cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eri Keeper
Eri Keeper on Suomessa 1950-luvulla polyvinyyliasetaatista kehitetty liima. Eri Keeperiä käytetään esimerkiksi rakentamisessa ja askartelussa. Eri Keeperiä valmisti vuoteen 1988 asti suomalainen Eri Oy. Nykyisin Eri Keeperiä tuo maahan Sika Finland Oy, joka markkinoi tuotteitaan Suomessa Sika-, Schönox- ja Casco-nimillä. Liiman valmistaa Sika AG.
Eri Keeper liimojen valmistuksessa ei käytetä eläinperäisiä tuotteita, eikä niitä testata eläimillä.
Historia
Eri Oy perustettiin vuonna 1940. Partekin Rakennuskemian yksikkö osti yrityksen vuonna 1984. Vuonna 1988 liimojen valmistus ja markkinointi myytiin Oy Casco Nobel Ab:lle, joka fuusioitiin Akzo Nobeliin vuonna 1994. Syksyllä 2013 Akzo Nobelin kauppa- ja rakennusliimaosasto myytiin maailmanlaajuiselle Sika-konsernille.
Eri Keeper sai nimensä, kun nimeen tuli Eri Oy:n mukaan etuliite eri. Liima piti hyvin, joten nimen loppuosaksi tuli keeper. Vuonna 1955 liimaa alettiin myydä tehtaan suunnittelemassa muovipullossa, ja 1950-luvun lopulla Eri Keeper teki jo nousuaan Suomen suosituimmaksi liimaksi. Eri Keeperiä alettiin 1960-luvulla mainostaa lehdissä ja televisiossa, ja mainosten iskulauseina olivat muun muassa ”Eri Keeper on yhdistänyt suomalaisia vuodesta 1952” sekä ”Pitää varmasti kiinni, liimojen liima”.
Eri Keeper Plus
Vuonna 2008 kehitettiin Eri Keeper Plus, joka on kosteudenkestävä puuliima.
Elokuvavuosi 1949
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1949 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Savilahti (täsmennyssivu)
Savilahti voi viitata seuraaviin:
Maailman lääkärit
thumb|250px|Médecins du Monde
Jan Lityński
thumb|250px|Jan Lityński, 2007 Jan Lityński (18. tammikuuta 1946 – 21. helmikuuta 2021) oli puolalainen poliitikko, toimittaja ja oppositioaktivisti. Hän oli kansanedustaja vuosina 1989–2001.
César Bosco Vivas Robelo
pienoiskuva César Bosco Vivas Robelo (14. marraskuuta 1941 – 23. kesäkuuta 2020 ) oli nicaragualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Managuan arkkihiippakuntaan paavi Paavali VI 17. toukokuuta 1970. Hänet nimitettiin Managuan vihkipiispaksi ja Mididin titulaaripiispaksi 8. lokakuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Obando Bravo, jota avustivat Rubén López Ardón ja Julián Luis Barni Spotti.
Vivas Robelo sai 2. huhtikuuta 1991 nimityksen León en Nicaraguan hiippakunnan piispaksi.
Daniil Trifonov
thumb|right|Daniil Trifonov [[Carnegie Hallissa (2017)]]
Daniil Olegovitš Trifonov (s. 5. maaliskuuta 1991 Nižni Novgorod) on venäläinen pianisti ja säveltäjä.
Trifonov kasvoi musikaalisessa perheessä ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana. Hän opiskeli Gnesin-instituutissa Tatjana Zelikmanin pianoluokalla ja suoritti myös sävellysopintoja. 17-vuotiaana Trifonov lähti Yhdysvaltoihin jatkamaan opintojaan Clevelandin musiikki-instituutissa Sergei Babayanin johdolla.
Trifonov on saavuttanut useita kilpailuvoittoja, kuten kolmannen sijan Varsovan Chopin-kilpailussa sekä vuonna 2011 kuuden viikon aikavälillä ensipalkinnot Tšaikovski- ja Arthur Rubinstein -kilpailuissa. Trifonovilla on ollut Gesellschaft der Musikfreunden muusikkoresidenssi Itävallassa.
Trifonov teki ensimmäisen CD-julkaisunsa Frédéric Chopinin sooloteosten valikoimasta Decca-levymerkillä vuonna 2011. Helmikuussa 2013 hän solmi eksklusiivisen levytyssopimuksen Deutsche Grammophonin kanssa. Hänen ensimmäinen tällä sopimuksella tekemänsä levytys oli Trifonov: The Carnegie Recital, joka toi pianistille Grammy-ehdokkuuden. Trifonov on saanut myös muita Grammy-ehdokkuuksia ja tullut vuonna 2017 Grammy-palkituksi Transcendental-levytyksestä. Hänen omien sävellystensä joukossa on hänen keväällä 2014 kantaesittämänsä konsertto pianolle ja orkesterille.
Kitasampi
Kitasampi (Huso huso), myös beluga, on suurikokoisin sampilaji. Kitasammen nimitys beluga ja maitovalaan nimitys beluga juontuvat ilmeisesti samasta kannasta, ja sekaannuksia on ilmennyt.
Kitasampi on arvostettu erityisesti mätinsä takia: siitä saatava beluga-kaviaari on parhaita kaviaarilajeja.
Kitasampi on vaelluskala, jonka alkuperäistä esiintymisaluetta ovat Kaspianmeri, Asovanmeri, Mustameri ja Adrianmeri ja niihin laskevat joet. Adrianmereltä laji on ilmeisesti hävinnyt, muualla sen luonnollinen lisääntyminen on estynyt jokien patoamisen takia, ja kannat ovat lähes täysin istutusten varassa. IUCN on arvioinut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Nykyään kitasampea ja sen mätiä tuotetaan monissa maissa kalanviljelmillä, joiden tuotanto on jo suurempi kuin luonnosta pyydetty. Tilastoitu kokonaistuotanto on kuitenkin vain sadan tonnin luokkaa. Viljelyssä on käytetty myös naarasbelugan ja koirassterletin risteytystä ("bester"), jonka mäti on hyvälaatuista.
Pico do Facho
Pico do Facho on Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren korkein kohta. Se kohoaa 516 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Kitasampi
Kitasampi voi kasvaa jopa kahdeksan metriä pitkäksi ja 3 200 kilogramman painoiseksi. Vanhin tunnettu yksilö eli 118-vuotiaaksi.
Kitasampi kutee luonnossa jokien yläjuoksulla kevään runsasvetiseen aikaan, yleensä usean metrin syvyyteen kovalle pohjalle. Poikaset siirtyvät pian mereen ja vaihtavat selkärangattomista varhain kalaravintoon, alle 30 cm:n mittaisena. Merivaiheessaan kitasampi syö pientä kalaa ja oleskelee varsin syvässä vedessä. Koiraskalat tulevat sukukypsiksi noin 15 ja naaraat 20 vuoden ikäisinä. Jokeen noustessaan ne noudattelevat joen syvintä pääuomaa. Ne palaavat mereen ja kutenevat uudelleen vasta noin viiden vuoden kuluttua.
Sponsori
Sponsori voi viitata
Elokuvavuosi 1948
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1948 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Pompeu Fabra
pienoiskuva|Pompeu Fabra Pompeu Fabra i Poch (20. helmikuuta 1868 Gràcia, Barcelona, Espanja –  25. joulukuuta 1948 Prades, Pyrénées-Orientales, Ranska) oli espanjalainen insinööri, filologi ja kielitieteilijä. Hän oli katalaanin kirjakielen standardoinnin johtava hahmo 1900-luvun alussa.
Elämä
Pompeu Fabra oli nuorin kolmentoista lapsen perheessä, josta vain kaksi hänen lisäkseen selvisi hengissä ensimmäisistä viikoista. Vuonna 1873 Espanjan ensimmäinen tasavalta julistettiin, ja hänen isästään tuli Gràcian (nykyään osa Barcelonaa) pormestari.
Fabra opiskeli insinööriksi, mutta jo opiskeluaikana hän osoitti filologista kiinnostusta. Vuonna 1891 kustantamo L'Avenç julkaisi hänen kirjansa Ensayo de gramática de catalán moderno, ja yhdessä Joaquim Casas Carbón ja Jaume Massó i Torrentsin kanssa hän aloitti Avenç-lehdessä katalaanin kielen tiedotuskampajan. Tämä oli alku kielen ensimmäiselle tieteelliselle kuvaukselle ja systematisoinnille ja perusta sen myöhemmälle standardoinnille.
Vuonna 1902 hänet valittiin Bilbaon insinöörikoulun kemian professoriksi ja toimi siellä vuoteen 1912 asti. Hän jatkoi kiinnostusta äidinkieltään kohtaan. Hänen panoksensa katalaanin kielen ensimmäiseen kansainväliseen kongressiin vuonna 1906 oli merkittävä. Kun Institut d'Estudis Catalans perustettiin seuraavana vuonna, hänet nimitettiin kielitieteen osaston johtajaksi. Vuonna 1912 hän julkaisi Gramática de la lengua catalana -teoksen kastilian kielellä. Tätä seurasi vuonna 1913 Normes ortogràfiques. Hänen teoriansa katalaanin alueellisista ääntämyseroista ja etymologiasta herättivät kiivasta keskustelua. Diccionari ortogràfici -teoksen julkaiseminen vuonna 1917 päätti hänen kielitieteellisen trilogiansa.
Vuonna 1918 hänen katalaanin kielioppinsa tunnustettiin viralliseksi standardiksi. Tämä oli merkittävä edistysaskel katalaanin kielelle sen jälkeen, kun kieltä oli vuosikymmeniä laiminlyöty ja yhtenäisen oikeinkirjoituksen puuttuminen oli aiheuttanut sekaannusta. Vuonna 1931 hän julkaisi toisen opettajille suunnatun käsikirjan, Curs Mitja de gramàtica catalana, joka painettiin uudelleen vuonna 1968 nimellä Introducció a la gramàtica catalana. Vuonna 1932 Fabra sai vastaperustetun katalaanin filologian professuurin Barcelonan yliopistosta. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun katalaania opetettiin yliopistotasolla.
Vuonna 1934 Fabra oli yksi katalaanien rotupuhtautta ja eugeniikkaa kannattavan manifestin allekirjoittajista. Espanjan sisällissodan aikana hän pakeni Ranskaan, viisi päivää ennen kuin Francisco Francon joukot valtasivat Barcelonan. Pian sen jälkeen katalaanin kieli ja instituutiot kiellettiin. Fabra asettui lopulta Ranskaan. Hän jatkoi kielioppinsa parannetun version työstämistä, joka julkaistiin postuumisti vuonna 1956 nimellä Gramàtica Catalana. Hän oli Katalonian maanpaossa toimivan hallituksen jäsen.
RV Tauri -tähti
RV Tauri -tähdet ovat sykkiviä muuttujia, joissa kirkkauden vaihtelut johtuvat tähden säteittäisestä sykkimisestä. Ryhmän tähdet ovat ylijättiläisiä, ja ne sijaitsevat HR-kaaviossa kefeidien ja Mira-tähtien välillä. Kirkkauden vaihtelu vastaa myös muutoksia spektriluokassa. Tähtien ollessa kirkkaimmillaan spektriluokka on F tai G, himmeimmillään se on K tai M. Valo vaihtelee 4 magnitudin rajoissa, ja jakso on yleensä 30–150 vuorokautta. Jakson pituus riippuu jollakin tavoin kirkkaudesta. Minimit ovat vuorotellen matalia ja syviä, eli on pää- ja sivuminimejä.
Prototyyppitähti RV Taurin kirkkaudenvaihtelu on välillä +9,8…+13,3 magnitudia ja jakson pituus 78,7 päivää.
Thulen lentotukikohta
thumb|Thulen lentotukikohta ilmasta
Thulen lentotukikohta ( tai Thule Air Base/Pituffik Airport) on Yhdysvaltain ilmavoimien pohjoisin tukikohta ja enklaavi Qaanaaqin kunnan sisällä Pohjois-Grönlannissa.
Tukikohta sijaitsee 1 118 kilometriä napapiiriltä pohjoiseen, 1 524 kilometriä pohjoisnavalta etelään ja noin 885 kilometriä magneettiselta pohjoisnavalta itään.
Thulen lentotukikohta sijaitsee aiemmin samalla paikalla sijainneen Dundasin kylän tilalla, ja kylä jouduttiin siirtämään Qaanaaqiin, kun tukikohtaa alettiin rakentaa. 1. tammikuuta 2005 tukikohdassa oli 235 asukasta.
Historia
Ensimmäiset sotilasrakennukset Thuleen rakennettiin toisen maailmansodan aikana, kun Yhdysvallat oli vuonna 1941 ottanut Grönlannin suojelukseensa, koska saksalaiset olivat miehittäneet Tanskan.
Vuonna 1961 20 kilometriä tukikohdasta koilliseen rakennettiin ennakkovaroitusjärjestelmän tutka ”J-Site”. Thulen väkiluku on enimmillään ollut noin 10 000. Tammikuussa 1968 miehitys tukikohdassa oli alle 3 370. Thulesta tuli Air Force Space Command tukikohta vuonna 1982.
Vuonna 1965 yhdysvaltalaiset kertoivat tukikohdassa varastoidun ydinaseita ilman Tanskan hallituksen tietoa tai halua. Tammikuussa 1968 tukikohdasta noussut B-52-pommikone syttyi tuleen ja putosi jään läpi mereen 12 kilometrin päässä lentokentästä. Vetypommien pelastustyötä vaikeutti se, että meri ehti jäätyä uudelleen ennen niiden löytämistä. Nykyisin suurin osa materiaalista on siivottu.
Thule, ja Grönlanti yleensäkin, on myös maailman nopeimpien tuulten koti. 8. maaliskuuta 1972 tuulen nopeudeksi mitattiin 333 km/h. Kiinnostavaa on myös, että Thule on ainoa ilmavoimien tukikohta, jolla on hinaaja. Hinaajaa käytetään jäävuorten siirtämiseen pois rannikolta, pois saapuvien ja lähtevien lentojen tieltä.
Tukikohdassa sijaitsee myös vuonna 1954 rakennettu Radio Mast Thule, korkein rakenne (378,3 metriä) napapiirin pohjoispuolella, läntisellä pallonpuoliskolla. Myös maailman pohjoisin syväsatama sijaitsee Thulessa.
Vladimir Kokovtsov
Vladimir Nikolajevitš Kokovtsov (18. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1852 Gorna-Pokrovskoje, Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. tammikuuta 1943 Pariisi, Ranska) oli venäläinen valtiomies ja kreivi, joka toimi Venäjän keisarikunnan pääministerinä vuosina 1911–1914 sekä finanssi- eli valtiovarainministerinä vuosina 1904–1905 ja 1906–1914.
Elämä ja ura
Kokovtsovin vanhemmat olivat rautatieinsinöörijoukkojen everstiluutnantti Nikolai Vasiljevitš Kokovtsov ja Aglaide Nikolajevna Strahova. Hän kuului isänsä puolelta merkittävään maanomistajasukuun, joka oli aateloitu vuonna 1627, ja myös hänen äitinsä oli vanhaa sukua.
Kokovtsov opiskeli vuosina 1863–1867 Pietarin klassillisessa kymnaasissa ja vuosina 1867–1873 Keisarillisessa Aleksanterin lyseossa. Hän työskenteli sen jälkeen Venäjän oikeusministeriössä, ja oli vuosina 1882–1890 vankeinhoitohallinnon apulaispäällikkönä ja osallistui Venäjän vankilajärjestelmän uudistamiseen. Vuosina 1890–1891 hän oli valtakunnanneuvoston kanslian talousosaston alivaltiosihteerinä ja vuosina 1891–1895 valtiosihteerinä sekä vuosina 1895–1896 valtakunnansihteerin apulaisena. Vuonna 1896 Kokovtsov siirtyi finanssiministeriöön ministeri Sergei Witten apulaiseksi. Hän sai tasapainottaa valtion budjettia menoleikkauksilla. Vuonna 1900 Kokovtsov nimitettiin muiden virkojensa ohella senaattoriksi, ja vuosina 1902–1904 hän oli valtakunnansihteerinä.
Kokovtsov nimitettiin helmikuussa 1904 Venäjän finanssiministeriön johtajaksi ja huhtikuussa finanssiministeriksi. Hänen päätehtäväkseen muodostui Venäjän–Japanin sodan rahoittaminen. Hän erosi vallankumouksen aikana marraskuussa 1905, kun Witte tuli hallituksen johtoon. Kokovtsov nimitettiin samoihin aikoihin valtakunnanneuvoston jäseneksi ja hän sai todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän toimi uudelleen finanssiministerinä Ivan Goremykinin ja Pjotr Stolypinin hallituksissa vuosina 1906–1911 ja ajoi konservatiivista finanssipolitiikkaa. Kokovtsov halusi pitää ruplan vaihtokurssin vakaana ja vakiinnuttaa valtiontalouden sodan ja vallankumouksen jäljiltä talouskasvun mahdollistamiseksi. Tämä edellytti hänen mielestään säästöjä julkisissa menoissa sekä valtion kulta- ja valuuttavarantojen kerryttämistä.
Kokovtsov alkoi johtaa hallitusta Stolypinin murhan jälkeen ja hänet nimitettiin pääministeriksi 24. syyskuuta (J: 11. syyskuuta) 1911, minkä lisäksi hän jatkoi edelleen myös finanssiministerinä. Kaksoisrooli ajoi hänet useasti vastakkain hallinnon vanhoillisempien edustajien sekä keisari Nikolai II:n kanssa. Oikeistopoliitikot syyttivät Kokovtsovia siitä, että hän antoi duuman ”sekaantua valtion asioihin” eikä puuttunut lehdistön kirjoitteluun. Kokovtsov joutui eroamaan hallituksesta 12. helmikuuta (30. tammikuuta) 1914. Hän sai samana vuonna kreivin arvon.
Kokovtsov vangittiin lyhyeksi aikaa vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Toukokuusta 1917 alkaen hän asui tiluksillaan Novgorodin kuvernementissa ja marraskuusta alkaen Kislovodskissa. Maaliskuun 1918 Brest-Litovskin rauhan jälkeen hänet valittiin ”Venäjän etujen Saksassa suojelun liitto” -nimisen järjestön johtoon, mutta heinäkuussa 1918 bolševikit pidättivät hänet lyhyesti uudelleen Pietarissa. Marraskuussa 1918 Kokovtsov pakeni Venäjältä ensin Suomeen ja sieltä Lontooseen ja seuraavana vuonna Pariisiin. Hän julkaisi vuonna 1933 kaksiosaiset muistelmat. Hän oli keskushenkilö venäläisten emigranttien joukossa kuolemaansa asti. Kuoltuaan 90-vuotiaana vuonna 1943 hänet haudattiin Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle.
Suomen-politiikka
Kokovtsov kuului vuodesta 1908 Venäjän hallituksen alaisena toimineeseen Suomen asiain neuvottelukuntaan. Hän ei ollut Stolypinin kaltainen venäläisen nationalismin kannattaja ja vastusti vuonna 1908 uuden esittelyjärjestyksen säätämistä Suomen suuriruhtinaskunnalle. Hän ei ollut kuitenkaan erityisen kiinnostunut Suomesta ja jatkoi pääministerinä Stolypinin aloittamaa venäläistämispolitiikkaa Suomessa. Kokovtsov näki sen puhtaasti hallinnollisena asiana ja vei eteenpäin Stolypinin aikana valmisteltuja hankkeita. Kokovtsovin hallituksen aikana säädettiin vuonna 1912 yhdenvertaisuuslaki, joka antoi kaikille Venäjän kansalaisille Suomessa samat oikeudet kuin suomalaisille poliittisia oikeuksia lukuun ottamatta, minkä lisäksi Suomen luotsilaitos venäläistettiin ja eräiden Karjalankannaksen rajapitäjien erottamista Suomesta ja liittämistä suoraan Venäjään suunniteltiin. Historiantutkija Osmo Jussilan mukaan Kokovtsov kuitenkin hillitsi niin sanotun suuren venäläistämisohjelman valmistelijoiden pyrkimyksiä viedä Suomen venäläistämistä vielä pitemmälle.
Kunta- ja hyvinvointialuetyönantajat KT
thumb|Kunnallisen työmarkkinalaitoksen logo joulukuuhun 2010 asti. Kunta- ja hyvinvointialuetyönantajat KT (aiemmin Kunnallinen työmarkkinalaitos ja KT Kuntatyönantajat) on kunta-alan ja hyvinvointialueiden työnantajajärjestö, joka ajaa kuntien, kuntayhtymien ja hyvinvointialueiden etuja työnantajaosapuolena työmarkkinoilla. KT:sta tuli itsenäinen julkisoikeudellinen yhteisö 1.7.2021 ja sen asema perustuu lakiin kuntien ja hyvinvointialueiden työnantajaedunvalvonnan järjestämisestä (630/2021). Heinäkuuhun 2021 asti KT oli osa Kuntaliittoa ja sen asema perustui 1993 säädettyyn lakiin. Kunnallisen työmarkkinalaitoksen edeltäjänä toimi Kunnallinen sopimusvaltuuskunta, joka perustettiin 1. joulukuuta 1970.
Vuonna 2010 järjestö otti käyttöönsä nimen KT Kuntatyönantajat. Sen virallinen nimi oli heinäkuuhun 2021 saakka Kunnallinen työmarkkinalaitos. Laki kuntien ja hyvinvointialueiden työnantajaedunvalvonnan järjestämisestä (630/2021) muutti nimen Kunta- ja hyvinvointialuetyönantajat KT:ksi.
Sopiminen
Kuntien ja kuntayhtymien palveluksessa on 425 000 palkansaajaa. Kunta-ala on Suomen suurin sopimusala, ja sen pöydissä neuvotellaan kuudella eri sopimusalalla: Kunta-alan pääneuvotteluryhmän kokouksiin osallistuvat KT:n neuvotteluosapuolena Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKO ry:n, Julkisen alan unioni JAU ry:n (JHL ja Jyty) ja Sote ry:n (Tehy ja SuPer) edustajat.
Ahjärvi (täsmennyssivu)
Ahjärvi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Primera Air
Primera Air oli Primera Travel Groupin oma tilauslentoyhtiö, joka lensi Etelä-Eurooppaan Primera Travel Groupin matkatoimistojen matkakohteisiin. Primera Air oli aiemmin nimeltään JetX Airlines. Se lensi lomalentoja Suomessa esimerkiksi Lappeenrannasta, Helsingistä, Turusta, Joensuusta, Kuopiosta, Porista ja Jyväskylästä.
Primera Air hakeutui konkurssiin ja ilmoitti lopettavansa toimintansa 1. lokakuuta 2018. Konkurssiin johtivat vuonna 2017 yhden koneen kärsimät korroosiovauriot, joiden vuoksi kone oli hylättävä, sekä Airbus A321neo -koneiden toimitusongelmat, jotka aiheuttivat lentojen peruutuksia, tulojen menetyksiä ja korvaavien koneiden vuokrakuluja. Kaikkiaan yhtiön kärsimät tappiot nousivat yli 30 miljoonan euron, mitä yhtiön talous ei lopulta kestänyt.
Historia
Lentoyhtiö perustettiin Islannissa vuonna 2003 nimellä “JetX” toimien islantilaisen lentoluvan alla. Vuonna 2008 Primera Travel Group hankki yhtiön, nimesi sen Primera Air ja nimesi Jón Karl Ólafssonin Primera Air Scandinavian toimitusjohtajaksi. Yrityksen päätoimipiste sijaitsee Kööpenhaminassa, Tanskassa. Yritys jatkoi kasvuaan hankkien kaksi uutta Boeing 737-800 -lentokonetta vuonna 2009. Heinäkuussa 2014 Primera Airilla lensi 155 000 matkustajaa 1 006 lennolla istuinkapasiteetin ollessa 91%.
Elokuussa 2014 Primera Air julkisti uuden lentoyhtiön perustamisen: Primera Air Nordic toimisi Latviassa rinnakkain Primera Air Scandinavian kanssa. Yhtiö perusti samaan aikaan myös operatiivisen Network Control Center -johtokeskuksen Riikaan hallinnoimaan yhtiön päivittäistä toimintaa keskittyen aiempien vuosien mukaisen jatkuvan kehityksen varmistamiseen ja toiminnan laajentamiseen Skandinavian ulkopuolelle. Syitä johtokeskuksen siirtoon olivat muun muassa positiivinen liiketoimintaympäristö, osaava työvoima ja korkeat laatustandardit. Siirtoa vahvistettiin nimeämällä Hrafn Thorgeirsson sekä Primera Air Scandianvian että Primera Air Nordicin toimitusjohtajaksi.
Liiketoimintamalli
Alun perin skandinavialaisille matkanjärjestäjille tilauslentoja järjestänyt Primera Air ryhtyi vaiheittain myymään ylimääräisiä paikkoja standby-lippuina tietyille tilauslennoille vuonna 2013. Jatkuvan menestyksen siivillä Primera Air pystyi lisäämään sekä reittejä että lentojen määrää, jonka tuloksena liiketoimintamalliksi syntyi reitti- ja tilauslentoyhtiön yhdistelmä. Toiminnan loppuvuosina Primera Airin lennoista oli säännöllisiä reittilentoja. Yhtiö tarjosi kuitenkin edelleen tilaus- ja reittilentojen yhdistelmiä ja erillisiä reittilentoja.
Kohteet
thumb|Primera Air Boeing 737-800 Gran Canarian lentoasemalla Primera Air tarjosi kahdensuuntaisia lentoja Skandinavian solmukohdistaan Välimeren rannikon suosittuihin kohteisiin, Kanariansaarille, Azoreille, Madeiralle, Bulgariaan ja Turkkiin, sekä tilauslentoja käytännössä mihin tahansa kohteeseen. Lentoyhtiö tarjosi myös kausiluontoisia reittilentoja kesällä ja talvella.
Reittilentokohteiden valikoimaa laajennettiin vaiheittain vuodesta 2013 lähtien. Vuonna 2014 Primera Air julkisti 10 uutta suoraa talvi- ja kesälentokohdetta Islannista: Las Palmas, Teneriffa, Alicante, Salzburg, Malaga, Mallorca, Barcelona, Bologna, Kreetta ja Bodrum. 26.10.2014 Primera Air julkisti viikoittaiset lennot Göteborgista ja Malmöstä Dubaihin (Al Maktoumin kansainvälinen lentoasema) ja Teneriffalle, sekä Helsingistä Fuerteventuraan ja Las Palmasiin. Marraskuun 16. yhtiö julkisti uuden reitin Keflavikin kansainväliseltä lentoasemalta New Yorkiin (John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema) hankittuaan reittioikeudet Yhdysvaltoihin. Loppuvuodesta yhtiö julkisti myös neljä uutta viikoittaista reittiä: Aalborg-Las Palmas, Kööpenhamina-Billund-Lanzarote, Aarhus-Teneriffa ja Aalborg-Fuerteventura.
Vuonna 2015 Primera Air allekirjoitti sopimuksia yli 30 miljoonan euron arvosta useiden johtavien ranskalaisten matkatoimistojen kanssa julkaisten useita reittejä kahdella koneella Charles de Gaullen lentoasemalta suosittuihin kohteisiin kesälomakaudella. Helmikuussa 2016 reittitarjontaan lisättiin Kroatian Dubrovnik ja Pula.
Toukokuun 2016 alussa lentoyhtiö julkisti säännölliset reittilennot Billundista Nizzaan ja Venetsiaan. Hieman tämän jälkeen julkistettiin reitti Antalyaan. Myöhemmin samana vuonna Primera Air julkisti lentomäärien lisäykset olemassa oleviin kohteisiin, sekä uusia kohteita (Milano ja Rooma) Tukholmasta kesäkaudelta 2017 lähtien. Yhtiön tavoitteena oli vahvistaa toimintaa ja läsnäoloa Ruotsissa laivaston ja kohteiden laajennussuunnitelmien mukaisesti. Kesän 2017 suunniteltuihin uusiin kohteisiin kuuluivat Kalamata, Ponta Delgada ja Madeira.
Laivasto
thumb|225x225px|Boeing 737-800 thumb|225x225px|Boeing 737-700
Primera Air Scandianvian laivasto koostui seuraavista koneista (1.1.2017) :
Elokuvavuosi 1947
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1947 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Danzigin vapaakaupunki
Danzigin vapaakaupunki oli autonominen Itämeren satamakaupunki ja kaupunkivaltio, joka perustettiin 10. tammikuuta 1920 Versailles’n rauhansopimuksen perusteella. Se oli Kansainliiton suojeluksessa, ja Puolalla oli sen suhteen eräitä taloudellisia oikeuksia. Vapaakaupunki lakkasi olemasta vuonna 1939, kun Saksa valloitti sen ja liitti itseensä osaksi Danzigin–Länsi-Preussin valtakunnanpiiriä.
Saksan otettua kaupungin haltuunsa sen armeija aloitti antisemiittiset ja puolalaisvastaiset vainot tappamalla tai karkottamalla pääasiassa juutalaisia ja puolalaisia. Tätä ennen Kansainliiton laatima perustuslaki oli turvannut juutalaisten ja puolalaisten vähemmistöjen edut kaupungissa.
Saksan häviön jälkeen vuonna 1945 puna-armeija miehitti kaupungin, ja se liitettiin Puolaan puolankielisellä nimellä Gdańsk.
Puolan oikeudet
Versailles’n rauhansopimuksen mukaan Danzigin ulkopolitiikasta vastasi Puola, jonka kanssa kaupungilla oli tulliliitto. Saksan rautatielinja, joka kulki vapaakaupungin läpi, siirtyi Puolan hallintaan, samoin kaupungin sisäinen rautatie. Westerplatten niemimaa siirtyi Puolalle, ja sinne tuli varuskunta, noin 90 miestä, ja satama. Puolan posti huolehti kaupungin posti- ja lennätintoiminnasta paikallisen postin ohella.
Versailles’n rauhan III. ja XI. artiklan mukaan kaupunki oli Saksan ja Itä-Preussin välissä oleva Kansainliiton valvoma alue. Sopimuksen mukaan Puolalla oli kaupungissa eräitä taloudellisia oikeuksia.
Hallinto
Kansainliitto vastasi alueen hallinnosta, ja sitä edusti vuorotellen eri maista valittu komissaari.
Väestö
Vapaakaupungissa oli vuonna 1923 noin 366 730 asukasta, joista 95,47 % oli saksalaisia ja 3,28 % oli kašubeja tai puolalaisia, ja yhteensä runsas prosentti venäläisiä, ukrainalaisia ja muita.
Versailles’n rauhansopimuksen perusteella Danzigin asukkaat saivat oman kansalaisuuden, joka perustui asuinpaikkaan. Saksalainen väestö menetti Saksan kansalaisuuden ja sai uuden vapaakaupunkikansalaisuuden. Vapaakaupungin asukkaat saivat kahden vuoden kuluessa päättää, haluavatko he kuulua vapaakaupunkiin vai Saksaan. Jos he muuttivat Saksaan, he menettivät kiinteistönsä, omaisuutensa ja oikeudet.
Danzigissa viralliset kielet olivat saksa ja puola. Kaupungissa oli vuonna 1923 yhteensä 366 730 asukasta, joista saksankielisiä 348 493 ja puolankielisiä (tai lähisukuisia kieliä kašubia ja masuuria puhuvia) 12 027, kaksikielisiä (puola, saksa) 1 629, sekä venäjän- ja ukrainankielisiä oli 2 628, heprean- ja jiddišinkielisiä oli yhteensä 602.
Historia ja politiikka
pienois|Danzigin vapaakaupungilla oli oma valuutta, [[Danzigin guldeni. Kuvassa 1 000 guldenin seteli.]] Danzigissa oli kaupungin senaatti, jossa olivat edustettuina lähinnä kaupungin saksan- ja puolankieliset kansalaiset. Kansainliiton komissaari Carl Jacob Buckhardt valittiin vuonna 1939 sovittelemaan kaupungin eri kansallisuuksien välisiä jatkuvia kiistoja.
Toukokuussa vuonna 1933 Saksassa järjestettiin vaalit, joissa Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue sai enemmistön valtiopäiville, ja samaan aikaan Danzigin kansallissosialistinen puolue voitti vapaakaupungissa järjestetyt vaalit. Puolue sai 57 prosenttia äänistä eli vähemmän kuin kaksi kolmasosaa, minkä Kansainliitto oli asettanut rajaksi, jotta Danzigin oma perustuslaki voitaisiin kumota kansallissosialistisen enemmistön päätöksellä. Uusi senaatti kuitenkin sääti antisemiittiset ja antikatolilaiset lait. Myöhemmin se hyökkäsi avoimesti kaupungin puolalaisia ja kašubiväestöä vastaan.
Saksan armeija miehitti vapaakaupungin syyskuussa 1939 samalla, kun se miehitti Puolan. Vapaakaupungin juutalainen väestö joutui vainon kohteeksi. Osa juutalaisista karkotettiin tai tapettiin. Danzigin suuri synagoga tuhottiin.
Toinen maailmansota ja sen jälkeen
Saksan hallitus äänesti Danzigin yhdistämisestä Saksaan 2. syyskuuta vuonna 1939, päivä sen jälkeen kun Saksan armeija hyökkäsi Puolaan.
Vaikka äänestys oli Kansainliiton päätöksen ja Danzigin perustuslain vastainen, Danzigista tuli osa Saksaa, ja siitä muodostettiin Danzig-Länsi-Preussi -niminen Reichsgau. Puolan postilaitoksen työntekijät kuitenkin tekivät vastarintaa 15 tuntia aseinaan lähinnä pistoolit, konekiväärit ja käsikranaatit. Lopulta postin työntekijät antautuivat ja heidät teloitettiin.
Sodan jälkeen noin 90 % kaupungista oli tuhottu. Puna-armeija miehitti kaupungin 30. maaliskuuta 1945. Kaupungin väestöstä 90 % oli joko teloitettu tai paennut. Kaupungista lähti 30. tammikuuta 1945 pakolaisia MV Wilhelm Gustloff -nimisellä laivalla Itämeren yli, mutta neuvostoliittolainen S-13-sukellusvene torpedoi sen, ja aluksessa olleet 10 000 pakolaista ja 1 000 sotilasta saivat surmansa.
Liittoutuneet esittivät Potsdamin konferenssissa, että entinen vapaavaltio liitettäisiin Puolaan. Vuonna 1950 noin 285 000 Danzigin kansalaista asui Saksassa ja 13 324 kansalaista oli muuttanut Puolaan ja saanut kansalaisuuden. Vuoteen 1947 mennessä noin 12 472 Danzigin saksalaista karkotettiin Saksaan ja 101 873 puolalaista Keski-Puolasta ja 26 629 Itä-Puolasta siirrettiin Danzigiin, jonka nimi oli jo muutettu puolankieliseen muotoon Gdańsk.
Poil
Poil on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista etelään.
Kunnan alueelta on löydetty useita roomalaisten huviloiden jäänteitä ja kaksi vanhaa roomalaista tietä. Kunnan nimi Poil juontuu korkeutta tarkoittavasta latinankielisestä sanasta podium.
Poilissa on useita linnoja. Château d'Ettevaux on rakennettu 1730-luvulla ja kunnostettu 1800-luvun jälkipuoliskolla tulipalon jälkeen. Linnan puistossa on vuonna 1821 rakennettu uusgoottilainen kappeli. Linna toimii nykyään majoitustilana. Château de Pierrefitte on myös rakennettu 1700-luvulla ja kunnostettiin tulipalon jälkeen vuonna 1912. Château de Thil on alun perin ollut keskiaikainen kartano. Château de Villette on rakennettu 1700-luvulla, ja sen rakensi Autunin yleisvikaari. Samalla paikalla sijaitsi aiemmin 1300-luvulta peräisin oleva linnoitus.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Ptolemaios (gnostikko)
Ptolemaios (n. 180) oli gnostilainen opettaja ja valentinolaisuuden perustajan Valentinoksen oppilas. Hän oli yhdessä Herakleonin kanssa italialaisen tai läntisen valentinolaisen koulukunnan merkittävin kirjoittaja. Ptolemaioksen elämästä ei tiedetä juuri mitään. Harnack on ehdottanut, että hän olisi ollut sama kuin Justinus Marttyyrin mainitsema Ptolemaios, mutta tätä ei ole todistettu.
Ptolemaios tunnetaan lähes pelkästään hänen Kirjeestään Floralle, joka on säilynyt osana Epifanioksen teosta Panarion (XXXIII, 3-7). Sen lisäksi Ptolemaiokselta on säilynyt eksegeettisen kirjoituksen katkelma osana Irenaeuksen teosta Harhaoppeja vastaan (Adv. Haer., I, viii, 5).
Aavasaksa (täsmennyssivu)
Aavasaksa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ahjärvi (järvi)
Ahjärvi on isohko järvi Hiitolanjoen vesistössä Ruokolahden kunnassa. Se kuuluu Kaakkois-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ympäristövastuualueeseen. Järven pinta-ala on 287,74 hehtaaria (2,9 neliökilometriä) ja rantaviivaa on 20,57 kilometriä.
Ahjärvessä elää useita kalalajeja, joista alkuperäisiä ovat olleet ankerias, Laatokan lohi, hauki, ahven, muikku, särki, made, kiiski ja salakka. Kalastuskunta on istuttanut järveen kirjolohta, plankton- ja järvisiikaa, kuhaa, harjusta ja lahnaa. Laatokan lohi voisi edelleen nousta Ahjärveen asti, ellei Kokkolanjoessa olisi voimalaitoksia, tai siinä olisi kalaportaat. Ahjärvessä on ollut ankeriaita ennen sotia, jolloin ne pääsivät merestä Laatokan ja Kokkolan-, Silamusjoen ja Ahjoen kautta kunnolla kutemaan.
Ahjoki säännöstelee Ahjärveä hyvin, ja jos kesä on kuiva, loppuu joesta myös virtaama. Ahjärven vuotuinen pinnan vaihtelu on tavallisesti 25 ja 40 senttimetrin välillä. Järven rannoilla on noin 40 kesämökkiä tai rantasaunaa.
Salavuoteus
Salavuoteus eli naimattomien miehen ja naisen välinen sukupuoliyhteyden harjoittaminen oli sakolla rangaistava rikos Suomessa vuoteen 1926 asti, joskin sakottamisesta luovuttiin käytännössä jo 1800-luvun loppupuolella. Prostituoidut oli jo siihen saakka jätetty järjestelmällisesti lain soveltamisen ulkopuolelle.
Ruotsin vuoden 1734 lain rikoskaaren mukaan mies voitiin tuomita sakkoihin, jotka vastasivat kolmen ruistynnyrillisen verohintaa:
Kaksinkertaisesta huoruudesta, mikä tarkoitti, että molemmat huorintekijät olivat naimisissa, voitiin rangaista molempia kuolemalla:
Jos huoruuteen liittyi sukurutsa, mies teilattiin ja nainen poltettiin roviolla. Tätä teloitustapaa saatettiin käyttää lievemmistäkin rikoksista, mutta sukurutsan osalta tapa oli erikseen laissa määrätty. Silti näistä julmemmista teloitustavoista luovuttiin 1800-luvun alusta lähtien.
1800-luvun loppupuolella salavuoteuteen syyllistyneet alettiin jättää järjestelmällisesti sakottamatta, ja sakkoja määrättiin enää huoruudesta. Vuoden 1899 rikoslaissa rangaistuksia lievennettiin.
Lailla 5/2 1926 poistettiin rangaistus yksinkertaisesta salavuoteudesta ja rangaistavaksi jäi vain raskaammanlaatuinen salavuoteus eli se, kun sekaantuminen on tapahtunut väärinkäyttämällä valta- tai auktoriteettisuhdetta tai naisen turvatonta tilaa. Tämän jälkeen oli rangaistavaa houkutella nainen seksuaaliseen kanssakäymiseen ilman tämän "vapaata suostumusta". Prostituoiduilla ei ollut tällaista lain suojaa, mutta heitä ei ollut rangaistukaan salavuoteudesta tai huoruudesta.
Huoruus, josta langetettiin erittäin kovat rangaistukset, kumottiin vasta 23.9.1947.
Jim Carrey
thumb|Jim Carrey Cannesissa vuonna 2009. James Eugene ”Jim” Carrey (s. 17. tammikuuta 1962 Newmarket, Ontario, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten ”kuminaamana”, koomisena kasvonvääntelijänä ja kinesteettisenä monitaiturina elokuvista Nuija ja tosinuija (1994), Ace Ventura – lemmikkidekkari (1994), The Mask – naamio (1994), Ace Ventura – luonto kutsuu (1995), Valehtelija, valehtelija (1997), ja Bruce – taivaanlahja (2003). Näiden lisäksi hän on näyttänyt kykyjään myös vakavammissa elokuvissa kuten Truman Show (1998), Man on the Moon (1999), Tahraton mieli (2004) ja Numero 23 (2007).
Elämä ja ura
Carrey syntyi Ontariossa Kanadassa. Hänen sukunsa on äiti Kathleenin puolelta irlantilais-skottilaista ja isä Percyn puolelta enimmäkseen kanadanranskalaista sekä etäisesti englantilais-saksalais-sveitsiläistä.
Carreyn lapsuus oli köyhä. Kun hänen muusikkoisänsä menetti työnsä ja kotinsa, perhe muutti asuntoautoon. Carrey joutui jättämään koulun jo 15-vuotiaana. Sen jälkeen hän aloitti lukion, mutta joutui jättämään senkin kesken voidakseen elättää perhettään ja sairasta äitiään. Lopulta Carreyn perhe pääsi jaloilleen, ja Carrey pystyi keskittymään koomikon uraansa.
Petrus Ekerman
Vuonna 1745 Ekerman ohjasi Christopher Tärnströmin väitöskirjan Dissertatio Academica de Alandia Maris Baltici Insula, missä herrat tekivät havaintoja Ahvenanmaasta ja muun muassa sen linnustosta.
Ekerman on jäänyt historiaan Ruotsin yliopistojen tuotteliaimpana väitöskirjojen tekijänä. Kaikkiaan hän laati 615 opinnäytetyötä. Ekerman ja Anna Törner, joka oli professorin tytär, menivät avioliittoon vuonna 1730. Heille syntyi ainakin neljä lasta, joista kaksi tytärtä kuoli jo alle vuoden ikäisinä. Kolmas tytär Eva Maria Ekerman (s. 1733, k. 1803) avioitui professori Carl Aurivilliuksen (s. 1717, k. 1786) kanssa vuonna 1764, ja heille syntyi tytär Eva Maria Aurivillius (s. 1758, k. 1844).
Jim Carrey
Elämä ja ura
Carreysta tuli suosittu stand-up-koomikko Ontarion komediaklubeilla. Hän pääsi Rodney Dangerfieldin lämmittelijäksi, ja työskenneltyään Dangerfieldin kanssa Las Vegasissa Yhdysvalloissa Carrey muutti Los Angelesiin tekemään uraa. Kaliforniassa Carrey ei heti saavuttanut menestystä komedialavoilla tai elokuvarooleissaan. Kun näyttelijä Damon Wayans esitteli Carreyn veljelleen Keenen Ivory Wayansille, Carrey sai roolin televisiosarjassa In Living Color.
Carreyn ensimmäinen menestyselokuva oli Ace Ventura – lemmikkidekkari (1994), jossa hän näytteli nimiosaa ja jota hän oli myös kirjoittamassa. Tämän elokuvan myötä Carreysta tuli kansainvälinen elokuvatähti. Seuraavina vuosina hän näytteli menestyselokuvissa kuten The Mask – naamio, Nuija ja tosinuija, Batman Forever (Arvuuttajan roolissa) ja Ace Ventura – luonto kutsuu. Carreyn komiikka perustui etenkin hänen uransa alkuvuosina imitaatioihin, äärimmäiseen liioitteluun ja kuminaamaiseen ilmehtimiseen.
Carreyn vakavampia päärooleja olivat elokuvassa Truman Show (1998), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden, sekä Andy Kaufmanin rooli elokuvassa Man on the Moon (1999). Carreyn seuraava menestysrooli oli elokuvassa Bruce – taivaanlahja (2003).
Tunnustukset
Carrey on voittanut uransa aikana kaksi Golden Globe -palkintoa parhaasta miespääosasta: elokuvista Truman Show (draama) ja Man on the Moon (musikaali/komedia). Lisäksi Carrey on ollut ehdolla samassa kategoriassa neljä kertaa (The Mask – naamio, Valehtelija, valehtelija, The Grinch ja Tahraton mieli).
Carrey oli sijalla yhdeksän Forbesin vuonna 2010 julkaisemalla listalla ”Hollywood’s Animation A-List”, jossa lueteltiin elokuvien lipputulojen perusteella kymmenen menestyksekkäintä Hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa.
Yksityiselämä
Kanadalainen Carrey sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2004. Hän asuu Kaliforniassa.
Carreyllä on yksi tytär (s. 1987), ensimmäisen vaimonsa Melissa Womerin kanssa. Vuonna 2010 Carrey erosi pitkäaikaisesta naisystävästään, näyttelijä Jenny McCarthysta. Vuonna 2010 Carreyn tytär Jane sai pojan, joten Carreystä tuli isoisä.
Carreyn tytär Jane esiintyi American Idolin 11. tuotantokaudella ja pääsi läpi koelauluista, mutta putosi ensimmäisellä Hollywood-viikolla.
Carrey on jo kauan ollut absolutisti.
Ilhéu da Cal
Ilhéu da Cal (tai Ilhéu de Baixo ) on yksi Madeiraan kuuluvan Porto Santon saaren edustalla sijaitsevista pikkusaarista.
Elokuvavuosi 1945
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1945 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Ultraviolence (yhtye)
Ultraviolence on Jonathan Caseyn (s. 1970) taiteilijanimi, jolla hän on julkaissut hardcorea vuodesta 1991. Ultraviolencen musiikki on saanut runsaasti vaikutteita punkista ja metallimusiikista, jota hän kuunteli teini-ikäisenä. Musiikki on rajua ja sanoitukset usein väkivaltaisia. Musiikkia säestää usein naisvokalistin laulu tai miesräppääjä
Ultraviolence kiinnostui elektronisen musiikin tekemisestä 1980-luvulla ja vuonna 1988 hän osti Atari ST:n musiikin tekoon. Ensimmäinen omakustannejulkaisu oli vuoden 1991 single ”Shout”. Ultraviolencen ensimmäinen levy oli vuonna 1994 julkaistu ”Life of Destructor” jonka suuri hitti oli ”Hardcore Motherfucker”. Läpimurtolevy teknopiireissä tapahtui viimeistään vuonna 1996 julkaistulla levyllä ”Psycho Drama”, jonka nimibiisi koskettelee perheväkivaltaa.
Hän on tuottanut myös nimellä Johnny Violent levyn ”Shocker”.
Chris Neil
Chris Neil (s. 18. kesäkuuta 1979 Markdale, Ontario) on aktiiviuransa päättänyt kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan hän oli oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi koko pääsarjauransa NHL-seura Ottawa Senatorsissa. Neil tunnettiin kovana taklaajana ja ärsyttäjänä. Kovasta pelityylistään huolimatta Neil ei koko NHL-uransa aikana saanut ainuttakaan pelikieltoa. Hän paransi kuitenkin viimeisinä aktiivivuosinaan huomattavasti myös kiekkollista peliään.
Adam Huss
thumb|Adam Huss Adam Huss (s. 1. maaliskuuta 1977 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Huss nähtiin saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat, minkä lisäksi hän on vieraillut muun muassa Everwoodissa ja CSI: New Yorkissa.
Yksityiselämä
Huss on kotoisin Long Islandilta ja valmistui Binghamtonin yliopistosta. Hän avioitui Adam Buccin kanssa heinäkuussa 2019.
Nimitz-luokka
Nimitz-luokka on Yhdysvaltain laivaston kymmenen ydinkäyttöisen aluksen muodostama lentotukialusluokka.
Valmistus
Luokan ensimmäinen alus, USS Nimitz, luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle vuonna 1975. Aluksen sisaraluksineen on rakentanut Newport News Shipbuilding Co. Vuonna 2008 valmistui luokan kymmenes ja viimeinen alus, USS George H. W. Bush. Alus oli samalla ensimmäinen muutos kohti uutta lentotukialusluokkaa (Gerald R. Ford -luokka (suunnitteluvaiheessa CVN-21)), jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 2007. Bush on varustettu uusilla teknologioilla, kuten uudella monikäyttöisellä tutkajärjestelmällä ja avoimen arkkitehtuurin tietoverkolla. Aluksen miehistövaatimus on myös vähentynyt merkittävästi aiemmasta. Kustannusten alentamiseksi joitain uusista teknologioista on jo käytetty USS Ronald Reaganissa.
Koska luokan ensimmäiset kolme alusta (Nimitz, Eisenhower ja Vinson) eroavat merkittävästi sarjan myöhemmistä seitsemästä aluksesta on näitä seitsemää alusta kutsuttu myös Theodore Roosevelt -luokan lentotukialuksiksi, vaikka Yhdysvaltain laivasto ei virallisesti tätä nimitystä käytäkään. Todellisuudessa yksikään alusluokan aluksista ei ole identtinen. Vanhemmat alukset on vuorollaan tuotu huoltoon ja tankattavaksi Refueling And Complex Overhaul (RCOH) -ohjelman mukaisesti, jolloin niiden ominaisuudet on saatettu vastaamaan uudempien laivojen standardeja. Ensimmäinen RCOH-päivityksen saanut alus oli Nimitz vuonna 1998.
Natalja Brasova
thumb|260px|Ruhtinatar Brasova ja suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitš Natalja Brasova eli Natalja Sergejevna Šeremetjevskaja-Romanovskaja (9. heinäkuuta (J: 27. kesäkuuta) 1880 Moskova – 26. tammikuuta 1952 Pariisi) oli venäläinen aatelisnainen, joka oli suurruhtinas Mihail Aleksandrovitš Romanovin epäsäätyinen puoliso. Hänen tunnettiin nimityksillä ruhtinatar Brasova ja kreivitär Brasova. Mihail Aleksandrovitš oli Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n veli.
Elämäkerta
Natalja Šeremetjevskaja oli moskovalaisen, alempaan aateliin kuuluneen lakimiehen tytär. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli oopperan harjoituspianisti Sergei Mamontov, suurliikemies Savva Mamontovin veljenpoika. He saivat tyttären, mutta erosivat pian, ja Natalja nai rakastajansa ratsumestari Wulffertin, joka palveli suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitšin alaisena ratsuväkikaartissa.
Natalja oli 22-vuotias alkaessaan seurustella suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitšin kanssa. Keisari Nikolai ei kuitenkaan myöntänyt veljelleen lupaa avioitua eronneen ja alempisäätyisen naisen kansaa. Mihail oli seuraavana kruununperimysjärjestyksessä Nikolai II:n verenvuototautia sairastaneen pojan Aleksei Nikolajevitšin jälkeen. Epäsäätyinen avioliitto olisi lain mukaan merkinnyt tämän oikeuden menetystä.
Heinäkuussa 1910 Natalja synnytti pojan, Georgi Brasovin. Kaikesta huolimatta Mihail nai Nataljan, salaa Wienissä 15. lokakuuta 1911 Serbian patriarkaatin alaisuudessa. Avioliittoa ei hyväksytty Venäjällä, ja perhe muutti Englantiin.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Mihail sai palata Venäjälle vaimoineen ja lapsineen. Hän palasi kenraalina ja johti Savage-divisioonaa, joka koostui tšetšeeneistä ja dagestanilaisista. Monet pitävät Mihailin armeijauraa rangaistuksena hänen avioliitostaan. Hänet palkittiin kuitenkin ansioistaan korkeimmilla ansiomerkeillä, ja hän oli armeijassa suosittu toisin kuin veljensä Nikolai.
Vallankumouksen yhteydessä marraskuussa 1917 Nikolai II luopui kruunusta Mihailin hyväksi, mutta tämä kieltäytyi. Mihail oli perheineen aluksi kotiarestissa Hatsinassa. Myöhemmin hänet lähetettiin Permiin, mutta onnistui salakuljettamaan poikansa ja tytärpuolensa Tanskaan, josta hänen äitinsä leskikeisarinna Maria Fjodorovna oli kotoisin. Natalia Brasova myös pakeni myöhemmin Tanskan passilla Lontooseen. Mihail teloitettiin heinäkuussa 1918 Permissä.
Natalja Brasova kuoli Pariisissa vuonna 1952. Hänet on haudattu Cimetière de Passyn hautausmaalle. Hänen poikansa Georgi Brasov kuoli 20-vuotiaana auto-onnettomuudessa jo vuonna 1931.
Olli Vallila
thumb|Olli Vallila Olli Juhani Vallila (27. toukokuuta 1908 Lahti – 3. maaliskuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen juristi ja lähetystöneuvos.
Olli Vallilan vanhemmat olivat proviisori John Alfred Wallin (1877–1936) ja Hildi Kahiluoto (Moisio, 1886–1927). Hän pääsi ylioppilaaksi 1926, suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1931 ja sai varatuomarin arvon 1937. Vallila teki opintomatkoja Ranskaan 1928 ja 1932–1933, Sveitsiin 1929 sekä Englantiin 1938.
Vallila toimi kauppasopimuskomitean sihteerinä 1942–1946 ja kansainvälisen kauppakamarin Suomen kansalliskomitean sihteerinä 1946-1947. Hän oli useissa kauppasopimusneuvottelukunnissa asiantuntijajäsenenä ja puheenjohtajana Suomessa ja ulkomailla vuodesta 1937 lähtien.
Olli Vallila oli naimisissa 1932–1947 Ebba Gunvor Eorsskåhlin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Vuodesta 1948 lähtien hän oli naimisissa Rúzena Stepánka Maria Tvardkován kanssa.
Knut Drake
Knut Hemming Drake (6. maaliskuuta 1927 Helsinki – 19. helmikuuta 2013 Turku ) oli suomalainen keskiajan linnoihin erikoistunut rakennushistorioitsija ja filosofian tohtori. Hän johti muun muassa Hämeen linnan kunnostustöitä vuosina 1955–1970 ja toimi pitkään Turun maakuntamuseon johtajana.
Pyyhepäivä
Pyyhepäivää vietetään vuosittain 25. toukokuuta Douglas Adamsin kunniaksi. Pyyhepäivän viettäjät kantavat koko päivän pyyhettä mukanaan. Pyyhkeellä viitataan Adamsin kirjan Linnunradan käsikirja liftareille ajatukseen, jonka mukaan linnunradan liftareiden tärkein esine on pyyhe, jonka ainainen matkassapitäminen on jopa elinehto.
Ensimmäistä pyyhepäivää vietettiin 25. toukokuuta 2001, kaksi viikkoa Douglas Adamsin kuoleman jälkeen.
Aiheesta muualla
Douglas Adams
Botvid
Botvid on vanha ruotsalainen miehen etunimi. Se koostuu sanoista bot ja vidh(er), joista edellisen merkitys on ’parannus’ ja jälkimmäisen ’puu’ tai ’metsä’. Kuuluisin Botvid-nimen kantaja on ollut ruotsalainen marttyyri Pyhä Botvid, joka surmattiin noin vuonna 1120.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 10–30 Botvid-nimistä miestä.
Nimipäivät
Suomalaisessa kalenterissa Botvid-nimi esiintyi vuosina 1544–1907. Nimen kirjoitusasu vaihteli: Botvid-muodon lisäksi käytettiin asuja Bothwid, Bothwidus, Botvidus, Botwid ja Botwidus. Nimipäivä oli Ruotsin tavoin 28. heinäkuuta.
Suomenruotsalaisessa almanakassa Botvid oli mukana vuosina 1929–1994. Siinä nimipäivä oli 7. marraskuuta.
Mats Nylund
Mats Johan Nylund (s. 1. elokuuta 1964 Pedersören kunta) on suomalainen maanviljelijä ja ruotsinkielisen maataloustuottajärjestön Svenska Lantbruksproducenternas Centralförbundin (SLC) puheenjohtaja. Nylund oli kansanedustaja vuosina 2007–2019. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Nylund valittiin 2007 vaaleissa Vaasan vaalipiiristä RKP:n listoilta. Nylund nimettiin RKP:n ehdokkaaksi EU-vaaleihin 2014. Nylund on naimisissa kieliasiainneuvos Corinna Tammenmaan kanssa. Heillä on yksi yhteinen poika, ja yhteensä uusperheessä on seitsemän poikaa.
Vuonna 2017 Nylund aloitti SLC:n puheenjohtajana ja seurasi tehtävässä Holger Falckia. Joulukuussa 2021 hänet valittiin toiselle kaudelleen.
Höylä
Höylä on kone tai käsityökalu, jolla tehdään lastuavaa työstöä. Höylän osia ovat terä, murtolevy, kita ja kiila. Teriä on yksi tai useampi, ja ne irrottavat kappaleen pinnasta lastua. Terän laskeminen ja nostaminen vaikuttaa lastujen paksuuteen. Murtolevyn etäisyyttä terästä säätämällä voidaan valita murtuuko lastu nopeammin vai myöhemmin, puulajin kovuudesta riippuen. Kiilalla säädetään höylänterää ja murtolevyä kidassa. . Makita kehitti ensimmäisenä vuonna 1958 sarjatuotantona käsisähköhöyliä.
Höyläystä käytetään pintojen viimeistelytekniikkana, kappaleen ohentamisessa, pintakerroksen poistossa ja jopa kappaleen muotoiluissa. Tunnetuimpia höylän käyttökohteita on puuntyöstö. Puuntyöstössä höylääminen vaatii vähemmän energiaa kuin hiominen, koska kappaletta voidaan työstää hajottamatta sitä karkeaksi tai hienoksi puruksi.
Kava ja koveli ovat erityismallisia käsihöyliä puuntyöstöön. Kavahöylää käytetään koverien pintojen tai kourujen höyläämiseen, kovelilla tehdään V-uraa.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin maaliskuussa Indianapolisissa, Yhdysvalloissa. Ne olivat virallisesti ensimmäiset sisäratojen MM-kilpailut, vaikka kaksi vuotta aiemmin Pariisissa käydyissä kilpailuissa olikin jaettu MM-mitalit.