cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adiaforariita
pienoiskuva|Keisari Kaarle V (Tizianin maalaus, 1548) Adiaforariita oli vuonna 1548 alkanut luterilaisten uskonoppineiden kiista koskien luterilaisten myönnytyksiä katolilaisia kohtaan. Kristinuskossa adiaforalla ymmärretään ehdonvallan asioita, eli asioita, jotka ovat sananmukaisesti vähemmän tärkeitä (m.kreik. ἀδιάφορα, "yhdentekevät [asiat]”). Luterilaisuudessa adiafora-asiat ovat sellaisia käytänteitä, jotka eivät sodi Raamattua vastaan eivätkä vaikuta ihmisen pelastukseen, mutta ovat peräisin esimerkiksi kirkon traditiosta. Näitä käytänteitä ovat muun muassa sairaan voitelu, konfirmaatio ja piispan suorittama vihkimys. Adiaforariitaa pidetään ensimmäisenä luterilaisten keskeisenä oppiriitana.
Tausta
Reformaattori Martti Lutherin (s.1483) kuoltua vuonna 1546, uskonnollinen tilanne Saksassa ei ollut vakiintunut. Keisarikunnan keisari Kaarle V, joka oli reformaation tunnettu vastustaja, oli ottanut päämääräkseen poistaa Saksan uskonnollisen hajaannuksen. Protestantteja ja katolilaisia yritettiin yhdistää sotilaallisin keinoin Schmalkaldenin sodassa (1546–1555) heikoin tuloksin. Schmalkaldenin sodan aikana, Augsburgin valtiopäivillä vuosina 1547–1548, Kaarle V sääti väliaikaisen uskonnollisen ratkaisun katolisten hyväksi. Tätä asiakirjaa kutsuttiin Augsburgin interimiksi, joka kumosi lähes kaikki reformaation aikaansaamat uudistukset. Augsburgin interimiä vastustivat sadat evankeliset pastorit, minkä vuoksi he joutuivat joko piileskelemään tai pakenemaan maasta. Väliaikaisen sopimuksen noudattaminen tuotti vaikeuksia, jolloin Wittenbergin teologeja pyydettiin laatimaan Augsburgin interimistä vähemmän jyrkkä versio. Adiaforariita luterilaisten oppineiden keskuudessa oli syntynyt.
pienoiskuva|left|upright=0.5|Lucas Cranach vanhempi, Martin Luther, 1528.|alt=Lucas Cranach vanhempi, Martin Luther, 1528.
Kiista
Teologien laatimassa Augsburgin interimin uudessa versiossa adiafora-asioita olivat Corpus Christin vietto (ilman kulkueita), paastoaminen perjantaisin ja lauantaisin, konfirmaatio, piispan suorittama vihkimys, sairaan voitelu, messun viettäminen ”kelloja soittamalla, valojen ja astioiden kanssa, lauluin kirkollisin vaattein ja seremonioin”. Versio sen sijaan kielsi yksityiset messut ja pyhimysten avuksi huutamisen. Adiaforariidan keskeisenä henkilönä toimi Martti Lutherin ystävä Philipp Melanchthon (1497–1560), jonka opilliset myönnytykset, liittyen esimerkiksi vanhurskauttamiseen, jotkut näkivät petturuutena Lutheria kohtaan. Melanchthonin vastustajien mukaan edes vainojen ja pakkovallan aikana myönnytyksiä ei tulisi tehdä. Augsburgin interimin uusi versio ei koskaan saavuttanut laillista asemaa. Kiistan kiivain vaihe päättyi Yksimielisyyden ohjeen hyväksymiseen 1570-luvulla.
Seuraukset
Sotaisien vuosien jälkeen, vuonna 1552, Passaun sopimuksessa Kaarle V poisti Augsburgin interimin käytöstä osasta Etelä-Saksaa. Adiaforariita etäännytti luterilaisia toisistaan. Kiistan aikaiset vuodet olivat äärimmäisen tärkeitä luterilaisen identiteetin etsimisen kannalta ja adiaforariidan seurauksena osa luterilaisista oppineista jakautui kahteen ryhmittymään. Melanchthonin kannattajia ryhdyttiin pilkallisesti kutsumaan filippisteiksi ja Lutherin näkemystä kannattaneita kutsuttiin aitoluterilaisiksi. Melanchthonin kerrotaan listanneen ennen kuolemaansa kuolemaa puoltavia ja vastustavia seikkoja. Kuolemaa puolustavaksi kohdaksi hän oli kirjannut sen, että kuolemassa hän vihdoin lopulta vapautuisi teologien raivokkuudelta.
Edward Payson Hammond
Edward Payson Hammond (1. syyskuuta 1831 Ellington, Connecticut, Yhdysvallat – 14. elokuuta 1910) oli yhdysvaltalainen evankelista ja hengellisten laulujen tekijä.
Elämä ja työ
Hammond kävi koulua Williamsissa ja opiskeli kaksi vuotta New Yorkin Union Theological Seminarya sekä jatkoi opintojaan Edinburghissa, Skotlannin vapaakirkon seminaarissa. 1860-luvulla hänet kutsuttiin evankelistaksi New Yorkiin ja hän teki yhteistyötä Dwight L. Moodyn, tunnetun evankelistan ja saarnaajan kanssa.
Vuosina 1866–1868 hän teki pitkän matkan Isoon-Britanniaan, Ranskaan, Italiaan, Egyptiin ja Palestiinaan, joka samalla oli hänen häämatkansa. Paluumatkallaan hän saarnasi jonkin aikaa Lontoossa. Hän oli erityisesti kiinnostunut saarnaamaan lapsille ja häntä onkin kutsuttu lasten evankelistaksi. Hänen kirjoittamiaan lauluja käytettiin hänen saarnatilaisuuksissaan. Hän on kirjoittanut noin 100 kirjaa ja lentolehtistä. Hän vieraili myös Norjassa ja Ruotsissa. Norjassa hänen laulujaan käännettiin norjaksi, niiden joukossa Pohjoismaissa hänen tunnetuin laulunsa ”My Jesus, I would ne’er forget”, jonka hän oli kirjoittanut ollessaan matkallaan Palestiinassa. Laulu on julkaistu 1869 kirjassa New Praises of Jesus. Se tunnetaan myös nimellä ”Gethsemane" ja sitä lauletaan Asa Hullin noin vuonna 1867 tekemällä sävelmällä. Laulu käännettiin myös ruotsiksi ja se löytyy myös suomeksi seuraavissa kirjoissaː
Siionin matkalaulut, laulu 50 "Tuo hetki Getsemanessa"
Hengellinen laulukirja 104 "Tuo hetki Getsemanessa"
Ruotsin kirkon virsikirja 139 "Taas muistaa voin Getsemanen", suom. Pekka Kivekäs 1996
Omakaitse
Omakaitse oli Virossa vuosina 1917–1918 ja 3. heinäkuuta 1941 – 17. syyskuuta 1944 toiminut puolisotilaallinen organisaatio, joka osallistui Viron vapaussotaan sekä vuosina 1941 (kesäsota) ja 1944 Virossa käytyihin taisteluihin.
Viktor Janka
Luettelossa kasvitieteilijöiden auktorilyhenteistä hänet tunnetaan nimellä Janka.
Ääripäät
Ääripäät on rap-artisti Mikael Gabrielin viides albumi. Se julkaistiin 1. kesäkuuta 2018 levymerkillä Universal Music. Se nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle, sekä debytoi fyysisten albumien listan viidentenä.
Tyrmäys
thumb|300px|Nyrkkeilijä on tyrmätty. Tyrmäys (KO, ) on voittamistapa, joka tunnetaan monissa eri kamppailulajeissa. Tyrmäys tapahtuu, kun ottelija ei kykene vastustajan iskujen seurauksena jatkamaan ottelua. Tyrmäyksellä voi voittaa muun muassa nyrkkeilyssä, potkunyrkkeilyssä ja vapaaottelussa.
Puhdas tyrmäys on seurausta iskuista johtuvasta tajunnan tason alenemisesta. Tekninen tyrmäys (TKO, ) seuraa, kun kehätuomari, ottelija itse, hänen avustajansa tai ottelun lääkäri on sitä mieltä, että ottelija ei toistuvien iskujen, kivun tms. vuoksi kykene jatkamaan ottelua.
Voittaminen tyrmäyksellä
Tekninen tyrmäys, johon Nyrkkeily- ja Potkunyrkkeilyliittojen säännöissä viitataan kehätuomarin keskeytyksenä (RSC, ), julistetaan, mikäli kehätuomari tai ottelun lääkäri katsoo vastustajan iskujen alentaneen ottelijan toimintakykyä niin, ettei tämän ole turvallista jatkaa ottelua. Amatööriotteluissa erityisesti lukuisat voimakkaat päähän osuneet iskut johtavat ottelijan turvallisuuden takia nopeasti tekniseen tyrmäykseen, vaikkei tämän ottelukyky olisi vielä merkittävästi alentunut. Poikkeavan otteludynamiikkansa vuoksi vapaaottelun säännöissä tekninen tyrmäys tapahtuu, kun toinen ottelija ei enää pysty puolustamaan itseään järkevästi tai jos sallitun tekniikan käytöstä seuraa ottelun lopettamiseen pakottava loukkaantuminen.
Tyrmäyksen biomekaniikka
Puhtaaseen tyrmäykseen johtava tajunnan menetys on seurausta aivotärähdyksestä. Päähän kohdistuva voimakas isku saa kallon liikahtamaan nopeasti. Inertian vuoksi aivot eivät liiku samaa vauhtia vaan kallon sisäpinta iskeytyy niihin. Osuma häiritsee aivojen toimintaa ja voi saada hermosolut aktivoitumaan satunnaisesti, ja seurauksena on tajunnan tason alenemista, koordinaatiovaikeuksia tai tajuttomuus.
Suoraan edestä suuntautuvassa iskussa molemmat aivopuoliskot iskeytyvät otsaluuhun. Suoraan edestä tulevan iskun aiheuttamaa pään liikettä torjuu lisäksi vain yksi lihaspari. Pään sivuun, korvan taakse osuvaa iskua vastustaa puolestaan vain toinen näistä lihaksista, mikä lisää tyrmäykseen riittävän pään heilahduksen mahdollisuutta entisestään. Paras mahdollisuus tyrmäykseen on kuitenkin osumalla leukaan, joko sivulta tai alhaalta suuntautuvalla iskulla. Tällöin leuka toimii vipuvartena ja saa kallon kääntymään huomattavan suurella nopeudella. Periaatteessa myös takaraivo on otollinen alue tyrmäysiskulle, koska iskua on vaikeampi ennakoida eikä kaulan ja niskan lihaksisto ei kykene hillitsemään kallon liikettä yhtä tehokkaasti. Takaraivoon kohdistuvat iskut voivat kuitenkin vaurioittaa aivokuoren takaosassa sijaitsevia, tärkeitä elintoimintoja säänteleviä aivojen osia sekä aivojen ja selkäytimen liitosta. Tästä syystä iskut takaraivoon on kielletty kaikissa kamppailulajeissa.
Lääketieteellinen todistusaineisto viittaa yhä vahvemmin siihen, että toistuvat päähän osuvat iskut voivat aiheuttaa aivokudokselle pysyvää vauriota ja altistaa erilaisille hermostoperäisille sairauksille. Haitallisiin seuraamuksiin ei tarvita tyrmäysiskua, vaan ilmiö on havaittu myös esimerkiksi palloa puskevilla jalkapalloilijoilla. Toistuvat tyrmäysiskut ovat kuitenkin erityisen haitallisia. Niistä seuraava henkisten kykyjen heikkeneminen tunnetaan nimellä dementia pugilistica, joka suomennettuna tarkoittaa nyrkkeilijän dementiaa. Pian aivotärähdyksen jälkeen päähän kohdistuva isku voi myös joissain tilanteissa johtaa vaaralliseen aivokudoksen turpoamiseen, josta käytetään nimitystä toisen iskun oireyhtymä.
Tyrmäysten ja päähän kohdistuvien iskujen aiheuttamien terveydellisten vaarojen vuoksi lukuisat lääkärijärjestöt ovat kannattaneet nyrkkeilyn ja muiden täyskontaktilajien kieltämistä. Otteluita valvovat tahot ovat pyrkineet vähentämään riskejä määräämällä pakollisia palautumisaikoja tyrmätyille ottelijoille. Suomen Vapaaotteluliiton säännöt määräävät tyrmätyn ottelijan liiton hallituksen harkinnan mukaiseen mutta vähintään kaksi kuukautta kestävään kilpailukieltoon ja Suomen Nyrkkeilyliiton sekä Suomen Potkunyrkkeilyliiton säännöt vaativat tyrmäyksen jälkeen 30 päivästä vuoteen kestävän kilpailukiellon riippuen ottelijan aiemmasta tyrmäyshistoriasta ja tyrmäyksen aiheuttaman aivotärähdyksen vakavuudesta. Esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Australiassa kamppailulajeja säätelevät lait sisältävät vaatimuksia terveysperusteisista kilpailukielloista.
Teho (farmakologia)
thumb|250px|Tässä pitoisuus–vaste-kuvaajassa lääkkeellä B (punainen käyrä) on matalampi teho kuin lääkkeellä A. Lääkkeen B teho on kuvaajan perusteella noin 0,5. Teho (E_{max}) on farmakologiassa käytetty suure, joka ilmaisee lääkeaineella saavutettavissa olevaa enimmäisvastetta suhteessa muihin lääkeaineisiin. Täydellisellä agonistilla teho on 1 ja täydellisellä salpaajalla teho on 0. Teholtaan tälle välille jääviä aineita sanotaan osittaisagonisteiksi.
Lääkeaineen teho ja lääkeaineen voimakkuus ovat yhdessä käytettyjä mutta toisistaan erillisiä suureita. Siinä missä teho kuvastaa lääkeaineen maksimivastetta suhteessa muihin lääkeaineisiin, voimakkuus kuvaa sitä lääkeainepitoisuutta, jolla saavutetaan tietty osuus (esimerkiksi puolet) kyseisen lääkeaineen enimmäistehosta.
Tihu järv
Maantietoa
Järven pinta-ala on 51 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Saaria on 19, joiden yhteinen pinta-ala on 5,03 ha. Järven laskuoja on Tihu kraav, joka lähtee järven kaakkoispäästä ja virtaa kaakkoon suoraksi kaivettuna ojana. Järveen laskee oja Keskminejärvestä, joka saa vettä ojasta, joka laskee Kolmannesta järvestä. Tihu kraav yhtyy Luguse jõgeen parin kilometrin päässä järvestä. Joki laskee Saarenmaan ja Hiidenmaan väliseen mereen Jausanlahteen. Järven valuma-alueen laajuus on 7,8 neliökilometriä. Järven suurin syvyys on 0,2 metriä. Järven rantaviivan pituus on 8,5 kilometriä ja sen rannat ovat kokonaan ruohottunutta suota. Rantavedessä on paksu mutapohja. Järven lähiympäristö on autiota metsämaata.
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma.
Djema Belkhodja
Djéma Belkhodja (s. 16. maaliskuuta 1984) on ranskalainen karateka. Hän on voittanut Kyokushinin Euroopan-mestaruuden 2012 ja sijoittui toiseksi World Openissa 2015. Lisäksi Belkhodja on voittanut Ranskan mestaruuden kaksitoista kertaa peräkkäin.
Tihu järv
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Sortavalan työväenyhdistys
Sortavalan työväenyhdistys oli vuonna 1889 Sortavalassa perustettu työväenyhdistys, joka perustettiin kaupungin työväestön yhdyssiteeksi ja edistämään sen henkisiä ja aineellisia etuja. Aluksi yhdistykseen kuului sivistyneistöä ja se noudatti wrightiläisen työväenliikkeen linjaa. Yhdistys kuului vuodesta 1901 Suomen työväenpuolueeseen ja vuodesta 1903 Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Yhdistyksen toiminta loppui vuonna 1944, kun Sortavala jäi luovutetulle alueelle.
Tihu järv
Luontoarvoja
Vaikka järvi jäätyy usein umpeen ja jäljelle jäänyt vesi jää hapettomaksi, elää järvessä yleisenä hauki, ahven ja ruutana. Siellä esiintyy myös allikkosalakka, särki, seipi ja made.
Historiaa
Järven pinta-ala on aiemmin ollut 139 ha. Vuonna 1930 järven vedenpintaa laskettiin niin paljon, että järven pinta-ala laski 85 hehtaariin (vuoden 1977 suuruus). Pinta-alan pienentyminen 51 hehtaarilla on tapahtunut tämän jälkeen.
Sortavalan työväenyhdistys
Perustaminen ja alkuvaiheet
Yhdistyksen tärkeintä ja suosituinta toimintaa olivat sivistävät iltamat, joista ensimmäiset järjestettiin 5.5.1889 sekä ohjelmalliset retket ja laivamatkat. Myös yhdistyksen vuonna 1893 perustetun puhuja- ja keskusteluseuran järjestämät keskustelukokoukset keräsivät osallistujia. Niin ikään yhdistyksessä toimi laulukuoro Yhdistys jakoi apurahoja kerjäläispoikien työkoulun ylläpitoon ja hädänalaisten auttamiseen maan itäosassa Vuonna 1894 yhdistys perusti oman lukusalin, jonne tilattuissa 10 lehdessä oli myös työväenlehtiä.
Djema Belkhodja
Kilpaura
2009 hän aloitti vuoden voittamalla Ranskan mestaruuden Pablo Lombarderoa vastaan käydyn loppuottelun päätteeksi. Sittemmin hän sijoittui neljänneksi All American Openissa, voitettuaan muun muassa Keiji Ouchin neljännesvälierissä, mutta hävisi turnauksen voittajalle Krzysztof Habraszkalle välierissä. Belkhodja palkittiin turnauksen parhaasta taisteluhengestä.
Daniela Anschütz-Thoms
Daniela Anschütz-Thoms (s. 20. marraskuuta 1974 Erfurt, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen pikaluistelija, joukkuetakaa-ajon kaksinkertainen olympiavoittaja.
Djema Belkhodja
Kilpaura
2010 Belkhodja aloitti vuoden voittamalla seitsemännen kerran peräkkäin Ranskan mestaruuden. Serbiassa Belhkodja saavutti EM-pronssia avoimessasarjassa. Hän eteni turnauksessa suoraan toiselle kierrokselle osallistujamäärän myötä, jossa Belkhodja voitti romanialaisen Grigorescun tuomariäänin. Voiton myötä hän eteni kahdeksan parhaan joukkoon, jossa hän voitti ukrainan Dotsenkon polvityrmäyksellä. Neljännesvälierissä Belkhodja voitti puolan Marchin Prachinon tuomariäänin. Välierissä hän hävisi jatkoerän jälkeen Nicolae Stoianille ja saavutti kolmannen sijan. Tämän myötä Belkhodja sai paikan vuoden 2011 MM-kilpailuihin Tokiossa.
Belkhodja saavutti Ranskan cupin mestaruuden helmikuussa 2011 ja myöhemmin toukokuussa, Italiassa hän saavutti EM-hopeaa 2011, kun hän hävisi loppuottelussa Alejandro Navarrolle. Belkhodja voitti ensimmäisellä kierroksella Nerijius Tuinylan Ipponilla ja toisella kierroksella Giuseppe Sturialen tuomariäänin. Välierissä Belkhodja voitti Semen Haranin ja eteni urallaan ensimmäistä kertaa EM-kilpailuissa loppuotteluun. Belkhodja oli mukana myös All American Openissa, New Yorkissa, jossa hän voitti avauskierroksella 2010 Venäjän mestarin Ibrahim Gogaevin. Toisella kierroksella Belkhodja voitti Serbian mestarin Milisevicin tuomariäänin ja eteni puolivälieriin, jossa hän hävisi Ewerton Teixeiralla tuomariäänin.
Seuraavana vuonna Belkhodja jatkoi menestystään kotimaassaan voitettuaan Ranskan cupin 2012 jo yhdeksännen kerran peräkkäin voitettuaan loppuottelussa Freddy Delawerin. Maaliskuussa hän oli ottelemassa erikoisturnausta Ranskan ja Japanin välillä. Kuudesta ottelusta Ranska voitti kolme. Belkhodja voitti oman kolme minuuttia kestäneen ottelunsa tuomariäänin Shohei Kamataa vastaan. Samana vuonna Belkhodja voitti ensimmäisen Euroopan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Marchin Prachinon.
2013 Belkhodja voitti helmikuussa Ranskan Cupin kymmenennen kerran, mutta joutui jättämään toukokuussa 2013 EM-kilpailut väliin loukkaantumisen vuoksi. Kesäkuussa hän sijoittui neljänneksi All American Openissa ja voitti 2014 Belgian Openin. Marraskuussa Belkhodja oli mukana Japanin mestaruuskilpailuissa, jossa hän eteni 32 parhaan joukkoon. Hän voitti turnauksessa murskauskilpailun hajottamalla 27 levyä.
2014 Belkhodja eteni urallaan kolmannen kerran EM-kilpailujen loppuotteluun, mutta hävisi Zahari Damjanoville.
MM-hopeaa ja uran päätös
Belkhodja saavutti kahdennentoista Ranskan mestaruutensa helmikuussa 2015 voitettuaan Ali Zeghbabin loppuottelussa. Hänet palkittiin myös turnauksen parhaasta ottelutekniikasta. Seuraavaksi Belkhodja saavutti hopeaa maaliskuussa Lyonin Openissa, jossa Belkhodja hävisi loppuottelussa Alejandro Navarrolle. Toukokuussa Belkhodja voitti EM-pronssia Saksassa voitettuaan mitalikamppailussa Damian Galinskin. Marraskuussa hän osallistui World Open -turnaukseen, jossa hän selvisi kolmipäiväisen turnauksen viimeiselle kierrokselle. Hän voitti Igor Titkovin, Vladislav Jekimovin, Mikio Uedan ja välierässä Kirill Kochnevin. Belkhodja sijoittui lopulta MM-kisoissa toiseksi hävittyään loppuottelussa Zahari Damjanoville. Kisojen jälkeen hän päätti kilpauransa.
Huhtikuussa 2016 Belkhodja saavutti 3. danin arvon Lyonissa. Syyskuussa hän esiintyi ranskalaisessa Karate Bushido lehden kannessa.
Daniela Anschütz-Thoms
Anschütz-Thoms kuului joukkuetakaa-ajon kultaa voittaneeseen Saksan joukkueeseen sekä Torinon 2006 että Vancouverin 2010 olympialaisissa. Torinossa hän sijoittui lisäksi viidenneksi 5 000 metrillä ja kuudenneksi 3 000 metrillä. Vancouverissa hän oli kummallakin matkalla neljäs.
ROSAT
pienoiskuva|ROSATin laukaisu. pienoiskuva|Yksi ROSAT:n viimeisimpiä kuvia. ROSAT (ROentgen SATellite) oli tutkimussatelliitti, joka tutki maailmankaikkeuden kohteita röntgensäteilyn aallonpituuksilla. Satelliitin toteuttivat yhteistyössä Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta II -kantoraketin matkassa 1. kesäkuuta 1990 Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta. Satelliitti asettui kiertämään maapalloa noin 580 km korkeuteen.
Ruila järv
Ruila järv (myös Ruiljärv, Kernu Mädajärv) on Virossa Harjumaalla Sauen kunnassa Mõnusten ja Allikan kylissä sijaitseva järvi.
ROSAT
Mittalaitteet
Satelliitin mittalaitteisiin kuului röntgenkaukoputki (X-ray Telescope, XRT), joka tutki avaruuden kohteita energia-alueilla 0,1–2 keV. Kaukoputken mittausaallonpituus oli 100–6 Å. Kaukoputki oli varustettu neljällä peiliasetelmalla, joiden yhteinen objektiivin halkaisija oli 83,5 cm. Kaukoputken polttoväli oli 2,4 m.
Toinen keskeinen mittalaite oli avaruutta tutkiva Wide Field Camera (WFC), joka kykeni tarkkailemaan kohteita myös äärimmäisen ultraviolettisäteilyn (Extreme Ultraviolet, EUV) aallonpituuksilla. Mittauksissa energia-alueet olivat 0,04–0,2 keV ja aallonpituus]alue 300–60 Å. Tässä kaukoputkessa oli kolme kultapäällysteistä peiliä ja polttoväli 0,525 m. Kaukoputken näkökenttä oli viisi astetta.
Sortavalan työväenyhdistys
Perustaminen ja alkuvaiheet
Alkuaikoina yhdistyksen jäsenistöön ei kuulunut juurikaan varsinaista työväkeä, vasta 1890-luvun jälkipuoliskolla, kun alettiin käsitellä eri ammattiryhmien työaikoja ja työajan lyhentämistä, erityisesti ulkotyöläiset alkoivat kiinnostua yhdistyksen toiminnasta.
ROSAT
Tutkimustyö
ROSAT-satelliitin toimintaiäksi oli arvoitu viisi vuotta. Satelliitin tutkimustyö päättyi helmikuussa 1999, ja se ehti olla toimintakuntoinen 8,5 vuoden ajan.
Satelliitin alkuperäinen rata oli 580 km korkeudessa vuonna 1990, josta se vähitellen laskeutui ilmakehän vastustuksesta alemmaksi. Syyskuussa 2011 se oli enää noin 270 km korkeudessa. Tällöin sen putoamisvauhti kiihtyi ja satelliitti lopulta tuhoutui maan ilmakehässä Bengalinlahden yläpuolella 23. lokakuuta 2011 klo 4.50 Suomen aikaa.
Daniela Anschütz-Thoms
Anschütz-Thoms sai yleisluistelun MM-kilpailuissa pronssia Göteborgissa 2003. Neljänneksi hän on sijoittunut Moskovassa 2005 ja Heerenveenissä 2010 sekä kuudenneksi Calgaryssa 2006 ja Berliinissä 2008. Matkakohtaisissa MM-kilpailuissa hän on saavuttanut joukkuetakaa-ajossa kultaa Inzellissä 2005 sekä pronssia Salt Lake Cityssä 2007 ja Naganossa 2008, jossa hän sai pronssia myös 3 000 metrillä. Hän on sijoittunut lisäksi useita kertoja neljänneksi ja viidenneksi 1 500, 3 000 ja 5 000 metrin MM-kilpailuissa.
Juho Tapani
Juho Tapani (9. toukokuuta 1873 Laitila – 20. maaliskuuta 1935 Turku ) oli suomalainen tehtailija, maanviljelijä ja rakennusalan keksijä. Tapani omisti Turun Rautabetonivalimon ja Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehtaan.
Ura
Tapani aloitti liiketoimintansa metsäkaupoilla vuonna 1895. Hän oli Piikkiön ja Paimion sahojen osakkaana vuosina 1903–1911 ja perusti sen jälkeen Turun Rautabetonivalimon vuonna 1911. Vuonna 1925 hän rakennutti lisäksi kattotiilitehtaan Kemiön Mjösundiin. Hän kuului Turun Suomalaisen Säästöpankin isännistöön vuodesta 1928 sekä eräiden muiden turkulaisten yhtiöiden johtokuntiin. Tapani oli Nyynäisten kartanon hoitajana Lemussa vuosina 1905–1923 ja omisti Yli-Lemun kartanon vuodesta 1926.
Tapani oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1923–1925, Turun työnantajayhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1917 sekä Turun yliopistoseuran hoitokunnan perustajajäsen.
Keksinnöt ja tuotteet
Vuonna 1912 Tapani sai patentin Tapani-laatan nimellä tunnetulla raudoitetulle betonilaatalle joka oli varhainen betonielementtien edeltäjä. Tapanilaattoja oli eri kokoisia, yleisin koko oli 100 x 25 x 25 senttimetriä jolloin yksi laatta painoi 45–50 kiloa. Tapani-laatta koostui kahdesta erillisestä ohuesta betonilevystä joita yhdistivät kapeat betonikielekkeet. Laattoja käytettiin rakennuksien ulko- ja väliseinien sekä lattioiden muurauksessa. Muurausvaiheessa levyjä yhdistäneet kielekkeet lyötiin rikki jolloin laatan ulko- ja sisäpinta eivät olleet kylmäsillalla kosketuksissa toisiinsa. Laatan onkalo täytettiin sitten koksikuonalla tai hienolla hiekalla. Laattoja käytettiin 1910- ja 1920-luvuilla rakentamisessa varsinkin Turun seudulla ja Helsingissä.
Tunnetuin rakennus jossa Tapani-laattoja käytettiin oli Alvar Aallon suunnittelema vuonna 1929 Turkuun Läntinen Pitkäkatu 20:een valmistunut ns. standardivuokratalo. Muita turkulaisia asuintaloja joissa Tapani-laattoja käytettiin olivat Horttokuja 1 (Villa Hortus, nykyinen Turun yliopiston vierastalo), Maariankatu 12, Aurakatu 22, Puutarhakatu 7, Arseninkatu (nyk. Sirkkalankatu) 8, Läntinen Pitkäkatu 13 (entinen Jousi Oy:n tehdasrakennus, nykyinen Partiomuseo), sekä Museomäki 1. Tapanilaattoja käytettiin vuonna 1916 Hauhon Alvettulaan valmistuneessa Alvettulan sillassa sekä Turussa Kuralan Kylämäen vesisäiliössä. Tapani-laattoja käytettiin myös pienemmissä rakennuskohteissa kuten rakennusten perustuksissa sekä maatalous- ja ulkorakennuksissa. Laatat eivät kuitenkaan tulleet yleisempään käyttöön rakennusalan kehittymättömyyden vuoksi ja niiden valmistus loppui Turun Rautabetonivalimon lopetettua toimintansa 1930-luvun puolivälissä. Tapani keskittyi sitten hoitamaan omistamansa Mjösundin Keramia Oy:n tiilitehdasta ja hän keksi ja patentoi tällöin muun muassa S-mallisen kattotiilen. Lisäksi Tapanin omistamassa Yli-Lemun kartanossa valmistettiin 1920–1930-luvuilla Tapani-merkkistä juustoa.
Daniela Anschütz-Thoms
Anschütz-Thoms on saavuttanut EM-kilpailuissa hopeaa Heerenveenissä järjestetyissä kisoissa 2005 ja 2009 sekä pronssia Hamarissa 2010. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut 1 500 metrillä toiseksi kaudella 2008–2009. Pitkien matkojen, 3 000 ja 5 000 metrin, yhteisessä cupissa hän on ollut toinen kausilla 2006–2007 ja 2008–2009 sekä kolmas kaudella 2009–2010.
Sortavalan työväenyhdistys
Perustaminen ja alkuvaiheet
Muita yhteiskunnallisia kysymyksiä, joihin mielenkiinto yhdistyksessä kohdistui, olivat valtiollisissa ja kunnallisissa vaaleissa veroäyrien mukaan määräytyvän äänimäärän rajoittaminen enintään 10 ääneen, minkä edistämiseksi yhdistys lähetti valtiopäivämiesten luokse valtuuskunnan v. 1890, ja seuraavana vuonna aloite ruokailun järjestämiseksi ulkona työskenteleville rautatieläisille.
Kymmenisen vuotta perustamisensa jälkeen vuoden 1898 helmikuussa työväenyhdistys pääsi muuttamaan tilavampaan huoneistoon ja kokouksia pidettiin kuukausittain Oman talon rakentaminen oli jo suunnitteilla ja sen hyväksi kerättiin rahaa yhdistyksen iltamissa arpajaisilla. Toiminta alkoi vilkastua myös yhteiskunnallisissa kysymyksissä. Jouduttiin ottamaan kantaa uuteen työväenpuolueeseen liittymiseen Yhdistyksen pyrkimyksenä oli myös edistää työväen rakennusosakeyhtiöiden perustamista rakentamaan terveellisiä ja ajanmukaisia asuntoja asuntopulan helpottamiseksi, mutta se toteutui vasta 1900-luvun ensimmäisinä vuosina. Yhdistys antoi niin ikään lausunnon ja muutosehdotuksia uudesta elinkeinolaista. vastauksena senaatin asettaman komitean kiertokirjeeseen. Naiskuoro oli laajentunut menestyksekkääksi sekakuoroksi ja laulunjohtajalle maksettiin palkkaa. Vuonna 1899 puheenjohtajana oli työmestari A. Longa, varapuheenjohtajana ajuri J. Kuosmanen, rahastonhoitajana kirjaltaja K. W. Helander, sihteerinä nuohooja A. Laukkanen ja johtokunnan muina jäseninä palovartija P. Partanen, muurari M. Partanen, maalari H. Moilanen, neidit O. Kiiveri, M. Anttonen ja M. Ahokas. Huvitoimikuntaan kuuluivat koristemaalari Aug. Lindgren, maalari H. Moilanen, suutari E. Ikonen ja neidit Maria Anttonen ja Miina Ahokas. Yhdistyksessä oli tuolloin 74 jäsentä. pienoiskuva|Työläisiä Paussunvuorella lähellä Sortavalaa vuonna 1905
Ruila järv
Maantietoa
Järven pinta-ala on 46 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järven ainoan saaren pinta-ala on 0,59 ha ja se on 200 metriä pitkä ja 140 metriä leveä. Vedenpinnan korkeus on keskimäärin 41,6 m mpy ja järveen tulee vain kaksi metsäojaa. Järven veden vaihtuvuus on heikkoa ja siitä laskeekin vain kapea oja. Oja yhtyy Vasalemma jõgeen, joka virtaa pohjoiseen Ruilan kylän halki ja Ruila paisjärven kautta luoteeseen, missä se laskee Itämereen Paldiskin lahdessa 24 kilometrin päässä järvestä. Järven valuma-alueen laajuus on 3,4 neliökilometriä. Järven keskisyvyys on metrin verran ja sen suurin syvyys kaksi metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan silloin määrittää 0,00046 kuutiokilometriä eli 0,46 miljoonaa kuutiometriä. Järven rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä ja järven ympäristössä kasvaa kuusen ja männyn sekametsää. Rannat ovat ruovikkoa, suota ja metsää. Järven pohja on paksua mutaa, mutta koillisrannoilla näkyy hiekkapohja. Siellä sijaitsee myös järven uimaranta.
Johan E. Johansson
Johan E. Johansson (k. 14. huhtikuuta 1873 Pietari) oli suomalaissyntyinen arkkitehti, joka toimi Viipurin kaupunginarkkitehtina vuodesta 1862 vuoteen 1868.
Johansson syntymäaika ja -paikka eivät ole tiedossa, mutta hänen tiedetään olleen suomalainen ja menneen naimisiin Viipurissa 1865. Johansson sai taiteellista koulutusta akatemiassa professori Bohnstedin oppilaana. Viipurin kaupunginarkkitehtina hän seurasi Viktor Erik Amadeus Bosinia. Ennen virasta eroamistaan hän sai vuonna 1867 akateemikon arvon. Muutettuaan Viipurista Pietariin Johansson työskenteli siellä arkkitehtina. Viipurissa hän toimi vain seitsemisen vuotta, mutta ehti arkistotietojen mukaan suunnitella rakennuksia noin 70 tontille, muun muassa Pantsarlahdelle. Hänen sinne piirtämiensä puurakennusten tyyli on enemmän ns. nikkarityyliä kuin klassismia. Johansson toteutti myös Viipurin kaupungintalon uusimisen, samoin kuin suunnitteli kansakoulun Torkkelinpuiston kulmaan. Myös sen viereistä kolmikerroksista kivitaloa Aleksanterinkadulla pidetään hänen suunnittelemanaan. Johanssonia seurasi Viipurin kaupunginarkkitehtina Fredrik August Odenwall.
Ruila järv
Järven luokittelu ja ekologia
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 2) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa ei lämpötilakerrostu.
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.
Luontoarvoja
Järvi on matalana vaarassa jäätyä umpeen ja talvella sitä vaivaa hapettomuus. Järvessä elää vain vähän kalaa. Yleisimmät lajit ovat hauki, ruutana ja ahven.
Sortavalan työväenyhdistys
Vuodet 1900–1917
pienoiskuva|Työväen mielenosoitus vappuna 1907 Sortavalassa. Kuvaaja Aug. Lindgren. Museovirasto Työväenyhdistyksen tehtävät lisääntyivät nyt myös puoluehallinnon käsiteltäviksi lähettämillä asioilla ja toimeksiannoilla kuten Forssan puoluekokouksen ohjelmaesitys 1903. 1900-luvun alkuvuosina työväenliikkeen keskeisiä vaatimuksia olivat yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, yksikamarinen eduskunta ja väkijuomien saannin rajoittaminen, joiden ajamiseksi työväenyhdistys yhdessä raittiusyhdistyksen kanssa järjesti alkuvuodesta 1906 mielenosoituksen
Lainsäädäntöön liittyviä lausuntoja annettiin mm. Työväestön vakuutuksesta ja sairaskassoista, joissa toivottiin valtion aktiivisuutta v. 1900 ja v. 1904 elinkeinolakiehdotuksesta, johon haluttiin lisätä työnantajan lisäksi työväki laatimaan järjestyssääntöjä.
Yhdistys lähetti edustajansa yleiseen työväenkokoukseen jo vuonna1901
Kunnallisia kysymyksiä, joihin yhdistys kiinnitti huomiota olivat kaupungin poliisivoimien lisäys ja seurahuoneen rakennushanke, jotka molemmat herättivät yhdistyksen piirissä voimakasta vastustusta v.1906
Sosiaalisiin ongelmiin pyrittiin vaikuttamaan anomuksella kaupungille ja maalaiskunnalle hätäaputöiden järjestämiseksi työttömille Osuusliikkeen perustaminen kohtuuhintaisten elintarvikkeiden saamiseksi työväestölle pantiin vireille 1903 ja se toteutui v. 1908 Järjestövoiman kasvattamisessa pidettiin tärkeinä keinoina keskustelua työväestöä kiinnostavista aiheista, työväen sanomalehtiä, kirjallisuutta ja kiertäviä puhujia 1903. Politisoitumista kuvastaa se, että yhdistys tuki Venäjän vallankumouksellisia mm. loppiaisiltamilla v. 1907, Kasvava luokkatietoisuus näkyi myös työväenyhdistyksen luentokurssien teemoissa, jotka alkoivat koskea työväenaatteen perusteita.
Yhdistyksen toimintaa haittasivat suuresti ensimmäisen sortokauden kokoontumis- ja yhdistymisvapauden rajoitukset. Siitä huolimatta esimerkiksi vuonna 1904 toiminta oli vireää. Perustettiin yhdistyksen yhteyteen voimistelu- ja urheiluseura Ponnistus, naisosasto ja puhuja- ja keskusteluosasto herätettiin uudelleen toimimaan. Kuukausikokouksia oli 8 ja ylimääräisiä 3; johtokunnan kokouksia 10 sekä johto- ja huvitoimikunnan yhteisiä kokouksia 2; äänioikeusjärjestelmää vastaan järjestettiin mielenosoituskokous. Yleisiä iltamia oli 8 ja perheiltamia 4.
Sortavalan työväenyhdistyksen jäsenmäärä oli alkuvuosina vaihdellut 65 ja 117 jäsenen välillä. Suurlakon herättämä innostus lisäsi yhdistyksen jäsenmäärää peräti 913 jäseneen, mutta se romahti parissa vuodessa 350:een ja vuosi sen jälkeen 43:een. lähteäkseen jälleen nousuun vasta ensimmäisen maailmansodan aikana. Syinä jäsenkatoon pidettiin puolueen liian radikaalia linjaa ja kirkon- ja uskonnonvastaisuutta, joita maltillisemmat eivät hyväksyneet varsinkin kun kaupungissa oli varsinaista teollisuustyöväestöä vähän. Samoin se, että työväenyhdistyksissä petyttiin työväenliikkeen eduskunnassa ajamien muutosten hitaaseen etenemiseen, sekä puolueelle, piirille ja kunnallisjärjetölle maksettavat verot ja jäsenmaksutkin olivat omiaan karsimaan jäsenistöä.
Suurlakon ja vuoden 1907 ensimmäisten yleiseen äänikoikeuteen perustuvien valtiollisten vaalien jälkeen työväenyhdistys keskittyi vaatimaan kunnallisen äänioikeuden laajentamista. Työväestön sosiaalisia ja taloudellisia oloja pyrittiin parantamaan jatkamalla työsuojeluasioiden kuten työajan lyhentämisen, ylityökorvausten, äitiysvapaan (synnytysloman) ja nuorten työnteon rajoitusten ajamista. Niitä koskevaa lainsäädäntöä oli kuitenkin odotettava Suomen itsenäistymisvaiheeseen saakka. Ruotsin suurlakkolaisia avustettiin keräyksellä vuonna 1909.
Ensimmäisen maailmansodan aikana elintarvikkeiden hintojen nousu vaikeutti työväestön toimeentuloa entisestään, niinpä v. 1915 Sortavalastakin vedottiin kuvernöörinvirastoon elitarvikkeiden hintojen pitämiseksi kohtuullisina sekä työmiehen minimituntipalkan saamiseksi Vaikka sosialidemokraatit olivat saaneet vuoden 1907 vaaleissa enemmistön, tsaarinhallinnon sortopolitiikka esti työväestölle tärkeiden uudistusten toteuttamisen. Venäläistyttämistoimenpiteitä ja venäläisen virkavallan yhdistymisvapauteen kohdistuvia toimia vastustettiin voimakkaasti.
Yhteiskunnalliset ongelmat ja poliittinen tilanne maassa kärjistyivät ensin väkivaltaiseksi yleislakoksi (1917) ja sitten sisällissodaksi, jonka seurauksena vuonna 1918 Sortavalankin työväenyhdistyksen toiminta lopetettiin ja useita sen jäseniä vangittiin. Sortavalassa sijainneella vankileirillä oli vuonna 1918 enimmillään 817 vankia. Surmansa saivat kultaseppä Emil Sainio ja kansanedustaja Julius Nurminen.
Itsenäisyyden aika v. 1919–1944
pienoiskuva|Anton Kotonen v. 1903 Kuva: J. Indursky Vuoden 1918 sodan kohtalokkaiden tapahtumien jälkeen Sortavalan työväenyhdistyksen toiminta alkoi uudelleen huhtikuussa 1919. Työväenliikkeen nopeaan järjestäytymiseen Sortavalassa vaikutti ratkaisevasti jo aiemmin oppositioon vallankumouslinjaa vastaan asettunut varatuomari kansanedustaja Anton Kotonen. , jonka johdolla alettiin valmistautua ylimääräiseen puoluekokoukseen ja vuoden 1919 kunnallis- ja eduskuntavaaleihin. Vastuu poliittisesta toiminnasta siirtyi entistä selvemmin työväenyhdistyksiltä puolueen piiri- ja kunnallisjärjestöille, joita oli perustettu Oulun vuoden 1906 puoluekokouksen päätösten pohjalta. Sortavalan työväenyhdistys kuului Viipurin läänin itäiseen vaalipiiriin ja Sortavalan sos.dem. puolueen kunnallisjärjestöön ja kunnallistoimikuntaan.
Sotaa seuranneen vuoden aikana Sortavalan, kuten muidenkin työväenyhdistysten toiminta oli huvipainotteista. Iltamien, tanssien ja naamiaisten lisäksi vietettiin luonnollisesti myös aatteellisia juhlia kuten ympäristön työväenjärjestöjen kanssa yhteinen vappujuhla ja työnjuhla, jotka keräsivät runsaasti väkeä Sortavalassa ehdittiin viettää myös yhdistyksen 30-, 40- ja 45-vuotisjuhlat.
Yleiset kokoukset, joissa käsiteltiin puolueen lähettämiä toimintaohjeita, tehtiin vaalityötä, otettiin kantaa ja keskusteltiin ajankohtaisista asioista samoin kuin kaikille jäsenille avoimet vuosi- ja kuukausikokoukset jatkuivat vuoden 1919 pohjalta. Niissä käsiteltiin myös paikallista käytännön ruohonjuuritoimintaa jota pyörittivät erilaiset toimikunnat. Yhdistys kiinnitti edelleen paljon huomiota raittius- ja valistustoimintaan. Järjestettiin raittiuskasvatuskursseja ja raittiusjuhlia.
Keskeisiä poliittisia kysymyksiä kuten punavankien armahduslainsäädäntöä ja elintarviketullien poistamista käsittelevät kokoukset keräsivät runsaasti väkeä. Samaten työväenyhdistys järjesti 10.10.33 kokouksen, joka päätti yksimielisesti yhtyä meijerituotteiden tulleihin liittyvään saksalaisten tavarain boikottiin.
1920- ja 30-luvun vaihteessa Lapuan liikkeen vaikutus tuntui yhdistyksen tilaisuuksissa häirintänä, uhkauksina ja omaisuuden turmelemisena. Yhdistys laatikin päätöslauselman valtiovallalle tekijöiden saattamisesta vastuuseen. Presidenttipari Ståhlbergin kyyditys johti liikkeen murenemiseen ja ilkivalta loppui vuoteen 1934 mennessä. Aatteellinen rajankäynti radikaalin vasemmiston kanssa puolestaan aiheutti välikohtauksen v. 1927.
pienoiskuva|Sortavalassa 17.–18.6.1939 järjestettyjen maakuntajuhlien mainosjuliste. Sortavalan työväenyhdistys osallistui Laatokan-Karjalan työväen maakuntajuhlaan 17.–18.6.39, missä tuolloinen valtiovarainministeri Väinö Tanner puheessaan jo viittasi lähestyvään sotaan. Kuitenkin työväenyhdistys ehti pitää joulukuun sääntömääräisen kokouksen ennen kuin työväentalo otettiin puolustusvoimien käyttöön. Sortavalan takaisinvaltauksen jälkeen työväenyhdistyksen johtokunnan jäsenet, Jussi Rapo johdossaan, päättivät käynnistää työväenyhdistyksen toiminnan uudelleen vuoden 1943 alusta. Työväentalo saatiin omaan käyttöön puusepänliikkeeltä, jolle sotilashallinto oli sen vuokrannut, seuraavan vuoden alkuun mennessä, ja säännöllistä toimintaa kokouksineen, kursseineen ja vappujuhlineen voitiin jatkaa kesäkuuhun saakka. Sortavalan työväenyhdistyksen viimeinen kokous, jossa ohjeistettiin edustajaa Enson puoluekokousedustajien evästystilaisuuteen, pidettiin 11.6.1944.
Jäsenpohja
Huomattavasta sosiaalisesta, kulttuurisesta ja sivistyksellisestä merkityksestään huolimatta Sortavalan työväenyhdistys ei ollut suurimpia verrattuna muihin Karjalan työväenyhdistyksiin (esim. Lappeenranta oli jo v.1904 kolme kertaa suurempi jäsenistöltään), sillä Sortavalan pientyöpaja- ja käsityöläispainotteisessa teollisuudessa oli työväestöä oli vähemmän kuin suurteollisuudessa. , josta työväenyhdistykset pääasiassa saivat aktiivisen jäsenistönsä.
Vaikka kauppa säilyi pitkään Sortavalan elinkeinoelämän runkona, rautatien valmistuttua v. 1894 elinkeinoelämä alkoi monipuolistua. Puutavarateollisuudelle kaupungissa ja sen ympäristössä oli luontaiset edellytykset.
Valtuusto- ja valtiopäivätoiminta
Työväenyhdistys pyrki vaikuttamaan vireillä oleviin työväestöä koskeviin lakihankkeisiin paikallisten valtiopäiväedustajien ja työväen keskusjärjestöjen kautta. antaen lausuntoja ja tiedonantoja. Äänioikeutta ajamaan perustettiin komitea ja rahasto ja järjestettiin mielenosoitus v. 1905.
Vuoden 1904 valtiopäivävaaleissa työväenyhdistys kannatti vaalilakkoa, mutta sen jälkeen yhdistys lähetti edustajansa vaalipiirikokouksiin, esimerkiksi 1906 Pekka Supisen, Janne Martikaisen ja T. Sihvosen. ja järjesti ennen vuoden 1907 valtiopäivävaaleja koevaalit, joissa harjoiteltiin äänestämistä. Ensimmäisissä yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvissa eduskuntavaaleissa v. 1907 valituksi tulikin yhdistyksen aktiivijäsen rakennusmestari Janne Martikainen.
Syksyllä 1901 työväenyhdistys asetti kunnallisvaaleihin ehdokkaita ja työväenyhdistyksen puheenjohtaja koristemaalari Aug. Lindgren tuli valituksi valtuustoon.
Kaupunginvaltuuston vaaleissa v.1903 työväen ehdokas, joka oli kaikkien valtuustoryhmien ehdokaslistalla, ei tullut valituksi. Maksettuihin veroäyreihin perustuvan äänioikeuden vuoksi seuraavina vuosina työväenyhdistyksessä suhtauduttiin valtuustovaaleihin kielteisesti. Sen sijaan pormestarinvaaleihin 1907 vaadittiin mies ja ääni -periaatetta ja asetettiin omat ehdokkaat.
alt=Santeri Saarikivi (ylh. vas.) ja Janne Martikainen (alh. vas.) Esa Tanskasen ja J. Hyvärisen seurassa v. 1905.|pienoiskuva|Santeri Saarikivi (ylh. vas.) ja Janne Martikainen (alh. vas.) Esa Tanskasen ja J. Hyvärisen seurassa v. 1905 Kuva: Työväen arkisto Finna Vasta vuoden 1918 yleiseen äänioikeuteen perustuvissa kunnallisvaaleissa asetettiin ehdokkaita, joista Anton Kotonen, Hilja Sainio, V. Alestalo ja A. Nieminen menivät läpi. pienoiskuva|Kansanedustaja Anton Kotonen v. 1909. Kansanedustajamatrikkeli Sortavalan työväenyhdistyksen jäsenistä kansanedustajina toimivat ainakin Janne Martikainen, Anna Haapasalo, Julius Nurminen, Santeri Saarikivi, Anton Kotonen, Jussi Rapo ja Jussi Raatikainen.
Talous
Työväenyhdistyksen toimintaa rahoitettiin jäsenmaksuilla, arpajaisilla ja iltamien tuotoilla sekä kaupungin avustuksilla ja yksityisillä lahjoituksilla. Kaupunki avusti yhdistyksen toimintaa vuosittain anniskeluvoittovaroista. ja arpajaisia järjestettiin usein eri kohteiden hyväksi, Arpajaistoimikunnalla oli viikoittain kokoontuva käsityökerho, joka valmisti voittoja arpajaisiin.
Mm. vuoden 1898 arpajaiset rakennusrahaston hyväksi tuottivat puhdasta 1.455;-. Seuraavina vuosina arpajaisia järjestettiin paitsi rakennusrahaston myös luentokurssien, kirjaston kartuttamisen ja yhdistyksen yleisen taloustilanteen hyväksi Vuonna 1908 yhdistyksen arpajaistoimikunnan järjestämissä arpajaisissa myytiin peräti 20 000 arpaa pääpalkintona hevonen ja rattaat. Tuotolla yhdistys sai maksettua suuren osan veloistaan. Yhdistys oli ostanut ja vuokrannut toimitalon v. 1906 perustetulle Rajavahti-lehdelle velkaa ottaen, mikä oli johtanut sen konkurssin partaalle niin että puhelimesta ja osasta tiloja oli jouduttu luopumaan. Nopea toiminnan laajeneminen ja kiinteistöstä maksettava velka vaativat jatkuvasti suuria ponnisteluja talouden hyväksi.
Työväentalo
pienoiskuva|Sortavalan työväenyhdistyksen työväentalo v. 1920 Kuva: Työväen arkisto Ensimmäiset runsaat 20 toimintavuottaan Sortavalan työväenyhdistys toimi vuokratiloissa, ensi alkuun Raatimiehenkatu 8:ssa, sitten kolmisen vuotta Kirkkokatu 29:ssä ja sen jälkeen puuseppä T. Sihvosen talossa Kirkkokadulla. Vuonna 1901 työväenyhdistys osti rakennusrahaston varoilla kolme osaketta Sortavalan työväen asunto-osakeyhtiöstä ja sopi, että yhtiö rakennuttaa johonkin taloistaan työväenyhdistykselle soveltuvan kokoustilan. Rakennusrahastohan oli perustettu jo vuonna 1896 ja kartutettu sen pääomaa arpajaisin ja lahjoituksin.
Koska vuokraa, jota asunto-osakeyhtiö peri rakentamastaan keittiön, kamarin ja kokoushuoneen käsittävästä huoneistosta, pidettiin jo muutaman vuoden kuluttua liian korkeana ja tiloja riittämättöminä, työväenyhdistys siirtyi jälleen T. Sihvosen vuokralaiseksi, nyt kahden huoneen, salin ja eteisen huoneistoon. Seuraavana vuonna työväenyhdistys osti Rantakadun varrelta pienen vanhan talon, jossa remontin jälkeen järjestettiin tupaantuliaiset 4. elokuuta 1912. Talossa ei ollut sähkövaloa, ja sekin tila osoittautui ahtaaksi laajenevalle toiminnalle. Muun muassa näytelmäseura joutui vuorottelemaan muiden kokousten kanssa.
Oma uusi ja tarkoituksenmukainen talo oli ollut haaveissa jo vuosisadan alusta saakka, mutta työväenyhdistys ei saanut kaupungilta tonttia useista yrityksistä huolimatta. Vuonna 1919 työväenyhdistys perusti työväentalon hankkimiseksi osakeyhtiön, jonka osakkeita työväen eri järjestöt ostivat. Työväentalo oy Vuoden 1919 lopussa tehtailija Johan Fredrik Vepsäläiseltä ostettuun entiseen oluttehtaaseen remontoitiin juhlasali näyttämöineen, kokoushuoneita ja sauna. Myös Sanomalehti Kansan Voiman kirjapaino muutti tontilla oleviin rakennuksiin. Uusi talo mahdollisti vakinaisen Työväen Näyttämön perustamisen palkattuine johtajineen, joista ensimmäinen oli Kusti Näre. Samoin uudelleen aloittanut sekakuoro ja soittokunta saivat harjoitustilaa uudesta työväentalosta.
Amadou Baba Diarra
Amadou Baba Diarra (1933 Diena, Koutialan piiri – 19. toukokuuta 2008 Bamako) oli malilainen sotilas ja poliitikko. Hänen sotilasarvonsa oli divisioonakenraali (vuodesta 1986).
Sortavalan työväenyhdistys
Työväentalo
Virvoitusjuomatehdas ja perustettu kahvila-ravintola siirtyivät Osuusliike Itä-Karjalalle Työväenyhdistys toimi Työväen keskukseksi nimetyssä talossa vuodesta 1920 kunnes se paloi loppiaisena 1926. Vain alin kerros säilyi käyttökelpoisena. 1930-luvun lama esti rakentamasta uutta taloa, jota varten oli jo valmiina tontti ja piirustukset, niinpä työväenyhdistys osti iltamin, arpajaisin ja lahjoituksin kerätyillä varoilla elokuun loppupuolella v. 1929 Osuusliike Itä-Karjalalta entisen leipomorakennuksen Vainämöisenkatu 2: ssa. Talkootyönä siihen kunnostettiin 200 hengen juhlasali, pieni ravintolahuone, eteinen, pukuhuone ja harjoitushuone urheiluseuralle. Talossa oli keskuslämmitys, mutta näyttämö puuttui. Niinpä vielä sotaa edeltävinä vuosina ja jatkosodan aikaisen takaisinpaluun jälkeen v. 1942 työväenyhdistys suunnitteli uutta ajanmukaista työväentaloa.
Ammattiosastot
Työväenyhdistyksen yhteyteen alettiin perustaa jo vuosisadan vaihteessa ammattiosastoja, joiden jäsenet kuuluivat työväenyhdistykseen ammattiosastojensa kautta. Osastojen määrä vaihteli vuosien mittaan. V. 1904 perustetun rakennus- ja ulkotyöläisten ammattiosaston lisäksi Sortavalan palvelijatarosasto toimi yhdistyksessä vuodesta 1905 ja räätäliammattiyhdistys hyväksyttiin työväenyhdistyksen osastoksi v. 1906 Vuonna 1910 mukana olivat edellisten lisäksi kivityöntekijöiden, nahanjalostajien ja puutyöntekijöiden ammattiosastot. Seuraavana vuonna työväenyhdistykseen liittyi myös leipurien ammattiosasto. Sortavalan vanhin ammattiyhdistys, kirjaltajain yhdistys (myöhemmin Suomen kirjatyöntekijöiden liiton Sortavalan osasto no 28 ), joka oli perustettu jo vuonna 1899, liittyi työväenyhdistykseen v. 1912. Vuonna 1914 työväenyhdistykseen kuului yhdeksän ammattiosastoa ja sosialidemokraattinen nuoriso-osasto. Vuoteen 1918 mennessä ammattiosastot olivat lisääntyneet muurarien, vaatetustyöntekijäin, metallityöntekijäin, kuljetustyöntekijäin ja sekatyöntekijäin osastoilla, ja vuonna 1937 ammattiosastoja oli yhteensä yksitoista.
Amadou Baba Diarra
Diarra palveli vapaaehtoisena Ranskan siirtomaa-armeijassa vuodesta 1953. Hän osallistui Algerian sotaan Tindoufissa ja siirtyi vuonna 1962 itsenäisen Malin armeijaan. Diarra valmistui Katin sotakoulusta ja sai lisäkoulutusta Egyptissä.
Sortavalan työväenyhdistys
Naisosasto
Sortavalan työväenyhdistyksen naisosasto perustettiin v. 1901 parantamaan työläisnaisten asemaa. Sääntöjensä mukaan sen tarkoituksena oli tarjota sivistävää ja naisasiaa käsittelevää kirjallisuutta ja esitelmiä, hankkia käsityömalleja sekä järjestää opetusta käsitöissä ja palveluspaikoissa tarvittavissa taidoissa. Myös luotettavien palvelus- ja työpaikkojen hankkiminen ja varojen kerääminen työttömille ja turvattomassa asemassa oleville naisille kuului naisosaston tehtäviin. Naisosasto alkoi parin vuoden päästä työskennellä yömajan saamiseksi työttömille naisille hankkimalla varoja käsityöpiirin arpajaisilla. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen naisosasto vetosi mm. valtiopäivämies G. J. Winteriin vaatien yleistä, yhtäläistä ja välitöntä äänioikeutta; yksikamarista eduskuntaa väkijuomien kieltolakia, sekä työläisnaisten vanhuudenpäivät turvaavan lainsäädännön edistämistä. Naisosaston toiminta oli pysähdyksissä 1910-luvulla, mutta se perustettiin uudelleen v. 1917. Vuoden 1918 sodan jälkeen naisosaston johtokunta keräsi tilastoa paikkakunnan apua tarvitsevista sotaorvoista ja -leskistä. Naisosasto oli pitänyt juhlia ja iltamia aiemminkin, mutta kun toiminta vilkastui 1920- ja 30-luvuilla, se järjesti naistenpäivä- ja äitienpäiväjuhlia ja pikkujouluja lapsille. Se myös keräsi varoja myyjäisillä ja lahjoitti varattomien perheiden lapsille joululahjoja Myös naisosaston opintokerhotoiminta oli vireää. Vielä marraskuussa 1939 naisosasto sai lahjoituksia reserviläisperheitä varten ja osti suuren määrän käsityötarvikkeita, joista kudottiin sukkia ja kintaita reserviläisperheille ja avustettiin myös evakuoitua väestöä.