cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Somalian sisällissota
1990-luku
Sissisodan muuttuminen sisällissodaksi olisi voitu estää vielä toukokuussa 1990. Silloin 114 somalivaikuttajaa kirjoitti ns. Mogadishun manifestin. Kirjeessä pyydettiin hallitusta eroamaan ja lopettamaan sota sekä järjestämään vapaat vaalit jossa puolueet olisivat sallittuja. Manifestin seurauksena hallitus vangitsi 45 kirjeen kirjoittajaa. Kesällä sota kiihtyi ja vain Mogadishu sekä Gedonin maakunta olivat hallituksen hallinnassa. Kiihtynyt sota pakotti ihmisiä muuttamaan maasta. Syksyllä taistelut kiihtyivät ja Mogadishun esikaupunkeja pommitettiin raketinheittimillä. Tammikuussa kapinalliset etenivät Mogadishuun ja valloittivat sen. Siad Barren luultiin olevan siellä, mutta hän onnistui pakenemaan Gedoniin.
Uusi vastakkainasettelu: siirtymäkauden hallinto, Islamilaisten oikeusistuinten liitto ja Al-Shabaab
Vuoden 2006 aikana Islamilaisten oikeusistuinten liitto valtasi Mogadishun ja uhkasi väliaikaisen hallituksen asemaa. Etiopian joukot liittyivät Somalian väliaikaisen hallituksen puolelle. Abdullahi Yusuf saapui Somalian pääkaupunkiin Mogadishuun ensimmäisen kerran 8. tammikuuta 2007 islamistien paettua Etiopian ja väliaikaisen hallituksen joukkoja. Samana vuonna nousi merkittäväksi kapinallisryhmäksi Islamilaisesta oikeusistuinten liitosta irtautunut Al-Shabaab. Se oli jyrkän islamilainen yhteisö, joka pyrki luomaan šaria-valtion. Vuonna 2009 Etiopian joukot vetäytyivät maasta. Al-Shabaab valtasi alueita ja värväsi mm. lapsisotilaita.
Somalilaiset merirosvot toimivat lähialueen vesillä häiriten avustuskuljetuksia nälkää kärsivään maahan. Etiopia ja Kenia puuttuivat sotaan vuonna 2011. Al-Shabaab menetti aluettaan vuosina 2012–2015. Hallitus ei kyennyt estämään sen tekemiä terrori-iskuja. Liike jatkoi toimintaansa maaseudulla.
Huhtikuussa 2021 presidentti Mohamed Abdullahi Mohamedin vastustajat aloittivat kapinoinnin Mogadishussa, koska presidentti oli omavaltaisesti pidentänyt valtakauttaan kahdella vuodella.
Isokäenrieska
Isokäenrieska (Gagea lutea) on 15–25 senttimetriä korkeaksi kasvava, monivuotinen kasvi. Se kukkii huhti-toukokuussa pienin, 1,5–2,5 cm levein kukin. Kukat ovat tähtimäisiä ja niissä on kuusi kehälehteä, joiden selkäpuolella on vihreä juova. Verson tyvellä kasvava aluslehti on tasasoukka ja kouruinen, kasvin tukilehdet ovat karvalaitaisia. Isokäenrieskan hedelmät ovat pieniä kotia, jotka sisältävät runsaasti siemeniä. Siemenet sisältävät muurahaisia houkuttelevan rasvalisäkkeen (elaiosomin). Vaateliasta kasvia tavataan puolivarjossa kosteahkoilla lehtoalueilla ja puistonurmikoilla. Isokäenrieska muistuttaa harvinaista puistokäenrieskaa (Gagea pratensis).
Song of Innocence
Song of Innocence on amerikkalaisen säveltäjän ja tuottajan David Axelrodin debyyttialbumi. Capitol Records julkaisi sen lokakuussa 1968.
Axelrod pyrki hyödyntämään kansanmusiikin kokeellista ilmapiiriä ja sävelsi albumin sarjojen kaltaiseksi sävelrunoiseksi, joka perustui vuonna 1789 julkaistuun William Blaken runoteokseen Viattomuuden laulut. Hän äänitti albumin Capitol Recordsin studioilla Los Angelesissa Wrecking Crew -kollektiivista peräisen orkesterin ja studiomuusikkojen kanssa. Mukana oli mm. pianisti ja kapellimestari Don Randi, kitaristi Al Casey, basisti Carol Kaye ja rumpali Earl Palmer.
Feta
Feta (, ”viipale”) on kreikkalainen suolaveteen säilötty valkoinen juusto, joka valmistetaan lampaan- ja vuohenmaidosta. Se on suosittu juusto ympäri maailman, ja sitä käytetään runsaasti muun muassa pöytäjuustona, leivonnassa ja salaateissa. Nykyisen kaltaista fetajuustoa on valmistettu Kreikassa jo antiikin ajalla viimeistään 700-luvulla eaa.
pienoiskuva|vasen|240px|Fetaviipale [[kreikkalainen salaatti|kreikkalaisessa salaatissa.]] Feta on valkoista, kuoretonta, halkeilevaa ja murenevaa. Se on normaalisti täysrasvaista, mutta myös vähärasvaisia muunnoksia on nykyisin saatavilla. Nykyisin fetaa saa myös laktoosittomana. Fetaa kypsytetään pari viikkoa ja säilötään suolattuina viipaleina tai kuutioina puutynnyrissä yleensä herassa tai suolavedessä. Se kypsyy kuukauden ajan.
Feta on kreikkalaisessa keittiössä oleellinen osa kreikkalaista salaattia, johon kuuluu salaatin päälle aseteltu suuri fetaviipale. Se on myös tyypillinen meze eli alkupala yhdessä muiden mezejen kanssa. Kummassakin tapauksessa feta maustetaan oreganolla ja neitsytoliiviöljyllä. Fetaa käytetään myös monissa muissa kreikkalaisen keittiön resepteissä, kuten saganaki ja spanakopita.
Sara Wacklin
Sara Elisabeth Wacklin (26. toukokuuta 1790 Oulu – 28. tammikuuta 1846 Tukholma) oli oululaissyntyinen kirjailija ja naisten koulutuksen edelläkävijä. Hän oli Suomen ensimmäisiä naiskirjailijoita.
Wacklin johti Suomessa useita tyttökouluja ja pyrki opettamaan tyttöjä samoissa aineissa kuin poikia. Yksityiskouluissa opetettiin aikanaan tytöille lähinnä koti- ja seurustelutaitoja, mutta Wacklinin kouluissa heille opetettiin muun muassa kieliä ja matematiikkaa. Opettajanuransa jälkeen Wacklin keskittyi kirjoittamiseen ja julkaisi vuosina 1844–1845 kolmiosaisen teoksen Sata muistelmaa Pohjanmaalta, jossa on lyhyitä kertomuksia Oulusta ja sen ympäristöstä. Teos sai hyvän vastaanoton, ja se myytiin loppuun muutamassa kuukaudessa.
Nuoruus ja opiskelu
Sara Wacklin syntyi Oulussa vuonna 1790. Hänen vanhempansa olivat kaupunginviskaali Zacharias Wacklin ja kauppiaantytär Catharina Uhlander. Zacharias-isä kuoli marraskuussa 1793, ja Catharina jäi yksin kolmen lapsensa kanssa. He tulivat toimeen avustusten varassa.
Sara aloitti 16-vuotiaana pienten lasten koulun apuopettajana ja alkoi näin elättää itsensä ja äitinsä. Hänen vanhemmat veljensä, Samuel Gabriel ja Carl Fredrik, olivat jo lähteneet kotoa: Samuel toimi Tukholmassa proviisorina, ja Carl oli sotilasuralla.
Opettajana
Palattuaan Tukholmasta Ouluun Wacklin perusti tyttökoulun, josta tuli nopeasti porvariston suosima. Opetussuunnitelma vastasi pojille triviaalikouluissa annettavaa opetusta. Wacklinin tavoitteena oli jatkaa tyttöjen koulutusta alkeiskoulun jälkeen. Tyttökoulu tuhoutui kuitenkin Oulun suurpalossa vuonna 1822. Tulipalo kohtasi myös hänen Turussa sijainnutta pensionaattiaan Turun palossa 1827.
Wacklin muutti vuonna 1830 takaisin Ouluun ja perusti sinne uuden tyttökoulun, joka sijaitsi Franzénin talon itäpäädyssä. Siellä opetettiin uskontoa, laskentoa, historiaa, maantietoa, saksaa ja ranskaa. Wacklin sai mainetta hyvänä opettajana, ja hänen opetuksessaan kristillinen näkemys yhdistyi Jean-Jacques Rousseaun oppeihin. Hän pyrki opettamaan innostavasti ja vaihtelevasti, ja hän vastusti ruumiillista kuritusta. Wacklinin koulussa myös esitettiin näytelmiä ja tehtiin retkiä, joista monet suuntautuivat Hupisaarilla olleeseen Julinin perustamaan kasvitieteelliseen puutarhaan.
Palattuaan Suomeen Wacklin perusti Helsinkiin Senaatintorin varrelle triviaalikoulua ja lukiota vastaavan tyttökoulun. Koulu oli suosittu, mutta se lakkautettiin sen toimittua kolme vuotta. Wacklin johti vielä tämän jälkeen neljä vuotta alempaa tyttökoulua, mutta kesällä 1843 hän lopetti uransa opettajana. Wacklin saattoi katsoa, ettei pystynyt kilpailemaan syksyllä 1844 aloitetun valtiollisen tyttökoulun kanssa, jota johti Amalia Ertman.
Wacklin oli ollut opettajana edelläkävijä, sillä hän lähti siitä, että tytöille opetettaisiin samoja aineita kuin pojille. Yksityiset tyttökoulut olivat siihen asti lähteneet pääasiassa porvarillisesta näkemyksestä. Tytöille opetettiin koti- ja seurustelutaitoja, jotta he pärjäisivät avioliittomarkkinoilla. Filosofian tohtori Taina Pitkänen-Kolin mukaan Wacklin ajatteli, että naisen olisi tultava itsellisesti toimeen, minkä takia myös kouluissa piti olla muutakin opetusta.
Sata muistelmaa Pohjanmaalta
Teoksen Hundrade minnen från Österbotten (1844–1845) kaksi ensimmäistä osaa ilmestyivät K. R. Loonströmin kustantamana vuonna 1844 ja kolmas osa seuraavana vuonna. Kustannussopimuksella oli ankarat ehdot, ja Wacklin olisi joutunut ostamaan jäännöspainoksen, jos tuhannen kappaleen laitosta ei saataisi myytyä vuoden 1845 aikana. Wacklinin teos myytiin kuitenkin loppuun parissa kuukaudessa. Ennakkotilauksiakin sille kertyi peräti 600. Teos julkaistiin suomeksi vuosina 1872–1876 nimellä Satanen muistelmia Pohjanmaalta, ja uusin suomennos Sata muistelmaa Pohjanmaalta julkaistiin 1960-luvulla.
Sivuhenkilöt
Sivuhenkilöt on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin vuonna 2017 Seinäjoella. Vaikuttajina ovat useat vinomman laidan laulu- ja soitinyhtyeet sekä elokuvat. Bändin ensimmäinen EP julkaistiin toukokuussa 2019.
Sara Wacklin
Sata muistelmaa Pohjanmaalta
Sata muistelmaa Pohjanmaalta sisältää lyhyitä kertomuksia, jotka sijoittuvat enimmäkseen Ouluun ja sen lähiseuduille. Päähenkilöinä on tavallisia ihmisiä, mutta myös kuuluisia henkilöitä. Kirjallisuushistoriallisesti teos on mielenkiintoinen, sillä sillä ei varsinaisesti ole Suomessa edeltäjiä eikä seuraajia. Kirjan lähin esikuva lienee Fredrika Bremerin porvariskuvaukset. Wacklin saattoi tuntea Ranskan-ajaltaan myös Honoré de Balzacin leikilliset tarinat. Tutkimuksessa kirjan naiskuva on nähty ristiriitaisena: toisaalta se on romanttista ja toisaalta ironosoivaa ja realistista.
Kuolema ja muistelmien jatko-osa
Wacklin tunsi joistakin vastoinkäymisistä huolimatta olevansa etuoikeutettu ja piti itseään ”yhtenä onnellisimmista ikäneidoista maan päällä”. Hänen onnensa Tukholmassa ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä hän kuoli sappivaivojen ja halvauskohtausten haurastuttamana 28. tammikuuta 1846. Hän oli testamentissaan kieltänyt kalliit hautajaiset ja muistomerkit, ja hänet haudattiin Tukholman pohjoistullin ulkopuolella olleeseen yhteishautaan. Wacklin lahjoitti testamentissaan tuhat pankkiriksiä stipendirahastoksi Helsingin yliopistolle.
Wacklin ei ehtinyt saada valmiiksi jatko-osaksi aiottua Satanen muistelmia Etelä-Suomesta. Wacklinin nimellä julkaistiin 1850-luvulla vaasalaisessa Ilmarisessa joukon tarinoita nimellä Pohjalaisia kaskuja, jälkisatoa, Sara Wacklinilta. Vaasan saaristolaismurteella tehtyjen kaskujen alkuperä on kuitenkin epäselvä, eikä Wacklinin tiedetä käyneen Vaasassa.
Kuoleman jälkeen
pienoiskuva|[[Into Saxelinin veistämä Sara Wacklinin muistoreliefi Ainolan puistossa Oulussa.]] Kuolemansa jälkeen Wacklin on saanut Oulussa useita tunnustuksia. Vuonna 1908 Oulun Kuusiluodossa nimettiin katu Saarankaduksi, ja vuonna 1927 Pohjois-Pohjanmaan museon edessä paljastettiin Into Saxelinin tekemä muistoreliefi. Wacklin valittiin vuonna 1971 Oulun ”vuoden naiseksi”, ja hänen Tukholman-kotinsa ja Franzénin talon seiniin hankittiin muistolaatat. Vuoden Sara -kunniakirjaa on vuodesta 1987 jaettu naiselle tai yhteisölle, joka on toiminut naisten hyväksi Oulussa.
Wacklinin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi Oulussa järjestettiin useita tapahtumia, ja Myllytullissa nimettiin palvelutalo Sara Wacklin -taloksi. Johanna Enckellin kirjoittama näytelmä Sadan unelman Sara kantaesitettiin vuonna 1995 Oulussa, ja Wacklin valittiin vuonna 2005 sanomalehti Kalevan järjestämässä äänestyksessä kaikkien aikojen oululaiseksi.
HMS Harvester (H19)
HMS Harvester (viirinumero H19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston H-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli Brasilian laivaston tilaama Jurua, jonka Britannian hallitus lunasti 5. syyskuuta 1939.
Valmistus
Brasilian hallitus tilasi Juruan Vickers Armstrongilta Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1938. Britannian hallitus lunasti aluksen 5. syyskuuta 1939. Se laskettiin vesille 29. syyskuuta 1939 nimellä HMS Handy, mutta alus nimettiin 27. helmikuuta 1940 uudelleen HMS Harvesteriksi. Alus otettiin palvelukseen 23. toukokuuta 1940.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 9. hävittäjälaivueeseen. Alus luovutettiin 23. toukokuuta laivastolle hyväksyttäväksi ja se siirtyi jo seuraavana päivänä koulutettavaksi Portlandiin, mistä se siirtyi 28. toukokuuta edelleen Doveriin, Doverissa alus määrättiin evakuoimaan joukkoja mantereelta operaatio Dynamossa. Alus teki ensimmäisen matkansa seuraavana päivänä. Se vaurioitui 1. kesäkuuta ilmahyökkäyksessä, minkä vuoksi se irrotettiin operaatiosta. Alus siirrettiin 2. kesäkuuta korjattavaksi Chathamiin.
Alus osallistui 10. kesäkuuta 51. Ylämaan divisioonan evakuointiin Saint-Valery-en-Cauxista. Seuraavana päivänä alus evakuoi joukkoja Le Havresta operaatio Cyclessä. Se määrättiin 19. kesäkuuta evakuoimaan joukkoja Saint-Jean-de-Luzista ja Bayonnesta Biskajanlahdelta. Operaation aikana se myös suojasi joukkojenkuljetusalus SS Andora Staria, joka kuljetti puolalaisia joukkoja Liverpooliin.
Alus liittyi 5. elokuuta HMS Havelockin, Highlanderin ja HMS Hurricanen kanssa saattueeseen WS2, mistä ne erkanivat 7. elokuuta palaten Liverpooliin. Aluksen miehistö pelasti 28. elokuuta Saksan laivaston sukellusvene U-46:n torpedoiman apuristeilijän HMS Dunvegan Castlen eloonjääneet, jotka se laski seuraavana päivänä maihin Greenockissa.
Alus siirrettiin 8. syyskuuta Portsmouthiin maihinnousun varalta. Se tulitti 14. syyskuuta Cherbourgia Highlanderin, HMS Beaglen ja HMS Bulldogin kanssa. Syys-lokakuun vaihteessa alus palasi suojaamaan saattueita. Se liittyi 3. lokakuuta Havelockin, Highlanderin, Hurricanne, HMS Versatilen, HMS Viscountin ja HMS Witheringtonin kanssa Liverpoolissa saattueeseen WS3, mistä se erkani 5. lokakuuta palaten Liverpooliin. Alus määrättiin 7. lokakuuta etsimään torpedoitua tankkeria SS British Generalia, mutta se joutui palaamaan satamaan polttoainepulan vuoksi. Alus upotti 30. lokakuuta syvyyspommein ja tykkitulella Highlanderin kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-32 (55.61667°N, -12.33333°W). Hävittäjät pelastivat sukellusveneestä 33 eloonjäänyttä.
Alus liittyi 1. marraskuuta Liverpoolissa Hurricanen kanssa saattueeseen WS4, josta se erkani 4. marraskuuta liittyäkseen Clydeen matkaavaan saattueeseen SC9. Alus suojasi 7. marraskuuta Kanadan laivaston HMCS Ottawan kanssa saattuetta HX64, jota suojatessaan hävittäjät upottivat Italian laivaston sukellusveneen R. Smg. Faa Di Brunon. Alus liittyi 19. joulukuuta Clydessä Highlanderin ja HMS Vesperin kanssa saattueeseen WS5A, josta ne erkanivat 21. joulukuuta palaten Clydeen.
1941
Alus oli 8. tammikuuta 1941 Highlanderin ja HMS Wellingtonin kanssa sukellusveneentorjuntatehtävissä suojaamassa Molfre Bayhin ankkuroituja aluksia, jotka muodostivat saattueen WS5B. Alus liittyi 12. tammikuuta usean muun hävittäjän kanssa saattueeseen, mistä se erkani 16. tammikuuta palaten Clydeen. Aluksen miehistö pelasti 3. helmikuuta 121 eloonjäänyttä uponneelta HMS Crispiniltä. Alus suojasi 7. helmikuuta saattuetta SC20, minkä aikani se pelasti mereen laskeutuneen Kuninkaallisten ilmavoimien Whitley-pommittajan miehistön. Alus siirrettiin 18. maaliskuuta huoltoon Vickers Armstrongin telakalle Barrowissa.
Huhtikuussa alus määrättiin palvelukseen palatessa Force H:hon Gibraltarille. Alus liittyi 26. huhtikuuta Havelockin ja HMS Hesperuksen kanssa saattueeseen WS8A, mistä hävittäjät erkanivat 2. toukokuuta suojatakseen operaatio Tiikerin viisi rahtialusta Gibraltarille. Alus liittyi 4. toukokuuta Force H:hon ja 6. toukokuuta operaatio Tiikerin saattueen suojaksi. Alus liittyi 19. toukokuuta Havelockiin, HMS Wrestleriin ja HMS Fearlessiin suojatakseen lentotukialuksia HMS Ark Roylia ja HMS Furiousia sekä risteilijä HMS Londonia toimitettaessa lentokonetäydennystä Maltalle operaatio Splicessä.
Kesäkuussa alus siirrettiin Newfoundlandin saattajavoimiin, minkä vuoksi sen tuli siirtyä St. Johniin. Aluksen siirron syynä oli ilmatorjunta-aseistuksen heikkous operoitaessa voimakkaan ilmauhan alaisella läntisellä Välimerellä. Alus aloitti heinäkuussa palveluksensa St. Johnsissa. Alus suojasi 8. elokuuta Winston Churchilliä kuljettavaa taistelulaiva HMS Prince of Walesia Havelockin ja Hesperuksen kanssa. Alus turvasi apuristeilijä AMC Cantonin Greenockiin sen vaurioiduttua torpedo-osumasta.
Joulukuussa alus siirrettiin suojaamaan kotimaan ja Gibraltarin välisiä saattueita. Alus upotti 7. joulukuuta Hesperuksen kanssa Gibraltarin länsipuolella (35.85°N, -7.75°W) syvyyspommein sukellusvene U-208:n. Harvester, HMS Lightning ja Highlander suojasivat 13. joulukuuta Winston Churchillia Arkadia kokoukseen Yhdysvaltoihin kuljettanutta taistelulaiva HMS Duke of Yorkia. Huonon sään vuoksi hävittäjäsuoja joutui palaamaan satamaan.
1942
Alus siirrettiin 30. tammikuuta 1942 Dundeessa telakalle, jossa sille asennettiin muun muassa tyypin 271 tutka. Alus määrättiin palvelukseen palattaessa johtoalukseksi saattajaryhmä B3:een, johon se liittyi toukokuun alussa. Harvester, ORP Garland, korvetit HMS Mignonette, HMS Narcissus ja HMS Lobelia sekä Vapaan Ranskan laivaston korvetti FNFL Renoncule määrättiin 5. toukokuuta suojaamaan saattuetta HX188. Alus liittyi seuraavana päivänä ryhmänsä kanssa saattueeseen, josta ne erkanivat 14. toukokuuta.
Alus suojasi ryhmänsä kanssa seuraavien kuukausien aikana useita saattueita. Ryhmä liittyi 10. joulukuuta saattueeseen HX218, joka joutui 13. joulukuuta sukellusveneosasto Büffelin hyökkäyksen kohteeksi. Ryhmä erkani 20. joulukuuta saattueesta saavuttuaan Liverpooliin. Alus siirrettiin 23. joulukuuta Liverpoolissa telakalle, mistä se palasi helmikuussa palvelukseen.
1943
Alus liittyi 11. helmikuuta 1943 saattajaryhmä B3:een, joka oli suojaamassa saattuetta SC117. Saattue joutui 21. tammikuuta sukellusveneryhmä Burgrafin hyökkäyksen kohteeksi. Alus pelasti kahden uponneen aluksen miehistöjä. Maaliskuun alussa se siirrettiin St. Johnissa telakalle sään aiheuttamien vahinkojen korjaamiseksi. Alus liittyi 6. maaliskuuta ryhmineen saattueeseen HX228. Saksan meriliikenteenseuranta-asemat paikallistivat 9. maaliskuuta saattueen ja ne ohjasivat sukellusveneet saattueen kimppuun. Saattue joutui 10. maaliskuuta sukellusveneryhmä Neulandin hyökkäyksen kohteeksi.
Alus havaitsi 11. maaliskuuta kaikuluotaimella sukellusvene U-444:n, jota vastaan hyökättiin syvyyspommein. Sukellusvene nousi pintaan pahoin vaurioituneena, jolloin Harvester ajoi sen päälle. Aluksen potkurinakseli katkesi pysäyttäen aluksen, jolloin sukellusvene U-432 torpedoi sen. Alus katkesi kahtia ja upposi, jolloin menehtyi ryhmän komentaja A. A. Tait sekä 145 miehistönjäsentä. Vapaan Ranskan laivaston korvetti FNFL L'Aconit pelasti muutaman eloonjääneen.
São Sebastião de Moçambique
thumb|250px|São Sebastião mereltä. São Sebastião de Moçambique eli São Sebastiãon linnoitus on linnoitus Mosambikin saaren pohjoiskolkassa Mosambikin edustalla. Portugalilaiset aloittivat sen rakentamisen vuonna 1558. He sijoittivat linnoitukseen 400 tykkiä. Hollantilaiset yrittivät valloittaa saaren vuosina 1607 ja 1608, mutta portugalilaiset torjuivat heidät. Linnoituksen sisällä on kirkko vuodelta 1522, ja sen sanotaan olevan vanhin säilynyt eurooppalaisten rakentama rakennus eteläisellä pallonpuoliskolla.
Saari on Unescon maailmanperintökohde. Unesco on vuodesta 2003 alkaen koordinoinut kansainvälistä projektia, joka kunnostaa linnoitusta. Laiminlyöntien lisäksi linnoitusta on rapauttanut vuoden 2008 trooppinen hirmumyrsky.
Albert Corey
Albert Louis Corey (16. huhtikuuta 1878 Meursault – 3. elokuuta 1926 Pariisi) oli ranskalainen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti. Hän voitti kaksi hopeaa vuoden 1904 olympialaisista St. Louisista; neljän mailin joukkuejuoksusta sekä henkilökohtaiselta maratonilta.
Corey muutti vuonna 1902 Yhdysvaltoihin ja St. Louisin olympialaisissa hän juoksi Chicagon yleisurheiluliiton väreissä. Kansainvälinen olympiakomitea on merkinnyt maratonmitalin Ranskalle ja joukkuejuoksun mitali on merkitty Yhdysvaltain ja Ranskan sekajoukkueelle. Joukkueen muut juoksijat olivat yhdysvaltalaisia.
Thaurorod
pienoiskuva|Thaurorod vuonna 2011 Thaurorod on vuonna 2002 perustettu hyvinkääläinen melodista metallia soittava yhtye. Yhtyeeltä on tullut ulos neljä julkaisua, joista tuorein on esikoisalbumi Upon Haunted Battlefields.
Historia
Yhtye perustettiin vuonna 2002, kun Pasi Tanskanen (basso), Joonas Pykälä-aho (rummut) ja Emil Pohjalainen (kitara) astuivat ensi kertaa samaan huoneeseen soittaakseen yhdessä. Bändi kantoi tällöin nimeä "Freedom", jolloin yhtye soitti vielä Iron Maiden covereita. Thaurorod soitti samana vuonna ensimmäisen keikkansa Tuusulan Jokelassa vuosittain järjestettävillä festivaaleilla - Lampirockissa.
Yhtyeessä on vuosien mittaan soittanut lukuisia kitaristeja ja laulajia, mutta ensimmäinen pidempiaikainen kokoonpano muodostui, kun laulaja Petra Lehtimäki astui remmiin helmikuussa 2004. Yhtyeen ensimmäinen demo äänitettiin tällä kokoonpanolla saman vuoden lokakuussa. Demo kantoi yksinkertaisesti nimeä Thaurorod
Vuoden 2005 alussa yhtyeeseen astui toinen kitaristi, Tommi Ahtila ja bändi suuntasi keikoille saman kevään ja kesän aikana. Tommi Ahtila soitti yhtyeessä myös satunnaisesti koskettimia. Alkusyksystä taivaalle ilmaantui kuitenkin tummia pilviä ja bändin kokoonpano koki edelleen muutoksia. Petra Lehtimäki lopetti yhtyeessä henkilökohtaisista syistä johtuen. Myöhemmin syksyllä myös Tommi Ahtila ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä.
Moreton (Dorset)
pienoiskuva|Moretonin vanha postitoimisto Moreton on kylä Fromejoen varrella Dorsetin kreivikunnassa Englannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kylä sijaistsee Dorchesterista noin 13 kilometriä itään. Kylän asukasluku oli 270 vuonna 2001.
Thaurorod
Historia
Tommi Ahtilan lähdettyä yhtyeestä, Thaurorod alkoi välittömästi etsiä uusia jäseniä. Uusi kitaristi Jani Vesanen harjoitteli yhtyeen rinnalla jo marraskuussa. Samoihin aikoihin bändi alkoi käydä läpi laulajaehdokkaitaan, joista yksi nousi ylitse muiden. Hän oli upeaääninen Vladimir Lumi (oikealta nimeltään Ronnie Karlsson), jonka persoonallinen ja vahva ääni toi yhtyeelle juuri sitä mitä Thaurorodin musiikki kaipasi. Lumi on klassisesti koulutettu oopperalaulaja ja hänen äänialansa on basso.
Moreton (Dorset)
Arabian Lawrencena tunnettu brittiläinen sotilashenkilö T. E. Lawrence asui kylässä. Clouds Hill -talo, jossa Lawrence asui kuolemaansa saakka, on nykyään avoinna vierailijoille. Lawrence haudattiin Moretonin kirkon hautausmaalle.
Thaurorod
Historia
Loppuvuodesta 2005 koskettimiin tuli Emmi Taipale. Emmin tulo yhtyeeseen uudisti yhtyettä mukavasti, sillä koskettimet eivät olleet aiemmin soineet Thaurorodissa vakituisesti. Uusien sävellysten vuoksi koskettimet olivat kuitenkin tässä vaiheessa välttämättömyys.
Alkuvuodesta 2006 Thaurorod keskittyi uusien jäsenten kanssa harjoitteluun ja maaliskuussa kokoonpano alkoi viimein näyttää valmiilta. Uusi Thaurorod heitti ensimmäisen keikkansa Cantina Rositassa Hyvinkäällä. Yhtye osallistui samana vuonna Helsingin Kaupungin vuosittain järjestämään Ääni ja Vimma -kilpailuun. Thaurorod pääsi 192 kilpailevan yhtyeen joukosta 14 finalistin joukkoon. TV2 näytti Lista-ohjelmassa haastattelun sekä pätkiä bändin semifinaali-keikasta. Seuraavaksi yhtye asteli studioon äänittämään toista promoaan Tales Of The End Jyväskylän Studiowatercastleen. Promo sisälsi kolme kappaletta, joista yksi kappale on poikkeuksellisesti suomenkielinen; nimeltään Elämän Tuli, kun pääosin yhtyeen kappaleet ovat englanninkielisiä. Levy saavutti loistavaa palautetta eri puolella Suomea kuten myös ulkomailla. Seuraava julkaisu bändiltä tuli ulos huhtikuussa 2007. Promo kantoi nimeä Morning Lake. Vaikka yhtye piti julkaisua jo ennakkoon reippaasti edeltäjäänsä vahvempana, tuli vastaanotto silti yllätyksenä. Levyä on myyty ympäri maailman yksittäisille henkilöille sekä esimerkiksi useisiin levykauppoihin Tokiossa. Promoa myydään myös Skandinavian suurimman musiikin tukkumyyjän Megarockin kautta.
Uusi kappale alkoi, kun Jani Vesasta tuurannut kitaristi Lasse Nyman otettiin yhtyeen vakituiseksi jäseneksi tammikuussa 2008. Samaan aikaan yhtye harjoitteli ensimmäisiä ulkomaan keikkojaan varten. Helmi-maaliskuun vaihteessa kaksi keikkaa Espanjan Kataloniassa osoittautuivat uskomattomaksi menestykseksi. Ensimmäinen keikka oli Saltin La Mironassa, missä ovat esiintyneet muun muassa Bruce Dickinson ja Red Hot Chili Peppers. Toinen keikka oli Sant Hilari Sacalmin kylässä, paikassa nimeltä Villaret. Villaretissa ei ollut koskaan ennen soittanut hevikokoonpano, mutta keikka oli silti menestys.
Huhtikuussa 2008 Thaurorod ilmoitti jatkavansa uuden laulajan Markku Kuikan kanssa. Uuden laulajan korkea lauluääni eroaa täysin yhtyeen edellisen vokalistin Vladimir Lumin äänestä. Nyt tällä uudella, tuoreella ja mahtavalla kokoonpanolla Thaurorod on viimein löytänyt toimivan kokonaisuuden.
Huhtikuussa 2010 Thaurorod allekirjoitti levytyssopimuksen itävaltalaisen levy-yhtiön Noise Art Recordsin kanssa. Noise Art Records on perustettu yhden maailman johtavista keikkamyyjistä, Rock The Nationin, pohjalta. Thaurorodin esikoisalbumi julkaistiin Suomessa 22. syyskyyta 2010 ja Euroopassa 24.syyskuuta, Aasiassa kuukautta myöhemmin. Thaurorod oli Euroopan kiertueella mm. Sabatonin kanssa syyskuussa. Thaurorodilta tuli pian ulos musiikkivideo kappaleesta "Warrior's Heart", mikä on myös albumin avausraita. Albumin ensimmäinen single on nimeltään "Shadows and Rain". Vuoden 2011 alussa Markku Kuikka siirtyi sivuun laulajan paikalta ja hänet paikkasi tunnettu italialainen laulaja Michelle Luppi (mm. Vision Divine).
Vuonna 2012 Michelle Luppin tilalle laulajaksi tuli Andi Kravljaca. Bändi teki toisen studioalbumin, joka julkaistiin joulukuussa 2013.
Diskografia
Thaurorod (Julkaistu 02/2005)
Äänitys ja miksaus: Arto Lindberg lokakuussa 2004.
Tales of the End (Julkaistu 05/2006)
Musiikki: Pohjalainen, lyriikka: Tanskanen Musiikki: Pohjalainen, lyriikka: Tanskanen Musiikki & lyriikka: Tanskanen
Musiikki: Pohjalainen, lyriikka: Taipale Musiikki: Pohjalainen, lyriikka: Taipale Musiikki & lyriikka: Tanskanen
Muusikkovieraat:
Upon Haunted Battlefields (Julkaistu Suomessa 22.9.2010, kansainvälisesti 24.9.2010)
Anteinferno (Julkaisu Euroopassa 20.12.2013, Aasiassa 11.12.2013)
Thomas Malthus
Thomas Robert Malthus (14. helmikuuta 1766 – 23. joulukuuta 1834) oli englantilainen pappi, väestötieteilijä ja taloustieteilijä. Hänet tunnetaan pessimistisestä väestönkasvua koskevasta ennusteestaan.
Elämä
Malthus syntyi varakkaaseen perheeseen. Hänen isänsä oli filosofi David Humen ystävä. Nuori Malthus sai aluksi kotiopetusta, ja vuodesta 1784 hän opiskeli Cambridgen yliopiston Jesus Collegessa. Malthus suoritti loppututkinnon matematiikassa, mutta hän opiskeli innokkaasti myös kieliä kuten latinaa ja kreikkaa. Hän valmistui maisteriksi 1791, ja 1797 hänet vihittiin anglikaanisen kirkon papiksi.
Malthus meni naimisiin Harriet Eckersallin kanssa vuonna 1804, ja he saivat kolme lasta. Vuonna 1805 hänestä tuli Britannian ja ehkä koko maailman ensimmäinen kansantaloustieteen professori East India Company Collegessa, joka sijaitsi Haileyburyssa. Taloustieteen professorina toimiessaan Malthus kehitti teorian kysyntään vastaavan tarjonnan ongelmista. Teoriaa ei tuolloin pidetty arvossa, mutta se nousi uudestaan esille suuren laman ja John Maynard Keynesin kehittämän taloustieteen myötä. Malthus kuoli vuonna 1834 lähellä Bathia, Somersetissa.
Teoria väestönkasvusta
Malthusin näkemykset kehittyivät enimmäkseen vastauksena hänen isänsä ystäväpiirin edustajien, kuten William Godwinin ja Jean-Jacques Rousseaun, optimistisiin näkemyksiin. Vuonna 1798 Malthus julkaisi väestötieteellisen pääteoksensa An Essay on the Principle of Population, jossa hän ennusti väestönkasvun johtavan ravinnon vähentymiseen henkeä kohden. Ennustus perustui ajatukseen, jonka mukaan väestö kasvaa rajoittamattomana geometrisen sarjan mukaan (kuten 2, 4, 8, 16, 32, 64, 128...) kun taas ravintovarat kasvavat aritmeettisessa sarjassa (kuten 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7...). Malthus ei hyväksynyt ehkäisyä vaan kehotti ihmisiä rajoittamaan syntyvyyttä vain seksuaalisen pidättäytymisen ja myöhäisen avioitumisen avulla. Malthusin teoriassa kasvavan väestön ongelman nähdään koskevan lähinnä työläisiä ja köyhälistöä, ja myös syntyvyyden säätely piti hänen näkemyksensä mukaan kohdistaa vain näihin luokkiin.
FS Hamelin (1866)
Hamelin oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu puurunkoinen Limier-luokan 1. luokan aviso, joka luokiteltiin vuonna 1876 3. luokan risteilijäksi.
Thomas Malthus
Malthusin myöhempi vaikutus
Malthusin teorialla oli suuri vaikutus myöhempään väestöteoriaan. Ennen Malthusia korkea syntyvyys oli nähty taloudellisesti vain positiivisena seikkana, sillä se lisäsi kansantaloudessa työvoiman tarjontaa. Malthus tarkasteli asiaa uudesta näkökulmasta ja sai useimmat aikansa taloustieteilijät vakuuttuneeksi, että korkea syntyvyys vähentäisi tuotantoa asukasta kohden, vaikka lisääkin tuotantoa absoluuttisessa mielessä.
FS Hamelin (1866)
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 6. toukokuuta 1864. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1866 ja se liitettiin laivastoon vuonna 1868. Alus sijoitettiin reserviin, mistä se otettiin aktiivipalvelukseen vuonna 1869.
Thomas Malthus
Malthusin myöhempi vaikutus
1830-luvulla Malthusin kirjoituksilla oli suuri vaikutus whig-puolueen suorittamiin uudistuksiin, joilla karsittiin sosiaaliavustuksia (Köyhäin lakien muutos, 1834). Jo vuonna 1801 Britanniassa aloitettu väestönlaskenta liittyi niin ikään Malthusin kirjoituksiin. Malthusin teoria vaikutti myös evoluutioteorian tärkeimpiin kehittäjiin, Charles Darwiniin ja Alfred Russel Wallaceen. Darwin selitti pääteoksensa olevan sovellus Malthusin opeista ei-inhimillisen toiminnan alueelle. Samoin vastaavan evoluutioteorian Darwinista tietämättä kehittänyt Wallace myönsi Malthusin vaikutuksen olleen ratkaisevan tärkeä omalle teorialleen. Vaikka Malthus itse oli vastustanut ehkäisyvälineitä, hänen teoriansa innoitti Francis Placea (1771-1854), joka johti ehkäisyvälineiden käyttöä puolustavaa uusmalthusilaiseksi kutsuttua liikettä.
FS Hamelin (1866)
Palvelus
Alus kuului vuosina 1877-1878 Etelä-Atlantille sijoitettuun laivasto-osastoon. Se osallistui 16. heinäkuuta 1884 Minh-joelle tehtyyn iskuun Bayardin ja La Galissonnièren kanssa.
Hamelin poistettiin alusluettelosta 12. heinäkuuta 1887. Elokuusta alkaen se oli Ajacciossa satamapuolustuksen keskuksena aina vuoteen 1894 saakka. Aluksesta tehtiin proomu vuonna 1889 ja se liitettiin seuraavana vuonna Céresiin. Vuonna 1894 se oli l'Entreprenantin proomuna, mistä se siirrettiin vuotta myöhemmin Bonifacioon sijoitettujen hävittäjien emälaivaksi, missä tehtävässä se oli aina vuoteen 1910 saakka.
Thomas Malthus
Malthusin myöhempi vaikutus
Edelleen on huomattavasti uusmalthusilaisiksi kutsuttuja väestötieteilijöitä, joiden mukaan rajoittamaton väestönkasvu johtaa lopulta suureen katastrofiin. Samoin väestönkasvua on säädelty paljon myös käytännössä. Esimerkiksi Kiinassa oli 1970-luvun lopulta vuoteen 2015 voimassa väestönkasvua säätelevä yhden lapsen politiikka. Malthusin huomattavimpia seuraajia oli 1960-luvulla The Population Bomb -nimisen kirjan julkaissut Paul Ehrlich, joka ennusti suuren väestöräjähdyksen koittavan 1970-luvulla. Nykyään tunnetuimpia uusmalthusilaisia on esimerkiksi Worldwatch-instituutin johtaja Lester Brown.
Konnanleinikki
Konnanleinikki (Ranunculus sceleratus, syn. Batrachium sceleratum) on kosteiden kasvupaikkojen leinikkikasvi. Konnanleinikki kuuluu leinikkien suvun myrkyllisimpiin lajeihin. Kasvi sisältää runsaasti sukunsa nimikko-glykosidia, ranunkuliinia (C11H16O8), josta voi muodostua myrkyllistä protoanemoniinia.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|150px|Konnanleinikki kasvaa myös matalassa vedessä.
Yksivuotinen konnanleinikki kasvaa 10–40 cm korkeaksi. Varsi on pysty, suora, 2–15 mm paksu, kalju tai yläosasta karvainen. Varsi ei juurehdi varren nivelistä. Kiiltävänvihreiden aluslehtien lavat ovat tavallisesti 2–6 cm leveitä, leveän suippotyvisiä tai herttatyvisiä ja kolmijakoisia tai -osaisia. Lavan liuskat ovat kaksi- tai kolmihalkoisia tai -hampaisia. Varsilehtien lavat ovat kolmiosaisia, ylimpien lehtien lavat ovat liuskattomia ja muodoltaan tasasoukan suikeita. Kukkaperät ovat melko lyhyitä ja kukkia on runsaasti. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa sekä verho- että terälehtiä on viisi kappaletta. Verholehtien pituiset terälehdet ovat vihreänkeltaisia, 2,5–4 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Kukkapohjus on korkea ja kapea. Konnanleinikki kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmä koostuu 0,7–1,2 mm pitkistä pähkylöistä, joissa on 0,05–0,15 mm pitkä suora ota. Kasvin siemenet leviävät veden virtausten ja lintujen mukana uusille kasvupaikoille.
Konnanleinikki voi risteytyä sammakonleinikin (R. reptabundus) kanssa. Sammakonleinikki on vasta äskettäin tunnustettu omaksi lajikseen. Aikaisemmin se luokiteltiin konnanleinikin alalajiksi (R. sceleratus ssp. reptabundus). Konnanleinikillä on sammakonleinikkiä pienemmät kukat ja sen alus- ja varsilehtien välinen ero on melko jyrkkä, kun sammakonleinikillä muutos lehtien välillä on loivempi.
Levinneisyys
Konnanleinikki on levinnyt laajalle alueelle varsinkin pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa sitä tavataan lähes koko mantereella lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaan lounaisosia, Islantia sekä maanosan arktisimpia alueita pohjoisessa. Aasian puolella laji on myös levinnyt laajalle, mutta huonosti tunnetulle alueelle. Sitä tavataan muun muassa Turkista, Keski-Aasiasta, Siperian länsi- ja keskiosista, Kiinasta, Japanista ja monin paikoin Kaakkois-Aasiasta. Paikoin lajia tavataan myös Afrikassa Saharan pohjoispuolen maissa sekä Etelä-Afrikassa. Konnanleinikki on levinnyt myös suurimpaan osaan Pohjois-Amerikan mannerta ja kasvaa myös Australiassa.
Suomessa konnanleinikkiä tavataan Oulun ja Kemin korkeuksille saakka. Yleisin laji on Suomen eteläosissa, jossa se kuuluu alkuperäiseen kasvillisuuteen.
Elinympäristö
Konnanleinikki kasvaa typpipitoisella, märällä maalla tai matalassa vedessä. Sitä tavataan navettojen liepeillä, lammikoissa, lätäköissä, ojissa, laidunrannoilla, lintuluotojen allikoissa ja kaatopaikoilla. Lajin runsastumista ovat suosineet maatalouden päästöt ja yhdyskuntajätteet. Toisaalta yksivuotinen konnanleinikki on herkkä olosuhteiden muuttumiselle, ja suuretkin kasvustot saattavat kadota nopeasti.
Käyttö
Konnanleinikin ruotsinkielinen nimi tiggarranunkel ("kerjäläisleinikki") viittaa kasvin aikaisempaan käyttöön. Kerjäläiset pyrkivät saamaan kanssaihmiset suopeammiksi heitä kohtaan aiheuttamalla murskatuilla lehdillä ihoon haavoja ja rakkuloita. Kasvin suomenkielinen nimi ei kuitenkaan viittaa tähän käyttötarkoitukseen, vaan ilmeisesti lajin kosteisiin kasvupaikkoihin, joissa rupikonnat monesti viihtyvät.
Sisu (pastilli)
Sisu on Suomessa vuonna 1928 kehitetty arabikumista ja lakritsista valmistettu makeispastilli, jota nykyään valmistaa Cloetta.
1920–1960-luvut
Sisun toi markkinoille vuonna 1928 turkulainen makeistehdas Tehdas-Osakeyhtiö Seres (myöhemmin Oy Seres Ab), jonka tehdas sijaitsi Hämeenkadulla. Pastillin kehitystyön oli aloittanut vuotta aiemmin Sereksen kemisti Johan Ponkamo tarkoituksenaan löytää vastine ruotsalaisten Läkerol-pastilleille. Apuna hän käytti saksalaisesta kirjasta löytämäänsä arabikumia sisältäneiden viinikumitablettien ohjetta. Arabikumin ja lakritsin yhdistäminen koostumukseltaan sopivaksi pastilliksi osoittautui hankalaksi ja aikaa vieväksi työksi. Erikoinen Sisu-aromi syntyi vasta lukemattomien yritysten ja kokeilujen jälkeen. Sen koostumus oli – ja on edelleen – tarkkaan varjeltu salaisuus.
200px|right Sisun nimen keksijä ja nimen tarkka syntymähetki ovat hämärän peitossa. Todennäköisesti nimi syntyi Sereksen tehtaalla ryhmätyön tuloksena, kuten monet muutkin tehtaan tuotteiden nimet. Sisu oli selkeästi 1920-luvun muotitermi. Sisun pakkauksen ja logon kehitti Turun Kivipainossa työskennellyt, tuolloin 25-vuotias taiteilija Arnold Tilgmann. Sisun logo on säilynyt samanlaisena 1920-luvulta nykypäivään. Sana on logossa kirjoitettu vanhalla fraktuuralla ja näyttää nykylukijasta pikemminkin sanalta ”Gifu”.
Ensimmäisenä vuonna Sisuja myytiin 28 000 rasiaa, mikä on vähän nykypäivän mittareilla. 1920-luvulla makeisia syötiin yleisesti vähän, karkkipussin sijaan lapsille annettiin yksi karkki silloin tällöin.
Sisusta tuli menestystuote, vaikkei sitä juuri mainostettu. Suosion takasivat osuva nimivalinta ja suomalaiseen makuun sopivat aromit. Sisu voitti heti myyntiin tultuaan vuonna 1928 Liègen kansainvälisillä elintarvikemessuilla kultamitalin. Sisun voittaman mitalin kuva sijoitettiin pastillirasian kanteen. Kuva onkin ollut rasiassa aina siitä lähtien.
1930-luvun mainoksissa pastillia, tai ”rintatablettia” kuten pakkauksessa luki, suositeltiin erityisesti laulajille, puhujille ja tupakoitsijoille, käytännössä se oli suosittu hengityksen raikastaja ja yskänpastilli. Sereksen tehdas muutti vuonna 1938 Turun keskustaan Rauhankatu 14:ään. Tehdas oli huippumoderni, mutta sijaitsi 3 kerroksessa, mikä aiheutti kuljetusongelmia kerrosten välissä ja vaati paljon työvoimaa. 1930-luvun lopulla Sisua myytiin jo miljoona rasiaa vuodessa.
Sota-aikana Sisun valmistus loppui muutamaksi vuodeksi – vuonna 1943 kiellettiin sokerin käyttö siviilien makeisiin. Sota-aikaan Sereksen tehdas selvisi valmistamalla muun muassa etikkaa, ruokasoodaa ja joulukuusenkoristeita, mutta sodan jälkeen keskityttiin pelkästään makeisiin. Ensimmäiset Sisut saatiin kauppoihin syksyllä 1946. Sokeri palasi täysin vapaille markkinoille vasta vuonna 1954.
1950- ja 1960-luvuilla Sisun mainoksia näkyi lähinnä paikallisessa lehdistössä, toisinaan valtakunnallisissa lehdissäkin, kuten Suomen Kuvalehdessä. Samoja mainoskuvia käytettiin vuodesta, ja jopa vuosikymmenestä toiseen. 1950-luvun lopulla Sisua myytiin noin 900 000 rasiaa vuodessa ja se oli tunnettu ja suosittu pastilli koko maassa. Useista jäähalleista ostettiin mainostilaa jään alta – Sisu-logot sijoitettiin kentän kulmauksiin.
Sisun raaka-aineet tulivat tehtaalle suurissa erissä, mikä oli työlästä. Palkkojen noustua Sisun valmistaminen Rauhankadulla oli hyvin kallista, joten muutto automatisoidumpaan tehtaaseen tuli ajankohtaiseksi.
1970–1980-luvut
1970-luvulla pakkausten rintatabletti-termi korvattiin ensin rintapastillilla ja sitten pastillilla. Arabikumista oli pulaa, joten myyntiä jouduttiin rajoittamaan – kauppiaille annosteltiin Sisua sen mukaan, miten paljon he olivat Sisuja aikaisemmin myyneet.
1970-luvun alussa tuotiin markkinoille Sisun sorbitolilla makeutettu versio. Pastillia ehdittiin mainostaa sokerittomana, mutta säännösten mukaan sorbitolilla makeutettu tuote ei ole ”sokeriton”. Siksi käyttöön otettiin uusi sana ”Sokton”. Kun sokerin käytöstä luovuttiin, pastillin rakenne muuttui: siitä tuli pehmeä, mikä lisäsi makeisen kysyntää.
Vuonna 1973 valmistui uusi moderni tehdas Auran kuntaan, mikä nosti myös myyntiä – tehtaalla voitiin valmistaa aiempaa enemmän pastilleja.
Kun Sereksen toimitusjohtaja Pekka Ponkamo kuoli yllättäen marraskuussa 1974, omistajat (Kaukopaasien ja Ponkamoiden suvut) päättivät myydä yrityksen tuotemerkkeineen Rettigille. Tupakkafirmana tuttu Rettig oli jo pitkään mielinyt Sisua itselleen ja se olikin ainoa tuotemerkki, jonka valmistusta Rettig jatkoi vuonna 1975.
1970-luvun puolivälissä myyntiin tuli myös ksylitolilla makeutettu versio, jota kehiteltiin yhdessä Turun yliopiston hammaslääketieteen laitoksen kanssa. Sisun ksylitoliversion kehittämisessä oli ollut haasteita, sillä pastillin rakennetta oli melkein mahdoton saada säilymään entisellään.
1970-luvun puolivälissä Sisua alettiin markkinoida televisiossa. Klassikon asemaan nousseen ”Alussa oli suo, kuokka ja Jussi” -mainoksen loi mainostoimisto Lintas. Siinä käytettiin hyväksi Täällä Pohjantähden alla-kirjan pohjautuneiden elokuvien suosiota. Elokuvissa Jussi Koskelaa esittänyt Risto Taulo raivasi suota myös mainoksessa. Mainosta esitettiin vielä 1980-luvullakin ja sillä oli pitkään hallussaan ennätys Suomen useimmin esitettynä televisiomainoksena. Mainoksen avulla Sisusta kasvoi kansallinen instituutio. Sitä seuranneissa mainoksissa esiintyi muun muassa vuosisadan alun painonnostaja, rekeä itse vetävä hevosmies, Liisa Paatso Suomi-neitona, Risto Taulo kaivamassa syvää kaivoa ja pyörittämässä suurta kiveä ja konttoristimies, joka voitti pyöräkisassa ammattilaiset ja Pauli Kiurua takaa-ajanut vaaleaverikkö.
1990-luku
1990-luvun alkuun mennessä Sisusta oli tullut Suomen kuudenneksi myydyin makeinen. Sisun markkinointi liittyi vahvasti jääkiekkoon. Televisiomainoksissa oli otteita Suomen jääkiekkomaajoukkueen otteluista ja kaikissa liigatason jäähalleissa aloitusympyröiden sisään oli maalattu Sisun logo.
Uutta kohderyhmää tavoiteltiin sokeriton Sisu 2000 -pastillilla, joka oli mainostekstien mukaan ”pehmeä, sopivasti sähäkkä ja luonteeltaan kuin suomalainen nainen”. Kansa ei innostunut ja tuote vedettiin nopeasti pois markkinoilta.
Vuonna 1992 Rettigin ja Huhtamäen vaihtokaupassa Leaf sai omistukseensa Sereksen. Leaf oli kamppaillut Sisua vastaan Stop-pastillilla, jonka valmistuksen se nyt lopetti. Leaf jatkoi Sisun markkinointia Rettigin aloittamalla jääkiekkoteemalla ja teki sopimuksen SM-liigan kanssa. Sisun jääkiekkokampanja huipentui Suomen saavuttamaan jääkiekon maailmanmestaruuteen keväällä 1995. Sisu-jääkiekkokortit tulivat Suomeen vuonna 1993 ja niitä valmistettiin vuoteen 1996 asti, jolloin kansa oli maailmanmestaruusvuoden jälkeen hieman kyllästynyt teemaan.
Ensimmäinen Leafin valmistama Sisu-uutuus oli 1994 lanseerattu Salmiakki-Sisu, joka nousi heti Suomen myydyimmäksi salmiakkipastilliksi. Tuotteen sokeriton versio, Xylitol Salmiakki Sisu tuli markkinoille 1995. Alkuperäisen, perinteisessä neliön muotoisessa rasiassa myydyn Sokeri-Sisun valmistus lopetettiin vuonna 1998.
Kun Sisu vuonna 1998 täytti 70 vuotta, juhlavuoden mainoksissa nähtiin vuorikiipeilijä Veikka Gustafsson. Gustafsson oli vuoden 1997 lopulla yhdessä Patrick Degermanin kanssa kiivennyt ensimmäisenä yhdelle Etelämantereen korkeimmista huipuista. Vuori sai nimekseen Mount Sisu eli Sisuvuori.
Vuonna 1999 Leaf siirtyi hollantilaisen CSM:n omistukseen.
2000–2020-luvut
thumb|right|200px|Sisu Xylitol -pastilleja
2000-luvulla Sisusta alettiin valmistaa useita uusia makuja. Kesällä 2002 julkaistiin sokerilla makeutettu Sisu Horna, joka poikkesi aiemmista Sisu-tuotteista koostumukseltaan ja pakkaukseltaan: sitä myytiin pienissä paperipusseissa. Sisun markkinointi liitettiin kiinteästi osaksi rockfestivaaleja, ja sopimus tehtiin MoonTV:n kanssa. Hornan mainoshahmoja jopa tatuoitiin käsivarsiin. Vuonna 2007 Sisu alkoi sponsoroida Vaasassa vuonna 2004 perustettua suomenruotsalaisista, 16–17-vuotiaista nuorista muusikoista koostuvaa power metal -yhtyettä Sturm und Drangia. Vuonna 2002 alkaneissa Sisu-keräyskampanjoissa sai Sisu-pakkauksia keräämällä Sisu-aiheisia tuotteita kuten t-paitoja.
Vuonna 2008 Sisu täytti 80 vuotta ja tapauksen kunniaksi julkaistiin Sisulla siitä selviää! -kirja, jossa kerrotaan Sisun historiasta. Juhlavuoden 2008 uutuus oli lakritsinmakuinen ja hiilenmusta Sisu Sysi. Myynnissä oli kuusi erilaista Sisu-rasiaa: Sokton, Xylitol, Salmiakki, Xylitol Salmiakki, Raikas ja Sysi, sekä pusseissa myytävä Sisu Horna. Sisua myytiin vuodessa yli 11 miljoonaa pakkausta. Kaikista Suomessa myydyistä pastilleista yli kuudesosa oli Sisu-merkkisiä.
Leaf Suomi Oy:sta tuli osa Cloetta-konsernia kesäkuussa 2013. Auran tehdas suljettiin vuonna 2013 ja Sisun tuotanto siirrettiin Italiaan.
Vuonna 2015 Sisu-pastillirasiaa uudistettiin yleisökilpailun avulla.
Kun Sisu täytti 90 vuotta vuonna 2018, esiteltiin uusi versio. Sisu Ruutin kuori oli kova, ja sisus jauhemainen. Sisu-rasioita myytiin vuosittain noin viisi miljoonaa. Sisu-pastilleista oli myynnissä 11 erilaista versiota.
Sisun eri maut
Vuonna 2022 myynnissä oli seuraavat Sisu-askit: Sisu Ruletti (47 g), Sisu Ruuti (80 g), Sisu Horna (40 g), Sisu Xylitol (36 g), Sisu Sokton (36 g ja 70 g), Sisu Sokton Raikas (36 g), Sisu Xylitol Salmiakki (36 g ja 70 g), Sisu Kekäle (70 g), Sisu Hehku (70 g), Sisu Roihu (70 g) ja Sisu Routa (70 g).
Aiempia Sisu-tuotteita ovat olleet esimerkiksi Sisu Horna-pussi ja rasioissa myydyt Sisu Kipinä, Sisu Sysi Xylitol, Sisu Sokeriton ja Sisu Raikas Sokeriton. Sisu-brändillä on myyty myös purukumipusseja Sisu Raikas Terva ja Sisu Salmiakki.
Sisu-pastillien valmistus
Vuonna 1928 Sisu-pastillien raaka-ainemassaa keitettiin suurissa padoissa koko yö, salaisen aromisekoituksen teki aina itse Ponkamo. Massa kaadettiin valukoneeseen, minkä jälkeen pastillit kiillotettiin öljyllä. Laadunvalvonnan teki Ponkamo henkilökohtaisesti, hän testasi mm. pastillin kovuuden: jos lattialle pudotettu pastilli ei hajonnut siruiksi, koko erä tehtiin uudelleen. Kovista Sisuista luovuttiin vasta 1970-luvulla.
Auran tehtaalla (1973–2013) arabikumirakeita liuotettiin veteen pari päivää ja epäpuhtaudet siivilöitiin pois. Lakritsiharkkoja pehmitettiin kahdeksan tuntia kuumassa vedessä. Raaka-aineliuosta sekoitettiin suurissa säiliöissä, joista se johdettiin keittoprosessiin ja vakuumisäiliöön ja valmismassasäiliöön, josta se otetaan pienempiin astioihin. Väriaineen lisäksi lisättiin salainen Sisu-aromi, jota säilytettiin kassakaapissa ja jonka salaisuuden tunsi vain kaksi ihmistä. Valmis massa valutettiin maissitärkkelyksestä tehdyille muottilevyille. Kuivauskaapeissa pastillit kuivuivat 30–60 tuntia, minkä jälkeen maissitärkkelys irrotettiin seuraavaa käyttöä varten seulaverkolla ja pastillit kiillotettiin öljyllä rummussa ennen pakkausta.
Sisu kulttuurissa
Sisu-pastilleja on käytetty jopa taiteessa, vuonna 2002 Kiasman Takaikkunassa oli näyttely suomalaisten sankareiden muotokuvista. Jaakko Veijolan ja Teemu Väätäisen tekemät työt oli valmistettu erikoisista materiaaleista, jotka kertoivat kuvattavastaan. Urho Kekkosen muotokuva oli tehty 17 000 Sisu-pastillista.
Jasper Pääkkönen söi kertomansa mukaan Sisu-pastilleja odotellessaan Spike Leen BlacKkKlansman -elokuvan koekuvauksia. Hetkeä ennen omaa kuvausvuoroaan hän keksi käyttää pastillia purutupakan korvikkeena. Lee keskeytti kuvauksen alkuunsa kysyäkseen, käyttikö Pääkkönen purutupakkaa ja kuultuaan, että se oli vain pastilli, hän sai luvan jatkaa.
William H. Avery
thumb|William Henry Avery William Henry Avery (11. elokuuta 1911 Wakefield, Kansas – 4. marraskuuta 2009 Wakefield, Kansas) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Kansasin osavaltion kuvernöörinä vuosina 1965–1967. Hän pyrki kuvernöörinä jatkokaudelle, muttei tullut valituksi.
Korlan lentoasema
Korlan lentoasema (IATA: KRL, ICAO: ZWKL) on lentoasema Korlan kaupungissa Xinjiangin autonomisella alueella. Lentokentältä operoi China Southern Airlines, joka on SkyTeam-allianssissa, ATR 72-500 -lentokoneilla Qiemon lentoasemalle ja Ürümqi Diwopun kansainväliselle lentoasemalle.
Lentomatkat Korlasta Ürümqiin kestävät tunnin ja Qiemoon tunnin tai tunnin ja kymmenen minuuttia.
Boris Iofan
thumb|upright=1.25|[[Dom na naberežnoi (”rantakadun talo”) Moskovassa.]]