cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Josh MacNevin
Josh MacNevin (s. 14. heinäkuuta 1977 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja. MacNevin oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän päätti pelaajauransa TPS:n riveissä kevääseen 2013. Hän laukoo oikealta. MacNevinin vahvuuksiin kuuluu kiekollinen peli, tekniikka, laukaus ja johtamistaidot. Hänen heikkouksiin kuuluu hitaus sekä ajoittaiset puolustuspään vaikeudet ja riskialtis kiekollinen peli. MacNevin saa useimmiten vastuuta ylivoimalla. . Pelaajauran jälkeen MacNevin on toiminut WHL-joukkue Lethbridge Hurricanesin apulaisvalmentajana.
Ura
MacNevin pelasi kauden 1995–1996 BCJHL-joukkue Vernon Vipersissa, jonka jälkeen New Jersey Devils varasi hänet neljännellä kierroksella 101. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1996. MacNevin kävi vuodet 1996–2000 Providence Collegea, jonka joukkueen tehokkain puolustaja hän oli kaudella 1998–1999 tehoilla 6+29=35. MacNevin pelasi viimeisen NCAA-kautensa 1999–2000 loppuun AHL-joukkue Albany River Ratsissa. Kauden 2000–2001 hän pelasi ECHL:ssä edustaen Charlotte Checkersiä ja Birmingham Bullsia.
Kaudeksi 2001–2002 MacNevin siirtyi Eurooppaan ja italialaisen SHC Fassan riveihin. Hän kävi pelaamassa keväällä 2002 WCHL-joukkue Bakersfield Condorsissa, mutta MacNevin pelasi seuraavat kolme kautta taas Fassassa. Hän oli jokaisella kaudellaan joukkueensa tehokkain puolustaja. Parhaillaan MacNevin teki 40 pistettä kaudella 2003–2004, jolloin hän pelasi myös kaksi ottelua Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Österreichische Nationalligan EK Zell am Seessä. Vuodet 2005–2007 MacNevin pelasi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa EV Regensburgin joukkueessa. Kaudella 2006–2007 hän oli koko liigan tehokkain puolustaja tehoilla 16+44=60, joilla MacNevin voitti myös Regensburgin sisäisen piste- ja syöttöpörssin. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs DEL-joukkue ERC Ingolstadtiin. Hän teki siellä 49 ottelussa tehot 2+10=12.
Vuodet 2008–2010 MacNevin pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa Växjö Lakersin riveissä. Hän oli sekä kaudella 2008–2009 (10+32=42) että kaudella 2009–2010 (14+32=46) koko sarjan tehokkain puolustaja. Kaudella 2009–2010 MacNevin voitti myös Allsvenskanin +/- -tilaston lukemalla +26 ja ulkomaalaisten pistepörssin. Hän oli myös Växjön paras pistemies kevään 2010 Kvalserienissä tehoilla 2+7=9, joilla MacNevin jakoi myös puolustajien pistepörssin voiton AIK IF:n Dick Tärnströmin kanssa. Hän siirtyi Elitserienin nousijajoukkue AIF IF:ään kaudeksi 2010–2011, mutta MacNevin aloitti kautensa kuitenkin SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa, jossa hän pelasi viiden ottelun verran lainalla paikatessaan Joni Haverisen ja Mathias Porselandin loukkaantumisia. MacNevinin ensimmäinen Elitserien kausi jäi kuitenkin loukkaantumisten takia vain 20 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun mittaiseksi.
MacNevin pelasi HPK:ssa lainalla myös syyskuussa 2011. Hän oli AIK:ssa tehoilla 2+7=9 koko Elitserienin tehokkain puolustaja kevään 2012 pudotuspeleissä.
Muuta
MacNevinin isoveli Ryan on pelannut myös jääkiekkoa.
Max Tonetto
Max Tonetto (s. 18. marraskuuta 1974 Trieste, Italia) on italialainen jalkapalloilija. 180 senttimetriä pitkän vasenjalkaisen Tonetton pelipaikka on vasemmalla laidalla, useimmiten keskikenttäpelaajana, mutta toisinaan myös puolustajana.
Tonetto on edustanut uransa aikana nykyisen seuransa lisäksi San Giovannia, Reggianaa, Fanoa, Ravennaa, Empolia, AC Milania, Bolognaa, Lecceä ja Sampdoriaa. Hän teki läpimurtonsa vasta kypsemmällä iällä Sampdorian riveissä ja siirtyi vuonna 2006 Romaan, yhteen Italian suurimmista seuroista. Tonetton aikaisempi yritys suurseurassa, vuoden 1999 visiitti Milanissa, ei onnistunut, ja liigadebyytti punamustien paidassa jäi tekemättä.
Copa de la Liga
Copa de la Liga oli espanjalainen jalkapallokilpailu, jonka Espanjan kuninkaallinen jalkapalloliitto järjesti vuosina 1982–1986. Siihen ottivat osaa korkeimman sarjatason Primera Divisiónin kaikki seurat sekä alempien sarjatasojen parhaat.
Idean kilpailusta keksi Barcelonan puheenjohtaja Josep Lluís Núñez tavoitteenaan seurojen taloudellisen tilanteen parantaminen televisiointioikeuksista ja lipunmyynnistä saatujen tulojen turvin. Kilpailu lopetettiin kuitenkin jo neljän vuoden jälkeen ajanpuutteen vuoksi.
Kilpailun voittaja oli oikeutettu paikkaan seuraavan kauden UEFA Cupissa.
The Mechanic (vuoden 2011 elokuva)
The Mechanic on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 1972 Mestaritappaja-elokuvasta. Elokuva kertoo palkkamurhaaja Arthur Bishopista, jonka oppimestari murhataan, ja hän alkaa perehdyttää mestarin poikaa ammatin saloihin. Elokuvan päärooleissa ovat Jason Statham ja Ben Foster.
Vuonna 2016 elokuva sai jatko-osan Mechanic: Resurrection.
Juoni
Arthur Bishop on alan kylmähermoisin palkkamurhaaja, jolla on ainutlaatuinen kyky eliminoida kohteensa siististi. Kun hänen ystävänsä ja oppi-isänsä murhataan, työ muuttuu henkilökohtaiseksi kostoksi ja hän alkaa perehdyttää oppi-isän poikaa Steve McKennaa ammatin saloihin. Molemmat haluavat saada tappajat tilille teostaan.
Len Shackleton
Leonard Francis Shackleton (3. toukokuuta 1922 – 27. marraskuuta 2000) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä. Shackleton pelasi urallaan muun muassa Sunderlandissa ja Newcastle Unitedissa. Hänet tunnetaan yleisesti myös nimellä Clown Prince of Football, sillä häntä pidetään yhtenä englantilaisen jalkapalloilun suurimmista viihdyttäjistä.
Seurajoukkueura
Shackleton liittyi Arsenalin juniorijoukkueeseen 1938 ja työskenteli samalla seuran kenttähenkilökunnassa. Hän ei kuitenkaan saanut ammattilaissopimusta.
Shackleton palasi kotikaupunkiinsa ja syksyllä 1940 teki sopimuksen 2. divisioonassa pelaavan Bradford Park Avenuen kanssa. Toisen maailmansodan aikana ei pelattu varsinaista liigaa, mutta sota-ajan sarjoissa Shackleton teki Bradfordille 171 maalia 217 ottelussa, joka on edelleen seuran ennätys. Sodan aikana Shackleton työskenteli vapaaehtoisena hiilikaivoksessa. Maaleistaan huolimatta Shackletonin omintakeisesta pelitavasta ei aina pidetty ja hän valittikin kannattajien buuauksesta. Bradford päätti myydä Shackletonin 2. divisioonan Newcastle Unitediin 13 000 punnalla.
Siirtosumma oli merkittävä, mutta Shackleton vaiensi epäilijät tekemällä debyytissään Newport Countya vastaan kuusi maalia. Nousua tavoitellut Newcastle jäi sarjassa viidenneksi, mutta eteni FA Cupissa välieriin. Shackleton teki kaudella 19 maalia. Häntä pidettiin erittäin taitavana, mutta hankalana persoonana. Shackletonin temppuilu ja yleisön viihdyttäminen ei miellyttänyt kaikkia kanssapelaajia ja toisen kauden alkaessa hän riiteli useista asioista seuran johdon kanssa. Lopulta Newcastle päätti helmikuussa 1948 myydä Shackletonin 1. divisioonassa pelanneeseen Sunderlandiin maailmanennätyksen rikkoneella 20 500 punnan siirtosummalla. Ennen siirtoaan hän pelasi Newcastlessa 57 ottelua, joissa hän teki 25 maalia.
Sunderlandissa Shackleton auttoi aluksi seuraa säilymään sarjassa. Seuraavina Sunderland osti useita huippupelaajia kuten Ivor Broadisin ja Trevor Fordin, mutta panostuksistaan huolimatta sijoittui parhaimmillaan vain kolmanneksi kaudella 1949–1950. Parhaalla kaudellaan Shackleton teki 22 maalia. Kauden 1953–1954 alussa hänet pudotettiin hetkeksi jopa reserveihin, mutta palattuaan takaisin hän jatkoi taidokkaita temppujaan. Shackleton loukkasi nilkkansa pahoin kauden 1957–1958 ensimmäisessä ottelussa. Hän ei pelannut kauden aikana enää ja päätti lopettaa uransa sen päätteeksi.
Maajoukkueura
Shackletonin ensimmäinen maaottelu oli syyskuussa 1948 Tanskaa vastaan. Viimeisessä maaottelussaan joulukuussa 1954 Länsi-Saksaa vastaan Shackleton teki ainoan maalin taidokkaan yksilösuorituksella. Ottelun jälkeen häntä ei enää valittu maajoukkueeseen osaltaan myös sen takia että hän haukkui maajoukkuetta voimakkaasti 1955 ilmestyneessä omaelämäkerrassaan.
Pelityyli
Shackleton oli erittäin taitava pelaaja. Hänen taitojaan verrattiin muun muassa Stanley Matthewsiin ja Jimmy Greaves kuvaili hän sukupolvensa lahjakkaimmaksi pelaajaksi. Shackleton käytti taitojaan paljon yleisön viihdyttämiseen ja temppuihin. Hän muun muassa harhautti puolustajia usein pelaamalla pallon itselleen kulmalipun kautta, istahti pallon päälle kesken pelin tai potkaisi palloa sellaisella kierteellä että se pomppasi takaisin hänelle itselleen. Daily Express -lehden toimittaja kutsui Shackletonia Stanley Matthewsin ja Charlie Chaplinin yhdistelmäksi.
Shackleton käytti temppujaan pelitovereidensakin kiusaksi, minkä vuoksi hän aiheutti ympärillään myös närää. Esimerkiksi Sunderlandissa hän antoi usein läpisyötön Trevor Fordille siten että kierre pompauttikin pallon takaisin itselleen ja tämän valitettua syötöistä hän eräässä ottelussa harhautti koko puolustuksen, mutta syötti Fordille sen sijaan että olisi potkaissut pallon tyhjään maaliin. Newcastlessa toinen hyökkääjä Charlie Wayman pyysi seuralta siirtoa hänen turhauduttua Shackletoniin.
Pelitapansa takia Shackletonia pidetään yhtenä englantilaisen jalkapalloilun suurimmista viihdyttäjistä, mistä juontaa juurensta myös hänen lempinimensä, Clown Prince of Football (.
Yksityiselämä
Pelaajauran jälkeen Shackleton työskenteli jalkapallotoimittajana Daily Express- ja The People -lehdissä. Hän julkaisi omaelämänkerran, Clown Prince of Soccer?, vielä pelatessaan vuonna 1955. Kirja sisälsi muun muassa kohua nostattaneen tyhjän sivun, jonka otsikkona luki "Keskimääräisen johtajan ymmärtämys jalkapallosta". Vuonna 2000 Shackleton julkaisi toisen elämäkertansa, The Return of the Clown Prince.
Shackleton palasi takaisin ensimmäiseen ammattilaisseuraansa, Bradford Park Avenueen, kun se perustettiin uudelleen 1988. Hän toimi seuran varapuheenjohtaja kuolemaansa asti.
Shackleton oli naimisissa ja hän sai kolme poikaa.
Shackleton kuoli Grange-over-Sandsissä sydänkohtaukseen 28. marraskuuta 2000.
Pikkuoravat
Pikkuoravat voi tarkoittaa seuraavia:
Francis Patrick Carroll
Francis Patrick Carroll (s. 9. syyskuuta 1930) on australialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Wagga Waggan hiippakuntaan Francis Augustin Henschke 27. heinäkuuta 1954. Hänet nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi ja Tasaccoran titulaaripiispaksi 12. kesäkuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henschke, jota avustivat Francis Roberts Rush ja Douglas Joseph Warren.
Carrollista tuli Wagga Waggan piispa 24. helmikuuta 1968, ja hän sai nimityksen Canberran (ja Goulburnin) arkkipiispaksi 25. kesäkuuta 1983. Hänen kaudellaan arkkihiippakunnan nimi muutettiin muotoon Canberra-Goulburn. Arkkipiispa jäi eläkkeelle 19. kesäkuuta 2006.
Luonnollinen kaatumiskulma
Luonnollinen kaatumiskulma, toiselta nimeltään löyhän aineen kitkakulma, on rakennus- ja geotekniikan termi. Sillä kuvataan kulmaa, joka muodostuu rakeisen materiaalin ja horisontaalin pinnan välille, kun rakeista materiaalia kaadetaan kartion muotoiseksi kasaksi. Kulman suuruuteen vaikuttavat tiheys, vetovoima, pinta-ala, kitkakerroin, materiaalin karkeus, lajittuneisuus ja kosteus. Kulman ollessa pieni syntyy samasta määrästä ainetta matalampia kasoja kuin isoilla kulman arvoilla.
Kuva-Posti
Kuva-Posti oli suomalainen vuosina 1954–1964 ilmestynyt aikakauslehti, jota kustansi Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n tytäryhtiö Valiolehdet Oy.
Irwin Goodman
Antti Yrjö Hammarberg, taiteilijanimeltään Irwin Goodman, (14. syyskuuta 1943 Hämeenlinna – 14. tammikuuta 1991 Hamina ) oli suomalainen laulaja ja säveltäjä. Goodman oli kansanlaulaja, jolla oli paheellisen, reteän juopporentun imago. Hänen tyylinsä vaihteli puoliakustisesta folkista sähköiseen rock-henkiseen musiikkiin. Jotkin hänen menestyneimmistä kappaleistaan yhdistelivät saksalaista schlageria ja suomalaista iskelmää.
Irwin Goodman oli ensimmäisiä suomalaisia artisteja, jotka eivät ole tyytyneet käännöskappaleisiin, ja hän sävelsi kappaleensa itse. Kaikkiaan Goodman levytti yli 200 omaa sävellystään. Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta sanat Goodmanin kappaleisiin kirjoitti Vexi Salmi. 1980-luvun puolivälistä alkaen sävellystyöstä vastasi pääosin Kassu Halonen, sillä Goodman ei toisen korvan kuuroutumisen takia pystynyt enää säveltämään.
Goodmanin kiinnostus musiikin tekoon lähti liikkeelle ajan lättähattujen rock-innostuksesta. Goodman opetteli kitaransoittoa ja säveltämistä ja esiintyi laulukilpailuissa sekä kapakkalaulajana. 1960-luvun puolivälissä Vexi Salmi kuitenkin painosti Goodmanin levy-yhtiöön ja keikoille. Goodman lauloi ensimmäisillä levytyksillään Bob Dylanin tyyliä jäljittelevällä honotusäänellä, mutta viimeistään vuoden 1971 Poing poing poing -albumilla hän oli siirtynyt karheampaan äänenkäyttöön.
Goodman aloitti uransa protestilauluilla, mutta hänen musiikillinen tuotantonsa muuttui pian ensimmäisten levytysten jälkeen asteittain kohti tavallisempaa iskelmämusiikkia. 1980-luvun puolivälistä lähtien hänen musiikkinsa alkoi yhdistellä iskelmää ja rockia. Goodmanin kappaleiden yleisiä aiheita ja teemoja olivat muun muassa poliitikkojen ja verotuksen arvostelu, kansan olojen ja tuntojen kuvaaminen, perinteisten ja vanhoillisten suomalaisten asenteiden arvostelu sekä muun muassa alkoholi, rahatalous ja yleinen hauskanpito.
Goodmanin ura ulottui neljälle vuosikymmenelle, joiden kuluessa hän koki monta nousu- ja laskukautta. Hänen elämäänsä varjostivat usein ongelmat alkoholin ja rahan kanssa. Kuollessaan vuonna 1991 hän oli jälleen suosionsa huipulla menestyskappaleen ”Rentun ruusu” ansiosta. Goodman oli suosittu ja ahkera esiintyjä, ja hän kiersi Suomea 25 vuotta tanssilavoilla, ravintoloissa, ostoskeskuksissa ja harjannostajaisissa välillä jopa kuuden keikan viikkotahtia.
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Irwin Goodman sijoittui 83. sijalle yhdessä iskelmälaulaja Laila Kinnusen ja uutisankkuri Arvi Lindin kanssa. Goodman ei ollut mukana asiantuntijaraadin laatimalla ennakkolistalla, vaan nousi lopulliselle listalle yleisön äänillä.
Elämä
Irwin Goodmanin ura jakautuu musiikillisesti erityyppisiin jaksoihin. Tällaisia kausia ovat tutustuminen musiikkiin kapakkalaulajana, nousu maineeseen protestilauluilla, suosion lyhytaikainen hiipuminen, uusi menestyshuippu Syksyn sävel -voittoineen, uran aallonpohja ja katkaisuhoito, vaihtelevan suosion aika, uusi tuleminen ja viimeisten vuosien jättimenestys.
Alkuvaihe
pienoiskuva|right|Nuori Antti Hammarberg. Antti Yrjö Hammarberg syntyi Hämeenlinnan keskustassa sijainneessa Höyhensaaren synnytyssairaalassa 14. syyskuuta 1943. Suomi kävi jatkosotaa, joten hänen isänsä, luutnantti Yrjö Hammarberg, oli rintamalla, ja äiti Kirsti Hammarberg hoiti yksin Anttia Rinkelinkatu 7:ssä sijainneessa puutalossa. Yrjö ja Kirsti Hammarberg erosivat sodan jälkeen, jolloin Kirstistä tuli Antin yksinhuoltaja.
Antti Hammarberg tutustui vuotta vanhempaan pitkäaikaiseen ystäväänsä ja työtoveriinsa Vexi Salmeen jo kolmevuotiaana, sillä he asuivat saman kadun varrella, Salmi osoitteessa Rinkelinkatu 11. Myöhemmin Irwin Goodman kuvasi Salmea ”ehkä ainoaksi todelliseksi ystäväkseen”.
Hammarbergin on kuvattu olleen lapsena ujo mutta musikaalinen. Hän alkoi harrastaa musiikkia, kun hänen isänsä toi rintamalta takaisin sinne viemänsä kitaran. Ensimmäisen ”keikkansa” Hammarberg teki viisivuotiaana, jolloin hän esiintyi Perttulan koulukodissa esittäen laulun ”Ystävä sä lapsien”. Esiintymistä seurasi liittyminen musiikkiopiston kuoroon, josta hän myöhemmin erosi äänenmurroksen vuoksi. Siihen mennessä Hammarberg oli voittanut koulujen välisten Henkisten kilpailujen laulusarjan kappaleella ”Paimentytön sunnuntai” ja sijoittunut kerran samassa kilpailussa Myllymäen kansakoulun edustajana ikäistensä sarjan kolmanneksi. Laulamisen lisäksi Hammarbergia olivat alkaneet kiinnostaa myös soittimet. Kitaran lisäksi hän ryhtyi soittamaan pianoa.
Hammarberg muutti vuonna 1957 äitinsä kanssa Parolantie 19:ssä sijainneeseen kerrostaloon, ns. Lamellitaloon. Samoihin aikoihin syntyi myös hänen ja Vexi Salmen ensimmäinen laulu ”Kännimäen mambo”, joka oli saanut innoituksensa Parolantiellä asuneesta Humalamäki-nimisestä naapurista.
Kun rockmusiikki tuli Suomeen, lättähattuihin samaistunut Salmi keksi nimillä ”Ana” ja ”Hamppari” tunnetulle Hammarbergille taiteilijanimen Rock-Williams. Pian keksittiin kuitenkin uudet nimet: Hammarberg nimesi Salmen Emil Reteeksi, sittemmin Emil von Reteeksi, ja vastaavasti Salmi Hammarbergin Irving Goodmaniksi. Goodmanin mukaan nimi Irwin Goodman oli yhdistelmä yhdysvaltalaismuusikkojen Irving Berlinin ja Benny Goodmanin nimistä. Vexi Salmi puolestaan on kertonut, että Irwin Goodman oli alun perin haukkumanimi. Benny Goodmanilla oli kaksi veljeä: bassoa soittanut Harry Goodman ja trumpetisti Irving Goodman. Salmen mukaan Irving oli heistä huonoin soittaja, joka ei saanut soittaa sooloja. Vastaavasti Hammarberg ei Salmen mielestä ollut soolotaitoinen kitaristi. Hammarbergin taiteilijanimeä muokattiin vielä vaihtamalla etunimen v-kirjain w:ksi. Myöhemmin nimeä suomalaistettiin pudottamalla Irwing-nimen g-kirjain pois. Muutaman ensimmäisen vuoden ajan nimet pidettiin omana tietona.
Vexi Salmi ilmoitti Hammarbergin marraskuussa 1960 järjestettyyn iskelmälaulukilpailuun ja ryhtyi samalla hänen managerikseen. Nimellä Rock-Williams esiintynyt Hammarberg esitti kappaleen ”Let’s Have a Party” ja sijoittui neljänneksi.
Kaksikosta Salmi palasi ensin varusmiespalveluksen vuoksi Suomeen vuonna 1962 ja Hammarberg samasta syystä vuotta myöhemmin. Salmi alkoi tehdä Irwin Goodmanille sanoituksia. Vuonna 1964 Antti Hammarberg esiintyi Vexi Salmen perustamalla Spede-klubilla Hämeenlinnan Palokunnantalolla ensimmäisen kerran nimellä Irwin Goodman. Ensimmäinen Irwin Goodmanin esittämä kappale oli ”My Bonnie”.
Syksyllä 1964 Goodman vapautui armeijasta. Tämän jälkeen hän esiintyi jonkin verran keikoilla laulajana ja kitaristina. Vexi Salmen mielestä Suomesta puuttui Bob Dylania ja Donovania vastaava honottavaääninen artisti. Juha Vainio suosittelikin Goodmania Finndiscin Erik Lindströmille. Tämän myötä Goodman pääsi studioon levyttämään Depraveds-yhtyeen kanssa. Goodman soi pian myös television Levyraati-ohjelmassa, ja Tauno Suojanen alkoi markkinoida Goodmania myös keikkapaikoille.
Protestilaulaja
thumb|right|300px|Irwin Goodman toukokuussa 1966. Vexi Salmi kuvaili 1980-luvulla Antti Hammarbergin muuntumista Irwin Goodmaniksi:
Salmi halusi Irwinin kanssa pitää tietoisesti etäisyyttä 1960-luvun korkeakulttuuriseen protestiin olemalla tavallisen kansan ääni, ”protestilaulun karvalakkiosastoa”:
Léon-Adolphe Amette
thumb|Léon-Adolphe Amette Léon-Adolphe Amette (6. syyskuuta 1850 – 29. elokuuta 1920) oli katolisen kirkon 20. joulukuuta 1873 vihitty ranskalainen pappi. Hän oli kardinaali vuodesta 1911 ja osallistui siten vuoden 1914 konklaaviin. Hänet vihittiin piispaksi 25. tammikuuta 1899, ja hän toimi Pariisin arkkihiippakunnan arkkipiispana vuodesta 1908 kuolemaansa.
Irwin Goodman
Protestilaulaja
Syksyn 1965 ensilevytyksen (”En kerro kuinka jouduin naimisiin”) jälkeiset alkuajat olivat protestilaulujen kautta. Irwinin yksi suurimmista musiikillisista esikuvista oli amerikkalainen laulaja-lauluntekijä, folk-muusikko Bob Dylan, joka myös oli tunnettu protestilauluistaan. Irwinin kappale ”Työmiehen lauantai” meni heti Yleisradion esityskieltoon. Kieltoa ei suostuttu purkamaan, vaikka kappaleen nimi vaihdettiin muotoon ”Yömiehen lauantai”.
Soittokielloista huolimatta Irwinin keikat myivät hyvin, ja esimerkiksi vuonna 1966 Goodman oli kesän kysytyin artisti. Irwinin suosiosta kertoo jotakin se, että juhannuksena 1966 hän teki seitsemän keikkaa ja liikkui välimatkat helikopterilla. Samana vuonna levyttämällään kappaleella ”Marcello Magaroni” Irwin parodioi suomalaista tangoa ja Suomessa tuolloin suuressa suosiossa olleen italialaisen laulajan Umberto Marcaton laulutyyliä.
Keväällä 1966 Goodman ja Vexi Salmi ajoivat viinaa mukanaan taksilla Musiikki-Fazerin tiloihin Pitäjänmäellä tuotantopäällikkö Toivo Kärjen luo, sillä tuolloin Goodman siirtyi Finndisc-yhtiöstä levyttämään Fazerille. Kauppahinta oli 30 000 markkaa (vuoden 2012 rahassa noin 50 800 euroa), mikä oli ylivoimaisesti suurin vastaavissa taiteilijakaupoissa Suomessa siihen saakka maksettu hinta. Kaupan ehdot saneli Vexi Salmi, ja niiden mukaan Fazer sitoutui ostamaan Finndisciltä kaikkien Irwinin siihen saakka levyttämien kappaleiden oikeudet, ja Irwinillä oli jatkossa mahdollisuus tehdä uusi albumi joka vuosi. Salmen osalta kauppa poiki pitkän ja monipuolisen sanoitusuran hänen ryhdyttyään 1970-luvun alussa kiinteään yhteistyöhön Toivo Kärjen kanssa ja Juha Vainion aisaparina. Toivo Kärki muisteli myöhemmin:
Erik Lindströmin mukaan Irwinin siirtyminen hänen yhtiöstään Fazerille aiheutti särön hänen ja Kärjen vanhastaan hyviin väleihin. Goodmanin ja Salmen värikästä ensitapaamista Kärjen kanssa tämän työhuoneessa Fazerilla kuvataan Timo Koivusalon elokuvassa Rentun ruusu. Toivo Kärjen pojan Kalervo Kärjen mukaan kohtaus ei ole lainkaan hauska, vaan päin vastoin kertoo karulla tavalla, miten hankaliin tilanteisiin Kärki saattoi joutua suuren levy-yhtiön tuotantopäällikkönä.
Juuri noustuaan suureen suosioon vuonna 1966 Goodman kärähti rattijuopumuksesta, ja hän joutui sen vuoksi neljäksi kuukaudeksi Seutulan työsiirtolaan. Vexi Salmi sai neuvoteltua rangaistuksen alkamaan vasta kesän keikkojen jälkeen lokakuun 1. päivänä. Tästä aiheesta hän levytti kaksikin kappaletta, ”Autolla Kanariansaarille”, joka tosin oli levytetty jo vuotta aiemmin, eikä sinällään kerro juuri Goodmanin itsensä saamasta tuomiosta ja ”Terveiset Seutulasta”, joka on omakohtainen kokemus työsiirtola-ajasta. Ensin mainittu joutui Yleisradion soittokieltoon, sillä sen katsottiin väheksyvän rattijuopumuksista annettuja rangaistuksia. Goodman vapautui työsiirtolasta 1. helmikuuta vuonna 1967. Vielä saman päivän iltana Goodman esiintyi pitkän tauon jälkeisellä paluukeikallaan Hämeenlinnan Hämeenkaaressa. Se oli ainoa kerta, kun Goodmanin keikka synnyinkaupungissaan myytiin loppuun.
Vuosi 1967 ennakoi jo lippalakkipäisen protestilaulajan tyylinmuutosta. Vuonna 1968 ilmestynyttä Reteesti vaan -albumia voidaan pitää Irwinin 1960-luvun kauden eräänlaisena huipentumana ja ”Ryysyrantaa” Irwinin alku-uran menestyksistä suurimpana. Samana vuonna hän hermostui suomalaiseen verotukseen siinä määrin, että lopetti veroilmoitusten tekemisen ja loppuikäinen verovelkaantuminen alkoi. Uskotaan myös, että huonot kokemukset verottajan kanssa saivat Irwinin myöhemmin julkaisemaan kappaleen ”Haistakaa paska koko valtiovalta”.
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo kirjoittivat Iskelmän kultaisessa kirjassa vuonna 1986, että Irwinin uran ensimmäinen menestyskausi ajoittui samoihin vuosiin suomalaisen yhteiskunnan rakennemuutoksen ja ensimmäisen suuren maaltamuuttoaallon kanssa. Tämä ei ollut sattumaa, sillä myrskyisinä vuosina protestihenkiselle populismille oli sosiaalinen tilaus. Näihin aikoihin myös Veikko Vennamon johtama Suomen Maaseudun Puolue, joka kampanjoi ”unohdetun kansan puolesta”, nousi merkittäväksi poliittiseksi voimaksi, ja Urpo Lahtisen Lehtimiehet-yhtiön julkaisema, Suomessa uutta journalistista tyyliä edustanut Hymy-lehti koki historiansa suurimman menestyksen sosiaalipornon sävyttämillä jutuillaan. SMP:n ja Hymyn rinnalla Irwiniä pidettiin ns. tavallisen kansan äänitorvena eliittiä vastaan. Perinteisiä arvoja ravistelivat myös jumalanpilkkaoikeudenkäyntiin johtanut Hannu Salaman estoton romaani Juhannustanssit ja keskioluen vapauttaminen vuonna 1969.
Irwin rakennutti velkarahalla Hattulaan Parolan Merventielle helmikuussa 1969 ison ja erittäin uudenaikaisen talon, Ryysyrannan. Ennen Ryysyrantaan muuttoa ilmestyi albumi Irwin Goodman, jonka kappaleita on muun muassa ”Meni rahahommat pieleen”. Talo oli liian kallis Irwinille, ja se pakkohuutokaupattiin alkusyksystä 1970. Irwin levytti talon pakkohuutokauppaan liittyen laulun ”Ryysyranta meni”, jonka yhteydessä kuultiin myös ote huutokauppatilaisuudesta. Pakkohuutokaupan jälkeen taiteilija asui talossa vielä pari kuukautta. Ryysyranta on nykyään yksityisomistuksessa.
Ryysyrannasta Irwin muutti Tampereelle Lielahteen alkuvuonna 1971 ja lopulta, saatuaan häädön, vaimonsa Riitan kanssa Hämeenkyröön Lavajärven rannalle, jossa kansantaiteilija asuikin koko loppuelämänsä. Vexi Salmen levy-yhtiö oli vuokrannut pankin omistaman talon Irwinin työsuhdeasunnoksi. Irwinin kuoleman jälkeen Riitta Hammarbergille ja lapsille rakennettiin Lavajärvelle oma talo suurelta osin talkootyönä. Se nimettiin Horsmaksi.
Irwin oli toisinaan ongelmissa virkavallan kanssa. Vuonna 1971 Joensuun raastuvanoikeus tuomitsi Goodmanin 14-vuotiaan tytön makaamisesta kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Lisäksi tytön vanhemmat vaativat Goodmanilta 20 000 markan korvauksia kivusta ja särystä, mutta oikeudessa summa aleni 300 markkaan. Kaikki osapuolet valittivat tuomiosta, jolloin Goodmanin ehdollinen vankeustuomio koveni viiteen kuukauteen. 1970-luvun alkuvuosina Goodman lisäksi joutui useaan otteeseen vastaamaan veropetossyytteisiin Hämeenlinnan raastuvanoikeudessa. Kyseisestä prosessista hänet tuomittiin ehdolliseen vankeusrangaistukseen sekä rästiin jääneiden ennakkoverojen ja sosiaaliturvamaksujen tilittämiseen valtiolle.
Menestystä Syksyn sävelessä
thumb|Irwinin [[Ryysyranta (Hattula)|Ryysyranta Hattulan Parolassa pakkohuutokaupattiin 1970.]] Syksyllä 1970 Irwinin ura lähti huimaan nousuun, kun hän voitti Syksyn sävelen kappaleella ”St. Pauli ja Reeperbahn”. Samanniminen albumi oli suuri myyntimenestys. Irwin ja Vexi tekivät levyn kappaleet muutamassa päivässä, jotta levy ehti joulumarkkinoille.
Irwin toisti Syksyn sävel -voittonsa vielä seuraavana vuonna kappaleella ”Poing poing poing”. Tuona vuonna ilmestyi samannimisen albumin ohella toinenkin albumi Lonkalta duettona Esa Pakarisen kanssa. Vuoden 1972 Syksyn sävel jäi Irwiniltä väliin ulkomaanmatkan takia, mutta sekä laulamatta jääneestä kilpailukappaleesta ”Vielä yhdet” että albumista Las Palmas tuli menestyksiä. Samana vuonna Irwin julkaisi myös joululevyn Kohta taas on joulu.
Vuoden 1973 Syksyn säveleen Irwin osallistui peräti kahdella laululla, joista molemmat nousivat hiteiksi (”Vain elämää” ja ”Si si si”). Tuon vuoden kisoissa Irwinin sijoitukset olivat toinen ja kolmas. Molemmat kilpailukappaleet saivat lähes saman verran ääniä, ja voiton korjasi Jukka Kuoppamäki laulullaan ”Kultaa tai kunniaa”. Aiemmin samana vuonna, tammikuisella Kanarian-matkallaan, Irwin myös löysi elämänkumppaninsa Riitan o.s. Feirikki.
Alkuvuonna 1974 Irwin osallistui Suomen euro­viisu­karsintoihin ilman suurempaa menestystä kappaleella ”Se on minimaalista”. Kyseessä on Irwinin ainoa kappale, jota ei koskaan ole levytetty. Ainoa tallenne kyseisestä esityksestä lienee heikkolaatuinen televisioäänitys. Irwinin itsensä mukaan hän ei pystynyt kyseisessä finaalissa laulamaan normaalisti, sillä hänen äänensä oli painuksissa vasta päättyneen Hampurin-matkan seurauksena.
Sen sijaan Irwinin molemmat edellisvuoden Syksyn sävel -kappaleet päätyivät keväällä 1974 ilmestyneelle Si si si -albumille, jolta nousi mainittujen ohella tunnetuimmaksi kappaleeksi ”Punaportin blues”. Albumi myi hyvin, mutta myyntiluvut eivät yltäneet kahden edellisen albumin lukemiin. Levyn äänitys kesti noin puoli vuotta, mikä johtui muun muassa Irwinin kovasta keikkatahdista ja osittain myös hänen ääniongelmistaan.
Keikkailua ja katkaisuhoito
Irwinin pitkällä uralla oli myös hiljaisempia ajanjaksoja. Näistä ehkä tunnetuin on keikkailun ja alkoholin uuvuttaman laulajan lähes kahden vuoden lymyily Tampereen Lielahdessa olleen asunnon kellarissa loppuvuodesta 1974 loppukesään 1976 yksin viinaa juoden ja julkisuutta vältellen. 1975 olikin hänen siihenastisen uransa ainoa vuosi, jolloin hän ei levyttänyt yhtään kappaletta. Verottaja painosti Irwiniä jälleen, ja lopulta hänet häädettiin Lielahden talosta maksamattomien vuokrien takia.
Katkaisuhoidon kautta Irwin teki kuitenkin näyttävän paluun syksyllä 1976 levyttämällä uuden albumin yli kaksi vuotta edellisen albuminsa jälkeen. Alkon Nestori Kaasalainen antoi toimeksiannon kamarineuvos Matti Viherjuurelle, jonka tarkoitus oli vaikuttaa suomalaisten juomatottumuksiin ja ravintolakäyttäytymiseen. Viherjuuri keksi uudissanan häirikkö ja pyysi Vexiä ja Irwiniä tekemään aiheesta laulun. Rankasta alkoholinkäytöstään tunnettu Irwin oli lopettanut juomisen, ja Alko antoi salaa julkisuudelta palkkioksi sponsorirahaa tulevan levyn markkinointiin.
”Häirikkö” ja ”Haistakaa paska koko valtiovalta” olivat menestyksiä, ja ”Häirikkö”-kappale olikin tuon vuoden soitetuin iskelmä radiossa. 1970-luvun loppupuolen tuotannon Irwin sävelsi yhdessä tuottaja Paul Fagerlundin kanssa salanimellä Rudolf Holtz. Pahoin verovelkaantuneen Irwinin tekijänpalkkiot kertyivät Holtz-nimen viralliselle omistajalle Fagerlundille, joka maksoi sitten Irwinille tämän osuuden palkkiosta. Näin hän kykeni estämään ulosottomiestä viemästä tekijänpalkkioita. Vuonna 1977 Vexi Salmi lähti Finnlevystä ja vei mukanaan Irwinin, Hannen ja Kai Hyttisen uuteen Levytuottajat-yhtiöönsä. Antti Hammarbergistä tuli isä vuonna 1978, kun pariskunnalle syntyi Heidi-tyttö, jonka syntymän kunniaksi hän teki laulun ”Tyttö tuli”.
1970-luvun loppupuolen albumit – yhteensä seitsemän albumia neljässä vuodessa, joista yksi yhdessä laulaja Hannen kanssa – eivät Häirikköä lukuun ottamatta olleet yhtä suuria myyntimenestyksiä kuin vuosikymmenen alkupuolen levyt, mutta suosittuja kappaleita tuoltakin aikakaudelta tuli useita. Sanoituksellisesti monet tuon ajan laulut kertovat hieman vakavammista asioista kuin vuosikymmenen alkupuolen reteämmät kappaleet. Aikakauden vakavampia teemoja käsitteleviä kappaleita ovat esimerkiksi ”Maskin takana”, ”Itken yksin”, ”Uusi tie”, ”Ainoa ystävä”, ”Tää elämä on lyhyt”, ”Tyttö tuli”, ”Suruton nuoruusaika”. Protestiakin on vielä havaittavissa: ”Manu vippaa muutama markka”, ”Oy Suomi”, ”Ruotsi suomettuu”, ”Suomessa olen minä syntynyt”, ”Herrojen heila” ja niin edelleen. Maininnan ansaitsee myös lastenlevy Inkkareita ja länkkäreitä vuodelta 1977. Irwin kiersi Suomea ahkerasti koko vuosikymmenen loppupuoliskon. Hän harkitsi jossakin vaiheessa muuttoa Tallinnaan suomalaiseen verotukseen kyllästyneenä, mutta pysyi kuitenkin Suomessa.
Levytuottajat-yhtiö pyrki osaltaan hyödyntämään Dannyn ja Armi Aavikon vuonna 1977 aloittamaa laulavien parien suosiota julkaisemalla vuonna 1979 Irwinin ja Hannen yhteisalbumin Kulkurin kulta. Albumilla oli sekä yhteisiä että kummankin omia esityksiä. Samana vuonna Irwiniltä ilmestyi toinenkin albumi, nimeltään Keisari Irwin I, jonka kappaleissa irvailtiin erilaisille poliittisille väärinkäytöksille ja politiikan lieveilmiöille. Levyä myytiin kohtalaisesti siihen nähden, että sen kappaleita ei kuultu radiossa sen paremmin kuin Irwinin keikoillakaan.
Irwin ja Riitta saivat toisen lapsensa, kun Henrik-poika syntyi 1982. Samana vuonna pari meni naimisiin. Perhe-elämä oli 1980-luvun ensimmäisinä vuosina tiivimpää, kun taas levytysten osalta vuosikymmen alkoi hiljaisemmissa merkeissä.
Vuonna 1982 Irwin kuuroutui oikeasta korvastaan, mutta ei saanut anomuksistaan huolimatta taiteilijaeläkettä. Vexi Salmen ehdotuksesta hänen myöhempien laulujensa sävellyksen hoiti usein Kassu Halonen.
Vuonna 1987 Irwin asettui Suomen Maaseudun Puolueen ehdokkaaksi eduskuntavaaleissa, ja samoihin aikoihin hän haki myös Tampereen kulttuuritoimen apulaiskaupunginjohtajan virkaa. Häntä ei valittu kumpaankaan; tosiasiassa politiikka ei kiinnostanut häntä lainkaan.
Uusi tuleminen
Irwinin 1980-luvun tuleminen liittyy vahvasti Irwinin Lapset -yhtyeen näkyvään esiinmarssiin. Kun Irwin itse vietti uransa hiljaisimpia vuosia, Valkeakoskella 1981 perustettu Irwinin Lapset alkoi pitää irwinismin lippua korkealla. Pian yhtyeen jäsenet löysivät tiensä itsensä Irwinin luo ja yhteistyö saattoi alkaa. Irwinin Lasten sanotaan innostaneen Irwinin ”rokkaamaan” taas. Yhtye ottikin Irwinin mukaan ratkaisevaan Helsingin konserttiin Vanhalle Ylioppilastalolle 12. kesäkuuta 1984, jonka jälkeen tiedotusvälineet alkoivat puhua Irwinin paluusta.
Loppukesän keikkakalenteri myytiin kerralla täyteen, ja vasta syksyksi Irwiniltä ilmestyi uusi laulu ”Härmäläinen perusjuntti”. Kappale syntyi Salmen ryhdyttyä jälleen yhteistyöhön Irwinin kanssa uran pisimmän tauon jälkeen. Melodian alkuperäisidean ja perustan sävelsi Irwinin taustamuusikko Ari Lahti (Ari G) ja sen viimeisteli ja sovitti ensimmäisenä Irwin-työnään Kassu Halonen. Irwin osallistui kappaleella Syksyn säveleen, mutta tällä kertaa hän ei päässyt loppukilpailuun. Laulusta tuli kuitenkin hitti ja sen yhteydessä julkaistu albumi myi kultalevyn verran. Halosen sovitusten myötä Goodmanin musiikki alkoi yhdistellä iskelmää ja rockia. pienoiskuva|Goodman vuonna 1990
Viimeisten vuosien menestys
thumb|upright|Irwinin hautakivi Hämeenkyrön Mäntyrinteen hautausmaalla. Vuodet 1986 ja 1987 olivat jälleen hiljaisempaa aikaa levytysten osalta. Vuonna 1988 ilmestyi Irwinin uran ylivoimaisesti suurin menestyslevy Rentun ruusu. Nimikappaleen aiheen Vexi Salmi oli aikoinaan saanut Tapio Rautavaaralta, joka oli pyytänyt häntä tekemään laulun maitohorsmasta. Albumi syntyi nopeasti; sen kappaleet nauhoitettiin vain muutaman päivän aikana. Levyä on myyty vuoteen 2006 mennessä noin 125 000 kappaletta, mikä on yli kolminkertaisesti Irwinin aiempaan ennätykseen yltäneen albumin Häirikkö 40 000 kappaleen myyntimäärään verrattuna.
Viimeiset levytyksensä Irwin lauloi vuonna 1990, jolloin ilmestyi peräti kaksi albumia: Hurraa! Me teemme laivoja sekä Ai ai ai kun nuori ois. Jälkimmäisen nimikappaleella Irwin osallistui saman vuoden Syksyn säveleen ja sijoittuikin toiseksi Rainer Frimanin jälkeen. Vexi Salmen mukaan kahden pitkäsoittolevyn julkaisu samana vuonna oli Irwinin oma toivomus, ja niillä taiteilija halusi kasvattaa keikkakysyntäänsä.
Irwin sävelsi ja sanoitti englantilaiselle Eddie Edwardsille kaksi laulua, jotka Audiovox julkaisi singlenä. Irwinin oli alun perin määrä laulaa kyseiset kappaleet Edwardsin kanssa, mutta hän kuoli vähän ennen suunniteltua nauhoitusta. Nämä kappaleet ovat ainoat Irwinin sanoittamat laulut. ”Mun nimeni on Eetu / Eddien siivellä” -single nousi listoille 1991.
Kuolema
Syksyllä 1990 Irwinin yleiskunto romahti, ja hän joutui sairaalahoitoon ja pitkälle sairauslomalle. Sen aikana hän lopetti alkoholinkäytön. Hän palasi keikoille joulun 1990 jälkeen, mutta sairastui pian flunssaan. Viimeinen Irwinin haastattelu, jonka olivat tehneet toimittaja Isto Lysmä ja kuvaaja Jorma Pouta, julkaistiin Seura-lehden tammikuun 1991 ensimmäisessä numerossa, joka ilmestyi 4. tammikuuta 1991.
Irwinin viimeiseksi esiintymiseksi jäi Joronjälki-hotellissa Joroisissa 11. tammikuuta 1991 pidetty keikka. Joroisista hän matkusti seurueineen Viipuriin ennalta sovittua seuraavaa esiintymistä varten. Seurueen muiden jäsenten mukaan Irwin joutui ennen lähtöä käymään Joroisten terveyskeskuksessa, koska hänen korvaansa oli alkanut särkeä, ja sai mukaansa särkylääkettä. Korvasärky saattoi olla oire verenkiertohäiriöistä tai sydänongelmista.
Irwinin oli määrä esiintyä Viipurissa suomalaisen rakennusporukan harjannostajaisissa 14. tammikuuta. Esiintymistä edeltävänä yönä Irwin heräsi hotellihuoneessaan koviin rintakipuihin ja hengenahdistukseen, minkä vuoksi ystävät lähtivät kuljettamaan häntä Suomen puolelle sairaalaan. Suomen puolelle pyrittäessä Irwin joutui saattajineen Vaalimaan raja-asemalla Neuvostoliiton tullin tehotarkastukseen, eikä seurue päässyt tullista ajoissa jatkamaan matkaa kohti päämääränä ollutta Haminan sairaalaa. Sairaalassa Irwinille annettiin viipymättä hoitoa, mutta hänet jouduttiin tuloksettomaksi jääneen elvytyksen jälkeen toteamaan kuolleeksi. Seurueeseen kuulunut kitaristi Pekka Virtanen on myöhemmin kertonut, ettei viivästys rajanylityksessä myötävaikuttanut Irwinin menehtymiseen, vaan ”kuolema olisi tullut joka tapauksessa”.
Ruumiinavauksessa Irwinin kuolinsyyksi todettiin sydämen sepelvaltimoiden alkava kovettumistauti. Hänellä ei ollut alkoholia veressään. Irwin on haudattu äitinsä kanssa samaan hautaan Hämeenkyrön Turkkilaan, Mäntyrinteen hautausmaalle. Hänen kuolinilmoituksessaan oli katkelma kappaleesta ”Viimeinen laulu”: ”Laulaen laulaja silmänsä sulkee, sointujen siltaa uneensa kulkee”.
Vexi Salmi kertoi televisiohaastattelussa vuonna 2010 Irwinin kuoleman olleen hänen elämänsä synkin kokemus. Omien sanojansa mukaan hän saattoi Irwinin kanssa hautaan oman nuoruutensa.
Merkitys ja luonnehdintoja
Äänenkäytöllään ja laulujensa aiheistolla Irwin Goodman avasi tietä nuoremman polven suomalaisille rockmuusikoille. Monet yhtyeet, kuten Hassisen Kone, Kontra, Popeda, Karanteeni ja Maho Neitsyt sekä valkeakoskelainen Irwinin lapset, tulkitsivat hänen kappaleitaan, ja osaltaan hän oli esikuvana Manserockille, Sleepy Sleepersille, suomalaiselle punkille ja monille muille.
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo pitivät kappaletta ”Lievestuoreen Liisa” parhaana esimerkkinä Goodmanin ja Vexi Salmen irvailun osumisesta päivänkohtaisten puheenaiheiden ytimeen. Kun Lievestuoreen sellutehtaan vaikeudet tulivat julkisuuteen, Vexi Salmi kirjoitti siltä istumalta tekstin ja lähetti sen pikapostilla Mikkeliin, jossa Goodman oli juuri sillä hetkellä esiintymässä. Levy ilmestyi puolitoista viikkoa myöhemmin, jolloin kohu Lievestuoreen tehtaan ympärillä oli suurimmillaan.
Irwinin kappaleita
Tunnettuja ja menestyneitä kappaleita:
Albumit
Kaikki Irwin Goodmanin aikaisemmin vinyylinä julkaistut albumit julkaistiin uudelleenmasteroituina ja Vexi Salmen muistelutekstein varustettuina CD-versioina tammikuussa 2001 lukuun ottamatta jo vuonna 1997 uudelleenjulkaistua joululevyä sekä Kulkurin kulta -albumia, joka sai CD-julkaisun ensimmäisen kerran vasta vuonna 2012.
Warner Music Finland julkaisi syksyllä 2010 lähes kaikki Irwinin levyttämät laulut yhtenä 14 CD:n kokoelmana. Kokoelmalta puuttuvat ainoastaan vain kasetteina julkaistut Lauluja lapsille ja Uudet protestilaulut. Ossi Riipi sanoitti ja sävelsi Lauluja lapsille -kasetin ja Uudet protestilaulut -kasetin sanoitti ja sävelsi Tapani Koivisto.
Myydyimmät levyt
Kultasinglet: Tuplaplatina-LP:
Platina-LP: Kulta-LP:t:
Cover-versiot
Irwin Goodmanin kappaleita ovat levyttäneet uudelleen esimerkiksi Irwinin lapset, Ari G, Raggars, Maho Neitsyt, Goodmans ja Matti Johannes Koivu. Myös punk rock -yhtye Larharyhmä on julkaissut EP:n (Bad Boys Plays Goodman), jolla on viisi Goodmanin kappaletta.Ramopunk-yhtye Klamydia on esittänyt Irwin-coverina ainakin kappaleen ”Häirikkö”, Markku Laamanen teki Tribuutti Irwin Goodmanille -levyn vuonna 2005. Levyllä hän laulaa 12 Irwinin kappaletta. Albumi sisältää Vexi Salmen kirjoittaman uuden tekstin ”Lievestuoreen Liisa” -kappaleesta, joka kertoo nyky-Liisasta. Lisäksi Keisari Irwiö on levyttänyt vuosien varrella useita Irwinin aiemmin tunnetuksi tekemiä kappaleita, joista viimeisimmät mm. Maailma on kaunis ja St pauli ja Reeperbahn julkaistiin vuoden 2023 alkupuolella uutuus albumilla Keisari Irwiö - Ai ai ai kun nuori ois.
Elokuvat, tv-sarjat ja musikaali
Timo Koivusalo ohjasi vuonna 2001 Irwinin elämästä kertovan elokuvan Rentun ruusu, joka oli vuoden katsotuin kotimainen elokuva. Irwiniä esittää elokuvassa Martti Suosalo ja Vexi Salmea Ilkka Koivula. Vexi itse esiintyy elokuvassa kertojan roolissa. Hän vilahtaa myös eräässä kohtauksessa: hän esittää saksalaista kadunmiestä, joka kävelee nuoren Goodmanin ja Salmen ohi Saksan yöelämässä.
Kesällä 2023 Suomen kesäteatterissa Valkeakosken Apianniemessä esitetään Irwin-musikaalia, joka sai ensi-iltansa 15. kesäkuuta.
Irwinin mukaan nimetty
Vuonna 2014 Hämeenlinnassa avatulle kauppakeskukselle annettiin vuonna 2013 Irwin Goodmanin mukaan nimeksi Kauppakeskus Goodman.
Surviving the World
Surviving The World (STW) on verkkosarjakuva, joka on jo kolmen vuoden ajan julkaissut uuden stripin joka päivä. Sen luoja ja tekijä on tutkijatiedemies Dante J.T. Shepherd, jonka avustajana toimii hänen koiransa German Shepherd. German on nimestään huolimatta (englannin german shepherd dog tarkoittaa saksanpaimenkoiraa) rodultaan Treeing Walker Coonhound. Dante Shepherd aloitti STW:n ollessaan professori Fred Paulson Institutessa Pennsylvanian Wincheck Cityssä, mutta on jatkanut sen päivittämistä Marylandin osavaltiossa sijaitsevaan Sharpe Valleyhin siirtymisestä huolimatta.
STW lähestyy verkkosarjakuvaa omaleimaisesti käyttämällä piirrosten sijaan valokuvia liitutaulusta, jolle päivän luento on kirjoitettu ja jonka vierellä poseeraa useimmiten professori Dante itse. Tätä kommentoidaan myös sarjakuvassa itsessään. Sarjakuva toimii itsessään yliopistokurssikehystarinansa puitteissa sisältäen kotitehtäviä, lisämateriaalia ja "oppilaiden" kysymyksiä. Tällä hetkellä sarjakuvaa on ilmestynyt yli tuhat "oppituntia".
Shepherd pitää myös välillä LiveStream-istuntoja, joissa hän näyttää reaaliajassa, miten piirtää sarjakuvan liitutaululle talonsa kellarissa. Danten tiedetään yleisön pyynnöstä imitoineen velociraptoria näiden istuntojen aikana.
Carver City
Carver City on amerikkalaisen hard rock -yhtye CKY:n neljäs studioalbumi. Se nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 46.
Yhtyeen laulaja, Deron Miller, kommentoi tapahtumaa seuraavasti: "Innokkuutemme ei ole koskaan ollut näin tapissa. Olemme saaneet valtavan määrän lisäpotkua elämäämme faneistamme, musiikistamme ja uudesta suhteestamme Roadrunner Recordsiin. Raittiutemme, kovan työn, tasapainoisen elämän ansiosta voimme käsi sydämellä sanoa, että CKY on tehnyt parhaimman levynsä- koskaan. Laulajan mukaan levyllä kuuluu "synkkä kesäloma fiilis", joka johtuu nuoruuden matkoista, jotka yhtyeen jäsenet tekivät Amerikan itärannikolle. Nostalgisuutta on siis ilmassa. "Tarun mukaan Carver City'n kaupungin historia on täynnä huonoa onnea sekä onnettomuutta, vaikka se paikka antoikin aina käsityksen idyllistä pakopaikasta. Kaupungin tarut on kerrottu uudessa materiaalissa ja tarinat ammennettiin oikeasta elämästä."
Levyn ensimmäinen single "Hellions on Parade" oli saatavilla yhden päivän ajan ilmaisena MP3-tiedostona huhtikuun 15.päivänä CKY:n kotisivuilta. Levyn toinen single "A#1 Roller Rager" julkaistiin toukokuun 4. päivänä.
Aleksi Mustonen
Aleksi Mustonen (s. 28. maaliskuuta 1995 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Mustonen osaa pelata myös laidassa.
Seuraura
Mustonen on Jokereiden kasvatti. Hän toimi kaudella 2009–2010 vuoden "alaikäisenä" seuran C-nuorten kapteenina. Mustonen oli runkosarjassa Jokereiden paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 8+21=29. Hän voitti kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Mustonen kuului Jokereiden kapteenistoon myös B-nuorissa seuraavalla kaudella 2010–2011, tälläkin kertaa vuoden "alaikäisenä". Hän jakoi tehoilla 4+4=8 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton kevään 2011 pudotuspeleissä Tommi Finnilän ja Nico Frimanin kanssa. Kauden 2011–2012 päätteeksi Mustonen voitti sekä A-nuorten SM-hopeaa että B-nuorten Suomenmestaruuden.
Kauden 2012–2013 kynnyksellä, syyskuussa 2012 Mustonen teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen Jokereiden kanssa. Hän pelasi harjoituskaudella yhden European Trophy-ottelun, mutta liigadebyyttinsä Mustonen teki 25. syyskuuta 2012 kauden neljännessä ottelussa Saimaan Palloa vastaan. Hänet merkittiin Jokereiden kolmosketjuun Juhani Tyrväisen ja Jani Ridan viereen. Mustonen sai ottelussa jääaikaa 6.22 minuuttia. Kaikkiaan Mustonen pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Suurimmaksi osaksi hänen kautensa eteni kuitenkin lainalla Mestis-joukkue Kiekko-Vantaassa, jossa Mustonen teki 26 runkosarjaottelussa tehot 5+10=15.
Mustonen teki 20. lokakuuta 2012 vierasottelussa Mikkelin Jukureita vastaan joukkueessa historiaa esiinnyttyään vain 17 vuoden, kuuden kuukauden ja 21 päivän ikäisenä Kiekko-Vantaan kapteenina. Hänestä tuli joukkueen kaikkien aikojen nuorin kapteeni Mestis-tasolla, kun Jiri Veistola pelasi lainalla Jokereissa ja varakapteeni Sami Kautto oli loukkaantunut. Kuitenkaan tarkkaa tietolähdettä siitä, että Mustonen olisi koko Mestiksen kaikkien aikojen nuorin kapteeni, ei löydetty hänen ennätyksensä uutisoinnin yhteydessä.
Kaudella 2013–2014 Mustonen pelasi Jokereissa kaksi ET- ja kahdeksan SM-liigaottelua. Hänen kautensa eteni lähinnä taas lainalla Kiekko-Vantaassa. Tammikuussa 2014 Mustonen siirtyi Tampereen Ilvekseen loppukauden ja kaksi seuraavaa kautta yhden vuoden optiolla kestävällä sopimuksella. Hänen lisäkseen joukkue kiinnitti myös loppukaudeksi Jokereista lainalla pelanneen maalivahti Joonas Korpisalon. Jokerit vuorostaan kinnitti loppukaudeksi Ilveksestä lainalla pelanneen puolustaja Niko Peltolan. Mustonen teki Ilveksessä loppukaudella 18 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Hän teki liigauransa avausmaalin 17. tammikuuta 2014 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan.
Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2014–2015 Mustonen teki 54 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 10+17=27. Marraskuussa 2015 seura käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Mustosen kanssa. Hän oli kaudella 2015–2016 tehoilla 10+14=24 Ilveksen toiseksi paras maalintekijä Joonas Vihkon kanssa sekä joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2016–2017 Mustonen oli tehoilla 12+16=28 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Juho Liuksialan kanssa sekä sijoittui sisäisessä pistepörssissä neljänneksi. Mustonen teki liigauransa ensimmäisen playoff-maalin ensimmäisen pudotuspelikierroksen kolmannessa ottelussa 18. maaliskuuta 2017 vieraissa Porin Ässiä vastaan ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 64.17. Hänen osumansa vei Ilveksen ottelusarjan 2–1-voittoon ja puolivälieriin ensimmäisen kerran kuuteen vuoteen. Olli Kaski valitsi Mustosen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi.
Mustonen siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella Pelicansiin. Kaudella 2018–2019 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+28=36. Helmikuussa 2019 Mustonen teki Pelicansin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 hän oli joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmantena tehoilla 9+17=26, kunnes siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2020 Mustonen siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Färjestad BK:hon.