cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Satakunnan rintama
Sotatoimet
Satakunnan rintaman taistelut pääsivät vauhtiin vasta pari viikkoa sodan alkamisen jälkeen. Muista päärintamista poiketen Satakunnasta puuttui etelä–pohjoissuuntainen rautatieyhteys, minkä vuoksi rintama jäi sivunäyttämän rooliin. Punaisten hyökkäysvaiheen tavoitteena oli edetä maakunnan pohjoisosan halki valkoisten vahvimmalle tukialueelle Etelä-Pohjanmaalle. Rannikkolohkolla hyökkäys oli suunniteltu tapahtuvaksi Merikarvian kautta Kristiinankaupunkiin, keskilohkolla Kankaanpään kautta Jämijärvelle ja itäisellä lohkolla Ikaalisten kautta Parkanoon.
Valkoisten pysäytettyä punaisten ensimmäisen yleishyökkäyksen helmikuun lopussa rintama jäi linjalle Ahlainen–Noormarkku–Lavia–Suodenniemi–Kyröskoski–Viljakkala. 10. maaliskuuta punaiset tekivät vielä toisen tuloksettomaksi jääneen hyökkäyksen. Maaliskuun puolivälissä valkoiset käynnistivät Tampereen valtaukseen liittyvän suurhyökkäyksensä. Keskilohkolla valkoiset etenivät Suodenniemelle, josta punaiset perääntyivät aluksi Mouhijärvelle ja sieltä huhtikuun alussa Karkkuun. Ikaalisten rintamalla punaiset joutuivat Hämeenkyrön menetettyään vetäytymään Tampereen suuntaan Siuroon ja Ylöjärvelle. Rannikkolohkolla punaiset torjuivat hyökkäyksen Noormarkussa, jonka jälkeen valkoiset pyrkivät ainoastaan sitomaan heidän joukkoja tarkoituksenaan estää punaisia lähettämästä apuvoimia Tampereelle. Valkoisten ylipäällikkö Mannerheim antoi 28. maaliskuuta Satakunnan ryhmän komentajalle käskyn varmistaa Tamperetta vastaan hyökkäävien joukkojen selusta Porin radan suunnasta, mikä johti 30. maaliskuuta everstiluunantti Berghin komennossa olleiden valkoisten hyökkäykseen Noormarkkuun. Lopulta punaiset vetäytyivät Porin seudulta 12.–13. huhtikuuta ja Karkusta 19. huhtikuuta, jonka jälkeen Satakunnan rintaman taistelut olivat ohitse.
Rannikkolohko
Punaisten ensimmäinen yleishyökkäys käynnistyi rannikkolohkolla 21. helmikuuta. Vallattuaan Ahlaisten kirkonkylän ja Pomarkun he jatkoivat etenemistään Pohjansahaan, Pirttijärvelle ja Haminaholmaan. Vastahyökkäyksillään valkoiset pakottivat punaiset vetäytymään kuun loppuun mennessä takaisin Reposaareen ja Noormarkkuun. Kiivaimmat taistelut käytiin 25. helmikuuta, jolloin punaiset menettivät 24 ja valkoiset 6 kaatunutta. Yhteensä punaisten tappiot olivat helmikuun aikana 30 ja valkoisten 18 kaatunutta.
Punaiset hyökkäsivät uudelleen 1. maaliskuuta, mutta joutuivat vetäytymään Pomarkusta ja Merikarvian suunnalta vielä saman illan aikana. Seuraavat taistelut käytiin 6. maaliskuuta, jolloin valkoiset hyökkäsivät tuloksetta Lampaluodon, Bastuskärin ja Anttooran saariin. Valkoiset olivat vielä helmikuussa suunnitelleet Porin valtausta, mutta ajatuksesta luovuttiin, kun Uuttakaupunkia hallussaan pitäneet suojeluskuntalaiset perääntyivät Ahvenanmaalle. Aktiivisuutta vähensi myös se, että maaliskuun puolivälissä käynnistetyn Tampereen valtauksen johdosta voimia ei haluttu sitoa rannikolle. Alueelle sijoitetut valkoiset saivat kuitenkin toimia suhteellisen itsenäisesti, minkä vuoksi lohkolla käytiin pienempiä yhteenottoja koko maaliskuun ajan. Punaisten viimeinen hyökkäysvaihe käynnistyi 9. maaliskuuta. Tarkoituksena oli edetä Noormarkusta Ahlaisiin, Pomarkkuun ja Lassilaan, jota varten rintamanosalle keskitettiin noin 1 700 miestä. Ahlaisten saaristossa punaiset yrittivät edetä mantereelle 600 miehen voimin kuuden kilometrin levyisellä rintamalla. Sen ohella valkoiset onnistuivat torjumaan myös Pomarkkuun ja Harjakankaalle tehdyt hyökkäykset. Punaisten viimeinen hyökkäys tapahtui 14. maaliskuuta, jolloin he etenivät Ahlaisten kirkonkylän edustalle 900 miehen voimin. Valkoisten puolustus oli jo murtumassa, mutta lopulta asemat onnistuttiin pitämään Paavo Talvelan johdolla tehdyn vastahyökkäyksen ansiosta.
Jäiden heikettyä punaiset tyhjensivät maaliskuun lopussa saariston ja keskittivät joukkonsa Porin edustalle Lampaluotoon. 30. maaliskuuta valkoiset hyökkäsivät Noormarkkuun sitoakseen punaiset rannikolle. Noormarkun–Harjakankaan taisteluista tuli rintamalohkon verisimmät. Päivän aikana kaatui 27 valkoista ja ainakin 50 punaista. Hyökkäykset torjuttiin, mutta valkoiset saavuttivat tavoitteensa, kun punaiset ryhtyivät vahvistamaan asemiaan Noormarkussa ja Harjakankaalla, eivätkä lähettäneet apuvoimia Tampereelle.
Valkoisten vallattua Tampereen punaiset aloittivat vetäytymisen rannikkolohkolta 10. huhtikuuta. Joukot perääntyivät aluksi Poriin, josta viimeiset punaiset poistuivat aamupäivällä 13. huhtikuuta. Vetäytyminen suuntautui Kokemäen ja Huittisten kautta Punkalaitumelle, josta punaiset kuun lopussa jatkoivat edelleen kohti itää. Osa Porin seudun punaisista siirtyi junalla Karkun rintamalle viivyttämään pohjoisesta eteneviä valkoisia.
Keskinen lohko
Satakunnan rintaman ensimmäinen taistelu käytiin Suodenniemen Lahdenperässä 13. huhtikuuta, jolloin neljä valkoista ja ainakin yksi punainen kaatui Mustapään talon ympäristössä käydyssä kahakassa. 14. helmikuuta punaiset miehittivät Lavian kirkonkylän, mutta joutuivat vetäytymään jo seuraavana päivänä. Valkoiset eivät kuitenkaan jääneet Lavialle, vaan punaiset ottivat kylän jälleen haltuunsa kahden päivän kuluttua.
Punaisten 21. helmikuuta käynnistyneen yleishyökkäyksen tarkoituksena oli vallata Kankaanpää ja katkaista Ikaaliseen johtava maantieyhteys. Punaiset etenivät 10 kilometriä Kankaanpään eteläpuolella sijaitsevalle Vihteljärvelle, jossa käydyn taistelun jälkeen he joutuivat vetäytymään takaisin Lavian suuntaan. Seuraavana päivänä punaiset lähtivät uuteen hyökkäykseen noin 450 miehen voimin. Valkoiset yllättivät Pohjanmaantiellä marssineet punaiset Sampakoskella, jossa käydyssä taistelussa kaatui lähes 40 punaista ja vajaat kymmenkunta valkoista. Kokemansa takaiskun jälkeen punaiset vetäytyivät Lavian kirkonkylään, eivätkä enää yrittäneet Kankaanpäähän.
Helmikuun lopussa valkoiset saivat lisävoimia, joiden turvin he valtasivat Lavian 2. maaliskuuta. Punaisten pääjoukot vetäytyivät Kullaalle ja Suodenniemelle. Osa punaisista jatkoi Tampereelle vaatimaan yleisesikunnalta päälliköiden vaihtamista sekä lisää tykkejä ja konekiväärejä. Lavian rintaman uudeksi ylipäälliköksi August Tuomisen tilalle tuli jo entuudestaan rintamalohkolla ollut virolainen matruusi Jan Tuckman. Punaiset yrittivät vallata Lavian vielä 12. ja 14. maaliskuuta tehdyillä hyökkäyksillä, mutta valkoiset torjuivat molemmat. Jälkimmäisen hyökkäyksen aikana punaisten tykistö tulitti kirkonkylää suuria aineellisia vahinkoja aiheuttaen.
Valkoisten suurhyökkäys käynnistyi 16. maaliskuuta. Sen tarkoituksena oli vallata Suodenniemi ja edetä sen jälkeen Karkkuun katkaisemaan Tampereelle johtava rautatie. Punaisten puolustus kesti 16.–18. maaliskuuta tehdyt hyökkäykset ja valkoiset joutuivat luopumaan ajatuksestaan katkaista rata nopeasti. Toinen tavoitteista täyttyi, kun hyökkäykset rannikkolohkon tavoin sitoivat punaisten joukkoja. Tampereen saartorenkaan kiristyessä punaiset vetäytyivät 26. maaliskuuta Mouhijärvelle, jonne valkoiset hyökkäsivät viisi päivää myöhemmin. Punaisten linjat murtuivat lopulta 2. huhtikuuta, jonka jälkeen he vetäytyivät Karkkuun. Uusi rintama syntyi Karkun kirkon ympäristöön, jonne punaiset perustivat puolustuslinjan suojatakseen Porin seudulta rautateitse vetäytyviä punaisia. Karkun rintaman taistelut kestivat aina 19. huhtikuuta saakka.
Itälohko
Ikaalisten rintaman punaiset operoivat aluksi käytännössä omatoimisesti, kunnes joukot siirrettiin maaliskuun hyökkäysvaiheessa Tampereen esikunnan alaisuuteen. Ensimmäiset taistelut käytiin 16. helmikuuta Luhalahdessa ja Helteenkylässä, jonne hyökänneet valkoisten osastot pakotettiin perääntymään. 23. helmikuuta Viljakkalan punakaarti miehitti 15 kilometrin päässä Luhalahdelta sijaitsevan Kallionkielen kylän. Valkoiset onnistuivat valtaamaan kylän takaisin kolme päivää myöhemmin, mutta menettivät sen saman tien luultuaan lähestyvää Turun punakaartin osastoa omiksi.
Maaliskuun alussa punaiset hyökkäsivat kahdesti valkoisten hallussa olleeseen Ikaalisten kauppalaan. Ensimmäinen hyökkäys tapahtui 2.–3. maaliskuuta, jolloin punaiset saivat vallattua Sarkkilan kylän, mutta eteneminen pysähtyi pian reilun kilometrin päähän kauppalasta. Seuraava 8. maaliskuuta käynnistynyt hyökkäys päättyi illalla 10. maaliskuuta, jolloin Kankaanpäästä saapuneet valkoisten lisävoimat pakottivat punaiset jättämään Sarkkilan. Punaisten hyökkäysten tauottua valkoiset vahvistivat joukkojaan Ikaalisissa noin 1 500 mieheen ja yleisillä kutsunnoilla riveihin saatiin vielä 100 miestä lisää. Valkoisten suurhyökkäys Tampere–Pori-radan katkaisemiseksi käynnistyi Ikaalisissa 15. maaliskuuta. Kyrösjärven itäpuolella punaiset vetäytyivät Luhalahteen ja sieltä edelleen Viljakkalan kirkonkylään, jonne valkoiset hyökkäsivat 17. maaliskuuta. Punaiset onnistuivat pitämään sen hallussaan, ja seuraavana päivänä valkoiset vetivät joukkonsa takaisin Kyrösjärven länsipuolelle. Valkoiset hyökkäsivät samaan aikaan myös Ikaalisten eteläpuolella. Punaiset torjuivat hyökkäyksen Sikurissa, mutta päättivät lopulta jättää kylän ampumatarvikkeiden vähyyden vuoksi. Uusi puolustuslinja perustettiin Järvenkylänjärven ja Kyrösjärven välisellä kannaksella sijaitsevan Mannanmäen rinteille, jonne valkoiset hyökkäsivät seuraavana päivänä. Punaiset torjuivat hyökkäyksen, mutta päättivät illan aikana vetäytyä Kyröskoskelle vihollisen tykistötulen alta. Tämän jälkeen puolustuslinja muodostettiin Kyröskoskenharjulle, jossa taisteltiin 17. maaliskuuta. Seuraavana aamuna valkoiset joutuivat perääntymään takaisin Ikaalisiin punaisten tehtyä vastahyökkäyksen.
Lyhyen asemasotavaiheen jälkeen taistelut käynnistyivät jälleen 22. maaliskuuta, jolloin Näsijärven ylittänyt eversti Harald Hjalmarsonin 1 000 miehen osasto hyökkäsi Viljakkalaan. Punaiset vetäytyivät Kyröskoskelle, jonne valkoiset hyökkäsivät seuraavana iltapäivänä. Kiivaasta vastarinnasta huolimatta punaisten puolustuslinja murtui nopeasti. Iltahämärässä eri suunnista hyökänneet valkoisten osastot kuitenkin erehtyivät luulemaan toisiaan vihollisiksi ja taistelivat keskenään usean tunnin ajan. Tämän johdosta punaiset onnistuivat vetäytymään Siuron ja Ylöjärven kautta Tampereelle siviiliväestön paetessa Mouhijärvelle. Puolenyön jälkeen valkoiset etenivät tyhjentyneisiin Kyröskosken ja Hämeenkyrön kyliin ja Ikaalisten rintaman taistelut olivat ohitse.
Karkun lohko
Karkun rintamalohko syntyi 4. huhtikuuta Mouhijärven suunnalta vetäytyneiden punaisten perustettua puolustuslinjan Karkun kirkonkylään tarkoituksenaan suojata Satakunnasta vetäytyviä punaisia. Linja muodostui helposti puolustettavalle Rautaveden ja Riippilänjärven väliselle kannakselle, jonka halki rautatie kulki. Valkoiset puolestaan asettuivat noin kolme kilometriä pohjoisemmaksi Karkun asemalle.
Punaisten vetäytyminen
Valkoisten saartaessa Tamperetta Evert Eloranta laati suunnitelman Etelä-Suomeen muodostettavasta puolustuslinjasta. Se ei kuitenkaan ulottunut Satakuntaan, vaan maakunta oli tarkoitus luovuttaa viholliselle. Maaliskuun viimeisellä viikolla Porin piiriesikunta sai määräyksen valmistautua vetäytymään. Peräännyttäessä oli tuhottava taakse jätetyt ammusvarastot sekä viivytettävä vihollista kaikin mahdollisin tavoin muun muassa räjäyttämällä maantie- ja rautatiesillat.
Varsinainen evakuointikäsky annettiin saksalaisten saavuttua Hangon edustalle 3. huhtikuuta. Sen mukaan Ahlaisten rintama sekä Porin ja Rauman seudut oli tyhjennettävä ja joukot siirrettävä Karkun, Tottijärven ja Viialan rintamille. Tarkoituksena oli Satakunnasta saapuvien lisävoimien avulla murtaa Tampereen saartorengas. Eloranta tarkensi käskyään vielä 6. huhtikuuta, jolloin hän määräsi Porin seudun joukot linjalle Karkku–Urjala–Toijala. Rauman ja Turun seudun punakaartit sijoitettiin Toijalasta Loimaan kautta Saloon ulottuvalle puolustuslinjalle. Käsky sisälsi myös kaikkien hevosten ja ajoneuvojen takakavarikoinnin sekä työvoiman mobilisoinnin linnoitustöihin. Kullervo Mannerin määräys työvelvollisuudesta julkaistiin seuraavan päivän sanomalehdissä.
Satakunnan rintaman ylipäällikkö Hannes Uksila suhtautui sotatilanteeseen yltiöoptimistisesti, eikä totellut vetäytymismääräystä. Evakuointia vauhdittamaan lähetettiin Väinö Haukkarinta, jolta Uksila ei kuitenkaan suostunut ottamaan määräyksiä. Sen sijaan Sosialidemokraatissa ilmestyi Uksilan julistuksia, joiden avulla hän pyrki mobilisoimaan koko työväestön. Lisäksi Uksila yritti täydentää punakaarteja pakko-otolla vielä Tampereen valtauksen jälkeen 9. huhtikuuta. Kun Uksila vihdoin havahtui tilanteeseen, hän päätti laivata joukkonsa Mäntyluodon satamasta Ruotsiin ja antautua siellä viranomaisille. Suunnitelmasta piti kuitenkin luopua vaikean jäätilanteen vuoksi ja lisäksi satamassa olleiden venäläisten sota-alusten tykeistä puuttuivat lukot. Uksilan viivyttely osoittautui lopulta kohtalokkaaksi, kun valkoiset ehtivät katkaisemaan rautatien ja vetäytyminen jouduttiin suorittamaan pääosin maanteitse. Rauman seudun punakaartilaiset alkoivat siirtymään 10. huhtikuuta Säkylän ja Oripään kautta Loimaalle. Porissa päätös vetäytymisestä tehtiin vasta samana iltapäivänä ja se alkoi lopulta 11.–12. huhtikuuta välisenä yönä. Ahlaisten rintaman tyhjennyttyä viimeiset punaiset poistuivat Porista aamupäivällä 13. huhtikuuta, jonka jälkeen valkoiset ottivat kaupungin haltuunsa heti puolenpäivän jälkeen. Perääntyminen suuntautui maanteitse Kokemäen ja Huittisten kautta Punkalaitumelle osan punaisista jatkaessa junalla pohjoiseen Karkun rintamalle. Porin valtauksen jälkeen valkoiset ottivat haltuunsa Nakkilan ja Harjavallan 15. huhtikuuta. Seuraavana päivänä valkoiset etenivät panssarijunan tukemana Kokemäelle, jossa punaiset miehittivät Peipohjan risteysasemaa. Lyhyen taistelun jälkeen he vetäytyivät Tulkkilan kirkonkylän kautta Huittisten suuntaan 17. huhtikuuta.
Karkun rintaman murruttua viimeisetkin punaiset lähtivät 17.–18. huhtikuuta vetäytymään Huittisten ja Sammaljoen kautta Punkalaitumelle. Mukana kulki myös evakuoitua siviiliväestöä sekä takavarikoitua materiaalia. Vammalan kauppala tyhjeni 18. huhtikuuta noin kello 21, jolloin sen rakennukset sytytettiin palamaan. Noin kaksi kolmasosaa kauppalan rakennuksista tuhoutui, mutta Vammaskosken silta jäi valkoisten konekivääritulessa ehjäksi. Punaiset saivat vetäytyä Tyrvään ja Kokemäen suunnilta rauhassa valkoisten järjestellessä joukkojaan uudelleen. Punkalaitumelle kokoontui tuhansia punaisia taistelijoita ja siviilejä, jotka jatkoivat edelleen Urjalan ja Toijalan kautta Hämeenlinnaan, Riihimäelle ja Lahteen.
Perääntyessään punaiset tuhosivat muun muassa Harjavallan ja Tulkkilan maantiesillat, Pahakosken rautatiesillan sekä Porin, Merstolan ja Peipohjan rautatieasemat. Lauttakylässä jokisillat jäivät kuitenkin ehjiksi johdon käskyjen puuttuessa. Tuhottavaksi joutui myös tehtaita sekä esimerkiksi Porin sähkölaitos. Lisäksi vetäytymisen aikana surmattiin lähes 60 ihmistä. Satakunta tyhjentyi lopullisesti 23. huhtikuuta, jolloin viimeiset pakolaiset ja punaisten jälkijoukot jättivät Punkalaitumen. Vetäytymistä suojasivat Lempäälän rintaman joukot, mutta valkoiset eivät yrittäneet läpimurtoa, vaan olivat sen sijaan siirtäneet Tampereen seudulla olleita joukkojaan Viipurin suunnalle. Punaiset jättivät Lempäälän rintaman Satakunnan tyhjentymisen jälkeen 24. huhtikuuta.
Kapsáli
Kapsáli on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 76 (vuonna 2011).
Kapsáli on osa Chóran eli Kytheran pääkylän kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran eteläosassa Välimeren rannalla, kaksi kilometriä Chórasta etelään. Kapsáli toimi venetsialaiskaudella Chóran satamana.
Kapsálissa on esimerkiksi uimaranta, kahviloita, baareja, ravintoloita, autovuokraamo, huoneiden vuokraajia, hotelleja ja pieni supermarket. Kylä on ollut vuosien ajan saaren yöelämän keskus.
Jari Vanhala
Jari Aarne Tyko Vanhala (s. 29. elokuuta 1965 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä. Vanhala tunnettiin erityisesti nopeudestaan.
Vanhala on Grankulla IFK:n kasvatteja. GrIFK:ssa hän voitti Ykkösen maalikuninkuuden vuonna 1990. Veikkausliiga-debyyttinsä Vanhala teki vasta vuonna 1991 25 vuoden iässä, kun hän siirtyi FF Jaroon tutkapariksi Aleksei Eremenkolle. Avauskaudellaan liigassa hän teki huikeat 19 maalia.
1997 Vanhala palasi Helsinkiin Finnairin Palloilijoihin, jota hän edusti kaksi kautta. FinnPa-ura päättyi kuitenkin pettymykseen, kun seurasi putosi Veikkausliigasta 1998. Muutenkin kausi 1998 oli Vanhalalle pettymys. Vanhala ei saanut valmentaja Jari Rantasen luottamusta ja hän teki vain yhden maalin sillä kaudella. Tämän jälkeen Vanhala jatkoi liigauraansa vielä kauden, kun Timo Askolin houkutteli hänet FC Interiin. Interin jälkeen Vanhala jatkoi vielä kasvattajaseurassaan Grankulla IFK:ssa.
Maajoukkueessa Vanhala pelasi 23 ottelua ja teki kaksi maalia.
Yanou
Yanou (oikealta nimeltään Yann Peifer) on saksalainen trance-muusikko ja tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten esiintymisestään DJ Sammyn menestyskappaleella "Heaven" sekä olemisesta osana saksalaista trance-yhtye Cascadaa DJ Manianin ja Natalie Horlerin kanssa. Ennen DJ Sammyn sekä Cascadan kanssa työskentelyä hän tuotti ja sanoitti kappaleita "Beam & Yanoulle" 1990-luvun lopulla.
Ali Mabrouk El Zaidi
El Zaidi osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Atlantassa 1996, jossa hän putosi 1 500 metrillä ensimmäisellä kierroksella oltuaan eränsä kymmenes. Hän juoksi 5 000 metrin matkan seuraavan vuoden MM-kisoissa, joissa hän oli alkueränsä kuudenneksitoista nopein ja putosi. El Zaidi osallistui myös maastojuoksun MM-kisoihin vuosina 1998, 2003 ja 2008 ilman mainittavaa menestystä.
El Zaidi osallistui 5 000 metrin kilpailuun Edmontonin MM-kisoissa 2001, joissa hän jäi jälleen alkueriin. Hän vaihtoi sen jälkeen vielä pidemmälle matkalle ja juoksi Ateenan olympialaisissa 2004 maratonin, jolla hän sijoittui 39:nneksi. El Zaidi oli samalla matkalla kahdeskymmenes vuoden 2007 MM-kisoissa, mutta keskeytti Pekingin olympialaisissa 2008 , joissa hän oli 34 vuoden ikäisenä maansa historian vanhin olympiaurheilija.
Ennätykset
Lähde: IAAF
Huokoseläimet
Huokoseläimet (Foraminifera) on suuri Rhizaria-kuntaan kuuluvien yksisoluisten eliöiden luokka, jota luonnehtivat verkkomaiset valejalat. Huokoseläimet muodostavat tyypillisesti ympärilleen kovan kuoren, joka koostuu kalsiumkarbonaatista tai yhteenliimautuneista sedimenttihiukkasista. Kuori voi muodostaa yhden ontelon tai jakautua moniin lokeroihin, joiden sisällä solu elää. Valejalat voivat tulla kuoren ulkopuolelle yhdestä aukosta tai useista pienistä kuoren pinnalla olevista huokosista. Huokoseläimet käyttävät valejalkoja liikkumiseen, kiinnittymiseen ja ravintohiukkasten pyydystämiseen. Joillakin lajeilla on soluissaan endosymbionttisia yksisoluisia leviä, joiden ansiosta ne kykenevät yhteyttämään. Jotkut puolestaan kykenevät ottamaan ravinnoksi sulattamiltaan leviltä viherhiukkaset soluunsa, jossa ne jatkavat yhteyttämistä jonkin aikaa (kleptoplastidit eli "varastetut" viherhiukkaset).
Suurin osa huokoseläimistä elää merivedessä, ja erityisesti niitä tavataan rantojen meiofaunassa eli hiekan ja sedimentin seassa. Niitä elää myös plankitisina. thumb|left|240px|Merenpohjan huokoseläinten lajityypillisiä kuoria Huokoseläinten kovat kuoret säilyvät hyvin fossiileina. Niitä on löydetty jo kambrikautisista kerrostumista. Fossiilisista huokoseläimistä tehtyihin päätelmiin perustuu suuri osa muinaisista ilmasto-oloista saatua tietoa. Ne ovat hyviä johtofossiileita, ja niiden perusteella määritellään muun muassa stratigrafisista kerrostumista muun muassa niiden edustama meren syvyys.
Demetrios II
Demetrios II oli Makedonian kuningas vuosina 239–229 eaa. Hän oli Antigonos Gonataksen poika ja kuului Antigonidien hallitsijasukuun.
Jo isänsä aikana hän kunnostautui lyömällä Epeiroksen kuninkaan Aleksanteri II:n. Kun hän nousi valtaistuimelle vuonna 239 eaa. häntä vastaan nousivat Akhaian ja Aitolian liitot. Hänen onnistui kuitenkin lyödä kummatkin liitot ja riistää Boiotia niiden hallinnasta.
Demetrios joutui myös puolustamaan Makedoniaa dardaneja vastaan. Hän kuoli pian kärsittyään raskaan tappion heitä vastaan. Hänen ja Khryseisin poika Filippos oli vielä vasta lapsi ja hallitsijaksi tuli Antigonos III.
Demetrioksella oli useampiakin vaimoja: Antiokhos I:n tytär Stratonike, Epeiroksen Aleksanterin tytär Fthia ja serkkunsa Aleksanterin leski Nikaia.
Vienna International Centre
Keskittymä koostuu kuudesta kaartuvamallisesta toimistotornitalosta, jotka ympäröivät sylinterimäistä konferenssirakennusta. Keskittymän rakennuksista korkein kohoaa 120 metrin korkeuteen, ja siinä on 28 kerrosta. Alueen eteläosaan on suunniteltu valmistuvan vuonna 2008 uusi konferenssirakennus. Vuonna 2005 keskittymässä aloitettiin asbestin poisto rakennuksista.
Maya Jane Coles
Maya Jane Coles (s. Lontoo, Englanti) on brittiläis-japanilainen elektronisen musiikin tuottaja ja DJ. Omalla nimellään hän tuottaa pääasiallisesti house-musiikkia, kun taas hänen sivuprojekteistaan Noctural Sunshine keskittyy enemmän dubstepiin ja Lena Cullenin kanssa muodostettu duo She Is Danger elektroniseen dubiin.
Coles aloitti musiikin tuottamisen 15-vuotiaana Cubasella, millä hän alkuun tuotti hip-hopia ja trip-hopia. Muutamaa vuotta myöhemmin hän julkaisi ensimmäiset house-tyyliset kaksi julkaisuaan Dogmatik Records -levy-yhtiöllä vuosina 2008 ja 2009.
Läpimurto
Julkaistuaan She Is Danger-projektinsa kanssa remixejä muun muassa Massive Attackille ja Gorillazille, Colesin suurempi läpimurto tapahtui 2010, jolloin hän julkaisi neljän kappaleen EP:n Frank Rogersin omistamalla Real Tone Recordsilla. DJ Mag-lehti nimesi hänen yhdeksi vuoden parhaista tulokkaista, ja hänen kappaleensa What They Say samannimiseltä EP:ltä oli yksi vuoden soitetuimmista DJ:iden keskuudessa.
Vuonna 2012 Coles voitti lukuisia palkintoja, muun muassa DJ Mag-lehden vuoden tuottaja, Mixmagin paras läpimurto-DJ, FACTin naisartisti ja Symphonic Distributionin vuoden artisti. Hänet kutsuttiin nauhoittamaan miksaus DJ Kicks-kokoelmistoon. Marraskuussa Rolling Stone-lehti listasi Colesin sijalle 14. vaikutusvaltaisimpien DJ:iden listalla.
Charlie McGettigan
Charlie McGettigan on irlantilainen laulaja.
Hän edusti Irlantia vuoden 1994 Eurovision laulukilpailussa yhdessä Paul Harringtonin kanssa laululla Rock ’n’ Roll Kids. Laulu voitti ja toi Irlannille jo kolmannen euroviisuvoiton peräkkäin. McGettigan esiintyi myös Euroviisujen 50-vuotisjuhlatapahtumassa Congratulations.
Quban piirikunta
thumb|250px|Quban piiri Azerbaidžanin kartalla. Quban piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 2610 neliökilometriä. Asukkaita on 153 500 henkeä (vuonna 2010).
Quban piiri sijaitsee Azerbaidžanin koillisosassa. Se rajoittuu koillisessa Xaçmazin, idässä Şabranin, etelässä Xızın, Şamaxın ja İsmayıllın, lännessä Qəbələn ja pohjoisessa Qusarin piireihin.
Piirin keskus on Quban kaupunki, josta on 168 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita huomattavampia paikkakuntia ovat Qonaqkəndin ja Qırmızı qəsəbən taajamat. Kuntia on yhteensä 101 ja kyliä 155. Kaupunkiväestön osuus on 24,8 % (vuonna 2010). Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 79,2 % on azereja, 9,1 % tateja, 5,9 % lezgejä, 1,8 % juutalaisia, 1,4 % hinalugeja, 1,4 % turkkilaisia ja 0,5 % kryzejä.
Repentigny
Repentigny on 76 237 asukkaan (2006) kaupunki Québecin provinssissa Kanadassa. Kaupunki sijaitsee Rivière des Prairies- ja Saint Lawrence -joen yhtymäkohdassa Montréalinsaaren pohjoispuolella ja kuuluu Montréalin metropolialueeseen.
Marcel Duriez
Marcel Duriez (20. kesäkuuta 1940 Seclin, Nord – 2. helmikuuta 2023 Clermont-Ferrand, Puy-de-Dôme) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.
Repentigny
Historia
Pierre Le Gardeur perusti kaupungin vuonna 1670,.
Quban piirikunta
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut hedelmien kasvatukseen ja karjanhoitoon. Teollisuutta edustavat säilyketehdas ja matonkutomo.
Marcel Duriez
Duriez osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran 20-vuotiaana Rooman 1960 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun puolivälierissä ajalla 15,0 s; alkuerissä hän juoksi ajan 14,7 s. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän keskeytti alkuerässään. Tokion 1964 olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun ja sijoittui kuudenneksi ajalla 14,0 s. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän saavutti pronssia ajalla 14,0 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän sivusi Ranskan ennätystä 13,7 s sekä välierissä että loppukilpailussa ja sijoittui lopputuloksissa seitsemänneksi.
Ranskan mestaruuden 189-senttinen ja 85-kiloinen Duriez voitti vuosina 1963 ja 1965–1968. Hän juoksi ensimmäisenä ranskalaisena 110 metrin aidat alle 14 sekunnissa parantaessaan heinäkuussa 1963 Ranskan ennätyksen aikaan 13,9 s. Lisäksi hän sivusi Ranskan ennätystä 12 kertaa vuosina 1960–1968. Kotimaassaan hän edusti seuroja Etoile Oignies ja AS Montferrand.
Repentigny
Historia
Repentigny on päätepiste historialliselle Chemin du Roy -tielle, jonka toinen pää on Québecin kaupungissa.
Vuonna 2002 Repentigny yhdistyi läheisen, pienemmän Le Gardeurin kaupungin kanssa.
Ystävyyskaupungit
Kaupungilla on kaksi ystävyyskaupunkia. Molemmat niistä sijaitsevat Ranskassa.
Lielahden kartanon rata
Lielahdessa Porin radan varressa oli normaalileveyksinen pistoraide, jota käytettiin siirtokuormauksiin kartanon radan vaunuista VR:n vaunuihin ja päinvastoin. Kartanon rata laski jyrkästi Lielahdenharjun rinnettä ja kulki sitten pitkin kartanon koivukujaa kartanon päärakennuksen suuntaan. Radalta johti tässä kohtaa kaksi sivuhaaraa länteen, toinen harjulla olevalle sorakuopalle ja toinen nykyisten Harjuntaustan ja Turvesuonkadun linjausta noudattaen Isollesuolle. Suolta kuljetettiin turvetta kartanon pelloille ja navettaan kuivikkeeksi.
Radan veturitalli sijaitsi kartanon navetan vieressä sen itäpuolella. Tallilta lähti edelleen kaksihaarainen rata, jonka toinen haara kulki kartanon puimala- ja latorakennusten kautta edelleen Possilan rakennusten taakse päättyen nykyisen Teivaalantie 46:n kohdalla. Toinen haara kulki nykyisen Rientolankadun suunnassa Possilankadun risteyksen paikkeille, jossa se haarautui taas kahtia vasemmalle Kukkolan tilalle ja oikealle Pohtolan kautta Siivikkalaan Rajalan (Honkasalon) tilalle.
The Austonian
The Austonian on Yhdysvaltojen Austinissa, Texasissa sijaitseva pilvenpiirtäjä. The Austonian on Austinin korkein rakennus. Sen korkeus on 208 metriä ja siinä on 56 kerrosta. Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 2007 ja rakennus valmistui vuonna 2010. Rakennuksen kustannukset olivat noin 250 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. The Austonianin omistaa Moreland Properties -yhtiö. Suunnittelijana toimi Ziegler Cooper Architects -yhtiö.
Sovinto (järjestö)
thumb|250px|Vaihtoehtoisen ammatti- ja oppisopimuskoulun edustalta. thumb|250px|Moottoripyörä huollossa. thumb|250px|Puutöitä Sovinto ry:n esittelypisteessä, joka sijaitsee osoitteessa Hämeentie 62, 00500 Helsinki. Sovinto ry on suomalainen kansalaisjärjestö, joka ylläpitää Helsingin Roihupellossa vaihtoehtoiseksi ammatti- ja oppisopimuskouluksi kutsuttua työpajatoimintaa. Koulu on monikulttuurinen.
Oppilaitoksen yli 200 opiskelijaa opiskelevat korjausrakentamista, ravintola- ja kahvila-alaa, kauneudenhoitoa, pienkonekorjausta, ajoneuvoasennusta, autokorinkorjausta, puusepäntyötä, kalusteasennusta ja veneasennusta.
Oppilaitoksessa mm. huolletaan ja korjataan ajoneuvoja sekä veneitä tilaustyönä.
Days of Being Wild
Days of Being Wild on Wong Kar-wain ohjaama hongkongilainen draamaelokuva vuodelta 1991 Se on hidastempoinen ihmissuhdedraama.
Juoni
Vauvana äitinsä hylkäämäksi tullut ja alkoholisoituneen prostituoidun kasvattama kivikasvoinen nuorukainen Yuddy käyttää hyväkseen naisia lievittääkseen traumaansa. Sekä kioskin myyjätär että yökerhon tanssijatar rakastuvat häneen saamatta vastakaikua. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1960.
Arvioita
Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan Wong Kar-wain toinen ohjaustyö edustaa jo paljon täysipainoisempaa omintakeisuutta kuin tämän esikoiselokuva As Tears Go By (1988): ”Harvoin tulee vastaan filmiä, joka ei paljon perusta juonesta vaan imee vastustamattoman lumovoimansa täyttymättömän kaihon riipaisevasta kauneudesta.” Maskulan mukaan Kar-wai jatkoi samojen teemojen käsittelyä elokuvassaan In the Mood for Love (2000).
ISelectBowie
iSelectBowie on David Bowien vuonna 2008 julkaistu kokoelma-albumi. Levyn nimi juontaa juurensa siitä, että Bowie on itse valinnut sille sisältyvät kappaleet.
Albumille sisältyy kappale "Some Are", joka oli aiemmin saatavilla ainoastaan albumin Low vuoden 1991 uusintapainoksen bonuskappaleena.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie.
Fanconin anemia
Fanconin anemia on peittyvästi periytyvä syndrooma, jonka oireita ovat anemian lisäksi sydänviat, kehitysvammaisuus ja poikkeuksellinen pienikokoisuus. Munuaiset saattavat olla epämuodostuneet.
Fanconin anemian esiintyvyys on suunnilleen 1/360 000. Syndrooma on kuitenkin yleisempi tietyissä yhteisöissä: Etelä-Afrikan europideista siitä kärsii 1 ihminen 22 000:sta ja Israelin aškenazijuutalaisista yksi 30 000:sta.
Fanconin anemian kuvasi ensimmäisenä Guido Fanconi vuonna 1927. Potilaat ovat erityisen alttiita leukemialle.
Donnelly
Donnelly on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Palais Schwarzenberg
thumb|250px|Palais Schwarzenberg. Palais Schwarzenberg on palatsimainen rakennus Itävallan pääkaupungin Wienin 3. kaupunginosassa eli Landstraßessa. Se on saanut nimensä Schwarzenbergin aatelissuvun mukaan, ja edustaa arkkitehtuurin barokin tyylisuuntaa.
Palatsin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1697 itävaltalaisen arkkitehdin Johann Lukas von Hildebrandtin johdolla, ja ne saatti päätökseen arkkitehti Johann Bernhard Fischer von Erlach vuonna 1728. Palatsissa sijaitsee nykyisin hotelli, ja rakennusta käytetään juhlatilaisuuksiin.
Gerber
Gerber on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Apicius
Apicius on kokoelma, joka sisältää roomalaisia ruokareseptejä, joita yleisesti pidetään syntyneen 300-luvun jälkipuoliskolla tai 400-luvun alkupuoliskolla, ja jotka on kirjoitettu kielellä, joka muistuttaa enemmän vulgaarilatinaa kuin klassista latinaa.
Nimi oli pitkään liitetty ruokaan kohdistuvaan liioiteltuun rakkauteen, mikä on peräisin varhaiselta nimen kantajalta Marcus Gavius Apiciukselta, joka oli roomalainen herkuttelija ja hienostuneen ylellisyyden ihailija, joka eli joskus ensimmäisellä vuosisadalla keisari Tiberiuksen hallintoaikana. Hänen on virheellisesti väitetty kirjoittaneen tämän kirjan, joka on pseudepigrafisesti pantu hänen nimiinsä.
Apicius on keittiössä käytettävä kirja. Sen varhaisimmat painetut versiot julkaistiin tavallisesti yleisnimellä De re coquinaria ('ruoanlaitosta'), ja se pantiin muutoin tuntemattoman ”Caelius Apiciuksen” nimiin, mikä päähänpisto perusteltiin sillä, että toinen käsikirjoituksista on otsikoitu tekstillä ”API CAE”.
Sisältö
Sisältö ei aina vastaa otsikkoa.
Ruoka
Kirjassa kuvattujen reseptien avulla voi valmistaa Välimeren seuduilla noihin aikoihin sovellettua ruokavaliota noudattavia ruokia. Antiikin aikaan, ei ollut monia niistä ruokalajeista, jotka seutuun nykyisin liitetään. Reseptit on tarkoitettu varakkaan luokan käyttöön, ja osa niistä sisälsi aika eksoottisisa aineksia, kuten flamingoa.
Vladimir Petrov
Vladimir Vladimirovitš Petrov (, 30. kesäkuuta 1947 Krasnogorsk, Moskovan alue, Neuvostoliitto – 28. helmikuuta 2017) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija.
Petrov tuli tunnetuksi kuuluisassa Mihailov–Petrov–Harlamov-hyökkäysketjussa ”troikassa”. Hän oli ketjun keskushyökkääjä. Hän edusti armeijan seuroja TsSKA:ta ja Krylja Sovetovia (Neuvostosiivet). Neuvostoliiton mestaruuksia on 11 vuosilta 1968, 1970–1973, 1975, 1977–1981. Hän voitti yhdeksän maailmanmestaruutta vuosina 1969–1971, 1973–1975, 1978–1979 ja 1981 sekä olympiakultaa vuosina 1972 ja 1976. Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1969. Hän teki 189 maalia 281 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen tehotilaston 4. sijalla. 1990-luvulla Petrov toimi Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtajana.
Pelaajana
Pelaajana Petrov oli pelinrakentaja. Hänellä oli nopeat ja tarkat pelinavaukset. Petrov oli kahden suunnan hyökkääjä, pystyi hyökkäämään ja puolustamaan hyvin. Hän oli voimakasrakenteinen pelaaja ja pystyi pelaamaan fyysisesti kovaa peliä. Hän syötti tarkasti laitureilleen luoden hyviä maalintekopaikkoja. Hän oli huipputaitoinen 1 vastaan 1 tilanteissa. Hänellä oli erikoisen voimakas, tarkka lyöntilaukaus ja oikean puolen pelaajana hän oli vaikea puolustettava. Petrov oli kuuluisa jäähyntappaja, hän pystyi hyvin suojaamaan kiekkoa. Hän oli erittäin hyvä ylivoimapelaaja.
Akaler Sandhane
Akaler sandhane on intialainen elokuva vuodelta 1980. Se kertoo filmiryhmästä, joka tekee elokuvaa vuoden 1943 nälänhädästä.
Elokuva sai erikoispalkinnon Berliinin elokuvajuhlilla.
Pariisin kylmäveriottelu
Pariisin kylmäveriottelu on Vincennesin raviradalla Pariisissa vuodesta 2002 lähtien järjestetty Pohjoismaisten kylmäveristen ravikilpailu. Se käsittää kaksi erillistä lähtöä, jotka juostaan helmikuun lopussa.
Kilpailun tarkoituksena on esitellä ranskalaiselle yleisölle kylmäverihevosia, joilla kilpaillaan vain Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa. Pariisin kylmäveriottelun avaa Prix des Trotteurs Sang-Froid ja toinen kilpailu on muutamaa päivää myöhemmin juostava Prix des Pays Nordiques. Lähtöihin osallistuu yhteensä 12 hevosta, jokaisesta kolmesta maasta on mukana neljä osallistujaa. Pohjoismaisten ohjastajien lisäksi niitä ajavat myös ranskalaiset huippuohjastajat.
1881
Vuosi 1881 oli normaalivuosi, joka alkoi lauantaista.
Abu Ya'qub Yusuf I
thumb|Abu Ya'qub Yusuf I:n aikaan lyöty kolikko. Abu Ya'qub Yusuf I (, ’Abū Ya‘qūb Yūsuf) oli Marrakechin kalifi 1163–1184. Hän yhdisti hajanaisen valtakunnan, kukisti kapinoivat heimot ja valloitti vuoteen 1172 mennessä suurimman osan Espanjan muslimialueista.
Abu Ya'qub Yusuf lopetti isänsä Abd al-Mu'minin aloittamat heimokutsunnat ja supisti armeijan käsittämään vain omaa heimoaan almohadeja. Tämän jälkeen hän tyrehdytti Pohjois-Marokon Riojen kapinan ja vuoteen 1166 mennessä myös kapinaa johtaneen ghomara-heimon. Vuodesta 1171 alkaen hän ryhtyi auttamaan Espanjan muslimeita ja otti samalla valtaansa hajanaiset pikkuvaltiot. Vuonna 1183 hän jälleen marssi Gibraltarinsalmen yli ja jatkoi Sevillasta Santarémiin, jota alkoi piirittää. Kalifin joukkoja vastassa olivat Portugalin Alfonso I ja Leónin Ferdinand II. Abu Ya'qub Yusuf kuoli vuonna 1184 piirityksessä saamiinsa vammoihin ja kalifiksi valittiin hänen poikansa Abu Yusuf Ya'qub al-Mansur.
Värilämpötila
thumb|220px|Vasemmassa valaisinpylväässä on värilämpötilaltaan päivänvaloa vastaava noin 5 000 K polttimo. Oikeanpuoleisessa valaisimessa on käytetty alle 3 000 K polttimoa.
Värilämpötila on valkoiseksi käsitetyn valon, kuten auringonvalon ja lamppujen valojen mitattava ominaisuus. Värilämpötilan yksikkö on kelvin. Värilämpötila on sellaisen mustan kappaleen lämpötila, jonka säteilemä valo vastaa tarkasteltavaa valoa. Esimerkiksi tähden tai hehkulampun voidaan katsoa olevan likimäärin mustia kappaleita, joten niiden säteilemän valon värilämpötila on sama kuin niiden oma lämpötila. Muunlaisen valonlähteen, esimerkiksi loisteputken tai valkoisen LEDin, värilämpötila määritetään vertailemalla sen valoa mustan kappaleen säteilyyn ja etsimällä ihmisen värinäön kannalta valoa parhaiten vastaava mustan kappaleen säteilylämpötila. Voimakkaasti värillisellä valolla ei ole värilämpötilaa.
MOS 6502
thumb|MOS 6502
Värilämpötila
Maan pinnalle saapuvan auringonvalon värilämpötila muuttuu jatkuvasti päivän aikana ilmakehän sinistä valoa sirottavan vaikutuksen vuoksi. Värilämpötilan noustessa valon väri muuttuu punaisesta (2 000 K) siniseksi (12 000–18 000 K).
MOS 6502
MOS 6502 on MOS Technologyn suunnittelema ja valmistama 8-bittinen mikrosuoritin, joka tuli markkinoille vuonna 1975. Se oli ilmestymishetkellään markkinoiden edullisin mikroprosessori ja saavutti siksi suuren suosion.
Värilämpötila
Ihmisen kyky erottaa värilämpötiloja vaihtelee valaistuksen kirkkauden mukaan. Tätä kuvataan mm. ns. Kruithofin käyrällä. Tyypillisen sisätilan valaistuksessa alueena pidetään monesti värilämpötiloja n. 2 790–11 000 kelvinin välillä.
MOS 6502
6502:aa ja sen sukulaispiirejä käyttivät 8-bittisissä malleissaan sellaiset tunnetut tietokone- ja pelikonsolivalmistajat kuin Apple, Atari, Commodore ja Nintendo (NES).
6502 on saanut vaikutteita Motorolan 8-bittisestä 6800-suorittimesta, jota vastaan se myös kilpaili. Kummallekin yhteistä on muun muassa yksinkertainen rakenne ja rekisterien vähäinen määrä.
Värilämpötila
right|pienoiskuva|300px|Mustan kappaleen säteilemän valon värin piirtämä ura eri lämpötiloissa [[CIE 1931 XYZ -väriavaruus|CIE x,y -kromaattisuusdiagrammilla. Mustan kappaleen uraa leikkaavat viivat määrittelevät valonlähteen korreloidun värilämpötilan.]]
Cherry Pop
Cherry Pop on romanialaislaulaja Alexandra Stanin kappale hänen Unlocked-studioalbumilta. Sen julkaisivat Fonogram Studios ja Roton Music albumin toisena singlenä 28. toukokuuta 2014. Sanoituksia media on laajalti kuvaillut mahdollisesti seksuaalisuuteen liittyviksi. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin singlen kanssa samana päivänä. Videolla artisti tanssii lukuisissa, pääosin pirteänsävyisissä ympäristöissä J-pop-henkisten vaatetuksien ja peruukkien kera. Kappale on päässyt tähän mennessä listoille Japanissa ja Romaniassa.
Värilämpötila
Valonlähteiden markkinoinnissa ja arkikielessä keltaiseen (ja edelleen oranssiin ja punaiseen) vivahtavia valonlähteitä kutsutaan "lämpimiksi" ja sinertäviä "viileiksi" tai "kylmiksi". Jaottelu kylmiin ja kuumiin väreihin ei ole yksiselitteinen ja perustuu enemmänkin havaintoihin ihmisten tuntemuksista. On mm. osoitettu, että ihmiset arvioivat lämpimällä värillä maalatun huoneen lämpötilan korkeammaksi kuin viileän värisen huoneen. Kuitenkin esim. kylmänä pidetystä sinisestäkin on mahdollista löytää lämmin sävy ja lämpimänä pidetystä punaisesta kylmä. Lisäksi viileäkin väri voi vaikuttaa lämpimältä vielä kylmempien värien joukossa. Sinertävä valo yhdistetään usein lumeen ja jäähän. Vastaavasti palavan puun kelta-oranssi on helppo mieltää lämpimäksi. Todellisuudessa keltasävyisen valonlähteen varsinainen värilämpötila on kuitenkin matalampi kuin sinisävyisen. Alle 2 500 K säteilyn energia taas alkaa jo painottua ihmiselle näkymättömään infrapunaan. Puhtaan lämpösäteilyn eli infrapunan värilämpötila on alle 1 000 K.
MOS 6502
Suorittimen suunnitteli Chuck Peddle halvemmaksi kilpailijaksi Motorola 6800:lle. MOS 6502 oli nopeampi, halvempi (kymmenesosa Motorola 6800:n ja Intel 8080:n hinnasta) ja valmistusprosessi tuotti kymmenenkertaisesti toimivia mikropiirejä. Tämän seurauksena myös muiden valmistajien oli laskettava hintoja, mikä auttoi henkilökohtaisten tietokoneiden ”vallankumouksessa”. MOS 6502 oli käytössä lukuisissa mikrotietokoneissa kuten Apple I, Apple II, BBC Micro ja Commodore PET. Vuonna 1977 julkaistun Atari 2600:n suosion johdosta Atari oli yksi suurimmista asiakkaista.
Cherry Pop
Kappalelista
Digitaalinen lataus
MOS 6502
Toinen merkittävä 6502-yhteensopivien suorittimien valmistaja on Western Design Center, joka valmistaa joitakin malleja vieläkin käyttöön sulautetuissa järjestelmissä: valmistusmäärät ovat satoja miljoonia vuosittain ja toimitusten kokonaismäärän arvioidaan oleva viiden ja kymmenen miljardin välillä.
Värilämpötila
Keinovalon värilämpötila otetaan huomioon, kun tila valaistaan sisustukseen ja tavoiteltuun tunnelmaan sopivalla tavalla. Perinteisen hehkulampun värilämpötila on 2 700 K ja halogeenilampun noin 3 000 K. Kotikäytössä on suosittu matalahkon värilämpötilan lamppuja, koska niihin on totuttu ja monet kokevat niiden valon kodikkaan miellyttäväksi. Julkisissa tiloissa tavanomaisia ovat valkoisemmat 4 000 K loistelamput, sillä tyypillisesti lamppujen hyötysuhde on ollut hieman parempi valkoisempana (saadaan enemmän valoa samalla teholla) ja värintoisto on monesti parempi. Päivänvalolampuiksi nimitetään lamppuja, joiden värilämpötila on yli 5 000 K ja värintoisto on hyvä. Yli 5 500 K valo taas alkaa jo näyttää ihmisestä sinertävältä.
MOS 6502
Muuta
Suorittimen erikoisuus on ns. nollasivu eli muistin ensimmäiset 256 tavua. Monet konekielikäskyt ovat lyhyempiä ja nopeampia, kun niiden operandi on nollasivulla. Esimerkiksi muistin käsittely onnistuu yhden tavun mittaisella osoitteella 16-bittisen sijaan.
Värilämpötila
Valokuvauksessa
Filmille kuvatessa voidaan valita kahden erityyppisen filmin väliltä: toinen soveltuu suorassa auringonvalossa (5 600 K) ja toinen keinovalossa (engl. tungsten light, 3 200–3 400 K) kuvaamiseen. Tästä eteenpäin värilämpötilan hallitseminen tapahtuu objektiivin eteen asennettavilla suotimilla, jotka tosin vähentävät kameraan tulevan valon määrää.
MOS 6502
Muuta
Suorittimen reset-, IRQ- ja NMI-vektorit sijaitsevat muistiavaruuden lopussa. Käynnistyessään ja uudelleenkäynnistyessään suoritin lukee ohjelmalaskurin arvon osoitteista $FFFC ja $FFFD ja suoritus alkaa tästä osoitteesta.
Värilämpötila
Valokuvauksessa
Kaikille kameroille yhteinen riesa on kuitenkin valokuvattava ympäristö, jossa esiintyy värilämpötilaltaan rajusti vaihtelevia valonlähteitä (esimerkiksi huone, johon sisävalaistuksen lisäksi paistaa suora auringonvalo). Valkotasapaino tai värilämpötila voidaan säätää vain yhdelle valotyypille, joten muut valolähteet saattavat näkyä lopullisessa kuvassa värillisenä. Jotkut filmityypit (pääasiassa elokuvafilmit, kuten esimerkiksi Fuji Reala 500D) on kehitetty sietämään tällaisia kuvaustilanteita tavallisia filmejä paremmin.
MOS 6502
Bugit ja erikoiset ominaisuudet
MOS 6502 NMOS -prosessoreiden eräs tunnetuimmista bugeista liittyy käskyyn. Sitä suoritettaessa prosessori lataa ensin vähemmän merkitsevän tavun osoitteesta $xxFF, mutta enemmän merkitsevä tavu ladataankin osoitteesta $xx00 osoitteen $xxFF+1 sijaan.
Värilämpötila
Valokuvauksessa
Värejä esitettäessä punaisten, vihreiden ja sinisten väripisteiden keskinäistä suhdetta voidaan muuttaa näytön väriasetuksista.
MOS 6502
Muunnokset ja johdannaiset
Suorittimesta on valmistettu useita muunnoksia ja johdannaisia sekä samaa suoritinta ovat valmistaneet lisenssillä useat muut yritykset.
Lempi Metso
Lempi Metso (19. heinäkuuta 1912 Kitee – 3. joulukuuta 1995 Kitee) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja runoilija.
MOS 6502
Muunnokset ja johdannaiset
MOS valmisti useita 6502-yhteensopivia suorittimia, kuten 6501, 6507, 6510, 6512, 7501, 8501, 8502 ja 8510. Näiden ajama konekieli on suurelta osin identtistä jopa dokumentoimattomien käskyjen ja bugien osalta. Esimerkiksi 6510:n merkittäviä eroja ovat kaksisuuntainen I/O-väylä ja mahdollisuus asettaa osoiteväylä korkeaimpedanssiseen tilaan.
Värilämpötila
Valokuvauksessa
Digitaalikameroiden näytön värisävyä voidaan säätää punaisen ja sinisen välillä.
Lempi Metso
Metso toimi opettajana Kiteellä ja Tohmajärvellä.
Värilämpötila
White Point Temperature
White Point Temperature eli valkoisen pisteen värilämpötila on näytön värilämpötilasta kertova, vaihdettava referenssipiste, joka määrittelee pikselin valkoisen värin RGB-pisteiden yhteisvaikutuksena. Valkoisen pisteen värilämpötila vaihtelee 5 000–9 300 K välillä. Alhainen luku näkyy näytössä punaisuutena, korkea luku sinisyytenä. Useimmat ammattilaiset vertailevat originaalia ja vedosta 5 000 K valossa. Painojälkeä vedokseen vertaillaan D50 standardin (5 000 kelviniä) valossa ja CRI-indeksin olisi oltava yli 90. Aikaisempi suositus vedostarkkailuun oli 6 500 kelviniä.
MOS 6502
Muunnokset ja johdannaiset
WDC 65816 on 16-bittinen 6502-yhteensopiva suoritin, jota käytetään muun muassa viimeisissä Apple II:n malleissa, Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolissa sekä joissakin Commodore 64:n ja 128:n turbokorteissa (SuperCPU).
Angelmanin oireyhtymä
Angelmanin oireyhtymä on Harry Angelmanin vuonna 1965 kuvaama oireistokokonaisuus, jonka piirteitä ovat vaikea henkinen kehitysvammaisuus, erilaiset neurologiset häiriöt, ataksia ja poikkeuksellisen pienikokoinen pää. Luonteenomaisia ovat myös epileptiset kohtaukset, toistuvat naurunpuuskat sekä käsien nykiminen tai taputtelu. Aivosähkökäyrä on yleensä poikkeava. Tavallisesti oireyhtymästä kärsivät lapset ovat yliaktiivisia ja heillä on keskittymisvaikeuksia, vaikka nämä oireet yleensä lieventyvät ajan myötä. Ei tiedetä tarkkaan, mistä oireyhtymään liittyvät naurunpuuskat johtuvat. Yleisesti ottaen useimmat oireyhtymästä kärsivät ovat olemukseltaan iloisia, nauravia ja puheongelmista huolimatta mielellään kontaktia ottavia.
Angelmanin oireyhtymän aiheuttaa 15. kromosomin puutteellisuus tai sen geenin poikkeavuus. Jos kromosomin 15 alueen 15q12 häviämä periytyy äidiltä, on tuloksena Angelmanin oireyhtymä. Jos sama virhe periytyy isältä, tuloksena on Prader–Willin oireyhtymä.
Angelmanin oireyhtymästä kärsivä saattaa elää yhtä pitkän elämän kuin normaaliväestönkin edustajat. Useimmat potilaat oppivat kävelemään, mutta sanallinen kommunikaatio jää hyvin vajavaiseksi niilläkin Angelman-ihmisillä, jotka oppivat puhumaan. Ensimmäiset Angelman-tapaukset todettiin Yhdysvalloissa 1980-luvun alussa, ja nyt tapauksia on todettu eri puolilla maailmaa. Diagnoosia ei yleensä saada tehdyksi heti lapsen synnyttyä vaan vasta varhaislapsuuden aikana. Suomessa on annettu noin 50 Angelman-diagnoosia, mutta uskotaan, että varsin moni tästä melko huonosti tunnetusta oireyhtymästä kärsivistä on yhä tunnistamatta. Suomessa toimii oma Angelman-yhdistys.
Angelman-oireisia on arvioitu olevan väestöstä yksi 15 000:sta – 30 000:sta. Uskotaan, että kyseessä on kuitenkin alidiagnosoitu sairaus.
Oireiden taso vaihtelee potilaiden välillä suurestikin. Oireet myös muuttuvat iän karttuessa: aikuisiällä yliaktiivisuus ja unihäiriöt lieventyvät ja kouristukset vähenevät tai peräti loppuvat. Murrosikä käynnistyy tavallisesti normaalisti tai vain hieman myöhässä, ja seksuaalisen kehityksen uskotaan olevan normaalia. On havaittu, että inkontinenssia esiintyy Angelmanin oireyhtymästä kärsivillä tavanomaista yleisemmin.
Angelmanin oireyhtymä ei vaikuta eliniän pituuteen merkittävästi.
Lo Bosworth
thumb|Lo Bosworth vuonna 2008. Lauren Ogilvie ”Lo” Bosworth (s. 29. syyskuuta 1986 Laguna Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen julkisuuden henkilö. Hän on esiintynyt MTV:n realitysarjoissa Laguna Beach ja The Hills.
Angelmanin oireyhtymä
Colin Farrellin poika sairastaa Angelmanin syndroomaa.
Lo Bosworth
Laguna Beach ja The Hills
Laguna Beachissa seurattiin Orangen piirikunnan nuorison elämää ja siinä esiintyi Bosworthin lisäksi hänen ystäviään. Tämän jälkeen Bosworth on esiintynyt myös Laguna Beachin spin-off-sarjassa The Hills, joka seuraa Bosworthin parhaan ystävän Lauren Conradin elämää Los Angelesissa.
Muuta
Bosworth on valmistunut UCLA-yliopistosta pääaineenaan taidehistoria. Bosworthilta ilmestyi kirja The Lo-Down tammikuussa 2011.
Ibanez JEM
pienoiskuva|Vihreä Ibanez JEM vuodelta 1987. Ibanez JEM on Ibanezin valmistama Steve Vaille suunniteltu signature- eli nimikkokitara, joka julkaistiin vuonna 1987. JEMin alamalleja ovat JEM7, JEM77, JEM777, JEM505, JEM555, JemJr, sekä seitsemänkielinen Universe. JEMeille on tyypillistä kantokahva (Monkey Grip) pleksin yläpuolella, tallan juureen kaiverretut urat viritinnupeille (Lion Claw) ja kukkaiskuviointi otelaudassa (Tree of Life).
Walter Joseph Hickel
pienoiskuva|230px|Walter Joseph Hickel Walter Joseph ”Wally” Hickel (18. elokuuta 1919 Ellinwood, Kansas, Yhdysvallat – 7. toukokuuta 2010 Anchorage, Alaska, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.