cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Vysotski
Runoilijan ja lauluntekijän ura
Vysotskin laulut olivat usein ensimmäisessä persoonassa mutta hyvin erilaisten henkilötyyppien nimissä. Monet näistä kertojista eivät olleet lainkaan nuhteettomia, vaan varkaita ja roistoja, joiden motiiveja Vysotski yritti valottaa, myös yhteiskunnalliselta kannalta. Rikollisista teemoista Vysotski siirtyi sota-aiheeseen, jossa hän korosti virallisen runouden normien vastaisesti ihmiselämää kaikkein korkeimpana arvona. 1960-luvun jälkipuoliskolla Vysotskin runouden teemoiksi nousivat myös muun muassa urheilu, meret ja vuoret, historia, satiiri ja rakkaus. Hän kehitteli teemojaan eteenpäin ja loi urallaan kokonaisen lauluensyklopedian aikansa venäläisestä elämästä. Tämä runsaus ja universaalisuus tekivät Vysotskista laajasti kiinnostavan koko Venäjällä.
Vysotskista tuli suosittu sooloesiintyjä instituuteissa, tehtaissa, kerhoilla ja klubeilla, ja hän esiintyi myös monituhatpäisillä stadioneilla. Hän esiintyi Neuvostoliiton paikkakuntien ja sotilastukikohtien lisäksi paljon myös ulkomailla aina Pohjois-Amerikkaa myöten. Vysotski kirjoitti lauluja myös eri teattereille ja elokuviin.
Vysotski alkoi 1970-luvun taitteessa saada lehdistössä kielteistä huomiota, ja häntä alettiin kutsua neuvostovastaiseksi. Häneltä kiellettiin esiintymisiä, ja hän sai esittää vain ”tarkastettuja” lauluja.
Vysotskin lauluesityksiä tallennettiin Venäjällä nauhalle, missä muodossa ne levisivät laajalle kuulijakunnalle. Hän levytti Ranskassa ja Kanadassa, mutta nämä levytykset julkaistiin Venäjällä vasta paljon myöhemmin. Vuonna 1974 Vysotski sai nauhoittaa kaksi levyllistä harmittomimpia laulujaan neuvostoliittolaiselle Melodija-levy-yhtiölle yhdessä vaimonsa Marina Vladyn kanssa. Hänen karhean ja voimakkaan äänensä taustalla soittaa studio-orkesteri.
Viimeisinä vuosinaan Vysotskin lyriikkaan tuli mukaan paljon tunnustusta, rippiä.
Eräässä venäläisessä kyselytutkimuksessa Vysotskin suuren suosion syyksi annettiin ensisijaisesti se, että Vysotskin laulut olivat totuudellisia ja heijastivat elämää, eikä Vysotski peitellyt epäkohtia vaan "puhui totta päin naamaa". Vysotski nimettiin myös rohkeaksi periaatteiden puolustajaksi ja kiellettyjen teemojen käsittelijäksi, jonka isänmaallisuus lähti sielusta. Häntä pidettiin myös elämänläheisenä ja kansanomaisena monimutkaisten totuuksien ymmärrettävänä ilmaisijana.
Yksityiselämä
Vysotski meni vuonna 1960 naimisiin näyttelijä Iza Žukovan (o. s. Meškova) kanssa. Liitto päättyi eroon teatteriopintojen päätyttyä.
Vysotski solmi vuonna 1965 virallisen avioliiton näyttelijä Ljudmila Abramovan kanssa. He olivat jo saaneet vuonna 1962 pojan nimeltä Arkadi ja vuonna 1964 pojan nimeltä Nikita.
Joulukuussa 1970 Vysotski oli eronnut toisesta vaimostaan ja meni nyt naimisiin ranskalaisnäyttelijä Marina Vladyn kanssa. Vysotski matkusteli jatkuvasti Neuvostoliitossa esittäen musiikkia sekä näytellen teatterissa, elokuvissa ja televisiossa. Ensimmäisen kerran ulkomailla Vysotski kävi vuonna 1973, kun hän ajoi Pariisiin tapaamaan vaimoaan. Palattuaan hän sai sakot maksun saamisesta lauluistaan. Vysotski sai käydä ulkomailla tämän jälkeenkin, ja hän vietti vaimonsa kanssa aikaa Länsi-Euroopassa ja aina Meksikossa ja Tahitilla asti. Vysotski joutui vuonna 1974 alkoholivieroitukseen ja sai kapselin ihon alle.
Kuolema
Vysotskin viimeiseksi elokuvatyöksi jäi esiintyminen dokumenttielokuvassa Muistan ihanan hetken… vuonna 1980. Hän kärsi sydänoireista ja oli sairaalassa hoidettavana. Hänen viimeinen teatteriesiintymisensä oli Hamletina heinäkuussa 1980. Vysotski kuoli 25. heinäkuuta 1980, ja hänet haudattiin kolme päivää myöhemmin.
Jälkimaine
thumb|Venäläinen postimerkki, Vladimir Vysotski, 1999, 2 ruplaa. (Michel 761, Scott 6547).
Vysotskin runoja ei julkaistu Neuvostoliitossa vielä hänen elinaikanaan. Vuosi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1981 julkaistiin Vysotskilta kirja Hermo. Vuodesta 1988 jälkeen hänen runonsa alkoivat ilmestyä Neuvostoliitossa vapaana sensuurista. 1990-luvulla Vysotskin taiteellinen tuotanto oli tullut pysyväksi osaksi venäläistä kirjallisuutta. Hänen tuotantoaan julkaistiin jo ahkerasti, hänestä tehtiin kirjallisuustieteellisiä tutkimuksia ja artikkeleita, ja häntä opiskeltiin kouluissa ja yliopistoissa. Vysotski sijoittuu Venäjällä myös kärkisijoille äänestyksissä merkittävimmistä venäläisistä.
Vysotskin lauluja on vuoteen 2019 mennessä käännetty 216 kielelle. Suomeksi häneltä on käännetty noin 150 laulua. Tunnettuja käännöksiä ovat tehneet esimerkiksi Turkka Mali sekä Juha Vainio laulusta "Ystävän laulu". Kokonaisia albumeita Vysotskin lauluista ovat suomeksi levyttäneet Mika ja Turkka Malin ohella myös Lassi Mettälä levylleen eriParia (Musiikkiteatteri eriParia), Arto Rintamäki levylleen Katkennut laulu (1994, useimmat Rintamäen omia suomennoksia) sekä näyttelijät Heidi Vaarna ja Esko Rissanen levylleen Vysotskin lauluja (Rocket Records, 2008).
Vuonna 2011 sai ensi-iltansa Vysotskista kertova elokuva Vysotski, kiitos, että elät (Высоцкий. спасибо что живой). Tekniikan avulla Vysotski on saatu itse esittämään elokuvan pääosaa.
Vysotskin lauluja esitetään Vladimir Ištšenkon vuosittain järjestämällä festivaalilla Vysotski Fest International. Festivaali järjestetään Suomessa, pääpaikkana Helsinki.
Suomennettuja runoja
Vysotskin runoja on julkaistu suomeksi painettuna seuraavasti:;Lähde
Valkopilkkutauti
pienoiskuva|Valkopilkkutauti. Valkopilkkutauti on kaloilla esiintyvä Ichthyophthirius multifiliis -loisen aiheuttama sairaus. Se on akvaariokalojen keskuudessa erittäin yleinen, ja suurin osa akvaarion harrastajista törmää vähintään yhteen tapaukseen.
Valkopilkkutautiin sairastunut kala saa sairauden nimen mukaisesti pieniä, valkoisia pilkkuja iholleen, etenkin eviin; pian kalan kunto alkaa heiketä ja evät halkeilla, lopulta mahdollisesti tuhoutua lähes kokonaan. Tautiin on olemassa lääkitys, ja ilman sen aloittamista esimerkiksi kardinaalitetra voi menehtyä parissa päivässä.
Ehkäisy
Valkkopilkkutaudin paranemisennuste on hyvä, mikäli se havaitaan riittävän varhaisessa vaiheessa ja hoidetaan kunnolla. Valkopilkkutauti iskee helpoiten heikkokuntoisiin ja stressaantuneihin kaloihin.
Nurmes
Nurmeksen naapurikunnat ovat Juuka etelässä, Lieksa kaakossa, Kuhmo koillisessa, Sotkamo pohjoisessa ja Rautavaara lännessä. Valtimon kunta liitettiin Nurmekseen 1. tammikuuta 2020.
Nimen alkuperä on Nurmesjärvessä. Sana nurmes on lähtöisin karjalan kielen sanasta nurmi, joka merkitsee niittyä kuten rantaniittyä. Nurmeksen keskustan keskeisin osa sijaitsee harjulla Nurmesjärven ja Pielisen välissä.
Nurmeksessa järjestetään joulun alla paljon musiikillista toimintaa, kuten erilaisia konsertteja ja tapahtumia. Nurmes julistautui Suomen joululaulukaupungiksi vuonna 2005 ja Euroopan joululaulukaupungiksi 2009.
Maantiede
Nurmes sijaitsee Pielisen rannalla, Pohjois-Karjalan maakunnassa Kainuun ja Pohjois-Savon rajalla. Nurmeksen naapurikunnat ovat Juuka, Kuhmo, Lieksa, Rautavaara ja Sotkamo. Lähimmät kaupungit maanteitse ovat Kuopio (128 km), Joensuu (127 km) ja Kajaani (113 km). Rautateitse Nurmeksesta Joensuuhun on matkaa 160 kilometriä. Helsinkiin Nurmeksesta on matkaa maanteitse 518 km. Nurmeksen lähistöllä sijaitsee Tahkon matkailukeskus (121 km), Vuokatin laskettelukeskus (88 km), Kolin kansallispuisto (78 km), Tiilikkajärven kansallispuisto (56 km) ja Hiidenportin kansallispuisto (44 km).
Luonto
Nurmeksen luontoa luonnehtivat vaaramaisemat, metsät ja runsaat vesistöt. Nurmeksessa on kaiken kaikkiaan 409 järveä, joista suurin ja tunnetuin on Pielinen, Muita järviä keskustan lähistöllä ovat muun muassa Lautiainen, Nurmesjärvi ja Kuohattijärvi. Pielisen suurimmat saaret Nurmeksen puolella ovat Kynsisaari, Kuusisaari ja Retusaari.
Metsähallitus ylläpitää kolmea retkeilyaluetta Nurmeksessa. Raesärkkien alue muodostuu 5,9 km²:n suuruisesta suojelumetsästä ja 1,2 km²:n suuruisesta virkistysmetsästä. Metsän lisäksi Raesärkiltä löytyy harjumaastoa, soita, järviä ja jokia. Mujejärven alue muodostuu 20 km²:n kokoisesta retkeilyalueesta, jossa on kallioita, harjuja, rotkoja ja järviä. Alueella voi valita yösijakseen laavujen lisäksi joko autiotuvan tai vuokrakämpän. Peurajärvi sopii lapsiperheille ja kalastajille hyvin. Alueella on paljon kalaisia järviä, lampia ja jokia, joiden ympäri kulkee helppokulkuisia reittejä.
Historia
Muinaislöydöt osoittavat, että ihmisiä on liikkunut Nurmeksessa ainakin neljä vuosituhatta. Ihmiset ovat kalastaneet Pielisen rannoilla, jotka olivat 3–4 metriä nykyistä järvenpintaa ylempänä. Esihistoriallisena aikana alue jäi lappalaisille, kuten joukko heihin viittaavia paikannimiä osoittaa: Jurtti, Kurtsunpuro ja Kujanki.
Nurmes mainittiin asutuspaikkana asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1556. Nurmeksessa ilmoitettiin asuvan viitisenkymmentä ”ryssää” eli ortodoksikarjalaista. Alue kuului Käkisalmen läänin mukana Venäjän valtakuntaan. Alueen siirryttyä 1600-luvun alussa Ruotsille, karjalaiset muuttivat Venäjälle ja Nurmekseen muutti Savosta ja Kainuusta tulleita luterilaisia ja asutus alkoi levitä nopeasti.
Isonvihan jälkeen puolet pitäjästä oli autiona. 1700-luvulla vaikuttivat voimakkaasti Stenius-kirkkoherrat. Heistä Jakob Stenius vanhempi, kansan suussa Korpi-Jaakko, opetti seurakuntalaisiaan viljelemään soita. Kaskiviljely alkoi syrjäytyä ja peltomaan tarve pakotti talot hajautumaan takamaille. Pelto- ja niittyala laajeni jyrkästi vuodesta 1775 alkaen ja Nurmes alkoi kehittyä karjapitäjäksi.
Vuonna 1808 kenties kuuluisin nurmekselainen, rautavaaralaissyntyinen räätälinoppipoika Olli Tiainen, kohosi Pielisjärven talonpoikien johtajaksi ja sissipäälliköksi heidän ryhtyessään puolustamaan kotipitäjäänsä venäläistä hyökkääjää vastaan. Neuvokkaana ja taitavana soturina hän saavutti sekä alaistensa että Savoa puolustavan eversti Sandelsin luottamuksen. Venäläiset pidettiin poissa siihen asti, kun Suomen armeija vetäytyi Ruotsin puolelle.
Porvoon valtiopäivillä 1809 Karjalan ylistä kihlakuntaa edusti nurmeslainen Henrik Ullgren (1762–1836), pitäjän luottamusmies ja esikuvallinen maanviljelijä. vasen|pienoiskuva|Nurmeksen aluemuutokset. Nurmeksen pitäjään kuului sen perustamisen aikana kaikki värilliset alueet, pienimmillään Nurmeksen kauppala ja [[Nurmeksen maalaiskunta|maalaiskunta kattoivat keltaiset alueet. Nyky-Nurmes kattaa näiden lisäksi myös entisen Valtimon kunnan, joka liittyi Nurmekseen vuonna 2020.]]
Itsenäiseksi pitäjäksi
Nurmes oli pitkään Pielisjärven seurakunnan kappeli, josta se itsenäistyi vuonna 1810. Vuonna 1868 Pielisjärven pitäjän länsiosista perustettiin Juuka, johon liitettiin myös Nurmeksen pitäjän eteläisiä kyliä. Nurmeksen länsiosista muodostettiin Rautavaara vuonna 1874 yhdessä Nilsiästä liitettyjen alueiden kanssa. Nurmeksestä liitettiin vuonna 1903 Jonkerin alue Kuhmoniemeen ja vuonna 1910 Nurmeksen luoteisosista muodostettiin Valtimo, joka liittyi takaisin Nurmekseen vuoden 2020 alusta.
Kauppalan perustaminen
pienoiskuva|pysty|[[Nurmeksen kirkko talviasussa]] Nurmeksen kauppala perustettiin vuonna 1876 lähes asumattomalle harjulle parin kilometrin päähän kirkonkylästä. Kauppalan asemakaavan piirsi Ferdinand Öhmanin suunnitelmien pohjalta Julius Basilier. Asemakaavassa erityistä huomiota kiinnitettiin paloturvallisuuteen, johon pyrittiin säännöllisellä ja väljällä rakentamisella sekä leveillä kaduilla ja puuistutuksilla. Nurmes oli Suomen ensimmäinen omana, maalaiskunnasta erillisenä kuntana toiminut kauppala, sillä aiemmin perustetut Ikaalinen ja Iisalmi olivat epäitsenäisiä kauppaloita.
Johtuen kauppalan pienestä pinta-alasta sen väkiluku ei ollut koskaan suuri. Vuonna 1972 eli ennen maalaiskunnan liittämistä Nurmeksen kauppalaan asukasluku oli 2 652. Kauppalan tärkeimmät elinkeinot olivat teollisuus ja palvelut. Lisäksi kunnan asukaista moni oli opettaja tai muu virkamies, minkä johdosta kauppalasta käytettiin nimitystä ”herrojen kauppala”.
Kaupungiksi
Vuoden 1973 alussa Nurmeksen maalaiskunta liitettiin Nurmeksen kauppalaan. Ennen kuntaliitosta kauppalan ja maalaiskunnan rajana oli lännessä Rajakatu ja idässä Mikonsalmen silta. Nurmeksesta tuli kaupunki 1. tammikuuta 1974. Kaupungin vaakunaksi tuli kauppalan vaakuna.
Hallinto
Nurmeksen kaupungissa ja kaupungin toimielinorganisaatiossa ylintä päätösvaltaa käyttää 35-jäseninen kaupunginvaltuusto. Kaudella 2021–2025 keskustalla on valtuustossa 14 paikkaa ja SDP:llä 9 paikkaa. Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana toimii Matti Kämäräinen (Kesk.), 1. varapuheenjohtajana Marko Rautiainen (SDP) ja 2. varapuheenjohtajana Kari Ruutinen (ps.). Kaupunginhallituksen puheenjohtajana toimii Hannu Pääkkönen (SDP), 1. varapuheenjohtajana Reetta Rönkkö (Kesk.) ja 2. varapuheenjohtajana Henty Määttä (ps.). pienoiskuva|[[Nurmeksen rautatieasema]]
Talous
Vuonna 2015 kunnassa oli 2 731 työpaikkaa. Niistä 15 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 64 % palveluissa ja 20 % jalostuksessa. Vuonna 2016 työttömiä oli 18,9 %, noin viisi prosenttiyksikköä enemmän kuin maassa keskimäärin.
Vuonna 2016 suurimmat yhteisöveron maksajat olivat Pielisen Osuuspankki, Porokylän leipomo ja Koneurakointi S. Kuittinen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2021 tilanteen mukainen.
Taajamat
Nurmeksella on kaksi keskustaa, Porokylä ja Nurmes eli entinen kauppala. Vanha Kauppala sijaitsee Pielisen ja Nurmesjärven välissä harjun päällä. Taajamat halkoo kantatie 75. Suurimmaksi osaksi Nurmeksen kaupunki on haja-asutusaluetta. Porokylä sai nimensä 20. heinäkuuta 1891 sattuneen suurpalon seurauksena, kun suuri osa silloista kirkonkylää ”paloi poroksi”.
Vuoden 2018 lopussa Nurmeksessa oli 9 784 asukasta, joista 5 929 asui taajamissa, 3 768 haja-asutusalueilla ja 87:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Nurmeksen taajama-aste on 60,6 %. Nurmeksen taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2020 aluejaon mukaan Nurmeksessa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Nurmeksessa toimii Nurmeksen helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Nurmeksen alueella toimii Nurmeksen ortodoksinen seurakunta.
Sotilaalliset järjestöt
Puolustusvoimilla on Nurmeksessa Sotinpuron ampuma- ja harjoitusalueella. Myös Itä-Suomen huoltorykmenttiin kuuluva Sotinpuron varastoalue sijaitsee kaupungin alueella Rautavaaran rajan tuntumassa.
Koulutus
Nurmeksessa perusopetusta annetaan kahdessa luokka-asteiden 1–9 yhtenäiskoulussa (Kirkkokadun koulu ja Valtimon koulu) sekä luokka-asteen 1–6 Porokylän koulussa. Elokuussa 2019 perusopetuksen piirissä oli yhteensä 784 oppilasta. Toisen asteen yleissivistävää opetusta tarjoaa Nurmeksen lukio ja toisen asteen ammatillista koulutusta Pohjois-Karjalan koulutuskuntayhtymän ylläpitämä ammattioppilaitos Riveria. Riveriassa voi halutessaan suorittaa myös kaksoistutkinnon (ammattitutkinnon ja ylioppilastutkinnon), tai Karelia-ammattikorkeakouluun jatkamista helpottavia väyläopintoja.
Nurmeksessa toimi vuonna 2009 Suomen ensimmäinen karjalankielinen kielipesä.
Muita palveluja
Nurmeksen terveysasema tarjoaa perusterveydenhoitoa Nurmeksessa arkipäivisin, päivystystapauksissa myös iltaisin ja viikonloppuisin. Valtimolla toimii puolestaan Valtimon terveysasema. Öisin kiireellisiä terveyspalveluja saa Pohjois-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystyksestä Joensuussa.
Nurmeksen kaupunginkirjasto palvelee pääkirjaston ja Valtimon kirjaston toimipisteissä, sekä Nurmeksen kirjastoauton ja Vaara-kirjastojen verkkopalvelujen välityksellä.
Ichthyophthirius multifiliis
Ichthyophthirius multifiliis on Ichthyophthiriidae-heimoon kuuluva yksisoluinen ripsieläinlaji, joka on yksi kalojen yleisimmistä ulkoloisista ja aiheuttaa valkopilkkutautia.
Nurmes
Lajeja ja seuroja
Nurmeksessa oli vuonna 2018 toiminnassa 11 liikuntaseuraa:
Ichthyophthirius multifiliis
Aikuisena I. multifiliis on vajaan millimetrin mittainen. Se on makean veden loinen, ja sitä tavataan lämpimän veden aikaan. I. multifiiliksen elinkaari on vain noin viikon pituinen, ja siksi sen lisääntyminen on hyvin nopeaa.
Nurmes
Lajeja ja seuroja
Nurmeksessa voi harrastaa muun muassa golfia, lentopalloa, jääkiekkoa, kamppailulajeja ja tanssia. Nurmeksessa järjestetään myös uimakouluja ja vesiurheilua Break Sokos Hotel Bomban kylpylässä.
Liikuntapaikkoja
Nurmeksessa on runsaasti ulkoiluun sopivia alueita ja reittejä, uimarantoja, luistelukenttiä ja runsas latuverkosto. Lähellä keskustaa olevia retkeilypaikkoja ovat muun muassa Ellun kalliot, jossa valaistu pururata ja hiihtolatu, Kohtavaaran luonto- ja historiapolku, jossa on Toivontorni-näköalatorni, Joukon polku, joka päättyy lintutornille ja Kotilanvaaran hiihtokeskus, jossa on valaistu pururata, jonka varrella on kuntoilulaitteita.
Nurmeksessa on 54 Nurmeksen kaupungin ylläpitämää liikuntapaikkaa. Muiden tahojen, seurojen ja yhdistysten, hoitamia liikuntapaikkoja on noin 15, joihin kuuluu muun muassa ratoja, kenttiä ja uimarantoja. Kaikki neljä kuntosalia ovat yksityisten ja yritysten ylläpitämiä. Kuntosaleja ovat ActiveGym Meijeri, Karjalan Kuntopaja, Nurmeksen kuntoilukeskus, Bomban kylpylän kuntosali ja Nurmeskodin seniorikuntosali. Nurmeksen Laamilassa sijaitsee jäähalli, minkä lisäksi talvisin ympäri taajamaa on useita ylläpidettyjä ulkojäitä.
Hyvärilän matkailu- ja nuorisokeskuksen alueella on beach volley-kenttiä, frisbee-golf rata, pururata, valaistu latu sekä useita vuokravälineitä. Hyvärilän ja Bomban välillä kulkee ensilumenlatu, jossa voi hiihtää alkusyksystä loppu kevääseen saakka. Hyvärilän alueella sijaitsee myös Pielisareena, jossa voi harrastaa seinäkiipeilyä, boulderointia, voi vuokrata tiloja urheilua muita tapahtumia varten. Pielisareenalla on myös kuntosali.
Kulttuuri
Nurmes-talo on Nurmeksen kulttuurikeskus, jossa toimii Nurmeksen kaupungin kirjasto, elokuvateatteri Kino Hannikainen, Galleria Tyko ja Kötsin museo. Kötsin museon lisäksi Nurmeksessa on toinen Nurmeksen kaupungin ylläpitämä museo Ikolan museo, joka toimii pääasiassa kesäisin.
Arkkitehtuuri
Nurmeksen taajaman arkkitehtuuri on pääasiassa 1800-luvun lopulta 1900-luvun puoliväliin. Vanhan Kauppalan puutalot on rakennettu 1800-luvun loppupuolella. Muutoin taajamassa näkyy myös funktionalismin tyylisuuntaus. Valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä eli RKY-kohteita on Nurmeksessa kolme. Nämä ovat Nurmeksen rautatieasema, Nurmeksen Vanhan Kauppalan alue ja Ylikylä.
Kesäteatterit
Nurmeksessa toimii aktiivisesti kaksi kesäteatteria, Höljäkän kesäteatteri ja Bomban kesäteatteri, minkä lisäksi Kynsiniemen kesäteatteri toimii epäsäännöllisemmin.
Ruoka
Karjalainen ruokakulttuuri vaikuttaa voimakkaasti Nurmeksessa. Luonnonantimia kuten sieniä ja kalaa käytetään paljon ruoanlaitossa ja monet ruoista valmistuu uunissa. Karjalaista ruokaa voi maistaa kesäisin Bomban kesätorilla ja Bomban ravintolassa. Sultsinat, karjalanpiirakat ja karjalanpaisti ovat tunnetuimpia karjalaisruokia. Nurmeslaisia karjalanpiirakoita voi löytää ympäri Suomen niin Pielispakarin, Porokylän Leipomon ja Männikkölän Pirtin valmistamina. Elintarvikeala on Nurmeksessa vahva ja kasvava ala, karjalanpiirakoiden lisäksi Nurmeksesta lähtee muun muassa kalaa ja marjatuotteita ympäri Suomen.
Nurmeksen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sekapotakka eli perunat maitoliemessä sekä marjatassi eli mustikkaa tai puolukkaa kaurahiutaleiden ja ruisjauhon kera.
Nähtävyyksiä
Nurmes tunnetaan koivujen kaupunkina, sillä Nurmeksen keskustassa, Vanhassa Kauppalassa, on tuhansia koivuja. Nurmeksessa sijaitsee Bomban karjalaiskylä ja kylpylä sekä Hyvärilän nuoriso- ja matkailukeskus. Bomban kylpylähotelliin rakennetaan vuosina 2021–2022 uusi viisikerroksinen laajennusosa, johon tulee 93 järvinäköhuonetta sekä ravintola. Pohjois-Karjalan osuuskauppa PKO investoi Bomban kehittämiseen kaikkiaan 16 miljoonaa euroa. Samassa yhteydessä uudistetaan kylpylähotellin nykyisiä kokous- ja aulatiloja sekä 17 vanhaa huonetta.
Alwa
Alwa (myös Alwah, Alodia) oli kaupunki ja valtio nykyisen Sudanin alueella. Se oli eteläisin Nubian kolmesta kristitystä kuningaskunnasta. Kaksi muuta olivat Nobatia ja Mukurra pohjoisessa.
Kušin kuningaskuntaan kuulunut Alwa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 431 eaa. Sen uskotaan tarkoittaneen Valkoisen-Niilin ja Atbaran välistä aluetta. Kreikkalaiset historioitsijat kutsuivat sitä Meroen saareksi. Alwan kaupunki se sijaitsi Niilin itärannalla Atbaran suun eteläpuolella. Arkeologisissa kaivaukset sieltä on löydetty palatsien, temppelien, asuinrakennusten ja nekropolien jäänteitä, joista vanhimmat ovat 700–800-luvuilta eaa. Valtion nimenä Alwa esiintyy 500-luvun egyptiläisissa asiakirjoissa. Sen pohjoisraja oli Niilin viidennellä kataraktilla ja eteläraja Valkoisen-Niilin ja Sinisen-Niilin välisen Geziran alueen eteläpuolella.
Aluksi Alwa oli kušin kuningaskunnan jäänne, joka oli säilyttänyt alkuperäisen väestönsä, ylimystönsä ja hallitustapansa. Sillä oli yhteyksiä Aksumiin, Nobatiaan ja Egyptiin. Suhteet Mukurraan olivat vihamieliset. Varhaisella keskiajalla Alwa oli Nubian valtioista mahtavin. Sen kulttuuri kehittyi etupäässä afrikkalaisten perinteiden pohjalta.
Ronnie Lane
thumb|right|Ronnie Lane Ronnie Lane (1. huhtikuuta 1946 – 4. kesäkuuta 1997) oli englantilainen lauluntekijä ja basisti.
Alwa
Bysanttilainen lähetyssaarnaaja Longinus kastoi Alwan kuninkaan vuonna 580. Maan kristillinen hiippakunta toimi Aleksandrian patriarkan alaisuudessa. Pääkaupunki siirrettiin 700–800-lukujen vaihteessa Sobaan nykyisen Khartumin lähelle. 800-luvun alussa kuningas Johannes yhdisti Alwan ja Nubian. Yhtenäisen Nubian hajottua 1200-luvulla Alwaa johtivat omat hallitsijat. Arabit valloittivat maan 1400-luvun lopussa. Kristinusko säilyi siellä 1500-luvulle saakka.
Ronnie Lane
Lane perusti Steve Marriottin kanssa Small Faces -yhtyeen vuonna 1965. Marriotin lähdettyä vuoden 1969 aattona muuttui Small Faces lisäjäsenten myötä The Facesiksi. Ronnie Lane jätti yhtyeen 1973 ja perusti Ronnie Lane's Slim Chancen ja teki soololevyjä. Vuonna 1977 hän teki Pete Townshendin kanssa yhteislevyn Rough Mix.
Lane sairasti pitkään MS-tautia.
Leipzig (1929)
Leipzig oli Weimarin tasavallan laivaston lokakuussa 1931 käyttöön otettu kevyt risteilijä, joka kuului vuodesta 1935 Saksan laivastolle.
Alus osallistui saarron valvontaan Espanjan sisällissodassa. Toisen maailmansodan alkaessa se suojasi laivaston raskaita aluksia Itämerellä ja Pohjanmerellä. Joulukuussa 1939 siihen osui Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen laukaisema torpedo, joka oli vähällä upottaa aluksen. Korjaukset saatiin päätökseen loppuvuodesta 1940, minkä jälkeen alus palautettiin palvelukseen koululaivana. Se tuki 1941 tykkitulella operaatio Barbarossassa eteneviä maavoimien joukkoja.
Lokakuussa 1944 alus kolaroi risteilijä Prinz Eugenin kanssa, jolloin Leipzig vaurioitui korjauskelvottomaksi. Vauriot ainoastaan paikattiin aluksen pinnalla pitämiseksi, minkä jälkeen se tuki maaliskuussa 1945 tykistöllään Gdańskin puolustusta eteneviä puna-armeijan joukkoja vastaan. Huhtikuussa se kuljetti pakolaisia Tanskaan. Sodan päätyttyä alus oli miinanraivausmiehistöjen majoitusaluksena, kunnes se upotettiin heinäkuussa 1946, koska voittajavaltioista yksikään ei halunnut sitä omistukseensa.
Valmistus
Risteilijä E:n (Amazonen korvaaja) köli laskettiin 18. huhtikuuta 1928 Wilhelmhavenin laivastontelakalla telakkanumerolla 117. Alus laskettiin vesille 18. lokakuuta 1929 nimettynä Leipzigiksi. Kastetilaisuuden vieraiden joukossa oli kahdeksan Falklandinsaarten taistelussa vuonna 1914 tuhoutuneen SMS Leipzigin miehistönjäsentä. Kastepuheen piti Leipzigin kaupungin pormestari Rothe ja aluksen kummina oli fregattenkapitän Haunin leski. Alus otettiin palvelukseen 8. lokakuuta 1931 Wilhelshavenissa ensimmäisenä päällikkönään Kapitän zür see Hans-Herbert Stobwasser.
Palvelus
Vuoden 1932 Leipzig oli koulutuksessa Itämerellä, jona aikana se kävi lukuisia kertoja Wilhelmshavenin ja Kielin telakoilla viimeisteltävänä. Hyväksyntälautakunta saapui alukselle 16. kesäkuuta, ja alus osallistui 6.–16. syyskuuta merisotaharjoitukseen. Koeajot ja koulutus jatkuivat edelleen 1933. Alus lähti 21. helmikuuta Atlantin purjehdukselle, jonka aikana se vieraili Funchalissa Madeiralla 27. helmikuuta – 2. maaliskuuta ennen paluuta Saksaan 15. maaliskuuta. Alus aloitti 19. kesäkuuta kesäpurjehduksen, jolloin se vieraili Hangossa Suomessa 23.–28. kesäkuuta ja Århusissa Tanskassa 5.–9. heinäkuuta. Alus palasi Saksaan 10. heinäkuuta.
Leipzigin ollessa Kielissä 22. toukokuuta sillä tutustuivat yöllisiin ammuntoihin valtakunnankansleri Adolf Hitler, varavaltakunnankansleri Franz von Papen, Hermann Göring, Joseph Goebbels sekä joukko muita poliitikkoja. Alus osallistui syksyllä järjestettyyn laivastoharjoitukseen 11.–22. syyskuuta.
Aluksen palvelus jatkui vuonna 1934 normaalina rauhanajan palveluksena, missä vuorottelivat harjoitukset, huollot ja koulutus. Alus vieraili 11.-15. heinäkuuta Portsmouthissa ja 26.-29. heinäkuuta Reykjavikissa Islannissa. Alukselta poistettiin 14.-17. joulukuuta Kielissä nosturi savuhormin ja taistelunjohtotornin väliltä tehtäessä tilaa katapultille.
pienoiskuva|Alus kuvattuna torpedoveneeltä 1934. Alus osallistui 25. toukokuuta – 3. kesäkuuta 1935 laivastoharjoitukseen, jossa se oli 3. torpedovenelaivueen lippulaivana. Kontra-amiraali Boehmin lippulaivana alus oli elokuussa erilaisissa tykistö-, torpedo-, miinanlasku- ja etsintäharjoituksissa. Hitler vieraili aluksella seuratakseen harjoituksia elokuun puolivälissä.
Alus harjoitteli 14. huhtikuuta 1936 alkaen Atlantilla Nürnbergin ja Kölnin kanssa. Se vieraili 23.–26. huhtikuuta Las Palmasissa ja Lagosissa Nigeriassa 2. toukokuuta. Alukselle sijoitettu Heinkel He 60 kaatui 8. toukokuuta, jolloin se tuhoutui. Alus palasi samana päivänä Kieliin, missä se osallistui Hitlerin järjestämään laivastokatselmukseen 28.–29. toukokuuta.
Espanjan sisällissota
Espanjan sisällissota alkoi heinäkuussa 1936, ja Ranskan hallitus esitti 3. elokuuta kansainvälisen sekaantumattomuuskomission perustamista. Esityksen mukaan Ranska, Britannia, Italia ja Saksa valvoisivat kukin omaa sektoriaan Espanjan rannikosta estäen muiden puuttumisen Espanjan sisäisiin asioihin. Neljän maan edustajat allekirjoittivat sopimuksen 24. elokuuta ja se tulisi voimaan vuoden 1937 alusta. Saksan laivaston vastuualueeksi kirjattiin Oropesan ja Cabo de Gatan (Almeria) välinen alue.
Leipzig sai määräyksen 19. elokuuta 1936 lähteä valvomaan Espanjan rannikkoa. Seuraavana päivänä se lähti Nürnbergin, Admiral Graf Speen ja neljän torpedoveneen kanssa Englannin kanaalia pitkin kohti Biskajanlahtea. Osasto saapui 23. elokuuta Portugaleteen. Alus vastaanotti 1. syyskuuta pakolaisia San Sebastianista ja kuljetti heidät Ranskaan St-Jean-de-Luziin. Alus partioi mainittujen satamien välillä mukaan lukien Gijon ja Corunna.
Alus vapautui 3. helmikuuta 1937 telakalta, minkä jälkeen se oli koeajoissa Itämerellä. Alus lähti 10. maaliskuuta Espanjan rannikolle vapauttamaan Kölnin El Ferrolissa.
Miehistön korjattua Leipzigia Ferrolissa ja Barqueronlahdella muutamia päiviä se lähti merelle ja vieraili 25.–30. maaliskuuta Algecirasissa ja Ceutassa. Aluksen valvoi Mallorcaa, Cadizia ja Tangieria ennen kuin se ankkuroi Malagaan 12. huhtikuuta ja seuraavana päivänä Melillaan. Alus oli Välimerellä 15. toukokuuta saakka ja vieraili Ibizalla, Algerissa, Cartagenassa, Formenterassa ja Valenciassa. Alus palasi 19. toukokuuta Biskajanlahden ja Englannin kanaalin kautta Kieliin.
Kolmannelle matkalleen Espanjan rannikolla Leipzig lähti 1. kesäkuuta kiertäen Ibizan, Cadizin ja Tangierin 9.–15. kesäkuuta. Alus oli 15. ja 18. kesäkuuta torpedohyökkäysten kohteena, mutta torpedojen laukaisijaa ei tunnistettu. Iskun ja Deutschlandille 29. toukokuuta Ibizalla tehdyn ilmahyökkäyksen seurauksena Saksa vetäytyi valvontaoperaatiosta. Laivaston alukset kuitenkin partioivat sodan loppuun Espanjan rannikolla.
Leipzig lähti 19. kesäkuuta Välimereltä Biskajanlahdelle pysähtyen matkalla Cadizissa ja Lagosissa. Alus siirrettiin 29. kesäkuuta Deutsche Werken telakalle Kielissä, mistä se vapautui 4. elokuuta. Alus osallistui tämän jälkeen erilaisiin koulutuksiin ja harjoituksiin. Kontra-amiraali Densch nosti 17. syyskuuta aluksella lippunsa Saksan suursotaharjoitukseen 20.-25. syyskuuta. Alus siirtyi 11. lokakuuta loppuvuodeksi Itämerelle erilaisiin harjoituksiin sekä vieraillakseen satamissa.
Tammikuusta elokuuhun 1938 alus osallistui erilaisiin koulutuksiin, harjoituksiin sekä oli telakalla huollettavana. Alus osallistui 22. elokuuta laivastokatselmukseen, joka järjestettiin raskaan risteilijän Prinz Eugenin vesillelaskun yhteydessä ennen Hitlerin ja Unkarin valtionhoitajan amiraali Horthyn virallista tapaamista. Alus oli Kielissä lentotukialus Graf Zeppelinin vesillelaskussa 8.–9. joulukuuta. Alus siirrettiin 17. joulukuuta Kielissä telakalle, mistä se vapautui 15. maaliskuuta 1939.
Liitettäessä Memel jälleen Saksaan amiraali Raeder nosti 22. maaliskuuta lippunsa aluksella. Alus teki kiertomatkan Swinemündestä ja palatessaan 26. maaliskuuta alus ampui operaation päätökseksi 21 kunnialaukausta Hitlerin kunniaksi, minkä jälkeen Raeder poistui alukselta.
Alus lähti 17. huhtikuuta Saksan laivaston suursotaharjoitukseen Atlantilla. Alus vieraili harjoituksen aikana Pontevedrassa ja Corunnassa ja se palasi Kieliin 18. toukokuuta. Viimeiset kolme kuukautta ennen sodan alkamista alus oli erilaisissa harjoituksissa pääasiassa Kölnin ja Nürnbergin kanssa, mutta elokuun puolivälissä myös Gneisenaun ja hävittäjien kanssa.
Toinen maailmansota
Laivasto sai 23. elokuuta 1939 käskyn vara-amiraali Denschin johdolla siirtyä saartoasemiin estämään Puolan laivaston yksiköiden pako länteen. Aluksilla ei kuitenkaan ollut lupa avata tulta.
Aluksen päällikkö Nordmann tiedotti 25. elokuuta tilanteesta miehistölle, minkä jälkeen alus siirtyi sodan ajan valmiuteen. Alus lähti 2. syyskuuta laivaston mukana Pohjanmerelle laskemaan miinasulkuja Siegfried-linjan jatkamiseksi merelle. Leipzig oli syyskuun Wilhelmshavenissa Nürnbergin ja Grillen kanssa. Osastoon liittyi 19.-20. syyskuuta torpedoveneet Seeadler ja Wolf. Operaatio saatiin päätökseen 29. syyskuuta ja risteilijä palasi Itämerelle huoltoon. Alus oli sen jälkeen Itämerellä marraskuun puoliväliin erilaisissa harjoituksissa.
Matkatessaan Brunsbütteliin Leipzig kolaroi 17. marraskuuta Holtenaun sululla Bremsen kanssa. Vauriot olivat kuitenkin vähäisiä, eivätkä vaatineet välitöntä korjausta. Alus saattoi 21. marraskuuta Britannian kuninkaallisen laivaston Northern Patrolin tuhoamiseen lähteviä Scharnhorstia ja Gneisenauta Skagerrakiin. Alus jäi etsimään kauppa-aluksia, kunnes se saattoi samat alukset takaisin 25. marraskuuta. Alus saattoi lukuisia kertoja Britteinsaarten itärannikolle miinoitusmatkoilla olevia hävittäjiä Pohjanmerelle.
Leipzig oli Nürnbergin kanssa merellä 13. joulukuuta, kun HMS Salmonin laukaisemat torpedot osuivat aluksiin kello noin puoli kaksitoista. Leipzigiin osui torpedo kaaren 89 kohdalle juuri kattilahuoneita I ja II erottavaan laipioon ja noin 3-4 metriä vesirajan alapuolelle. Kumpikin konehuone täyttyi vedellä, jolloin 14 miestä hukkui. Vasen turbiinimoottori pysähtyi välittömästi ja toinen hidastui, kunnes pysähtyi 15 minuuttia myöhemmin. Keskellä ollut dieselmoottori takasi alukselle 15 solmun nopeuden. Peräsin lakkasi toimimasta, mutta se saatiin palautettua keskelle ja siirryttiin käsikäyttöiseen ohjaukseen.
Aluksen nopeus laskettiin 10 solmuun, jotta vedenpaine laipioita vasten kevenisi. Tunti osuman jälkeen Nordmann pyysi hävittäjäsuojaa, mutta radiopaikantimen ja kummankin gyrokompassin rikkoonnuttua paikan ilmoittaminen oli vaikeaa. Puoli tuntia myöhemmin Saksan ilmavoimien tiedustelukone saapui, ja 15 minuuttia myöhemmin risteilijät asettuivat vierekkäin suojatakseen toisiaan mahdollisen ilmahyökkäyksen varalta. Kello 13.45 saapuivat paikalle hävittäjät Richard Beitzen ja Bruno Heinemann ja kello 15.30 Nordmann sai käskyn viedä aluksensa Brunsbütteliin.
Seuraavana aamuna alus pyysi kahta hinaajaa avustamaan, jolloin saapui käsky siirtyä telakalle Wilhelmshaveniin. Aluksen saattajina oli miinanraivaajia, kun osasto joutui uudelleen sukellusvenehyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäyksessä upposi F9, jonka miehistöstä pelastettiin 34.
Iltapäivällä alus saapui Deutsche Werken telakalle, jonne se siirrettiin. Tutkinta tapahtumista järjestettiin 8. tammikuuta 1940 ja päätöksessä todettiin risteilijöiden käyttö keveiden alusten suojaamiseen järjettömäksi. Alus poistettiin palveluksesta 27. helmikuuta ja sen seurauksena lokakuuksi 1940 suunniteltu modernisointi peruutettiin. Alus luokiteltiin koululaivaksi ja tuhoutuneet konehuoneet muutettiin kadettien majoitustiloiksi. Taaimmaiset torpedoputket poistettiin ja degaussing järjestelmä asennettiin. Alus palautettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1940, jolloin se aloitti koeajot.
Alus teki kesällä 1941 yhden koulutuspurjehduksen Norjan rannikolla ennen kuin osallistui syyskuussa operaatioihin Weststrum I ja Weststrum II, joilla tuettiin maavoimien taistelua itärintamalla. Alus tulitti kohteita 25.-27. syyskuuta Sworben niemimaalla osana Saarenmaan valtausta. Alus vältti 27. syyskuuta Neuvostoliiton laivaston sukellusveneen SC-317 laukaisemat torpedot samoin kuin moottoritorpedoveneiden hyökkäyksen. Palattuaan Kieliin alus siirrettiin telakalle, mistä se vapautui 20. lokakuuta. Alus avusti 22. lokakuuta - 11. marraskuuta Admiral Scheerin miehistön koulutuksessa Gotenhafenissa ja vuoden lopun alus oli tykistö ja torpedokoulutuksessa.
Anna (raha)
thumb|[[Englannin Itä-Intian kauppakomppanian lyömä kuparinen neljännesannan kuparikolikko vuodelta 1835.]]
Leipzig (1929)
Toinen maailmansota
Vuoden 1942 alus oli Itämerellä kouluttaen miehistöjä. Koulutuslaivaston komentajan kontra-amiraali Litzmannin lippulaivana alus oli 14. huhtikuuta alkaen. Alukselle asennettiin 15. huhtikuuta - 7. toukokuuta Stettinissä uudet 15 senttimetrin tykinputket. Vuoden lopulla alus siirrettiin Libaussa Deutsche Werken telakalle, mistä se vapautui 13. tammikuuta 1943. Alus ei kuitenkaan poistunut telakalta ennen kuin 15. helmikuuta.
Alus kuului palveluksesta poistettaviin, kun Hitler totesi laivaston pinta-alukset hyödyttömiksi. Aluksen lippu laskettiin 4. maaliskuuta 1943 Libaussa. Alus palautettiin palvelukseen 1. elokuuta ja miehistön koulutus alkoi välittömästi. Aluksen kattilahuone III:ssa syttyi tulipalo 10. elokuuta, mutta se saatiin nopeasti sammutettua. Aluksen palvelukseenottotyöt jatkuivat vuoden loppuun ja se pysyi satamassa.
Anna (raha)
Anna (hindustaniksi आना) oli rahayksikkö, jota käytettiin Intiassa ennen maan valuutan muuttamista kymmenjärjestelmään vuonna 1957. Yksi anna oli arvoltaan 1/16 rupiaa. Anna itsessään jakaantui neljään paisaan tai 12 piesiin.
Leipzig (1929)
Toinen maailmansota
Hinaajat vetivät aluksen kelluvalle telakalle, missä se oli 30. joulukuuta saakka. Miehistön tehtävänä oli paikata alusta tilapäisratkaisuin niin, että se voitiin siirtää. Alus oli koululaivana satama-alueella ja sitä siirreltiin ilmahyökkäysten vuoksi paikasta toiseen. Itärintaman heikkenevän tilanteen vuoksi alus määrättiin korjata merikelpoiseksi. Lopulta aluksen tykkejä testattiin ja se liikkui omin avuin.
Puna-armeija tuli aluksen tykkien ulottuville 9. maaliskuuta, jolloin aluksen C-torni ampui kaikkiaan 53 laukausta. Näistä 22 keskitysalueelle lähelle Tuchumia. Alus ampui 14.-24. maaliskuuta kaikkiaan 920 kappaletta 15 senttimetrin kranaatteja tuhoten pääasiassa tykistöasemia. Saksan 7. panssaridivisioona kiitti 17. maaliskuuta aluksen miehistöä poikkeuksellisesta ammunnasta. Aluksen ilmatorjunta ampui alas vahvistetusti kaksi lentokonetta.
Aluksen pääaseiden kranaatit loppuivat 24. maaliskuuta, minkä jälkeen alus siirtyi Helaan noutamaan 500 pakolaista ja haavoittunutta sotilasta. Kuormauksen jälkeen alus nosti ankkurin kello 19.30 aloittaen matkan länteen. Saattueeseen kuului kuusi rahtilaivaa sekä pienempiä aluksia. Saattue eteni ainoastaan kuuden solmun nopeudella. Leipzig joutui jo ensimmäisenä yönä torpedohyökkäyksen maaliksi, mutta onnistui väistämään. Alus kiinnittyi 29. maaliskuuta Apenradeen vältettyään ilmahyökkäykset ja sukellusveneiden torpedot.
Leipzig oli Tanskassa, kunnes Britannian kuninkaallisen laivaston alukset saattoivat sen 30. kesäkuuta 1945 Wilhelmshaveniin. Alus poistettiin palveluksesta 20. joulukuuta. Aluksen huonon kunnon vuoksi yksikään voittajavaltio ei halunnut alusta itselleen, joten sitä käytettiin miinanraivaajien miehistöjen majoitusaluksena. Kolme hinaajaa kuljetti 9. heinäkuuta 1946 aluksen Skagerrakiin, missä aluksen tuhopanokset viritettiin seuraavana päivänä ja alus upposi Farsundin lounaispuolella.
Christmas Without You
Christmas Without You on yhdysvaltalaislaulaja Ava Maxin musiikkikappale. Sen julkaisi Atlantic Records digitaalisesti ladattavana singlenä 15. lokakuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Max, Jesse Aicher, Sam Martin, Gian Stone ja Cirkut, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen.
"Christmas Without You" sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka kehuivat kappaleen jouluista säveltä. Arvostelumenestyksestä huolimatta kappale ei ollut kuitenkaan kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kolmenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Saksassa ja Yhdysvalloissa Billboardin Holiday Digital Song Sales-listalla.
Connected Finland
Connected Finland on vuonna 2015 perustettu suomalainen yritys, joka tarjoaa valikoiman erilaisia esineiden internet -laitteita ja palveluita sekä ylläpitää koko Suomen kattavaa Sigfox-verkkoa. Connected Finlandilla on myös Virossa toimiva tytäryhtiö et:Connected Baltics OÜ.
Toimiala ja historia
Connected Finland Oy on suomalainen vuonna 2015 perustettu esineiden internet -yhtiö, joka on erikoistunut LPWA (Low Power Wide Area) Internet of Things -ratkaisuihin. Connected Finland ylläpitää Sigfox-verkkoa Suomessa sekä valmistaa IoT-laitteita ja -palveluita. Yhtiön täysin itse omistama tytäryhtiö, Connected Baltics OÜ, toimii vastaavasti Virossa. Connected Finland Oy:n Sigfox pohjainen IoT-verkko avattiin Suomessa kaupalliseen käyttöön syyskuussa 2016 ja Connected Baltcs OÜ:n verkko toukokuussa 2017.
Joulukuussa 2018 yhtiön Sigfox-tietoliikenneverkko kattoi yli 85% Suomen ja yli 70% Viron väestöstä.
Connected Finland Oy perustajajäsenillä Marko Vannisella, Markku Patrosella ja Tom Lindbladilla on laaja kokemus IT- ja ITC -alan yhtiöistä niin kotimaassaan Suomessa kuin kansainvälisestikin. Tämän lisäksi Connected Baltics OÜ:n perustajajäseneksi kutsuttiin Kushtrim Xhakli. Yritys on saanut toimintaansa rahoitusta mm. Avanto Venturesilta, Tekesiltä ja LähiTapiolalta.
Palvelut ja tuotteet
Sigfox-verkon ylläpitämisen sekä kehittämisen lisäksi Connected Finland ja Connected Baltics OÜ kehittävät tuotteitaan ja palveluitaan Sigfox-järjestelmän kansainvälisille markkinoille. Vuonna 2019 Sigfox-verkko kattoi jo miljardi ihmistä ja toimi 60:ssä eri maassa.
Connected Finland Oy:n täysin omistama Connected Inventions Oy on kehittänyt sensoreita muun muassa lämpötilojen, kosteuden ja hiilidioksidipitoisuuden mittaamiseen. Yhtiön SaaS-pohjainen (Software as a Service) FoxerIoT-palvelualusta Sigfox-sensoreille valmistui helmikuussa 2018, ja se on maailman ensimmäisen ainoastaan Sigfox-laitteille soveltuva analytiikkapohjaisen palvelualusta. Yritys on toimittanut tuotteita ja palveluitaan maailmanlaajuisesti.
Sigfox-teknologialla voi välittää vain yksinkertaista ja pientä dataa, kuten esimerkiksi vesimittarin lukeman tai GPS-koordinaatit. Esimerkiksi rahtikonttiin liitetty lähetinyksikkö voi välittää sijaintitietoa matkalla Suomesta Portugaliin. Sigfox liikennöi ISM-nimisellä taajuusalueella, joka on maailmanlaajuinen radiokaista teolliseen, tieteelliseen ja lääketieteelliseen käyttöön. Se ei vaadi lisenssejä, mutta laitekohtainen liikennemäärä on pidettävä vähissä. Euroopassa taajuusalue on 868 megahertsiä.
Connected Finlandin teknologiaa on esimerkiksi Espoon kaupungin uimarantojen käytössä.
Saab
thumb|275px|right|[[Ruotsin ilmavoimat|Ruotsin ilmavoimien JAS 39 Gripen]]
Saab AB on ruotsalainen lentokone- ja puolustusvälineteollisuusyhtiö. Se on Tukholman pörssissä noteerattava osakeyhtiö. Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö tunnettiin erityisesti sen valmistamista henkilöautoista.
SAAB-lentokonetehtaan alku
Ruotsi oli 1930-luvun puolivälissä havahtunut siihen, että suorituskykyisiä hävittäjä- ja pommikoneita ei saanut Englannista, Yhdysvalloista eikä Ranskasta ostettua, vaikka ostajamaa olisi maksukykyinen ja ainakin pintapuolisesti arvioiden liittoumien ulkopuolella. Saksasta Ruotsi sai hankittua pommituslentokoneita, muttei hävittäjiä. Tähän perustuen Ruotsi pyrki ja onnistui luomaan toisen maailmansodan aikana ja jälkeen kansalliseen teolliseen kapasiteettiin perustuvan hävittäjäilmapuolustuksen. SAAB perustettiin tähän tarpeeseen 31. elokuuta 1937 nimellä Svenska Aeroplan AB.
Yhtiö syntyi taloudellisesti huonosti menestyneen edeltäjänsä Svenska Aero AB -yhtiön pohjalta. Tämä oli puolestaan syntynyt osana Saksan varusteluteollisuuden siirtoa muihin maihin I maailmansodan jälkeisen rauhan kieltäessä Saksalta lentokoneteollisuuden. Tehtaita siirrettiin ainakin seuraaviin maihin: Hollanti, Ruotsi, Suomi, Neuvosto-Venäjä, Sveitsi – 1920-luvun alussa. Ernst Heinkel ja Caspar-lentokonetehtaan johto (Bücker) pystytti Ruotsiin Svenska Aero -yhtiön, jolla oli kaksi tehtävää: tehdä lentokoneita muun muassa Ruotsille ja säilyttää saksalainen lentokoneteollisuuden taitotieto. Heinkel ja kumppanit palasivat Saksaan Hitlerin tultua valtaa. Heidän mukanaan lähti muun muassa ruotsalainen lentokonesuunnittelija Andersson, joka suunnitteli Bückerin koulukoneita. Hän palasi sodan loputtua SAABille Ruotsiin suunnitellen muun muassa Saab Safir -koulukoneen. Saabin alkuun liittyivät myös aidosti ruotsalaiset AFF- ja ASJA-lentokonetehtaat.
Tehdas siirtyi heti metallirakenteisiin lentokoneiden toteuttajaksi, jotka olivat toisen maailmansodan teknologinen siirtymä lentotekniikassa. Tehdas suunnitteli toisen maailmansodan lopulla mm. työntöpotkurilla varustetun hävittäjän, josta kehitettiin sodan jälkeen suihkuhävittäjä. Täten SAAB pystyi pysymään myöhäisestä alusta huolimatta tai sen ansiosta teknologisen kehityksen globaalissa kärjessä.
Kylmän sodan menestys puolueettomassa maassa
Sodan jälkeen yhtiö valmisti Saab 29 Tunnan -hävittäjää, joka oli eräänlainen siirtymäajan kone. Saab 32 Lansen oli enemmänkin rynnäkkökone kuin hävittäjä, sen tuotanto oli Ruotsin ilmavoimien kokoon nähden ylimitoitettu, mutta ylläpiti SAAB-lentokonetehtaan suorituskykyä. SAAB sai niin suuren tuen Ruotsin valtiolta, että sen lentokoneet olivat käyttöönottonsa aikana suorituskyvyltään suurvaltojen koneiden tasolla 1950-luvulta lähtien aina Saab JAS 39 Gripen-koneeseen asti, joka ilmeisesti on yhtiön viimeinen miehitetty sotilasilma-alus.
Kylmän sodan lopulla, jolloin raskas panostus sotilasilmailuun ei enää saanut riittävää poliittista tukea, Saab pyrki siviilimatkustajakonemarkkinoille, mutta joutui vetäytymään niiltä. JAS 39 Gripen -hävittäjästäkin tuli British Aerospacen ja Saabin yhteinen myyntiartikkeli.
Kansallisen lentotekniikan tulevaisuus on nyt Ruotsissa ja Saabissa ilmeisesti miehittämättömien UAV-koneiden kehityksen varassa.
Boeingin ja Saabin T-X harjoitushävittäjä on voittanut vuonna 2018 tarjouskilpailun T-38 Talon hävittäjien korvaamiseksi.
Saabin nykyinen organisaatio
thumb|[[Saab GlobalEye Arabiemiraattien ilmavoimien väreissä (2021).]] Vuonna 2022 Saab AB:llä oli viisi liiketoiminta-aluetta: Aeronautiikka (Aeronautics), Dynamiikka (Dynamics), Valvonta (Surveillance) ja laivanrakennusyhtiö Kockums sekä konsultointiyhtiö Combitech.
Saab Aeronautics
Saab Aeronauticsin osuus Saab AB:n vuoden 2022 myynnistä oli 31 prosenttia (12,942 mrd. SEK yhteensä 42,006 mrd. SEK:sta). Liiketoiminta-alueen ydinaluetta ovat hävittäjäjärjestelmät. Keskeisiin tuotteisiin kuuluvat hävittäjäjärjestelmä JAS 39 Gripen ja kehittynyt lentäjänkoulutusjärjestelmä TA-7A yhdessä Boeingin kanssa. Myös lentävä ilmavalvontajärjestelmä Saab GlobalEye on osittain liiketoiminta-alueen tuote.
Saab Dynamics
thumb|left|130px|Giraffe AMB -tutkajärjestelmä brittiläisissä väreissä.
Saab Surveillance
Saab Surveillancen osuus oli 35 prosentista (14,616 mrd. SEK)Saab AB:n vuoden 2022 myynnistä. Liiketoiminta-alueen ydinosaaminen liittyy sensoreihin, komento- ja valvontajärjestelmiin. Keskeisiin tuotteisiin kuuluvat maanpäällä operoitavat tai laivoilla liikuteltavat ilmavalvontatutkat (Giraffe 1X, Giraffe AMB, Giraffe 4A ja Sea Giraffe) sekä valvontalentokonejärjestelmä Saab GlobalEye.
Saab Kockums
Ruotsalaisen Kockums-telakkayhtiön jatkaja. Liiketoiminnan ydinaluetta ovat vedenalaiset järjestelmät. Sen keskeisiin tuotteisiin kuuluvat A26 sukellusvene, taisteluvene CB90 NG ja pinta-alukset. Vuonna 2022 Kockumsin osuus oli 9 prosenttia (3,614 mrd. SEK) Saab AB -konsernin vuosimyynnistä.
Saab Combitech
Konsernin teknistä konsultaatiota ja ratkaisuliiketoimintaa kokoava tytäryhtiö. Sen osuus myynnistä oli 8 prosenttia (eli 3,399 mrd. SEK, 2022), ja liiketoiminta-alueen palveluksessa oli noin 2 100 työntekijää.
Teknologisen tuotekehittelyn keskus Suomeen 2017
Vuodesta 2017 lähtien on Saab sekä sen tytäryhtiö Combitech rekrytoinut muun muassa insinöörejä Helsinkiin, Espooseen, Jyväskylään, Tampereelle ja Säkylään. Saab Surveillance -liiketoiminta-alue kehittelee esimerkiksi elektronisen sodankäynnin hyökkäys- ja torjuntajärjestelmiä. Vuonna 2018 seuraavan viiden vuoden investoinneiksi suunniteltiin noin 50 - 70 miljoonaa euroa.
Omistussuhteita ja osuuksia
Saab sai haltuunsa perinteisen ruotsalaisen asevalmistajan Boforsin ostaessaan sen emoyhtiön Celsius-yhtymän. Saab myi Boforsin tykkituotannon pois yhdysvaltalaiselle United Defenselle, josta tuli myöhemmin osa BAE Systems Land and Armamentsia. Ohjuksia ja niiden järjestelmiä valmistaa Saabin tytäryhtiö Saab Bofors Dynamics Boforsin kotipaikassa Karlskogassa. BAE Systems puolestaan omistaa Saabista 20,5 %.
Sotilaslentokoneet
thumb|right|Saab B 17A thumb|[[JAS 39 Gripen]]
Hävittäjälentokoneet
Pommikoneet
Sotilaskoulukoneet
Koulukoneet ja rynnäkkökoneet
Testikone
UAV
Matkustajalentokoneet
Matkustajakoneet (syöttöliikenne-kokoluokka) thumb|right|Saab 2000