cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anne Kalliomäki
Ura
Aikalaisen mukaan hän on tarinallistamisen pioneeri Suomessa. Työssään hän suunnittelee yrityksille muun muassa palveluiden tarinakäsikirjoituksia, joissa yrityksen tarjoaman palvelun eri vaiheet sidotaan yhdeksi tarinaksi. Käytännössä tarina näkyy esimerkiksi yrityksen tuotteissa, työasuissa ja sen järjestämissä tapahtumissa. Kalliomäki on luonut tarinan esimerkiksi Rovaniemellä sijaitsevaan Lumiukkomaailmaan.
Julkaisut
Kalliomäki kirjoitti palveluiden tarinalähtöisestä konseptoinnista Satu Miettisen toimittamaan "Palvelumuotoilu: uusia menetelmiä käyttäjätiedon hankintaan ja hyödyntämiseen" -kirjaan, joka ilmestyi vuonna 2011.
Kalliomäen kirja Tarinallistaminen julkaistiin vuonna 2014. Kirjassa esitellään tarinalähtöisen palvelumuotoilun periaatteet ja annetaan ohjeita palveluiden tarinallistamiseen. Kirja sai Hopeasulka-tunnustuksen Kultasulka 2015 -kilpailussa, jonka järjestäjinä toimivat Markkinointiviestinnän Toimistojen Liitto (MTL) ja viestintätoimisto Manifesto.
Vuonna 2016 Kalliomäki kirjoitti elämystalouden uudesta ammatista, tarinallistajasta, Jyväskylän yliopiston Nykykulttuurin tutkimuskeskuksen julkaisuun "Elämykset kulttuurina ja kulttuuri elämyksinä".
Edward Bellamy
thumb|Edward Bellamy noin 1889. Edward Bellamy (26. maaliskuuta 1850 – 22. toukokuuta 1898) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kuvitteelliseen vuoteen 2000 sijoittuvasta utopiaromaanista Vuonna 2000, joka ilmestyi englanniksi vuonna 1888
Edward Bellamy syntyi Chicopee Fallsissa, Massachusettsissa. Hän kävi Union Collegea muttei suorittanut tutkintoa. Bellamy opiskeli lakia mutta hylkäsi sen ja työskenteli vähän aikaa sanomalehtialalla New Yorkissa ja Massachusettsissa. Hän jätti sitten sanomalehtityön ja omistautui kirjallisuudelle, novelleille ja romaaneille. Bellamy meni naimisiin Emma Sandersonin kanssa vuonna 1882
Bellamyn kirjoittamia kirjoja ovat Dr. Heidenhoff's Process (1880), Miss Ludington's Sister (1884) ja The Duke of Stockbridge. Talousjärjestelmän epäoikeudenmukaisuus sai hänet kirjoittamaan kuuluisimman teoksensa Looking Backward: 2000–1887, joka kuvasi tulevaisuuden yhteiskuntaa päähenkilön Julian Westin silmin. Romaani oli valtava menestys, ja se käännettiin lukuisille kielille, saksannoksen pohjalta myös suomeksi vuonna 1902 J. K. Karin käännöksenä nimellä Vuonna 2000: katsaus vuoteen 1887. Bellamyn teos synnytti suurta poliittista liikehdintää sosialististen näkemystensä vuoksi Yhdysvalloissa, jossa perustettiin 165 ”Bellamy-klubia” kirjan ideoista keskustelemista ja niiden edistämistä varten. Menestyskirjan tarinaa jatkoi vuonna 1897 julkaistu Equality (suom. Yhdenvertaisuus)
Bellamyn teoksen suosio sai aikaan sen, että Yhdysvalloissa julkaistiin vuosina 1887–1900 peräti 46 muuta utopiaromaania, kuten William Morrisin News from Nowhere (suom. Ihannemaa, 1900–1901). Myös Suomessa Bellamyn ajatukset herättivät keskustelua erityisesti työväenliikkeen parissa. Esimerkiksi työväenkirjailija Elvira Willman kirjoitti yhteiskuntautopiastaan Työmieheen vuonna 1904 otsikolla Utopia. Myös Konrad Lehtimäen utopiaromaani Ylös helvetistä (1917) lienee osaltaan Bellamyn mallin inspiroima.
Bellamy kuoli tuberkuloosiin lapsuudenkodissaan Chicopee Fallsissa 48-vuotiaana. Vaikka yhteiskunta ei vuonna 2000 ollut hänen kuvailemansa kaltainen, Vuonna 2000 on säilyttänyt suosionsa vielä nykyaikanakin: utopiaklassikon uusi suomennos ilmestyi vuonna 1999.
Richard Michaelis kirjoitti Bellamyn teokselle vastauksen ''Kommunistinen yhteiskunta vuonna 2000. Jatkoa ja vastaus Edward Bellamyn romaaniin Vuonna 2000''.
Peter Simons (filosofi)
Peter Simons (s. 23. maaliskuuta 1950) on brittiläinen filosofi, joka toimii Leedsin yliopiston filosofian professorina. Hän opiskeli Manchesterin yliopistossa ja on opettanut aiemmin Boltonin ja Salzburgin yliopistoissa.
Simons on erikoistunut metafysiikkaan, ontologiaan, logiikan ja Keski-Euroopan filosofian historiaan, sekä metafysiikan hyödyntämiseen insinööritieteissä ja muilla ei-filosofisilla aloilla.
Rosvallin ja Voutilaisen tapaus
Viljo Rosvall (1898 Suomi – 1929 Port Arthur, Kanada) ja Janne Voutilainen (? – 1929 Port Arthur, Kanada) olivat kanadansuomalaisia ammattiyhdistysaktiiveja, jotka katosivat Kanadan Ontariossa 18. marraskuuta 1929. Heidän ruumiinsa löydettiin seuraavan vuoden huhtikuussa.
Viljo Rosvall oli taistellut sisällissodan aikana punaisten puolella ja pakeni sodan jälkeen Kanadaan. Hän asettui nykyään Thunder Bayn kaupunkiin kuuluvaan Port Arthuriin, jossa vaikutti suuri kanadansuomalainen yhteisö. Rosvall työskenteli Canadian Pacific Railway -rautatieyhtiöllä ja kuului metsätyöläisten Lumber Workers Industrial Union of Canada (LWIUC) -ammattiliittoon. Se oli 1920-luvun lopulla Ontarion vaikutusvaltaisin liitto, jonka jäsenistö koostui pääosin Kanadan kommunistiseen puolueeseen kuuluneista suomalaisista. Janne Voutilainen oli ansametsästäjä, joka kuului Rosvallin tavoin LWIUC-liittoon ja oli myös jäsenenä syndikalistisessa Industrial Workers of the World -ammattiliitossa.
Lumber Workers Industrial Union of Canada
Lumber Workers Industrial Union of Canada (LWIUC) oli vuosina 1924–1935 Kanadassa toiminut metsureiden ammattiliitto.
LWIUC:n perustivat vuonna 1924 Sault Ste. Marien kaupungissa kanadansuomalaiset kommunistit, jotka olivat tyytymättömiä syndikalistisen Industrial Workers of the World (IWW) -liiton alaisuudessa toimineeseen vanhaan metsurien ammattiliittoon. Perustajajäseniä olivat muun muassa Alfred Hautamäki ja Kalle Salo. Tärkeässä roolissa oli myös A. T. Hill, joka toimi Kandan kommunistisen puolueen suomalaisen osaston johtajana ja oli aikaisemmin ollut näkyvä IWW:n jäsen.
Rosvallin ja Voutilaisen tapaus
Tapauksen jälkiselvittely
Voutilaisen ruumis löydettiin 19. huhtikuuta 1930 matalasta vedestä Onion Laken pohjoispäästä ja Rosvallin ruumis puolestaan 23. huhtikuuta matalasta järveen laskevasta purosta, vajaan kilometrin päästä Voutilaisen löytöpaikasta. Suomalainen yhteisö oli heidän katoamisestaan asti ollut varma, että syyllisiä olivat Mäki ja hänen miehensä. Joidenkin väitteiden mukaan murhaajat olisivat paenneet Suomeen. Ruumiinavauksen mukaan molempien kuolinsyynä oli hukkuminen. Tämä herätti välittömästi epäilyjä, koska pidettiin lähes mahdottomana, että kaksi luonnossa kulkemaan tottunutta miestä olisi voinut vajota jäihin ja hukkua matalaan veteen. Molempien löytöpaikalla vettä oli vain metrin verran. Lisäksi joidenkin kertomusten mukaan kummassakin ruumiissa oli merkkejä väkivallasta ja molempia olisi myös ammuttu. Mäen tiedettiin myös uhanneen ampumisella, mikäli ammattiliiton agitaattoreita tulee hänen työmaalleen. Voutilaisen kello oli löydettäessä pysähtynyt aikaan 2.40. Noin kello neljältä heidän katoamispäivänään Paavo Väänänen -niminen metsätyömies kertoi törmänneensä asetta kantaneeseen Mäkeen, joka oli sanonut tavanneensa Rosvallin ja Voutilaisen ja ajaneensa heidät matkoihinsa. Väänäsen mukaan Mäki oli niin kiihtyneessä mielentilassa, että hän kääntyi itse välittömästi takaisin.
Hautajaiset ja muisto
Rosvall ja Voutilainen haudattiin Thunder Bayssa 28. huhtikuuta. Kaupungin kaikkien aikojen suurimpiin hautajaisiin osallistui arviolta 4 000 ihmistä. Saattueen kulkiessa kohti Riversiden hautausmaata tapahtui kyseiselle päivälle osunut täydellinen auringonpimennys, joka lisäsi hautajaisten vaikuttavuutta. Rosvallin ja Voutilaisen kunniaksi on paljastettu muistomerkki, joka sijaitsee Thunder Bayn Centennial Park -puistossa paikallisen metsämuseon edustalla. Srilankalais-kanadalainen kirjailija Michael Ondaatje on käsitellyt tapausta osana vuonna 1987 ilmestynyttä romaaniaan Leijonan puvussa (In the Skin of a Lion).
Lumber Workers Industrial Union of Canada
1930-luvun alussa liito sai jalansijaa suomalaisten lisäksi myös ruotsalaisten ja eri Itä-Euroopan maista tulleiden siirtolaisten sekä kanadanranskalaisten työläisten keskuudessa. LWIUC lakkautettiin vuonna 1935, kun Komintern muutti linjaansa ja kommunistit alkoivat omien ammattiliitojensa sijaan toimimaan maltillisimpien liittojen sisällä.
Brendon Hartley
Brendon Hartley (s. 10. marraskuuta 1989 Palmerston North, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen rata-autoilija. Hän kilpaili vuosina 2017–2018 Formula 1:ssä Toro Rosso -tallin kuljettajana. thumb|Hartley [[Ocean Racing Technology -tallin auton ratissa Monzassa vuonna 2011.]]
Ura
Hartley on voittanut vuonna 2007 Eurocup Formula Renault 2.0 -sarjan mestaruuden ja sijoittunut kolmanneksi Britannian F3 -sarjassa vuonna 2008.
Hartley toimi vuodesta 2009 heinäkuuhun 2010 Red Bull ja Scuderia Toro Rosso -tallien testikuljettajana. Heinäkuussa 2010 Red Bull ilmoitti, ettei Hartley ole enää osa Red Bull Junior Team -kuljettajien kehitysohjelmaa, eikä hän toimi Red Bullin ja Toro Rosson testi- ja varakuljettajana. Samana vuonna Hartley kilpaili Formula Renault 3.5 -luokassa Tech 1 Racing -tallissa, kunnes hänet korvattiin Jean-Éric Vergnellä.
Vuosina 2014–2017 Hartley kilpaili FIA World Endurance Championship -kestävyyssarjassa Porschen tehdastallin kuljettajana. Hänen autokuntansa voitti mestaruuden kausilla 2015 ja 2017.
Hartley toimi kaudella Toro Rosson Formula 1 -tallin kilpakuljettajana Yhdysvaltain osakilpailusta alkaen. Hän tuurasi Yhdysvalloissa Pierre Gaslya, joka nostettiin Super Formuloista Daniil Kvjatin tilalle, mutta Gasly ajoi Super Formuloiden kauden päätösosakilpailun Japanissa. Kaudella Hartley jatkoi kokonaisen kauden tallissa ja hän ajoi kauden aikana pisteille kolmesti sijoittuen parhaimmillaan yhdeksänneksi Yhdysvaltain osakilpailussa.
Kaudeksi Hartley ei saanut jatkosopimusta tallista, minkä seurauksena hän siirtyi Ferrarin testikuljettajaksi. Samana vuonna hän ajoi jälleen kestävyysajoja Sebringin radalla.
Kaudella 2019–2020 Hartley vaihtoi Toyotan WEC-talliin. Hänen autokuntansa voitti kauden aikana Fujin ja Le Mansin ajot.
Hän sai kauden aikana mahdollisuuden ajaa myös Dragon Racing -tallin autolla Formula E -sarjassa viiden osakilpailun verran.
NASCAR
thumb|300px|Kuva [[Daytona 500 -kilpailusta vuodelta 2008]] National Association for Stock Car Auto Racing (lyhennettynä ja useimmin vain NASCAR) on pohjoisamerikkalainen autourheilujärjestö, joka on tunnettu stock car -kilpailuista. Sen suunnittelu aloitettiin vuonna 1947 ja ensimmäinen NASCAR-kilpailu ajettiin 19. kesäkuuta 1949 Charlotte Motor Speedway (nykyinen Lowe's Motor Speedway) –moottoriradalla. NASCARiin kuuluu yli 1 500 kilpailua yli 100 moottoriradalla 39 osavaltiossa niin Kanadassa kuin Meksikossakin. Suurimmille NASCAR-radoille mahtuu radanvarren katsomoihin noin 170 000 ihmistä.
Kotimaassaan Yhdysvalloissa sarja on kasvanut suosituimmaksi penkkiurheilulajiksi heti amerikkalaisen jalkapallon jälkeen. Kansainvälisesti sarjaa lähetetään yli 150 maahan.
NASCAR käyttää silhuettiautoja, jotka muistuttavat ulkomuodoltaan henkilöautoja, mutta tekniikka poikkeaa täysin tuotantoautoista.
Historia
William France vanhempi perusti NASCARin 28. helmikuuta 1948. Kerrotaan, että NASCAR olisi syntynyt pontikkatrokarien keskenäisistä kilpailuista, koska trokarit tarvitsivat nopean, kestävän ja ketterän auton. NASCAR syntyi heidän vapaapäiviensä kilpailuista, joissa katsottiin kuka on paras ja nopein.
NASCAR Cup Series
Cup Series (aiemmin NEXTEL Cup ja viime vuosina Sprint Series) on NASCARin pääluokka.
Luokan noin 1 500 kiloa painavat autot on varustettu lähes 800 hevosvoiman V8-moottoreilla. Ulkoisesti autot ovat melko paljon siviiliesikuviensa näköisiä, esimerkkinä Chevrolet Camaro, Ford Fusion ja Toyota Camry. Säännöt kuitenkin rajoittavat autojen ulkomittoja. Metallikuoren sisällä on yksinkertainen putkirunkoinen auto, jonka varustelu on karsittu ylimääräisen massan takia. Autojen vaihteisto on neliportainen manuaalivaihteisto. Kuljettajat ajavat lähes koko kilpailun käyttäen ylintä vaihdetta; alempia vaihteita käytetään ainoastaan varikkopysähdysten sekä turva-auton (eng. Pace Car tai Safety Car) seuraamisen aikana. Poikkeuksena moottoriradat kuten Watkins Glen ja Sonoma, joissa käytetään kaikkia neljää vaihdetta.
Xfinity Series
Xfinity Series (aiemmin Busch Series ja National Series) on pääluokkaa alempi sarja. Autot ovat pienempiä, moottoreissa on hieman yli 100 hevosvoimaa vähemmän ja kisat ovat lyhyempiä. Muuten laji muistuttaa Cup Series -luokkaa. Sarjassa järjestetään kolme osakilpailua Yhdysvaltain ulkopuolella. Se käynnistettiin nykyisenkaltaisena vuonna 1982, vaikkakin sen juuret ulottuvat vuonna 1950 perustettuun Sportsman-sarjaan.
Camping World Truck Series
Camping World Truck Series (ent. Craftsman Truck Series) on NASCAR-sarjojen kolmanneksi suurin luokka. Sarjassa kilpaillaan avolavamalleilla Ford F-150, Chevrolet Silverado, Dodge Ram ja Toyota Tundra. Ulkoisesti Camping World -autot ovat myös lähellä siviilimallejaan, erottavat tekijät ovat ainoastaan pienempi maavara ja lavan päälle laitettu levy.
Pinty's Series
Syyskuussa 2006 NASCAR osti itselleen kanadalaisen CASCAR-kilpasarjan. Pinty's Series on Canadan kansallinen NASCAR-sarja.
Whelen Euro Series
NASCAR Whelen Euro Series on virallinen NASCAR- sarja Euroopassa.
Alueelliset sarjat
Pääluokkien lisäksi kilpaillaan lukuisissa alueellisissa sarjoissa. Useat alueelliset sarjat toimivat Whelen All-American Series -nimen alla. Alueellisia sarjoja on neljä; Whelen Modified Atlantic Tour, Whelen Modified southern tour, Whelen Modified Western tour ja Ykkösluokka pelkkä Whelen Modified Tour, joka kiertää ympäri amerikkaa.
Pistelasku
Kaikissa NASCAR-sarjoissa noudatetaan samaa pistelaskujärjestelmää, jossa pisteitä jaetaan sekä kilpailun loppusijoituksen että johdettujen kierrosten perusteella. Kilpailun sijoitusten perusteella jaetaan pisteitä oheisen taulukon mukaisesti.
Radat
Suurin osa NASCAR-kilpailuista käydään erilaisilla ovaaliradoilla, joiden pituudet vaihtelevat noin puolesta mailista 2,66 mailiin. Lisäksi kilpailuja käydään muun muassa kolmimutkaisilla ovaaleilla ja ovaaliradoilla, joiden mutkat ovat toisistaan poikkeavat. Watkins Glen ja Infineon Raceway ovat ainoita tavallisia moottoriratoja.
Autojen nopeudet riippuvat radasta ja sen mukaan autoon tehdyistä säädöistä. Sarjan nopeimmalla radalla Talladegassa aika-ajokierroksen nopein mitattu keskinopeus on Bill Elliottin vuonna 1988 ajama 342,283 kilometriä tunnissa. Hänen kolarinsa jälkeen NASCAR-autoihin laitettiin kuristimet turvallisuuden takia. Näin nopeudet eivät kohoa yli 200 mailin (=320 km) tuntinopeuksiin. Kuristimet ovat käytössä vain Daytonan ja Talladegan radoilla.
Turvallisuus
2000-vuosikymmenellä NASCARia kritisoitiin edelleen turvallisuuspuutteiden takia. Monet turvallisuusvarusteet eivät olleet pakollisia, kuten muissa autourheilulajeissa oli tapana. Turvallisuutta parannettiin, kun Dale Earnhardt – aikansa suosituin kuljettaja – kuoli vuoden 2001 ensimmäisen kilpailun viimeisellä kierroksella. Onnettomuuden jälkeen NASCAR aloitti massiivisen turvallisuuskampanjan lähinnä yleisön ja lajin sponsorien painostuksesta. Sittemmin esimerkiksi HANS-niskatuki on otettu käyttöön pakollisena turvalaitteena NASCARin eri sarjoissa. Myös ovaaliratojen turvallisuutta parannettiin kehittämällä SAFER Barrier-turvavalli, joka joustaa kolaritilanteessa paremmin kuin entinen betonista rakennettu reunus. Myös autojen turvallisuutta parannettiin tiukentamalla turvavöiden ja istuinten turvamääräyksiä sekä kehittämällä erityinen kattoluukku ylimääräiseksi poistumistieksi onnettomuustilanteessa. Vuonna 2007 julkaistiin 'Tulevaisuuden auto' (Car Of Tomorrow, COT) joka on erityisesti suunniteltu kuljettajan turvallisuutta silmällä pitäen. Auto on sisätiloiltaan tilavampi, kuljettaja istuu keskemmällä, sekä kuljettajan puoleisen oven kohdalla ulkokuoren ja turvakaaren välissä on törmäysenergiaa imevä vaahtopala.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 1967 kuvattu ja seuraavana vuonna julkaistu Elvis Presleyn tähdittämä musikaalikomedia Speedway – vauhtihullut kertoo NASCAR-kilpa-ajajan elämästä. Elvis näyttelee kyseistä kilpa-ajajaa, ja naispääosassa esiintyy Nancy Sinatra. Elokuvan alkutekstien yhteydessä esitellään omilla nimillään ja kasvoillaan muutamia ajankohdan nimekkäimpiä NASCAR-kuskeja; elokuvan kilpa-ajokohtauksissa kyseiset miehet esittävät Elviksen roolihahmon kilpakumppaneita.
Myös Pixarin tuottaman animaatioelokuvan Autot yksi suurimmista teemoista on Nascar.
Matti Paavola
Matti Paavola (9. toukokuuta 1786 Eurajoki – 23. marraskuuta 1859 Nakkila) oli suomalainen uskonnollinen vaikuttaja rukoilevaisten herätysliikkeessä.
Perhe
Matti Paavola syntyi Eurajoen Lapijoen kylässä Raumalta muuttaneeseen rukoilevaiskotiin. Matin vanhemmat olivat talollinen Eerik ja Kaisa Ylikartano. Kodin kristillisyys vaikutti Matti-pojan sielunelämään. Rippikoulun jälkeen Matista tuli uskollinen seuroissa kävijä.
Herätyksen keskellä
Paavola sai uskonnollisen herätyksen vuonna 1810 jouduttuaan sairasvuoteelle. Pysähtymisen aikana hän joutui omassatunnossaan suureen tuskaan. Sanassa, Bibliassa, oli annettu lupaus pelastuksesta, siihen tuli uskoa ja luottaa. Tämä tuli Paavolalle evankeliumin suomaksi vakaumukseksi.
Rukoilevaisten seurat tulivat Paavolalle tärkeiksi, olihan Nakkilassa paljon seuraväkeä. Naapurikylässä Leistilässä vanhaan rukoilevaisuuteen kuulunut "Nissilän muori", Maria Levander järjesti seuroja. Heränneen ihmisen uskonkäsityksen omaavat Paavola ja Levander ystävystyivät. Kankaanpääläinen Matti Pukanhaava oli Paavolan "hengellinen isä". Toinen oppi-isä rauhantahtoiselle Paavolalle oli kiukaislainen, kiivasluontoinen Henrik Pero.
Vuoden 1820 tienoilla seuroja pidettiin yhä enemmän ja herätys levisi koti- ja naapuriseurakunnissa. Paavolasta tuli tunnettu ja tunnustettu vaikutusvaltainen rukoilevaisten seurapuhuja ja sielunhoitaja. Paavola oli lukenut ahkerasti Bibliaa, vuoden 1776 Raamattua. Seurapuheiden tulee rukoilevaisuudessa perustua Jumalan sanaan. Seurapuheissa oli myös tultava esiin puhujan omakohtainen hengellinen elämä. - Muita merkittäviä kirjoja Paavolalle olivat Johann Arndtin kirjat, Lutherin "Roomalaiskirjeen selitys" ja David Hollatziuksen "Armon järjestys autuutehen".
Ulvilaan tuli kirkkoherraksi v.1824 P. J. Ignatius. Tästä papista tuli Paavolan ystävä. Vuonna 1825 Ignatius piti eräissä seuroissa kolmituntisen puheen. Paavolan muistiinpanoissa mainitaan, että Ignatiuksen puhe "oli niin voimallista, että kansa ilosta itki ja ilosta nauroi ja ilosta kitis".
Syytettynä
Herätyksien levitessä tuli myös vastustusta. Vastustamisen syy usein oli rikollisuuden väheneminen herätysalueella. Rikollisten ja joidenkin virkamiesten tulot vähenivät. Tuli myös kanne Paavolaa kohtaan. Nimismies Löwenmark otti ajaakseen syytteen. Kirkkoherra Ignatius kutsui nimismiehen, kanteentekijät ja Paavolan luokseen. Syyte oli hatara ja raukesi. Uutta syytettä mietittiin. Tällöin Ignatius vastasi nimismiehelle, että lääninrovastin tehtävänä oli valvoa oikean opin toteutumista, eikä se kuulu nimismiehelle.
Hyppyherätyksen vastustaminen
Hyppyherätys oli alkanut vuonna 1817 Honkilahdelta Auvaisten kylästä "Auvaisten paaviksi" kutsutun seppä Juhana Uusikartanon heräämisen myötä. Paavolan mukaan Uusikartano sai "paljon monen kaltaisia ilmoittuuxia" so. voimakkaita sisäisiä kokemuksia. Hyppyherätys levisi voimakkaasti vanhoille rukoilevaisherätyksen alueille.
Vuonna 1827-1828 uusi "isoksi hyppyherätykseksi" kutsuttu herätys levisi voimakkaasti Länsi-Suomessa. Eteläisempi reitti kulki Honkilahdelta Kodisjoen, Laitilan, Lapin, Eurajoen ja Luvian kautta Raumalle. Pohjoisempi taas kulki Euran, Kiukaisten ja Nakkilan kautta Ulvilaan ja Poriin. Herätys levisi 1830-luvun alkuun mennessä myös Kokemäelle, Köyliöön ja Säkylään sekä Pohjois-Satakuntaan Merikarvialle ja Ikaalisiin asti. Liikkeen toiseksi johtajaksi tuli Juho Dahlberg.
Vanhan rukoilevaisherätyksen miehiä Henrik Peroa ja Matti Paavolaa hyppyherätykseen tulleet pilkkasivat. Vanha rukoilevaisherätys korosti Biblian tärkeyttä, Lutherin oppia ja pappisviran keskeisyyttä. Hyppyherätykseen tulleet korostivat sisäisiä kokemuksia, "ilmoituksia". Ristiriita näiden herätysten välillä oli ilmeinen. Hyppyherätykseen tulleiden seuroissa "triumfeerataan ja jubileerataan", so. Jumalan sanan julistus jää vähemmälle, korostetusti esille nousee hyppääminen ja ylistäminen. Raamatun sana tuntui hyppääjien seuroissa Paavolan kirjoituksen mukaan jäävän taka-alalle. Paavola siis joutui opillisesti erottautumaan hyppääjistä. Paavola painotti, että ilman elävää Raamatun sanan julistusta ei ole oikeaa uskoa.
Paavola joutui olemaan varsin syrjässä ja yksin hyppyherätyksen levitessä Satakunnassa. Läheiseksi ystäväksi hänelle tuli evankelisen herätysliikkeen johtava pappi F. G. Hedberg. Paavola oli kirjeenvaihdossa uskonystävänsä Hedbergin kanssa. Tuo kirjeenvaihdon myötä molemmat saivat oppia jotain toisen uskosta ja näkemyksistä. Paavola säilyi heränneitten pappien ystävänä elämänsä loppuun asti.
Paavola muistetaan
Paavolan maallinen matka päättyi 1859. Hänestä jäi paljon muistoja pääasiassa siksi, että hän kirjoitti muistiin aikansa tapahtumia. Nakkilan seurakunta on pystyttänyt Matti Paavolalle hautamuistomerkin. Tuo muistomerkki on Nakkilan seurakunnan kunnianosoitus kristitylle maallikkoveljelle. Matti Paavola sai omalla paikkakunnallaan ja yleensäkin Satakunnassa olla vanhan raamatullisen kristinuskon vahva edistäjä, sananselittäjä ja vielä virsirunoilija.
Soinnutus
Koska tietty sävel tai sävelkulku voi esiintyä monissa erilaisissa soinnuissa tai sävelasteikoissa, soinnutus voidaan tehdä hyvin monella tapaa. Traditionaalisesti musiikkikappale tehdään osina, joissa sävellaji pysyy samana. Tällöin soinnutuksessa on käytettävä pääasiassa sointuja, joiden sävelet kuuluvat vastaavaan asteikkoon. Yleinen poikkeus on molliin perustuvissa kappaleissa esiintyvä 5. asteen duuriseptimisointu, jonka käyttö kadenssissa on niin yleistä, että tietyntyylisissä kappaleissa se esiintyy jokaisen osan lopussa tehden täten kappaleiden säestämisestä helpompaa. Esimerkiksi C-duurissa kulkevalle melodialle voidaan varsin helposti käyttää nelisointuja C(maj7), F(maj7), G(7), Am(7), Dm(6) ja Em(7) sekä vähennettyä sointua Ho, jota klassisessa sävellystyössä karsastetaan sen vaatiman tasavireisyyden johdosta. Eräät jazzin tyylisuunnat pyrkivät tarkoituksellisesti hajottamaan soinnutuksesta tavallisesti syntyvät soinnulliset harmoniat käyttämällä eri sävellajeihin kuuluvia sointuja.
Länsimaisesta tonaalisesta musiikista noin 80 % voidaan soinnuttaa kolmella soinnulla: toonikalla, subdominantilla ja dominantilla, sekä duurissa että mollissa. Tätä usein rock-musiikin puolella kutsutaan kolmen soinnun perus-rockiksi. Erikoistapaus soinnutuksesta on ns. akuankkakierto, jota käytetään varsinkin melodisessa rock-musiikissa paljon.
Apple Network Server
Apple Network Server (tunnettu myös nimillä Shiner tai ANS) oli Apple Computerin huhtikuussa 1996 julkaisema palvelintietokonemallisto. Laitteet menestyivät huonosti ja niiden myynti lakkautettiin huhtikuussa 1997. Ensimmäisessä julkaisussa markkinoille asetettiin kaksi mallia, Network Server 500/132 (11 000 $) ja Network Server 700/150 (15 000 $). Syyskuussa 1996 ilmestyi jälkimmäisen päivitetty versio Network Server 700/200 (19 000 $). Laitteet suunniteltiin käyttämään IBM:n AIX-käyttöjärjestelmää ja Macintosheissa käytetyn Mac OS:n ajaminen Apple Network Server -koneissa estettiin palvelinten ROM-piiriin talletetun ohjelman avulla.
Apple Network Server -malleja ei tule sekoittaa Apple Workgroup Server -tietokoneisiin, jotka olivat palvelinkäyttöön päivitettyjä työasemia. Applen Apple Network Serverin jälkeinen palvelinmallisto tunnetaan nimellä Xserve.
Laitteisto
thumb|ANS 700/200 -palvelimen prosessorikortti. Apple Network Serverin laitteistoratkaisut muistuttavat IBM:n RS/6000-tietokoneen ja Power Macintosh 9500:n toteutuksissa käytettyä tekniikkaa. ANS 500/132 ja ANS 700/150 käyttävät PowerPC 604-prosessoria kellotaajuuksilla 132 MHz ja 150 MHz, ja ne sisältävät 32 kt:n L1-prosessorivälimuistin. ANS 700/200 toimii 200 MHz:n PowerPC 604e -prosessorilla ja käyttää 64 kt:n prosessorivälimuistia. Kaikissa malleissa on SIMM-pohjainen L2-välimuistiratkaisu, jonka oletuskoko on 512 kt (ANS 500/132) tai 1 Mt. Laiteväylä on 44 MHz (ANS 500/132) tai 50 MHz (700/*). 168-pinnaisia DIMM-keskusmuistipaikkoja on kahdeksan ja laitteeseen on mahdollista asentaa 1 Gt RAMia. ANS 500/132 ja 700/150 toimitettiin 32 Mt:n keskusmuistilla, ANS 700/200 48 Mt:n keskusmuistilla.
Palvelimissa on sisäinen, kaksikanavainen SCSI-2-ohjain, 25-nastainen SCSI-1-liitin ja 1,44 Mt:n SuperDrive-levykeasema. Muita laajennusmahdollisuuksia ovat kuusi PCI-korttipaikkaa, ADB-portti, kaksi sarjaporttia ja AAUI-liitäntä. Näyttökortin liitäntä on standardia VGA-tyyppiä ja koneen mukana toimitettiin sovitin Applen omiin näyttölaitteisiin.
Apple Network Serverien kotelo on lukittava, helposti operoitava ja se sisältää pienen nestekidenäytön nopeaa diagnosointia varten. Kotelossa on seitsemän lisälaitepaikkaa, joista kaksi oli toimitettaessa varattu kovalevyä ja CD-ROM-asemaa varten. ANS 700/* -koneet tukevat myös lennosta vaihdettavaa virransyöttöyksikköä. Kotelo on kooltaan 61,5 cm x 41,5 cm x 45 cm ja painaa yli 40 kilogrammaa.
Deep Dish
Apple suunnitteli ja rakensi prototyypin uudesta Apple Network Server 300 -mallista, jonka projektinimenä oli Deep Dish. Julkaisematta jäänyt laite oli standardin 19" räkin levyinen ja 4U:n korkuinen. Laitetta suunniteltiin verkkopalvelinkäyttöön ja pienten yritysten informaatiopalvelimeksi.
Ohjelmisto
Apple Network Serverien mukana toimitettiin AIX-käyttöjärjestelmän versiot AIX for Apple Network Servers 4.1.4 ja 4.1.5. Käyttöjärjestelmä erosi normaalista AIX-käyttöjärjestelmästä Applen omien ohjelmien kautta, joihin kuului muun muassa AppleShare -palvelu. Applella oli aiemmin ollut oma, Unix-pohjainen käyttöjärjestelmä, joka oli aiemmin lakkautettu eikä tukenut PowerPC-alustaa. Apple Network Server oli yhteensopiva RS/6000:n ohjelmistojen kanssa pienin eroin.
Laitteeseen on mahdollista asentaa vaihtoehtoinen käyttöjärjestelmä.
Jani Keula
Jani Keula (s. 11. huhtikuuta 1973 Turku ) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Keula pelasi Veikkausliigassa yhteensä 160 ottelua edustaen viiden kauden ajan Turun Palloseuraa ja neljän kauden ajan toista turkulaisseuraa Interiä. Hän teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 30. toukokuuta 1991, kun TPS voitti kotonaan Mikkelin Palloilijat 3–0.
Veikkausliigassa pelattujen yhdeksän kauden jälkeen Keula pelasi kauden 2001 Salon Palloilijoissa ja kauden 2002 norjalaisessa Nybergsund IL:ssä.
Peliuransa jälkeen Keula on toiminut muun muassa Åbo IFK:n valmentajana yhdessä Jasse Jalosen kanssa.
Martha Gellhorn
pienois|Martha Gellhorn ja [[Ernest Hemingway kiinalaisten upseereiden seurassa vuonna 1941.]] Martha Gellhorn (8. marraskuuta 1908 – 15. helmikuuta 1998) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja journalisti. Hän oli 1900-luvun kuuluisimpia kirjeenvaihtajia, joka raportoi lähes kaikista 60 vuotta kestäneen uransa aikana tapahtuneista merkittävistä konflikteista eri puolilla maailmaa. Hän oli naimisissa kirjailija Ernest Hemingwayn kanssa vuosina 1940–1945.
Ura ja elämä
Gellhornin kuuluisien reportaasien sarja alkaa Yhdysvaltain lamakaudesta 1930-luvulla. Sen jälkeen hän kirjoitti Espanjan sisällissodasta, Adolf Hitlerin noususta ja Tšekkoslovakian valtauksesta. Toisen maailmansodan aikana hän kirjoitti Suomen talvisodasta, Hongkongista, Burmasta, Singaporesta ja Isosta-Britanniasta käsin. Myöhemmin hän kirjoitti Vietnamin sodasta, Kuuden päivän sodasta ja Keski-Amerikan sisällissodista. 1960-luvulla hän vietti paljon aikaa Afrikassa, osti talon Keniasta ja asui vuoroin siellä, vuoroin Lontoossa. 81-vuotiaana hän matkusti Panamaan ja kirjoitti Yhdysvaltain interventiosta.
Gellhorn julkaisi myös kaunokirjallisia teoksia, jotka usein liittyivät hänen raportoimiinsa paikkoihin ja tilanteisiin.
Gellhorn teki itsemurhan 89-vuotiaana.
Martha Gellhorn Prize
Gellhornin nimeä kantava journalismipalkinto luovutetaan toimittajalle, joka haastaa vakiintuneet käytännöt ja yleisesti hyväksytyt olettamukset. Palkinnon ovat saaneet muun muassa Hala Jaber (Sunday Times), Michael Tierney (Glasgow Herald), Robert Fisk (The Independent), Ghaith Abdul Ahad (The Guardian), Patrick Cockburn (The Independent), Chris McGreal (The Guardian), Geoffrey Lean (The Independent) ja Nick Davies (The Guardian).
Populaarikulttuurissa
Gellhornin ja Hemingwayn suhteesta kertoo HBO:n tuottama draama Hemingway & Gellhorn (2012), jonka päärooleissa ovat Nicole Kidman Gellhornina ja Clive Owen Hemingwayna.
Roukko
Roukko on Valkeakosken 6. kaupunginosa pohjoisosassa kaupunkia keskustan välittömässä läheisyydessä.
Roukon kylä
Roukko on myös yksi Sääksmäen vanhoista kylistä. Roukon kylä on sijainnut Lotilanjärven pohjoispäässä nykyisen 7. kaupunginosan rajalla. Se on kuulunut isossajaossa samaan jakokuntaan Lotilan kartanon ja Vanajaveden Rauttunselän rannalla sijaitsevien Annilan ja Salon kylien kanssa.
Valkeakosken nykyisistä kaupunginosien ulkopuolisista asuinalueista Roukon maarekisterikylään kuuluu kaupungin koillislaidalla sijaitseva Vanhakylä. Viuhan tavoin Vanhakylä on rakennettu pääosin 1940-luvulla. Vanhankylän koillisosaan rakennettiin Lintulan lähiö, jossa pidettiin vuoden 2009 Asuntomessut.
Stig H. Johansson
pienoiskuva|Stig H. Johansson vuonna 2015 Stig Henry Johansson (s. 26. heinäkuuta 1945 Hudiksvall) on ruotsalainen ravivalmentaja ja entinen raviohjastaja. Hän on yksi maailman kaikkien aikojen menestyneimmistä raviurheilijoista. Ohjastajanurallaan hän voitti yhteensä 6 221 starttia. Johanssonin ohjastamat ja valmentamat hevoset ovat palkintorahoina ansainneet yli 80 miljoonaa euroa.
Ura ja saavutukset
Johansson aloitti uransa ohjastajana vuonna 1963. Vuonna 1968 hän sai ammattivalmentajalisenssin ja perusti oman tallin Solvallan raviradalle Tukholmaan, jossa hän valmentaa edelleen. Viimeisen voittonsa Johansson ajoi joulukuussa 2005. Hän oli aikaisemmin samana päivänä ilmoittanut jättävänsä ohjastustehtävät ja keskittyvänsä jatkossa pelkästään valmentamiseen.
Euroopan merkittävimmistä ravikilpailuista Johansson on voittanut Elitloppetin kuusi kertaa, Lotteria-ajon neljä kertaa ja Prix d'Ameriquen kerran. Ruotsin Derbyn hänen hevosensa ovat voittaneet kuusi kertaa ja Kriteriumin neljästi. Ruotsin lisäksi Johanssonin hevoset ovat saavuttaneet suurkilpailuvoittoja kaikissa merkittävissä ravimaissa. Euroopan raviliiton UET:n suurimman ikäluokkakilpailun UET Grand Prix'n hän on voittanut neljällä eri hevosella. Yhdysvalloissa Johansson on voittanut muun muassa Breeders Crownin kaksi kertaa. Suomalaisista suurkilpailuista Johanssonin hevoset ovat valloittaneet Killerin Eliitin, Suur-Hollola-ajon sekä Finlandia-ajon.
Muuta
Ruotsin posti on julkaissut Stig H. Johanssonista ja Victory Tillystä postimerkin. Vuonna 2005 hän esiintyi cameoroolissa Kjell Sundvallin ohjaamassa komediassa Elämä on i-ha-haa.
Elitloppet
Prix d'Amerique
Prix de France
Lotteria
Prijs der Giganten
Oslo Grand Prix
Finlandia-ajo
Copenhagen Cup
UET Grand Prix
International Trot
Nat Ray Trot
Arbatsko-Pokrovskaja
Arbatsko-Pokrovskaja on Moskovan metron kolmas linja. Se avattiin 13. maaliskuuta 1938.
Linjan pituus on 43,7 kilometriä ja siinä on 22 asemaa.
Asemat
<!--
Rakennusvaiheet
* A section to Kiyevskaya via Alexandrovsky Sad was an integral part of the line until 1953.
** Upon the 1961 extension, temporary station Pervomayskaya was closed, along with a segment of track.-->
Itumeleng Khune
Khunea pidetään yhtenä Etelä-Afrikan lupaavimmista maalivahdeista.
Xubuntu
Xubuntu on Ubuntun rinnakkaisversio, joka käyttää Xfce4-työpöytäympäristöä Ubuntun oletuksena käyttämän GNOMEn sijaan.
Historia
Alun perin Xubuntu ajateltiin julkaista Ubuntu 5.10 Breezy Badger -version rinnalla, mutta sen julkaisua lykättiin. Ubuntu 5.10:aan sai kuitenkin asennettua Xfce-työpöydän ”Xubuntu-desktop”-paketin avulla. Ensimmäinen virallinen Xubuntu oli 6.06 Dapper Drake, joka julkaistiin samaan aikaan Ubuntun, Kubuntun ja Edubuntun versioiden 6.06 kanssa 1. kesäkuuta 2006.
Katraskaktukset
Katraskaktukset (Maihueniopsis) on 18-lajinen, Opuntioideae-alaheimoon kuuluva, eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Sen lajit muodostavat tiheitä kasvustoja, niiden varret ovat lähes nivelettömät, juuret mukulamaiset, areolit sijaitsevat painanteissa ja siemenet ovat vaipallisia.
Tuntomerkit
Suvun kaktukset eivät kasva puumaisiksi (vrt. opuntiat) vaan ovat matalia ja mätästäviä. Varren nivelikkyys on huomaamatonta, juuret ovat mukulamaisia. Lehdet ovat pieniä ja karisevat aikaisessa vaiheessa. Painanteissa sijaitsevissa areoleissa on karvoja, glokidioita ja tavallisesti piikkejä, jotka ovat yleensä litteitä. Kukat ovat keltaisia, ja kukkapohjuksessa on vartalon ympärillä vähemmän kuin 30 areolia. Hedelmä on mehevä, avautumaton, vihertävä tai kellertävä, piikikäs tai piikitön. Siemenissä on pehmeä ja villakarvainen vaippa.
Lajit
Lajeja sukuun sisällytetään tässä 18, mikä luku sisältää myös joskus Puna-sukuun viedyt lajit.
Stour (joki Worcestershiressä)
Stour on noin 40 kilometriä pitkä joki Keski-Englannissa. Sen alkulähde on Clent Hillsin rinteillä, josta se virtaa ensin pohjoiseen aukean maaseudun halki ja sitten länteen Halesowenin ja Stourbridgen kaupunkeihin Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnassa. Sen jälkeen se kääntyy etelään maaseudulle ja ohittaa Kinverin, Cookleyn ja Wolverleyn kylät ja Kidderminsterin kaupungin ja yhtyy lopulta Severnjokeen Stourport-on-Severnin kaupungissa. Alajuoksullaan Stour virtaa lähellä Staffordshiren–Worcestershiren kanavaa.
Stourjoen vesi oli aikaisemmin pahoin saastunutta, sillä Black Countryn teollisuuslaitokset laskivat siihen jätevetensä 200 vuoden ajan. Ympäristötietoisuuden lisäännyttyä Stourin veden laatu on parantunut niin paljon, että joessa elää jälleen taimenia.
Lutikkakääpä
Lutikkakääpä (Skeletocutis jelicii) on vanhoissa ja aarniometsissä elävä kääpälaji. Se on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi. Lutikkakääpä kasvaa tiiviisti maahan painuneissa, kuorettomissa ja jo pidemmälle lahonneissa kuusen ja männyn rungoissa.
Lutikkakäävän itiöemät ovat resupinaattisia ja yksivuotisia. Itiöemän peittämä ala on halkaisijaltaan noin 5–15 cm ja paksuudeltaan vain 0,3–0,6 mm. Reunat ovat epäselvät ja läpikuultavat. Pillipinta on nuorena valkoinen ja siinä on joitakin violetinruskeita laikkuja, täysikasvuisena pohjaväri muuttuu likaisen kermanvalkeaksi. Pinnassa on usein pisaroinnin jättämiä kuoppia. Pillit ovat pieniä, niitä mahtuu 7–10 millimetrille. Tuoksu on ludemaisen pistävä.
Sonic the Hedgehog 2
Sonic the Hedgehog 2 on Sonic Teamin ja Sega Technical Instituten yhdessä kehittämä tasohyppelypeli, jonka Sega julkaisi Sega Mega Drivelle 24. marraskuuta 1992. Se on jatko-osa vuonna 1991 julkaistulle Sonic the Hedgehogille. Pelin pääosissa ovat Sonic the Hedgehog ja uusi hahmo Miles ”Tails” Prower. Toista osaa pidetään yleisesti yhtenä sekä pelisarjan että Mega Driven tärkeimmistä ja parhaista peleistä. Pelille ilmestyi vuonna 1994 jatko-osa Sonic the Hedgehog 3.
Yksinpeli
thumb|left|Hill Top Zone Sonic the Hedgehog 2 on tasohyppelypeli, jossa pelaajan täytyy läpäistä jokainen taso liikkumalla pääasiassa vasemmalta oikealle kymmenen minuutin aikarajan sisällä. Matkalla pelaaja kerää kultaisia renkaita ja tuhoaa vihollisia. Tähtitolpat ovat väliaikapisteitä, joilta voi hengen menetettyään jatkaa peliä. Hengen menettää putoamalla rotkoon, murskautumalla tai osumalla viholliseen silloin, kun pelihahmolla ei ole renkaita. Mikäli renkaita on kerätty, ne leviävät osumasta ympäristöön, mutta pelihahmo pysyy hengissä. Jos pelaaja saa vähintään 50 rengasta, tähtitolpat vievät hänet Erikoistasolle. Jokaisen maailman lopussa kohdataan tohtori Robotnik.
Vaikka pelialueet ovat merkittävästi laajempia kuin alkuperäisessä pelissä, ne sisältävät pääsääntöisesti vain kaksi kenttää kolmen sijasta. Poikkeuksia tästä ovat Metropolis (sisältää kolme tasoa) ja kolme viimeistä kenttää, joista jokainen sisältää yhden tason. Pelattavuus on entistäkin nopeampaa, ja Sonic voi uutena liikkeenä tehdä spin dash -hyökkäyksen, jonka ansiosta Sonic voi pyöriä paikoillaan kuin kaasuttava moottoripyörä, ja sitten kieriä huimaa vauhtia eteenpäin.
Valikosta pelaaja voi valita pelattavaksi hahmoksi joko pelkän Sonicin, Tailsin tai Sonicin ja Tailsin yhdessä. Oletuksena pelaaja ohjaa Sonicia Tailsin juostessa perässä automaattisesti. Toinen pelaaja voi kuitenkin ohjata Tailsia erikseen. Tails lentää jonkin ajan kuluttua takaisin, jos hän jää ruudun ulkopuolelle.
Kaksinpeli
Kaksinpelissä pelaajat taistelevat toisiaan vastaan joko Sonicilla tai Tailsillä jaetun ruudun kisassa läpi kolmen normaalikentän ja yhden erikoiskentän. Normaaleihin tasoihin kuuluvat Emerald Hill, Casino Night ja Mystic Cave, joissa on eri musiikit kuin yksinpelissä. Normaalitasoilla pelaajien paremmuutta vertaillaan viidellä osa-alueella (pisteet, aika, renkaat tason lopussa, kerättyjen renkaiden yhteismäärä ja rikotut tavaralaatikot). Erikoistasoilla kilpaillaan vain kerättyjen renkaiden määrästä. Kun toinen pelaaja on mennyt tason loppuun, on toisen päästävä loppuun 60 sekunnissa tai hän menettää hengen. Tasapelin sattuessa pelataan ylimääräinen erikoistaso. Lisäksi vaikeusasteen kasvattamiseksi kaksinpelissä on kaksi ainutlaatuista esinettä: teleporttilaatikot, jotka vaihtavat välittömästi pelaajien paikkaa, ja Robotnik-laatikko, joka vie epäonniselta pelaajalta liudan renkaita.
Tarina
Sonic the Hedgehogin lopussa pahan tohtori Robotnikin (tunnetaan myös nimellä ”Eggman”) Scrap Brain -laitos tuhoutui. Robotnik kuitenkin onnistui pakenemaan. Sonic the Hedgehog 2:ssa Robotnik on tullut takaisin ja aikoo jälleen valloittaa maailman. Hän seuraa salaa Sonicin Tornado-kaksitasoa lomapaikkaan Itäiselle saarelle. Legendan mukaan esihistoriallinen sivilisaatio käytti kerran seitsemän voimakiven mahtia saarella. Sonic tapaa eriskummallisen kaksihäntäisen ketun, jonka nimi on Miles ”Tails” Powers. Heistä tulee hyvät ystävät.
Sillä välin Robotnik aloittaa kaaossmaragdien etsimisen saadakseen voimanlähteen Death Egg -aluksen moottorille. Eräänä iltapäivänä hän aloittaa täyden hyökkäyksen saarelle. Hän vangitsee kaikki eläimet saarella ja muuttaa ne tahdottomiksi työläisroboteiksi. Sonic taistelee häntä vastaan yhdessä Tailsin kanssa. Heidän tavoitteena on löytää löytää kaaossmaragdit ennen Robotnikia.
Kehitystyö ja julkaisu
Vaikka Sonic the Hedgehog oli Japanin Sonic Teamin suunnittelema, Sonic the Hedgehog 2:n kehitysvastuu annettiin Sega Technical Institutelle Yhdysvaltoihin. Kuitenkin kokeneet Japanin osaston jäsenet kuten Yūji Naka ja Hirokazu Yasuhara (ensimmäisen osan pääohjelmoija ja kenttäsuunnittelija) tuotiin työskentelemään yhdessä amerikkalaisten kanssa.
Prototyyppiversiot
thumb|Hidden Palace Zone Sonic the Hedgehog 2:n prototyyppiversiosta
Pelin prototyyppi löytyi kiinalaiselta Geocities-sivustolta, ja sitä on sen jälkeen levitetty internetissä nimellä Sonic 2 Beta. Vain neljää tasoa voi pelata ”normaalisti”, loput (joihin kuuluu useita keskeneräisiä kenttiä) täytyy ladata huijauskoodilla valikon tasonvalinnan kautta. Useat niistä eivät ole pelattavia, mutta niitä voi tutkia debug-tilassa. Hakkeroijat tutkivat prototyyppia usein nähdäkseen miten Sonic the Hedgehog 2 on kehitetty. Yūji Naka kommentoi asiaa haastattelussa sanoen, että tämä beta löytyi New Yorkista vuonna 1992 varastetulta esittelykasetilta. Akinori Nishiyama on myös todennut, että vuoto johtui sen aikaisista turvallisuusongelmista.
Aasiassa ja Brasiliassa piraattien myyjät laittoivat tämän prototyyppiversion kaseteille, ja myivät sitä lopullisena versiona. He kuitenkin muuttivat sitä sen verran, että Segan logo ei tule näkyviin peliä käynnistettäessä.
Sega Master System ja Game Gear
Sega julkaisi pelistä myös omat versiot Sega Master System ille ja Sega Game Gearille. Peleissä on erilaiset tasot, taustamusiikit ja pomovastukset.
Julkaisu
Peli julkaistiin Japanissa Sega Mega Drivelle 21. marraskuuta 1992. Sega Genesiksen julkaisu Yhdysvalloissa ja Mega Driven julkaisu Euroopassa tapahtuivat kolme päivää myöhemmin 24. marraskuuta 1992. Kyseessä oli tiistai (englanniksi Tuesday), joten päivää kutsuttiin mainoksissa nimellä ”Sonic 2's day”. Segan mukaan he myivät 400 000 kappaletta viidessä päivässä. Peli on sen jälkeen julkaistu uudelleen useampaan kertaan:
Uusversiot
Knuckles the Echidna in Sonic the Hedgehog 2 on Sonic Teamin ja Sega Technical Instituten kehittämä Sonic 2 - ja Sonic & Knuckles -pelien yhdistelmä, joka julkaistiin 24. helmikuuta 1994. Pelissä on mahdollista pelata Sonic 2:ta Knuckles-hahmolla. Erikoistasojen läpäisemiseksi renkaita tarvitsee kerätä vähemmän ja erikoistasolle mentäessä kerätyt renkaat säilyvät palattaessa takaisin tasolle. Lisäksi pelistä on poistettu kaksinpeli.
Sonic The Hedgehog 2 (2013)  on Crishtian Whiteheadin kehittämä uusversio pelistä iOS- ja Android-älypuhelimille. Pelissä voi pelata hahmoilla Sonic & Tails, Sonic, Tails tai Knuckles. Pelissä on uusi verkossa pelattava kaksinpelitila, jossa voi haastaa muita pelaajia. Peliin on myös palautettu Hidden Palace -kenttä.
Blue Shadow
Blue Shadow on Natsumen kehittämä ja Taiton vuonna 1991 NESille julkaisema sivuttain vierivä toimintapeli. Blue Shadow julkaistiin alun perin Japanissa nimellä KAGE. "Kage" on japania ja tarkoittaa "varjoa" (eng. "shadow"). Euroopassa pelin julkaisemisen aikaan vallitsevien ninjutsua ja väkivaltaisia itämaisia itsepuolustuslajeja koskevien ohjesääntöjen vuoksi peli nimettiin Blue Shadowiksi näissä maissa. Muualla peli tunnetaan nimellä Shadow of the Ninja. Pelaajan tavoitteena on pelastaa maailma pahan keisarin alaisuudesta voittamalla järjestyksessä etenevien kenttien viholliset, ja lopulta itse keisarin. Peli tukee korkeintaan kahden pelaajan yhtäaikaista pelaamista.
Juoni
Pelin tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2029. Paha, sortava keisari Garuda on ottanut New York Cityn valtaansa ja aiheuttanut monien ihmisten kuoleman. Vastaus sortoa vastaan ovat kaksi 'varjoa' (tai ninjaa), nimiltään Hayate ja Kaede, jotka nousevat Garudaa vastaan pysäyttääkseen tämän.
Rakkaus (Lea Lavenin albumi)
Rakkaus on vuonna 1986 julkaistu Lea Lavenin 13. albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä ja C-kasettina Oy Bluebird Ab ja vuonna 1999 CD-levynä BMG Finland Oy. Albumi sisältää uuden version Lavenin vuoden 1974 hitistä "Tumma nainen". Hän lauloi "Tumman naisen" vielä kolmannen kerran vuonna 2000 albumille Leidit levyllä.
Blue Shadow
Pelaaminen
200px|left|thumb|Kuva kaksinpelistä Pelaaja voi valita toisen kahdesta ninjasta: miehen (siniasuinen Hayate) tai naisen (puna-asuinen Kaede). Kumpikin ninja voi juosta, hyökätä, hypätä, kyykistyä ja roikkua kaiteista. Molemmat ninjat aloittavat pelin aseenaan lyhyt miekka, mutta kussakin kentässä on aselaatikoita, joista saa uusia aseita. Laatikoiden sisältö voi myös tehostaa miekkaa tai lisätä pelaajan elinvoimaa. Pelaajan elinvoimamittari hupenee kuiluun pudotessa tai jos pelaaja saa viholliselta osuman. Mikäli pelaaja menettää kaiken elinvoimansa, hänellä on mahdollisuus jatkaa peliä viisi kertaa. Kahden pelaajan yhtäaikaisessa pelissä jatkomahdollisuudet on jaettu kahden pelaajan kesken.
Rakkaus (Lea Lavenin albumi)
Albumin nimikappale "Rakkaus" on käännösversio alkuperäisestä hittikappaleesta "Only Love", joka kuultiin televisiosarjan Taiteilijan tytär tunnussävelmänä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Markku Johansson.
Apple Workgroup Server
pienoiskuva|Workgroup Server 9150. Apple Workgroup Server (myös AWS tai WGS) ja myöhemmin Macintosh Server on joukko Apple Computerin julkaisemia, kevyeen palvelinkäyttöön tarkoitettuja Macintosh-tietokoneita. AWS-mallit eivät olleet varsinaisia palvelimia, vaan tehostettuja Macintosh-työasemia, joihin oli asennettu palvelinohjelmisto. Workgroup Server -mallit perustuivat Macintosh Centris, Macintosh Quadra ja Power Macintosh -työasemiin, Macintosh Server -mallit Power Macintosh G3 ja Power Macintosh G4 -työasemiin. Ensimmäinen AWS julkaistiin maaliskuussa 1993 ja viimeinen malli lakkautettiin Xserve-palvelimen julkaisun jälkeen tammikuussa 2003.
Vjatšeslav Ivanov
Vjatšeslav Ivanov voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Valde Hämäläinen
Valde Hämäläinen (1910–1992 ) oli suomalainen opettaja ja sotakirjailija. Hän oli kotoisin Joroisista ja toimi kansakoulunopettajana.
Hagsätran metroasema
thumb|250px|Hagsätran metroasema Hagsätran metroasema on Tukholman metron asema Hagsätrassa. Metroasema avattiin 1. joulukuuta vuonna 1960. Se on osa T-bana 19 -linjaa (vihreä linja). Etäisyys Slussenin asemalle Hagsätran asemalta on noin kymmenen kilometriä.
Vuonna 2013 asemaa käytti arkisin 9 300 matkustajaa päivässä.
Djibril Diop Mambety
Djibril Diop Mambéty (23. tammikuuta 1945 Colobane, Dakar, Senegal – 23. heinäkuuta 1998) oli senegalilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, näyttelijä, säveltäjä ja runoilija. Vaikka hän ohjasi vain kaksi pitkää ja viisi lyhyttä elokuvaa, ne herättivät kansainvälistä huomiota omaperäisellä, kokeellisella elokuvallisella tekniikallaan ja epätavanomaisella, epälineaarisesti etenevällä tyylillään. Hän oli sukupolvensa keskeisimpiä afrikkalaisen elokuvan tekijöitä, vaikkei ollutkaan yhtä tunnettu kuin maanmiehensä Ousmane Sembène. Taustaltaan Mambety oli wolofi.
Sulkhan Tsintsadze
thumb|240px|Sulkhan Tsintsadze Sulkhan Tsintsadze (23. elokuuta 1925 – 15. syyskuuta 1991 ) oli georgialainen säveltäjä ja sellisti.
Uransa Tsintsadze aloitti sellistinä 1940-luvulla Georgian valtion jousikvartetissa. Hänet tunnetaankin erityisesti sävellyksistään jousikvartetille, mutta hän sävelsi myös oopperoita, baletteja, sinfonioita ja konserttoja. Hänen ensimmäinen, suureen suosioon noussut sävellyksensä koostui jousikvartetille tarkoitetuista miniatyyreistä ja sai inspiraationsa georgialaisista kansanlauluista. Sävellyksissään Tsintsadze ”tuo esiin Georgian kansallisten soitinten harmoniset värit ja äänet”.
Tsintsadze toimi Georgian säveltäjäliiton puheenjohtajana ja Tbilisin konservatorion rehtorina. Hänelle myönnettiin useita palkintoja, kuten Georgian kansantaiteilijan ja Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimet sekä Neuvostoliiton valtionpalkinto ja Šota Rustaveli -palkinto.
Myös Tsintsadzen poika Irakli Tsintsadze on säveltäjä.
Savikiekko
pienoiskuva|190px|Savikiekkoja ladattuna automaattiseen heittäjään Savikiekko on urheiluammunnassa käytettävä ilmaan singottava maalikohde.
Trapin ja Skeetin virallisen savikiekon halkaisija on 108 mm, korkeus 14 mm ja paino 105 grammaa (+-5 g). Savikiekon väri on yleensä oranssi. Muun värisiä ja kokoisia valmistetaan joihinkin muihin urheiluammuntalajeihin, kuten sporting-ammuntaan.
Savikiekot valmistetaan nykyään nimestään huolimatta kalkin ja pien sekoituksesta ja maalataan kalkkimaalilla halutun väriseksi.