cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sanofi
Sanofi-Synthélabo
Synthélabo syntyi kahden ranskalaisen laboratorion, Laboratoires Dausse (perustettu 1834) ja Laboratoires Robert & Carrière (perustettu 1899) yhdistymisessä vuonna 1970. Vuonna 1973 ranskalainen kosmetiikkayhtiö, L’Oréal osti sen osake-enemmistön.
Sanofi-Synthélabo syntyi vuonna 1999 kun Sanofi yhdistyi Synthélaboon; fuusion aikaan Sanofi oli myynnin perusteella toiseksi suurin lääkeyhtiö Ranskassa ja Synthélabo kolmanneksi.
Aventis
Aventis syntyi vuonna 1999, kun ranskalainen Rhône-Poulenc S.A. yhdistyi saksalaiseen Hoechst Marion Rousseliin, joka taas syntyi Hoechst AG:n, Cassellan, Roussel Uclafin ja Marion Merrell Dow’n fuusiossa vuonna 1995.
Fuusio: Sanofi-Aventis
Sanofi-Aventis syntyi, kun vuonna 2004 Sanofi-Synthélabo osti Aventiksen. Vuoden 2004 alussa Sanofi-Synthélabo teki aggressiivisen €47.8 miljardin ostoyrityksen Aventiksesta, jonka tämä hylkäsi. Koska yrityksen hallitus koki, ettei ostoyrityksen arvo vastannut yhtiön todellista markkina-arvoa, se kutsui Novartiksen mukaan myyntineuvvotteluihin. Kolmen kuukauden pituinen ostokamppailu päättyi siihen, että Ranskan hallitus painosti Sanofi-Synthélabon nostamaan tarjoustaan 54.5 miljardiin euroon ja Aventiksen hyväksymään tämän, "jotta yritys pysyisi paikallisena".
Apteekkineuvos
Apteekkineuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 3. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1938 apteekkari Richard Björksténille. Vuosien 1918–2013 aikana apteekkineuvoksen arvonimi on myönnetty 38 henkilölle.
Apteekkineuvoksen arvonimen saaneet ovat miltei poikkeuksetta olleet ammatiltaan apteekkareita.
Shin’ichirō Tomonaga
Shin’ichirō Tomonaga, usein Sin-Itiro Tomonaga, (, 31. maaliskuuta 1906 – 8. heinäkuuta 1979) oli japanilainen fyysikko. Tomonaga vaikutti hyvin paljon kvanttisähködynamiikkaan. Tomonaga, Richard Feynman ja Julian Schwinger saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1965.
Elämä
Tomonaga syntyi Tokiossa vuonna 1906. Hänen isänsä oli japanilainen filosofi Sanjūrō Tomonaga. Tomonaga oli perheen toinen lapsi ja vanhin poika. Tomonaga aloitti opiskelun Kioton yliopistossa vuonna 1926. Hän työskenteli Leipzigissä samassa ryhmässä Werner Heisenbergin kanssa ja tätä aiemmin oli samalla luokalla Hideki Yukawan kanssa. Kaikki kolme ovat saaneet Nobelin fysiikanpalkinnon.
Tomonaga kuoli syntymäkaupungissaan vuonna 1979.
Skander Souayah
Skandar Souayah (, s. 20. marraskuuta 1972) on entinen tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän pelasi suurimman osan urastaan tunisialaisessa Club Sportif Sfaxienissa. Souayah edusti myös maataan vuoden 1998 jalkapallon MM-kisoissa Ranskassa, jossa hän myös teki maansa ainoan maalin Romaniaa vastaan.
Ura
Souayahin ammattilaisura alkoi CS Sfaxienissa vuonna 1992, jonka aikana hänestä kehittyi teknisesti hyvä pelaaja ja pelintekijä. Pian hänestä tuli joukkueen suosikkipelaaja ja CS Sfaxienin voittaessa Tunisian liigamestaruuden vuonna 1995 Souayah nimitettiin seuraavalla kaudella kapteeniksi. Hän saavutti joukkueensa kanssa menestystä vuosina 1998 ja 2000 voitettuaan CAF Cupin ja Arabian Mestarien liigan. Souayah kuitenkin riitaantui CS Sfaxienin johtoportaan kanssa ja siirtyi vuonna 2001 Espéranceen, jossa hän myös päätti uransa vuonna 2005.
27. maaliskuuta 2002 Souayah antoi positiivisen dopingnäytteen Norja -ottelun jälkeen Tunisiassa. Näytteessä hänen verestään löydettiin nandrolonia. Souayahille langetettiin kuuden kuukauden pelikielto, joka alkoi 8. toukokuuta 2002.
Mitäs me sankarit
Mitäs me sankarit on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, porilaisen elokuvaohjaajan ja monialayrittäjän Visa Mäkisen toinen elokuvatuotanto.
Juoni
Elokuva kertoo porilaisista Kaista ja Ekistä jotka valmistuvat poliisikoulusta poliiseiksi. Erinäisten sattumusten jälkeen pojat erotetaan poliisivoimista, jonka jälkeen he perustavat etsivätoimiston. Yksityisetsivinä kaksikko hölmöilee ja poikien etsivälupakirja perutaan. Toimillaan he ovat joutuneet suuriin velkoihin ja näin turvautuvat "pimeisiin rahamarkkinoihin" ja saavat rikollispomolta rahat yhden prosentin päiväkorolla. Monien vaiheiden jälkeen pojat ajatuvat takaa-ajamaan rosvokoplaa, jonka saavat pidätettyä. Näistä urotöistä kaksikko saa poliisinvirkansa takaisin.
Tuotanto
Visa Mäkisen toisen elokuvan käsikirjoitus tilattiin kokeneelta viihteentekijä Ismo Sajakorvelta ja sivurooleihin kiinnitettiin kolme suosittua näyttelijää Kauko Helovirta, Leo Lastumäki ja Tenho Saurén. Pääosia esittivät Porin Teatterin näyttelijä Timo Nissi ja Riihimäen Teatterin Erkki Teittinen, samoin sihteeriä esittänyt Marjut Sariola oli ammattilainen Tampereen Teatterista. Elokuva kuvattiin Porissa kesällä 1980 kahdella 16mm kameralla kuvaajina Matti Pulliainen ja Pertti Aherva. Leikkaajana toimi Heikki Arala nimellä Christian Achander (alkuteksteissä muodossa Gristian). Elokuva sai ensi-iltansa 12. syyskuuta 1980.
Vastaanotto
Mitäs me sankarit sai elokuvateattereissa 142 328 katsojaa, enemmän kuin mikään Mäkisen myöhempi tuotanto.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hölmöilyksi, josta saa hakea seikkailua tai toimintaa. Hän antaa elokuvalle 1–5 tähden sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Muuta
Porilainen rockyhtye Saijaa Saijaa on levyttänyt albumin nimeltään Mitäs me sankarit.
Katja Joutsijoki
Tärkeimmät teatterityöt
Kiinnitys 1995-1997 Lahden kaupunginteatteri
Rooleja Suomen Kansallisteatterissa
Tobaksrullenin kanava
Tobaksrullenin kanava on Maalahden saaristossa sijaitseva veneliikenteeseen käytetty noin 400 metriä pitkä avokanava joka kaivettiin talvella 1981 maankohoamisen vuoksi mataloituneeseen Sandgrunds strömmenin salmeen joka erottaa Skinnarslandetin ja Olsönin saaret. Kanava yhdistää Gropenin lahden ja Högskärsjön lahden. Tobaksrullenin kanava on saanut nimensä kanavan varrella sijaitsevan Tobaksrullen (Tupakkarulla)-nimisen kivenlohkareen mukaan.
Lähteet
62.99909°N, 21.37861°W
Vesi murtaa kiveä
Vesi murtaa kiveä: Amnesty Internationalin tarina on toimittaja Jonathan Powerin kirjoittama kirja ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin historiasta. Kirja julkaistiin Iso-Britanniassa vuonna 2001 Penguin Booksin kustantamana. Kirja oli alun perin tarkoitus julkaista huomattavasti suuremman HarperCollinsin kautta, mutta Power vaihtoi kustantajaa vastalauseena yhtiön päätökselle jättää Christopher Pattenin Kiinan hallintoa arvostellut East and West -kirja julkaisematta.
Kirjassaan Power käsittelee Amnestyn ja ihmisoikeuksien historiaa aina järjestön perustamisesta 2000-luvun alkuun asti. Kirjan suomenkielisen painoksen loppuun on lisätty Amnesty Suomen osaston silloisen puheenjohtaja Meri Vuohun kirjoittama osio Amnestyn Suomen osaston historiasta.
The 69 Eyes
The 69 Eyes on vuonna 1989 Helsingissä perustettu rock-yhtye. Sen musiikkityyliin liitetään usein määritelmät sleaze rock ja goottirock.
Yhtyeen vuonna 2004 julkaistu Devils-levy sijoittui ensimmäisellä myyntiviikollaan Suomen albumilistan ensimmäiseksi, kuten 69 Eyesin kaksi aiempaa albumiakin ja myöhempi Angels. Yhtyeen albumeista Blessed Be, Paris Kills, Framed In Blood, Devils ja Angels ovat myyneet Suomessa kultalevyyn oikeuttavan määrän, Paris Kills ja Devils myös platinaa. Singleistä kultalevymyyntiin ovat yltäneet Gothic Girl ja Dance D'amour. Kultaa myi myös DVD Helsinki Vampires.
The 69 Eyesin levy-yhtiö on Nuclear Blast. Yhtye on menestynyt Suomen lisäksi myös ulkomailla, esimerkiksi vuonna 2005 The 69 Eyes -yhtyeellä oli lähes 100 esiintymiskertaa 15 eri maassa.
Vuonna 2007 The 69 Eyes soitti 125 keikkaa ympäri maailmaa.
5. marraskuuta 2008 The 69 Eyes julkaisi kokoelmaboksin Goth'n'Roll, joka sisältää kaksi albumia yhtyeen myöhäisemmältä aikakaudelta; albumit Blessed Be ja Paris Kills ovat remasteroituja ja sisältävät lisäkappaleita. Kolmas levy Goth'n'Roll Archives sisältää ennen julkaisematonta materiaalia, miksauksia ja livenauhoituksia, kuten demoversion kappaleesta Gothic Girl vuodelta 1998. Kokoelman neljäs levy on DVD Helsinki Vampires, joka sisältää livenauhoituksen yhtyeen Tavastia Klubin keikalta ja lisämateriaalia.
Yhtye julkaisi yhdeksännen albuminsa 28. elokuuta 2009, jonka nimi on Back in Blood. Levyltä julkaistiin 8. heinäkuuta single Dead Girls are Easy.
The 69 Eyesin kymmenes studioalbumi julkaistiin 28. syyskuuta 2012. Levyn nimi on sen järjestysnumero roomalaisittain eli X. Syyskuussa 2012 lanseerattiin viini, joka kantaa nimeä The 69 Eyes RED.
Yhtye julkaisi 22. huhtikuuta 2016 yhdennentoista studioalbuminsa, joka on nimeltään Universal Monsters. Vuosi 2019 on The 69 Eyesille juhlavuosi, sillä yhtye perustettiin vuonna 1989, joten perustamisesta tulee kuluneeksi 30 vuotta. Vuoden 2019 syyskuussa bändiltä julkaistiin uusi levy West End. Levy on yhtyeen kahdestoista studioalbumi ja se julkaistiin 13.9.2019.
Yhtyeestä ilmestyy Timo Kalevi Forssin kirjoittama kirja 31. elokuuta 2023. Äänikirjan lukee yhtyeen laulaja Jyrki 69.
Taustaa
The 69 Eyesin basisti Archzie kuului 1980-luvun ensimmäisellä puoliskolla seinäjokelaiseen Syyskuu-yhtyeeseen. Rami Kuusisen ja Kimmo Miettisen levy-yhtiö Kumibeat julkaisi tuolloin Syyskuulta singlen "Susi"/"Dracula" ja albumin Sator.
Julkaisut
Studioalbumit
Teräsmies (vuoden 1978 elokuva)
Teräsmies  on yhdysvaltalainen vuonna 1978 valmistunut supersankarielokuva DC Comicsin julkaisemasta sarjakuvahahmosta Teräsmiehestä. Elokuva oli ensimmäinen Salkindien tuotantoyhtiön kolmesta Teräsmies-elokuvasta, ja pääroolia esitti tuolloin tuntematon näyttelijä Christopher Reeve. Elokuvan budjetti 55 miljoonaa dollaria (vuoden 1978 lukema, inflaatiota ei otettu huomioon) oli vuonna 1978 suurempi kuin esimerkiksi ensimmäisen Tähtien sota -elokuvan Uusi Toivo (Star Wars: A New Hope). Elokuva tuotti kansainvälisesti 300,2 miljoonaa dollaria (vuoden 1978 lukema).
Xia-dynastia
Xia-dynastia (夏 [Xià]) hallitsi Kiinassa noin vuosina 2100–1600 eaa. Tältä ajalta ei ole säilynyt kirjoituksia, vaan dynastiaa koskevat tiedot on kirjoitettu yli tuhat vuotta myöhemmin. Niinpä yksityiskohdat ja tarkat vuodet ovat epävarmoja, jopa dynastian olemassaolosta on esitetty epäilyjä vaikka arkeologiset todisteet puhuvatkin sen puolesta.
Teräsmies (vuoden 1978 elokuva)
Juoni
Tiedemies Jor-El lähettää poikansa turvaan tuhoontuomitulta Krypton-planeetalta. Kal-El-niminen lapsi päätyy Maahan, jossa Kentin pariskunta kasvattaa hänet nimeten lapsen Clark Kentiksi. Adoptioisänsä kuoltua Clark/Kal päätyy pohjoisnavalla olevaan kryptonilaiseen linnakkeeseen, jossa saa tietää oikean isänsä hologrammilta synnyintarinansa. Hän muuttaa Metropolisiin ja aloittaa uransa supersankari Teräsmiehenä, käyttäen toisena henkilöllisyytenään lempeäkäytöksistä toimittajaa Clark Kentiä. Tapaa ensimmäisen kerran kollegansa Lois Lanen ja ihastuu tähän. Teräsmiehen täytyy myös estää tulevan arkkivihollisensa Lex Luthorin pirulliset suunnitelmat.
Wayne’s World
Wayne’s World on Mike Myersin käsikirjoittama komediaelokuva, jossa hän myös näyttelee toista nimiosaa. Vuonna 1992 ensi-iltansa saanut elokuva kertoo kaveruksista Waynestä ja Garthista, jotka kuvaavat kellarissa ohjelmaansa Wayne’s World. Elokuva sai myös jatko-osan Wayne’s World 2. Elokuvan ohjauksesta vastasi Penelope Spheeris.
Xia-dynastia
Arkeologisiin löytöihin kuuluu Xia-dynastian palatsi, joka rakennettiin 1700 eaa. Erlitoussa Keski-Kiinassa sijaitsevat palatsialueen jäänteet ulottuvat runsaan kahden tuhannen neliömetrin alueelle. Suhteellisen hyvin säilyneestä palatsista voi päätellä, että se on toiminut mallina myöhempien dynastioiden suurikokoisemmille palatseille. Pronssikautisen palatsin raunioista löytyi myös pronssista esineistöä.
Wayne’s World
Elokuva pohjautuu Saturday Night Livessä esitettyyn samannimiseen sketsiin. Elokuvassa on useita cameo-rooleja, mm. Meat Loaf ja Alice Cooper. Elokuvassa esiintyy myös Robert Patrick, joka parodioi rooliaan elokuvassa Terminator 2. Vuonna 1993 elokuvan pohjalta tehtiin videopeli NES:lle, SNES:lle, Sega Mega Drivelle ja Game Boylle.
Xia-dynastia
Ennen Xia-dynastiaa - mytologiaa
Kiinan kulttuuri on todennäköisesti vanhin näihin päiviin saakka säilynyt kulttuuri maailmassa. Kiinalaiset sanovat joskus heillä olevan "5000 vuotta historiaa ja 7000 vuotta kulttuuria". Aivan näin pitkistä ajanjaksoista ei ole kiistattomia todisteita, ja suuri osa kertomuksista muinaisista ajoista on sijoitettava mytologian puolelle.
Vanhojen myyttien mukaan ennen Xia-dynastiaa Kiinassa olivat hallinneet Kolme hallitsijaa ja viisi keisaria. Näiden nimet vaihtelevat eri lähteissä, mutta tavallisimmin mainitaan Kolmena hallitsijana Fuxi (伏羲), Shennon (神农) ja Huangdi eli Keltainen keisari (黃帝), jotka hallitsivat kolmannen vuosituhannen alkupuolella ennen ajanlaskumme alkua. Näitä olisivat seuranneet Viisi keisaria, joista kaksi viimeistä olivat tavallisimman käsityksen mukaan Yao (堯) ja Shun (蕣). Shunin jälkeen valtaan nousi Xia-dynastian perustaja Yu (大禹) eli Dayu, joka toisinaan myös mainitaan Yaon ja Shunin ohella kolmantena kulta-ajan keisareista.
Wayne’s World
Juoni
Elokuva kertoo kahdesta nuoresta kaveruksesta, jotka kuvaavat omaa tv-show'taan kellarissa. Poikien elämä on helppoa ja koulun lomassa he vain lorvailevat. Kaikkien yllätyksesi eräs tuottaja, Benjamin Kane näkee poikien lähetyksen. Kane kiinnostuu ohjelmasta oitis ja ehdottaa pojille sopimusta. Empimättä pojat suostuvat ja Wayne saa jopa kauniin Cassandran ihastumaan häneen. Kuitenkin bisnesmaailmassa meno on vaikeampaa ja totisempaa kuin omassa kellarissa.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa ratkiriemukkaaksi kohellukseksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Xia-dynastia
Xia-dynastia
Aiemmat historioitsijat ovat epäilleet Xia-dynastian olemassaoloa, arvelleen sen olleen vain yksittäinen valtio monien kulttuurikeskuksien joukossa, mutta 二里頭 [Erlitou] (二里头) -löydöt viittaavat Xia-dynastian olemassaoloon. Arkeologit ovat löytäneet kaupunkimaista asutusta, pronssiesineitä ja hautoja Anyangista (安陽 / 安阳) Henanin (河南) provinssista, samoista paikoista, joista muinaiset kiinalaiset tekstit kertovat. Löydöissä on merkkejä laajasta kaupankäynnistä.
Ensimmäinen hallitsija, jonka poika astui puolijumalana isältään peritylle valtaistuimelle oli Keltaisen keisarin pojanpojan(pojan)?poika 大禹 [Dayu]. Hän oli siis ensimmäinen Xia-dynastian keisari ja päätti Viiden keisarin valta-ajan. Viisi keisaria olivat valinneet taidoiltaan ja hyveellisyydeltään parhaan henkilön seuraajakseen. Dayun sanotaan saaneen Keltaisenjoen tulvat hallintaan ja perustaneen Yhdeksän Provinssia (九州 [jiuzhou]). Dayun sanotaan hallinneen vuodesta 2205 eaa. vuoteen 2197 eaa., toisten lähteiden mukaan 1989 eaa. – 1978 eaa. Hänen ministereinään toimivat 稷 [Ji], 契 [Xie] ja 皋陶 [Gaotao].
Seuraavat hallitsijat olivat:
Viimeinen Xia-dynastian hallitsija oli turmeltunut kuningas 桀 [Jie], jonka kukisti Shang-dynastian ensimmäinen hallitsija.
Octavia Spencer
Octavia L. Spencer (s. 25. toukokuuta 1970 Montgomery, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet palkittiin Minny Jacksonin roolistaan elokuvassa Piiat (2011) parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla  ja SAG-palkinnolla. Spencer on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Rillit huurussa, 30 Rock, Waverly Placen velhot ja Dollhouse.
Kéné Ndoye
Kéné Ndoye (20. marraskuuta 1978 – 13. helmikuuta 2023 ) oli senegalilainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kolmiloikka.
Octavia Spencer
Vuonna 2016 Spencer sai parhaan naissivuosan Oscar, Golden Globe ja SAG-ehdokkuudet roolistaan elokuvassa Hidden Figures – varjoon jääneet (2016).
Kéné Ndoye
Ndoye voitti Afrikan-mestaruuskilpailuissa Yaoundéssa 1996 kultaa kolmiloikassa ja pronssia pituushypyssä. Kaksi vuotta myöhemmin Dakarin Afrikan-mestaruuskilpailuissa hän sai pronssia kolmiloikassa. Hän oli samassa lajissa kolmas myös Johannesburgin Afrikan kisoissa 1999, mutta karsiutui saman vuoden Sevillan MM-kisoissa tuloksella 13,90. Seuraavana vuonna hän voitti Alger'ssa Afrikan-mestaruuden pituushypyssä ja sijoittui kolmiloikassa kolmanneksi, mutta karsiutui Sydneyn olympialaisissa loikittuaan 13,94. Vuonna 2002 hän sai Radésin Afrikan-mestaruuskisoissa hopeaa kolmiloikassa ja pituushypyssä sekä pronssia 100 metrin aitajuoksussa.
Octavia Spencer
Vuonna 2017 hän sai parhaan naissivuosan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan fantasiaelokuvassa The Shape of Water (2017).
Spencer on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon Auburnin yliopistossa.
Kéné Ndoye
Ndoye sai kolmiloikan MM-pronssia Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 2003 tuloksella 14,72. Myöhemmin samana vuonna hän voitti samassa lajissa kultaa Abujan Afrikan kisoissa, sijoittui Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa kymmenenneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksanneksi. Ndoye karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 kolmiloikassa. Hän voitti samana vuonna Afrikan-mestaruuskisoissa kultaa pituushypyssä tuloksella 664 ja hopeaa kolmiloikassa. Ateenan olympialaisissa hän karsiutui pituushypyssä ja sijoittui kolmiloikassa neljänneksitoista. Seuraavana vuonna hän loikki Helsingin MM-kisoissa kuudenneksi. Ndoye karsiutui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 kolmiloikassa ja voitti myöhemmin samana vuonna hopeaa Bambousin Afrikan-mestaruuskisoissa sekä pituushypyssä että kolmiloikassa.
IFK Göteborg Orientering
IFK Göteborg Orientering on ruotsalainen suunnistusseura.
Se toimi vuoden 2017 loppuun asti IFK Göteborgin suunnistusjaoksena. Seuran miehet ovat voittaneet Tiomilan vuosina 2015, 2017, 2018 ja 2019 ja Jukolan viestin 2017. Naiset ovat voittaneet Venlojen viestin vuosina 2022 ja 2023 sekä Tiomilan vuonna 2023.
Aiheesta muualla
Seuran kotisivu
Sofia (täsmennyssivu)
Sofia voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Algrundetin kanava
Lähteet
63.00943°N, 21.33779°W
Yuan-dynastia
Yuan-dynastia (mongoliksi 60px Dai Ön Yeke Mongghul Ulus; kiinaksi 元朝 [Yuán cháo]) hallitsi Kiinaa 1271–1368. Sitä kutsutaan myös mongolidynastiaksi. Sitä edelsi Song-dynastia ja seurasi Ming-dynastia.
Vuonna 1231 mongolit valtasivat Korean ja sen kautta myöhemmin hyökkäilivät myös Japaniin. 1200-luvun puoleenväliin mennessä mongolit olivat ottaneet haltuunsa Pohjois-Kiinan ja Keski-Aasian muslimivaltiot. Valtavan Mongolivaltakunnan resursseja käyttäen Kublai-kaani jatkoi Eteläisen Song-dynastian valtaamista. Kublai-kaani onnistuikin aloittamaan Yuan-dynastian, ensimmäisen alkuperältään ei-kiinalaisen dynastian, joka hallitsi koko Kiinaa. Kanton vallattiin 1279, mikä lopetti Eteläisen Song-dynastian.
Juri Pantjuhov
Juri Borisovitš Pantjuhov (, 15. maaliskuuta 1931 Moskova – 22. lokakuuta 1981) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1956. Pantjuhov voitti jääkiekon olympiakultaa 1956.
Yuan-dynastia
Han-kiinalaiset joutuivat sorron kohteeksi Yuan-dynastian aikana. Valtion virkoihin valittiin mongoleja tai Mongolivaltion alistamien muiden kansojen edustajia mieluummin kuin kiinalaisia.
Kulttuurin alalla tapahtui kehitystä mongolivallan alla. Erityisesti kansankielistä kirjallisuutta alettiin kirjoittaa enemmän. Lisäksi mongolit toivat uusia elementtejä valtaamiltaan alueilta, esimerkiksi eurooppalaisia soittimia.
Laaja ulkomaalaisen vallan vastustus han-kiinalaisten keskuudessa synnytti lukuisia kapinoita, jotka lopulta ajoivat mongolit takaisin Mongolian aroille. Tätä seurasi valtakamppailu, jonka seurauksena syntyi Ming-dynastia.
Valko-Venäjä
Valko-Venäjän tasavalta eli Valko-Venäjä (,, lyhyesti Беларусь, Belarus tai Белоруссия, Belorussija) on sisämaavaltio, joka sijaitsee maantieteellisesti keskellä Eurooppaa, mutta kuuluu historiallisesti ja poliittisesti Itä-Eurooppaan. Valkovenäläiset ovat olleet usein alistettuna jonkin voimakkaamman valtion alaisuudessa. Historiansa alussa itäslaavit asuttivat Kiovan Venäjäksi kutsuttua valtakuntaa ja sen hajottua itäslaavit jakautuivat pikkuhiljaa omiksi kansoikseen. Tämän jälkeen valkovenäläiset ja nykyiset Valko-Venäjään kuuluvat alueet ovat olleet muun muassa osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa, Puola-Liettuaa, Venäjän keisarikuntaa ja Neuvostoliittoa. Läntisen ja itäisen Euroopan raja-alueet ovat olleet useiden sotien taistelukenttiä. Myös Neuvostoliiton vainot ja toisen maailmansodan tuhot näkyvät kerrostumina maan kulttuurissa ja asuinpaikoilla. Valko-Venäjän kaakkoisosassa on paikoin maankäyttörajoituksia Neuvosto-Ukrainassa vuonna 1986 tapahtuneen Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta seuranneen radioaktiivisen laskeuman johdosta.
Nykyään Valko-Venäjä on autoritaarinen presidenttijohtoinen tasavalta, jossa asuu noin 9,5 miljoonaa ihmistä. Talouselämä on ollut Neuvostoliiton hajottuakin valtiojohtoista; miltei kaikki maa- ja metsäomaisuus sekä merkittävä osa yritystoiminnasta on valtion hallinnassa. Valko-Venäjää on arvosteltu sen ihmisoikeustilanteen takia.
Valko-Venäjä on tulliunionissa Venäjän ja Kazakstanin kanssa ja kuuluu Euraasian talousunioniin. Maa on valtioliitossa Venäjän kanssa vuodesta 1999. Liitto on melko löyhä, ja Venäjä on esittänyt sen vahvistamista, mitä Valko-Venäjän presidentti on vastustanut.
Nimi
Valtion nimen Valko-Venäjä alkuperästä ei ole täyttä varmuutta. Yhden version mukaan nimi juontuu siitä, että keskiajalla ilmansuuntia symboloivat tietyt värit: esimerkiksi valkoinen tarkoitti länttä. 1600-luvulta lähtien Venäjän länsiosaa on kutsuttu Valko-Venäjäksi. Itsenäistyessään 1991 maa halusi eroon venäjänkielisestä Belorussija-nimestä, joka oli vakiintunut Venäjän laajennettua. Valko-Venäjä otti nimekseen vanhemman nimensä Belarus, jossa alku bela tarkoittaa vaaleaa ja loppu -rus kantasanaa, josta myös Venäjän venäjänkielinen nimi on peräisin. 2020-luvulla asiasta on tullut poliittinen kysymys, sillä maa haluaisi, että Venäjästä luovuttaisiin sen nimessä kansainvälisesti. 2019 marraskuussa Ruotsin ulkoministeri Ann Linde kertoi maan siirtyvän käyttämään nimeä Belarus nimen Vitryssland sijaan. Samoin Norjassa ja Tanskassa on hiljattain siirrytty käyttämään nimeä Belarus. Myös suomenruotsissa nimi on Belarus. Suomessa nimisuositukset antaa Kotimaisten kielten keskus, joka pitää kynnystä vakiintuneiden nimien muuttamisessa korkeana.
Maantiede
thumb|240px|Sosnajärvi [[Vitsebskin pohjoispuolella. Maan tuhannet pikkujärvet ovat tärkeitä valkovenäläisille; järvien kokonaispinta-ala on silti varsin pieni.]] thumb|left|160px|[[Kattohaikaraa pidetään Valko-Venäjän kansallislintuna.]] thumb|300px|Valko-Venäjän kartta
Valko-Venäjä on maaperältään tasainen sisämaavaltio Itämeren ja Mustanmeren valuma-alueiden vedenjakaja-alueella. Maa sijaitsee keskellä maantieteellistä Eurooppaa. Rajanaapureita ovat Puola ja Liettua lännessä, Venäjä idässä, Ukraina etelässä ja Latvia pohjoisessa. Maaston keskikorkeus on 100–200 metriä merenpinnasta. Maan korkein kohta, Dzjaržynskin mäen huippu, (Hara Dzjažynskaja) on 345 metriä merenpinnasta.
Maassa on 11 000 pääosin pientä järveä. Merkittävin joki on maan itäosissa etelään virtaava Dnepr; myös Dneprin sivujoet Pripet maan eteläosissa ja Bjarezina ovat merkittäviä purjehduskelpoisia virtoja. Itämereen laskevat Väinäjoki Valko-Venäjän pohjoisosissa ja Niemen maan länsiosissa. Valko-Venäjä on verraten soista. Suurin suoalue on Polesia maan eteläosassa.
Ilmastonsa puolesta Valko-Venäjä kuuluu merellisen ja mantereisen ilmaston vaihettumisalueeseen. Itämeren ja Pohjois-Atlantin vaikutus näkyy esimerkiksi talvilämpötiloissa, jotka ovat selvästi samoilla leveysasteilla sijaitsevia Kanadan tai Siperian eteläosia lauhempia. Atlantilta saapuvat matalapaineet ovat tyypillisiä, joskin myös esimerkiksi Mustanmeren suunnalta nousevien lämpimämpien ilmamassojen vaikutus näkyy. Tammikuun keskilämpötila on −6 °C ja heinäkuun noin 18 °C. Keskimääräinen sademäärä on 550–700 millimetriä.
Valko-Venäjän pinta-alasta 27 % on viljelysmaata. Metsät peittävät 38 %, niityt ja laidunmaat kattavat 16 % ja suot noin 4 % kokonaispinta-alasta. Valko-Venäjällä on 94 020 km² metsää sekä 1 950 km² istutuksia (2000).
Tšernobylin ydinvoimalan 4-reaktorin onnettomuus Neuvosto-Ukrainassa vuonna 1986 aiheutti ydinlaskeumaa Valko-Venäjän alueella. Valko-Venäjän pinta-alasta 21 % eli 43 000 km² luokiteltiin Tšernobylin onnettomuuden seurauksena radioaktiivisesti saastuneeksi. Kymmeniä tuhansia ihmisiä evakuoitiin, osa siirrettiin pysyvämmin pois kotiseuduiltaan. Pahimmin saastuneille alueille Ukrainan vastaisen kaakkoisrajan ja Mazyrin välille perustettiin suuri Polesian säteily-ekologinen suojelualue. Radioaktiivisuuden heikennyttyä rajoitusalueiden laajuutta on vähitellen pienennetty ja haittakorvauksia saavien määrää vähennetty.
Euroopan ympäristövirasto EEA:n vuoden 2007 yhteenvedon mukaan ilmanlaatu, erityisesti ihmisen toiminnasta syntyneet pienhiukkaset, ovat Valko-Venäjällä merkittävä kansanterveyteen vaikuttava tekijä. Pienhiukkasten (koko alle 2,5 mikrometriä) arvioitiin vuonna 2000 vaikuttaneen Valko-Venäjällä keskimäärin 6–9 kuukautta elinikää lyhentävästi. Valko-Venäjän ilmanlaatu arvioitiin tällä kriteerillä vähintään yhtä hyväksi kuin esimerkiksi Alankomaissa, Saksassa, Puolassa, tai Ukrainassa, joissa antropogeenisten pienhiukkasten arvioitiin lyhentävän elinikää keskimäärin 6–36 kuukautta.
Valko-Venäjän viidestä luonnon- tai kansallispuistosta Puolan puolelle ulottuva Bialowiezan metsä on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon. Valko-Venäjän puoleinen osa sijaitsee Brestin kaupungin pohjoispuolella.
Esihistoria
Ensimmäisten asukkaiden uskotaan saapuneen Valko-Venäjän alueen eteläosiin viime jääkauden mannerjään vetäytyessä joskus 35 000–100 000 vuotta sitten keskipaleoliittisella kaudella. Myöhäispaleoliittisia kivikauden asutuksia perustettiin nykyisen Valko-Venäjän eteläosiin Homelin alueelle 23 000–27 000 vuotta ennen nykypäivää. Homelin alueelta on löydetty jälkiä arkeologisissa kaivauksissa muun muassa Kalinkavitšyn ja Tšatšerskin piireistä.
Slaavit saapuivat Valko-Venäjälle ajanlaskun jälkeisinä vuosisatoina. Valkovenäläisten etninen perusta pohjautuu erityisesti kolmeen itäslaavilaiseen heimoon: dregovitšeihin, krivitšeihin ja radimitšeihin. Näiden ohella balttilaiset jatvingit mainitaan usein.
Polatskin ruhtinaskunta
thumb|250px|Ukrainalainen näkemys Kiovan Rusin aluejaosta eri ruhtinaskuntiin vuosina 1054–1132. Yksi ruhtinaskunnista oli [[Polatsk.]]
Asutusta syntyi usein jokien varsille, ja joidenkin arvioiden mukaan Polatsk perustettiin jo 400-luvulla Väinäjoen keskijuoksulle. 800–1100-luvuilla Polatskin ruhtinaskunta nousi voimakkaimmaksi vallaksi pohjoisessa. Se mainitaan historiallisissa dokumenteissa 862. Polatsk oli vahva ruhtinaskunta ja oli liki kaksi vuosisataa paljolti riippumaton sekä Kiovan Rusistä että Novgorodista. Polatskin ruhtinaskunta hallitsi tärkeää jokireittiä Itämerelle ja osaa Dneprin yläjuoksusta. Näin ruhtinaskunta sääteli kauppaa Pohjois-Euroopan ja Bysantin välillä. Osaksi tästä syystä Vladimir Suuri hyökkäsi Polatskiin vuonna 980. Ajoittain ruhtinaskunta piti läheisiä Rutenian keskuksia vasalleinaan ja hallitsi balttienkin maita lännessä. Polatskissa oli myös vahva piispanistuin. Vuonna 1068–1069 Polatskin ruhtinas hallitsi muutaman kuukauden koko Kiovan Rusia. Polatsk alistettiin 1129 Kiovan Rusin alamaiseksi ja 1240 edelleen Liettuan yhteyteen.
Vähäisempiä voimia olivat Turaun ja Vitsebskin ruhtinaskunnat. Mongolit valloittivat suuren osan Kiovan Rusia 1230–1240-luvuilla, mutta Polatskin, Vitsebskin ja Mahiljoun ruhtinaskuntien valloitus ei onnistunut. Mongolivalta piti monia Rusin maita otteessaan seuraavat pari vuosisataa, jolloin sen vallalta säästyneiden ruhtinaskuntien huomio kohdistui länteen moneksi vuosisadaksi.
Liettuan suurruhtinaskunnan, Puola-Liettuan ja Venäjän keisarikunnan osana
thumb|300px|Magnus Ducatus Lithuania, Tobias Lotter, 1780 Valko-Venäjä joutui liettualaisten ja Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen 1200–1400-luvuilla. Suuriruhtinaskunnan ensimmäinen johtaja Mindaugas kääntyi taitavasti ensin ortodoksiseen uskoon, ja sitten 1250-luvulla länsiliittoutumisen johdosta katolisuuteen. Mindaugasin valtakunnan hallintokeskuksena toimi Navahrudak. Suuriruhtinas Gediminasin aikana vuonna 1323 pääkaupunki siirrettiin Vilnaan. Vuonna 1569 Liettuan suuriruhtinaskunnasta tuli osa Puola-Liettuaa Puolan valittujen kuninkaiden alaisuudessa. Puolan ja Ruotsin kuningas Sigismund III Vaasan valtakauden alussa (1592–1597) imperiumi kattoi Ruotsin (mukaan lukien Suomen), Baltian, Puolan, Valko-Venäjän, suuren osan Ukrainaa ja Moldovan.
Venäjän tsaaritar Katariina II:n aikana Puolan jaoissa 1772, 1793 ja 1795 Valko-Venäjä siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa. Aluehallintoa varten keisarikunta perusti valkovenäläisille alueille Grodnon, Minskin, Mogiljovin, Vilnan ja Vitsebskin kuvernementit. Vuosina 1809–1917 maata hallitsivat samat tsaarit kuin Suomen suuriruhtinaskuntaakin.
Valko-Venäjä oli sotatantereena ensimmäisessä maailmansodassa, jonka itärintaman taistelut pyyhkivät Valko-Venäjän yli. Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Saksan miehityksen aikana 1917 perustettiin lyhytaikainen Valko-Venäjän kansallinen tasavalta.
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta
Vuonna 1919 perustettiin Neuvostoliiton perustajajäseniin kuulunut Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta. Neuvostoliiton suunnitelmatalous tuotiin Valko-Venäjälle vuosien 1928–1937 aikana. Teollistuminen ja varsinkin maatalouden kollektivisointi synnytti väkivaltaisuuksia, joissa tuhansia talonpoikia kuoli ja 600 000–700 000 vainottua maaseudun asukasta joutui muuttamaan pois kotiseudultaan. Toteutettu talouspolitiikka johti nälänhätään. Samalle venäläistämisen ja suunnitelmatalouden jaksolle, erityisesti vuosiin 1930, 1933 ja 1937–1938, ajoittuivat Stalinin vainot ja laajamittainen kansanmurha. Stalinin vainoissa tapettiin satoja tuhansia ihmisiä ja katkaistiin erityisesti kansallisen älymystön kehitys kymmeniksi vuosiksi. Osa näistä julmuuksista – esimerkiksi Minskin läheisen Kurapatyn alueen teloitukset (1937–1941) – nousivat laajempaan tietoisuuteen vasta 1980-luvulla.
thumb|210px|left|Läntinen Valko-Venäjä (kelta-oranssi alue) liitettiin Molotovin–Rippentrobin sopimuksen seurauksena syksyllä 1939 Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavaltaan. Noin puolet Valko-Venäjän nykyisestä alueesta oli joutunut Puolan ja Neuvosto-Venäjän välisen sodan seurauksena Puolalle vuonna 1921. Natsi-Saksan ja Neuvostoliiton jakaessa Puolan toisen maailmansodan alkuvaiheessa vuonna 1939 salaisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti, läntisen Valko-Venäjän alueet (kartan keltaoranssi alue) liitettiin Valko-Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan (vaaleanvioletti alue). Vuonna 1940 Valko-Venäjän väkiluku oli väestönlaskennan mukaan runsas 9,0 miljoonaa.
Itsenäisyyden aika
thumb|120px|left|Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen syntynyt Valko-Venäjä otti käyttöön neuvostovaltaa edeltäneen lyhyen itsenäisyyden ajan tunnukset eli valko-puna-valko-raitaisen lipun… Valko-Venäjä julistautui melko vastahakoisesti suvereeniksi 27. heinäkuuta 1990, ja siitä tuli virallisesti Valko-Venäjän tasavalta 25. elokuuta 1991. Venäjän Boris Jeltsin, Ukrainan Leonid Kravtšuk ja Valko-Venäjän Stanislau Šuškevitš tapasivat 8. joulukuuta 1991 Valko-Venäjällä Belavežskaja Puštšassa ja julistivat Neuvostoliiton puretuksi ja Itsenäisten valtioiden yhteisön perustetuksi Belavežan sopimuksella. Presidentti Šuškevitš kannatti demokratiaan ja vapaaseen markkinatalouteen siirtymistä, mutta parlamentti pysäytti uudistukset. Aljaksandr Lukašenka syytti Šuškevitšia korruptiosta ja sai tämän häviämään luottamusäänestyksen, mutta myöhemmin korruptioväitteet osoittautuivat tekaistuiksi. thumb|right|120px|…ja ratsastavan ritarin vaakunan. Uuden perustuslain jälkeisissä presidentinvaaleissa kesällä 1994 Lukašenka valittiin Valko-Venäjän presidentiksi 45 prosentin ääniosuudella. Hän on pitänyt valtaa siitä lähtien. Vuoden 1995 kansanäänestyksillä presidentille annettiin valta hajottaa parlamentti, tiivistää taloussuhteita Venäjään, tehdä venäjästä toinen maan virallisista kielistä ja hyväksyä neuvostoaikaista lippua muistuttava uusi lippu Valko-Venäjän viralliseksi tunnukseksi. Hajanainen oppositio käyttää vielä toisinaan vuosien 1991–1995 valtiollisia tunnuksia.
Vuonna 1999 Valko-Venäjä solmi valtioliiton Venäjän kanssa. Venäjän ja Kazakstanin kanssa käynnistyi kesällä 2011 Euraasian talousunionin tavoitteita toteuttava maiden välinen tulliliitto.
pienoiskuva|Putin ja Lukašenka Konevskyn luostarissa Heinäkuussa 2019 presidentti Aljaksandr Lukašenka tuli olleeksi vallassa yhtäjaksoisesti 25 vuotta. Entinen kolhoosinjohtaja Lukašenka tuli valtaan Valko-Venäjän ensimmäisissä – ja toistaisesti ainoissa – demokraattisissa presidentinvaaleissa vuonna 1994. Sen jälkeen hän on keskittänyt itselleen valtaa ja luonut autoritaarisen systeemin, jossa presidentti kontrolloi käytännössä kaikkia yhteiskunnan valtarakenteita. Ulkopolitiikan kulmakivenä on erittäin läheinen suhde Venäjään, mutta tässä suhteessa on ollut jonkinlaista vaihtelua ja Venäjä-suhteen läheisyydessä on ollut eri vaiheita. Korkeiden virkamiesten valinnassa on keskeistä henkilökohtainen lojaalisuus presidentille. Lukašenkaa on kutsuttu Euroopan viimeiseksi diktaattoriksi. Toisaalta on arveltu, että Venäjä saattaa painostaa siitä taloudellisesti ja poliittisesti riippuvaista Valko-Venäjää aikaisempaa voimakkaammin maiden yhdistymisen hyväksymiseksi.
thumb|Presidentinvaalien 2020 jälkeiset rauhanomaiset mielenosoitukset keräsivät runsaasti osallistujia. Kuva Minskistä 23. elokuuta 2020. Marraskuussa 2019 Valko-Venäjällä äänestettiin parlamenttivaaleissa, joissa suurta osaa opposition ehdokkaista ei edes päästetty ehdolle. Edellisessä parlamentissa alahuoneen 110 paikasta 2 kuului opposition edustajille. Tällä kertaa viranomaiset sulkivat heidätkin vaalien ulkopuolelle. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön Etyjin mukaan maassa ei ole pidetty yksiäkään vapaita vaaleja sen jälkeen, kun presidentti Aljaksandr Lukašenka nousi valtaan yli 25 vuotta sitten. Lukašenka ilmoitti olevansa jälleen ehdolla vuoden 2020 presidentinvaaleissa, joissa hänen uudelleenvalintaansa pidettiin itsestään selvänä.
Lukašenka voitti elokuun 2020 vaalit. Lukašenkan vastainen oppositio ei hyväksynyt tätä, vaan nousi osoittamaan laajasti mieltään. Tämä ajoi Valko-Venäjän poliittiseen kriisiin.
Vuonna 2021 puhkesi Valko-Venäjän ja Euroopan unionin rajakriisi, kun kymmenet­tuhannet maahan­muuttajat pääasiassa Irakista ja Afrikasta pyrkivät Liettuaan, Latviaan ja Puolaan Valko-Venäjän rajojen kautta.
Politiikka ja hallinto
thumb|250px|[[Hallituksen talo (Minsk)|Valko-Venäjän hallituksen talo ja Leninin patsas Minskin keskustassa Itsenäisyyden aukiolla.]]
Presidentti, parlamentti ja oikeuslaitos
Valko-Venäjää hallitsee presidentti ja kaksikamarinen parlamentti. Presidentillä on vahvat valta-oikeudet ja perustuslain takaama oikeudellinen immuniteetti sekä kunnian ja arvon suoja. Perustuslain mukaan presidentin itsensä tulisi olla Valko-Venäjän tasavallan perustuslain, ihmisten ja kansalaisten oikeuksien ja vapauksien takaaja.
Valko-Venäjän presidentin nimitys- ja erotusoikeus on kattava; se ulottuu valtion poliittisen, oikeudellisen, turvallisuusviranomaisten ja viestinnällisen johdon sekä keskusvirastojen johdon ohella maakuntien eli alueiden (voblasts) samoin kuin suomalaista kuntatasoa vastaavien hallintopiirien (raion) poliittisiin ja hallinnollisiin johtajiin. Presidentti voi muuttaa useiden nimittämiensä johtajien roolia tai työnkuvaa.
Toimeenpanovaltaa käyttää pääministerin johtama hallitus eli ministerineuvosto, jonka presidentti nimittää. Pääministerin presidentti nimittää edustajainhuoneen suostumuksella. Ministerineuvoston ja Valko-Venäjän parlamentin toimitilat ovat hallituksen talossa Minskin Itsenäisyyden aukiolla.
Parlamentin ylähuoneessa eli tasavallan neuvostossa (soviet respubliki) on 64 paikkaa. Edustajista kahdeksan nimittää presidentti ja 56 edustajaa valitaan paikallisneuvostoista, kaikki nelivuotiskausille. Alahuone eli edustajainhuone tai kansalliskokous (natsionalnoje sobranije) on 110-paikkainen, jonka kaikki edustajat valitaan yleisellä äänioikeudella nelivuotiskaudelle. Vuodesta 1996 lähtien parlamentilla on ollut lähinnä seremoniallinen funktio.
Oikeusjärjestelmän tuomioistuimet jakautuvat kolmeen ryhmään: perustuslakituomioistuimeen, yleisiin tuomioistuimiin ja taloustuomioistuimiin. Tasavallan presidentti valitsee 12-henkisen perustuslaillisen tuomioistuimen presidentin ja viisi muuta tuomaria, loput valitsee parlamentin ylähuone. Yleisiä tuomioistuimia ovat korkein oikeus, alueelliset ja Minskin oikeudet (hovioikeustaso) ja alimpana oikeusasteena paikalliset kaupunkien tai piirien oikeusistuimet sekä sotaoikeudet. Myös taloustuomioistuimet on järjestetty kolmiportaisesti. Kaikki tuomioistuinten tuomarit nimittää virkaansa Valko-Venäjän presidentti. Oikeusvaltioperiaatetta ei tunneta tai noudateta. Asemansa puolesta vahvoilla oleva presidentti saattaa ottaa kantaa oikeustapauksien rangaistusvaatimuksiin tuomioistuinkäsittelyn aikana.
Valko-Venäjällä on vankeudessa kansainvälisesti vertaillen iso osa väestöstä. Suhteellinen vankimäärä on Euroopan 2. ja maailman 3. suurin, joskin sija on vaihdellut hieman lähteen ja vuoden mukaan. Keväällä 2013 vangittuna oli 438 henkeä sadasta tuhannesta, kun Euroopassa keskimäärin vankeja oli vain kolmannes tästä (154/100 000 henkeä). Valko-Venäjää suurempi osuus väestöstä oli vankina vain Yhdysvalloissa ja Venäjällä.
Sisäpolitiikka, poliittinen oppositio ja kansalaisten perusoikeudet
thumb|250px|Valko-Venäjän oppositiota vuoden 2006 presidentinvaalien jälkeen.
Keskeisten oppositiopoliitikkojen vaalikelpoisuutta on rajoitettu. Vuoden 2006 presidentinvaalien alla presidenttiehdokas Aljaksandr Milinkevitšin keskeisiä vaalityöntekijöitä ja kannattajia vangittiin. Myös Milinkevitš vangittiin Tšernobyliä koskevan mielenosoituksen yhteydessä seuraavana syksynä. Muualla Euroopassa tätä pidettiin vakavana ihmisoikeusrikkomuksena, ja Milinkevitšille myönnettiin EU:n korkein ihmisoikeuspalkinto, Saharov-palkinto. Sama ihmisoikeuspalkinto oli myönnetty Valko-Venäjän toimittajayhdistykselle vuonna 2004. Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin hallinnossa Valko-Venäjää nimitettiin Euroopan viimeiseksi diktatuuriksi presidentti Lukašenkan autoritaarisen aseman vuoksi, mihin länsimaiset tiedotusvälineet ovat myös tarttuneet. Valko-Venäjä on ainoa Euroopan maa, joka ei ole saanut jäsenyyttä Euroopan neuvostossa.
Isoveli-palkinto
Isoveli-palkinto on Electronic Frontier Finland ry:n eli Effin yksityisyyden loukkaajille Suomessa myöntämä palkinto. Palkinto on kansallinen versio ihmisoikeusjärjestö Privacy Internationalin vuotuisesta Big Brother -palkinnosta.
Valko-Venäjä
Sisäpolitiikka, poliittinen oppositio ja kansalaisten perusoikeudet
Opposition rauhanomainen mielenosoitus vuoden 2010 joulukuun 19. päivän presidentinvaalien äänestyksen jälkeen hajotettiin tarpeetonta väkivaltaa käyttäen poliisivoimin. Noin 600 mieltään osoittanutta opposition kannattajaa, lukuisia lehdistön edustajia sekä enemmistö opposition presidenttiehdokkaista pidätettiin. Vaalien rehellisyyttä ja niihin liittyneitä Valko-Venäjän toimenpiteitä on kritisoitu runsaasti myös kansainvälisesti. Rikossyyte väitetyistä mellakoista, joita esimerkiksi Etyjin tarkkailijat luonnehtivat rauhanomaiseksi mielenilmaukseksi, nostettiin kaikkiaan 32 ihmiselle. Useille opposition presidenttiehdokkaista annettiin vuoden vankeustuomio. Lisäksi vankilaan tuomittiin vaalityön avainhenkilöitä, toimittajia, järjestöaktiiveja ja entinen poliisi. Useita vangituista on kansainvälisesti luonnehdittu poliittisiksi vangeiksi.
Euroopan neuvosto totesi maaliskuussa 2012 Valko-Venäjällä olevan vankiloissa yhä 12 poliittista vankia. Euroopan neuvosto tuomitsi myös Valko-Venäjän kuolemanrangaistukset, joita oli pantu toimeen maaliskuussa 2012 ja joiden kohteena olivat vuoden 2011 Minskin metropommi-iskuihin osallistuneet miehet. Valko-Venäjä on ainoa maa Euroopassa, jossa kuolemanrangaistus on mahdollinen rangaistus rikoksista ja kuolemanrangaistuksia myös pannaan toteen. Neuvosto ilmaisi huolensa myös siitä, ettei Valko-Venäjällä kunnioiteta humanitaarisia oikeuksia eikä noudateta oikeusvaltion ja demokratian perusperiaatteita. Euroopan neuvoston asettamassa matkustuskiellossa EU:n alueelle ja taloudellisten pakotteiden (kuten varojen jäädytys) piirissä oli keväällä 2012 yhteensä 243 henkilöä ja runsas 30 yritystä tai organisaatiota.
Isoveli-palkinto
Suomessa Isoveli-palkinnon kanssa samaan aikaan jaetaan myös George Orwellin Vuonna 1984 -kirjan päähenkilön Winston Smithin mukaan nimetty palkinto. Winston Smith -palkinto myönnetään yksityisyyden suojaa ja demokratian toteutumista kuluneen vuoden aikana Suomessa edistäneelle taholle tai henkilölle.
Valko-Venäjä
Sisäpolitiikka, poliittinen oppositio ja kansalaisten perusoikeudet
Syyskuun 2012 parlamenttivaaleja leimasi Valko-Venäjän ulkopuolella ristiriitainen vastaanotto. Länsimaat tuomitsivat vaalit epärehellisiksi, kun taas Venäjä ja IVY-maat ja niiden vaalitarkkailijat pitivät vaaleja rehellisinä. Valko-Venäjän vaalikomitean mukaan äänestysprosentti oli 74,3, vaikka riippumattomien tarkkailijoiden mukaan äänestysaktiivisuus jäi hyvin alhaiseksi.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Valko-Venäjä ei ole vapaa maa. Valko-Venäjä on autoritaarinen valtio, jossa vaaleja väärennetään avoimesti ja kansalaisvapauksia rajoitetaan ankarasti. Vuonna 2020 Aljaksandr Lukašenka, joka pitää yllä lujaa otetta armeijasta ja turvallisuusjoukoista, tyrmäsi massiivisen demokratiaa edistävän protestiliikkeen, joka sai alkunsa hänen uudelleenvalintansa vilpillisessä presidentinvaaleissa. Sittemmin turvallisuusjoukot ovat väkivaltaisesti pahoinpidelleet ja pidättäneet mielivaltaisesti toimittajia ja tavallisia kansalaisia, jotka haastavat hallintoa joko protestoimalla, raportoimalla tapahtumista tai julkaisemalla mielipiteitä verkossa. Oikeuslaitokselta ja muilta toimielimiltä puuttuu riippumattomuus, eivätkä ne valvo Lukašenkan valtaa.
Ulkopolitiikka ja ulkosuhteet
thumb|250px|Venäjän presidentti [[Vladimir Putin ja Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka Moskovan Kremlissä (2012).]]
Valko-Venäjän ulkopolitiikka noudattaa virallisesti avoimuutta kaikkiin suuntiin ja maa on liittoutumaton. Käytännössä Valko-Venäjä on kuitenkin vuoden 2010 presidentinvaalien jälkeen suuntautunut entistä vahvemmin kohti Venäjää, kun yhteistoiminnan edistäminen Euroopan yhteisön kanssa on ainakin osaksi hiljentynyt. Vastapainoksi maa on hakenut ”strategista kumppanuutta” eli esimerkiksi rahoitusta ja raaka-aineita mm. Kiinan ja Venezuelan suunnalta ja pyrkinyt edistämään kaupallista toimintaa Aasian, Afrikan ja Latinalaisen Amerikan maiden kanssa.
Isoveli-palkinto
Isoveli-palkintoja on jaettu vuosina 2002, 2003, 2005, 2007, 2008, 2009, 2011, 2013, 2015 ja 2016.
Valko-Venäjä
Ulkopolitiikka ja ulkosuhteet
Venäjä on Valko-Venäjän tärkein kumppani kaupan, politiikan ja kulttuurin alalla. Vuonna 1999 presidentit Jeltsin ja Lukašenka allekirjoittivat sopimuksen maiden välisestä valtioliitosta. Tätä sopimusta on pantu käytäntöön vain osittain, sillä sen mukaan maat siirtyvät esimerkiksi yhteisen perustuslain ja valuutan piiriin. Yhteistyötä on kuitenkin tehty esimerkiksi sotilasvoimien, talouden ja tieteen saralla. Vuonna 2012 voimaan astunut tulliliitto Venäjän ja Kazakstanin kanssa oli askel kohti maiden yhteistä talousaluetta. Valko-Venäjä on hyvin riippuvainen Venäjältä peräisin olevasta energiasta ja lainarahoituksesta.
Maan suhteet Euroopan unioniin ja länsimaihin lähtivät lupaavasti liikkeille itsenäistymisen jälkeisinä vuosina 1991–1994. Lukašenkan noustua presidentiksi vuonna 1994 kansallinen suhtautuminen oppositioon ja kansalaisyhteiskuntaan vaikutti nopeasti länsisuhteita heikentävästi. Neuvottelut EU-jäsenyydestä ja unioniin liittymisestä keskeytettiin vuonna 1995. Toukokuussa 2009 Valko-Venäjä kuitenkin sopi Prahan huippukokouksessa yhtenä osapuolena Eurooppa-suhteidensa kehittämisestä osana Euroopan unionin itäistä kumppanuusohjelmaa. Suomen ulkoasiainministeriö käynnisti Suomen Vilnan suurlähetystön alaisuudessa toimivan Minskin yhteistoimiston 1. lokakuuta 2010. Valko-Venäjä avasi vastavuoroisesti suurlähetystön Helsingissä helmikuussa 2012. . Valko-Venäjä tuki Ukrainaa, kun Venäjä kaappasi Krimin vuonna 2014. Maat kiistelivät keskenään öljy- ja kaasutoimituksista, eikä Valko-Venäjä antanut Venäjän perustaa lentotukikohtaa maahansa. Maiden välit olivat edelleen huonot vuoden 2017 alussa.
thumb|Kaksi Valko-Venäjän ilmavoimien hävittäjää (MiG-29).
Isoveli-palkinto
2015
Vuoden 2015 Isoveli-palkinnot jaettiin 31.1.2015 Helsingissä, ravintola Preston Prosecco Lounge -tilassa. Voittajat olivat:
Valko-Venäjä
Asevoimat ja puolustuspolitiikka
Valko-Venäjän asevoimiin kuuluu kolme pääosaa: maavoimat, ilmavoimat ja ilmapuolustusjoukot sekä erikoisjoukot.
Maan presidentti toimii asevoimien ylipäällikkönä. Maan puolustusministeri, kenraaliluutnantti Juryi Žadobin ja hänen apunaan toimivat kenraalimajurin arvoiset varapuolustusministerit johtavat puolustusministeriön ja asevoimien keskeisiä osia.
Maan puolustus nojautuu yleiseen asevelvollisuuteen. Iältään 18–27-vuotiaita miehiä koskee 12–18 kuukauden varusmiespalvelu; 12 kuukauden palvelulla voivat selvitä yliopistosta tai ammattikorkeakoulusta valmistuneet. 17-vuotiaat voivat hakeutua myös kadeteiksi ja opiskella sotilashenkilöinä maan korkeakouluissa. Maan asevoimissa palvelee noin 65 000 henkilöä, joista 50 000 on sotilaita ja loput toimivat erilaisissa puolustusministeriön siviilitehtävissä. Varsinaisten sotilaiden ohella sisäministeriön puolisotilaallisiin joukkoihin kuuluu noin 110 000 henkeä. Vuonna 2007 reserviläisiin luettiin noin 290 000 henkeä.
Valko-Venäjä käyttää asevoimiinsa noin 1–1,5 prosenttia bruttokansantuotteestaan eli noin 4–5 prosenttia maan budjetista. Vuonna 2008 puolustusbudjetti oli 674 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (1,1 % BKT:stä). Vuoden 2013 puolustusbudjetiksi on arvioitu runsas 700 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (1,4 % BKT:stä). Tämä on hieman enemmän kuin mitä maa käyttää julkiseen terveydenhuoltoon. Puolustusbudjetti on kuitenkin kansainvälisesti varsin matalalla tasolla. Vuonna 2007 Valko-Venäjän maavoimilla oli 1 586 taistelupanssarivaunua (T-55, T-72 ja T-80). Ilmavoimilla oli tuolloin 175 taistelukonetta (MiG-29, Su-24, Su-25, Su-27) ja 50 hyökkäyskopteria.
Isoveli-palkinto
2016
Effi ry jakoi vuoden 2016 Isoveli-palkinnot perjantaina 2.9.2016 Helsingissä Kulttuuritalon Klubisalissa.