cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ihme-nykytaidefestivaali
2013: Signaalit ja yhteiskunnallisuus
Vuoden 2013 Ihme-teoksen tekijä oli puolalainen taiteilija Miroslaw Balka teoksella Signaalit. Teos toteutui Helsingissä 4. - 7.4.2013 tapahtumina, joiden ytimessä olivat kahdeksan kaupunginosayhteisöä. Miroslaw Balka halusi antaa teoksensa ajan ja paikan kaupunkilaisille ja heidän tärkeille kysymyksilleen. Jokainen neljästä tapahtumapäivästä alkoi viestin esityksellä katutilassa lippuviittomin, minkä jälkeen asukkaat, poliitikot, virkamiehet ja asiantuntijat keskustelivat yhteisöjen kysymyksistä.
Ihme-päivien teemana Vanhalla ylioppilastalolla 11.-14.4.2013 oli taiteen yhteiskunnallinen vaikuttavuus. Vuoden 2013 Ihme-julkaisut olivat osa Miroslaw Balkan teosta ja ne ilmestyivät Metro-lehden etu- ja takasivujen ilmoitustilassa 27.9.2012 ja 21.3.2013.
2014: True Finn ja kansallinen identiteetti
Vuoden 2014 Ihme-teoksen toteutti israelilainen taiteilija Yael Bartana. Teos True Finn – Tosi suomalainen oli yhteisöllinen kokeilu, johon valittiin avoimen haun kautta mukaan kahdeksan taustoiltaan ja näkemyksiltään erilaista ihmistä. Päähenkilöt asuivat yhden viikon ajan talossa, jossa elämää ja keskusteluja tallennettiin. Osallistujat suorittivat tehtäviä, jotka liittyvät kulttuurieroihin ja -yhtäläisyyksiin. Tosi-TV:n menetelmää, puvustettuja ja näyteltyjä kohtauksia sekä elokuva-arkiston materiaaleja yhdistävän elokuvan maailmanensi-iltansa oli 31.3.2014 elokuvateatteri Bio Rexissä Helsingissä. Teos oli myös katsottavissa Yle Areenassa.
Ihme-päivät 2014 järjestettiin Helsingin Vanhalla ylioppilastalolla 4.-6.4.2014. Festivaalin ohjelma rakentui kansallisen identiteetin ja monikulttuurisuuden teemojen ympärille.
2015: Saa koskea ja museoesineet
Brittiläinen taiteilija Jeremy Deller suunnitteli vuoden 2015 Ihme-teoksen Saa koskea. Teoksessa museoesineet tuotiin kaupunkilaisten käsiin julkisissa tiloissa. Pääkaupunkiseudun historiallisten museoiden kokoelmista valittuihin 42 esineeseen oli mahdollista tutustua ajalla 16.-22.3.2015 seitsemässä eri kohteessa pääkaupunkiseudulla: Itiksen, Kaaren, Kampin ja Myyrmannin kauppakeskuksissa, Töölön Kisahallissa, Rautatieaseman Kompassitorilla sekä Espoon Leppävaaran terveysasemalla. Taiteilija valitsi esineet yhdessä pääkaupunkiseudun historiallisten museoiden kanssa. Yhteistyömuseot olivat: Designmuseo, Helsingin kaupunginmuseo, Kansallismuseo, Luonnontieteellinen museo, Sotamuseo, Tullimuseo ja Tekniikan museo. Teos oli nähtävillä myös Ihme-päivien aikana 29.3.2015 Vanhalla ylioppilastalolla. Teoksen henkilökunta kertoi yleisölle tietoa esineistä ja ajanjaksoista, jolloin niitä oli käytetty. Saa koskea tavoitti viikon aikana 5500 kävijää.
Vuoden 2015 Ihme-päivät järjestettiin Vanhalla ylioppilastalolla Helsingissä 27.-29.3.2015. Päivillä esitettiin Delleriltä kolme teosta: Ihme-teos 2015 Saa koskea, läpimurtoteos Acid Brass (1997), sekä Dellerin valitsemista rockdokumenttielokuvista koostuva 24 Hour Rockshow. Vuoden 2015 Ihme-teoksen ja -päivien teemoja olivat menneisyys nykyhetkessä, esine tiedon ja kokemuksen välittäjänä ja taiteilija kuraattorina. Viimeksi mainittu teema suunnattiin nykytaiteen alan ammattiyleisölle. Ihme-päivillä keskusteltiin lisäksi median murroksesta internet-aikakaudella ja kuratoinnista.
2016: Ratikkasoittajien kiertue, yhteisö ja taide
Vuoden 2016 Ihme-teoksen päänäyttämönä oli helsinkiläisyyden ikoni: Helsingin raitiovaunut. Tšekkiläinen taiteilija Kateřina Šedá kutsui katusoittajia esiintymään 16.–19.3.2016 kaupungin kaikille raitiolinjoille. Neljän päivän aikana Ratikkasoittajien kiertueella kuultiin 300 tuntia elävää musiikkia ja teoksen koki lähes 24 000 matkustajaa.
Kiertueella esiintyi sekä koti- että ulkomaisia muusikoita. Mukana olivat Antti Tolvi, Bence Boka, Chano, Dva, EntreCuerdas, The Entropies, Hermanni Turkki, Hester & Holly Rose, Kaikuluotain, Kiiora, Mario Parizek, PAM, Sagolik, SAffrAn, The Space Lady, Stephen Paul Taylor, Sybren Renema, TBeeGirls ja Whale On.
Teoksen pääyhteistyökumppanit olivat Helsingin seudun liikenne ja Helsingin kaupungin liikennelaitos.
Kolera (kirjankustantamo)
Kolera-kollektiivi oli turkulainen Susinukke Kosolan perustama kollektiivi, joka julkaisi runoutta ja anarkismia käsittelevää kirjallisuutta vuosina 2012–2018.
Ihme-nykytaidefestivaali
2016: Ratikkasoittajien kiertue, yhteisö ja taide
Festivaaliohjelma jatkui Vanhalla Ylioppilastalolla 1.-3.4.2016. Vuoden 2016 teemoja olivat yhteisö ja taide. Perjantaina keskusteltiin lisäksi taiteen ja opetuksen yhteyksistä erityisesti suhteessa ilmiökeskeiseen oppimiseen ja sunnuntaina siitä, mitä taiteilijat tekevät taidetta luodessaan. Uutta ohjelmassa oli ruotsalaistaiteilija Marie-Louise Ekmanin näyttely. Viikonlopun ajan Vanhan Ylioppilastalon Galleriassa oli esillä tukholmalaisen Tensta konsthallin tuottama sarja Ekmanin printtejä.
2017: The Black Charismatic ja keskustelua taiteen merkityksestä
Vuoden 2017 Ihme-taiteilija Theaster Gates toi Helsinkiin kokeellisen The Black Monks of Mississippi -yhtyeensä. Gatesin perustama ja johtama kokoonpano tarjosi yleisölle tutkimusmatkan äänen voimaan sekä improvisaation ja yhdessä tekemisen mahdollisuuksiin. 5.–29.4.2017 toteutunut The Black Charismatic -teoskokonaisuus koostui Finnkino Tennispalatsissa esitetystä elokuvasta, Temppeliaukion kirkossa kuullusta konsertista, Suomen Pelastusarmeijan Temppelissä esillä olleesta videoinstallaatiosta sekä kolmen LP-levyn sarjasta. Festivaalin keskustelu- ja elokuvaohjelman uusi tapahtumapaikka oli Kulttuuriareena Gloria. Kaksipäiväisessä tapahtumassa pohdittiin taiteen merkitystä ja kulttuurisen omimisen kysymyksiä sekä keskusteltiin Hannah Arendtin ajattelun avaamista teemoista. Lisäksi nähtiin kaksi Ihme-taiteilija Gatesin tuotantoa peilaavien elokuvien sarjaa.
2018: THE BEETLE – maailma hyönteisnäkökulmasta
Ruotsalainen Henrik Håkansson toteutti vuoden 2018 Ihme-teoksen THE BEETLE, joka tutkii maailmaa hyönteisnäkökulmasta käsin. Teos nostaa valokeilaan halavasepikän (Hylochares cruentatus), uhanalaisen kovakuoriaislajin, jota tavataan vain Mätäojan ympäristössä Vantaalla. Håkanssonin teos on elokuva, jota esitettiin osana Ihmeen festivaaliohjelmaa Helsingissä sijaitsevalla Kulttuuritehdas Korjaamolla 25.–26.5.2018.
Festivaaliviikonlopun lisäksi Vantaan Myyrmäessä järjestettiin ohjelmaa ajalla 1.-10.6.2018. Håkanssonin THE BEETLE -elokuvan näytösten lisäksi ohjelma käsitti luontokierroksia ja työpajoja. Lisäksi alueella oli yleisötyöntekijöitä kertomassa halavasepikästä, alueen luonnosta ja THE BEETLE -taideprojektista.
2020: Listening Through the Dead Zones - Jana Winderen
Ensimmäinen IHME Helsinki -teos oli norjalaisen taiteilijan Jana Winderenin ääni-installaatio Listening Through the Dead Zones. Winderen toteutti installaation yhteistyössä Tony Myattin kanssa. Covid-19 pandemiasta johtuen teos toteutui Itämeren rannalla sijaitsevalla soutustadionilla Helsingissä 6.-24.8.2021. Yleisö voi kuulla teoksessa erilaisten ​​nisäkäslajien, kuten ihmisten sekä meressä elävien ​​kalalajien ja äyriäisten ääniä. Winderen on tutkinut, kuinka ihmisen toiminta vaikuttaa Itämeren kuolleisiin alueisiin sekä vastaaviin ympäristöihin rantojen ja järvien läheisyydessä. Winderen on taiteilija, joka tutkii tapaa, jolla ihmiset ovat vuorovaikutuksessa ympäristönsä kanssa ja elävät yhteisessä ympäristössä muiden olentojen ja kasvien kanssa. Erityisesti häntä kiinnostaa yhteinen vedenalainen ääniympäristömme. Teoksesta on julkaistu 10 minuuttia pitkä verkkoversio osana World Weather Networkin toimintaa. Verkkoversiota voi kuunnella IHME Helsinkin sääasemalla World Weather Networkin sivustolla 24.6.2022-24.6.2023 välisenä aikana.
2021: To Burn, Forest, Fire - Katie Paterson
Vuoden 2021 IHME Helsinki -teos oli skotlantilaisen taiteilijan Katie Patersonin To Burn, Forest, Fire. To Burn, Forest, Fire -teos koostuu planeettamme ensimmäisen metsän tuoksusta 385 miljoonan vuoden takaa sekä ilmastokriisin ajan viimeisen metsän tuoksusta. Nämä tuoksut jalostettiin suitsukkeiksi ja poltettiin useissa eri tapahtumapaikoissa Helsingissä 1. syyskuuta  – 1. lokakuuta 2021. Teokseen liittyy myös kirjanen, jossa avataan teoksen tieteellistä taustayötä. Esseen julkaisuun on kirjoittanut professori David Haskell. Paterson tarkastelee teoksissaan paikkaamme maapallolla geologisen ajan ja muutoksen näkökulmasta. Hän toimii yhdessä eri puolilla maailmaa työskentelevien tutkijoiden kanssa ja käyttää teoksissaan usein kehittynyttä teknologiaa. Patersonin teokset käsittelevät ihmisten ja heidän luonnollisen ympäristönsä välistä intiimiä, runollista ja filosofista yhteyttä. To Burn, Forest, Fire -suitsukeseremonioita tapahtuu ympäri maailmaa 21.6.2022-21.6.2023 välisenä aikana osana World Weather Networkin toimintaa. Suitsuketeosta voi seurata myös teoksen omilla verkkosivuilla.
Doyle Brunson
Doyle Brunson (10. elokuuta 1933, Longworth, Texas – 14. toukokuuta 2023, Las Vegas, Nevada ) oli yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Brunson pelasi pokeria ammatikseen yli 50 vuoden ajan. Hän voitti pokerin epävirallisen maailmanmestaruuden, World Series of Pokerin kahdesti peräkkäin, vuosina 1976 ja 1977. Brunson julkaisi myös ensimmäisen varsinaisen pokerikirjan Super/System. Häntä kutsutaan usein ”pokerin kummisedäksi”. Brunson valittiin pokerin Hall of Fameen 54-vuotiaana vuonna 1988. Hänen lempinimensä oli ”Texas Dolly”.
Elämäkerta
Brunson syntyi Teksasin Longworthissa kylässä, jossa asui noin sata ihmistä. Hän oli nuorin perheen kolmesta lapsesta. Longworthin pienen koon takia Brunson juoksi toisinaan pitkiä matkoja toisiin kyliin ja hänestä tuli lupaava urheilija. Hän pelasi Texas All-State -koripallojoukkueessa ja harjoitteli kausien välissä mailin juoksua. Vaikka hän oli kiinnostunut enemmän koripallosta kuin juoksemisesta, hän osallistui vuonna 1950 Texas Interscholastic Track Meet -kisoihin ja voitti mailin ajalla 4:38. Hän sai tarjouksia useilta korkeakouluilta ja päätyi lopulta Hardin-Simmonsin yliopistoon, koska se sijaitsi lähellä hänen kotiaan. Minneapolis Lakers (nykyisin Los Angeles Lakers) oli myös kiinnostunut Brunsonista, mutta hänen kesätöissä saamansa polvivamma lopetti peliuran. Brunson oli ollut purkamassa tonnin painoista lastulevylastia, kun kuorma oli pudonnut hänen jalkansa päälle murtaen sen kahdesta kohdasta. Hän piti kipsiä kaksi vuotta, mutta loukkaantuminen lopetti kerralla hänen ammattilaiskoripallohaaveensa. Vielä nykyäänkin hän tarvitsee ajoittain kainalosauvaa. Loukkaantumisen jälkeen Brunson keskittyi urheilun sijasta opiskeluun ja valmistui hallintotieteen maisteriksi ja työskenteli koulun rehtorina.
Pokeriura
Brunson aloitti pokerin pelaamisen laittomilla peleillä Exchange -kadulla, Fort Worthissa, Texasissa kaverinsa Dwayne Hamiltonin kanssa. Lopulta he kiersivät ympäri Texasia, Oklahomaa ja Louisianaa pelaten isompia pelejä, ja tapailivat samalla muita ammattilaispelaajia. Pian Hamilton muutti takaisin Fort Worthiin, kun taas muut jatkoivat yhdessä kiertämistä ympäriinsä pelaten pokeria, golfia ja Doylen sanoin ”lähes mitä vain” rahasta. He kartuttivat yhdessä yhteistä uhkapelikassaa, mutta kuuden vuoden pelaamisen jälkeen tehty ensimmäinen kunnon matka Las Vegasiin vei kaiken. Rahasumma oli kuusinumeroinen. Tämän johdosta he päättivät lopettaa pelaamisen yhdessä, mutta pysyivät ystävinä.
Hänen suurin saavutuksensa pokerin rinnalla on ehkäpä hänen kirjoittamansa kirja Super/System, jota pidetään pokerin raamattuna. Alun perin vuonna 1978 itsejulkaistu Super/System oli kirja, joka antoi normaaleille pelaajille silmäyksen ammattilaisten pelitapaan ja siihen kuinka Brunson pelasi ja voitti. Hän uskoi kirjan vaikuttaneen peliin niin paljon, että se tuotti lopulta hänelle enemmän tappiota kuin voittoa. Päivitetty versio Super/System 2 julkaistiin vuonna 2004. Brunsonin lisäksi usea ammattilaispokeripelaaja vaikutti kirjan kappaleissa, mukaan lukien Bobby Baldwin, Mike Caro, David Sklansky, Chip Reese ja Joey Hawthorne. Kirjan otsakkeena on ”Kuinka hankin miljoona dollaria pokeria pelaamalla”.
Brunson on myös kirjoittanut kirjan Poker Wisdom of a Champion (Mestarin pokeriviisaus), jonka alun perin julkaisi Brunsonin omien sanojen mukaan Lyle Stuart vuonna 1984.
Brunsonin lempinimi ”Texas Dolly” syntyi, kun Jimmy ”The Greek” Snyder luki hänen nimensä väärin. Hänen oli määrä kuuluttaa ”Texas Doyle”, mutta ilmoille kajahtikin Dolly. Moni Brunsonin huippupelaajakavereista kutsuikin häntä ”Dollyksi”.
Brunsonin mukaan on nimetty kaksi texas hold 'em -kättä. Toinen niistä, 10–2 mitä maata tahansa, kantaa hänen nimeään, sillä hän voitti niillä korteilla kaksi WSOP-mestaruusturnausta peräkkäin (1976 ja 1977), molemmilla kerroilla muodostaen täyskäden. Toinen käsi, joka tunnetaan varsinkin Texasissa nimellä ”Doyle Brunson”, on A-Q mitä maata tahansa. Tämä siitä syystä, kuten hän sanoo Super/System kirjassaan sivulla 519, että hän ei pelaa sitä koskaan.
Brunson antoi nimensä nettipokerisivusto Doyle's Roomille. Hän on ollut pelaamassa television pokeriohjelmissa High Stakes Poker, WPT ja Poker After Dark. Vuonna 2009 ilmestyi Brunsonin omaelämäkerta The Godfather of Poker: The Doyle Brunson Story (julkaistu vuonna 2010 suomeksi nimellä ”Pokerin kummisetä”).
Syyskuussa 2010 Brunsonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,9 miljoonaa dollaria.
Turnaukset
11. kesäkuuta 2018 Brunson ilmoitti jättäytyvänsä pois turnausmuotoisesta pokerista kesän aikana. Samana päivänä hän osallistui WSOP-turnauksen 10 000 dollarin 2-7 Single Draw -peleihin. Hän pääsi finaalipöytään ja tuli lopulta kuudenneksi, ansaiten 43 963 dollaria.
Perhe-elämä
Brunson tapasi vaimonsa Louisen vuonna 1960 ja he menivät naimisiin vuonna 1962. Louise tuli raskaaksi ja myöhemmin samaisena vuonna Doylen niskasta löytyi kasvain. Kun kasvain tutkittiin, kirurgit totesivat että syöpä oli levinnyt ja hän ei pystyisi parantumaan siitä. Lääkärit olivat sitä mieltä, että leikkaus kuitenkin pitkittäisi hänen elämäänsä sen verran, että hän näkisi lapsensa syntymän, joten leikkaus suoritettiin. Leikkauksen jälkeen syövästä ei kuitenkaan jäänyt mitään jäljelle. Lääkäreiden mielestä toipumisen täytyi olla ihme ja Brunson onkin sanonut parantumisensa olevan vaimonsa ystävien rukouksien ansiota. Louiselle kehittyi myös kasvain, mutta kun hän meni leikkaukseen, hänen kasvaimensa todettiin kadonneen. Vuonna 1975 heidän tyttärellään Doylalla todettiin skolioosi, mutta hänen selkärankansa suoristui kokonaan kolmessa kuukaudessa.
Doyla kuoli 18-vuotiaana otettuaan liikaa kaliumia lääkkeenä sydänvikaan. Samana vuonna, ilmeisesti surutyötä tehdessään Brunson luki kristillistä kirjallisuutta ja päätyi liittymään kristilliseen uskontokuntaan.
Hänen poikansa Todd Brunson pelaa myös pokeria ammattilaistasolla. Todd on voittanut rannekkeen WSOP:n omaha hi-low -turnauksessa vuonna 2005. Brunsonit olivat ensimmäiset isä ja poika, jotka ovat voittaneet World Series of Pokerin kultaiset rannekkeet. Doyle Brunsonin tytär Pam Brunson voitti elokuussa 2007 naisten WPT Ladies Night V -turnauksen.
Loistonärhet
Loistonärhet (Cyanocorax) on varisten heimoon kuuluva amerikkalainen varpuslintusuku, johon kuuluu 19 lajia.
Tapan sinut, Willie Boy
Tapan sinut, Willie Boy (Tell Them Willie Boy Is Here) on Abraham Polonskyn käsikirjoittama ja ohjaama moderni lännenelokuva vuodelta 1969. Elokuva oli Polonskyn ensimmäinen ohjaus vuoden 1948 elokuvan Pahan pauloissa jälkeen hänen oltuaan 17 vuotta Hollywoodin mustalla listalla.
Juoni
Lännenelokuvaksi rauhallinen ja viipyilevä tarina on näkökulmaltaan intiaanien puolella. Se perustuu vuoden 1909 tositapahtumiin ja historioitsija Harry Lawtonin niistä tekemään kirjaan. Amerikan vanhimpaan intiaaniheimoon pajuteihin kuuluvaa nuorta intiaanimiestä Willie Boyta (Robert Blake) jahtaavat sekä oma reservaattiyhteisö että valkoihoiset. Hän pakenee erämaahan yhdessä rakastettunsa Lolan (Katharine Ross) kanssa. Sheriffi Cooper (Robert Redford) lähtee joukkoineen etsimään nuortaparia. Sivujuonina ovat Cooperin vaikea suhde reservaatin johtajaan, tohtoriksi kouluttautuneeseen Elizabeth Arnoldiin (Susan Clark) ja Yhdysvaltojen presidentin William Taftin tulossa oleva vierailu. Tarinan loppu jää avoimeksi.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Eeva Järvenpää piti Willie Boyta joistakin turhan osoittelevista elementeistä huolimatta kesän 1970 tärkeimpänä elokuvaensi-iltana Arthur Pennin hippielokuvan Alicen ravintola ohella. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Nell Carter
Nell Ruth Carter (13. syyskuuta 1948 Birmingham, Alabama – 23. tammikuuta 2003 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Carter oli afroamerikkalainen ja yksi vanhempiensa yhdeksästä lapsesta. Hän joutui 16-vuotiaana raiskauksen uhriksi ja synnytti Tracey-tyttären. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi varsinkin Broadwaysta, mutta esiintyi uransa aikana myös lukuisissa elokuvissa.
Carter palkittiin Tony-palkinnolla vuonna 1978 sekä Emmy-palkinnolla vuonna 1982, ja hän oli vuosina 1983 ja 1985 ehdolla Golden Globen saajaksi. Hän esiintyi vuosina 1978–1979 televisiosarjassa Ryan's Hope.
Carter oli biseksuaali ja elämänsä aikana kahdesti naimisissa. Hän kärsi myöhempinä vuosinaan pahenevista terveysongelmista ja kuoli sydäntautiin vuonna 2003.
Alexandru Marghiloman
thumb|200px Alexandru Marghiloman (4. heinäkuuta 1854 Bužau – 10. toukokuuta 1925 Bužau) oli romanialainen poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918.
Ruhtinas
Ruhtinas on aatelisarvo, joka luetaan ylhäisaateliin. Ruhtinas voi olla esimerkiksi hallitsijaperheen ei-hallitseva jäsen (prinssi). Ylhäisten aatelissukujen päämies on usein ruhtinas, ja eräiden pienten valtioiden hallitsijan arvonimi on ruhtinas. Arvojärjestyksessä ruhtinas on nykyaikana herttuan alapuolella, mutta kreivin yläpuolella.
Alexandru Marghiloman
Marghiloman suoritti lakiopintonsa Sorbonnen yliopistossa Pariisissa ja toimi asianajajana Romaniassa vuosina 1879–1883. Hän kuului nuorkonservatiivien muodostamaan Junimist-ryhmään. Hänet valittiin Romanian parlamentin edustajainkamariin vuonna 1884 ja vuonna 1888 hänestä tuli ensimmäisen kerran konservatiivihallituksen ministeri. Hän oli muun muassa ulkoministerinä 1900–1901, sisäministerinä 1911–1912 ja valtiovarainministerinä 1912–1914. Marghiloman kannatti maailmansotaa edeltäneinä vuosina Saksaan suuntautuvaa ulkopolitiikkaa, mutta maailmansodan puhjettua vuonna 1914 hän asettui kuitenkin tukemaan Romanian puolueettomuutta. Kun kuningas Ferdinand I elokuussa 1916 päätti viedä Romanian mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle, Marghiloman vastusti ajatusta ja kieltäytyi siksi tulemasta ministeriksi Ion I. C. Brătianun hallitukseen.
Ruhtinas
Esihistoriallisella ajalla Skandinaviassa ruhtinas saattoi olla mitä tahansa herttuan ja kuninkaan väliltä: kuninkaan vasalli, tai täysin itsenäinen hallitsija. Silloin kuninkaalliset arvonimet (esimerkiksi kuningaz ja druhtinaz) käsitettiin eri tavoin kuin nykyaikana.
Keskiajalla monien eurooppalaisten pikkuvaltioiden hallitsijan arvonimi oli ruhtinas, mutta 1800-luvun alussa useimmat heistä menettivät hallitsijanasemansa. Nykyisin enää Andorran, Liechtensteinin, Luxemburgin ja Monacon hallitsijoina on ruhtinas (Andorrassa kaksi, Luxemburgissa oikeammin suurherttua). Ruhtinaan arvo voi olla myös joillakin hallitsijahuoneen miespuolisilla jäsenillä. Aatelisarvon naispuolista haltijaa kutsutaan ruhtinattareksi. Nykyään hallitsijoina toimivat ruhtinaita pidetään kuninkaallisina ja heidän hallitsemiaan ruhtinaskuntia monarkioina.
Alexandru Marghiloman
Keskusvaltojen joukkojen miehittäessä Romanian pääkaupungin Bukarestin Marghiloman ei paennut Romanian hallituksen tavoin, vaan jäi Bukarestiin, jossa hän toimi Romanian Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hänestä tuli miehitysjoukkojen ja miehitetyllä alueella asuneiden romanialaisten välinen sovittelija. Hän kuitenkin kieltäytyi Saksan ehdotuksesta perustaa Bukarestiin oma hallitus, joka olisi kilpaillut Iaşiin vetäytyneen Brătianun ja kuninkaan hallituksen kanssa. Kun Romania joutui lopulta antautumaan, kuningas Ferdinand nimitti Marghilomanin pääministeriksi maaliskuussa 1918 siinä toivossa, että tämän saksalaismielisyys pehmittäisi voittajien asenteita rauhanneuvotteluissa. Marghiloman allekirjoitti 7. toukokuuta Bukarestin rauhansopimuksen, jonka ehdot olivat kaikesta huolimatta Romanialle hyvin ankarat. Kun Saksa muilla rintamilla kokemiensa tappioiden vuoksi joutui syksyllä vetämään miehitysjoukkonsa pois Romaniasta, kuningas Ferdinand erotti 8. marraskuuta 1918 Marghilomanin ja nimitti uuden hallituksen, joka julisti uudelleen sodan Saksalle kaksi päivää myöhemmin. Maailmansodan jälkeen Marghiloman johti pientä konservatiiviryhmää.
Ruhtinas
Ruhtinaaksi käännetään ranskan ja englannin prince (prinssi on suomeksi lähinnä kruununperijän arvonimi), saksan Fürst, italian principe ja venäjän knjaz (князь). Magnus Dux, Großherzog, Grand Duke tai Veliki knjaz käännetään usein suuriruhtinaaksi, joskus suurherttuaksi tai kuninkaallisen kruununperijän arvonimenä usein prinssiksi tai prinsessaksi. Erzherzog käännetään lähes aina arkkiherttuaksi.
Alexandru Marghiloman
Marghiloman harrasti hevostenkasvatusta. Hänen omistamansa hevoset voittivat Romanian ravit 28 kertaa.
Ruhtinas
Saksassa on käytetty keisarinvaaliin osallistumaan oikeutetuista ruhtinaista nimitystä Kurfürst, joka käännetään muotoon vaaliruhtinas (myös kuuriruhtinas). Ruotsin furste käännetään ruhtinaaksi ja furstinna ruhtinattareksi, storfurste suuriruhtinaaksi.
Suomen viimeinen ja ainoa Ritarihuoneelle introdusoitu ruhtinassuku oli sammunut Menšikoffin sukuhaara. Aiemmin Suomessa on asunut muitakin venäläisiä ruhtinassukuja (knyaz:it). Nämä slaavilaiset ruhtinassuvut eivät pitäneet Ritarihuoneelle rekisteröitymistä tärkeänä ja jättivät sen siksi tekemättä. Demidoffin suku on ainoa nykyisin Suomessa asuva venäläinen ruhtinassuku.
Yagha
Yagha on yksi Burkina Fason 45 provinssista. Se sijaitsee koillisessa Burkina Fasossa Sahelin alueella ja sen pääkaupunki on Sebba.
Vuonna 2016 provinssissa arvioitiin olevan 217 500 asukasta.
Harold Becker
Harold Becker (s. 25. syyskuuta 1928 New York) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Hänen töitään ovat muiden muassa Rakkauden meri (1989), Salasana: Mercury (1998) ja Pelon ilmapiiri (2001).
Suninen
Suninen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Iivari Tuomisto
thumb|right|200px|Tuomisto (oik) ja ruotsalainen painija [[Anders Ahlgren vuonna 1912.]] thumb|right|200px|[[Paul Tirkkonen ja Tuomisto 1900-luvun alussa.]] Iivari Matias Tuomisto (16. syyskuuta 1884 Ilmajoki – 22. heinäkuuta 1953 Lahti) oli suomalainen painija, poliisimestari ja näyttelijä.
Hän voitti painin Suomen-mestaruuden yli 70 kg:n sarjassa vuonna 1906. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Cadillac BLS
Cadillac BLS on Cadillacin vuosina 2005–2010 valmistama ylemmän keskiluokan henkilöauto. Se jakaa Opel Vectran ja Saab 9-3:n kanssa saman perusrakenteen (Epsilon-pohjalevy), ja sitä myytiin sekä sedanina että farmarina, joka tuli myyntiin vuosimallina 2008.
BLS ja 9-3 valmistettiin samalla tehtaalla Ruotsin Trollhättanissa. BLS on hyvin samankaltainen kuin sisarmallinsa 9-3. Esimerkiksi ohjauspyörä, mittaristo ja jotkin kojelaudan painikkeet ovat suoraan Saabilta lainattuja. vasen|pienoiskuva|Farmarikorinen Cadillac BLS
Iivari Tuomisto
Tuomisto kiersi nuoremmalla iällä sirkuksissa paitsi Suomessa myös muualla. Tuomisto muun muassa toimi painivalmentajana Ruotsissa 1911–1912.
Myöhemmällä iällä Tuomisto toimi Lahden poliisimestarina. Hän aloitti teatterityönsä näytellessä Mefistolesta Lahden Kaupunginteatterissa Johannes Linnankosken näytelmässä ”Viimeinen taistelu”.
Tuomisto näytteli myös muutamissa elokuvissa, kuten Roinilan talossa (1935) ja Pohjalaisia (1936). Hän kuoli 69-vuotiaana vuonna 1953.
Tapio Reponen
Tapio Anton Johannes Reponen (2. elokuuta 1947 Huittinen – 22. syyskuuta 2014 Turku ) oli tietojärjestelmätieteen professori, joka toimi vuosina 1996–2009 Turun kauppakorkeakoulun rehtorina. Aiemmin Reponen toimi Turun kauppakorkeakoulussa yliassistenttina ja apulaisprofessorina sekä Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Reponen väitteli tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulusta vuonna 1977. Tämän lisäksi Reponen istui useiden kotimaisten yhtiöiden ja yhdistysten hallituksissa ja osallistui aktiivisesti urheilujärjestötoimintaan: hän toimi mm. Suomen Urheiluliiton liittovaltuuston jäsenenä vuodesta 1999 alkaen. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri.
Turun yliopiston ja Turun kauppakorkeakoulun yhdistyttyä Tapio Reponen valittiin Turun yliopiston vararehtoriksi. Tehtäväalueeseen kuuluivat koulutuksen ja opetuksen kehittäminen sekä yhteiskunta- ja sidosryhmäsuhteiden edistäminen.
Tapio Reposen muistokirja julkistettiin 17.1.2018 Turun kauppakorkeakoulussa. Kirjan nimi "In the forefront of information systems strategy studies" (ISBN 978-951-29-7113-8) kuvaa Tapio Reposen uranuurtavaa työtä tietojärjestelmien strategiatutkimuksen saralla Suomessa. Kirjassa on myös julkaistu uudelleen Tapio Reposen tärkeimmät artikkelit, jotka tämän hetken strategia-ajattelussa edustavat "strategy-as-practice" -tutkimusta. Kirjan kokoamista ja julkaisemista ovat tukeneet Liikesivistysrahasto, Turun kauppakorkeakoulun tukisäätiö, kirjan toimittajien taustayliopistot ja TS-yhtymä.
Cookin piirikunta (Illinois)
Cookin piirikunta on Yhdysvaltojen Illinois’n osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 5 275 541 vuonna 2020 ja sen pinta-ala on 4 230 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus Chicago on myös sen suurin kaupunki.
Yatenga
Yatenga on provinssi Burkina Fason pohjoisosassa Nordin alueella. Provinssin pääkaupunki on Ouahigouya, joka oli myös Mossi-valtakunnan pääkaupunki. Yatenga on tunnettu Mossi-naamioista.
Vuonna 2016 provinssissa arvioidaan olevan 721 100 asukasta.
Cookin piirikunta (Illinois)
Väestö
Piirikunnan asukkaista 42,3 prosenttia on valkoisia, 25,3 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 23,3 prosenttia mustia. 35,4 prosenttia puhuu muita kieliä kuin englantia. 89,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 36,5 vuotta.
Luettelo Egyptin faaraoista
Tähän luetteloon on otettu kaikki nykyään tiedossa olevat muinaista Egyptiä hallinneet faaraot. Osa hallitusajoista on päällekkäisiä, koska välikausien aikana vallassa saattoi olla useampikin faarao. Usein myös faaraon poika toimi kanssahallitsijana.
Esidynastinen kausi
Seuraavat listat eivät välttämättä ole täydellisiä:
0. dynastia
Egyptin yhdistymistä edeltävien hallitsijoiden sarjaa eri puolilla Egyptiä nimitetään nolladynastiaksi ; vain muutama hallitsijanimi on säilynyt.
1. dynastia
n. 3100–2890 eaa.
2. dynastia
2890–2686 eaa.
Vanha valtakunta
2686–2160 eaa.
3. dynastia
2686–2613 eaa.
4. dynastia
2613–2494 eaa.
5. dynastia
2494–2345 eaa.
6. dynastia
2345–2181 eaa.
Ensimmäinen välikausi
2160–2055 eaa.
9. dynastia
2160–2025 eaa.
11. dynastia (hallitsi vain Thebaa)
2125–2055 eaa.
Keskivaltakunta
2055–1650 eaa.
11. dynastia (hallitsi koko Egyptiä)
2055–1985 eaa.
12. dynastia
1985–1773 eaa.
13. dynastia
1802–1650 eaa.
Useita eri hallitsijoita joista vain useimmin mainitut listattu.
14. dynastia
1773–1650 eaa.
Useita vähemmän merkittäviä hallitsijoita.
Toinen välikausi
1650–1550 eaa.
15. dynastia
1650–1550 eaa.
16. dynastia
1650–1580 eaa.
17. dynastia
1580–1550 eaa.
Uusi valtakunta
1550–1069 eaa.
18. dynastia
1550–1295 eaa.
19. dynastia
1292–1186 eaa.
20. dynastia
1186–1069 eaa.
Kolmas välikausi
1069–664 eaa.
21. dynastia
1069–945 eaa.
22. dynastia
943–720 eaa.
23. dynastia
837–735 eaa.
24. dynastia
732–720 eaa.
25. dynastia
747–656 eaa.
26. dynastia
664–525 eaa.
27. dynastia
525–404 eaa.
Persia valloittaa Egyptin.
28. dynastia
404–399 eaa.
29. dynastia
399–380 eaa.
30. dynastia
380–343 eaa.
Toinen persialaiskausi
343–332 eaa.
Kreikkalais-roomalainen kausi
332–30 eaa.
Aleksanteri Suuri valloittaa Egyptin 332 eaa.
Ptolemaiolaisdynastia
305–285 eaa.
Aleksanteri Suuren kenraalin Ptolemaios I:n perustama makedonialainen Ptolemaioksen hallitsijasuku hallitsi Aleksanteri Suuren kuoltua.
Egyptistä tulee Rooman provinssi 30 eaa.. Ptolemaios XV oli myös faarao, joka hallitsi Kleopatra VII:n kanssa ja oli koko Egyptin viimeinen faarao.
Moncontour (Côtes-d’Armor)
Moncontour [mɔ̃kɔ̃tuʁ] on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d’Armorin departementissa Bretagnen alueella. Kunnan vanha keskusta on hyvin säilynyt, ja se onkin luokiteltu yhdeksi Ranskan kauneimmista kylistä, Les Plus Beaux Villages de France. Kunnan nähtävyyksiä on 1400-luvulla rakennettu Saint-Mathurin kirkko, jossa on 1500-luvulta peräisin olevia lasimaalauksia.
The Sounds (ruotsalainen yhtye)
thumb|300px|The Sounds esiintymässä vuonna 2009. Kuvan keskiössä laulaja [[Maja Ivarsson.]] The Sounds on vuonna 1999 perustettu ruotsalainen rock- ja popyhtye Skånesta. Sen musiikki on lähinnä uuden aallon punk rockia, jossa on vaikutteita myös elektronisesta musiikista ja popmusiikista.
The Sounds on tehnyt maailmankiertueita itsenäisesti sekä muun muassa Foo Fightersin, Panic! at the Discon ja No Doubtin kanssa, ja nauttiikin mittavasta suosiosta varsikin läntisessä Euroopassa ja Yhdysvalloissa. The Sounds on konsertoinut useita kertoja myös Suomessa. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat ”Living in America”, ”Painted by Numbers”, ”Seven Days a Week”, ”Tony the Beat”, ”Dorchester Hotel”, ”Song With a Mission”, ”Beatbox”, ”No One Sleeps When I’m Awake” ja ”Better Off Dead”. Yhtyeen keulahahmo on laulaja Maja Ivarsson.
Moncontour (Côtes-d’Armor)
Moncontourissa on Chouannerie-museo. Chouannerie oli Ranskan suuren vallankumouksen aikainen kapina, jossa bretagnelaiset kuningasmieliset nousivat vastustamaan tasavaltalaisia.
The Sounds (ruotsalainen yhtye)
Historia
The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Fredrik Nilsson värvättiin rumpuihin ja Maja Ivarsson pyydettiin yhtyeeseen laulajaksi. Yhtye tapasi Jesper Anderbergin sattumalta Hultsfred-festivaaleilla. Yhtyeen nimi päätettiin vasta kuukausia myöhemmin, Lontoon-matkan aikana.
Yhtyeen esikoisalbumi Living in America (2002) levytettiin Tukholmassa ja sen tuotti Adel Dahdal.
Miloš Jakeš
Miloš Jakeš (12. elokuuta 1922 – 10. heinäkuuta 2020) oli Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen pääsihteeri vuosina 1987–1989. Hän erosi marraskuun lopulla 1989 samettivallankumouksen aikana.
Jakeš kasvoi maaseudulla köyhissä oloissa lähellä České Budějovicen kaupunkia. Hän liittyi kommunistipuolueeseen toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1955 hän aloitti politiikan opinnot Moskovassa. Hänen poliittinen uransa jatkui nousujohteisesti, eikä siihen tullut häiriöitä edes Prahan keväänä 1968.
Näihin aikoihin hän otti käyttöön etunimen Miloš aikaisemman Milouš-muodon tilalle. On arveltu, että tähän olisi ollut syynä kirjailija Zdeněk Jirotkan romaanissa esiintynyt pellehahmo Milouš. Kansan parissa Jakeš oli monien kaskujen kohteena kömpelön puhetapansa vuoksi. Hän saattoi esimerkiksi puheessaan sekoittaa boilerin ja broilerin.
Neuvostojoukkojen invaasion jälkeen Jakeš edusti tiukkaa Neuvostoliitto-myönteistä politiikkaa, ja hän oli yksi tärkeimmistä normalisoinniksi kutsuttujen puhdistusten toteuttajista. Kommunistipuolueessa oli tällöin monia kilpailevia suuntauksia, joista päästiin eroon normalisointikampanjan avulla. Puhdistusten takia häntä syytettiin jälkeenpäin vuonna 2003 maanpetoksesta, mutta Jakeš kuitenkin vapautettiin syytteistä.
Vuonna 1987 Jakeš nousi puolueen pääsihteeriksi, hiukan ennen samettivallankumouksen puhkeamista. Levottomuuksien aikana hän edusti taipumatonta linjaa, eikä suostunut pääministeri Lubomír Štrougalin ehdottamiin uudistuksiin, mikä johti Štrougalin eroamiseen.
William Westmoreland
thumb|180px|William Westmoreland William Childs Westmoreland (26. maaliskuuta 1914 – 18. heinäkuuta 2005) oli yhdysvaltalainen kenraali. Maailmankuulu Westmorelandista tuli hänen johdettuaan sotilaallisia toimia Vietnamissa sodan kiihtyessä siellä huippuunsa vuosina 1964–1968. Time-lehti valitsi hänet vuoden mieheksi 1966.
Herb Geller
Herb Geller (2. marraskuuta 1928 Los Angeles, Kalifornia – 19. joulukuuta 2013 Hampuri, Saksa) oli jazzia soittanut yhdysvaltalainen alttosaksofonisti. Hän soitti 1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Joe Venutin orkesterin ja Claude Thornhillin kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan olivat muiden muassa Billy May (1952), Maynard Ferguson, Shorty Rogers, Bill Holman, Chet Baker, Clifford Brown ja Max Roach (1954). Hän soitti myös vaimonsa, bop-pianisti Lorraine Walshin kanssa. Walsh kuoli äkillisesti vuonna 1958.
Geller soitti 1950–1960-lukujen vaihteessa Benny Goodmanin kanssa. Hän vietti aikaa myös Brasiliassa ja muutti vuonna 1962 Berliiniin. Hän työskenteli tämän jälkeen Euroopassa, mutta palasi 1990-luvun alusta alkaen entistä säännöllisemmin Yhdysvaltoihin. Hän teki useita levytyksiä oman kokoonpanonsa johtajana lukuisille levy-yhtiöille. Euroopassa hänen yhteistyökumppaneihinsa lukeutui Roberto Magris.
Geller kuoli 85-vuotiaana sairaalassa keuhkokuumeeseen sairastettuaan lymfoomaa.
Kenny Harrison
Kerry ”Kenny” Harrison (s. 13. helmikuuta 1965 Milwaukee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja.
Harrison voitti maailmanmestaruuden Tokion MM-kilpailuissa 1991 tuloksella 17,78 m. Hän kukisti hopeamitalisti Leonid Vološinin kolmella sentillä. Seuraavana vuonna hän ei voinut osallistua Barcelonan olympialaisiin loukkaantumisen vuoksi.
Harrison sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 kymmenenneksi tuloksella 17,06. Atlantassa 1996 hän voitti olympiakultaa hypättyään lievään vastatuuleen uuden Yhdysvaltain ennätyksen 18,09 – eroa hopeaa saaneeseen Jonathan Edwardsiin oli 21 senttiä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 Harrison sijoittui yhdeksänneksi.
Harrisonin ennätys 18,09 oli Yhdysvaltain ennätys vuoteen 2015, jolloin Christian Taylor ylitti sen. Vuoden 2017 lopussa Harrison on edelleen kaikkien aikojen maailmantilastossa kolmantena.
Fleetwood Mac
Fleetwood Mac on brittiläis-amerikkalainen vuonna 1967 perustettu pop/rock -yhtye. Yhtye aloitti 1960-luvulla blues-yhtyeenä, mutta siirtyi 1970-luvulla kokoonpanomuutosten myötä melodiseen rockiin. Yhtyeen levyjä on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta, ja sen myydyin levy Rumours (1977) oli pitkään yksi maailman kymmenestä myydyimmästä levystä kautta aikain.
Yhtyeen menestyneimmän kokoonpanon muodostivat perustajajäsenet Mick Fleetwood ja John McVie, Christine McVie sekä vuonna 1975 yhtyeeseen liittyneet Lindsey Buckingham ja Stevie Nicks.
Perustaminen ja blues-aika
Fleetwood Macin perusti vuonna 1967 John Mayall & the Bluesbreakers -yhtyeestä eronnut kitaristi Peter Green. Hän pyysi Bluesbreakersista ennen häntä lähteneen Mick Fleetwoodin yhtyeeseen rumpaliksi, ja basistiksi he pyysivät Bluesbreakersissa vielä soittavaa John McVietä. Kolmikko oli äänittänyt Bluesbreakersissa ollessaan instrumentaalin nimeltä "Fleetwood Mac", jonka mukaan uuden yhtyeen nimeksi annettiin 'Peter Green's Fleetwood Mac', joka muutama kuukausi myöhemmin lyhennettiin muotoon 'Fleetwood Mac'. McVie ei kuitenkaan ollut heti valmis jättämään Bluesbreakersia, joka tarjosi hänelle säännölliset tulot, joten aluksi Fleetwood Macin bassoa soitti Bob Brunning. Yhtyeeseen otettiin lisäksi kitaristi Jeremy Spencer.
Fleetwood Macin ensimmäinen konsertti oli Windsor Jazz and Blues Festivalilla 13. elokuuta 1967 suuren yleisön edessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä marraskuussa 1967. John McVie liittyi yhtyeeseen Brunningin tilalle joulukuussa 1967. Ennen toista levyä yhtyeeseen liittyi myös kitaristi Danny Kirwan.
Alkuvuosinaan Fleetwood Mac esitti blues-klassikoita ja Greenin kirjoittamia blueskappaleita. Yhtye nousi nopeasti suosituksi Britanniassa ja sen debyyttialbumi Fleetwood Mac (1968) pysyi brittilistojen kärjen tuntumassa 13 viikon ajan. Yhtyeen tunnetuimpiin hitteihin 1960-luvun lopulta kuuluvat "Black Magic Woman" ja instrumentaalikappale "Albatross", joka nousi listaykköseksi.
1970-luvun alku ja kokoonpanovaihdokset
Vuonna 1970 Peter Green lähti yhtyeestä, ja siihen liittyi kosketinsoittaja Christine Perfect, minkä myötä yhtyeen tyyli siirtyi kohti melodista rockia. Perfect oli esiintynyt Fleetwood Macin levyllä aikaisemminkin, mutta sopimuksellisista syistä nimettömänä. Perfect oli mennyt naimisiin John McVien kanssa ja otti pian miehensä sukunimen.
Greenin lähdön jälkeen Fleetwood Mac koki uusia kokoonpanomuutoksia: Jeremy Spencer lähti vuonna 1971 ja hänen tilalleen lauluntekijäksi tuli kitaristi Bob Welch. Pian Kirwan erotettiin henkilökohtaisten ongelmiensa vuoksi, ja yhtyeeseen liittyivät lyhyeksi aikaa Bob Weston (kitara) ja Dave Walker (laulu). Lähdettyään pian yhtyeestä tämä kaksikko antoi uudelle yhtyeelleen myös nimen Fleetwood Mac, minkä seurauksena oikea Fleetwood Mac joutui oikeusriidoiltaan pitämään keikkataukoa vuonna 1974.
Uusi kokoonpano ja supertähteys
thumb|Fleetwood Mac tunnetuimmassa ja nykyisessä kokoonpanossaan suosionsa huipulla 1977. Vasemmalta oikealle Mick Fleetwood, Christine McVie, John McVie, Stevie Nicks, Lindsey Buckingham. Fleetwood Macilla ei ollut ulkopuolista manageria vuosina 1974–1980. Mick Fleetwood ja John McVie toimivat sinä aikana yhtyeen managereina Seedy Management -manageriyhtiönsä kautta. Yhtye muutti Kaliforniaan vuonna 1974, ja Bob Welch jätti sen vuonna 1975. Etsiessään uutta tuottajaa Mick Fleetwood kuuli kalifornialaisen duon Buckingham-Nicks levyn ja tarjosi kitaristi Lindsey Buckinghamille paikkaa Fleetwood Macissa. Buckingham sai Fleetwoodin ottamaan yhtyeeseen myös Stevie Nicksin, joka oli duon toinen osapuoli ja Buckinghamin silloinen tyttöystävä.
Yhtyeen lauluja kirjoittivat nyt Christine McVien lisäksi myös Buckingham ja Nicks. Uusi kokoonpano osoittautui menestyksekkääksi, sillä vuonna 1975 julkaistu Fleetwood Mac myi 5 miljoonaa kappaletta. McVien pariskunta erosi vuonna 1976, ja myös Buckinghamin ja Nicksin suhde päättyi. Näistä tapahtumista sai innoituksensa Fleetwood Macin arvostetuin ja myydyin albumi Rumours (1977). Se voitti parhaan levyn Grammy-palkinnon ja on myynyt 40 miljoonaa kappaletta. Rumours oli vielä 2000-luvulle asti kaikkien aikojen kymmenen myydyimmän levyn joukossa.
Rumoursin myötä Fleetwood Mac aloitti suuren maailmankiertueen. Seuraava albumi oli Buckinghamin taiteellisella johdolla tehty kokeellinen tuplalevy Tusk (1979), joka ei kuitenkaan menestynyt Rumoursin tavoin.
Rumours ja Tusk valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
1980-luku ja jäsenten soolourat
1980-luvulla yhtyeen jäsenet alkoivat tehdä soolouraa: tässä heistä menestyksekkäin oli Stevie Nicks, mutta myös Lindsey Buckingham saavutti arvostusta soolotuotannollaan.
Yhtye julkaisi 1980-luvulla kaksi levyä: Mirage (1982) ja Tango in the Night (1987), joista jälkimmäinen nosti heidät takaisin listojen kärkeen. Yhtyeessä oli kuitenkin sisäisiä ongelmia: Stevie Nicks kärsi lääkeriippuvuudesta, Mick Fleetwood meni henkilökohtaiseen konkurssiin, ja tyytymätön Lindsey Buckingham jätti yhtyeen ennen Tango in the Night -kiertuetta. Hänen tilalleen yhtyeeseen otettiin Billy Burnette ja Rick Vito.
1990-luku ja kokoonpanomuutokset
Vuonna 1990 Fleetwood Mac julkaisi uudella kokoonpanollaan levyn Behind the Mask, ja seuraavien vuosien aikana sekä Vito että Burnette lähtivät yhtyeestä. Vuonna 1993 Buckingham palasi esiintymään yhtyeeseen presidentti Bill Clintonin virkaanastujaisjuhlissa, mutta pian Nicks ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä. Hänen tilalleen otettiin Dave Mason ja Bekka Bramlett, ja yhtye julkaisi levyn Time (1995), joka ei kuitenkaan menestynyt. Vuonna 1997 Fleetwood Mac palasi Rumoursin aikaiseen kokoonpanoonsa tekemään livelevyn The Dance ja maailmankiertueen. Christine McVie lähti yhtyeestä 1998. Vuonna 1998 Fleetwood Mac nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen.
2000-luku
Yhtye jatkoi vuoden 1998 jälkeen nelihenkisenä ilman Christine McVietä ja teki albumin Say You Will (2003) ja vuonna 2009 Unleashed-kiertueen.
2010-luku
Vuonna 2012 Stevie Nicks kertoi Fleetwood Macin suunnittelevan soittavansa yhdessä taas vuonna 2013. Christine McVie palasi yhtyeeseen vuoden 2014 tammikuussa. Fleetwood Mac aloitti On With The Show -kiertueen syyskuussa 2014.
Lindsey Buckingham ja Christine McVie julkaisivat kesäkuussa 2017 uusista lauluistaan koostuvan albumin Lindsey Buckingham/Christine McVie. Myös Mick Fleetwood ja John McVie soittavat albumilla, mutta koska Stevie Nicks ei ole mukana, albumia ei julkaistu Fleetwood Macin nimissä.
Yhtye erotti Lindsey Buckinghamin vuonna 2018. Buckinghamin mukaan Nicks halusi hänet ulos yhtyeestä, mutta Nicksin mukaan erottamisen syynä oli Buckinghamin keskittyminen liiaksi soolouraansa. Buckinghamin tilalle yhtyeeseen otettiin Mike Campbell ja Neil Finn.
Christine McVie kuoli marraskuussa 2022.
Esiintymiset Suomessa
Suomessa Fleetwood Mac on esiintynyt Kulttuuritalolla Helsingissä 22. marraskuuta 1968, 31. maaliskuuta 1969 ja 11. marraskuutta 1969. Marraskuussa 1969 yhtye soitti samana iltana kaksi konserttia, joista jälkimmäisessä kuultiin kappaleet "Homework", "Man Of The World", "Like It This Way", "Only You", "I Believe My Time Ain't Long", "Stranger Blues", "Got A Mind To Give Up Living", "Oh Well", "Comin' Your Way", "Shake Your Money Maker", "Albatross", "Great Balls Of Fire" sekä "Jenny Jenny".
Fleetwood Macin oli tarkoitus esiintyä Helsingin Hartwall Areenalla 25. lokakuuta 2013 osana Euroopan-kiertuettaan, mutta konsertti peruttiin.
Diskografia
Lähde: Allmusic
Chevrolet Impala
thumb|Chevrolet Impala SS 2006 thumb|Chevrolet Impala Convertible 1959 thumb|Chevrolet Impala 1958
Impala esiteltiin vuonna 1958 Chevrolet Bel Airin erikoisversiona. Sen suosio oli niin suuri, että autosta tehtiin oma mallisarjansa vuodelle 1959.
Impala varustepakettiin kuului vuonna 1958 isommat siivet, joissa oli kuusi takavaloa tavallisten neljän sijaan. Vuodesta 1959 lähtien pääero muihin halvempiin mallehein oli listojen sijoituksessa, koristelussa, tuhkakuppien ja takavalojen määrässä.
Historia
Chevrolet Impalaa valmistettiin 50-luvulta lähtien aina vuoteen 2011 saakka kolmella päämoottorivaihtoehdolla; suoralla kuutosmoottorilla, ns. pikkulohko veekahdeksikolla, ja ns. isolohko veekahdeksikolla. Kuutosmoottori putosi valikoimasta 70-luvulla, mutta tuli takaisin vuonna 1977, jolloin isolohkot putosivat valikoimasta.
Impala oli useina vuosina Yhdysvaltain myydyin automalli, se oli aikansa perus perheauto. Suomessa myytiin 60-luvulla vuosittain alle 100 Impalaa, useimmiten taksi- tai yrityskäyttöön. Suomeen tuoduissa Impaloissa oli useimmiten pienin mahdollinen kuutosmoottori ja manuaalivaihteisto sedan-korimallissa. Toki joitain poikkeuksiakin saapui maahan, mm. ultraharvinainen 1961 Super Sport avomalli isolohkolla.
Vuosimalleittain Impalat voidaan jakaa ns. Late Great Chevyihin; 1958-1964, New great Chevyihin 1965-1976, ja ns. 3.sukupolveen, 1977-1990. Impala on helppo tunnistaa vuosittaisten korimuutosten ja ns. faceliftien ansiosta, vuoteen 1975 saakka. Energiakriisien jälkeen muutokset vähenivät.
Sittemmin Impala mallisarja otettiin uudestaan käyttöön takavetoisen Impala SS mallin myötä 1994-1996. Impalaa tehdään nykyään etuvetoisena.
Esimerkkinä vm.1962
Luonnehdinta vuoden 1962 täysikokoisisten Chevroletin muotoilusta ja myyntiluvuista.
Aztecahevonen
Aztecahevonen on lämminverinen hevosrotu, joka syntyi risteytystyön tuloksena Meksikossa vuonna 1972.
Chevrolet Impala
Esimerkkinä vm.1962
Suurikokoiset Chevrolet Impala-mallit olivat tuolloin suuressa suosiossa. Mallit olivat tuohon aikaan tyylikkäät, värit omaa luokkaansa ja myös ajomukavuuteen oli panostettu. Vuonna 1962 General Motors teki muutoksia lähes kaikkiin Chevrolet-malleihin ja tämä osoittautui onnistuneeksi liikkeeksi. Chevrolet laajensi, sekä kompakti- että vakioluokkaansa ja samalla mallivalikoima muuttui monipuolisemmaksi. Juuri vuonna 1962 Chevrolet saavutti yli 2 000 000 kappaleen rajan ja voitti pahimman kilpailijansa Fordin, yli 500 000 kappaleella. Varsinkin uudet ja urheilulliset kompaktitmallit osoittautuivat suosituksi, eikä ainoastaan halpojen hintojensa vuoksi vaan ne pystyivät kilpailemaan muutenkin tuontiautojen kanssa.
Aztecahevonen
Ominaisuudet
Aztecahevoset ovat tyypillisesti säkäkorkeudeltaan kolmivuotiaana 147–162 senttimetriä. Silmät ovat ilmeikkäät, korvat pienet, pystyt ja terävänmuotoiset. Kaula on lihaksikas ja kevyesti kaartuva. Kirjavia värityksiä ei hyväksytä.
Chevrolet Impala
Esimerkkinä vm.1962
Vuoden 1962 malleissa oli uutta selkeät pokkaukset auton kyljissä, jotka olivat eduksi halvimmille malleille antaen hieman lisää silmänruokaa. Impalan tunnisti ulkoisesti hieman pienempikokoisesta sisarestaan Belairista ainoastaan takavalojen lukumäärästä, joita Belairissa on neljä ja Impalassa vastaavasti kuusi kappaletta. Kumpaankin Chevrolet-malliin oli lisätty malliteksti auton peräosaan, kylkilistan alalaitaan ja auton maski oli poikkeuksellisesti alumiinia. Autoihin oli lisätty edellisistä vuosimalleista poiketen kromattu helmalista ja kylkeä koristi koko kyljen mittainen kaksijakoinen kylkilista, jonka keskiosa oli maalattu erottuakseen. Umpikorimallissa oli valetuuletusventtiilit takalasin alalaidassa, joita avomallissa ei luonnollisesti ollut.
Suurempi muotoilullinen uudistuminen tapahtui 1965, jolloin korimalli muuttui kurvikkaammaksi takapyörän aukon kohdalta. Muotoilua kutsuttiin GM:n Coca-Cola-korimalliksi.