cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konni Zilliacus (nuorempi)
Zilliacus syntyi Kobessa Japanissa jossa hänen vanhempansa, aktivisti Konrad Viktor (Konni) Zilliacus (1855–1924) ja amerikkalaissyntyinen Lilian McLaurin Grafe (1873–1938) tuolloin asuivat. Hänen nuorempi veljensä Laurin Zilliacus syntyi myös Japanissa. Nuorempi Konni Zilliacus asui eri maissa vanhempiensa kanssa, kunnes meni Bedales Schoolin sisäoppilaitokseen Hampshiressa 1909. Hän jatkoi opintojaan Yhdysvalloissa Yalessa äitinsä mentyä uusiin naimisiin, ja ennen värväytymistään 1915 ensimmäiseen maailmansotaan brittiarmeijaan.
Zilliacus liittyi Britanniassa Union of Democratic Controliin, joka painosti Britannian hallitusta sotavoimien vaikutusvallan vähentämiseksi. Zilliacus olisi halunnut lentäjäksi, mutta joutui Josiah Wedgwoodin kanssa brittien sotilasedustustoon Vladivostokiin Venäjälle, jossa lokakuun vallankumous keräsi hänen sympatiansa.
Sodan jälkeen Britanniaan palattuaan hän liittyi Työväenpuolueeseen ja työskenteli Kansainliitossa ja rakensi Työväenpuolueen ulkopoliittista linjaa ja kirjoitti nimimerkillä Vigilantes Manchester Guardianiin. Natsi-Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian hän erosi protestina Kansainliiton sihteeristöstä.
Toisen maailmansodan aikana Zilliacus työskenteli tiedotusministeriössä ja liittyi 1941-komiteaan. Hänet valittiin parlamenttiin 1945 ja hän tuli tunnetuksi hallituksen linjan vasemmistokriitikkona. Hän äänesti 1949 Nato-jäsenyyttä vastaan ja tuli erotetuksi puolueesta. Hän oli perustamassa Labour Independent Groupia, mutta erosi siitä kun se tuki Stalinia Titon sijaan. Vuoden 1950 vaaleissa hän menetti paikkansa, mutta valittiin uudelleen 1955 taas Työväenpuolueen edustajana. Hän oli perustamassa Campaign for Nuclear Disarmamentia ja erotettiin 1961 puolueesta muutamaksi kuukaudeksi kirjoitettuaan artikkelin tšekkoslovakialaiseen lehteen. Parlamentissa hän oli kuolemaansa saakka.
Marc Mihayo
Marc Mihayo (1907 – 13. maaliskuuta 1995) oli tansanialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 18. elokuuta 1940 ja nimitettiin Taboran arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 21. kesäkuuta 1960. Hänet konsekroi piispaksi Joseph Blomjousin ja Charles Msakilan avustama Laurean Rugambwa 18. syyskuuta.
Mihayo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 9. maaliskuuta 1985 ja kuoli kymmenen vuotta myöhemmin.
Tuomas Palaiologos
Tuomas Palaiologos (1409–1465) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologoksen nuorin poika. Hän oli Morean despootti vuodesta 1449 aina siihen asti kun turkkilaiset valtasivat Morean vuonna 1460. Morean menetyksen jälkeen hän eli Italiassa, missä hänet tunnustettiin yleisesti Bysantin keisariksi.
Hänen veljiänsä olivat keisarit Johannes VIII ja Konstantinos XI, Morean despootit Theodoros II ja Demetrios, ja Tessalonikin despootti Andronikos.
Kun Konstantinos XI:stä tuli keisari, hän antoi veljelleen Tuomakselle Morean despotaatin hallittavakseen. Pari vuotta myöhemmin Demetrios lähetettiin myös Kreikkaan ja veljekset saivat hallita Moreaa yhdessä. Sen jälkeen kun Mehmed II:n joukot valtasivat Konstantinopolin, hän päätti että veljekset saisivat jatkossakin hallita yhdessä. Tuomas päättikin nyt etsiä tukea lännestä. Hän menin naimisiin erään genovalaiseen aatelissukuun kuuluvan naisen kanssa. Mutta pian veljien välille syttyi sisällissota, jonka Tuomas voitti. Demetrios pakeni Mehmedin luokse ja pyysi tätä avukseen. Turkkilaisten hyökätessä Moreaan Tuomas pakeni perheineen Italiaan vuonna 1460. Morean väestön hän jätti oman onnensa nojaan. Viimeisin taistelu turkkilaisia vastaan käytiin Salmenikonin kaupungista, jossa keisariperheelle kaukaista sukua oleva Graitzas Palaiologos piti pintansa yli kuukauden ajan.
Morean menetyksen jälkeen Tuomas asui Roomassa, jossa hänet tunnustettiin Bysantin keisariksi. Kun Tuomas kuoli vuonna 1465. hänen poikansa Andreas Palaiologos peri Bysantin keisarin arvonimen. Hän myi kuitenkin arvonimensä Ranskan kuninkaalle Kaarle VIII:lle. Andreas kuoli vuonna 1503 ilman perillisiä.
Jukka Laaksonen
Jukka Laaksonen voi olla:
Karhujärvi (Kuhmoinen)
Karhujärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Kulomäen ja Sopesjärven välisessä metsämaastossa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lähin polku tulee järven pohjoispuolelle sadan metrin päähän.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,6 metriä mpy. Siihen on johdettu kahdeksan suo- ja metsäojaa. Sen laskuoja alkaa järven länsipään pohjoisrannasta ja se virtaa ojitetun Karhukorven läpi Selkäjärveen.
Laatokanlinna
thumb|250px|[[Pyhän Georgios Voittajan kirkko.]] thumb|250px|[[Vanhan-Laatokan linnoitus|Linna ja Vanhan-Laatokan kylää.]] thumb|250px|[[Polttovenehautaus|Laivahaudat kuuluivat viikinkien hautaus­kulttuuriin (kuvassa kaksi kumpua 700–900-luvulta Olhava-joen varrella lähellä Laatokanlinnaa). Kuollut henkilö poltettiin veneessä ja näin symbolisesti alkoi matka tuonpuoleiseen. ]]
Laatokanlinna (tai Laatokankaupunki,  on maalaiskunta ja sen keskuskylä Olhavan piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Kylä sijaitsee 13 kilometriä Laatokasta etelään Olhavanjoen rannalla. Laatokanlinnan vanhan nimen rinnalla on alettu käyttää nimeä Vanha-Laatokka, joka on suora käännös venäläisestä nimestä.
Vanha-Laatokka tunnetaan historiassa yhtenä Pohjois-Venäjän vanhimmista kaupungeista. Viikinkiajalla Laatokanlinna oli suuri kauppakaupunki ja skandinaavinen siirtokunta. Varjagit käyttivät siitä nimeä Aldeigjuborg.
Laatokanlinnan maalaiskunta
Laatokanlinnan maalaiskunta on kooltaan 139 neliökilometriä. Vuonna 2016 siellä oli 2 508 asukasta. Maalaiskunnan hallinnollisessa keskuksessa oli 2 012 asukasta vuonna 2010. Kuntaan kuuluu lisäksi 16 muuta kylää.
Vuonna 2007 Vanhan-Laatokan vaakunaan valittiin alassyöksyvä haukka. Valtuuston perustelun mukaan alueen arkeologisissa kaivauksissa on löydetty pronssinen laatta, jossa on haukan tai korpin kuva pystyasennossa. Syöksyasennossa se usean tutkijan mielestä muistuttaa Vladimir Suuren ja Jaroslav Viisaan kolmikärkeä, jota edeltävä Rurikin suvun heraldinen merkki oli kaksikärkinen.
Historia
Varjagit nimittivät kaupunkia Aldeigjuborgiksi eli Aldeigjun linnaksi. Aldeigju on erään teorian mukaan skandinaavinen väännös itämerensuomalaisesta nimestä. Sen oletetaan tarkoittaneen Laatokanlinnan kohdalla Olhavanjokeen laskevaa sivujokea, jonka venäläinen nimi on Ladoźka. Novgorodin ruhtinaskunnan aikana se oli koko valtakunnassa ainoa satama, johon merikelpoiset alukset pääsivät. Siitä ylöspäin oli koskia, joista pääsi ylävirtaan kohti Ilmajärveä vain jokiveneillä. Kevättulvien myötä varjagit laskivat veneillään Holmgardista Aldeigjuborgiin, jossa laivat varustettiin merimatkalle kohti Svitjodia (eli Novgorodista Staraja Ladogaan ja sieltä Ruotsiin).
Laatokanlinnan sijainti oli strategisesti erittäin tärkeä, koska siitä pystyi valvomaan jokireittiä, jota pitkin kauppa-alukset ja soturijoukkiot matkasivat Itämereltä Konstantinopoliin ja Volgalle. Lähellä sijaitsi myös toinen linnoitus Ljubša, joka aiemmin hallitsi jokireittiä. Viikinkiaikainen Aldeigjuborg perustettiin jo 700-luvun puolivälissä. Sen synty on ajoitettu dendrokronologian avulla vuoteen 753. Kaupungissa asui alkuvaiheessa ainakin skandinaaveja ja itämerensuomalaisia. 760-luvulla Ilmajärven sloveenit hyökkäsivät sinne ja valloittivat linnoituksen. 830-luvulla varjagit valloittivat linnoituksen uudelleen. Jatkuvien heimokahakoiden seurauksena Nestorin kronikan mukaan vuonna 862 rusit eli varjagit kutsuttiin saattamaan maahan järjestys ja hallitsemaan heitä. Varjagiruhtinas Rurik otti ensin Laatokanlinnan hallituskaupungikseen.
Laatokanlinnan oli 950-luvulle asti yksi tärkeimmistä Itä-Euroopan kauppapaikoista. Vuonna 997 norjalainen viikinki Eerik Haakoninpoika hyökkäsi Laatokanlinnaan ja tuhosi sen. Eymundin saagassa (Eymundar þáttr hrings) kerrotaan, että Ruotsin kuninkaan Olavi Sylikuninkaan tytär Ingegerd meni naimisiin Novgorodin ja Kiovan suuriruhtinaan Jaroslav I Viisaan kanssa vuonna 1019. Ingegerd sai Jaroslavilta häälahjaksi Laatokanlinnan ja siihen liittyvät maat (Aldeigjuborg ok þat jarlsríki, er þar fylgði). Siitä lähtien aluetta on kutsuttu nimellä Inkerinmaa (eli Ingegerdin maat). Maita kutsuttiin hallitsemaan Länsi-Götanmaan jaarli Ragnvald Ulfsson, joka oli Ingegerdin sukulainen äidin puolelta sekä Norjan kuninkaan liittolainen. Ragnvaldin jälkeen jaarliksi tuli hänen poikansa Uleb Ragnvaldsson.
Inkerinmaa jäi tavallaan puolueettomaksi alueeksi Ruotsin ja Novgorodin väliin. Näin Novgorodin ruhtinas pystyi keskittymään paremmin taisteluun Kiovan ruhtinaskunnan hallinnasta, johon myös Puolan kuningas pyrki.
Vähitellen Ladogasta tuli Novgorodin prigorod eli aluskaupunki. Vuonna 1116 ruhtinaan käskynhaltija (posadnik) Pavel rakennutti kivisen linnoituksen. Linnoitus on monissa Ruotsin ja Novgorodin välisissä sodissa tuhottu ja rakennettu aina uudelleen samaan paikkaan.
Vuonna 1545 Laatokassa oli 103 asuttua taloa ja 32 autiota. Asukkaista vajaa 40 prosenttia oli sotilaita ja loput siviilejä. Ladoga menetti kaupunkioikeutensa vuonna 1703, kun Pietari Suuri perusti Uuden-Laatokan Olhavanjoen suulle heikentääkseen alueen voimakkaimman kaupungin eli Ladogan asemaa. Hän siirrätti koko väestön uuteen kylään. Näin aikaisempi Ladoga sai nimen Staraja Ladoga eli Vanha Laatokka. Siitä lähtien se on ollut kylä.
Arkeologiset löydöt
Ensimmäisen linnoituksen dendroknologisten tutkimusten mukaan rakentamisessa käytetyt puut ovat vuodelta 753. Vanhimmat esinelöydöt ovat 600-luvulta oleva merovingiaikainen kampa (2013 löydetty) ja arabialaisia rahoja eli dirhameja vuodelta 786.
Nykyaika
Paikkakunnan historian ja kulttuurin muistomerkkien suojelemiseksi on alueelle perustettu laaja museokokonaisuus. Museohankkeesta huolimatta kyläkeskus on saanut kyseenalaista julkisuutta, sillä alueen johtohenkilöt haluavat purkaa 1800-luvulla rakennetut talot ja asfaltoida katuja. Pelätään, että asfaltointityö tuhoaa arvokkaan kulttuuriympäristön sekä arkeologisessa kulttuurikerrostumassa olevat puusta, nahasta ja luusta valmistetut esineet.
Vuonna 2003 Laatokanlinnassa vietettiin 1250-vuotisjuhlia. Venäjän presidentti Putin nimitti sen Pohjois-Rusin vanhimmaksi pääkaupungiksi (Drevnjaja stolitsa Severnoi Rusi).
Säädösoikeus
Säädösoikeudellinen juridinen järjestelmä on sellainen, jossa kaikki tuomiot annetaan lainsäädäntövaltaa käyttävän hallinnollisen elimen hyväksymän kirjoitetun lainsäädännön pohjalta. Tapaoikeudellisissa järjestelmissä puolestaan tuomioita jaetaan myös käytännössä muodostuneiden ennakkopäätösten ja kirjoittamattoman lain pohjalta.
Säädösoikeudelliset järjestelmät perustuvat useimmiten vahvaan vallan kolmijako-opin periaatteeseen, jonka mukaan tuomioistuinten tulee sokeasti soveltaa kirjoissa määrättyä lakia. Säädösoikeudellisen järjestelmän historia kumpuaakin valistusajan ihanteista ja Ranskan vallankumouksen periaatteista. Useiden Euroopan maiden juridiset järjestelmät ovat saaneet vaikutteita Ranskassa vuonna 1804 käyttöön otetusta Code Napoléon -säädösoikeudesta.
Säädösoikeudellisen järjestelmän ja tapaoikeudellisen järjestelmän eroja saatetaan joskus kärjistää, koska myös säädösoikeudellisessa järjestelmässä tuomioistuimet joutuvat käytännössä tulkitsemaan lakia tapauskohtaisesti. Tuomioistuimet eivät aina kykene ainoastaan sokeasti soveltamaan heille annettua lakia, eikä kaikkia rikkeitä ole välttämättä yksiselitteisesti käsitelty kirjoitetussa laissa. Ennakkopäätökset ja -tapaukset ovat oikeuslähteitä myös säädösoikeudellisten maiden oikeuskäytännössä.
Säädösoikeudelliset järjestelmät jaetaan usein nykyisin kolmeen kategoriaan:
Greg Jacina
Greg Jacina (s. 22. toukokuuta 1982 Guelph, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2012–2013 Italian pääsarjan SV Ritten-Renoniin.
Jacina teki NHL-joukkue Florida Panthersin kanssa farmisopimuksen syksyllä 2003. Ammattilaisuransa Jacina aloitti syksyllä 2003 ECHL-seura Augusta Lynxissä. Hän pääsi pelaamaan kauden 2003–2004 aikana myös AHL:n Rochester Americansissa. Seuraavalla kaudella Jacina vakiinnutti paikkansa AHL-tasolla Rochesterissa. Ensimmäisen NHL-ottelunsa Jacina pelasi kauden 2005–2006 aikana, kun hän pelassi 11 ottelua Floridassa. Seuraavallakin kaudella Jacinalle merkittiin kolme NHL-peliä, vaikka edelleen pääosa kaudesta meni Rochesterissa.
Jacina teki kaudesta 2007–2008 sopimuksen SM-liiga-seura Lukon kanssa. Hän joutui kuitenkin olkapääleikkaukseen ennen kauden alkua, eikä pelannut kauden aikana peliäkään. Jacina palasi Lukkoon kaudeksi 2008–2009. Jacina ei pelannut Lukossa kuin marraskuulle asti, jolloin Lukko purki hänen koesopimuksensa. Tappara hankki Jacinan muutaman päivän päästä joukkueeseensa paikkaamaan loukkaantumisista kärsinyttä hyökkäystä. Tapparasta Jacina jatkoi vielä saman kauden aikana Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, Allsvenskaniin, kun Västerås hankki hyökkääjän.
Kaudeksi 2009–2010 Jacina siirtyi Serie A -joukkue SV Ritten-Renoniin. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Tanskan pääsarjan Odense Bulldogsiin ja kaudeksi 2011–2012 saman sarjan Frederikshavn White Hawksiin. Frederikshavnissa Jacina pelasi kauden ja palasi sitten takaisin Italian Ritten-Renoniin.
Keuruu
Keuruu, aikaisemmin Keuru on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa 60 kilometriä Jyväskylästä länteen. Kaupungissa asuu noin 0 henkeä, minkä lisäksi Keuruulla on runsaasti loma-asutusta.
Maantiede ja luonto
Valtatie 23 halkaisee itä–länsi-suunnassa kaupungin, etelästä tulee kantatie 58. Haapamäki on rautateiden risteysasema: rautatie Haapamäeltä Jyväskylään kulkee Keuruun keskustan halki.
Keuruu on maastoltaan mäkinen ja metsäinen kunta, jonka luonnossa heijastuu Suomenselän läsnäolo. Keuruulla on paljon järviä ja myös soita. Keuruun kirkonkyläkin sijaitsee vesistön äärellä. Keuruun pinta-alasta vettä on hieman yli kymmenesosa. Suurin järvi on Keurusselkä ja siihen kuuluva Ukonselkä.
Keuruun alueella on kokonaan tai osittain yhdeksän Natura-kohdetta: Hirvijärvi, Huhkojärven pitkä ja kapea rotkojärvi, Pihlajavesi ja yläjuoksun pienvedet, saukon ja taimenen suosima Pihlajaveden reitti, Raiskin metsät, Siipikangas, Tuomistonjoki, Vesilahdensuo - Kurkisuo ja Syrjäharju.
Keuruun keskustaajaman osat
Loila, Suojärvi, Suolahti, Kurkiniemi, Ketvelniemi, Kivelä, Keuruunkylä, Pappilanniemi, Nyyssänniemi, Otava, Mustasaari, Melonsaari
Kylät
Etelä-Keuruu, Haapamäki, Jukojärvi, Liesjärvi, Pihlajavesi, Valkealahti, Ampiala, Karimo, Kivijärvi, Lavikko, Riiho, Lihjamo, Kaleton, Pohjoislahti, Asunta, Manniskylä
Historia
Keuruun pitäjä perustettiin vuonna 1652. Tätä aikaisemmin se oli Ruoveden kappeliseurakunta nimellä Lapinsalmi vuodesta 1628. Sittemmin Multia ja Pihlajavesi erosivat Keuruusta, mutta Pihlajavesi liittyi takaisin Keuruuseen vuonna 1969. Keuruusta suunniteltiin 1970-luvulla kauppalaa, mutta tämä ei toteutunut. Sen sijaan Keuruusta tuli kaupunki vuonna 1986.
Toimijoita ja yrityksiä Keuruulla
Pohjoisjärven rannalla Keuruulla sijaitsee helluntaiherätyksen Iso Kirja-opisto, jossa järjestetään joka vuosi Juhannuskonferenssi-suurtapahtuma. Kustannusalalta Otavan kirjapaino ja Kirjavälityksen keskusvarasto sijaitsevat Keuruulla. HT Laser Oy:n kotipaikka on Keuruu.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2013 tilanteen mukainen.
pienoiskuva|200px|vasen|[[Keuruun vanha kirkko]]
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Keuruulla oli 9 919 asukasta, joista 6 924 asui taajamissa, 2 934 haja-asutusalueilla ja 61:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Keuruun taajama-aste on 70,2 %. Keuruun taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Keuruulla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Keuruun alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Suomen helluntaikirkon jäsenseurakunnista Keuruulla toimii Keuruun helluntaiseurakunta. Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Keuruulla toimii Haapamäen helluntaiseurakunta. Keuruulla on myös vapaaseurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Keuruun kaupungin nykyisellä alueella.
Nähtävyydet ja tapahtumat
Keuruun vanha kirkko on 1700-luvulla rakennettu puukirkko. Se toimii nykyisin museona. Jokakesäiset Keuruun Markkinat ovat suosittu kesätapahtuma. Esiintyjinä on vuosien varrella nähty mm. Matti Nykänen ja Danny. Jokakesäinen helluntailaisten Juhannuskonferenssi Isossa Kirjassa kokoaa yhteen kristittyjä ympäri Suomea ja maailmaa. Elias Lönnrot -siipirataslaivan kotisatama on Keuruulla. Tiedetila on Keuruulla oleva entiselle Karimon koululle perustettu pysyvä näyttelytila, jossa esitellään pääasiassa nuorille tekniikkaa.
Camping Nyyssänniemi sijaitsee Keurusselän rannalla, noin 3,5 km Keuruun keskustasta. Leirintäalueen vieressä on Nyyssänniemen asuinalue.pienoiskuva|Nyyssänniemen leirintäalueen ranta. Nyyssänniemen leirintäalueelta saa kalastusluvat Keurusselälle ja Virtalan- ja Palsankoskelle. Nyyssännimessä on nykyään minigolfrata ja frisbeegolfrata. Camping Nyyssänniemen lähellä on myös asuinalue, jossa on leikkipuisto ja jalkapallokenttä. Nyyssänniemessä sijaitsee myös 1700-luvulla rakennettu Liukon pirtti, joka toimii myös vastaanottorakennuksena sekä kahvilana.
Vuonna 2017 Keuruulla lanseerattiin keuruulaisten yrittäjien ja kaupungin kanssa oma GoKeuruu-mobiilisovellus, joka auttaa sekä paikkakuntalaisia että matkailijoita tutustumaan Keuruun tarjontaan.
pienoiskuva|Liukon pirtti|oikea
Ruokakulttuuri
Keuruun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla puukaukalossa paistettu kouruliha, perunalaatikko ja varituinen eli varilimppu.
Urheilu
Keuruulla toimii jääkiekkojoukkue KeuPa HT, joka pelaa Mestiksessä.
Renée O’Connor
Renée O’Connor (s. 15. helmikuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten Gabriellen roolista televisiosarjassa Xena: soturiprinsessa.
Yksityiselämä
Xenan kuvausten aikana 1995-2001 O’Connor asui Aucklandissa Uudessa-Seelannissa ja meni naimisiin uusiseelantilaisen ravintoloitsijan Steve Muirin kanssa lokakuussa 2000. Heille syntyi syyskuussa 2001 poika Miles William Muir. Pari erosi vuonna 2005. Nykyisin O’Connor seurustelee näyttelijä Jed Suran kanssa. Heillä on yhteinen tytär, maaliskuussa 2006 syntynyt Iris Sura O’Connor.
Yhdysvaltain maantiede
Yhdysvaltojen maantiede kattaa laajan alueen Tyyneltämereltä Atlantille, Kanadan rajalta Meksikoon ja lisäksi erillisinä alueina Alaskan ja Havaijin. Yhdysvaltojen kokonaisala on 9 826 630 km², josta maa-alaa on 9 161 923 km² ja vesialaa 664 707 km². Se on pinta-alaltaan maailman kolmanneksi suurin valtio.
Topografia ja vesistöt
thumb|left|[[Suuret tasangot|Suuria tasankoja Nebraskassa.]] thumb|left|[[Niagaran putoukset sijaitsevat Niagarajoessa Erie- ja Ontariojärven välissä.]] Yhdysvaltojen mannermaa voidaan jakaa topografisesti viiteen suuralueeseen. Alueet ovat sisämaan tasankoalue, Appalakit, Atlantin rannikko, Kordillieerit ja läntisten vuoristojen väliset tasankoalueet.
Mantereen sisäosien hallitseva maastonmuoto on laaja tasankoalue, joka ulottuu Meksikonlahdelta Kanadan rajalle ja sieltä Alaskaan. Se voidaan jakaa edelleen kolmeen osaan: Atlantin ja Meksikonlahden rannikkotasankoihin, sisämaan tasankoihin ja Kanadan kilpeen. Suurina tasankoina tunnettu alue muodostaa lisäksi osan sisämaan tasankoalueista. Ne levittäytyvät Keskilännestä länteen, ja suuri osa maan maataloustuotteista kasvatetaan tällä alueella. Alue muodostuu enimmäkseen suuresta, raskaasti viljellystä ja erittäin tasaisesta ruohomaasta. Sisämaan tasankoalue ulottuu New Yorkin osavaltiosta noin 2 400 kilometrin päähän Texasin keskiosiin ja sieltä edelleen noin 1 600 kilometrin päähän Kanadan rajalle. Tasanko kohoaa hyvin harvoissa paikoissa 600 metriä korkeammalle. Tasankoa reunustaa pohjoisessa ja koillisessa Kanadan kilven alue, johon kuuluvat New Yorkin Adirondack ja Minnesotan, Wisconsinin ja Michiganin Yläjärven ylänkö.
Yhdysvaltojen sisäosia halkoo lisäksi laaja Mississippijoen vesistö, joka on merkittävä liikenneväylä. Mississippi on purjehduskelpoinen Minneapolisiin asti, ja lisäksi jokijärjestelmästä on kanavayhteys Illinoisjoen kautta Isoihinjärviin. Mississippin itäiset sivujoet, kuten Ohio ja Tennessee, ovat myös purjehduskelpoisia. Sen sijaan monet läntiset sivujoet ovat kausittaisia ja niissä on runsaasti hiekkasärkkiä, mitkä vaikeuttavat liikennöintiä. Esimerkiksi Missouri, joka on Mississippiä pidempi, saatiin liikennöintikuntoon vasta 1900-luvun puolivälissä patojen ja sulkujen avulla. Isotjärvet Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla muodostavat maailman suurimman makeavetisen vesistön. Järviin kuuluvat Yläjärvi, Huronjärvi, Michiganjärvi, Eriejärvi ja Ontariojärvi.
thumb|left|[[Appalakit|Appalakkien korkein vuori Mount Mitchell.]] Appalakit erottavat itärannikon sisämaan tasangosta rannikon suuntaisina lähes koko Yhdysvaltojen pituisina. Ne ulottuvat Alabaman pohjoisosista Kanadan rajalle asti. Appalakit ovat jäänne vanhasta, paljon korkeammasta vuoristosta. Se jaetaan edelleen eri osiin, ja Blue Ridge Mountainsin alueella on sen korkein huippu, vähän yli 2 000 metriä korkea Mount Mitchell. Appalakkien itäpuolelle jää Atlantin rannikkotasanko, joka ulottuu Cape Codista Meksikon rajalle. Cape Codista koilliseen rannikko on Appalakkien vaikutuspiirissä. New Yorkista etelään tasanko levenee, ja sitä täplittävät monet estuaarit, joista suurin on Chesapeakenlahti.
thumb|[[Archesin kansallispuistoa]] thumb|[[Denali Alaskassa on Pohjois-Amerikan korkein kohta, 6 194 m.]] Lännessä suuret tasangot päättyvät Kordillieerien itäosan Kalliovuoriin. Keskiosaltaan Kalliovuoret muodostavat suuria pohjois-eteläsuuntaisia jonoja, joiden huiput kohoavat kahteen kilometriin. Pohjoisessa on yksittäisiä huippuja, jotka jatkuvat Alaskaan asti. Kordillieerien länsiosan muodostaa kaksi vuoristoketjua. Lähes heti Tyynenmeren rannikolta kohoavat rannikkovuoristot ja noin 240 kilometriä sisämaahan ovat Kaskadit ja Sierra Nevada, joihin kuuluvat Yhdysvaltojen suurimmat vuoret Alaskan ulkopuolella. Niistä korkein on Sierra Nevadan Mount Whitney. Kordillieerien itä- ja länsiosan väliin jää laaja alue, jossa on kuivia altaita, ylätasankoja ja eristäytyneitä vuoristoja. Eteläisin osa, Coloradon laakio (Colorado Plateau) on sedimenttikivien muodostama ylänköalue kilometrin verran tasankojen yläpuolella. Sitä halkovat monet rotkot kuten Grand Canyon, hiekkaerämaat ja vulkaaniset huiput. Coloradon laakiosta länteen Sierra Nevadan rajalla on Basin and Range -nimellä kutsuttu kuiva alue. Kolmas vuoristojen välisen alueen osa on Columbian ylätasanko. Kalliovuorilta länteen monet joista kuivuvat vuoristojen välisillä kuivilla tasangoilla. Alueelle on muodostunut vain yksi hieman suurempi vesiallas, Iso Suolajärvi. Vain kolme suurempaa jokea laskevat mereen asti, Columbia, Colorado ja Sacramento–San Joaquin.
Havaiji sijaitsee noin 4 800 kilometriä länteen Yhdysvaltojen länsirannikosta. Se on muodostunut saariryhmästä, jonka suurimmat saaret ovat Oahu, Maui, Lanai, Kauaia ja Havaiji. Saaria hallitsevat tulivuoret ja niitä ympäröivät koralliriutat. Alaskan puolestaan erottaa muusta Yhdysvalloista Kanada. Alaska on pääosin vuoristoaluetta, jota jäätiköt ovat muovanneet. Alaskassa virtaa myös joitakin jokia, kuten Yukon, jotka muodostavat tasankoalueita.
Yhdysvaltojen suurin joki monien mielestä on Mississippi, mutta sitä seuraavien järjestys riippuu siitä, mitä käytetään joen "suuruuden" mittarina. Oheisessa taulukossa virtaama on keskiarvo joen suulla vuosilta 1951–1980.
Tähdellä merkityissä virtaama on alle 425 kuutiometriä.
Geologia
thumb|[[Puʻu ʻŌʻō -tulivuori purkautuu Havaijilla.]] Manner-Yhdysvaltojen länsirannikko on osa Tyynenmeren tulirengasta, jolla esiintyy voimakasta tektonista ja vulkaanista toimintaa ja 81 prosenttia maailman maanjäristyksistä. Maanjäristykset voivat aiheuttaa suurta tuhoa, kuten San Franciscon maanjäristys 1906 tai pitkäperjantain maanjäristys 1964 lähellä Anchoragea.
Kulttuurimaantiede
Yhdysvallat on pinta-alaltaan maailman kolmanneksi suurin valtio. Sen kokonaispinta-ala on 9 826 675 neliökilometriä, ja siitä maata on 9 161 966 ja vettä 664 709 neliökilometriä. Maalla on vain kaksi rajanaapuria, Kanada ja Meksiko, ja maarajaa sillä on 12 034 kilometriä. Yhdysvallat on jaettu 50 osavaltioon ja Washingtonin hallintopiiriin.
Väestöllisesti Yhdysvallat voidaan jakaa kolmeen alueeseen. Ensimmäinen niistä kattaa suuriin piirtein nelikulmion muotoisen alueen, jonka kulmapisteet ovat Boston, Chicago, St. Louis ja Washington. Alueen sisässä on seitsemän Yhdysvaltojen 12 suurimmasta kaupungista. Siellä alkoi myös ensimmäinen kasvuräjähdys, ja se on ollut jo pitkään Yhdysvaltojen talouden keskus. Tämän alueen etelä- ja länsipuolella on alue, joka ulottuu Suurien tasankojen länsiosaan. Siellä asutus on harvempaa, ja suurten kaupunkien välillä on suuremmat välimatkat. Toinen alue on kuitenkin Yhdysvaltojen tärkein maatalousalue. Kolmas väestöalue on Yhdysvaltojen länsiosat, joka on kaikista harvimpaan asutettua. Asutus on keskittynyt pienemmälle alueelle, ja esimerkiksi Los Angelesin ympäristö ja San Franciscon lahden ympäristön ovat erityisen tiheästi asuttuja.
Vuoden 2012 arvioitujen väkilukujen mukaan Yhdysvalloissa on yhdeksän yli miljoonan asukkaan kaupunkia. Monet kaupungit ovat kasvaneet rajojensa ulkopuolelle ja muodostaneet laajoja suurkaupunkialueita. Maantieteilijä Jean Gottmann otti vuonna 1961 käyttöön termin megalopoli, kun hän oli tutkinut Yhdysvaltojen itärannikon suurta kaupunkien yhteenkasvua New Hampshiren eteläosista Washingtoniin. Alueella, joka kattaa noin 1,5 prosenttia Yhdysvaltojen pinta-alasta, asuu noin viidennes maan asukkaista. Muita suuria kaupunkikeskittymiä on Isojenjärvien alueella, jossa on kolme konurbaatiota. Niistä yksi sijaitsee Chicagon ja yksi Detroitin ympärillä. Kolmas keskittymä ulottuu Buffalosta Clevelandin kautta Pittsburghiin. Nämä kolme aluetta saattavat pian kasvaa kokonaan yhteen ja yhdistyä myös rannikon megalopolin kanssa. Muita konurbaatioita on eteläisessä Kaliforniassa, jossa on tiheää asutusta Los Angelesin ympärillä Santa Barbaraan ja Meksikon rajalle, ja esimerkiksi Floridan itärannikolla Jacksonvillestä Miamiin.
Ilmasto
thumb|left|Yhdysvaltojen ilmastovyöhykkeet [[Köppenin ilmastoluokitus|Köppenin luokituksen mukaan
]]
Suuren kokonsa ja maantieteellisen monimuotoisuutensa vuoksi Yhdysvalloissa esiintyvät lähes kaikki ilmastotyypit. Manneralueellakin koetaan ajoittain olosuhteita, jotka ovat yhtä kuumia kuin tropiikin aavikot tai yhtä kylmiä kuin napa-alueiden mannerolot. Sää voi myös muuttua nopeasti ja rajusti kaikkina vuodenaikoina.
Suurin osa Yhdysvalloista sijaitsee keskileveysasteiden liikkuvien matalapaineiden reitillä. Ne tuovat rintamineen sateita ja nopeita lämpötilanmuutoksia etenkin maan koillisosaan. Polaaririntaman aaltoilujen mukaan Keskilännen tasangoille virtaa vuoroin arktista tai polaarista ilmamassaa pohjoisesta tai trooppista massaa Karibialta ja Meksikonlahdelta. Talvella ja keväällä lämpötila voi muuttua yli 20 astetta muutamassa tunnissa. Tyynenmeren rannikolla ja muualla Kalliovuorten länsipuolella säänvaihtelut ja vuodenaikojen erot ovat paljon pienempiä.
Rajuimpia sääilmiöitä ovat hurrikaanit, joita tulee sekä Atlantilta että Tyynenmeren puolelta. Hurrikaaneja esiintyy kesäkuusta joulukuuhun, eniten elo-syyskuussa. Joitakin tuhoisista hurrikaaneista ovat olleet Hurrikaani Galveston vuonna 1900, Hurrikaani Betsy vuonna 1952, Hurrikaani Andrew vuonna 1992 ja Hurrikaani Katrina vuonna 2005.
Kasvillisuus
Yhdysvalloista löytyy yli tuhat puulajia ja kaikkiaan 20 000–25 000 alkuperäistä koppisiemenistä kasvilajia. Ihminen on kuitenkin suuresti vaikuttanut Yhdysvaltojen kasvillisuuteen. Esimerkiksi maan kaakkoisosassa luontaiset sekametsät ovat väistyneet taloudellisesti tuottavampien havumetsien tieltä. Tasankojen ja preerian ruohokasvit ovat suurelta osin eurooppalaista alkuperää. Yli 60 prosenttia maasta (Alaskaa lukuun ottamatta) on menettänyt pääosan alkuperäisestä kasvillisuudestaan. Karkeasti maa voidaan jakaa kolmeen osaan: metsään, ruohikkoon ja pensaikkoon. Metsät ovat alkujaan peittäneet maan itärannikon, länsirannikon keski- ja pohjoisosat, lännen ylänköalueet ja leveän vyöhykkeen maan pohjoisosassa. Ruohikko peitti maan sisäosat missä sademäärä ei riitä metsän kasvuun. Pensaikko on keskittynyt länsiosan sisämaahan.
Kanadan rajan tuntumassa Mainesta Minnesotaan ja Appalakkeja pitkin etelään kasvaa lauhkean vyöhykkeen havumetsiä. Niissä kasvaa erityisesti strobusmäntyjä, amerikanpunamäntyjä, banksinmäntyjä, hemlokkeja, kuusia ja palsamipihtaa. Havumetsä vaihettuu lehtimetsäksi, jota kasvoi aiemmin Uudesta-Englannista Missouriin ja Texasin itäosiin. Lehtimetsän lajeja ovat monet vaahterat, tammet, saarnet, lehmukset, lännenambrapuu, hikkorit, plataanit, pyökit ja lännentulppaanipuu. Floridan eteläosissa kasvisto muuttuu trooppisemmaksi, ja siellä kasvaa palmuja, viikunoita ja mangrovea.
Sisämaan ruohikkojen lajeja ovat muun muassa puhveliheinä, gammaheinät ja amerikanhöyhenheinät. Havumetsät peittävät jälleen Kalliovuoria, Kaskadeita ja Sierra Nevadaa. Valtalajeja ovat keltamänty, douglaskuuset, jättituija, lännenlehtikuusi, kontortamänty, monet kuuset, lännenhemlokki, jättipihta, komeapihta ja punapuut. Kaskadeilla ja Washingtonin, Oregonin ja Kalifornian pohjoisosien rannikkometsissä puut kasvavat erityisen suuriksi, ja tällaisissa metsissä pohjalajisto on hyvin niukkaa.
Kalliovuorten länsipuolisten puoliaavikoiden valtalajeja ovat marunat. Rinteillä ja matalilla vuoristoilla saattaa kasvaa myös katajia ja rautaispensaita. Aavikkoalueilla puolestaan kasvaa erityisesti monia kaktuksia, mutta myös joosuanjukkia ja muita jukkia, kreosoottipensaita, meskiteitä ja agaaveja.
Luonnonsuojelu
Yhdysvalloissa on 397 kansallispuistoa, joita hallinnoi National Park Service. Monet suojelualueet ovat kuitenkin liian pieniä suojatakseen biodiversiteettiä. Leviävä asutus, kaivostoiminta ja fossiilisten polttoaineiden pumppaus pienentävät monien lajien elintilaa.
Kreatiini
Kreatiinilla tarkoitetaan yleensä kreatiinimonohydraattia (metyyliguanidiinietikkahappo) [NH2-C(NH)-N(CH3)CH2COOH]. Kreatiini on elimistön luonnollinen yhdiste, joka auttaa varastoimaan energiaa lihassoluihin. Kreatiinin kemiallinen kaava on C4H9N3O2, moolimassa 131,13 g/mol ja CAS-numero 57-00-1. Kreatiini eristettiin kemiallisesti vuonna 1832.
Kreatiinin synteesissä kreatiini yhtyy fosforin kanssa ja tuloksena syntyy kreatiinifosfaattia. Kreatiinifosfaatti yhtyy adenosiinidifosfaattiin (ADP) ja vetyioniin muodostaen adenosiinitrifosfaatin (ATP), joka on ainoa lihasten hyväksymä energia.
Lihaksissa on varastoituneena myös valmista adenosiinitrifosfaattia, mutta nämä varastot riittävät vain noin kahdeksi sekunniksi, joten adenosiinifosfaattia on tuotettava kehossa lisää. Tämän jälkeen uutta adenosiinifosfaattia muodostetaan hyvin tehokkaasti kreatiinifosfaatista. Näiden välittömien energialähteiden avulla energiaa saadaan noin kymmeneksi sekunniksi. Sen jälkeen suorituksen jatkuessa keho alkaa valmistaa adenosiinifosfaattia glykogeenista maitohappokäymisen avulla. Tämä alentaa jo selvästi suorituskykyä.
Lisäravinteena nautittavan kreatiinin on tarkoitus kasvattaa kreatiinifosfaattivarastoja, jolloin lihaksille saadaan pidempään tuotettua tehokkaasti energiaa. Näin se tekeekin suurimmalle osalla sitä nauttivista ihmisistä. Tutkimusten mukaan ravintolisä kasvattaa varastoja jopa 20 %.
Kreatiini urheilulisäravinteena
Kreatiinilla on osoitettu olevan jonkin verran vaikutusta erityisesti lihasmassaan määrään, liikunta- ja urheiluharjoituksesta palautumiseen ja anaerobiseen suorituskykyyn. Kreatiinin käytöllä lihaskuntoharjoittelun yhteydessä voidaan lisätä merkittävästi enimmäisvoimaa, lihasmassaa ja rasvattoman kudoksen massaa kehossa ja parantaa sprinttisuorituksia. Tämä tapahtuu oletettavasti pääosin kreatiinifosfaattivarastojen kasvattamisen ja sitä kautta tehostuneen harjoittelun kautta. Toisin sanoen kreatiinin käyttö ei suoranaisesti lisää voimaa, vaan kreatiinifosfaattivarastojen kasvaminen kehossa mahdollistaa raskaamman harjoittelun, mikä lopulta johtaa myös voiman ja lihasmassan kasvuun.
Kreatiinin käytöstä ei ole merkittävää haittaa terveille ihmisille. Ainoa haittavaikutus on lievä painonnousu nesteretention takia, sillä kreatiini sitoo vettä lihassoluihin. Yleensä käyttäjän paino nousee 1–2 kilogrammaa. Laajoissa selvityksissä ei ole havaittu kreatiinin aiheuttavan munuaisten kuormittumista. Sen sijaan munuaisten vajaatoimintaa sairastaville kreatiinin käyttö saattaa olla haitallista, eikä sitä suositella heille. Kreatiini on yksi tutkituimpia ravintolisiä, mutta 2010-luvulle tultaessa valtaosa kreatiinitutkimuksista oli tehty nuorilla miehillä. Näin ollen kreatiinia pitäisi tutkia perusteellisemmin vielä naisilla ja keski-ikäisillä ja vanhoilla ihmisillä.
Kreatiinia käytettäessä lihasvoiman on havaittu lisääntyvän keskimäärin 8 prosenttiyksikköä ja suorituskyvyn 14 prosenttiyksikköä enemmän kreatiinia saaneilla verrattuna lumevalmistetta saaneisiin. Kreatiini lisää lihasten kokoa osittain kreatiinin osmoottisen vettä keräävän vaikutuksen kautta, mutta sen on myös todettu lisäävän niin sanottujen lihaskantasolujen eli satelliittisolujen ja lihasten supistuvien proteiinien määrää ihmisillä. Nämä muutokset tapahtuvat mahdollisesti osittain suorilla mekanismeilla ja osittain epäsuorasti tehostuneen harjoittelun kautta. Kreatiinilla ei näyttäisi olevan suoranaista vaikutusta pitkäkestoiseen urheilusuoritukseen, mutta sillä saattaa olla palautumista nopeuttava vaikutus myös aerobisissa lajeissa.
Kreatiinin suorituskykyä parantavia vaikutuksia alettiin tutkia tarkemmin vasta 1990-luvulla. Yleisimmin ravintolisänä käytetty kreatiinin muoto on monohydraatti. Kreatiinia on tutkimuksissa yleensä käytetty muutaman kuukauden mittaisina kuureina, joissa viikon tankkausjakson (noin 0,3 g/kg/vrk) jälkeen lihasten kreatiinivarastojen täytyttyä siirrytään noin 3–5 gramman vuorokautiseen ylläpitoannokseen. Kreatiini kannattaa ottaa yhdessä hiilihydraattipitoisen ravinnon kanssa, koska insuliini tehostaa kreatiinin soluunottoa. Kreatiinin käytön lopettamisen jälkeen lihasten kreatiinipitoisuus normaalistuu noin kuukaudessa. Kreatiini on erittäin edullinen ravintolisä. Kofeiini saattaa haitata kreatiinin vaikutusta.
Kuten tutkimuksissakin, myös tavalliset kuntoilijat tai urheilijat aloittaa kreatiinin käytön usein viikon mittaisella tankkausjaksolla. Silloin nopein ja tehokkain tapa täyttää lihasten kreatiinivarastot on nauttia kreatiinia 20 grammaa vuorokaudessa esimerkiksi neljään eri annokseen jaettuna. Kreatiinivarastojen täyttyminen kestää tällä tavoin 2–7 päivää. Tätä pienemmilläkin annoksilla, kuten 3–5 grammaa vuorokaudessa kreatiinivarastot täyttyvät, mutta tällöin varastojen täyttymiseen kuluu aikaa 2–4 viikkoa. Kreatiinivarastojen täyttymisen jälkeen 2 grammaa vuorokaudessa riittää varastojen ylläpitoon. Liiallinen nauttiminen tässä vaiheessa ei tuo enää lisää hyötyjä.
Kreatiinilisän hyöty saattaa heikentyä kuukausien jatkuvan käytön jälkeen toistaiseksi tuntemattomasta syystä. Tämän vuoksi sitä tulisi käyttää enintään 2–5 kuukauden kuureissa ja joidenkin kuukausien tauolla.
On tärkeää huomata, että mikäli kreatiinia käytettäessä paino nousee, merkittävä osa lisääntyneestä massasta tulee todennäköisesti vedestä, sillä kreatiini sitoo vettä lihassoluihin. Kreatiinilla ei ole myöskään suoranaista vaikutusta pitkäkestoiseen aerobiseen harjoitukseen, eikä kreatiinin taipumus kerätä vettä elimistöön ole suotuisa etenkään kestävyysurheilijoille. Urheilijat voivat kuitenkin käyttää kreatiinia kausiluontoisesti, esimerkiksi voimaharjoittelukaudella. Lyhytaikaisissa tutkimuksissa lisäravinteena otetulla kreatiinilla ei ole havaittu olevan haittavaikutuksia, pitkäaikaisia tutkimuksia haitoista ei ole tehty. Lyhyessäkin käytössä ongelmaksi saattaa muodostua aineen puhtaus, sillä joistain kreatiinivalmisteista on löydetty varsin suuria jäämiä aineen valmistuskemikaaleista. Nesteen kertyminen voi aiheuttaa turvotusta.
Kreatiini on kielletty lisäravinne joissakin maissa, mutta kreatiini ei ole doping-aineeksi luokiteltava eikä se voi suurinakaan määrinä käytettynä aiheuttaa doping-testeissä positiivista tulosta. Suomessa kreatiinia myydään ja käytetään yleisesti urheilulisäravinteena. Se on yleinen lisäaine etenkin voimaharjoittelijoille suunnatuissa urheilujuomajauheissa.
Kreatiinin kulutus on tyypillisesti noin 2 grammaa päivässä, mutta urheilijoilla kulutus voi olla suurempi, noin 3–4 grammaa päivässä. Kreatiinin synteesissä, joka tapahtuu maksassa, haimassa ja munuaisissa, pystytään tuottamaan noin 1 gramma kreatiinia vuorokaudessa. Monipuolisesta ravinnosta saadaan lisäksi noin 1 gramma vuorokaudessa. Kreatiinivarastot hajoavat tasaisesti noin 2 grammaa vuorokaudessa. Hajonnut kreatiini poistuu virtsan mukana. Eurooppalaisten suositusten mukaan kreatiinia suositetaan nautittavan enintään 3 grammaa vuorokaudessa.
Salmilammi
Salmilammi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Sopesjärven ja Karhujärven välissä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata tai suota. Lammelle ei tule tietä, mutta lähin polku kulkee sadan metrin päästä ohi. Lammen koillispuolella on luonnonsuojelualue.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,6 metriä mpy. Järveen ei ole kaivettu ojia, joten se on umpilampi.
Félix Gaillard
Toisen maailmansodan aikaan Gaillard toimi Ranskan vastarintaliikkeessä Saksan miehitystä vastaan. Ranskan neljännen tasavallan aikana hän toimi maan talous- ja valtionvarainministerinä vuonna 1957. Vuonna 1957 hänestä tuli maan pääministeri, mutta hänen toimikautensa kesti vain muutaman kuukauden, mikä ei ollut Ranskan neljännessä tasavallassa poikkeuksellista.
Gaillard toimi Radikaalipuolueen puheenjohtajana vuosina 1958–1961. Hänet lasketaan osaksi nuorten poliitikkojen sukupolvea, jonka poliittisen uran Ranskan viidennen tasavallan tulo pilasi.
Gaillard kuoli laivaonnettomuudessa heinäkuussa 1970.Gaillard oli lähtenyt 9. heinäkuuta purjehtimaan huvijahdillaan Jerseyn saarelta kohti Ranskaa. Seuraavana päivänä Gaillardin jahdin hylky löydettiin Minquiersin riutan edustalta. Gaillardin ruumis löydettiin Englannin kanaalista 12. heinäkuuta.
Age Of Unreason
Age of Unreason on Bad Religionin seitsemästoista studioalbumi, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2019.
Jukka Laaksonen (fyysikko)
Jukka Tapani Laaksonen (s. 1. helmikuuta 1948 Tampere) on suomalainen fyysikko, tekniikan lisensiaatti (Teknillinen korkeakoulu 1973) ja ydinenergia-alan ja säteilyturvallisuuden asiantuntija.
Laaksonen toimi Säteilyturvakeskuksen pääjohtajana vuosina 1997–2012. Hän on toiminut myös Kansainvälisen atomienergiajärjestön ja US Nuclear Regulatory Commissionin tehtävissä.
Laaksosen vanhemmat ovat insinööri Aarne Laaksonen ja Urpu Meriläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Sammon yhteislyseosta 1966 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1972. Laaksonen toimi 1972–1974 Teknillisen korkeakoulun sivutoimisena plasmafysiikan erikoisopettajana ja Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tutkijana. Säteilyturvakeskuksen tarkastaja hän oli 1974–1975, ylitarkastaja 1975–1981 ja 1982–1984, toimistopäällikkö 1984–1987, ydinturvallisuusjohtaja 1989–1997 ja pääjohtaja ja professori 1997–2012.
Jäätyään Säteilyturvakeskuksesta eläkkeelle 1.2.2012 Laaksonen siirtyi Rosatom Overseasin varajohtajaksi. Laaksonen mukaan hän on saanut Rosatomilta noin 400 000 euron vuosipalkkaa ja tärkeänä tehtävänä on ollut Hanhikiven ydinvoimalahankkeen edistäminen ja Rosatomin puhemiehenä toimiminen.
Laaksosen sotilasarvo on reservin luutnantti (1997). Hänen puolisonsa vuodesta 1969 on Vappu Viertola (s. 1947). Heidän tyttärensä on jääkiekon olympiamitalisti Emma Terho (os. Laaksonen).
Jorma Komulainen
Jorma Komulainen (s. 1947 ) on suomalainen valokuvaaja. Kainuulaissyntyinen Komulainen on tehnyt uransa lehtikuvaajana muun muassa Kuopiossa Savon Sanomissa ja Helsingissä Suomen Kuvalehdessä. Hänestä tuli 1970-luvulla Kuhmon Kamarimusiikin ensimmäinen virallinen valokuvaaja.
Komulainen on tehnyt myös valokuvakirjoja ja pitänyt näyttelyitä, muun muassa Kuhmossa kesällä 2003.
Komulainen perusti yhdessä Jaakko Julkusen ja Topi Ikäläisen kanssa Victor Barsokevitsch -Seura ry:n, joka ylläpitää VB-valokuvakeskusta.
Hänelle myönnettiin Valokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 1977 teoksesta Kainuun kuvia.
Jean-Anatole Kalala Kaseba
Jean-Anatole Kalala Kaseba (s. 25. tammikuuta 1947) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. syyskuuta 1976 ja nimitettiin Kaminan hiippakunnan piispaksi 22. tammikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugène Kabanga Songasonga, jota avustivat Barthélémy Malunga ja Jérôme Nday Kanyangu Lukundwe.
Laillisuusperiaate
thumb|Vaaka on oikeuden symboli Laillisuusperiaate vaatii, että ihmisten on voitava ennalta selvästi tietää, mitkä teot ovat kiellettyjä.
Suomen perustuslaissa (11.6.1999/731) säädetään seuraavasti:
Rikosoikeudellinen laillisuusperiaate
Edellä mainittu perustuslain säännös ilmaisee oikeustieteessä rikosoikeudellisen laillisuus- eli legaliteettiperiaatteen nimellä tunnetun keskeisen oikeusperiaatteen. Rikosoikeudellinen legaliteettiperiaate kuuluu niiden yleisten oikeusperiaatteiden ryhmään, joiden nojalla syntyy kansalaisten suoja viranomaisten mielivaltaa vastaan.
Yleistä
Vaikka laillisuusperiaatteesta puhuttaessa usein tarkoitetaan rikosoikeudellista legaliteettiperiaatetta, koskee laillisuusvaatimus yleisesti kaikkea viranomaistoimintaa. Viranomainen ei saa virassaan toimia mielivaltaisesti, vaan jokaisessa virkatoimessa on noudatettava tarkoin lakia sekä objektiivisuutta. Tämä yleinen viranomaiselle asetettu laillisuusvaatimus on ilmaistu sekä perustuslain 2 §:n 3 momentissa että hallintolain 6 §:ssä, jossa säädetään, että
Ei rikosta ilman lakia
Rikosoikeudellista legaliteettiperiaatetta kuvaillaan oikeustieteessä usein roomalaisesta oikeudesta peräisin olevalla klassisella lauseella "nullum crimen, nulla poena sine praevia lege poenali" eli lyhyemmin nulla poena sine lege.
Tämän periaatteen soveltaminen aiheuttaa ongelmia oikeastaan vain tilanteissa, joissa jotakin tekoa ei ole säädetty rangaistavaksi teoksi siitä huolimatta, että teko yleisesti mielletään rangaistuksen ansaitsevaksi. Tällaisen tilanteen syntyessä on useimmiten kyse yhteiskunnallisesta uudesta ilmiöstä. Esimerkiksi vuonna 1986, jolloin Suomessa ajettiin ensimmäistä kertaa syytteitä hakkeroinnista, oli hakkerointi täysin uusi ilmiö. Syytteet hakkeroinnista hylättiin, koska tekoja ei ollut tuolloin lailla säädetty rangaistavaksi. Syyttäjä tosin väitti, että teot täyttivät toisen irtaimen omaisuuden luvattoman haltuunoton tunnusmerkistön. Eräässä toisessa tapauksessa, jossa syytetty oli kiusantekomielessä kantanut isohkoja kiviä naapurinsa omakotitalon oven edustalle ja jossa syytteet hylättiin, ei toisaalta ollut kyseessä suinkaan uusi ilmiö.
Kielto säätää taannehtivasti vaikuttava rikoslaki
Kielto, jonka mukaan taannehtivan vaikutuksen omaavaa rikoslakia ei saa säätää, kohdistuu lainsäätäjään. Tosin perustuslain sanamuoto ("ketään ei saa .. tuomita ..") näyttäsi viittaavaan siihen, että kielto kohdistuu niihin, jotka tuomitsevat (eli tuomioistuimiin), mutta tämä lienee vain seurausta perustuslain julistuksellisesta luonteesta. Varsinainen legaliteettiperiaatteen addressaatti on lainsäätäjä. Niinpä Suomessa varmaankin merkittävin legaliteettiperiaatteesta juurensa saava kritiikki kohdistuu eduskunnan säätämään sotasyyllisyyslakiin, jossa eduskunta vastoin legaliteettiperiaatetta sääti taannehtivin vaikutuksin, että
Laki säädettiin perustuslakimenettelyssä, poikkeuksena perustuslaista, silloin voimassa olleen valtiopäiväjärjestyksen 67 §:n mukaisessa järjestyksessä. Sen vuoksi se on muodollisesti virheetön laki eikä sitä vastaan voi esittää perustuslaista johtuvia eikä muitakaan muodollisia huomautuksia. Sen sijaan laki on päivänselvästi legaliteettiperiaatteen vastainen.
Kielto säätää taannehtivasti vaikuttava laki koskee myös siviilioikeutta. Eduskunnan perustuslakivaliokunta on usein ottanut kantaa siihen, pitääkö – muussakin kuin rikosasiassa – taannehtivasti vaikuttava laki säätää perustuslainsäätämisjärjestyksessä taannehtivuuden johdosta. Tämän on usein katsottu olevan välttämätöntä tapauksissa, joissa taannehtiva lainsäädäntö on vaikuttanut kansalaisten perustuslaissa turvattuun omaisuudensuojaan. Tällöin kielto taannehtivasti vaikuttavaa lainsäädäntöä vastaan on voitu johtaa paitsi laillisuusvaatimuksesta myös omaisuudensuojaa koskevista periaatteista.
Kun Suomessa voidaan poikkeusmenettelyllä säätää lakeja, jotka ovat ristiriidassa perustuslain kanssa – jolloin sovelletaan vaikeutettua lainsäätämismenettelyä – ei uuden perustuslain 8 §:ään sisältyvä säännös laillisuusperiaatteesta nykyäänkään estäisi sotasyyllisyyslain kaltaisen lain säätämistä. Muissa maissa ei ole vastaavaa poikkeusmenettelyä eikä muualla katsota olevan milloinkaan mahdollista poiketa perustuslaista sitä muuttamatta. Suomen omalaatuisesta järjestelmästä, joka hyväksyy poikkeamisen perustuslaista, on keskusteltu vilkkaasti ja siinä on nähty – yli puoluerajojen – sekä hyvää että pahaa.
Täsmällisyysvaatimus
Laista on tietenkin ilmettävä, kuka on konna, eikä vain säätää, että kaikkia konnia pitää rangaista. Lisäksi laista on ilmettävä, millä tavoin konnia pitää rangaista.