cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erik Pontoppidan
Vuonna 1736 kruunu määräsi hänet laatimaan Lutherin katekismuksen selitykset ja virsikirjan. Näiden kahden kirjan ansiosta pietismi sai Tanskassa vahvan jalansijan.
Ornitologina Pontoppidan kunnostautui kuvailemalla tieteelle useita lintulajeja, muun muassa kaakkurin, piekanan, kuovisirrin, jänkäsirriäisen, harmaalokin, lapintiiran, etelänkiislan ja suopöllön.
Degerman
Degerman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kyrkåsin piiri
Kyrkåsin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Ilmailuvuosi 2011
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 2011 tapahtumia ilmailussa.
Huhtikuu
thumb|250px|Turmakoneen peräsin.
Eksplisiittinen primitiivisen alkion lause
Jos a,b ovat algebrallisia yli \mathbb{Q}:n ja x on rationaaliluku, joka ei ole muotoa, missä b' ja b ovat b:n konjugaatteja ja a',a ovat a:n konjugaatteja, on ax+b :n primitiivinen alkio. Lausetta voidaan käyttää primitiivisen alkion lauseen todistamiseen.
OIV
Lyhenne OIV tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Millsin vakio
arvo on alkuluku kaikilla
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan risti Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta (Order of St Michael and St George) on brittiläinen kunniaritarikunta, jonka prinssihallitsija George (tuleva kuningas Yrjö IV) perusti vuonna 1818.
Millsin vakio
Vakio on nimetty William H. Millsin mukaan, joka todisti sen olemassaolon vuonna 1947 tietämättä kuitenkaan mitään sen arvosta. Todistus perustui seuraavaan Guido Hoheiselin ja Albert Inghamin tulokseen alkulukujen väleistä:
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta
Ritarin arvoja myönnetään miehille ja naisille, jotka ovat tehneet isänmaalleen poikkeuksellisen merkittäviä palveluksia ulkomailla. Se voidaan myöntää myös pitkästä ja uskollisesta palvelusurasta Kansainyhteisön tai ulkomaiden asioiden parissa.
Millsin vakio
Olkoon pn n:s alkuluku. On olemassa vakio K siten, että
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön ritarikunta
Ritarikuntaan kuuluu hallitsija, suurmestari (nykyisin Kentin herttua), 125 GCMG:tä, 375 keskimmäisen luokan ritaria ja 1 750 CMG:tä.
Ritarikunnasta on saanut nimensä Korfun kaupungissa sijaitseva Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi.
Millsin vakio
Millsin alkuluvut
Alkulukuja, jotka Millsin vakio tuottaa kutsutaan Millsin alkuluvuiksi. Ensimmäiset Millsin alkuluvut ovat 2, 11, 1361 ja 2 521 008 887.
Olkoon M(n) n:s Millsin alkuluku. Jos Riemannin hypoteesi on tosi, niin M(n) on suurin alkuluku luvun M(n-1)^3\!\ jälkeen. Tätä voidaan käyttää hyväksi Millsin alkulukujen laskemisessa, ensimmäinen Millsin alkuluku on 2; 2^3 on 8, jota seuraava alkuluku on 11. 11^3 on 1331 jota seuraava alkuluku on 1361 ja niin edelleen. Näin saamme Millsin alkuluvut, edelleen olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Suurin tunnettu Millsin alkuluku (olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi) on jossa on 20562 numeroa.
Millsin vakion määrittäminen
Millsin vakion laskeminen on vaikeaa, sillä ei tiedetä muuta menetelmää kuin määrittää ensin alkuluvut, jotka se tuottaa. Etsimällä Millsin alkulukuja, Millsin vakiota voidaan arvioida seuraavasti: Caldwell ja Cheng laskivat tällä tavoin Millsin vakion 6850 desimaalin tarkkuudella, olettaen että Riemannin hypoteesi on tosi. Millsin vakiolle ei tunneta esityssä suljetussa muodossa, eikä edes tiedetä onko se irrationaalinen.
Hansin matkassa
Hansin matkassa on ruokaohjelma, jossa Hans Välimäki tapasi julkisuudesta tuttuja henkilöitä maailmalla ja teki heidän kotonaan ruokaa.
Ensimmäinen tuotantokausi
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi MTV3-kanavalla 28. elokuuta 2012.
Toinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi alkoi 3. syyskuuta 2014.
Kolmas tuotantokausi
Kolmas tuotantokausi alkoi 5. huhtikuuta 2020 Nelosella.
Xabier Etxeita
Xabier Etxeita Gorritxategi (s. 31. lokakuuta 1987 Zornotza, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
16. heinäkuuta 2010 vähäisen peliajan johdosta, Etxeita siirtyi Elcheen. Hän onnistui uudessa seurassaan vakiinnuttamaan paikkansa avauskokoonpanossa nopeasti. 4. kesäkuuta 2013 kauden viimeisen ottelun jälkeen valencialaisseura onnistui nousemaan maan pääsarjaan yli 20 vuoden tauon jälkeen. Hän teki kauden aikana pelaamissaan 40 sarjaottelussa yhteensä neljä maalia.
Kesällä 2013 Etxeita palasi takaisin Athletic Bilbaoon ilmaisella siirrolla. Hän pelasi kuitenkin ensimmäisen ottelunsa kaudella vasta 7. huhtikuuta 2014 Levantea vastaan.
Maajoukkueura
Etxeita teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 12. lokakuuta 2015 pelatussa vuoden 2016 EM-karsintaottelussa Ukrainaa vastaan.
Venäjän kansallinen yhtenäisyys
Venäjän kansallinen yhtenäisyys, tai sananmukaisemmin käännettynä ”Venäläinen etninen yhtenäisyys”, on Venäjällä ja venäläisten asuttamilla seuduilla toimiva kansallissosialistinen, puolisotilaallinen liike, oman määritelmänsä mukaan ”täysin venäläinen patrioottinen kansanliike”. Liikettä ei tule sekoittaa Yhtenäinen Venäjä -puolueeseen, joka on maan valtapuolue.
Liikkeen nimessä oleva venäjänkielen sana ”natsionalnost” on sukua monien kielten valtiota tai kansakuntaa tarkoittaville sanoille, mutta venäjässä tarkoittaa pikemminkin etnisyyttä. Liikettä ei ole rekisteröity, ja se on kielletty monilla alueissa, kuten Moskovassa.
Ideologia
Liikkeen iskulause on ”Venäjä venäläisille ja maanmiehille”. Liike ei hyväksy sellaisten etnisyyksien läsnäoloa Venäjällä, joiden ”alkuperäinen kotimaa” on Venäjän ulkopuolella, ja liike haluaisi karkottaa varsinkin Kaukasian alueelta tulleita ja juutalaisia. Liikkeen vision mukaan vain venäläisillä ja heidän ”maanmiehillään”, eli käytännössä Venäjän alueen alkuperäisasukkailla, on oikeus asua Venäjällä. Rodullisesti toisistaan poikkeavat etnisyydet eivät kuitenkaan saisi sekoittua keskenään.
Liike kouluttaa joitakin jäseniään aseelliseen taisteluun ja terrorismiin, ja on tehnyt ainakin yhden pommi-iskun synagogaan, jossa kolme haavoittui.
Liikkeen suhde Venäjän hallintoon ja viranomaisiin on monimutkainen. Ylin hallinto suhtautuu liikkeeseen yleensä jyrkän torjuvasti, ja liikkeen on vaikea päästä politiikkaan mukaan. Liike on kielletty monin paikoin. Venäjän ulkopuolella Latviassa se sai kuitenkin osallistua kunnallisvaaleihin 2001. Toisaalta jotkut Venäjän viranomaiset ja liikemiehet ovat avustaneet liikettä, muun muassa tarjoamalla tiloja taistelulajien harjoitukseen tai sotilaskoulutukseen, univormujen tekoon ja tiedotusmateriaalin valmistukseen. Liike on myös voinut toisinaan toimia yhteistyössä poliisin kanssa katuparaatien järjestämisessä.
Rymättylän Soihtu
Voimistelu- ja urheiluseura Rymättylän Soihtu ry on vuonna 1914 perustettu urheiluseura Naantalin Rymättylässä. Seuralla oli 400 jäsentä vuonna 2014.
Seuran lajeihin kuuluvat muun muassa yleisurheilu, lentopallo, salibandy, jalkapallo ja hiihto. Rymättylän teatteri on toiminut Soihdun alajaostona perustamisestaan vuodesta 1997 lähtien.
Kuulantyöntäjä Urho Nummelinia voidaan pitää menestyneimpänä Soihtulaisena.
Isoëtopsida
Isoëtopsida tai Isoetopsida on liekomaisten kaareen kuuluva luokka. Siihen kuuluu kaksi nykyään elävää heimoa: lahnanruohokasvit (Isoëtaceae) ja mähkäkasvit (Selaginellaceae). Niiden lisäksi siihen kuuluu kauan sitten sukupuuttoon kuolleita ryhmiä, kuten Lepidodendrales, joka sisältää esimerkiksi kivihiilikauden aikana eläneet suvut: Lepidodendron ja Sigillaria. Niiden jäänteistä on muodostunut suuri osa Maapallon kivihiiliesiintymistä. Lahnaruohokasvien varhaisia sukulaisia (mm. Wexfordia) tunnetaan jo myöhäisdevonikauden ajalta.
Sivuca
Sivuca, oikealta nimeltään Severino Dias de Oliveira (26. toukokuuta 1930 Itabaiana, Paraíba, Brasilia – 14. joulukuuta 2006 João Pessoa, Paraíba, Brasilia) oli brasilialainen muusikko, joka opetteli soittamaan harmonikkaa yhdeksänvuotiaana. Hän muutti 15-vuotiaana Recifeen, jossa hänen uransa radiossa alkoi. Hän siirtyi 1960-luvulla Yhdysvaltoihin, jossa konsertoi muun muassa tulevan vaimonsa Gloria Gadelhan kanssa. Hän soitti myös yhdessä muun muassa Harry Belafonten ja Miriam Makeban kanssa. Hän kiersi soittimineen myös Euroopassa.
Krassinletto
Krassinletto eli Kraasinletto on saari Iin kunnan vesialueella Perämerellä. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä pohjoisluoteeseen Krunnien saaristoon kuuluvalta Maakrunnin saarelta, noin viisi kilometriä kaakkoon Leipäreiden saariryhmästä ja noin 12 kilometriä lounaaseen Vatungista.
Kaakko–luode-suuntainen pitkänomainen saari on matala ja karikoiden ympäröimä. Myös saaren rannat ovat laajan kivikon peitossa. Saari on asumaton, mutta sen koillisrannalla sijaitsee kaksi kalastajamökkiä.
Mikko Virtanen (jääkiekkoilija, 1994)
Mikko Virtanen (s. 7. maaliskuuta 1994 Kouvola) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Odense Bulldogsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Virtanen osaa pelata myös laidassa. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Virtanen on KooKoon kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Mestiksessä jo 16-vuotiaana kaudella 2010–2011, jolloin Virtanen pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2011 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa. Kaudella 2011–2012 Virtanen pelasi neljä Mestis-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös Suomi-sarjajoukkue KooKoo-65:ssä yhden runkosarja- että karsintasarjaottelun verran. Virtanen pelasi suurimman osan kaudestaan KooKoon A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 16+17=33. Virtanen teki yhden ottelun visiitin myös Tampereen Ilveksen A-nuorten SM-liigajoukkueeseen tehden siellä kaksi maalia. Kesäkuussa 2012 hän teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa.
Kaudella 2012–2013 Virtanen pelasi KooKoossa 17 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä. Lokakuussa 2012 seura lainasi hänet joulutaukoon asti Helsingin IFK:n A-nuorten SM-liigajoukkueeseen, jossa Virtanen pelasi 15 ottelua. Kaudesta 2013–2014 hän pelasi jo valtaosan Mestiksessä tehden 31 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11 ja 14 playoff-ottelussa yhden maalin. Virtanen voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Hän kävi kauden aikana taas myös lainalla HIFK:n A-nuorissa pelaten siellä kuusi ottelua. Kaudella 2014–2015 Virtanen teki Mestiksen runkosarjassa 21 tehopistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa ja palkittiin sarjan herrasmiespelaajana Waltteri Immonen -palkinnolla.
Virtanen teki kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisen jatkosopimuksen SM-liigaan nostetun KooKoon kanssa. Syyskuussa 2015 seura lainasi hänet varusmiespalveluksen vuoksi alustavasti joulutaukoon asti kestäneellä sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Virtanen teki KooKoossa SM-liigadebyyttinsä 8. tammikuuta 2016 vieraissa JYPiä vastaan. Hänet merkittiin heti joukkueen ykkösketjun oikeaan laitaan Josh Greenin ja Matt Watkinsin viereen. Virtanen sai ottelussa jääaikaa 14.11 minuuttia. Hän sai myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Liigauransa avausmaalin Virtanen teki viidennessä ottelussaan 16. tammikuuta 2016 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa 17 runkosarjaottelua tehopistein 4+3=7.
Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2016–2017 Virtanen teki 49 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14. Hänen kauttaan lyhensi muutamia otteluita myös tammikuussa 2017 tullut loukkaantuminen. Huhtikuussa 2017 Virtanen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa. Lähes tasan vuotta myöhemmin hänen sopimustaan jatkettiin jälleen vuodella. Kaudeksi 2018–2019 Virtanen nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kaudeksi 2019–2020 Virtanen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Kalevan Palloon. Helmikuussa 2021 hän siirtyi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Espooseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Virtanen siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Odense Bulldogsiin.
Maajoukkueura
Virtanen edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011, joista ensimmäisenä mainittu turnaus päättyi hopeaan. Yhteensä hän on pelannut 13 nuorten ja 12 poikien maaottelua.
Muuta
Virtanen harrastaa kesäisin tennistä.
Viron salibandymaajoukkue
Viron salibandymaajoukkue on Viron salibandyn edustusjoukkue. Viro on Salibandyn maailmanrankingin sijalla 9.
Suomalaisia kansanlauluja
Suomalaisia kansanlauluja on suomalaisen Tapani Kansan studioalbumi vuodelta 1975.
Blue Gender
Blue Gender (tai Buru Jenda, ) on japanilainen Ryōsuke Takahashin luoma 26–osainen animesarja, josta on myös tehty anime-elokuva. Japanissa sarjan oikeudet on alkuperäisellä kehittäjästudiolla AIC:llä ja Yhdysvalloissa sen oikeudet omistaa FUNimation.
Blue Gender: The Warrior -elokuva sisältää paljon sarjasta lainattuja kohtauksia. Suurin ero elokuvan ja sarjan välillä ilmenee tarinan lopussa.
Juoni
2010–luvulla Yuji Kaido todetaan kuolemansairaaksi, mutta koska lääketiede ei ymmärrä kyseistä sairautta tarjotaan hänelle ratkaisuksi lyhytaikaista syväjäädytystä. Yuji herätetään 2030–luvulla, jolloin Maasta on tullut ihmisten ja Blue-nimisten mutanttien taistelukenttä. Bluet ovat ajaneet ihmiskunnan rippeet karkuun maankamaralta avaruusasemalle nimeltä Toinen Maa (Second Earth). Yujin ja Toisesta Maasta kootun ryhmän tavoite on päästä takaisin avaruusasemalle ja auttaa taistelussa Blue-mutantteja vastaan.
Azoriás
Azoriás tai Azoriá (Αζοριά) on minolaisaikaisen, varhaisen rautakauden ja antiikin aikaisen kaupungin arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Ierápetran kunnassa noin kilometrin kaakkoon Kavoúsin kylästä. Paikan nimi on nykyaikainen, eikä asutuksen muinaista nimeä tunneta.
pienoiskuva|vasen|220px|Azoriáksen asutuksen raunioita. pienoiskuva|vasen|220px|Oletetun syssitia-rakennuksen rauniot. Azoriás sijaitsee kukkulalla, jonka korkeus on noin 365 metriä merenpinnasta laskettuna. Paikka on ollut asuttu jo neoliittisella kaudella. Varsinaisen kaupungin katsotaan syntyneen myöhäisminolaisella kaudella IIIC, ja se on ollut asuttuna edelleen Kreikan pimeille vuosisadoille eli varhaiselle rautakaudelle sekä arkaaiselle kaudelle, yhteensä noin ajalla 1200–500 eaa.
Historiansa aikana asutus on kehittynyt pienestä kylästä orastavaksi kaupunkivaltioksi. Asutus tuhoutui tulipalossa noin vuoden 500 eaa. tienoilla. Paikalla oli asutusta pienemmässä mittakaavassa noin vuoden 200 eaa. tienoilla.
Paikan löysi yhdysvaltalainen arkeologi Harriet Boyd Hawes vuonna 1900. Laajempia tutkimuksia suoritettiin vuosina 1989–1992. Vuodesta 2002 lähtien arkeologisia kaivauksia suoritetaan nimellä ”Azoria project”. Kaivauksia ovat suorittaneet American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu sekä kreikkalaiset arkeologit, ja sitä ovat tukeneet muun muassa Pohjois-Carolinan yliopisto Chapel Hillissä, Iowan osavaltionyliopisto sekä Institute for Aegean Prehistory Study Center for East Crete.
Suurin osa rakennusjäänteistä on asutuksen viimeiseltä vaiheelta arkaaiselta kaudelta. Merkittävin rakennuslöytö paikalla ovat suurikokoisen, todennäköisesti yhteisaterioihin (syssitia) käytetyn rakennuksen rauniot. Siihen kuului ruokailu-, keittiö- ja varastotiloja. Toinen merkittävä löytö on ilmeinen pyhäkkötila, jonka sivustoilla on ollut penkit idoleille.
Luettelo Val-d’Oisen kunnista
border|right|200px|Val-d'Oisen sijainti Tämä on luettelo Val-d’Oisen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 185 kuntaa.
(CAM) Vallée de Montmorencyn communauté d’agglomération, luotu vuonna 2002. (CAS) Val de Francen communauté d'agglomération, luotu vuonna 2002. (CAF) Val et Forêt’n communauté d’agglomération, luotu vuonna 2004. (CACP) Cergy-Pontoisen communauté d’agglomération, luotu vuonna 2004.
Lahden kaupungintalo
Lahden kaupungintalo on arkkitehti Eliel Saarisen suunnittelema vuonna 1912 valmistunut rakennus, joka sijaitsee Lahden keskustassa Harjukadun varrella. Tyyliltään se edustaa myöhäisjudendia. Rakennusta on laajennettu vuonna 1934 kaupunginarkkitehti Kaarlo Könösen suunnitelmien mukaan. Sen tunnusmerkki on korkea kellotorni, joka tyyliltään muistuttaa Saarisen suunnittelemien Helsingin rautatieaseman (1909) ja Joensuun kaupungintalon (1914) torneja. Rakennuksessa on käytetty tummaa punatiiltä ja sisätiloissa on vahvoja värejä sekä kasviornamentteja.
Per Olav Wiken
Per Olav Wiken (23. maaliskuuta 1937 Oslo, Norja – 14. tammikuuta 2011 Puerto de la Duquesa, Málaga, Espanja) oli norjalainen purjehtija. Hän sai vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa hopeaa Star-luokassa Peder Lunde nuoremman kanssa.
Lahden kaupungintalo
Museovirasto on määritellyt Lahden kaupungintalon, kauppatorin sekä Mariankadun muodostaman seremonia-akselin valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi. Kaupungintalo on myös suojeltu asemakaavalla vuonna 1967.
Historia
thumb|upright|left|Torni näkyy joka ilmansuuntaan. Lahti sai kaupunginoikeudet vuonna 1905, mutta kaupungintalon rakennuspäätös tehtiin vasta 1910, jolloin sen suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu. Kaupungintaloa suunniteltiin aluksi nykyiselle Alatorille, mutta arkkitehti Armas Lindgrenin lausunnon perusteella päädyttiin Mariankadun puiston jatkeena olleeseen paikkaan Salpausselän rinteellä. Sijaintia rakennetun keskustan korkeimmalla kohdalla pidettiin hyvänä, koska kaupungintalon torni näkyi mäeltä kaikkiin ilmansuuntiin.
Tasankointiaanit
pienoiskuva|Kolme mustajalkapäällikköä. [[Edward S. Curtisin valokuva vuodelta 1900.]] Tasankointiaanit ovat alkujaan Pohjois-Amerikan Suurilla tasangoilla asuneita Amerikan alkuperäiskansoja eli intiaaneja. Tasankointiaanit jaetaan usein kahteen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluivat tasankojen biisoninmetsästäjät, joista tunnetuimpia olivat cheyennet, comanchet, kiowat, mustajalat ja lakotat. Toinen ryhmä suosi kiinteitä kyliä ja maanviljelyä, kuten dakotat, mandanit, omahat, osaget ja pawneet.
Lahden kaupungintalo
Historia
Arkkitehtikilpailun voittanut Eliel Saarinen suunnitteli kaupungintalon kokonaistaideteokseksi, jossa sisätilojen piti vastata ulkoarkkitehtuurin muotokieltä. Sisustuksessa korostuivat tummat värit ja ornamentit. Rakennusmateriaalina käytetty tummaksi poltettu tiili tuotiin Ruotsista. Kaupungintalon rakennustöihin kului rahaa enemmän kuin kaupungin tuolloinen vuosibudjetti oli. Rakennukseen sijoittuivat kaupungin ja valtion virastojen ohella palokunta, poliisilaitos sekä kaupunginkirjasto. Myöhemmin kaupungintalossa oli myös Yleisradion Lahden toimitus.
Tasankointiaanit
Intiaanit pystyivät liikkumaan entistä nopeammin, kun he ottivat 1600–1700-luvulla käyttöönsä villiintyneitä hevosia. Intiaanit elivät hevoskulttuurissa kolmen sukupolven ajan, kunnes se päättyi biisonien hävittämiseen. Vuonna 1780, tasankokulttuurin ollessa vahvimmillaan, intiaanien lukumäärä Suurilla tasangoilla oli arviolta. Metsästäjistä suurin kansanryhmä olivat mustajalat ja lakotat, maanviljelijöistä pawneet.
Lahden kaupungintalo
Historia
Sisällissodan aikana kaupungintalo oli punaisten päämajana. Lahden taistelun yhteydessä se kärsi vahinkoja saksalaisten tykistötulessa, jolloin muun muassa torni vaurioitui pahoin. Kaupungintaloa laajennettiin vuonna 1934 kaupunginarkkitehti Kaarlo Könösen suunnitelmien mukaan, jolloin avoimesta pihasta tuli sisäpiha. Talvisodan aikana kaupungintalo vaurioitui pahoin 27. joulukuuta 1939 tapahtuneessa ilmapommituksessa, jonka jälkeen virastot ja poliisilaitos siirrettiin Lahden yhteiskouluun, ja kellotornissa sijainnut ilmavalvonta-asema Salpausselän hyppyrimäen huipulle. Syyskuussa 1981 kaupungintalon ullakko paloi, minkä jälkeen rakennus korjattiin ja saneerattiin. Töiden valmistuttua vuonna 1985 kaupungintalon kokonaiskerrosala on nykyään 5 160 m² ja tilavuus 19 950 m³.
Tasankointiaanit
Eurooppalaisten siirtolaisten mukana saapuneet taudit, joita vastaan intiaaneilla ei ollut immuniteettia, vähensivät heidän lukumääräänsä. 1600-luvun aikana Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Isojenjärvien alueilla riehuneet isorokko, kolera ja muut kulkutaudit levisivät niin preerioille kuin tasangoillekin 1700-luvulla ja romahduttivat intiaanien lukumääriä varsinkin seuraavan vuosisadan aikana. Espanjan ja Ranskan uudisasutus ei päässyt koskaan leviämään tasangoille, mutta Yhdysvaltoja alkuperäinen väestö ei kyennyt työntämään pois, vaan intiaanit joutuivat monien sotien jälkeen luovuttamaan maansa pala palalta ja siirtymään reservaatteihin. Viimeinen suuri taistelu käytiin joulukuussa 1890 Wounded Kneessä Etelä-Dakotassa.
Tasankoalue
pienoiskuva|Tasankointiaanien asuinalueet ensimmäisten eurooppalaisten kohtaamisen aikaan. Tasankoalueeseen sisältyi Kalliovuorten idänpuoleinen alue, johon etelässä kuului suurin osa Texasia, New Mexicon ja Coloradon itäosa, Oklahoman, Kansasin ja Nebraskan länsiosa, lähes koko Etelä- ja Pohjois-Dakota, suuri osa Wyomingia sekä Montana sen läntisimpiä reunoja lukuun ottamatta. Tasangot ylsivät myös Kanadaan, Saskatchewanin ja Albertan eteläosiin sekä Manitoban lounaiskolkkaan. Lyhyttä ruohoa kasvavalla tasangolla oli myös monia jokialueita, ja Kalliovuorten reunojen lähellä maastossa kohosi pieniä vuorijonoja. Etelä-Dakotan ja Wyomingin rajamailla kohosivat keskellä tasankoa havumetsän reunustamat jyhkeät Black Hills -vuoret. Tämän vuorialueen löysivät Montanasta vaellukselle lähteneet kiowat, jotka 1700-luvun alkupuolella valtasivat paikan kymmeniksi vuosiksi ja pitivät sitä pyhänä maanaan.
Ilmasto oli kesäisin kuuma, talvisin kylmä. Varsinkin pohjoisessa talvet saattoivat olla paitsi kylmiä, myös myrskyisiä ja runsaslumisia. Ihmisiä saattoi kuolla talven lumimyrskyihin. Kesäisin pitkät kuumat ajanjaksot kuivasivat joenuomat ja jalkamiehenä tasangoille lähtenyt saattoi menehtyä veden puutteeseen.
Esihistoria
Suurten tasankojen alueella asuneista intiaaneista esihistoriallisen ajan lopulla on hyvin heikosti tietoa, koska eurooppalaiset saapuivat Mississippijoen länsipuolelle verrattain myöhään. Varhaisimmat tiedot eteläisten tasankojen asukkaista on saatu espanjalaiselta tutkimusmatkailijalta Francisco Vásquez de Coronadolta, joka vuonna 1541 johdatti retkikuntansa nykyisestä New Mexicosta Kansasiin. Hän tapasi tasangolla vaeltavia intiaaneja, jotka liikkuivat biisonien perässä. Espanjalaiset kutsuivat intiaaneja ”quarechoiksi”, ja he ovat mahdollisesti olleet kaukaa Kanadasta etelään siirtyneiden apassien itäisin ryhmä. Intiaanit liikkuivat jalan ja kuljettivat vähäistä omaisuutta koirien vetämissä purilaissa. Coronadon mukaan quarechot eivät viljelleet maata vaan olivat metsästäjiä, jotka söivät raakaa lihaa ja joivat teurastamiensa eläinten verta. Espanjalaisten matka tasangoille jäi lyhyeksi, sillä heidän etsimänä Quivira, kultainen kaupunki, osoittautui maata viljelevien wichita-intiaanien alkeelliseksi kyläksi. Retkikunta palasi Uuteen-Meksikoon.
pienoiskuva|[[Head-Smashed-In Buffalo Jump Kanadan Albertassa. Muinaiset tasankojen intiaanit käyttivät jyrkänteitä biisonin­metsästyksessä. ]]
Arkeologiset todisteet viittaavat vahvasti siihen, että Kalliovuorilta laskeutuneet shoshonit tekivät jalkaisin pitkiä matkoja Montanan tasangoilla jo kauan ennen ratsujen käyttöönottoa. He eivät asuneet tasangolla, mutta tunsivat seudut ja todennäköisesti pyydystivät biisoneita tai antilooppeja. Lounaisesta Albertasta Kanadasta löytyy paikka, josta biisonit ajettiin varmaan kuolemaan yli jyrkänteen. Paikka tunnetaan nykyään nimellä Head-Smashed-In Buffalo Jump. Monet tasankojen intiaanit käyttivät vastaavia surmanloukkuja vielä ratsastuskulttuurin aikakaudella aina vuoteen 1850 asti.
Hevosten käyttöönotto
pienoiskuva|vasen|Mustangien leviäminen tasangoille sai aikaan uuden kulttuurin. pienoiskuva|vasen|Amerikan mantereella elänyt pieni­kokoinen [[Eohippus-hevonen ei ollut tasanko­intiaanien hevosten edeltäjä.]] Varhain Amerikan mantereella elänyt hieman isoa koiraa suurempi Eohippus-hevonen ei ollut intiaanimustangien edeltäjä. Eohippukset kuolivat tuntemattomasta syystä sukupuuttoon jo eoseenikaudella, kymmeniä miljoonia vuosia ennen espanjalaisten rantautumista Pohjois-Amerikan mantereelle 1500-luvun alkupuoliskolla. Saman vuosisadan lopulla ensimmäinen pysyvä espanjalaisten siirtokunta toi mukanaan suuret määrät tammoja ja oriita, kun se asettui asumaan nykyisen El Pason tienoille. Hevoslaumat kasvoivat nopeasti. Etelään kulkeutuneet apachien heimot tekivät joskus ryöstöretkiä espanjalaisten asutuksia vastaan ja veivät heiltä mahdollisesti myös hevosia. Espanjalaiset olivat säätäneet lain, joka kielsi intiaaneilta hevosten omistamisen ja niillä ratsastamisen. Apachien mukana ensimmäiset hevoset levisivät mahdollisesti hieman pohjoisempana asuvien heimojen ulottuville. Arkeologit uskovat, että hevosten leviämiseen vaikutti myös eräs espanjalainen tutkimusretkikunta, joka vuonna 1541 ennen palaamistaan Eurooppaan päästi mukanaan olleet hevoset Mississippin varrella irralleen.
Tasangoille leviävän paimentolaiskulttuurin voidaan katsoa saaneen varsinaisesti alkunsa Uuden-Meksikon pueblointiaanien kapinasta vuonna 1680. Espanjalaisia vastaan nousseet intiaanit vapauttivat samalla suuret määrät hevosia, joita kulkeutui niin eteläisille tasangoille kuin Kalliovuorten itäisiä rinnemaita pitkin aina nykyiseen Wyomingiin asti. Hevoset villiintyivät suuriksi laumoiksi ja lisääntyivät runsaasti, mikä osoitti niiden selviytyvän vaihtelevissa sääoloissa luontaisesti hengissä. Tasankojen heimot ottivat villihevosia kiinni, ja niitä alettiin käyttää kuormajuhtina koirien sijasta. Koiria ei kuitenkaan ollut käytetty vain tavarakelkkojen vetämiseen, vaan ne toimivat kylävahteina, metsästyskoirina, rituaaliuhreina ja nälkävuosina myös ravinnon lähteenä. Koirien vuodista ja turkeista tehtiin vaatteita. Koirien jalostus oli yleistä, ja intiaaneilla oli ympäri mannerta kylissään suuria koiralaumoja.
Yhä useamman heimon metsästäjät ja soturit opettelivat myös ratsastamaan huomattuaan, kuinka nopeaa ja vaivatonta liikkuminen mustangeilla oli. Aluksi hevosia pelättiin ja ratsastamisen oppimiseen meni aikaa. Niitä pidettiin suurina koirina (shoshonien misstutim), hirvikoirina (mustajalkojen ponokamita) tai henkikoirina (siouxien sunka wakan), joiden selässä oli vaikea pysyä. Tasankojen intiaanit oppivat kuitenkin ratsastamaan mestarillisesti. Hevosen käyttö muutti ratkaisevasti intiaanien taloutta, kun biisoninmetsästykseen käytetty aika lyheni merkittävästi. Jo 1600-luvun lopulla tasangoille syntyi ratsastavien metsästäjien ryhmiä, jotka eivät käyttäneet oppimiaan taitoja ainoastaan biisonien ja muun riistan saalistamiseen, vaan hyökkäsivät myös jalkaisin tasangoilla liikkuvien vihollisheimojen kimppuun. Itäisten shoshonien ratsastavien ryhmien on mainittu terrorisoineen 1700-luvun alkupuoliskolla Montanan tasankoja, ja yleinen uskomus onkin, että heidän kauttaan hevonen kulkeutui pohjoisille tasangoille ja monille naapurikansoille. Shoshonit itse ovat oman perimätietonsa mukaan hankkineet ensimmäiset hevosensa lähisukulaisiltaan comancheilta. Jo vuonna 1705 comanchet tekivät ratsain ryöstöretkiä Uuden-Meksikon espanjalaisten siirtokuntien kyliin, ja heitä pidetäänkin ensimmäisenä intiaanikansana, joka osasi hyödyntää kaikki ratsun tuomat edut.
pienoiskuva|Biisoninmetsästystä harrastettiin ennen hevosten tuloa myös pukeutumalla eläinten taljoihin ja hiipimällä saalistettavien lähelle. Ihmisasutukseen huonosti sopivat ylänköarot olivat ihanteellisia saalistuspaikkoja ratsain liikkuville metsästäjille. Vesistöjen välisten kuivien alueiden halki matkaaminen kävi joutuisasti, ja ratsujensa avulla intiaanit saivat kaiken tarvitsemansa. Tieto tasankojen metsästäjien ”paratiisista” levisi nopeasti eteenpäin, ja uusia heimoja ilmestyi preerian laitamille hankittuaan hevosensa joko kauppapaikoilta tai varastamalla. Kun 1700-luvun aikana ratsain käytävä sodankäynti tasangoilla lisääntyi, myös intiaanien aseistus muuttui. Perinteiset jouset lyhenivät ja kilvet pienenivät. Taistelut käytiin pienemmissä ryhmissä, ja vastustajan surmaamista tärkeämmäksi nousi sotasaalis, joka nosti soturin arvostusta. Hevosten varastamisesta tuli yksi sotimisen keskeinen motiivi Noin 1730 tasankojen kalliomaalaukset muuttuivat eläimiä esittävistä eläintenhenkikuvista sota-aiheisiksi. 1700-luvun puolivälin jälkeen tasankojen ratsastajat alkoivat käydä yhä enemmän sotia maittensa puolesta. Yhä uusia kansoja työntyi tasangoille jakamaan metsästysmaita, ja tulokkaat pyrittiin ajamaan pois. Aina se ei onnistunut. Kiowat menettivät pyhät maansa idästä levinneille lakotoille ja cheyenneille. Myös keskisille tasangoille majoittuneet apachet joutuivat väistymään comanchien tieltä.
Kauppaverkoston syntyminen
Toimiva kauppaverkosto syntyi 1700-luvun aikana pohjoisten tasankojen alueella, jonka eräänlaisena pääpaikkana olivat Missourin varrella sijaitsevat mandanien ja hidatsojen, aluksi myös arikarojen kylät. Maanviljelijä- ja metsästyskulttuurin mukana tulleet erilaiset tuotteet herättivät nopeasti laajenevan kaupankäynnin. Papua, kurpitsaa ja maissia vaihdettiin metsästäjien mukanaan tuomaan kuivattuun lihaan sekä hirven- ja biisoninnahkoihin. Myös nahkavaatteet, koristellut viitat ja monet hienot länsirannikon heimojen tekemät käsityöt vaihtoivat omistajaa. Eurooppalaisten kauppiaiden tuomat monenlaiset hyödykkeet tulivat kauppapaikoille jo ennen 1700-luvun puoliväliä ja alkoivat levitä eri puolille tasankoja.
Comanchien kauppatavaroista oli tullut tärkeä osa Uuden-Meksikon taloutta jo 1720-luvun aikana, kun sikäläinen maakuntahallitus julisti kesäkuukausiksi aselevon edistämään kaupankäyntiä paikallisten intiaanien kanssa. Comanchet tulivat kauppapaikoille mukanaan suuri joukko koiria, joiden vetämät purilaat oli lastattu täyteen nahkoja ja turkiksia. Idästä käsin laajeneva Uusi-Ranska oli tehnyt 1730-luvun alussa vahvan liiton osagien kanssa, joiden asuinalueet Missourin ja Kansasin rajoilla toimivat vedenjakajana lännen intiaani- ja idän ranskalaisasutusten välillä. Osaget eivät myyneet ranskalaisille ainoastaan turkiksia ja nahkoja vaan myös naapuriheimoilta sieppaamiaan orjia. Kanadan creet ja assiniboinet, jotka jo edellisellä vuosisadalla olivat joutuneet ranskalaisen turkiskaupan vaikutuspiiriin ja solmineet suhteet myös britteihin, kuljettivat eurooppalaisilta hankittua tavaraa arikarain, hidatsojen ja mandanien kauppapaikoille.
pienoiskuva|upright|Intiaanien uskomuksen mukaan siouxit tekivät upeimmat [[sulkapäähineet. Pohjoisilta tasangoilta päähineet levisivät kaupan mukana kaikkiin ilman­suuntiin, niitä alettiin valmistaa yhä useammissa kylissä ja niistä tuli Pohjois-Amerikan intiaanien näkyvin symboli.]] Nykyisten tutkimusten valossa kauppatavaroiden nopeaa kulkua edistivät kaksi erillistä crow-intiaanien muodostamaa ryhmää, jotka tapasivat toisensa keskellä tasankoa ja vaihtoivat keskenään tuomansa tavarat. Tämän kauppaverkoston kautta kulkivat myös ne lukuisat kiväärit, jotka lähtivät matkaan Hudson Bay Companyn varastoista Manitobasta ja kulkeutuivat ensin mandanien ja hidatsojen kauppakeskuksiin ja sieltä edelleen crow-kauppiaille.
Tärkein kauppatavara oli hevonen. Se lisäsi kaukana toisistaan asuvien kansojen vuorovaikutusta, ja hevosella voitiin kuljettaa suuria määriä pienehköä kauppatavaraa. Tyynenmeren rannikolta ja Kalliovuorilta kulkeutui sikäläisten intiaanien tuotteita mandanien ja hidatsojen kauppapaikoille. Tasankojen kansat halusivat sellaistakin tavaraa kuin kalaöljyä, pemmikaania, marjakakkua, hamppuköyttä ja simpukankuoria. Erityisen haluttuja olivat vuorilampaan sarvesta tehdyt jouset, jotka olivat nez percéin erikoistuotteita ja täysin ylivoimaisia tasankojen omiin jousiin verrattuna.
Kaupankäynnin eräänä seurauksena oli ylellisyysesineiden lisääntyminen ja ulkoisen loistokkuuden korostaminen. Hienot vaatteet, helyt ja sulkapäähineet syrjäyttivät alkuperäisen kulttuurin, ja pohjoisilla ja eteläisillä tasangoilla saatettiin pukeutua lähes samoin. Vaikka tasangon metsästäjä sai biisonista kaiken tarvitsemansa, ravinnon, asunnon ja vaatteet, kaupankäynnistä muodostui merkittäviä tapahtumia, joihin tuli monesti koko kylä. Kauppapäivien aikana pyrittiin noudattamaan jo aiemmin käyttöön tullutta aselepoa. Yleensä sääntöjä noudatettiin hyvin, joskin historiasta löytyy mainintoja, että mustajalat eivät aina noudattaneet kaupankäynnin edellyttämää aselepoa. Sotaisan tasankokulttuurin synty näkyy siinä, että noin 1730 alueen intiaanien maalaukset vaihtuivat henkimaailman eläinkuvista sota-aiheita esittäviksi
Tappavat kulkutaudit
Tasankojen kansat elivät aineellisesti vaurainta aikaansa 1700-luvun lopulla, kun heidän keskuuteensa levisi isorokko, joka aiemmalla vuosisadalla oli tehnyt surullista tuhoa itäisten kansojen kylissä. Intiaanien immuniteetti ei suojannut heitä valkoisen väestön mukana tulleilta taudeilta. 1780-luvulla isorokko kulkeutui hidatsojen ja mandanien kyliin Kanadasta tulleiden kauppiaiden tai kauppatavaroiden mukana, ja siihen menehtyi paljon kylien asukkaita. Sama epidemia koetteli vuonna 1781 mustajalkoja, joista kuoli useita satoja. Epidemiat levisivät säännöllisin välein ja koettelivat varsinkin viljelevien kansojen kiinteitä kyliä, joihin taudin oli helppo pesiytyä. Leiripaikkaa usein muuttavat tasankojen ratsastajat selvisivät vähemmin menetyksin.
Vuonna 1801 pawneiden Uudesta-Meksikosta voittoisana palannut sotapartio toi mukanaan isorokon, joka levisi Missourista aina Texasin rannikolle asti. Eteläisten tasankojen caddot, wichitat ja monet muut kansat menettivät yli puolet väestöstään. Vuonna 1816 Rio Granden alueen kiowia, comancheja ja muita asukkaita koetteli sama tauti, joka oli lähtöisin espanjalaisten asutuksista.
Epidemia jatkoi kulkuaan kohti etelää ja tavoitti yanktonai-siouxien, osagien, pawneiden, kiowien, tasanko-apachien ja comanchien kylät. Kaikkien menetykset olivat suuret, ja yksinomaan pawneiden on kerrottu menettäneen noin. Seuraavalla vuosikymmenellä pawneet kokivat lisää menetyksiä, kun siirtolaisten mukana tullut kolera surmasi puolet heidän väestään. Vuonna 1849 sama tauti levisi muiden tasankojen kansojen keskuuteen. Kiowat kuvailivat koleraa vielä isorokkoakin hirveämmäksi sairaudeksi.
Yhdysvaltojen vaikutuksen kasvaminen
Comanchet olivat 1800-luvun alussa etelän intiaaneista pelottavimmassa maineessa. He kävivät jatkuvaa sotaa toisten heimojen kanssa ja ahdistelivat myös valkoisia. Santa Fe, joka oli 1820-luvulla tärkein solmukohta Yhdysvaltain ja Meksikon välillä, oli comanchien maiden lähellä, ja comanchet hyökkäsivät toistuvasti Santa Festä Kaliforniaan matkaavien kimppuun.
Ensimmäisinä sodan Yhdysvaltoja vastaan aloittivat arikarat vuonna 1823. Keskisillä tasangoilla kaupankäyntiä hallinneet arikarat olivat menettäneet valta-asemansa ympäristön heimojen ja Yhdysvaltain välisessä kaupankäynnissä, ja tilanne riistäytyi avoimeksi sodaksi. Rauha solmittiin vuonna 1825.
Yhdysvaltain välit olivat tulehtuneet myös pawneiden kanssa 1820-luvun ajan. Pawneet olivat kuitenkin eräs tasankojen runsaslukuisimmista ja vahvimmista kansoista, joten Yhdysvaltain armeija ei ollut erityisen halukas ryhtymään sotaan heitä vastaan. Myöhemmin pawneet, jotka olivat lähes kaikkien vihollisia, auttoivat Yhdysvaltoja sodissa lakotoja ja näiden liittolaisia vastaan. 1820-luvulla preerioiden viljelijät, ensin iowat, kanzat ja quapawit, alkoivat luovuttaa maitaan yhdysvaltalaisille. Muut seurasivat esimerkkiä seuraavien vuosikymmenten aikana.
Comanchet tekivät 1830-luvulla useita rauhansopimuksia Yhdysvaltain kanssa, mutta hyökkäilivät itsenäiseen Texasin tasavaltaan. Comanchet joutuivat taistelemaan myös arapahoja ja cheyennejä vastaan, joiden sotilasliitto juonsi juurensa jo edelliseltä vuosisadalta. Kun yhdysvaltalaisten kasvava voima alkoi näkyä yhä selvemmin, tasankojen taistelijat solmivat keskinäisiä rauhansopimuksia. Idän intiaanit olivat joutuneet alistumaan pakkomuuttoihin, mikä antoi realistisen kuvan tulevasta myös arapahoille, cheyenneille, comancheille, kiowille ja lakotoille. Estääkseen uhkakuvan toteutumisen he päättivät nousta yhteisvoimin vastustamaan Yhdysvaltoja, joka anasti jatkuvasti intiaanien maita.
Tasankokulttuurin päättyminen
Valkoisen asutuksen kasvava paine mursi 1840-luvun lopulla keskisten tasankojen intiaanirajat. Yhdysvaltain hallituksen edustajat neuvottelivat intiaanien kanssa kauttakulkuoikeuksista näiden maiden läpi. Intiaanit noudattivat sopimuksia suhteellisen hyvin, mutta Kansasin, Nebraskan, Wyomingin ja Idahon läpi kulkeva Oregonin reitti toi mukanaan loputtomia vankkurijonoja. Siirtolaiset karkottivat riistan, ja taudit levisivät tasangoilla entistä helpommin. . 1850-luvun alussa tehtiin kaksi suurta rauhansopimusta, mutta ne eivät taanneet tasangoille pysyvää rauhaa.
Intiaanisodat alkoivat, kun sioux-soturit hyökkäsivät armeijan kimppuun Fort Laramien lähellä Wyomingissa ja surmasivat 29 Yhdysvaltain sotilasta. . Tapahtumat saivat alkunsa, kun muuan sioux tappoi erään mormoneilta karanneen huonokuntoisen lehmän. Maanviljelijät vaativat rahallista korvausta siouxien tarjotessa heille hyvityksenä hyväkuntoista hevosta. Nuori aliluutnantti John A. Grattan asettui mormonien puolelle ja otti mukaansa 28 jalkamiestä pidättämään lehmän ampuneen minneconjou-siouxin. . Humalaisen tulkin haukkuessa siouxit akoiksi levittäytyivät intiaanit Grattanin miesten ympärille. Malttinsa menettänyt Grattan käski sotilaiden avata tulen, ja sinetöi tällä teollaan miestensä, tulkkinsa sekä itsensä kohtalon. Tapaus jäi historiaan Grattanin verilöylynä, joka huononsi entisestään intiaanien ja valkoisten välejä. Kumpikin osapuoli aloitti tämän jälkeen valmistelut pitkää sotaa varten.
Helge Sirén
Helge Sulo Sirén (23. marraskuuta 1928 Riihimäki – 16. tammikuuta 2014 Riihimäki) oli suomalainen palomestari, kunnallispoliitikko ja kansanedustaja 1975–1983.
Tasankointiaanit
Tasankokulttuurin päättyminen
Vanhemmat päälliköt olisivat halunneet rauhan säilyvän, mutta nuoret soturit päällikkönsä Little Crow'n johdolla kävivät sotaan Yhdysvaltoja vastaan loppukesästä 1862. Minnesotan kansannousuksi kutsutussa kapinassa surmattiin satoja yhdysvaltalaisia. Kun lyhyt sota oli ohi, 300 dakotasoturia tuomittiin hirtettäviksi. Lincoln armahti kuitenkin suurimman osaan kuolemaantuomituista, ja hirttolavalle päätyi vain 38 dakotaa. Kun tuomio pantiin täytäntöön joulukuun 26. päivä 1862, se keräsi paljon katsojia ja oli Yhdysvaltain suurin joukkoteloitus.
Helge Sirén
Helge Sirénin vanhemmat olivat palomestari Sulo Kristian Sirén ja Helga Tuulikki Vuorela. Hän työskenteli Riihimäen palokunnassa palomiehenä 1946–1954 ja 1957–1962, konekersanttina 1954–1957 ja 1962–1966 sekä Riihimäen palokunnan palomestarina vuodesta 1966.
Tasankointiaanit
Tasankokulttuurin päättyminen
Jo vuodesta 1868 lähtien hallitus oli perustanut lakotoille reservaatteja niin Dakotaan kuin Nebraskaankin, mutta vain osa heistä otti vastaan tarjotut maat. Black Hillsin kultalöydöt vuoden 1874 aikana lisäsivät alueen intiaanien levottomuutta. Kullankaivajat tunkeutuivat lakotojen reservaattiin, ja intiaanit siirtyivät tasangoille metsästämään. Vuonna 1875 intiaanivirasto kehotti kaikkia lakotoja palaamaan takaisin reservaattiinsa, mutta monet intiaaneista jättivät noudattamatta kutsua. Kun hallituksen joukot virtasivat Montanaan ja Wyomingiin, lakotat alkoivat koota omia heimojaan yhteen ja pyysivät apua myös arapahoilta ja cheyenneiltä. Lakotain vaikutusvaltainen päämies Istuva Härkä antoi täyden tukensa yhdistyneitten heimojen toiminnalle. Vuonna 1876 lakotain sotapäällikkö Hullu Hevonen joukkoineen järjesti väijytyksen Little Big Horniin ja surmasi kenraali Custerin johtaman seitsemännen ratsuväkipataljoonan viimeiseen henkeen. Tämän tapahtuman jälkeen Yhdysvallat lähetti tasangoille useita rangaistusretkikuntia, joiden piti saada intiaanit kuriin ja takaisin heille määrättyihin reservaatteihin.
Helge Sirén
Sirén valittiin eduskuntaan sosiaalidemokraattien edustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosiksi 1975–1983. Hän toimi myös Riihimäen kaupunginhallituksessa ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana sekä Riihimäen aluesairaalan liittohallituksen puheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä Sirén oli 1982.
Tasankointiaanit
Tasankokulttuurin päättyminen
pienoiskuva|vasen|Joseph ja nez percét. Pohjoisten tasankojen siouxien, cheyennien ja arapahojen vastarinta murtui vuonna 1877. Etelässä comanchet ja kiowat olivat luopuneet taisteluista jo kaksi vuotta aiemmin katsottuaan sotimisen hyödyttömäksi. Reservaatista toiseen siirretyt nez percét kävivät oman yksityisen sotansa Yhdysvaltain armeijaa vastaan syksyllä 1877. Sitä ennen he olivat olleet rauhanomaisessa suhteessa amerikkalaisiin koko vuosisadan. Presidentti Ulysses Grantin määräyksestä nez percéille annetun Wallowalaakson piti olla intiaanien laillista omaisuutta, mutta paikalliset uudisasukkaat ajoivat silti karjansa intiaanien laitumille. Valkoisten painostama Grant perui määräyksensä, ja hallituksen edustajat antoivat nez percéille 30 päivää aikaa muuttaa laaksosta toiseen reservaattiin. Määräaika oli riittämätön, ja osa nez percéistä halusi jäädä Wallowaan. Tilanteen kärjistyttyä yhteenotoiksi nez percét, joiden joukossa oli paljon naisia ja lapsia, pakenivat päällikkönsä Josephin johdolla. Yhdysvaltain joukot ajoivat heitä takaa yli neljän osavaltion läpi. Useita kuukausia kestänyt takaa-ajo päättyi vasta Montanassa lähellä Kanadan rajaa. Sitä ennen satoja ihmisiä oli ehditty surmata.
Montanassa ja Kanadan puolella Albertassa kulkutautien heikentämät mustajalat olivat vailla liittolaisia eivätkä kyenneet puolustamaan maitaan. Reservaatissa syntynyt nälänhätä surmasi suuret määrät pieganeita ja muita mustajalkoja vuoden 1883 aikana.
Lakotat yrittivät vielä kerran, aivan 1880-luvun lopulla, elvyttää kulttuuriaan omaksumalla Kalliovuorten takaa tulleen henkitanssin, jonka alkuperäinen tarkoitus kehittäjänsä Wovokan mukaan oli rauhanomainen. Yhdysvaltain silmissä yötä päivää tanssivat lakotat nostattivat kapinahenkeä valkoisia vastaan, ja viranomaiset pelkäsivät lakota-johtaja Istuvan Härän yhtyvän hengelliseen hurmosliikkeeseen ja aloittavan sodan. Hän sai surmansa pidätyshetkellään joulukuussa 1890 intiaaniupseerin ampumasta luodista. Istuvan Härän kannattajat surmasivat kaksi intiaanipoliisia ja pakenivat paikalta. Noin 350 lakotaa pakeni leiristään peläten rangaistustoimia. Paenneet intiaanit, joista osa oli henkiliikkeen kannattajia, saatiin nopeasti kiinni ja pakotettiin leiriytymään Wounded Kneehin. Siellä syntyneessä taistelussa sotilaat surmasivat ainakin 153 intiaania, modernien arvioiden mukaan jopa kaksinkertaisen määrän.
Väkiluvun kehitys
Vertailun vuoksi ensimmäisessä sarakkeessa on esitetty samojen kansojen arvioitu väkiluku 1700-luvun lopulla.
1900-luvulta nykyaikaan
pienoiskuva|vasen|Omahain näyttävä Pow-wow. Vuonna 1909 intiaaneille pakolliseksi tullut rokotus isorokkoa vastaan vähensi kuolleisuutta, mutta muuten vuosisadan alkupuoli oli intiaaneille huonoa aikaa. Heidät pyrittiin vieroittamaan omista primitiivisistä kielistään ja kouluttamaan tavallisiksi Yhdysvaltojen kansalaisiksi, joiden oli opittava niin suullinen kuin kirjallinenkin englannin kielen taito. Intiaanit eivät kuitenkaan luopuneet lain kieltämistä seremonioistaan vaan harjoittivat niitä salaa. Vuonna 1933 lakiin tullut muutos lievitti kieltoa. Tämän seurauksena eri reservaattien vanhemmat jäsenet, myöhemmin myös monet heimot, liittyivät yhteen alkaen elvyttää vanhoja traditioitaan ja uudistaa niitä nuorempien myötävaikutuksella. Näin syntyi powwow-tanssi, joka on näkyvä osa intiaanien nykyisistä vuosittaisista juhlamenoista.
Yhdysvallat joutui maksamaan myös korvauksia riistämistään alueista. 1950-luvulla ”kolme yhdistynyttä heimoa”, mandanit, arikarat ja hidatsat, saivat rahallisen korvauksen Missourin vesien tulvittua heidän mailleen erään voimalaitoksen patoprojektin seurauksena. Vuonna 1961 crow't voittivat oikeusjutun, ja liittovaltio määrättiin lähes 9 miljoonan dollarin korvauksiin. Kaksi vuotta myöhemmin crow't saivat Yhdysvalloilta kaksi miljoonaa dollaria lisää tekojärven alle joutuneista maistaan. Myöhemmin Yhdysvaltain hallitus joutui oikeudessa myöntämään, että se oli vienyt Etelä-Dakotan Mustat vuoret lakotoilta laittomasti. Mieluummin kuin rahaa lakotat halusivat vanhat pyhät maansa itselleen, mutta siihen ei suostuttu. Heidän saamansa rahallinen korvaus oli kuitenkin useita miljoonia dollareita.
Oklahoman osaget saivat Yhdysvaltain kongressin säätämään lain, jonka nojalla kaikki heidän reservaattinsa maaperästä löydetyt mineraalit olivat heidän kansallista omaisuuttaan. Öljynsä ansiosta osaget olivat 1960-luvulla maailman rikkain kansa väkilukuun suhteutettuna. pienoiskuva|vasen|Monet preerian maanviljelijäkansat päätyivät Oklahomaan.
1960-luku oli edistyksellistä aikaa intiaanien hyvinvoinnin kannalta. Aiemmin perustetun Amerikan intiaanien kansalliskongressin (NCAI) vanavedessä syntyi uusia alueellisia ja eri heimojen muodostamia yhteenliittymiä. Uusi sukupolvi omaksui radikaalimmat menettelytavat, ja aurinkotanssi herätettiin eloon osana perinteisten arvojen elvyttämistä.
Helmikuussa 1973 parisataa Amerikan radikaalin intiaaniliikkeen jäsentä miehitti Wounded Kneen kylän kiinnittääkseen Yhdysvaltain hallituksen ja kansalaisten yleisen huomion intiaanien sorrettuun asemaan. Lakotat kaivoivat juoksuhautoja samalle hautausmaalle, jossa lepäsi 146 Wounded Kneen verilöylyn uhria. Yhdysvallat vastasi kapinaan toimittamalla paikalle nykyaikaisen sodankäynnin aseet suihkuhävittäjää myöten. Televisio levitti tietoa Wounded Kneen valtauksesta ympäri maailmaa. Lähes neljä kuukautta kestäneen valtauksen jälkeen lakotat antautuivat, osan paetessa kylästä. Wounded Kneen tapahtumia puitiin pitkään, mutta tapahtumalla oli merkityksensä tulevaisuuteen. Intiaanien mielipiteitä kuunneltiin, ja he alkoivat saada maatalouden lisäksi tuloja myös turismista taiteensa ja monipuolisen käsityöteollisuuden tuotteiden ansiosta.
2000-luvun alussa siouxit olivat edelleen väkiluvultaan suurin tasankointiaanien kulttuuripiiriin kuuluneista kansoista. Heitä oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan yli. Mustajalkojen lukumäärä oli noussut vajaassa sadassa vuodeksi yli kymmenkertaiseksi, 31 000:een. Myös cheyennet, comanchet, crow’t, osaget ja kiowat olivat kasvattaneet väkilukuaan noin, jotkut hieman ylikin. Useimmat kansat ovat onnistuneet elvyttämään uudelleen alkuperäistä kieltään. Monet tasankojen metsästävistä kansoista ovat saaneet pitää osan vanhoista alkuperäisistä maistaan, kun taas preerioiden maanviljelijät on suurimmaksi osaksi siirretty Oklahoman reservaatteihin.
Sopimus uusista korvauksista
Yhdysvaltain hallituksen päätös meni tuomioistuimen ja kongressin hyväksyttäviksi. Sopimukseen liittyy korvausten lisäksi 60 miljoonan dollarin suuruinen liittovaltion myöntämä apuraha intiaaninuorten koulutuksen parantamiseksi.