cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jukurit kaudella 2001–2002
Pudotuspelit
Jukurit sai puolivälieriin vastaansa Hermeksen ja meni suoraan jatkoon kolmesta otteluvoitosta. Jukureiden kolmosketju teki maaleja liukuhihnalta, eikä Hermeksestä ollut vastusta.
Viikon huilannut jukurilauma eteni finaaliin suoraan kolmella voitolla välierissä vastaan asettunutta, väsynyttä KalPaa vastaan. Jukurit vei ensimmäisen kohtaamisen Mikkelissä näytöstyyliin, mutta seuraavana päivänä Kuopiossa pelattu ottelu venyi jatkoajalle saakka. KalPan kasvatti Niko Kantelinen hiljensi torstai-iltana Niiralan montun ja ottelusarja oli ensimmäistä kertaa katkolla lauantaina Mikkelissä. Voitettuaan myös kolmannen kohtaamisen, Jukurit eteni finaaliin KooKoota vastaan.
Ensimmäinen finaaliottelu pelattiin Kalevankankaalla lauantaina 30.3.2002. Jukurit piti kotiedun lukemin 5-1, ja yleisöä Kalevankankaalle oli löytänyt mukavat yli 3500 katsojaa. Seuraavana päivänä Kouvolassa nähtiin Jukureiden kauden parasta peliä koko ensimmäisen erän ajan. Tommi Nikkilä jukurimaalilla esitti jälleen loistavia torjuntoja, joten myös tämä ottelu päättyi Jukureiden 1-5 -voittoon.
Sarja oli ensimmäistä kertaa katkolla Mikkelissä joukkueiden kolmannessa kohtaamisessa. Ottelu oli aluksi nihkeää ja KooKoo karkasikin jo 0-1 johtoon. Jukurit kiri ottelussa lopulta tasoihin ja ohi. KooKoon päävalmentaja Reijo Mansikan povaama pitkä sarja jäi näkemättä, sillä Jukurit voitti ottelun lopulta 5-1.
Jukurit voitti siis toisen mestaruutensa heti perään, eikä joukkue kokenut pudotuspeleissä ainuttakaan tappiota. Ratkaisevaa finaaliottelua oli todistamassa Kalevankankaan ennätysyleisö, 4375 maksanutta katsojaa.
Continental Cup
Rahapalkinnon lisäksi Jukurit sai palkinnoksi viime kauden Mestiksen mestaruudestaan paikan Suomen edustajana Continental Cupiin. Jukurit sai toisen kierroksen isännyyden Mikkeliin.
Toisen kierroksen turnaus Mikkelissä
Continental Cupiin otti osaa kaikkiaan 49 joukkuetta, joista 18 eteni suoraan toiselle kierrokselle, näin myös Jukurit. Toinen kierros pelattiin kuudessa lohkossa, joiden voittajat etenivät seuraavalle kierrokselle. Mikkelissä 19.-21.10.2001 järjestetyssä turnauksessa pelasivat Jukureiden lisäksi Latvian mestari HK Riiga 2000, Norjan kakkonen Storhamar IL sekä ensimmäisen kierroksen kautta ranskalainen HC Rouen.
Jukka-Pekka Vainionpää
30. elokuuta 2020 Vainionpää saavutti kaikkien aikojen nuorimpana pesäpalloilijana tuhat lyötyä juoksua. Vainionpää voitti lyöjäkuninkuuden vuonna 2020 lyömällä 75 juoksua.
Jukurit kaudella 2001–2002
Toisen kierroksen turnaus Mikkelissä
Nihkeän alun jälkeen Jukureiden voittoputki löytyi lopulta. Storhamarin ja Rouenin kaato riitti turnauksen voittoon ja jatkoon pääsyyn. Näin Jukurit eteni Norjan Oslossa pelattavalle kolmannelle kierrokselle, josta oli mahdollisuus päästä tammikuun puolivälissä pelattavaan Sveitsin lopputurnaukseen.
Kolmannen kierroksen turnaus Norjan Oslossa
Marraskuussa areenana oli Oslon jäähalli ja vastassa nimekkäät eurooppalaiset seurat kuten London Knights, Verenga sekä Anglet Hormadi. Etenkin englantilaisjoukkue oli kooltaan lähes kaksinkertainen. Jukurit onnistui kuitenkin voittamaan lontoolaiset 5-2 ja selvitti Oslon turnauksen ilman ainuttakaan tappiota.
Petri Lehtonen muistelee Jesse Kemppaisen haastattelussa Jukureiden nettisivuilla, kuinka Niko Kantelisella oli pitänyt kiirettä vielä pukukopin käytävälläkin, ja kuinka lontoolaisilla oli ollut lista eliminoitavista jukuripelaajista.
Jukureiden loistavasti sujunut Oslon turnaus tarkoitti sitä, että Suomen kakkossarjatason joukkue oli selviytynyt Continental Cupin finaaliturnaukseen Sveitsin Zürichiin.
Lopputurnaus Sveitsin Zürichissä
Jukurit matkusti joulutauon jälkeen tammikuun puolivälissä Sveitsin Zürichiin, jossa oli edessä Continental Cupin lopputurnaus. Mikkeliläiset kohtasivat välierissä isäntäjoukkue Zürich Lionsin, joka taistelee tulevaisuudessa muun muassa CHL:n jatkopaikasta Espoon Bluesin kanssa.
Kyseessä on joka tapauksessa Jukureiden historian paras sijoitus Continental Cupissa ja Jukurit oli tehnyt vaikutuksen esityksillään maailmanlaajuisesti. Esimerkiksi Mikko Liukkonen sai myöhemmin sopimuksen Sveitsin HC Thurgauhun näiden pelien ansiosta.
Jukureiden Mestiksen runkosarjan sisäinen pistepörssi
Sisäinen pistepörssi.
Federico Federici
Federico Federici (20. joulukuuta 1844 – 6. elokuuta 1892) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1868 ja nimitettiin Folignon hiippakunnan johtoon 1. kesäkuuta 1888. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mariano Rampolla del Tindaro.
Federici kuoli 47-vuotiaana virassa.
Wilde Sau (taistelutaktiikka)
thumb|right|Operaatio Wilde Sau:n tunnus Wehrmachtin Luftwaffessa. Wilde Sau (saksaa, suomeksi Villisika) on eräs hävittäjälentäjien käyttämä taistelutaktiikka. Sen esitteli vuonna 1943 saksalainen pommituslentäjä, majuri Hans-Joachim "Hajo" Herrmann. Taktiikan synty sai alkunsa Hampuriin massiivisista mattopommituksista heinäkuun lopulla 1943. Taktiikan tarkoitus oli ohittaa Liittoutuneiden käyttämä tutkahäirintä. Toinen etu oli edullisuus, koska monimutkaisia laitteita ei tarvittaisi hävittäjissä.
Wilde Sau:n perusperiaate oli lähettää ilmaan yksittäisiä hävittäjäkoneita partioimaan alueittain. Nämä yrittivät saada partiolennon aikana näköyhteyden vihollisen pommituskonelauttoihin ja sitten kutsua toisia torjuntahävittäjiä paikalle. Tutkat olivat raskaita ja aiheuttivat suuren ilmanvastuksen Tämä korostui yksimoottorisessa mäntämoottorihävittäjissä, ja etenkin Messerschmitt Bf 109:n ominaisuudet heikkenivät kokeiltaessa FuG 217 Neptun-tutkan asentamista.
Taktiikkaa käyttäen saavutettiin alkuun menestystä. Focke-Wulf Fw 190 -tyypin koneita lienee käytetyn yleisimmin Wilde Sau -operaatioissa. Wilde Sau -taktiikasta luovuttiin maaliskuussa 1944. Syitä olivat onnettomuudet usein vaikeissa olosuhteissa ja kuluttava samojen koneiden ja lentäjien käyttö sekä Wilde Sau- että päivätehtävissä ja kasvava tarve päivätorjuntaan. Jos yksikkö toimi siten että samaa konetta lensi yöhävittäjäohjaaja ja päivähävittäjäohjaaja, saattoi päivälentäjä löytää koneensa laskussa vaurioituneena tai kone oli menetetty.
Luftwaffe oli jo alkanut kärsiä vakavasta polttoaine- ja materiaalipulasta. Koulutettuja ja kokeneita lentokonemiehistöjä oli menetetty niitäkin siinä määrin, etteivät ne enää olleet korvattavissa. Toisaalta varsinaiset kaksimoottoriset yöhävittäjät ja niiden johtaminen ja käyttö oli opittu ja hiottu tehokkaaksi. Ne puolestaan olivat päiväkäytössä, jota yritettiin kaiken torjuntakyvyn kokoamiseksi, avuttomia saattohävittäjiä vastaan. Myös uusi Lichtenstein SN 2 - hävittäjätutka sekä maavalvontatutkiin kehitetyt vaihdettavat taajuudet kykenivät kiertämään Hampurin iskussa ensi kertaa käytetyn window-valemaali - häirinnän ja se opittiin tunnistamaan mikä osaksi helpotti pommikonevirran paikantamista ja sen suunnan määritystä.
Lopulta Liittoutuneiden koneiden laadullinen kehitys, elektronisen vastatoiminnan kehittäminen ja lentäjien hyvä koulutustaso aiheutti pahoja konetappioita Natsi-Saksan Luftwaffelle.
Alkuperäisiä "Wilde Sau"- yksiköitä olivat JG (Jagdgruppe) 300, 301 ja 302. Näistä JG 300 sai aluksi omat koneet, muut toimivat lainatuilla päivähävittäjillä.
Sagliains
thumb | Vereina-tunnelin eteläinen suuaukko Sagliainsissa thumb | Pontresina - Scuol-Tarasp -juna ja Vereina-tunnelin juna Sagliainsin "vaihtolaiturilla"
Sagliains on rautatieasema, Itä-Sveitsissä, Graubündenin kantonissa, Zernezin kunnassa. Sagliains on Rhätische Bahn -rautatieyhtiön (RhB) radalla oleva risteysasema, jossa yhdistyvät pohjoisesta tuleva Vereina-tunneli ja itä-länsi-suunnassa, pitkin Engadinin laakson kulkeva Scuol-Tarasp-Samedan -rata. Asema on autojunien pääteasema. Aseman erikoisuus on, että se on matkustajille vain vaihtoasema: matkan päättäminen tai aloittaminen ei ole mahdollista.
Taiteen edistämiskeskus
Taiteen edistämiskeskus (Taike, ) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön (OKM) alainen asiantuntija- ja palveluvirasto, joka aloitti toimintansa vuoden 2013 alussa korvaten Taiteen keskustoimikunnan. Keskuksen tehtävänä on taiteen edistäminen kansallisesti ja kansainvälisesti.
Taiteen edistämiskeskuksen johtajana toimii Paula Tuovinen kesäkuusta 2018 alkaen. Kausi kestää viisi vuotta. Häntä edelsi tehtävässä Minna Sirnö 2013–2018. Elokuun alussa 2023 johtajana aloittaa Kaisa Rönkkö. Ministeriö nimittää edistämiskeskuksen johtajan enintään viiden vuoden määräajaksi.
Tehtävät ja toiminta
Eduskunta hyväksyi lain taiteen edistämiskeskuksesta 7.11.2012. Laissa määrätään, että keskuksen eri asiantuntijaelinten päätösten tulee perustua vertaisarviointiin. Lain mukaan keskuksen tehtävänä on:
Taiteen edistämiskeskus tuottaa tilastotietoa taide- ja kulttuurialalata, apurahan hakijoista ja saajista. Vuosittain Taike julkaisee yhdessä Kulttuuripolitiikan tutkimuskeskuksen kanssa Taiteen ja kulttuurin barometrin.
Taideneuvosto
Taideneuvostolla on keskeinen tehtävä opetus- ja kulttuuriministeriön taidepolitiikan asiantuntijana. Taideneuvostossa on OKM:n nimeämänä puheenjohtaja ja kuudesta kahdeksaan muuta jäsentä. Taideneuvosto valitsee keskuudestaan varapuheenjohtajan. Taideneuvoston jäsenen tulee olla taiteeseen ja kulttuuriin perehtynyt henkilö. Neuvoston toimikausi on kolme vuotta. Ennen taideneuvoston asettamista ministeriö kuulee taiteen ja kulttuurin kannalta merkittäviä tahoja. Taideneuvostoa asetettaessa on huolehdittava, että neuvoston taiteellinen ja muu asiantuntemus on monipuolinen ja että kielelliset ja alueelliset näkökohdat otetaan huomioon.
Taideneuvosto:
Kaudella 1. syyskuuta 2019 – 31. elokuuta 2022 taideneuvostoon kuuluvat puheenjohtaja Juha Itkonen ja varapuheenjohtaja Rosa Meriläinen sekä jäsenet Sari Kaasinen, Ville Matvejeff, Melek Mazici, Hanna Rosendahl, Hannu Saha, Philip Teir ja Mauri Ylä-Kotola.
Taideneuvostoon kuuluvat 1.9.2022–31.8.2025 teatterinjohtaja Ann-Luise Bertell, kuvataiteilija Samuli Heimonen, muusikko Sari Kaasinen, museonjohtaja Virpi Kanniainen, toiminnanjohtaja Rosa Meriläinen, elokuvatuottaja Jussi Rantamäki, muusikko Hannu Saha ja muusikko Paula Vesala. Neuvoston puheenjohtajana jatkaa kirjailija Juha Itkonen.
Valtion taidetoimikunnat
Valtion taidetoimikuntia on vähintään seitsemän ja enintään kymmenen. Jäseniä niissä voi olla puheenjohtajan lisäksi neljästä yhteentoista. Toimikunta valitsee keskuudestaan varapuheenjohtajan. Toimikunnan jäsenellä tulee olla hyvä taiteellinen asiantuntemus. Taidetoimikuntien toimikausi kestää kaksi vuotta. Sama henkilö voi toimia puheenjohtajana tai jäsenenä korkeintaan kaksi peräkkäistä toimikautta, minkä jälkeen hänet voidaan määrätä uudelleen toimikuntaan aikaisintaan kahden vuoden kuluttua. Ennen toimikunnan asettamista taideneuvosto kuulee taiteen kannalta merkittäviä tahoja. Toimikuntaa asetettaessa on huolehdittava, että toimikunnan taiteellinen ja muu asiantuntemus on monipuolinen ja että kielelliset ja alueelliset näkökohdat otetaan huomioon. Taideneuvosto päättää niiden täsmällisestä lukumäärästä ja taiteenalasta sekä nimeää niiden puheenjohtajat ja jäsenet.
Alueelliset taidetoimikunnat
Alueellisia taidetoimikuntia on 13. Niiden määrään tai toimialueisiin ei tullut vuonna 2013 voimaantulleessa laissa muutosta verrattuna aikaisempaan tilanteeseen.
Aikaisemmin lääninhallituksen nimesivät alueelliset taidetoimikunnat, nyt taideneuvosto nimeää niiden puheenjohtajat ja jäsenet kaksivuotiskausiksi. Alueellisia taidetoimikuntia ovat Uudenmaan, Varsinais-Suomen, Satakunnan, Hämeen, Pirkanmaan, Kaakkois-Suomen, Etelä- ja Pohjois-Savon, Pohjois-Karjalan, Keski-Suomen, Pohjanmaan, Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun sekä Lapin taidetoimikunnat.
Lautakunnat
Taiteen edistämiskeskuksen yhteydessä toimii kolme erillislautakuntaa:
Tini – seitsemäs veli
Tini – seitsemäs veli (A hetedik testvér) on unkarilainen animaatioelokuva, joka valmistui vuonna 1995.
Ramkhamhaeng
thumb|Ramkhamhaengin patsas Pho Khun Ram Khamhaeng (s. n. 1237-1247 – k. 1298) oli Phra Ruang -dynastian kolmas kuningas ja hallitsi Sukhothain kuningaskuntaa vuosina 1279-1298. Hän loi thai-aakkoset ja toi theravada-buddhalaisuuden valtiouskonnoksi.
Syntymä
Ramkhamhaengin vanhemmat olivat prinssi Bang Klang Hao, jonka hallitsijanimi oli kuningas Sri Indraditya, ja kuningatar Sueang. Hänellä oli neljä sisarusta: kaksi vanhempaa veljeä ja kaksi siskoa. Vanhin veli kuoli Ramkhamhaengin ollessa nuori. Toisesta veljestä, Ban Muangista tuli kuningas, kun heidän isänsä kuoli. Ban Muangin jälkeen Ramkhamhaeng nousi valtaan.
Hallituskausi
Ramkhamhaeng liittoutui Yuan-dynastian kanssa. Hänellä oli läheiset välit myös Phayaon kaupunkivaltion kanssa. Thaimaalaisen kansallishistorian mukaan Ramkhamhaeng laajensi valtakuntaansa Lampangiin, Phraesiin ja Naniin asti pohjoisessa, Phitsanulokiin ja Vientianeen idässä, monien alueille lännessä sekä Nakhon Si Thammaratiin etelässä.
Thaimaalaisen historian mukaan, Ramkhamhaeng voi kiittää thai aakkosten kehittämisestä. Hänen kuninkuutensa on monien mielestä hyvä esimerkki "hyvätahtoisesta monarkiasta", jonka vaikutus näkyy myös nykypäivän Thaimaahan.
Kuolema
Kiinalaisen kroniikan mukaan Ram Khamhaeng kuoli vuonna 1298, jolloin valtaan nousi hänen poikansa Loethai. Joidenkin kroniikoiden mukaan Ram Khamhaeng kuoli vasta vuonna 1317.
Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta
Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta (isl. Illuga saga Gríðarfóstra) on islantilainen saaga, joka kertoo talollisen pojasta, Illugista, joka kohtaa viikinkiretkellä ystävästä kuninkaanpoika Sigurðrin kanssa kaukana pohjoisessa peikkoämmäksi loihditun prinsessan ja tämän tyttären. Saaga Illugista luetaan myöhäisiin muinaissaagoihin. Se on kirjoitettu todennäköisesti 1400-luvulla, vaikkakin sen keskiaikaista alkuperää on myös epäilty. Saagan varhaisin käsikirjoitus, muinais- ja ritarisaagoja sisältävä AM 123 8vo, on 1500-luvulta. Saaga Illugista on kuitenkin osa laajempaa skandinaavista tarinaperinnettä, josta on säilynyt jälkiä norjalaisissa, tanskalaisissa ja färsaarelaisissa kansanballadeissa. Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta on ilmestynyt suomeksi käännettynä muinaissaagojen kokoelmassa Egill Yksikätinen – Muinaissaagoja Pohjolasta (Finn Lectura 2013).
Illugi ja Sigurðr
Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta kertoo Sviði-nimisen talollisen pojasta nimeltä Illugi, joka on Tanskanmaan kuningas Hringrin pojan Sigurðrin hyvä ystävä. Kuninkaan neuvonantaja Björn ei pidä Illugista, ja kun Sigurðr pyytää Illugia mukaansa viikinkiretkelle, jonne hänen isänsä on määrännyt mukaan myös Björnin, Illugin äiti estelee ensin. Hän epäilee Illugin joutuvan Björnin taikojen alaiseksi. Äiti teettää kuitenkin Illugilla kokeen, jossa tämä osoittaa, ettei ole altis noituudelle.
Seikkailu Gandvíkissa
Sigurðr lähtee viikinkiretkille Illugi ja Björn mukanaan. He kulkevat saagan mukaan Skotlannissa ja Orkneysaarilla. Syksyn tullen Sigurðr tahtoo palata kotiin, mutta hänen laivansa joutuu paluumatkalla pahaan myrskyyn. Laiva ajautuu myrskyn seurauksena kauas pohjoiseen, lahteen, jota saagassa kutsutaan nimellä Gandvík.
Miehistö on lopen uupunut, eikä kukaan onnistu tekemään tulta. Björn lähettää Illugin noutamaan veneellä vastarannalta tulta, tai tämä pääsisi hengestään. Vuonon toiselta puolelta Illugi löytää luolan, jossa asuu peikkoämmä nimeltä Gríðr yhdessä kuvankauniin tyttärensä Hildrin kanssa. Tämä lupaa Illugille tulta vain, jos tämä kertoisi hänelle kolme totuutta. Samalla Illugi saisi myös hänen tyttärensä.
Gríðrin tarina
Illugin selvittyä Gríðrin testistä, Gríðr kertoo hänelle olevansa Signý, Haltiamaan (Álfheimr) kuninkaan tytär. Kun kuningatar kuoli, oli tämä ottanut uuden vaimon, Grímhildrin, joka oli pahansuopa ja aiheutti lopulta kuninkaan kuoleman. Kun kuningas oli kuollut, Grímhildr oli taioillaan aikaansaanut sen, että Signý oli muuttunut peikkoämmäksi ja hän oli joutunut tyttärensä kanssa kaukaiseen luolaan, missä hänen tuli surmata jokainen tyttärensä vuoteessa oleva mies. Siellä häntä piinasivat joka yö myös seitsemän noitasisarusta, jotka silpoivat häntä, mutta kuitenkin niin, ettei hän koskaan kuollut. Gríðrin lopetettua tarinansa seitsemän sisarusta ilmestyvät luolaan, mutta Illugi surmaa ne ja polttaa ne roviolla.
Björnin katoaminen ja häät
Illugi saa Gríðriltä tulen mukaansa ja palaa Hildrin kanssa laivalle. Miehet eivät kuitenkaan pääse jatkamaan matkaansa kotiinpäin, sillä tuuli ei ole suotuisa. Björn syyttää Hildriä noidaksi ja sanoo kehnon purjehdussään olevan tämän syytä. Seuraavana yönä Björn katoaa, mutta löytyy myöhemmin mastosta, minne Gríðr on hirttänyt hänet palkaksi siitä, että Björn oli sanonut Hildriä noidaksi. Tämän jälkeen miehet pääsevät purjehtimaan pois (saagan mukaan Finnmarkista, Finnmörk) ja palaavat kotiin Tanskanmaalle, missä Illugi elää yhdessä Hildrin kanssa ja Sigurðr ottaa puolisokseen tämän äidin Signýn.
Saaga Illugista lähteenä
Saaga Illugista kuuluu niiden islantilaisten muinaissaagojen joukkoon, jotka käännettiin ruotsiksi tai latinaksi suurvalta-ajan Ruotsissa, missä saagojen kieltä, muinaisislantia, ei enää ymmärretty. Käännettyihin saagoihin kuului erityisesti niitä saagoja, joita gööttiläisessä historiankirjoituksessa pidettiin merkittävinä lähteinä Ruotsin muinaisesta menneisyydestä. Saaga Illugista ilmestyi nimellä Sagan af Illuga Grydar fostra islantilaisen Gudmundr Ólafssonin kääntämänä (Upsala 1695). Saagan sankarilla, Illugilla, oli genealoginen yhteys ruotsinmaalaisiin sankareihin, sillä hänen kerrottiin olevan Sviði Uljaan (Sviði inn sókndjarfi) poika. Viimeksi mainitun kerrottiin Bósin saagassa olevan göötanmaalaisen Bósin äpäräpoika. Illugin ystävä Sigurðr mainitaan Tanskanmaan kuningas Hringrin pojaksi, joka taas tulkittiin Ruotsin valtakuntaan kuuluvan Skoonen kuninkaaksi. Varauksellisia näkemyksiä muinaissaagojen lähdearvosta historianlähteenä esitettiin kuitenkin jo 1600-luvulla. Nykytutkimus suhtautuu kriittisesti muinaisesta menneisyydestä kertovien saagojen mahdollisuuteen toimia lähteenä siitä ajasta, jota ne kertovat kuvaavansa. Tutkimuksessa Saagaa Illugista tarkastellaan pitkälti kansansadulle tyypillisiä piirteitä sisältävänä lähteenä.
Marcel Moore
Marcel Moore (s. 1. lokakuuta 1994) on suomalainen koripalloilija.
Pelaajaura
PJ Warriorsin kasvatti Moore edusti kasvattajaseuransa ja Visa-Basketin nuorisojoukkueita A-nuoriin asti. Kaudella 2012–2013 hän pelasi A-nuorten SM-sarjassa kovalla, yli 30 pisteen koko kauden keskiarvolla. Yksittäisen ottelun piste-ennätyksekseen Moore teki samassa sarjassa äärimmäisen harvinaisen lukeman, 71 pistettä. Moore pelasi myös Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kauden 2013–2014 Moore pelasi yhdysvaltalaisessa Victory Rock Prepin high schoolissa. Osan kaudesta hän kärsi loukkaantumisesta. Kauden jälkeen Moorelle tarjottiin stipendiä floridalaisesta Junior Collegesta, mutta elämäntilanteestaan johtuen tämä palasi Suomeen. Kesällä pelattujen alle 20-vuotiaiden B-divisioonan EM-kilpailujen jälkeen usea Korisliigaseura osoitti kiinnostusta Moorea kohtaan, ja tämä valitsi hyvämaineisena pitämänsä Joensuun Katajan, jonka kanssa syntyi yksivuotinen sopimus.
Katajassa Moore pelasi Korisliigan lisäksi EuroChallengea. Suuria muutoksia edelliskauteen nähden kokenut Kataja yllätti asiantuntijat ja voitti seuran historian ensimmäisen koripallon Suomen mestaruuden.
Syyskuussa 2015 Moore siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin.
Yksityiselämä
Mooren isä Jonathan Moore on yhdysvaltalaissyntyinen, sittemmin suomalaistunut ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija, joka on eräs Korisliigan historian menestyksekkäimmistä ulkomaalaispelaajista.
JYP Entertainment
JYP Entertainment Corporation on eteläkorealainen levy-yhtiö, jonka perusti Park Jin-young vuonna 1997. Yhtiö on saanut nimensä perustajansa mukaan. JYP Entertainment on myös yksi suurimmista levy-yhtiöstä Etelä-Koreassa. "Kolmen suuren" joukosta JYP oli ainoa, joka säilyi blue chip -yhtiönä kilpailevien SM Entertainmentin ja YG Entertainmentin laskettua tavallisiksi keskisuuriksi yhtiöiksi.
Yhtiön kuuluisimpiin artisteihin ja yhtyeisiin kuuluu muun muassa 2PM, Twice, Day6 sekä Stray Kids. Entisiä yhtiön artisteja ovat Wonder Girls, g.o.d ja Got7.
1997–1999: Perustaminen ja ensimmäisen sukupolven k-pop artistit
JYP Entertainmentin perusti laulaja ja lauluntuottaja J. Y. Park vuonna 1997. Yhtiön alkuperäinen nimi oli Tae-Hong Planning Corporation, mutta se vaihtoi nykyiseen nimeensä JYP Entertainment vuonna 2001. Yhtiön ensimmäinen artisti oli naissolisti Pearl, joka aloitti yhtiössä 1997. pienoiskuva|Yhtiön perustaja J. Y. Park (Park Jin-young) kuvattuna vuonna 2010.
2000–2009: Suosion saavuttaminen ja toisen sukupolven k-pop artistit
Rainista tuli joulukuussa 2000 JYP Entertainmentin harjoittelija. Rain debytoi kaksi vuotta tämän jälkeen. Rainista tuli ensimmäinen etelä-korealainen solisti, josta tuli suosittu myös ulkomailla. Myöhemmin Rain perusti tytäryhtiönsä J. Tune Entertainment.
Yhtiön ensimmäinen yhtye Noel, joka oli nelihenkinen poikaryhmä, debytoi 27. joulukuuta 2002. Yhtye ei kuitenkaan menestynyt. Vuonna 2004 g.o.d-niminen yhtye allekirjoitti sopimuksen JYP Entertainmentin kanssa, ja siitä tuli osa yhtiötä.
2000-luvulla yhtiössä debytoivat muun muassa Noel, Park Jiyoon, Byul, One Two, Ryanga Rhanga ja Ivy.
pienoiskuva|Wonder Girls vuonna 2008. JYP Entertainment lanseerasi maaliskuussa 2006 tyttöryhmän Wonder Girls. Wonder Girlisistä tuli erittäin suosittu, ja se oli ensimmäinen korealainen ryhmä, joka pääsi Billboardin Hot 100-listalle. "Nobody" single oli kova hitti. Suuren suosionsa ansiosta, Wonder Girls teki sopimuksen Jonas Groupin kanssa. Wonder Girls toimi lämppärinä Jonas Brothersien maailmankiertueella.pienoiskuva|2pm vuonna 2011.|alt=|vasenVuonna 2008 alkoi tosi-TV-sarja Hot Blood Men, jossa kilpaili kaksi poikaryhmää vastaikkain siitä, kumpi pääsisi debytoimaan. Voittajaryhmä One Day jaettiin kahteen ryhmään: 2AM ja 2PM. Ryhmät debytoivat samana vuonna.
2010–2020: Kolmannen sukupolven k-pop artistit
Tytäryhtiö JYP Creative perustettiin marraskuussa 2011 Yhdysvaltoihin ja J. Y. Park sijoitti siihen noin 1.2 miljoonaa dollaria. Vuosi perustamisen jälkeen, tytäryhtiö kärsi kuitenkin 1.5 miljoonaan dollarin nettotappiot. Tämä johti siihen, että tytäryhtiö suljettiin. Samana vuonna debytoi tyttöduo 15&, joka koostui K-pop stars -ohjelman voittajasta Park Jiministä ja Star King -ohjelman kilpailijasta Baek Yerinistä.
JYP Pictures allekirjoitti 2012 sopimuksen China Eastern Performing Arts Groupin kanssa. He tuottivat yhdessä elokuvan Hold Your Hand, jossa esiintyi JYP Entertainmentin näyttelijöitä. Tytäryhtiö AQ Entertainment lopetti samana vuonna, ja tyttöryhmä Miss A siirtyi JYP Entertainmentin alaisuuteen.
Joulukuussa 2013 J. Tune Entertainmentista tuli virallisesti osa JYP Entertainmentia. pienoiskuva|Got7 vuonna 2019.
Vuonna 2014 debytoi JYP Entertainmentin poikaryhmä Got7.
Paula Seling
thumb|Paula Seling Paula Seling (s. 25. joulukuuta 1979 Baia Mare, Romania) on romanialainen laulaja ja säveltäjä, joka esiintyi muun muassa Eurovision laulukilpailuissa vuonna 2010 kappaleella "Playing with Fire" yhdessä Ovidiu Cernăuțeanun kanssa. He sijoittuivat finaalissa kolmanneksi. Seling ja Cernăuțeanu edustivat maataan myös vuoden 2014 kilpailussa, kappaleella "Miracle". He sijoittuivat finaalissa kahdenneksitoista.
JYP Entertainment
2010–2020: Kolmannen sukupolven k-pop artistit
Tytäryhtiö Studio J perustettiin 2015, ja sen ensimmäinen artisti oli G Soul. Tyttöryhmä Twice koottiin samana vuonna Sixteen -nimisen tosi-TV-sarjan avulla. Twice saavutti suosion nopeasti. Poikabändi Day6 debytoi Studio J:n alaisuudessa 7. syyskuuta 2015.
Gustaf Lundahl
Gustaf Lundahl on seuraavien henkilöiden nimi:
JYP Entertainment
2010–2020: Kolmannen sukupolven k-pop artistit
JYP Entertainmentista tuli alkuvuonna 2018 Etelä-Korean toiseksi suurin levy-yhtiö. Elokuussa 2018 yhtiöstä tuli markkina-arvoltaan suurin K-pop yhtiö. pienoiskuva|Twice vuonna 2018. pienoiskuva|Stray Kids vuonna 2019. Vuonna 2018 debytoi Stray Kids-yhtye, joka koottiin samannimisen tosi-TV-sarjan kautta.
Viisihenkinen tyttöryhmä Itzy debytoi 12. helmikuuta 2019.
Vuonna 2019 yhtiö kertoi muutoksista näyttelijöiden managerointiin ja tekevänsä sen yhdessä NPIO Entertainmentin kanssa, jonka johdossa on JYP:n varajohtaja Pyo Jong Rok.
Nizi Project -tosi-tv-ohjelman perusteella valittiin jäsenet NiziU-ryhmään, joka teki debyyttinsä vuonna 2020.
Yhtiö solmi strategisen sopimuksen Republic Recordsin kanssa helmikuussa 2020. Sopimuksen myötä Republic edustaa Twice-yhtyettä Yhdysvalloissa.
2021–nykyhetki
Got7-yhtyeen seitsemänvuotinen sopimus JYPE:n kanssa päättyi tammikuussa 2021. Yhtyeen jäsenet ovat kertoneet aikovansa jatkaa yhdessä, mutta jäsenet ovat tehneet sopimuksensa eri yhtiöille.
Heinäkuussa 2021 yhtiö kertoi uuden tyttöryhmän debytoivan helmikuussa 2022. Yhtiö kertoi myös Nizi Projectin toisesta kaudesta.
Marraskuussa 2021 yhtiö kertoi uudesta yhtyeestä Xdinary Heroes. Yhtyeen debyyttisingle "Happy Death Day" julkaistiin joulukuussa 2021.
Tammikuussa 2022 yhtiö kertoi uuden seitsemänhenkisen tyttöryhmän olevan nimeltään Nmixx: yhtyeeseen viitattiin väliaikaisella nimellä JYPn ennen nimen julkaisua. Nmixx debytoi singlealbumillaan Ad Mare helmikuussa.
Vuonna 2022 JYP on laajentanut yhteistyösopimusta Republic Recordsin kanssa. Twicen lisäksi Itzy ja Stray Kids ovat Yhdysvalloissa Republicin edustamia.
Kriteerit ja artistisuhteet
K-Pop -yhtiöillä on omat kriteerinsä yhtiön artistien valitsemiselle. Tyypilliset kriteerit ovat laulutaidot, visuaalinen ilme tai pidettävä persoonallisuus. JYP -yhtiö pitää sen perustajan mukaan kolmena tärkeimpänä rehellisyyttä, vilpittömyyttä ja vaatimattomuutta.
Parkin mukaan hän ei työskentele henkilölle, joka ei ole kunnollinen ja rehellinen: hän haluaa yrityksensä olevan arvojen mukaan liittyvä yhteisö kuin taloudellisesti liittyvä yhteisö. Yhtiöllä on pisin koulutusohjelma viihdeyritysten joukossa. Artistien on ymmärrettävä arvot ja rajojen ylittäminen tarkoittaa että artistin on lähdettävä yhtiöstä. Myös muita syitä on yhtiöstä lähtemiseen on ollut mutta yhtiö ei periaatteenaan kerro näistä: kertominen haittaisi näiden imagoa ja heidän toivotaan menestyvän myös yhtiön ulkopuolella.
Yhtyeet
Yhtiön yhtyeet:
Studio J artistit
Tytäryhtiö Studio J:n artistit.
Tomás Belestá y Cambeses
Tomás Belestá y Cambeses (29. joulukuuta 1811 Zamora – 6. huhtikuuta 1892) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet valittiin Zamoran hiippakunnan johtoon 22. syyskuuta 1880. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. maaliskuuta 1881 Fernando Blanco y Lorenzo, jota avustivat Vicente Calvo y Valero ja Ciriaco María Sancha y Hervás.
Belestá y Cambeses kuoli 80-vuotiaana virassa.
Rolf Tiivola
Rolf Leonard Tiivola (3. joulukuuta 1894 Helsinki – 3. tammikuuta 1971 Helsinki ) oli suomalainen rovasti ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria
Tiivolan vanhemmat olivat pankkivirkailija Johan Leonard Tiivola ja Mathilda Ahlblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 ja hänet vihittiin papiksi 1918.
Tiivola oli kirkkoherran apulaisena Hietamäellä Inkerinmaalla 1916–1917 ja sitten sotilaspastorina Pohjan poikien rykmentissä 1919, Raskaassa tykistörykmentissä 1919–1921, Uudenmaan rakuunarykmentissä 1921–1924, Rannikkotykistörykmentti 1:ssä 1924–1928 sekä Uudenmaan rykmentissä 1928–1939. Sotavuosina hän oli pastorina 1939–1940 Kannaksen armeijan esikunnassa ja sitten maavoimien esikunnassa. Hän oli pastorina Helsingin varuskunnassa vuodesta 1941 ja merivoimien esikunnassa vuodesta 1943.
Tiivola toimi lisäksi Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa apulaisopettajana ja saarnaajana 1921–1924 sekä tuntiopettajana Helsingin tyttökoulussa 1925–1927. Hän oli Suomen Sotilas-lehden päätoimittajana 1927–1943, Koti ja Kasarmi-lehden päätoimittajana 1931–1943 sekä Kylväjä-lehden päätoimittajana vuodesta 1943. Nuori Mies-lehden toimitussihteerinä Tiivola oli 1947–1953.
Rolf Tiivola oli naimisissa vuodesta 1919 Inez Maria Palmrothin kanssa. Heillä oli viisi lasta, joista tunnetuin oli pääjohtaja Mika Tiivola.
Luettelo Malmin peruspiirin suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Malmin peruspiirin suojelluista rakennuksista. Malmin peruspiiriin kuuluu osa-alueina Ylä-Malmi, Ala-Malmi, Tattariharju, Malmin lentokenttä, Tapaninvainio ja Tapanila.
Kaupunginosan läpi kulkee Suomen päärata. Malmin rautatieasema on tärkeä asema lukuisten vaihtoyhteyksien ja läheisyydessä asuvan suuren ihmismäärän ansiosta. Rautatie jakaa Malmin ydinalueen Ylä-Malmiin ja Ala-Malmiin. Malmintori on alueen keskus. Alueen nähtävyyksiin kuuluu 1930-luvulla perustettu Helsingin entinen päälentoasema Helsinki-Malmin lentoasema.
Väylä
pienoiskuva|Neljä [[PCI Express -väylän laitepaikkaa (ylhäältä toiseksi alimmaiseen: ×4, ×16, ×1 ja ×16), verrattuna 32-bittiseen perinteiseen PCI -väylän liittimeen (alimmaisena).]] Väylä on tietokonetekniikassa alijärjestelmä, joka siirtää dataa tietokoneen osille tietokoneen sisällä tai tietokoneiden välillä. Toisin kuin kaksipisteyhteys (point-to-point -yhteys, vrt. Point-to-Multipoint eli monipisteyhteys), väylä yhdistää useita lisälaitteita saman väylän varrella johdotuksilla. Väylä mahdollistaa hyvinkin erilaisten oheislaitteiden liittämisen tietokonejärjestelmään yhtenäisen standardoidun rajapinnan kautta.
Taustaa
Väyliä käytetään useisiin eri tarkoituksiin. Väylä voi olla tietokoneen sisäinen laiteväylä (system bus), jolloin se siirtää tietoa tietokoneen emolevyllä suorittimen, keskusmuistin ja emolevyllä olevien laitteiden välillä. Laajennusväylä on tietokoneen emolevyllä oleva väylä, johon voidaan liittää erilaisia laajennuskortteja siinä oleviin korttipaikkoihin. Tämä voi olla tekniikaltaan sama kuin emolevyn laiteväylä (esimerkiksi ISA tai PCI) tai sitten laiteväylä on nopeampi väylä, johon laajennusväylä on liitetty yhtenä laitteena (esimerkiksi ISA-korttipaikat PCI-väyläisillä emolevyillä). Väylä voi myös ulottua tietokoneen ulkopuolelle, jolloin siihen voi liittää erilaisia hitaan tiedonsiirron laitteita (näppäimistöt, hiiret, tulostimet, skannerit) tai massamuisteja (ulkoiset kiintolevyt, DVD- ja CD-kirjoittimet).
Varhaiset väylät olivat kirjaimellisesti rinnakkaisia sähköisiä väyliä useilla yhteyksillä, mutta termiä käytetään nykyään mistä tahansa fyysisestä liitännästä, joka tarjoaa saman loogisen toiminnon kuin rinnakkainen sähköinen väylä. Modernit tietokoneväylät voivat käyttää joko rinnakkais- tai sarjayhteyksiä, ja ne voidaan johdottaa joko multidrop-menetelmällä (sähköinen rinnakkainen) tai ketjutopologialla, tai liittää keskittimiin kuten USB:n tapauksessa. Modernit väylät kuten PCI Express ottavat mallia pakettikytkentäisestä tiedonsiirrosta.
IBM PC -yhteensopivat ovat käyttäneet useita väyläratkaisuja. Lisäksi on työasemissa ja supertietokoneissa sekä sulautetuissa järjestelmissä käytetty lukuisia erilaisia väylätekniikoita joita ovat mm.:
Antti Valo
Antti Valo (s. 1983 ) on suomalainen maajoukkuetason käsipalloilija. Hän edustaa Riihimäen Cocksia, jonka riveissä hän on voittanut seitsemän Suomen mestaruutta (2007, 2008, 2009, 2010, 2013, 2014, 2015) ja kuusi kertaa Suomen Cupin (2007, 2008, 2010, 2011, 2013, 2015). Lisäksi Valo on voittanut kaksi kertaa sekä SM-hopeaa (2005, 2011) että SM-pronssia (2006, 2012).
Väylä
Taustaa
Väylään liittyy toisinaan myös virransiirto esimerkiksi PCI-kortille, jolloin kortti ei tarvitse ulkoista virtalähdettä.
Antti Valo
Valo valittiin kausina 2004-2005 - 2008-2009 viisi kertaa peräkkäin SM-sarjan All Stars -joukkueeseen.
Väylä
VMEbus
VMEbus (usein vain VME) on alun perin kehitetty vuonna 1981 käytettäväksi Motorola 68000 -sarjan suorittimien kanssa. Väylä on standardoitu ANSI/IEEE 1014-1987 ja se on vielä nykyään käytössä.
Antti Valo
Suomen maajoukkueessa Valo on pelannut vuosina 2006–2010 yhteensä 46 ottelua ja tehnyt 84 maalia.
Väylä
VMEbus
Väylää käytetään nykyisin teollisuus- ja puolustusvälinetekniikassa.
Antti Valo
Tilastot 2002-2010
Antti Valon tilastot käsipallon SM-sarjassa 2002-2010 :
Väylä
VMEbus
Väylästä on 64-bittiset VME64- ja VME64x-versiot ja siihen on tehty useita laajennuksia.
VXIbus on VMEbus-väylään perustuva IEEE 1155 -standardoitu automatisoidun mittalaitteiston väylä.
Väylä käyttää "latteaa" (segmentoimatonta) muistiavaruutta.
ISA
Varhainen IBM PC sisälsi ensimmäistä sukupolvea edustaneen oheislaiteväylän, jota kloonivalmistajat alkoivat kutsua ISA-väyläksi (Industry Standard Architecture). Se on kaikkein laajimmalle PC-yhteensopivissa tietokoneissa levinnyt laitteistoväylä sen valmistamisen yksinkertaisuuden sekä edullisuuden vuoksi. Siihen liitettiin kaikenlaisia kortteja, kuten kiintolevyohjaimia, verkkokortteja ja tehokkaampia näytönohjaimia. Myöhemmin ISA-väylän tiedonsiirtokapasiteetti osoittautui liian heikoksi vaativille oheislaitteille kuten esimerkiksi näytönohjaimille.
Suoritintehojen kasvaessa ISA-väylä alkoi käydä hitaaksi ja sille alettiin etsiä nopeampaa seuraajaa. 1980-luvulla oli ns. väyläsotia. IBM kehitti Micro Channel Architecture -väylän (MCA) ja Compaq kumppaneineen EISA:n (Extended ISA).
VLB
Intel i486 -suorittimeen perustuvissa koneissa ja varhaisissa Pentium-suorittimeen perustuvissa tietokoneissa käytettiin jonkin verran VLB-paikallisväylää (VESA Local Bus), lähinnä näytönohjaimen liittämiseen. VLB-korttipaikkoja oli tietokoneessa tyypillisesti vain yksi, siinä missä tyypillisessä emolevyssä oli 4–6 paikkaa ISA-väyläisille oheislaitteille. VLB tarjosi kuitenkin moninkertaisen suorituskyvyn ISA-väylään verrattuna.
PCI
Väylien toisena sukupolvena pidetään vielä vallalla olevaa PCI-väylää (Peripheral Component Interconnect), jonka kehittivät vuonna 1992 Intel, Compaq ja Digital.
PCI:tä käytetään yleisesti tietokoneen sisäisenä laiteväylänä siirtämään tietoa koneen sisällä emolevyllä oleville muille laitteille. PCI on myös yleisin tapa liittää oheislaitteita emolevyyn. PCI-väylän avulla ns. väylänhaltija-tyyppiset oheislaitteet voivat kommunikoida suoraan muiden oheislaitteiden kautta käyttämättä prosessoria.
PCI:stä on tullut kymmenen vuoden aikana useita eri variaatioita. Väylän muodostuessa pullonkaulaksi nopeiden verkkoliitäntöjen ja massamuistien myötä sitä nopeutettiin lisäämällä väylän nopeutta (66 MHz PCI) ja leveyttä (64-bittinen PCI). PCI:n variaatioita kannettavissa tietokoneissa ovat PCMCIA ja CardBUS-väylät ja teollisuusmikroissa CompactPCI.
AGP
AGP Pro on AGP-väylän laajennos, joka sisältää ylimääräisen virtaliittimen paljon tehoa käyttäville näytönohjaimille. Sitä ei ole hyödynnetty missään kuluttajatason näytönohjaimessa.
PCI Express
PCI Expressistä on tullut PCI- ja AGP-väylän korvaaja erityisesti suuria tiedonsiirtonopeuksia vaativien laitteiden kuten näytönohjainten liittämisessä, ja sen odotetaan syrjäyttävän vanhemmat väylät kokonaan tulevaisuudessa.
PCI Express on merkittävästi erilainen kuin useat aikaisemmat väylät, sillä se käyttää laitteiden liittämiseen sarjamuotoisia laitekohtaisia linkkejä kaikille laitteille jaetun rinnakkaisväylän sijasta. Siitä on tarjolla myös erinopeuksisia mutta keskenään yhteensopivia versioita erilaisia tiedonsiirtonopeuksia vaativille laitteille.
Väylää kehittää käyttäjien ja valmistajien yhteenliittymä PCI Sig.
Remote DMA
Remote DMA (RDMA) on termi supertietokoneissa käytetyille muistista-muistiin-tyyppiselle tiedon välitykselle. Mekanismia käytetään suurteholaskennassa tietokoneklustereissa.
Mekanismi tukee nolla-kopio-menetelmää tiedon siirtoon ilman tietokoneen oman suorittimen tukea kuten perinteinen oikosiirto (DMA).
Kolmannen sukupolven väylät
Kolmannen sukupolven väylä on nimitys nykyisille tietokoneen suorittimen, keskusmuistin ja oheislaiteväylän välisille laiteväylille. Näitä ovat mm. HyperTransport ja QuickPath.
AMD:n Infinity Fabric on kehitysaskel HyperTransport-väylästä.
SBus
SBus on Sun Microsystemsin kehittämä 64-bittinen väylä, jolla korvattiin työasemissa aiemmin käytetty VMEbus-väylä.
Väylää on käytetty mm. kuvapuskurinäytönohjaimille (framebuffer) sekä ethernet-liitännöille.
Väylä esiteltiin SPARCstation 1 -työaseman yhteydessä vuonna 1989.
USB
thumb|right|USB-liitin
USB (Universal Serial Bus) on hitaan tiedonsiirron väylä, joka oli aluksi tarkoitettu lähinnä näppäimistöjen ja muiden osoitinlaitteiden, kirjoitinten ja skannereiden liittämiseen. USB:n suurin etu tässä käytössä on mahdollisuus kytkeä ja liittää oheislaitteet virtaa katkaisematta. USB on nopeutettu 2.0-versiossaan, ja siihen on nykyään käytännöllistä kytkeä myös massamuisteja, siirrettäviä kiintolevyjä tai CD-kirjoittimia. USB tukee vain liikennöintiä isännän ja oheislaitteen välillä, joten kahta oheislaitetta, esimerkiksi digitaalikameraa ja tulostinta, yhteen kytkettäessä kannattaa ensin varmistaa, että valmistaja vakuuttaa yhteensopivuuden.
FireWire
FireWire on alun perin Apple Computerin kehittämä väylä, joka tarjoaa samat edut kuin USB ja lisäksi laitteille mahdollisuuden liikennöidä suoraan toistensa kanssa. FireWire on yleistynyt lähinnä massamuistikäytössä ja tapana kytkeä digitaalivideokamera tietokoneeseen.
Kiintolevyt
Yleisimmät liitäntätavat kiintolevyille ovat SCSI (Small Computer System Interface), SATA (Serial ATA) ja IDE (Integrated Drive Electronics). SCSI:lla on laajempaakin käyttöä – siihen on perinteisesti liitetty skannereita ja ulkoisia massamuisteja ennen lennossa kytkettävien USB 2.0- ja Firewire-väylien yleistymistä. SCSI on erittäin monipuolinen ja on edelleen pääasiallinen liitäntätapa vakavammassa palvelinkäytössä.
Kuluttajatasolla sarjamuotoiseen tiedonsiirtoon perustuva SATA-väylä on pääasiassa korvannut IDE-liitäntäiset kiintolevyt.
SAS (Serial Attached SCSI) on palvelinympäristöissä käytetty liitäntäväylä. Myös Fibre Channel on käytössä.
Poistuneita väyliä ovat muun muassa ST-506 ja ESDI.
Näytönohjainväylät
Näytönohjaimet ovat ajankohdasta riippuen käyttäneet eri väyläteknologiaa. Näitä ovat olleet mm. ISA, VLB, PCI ja AGP. Nykyisin PCI Express korvannut useat muut PC-arkkitehtuurissa.
Väyläliitäntöjen ominaisuuksia
Väyläliitäntöjä kronologisessa järjestyksessä:
Muita väyliä
Jotkut valmistajat ovat käyttäneet emolevyillään portteja, joihin voidaan liittää valmistajan modeemi tai verkkokortti. Tällaisia ovat muun muassa ACR, AMR, ASUS MediaBus ja CNR.
Vanhemmissa Macintosh-tietokoneissa käytettiin ADB-väylää (Apple Desktop Bus) näppäimistöjen ja hiirten liittämiseen sekä NuBus-väylää laajennuskorteille. Uudemmissa malleissa USB- ja PCI-väylä korvasivat nämä väylät.
Amiga-tietokoneet käyttivät Zorro-väylää, joka tuki osoiteavaruuden automaattista konfiguraatiota (Autoconfig-toimintoa) ilman jumppereita ennen ISA-väylän Plug and Play -ominaisuutta.
Digital Equipment Corporation (DEC) käytti TURBOchannel-väylää useissa DEC Alpha -suoritinta käyttävissä tietokoneissa.
Manitoban varakuvernööri
Varakuvernöörin nimittää Kanadan kenraalikuvernööri pääministerin ehdotuksesta neuvoteltuaan nimityksestä provinssin pääministerin kanssa. Kauden pituudeksi on Kanadan perustuslaissa määritelty viisi vuotta, mutta kenraalikuvernööri voi pääministerin pyynnöstä jatkaa kautta.
Varakuvernöörin tehtävät ovat lähinnä edustuksellisia. Hänen tehtäviinsä kuuluu myös jakaa useita palkintoja ja tunnustuksia kansalaisille. Hänestä tulee automaattisesti Order of Manitoban kansleri ja seremoniallisesti nimittää uudet jäsenet.
Historia
Vuosina 1870–1876 varakuvernöörin vastuualueeseen Manitoban lisäksi kuului Luoteisterritoriot. Vuosina 1876–1905 vastuualueeseen kuului Manitoba ja Keewatinin hallintoalue
Luettelo Manitoban varakuvernööreistä
(*) Francis Godschall Johnson nimitettiin varakuvernööriksi 9. huhtikuuta 1872, mutta nimitys peruttiin ennen virkavalan suorittamista. Joissakin lähteissä hänen nimensä on mukana listoilla.
Jouko Färd
Jouko Joel Färd (7. heinäkuuta 1944 Pori – 3. maaliskuuta 2019 Pori) oli suomalainen opettaja, toimittaja ja urheiluselostaja. Färd aloitti työnsä Yleisradion uutisavustajana opettajantyönsä ohessa vuonna 1969. Sittemmin hän toimi Ylen radiotoimittajana ja selostajana vuoteen 2017 saakka. Färd teki juttuja ja uutisia muun muassa ohjelmiin Kuukauden urheilija, Aamun pulssi, Perjantaipaketti, Lomaradio sekä Lauantairastit ja teki otteluselostuksia. Ylen ulkopuolella Färd on kirjoittanut juttuja lehtiin kuten Porin Lehti, Porin Sanomat, Uusi Aika, Uusi Suomi ja Iltalehti sekä useisiin urheilun erikoisjulkaisuihin. Färd oli myös Yleisradion TV-selostaja Moskovan olympiakisoissa 1980. Färd oli koulutukseltaan opettaja, ja hän opetti synnyinseutunsa kouluissa vuosina 1968–2004.
Vuonna 2008 Jouko Färd sai urastaan selostajana Pekka Tiilikaisen rahaston tunnustuspalkinnon. Vuonna 2015 Suomen jääkiekkojournalistit palkitsivat hänet Pentti Lindegren -elämäntyöpalkinnolla.
Färd kuoli 3. maaliskuuta 2019 sairauden murtamana Satasairaalassa Porissa. Hän oli kuollessaan 74-vuotias.
Lamberto Leoni
Lamberto Leoni (s. 24. toukokuuta 1953 Argenta) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui viiteen Formula 1 -osakilpailuun kausilla 1977–1978. Hän pääsi mukaan kilpailuun vain Argentiinan GP:ssä 1978, jossa hän keskeytti. Hän ei saavuttanut pisteitä.
Leoni kilpaili myös Formula 3- ja Formula 2 -sarjoissa. Hän siirtyi myöhemmin Formula 3000 -luokkaan, missä hän kilpaili omalla First Racing -autollaan vuonna 1987. Tiimi yritti myöhemmin mukaan F1-sarjaan huonolla menestyksellä, kun tallin autolla ei ajettu yhtään osakilpailua.
Taloussprii
Taloussprii eli T-sprii (lempinimet tenttu, tenu ja liekkiviina ) oli Suomessa vuoteen 1972 asti myyty kotitalouskäyttöön tarkoitettu tekninen etyylialkoholivalmiste, joka tunnettiin suosittuna alkoholijuomien korvikkeena. Taloussprii jouduttiin lopulta vetämään markkinoilta kesällä 1972 sen huomattavan väärinkäytön vuoksi. Pullot oli varustettu tekstillä Taloussprii T.
Koostumus ja myynti
T-spriitä myytiin kotitalouskäyttöön, esimerkiksi ikkunanpesuaineeksi sekä spriikeitinten polttoaineeksi. Valmistettaessa ruokaa spriikeittimellä denaturointiaineista saattoi tulla hajuja ruokaan.
Käyttö korvikealkoholina
Vuonna 1961 T-spriin koostumuksessa tehtiin muutos, jossa sen metanolipitoisuus laskettiin alle prosenttiin. Tämä aiheutti merkittävän muutoksen korvikealkoholien käytössä Suomessa, sillä T-spriin myrkyllisyys vastasi enää raakaa, laimennettuna juotavaksi kelpaavaa pirtua. Suosituin tapa juoda T-spriitä oli vedellä laimennettuna: laimennussuhde oli yksi osa spriitä ja kaksi osaa vettä. Näin saatua juomaa kutsuttiin ”sotkuksi”. T-spriin suosiota juomana lisäsi sen korkean alkoholipitoisuuden ohella halpa hinta. Lisäksi alkoholijuomien ostamista Alkosta säädeltiin vuoteen 1971 asti niin sanotun viinakortin avulla.
T-sprii-pullojen kyljestä poistettiin 1964 asetuksen edellyttämä myrkkytunnus. Vuonna 1967 sitä juotiin korvikealkoholina päihtymistarkoituksessa arviolta jo 220 000 – 330 000 litraa vuodessa. T-spriin nauttiminen julkisilla paikoilla kaupungeissa alkoi aiheuttaa järjestyshäiriöitä, ja huoltoviranomaiset poliisin sekä terveysviranomaisten tukemina vaativat tuotteen kieltämistä. Juuri T-spriin on sanottu tehneen asunnottomista alkoholisteista yleisen näyn Suomen kaupungeissa 1960-luvun lopulla. Aineen lempinimestä tenu johdettiin myös rappioalkoholistin nimitykseksi muodostunut sana tenukeppi samaan tapaan kuin aiemmin oli pulituuri-lakan nimestä muodostettu sana puliukko. T-spriin kutsumanimestä liekkiviina johdettiin myös Helsingin ”Lepakkoluolan” asunnottomien alkoholistien yömajan kutsumanimi Liekkihotelli.
Suomen asunnottomuutta ja alkoholipolitiikkaa tutkineen psykiatri Ilkka Taipaleen mukaan T-spriin väärinkäytön juuret olivat toisen maailmansodan jälkeisessä politiikassa. Aineen käyttäjät olivat pääosin yksinäisiä miehiä, joilla oli alhainen koulutustaso. Joukossa oli huomattava määrä talvi- ja jatkosodan veteraaneja. Sotien jälkeisessä Helsingissä vallitsi huutava asuntopula, ja uusia asuntoja jaettaessa suosittiin perheitä. Ilman työtä ja asuntoa jääneiden naimattomien miesten oli helppo sortua alkoholiin. Sosiaalisia ongelmia pahensi maaltamuutto, jonka myötä kannattamattomilta maaseudun pikkutiloilta muutettiin suurin joukoin Helsinkiin. Rappioalkoholisteja yhdistivät heikot lähtökohdat; monilla heistä oli erilaisia sairauksia. T-spriistä tuli rappion symboli, joka eristi sen käyttäjiä muusta yhteiskunnasta entisestään. Toisaalta muun yhteiskunnan osoittaman hyljeksinnän seurauksena rappioalkoholisteista muodostui tiivis yhteisö.
Syksyllä 1967 pakkaset tulivat aikaisin, ja tuon vuoden loka- ja marraskuun aikana peräti 44 T-spriitä käyttänyttä helsinkiläistä asunnotonta kuoli kylmyyteen. Ylikonstaapeli Kauko Koponen muisteli Helsingin Sanomien haastattelussa vuonna 2017, että poliisi törmäsi Helsingin kaduilla syksyn 1967 aikana vainajiin miltei päivittäin. Presidentti Urho Kekkonen vaati vuonna 1968 Suomen Kuvalehdessä pakinoitsijanimimerkillä Liimatainen, että ”liekkiviinaksi” kutsutun spriin myyminen kiellettäisiin.
Vuonna 1968 T-sprii denaturoitiin lisäämällä siihen ripulia aiheuttavaa ainetta ja tuotteen vastenmielisen ja kitkerän makuiseksi tekevää denatoniumia (tuotemerkki Bitrex) myynnin vähentämiseksi. Myynti ei siitä laantunut, sitä vastoin haju alkoholistien suosimissa paikoissa lisääntyi, sillä T-spriitä juoneilla ja sen seurauksena ripulista kärsineillä rappioalkoholisteilla ei ollut juurikaan peseytymismahdollisuuksia eikä myöskään kiinnostusta pitää huolta henkilökohtaisesta hygieniastaan. T-spriin suosio puhdistustarkoituksessakin laski koostumuksen muutoksen ja denaturoinnin myötä, koska monien mielestä sen laatu pesuaineena samalla huonontui.
T-sprii huomioitiin paremmissakin piireissä: eräs toimittaja kertoi maistaneensa sitä limonadilla laimennettuna ja kertoi sen olevan ”oivaa nappojuomaa”. Syksyn 1967 aikana myös monien varusmiesten raportoitiin nauttineen sitä.