cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Daugavpils
Historia
Asutus nykyisen kaupungin seudulle muodostui ilmeisesti kauan ennen kirjoitettua historiaa. Paikkakunnan syntyyn liittyi sijainti Väinäjoen, tärkeän idäntien varrella. Se mainitaan saagoissa 400-luvulta, joissa kuvataan Gotlannin asukkaiden matkaa jokea pitkin Venäjälle ja edelleen Kreikkaan. Kauppareitistä todistavat Daugavpilsin lähistöltä jokivarresta löydetyt roomalaiset kolikot, jotka ovat ajanjaksolta 1. vuosisata eaa.– 4. vuosisata jaa.
Ensimmäinen kirjallinen maininta kaupungista on vuodelta 1275, jolloin saksalainen ritarikunta perusti Dünaburgin, Väinänlinnan linnoituksen. Se sijaitsi aluksi nykykaupungista 19 km ylävirtaan. Vuosina 1561–1772 asutus kuului pääosin Puola-Liettuaan. Iivana Julman joukot hävittivät linnoituksen ja siihen liittyneen asutuksen Liivinmaan sodassa vuonna 1577. Uusi asutus perustettiin samana vuonna nykypaikalle. Magdeburgin kaupunginoikeudet sijaintiaan vaihtanut Dünaburg sai 1582. Kaupunki oli Moskovan Venäjän hallussa 1656–1667 ja oli tällöin ortodoksisten marttyyripyhimysten (Boris ja Gleb) mukaan nimeltään Borisoglebsk.
Puolan ensimmäisessä jaossa Dinaburg joutui 1772 Venäjän keisarikunnalle, jossa se aluksi oli osa Pihkovan kuvernementtiä. Vuodesta 1777 lähtien se oli kihlakuntakaupunki. Vuodesta 1802 se kuului Vitebskin kuvernementtiin. Venäläislinnoitus sai alkunsa 1810, ja se rakennettiin paljolti 1820- ja 1830-luvuilla. Vuonna 1840 kaupungissa asui 7 080 henkeä, joista 6 320 oli miehiä ja vain 760 naisia. 1860-luvun alussa siitä tuli Moskovaan, Riikaan ja Varsovaan johtavien rautateiden tärkeä risteysasema. Rautatien myötä Dinaburgista kehittyi teollisuuden ja liikenteen keskus. Tammikuussa 1893 keisari Aleksanteri III antoi kaupungille uuden venäläisen nimen Dvinsk. Vuoden 1897 väestönlaskennassa siellä oli 69 675 asukasta, ja se oli kuvernementin suurin kaupunki.
Robert Longo
pienoiskuva|Robert Longo vuonna 2016. Robert Longo (s. 7. tammikuuta 1953) on yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hän tekee esittäviä aggressiivissävyisiä teoksia. Hän tuli tunnetuksi 1980-luvulla ”Men in the Cities” -sarjastaan, joka kuvasi siististi pukeutuneita liikemiehiä, jotka vääntelehtivät tunnetilojen vallassa.
Daugavpils
Historia
Latvian itsenäistymisen jälkeen kaupunki sai 1920 latvialaisen nimen Daugavpils (suom. Daugavan eli Väinäjoen linna). Toisessa maailmansodassa saksalaisjoukot miehittivät sitä 26. kesäkuuta 1941 – 27. heinäkuuta 1944, ja se tuhoutui pahoin sodan loppuvaiheessa.
Väestö
thumb|270px|Väkilukukäyrä 1770–2010. Latviassa suoritettiin väestönlaskenta myös vuosina 1920, 1925, 1930 ja 1935. Näiden tiedot puuttuvat toistaiseksi alla olevasta taulukosta.
Robert Longo
Longon usein vääristyneitä, erikoisissa asennoissa olevia ihmisfiguureja kuvaavat teokset pohjautuvat tiedotusvälineiden kuviin. Longon sanotaan tuovan esiin median väkivaltaisen luonteen.
Daugavpils
Asukasluvun kehitys
Vuonna 2011 kaupungin asukkaista Latvian kansalaisia oli 75,3 %, Latviassa asuvia ei-kansalaisia (ei myönnettyä Latvian kansallaisuutta) 19,7 % ja muiden valtioiden kansalaisia 5,0 %. Muiden valtioiden kansalaisista (ulkomaalaisista) Venäjän kansalaisia oli 4,0 % ja Liettuan kansalaisia 0,5 %.
Koulutus ja kulttuuri
Daugavpils on Itä-Latvian Latgalen maakunnan koulutus- ja kulttuurikeskus. Kaupungissa on monia ammatillisia ja ylemmän asteen oppilaitoksia. Näistä tunnetuin on Daugavpilsin yliopisto, joka perustettiin 1990-luvulla opettajankoulutuslaitoksen pohjalle ja on Latvian toiseksi suurin yliopisto. Ylemmän asteen koulutusta tarjoaa kaikkiaan 12 eri tahoa, joista osa – kuten Latvian yliopisto, Riian teknillinen yliopisto tai Moskovan valtiollinen teollisuusyliopisto (MSTU) – on muualle sijoittuneiden yliopistojen tai korkeakoulujen sivutoimipisteitä.
Robert Longo
Longon vaimo on saksalainen näyttelijä Barbara Sukowa. Longon teoksia sarjasta ”Men in the Cities” on Patrick Batemanin asunnon sisustuksena elokuvassa Amerikan psyko (2000).
Daugavpils
Koulutus ja kulttuuri
Taidemaalari Mark Rothko syntyi silloisessa Venäjän Dvinskissä 1903, mutta muutti jo kymmenvuotiaana Yhdysvaltoihin.
Kaupungissa on useita arkkitehtuuriltaan, historialtaan ja kulttuuriltaan tärkeitä kohteita, muun muassa Daugavpilsin linnoitus (Väinänlinna). Tyypillistä Daugavpilsia on punatiiliarkkitehtuuri.
<Gallery> File:Daugavpilts_Lutherian_and_Catholic_churches_LV.jpg|Edessä luterilainen, taustalla roomalaiskatolinen katedraali. File:Daugavpils University square.jpg|Daugavpilsin yliopiston päärakennus vasemmalla. File:Daugavpils_road_view1_LV.jpg|Tieliikennettä kantakaupungissa. File:Daugavpils_busstation1_LV.jpg|Daugavpilsin linja-autoasema. File:Daugavpils_railway_station1_LV.jpg|Näkymä Daugavpilsin rautatieasemalta. File:Daugavpils Orthodox church LV.jpg|Ortodoksinen Boriksen ja Glebin kirkko. </Gallery>
Kukka kaipaa valoa
”Kukka kaipaa valoa” on Suomen Idolsin seitsemännen tuotantokauden voittaneen Mitra Kaislarannan kappale, joka julkaistiin hänen toisena singlenään 16. tammikuuta 2015. Kappale oli hänen ensimmäinen julkaisunsa sitten joulukuussa 2013 julkaistun Idolsin voittokappaleen ”Äkkisyvää”. Kappaleen ovat säveltäneet Jukka Immonen sekä Antti Riihimäki ja sen on sanoittanut Iisa Pykäri.
Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 9. maaliskuuta 2015.
Kappale nousi kuudeksi viikoksi latauslistalle, jolla sen paras sijoitus oli 13. sija (7/2015). Radiolistalla se saavutti parhaan sijoituksensa listaviikoilla 6–7/2015, jolloin se oli kymmenenneksi soitetuin radiokappale.
Gabord Competition
Gabord Competition on ranskalainen pikkuformulatalli. Talli on kilpaillut World Series by Nissan sarjassa vuosina 2002-2004 voittaen sarjan mestaruuden vuonna 2003 Franck Montagnyn ja Heikki Kovalaisen voimin.
Patagonianluhtakana
Patagonianluhtakana (Rallus antarcticus) on eteläamerikkalainen rantakana. Laji elää laikuittaisesti mantereen eteläosassa Chilen keskisosista ja Argentiinan pohjoisosista Tulimaahan. Phillip Parker King kuvaili lajin holotyypin Magalhãesinsalmesta vuonna 1828.
Puhelinlangat laulaa (puhelintoivekonsertti)
Puhelinlangat laulaa on Yle Radio Suomessa suorana lähetettävä puhelintoivekonsertti. Ohjelma lähetettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Ohjelma kuullaan perjantai-iltaisin kello 18.06–21.00, ja konserttia tauottavat tasatunnein kolmen minuutin uutiset ja urheiluradio sekä kello 18.50 Merisää.
Konsertin toimittavat yleensä kaksi Yle Radio Suomen kanavajuontajaa. Lisäksi studioon kutsuttiin joskus kutsuttiin vieras, joka saattoi olla tunnettu iskelmälaulaja, muu taiteilija tai poliitikko. Vieras esiteltiin ennen ohjelman alkua Suomi Tänään -lähetyksessä kello 17.25. Illan kanavajuontajista toinen on toivekonsertin tuottaja, joka myös lukee lähetyksen aikana mahdolliset liikennetiedotteet.
Ohjelmassa soitetaan monipuolisesti kappaleita iskelmän, laulelman, melodisen rockin ja nostalgiapopin alueilta.
Joulu- ja juhannusviikkoa edeltävinä perjantai-iltoina kuullaan perinteisesti Puhelinlangat laulaa -toivekonsertti Sveriges Radio Finskan ja Yle Radio Suomen yhteislähetyksenä. Ohjelmassa kuuntelijat voivat lähettää musiikkitoiveiden kera terveisiä Ruotsiin ja Suomeen.
Ohjelman nimi tulee Katri Helenan tunnetuksi tekemästä, Pentti Viherluodon säveltämästä hittikappaleesta Puhelinlangat laulaa.
Entisiä ja nykyisiä juontajia:
FNaF World
FNaF World on Scott Cawthonin kehittämä indie-toimintaroolipeli, joka julkaistiin 21. tammikuuta 2016 Steam-palvelussa. Se on Five Nights at Freddy’s pelisarjan spin-off.
Peli oli alun perin tarkoitus julkaista vasta helmikuussa, ja se saikin kritiikkiä keskeneräisyydestä ja ominaisuuksien puutteesta, minkä myös Cawthon myönsi pahoitellen. Tämän vuoksi Cawthon poisti FNaF Worldin Steamistä, mutta paransi sitä ja siirsi sen täysin ilmaiseksi ladattavaksi GameJolt-sivustolle.
The Escapist kutsui peliä arvostelussaan keskeneräiseksi ”retroparodiaksi” japanilaistyylisistä roolipeleistä.
Alessandra Torresani
Alessandra Torresani (oik. Alessandra Olivia Toreson, s. 29. toukokuuta 1987 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Zoe Graystonen roolista scifisarjassa Caprica ja Clairena komediasarjassa Rillit huurussa.
Ura
Torresani toimi juontajana San Franciscolaisella KBWB-kanavan "Kids' WB Club" ohjelmassa. Vuonna 2004 hän esiintyi pääroolissa Disney Channelin komediaelokuvassa Going to the Mat.
Torresani on vieraillus muun muassa televisiosarjoissa Kunnian miehet, Teho-osasto, Veljemme on nero, Sukuvika, Terminator: Sarah Connorin aikakirjat ja C.S.I..
Torresani valittiin esittämään Zoe Graystonea Taisteluplaneetta Galactican sisarsarjassa Caprica.
Vuonna 2013 Torresani esiintyi web-sarjassa Husbands.
Mary Shelley
Mary Wollstonecraft Shelley (o.s. Godwin, 30. elokuuta 1797 Somers Town, Lontoo – 1. helmikuuta 1851 Chester Square, Lontoo) oli englantilainen kirjailija. Shelley tunnetaan teoksestaan Frankenstein (Frankenstein, or The Modern Prometheus), joka julkaistiin vuonna 1818.
Nuoruus
Mary Godwin syntyi vuonna 1797 Lontoossa Mary Wollstonecraftin ja William Godwinin perheeseen. Hän oli kahden aikakautensa merkkihenkilön lapsi, äiti Mary Wollenstonecraft oli kuuluisa feministi ja kirjailija, isä William Godwin poliittinen filosofi. Mary Godwinin äiti kuoli pian synnytyksen jälkeen verenmyrkytykseen, koska istukkaa ei saatu poistettua. Mary Godwinin ja hänen siskopuolensa Fanny Imlayn kasvatus jäi Williamin harteille. Hänestä tuli hyvin läheinen isänsä kanssa, mutta suhde kärsi tämän mennessä uusiin naimisiin myös leskeksi jääneen Mary Jane Clairmontin kanssa, jolla oli entisestä avioliitostaan kaksi lasta.
Nuori Godwin ei koskaan käynyt koulua, vaan oppi lukemalla kirjoja ja kirjoitti itsekin paljon tarinoita.
Percy Bysshe Shelley
Mary Godwin tutustui rikkaaseen Percy Shelleyhin vuonna 1814. Shelley oli naimisissa Harriet Westbookin kanssa, joka odotti parin toista lasta. Avioliitostaan huolimatta Shelley ihastui nuoreen ja älykkääseen Godwiniin heti. Myös Godwin piti Shelleystä, ja he aloittivat suhteen Godwinin ollessa 16-vuotias. Tytön isä vastusti heidän yhdessäoloaan ja kielsi nuoria enää tapaamasta toisiaan. Shelley uhkasi kuitenkin tehdä itsemurhan, ellei saisi olla Godwinin kanssa. Tämän seurauksena he karkasivat Ranskaan Maryn siskopuolen Jane Clairmontin kanssa suututtaen William Godwinin niin, ettei hän puhunut tyttärelleen vuosiin. He eivät voineet kuitenkaan mennä naimisiin, sillä Shelley oli lain mukaan yhä Harrietin aviomies. Seitsemän kuukautta myöhemmin Mary synnytti tyttären, joka kuitenkin kuoli pian. Yhdentoista kuukauden kuluttua syntyi jo toinen lapsi, William. Joulukuussa vuonna 1816 Shelleyn vaimo Harriet teki itsemurhan hukuttautumalla Lontoon Hyde Parkissa. Samoihin aikoihin Maryn sisarpuoli teki itsemurhan. 20 päivää myöhemmin, 30. joulukuuta, Shelley ja Godwin avioituivat William Godwinin siunauksella. Näiden syntymien ja kuolemien keskellä 18-vuotias Mary alkoi kirjoittaa kuuluisaa kauhutarinaansa. Percy Bysshe Shelley ja hänen ystävänsä Edward Williams hukkuivat Shelleyn omistaman Ariel-kuunarin upotessa 8. heinäkuuta 1822.
Frankenstein
pienoiskuva|Mary Shelley Reginald Eastonin [[kuolinnaamion perusteella 1857 maalaamassa miniatyyrissä.]] Kesällä vuonna 1816 pariskunta matkusti Sveitsiin Genevejärvelle, missä he viettivät aikaa yhdessä lordi Byronin ja hänen psykiatrinsa John Polidorin, kanssa. Eräänä sateisena iltana lordi Byron ehdotti, että jokainen heistä keksisi oman kauhutarinansa. Tästä kisasta sai alkunsa Frankenstein. Mary Shelley kertoi saaneensa idean tarinaan näkemästään unesta, jossa tiedemies herättää henkiin luomansa kammottavan hirviön.
Kirjansa myöhäisemmän painoksen alkupuheessa (vuonna 1831) Mary Shelley kirjoittaa haluavansa vastata jatkuvasti esitettyyn kysymykseen: Miten minä, tuohon aikaan nuori tyttö, tulin ajatelleeksi ja paneutuneeksi niin hirvittävään ideaan. Vastaus jää vajaaksi, sillä Mary kuvailee pääasiassa lapsuuttaan sekä kertoo kirjansa syntyvaiheen tilanteesta. Sateisena kesänä vuonna 1818 Geneve-järven rannalla Shelleyt, heidän naapurinsa lordi Byron sekä tämän sihteeri ja lääkäri Polidori päättivät kirjoittaa kauhutarinoita.
Mary Shelleyn on sanottu yhdistäneen Frankensteinissa äitinsä ja isänsä ajatuksia kasvatuksesta, yhteiskunnasta ja moraalista. Samoihin aikoihin Mary, pienen William-vauvan äiti, oli oman päiväkirjansa mukaan kiinnostuneempi opiskeluprojekteistaan kuin äitiydestään.
Päästäkseen Shelleyn älyllisyyden ja oppineisuuden tasolle Mary luki Coleridgea, Wordsworthia ja aikansa saksalaisia kauhuromaaneja. Hän opiskeli kemiaa ja Erasmus Darwinin biologiaa. Hän kuunteli miehensä ja tämän ystävien keskusteluja mesmerismistä, sähköopista ja galvanismista, jotka antoivat lupauksia tieteen mahdollisuuksista ratkaista elämän arvoitus.
Mary Shelleyn sukupuolen ja suhteellisen nuoren iän vuoksi usein on esitetty väitteitä, että Shelley ei ollutkaan Frankensteinin todellinen kirjoittaja, vaan paremminkin vain väline, jonka kautta hänen miehisen seuransa ideat olisivat suodattuneet tekstiksi. Esimerkiksi miespuolinen kirjallisuudentutkija Mario Praz kirjoittaa: ”Kaikki mihin rouva Shelley kykeni, oli passiivisesti heijastaa niitä villejä fantasioita, joita hänen ympärillään oli ilmassa.”
Miehisen tulkintatavan rinnalle näkökulman Frankensteiniin tarjoaa feministinen kirjallisuudentutkimus, jonka mukaan Mary Shelleyn kirjan kiinnostava, voimallinen ja naisellinen anti on synnytystarinassa. Tiedemies Frankenstein kauhistuu luomistekoaan, pakenee ja hylkää vastasyntyneen hirviön, joka jää nimettömäksi. Teksti paljastaa syyllisyyden, kauhun ja pakenemisen draaman, joka ympäröi syntymää ja sen seuraamuksia. Kaikki nämä elementit olivat voimakkaina läsnä Mary Shelleyn omassa elämässä.
Myöhempi elämä
Mary Shelleyn synnyttämistä kolmesta lapsesta (William, Clara ja Percy Florence Shelley) ainoastaan yksi, Percy Florence Shelley, jäi eloon. Helmikuussa 1851 Shelley kuoli aivokasvaimeen, joka aiemmin oli halvaannuttanut hänet jo lähes kokonaan. Shelley haudattiin St. Petersin kirkkoon Bournemouthiin vanhempiensa viereen.
Johnny Rotten
John Lydon (John Joseph Lydon, myös taiteilijanimellä Johnny Rotten; s. 31. tammikuuta 1956 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko, joka tuli tunnetuksi vuosina 1975–1978 kuuluisan punk-yhtye Sex Pistolsin laulajana.
Lapsuus
John Lydon syntyi Lontoossa 31. tammikuuta 1956. Lydonin elämäkerran mukaan tieto ei kuitenkaan ole virallinen, sillä hänen syntymätodistuksensa on kadonnut. Lydonin vanhemmat, John ja Eileen Lydon, olivat molemmat katolilaisia siirtolaisia Irlannista. Perheeseen kuului myös hänen kolme veljeään, Bobby, Jimmy ja Martin.
Taksin taustapeili
Taksin taustapeili on Nääsvillen veljekset -nimisen yhtyeen studioalbumi vuodelta 1995. Tuotanto ja kappaleiden sovitukset ovat yhtyeen omaa käsialaa ja levymerkki on Kanerva Records Ky:n Kane Records.
Johnny Rotten
Lapsuus
Lontoon slummissa kasvanut John sairastui seitsemänvuotiaana vakavasti aivokalvontulehdukseen sen jälkeen, kun hän oli juonut saastunutta vettä. Sairastumisen vuoksi hän joutui sairaalaan yli vuodeksi ja oli suuren osan ajasta koomassa. Tämän seurauksena Lydon menetti suurimman osan muististaan. Kun pieni John pääsi kotiin sairaalasta, hän joutui opiskelemaan kaiken aiemmin oppimansa uudelleen äitinsä avustuksella. Tauti vaurioitti pojan selkärankaa pysyvästi ja myös hänen näkökykynsä heikentyi.
Taksin taustapeili
Albumi on äänitetty Music Box -studiolla. Äänittäjänä ja miksaajana on toiminut Riddo Ridberg. CD-levyjä on valmistettu Itävallassa.
Levykannen on suunnitellut R. Kanerva ja kuvat on ottanut Rauli Karanen. Kiitoksissa on mainittu Soitin-Laine instrumenttien lainauksesta.
Albumin nimikappaleen on levyttänyt myös Matti Esko albumilleen Viisi pitkää yötä.
Johnny Rotten
Sex Pistols
Vuonna 1975 nuoren Lydonin räikeä olemus kiinnitti uutta yhtyettä koonneen Malcolm McLarenin huomion. McLaren tarjosi työttömälle ja ikävystyneelle Lydonille paikkaa laulajana. Koe-esiintymisen jälkeen hänet otettiin mukaan bändiin, johon kuuluivat jo Steve Jones, Paul Cook ja Glen Matlock. Koe-esiintymisessä Lydon esitti shock rock/glam rock -yhtye Alice Cooperin vuoden 1970 menestyskappaleen I'm Eighteen. Yhtye sai lopulta nimen Sex Pistols, ja Lydon sai muilta yhtyeen jäseniltä lempinimen Johnny Rotten. Nimen keksijäksi mainittaan muun muassa Steve Jones, ja syyksi se, että Johnin hampaat olivat vihertävät silloin kun tämä liittyi bändiin.
Sun-Maid
left|thumb|150px|Alkuperäinen Sun-Maid-tyttö vuodelta 1916 Sun-Maid Growers of California on kalifornialainen 1912 perustettu 1200 rusinanviljeliän omistama maatalousosuuskunta. Sun-Maid on maailman suurin kuivatettujen hedelmien ja rusinoiden tuottaja. Osuuskuntana Sun-Maid koostuu noin 850 perheviljelijästä. Yritys tuottaa vuosittain noin 200 miljoonaa rusinaa, joista lähes puolet päätyy kuluttajamyyntiin. Sun-Maid toimii Yhdysvaltojen lisäksi yli 60 maassa.
Johnny Rotten
Sex Pistols
Yhtye nousi nopeasti kuuluisuuteen Lydonin kapinallisten sanoitusten ja julkisuuskuvan myötä. Samainen julkisuuskuva aiheutti erimielisyyksiä Pistolsien sisällä, etenkin Lydonin ja Glen Matlockin välillä. Jatkuvien riitojen seurauksena Matlock jättikin bändin vuonna 1977, ja näin basistin paikka jäi avoimeksi. Lydon ehdotti muille Pistolsin jäsenille uudeksi basistiksi ystäväänsä John Simon Ritchie-Beverlyä, jolla ei kuitenkaan ollut lainkaan musikaalisia lahjoja. Bändin manageri McLaren otti Ritchie-Berverlyn mukaan vain tämän punk-tyylisen ulkonäön vuoksi. Myös Ritchie sai yhtyeessä uuden lempinimen, ja hänestä tuli Sid Vicious.
Sun-Maid
Suomen kauppoihin Sun-Maid rusinat tulivat ensimmäisen kerran vuonna 1923.
Johnny Rotten
Sex Pistols
Huonosti soittava Vicious toi Sex Pistolsien imagoon lisää kaaosta. Samalla Vicious vei huomiota keulakuva Rottenilta, mikä huononsi yhtyeen jäsenten välejä. Kun kuvaan vielä lisättiin McLarenin juonittelut, Viciousin huumeongelmat ja tämän mieleltään epävakaa tyttöystävä, oli hajoaminen lopulta väistämätöntä. John Lydon erosi yhtyeestä Yhdysvaltain kiertueen päätteeksi tammikuussa 1978.
Sun-Maid
Tunnus
Yrityksen tunnetuin symboli on tummahiuksinen viinirypälekoria käsissään pitävä Sun-Maid-tyttö. Alkuperäinen tunnus oli piirretty Lorraine Collett -nimisestä amerikkalaismallista. Tunnus esiintyi ensimmäistä kertaa yrityksen yhteydessä 1916.
Johnny Rotten
Sex Pistols
Lydon on kaikesta huolimatta esiintynyt yhtyeen alkuperäisten jäsenten kanssa vielä vuosina 1996, 2002, 2003, 2008, samoin kuin Julien Templen dokumentissa The Filth and the Fury.
PiL ja sooloura
Lydon perusti oman yhtyeensä Public Image Ltd (tyyliteltynä PiL, Ltd=Limited) vuonna 1978, kun Sex Pistols oli hajonnut. Samalla mies palasi käyttämään nimeä John Lydon. PiL esitti post-punk-musiikkia, joka erosi täysin Sex Pistolsin raa'asta punkista. PiL oli Lydonin omassa hallinnassa, toisin kuin Sex Pistols, jonka asioista päätti pitkälti Malcolm McLaren. Lydon päätti itse lähes kaikista yhtyettä koskevista asioista, hän muun muassa sanoitti ja lauloi kaikki laulut. Yhtye ei koskaan noussut suuren suosioon, vaikka se julkaisikin useita paljon kehuttuja albumeita. Yhtye jatkoi toimintaansa vuoteen 1992 saakka.
Lydon lakkautti Public Image Ltd:n vuonna 1992 ja alkoi suunnitella soolouraa. Ensimmäisen albuminsa Psycho's Path Lydon julkaisi vuonna 1995. Hän sävelsi, sanoitti ja esitti itse kaikki laulut. Albumi ei juurikaan menestynyt listoilla, ja se sai erittäin vaihtelevia arvosteluja kriitikoilta. Albumin Yhdysvalloissa julkaistu versio sisältää kappaleen ”Open Up”, jonka Lydon teki yhteistyössä Leftfieldin kanssa. ”Open Up” oli suuri klubihitti Yhdysvalloissa ja Britanniassa.
Euroviisut
John Lydonin yhtye Public Image Ltd eli PiL oli ehdolla Irlannin edustajaksi jo vuoden 2018 Euroviisuihin, mutta ei selviytynyt jatkoon. Lydonin luotsaama PiL on jälleen mukana Irlannin edustajan karsinnassa vuoden 2023 Euroviisuihin kappaleella nimeltä ”Hawaii”. Herkkä kappale on omistettu John Lydonin puolisolle Nora Forsterille, joka sairastaa Alzheimerin tautia. Lydon on vaimonsa omaishoitaja. Lydonin mielestä kappaleella on kuitenkin universaali sanoma: ”Kappale on osoitettu kaikille, jotka käyvät läpi vaikeita aikoja elämässä sen ihmisen kanssa, josta he eniten välittävät.”
Huolimatta siitä että John Lydon ja PiL pyrkivät Euroviisuihin jo toista kertaa, Lydon tylyttää laulukilpailuja: RTÉ Radio 1:n haastattelussa hän sanoi inhoavansa koko Euroviisuja. ”Ne kappaleet ovat aivan kamalia. Koko se juttu on minusta vastenmielinen. Olen lauluntekijä ja haluan esiintyä livenä, ja tällaiset esitykset tuntuvat minusta humpuukilta”, Lydon sanoo. ”Mutta annamme sille mahdollisuuden ja yritämme rikkoa tuon kaavan.” Lydon kuitenkin kiittää saamastaan mahdollisuudesta: Irlannin yleisradioyhtiö RTÉ kutsui yhtyeen osallistumaan kilpailukarsintaan.
PiL ei tullut toisellakaan yrityksellä valituksi Irlannin Euroviisuedustajaksi, vaan Wild Youth -yhtyen valittiin voittajaksi. Kommentaattorit kehuivat Lydonin/PiL:n kappaletta herkäksi ja koskettavaksi. Laulun sanomaa pidettiin myös tärkeänä, mutta itse kappaletta ei nähty parhaaksi edustajaksi Euroviisuihin.
Muu julkinen toiminta
Vuonna 1983 Lydon näytteli sivuosaa elokuvassa Copkiller, jonka pääosassa esiintyi Harvey Keitel. Elokuva haukuttiin suurimmilta osin lyttyyn, sen sijaan Lydon sai kehuja roolistaan rikkaana psykopaattina. Hänen näyttelijäntyönsä jäi kuitenkin siihen, ellei mukaan lasketa pieniä rooleja satunnaisissa elokuvissa silloin tällöin.
90-luvun puolivälissä Lydon isännöi Yhdysvalloissa päivittäistä, minuutin mittaista erikoisradio-ohjelmaa It's a Rotten Day, jossa hän kommentoi päivän uutisotsikoita.
TV:n puolella Lydon on erilaisten haastattelujen ohella esiintynyt mm. viihdeohjelmissa kuten Judge Judy ja I'm a Celebrity, Get Me Out of Here!, jonka jälkeen hän teki Discovery Channelille dokumentin haikaloista, hämähäkeistä ja belgialaiselle TV-kanavalle ohjelman Reynebeau & Rotten, jossa hän selvitti Marc Reynebeaun kanssa mikä tekee Britanniasta niin mahtavan. Vuonna 2000 Lydonilla oli oma TV-ohjelma Rotten TV, jota näytettiin yhdysvaltalaisella kaapelikanava VH1:llä muutaman jakson verran. Ohjelmassa Lydon käsitteli omalla tyylillään muun muassa Yhdysvaltojen politiikkaa ja populaarikulttuuria.
Yksityiselämä
Lydon oli vuodesta 1979 lähtien naimisissa Nora Forsterin (ent. Maier) kanssa. Heillä ei ollut yhteisiä lapsia. Forster sairasti Alzheimerin tautia, ja Lydon toimii hänen omaishoitajanaan. He asuvat Los Angelesissa Yhdysvalloissa. Nora Forster oli aiemmin naimisissa Frank Forsterin kanssa. Heidän yhteinen lapsensa oli myöhemmin The Slitsin laulajana tunnetuksi tullut Ariane Forster, taiteilijanimeltä Ari Up. Norasta ja Johnista tuli vuonna 2000 Arianen kaksospoikien huoltajat, ja myöhemmin myös Arianen kolmannen pojan Wiltonin huoltajat. Ariane kuoli 2010 48-vuotiaana rintasyöpään. Nora Forster kuoli vuonna 2023.
Lydon kertoo että hänen on helppo ymmärtää muistivaikeuksista kärsivää vaimoaan, koska hän itse menetti osan muististaan aivokalvontulehduksen seurauksena lapsena. Johnin veli tai käly hoitaa Noraa silloin, kun Lydon on kiertueella: "Tärkeintä on ettei hän tunne jäävänsä yksin." Nora on myös syy siihen, että John osallistui Masked Singer USA -kisaan. “Haluasin nähdä arvaako hän, ja hän arvasi. Hän sanoi: 'Johnny, se olet sinä!', ja se oli yksi elämäni parhaista kokemuksista. Oli palkitsevaa kuulla hänen puhuvan sillä tavoin.” Lydon lisää: “Jos ihmisen vain kärrää nurkkaan, he menehtyvät silkkaan suruun. En voisi antaa Noralle tapahtua jotain sellaista – enkä kyllä oikeastaan kenellekään.“
Vuoden 2016 alkupuolella Lydon ilmoitti, että hän on sokeutumassa. Hänen näkönsä on ollut huono jo lapsuusiässä sairastetusta aivokalvontulehduksesta lähtien.
Elämäkertakirja
Vuonna 1993 julkaistiin Lydonin omaelämäkerta Rotten : no Irish, no blacks, no dogs : the authorised autobiography : Johnny Rotten of the Sex Pistols. Lydonin lisäksi kirjoittajiksi mainitaan Keith ja Kent Zimmerman. Suomeksi teos on julkaistu vuonna 2005 nimellä Johnny Rotten. Kirja kertoo Lydonin nuoruudesta, Sex Pistolsin ja punkin noususta, tuhosta ja kaikista sen vaiheista. Kirjassa kuullaan myös monia muita henkilöitä, kuten toimittaja Caroline Coonia, Billy Idolia, Paul Cookia ja Steve Jonesia.
Andrei Hotejev
Andrei Hotejev ( (2. joulukuuta 1946 Leningrad, Neuvostoliitto – 28. marraskuuta 2021) oli venäläinen pianisti. Hän asui Saksassa. Hotejev tunnetaan esimerkiksi Tšaikovskin pianokonserttojen, mutta myös muiden säveltäjien, kuten Prokofjevin, Musorgskin ja Rahmaninovin levytyksistä.
Hotejev valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan toimi Lev Naumov. Hän soitti eri orkestereiden kanssa, kuten Hampurin sinfoniaorkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Orchestre national du Capitole de Toulouse, Orchestre Lamoureux Paris, Tšaikovski sinfoniaorkesteri Moscow, Netherlands Radio Symphony, Orchestre National de Montpellier Languedoc-Roussillon ja Pietarin Academic Sinfoniaorkesteri.
Hotejev kuoli vakavaan sairauteen 28. marraskuuta 2021. Hän oli 74-vuotias.
Harri Jansson
Harri Janssonin isä Kurt Jansson toimi 1951–1953 diplomaattina Pariisissa ja sen jälkeen New Yorkissa. Näin Harri Jansson vietti nuoruutensa aina 1960-luvulle Yhdysvalloissa.
Suomeen tultuaan hän edusti yleisurheilijana HIFK:ta. Kesästä 1964 tuli hänelle menetyksellinen, kun hän voitti 800 metrin Suomen-mestaruuden 20-vuotiaiden SM:ssä ja saavutti pronssia Kalevan kisoissa Oulussa. Seuraavana vuonna hän saavutti 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden 400 ja 800 metrillä. Samana kesänä hän juoksi 800 metrillä ennätyksensä 1.49,2, joka on edelleen vahvan yleisurheiluseuran HIFK-urheilijan paras 800 metrin tulos. Sen jälkeen Jansson sai SM-tason menestystä enää SM-tason viesteissä 4×800 metrillä vuosina 1968 ja 1969, jolloin HIFK sijoittui Harri Jansson ankkurinaan molemmilla kerroilla kolmanneksi.
Suomessa vietetyn armeijavuoden jälkeen Harri Jansson siirtyi 1960-luvun puolivälissä Kanadaan, jossa hän työskenteli aina eläkkeelle siirtymiseensä asti kanadalaisissa pankeissa Industrial Acceptance Corporation, Bank of Montreal ja Richmond Savings. Näistä hän työskenteli Bank of Montrealissa 20 vuotta työurastaan. Eläkevuosinaan Jansson on tunnettu finanssialan asiantuntijana Vancouverissa, jossa hän viime vaiheessa on asunut. Janssonista tuli vuonna 2005 Suomen kunniakonsuli Kanadan Vancouveriin.
Oleksandr Abramenko
Oleksandr Abramenko (s. 4. toukokuuta 1988 Mykolajiv) on ukrainalainen freestylehiihtäjä.
La Giralda
thumb|La Giralda La Giralda on Sevillan katedraalin 104 metriä korkea kellotorni ja yksi tunnetuimpia maamerkkejä Espanjan Sevillassa. Vuosina 1184-96 pystytetty La Giralda rakennettiin alun perin viereisen moskeijan minareetiksi ja vartiotorniksi. Se edusti almohadien arkkitehtuuria. Kristityt valloittivat kuningas Alfonso X:n johdolla Sevillan takaisin muslimeilta vuonna 1248. Moskeija purettiin ja sen paikalle rakennettiin katedraali. Minareetti muutettiin sen kellotorniksi.
Oleksandr Abramenko
Vuoden 2006 nuorten MM-kilpailuissa Abramenko saavutti hopeaa hypyissä. Hän on kilpaillut hypyissä kahdeksissa MM-kilpailuissa: Rukalla 2005 hän oli 25:s, Madonna di Campigliossa 2007 14:s, Inawashirossa 2009 viides, Deer Valleyssa 2011 seitsemäs, Vossissa 2013 kuudes, Kreischbergissä 2015 kymmenes, Deer Valleyssa 2019 toinen ja Almatyssa 2021 kymmenes. Abramenko on osallistunut viisiin olympialaisiin: Torinossa 2006 hän oli 27:s, Vancouverissa 2010 24:s ja Sotšissa 2014 kuudes. Pyeongchangissa 2018 hän saavutti olympiakultaa ja Pekingissä 2022 hopeaa.
La Giralda
Vuonna 1356 tornia ravisteli voimakas maanjäristys, joka tuhosi tornin kuparikupolit. Tornia uudistettiin vuosina 1560-1568, jolloin sitä muun muassa korotettiin neljällä kerroksella. Kupolien tilalle pystytettiin italialainen Faith -pronssipatsas. thumb|Kelloja La Giraldassa.
La Giralda lisättiin yhdessä Sevillan katedraalin kanssa UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.
Oleksandr Abramenko
Maailmancupissa hän on kilpaillut tammikuusta 2006 lähtien, saavuttaen yhden voiton (Minskissä maaliskuussa 2015), kolme kakkossijaa ja neljä kolmossijaa. Hän voitti hyppyjen maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2015–2016.
Oskari Adolf Autio
Oskari Adolf Autio (26. marraskuuta 1890 Uusikirkko – 28. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen juristi. Hän oli Korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos vuosina 1936–1948 sekä Itä-Suomen hovioikeuden presidentti 1948–1960. Vuosina 1928–1936 hän työskenteli Viipurin hovioikeudessa.
Rottinki
thumb|Rottinkia thumb|Rottinkinen tuoli Rottingiksi (malaijiksi rotan) kutsutaan noin 600 eri lajia käsittävää palmusukua, jonka lajeja kasvaa Afrikan, Aasian ja Australaasian trooppisissa osissa. Ne ovat yleensä hyvin pitkä- ja ohutvartisia, muiden puiden oksistoissa kasvavia kiipijäkasveja, jotka muodostavat jopa läpipääsemättömiä tiheikköjä. Runkoja peittävät tiheästi kasvavat piikit.
Rottinkipalmujen noin 2–5 cm paksuista vartta käytetään muun muassa huonekalu- ja sisustustarviketeollisuudessa. Rottinkien varren sisus on hyvänmakuista ja sitä käytetään ravinnoksi erityisesti keittona.
Espeletia
Espeletia on asterikasvien suku, johon kuuluu noin 90 lajia. Ne kasvavat vuoristoniityillä Kolumbiassa, Venezuelassa ja Ecuadorin pohjoisosassa. Kasvien mehevät lehdet muodostavat pyöreän ruusukkeen. Jotkut lajit kavavat pieniksi puiksi, toiset jäävät pensaan korkuisiksi. Kasvin lehtiä peittää tiheä harmaa nukka. Lehtiruusukkeen alle muodostuu kuolleista lehdistä runko, joka voi kasvaa 15 metriä korkeaksi.
Ruslana
Ruslana Stepanivna Lyžytško (, s. 25. toukokuuta 1973 Lviv, Ukrainan SNT), taiteilijanimeltään vain Ruslana, on ukrainalainen laulaja, joka voitti vuoden 2004 Eurovision laulukilpailun kappaleellaan ”Wild Dances”. Hän sanoittaa, säveltää ja tuottaa omat hutsuleilta vaikutteita saaneet kansanmusiikinomaiset laulunsa ja musiikkivideonsa sekä soittaa pianoa.
Ura
thumb|left|175px|Ruslana Saksassa vuonna 2007. Ukrainassa Ruslana sai ensimmäisen hittinsä vuonna 1998 laulullaan "Світанок" ('auringonnousu') ja tupla-albumilla Myt vesny - dzvinkyi viter (МИТЬ ВЕСНИ - ДЗВІНКИЙ ВІТЕР LIVE; 'kevään hetki' - 'äänekäs tuuli'). Vuonna 1999 hän oli mukana joulumusikaalissa Ostanne rizdvo 90-h (Останне різдво 90-х; '90-luvun viimeinen joulu'), joka voitti maassa Vuoden elokuva -palkinnon. Hänen vuoden 2003 albuminsa Дикі танці ('villit tanssit') myi Ukrainassa ensimmäisenä levynä platinaa (yli 100 000 kpl) ja sitä on myyty jo yli 200 000 kappaletta. Albumista julkaistiin englanninkielinen versio seuraavana vuonna. Ruslanan muita hittejä ovat olleet "Аркан" (Arkan), "Смак легенди" (Smak Lehendy) ja "Знаю я" (Znaju ja).
Ruslana ilmoitti 24. marraskuuta 2004 menevänsä nälkälakkoon sen vuoksi, että Ukrainan keskusvaalilautakunta julisti presidentinvaalien voittajaksi pääministeri Viktor Janukovytšin. Myös toinen ukrainalainen kuuluisuus, raskaan sarjan nyrkkeilyn mestari Volodymyr Klytško kannatti Ruslanan tavoin sittemmin vaalit voittanutta Viktor Juštšenkoa.
Maaliskuussa 2006 Ruslana asettui ehdolle Ukrainan parlamenttivaaleissa edustaen Juštšenkon Meidän Ukrainamme -puoluetta. Kesällä ilmestyi single Dyka enerhija (Villi energia). Vuonna 2006 näki päivänvalon myös Wild Energy. Lana -fantasiakirja, joka on saanut inspiraationsa Ruslanasta ja hänen elämäntavastaan.
Toukokuussa 2006 Saksassa pidetyssä Euroviisujen parhaat -kilpailussa Ruslana valittiin parhaaksi euroviisuvoittajaksi ja ”Wild Dances” parhaaksi euroviisuksi.
Uusin albumi Amazonka ilmestyi maaliskuussa 2008.
Euroviisut
right|200px Ruslana valittiin edustamaan Ukrainaa Eurovision laulukilpailussa 2004. Hän yritti päästä viisuihin viidellä eri kappaleella: ”Dyki tantsi” (ukrainankielinen versio ”Wild Dancesista”), ”Play For Me, Musician!”, ”Znaju ja”, ”Pljes” ja ”Kolomijka”, joista katsojat äänestivät ”Wild Dancesin” edustamaan Ukrainaa.
Euroviisujen semifinaalissa Ruslana sijoittui toiseksi Serbian ja Montenegron jälkeen keräten 256 pistettä. Varsinaisessa finaalissa ”Wild Dances” sai pisteitä Sveitsiä lukuun ottamatta kaikilta mukana olleilta mailta ja keräsi yhteensä 280 pistettä. Se säilyi Euroviisujen piste-ennätyksenä Lordin voittoon vuonna 2006 asti. Pisteet toivat kilpailun voiton ennen Serbiaa ja Montenegroa (263 pistettä) ja Kreikkaa (252 pistettä). ”Wild Dances” oli ensimmäinen edes osaksi muulla kielellä kuin englanniksi laulettu voittajakappale sitten vuoden 1998, jolloin Israelin Dana International voitti kappaleellaan ”Diva” (seuraavana vuonna maan virallisen kielen käyttöpakko poistui). Ruslanan voittohetkellä kilpailua katsoi noin sata miljoonaa ihmistä.
right|200px Voitettuaan Euroviisut Ruslana toivoi voittonsa parantavan Ukrainan imagoa maailmalla. Hän vetosi eurooppalaisiin, jotta maan mainetta varjostanut Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus unohdettaisiin. Hän myös lupasi ottaa kotimaansa maata käsiinsä palattuaan Ukrainaan ja suudella sitä.
Ruslana lauloi vuoden 2005 Eurovision laulukilpailun tunnuskappaleen ”In the Heartbeat”, jonka hän oli osaksi säveltänyt. Hänet valittiin myös alun perin yhdeksi kilpailun juontajista, mutta hän perui osallistumisensa aikataulusyistä. Tiedottajan mukaan syynä ei ollut hänen kielitaitonsa.
Yksityiselämä
Loppuvuodesta 2004 Ruslana julisti avoimesti tukevansa Ukrainan oppositiota ja kannatti presidenttiehdokas Viktor Janukovytšin vastaisia mielenosoituksia Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa.
Ruslana on naimisissa tuottaja Oleksandr Ksenofontovin kanssa. He menivät naimisiin vuonna 1995.
Kansainväliset singlet
Musiikkivideot
Jademittari
Jademittari  (Chlorissa cloraria) on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji. Suomea lähimmät jademittarihavainnot oli tehty ennen vuotta 2018 Virossa. Heinäkuussa 2018 tavattiin kuitenkin kaksi aikuista jademittaria Virolahdella sekä yksi Kouvolan Elimäeltä.
Bourbonnaisinseisoja
Bourbonnaisinseisoja (Braque du Bourbonnais) on ranskalainen lintukoirarotu.
Jademittari
Lähes identtisen näköinen jademittarin kanssa on samaan sukuun kuuluva kanervamittari, josta sen erottaminen on erittäin vaikeaa. Lajien välillä on kuitenkin vähäisiä eroja siipien värissä ja muodossa sekä sukuelinten rakenteessa. Lajien perimän tutkitut alueet ovat silti niin samankaltaisia, että niiden asema erillisinä lajeina on kyseenalaistettu.
Bourbonnaisinseisoja
Luonne
Kotioloissa koira on lempeä, ystävällinen ja omaan perheeseen vahvasti kiintyvä koira. Metsällä se on yhteistyöhaluinen, harkitseva ja tasapainoinen. Rotu on metsästyskoira, ja sillä on vahva riista- metsästysvietti. Se on seisova lintukoira, jonka seisonta on kiinteää, tyylikästä ja suoraan riistaan kohdistuva.
Rengashaarniska
pienoiskuva|Jäljitelmä vuoden 175 jaa. pohjoisen provinssin roomalaisen sotilaan asusta varusteineen. Sotilas kantaa rengashaarniskaa. pienoiskuva|Yksityiskohta rengashaarniskasta. Kudos on n.k. "neljä rengasta yhteen". Toisen vuosisadan jaa. asun jäljitelmä. Rengashaarniska eli silmukkapanssari eli panssaripaita on haarniska, joka koostuu pienistä yhteen punotuista ja kiinni niitatuista metallirenkaista. Sitä käytettiin Euroopassa antiikin aikaan ja keskiajalla.
Joseph Kosuth
thumb|Joseph Kosuth: [[Rosettan kivi jättikokoisena kopiona, Figeac Ranska, Jean-François Champollionin syntymäpaikka.]] Joseph Kosuth (s. 1945) on yhdysvaltalainen kuvataiteilija ja johtava käsitetaiteilija. Kosuthin teokset rakentuvat usein teksteistä ja ne pyrkivät rikkomaan perinteisen esteettisyyden. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on One and Three Chairs.
Rengashaarniska
Historia
Rengashaarniska keksittiin antiikin aikaan joskus ensimmäisellä vuosituhannella eaa., mutta on epäselvää ketkä sitä ensiksi käyttivät. Varhaisimmat löydöt ovat 400-luvulta eaa. skyyttalaisesta haudasta. Tanskassa Hjortspringin suolöydön rengashaarniskat ajoittuvat 300-luvulle eaa. Rooman imperiumi törmäsi rengashaarniskoihin kohdatessaan etruskeja ja gallialaisia. Rooman armeija otti varusteen käyttöön nimellä lorica hamata. Legioonalaiset kantoivat rengashaarniskaa, kunnes ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sen väliaikaisesti syrjäytti kuuluisa metallivanteista koottu lorica segmentata. Rooman armeijan Auxilia-joukot, ratsuväki ja joskus legioonalaisetkin käyttivät rengashaarniskaa tämän jälkeenkin. Kuitenkin 200-luvulla jaa. Rooman valtakunnan heiketessä ja köyhtyessä halvempi rengaspanssari syrjäytti lorica segmentatan. Kreikaksi rengashaarniska tunnetaan nimellä katafraktes, läpinivottu, mistä tulee myös raskaan, haarniskoidun ratsuväen nimi katafrakti.
Joseph Kosuth
Kosuth sai vuonna 1968, 23-vuotiaana Cassandra-säätiön stipendin. Valitsijana oli Marcel Duchamp, joka kuoli viikon kuluttua.
Rengashaarniska
Historia
Rengashaarniska säilyi käytössä myös ns. pimeällä keskiajalla, joskin sen valmistus oli hyvin kallista. Karolingisella ajalla rengaspaita saattoi maksaa yhtä paljon kuin maatila. Rengashaarniska oli kuitenkin käytännössä tuhoutumaton, ja haarniskat saattoivat periytyä vuosisatojen ajan isältä pojalle. Koska kuitenkin uusia haarniskoita valmistettiin jatkuvasti, niiden lukumäärät lisääntyivät vuosisatojen saatossa. Sydänkeskiajalle tultaessa myös metallurgia ja raudanvalmistus- ja muokkausmenetelmät kehittyivät, ja rengashaarniskan hinta laski. Rengashaarniska oli 1200-luvulla jo jokamiehen varuste Keski-Euroopassa.
Rengashaarniskan käyttö oli yleistä keskiajan loppuun asti. Levyhaarniska alkoi 1300-luvulla syrjäyttää rengashaarniskaa. Rengashaarniskaa nähtiin kuitenkin tämän jälkeenkin niiden yllä, joilla ei ollut varaa levyhaarniskaan. Koska rengashaarniska on käytännössä ikuinen ja se mukautuu käyttäjänsä ruumiinmuotoihin, monet vanhat haarniskat saattoivat periytyä isältä pojalle suvussa vuosisatojen ajan. Lisäksi rengashaarniskaa käytettiin yleisesti levyhaarniskan alla suojaamassa panssarilevyjen saumoja. Itä-Euroopassa ja Aasiassa rengashaarniska säilyi käytössä keskiajan jälkeenkin.
Puolassa rengashaarniskaa käytettiin 1600-luvun lopulle ja Venäjän kasakkajoukot lopettivat sen käytön vasta 1800-luvulla.
Miten rengashaarniska suojaa?
Rengashaarniska oli suosittu ja tehokas suoja, koska se pystyi estämään leikkaavia aseita läpäisemästä ihoa. Keskiaikainen lääketiede kykeni asettamaan murtuneet luut paikalleen, mutta tulehduksia vastaan se oli voimaton. Haarniska siis suojasi erityisesti keveämmiltä teräaseen iskuilta. Voimakas keihään, kirveen, miekan tai nuolen isku saattoi lävistää rengashaarniskan ja tunkea haavaan likaa ja metallinpalasia. Rengashaarniskan alla käytettiin usein tukevaa toppatakkia (költeri, gambeson, aketon, haqueton) joka pehmensi iskujen voimaa.
Nykyaikaiset kokeet ja elävän historian toiminta sekä liveroolipelit ovat osoittaneet, että rengashaarniska on erinomainen suojaväline. Se on joustava, eikä rajoita käyttäjänsä liikkumista juuri lainkaan. Se ei kiristä, ja asettuu kantajansa mittoihin ja muotoihin. Rengashaarniskan heikoin puoli on se, että paino kohdistuu pahimmin hartioihin: tämän vuoksi vyön käyttäminen rengaspaidan kanssa auttaa jakamaan painoa tasaisemmin. Rengashaarniska päällä on mahdollista juosta, hyppiä, voimistella – ja jopa uida lyhyitä matkoja.
Rengashaarniska on myös melko edullinen, sillä oikeilla työvälineillä sellaisen pystyy tekemään kuka tahansa, ja se on myös itsestään puhdistautuva, joten se ei kärsi ruosteesta, toisin kuin monet muut haarniskat.
Nykypäivän elävän historian taistelukäytössä rengashaarniska antaa riittävän suojan metalli-, bofferi-, rottinki- ja bambuaseita vastaan, mutta sen alla on suositeltavaa käyttää pehmustettua liiviä tai toppatakkia – aivan kuten keskiajallakin. Rengashaarniskaa voidaan käyttää myös siviilivaatteiden alla, jolloin taistelija voi totuttautua sen käyttöön. Useimmat näissä harrasteissa käytettävistä rengaspaidoista ovat niittaamattomia eli niiden rautalenkkejä ei ole niitattu kiinni (engl. butted mail).
Lihanjalostustehtaissa rengaspaita ja -hansikkaat kuuluvat lihanleikkaajien suojavarusteisiin.
Alois Suurna
Alois "Alo" Suurna (vuoteen 1936 Albert Schultz, 9. toukokuuta 1913 Jurjev, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 8. joulukuuta 2008 Köping, Ruotsi) oli virolainen koripalloilija ja koripallovalmentaja.
Suurna voitti Tartu NMKÜ:n joukkueessa Viron mestaruuden vuosina 1936 ja 1937. Vuoden 1938 lopulla hän siirtyi opiskelemaan Suomeen. Hän toimi Suomen koripallomaajoukkueen valmentajana vuoden 1939 EM-kilpailuissa ja myös pelasi FIBA:n erikoisluvalla kolmessa EM-kisojen ottelussa, muun muassa kotimaataan Viroa vastaan ottelussa, jonka Viro voitti pistein 91–1 ja jossa Suurna teki vapaaheitosta Suomen ainoan pisteen.
"Alo" Suurnan mukaan nimettiin koripallojoukkue Suurnan Pojat, joka voitti SM-pronssia vuonna 1941. Suurna itse muutti Ruotsiin ja työskenteli Eskilstunassa Boforsin tehtailla.
Lotta Immonen
Lotta Immonen (s. 22. maaliskuuta 1996) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka edusti Vihdin Palloa. Hän on myös seuran omia kasvatteja. Superpesiksen runkosarjassa Immonen on pelannut kaikkiaan 45 ottelua, joissa on lyönyt 15 ja tuonut 11 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 117. Superpesiksen pudotuspeleissä Immonen on pelannut viisi ottelua, joissa on lyönyt kaksi juoksua ja tuonut yhden juoksun. Tämän lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspeliotteluissa kerännyt tililleen 16 kärkilyöntipistettä. Pesäpalloilun lopettamisen jälkeen Immonen on luonut menestyksekkään uran curlingissa, jossa hän on voittanut yhdeksän Suomen mestaruutta ja edustanut Suomea 12 kertaa kansainvälisissä arvokilpailuissa.
Torpparilakot
Torpparilakot olivat Suomen suuriruhtinaskunnassa vuodesta 1903 lähtien järjestettyjä maatalouslakkoja. Niiden tarkoituksena oli torpparien sekä muiden maaseudun tilattomien asukkaiden aseman parantaminen. Suurimpana ongelmana olivat maanomistajille tehdyt raskaat ja pitkät päivätyöt sekä torpparien epävarmuus vuokrasopimuksistaan. Suuri osa vuokraviljelijöistä halusi myös itsenäistyä kokonaan.
Tunnetuin torpparilakko nähtiin vuonna 1906 Vesilahdella sijaitsevassa Laukon kartanossa, jossa lähes sata torpparia häädettiin perheineen. Tapahtumat toimivat esikuvana myös Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanissa kuvatulle torpparihäädölle.
Lakot
Torpparilakkojen katsotaan saaneen alkunsa toukokuussa 1903, kun Tuusulan Vanhankylän kartanon muonamiehet ryhtyivät lakkoon kesken kiireisimpien toukotöiden. Heidän vaatimuksenaan oli työajan lyhentäminen. Lakko onnistui, ja muonamiesten 16 tunnin (14 työtuntia + 2 ruokatuontia) pituinen työpäivä lyheni kolmella tunnilla. Toukokuun 1903 aikana työpäivän lyhennyksiä vaadittiin myös ainakin Ruovedellä, Vihdissä, Nastolassa, Hollolassa sekä Mustialan maatalousopistossa, joissa kaikissa vaatimuksiin myös suostuttiin Vanhankylän mallin mukaisesti. Lakkoja nähtiin muun muassa Jokioisten ja Eurajoen Vuojoen kartanoissa. Ensimmäisenä varsinaisena torpparilakkona pidetään kuitenkin vasta heinäkuussa 1903 Ypäjällä käytyä Kartanonkylän torpparilakkoa, koska siinä ei ollut kyse pelkästään työpäivän pituudesta, vaan torpparit yrittävät saada muutosta myös muihin epäkohtiin.
Syksyn 1905 suurlakon innoittamana pidettiin Tampereella seuraavan vuoden huhtikuussa ensimmäinen yleinen torpparikokous, jonka jälkeen käynnistyi lukuisia torpparilakkoja eri puolilla maata. Niiden valvomista ja ohjaamista varten oli Tampereella perustettu erityinen Torpparien keskustoimikunta, joka muodostui torpparikokouksen ja SDP:n puoluehallinnon asettamista jäsenistä. Ensimmäisenä puhkesi Mäntsälässa Sälinkään kartanon lakko, jonka jälkeen lakkoiltiin myös useilla muilla paikkakunnilla, kuten Antrean Kavantsaaren kartanossa sekä uudelleen Jokioisten ja Kartanonkylän kartanoissa. Tunnetuin lakko nähtiin Vesilahdella Laukon kartanossa. Se johti talven ja kevään 1907 kuuluisiin torpparihäätöihin, jolloin parooni Herman Standertskjöld-Nordenstam hääti aluksi tammikuussa 20 perhettä kodeistaan. Eduskuntavaalien jälkeen huhti–toukokuussa Laukosta ja Tottijärveltä häädettiin vielä 76 perhettä, joista osa oli luvatta kotiinsa palanneita.
Torpparilakkojen päättyminen
Torpparilakot loppuivat pääosin, kun vastavalittu eduskunta hyväksyi syksyllä 1908 uuden maanvuokralain, jonka keisari Nikolai II vahvisti maaliskuussa 1909. Sen merkittävimmät uuditukset olivat, että vuokrasopimukset piti jatkossa tehdä vähintään 50 vuodeksi ja vuokranmaksu puolestaan oli määrättävä rahassa. Se oli tosin mahdollista suorittaa entiseen tapaan myös päivätyönä, mutta silloin työlle oli määriteltävä kullakin paikkakunnalla käypä hinta. Myös verotyöpäivät jaettiin ympäri vuoden niin, etteivät ne enää osuneet pelkästään kaikkein kiireellismpiin aikoihin ja näin torpparille jäi aikaa hoitaa myös omia viljelyksiään.
Tämän jälkeen Suomen maaseudulla nähtiin laaja lakkoliike vielä kesällä 1917, jolloin maataloustyöläiset vaativat muiden työläisten tavoin kahdeksan tunnin työaikaa. Torpparien asema parani lopullisesti vasta Suomen itsenäistymisen jälkeen tehdyn torpparivapautuksen myötä.
Love King
Love King on R&B-laulaja The-Dreamin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 29. kesäkuuta 2010. Sen julkaisivat yhteistyössä Radio Killa ja Def Jam.
Taustaa
Albumi piti julkaista alun perin joulukuussa 2009. Julkaisu kuitenkin siirrettiin vuodelle 2010 The-Dreamin henkilökohtaisten syiden takia. Aluksi sen julkaisu siirrettiin toukokuulle ja lopuksi kesäkuulle, jolloin se lopulta julkaistiin.
Albumin ensimmäinen single "Love King" julkaistiin 17. helmikuuta 2010 Def Jam -levy-yhtiön sivuilla. 16. maaliskuuta 2010 se julkaistiin kaupallisesti sijoittuen Yhdysvaltain Hot R&B/Hip-Hop Songs -listan 37. sijalle. Toinen single "Make Up Bag" kuultiin ensimmäistä kertaa radiossa 11. toukokuuta 2010. Kaupallisesti se julkaistiin 8. kesäkuuta 2010 ja se sijoittui Hot R&B/Hip-Hop Songs -listalla hieman edeltäjäänsä paremmin sijalle 33. Singlellä myös vierailee koko albumin ainut vierailija T.I..
Mogi das Cruzes
thumb|Kunnan sijainti [[São Paulo (osavaltio)|São Paulon osavaltiossa.]] Mogi das Cruzes on kunta Brasiliassa. Se kuuluu São Paulon osavaltion metropolialueeseen. Kunnan asukasluku oli 387 779 vuonna 2010.
Tunnettuja henkilöitä
Jalkapalloilija Neymar ja tennispelaaja João Souza ovat kotoisin kaupungista.
Orlando City SC
Orlando City Soccer Club on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Major League Soccerissa. Sen kotipaikka on Floridan Orlando.
Orlando City SC julkistettiin MLS:n 21. seuraksi 19. marraskuuta 2013, ja se aloitti pelit liigassa toisen uuden seuran New York City FC:n kanssa kaudella 2015. Seuran omistavat brasilialainen Flávio Augusto da Silva ja Phil Rawlins, jotka aiemmin omistivat samannimisen USL Pro -seuran. USL Prossa Orlando City pelasi kaudet 2011–2014 ja voitti kahdesti mestaruuden.
Esikoiskaudellaan 2015 Orlando City SC pelaa kotiottelunsa Citrus Bowlilla, jolla on pelattu myös muun muassa vuoden 1994 MM-kilpailuiden otteluita. Kaudeksi 2016 seuran on määrä siirtyä uudelle Orlando City Stadiumille.
Orlando City SC on MLS-historian kolmas floridalaisseura. Miami Fusion ja Tampa Bay Mutiny lakkautettiin kauden 2001 jälkeen.
The Beatles’ Story
The Beatles' Story on The Beatlesin vuonna 1964 Yhdysvalloissa julkaistu tupla-albumi, joka sisältää muun muassa yhtyeen haastatteluja.
LP 1
A-puoli
B-puoli
LP 2
A-puoli
B-puoli