatar Marie-Antoinetten ja Axel von Fersenin kirjeenvaihto hankittiin Ranskan kansallisarkistoon 1980-luvulla. Niiden salakirjoitus saatiin purettua vasta 2010-luvulla, ja kirjeet julkaistaan internetissä vuonna 2014.
Lakou Mizik
Lakou Mizik on haitilainen perinnemusiikin yhtye. Steeve Valcourt aloitti sen toiminnan muusikkotovereineen Haitin vuoden 2010 maanjärjestyksen jälkeen kodittomille järjestetyillä ulkoilmakonserteilla. Lakou Mizikin kappaleissa käytetään sekä ranskan kieltä että Haitin kreolia.
Lakou Mizik laajeni kansainvälisen seurannan saavuttaneeksi, taustoiltaan monipuolisten ja eri sukupolviin kuuluvien muusikoiden hankkeeksi. Yhtye on myös eri tyylilajien rajoja ylittävä. Yhtyeen esikoisalbumina julkaistiin Wa Di Yo.
Nokia 5.1 Plus
Nokia 5.1 Plus on HMD Globalin 31. elokuuta 2018 julkaisema älypuhelin, jossa on esiasennettuna Android 8.1 (Oreo).
Muotoilu
Nokia 5.1 Plus -älypuhelimessa on 5,8-tuumainen näyttö HD+ -resoluutiolla.
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 1,8 gigahertsin kahdeksanydinprosessori. Laitteessa on 3 gigatavua keskusmuistia ja 32 gigatavua sisäistä muistia. Puhelimen muisti on laajennettavissa enintään 400 gigatavun microSD-kortilla.
Pahat unet
Pahat unet (alkuteos: Les mauvais rêves) on ensimmäinen Valerian ja Laureline -sarjan tarina. Sen on kirjoittanut Pierre Christin ja kuvittanut Jean-Claude Mézières. Suomenkielinen albumi sisältää myös kaksi lyhyttä tarinaa sarjan alkuajoilta, Suuri keräilijä (1969) sekä Merkillisiä näytteitä (1970).
Nokia 5.1 Plus
Kamerat ja multimedia
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla 30fps.
Raahe-Kiekko
Raahe-Kiekko on raahelainen vuonna 1994 perustettu jääkiekkoseura. Joukkue pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Seuran kotiareena on Raahessa E. Helaakoski Areenalla, jonne mahtuu 1500 katsojaa. Seura on perustettu 1994, jääkiekkoa on pelattu Raahessa toki jo aiemminkin, toiminnasta vastasivat Teräs-Kiekko ja Kiekko-Vesa. Raahessa jääkiekkoilulla on hyvin kunniakkaat perinteet, laji on aloitettu kaupungissa jo 1940-luvulla. Vielä 1970-luvun alkupuolella Raahen Vesa pelasi toiseksi ylimmällä sarjatasolla, Suomen sarjassa mm. Kärppien ja JyP:n kanssa. Kaudella 2011–2012 seura käytti nimeä Raahen Jääkiekkoklubi (RJK).
Nokia 5.1 Plus
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android 8.1 (Oreo).
Pahat unet
Pahat unet
Vuonna 2720 valtaosa ihmisistä ei tee enää työtä, vaan käyttää aikansa uneksimiseen. Unia hallitsee Unipalvelu. Tarinan sankari Valerian hälytetään lomaltaan selvittämään sabotoitua uniohjelmaa, joka aiheuttaa ihmisille pahoja unia. Ongelmien aiheuttajaksi osoittautuu Unipalvelun entinen johtaja, Xombul, jota Valerian jahtaa aikakoneella vuoteen 1000. Siellä Valerian kohtaa metsässä oudon tytön, Laurelinen, jonka hän lopulta päätyy ottamaan mukaansa 2700-luvulle.
Suuri keräilijä
Valerian lentää avaruusaluksellaan tuntemattomalla reitillä, kun se juuttuu magneettiseen ansaan ja putoaa oudolle asteroidille. Käy ilmi, että asteroidi on jättimäisen, ravunkaltaisen keräilijän eläintarha, johon se on pyydystänyt aikojen saatossa lukuisia avaruusolioita henkilökohtaiseen kokoelmaansa. Valerianin onnistuu tuhota magneettiansa ja vapauttaa vangit, mutta hän joutuu pakenemaan suuttunutta keräilijää henkensä edestä.
Merkillisiä näytteitä
Valerian, Laureline, biokemisti Myril sekä matemaatikko Astair ovat saapuneet tutkimaan omituista Malpalm-planeettaa, joka on jakautunut neljään avaruus-aikavyöhykkeeseen. He huomaavat pian, että kukin vyöhykkeistä joko nuorentaa, vanhentaa, pienentää tai suurentaa sillä käyvän henkilön. Tutkimuksia hankaloittavat myös vyöhykkeiltä löytyvät oudot eläimet, joihin avaruus-aikavääristymät eivät vaikuta.
Raahe-Kiekko
Raahe-Kiekon valmentaja Teijo Raatensalmi sai potkut heikon menestyksen johdosta keväällä 2008 left|thumb|250px|Raahe-Kiekon maalivahti Eetu Villanen 2009 ottelussa TIHC - Raahe-kiekko
Formula 1
FIA Formula One World Championship eli Formula 1 tai F1 on vuonna 1950 perustettu rata-autourheiluluokka, jonka kilpailutoiminta käynnistyi virallisesti samaisena vuonna. Yleisesti sarjaa pidetään moottoriurheilun yksipaikkaisten varsinaisten kilpa-autojen kansainvälisen tason korkeimpana kilpaluokkana. Formula 1 -luokan vuosittainen maailmanmestaruussarja koostuu vuoden aikana eri puolilla maailmaa ajettavista Grand Prix -kilpailuista. Formula 1 -sarjassa kilpaillaan sekä kuljettajien että valmistajien maailmanmestaruudesta. Formula 1 -sarjan järjestää kansainvälinen autoliitto FIA (Fédération Internationale de l'Automobile), jonka puheenjohtajana toimii nykyään Mohammed bin Sulayem. F1-sarjan kaupallisia oikeuksia johtaa ja hallinnoi Chase Carey. Sarjan toimitusjohtajana toimii Stefano Domenicali. Moottoriurheilujohtajana toimii Ross Brawn ja markkinointijohtajana Sean Bratches. thumb|280px|Formula 1 -sarjan entinen logo.
Sarjan hallitseva kuljettajien maailmanmestari on hollantilainen Max Verstappen ja hallitseva valmistajien maailmanmestari Red Bull Racing.
Kansainvälinen autoliitto FIA hyväksyi tammikuussa 2017 sarjan oikeuksien myynnin amerikkalaiselle Liberty Medialle. Kauppahinta oli noin 4,4 miljardia dollaria eli noin 3,92 miljardia euroa. John Malonen omistama Liberty Media on maailman suurin televisio- ja laajakaistayhtiö, joka toimii yli 30 maassa. Kaupan myötä formuloiden televisioyleisön odotetaan kasvavan, sillä vaikka laji onkin suosittu muun muassa Euroopassa, niin esim. Yhdysvalloissa suosio on varsin pientä.
F1-osakilpailuja Suomessa näytti MTV3 1990-luvun alusta alkaen ja sen maksukanava C More Max vuodesta 2006 alkaen. C More Max -aikana kilpailusta tuli noin tunnin mittainen kooste ilmaisella MTV3-kanavalla kilpailupäivän iltana ja seuraavana päivänä kisa näytettiin kokonaisuudessaan. Kilpailut on selostanut kaudesta 2017 alkaen Niki Juusela. Ennen Juuselaa F1-kilpailuja ovat selostaneet Matti Kyllönen 1980-luvulta vuoteen 2000, Tomi Tuominen kausina 2001–2003 ja Oskari Saari kausina 2004–2016. Kaudesta 2022 lähtien Formula 1 -sarja näkyy V Sportin maksukanavilla.
Yleistä
Eurooppa on Formula 1 -sarjan perinteinen keskus ja suurin markkina-alue, vaikka Grand Prix -ajoja on sarjan alkuajoista lähtien järjestetty ympäri maailmaa ja viime aikoina on tapahtunut merkittävää laajenemista Aasiaan, kun Japanin lisäksi myös Saudi-Arabia, Qatar, Bahrain ja Singapore järjestävät MM-sarjan osakilpailut. Formula 1 -sarjaa pidetään maailman kalleimpana urheilulajina. Sarjan taloudelliset vaikutukset ovatkin mittavat, ja itse kilvanajon lisäksi myös lajin ympärillä tapahtuvia taloudellisia ja poliittisia tapahtumia seurataan tarkasti. Lajiin on myös usein liitetty käsitys tietynlaisesta glamourista.
Historia
260px|thumb|Maat ja kisapaikat, joissa on järjestetty Formula 1 -kisoja.
Formula 1 -sarjan juuret ovat Euroopassa 1920–30-luvulla järjestetyissä Grand Prix -autokilpailuissa. Ennen toista maailmansotaa lukuisat Grand Prix -järjestöt suunnittelivat maailmanmestaruussarjan perustamista, mutta sodan sytyttyä Euroopan kilpa-autoilutoiminta keskeytyi. MM-sarja virallistettiin vasta vuonna 1947 ja ensimmäistä kertaa MM-sarjassa kilpailtiin vuonna 1950. Valmistajien mestaruudesta alettiin kilpailla vuonna 1958. Pitkän aikaa järjestettiin myös MM-sarjan ulkopuolisia kilpailuja, viimeisimmät 1983.
1950-luku
Formula 1 -sarjan maailmanmestaruudesta kilpailtiin virallisesti ensimmäistä kertaa kaudella 1950. Vuonna 1947 laadituissa säännöissä määriteltiin auton vapaasti hengittävän moottorin tilavuudeksi 4,5 litraa, ja ahdetun moottorin tilavuudeksi 1,5 litraa. Ensimmäisellä F1-kaudella MM-sarja koostui kuudesta eri puolilla Eurooppaa järjestystä Grand Prix -kilpailusta, joilla oli pitkät perinteet jo ennen toista maailmansotaa järjestetyistä kilpa-ajoista, sekä Yhdysvaltain Indianapolisin osakilpailusta. F1-sarjan alkuvuodet olivat italialaisten Alfa Romeon ja Maseratin hallintaa, vaikka myös muunmaalaiset valmistajat, kuten ranskalainen Talbot ja brittiläinen BRM kykenivät täysipainoiseen kilpailuun. Kilpailuihin otti osaa myös yksityistallien autoja.
Ensimmäinen kausi oli Alfa Romeon hallintaa. Italialainen Giuseppe Farina voitti kautta aikain ensimmäisen F1:n MM-kilpailun, joka järjestettiin Ison-Britannian Silverstonen radalla, jossa Alfa Romeon menestystä tahdittivat Luigi Fagioli ja Reg Parnell. Farinasta tuli myös ensimmäinen maailmanmestari 1,5-litraisella Alfetta 158 -autollaan. Alfan menestyskulku jatkui myös seuraavana vuonna, jolloin Argentiinan Juan Manuel Fangio otti ensimmäisen kaikkiaan viidestä maailmanmestaruudestaan. Vapaastihengittävät Ferrarit tarjosivat kuitenkin Alfa Romeolle tiukan vastuksen, ja se päättikin lopettaa F1-toimintansa tähän kauteen.
Huolestuneena kohonneista kustannuksista ja tasaväkisten kilpailijoiden puutteesta FIA päätti, että seuraavat kaksi kautta kilpailtaisiin 2-litraisilla Formula 2 -luokan autoilla. Kuitenkin tämän seurauksena Ferrarin ylivoima vain kasvoi Enzo Ferrarin ja hänen vallankumouksellisten Ferrari 500 -autojen ansiosta. Italian Alberto Ascari voitti mestaruuden sekä kaudella 1952 että 1953.
Kaudella 1954 maailmanmestaruudesta kilpailtiin taas F1-luokan autoilla. Uudet säännöt sallivat 2,5-litraiset vapaastihengittävät moottorit. Tämä sääntömuutos lopetti italialaisvalmistajien ylivoiman kauden, mutta tilalle tuli uusi voimatekijä, saksalainen Mercedes, joka oli hallinnut kilpa-ajoja 1930-luvulla kuuluisilla hopeanuolillaan. Autoissa oli venttiilien pakko-ohjausjärjestelmä, ruiskutusmoottori, säädettävä alusta sekä uudenlainen Stormlininen-korirakenne. Mersun rattiin siirtynyt Juan Manuel Fangio olikin täysin ylivoimainen. Hän ajoi Mercedeksellä 12 kilpailua, joista 8 päättyi hänen voittoonsa. Kauden 1955 lopulla Mercedes kuitenkin vetäytyi kokonaan kilpa-autoilusta kolmenkymmenen vuoden ajaksi Le Mansin 24 tunnin ajossa tapahtuneen 83 ihmisen hengen vaatineen onnettomuuden vuoksi. Tämä mahdollisti Maseratin ja Ferrarin tuovan Italian punaiset värit takaisin palkintokorokkeen korkeimmalle korokkeelle seuraavina vuosina.
Kaudella 1955 myös kaksinkertainen mestari, Ferrari-kuljettaja Alberto Ascari sai surmansa ulosajossa Monzan radalla harjoitellessaan urheiluautokilpailuja varten. Kaudeksi 1956 Fangio siirtyi Ascarin paikalle Ferrarille ja voitti kaudella kolme kilpailua sijoittuen lopuissa kilpailuissa kakkoseksi. Hän myös voitti MM-sarjan kokonaiskilpailun neljättä kertaa urallaan. Kaudeksi 1957 Fangio palasi takaisin Maseratille ja voitti peräti viidennen mestaruutensa.
Kaudeksi 1958 mestaruuden vei jälleen kerran Ferrari-kuljettaja, Mike Hawthorn, josta tuli näin ensimmäinen brittiläinen Formula 1 -sarjan maailmanmestari. 1958 kilpailtiin myös ensimmäistä kertaa valmistajien MM-tittelistä, jonka voitti brittiläinen Vanwall. Ensimmäisen kilpailun takamoottorisella Cooperilla voittanut ja kesken kauden Vanwallille siirtynyt, yhteensä neljä osakilpailua voittanut Stirling Moss hävisi jälleen kerran mestaruustaistelun, tällä kertaa yhden pisteen erolla Hawthorniin, joka voitti kauden aikana vain yhden kilpailun. Vanwallia ajoivat myös Tony Brooks sekä Marokon GP:ssä kuollut Stuart Lewis-Evans. Kauden avauskilpailu Argentiinan GP oli sikäli vallankumouksellinen, että Mossin voitto oli kautta aikain ensimmäinen takamoottorisella autolla otettu GP-voitto. Cooper, jonka moottorina toimi 2-litrainen Coventry Climax voitti myös kauden toisen osakilpailun Maurice Trintignantin ohjastamana.