cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richmond (Brittiläinen Kolumbia)
Richmondin Oval-hallissa järjestettiin vuoden 2009 pikaluistelun matkakohtaiset MM-kilpailut ja vuoden 2010 talviolympialaisten pikaluistelukilpailut.
Fiqh
Fiqh ( 'ymmärrys') on islamilaisen šaria-lain tulkintaa. Se koostuu lain asiantuntijoiden päätöksistä muslimien elämään vaikuttavista asioista. Fiqh tarkoittaa myös tapaa, jolla islamilaista lakia johdetaan ensisijaisista lähteistä, kuten koraanista ja sunnasta, sekä toissijaisista lähteistä.
Islamilaisessa perinteessä šariaa pidetään varsinaisena jumalallisena lakina ja fiqh on sen tulkintaa. Fiqhin piiriin kuuluu muun muassa uskonnollista elämää, sopimusoikeutta, rikosoikeutta ja perheoikeutta käsittelevät lait. Usul al-fiqh (fiqhin perusteet) sisältää laintulkinnan menetelmät ja lähteen, josta laki on johdettu: nass (kirjalliset lähteet), aql (päättely) tai ijma (uskovien konsensus). Siinä myös määritellään onko lain antama ohje pakollinen, suositeltava, sallittu, vältettävä vai kielletty.
Islamilaisten lakikoulukuntien välillä vallitsee yleinen yksimielisyys usul al-fiqhin pääperiaatteista, mutta eroja esiintyy tiettyjen tekstilähteiden ja menetelmien hyväksyttävyydestä. 1700-luvun islamilaiset uudistusliikkeet korostivat tekstilähteiden merkitystä ja hylkäsivät konsensuksen lainjohtoperiaatteena, koska katsoivat sen olleen lain vähäisen kehittymisen syynä.
Suurin osa islamilaisista maista on ottanut käyttöön sekulaarit perustuslait, ja fiqhiä sovelletaan yleensä enää vain perheoikeudellisissa kysymyksissä.
Super Princess Peach
Super Princess Peach on TOSEn kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppelypeli, joka on julkaistu vuonna  Nintendo DSlle.
Peli sijoittuu Mario-pelisarjasta tuttuun sienivaltakuntaan ja sen päähenkilönä on Prinsessa Peach. Mario, Luigi ja joukko toadeja ovat joutuneet lumouksen alle. Prinsessa Peach yrittää pelastaa ystävänsä käyttämällä neljää tunteisiin perustuvaa voimaa: iloa, rauhallisuutta, raivoa ja surua. Tunteet esitetään neljään osaan jaetulla Nintendo DS:n kosketusnäytöllä. Tunnetta koskettamalla kyseinen voima aktivoituu mahdollistaen vihollisia vastaan taistelemisen tai ongelmien ratkaisemisen. Voimien käyttäminen laskee tunnemittarin pisteitä.
Cloisonné
pienoiskuva|Bysanttilainen pyhimystä esittävä Cloisonné-emalityö noin vuodelta 1100 Cloisonné eli soluemali tarkoittaa metalliesineiden päällystämistä ja koristelua emalilla. Cloisonné-tekniikalla kuvioiden ääriviivat juotetaan alustaan metallilangasta. Sen jälkeen metallilangoista tehty verkosto täytetään eri värisillä emali- ja lasituskentillä. Soluemalointia on yleensä käytetty kultasepäntöissä ja aseiden koristelussa.
Super Princess Peach
Pelaaminen
Super Princess Peachissa on monenlaisia eri maita, joissa pelitaso vaihtuu aina jonkun verran vaikeammaksi. Yhdessä maassa on kuusi kenttää, ja jokaisesta kentästä on saatava tähti, ja tähden saamiseksi on pelastettava kaikista kuudesta kentästä kolme toadia. Kun kaikissa kuudessa kentässä on tähdet, saa vastaansa välivastuksen. Melkein jokaisessa maassa on myös vedenalainen taso, jossa Perry-sateenvarjo muuttuu sukellusveneeksi, ja köysirata, jossa Perry on kori, jossa Peach istuu.
Cloisonné
Soluemalointi tuli Euroopassa yleiseen käyttöön 300-luvulla, ja se kehittyi huippuunsa 900–1100-luvulla Bysantissa. Hyvä esimerkki bysanttilaisesta soluemaloinnista on Venetsian Pyhän Markuksen kirkon kultapohjaan tehty alttarikoriste Pala d’Oro. Kiinassa soluemaloinnin kukoistuskausi oli 1300–1700-luvulla ja Japanissa 1600–1700-luvulla.
Super Princess Peach
Pelaaminen
Itse pääpelin lisäksi pelissä on myös palapelejä, joiden paloja voi joko ostaa pelin shopista tai etsimällä niitä kentistä. Palapelissä on tarkoitus tehdä omia ennätyksiä, eli koittaa kasata ne nopeammin kuin edellisellä kerralla. Pelissä on myös minipelejä, joita voi kerätä etsimällä hohtavia palloja, joissa lukee "minigame". Lisäksi pelissä on vielä shop, extra ja musiikki-huone. Musiikki-huoneessa voi kuunnella pelin hauskoja musiikkeja (Musiikkia voi kerätä etsimällä nuotteja). Shopista voi ostaa Perry- sateenvarjolle lisätoimintoja, palapelin paloja, musiikkia yms. (Shopin löydät pelin oikeasta yläkulmasta) Pelissä on myös extra, jossa arvaillaan Perryn unia, jotka tapahtuivat oikeasti, kun hän oli vielä ihminen.
Vastaanotto
Pelit-lehti antoi pelille pisteiksi 81/100 ja luonnehti peliä helpoksi, mutta vaihtelevaksi.
Echineismeri
Echineismeri oli Itämeren jääkauden jälkeinen vaihe Yoldiameren ja Ancylusjärven siirtymäkautena noin 10 800–10 400 vuotta sitten. Sitä ei aina lasketa erilliseksi Itämeren kehitysvaiheeksi. Vaihe on nimetty Echineis-simpukan mukaan.
Giorgetto Giugiaro
pienoiskuva|Giorgetto Giugiaro vuonna 2016. Giorgetto Giugiaro (s. 7. elokuuta 1938 Garessio, Italia) on italialainen automuotoilija. Sekä Giugiaron isä että isoisä olivat freskomaalareita. Hänen poikansa on myös tunnettu autosuunnittelija. Giugiaro opiskeli taideakatemiassa sekä teknillisessä opistossa. Taiteen ja tekniikan yhdistäminen tulivat olemaan Giorgetton tunnusomaisia piirteitä tämän astuessa Dante Giacosan muotoiluosastolle Fiatille. Myöhemmin Giugiaro työskenteli kuuluisalla Bertonella ja suunnitteli monien konseptimallien ohella muun muassa Ferrari 250 GT:n. Giugiaro siirtyi 1960-luvulla Ghialle jolle hän teki Maserati Ghiblin. 1968 hän erosi Ghialta ja perusti oman muotoiluyrityksensä nimellä Studi Italiani Realizzazione Prototipi yhdessä kahden läheisen kollegansa kanssa ja suunnitteli siellä aina vuoteen 1997 asti. Myöhemmin Giugiaron yrityksen nimi vaihtui Italdesign'ksi ja se toimii nykyään Torinossa. Suunnittelussa Giugiaro toimi edelleen konseptimallien parissa hyödyntäen dramaattisia ratkaisujaan tavallisissa tuotantomalleissa. Tällöin hän suunnitteli useita klassikoita mm. Volkswagen Golfin, Lancia Deltan ja Fiatille pikkuautot Panda, Uno sekä Punto. Giugiaron muotoilussa arvostetaan muotoilijan kykyä hyödyntää pienen auton sisätilat ulkoasun silti kärsimättä. Näiden jälkeenkin Giorgetto Giugiaro on muotoillut ja muotoilee useita tunnettuja tavallisia henkilöautoja.
Hänet palkittiin vuonna 1999 vuosisadan automuotoilijana. Vuonna 2005 Giugiaro suunnitteli itselleen 50-vuotisen muotoilu-uran kunniaksi Ferrarin 612 Scagliettin pohjalle yksittäiskappaleen Ferrari GG50 -mallia.
Vuonna 2010 Volkswagen Group osti 90,1 prosenttia Italdesignista. Kaupassa tuli mukana nimen käyttöoikeus ja yhtiön omistamat patentit.
Jan de Looper
Jan "Loep" de Looper (2. toukokuuta 1914 Hilversum – 23. kesäkuuta 1987 Hilversum) oli alankomaalainen maahockeypelaaja. De Looper voitti olympiapronssia Berliinin olympialaisissa 1936. Hän pelasi turnauksessa viisi ottelua, pelipaikkanaan maalivahti.
Hänen veljensä Henk oli myös maahockeypelaaja.
Autobahn A7 (Sveitsi)
Reitti
A7 kulkee A1-moottoritieltä, Winterthurin pohjoispuolelta, Saksan rajalle, Kreuzlingeniin. A7 kulkee kansallisen valtatien N7 reittiä.
A7 kulkee Thurgaun ja Zürichin kantonien alueella. Tie on 4-kaistainen. A7:n pituus on noin 30 kilometriä.
Mildred McDaniel
Mildred Louise ”Millie” McDaniel, naimisissa McDaniel-Singleton, (4. marraskuuta 1933 Atlanta – 30. syyskuuta 2004 Pasadena) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
McDaniel voitti korkeushypyssä olympiakultaa Melbournen 1956 olympialaisissa. Hänen voittotuloksensa 176 cm oli uusi maailmanennätys, ja seuraavat kilpailijat jäivät hänestä yhdeksän senttimetrin päähän. Hän on edelleenkin ainoa tummaihoinen naisten korkeushypyn olympiavoittaja.
Vasílis Tsitsánis
Vasílis Tsitsánis (18. tammikuuta 1915 Tríkala – 18. tammikuuta 1984 Lontoo) oli kreikkalainen busukinsoittaja, laulaja ja lauluntekijä.
Tsitsánis lähti asepalvelukseen vuonna 1938, mutta jatkoi samalla musiikkiuraansa. Hän alkoi ottaa vaikutteita rebetikasta ja itämaisista rytmeistä. Rebetika oli Ioánnis Metaxáksen diktatuurin aikana kuitenkin sensuurin kohteena. Sodan ja miehityksen vuosina Tsitsánis muutti Thessalonikiin. Hän levytti myöhemmin useita tällä ajanjaksolla kirjoittamiaan lauluja, joista yksi on erityisen tunnetuksi noussut ”Synnefiasméni Kyriakí” (”Pilvinen sunnuntai”). Vuodet 1945–1955 olivat Tsitsániksen uran tuotteliainta aikaa. Hän nosti kirjoittamillaan lauluilla suosioon sellaisia artisteja kuin Maríka Nínoun, Sotiría Bélloun ja Pródromos Tsaousákiksen. Tsitsánis onnistui sopeutumaan muuttuviin musiikkitrendeihin kadottamatta omaa yksilöllistä tyyliään. Hänen modernimpaa tuotantoaan lauloivat hänen itsensä lisäksi Stélios Kazantzídis, Grigóris Bithikótsis, Ákis Gavalás, Manólis Angelópoulos, Kaíti Gkréy (Gkréi), Póly Pánou, Charoúla Lampráki ja Stamátis Kókotas.
Uransa viimeisten neljäntoista vuoden ajan Tsitsánis esiintyi Chárama-klubilla, jonka mukaan nimetyn tuplalevyn hän julkaisi vuonna 1980. Albumilla kuullaan sekä hänen omia klassikkolaulujaan että busuki-improvisaatioita. Tsitsánis esiintyi vielä 24 päivää ennen kuolemaansa ja oli tällöin yhä aktiivinen lauluntekijänä. Hän kuoli 69-vuotispäivänään Bromptonin sairaalassa keuhko-operaation aiheuttamiin komplikaatioihin.
Ellen Jansen
pienoiskuva|Ellen Jansen Ellen Jansen (s. 6. lokakuuta 1992) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Brasiliaa vastaan 12. joulukuuta 2010. Vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailut, joissa Alankomaat saavutti hopeaa, olivat hänen ensimmäinen aikuisten arvoturnauksensa mutta hän jäi turnauksessa ilman peliaikaa.
Seuratasolla Jansen pelasi kymmenen kautta FC Twentessä ja siirtyi keväällä 2018 Ajaxiin. Keväällä 2020 hän siirtyi espanjalaisseura Valenciaan.
Bulgarian jalkapallomaajoukkue
Bulgarian jalkapallomaajoukkue edustaa Bulgariaa miesten kansainvälisissä jalkapallo-otteluissa. Joukkueen paras saavutus on vuoden 1994 maailmanmestaruuskilpailuista, joissa se voitti puolivälierissä Saksan 2–1. Maalintekijöinä olivat Hristo Stoitškov vapaapotkusta ja Jordan Letškov puskemalla keskityksestä. Joukkue sijoittui lopulta neljänneksi. Jo joukkueen pääsy kisoihin herätti huomiota, koska siihen se onnistui vain peittoamalla Ranskan joukkueen vieraskentällä. Tässä karsintaottelussa hyökkääjäpelaaja Emil Kostadinov onnistui tekemään kaksi maalia.
Aiemmin Bulgarian joukkue oli selviytynyt kaikkiin kisoihin 1962–1974, muttei onnistunut saamaan näissä kisoissa yhtään voittoa. Vuoden 1986 kisoissa joukkue pääsi jatkoon alkulohkosta, muttei pitemmälle. Vuosi 1994 oli menestysvuosi, 1998 tie pysähtyi alkulohkoon.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bulgarian joukkue on esiintynyt 1996 ja 2004 ensimmäisellä kierroksella. Olympiakisoista joukkueella on pronssi vuodelta 1956 ja hopea vuodelta 1968.
Mastogloiameri
Mastogloiameri oli jääkauden jälkeinen Itämeren esivaihe noin 9 000–8 000 vuotta sitten, jolloin Ancylusjärvestä oli avautunut yhteys Tanskan salmien kautta Atlanttiin, mutta vesi oli vielä niukkasuolaista murtovettä. Välittömästi tätä vaihetta seurasi nykyistä suolaisempi Litorinameri. Ilmasto oli lämpenevä, nykyistä lämpimämpi atlanttinen.
Nebraska (albumi)
Nebraska on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin kuudes albumi. Se julkaistiin vuonna 1982.
Kaikki albumin kappaleet ovat demoäänityksiä, jotka Springsteen soitti itse akustisen kitaran kanssa New Jerseyn asuntonsa makuuhuoneessa. Kappaleita yritettiin tehdä studiossa, mutta kun niihin ei saatu oikeaa tunnelmaa, laitettiin alkuperäiset demo-versiot levylle.
Suomen Kuvalehden Jorma Tuominen kirjoitti kotona äänitetyn albumin tulkintojen luovan kansanlaulumaista tunnelmaa paremmin kuin kenenkään muun tunnetun rockartistin levyt siihen mennessä. Hänestä albumi oli ”pitkä ja edistyksellinen askel taaksepäin, Woody Guthrien ja nuoren Bob Dylanin aikaan”.
Luettelo pikkuplaneetoista: 158001–159000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 158001:stä ja päättyen 159000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mariborin lentoasema
Mariborin lentoasema  on Slovenian toiseksi suurin lentoasema. Se palvelee Mariborin kaupunkia, sijaiten noin kymmenen kilometriä siitä etelään, Hoče-Slivnican kunnassa. Lentoasema avattiin vuoden 1976 kesäkuussa. Vuonna 2006 lentoasemaa käytti 12 419 matkustajaa.
Koartikulaatio
Taustaa
Kaikki puhutut kielet rakentuvat äänteille, jotka eroavat artikulatorisilta ominaisuuksiltaan monin eri tavoin toisistaan. Tärkeimpiä näistä ovat kielen asento ja sen tekemä liike, nenäväylän avonaisuus, huulten pyöreys ja äänihuulten tuottaman äänen laatu tai sen tuottamatta jättäminen. Irrallaan lausuttuna kullakin kielessä esiintyvällä äänteellä (foneemilla) on jokin tyypillinen näiden ominaisuuksien kokonaiskonfiguraatio. Esimerkiksi suomen kielen []-vokaali tuotetaan siten, että kielen keskikohta lähestyy kovaa kitalakea mutta jättää siihen kuitenkin selvän välin, nenäväylä pidetään täysin suljettuna, huulia ei juurikaan pyöristetä ja äänihuulet tuottavat normaalia sointiääntä. Suomen []-vokaali tuotetaan muuten samoin, mutta huulia pyöristetään enemmän ja kieli lähestyykin pehmeää kitalakea, johon se vielä jättää []:tä suuremman raon. []-konsonantissa kieli katkaisee hetkellisesti suusta tulevan ilmavirran kokonaan koskettamalla hammasvallia, minkä jälkeen ilmavirta päästetään äkillisesti purkautumaan ulos suusta kielen laskeutuessa alaspäin. []:n tuottamisessa äänihuulet eivät tuota ääntä lainkaan vaan päästävät niihin tulevan ilman suoraan läpi.
1900-luvun alussa toimineen strukturalistisen koulukunnan havainnon mukaan kielten äänteet erottuvat toisistaan pikemmin suhteellaan toisiinsa kuin ominaisuuksiensa absoluuttisilla arvoilla. Niinpä suomen täi-sanassa oleva etuvokaali ä (foneettisessa tarkekirjoituksessa, IPA:ssa []) tiedetään eri vokaaliksi kuin takavokaali a (IPA:ssa []) siitä, että ä:n vaihtaminen a:ksi tuottaisi suomessa erimerkityksisen sanan: tai. Kielessä, jossa ä:n vaihtaminen a:ksi ei koskaan muuttaisi sanan merkitystä, voitaisiin puhua yhdestä //-äänteestä, jonka absoluuttiset arvot eri äänneympäristöissä voisivat vaihdella aivan etisestä []:stä aivan takaiseen []:han (näin tapahtuukin esimerkiksi arabian kielen useimmissa muodoissa).
Koartikulaation toiminta
Jos äänteiden ominaiskonfiguraatioista pidettäisiin tiukasti kiinni, ääntöväylän eri osat joutuisivat jatkuvasti muuttamaan monin tavoin asemaansa lausuttaessa erilaisia äänteitä peräkkäin. Osa tästä liikkeestä olisi kuitenkin turhaa (redundanttia), koska äänteiden erottumiseksi toisistaan selvittäisiin usein paljon vähemmilläkin muutoksilla. Koartikulaation avulla toteuttavien muutosten määrää minimoidaan: vierekkäiset äänteet mukautuvat toisiinsa niin paljon, että niiden tunnistettavuus ja selkeys eivät tästä kärsi.
Seita Vuorela
Seita Merituuli Vuorela (ent. Parkkola, 15. maaliskuuta 1971 Sumiainen – 20. huhtikuuta 2015 Turku)  oli suomalainen kirjailija, luovan kirjoittamisen opettaja ja valokuvaaja.
Vuorela oli kotoisin Keski-Suomesta. Vuorela suoritti ylioppilastutkinnon Jyväskylän Lyseon lukiossa. Hän opiskeli Jyväskylän ja Turun yliopistoissa kirjallisuutta, luovaa kirjoittamista, filosofiaa sekä folkloristiikkaa. Hän asui ja työskenteli sekä Turussa että Helsingissä.
Vuorela kirjoitti kuusi nuortenkirjaa Niina Revon kanssa ja kolme omaa romaania. Vuorelan kirjoja on käännetty monille kielille, muun muassa ranskaksi, italiaksi, englanniksi ja saksaksi. Hänen romaanilleen Viima (Une dernière chance) myönnettiin Ranskassa Pépite du roman ado européen -palkinto parhaasta nuortenromaanista vuonna 2011.
Vuorelalla on kaksi lasta.
Palkinnot
Finlandia Junior -palkintoehdokas, 2002 (yhdessä Niina Revon kanssa), 2006 ja 2016
HMS Griffin (H31)
Valmistus
Alus tilattiin maaliskuussa 1934 vuoden 1933 laivasto-ohjelmassa Vickers Armstrongilta Newcastlesta, missä köli laskettiin 20. syyskuuta 1934. Alus laskettiin vesille 15. elokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 6. kesäkuuta 1936. Valmistuskustannukset olivat 248 528 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Aluksella testattiin uutta potkurimallia verrattuna Amiraliteetin standardipotkuriin ennen siirtoa Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen, missä alus oli laivueenjohtajana toisen maailmansodan alkaessa. Se siirrettiin 22. lokakuuta laivueen mukana Gibraltarilta Plymouthiin. Laivue määrättiin Harwichiin valvomaan läntistä kulkureittiä. Alus vaurioitui 17. marraskuuta Harwichissa, minkä vuoksi se siirrettiin 19. marraskuuta Lontoossa telakalle, mistä se palasi jo seuraavana päivänä palvelukseen.
Aluksen miehistö pelasti 21. marraskuuta HMS Keithin ja HMS Boadicean kanssa Harwichin edustalla miinaan ajaneen HMS Gipsyn eloonjääneet. Griffinin miehistö pelasti 19. tammikuuta 1940 HMS Grenaden kanssa 113 miinaan ajaneen HMS Grenvillen eloonjäänyttä.
Taistelu Norjasta ja Dunkerque
Aluksen suojatessa 2. helmikuuta saattuetta FS84 se jäi suojaamaan sukellusveneen torpedoimaa tankkeria British Councilloria HMS Gallantin kanssa. Alus liittyi myöhemmin uudelleen saattueeseen. Huhtikuun alussa Griffin siirrettiin Kotilaivastoon Scapa Flowhun koottaessa yksiköitä Norjan taisteluihin. Alus partioi 4. huhtikuuta luoteisen reitin alueella sekä Pohjanmerellä. Se suojasi 14. huhtikuuta taistelulaiva HMS Valiantin ja risteilijä HMS Vindictiven kanssa saattuetta, joka kuljetti maihinnousujoukkoja Narvikiin. Saattueen määränpää muutettiin myöhemmin Namsokseksi.
Alus valtasi 24. huhtikuuta troolari Polariksen, jonka uskottiin toimivan Pohjanmerellä toimivien sukellusveneiden emälaivana. Se osallistui 2. toukokuuta Namsoksen evakuointiin. Kesäkuussa alus siirrettiin Kanaalin alueelle evakuoimaan joukkoja Ranskasta. Alus joutui 19. heinäkuuta Doverin ulkopuolella ilmahyökkäykseen, mutta ei kärsinyt merkittäviä vaurioita. Alus siirrettiin 24. heinäkuuta Gibraltarille 13. hävittäjälaivueeseen.
Välimeren laivastossa
Alus liitettiin 30. elokuuta operaatio Hatsin Force A:han, joka seuraavana päivänä määrättiin suojaamaan HMS Illutriousin, Valiantin, HMS Coventryn ja HMS Calcutan muodostama Force F Aleksandriaan. Alus palasi 4. syyskuuta hävittäjien mukana Gibraltarille. Se upotti 22. lokakuuta Gibraltarin edustalla Gallantin ja HMS Hotspurin kanssa Italian laivaston sukellusvene R. Smg. Lafolen. Alus varjosti 30. lokakuuta Vichyn Ranskan laivaston hävittäjiä Marokon rannikolla.
Marraskuussa alus siirrettiin Aleksandriaan 14. hävittäjälaivueeseen. Alus liitettiin 7. marraskuuta operaatio Coatissa Aleksandriaan siirrettävään Force F:ään. Alus suojasi 3. tammikuuta 1941 taistelulaivoja Bardian pommituksessa ja 7. tammikuuta suojasi operaatio Excessissä saattueen MC4 Pireukseen. Sen miehistö pelasti 10. tammikuuta Pantellarian kaakkoispuolella miinan ajaneen Gallantin eloonjääneet. Alus siirrettiin 15. tammikuuta Punaiselle merelle saattuetehtäviin. Helmikuussa se tuki operaatio Canvasissa maavoimien hyökkäystä Italian Somalimaahan. Se palasi maaliskuussa Välimerelle.
Alus suojasi 19. maaliskuuta Maltalle saattueen MW6, joka joutui voimakkaisiin ilmahyökkäyksiin. Seuraavana päivänä saattueen voimaa kasvatettiin kolmella ilmatorjuntaristeilijällä. Maltalta alus palasi Aleksandriaan. Alus oli 28. maaliskuuta Matapanin taistelussa hävittäjäsuojana. Alus upotti HMS Greyhoundin ja Hotspurin kanssa Italian laivaston hävittäjät RN Vittorio Alfierin ja RN Giosuè Carduccin. Seuraavana päivänä alus oli mukana suojaamassa saattueen Pireukseen operaatio Lustressa. Se ampui pääaseillaan 15. huhtikuuta HMAS Stuartin ja tykkivene HMS Gnatin kanssa Italian maavoimien varastoja Sollumissa.
Alus suojasi 24. huhtikuuta HMS Decoyn, HMS Hastyn, HMAS Waterhenin ja HMAS Vendettan kanssa Pireukseen saattuetta AN29 Pireukseen, josta se siirrettiin risteilijä Coventryn ja kolmen hävittäjän suojaamaan saattueeseen. Osasto evakuoi operaatio Demonissa liittoutuneiden joukkoja Megarasta läheltä Korintin satamaa. Saattueeseen kuuluneen SS Penlandin upottua aluksen miehistö pelasti eloonjääneet ja toimitti heidät Soudalahteen. Alus hinasi 29. huhtikuuta varastolaiva HMS Glenearnin Aidalahdesta. Hinausvastuu siirrettiin matkan aikana HMS Grimsbylle, jolloin hävittäjä kykeni palaamaan Kreikan rannikolle. Se suojasi 30. huhtikuuta Soudalahdesta Aleksandriaan sukellusveneverkonlaskija HMS Protectoria, joka hinasi vaurioitunutta HMS Roveria. Alus määrättiin 18. toukokuuta suojaamaan Kreetan evakuointia. Alus kuormasi joukkoja Soudalahdesta ja Sfakiasta.
Kesäkuussa alus määrättiin Kreetan evakuoinnin päätyttyä Syyrian rannikolle valvomaan Vichyn Ranskan laivaston yksiköitä. Aluksen tukikohtana oli operaatio Exporterissa Haifa. Se tulitti Haifan ja Beirutin välisellä tiellä olleita ajoneuvoja sekä suojasi risteilijöitä, jotka antoivat maavoimille tulitukea Beirutin ympäristön kohteisiin. Elokuussa alus palasi Aleksandriaan, jossa se määrättiin tukemaan Tobrukin varuskuntaa. Alus suojasi postia, täydennyksiä ja materiaalia kurjettavia Tobrukin saattueita. Se muun muassa osallistui australialaisten joukkojen vaihtamiseen. Aluksen miehistö pelasti 21. lokakuuta Bardian pohjoispuolella HMS Jaguarin kanssa Saksan laivaston sukellusveneen U-79 torpedoiman Gnatin miehistön. Vaurioitunut alus otettiin hinaukseen, kunnes Aleksandriasta saapuneet hinaajat kohdattiin Mersa Matruhin edustalla.
Alus siirrettiin 2. hävittäjälaivueeseen, jolloin sen tehtäväksi tuli laivaston raskaiden yksiköiden suojaaminen. Alus suojasi 24. marraskuuta laivueen mukana taistelulaivoja, kun etsittiin ilmoitettua akselivaltojen huoltosaattuetta Bengasiin. Seuraavana päivänä se etsi HMS Barhamin upottanutta sukellusvene U-331:ta tuloksetta. Joulukuussa alus osallistui laivueen mukana raskaiden yksiköiden suojaamiseen tuhottaessa vihollisen saattueita ja tulitettaessa erilaisia maakohteita. Aluksen miehistö pelasti 14. joulukuuta U-557:n torpedoiman risteilijä HMS Galatean eloonjääneitä. Alus osallistui 18. joulukuuta Italian laivaston sammakkomiesten etsintään, kun taistelulaivojen Valiantin ja HMS Queen Elizabethin alla oli Aleksandrian satamassa räjäytetty miinat.
Alus suojasi 16. tammikuuta 1942 operaatio MF3:ssa saattueen MW8A Aleksandriasta Maltalle. Se palasi 18. tammikuuta suojanneen osaston mukana Aleksandriaan, jossa alus siirrettiin huollettavaksi telakalle. Helmikuussa alus palasi palvelukseen ja liitettiin 13. helmikuuta Force B:hen suojaamaan operaatio MF5:ssä saattuetta MW9 Maltalle ja saattuetta ME10 Maltalta. Maltalle matkanneen saattueen tultua seuraavana päivänä upotetuksi ilmahyökkäyksissä Force B palasi Aleksandriaan saattueen ME10 mukana.
Itäinen laivasto
Alus siirrettiin 20. helmikuuta Decoyn, HMS Havockin, Hastyn, Hotspurin ja Heron kanssa Ceylonille Itäiseen laivastoon. Ne matkasivat Trincomaleehen Bombayn kautta, missä Griffin joutui telakalle. Maaliskuussa alus liittyi Itäiseen laivastoon partiointi ja saattuetehtäviin. Alus liitettiin 28. maaliskuuta Force B:hen suojaamaan lentotukialus HMS Hermestä ja muita raskaita yksiköitä. Osasto purjehti 30. maaliskuuta torjumaan keisarillisen Japanin laivaston hyökkäystä hieman ennen Japanin laivaston ilmavoimien hyökkäystä Ceylonille. Seuraavana päivänä osasto etsi ilman tulosta japanilaisia aluksia.
Alus oli tankattavana Attun atollilla, minkä jälkeen se etsi 2.-8. huhtikuuta laivaston mukana tuloksetta japanilaisia osastoja. Alus siirtyi 10. huhtikuuta laivaston mukana Kilindiniin Afrikan rannikolle, minkä jälkeen se suojasi kesäkuun alkuun saakka Intian valtameren saattueita. Alus kutsuttiin Massawaan, josta sen tuli siirtyä edelleen Välimerelle suojaten samalla taistelulaiva HMS Centurionia. Alus suojasi 12. kesäkuuta Välimeren laivaston mukana saattueen MW11 Maltalle operaatio Vigorousissa. Saattue joutui 14. kesäkuuta jatkuvien ilmahyökkäysten kohteeksi ja 15. kesäkuuta saatiin tieto merellä olevasta Italian laivastosta, jolloin saattue määrättiin vaihtoehtoiselle reitille. Saattue joutui E-veneiden maalitauluksi, jolloin saattueelle määrättiin taas uusi reitti. Uusiutuvien hyökkäysten vuoksi operaatio keskeytettiin ja saattue palasi Aleksandriaan.
Heinäkuussa alus palasi Kilindiliin Itäiseen laivastoon, jonka mukana se suojasi Intian valtamerellä kulkevia saattueita. Alus määrättiin elokuussa muutettavaksi sukellusvenentorjuntakykyiseksi saattuehävittäjäksi. Se osallistui syyskuussa maihinnousuharjoitukseen Zanzibarissa, minkä jälkeen se aloitti matkan Freetowniin. Lokakuussa alus suojasi saattueen Freetownista Bermudalle. Alus purjehti saattueesta vapauduttuaan kotimaahan.
Kanadan laivastolle
Griffin siirrettiin 1. maaliskuuta 1943 Kanadan laivastolle, joka otti sen palvelukseen 20. maaliskuuta nimellä HMCS Griffin. Aluksen muutostyöt valmistuivat kuitenkin vasta 24. maaliskuuta. Se nimettiin 10. huhtikuuta HMCS Ottawaksi.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Danique Kerkdijk
pienoiskuva|Danique Kerkdijk Danique Kerkdijk (s. 1. toukokuuta 1996) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa tammikuun 2021 loppuun mennessä 18 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Valko-Venäjää vastaan 17. syyskuuta 2015. Hän kuului MM-hopeaa 2019 saavuttaneeseen joukkueeseen mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan. Hän oli voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2014.
Seuratasolla Kerkdijk edustaa englantilaista Brighton & Hove Albionia. Kausina 2017–2019 hän edusti Bristol Cityä, jonne hän siirtyi kotimaansa FC Twentestä.
Saloisten kotiseutumuseo
Saloisten kotiseutumuseo on Pohjois-Pohjanmaalla entisessä Saloisten kunnassa, joka on nykyisin osa Raahea, sijaitseva paikallista talonpoikaiskulttuuria esittelevä museo. Museo sijaitsee kirkonkylän eteläpuolella Arkkukarin kylässä valtatie 8 varrella.
Historia
Syksyllä 1965 perustettiin Saloisten kotiseutu- ja museoyhdistys ry. Puuhamiehinä yhdistystä perustamassa olivat mm. Martti Levón, Erkki Anttila ja Eemeli Siniluoto. Ensimmäisiksi museorakennuksiksi yhdistys sai Saloisten manttaalikunnalta Arkkukarissa sijaitsevan vilja-aitan sekä Saloisten kunnalta edellisen vieressä sijaitsevan kunnalliskodin jyväaitan, jotka kunnostettiin museoesineiden säilytystä varten. Kunta lahjoitti yhdistykselle myös tontin. Myöhemmin museoalueelle siirrettiin monia muita rakennuksia. Kuntaliitoksen jälkeen museo on siirtynyt yhdistykseltä Raahen kaupungin omistukseen.
Rapalan kartano
Tandefeltien aatelissuku sai Rapalan kartanon läänityksekseen 1500-luvulla. Kartanoa käytettiin syrjäisen sijaintinsa vuoksi sivutilana.
Kartano päätyi 1800-luvun lopulla jämsäläiselle talonpojalle ja valtiopäivämiehelle Severus Konkolalle sekä edelleen hänen tyttärelleen Anni Konkolalle ja tämän aviomiehelle Rudolf Waldenille. Kartanon päärakennuksen ja tilanhoitajan asunnon uudistukset suunnitteli arkkitehti W. G. Palmqvist vuosina 1918–1919. Kartano on yksityiskäytössä.
Aiheesta muualla
61.45389°N, 25.51306°W
Ralph Macchio
Ralph George Macchio Jr. (s. 4. marraskuuta, 1961 Long Island, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Daniel LaRusson roolistaan Karate Kid -elokuvatrilogiassa ja Netflix-sarjassa Cobra Kai, joka on jatkoa elokuvatrilogialle. Hänen muita roolejaan ovat muun muassa Johnny Cade elokuvassa Outsiders – kolmen jengi, Jeremy Andretti TV-sarjassa Eight Is Enough, Bill Gambini elokuvassa Serkkuni Vinny, Eugene Martone elokuvassa Crossroads – bluesjätkät ja Archie Rodriguez TV-sarjassa Ruma Betty. Hänellä oli myös toistuva rooli konstaapeli Haddix'inä TV-sarjassa The Deuce.
Eemmeri
Eemmeri oli noin 125 000 vuotta sitten Itämeren altaassa vallinnut merivaihe. Eemmeri oli nykyistä Itämerta huomattavasti suurempi Atlantin lahti, joka jonkin aikaa oli myös suoraan yhteydessä Karjalan poikki Vienanmereen, jolloin Fennoskandia eristyi erilliseksi saareksi. Eemmeri peitti muun muassa Karjalankannaksen ja ulottui Etelä-Suomessa, Kaakkois-Suomessa ja Pohjanmaalla pitkälle sisämaahan. Pohjois- ja Keski-Suomessa oli kuivaa maata. Eemmeri oli murtovesiallas, mutta kuitenkin nykyistä Itämerta suolaisempi ja lämpimämpi. Eemmeren jäljiltä on edelleen maaperässä suolataskuja.
Ralph Macchio
Varhainen elämä
Macchio syntyi Huntingtonissa, New Yorkissa. Hänen äitinsä on nimeltään Rosalie (o.s. DeSantis) ja isänsä Ralph George Macchio Sr., joka omisti itsepalvelupesuloita ja jätevedentyhjennysfirman. Ralphilla on pikkuveli nimeltään Steven. Hänen isällään on italialais-kreikkalaisia sukujuuria ja hänen äitinsä on amerikanitalialainen. Macchio sanoi eräässä koe-esiintymisessä vuonna 1980, että hänen sukunsa tulee Napolista. Macchio valmistui newyorkilaisesta Half Hollow Hills High Schoolista vuonna 1979.
Eemmeri
Eemmeren nimi tulee tuolloin vallinneesta, viimeistä Veiksel-jääkautta edeltäneestä lämpimästä Eem-interglasiaalivaiheesta (n. 131 000–117 000 vuotta sitten). Interglasiaali taas on nimetty alankomaalaisen Eemjoen mukaan.
Ralph Macchio
Varhainen elämä
Macchio alkoi käydä steppaustunneilla kolmevuotiaana. Eräs kykyjenetsijä löysi hänet 16-vuotiaana.
Aikaisemmat roolit
Macchio valittiin Jeremy Andrettin rooliin kahdeksi kaudeksi TV-sarjaan Eight Is Enough. Tämän jälkeen hän sai Johnny Caden roolin vuoden 1983 elokuvassa Outsiders – kolmen jengi.
Karate Kid -elokuvat
Hänen suorituksensa Outsidersissa auttoi häntä saamaan Daniel LaRusson roolin vuoden 1984 menestyselokuvassa Karate Kid. Hän jatkoi roolin parissa elokuvan kahdessa jatko-osassa, Karate Kid II... kertomus jatkuu (1986) ja Karate Kid III (1989). Karate Kid -elokuvassa Macchio näytteli "lukiolaisreppanaa, joka päihitti kiusaajansa" ("a high school weakling turned bullybuster"), ja joka oppii karatea ystävältään ja mentoriltaan, Mr. Miyagilta (Pat Morita). Macchion suoritus Karate Kidissä teki hänestä "stratosfäärinkuulun" ("stratospherically famous").
Myöhemmät roolit
Macchio esiintyi vuoden 1986 elokuvassa Crossroads, musiikinopiskelija Eugene Martonen roolissa. Vuonna 1986, Macchio näytteli näytelmässä Cuba and His Teddy Bear Broadwaylla, muun muassa Robert De Niron kanssa. Vuonna 1992 hän näytteli Joe Pescin ja Marisa Tomein vastanäyttelijänä menestyskomediassa My Cousin Vinny, näytellen Billy Gambinia, jota syytetään virheellisesti murhasta hänen matkatessaan alabamalaisen pikkukaupungin läpi. Vuonna 1996, Macchio esiintyi pääosassa näytellen J. Pierrepont Finch'iä Tony-palkinnon vuonna 1962 voittaneen How to Succeed in Business Without Really Trying -nimisen musikaalin uusintaversion USA:n-kiertueella, ja sai suorituksestaan hyvät arvostelut. Viitaten rooliinsa kuoropoikana saman näytelmän lukioversiossa, Macchio sanoi: "Minua kutsuttiin "Dancing Kid'iksi". Ei sillä, että olisin ollut mitenkään mahtava, mutta olin tanssinut kolmevuotiaasta asti ja käynyt tunneilla June Claire School of Dancessa, Babylonissa, Long Islandilla."
20. syyskuuta 2010, Macchio oli aikuisen Carl Morellin roolissa Charles Messinan A Room of My Own -näytelmän lukutapahtumassa Bleecker Street Theater Companyn mukana. Helmikuussa 2011 julkistettiin uutinen, että Macchio kilpailee ABC-televisiokanavalla esitettävässä Dancing with the Stars -ohjelmassa (suom. Tanssii tähtien kanssa). Hän tippui kisasta semifinaaleissa, tullen koko kilpailun neljänneksi. Macchio on esiintynyt kanadalaisen Danko Jones -nimisen bändin musiikkivideoilla "Had Enough" ja "I Think Bad Thoughts".
Huhtikuussa 2012, Macchio sai roolin elokuvasta Hitchcock, joka pohjautuu dokumenttiromaaniin Alfred Hitchcock and the Making of 'Psycho'. Macchio näytteli Psycho-elokuvan käsikirjoittaja Joseph Stefanoa. pienoiskuva|180px|Macchio vuonna 2015
Karate Kidin jälkeinen aika ja Cobra Kai
Macchio esiintyi vuonna 2007 ilmestyneellä No More Kingsin "Sweep the Leg" -kappaleen musiikkivideolla eräänlaisena karikatyyri-versiona itsestään ja Karate Kidin Danielistä.
Kesäkuussa 2010 Macchio esiintyi Funny or Die'n internet-lyhytelokuvassa "Wax On, F*ck Off", jossa hänen lähimmäisensä järjestävät intervention, tarkoituksenaan saada entinen lapsitähti muuttumaan hyvätapaisesta perheenisästä addiktiksi, joka päätyy lööppeihin aiheutettuaan skandaaleja saadakseen uransa nousuun. Elokuvassa on toistuvia viittauksia Karate Kid -elokuvaan. Sketsin toistuva vitsi on se, että Macchiota luullaan murrosikäiseksi. Lyhytelokuva sai ylistystä TV Guiden toimittaja Bruce Frettsiltä, joka sanoi videon olevan "hulvaton" ja "komiikkakultaa".
Vuonna 2013, Macchio esiintyi TV-sarjassa Ensisilmäyksellä. Barney Stinson, yksi sarjan päähenkilöistä on sitä mieltä, että Macchio's roolihahmo Karate Kidissä, Daniel LaRusso, ei olisikaan se todellinen "karate kid", vaan että se olisi Johnny Lawrence, Danielin arkkivihollinen elokuvassa.
Karate Kid -elokuvan 30-vuotisjuhlallisuuksissa Japanese American National Museumissa vuonna 2014, Macchio kertoi, että vuoden 1947 keltainen Fordin avoauto, jonka hänen roolihahmonsa Daniel sai Miyagilta sarjan ensimmäisessä elokuvassa on hänen autotallissaan.
Muistelmat
Vuonna 2022 Macchio julkaisi muistelmakirjansa nimeltään Waxing On: The Karate Kid and Me, jossa hän käy läpi Karate Kid -elokuvien perintöä ja Cobra Kaita.
Etelä-Suomen aluehallintovirasto
Etelä-Suomen aluehallintovirasto (AVI) aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa. Hämeenlinnan päätoimipaikka sijaitsee Keinusaaressa Wähäjärvenkadulla, Helsingin toimipaikka Pasilassa Ratapihantiellä ja Kouvolan toimipaikka kaupungin keskustassa Kauppamiehenkadulla.
Independence Hall
Independence Hall on historiallinen rakennus Philadelphian kaupungissa Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Rakennus rakennettiin vuosien 1732 ja 1753 välillä. Se edustaa Yrjöjen aikakauden arkkitehtuuria, ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Edmund Woolley (1695–1771) ja Andrew Hamilton (1676–1741).
Alun perin rakennus rakennettiin silloisen brittiläisen siirtomaan Pennsylvanian hallintorakennukseksi eli Pennsylvania State Houseksi. Amerikan vallankumouksen aikana siitä tuli toisen kontinentaalisen kongressin kokoontumispaikka. Rakennuksen historian kohokohta tapahtui 4. heinäkuuta vuonna 1776, kun siellä hyväksyttiin virallisesti Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus. Myöhemmin rakennuksessa allekirjoitettiin konfederaatioartiklat. Vuonna 1787 siellä kokoontui perustuslaillinen konventti, joka laati nykyisen Yhdysvaltain perustuslain.
Independence Hall otettiin vuonna 1979 Unescon maailmanperintöluetteloon. Vuonna 2005 siellä vieraili 645 564 vierailijaa. Rakennus kuuluu nykyään Independence National Historical Park -kansallispuistoon.
Burlington (Kanada)
Burlington on Suur-Torontoon kuuluva kaupunki Ontarion provinssissa Kanadassa. Kaupungissa elää noin 164 000 ihmistä, joista 92 % on eurooppalaista syntyperää ja 80 % on kristittyjä (2006). Aasialais- ja afrikkalaistaustaisen väestön osuus on erittäin pieni.
Ferenc Kiss
Ferenc Kiss (5. tammikuuta 1942 Nick, Vas – 8. syyskuuta 2015) oli unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
97 ja 100 kilogramman painoluokissa kilpaillut Kiss voitti olympiapronssia Münchenissä 1972. Hän kilpaili myös Méxicossa 1968 ja Tokiossa 1964 jossa sijoittui viidenneksi. MM-kilpailuista Kiss saavutti hopeaa vuosina 1965 ja 1970, ja lisäksi hän sijoittui neljänneksi vuosina 1966, 1967 ja 1973. EM-kilpailuista hän voitti kultaa vuosina 1967 ja 1968 sekä hopeaa vuonna 1970. Lisäksi hän oli kuudes vuonna 1966.
Kiss kuoli 73-vuotiaana 8. syyskuuta 2015.
Sienivaltakunta
Sienivaltakunta (japaniksi Kinoko Ōkoku) on osa Nintendon Mario-pelisarjan pelien tapahtumapaikkana toimivasta fantasiamaailmasta. Sienivaltakunta on monarkia, jonka johtajana toimii useimmiten prinsessa Peach. Valtakunnan asukkaat ovat toadeja, sieni-ihmisiä, vaikka Peach onkin ihminen. Sienivaltakunta joutuu usein vihollisuuksiin Koopien valtakunnan ja sen johtajan Bowserin kanssa.
Alueita
Super Mario (series)
Lize Kop
pienoiskuva|Lize Kop Lize Kop (s. 17. maaliskuuta 1998) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä kuusi maaottelua, joista ensimmäisen Puolaa vastaan 4. maaliskuuta 2019. Hän kuului Alankomaiden MM-hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt lopputurnauksessa pelaamaan lainkaan.
Kop edustaa seuratasolla Ajaxia.
Vartio Reinillä
Vartio Reinillä (Watch on the Rhine) on yhdysvaltalaisen Lillian Hellmanin kirjoittama näytelmä, joka kantaesitettiin vuonna 1941 ja voitti New York Drama Critics’ Circlen parhaan näytelmän palkinnon. Saksan vastarintaliikkeen jäsenistä Yhdysvalloissa kertovan näytelmän on suomentanut Pentti Saarikoski vuonna 1978. Elokuvana tarina tunnetaan Suomessa nimellä Usko huomispäivään (1943). Näytelmän nimi tulee 1800-luvun saksalaisesta isänmaallisesta laulusta ”Die Wacht am Rhein”.
Juoni
Farrellyn talossa on vieraana myös Teck de Brancovis, köyhtynyt romanialainen kreivi, joka on juonitellut saksalaisten kanssa asuessaan Washingtonissa. Hän tutkii salaa Müllerin pariskunnan makuuhuoneen ja löytää lukitusta matkalaukusta aseen ja 23 000 dollaria, joilla on tarkoitus rahoittaa natsien vastaista maanalaista toimintaa Saksassa.
Julius I Rátót
Julius I Rátót oli Unkarilainen paroni, jolla oli useita korkea-arvoisia tehtäviä Unkarin kuninkaiden Andreas II:n sekä Béla IV:n aikana. Hän toimi Transilvanian voivodina vuosina 1229 - 1231. Juliuksen voivodikaudella Béla IV nimitettiin Transilvanian herttuaksi vuosiksi 1225 - 1235.
Vartio Reinillä
Juoni
Müllerit kuulevat että Max Freidech, vastarintaliikkeen jäsen, on pidätetty Saksassa. Koska Freidech aiemmin pelasti Kurt Müllerin Gestapon kynsistä, Kurt suunnitteleekin paluuta Saksaan tätä auttamaan.
Julius I Rátót
Juliuksen isä Leustachius Rátót toimi Transilvanian voivodina 1176 - n. 1196.
Vartio Reinillä
Juoni
Kreivi de Brancovis uhkaa paljastaa Kurtin suunnitelman natseille, ellei tämä maksa hänelle kymmentätuhatta dollaria. Kurt tappaa kreivin. Fanny ja David suostuvat auttamaan hänet ulos maasta.
Kurt on ollut poissa kuukausia mitään ilmoittamatta. Hänen poikansa Joshua ilmoittaa lähtevänsä etsimään isäänsä heti kun täyttäisi pian 18 vuotta. Sara, peläten että menettäisi sekä miehensä että poikansa, vastustelee mutta kerää rohkeutensa kun pojan on tullut aika lähteä.
Dashiell Hammett sovitti näytelmän vuonna 1943 ensi-iltansa saaneeksi elokuvaksi Usko huomispäivään, jossa Sara Mülleriä näyttelee Bette Davis ja Kurt Mülleriä Paul Lukas, joka teki roolin myös näyttämöllä teoksen alkuperäistuotannossa.
Loes Geurts
pienoiskuva|Loes Geurts Loes Geurts (s. 12. tammikuuta 1986) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa kesäkuun 2020 loppuun mennessä 125 maaottelua. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Suomea vastaan 20. elokuuta 2005. Vuosien 2009 ja 2013 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli maajoukkueen ykkösmaalivahti mutta jäi varamaalivahdin rooliin Alankomaiden voittaessa Euroopan-mestaruuden vuonna 2017 ja saavuttaessa MM-hopeaa 2019.
Geurts pelasi Western Illinois Universityn yliopistojoukkueessa ja on seuratasolla edustanut Saksassa Heike Rheinea, kotimaassaan AZ Alkmaaria ja Telstaria, Ruotsissa Vittsjötä ja Kopparbergs/Göteborgia sekä Ranskassa Paris Saint-Germainia. Vuonna 2018 hän palasi Göteborgiin.
Salaisuus (vuoden 1967 elokuva)
Salaisuus (tai Äitimme talo, Our Mother’s House) on Jack Claytonin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1967. Siinä seitsemän orvoksi jäänyttä lasta eivät halua orpokotiin äidin kuoltua, vaan hautaavat tämän puutarhaan ja salaavat kuoleman. Kateissa ollut isä ilmestyy omine aikeineen.
Toad
Toad on yleinen nimitys Nintendon Mario-peleissä esiintyvistä sieni-ihmisistä, jotka tunnetaan myös nimellä "Mushroom People". Toadit asuvat sienivaltakunnassa, jota johtaa prinsessa Peach. Ne ovat prinsessa Peachin palvelijoita ja kunnostavat myös linnaa. Toadeilla on sininen, kultareunainen liivi, ruskeat kengät ja valkoinen "vaippa". Heillä on päässään punavalkoinen sieni.
Historia
Toad esiintyi ensimmäisen kerran pelissä Super Mario Bros. ja ensimmäinen pelattava Toad-hahmo oli pelissä Super Mario Bros. 2. Toadit esiintyvät melkein kaikissa Mario-tasohyppelypeleissä sekä Mario Kart -pelisarjan kaikissa peleissä.
Eniten toadeja on Nintendon uudessa kännykkäpelissä, Super Mario Runissa, jossa Sienivaltakunta on raunioitunut Bowserin hyökkäyksessä, ja pelaajan täytyy rakentaa sinne toad-taloja ja siten kunnostaa Sienivaltakunta. Pelaajat voivat myös "juosta kilpaa" tavallisen yksinpelin sijasta. Voittaja saa osan häviäjän toadeista.
Toad-talot
Useimmissa Mario-seikkailupeleissä on Toad-taloja, joista saa jonkin esineen. Niiden ensiesiintyminen oli pelissä Super Mario Bros. 3, jossa niiden sisällä oli kolme arkkua. Mario pystyi avaamaan yhden näistä arkuista, jolloin hän sai sen sisältämän esineen. New Super Mario Bros. -peleissä on useita erilaisia Toad-taloja.
Pelit
New Super Mario Bros. on saatavilla Wiille sekä Nintendolle. Siinä hahmoina käytetään Toadeja Marioa sekä Luigia. Toadeja on myös Bros-pelin eri kentissä ilman Toad-hahmoa.
Adolf Eichmann
Otto Adolf Eichmann (19. maaliskuuta 1906 Solingen, Saksa – 31. toukokuuta 1962 Ramla, Israel) oli SS-everstiluutnantti, Obersturmbannführer natsi-Saksassa.
Eichmannia pidetään holokaustin (”lopullinen ratkaisu”, ) toteutuksen organisoijana. Hän järjesti keskitysleireille lähetettävien ihmisten tunnistamisen ja kuljetukset. Eichmann toimi päätöksentekijänä ja toteuttajana Saksan juutalaiskysymyksissä, häntä on pidetty kulissien takana toimivana pääpyövelinä, ja hänet tuomittiin sen vuoksi kuolemaan. Max Jakobson kiteyttää näkemyksensä muotoon, että Eichmann oli ”kansanmurhan kansliapäällikkö”.
Nuoruusvuodet
Eichmann syntyi ja kasvoi Solingenissa Saksassa. Hänen isänsä Adolf Karl Eichmann oli liikemies ja kirjanpitäjänä paikallisessa voimalaitoksessa, ja perhe muutti isän työn mukana vuonna 1913 Linziin Itävalta-Unkariin, jossa perheen äiti, Maria o.s. Schefferling, kuoli. Eichmannin isä palveli ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkarin armeijassa. Lapsena Eichmann oli melko tummahipiäinen, ja siksi muut lapset kiusasivat häntä usein juutalaisen näköiseksi. Hänen isänsä siirtyi öljyalalle Standard Oilin tytäryhtiön Vacuum Oil Companyn palvelukseen, jossa myös Adolf Eichmann työskenteli nuorena.
Nousu valtaan natsi-Saksassa
Eichmann liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen huhtikuussa 1932. Hän tutustui muun muassa Ernst Kaltenbrunneriin, jonka isällä oli ollut yhteisiä liiketoimia Eichmannin isän kanssa. Vuonna 1934 Eichmann palveli SS-alikersanttina Dachaun keskitysleirillä, jossa hän kiinnitti Reinhard Heydrichin huomion. Sen jälkeen hän liittyi turvallisuuspalveluun, Sicherheitsdienstiin, jonka Berliinin toimistoon hän pääsi töihin. SD:n ”juutalaisosaston” päälliköstä Edler von Mildensteinista tuli Eichmannin oppi-isä, joka innosti häntä perehtymään sionismiin ja juutalaisuuden historiaan.
Syyskuussa 1937 Eichmann lähti yhdessä esimiehensä Herbert Hagenin kanssa Palestiinaan tutkimaan mahdollisuuksia juutalaisten siirtämiseksi Saksasta Palestiinaan. He matkustivat Haifaan, kävivät Karmel-vuorella ja kohtasivat saksalaisen tohtori Reichartin, jolta saivat perusteellisen selvityksen Palestiinan tilanteesta. Sen jälkeen he tapasivat Feivel Polkesin, jonka kanssa he tutustuivat erääseen kibbutsiin. Seuraavana päivänä brittiläiset vangitsivat heidät ja karkottivat maasta. He palasivat Saksaan Kairon kautta. Siellä he tapasivat Haganan jäseniä, mutta keskustelujen sisällöstä kiistellään. Kairossa he tapasivat Palestiinan arabijohtajia, kuten Jerusalemin muftin Amin al-Husseinin. Jälkeenpäin he kirjoittivat raportin, jossa he esittivät siirtosuunnitelmien hylkäämistä. Eichmannin ja Hagenin mielestä juutalaisten siirtäminen ei ollut taloudellisesti järkevää eikä sopinut Saksan politiikkaan, joka ei kannattanut juutalaisvaltion syntymistä Lähi-itään.
Matkan jälkeen Eichmann siirrettiin SD:n Wienin toimistoon, jolloin hänen vastuulleen tulivat Itävallan juutalaiset. Maaliskuussa 1938 Itävalta liitettiin Saksaan, jolloin pelko levisi itävallanjuutalaisten keskuuteen. Eichmann kehitti erityisen ”koontilinjan”, jonka avulla maasta poistuvilta juutalaisilta vietiin omaisuus, käteisvarat ja oikeudet. Muutamassa kuukaudessa Eichmannin toimisto oli siirtänyt 150 000 juutalaista, ja hänet siirrettiin järjestämään samankaltaista toimintaa Prahaan.
Toiminta toisen maailmansodan aikana
Lokakuussa 1939 Eichmannista tuli Valtakunnan pääturvallisuusviraston RSHA:n Amt IV B 4:n päällikkö. Amt IV B 4 (alun perin IV D 4) oli Gestapon alajaosto, jonka vastuulla olivat juutalaisiin liittyvät asiat. Yksi Eichmannin ajatuksista oli Euroopan neljän miljoonan juutalaisen siirtäminen Madagaskarille, mutta se osoittautui liian utopistiseksi. Sodan aikana Eichmann sai SS-Obersturmbannführerin arvon.
Eichmann osallistui vuonna 1942 Wannseen konferenssiin, jossa päätettiin ”juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta”. Lopullinen ratkaisu tarkoitti juutalaisten joukkotuhoa pakkosiirtojen sijaan. Sodan loppuvaiheessa Eichmann asui Budapestissa ja organisoi Saksan miehittämän Unkarin juutalaisten tuhoamista. Suuren osan heistä likvidoivat unkarilaisen Nuoliristi-järjestön jäsenet, osa määrättiin raskaille kuolemanmarsseille kohti länttä.
Sodanjälkeinen piileskelyn aika
thumb|200px|Eichmannin [[Punainen Risti|Punaisen Ristin passi, jota hän käytti siirtyessään vuonna 1950 Argentiinaan.]] Toisen maailmansodan jälkeen yhdysvaltalaisjoukot ottivat Eichmannin kiinni. Oltuaan vankina lähes puoli vuotta hän onnistui kuitenkin toukokuussa 1945 pakenemaan vankileiriltä, koska häntä ei kyetty tunnistamaan. Hän matkusti kohti Bad Ischliä, mutta joutui matkalla yhdysvaltalaisten sotilaiden pidättämäksi heinäkuun lopussa tai elokuun alussa 1945. Valenimellä Otto Eckmann esiintynyttä Eichmannia pidettiin vankeudessa Oberdachstettenissä, josta hän karkasi vankitovereidensa avulla 1946 ja saapui maaliskuun alkupäivinä 1946 Celleen, jossa hän oli metsätyössä neljä vuotta. Eichmann lähti Saksasta vuoden 1950 alussa ja meni Italiaan, jossa muuan fransiskaanimunkki järjesti hänelle Ricardo Klementin nimelle kirjoitetun passin ja Argentiinan viisumin. Heinäkuun puolivälissä 1950 Eichmann matkusti Argentiinaan Buenos Airesiin. Hänen vaimonsa ja heidän kolme lastaan muuttivat Argentiinaan 1953. Paikallisessa saksalaisyhteisössä karkurin henkilöllisyys oli melko laajalti tiedossa.
Saksan liittotasavallan tiedustelupalvelu sai asiasta vihiä, mutta maan hallitus empi Eichmannin paljastamista, sillä se pelkäsi Eichmannin kertovan korkeiden virkamiesten ja poliitikkojen entisistä natsiyhteyksistä. Saksa kertoi kuitenkin tietonsa vuonna 1958 Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:lle, mutta CIA ei reagoinut asiaan, eikä kumpikaan maa ilmoittanut asiasta Eichmannia etsiville israelilaisille.
Sieppaus
Vuonna 1957 Hessenin osavaltion pääsyyttäjä Fritz Bauer sai vihjeen Eichmannin olinpaikasta Argentiinassa asuvalta saksanjuutalaiselta juristilta, Lother Hermannilta. Hermannin tytär Silvia tapaili tuohon aikaan Eichmannin poikaa Nickiä. Bauer kertoi asiasta Israelin salaiselle palvelulle Mossadille. Mossad tutki asiaa Argentiinassa, mutta totesi talon, jossa Eichmannin perheineen asui, olevan liian vaatimaton entiselle natsijohtajalle.