cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tieteenfilosofian historia
Nykyaika
Moritz Schlick, Rudolf Carnap, Otto Neurath ja Herbert Feigl olivat 1920- ja 1930-luvuilla toimineen Wienin piirin keskeisiä jäseniä. Piiri otti vaikutteita 1800-luvun positivismista ja jonkin verran myös pragmatismista. Sen filosofiaa kutsutaan loogiseksi positivismiksi tai loogiseksi empirismiksi. Loogiset positivistit erottivat metafysiikan filosofiasta ja uskoivat empiristiseen tieteeseen, moderniin logiikkaan ja tieteen ykseyteen. Karl Popper vaikutti Wienin piiriin kritiikillään.
Yksi merkittävistä 1900-luvun tieteenfilosofeista oli Thomas Kuhn, joka esitti luonnontieteen kehittyvän hyppäyksin paradigmasta eli viitekehyksestä toiseen. Imre Lakatos pyrki yhdistämään Popperin kriittisen rationalismin Kuhnin historialliseen näkemykseen.
Rokkarille morsian
Rokkarille morsian on amerikkalainen VH1-televisiokanavan tosi-tv-sarja. Rokkarille morsian kuvaa 25 naisen joukon keskinäistä kilpailua Poison-rock-yhtyeen laulajan Bret Michaelsin tyttöystäväksi pääsemisestä. Sarjaa esitti Suomessa Sub, joka näytti sarjan kaikki kolme tuotantokautta. Ensimmäisen tuotantokauden voitti Jes Rickleff, toisen Ambre Lake ja kolmannen Taya Parker.
Rokkarille morsian -tosi tv-sarjasta on tehty sisarsarja Vaimomatskua, jota esitettiin Subilla, kuten myös VH1-kanavan seuraajaa sarjalle, joka oli samantapainen Bändärille sulhanen -tosi-tv-sarja.
Cova Liman alue
pienoiskuva|Cova Liman sijainti Itä-Timorin kartalla. Cova Liman alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Suai. Alueen pinta-ala on 1 203 neliökilometriä ja vuonna 2015 sen väkiluku oli 98 932.
Lyfing
Lyfing (k. 1020) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1013–1020, jota ennen hän toimi Wellsin piispana vuodesta 999 vuoteen 1013. Hän kruunasi kaksi Englannin kuningasta: Edmund Rautakyljen vuonna 1016 ja Knuut Suuren seuraavana vuonna.
Lyfing on haudattu Canterburyn tuomiokirkkoon lähelle Pyhän Martinin alttaria.
Ramesh Pokhriyal
Ramesh Pokhriyal (s. 15. heinäkuuta 1959) on intialainen kirjailija ja poliitikko, joka on toiminut vuodesta 2019 maansa opetusministerinä. Hän on kirjoittanut 36 hindinkielistä kirjaa, poliittisen uransa aikana hänet on äänestetti osavaltion lainsäädäntökokoukseen viidesti vuosien 1991–2014 välillä, alun perin Uttar Pradeshissa ja myöhemmin Uttarakhandissa. Parlamentin alahuoneessa hän on vaikuttanut vuodesta 2014 alkaen. Vuosien 2009–2011 välillä hän palveli Uttarakhandin osavaltion pääministerinä.
Vuonna 2010 Mauritiuksen tasavalta palkitsi Pokhriyalin tämän kirjallisista ja poliittisista saavutuksista.
Näkemyksiä
Vuonna 2014 Pokhriyal herätti kohua ylistämällä astrologiaa ja väittämällä, että tietäjä Kanad teki ydinkokeen 100 000 vuotta sitten. Kieltensuojelusta ja elävöittämisestä hän sanoi vuonna 2019, että Intiaan tulee perustaa ainakin kaksi sanskritinkielistä kylää.
Bobonaron alue
pienoiskuva|Bobonaron sijainti Itä-Timorin kartalla. Bobonaron alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Maliana. Alueen pinta-ala on 1 376 neliökilometriä ja vuonna 2015 sen väkiluku oli 98 932.
Felix Jungell
Edvard Felix Jungell (3. helmikuuta 1869 Pietarsaari – 6. huhtikuuta 1930) oli suomalainen näyttelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut lauluntekijä.
J. Alfred Tannerin 1910-luvulla tekemä kupletti Tattari perustui Jungellin Orientes ros-nimiseen sävellykseen. Myös toisen Tannerin vuodelta 1916 peräisin olevan kupletin Gulashi-parooni sävellys oli lainattu Jungellin 1912 tekemästä revyylaulusta Farbror H:fors efter sommarsemestern.
Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Cameron Artigliere
pienoiskuva|Cameron Artigliere (keskellä). Cameron Artigliere (s. 3. heinäkuuta 1990 Bamberg, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa FC Hasental-seuraa. Artigliere on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut pääsarjatasolla Fortuna Düsseldorfin riveissä. Artiglieren pelinumero on 9. Hän on pelannut miesten tasolla vuodesta 2008 lähtien.
Francisco Rodríguez (nyrkkeilijä, s. 1945)
Rodríguez voitti kultaa Méxicon olympialaisten 1968 kevyessä kärpässarjassa (48 kg). Hän selviytyi suoraan toiselle kierrokselle, jolla kukisti Kuuban Rafael Carbonellin tuomariäänin 5–0. Puolivälierissä hän voitti srilankalaisen Hatha Karunaratnen kehätuomarin keskeytyksellä, välieräottelussa Yhdysvaltojen Harlan Marbleyn tuomariäänin 4–1 ja loppuottelussa eteläkorealaisen Ji Yong-Jun 3–2. Hän oli Lontoon olympialaisiin 2012 saakka Venezuelan ainoa olympiavoittaja.
Lempinimellä ”Morochito” tunnettu Rodríguez kantoi Venezuelan lippua Münchenin 1972 olympialaisten avajaisissa. Hän hävisi kisojen ensimmäisessä ottelussaan australialaiselle Dennis Talbotille, ja putosi jatkosta. Rodríguez voitti kultaa Pan-Amerikan kisojen kärpässarjassa (51 kg) 1967 ja 1971.
.dm
.dm on Dominican Internet-maatunnus, jota ylläpitää DotDM Corporation ja sponsoroi Puerto Ricon yliopisto. Kolmannen asteen tunnukset liitetään päätunnukselle (toinen aste) automaattisesti. .dm-tunnus ei ole kovin laajalti käytetty, mutta rekisteröintirajoituksia ei ole. Tunnus otettiin käyttöön 1991.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Uusi Suomi (täsmennyssivu)
Uusi Suomi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Severnaja Sosva
Severnaja Sosva on Obin läntinen sivujoki Tjumenin alueeseen kuuluvassa Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä. Sen pituus on 754 kilometriä, valuma-alueen laajuus 98 300 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 860 kuutiometriä sekunnissa.
Severnaja Sosvan muodostavat Uralin itärinteiltä alkunsa saavat Bolšaja ja Malaja Sosva. Joki virtaa kohti pohjoista leveässä soistuneessa laaksossa. Paikoitellen se on jopa kilometrin levyinen. Alajuoksullaan Severnaja Sosva virtaa Obin rinnalla muodostaen lukuisia saaria. Tärkeimmät sivujoet ovat Ljapin ja Malaja Sosva (toinen samannimisistä joista). Alajuoksu on liikennöintikelpoinen.
Joen varrella sijaitsevia kyliä tai taajamia ovat muun muassa Sosva (taajama), Igrim (taajama) ja Berjozovo (kaupunkityyppinen taajama). Seudun kanta-asukkaita ovat mansit.
HMS Charles (1668)
HMS Charles oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1668 vesillelaskettu 96-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1666 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett maaliskuuhun 1668 ja sen jälkeen Jonas Shish. Se laskettiin vesille 10. maaliskuuta 1668. Valmistuskustannukset olivat 18 435 puntaa.
Palvelus
Alus osallistui 28. toukokuuta ja 4. kesäkuuta Schooneveldin taisteluihin punaisen laivueen jälkiosastossa. Se oli myös 11. elokuuta Texelin taistelussa punaisessa laivueessa. Aluksen päälliköksi tuli 15. toukokuuta Lawrence Wright, joka luopui tehtävästä 26. elokuuta. Se oli amiraali Sir John Holmesin lippulaivana Kanaalissa.
Alus nimettiin 21. lokakuuta 1687 HMS Saint Georgeksi, ja luokiteltiin 1691 90-tykkiseksi toisen luokan linjalaivaksi. Alus rakennettiin uudelleen vuosina 1699–1701 Portsmouthissa.
Tv
Tv tarkoittaa seuraavia:
Filip II (Orléans)
thumb|Orléansin herttua Filip II, [[Jean-Baptiste Santerren maalaama muotokuva.]] Filip II, Orléansin herttua (2. elokuuta 1674 Saint-Cloud – 2. joulukuuta 1723 Versailles) oli Orléansin suvun päämies ja Ranskan sijaishallitsija kuningas Ludvig XV:n alaikäisyyden aikana vuosina 1715–1723. Ranskan historiassa kyseinen kausi tunnetaan nimellä La Régence ja Filipiin viitataan usein nimityksellä regentti.
Filip II:n vanhemmat olivat kuningas Ludvig XIV:n nuorempi veli Orléansin herttua Filip I ja Pfalz-sukuinen Elisabeth Charlotte. Hänet tunnettiin aluksi nimellä Chartresin herttua, kunnes hän peri isänsä arvon tämän kuoltua vuonna 1701. Filip sai nuorena huonon maineen sopimattoman käytöksensä seurauksena ja hänen katsottiin laiminlyövän vaimoaan Françoise Marie de Bourbonia, joka oli kuninkaan tytär. Hän palveli Ranskan armeijassa ja osallistui yhdeksänvuotiseen sotaan (1689–1697), mutta kuningas Ludvig XIV jätti hänet tuolloin armeijan korkeimman johdon ulkopuolelle. Espanjan perimyssodassa hän sitä vastoin pääsi komentamaan Ranskan joukkoja Italiassa vuonna 1706 ja Espanjassa 1707–1708.
”Ensimmäisenä veriprinssinä” Filip nimitettiin sijaishallitsijaksi Ludvig XIV:n kuoltua 1. syyskuuta 1715, jolloin uusi hallitsija Ludvig XV oli vasta viisivuotias. Ludvig XIV oli kuitenkin testamentissaan varmistanut, että suuri osa vallasta jäi kahden hänen tunnustamansa aviottoman pojan käsiin. Mikäli Ludvig XV kuolisi, heidän oli määrä tunnustaa Ranskan kruunun perijäksi Orléansin herttuan sijasta Ludvigin toinen pojanpoika, Espanjan kuningas Filip V. Niinpä Filip Orléans aloittikin sijaishallitsijakautensa järjestämällä Ludvig XIV:n testamentin kumotuksi Pariisin parlamentissa 12. syyskuuta 1715. Hän otti myöhemmin Ranskassa käyttöön polysynodiana (la polysynodie) tunnetun kokeellisen hallintojärjestelmän, jossa ministerit korvattiin neuvostoilla. Järjestelyn tarkoituksena oli lisätä ylhäisaatelin valtaa, mutta se osoittautui tehottomaksi ja siitä luovuttiin syyskuussa 1718. Auttaakseen valtiontaloutta toipumaan Ludvig XIV:n ajan sotien rasituksista Filip asetti vuonna 1717 skotlantilaisen pankkiirin John Law’n johtamaan talousuudistuksia. Seurauksena oli kolme vuotta myöhemmin tapahtunut taloudellinen romahdus.
Filipin ulkopolitiikan perustana oli pyrkimys varmistaa hänen oma mahdollisuutensa päästä tulevaksi kuninkaaksi. Vuonna 1716 Filipin johtava ministeri Guillaume Dubois allekirjoitti Englannin kanssa liittosopimuksen, jossa Englanti sitoutui tukemaan häntä Ranskan kruununperijäksi Espanjan Filip V:n sijaan. Ranska ja Englanti julistivat vuonna 1719 sodan Espanjalle ja seuraavana vuonna Espanjan Filip V joutui luopumaan vaateistaan Ranskan kruunuun.
Orléansin herttuan sijaishallitsijuus päättyi helmikuussa 1723, jolloin Ludvig XV julistettiin täysi-ikäiseksi. Elokuussa samana vuonna kuningas nimitti hänet johtavaksi ministerikseen, mutta hän kuoli vain neljä kuukautta myöhemmin.
Palotarkastus
Palotarkastus on palo- ja pelastusviranomaisen, yleensä kunnan tai kaupungin palotarkastajan suorittama katselmus, jossa kiinteistön ja uudisrakennuksen paloturvallisuus säännöllisesti tarkastetaan.
Ján Mucha
Ján Mucha (s. 5. joulukuuta 1982 Belá nad Cirochou) on slovakialainen jalkapallomaalivahti, joka siirtyi kesällä 2010 Englannin Valioliigan Evertoniin ja pelasi vuosina 2013–2015 Venäjällä. Kaudella 2017–2018 hän edusti puolalaista Termalica Niecieczaa.
Palotarkastus
Palotarkastuksen tarkoituksena on ehkäistä ihmisille, omaisuudelle tai ympäristölle tulipaloista tai muista onnettomuuksista aiheutuvaa vaaraa.
Ján Mucha
Ura
Mucha aloitti uransa TJ Slovan Belá nad Cirochou -seurassa pelaten myös MŠK Sninassa. Vuonna 2000 Mucha siirtyi Inter Bratislavaan, jossa hän viihtyi kaksi kautta. Tämän jälkeen Mucha siirtyi MŠK Žilinaan kesällä 2002 ja voitti Slovakian pääsarjamestaruuden, Corgoň Ligan kahdesti. Lisäksi hän voitti kahdesti Slovakian supercupin. Vuonna 2005 hänet lainattiin Humennéen.
Mucha siirtyi Puolan pääsarjassa pelaavaan Legia Varsovaan kesällä 2005. Hän oli ensimmäisellä kaudella voittamassa mestaruutta Łukasz Fabiańskin kakkosmaalivahtina, mutta hänen siirryttyään Arsenaliin 2007, Muchasta tuli ykkösmaalivahti. Mucha vakuutti otteillaan ja oli yksi sarjan parhaista maalivahdeista. Joukkue voitti Muchan aikana Puolan cupin ja supercupin vuonna 2008. Mucha sijoittui kolmanneksi Slovakian vuoden pelaajan tittelissä vuonna 2009 ja voitti Puolan sarjassa vuoden maalivahdin ja ulkomaalaispelaajan palkinnon. Kausi 2009–2010 oli Muchalla viimeinen puolalaiseurassa.
Kesken kauden 2009–2010 Mucha teki kolmen vuoden esisopimuksen Englannin valioliigassa pelaavan Evertonin kanssa. Hän taistelee peliajasta ykkösmaalivahti Tim Howardin kanssa. Siirto oli ilmainen.
Mucha debytoi Slovakian maajoukkueessa helmikuussa 2008 ottelussa Unkaria vastaan. Hänet valittiin Slovakian joukkueen ykkösmaalivahdiksi vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Slovakian pelasi lohkon ensimmäisen ottelun tasan ja hävisi seuraavan, mutta se voitti ratkaisevassa ottelussa hallitsevan maailmanmestarin Italian ja eteni pudotuspeleihin.
Tomi Männistö
Tutkimus ja opetus
Tomi Männistö tutkii ja opettaa ohjelmistotuotantoa, erityisesti ohjelmistoarkkitehtuureja, vaatimustenhallintaa sekä ohjelmistojen varioituvuutta. Hän toimi ohjelmistoarkkitehtuurien maailman pääkonferenssin WICSA (nykyisin ICSA ) ja Euroopan konferenssin ECSA yhteiskonferenssin puheenjohtajana vuonna 2012. Männistö on julkaissut yli 100 tieteellistä artikkelia. Artikkelit käsittelevät tuotteiden mallipohjaista konfigurointia, ohjelmistoarkkitehtuureja sekä ohjelmistojen vaatimustenhallintaa. Hänen tutkimusryhmänsä ESE (Empirical Software Engineering) tutkii myös ohjelmistojen suunnittelua laajemmin, kuten ns. jatkuvan eksperimentoinnin (engl. continuous experimentation) käyttämistä ohjelmistojen kehittämisessä.
Männistö on mukana kansainvälisessä ohjelmistotuotannon tutkijaverkostossa ISERN (International Software Engineering Research Network) sekä IFIP:n (International Federation for Information Processing) ohjelmistoarkkitehtuurien työryhmän WG 2.10 jäsen.
Aiheesta muualla
Tomi Männistön kotisivu
Tomi Männistön tutkimusryhmän Empirical Software Engineering (ESE) kotisivu
Tomi Männistö Helsingin yliopiston tutkimustietojärjestelmässä
Tomi Männistön julkaisut ResearchGatessa
Black Blood
Black Blood on puolalaisen black metal -yhtye Christ Agonyn EP-levy. Se julkaistiin 1. marraskuuta 2015 levymerkillä Witching Hour Productions.
Linzin torttu
pienoiskuva|Linzin torttu. Linzin torttu on itävaltalaisen Linzin kaupungin mukaan nimetty torttu. Ylä-Itävallan osavaltion pääkaupungin mukaan nimetty torttu on tiettävästi vanhin paikallisista tortuista, joiden nimi viittaa johonkin tiettyyn paikkakuntaan. Linzin torttu on kehittynyt useiden eri torttujen pohjalta vähitellen Itävallan barokin aikakaudella. Sen vanhin tunnettu resepti on kreivitär Anna Margarita Sagramosan käsin kirjoittama ohje vuodelta 1653. Ensimmäinen julkaistu resepti on peräisin vuodelta 1718 Conrad Haggerin teoksesta Neues Saltzburgisches Koch-Buch. Itävallasta torttu levisi edelleen Tonavan kauppareittejä pitkin muualle Eurooppaan. Siirtolaiset veivät tortun mukanaan edelleen muille mantereille.
Ginette Neveu
Ginette Neveu (11. elokuuta 1919 – 28. lokakuuta 1949) oli ranskalainen viulisti. Hän debytoi virallisesti 7-vuotiaana esittäessään Bruchin viulukonserton Pariisissa. Hän sai opetusta George Enesculta ennen Pariisin konservatorioon pääsyä 11-vuotiaana. Vuonna 1935 hän voitti Wieniawski-kilpailun, jonka muihin kilpailijoihin lukeutui David Oistrah. Tämä varmisti hänen kansainvälisen uransa; myös Yhdysvaltain- ja Venäjän-debyytit seurasivat voittoa.
Linzin torttu
Linzin torttu oli aikanaan tunnettu kalliista raaka-aineistaan, ja se olikin enimmäkseen yläluokan herkku. Tortun taikinan valmistamiseen käytettiin jauhoja, manteleita, sitruunaa, voita ja ruokosokeria. Torttuun lisättiin myös kalliita mausteita, kuten kanelia, neilikkaa, muskottipähkinää ja kardemummaa. Täytteenä käytettiin erilaisia hedelmiä tai marjoja, kuten persikkaa, kvitteniä, kirsikkaa ja vadelmaa. Myös tortulle nykyisin tyypillinen ristikkokoristelu on ollut osa torttua jo pitkään. Muuten torttujen valmistustapa, raaka-aineet ja ulkomuoto ovat saattaneet historiallisesti poiketa huomattavastikin toisistaan.
Nykyisin Linzin torttua myydään pääasiassa yhtenä tyyppinä. Manteleita saatetaan joskus käyttää koristeluun, mutta taikinassa ne on korvattu hasselpähkinällä ja saksanpähkinällä. Torttu kypsyy valmistuksen jälkeen muutaman päivän maun voimistamiseksi.
Ginette Neveu
Toisen maailmansodan syttyminen keskeytti Neveun uran, mutta sodan jälkeen hän jatkoi uraansa esiintymisillä Englannissa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Australiassa. Lokakuussa 1949 hän menehtyi lento-onnettomuudessa Azoreilla.
Neveu levytti muun muassa Jean Sibeliuksen ja Johannes Brahmsin viulukonsertot.
Mia Vänskä
Mia Vänskä (s. 1972) on suomalainen kirjailija. Hän kirjoittaa kauhukirjallisuutta.
Vänskän esikoisteos Saattaja ilmestyi vuonna 2011. Se sai Helsingin kaupunginkirjaston 12 osumaa -tunnustuksen. Toinen teos Musta kuu ilmestyi vuonna 2012 ja kolmas, Valkoinen aura, vuonna 2014. Kaikki kirjat on kustantanut Atena.
Vänskä on valmistunut Tampereen yliopistosta pääaineenaan englantilainen filologia. Hän työskentelee IT-alalla.
Ermeran alue
pienoiskuva|Ermeran sijainti Itä-Timorin kartalla. Ermeran alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Gleno. Alueen pinta-ala on 768 neliökilometriä ja vuonna 2015 sen asukasluku oli 127 283. Ermera on asukasluvultaan Itä-Timorin toiseksi suurin alue.
Henry Thomas Colebrooke
thumb|180px|Henry Thomas Colebrooke, Henry Weekesin veistämä rintakuva vuodelta 1837. Henry Thomas Colebrooke (15. kesäkuuta 1765 Lontoo – 10. maaliskuuta 1837) oli englantilainen orientalisti.
Henry Thomas Colebrooke oli Gattonin 2. baronetin George Colebrooken kolmas poika. Hänet koulutettiin kotona, ja jo 15-vuotiaana hän oli huomattavan edistynyt antiikintutkimuksessa ja matematiikassa. Colebrooke asui 12–16-vuotiaana Ranskassa.
Asuttuaan Intiassa 11 vuotta Colebrooke aloitti sanskritin opiskelun. Hän sai tehtäväkseen kääntää suuren hindujen lakien kokoelman, joka oli William Jonesin aloittama monumentaalinen hindulainsäädännön tutkielma. Hän käänsi kaksi perintölakia koskevaa tutkielmaa Mitacshara of Vijnaneshwaran ja Dayabhaga of Jimutavahanan nimikkeen Law of Inheritance alle.
Vuonna 1805 Arthur Wellesley nimitti hänet hindulainsäädännön ja sanskritin professoriksi Fort Williamin collegeen. Kalkutassa asuessaan hän kirjoitti sanskritin kieliopin (Sanskrit Grammar, 1805), artikkeleita hindujen uskonnollisista seremonioista ja esseen Veda-kirjoista (Essay on the Vedas, 1805), joka oli merkittävä englanninkielinen tutkimus aiheesta. Hän palasi Englantiin 1814. Hän oli Royal Asiatic Society -seuran puheenjohtaja.
Hänen poikansa Sir T.E. Colebrooke julkaisi postuumisti isästään elämäkerrallisen esseen 1873 osaksi uusintapainosta Colebrooken esseekokoelmasta Miscellaneous Essays.
Legion of the Dead
Legion of the Dead on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 2005. Pääosia esittävät Courtney Clonch ja Bruce Boxleitner. Sen juoni seuraa vuonna 1971 julkaistua Blood from the Mummy's Tomb elokuvaa.
Castricum
Castricum on kunta ja paikkakunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Siellä on arviolta 34 604 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 49,67 neliökilometriä.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Castricumin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Vääna
thumb|Väänan kartano Vääna on 252 asukkaan kylä Harkun kunnassa Viron Harjumaalla.
Vääna jõgi virtaa Väänan vierestä. Kylän länsipuolella sijaitsee järvi Tõlinõmme järv. Kylässä sijaitsee Väänan kartano, joka on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1325. Kartanon nykyinen barokkityylinen päärakennus on 1790-luvulta.
Patrick Boileau
Patrick Boileau (s. 22. helmikuuta 1975 Montreal, Quebec) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelasi urallaan 48 NHL-ottelua ja 533 AHL-ottelua.
NHL-urallaan Boileau merkkautti tililleen 5 maalia ja 11 syöttöpistettä. NHL:ssä pelatessaan Boileau on edustanut Washington Capitalsia, Detroit Red Wingsiä ja Pittsburgh Penguinsia. Washingoton Capitals varasi Boileaun vuoden 1993 varaustilaisuudessa.
Diemen
Diemen on kunta ja paikkakunta Alankomaissa, Pohjois-Hollannin maakunnassa. Siellä on arviolta 26 840 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 11,99 neliökilometriä.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Diemenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Nuuksio
Nuuksion maisemalle ovat tyypillisiä rikkonaisen kallioperän muovaamat jyrkkäreunaiset laaksot ja niiden pohjilla olevat suot ja lammet, sekä korkeat kallioselänteet. Nuuksion eteläisen sijainnin ja vahtelevien pinnanmuotojen takia maasto on hyvin mosaiikkimaista. Kasvillisuus vaihtelee rehevistä lehmusta ja pähkinää kasvavista synkistä purolaaksoista mustikkavaltaisiin kuusimetsiin, ja kuiviin mäntyä kasvaviin jäkäläkankaisiin. Nuuksion vaikeakulkuisuuden takia se on säilynyt melko koskemattomana, ja niinpä siellä tavataan muualla harvinaisia kasvi- ja eläinlajeja, muun muassa liito-oravaa, jonka kuva on myös kansallispuiston tunnuksessa.
Nuuksion ylängöllä sijaitsee Solvallan urheiluopisto (ruots. Solvalla Idrottsinstitut) ja Suomen vanhimman laskettelurinteen käsittävä talviurheilukeskus, useita leirikeskuksia, ja jonkin verran vanhoja maalaistaloja ja kesämökkejä. Solvallan alueelle avattiin 2013 Suomen luontokeskus Haltia, jonka tarkoitus on esitellä koko Suomen luontoa.
Nimen alkuperä
Käsitys Nuuksio-nimen saamelaiskielisestä alkuperästä on yleisesti hyväksytty. Saamelaiset pysähtyivät kulkumatkoillaan alueella esihistoriallisina aikoina, kun saamelaiskieliä puhuvia kansoja vielä eli nykyistä Etelä-Suomea myöten. Muinaiset saamelaiskielten puhujat antoivat nykyiselle Nuuksion Pitkäjärvelle laulujoutsenta tarkoittavan nimen, joka nykyään pohjoissaamen kielessä esiintyy muodossa njukča. Järven eteläpäässä olevan kylän nimi muotoutui sen perusteella muun muassa muotoihin Noox, Nousby ja Nuoksi. Nuuksion Pitkäjärvenä tunnetun järven nimi on voinut alun perin olla Nuoksu- tai Nuoksijärvi. Nykyisen nimen keksi paikallisen suomenkielisen kansakoulun opettaja 1920-luvulla, ja se vakiintui vähitellen seuraavalla vuosikymmenellä.
Historia
Nuuksion keskuskylään kuului 1500-luvulla seitsemän taloa, joista yksi oli Hista. Nuuksio on yksi yli 550-vuotiaan Espoon vanhimmista kylistä. Nuuksion Pitkäjärven kaakkoiselle rannalle perustettiin vuonna 1775 Punjon kartano, jonka nykyinen päärakennus on vuodelta 1967.
Järvet ja lammet
Nuuksion Pitkäjärvi rajaa kaupunginosaa eli pienaluetta lounaan puolelta. Nuuksion Pitkäjärven pohjoispään länsipuolella sijaitsevat Haukkalampi, Mustalampi ja Valklampi. Haukkalammen rannalla on luontotupa. Sekä Haukkalammen että Mustalammen rannoilla on tulentekopaikkoja, Mustalammen länsirannan kalliolla on katoksellinen tulentekopaikka, jossa on mahdollisuus grillata myös metsäpalovaroituksen aikana. Haukkalammen ympäristössä on kolme eri pituista viitoitettua luontopolkua, ja pahimpiin paikkoihin on laitettu pitkospuita tai portaikkoja auttamaan retkeilijöitä ja suojelemaan luontoa kulumiselta.
Järviylängön pohjoisimmalla Vihdin kunnan puolella sijaitsee Suolikas, joka on muodoltaan erikoislaatuinen hyvin pitkä ja kapea järvi. Sen pohjois- ja eteläranta kuuluvat kansallispuiston alueeseen.
Alueen pohjoisosassa oleva Ruuhijärvi on luoteislaidoiltaan Vihdin kunnan puolella. Ruuhijärvessä on kaksi pientä saarta, Pikkusaari eli Suosaari sekä kesäaikaan lintujen pesimäalueeksi rauhoitettu Isosaari eli Kalliosaari, joka ei ole paljonkaan pienempäänsä isompi. Isosaari jää niukin naukin Velskolan kaupunginosan puolelle. Joissakin vanhoissa kartoissa järven nimi on merkitty muotoon Ruuhilampi, nykyään kuitenkin Ruuhilammella tarkoitetaan Ruuhijärvestä noin kuusi kilometriä luoteeseen sijaitsevaa lampea.
Begum Samru
Begum Samru tai Begum Sumru oli suurmogulien alaisen Sardhanan parganan hallitsijan vaimo ja miehensä kuoltua itse sen hallitsija. Brittien vallattua alueen Begum sai pitää maansa ja pienen armeijansa. Alun perin muslimitaustainen Begum kääntyi katolilaisuuteen ja rakennutti esimerkiksi katedraalin. Hän kuoli vuonna 1836.
Nuuksio
Järvet ja lammet
Orajärvi sijaitsee Ruuhijärven kaakkoispuolella ja sen koillispuoli on niin ikään Velskolan puolella. Orajärven eteläosan liepeillä, länsipuolella, on pienoinen Pikku Orajärvi. Samoin Orajärven itäpuolella olevan Urjan eteläosa osuu Nuuksion alueelle. Urjan itäpuolella on Kattilajärvi, jonka itärannalla on Kattilaniemen leirikeskus.
Begum Samru
Elämäkerta
thumb|vasen|Begumin rakennuttama katedraali Sardhanassa. Begum Samru oli taustaltaan muslimi. Hänen isänsä oli Suurmogulien valtakunnan ylimystöön kuulunut Latif Ali. Begum ja hänen äitinsä heitettiin kuitenkin ulos kodistaan ja perhe päätyi asumaan Delhin kaduille. Begumin äiti kuoli hieman myöhemmin. Begumista tuli tanssija tuolloin kuuluisan kurtesaanin Khanum Bain koulutuksessa.
Nuuksio
Järvet ja lammet
Itäisimpänä, alueen koilliskulmassa, on Velskolan Pitkäjärvi, jonka eteläosa työntyy Nuuksion alueelle. Velskolan Pitkäjärven poukamat ovat myös nimetty: Karhulahti keskivaiheilla, Haralahti järven eteläosasta lounaaseen pistävän haarakkeen keskivaiheilla, ja Pääskyslahti samaisen haarakkeen lounaispäässä. Pääskyslahden pohjukassa oleva Pääskysvuori on rauhoitettu alue.
Urjan länsipuolella on Karjakaivo, ja sen rannalla on Karjakaivon ulkoilumaja. Karjakaivosta pistävä kapeasuinen uloke itäpäässä on nimetty Lehmänämpäriksi. Urjan eteläpuolella ovat Kolmperä ja Valkialampi, Kolmperän lounaispuolella on Meerlampi. Urjan kaakkoispuolella – Kattilajärven lounaispuolella – ovat pikkuinen Häränsilmä ja isompi Hauklampi. Pääskyslahden länsipuolella sijaitsevat Iso Sikalampi ja Pikku Sikalampi, ja Pääskyslahden eteläpuolella ovat Hynkänlampi ja Sultingsträsk.
Begum Samru
Elämäkerta
Begum sai asemansa Sardhanassa takaisin irlantilaisen seikkailija George Thomasin avustuksella ja brittien vallatessa Doabin alueen Begum liittoutui heidän kanssaan. Britit sallivat hänen pitää maansa ja pienen armeijansa. Begum kääntyi katolilaisuuteen vuonna 1781. Sardhanan hallitsijana Begum rakennutti katedraalin, joka valmistui vuonna 1820. Katedraali sai myös oman piispansa. Nykyinen kristillinen toiminta Doabin alueella on paljolti hänen aikaansaannostaan. Hänen rakennuttamastaan palatsista Sardhanassa tuli myöhemmin katolilainen koulu. Begumin omistamaa palatsia Delhissä käytettiin puolestaan Sepoykapinan aikana ruutitehtaana.
Nuuksio
Järvet ja lammet
Järviylängön länsipuoliset järvet laskevat Gumbölenjokeen, itäpuoliset järvet puolestaan Vantaanjokeen.
Kasvillisuus
Nuuksion järviylänkö ja sen kasvillisuus ovat aikojen kuluessa säästyneet koskemattomana sen karuuden ja rikkonaisen kallioperän vuoksi. Nuuksion yleisin metsätyyppi on tuore kangasmetsä, vaikka muilla Nuuksiota ympäröivillä viljavammilla lähiseuduilla tyypillisempi metsätyyppi onkin lehtomainen kangas. Eteläisyys näkyy kuitenkin myös Nuuksiossa, esimerkiksi rehevissä purolaaksoissa ja kallionalusilla jalot lehtipuut metsälehmus, tammi, pähkinäpensas ja vaahtera kasvavat luonnostaan ympäri Nuuksiota. Eteläisyys näkyy Nuuksiossa myös siten, että kaikki nuuksion suot ovat keidassoita, ja tervaleppää kasvaa yleisesti tulvivilla kosteilla metsälampien rannoilla. Myös karut pohjoisen taigan piirteet laajoine kangasmaastoineen ja umpeenkasvaneine suolampineen ovat Nuuksiossa vallitsevia.
Begum Samru
Elämäkerta
Begum kuoli 27. tammikuuta 1836 ja hänen Sardhanan maansa päätyi valtiolle. Hänen suuri yksityisomaisuutensa päätyi monimutkaisten oikeustaistelujen jälkeen eri tahoille.
Little, Brown and Company
Little, Brown and Company on yhdysvaltalainen kirjankustantamo, jonka perustivat vuonna 1837 Charles Coffin Little ja James Brown. Vuodesta 2006 lähtien Little, Brown and Company on ollut osa ranskalaiseen Hachette Livreen kuuluvaa Hachette Book Group USA:ta. Kustantamo kustantaa sekä kauno- että tietokirjallisuutta. Sen menestyneimpiin kustanteihin kuuluvat kenties Stephenie Meyerin Houkutus-kirjasarjan romaanit, joita se on julkaissut vuodesta 2005 lähtien. Little, Brown and Company on julkaissut muun muassa myös Nelson Mandelan, J. D. Salingerin ja Gore Vidalin teoksia.
Jyrhämäjärvi (Murmanskin alue)
Jyrhämäjärvi  on pieni järvi asumattomalla alueella Murmanskin alueen lounaisosassa Venäjällä, lähellä Suomen ja Venäjän rajaa. Järven korkeus merenpinnasta on 249 metriä. Järven pituus noin 1,75 kilometriä ja leveys noin 1 kilometri. Järveen laskee Niluttijärvi. Sen läpi virtaa Vuosnajoki; lasku-uoma järvestä alavirtaan tunnetaan matkailupiireissä myös nimellä Karelski Baškaus.
Malaja Sosva
Malaja Sosva on Obin vesistöön kuuluvan Severnaja Sosvan sivujoki Hanti-Mansian autonomisessa piirikunnassa Tjumenin alueella Venäjällä. Joen pituus on 484 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 10 400 neliökilometriä.
Joki virtaa kohti pohjoista Länsi-Siperian alangon länsireunalla. Joen varrella sijaitsee kansallisestikin merkittävä Malaja Sosvan luonnonpuisto. Alajuoksulla on paljon soita. Suurin sivujoki on Punga. Malaja Sosvan suussa sijaitsee Igrimin kaupunkimainen taajama.
Joen keskivirtaama oli keskijuoksun mittauspisteessä keskimäärin 36,7 m3/s. Kevättulvat esiintyy yleensä huhti-kesäkuussa, jolloin keskimääräinen kuukausivirtaama saattaa kohota jopa yli 200 m3/s:ssa.
Seudulla on maakaasuesiintymiä.
Toinen Malaja Sosva - Severnaja Sosvan alkujoki
Malaja Sosva on myös Severnaja Sosvan eteläisemmän alkujoen nimi. Severnaja Sosva saa alkunsa Ural-vuorten itäpuolelta kohdassa (62.04767°N, 60.17651°W), jossa pohjoisempaan alkujokeen Bolšaja Sosvaan liittyy vähäisempi Malaja Sosva. Molemmat alkujoet saavat alkunsa Uralin itärinteiltä Hanti-Mansian länsirajalta.
Puolalainen rekisterikilpi
350px|thumb|Puolalaisia rekisterikilpiä Puolalaisen rekisterikilven rekisteritunnukset määräytyvät sen mukaan, missä päin Puolaa ajoneuvo rekisteröidään. Kilven ensimmäinen kirjain kertoo, missä voivodikunnassa ajoneuvo on rekisteröity (kuvan kilvissä E viittaa Łódźin alueeseen), kaksi seuraavaa puolestaan osoittavat rekisteröimiskaupungin tai -piirikunnan (RA viittaa Radomskoon).
Vuodesta 2000 ovat rekisterikilpien numerot ja kirjaimet olleet yleisen eurooppalaisen käytännön mukaisesti mustia valkoisella pohjalla. Liikenteessä on kuitenkin yhä ennen tätä rekisteröityjä autoja, joiden kilpien merkinnät ovat valkoisia mustalla pohjalla. Lisäksi vuodesta 2006 on rekisterikilpiin lisätty tähtikuvio Puolan EU-jäsenyyden merkiksi (kuvassa vanhempi ja uudempi kilpi).
Erikoistunnuksia
thumb|200px|Sotilasajoneuvon rekisterikilpi. thumb|200px|Antiikkiauton rekisterikilpi. Puolan puolustusvoimien ajoneuvojen rekisteritunnukset alkavat U:lla.
thumb|400px|left|Puolan voivodikuntien kirjaintunnukset, pienellä läänin poliisivoimien tunnus. thumb|400px|none|Kirjaintunnukset piirikunnittain.
Päivänsäde ja menninkäinen
Päivänsäde ja menninkäinen on Reino Helismaan säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, jonka Tapio Rautavaara levytti 1949 savikiekkolevylle. Helismaa oli tehnyt laulun jo aiemmin, ja Rautavaara kysyi häneltä lupaa sen levyttämiseen kuultuaan sen radiossa Tuire Orrin esittämänä. Laulu kuvaa mahdotonta rakkautta. Tuire Orrin esityksestä ei ole säilynyt tallennetta.
Helismaa kirjoitti kappaleen alun perin lastenlauluksi tyttärelleen Sadulle. Hän sai idean lauluun Yrjö Kokon vuonna 1944 ilmestyneestä satukirjasta Pessi ja Illusia, joka oli kuvaus peikkopoika Pessin ja keijutyttö Illusian kohtaamisesta. Helismaa kehitti sadusta oman versionsa, jonka pääosassa ovat niin ikään toistensa vastakohdat, eri maailmoista tulevat Päivänsäde ja Menninkäinen.
Ensimmäisessä levytyksessä Rautavaara esittää laulun akustisen kitaran säestyksellä. Kitaristina toimii Ingmar Englund. Rautavaara levytti kappaleen uudelleen 1965. Tässä versiossa taustainstrumentteina on kaksi sähkökitaraa ja sähköbasso. Uudempi versio on tunnetumpi kuin ensimmäinen, ja se on mukana hieman useammalla kokoelmalevyllä kuin vanhempi. Rautavaaran elämäkerran kirjoittaja Lasse Erola on arvellut Päivänsäteen ja menninkäisen olleen Rautavaaran kiertueillaan eniten esittämä kappale.
Reino Helismaalla oli tapana kirjoittaa samasta aiheesta useita lauluja. Niinpä hän jatkoi Päivänsäteen ja menninikäisen mahdottoman rakkauden teemaa Kauko Käyhkön ja Laulurastaiden vuonna 1951 levyttämällä, Einari Marvian säveltämällä laululla Käki ja pöllö. Toisiinsa rakastuneet käki ja pöllö eivät saa koskaan toisiaan, sillä käki elää päivisin ja pöllö öisin. He voivat olla yhdessä vain ohi kiitävän hetken. Vuonna 1952 Kauko Käyhkö levytti Helismaan ja Toivo Kärjen laulun Päivänsäde ja sokea tyttö, jossa mielikuvitusolento Päivänsäde kertoo tytölle kevään olevan tulossa ja luonnon puhkeavan kukkaan. Päivänsäde joutuu kuitenkin hyvästelemään tytön huomatessaan päivän painuvan mailleen.
Kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Vesa-Matti Loiri, Hector, Ritva Oksanen, Alwari Tuohitorvi, Liisa Tavi, Eero Raittinen, Yö, Ismo Alanko, Tyrävyö, Jimi Pääkallo, Vuokko Hovatta, Apulanta, Cornelis Vreeswijk (ruotsiksi) , Barbara Helsingius (ruotsiksi ja englanniksi ), Hevisaurus ja Vennaskond (viroksi). Kappaleesta on tehnyt Muunnelmia kahdelle huilulle säveltäjä Timo Katila (1956-) vuonna 1985 (Edition Musiikki Andante).
Päivänsäde ja menninkäinen on ollut inpiraationa Lordin My Heaven Is Your Hell-kappaleelle. Laulu on jättänyt jälkensä myös kirjallisuuteen, sillä kirjailija Johanna Sinisalo lainasi vuonna 2000 Finlandia-palkinnon saaneen romaaninsa Ennen päivänlaskua ei voi nimen suoraan Helismaalta.
Metafysiikan historia
Metafysiikan historia alkaa länsimaisessa filosofiassa antiikin Kreikan esisokraattisesta filosofiasta. Koska ontologia luetaan usein metafysiikan osa-alueeksi niin kutsuttuna yleisenä metafysiikkana, metafysiikan historia sisältää myös ontologian historian. Tämän lisäksi metafysiikan historiaan voidaan lukea niin kutsutun erityisen metafysiikan, kuten luonnonfilosofian, mielenfilosofian ja uskonnonfilosofian, historia. Metafysiikan historia liittyy läheisesti yhteen myös muiden filosofian osa-alueiden historian kanssa.
Antiikin filosofia
Metafysiikka ja ontologia syntyivät esisokraatikkojen ajattelussa. Elealainen Parmenides katsoi, että olemassa olevien asioiden moninaisuus, muutos ja liike olivat vain yhden olemassa olevan ikuisen todellisuuden (”Oleva”) ilmentymää. Näin syntyi parmenidelainen monistinen periaate ”kaikki on yhtä”. Tästä Parmenides johti, että kaikki muutosta tai ei-olevaa (kuten tyhjiö) koskevat väitteet ovat epäloogisia. Parmenides oli ensimmäinen, joka esitti metafyysisiä väittämiä muodollisina todisteluina, vaikkakin runomuodossa.
Herakleitos puolestaan katsoi kaiken olevan jatkuvassa muutoksen tilassa. Platonin voidaan katsoa yhdistäneen Herakleitoksen ja Parmenideen ajattelun jakamalla todellisuuden kahteen tasoon, joista toinen edusti muuttuvuutta ja toinen muuttumattomuutta. Hänen metafysiikkansa ytimessä on ideaoppi, johon vaikutti myös pythagoralainen oppi luvuista ja harmoniasta kaiken taustalla.
Aristoteleelle metafysiikka oli tiedettä ”olevasta olevana”, ennen kuin siihen lisätään minkään erityistieteen alaan kuuluvia yksityiskohtia. Eräs Aristoteleen metafysiikan keskeisimmistä kysymyksistä koski olevan kategorioiden ja havaitun maailman välistä suhdetta. Aristoteles käytti metafysiikasta myös nimityksiä ”ensimmäinen filosofia”, ”oppi ikuisesta ja liikkumattomasta” ja ”teologia”. Samalla jako yleiseen ja erityiseen metafysiikkaan ilmeni jo hänellä; edellinen viittasi ontologiaan, kun jälkimmäinen sisälsi opin ”erillisistä korkeimmista substansseista”, tai jumalasta.
Keskiajan filosofia
Keskiajalla metafysiikka käsitettiin osin virheellisesti Aristotelesta tulkiten ”tieteeksi, joka käsittelee fysiikan taustalla olevia asioita”. Keskustelu jatkui Aristoteleen asettamalta pohjalta. Eräs keskeisiä väittelynaiheita oli kysymys universaaleista, jossa ajattelijat jakaantuivat realisteihin, nominalisteihin ja konseptualisteihin. Muutoin metafysiikkaa sovellettiin teologiassa erityisesti Jumalan olemassaolon todistuksissa.
Keskiajan merkittävimpiä metafyysikkoja olivat Tuomas Akvinolainen ja Duns Scotus. Erityisesti Duns Scotuksen ontologisella ajattelulla on ollut paljon vaikutusta myöhempään ontologiaan. Hänen mukaansa metafysiikan tutkimuskohde on oleva kokonaisuutena, kaikkein yleisimpänä ja transsendentaalisena käsitteenä, kaikkein ensimmäisenä predikoitavana (praedicationis nobilitate). Scotukselta on peräisin olevan tutkiminen suhteessa mahdollisuuden ja välttämättömyyden käsitteisiin. Scotuksen ajattelu välittyi edelleen muun muassa Francisco Suárezille.
Uuden ajan filosofia
1600-luvulta lähtien aiemmin pitkään metafyysisiksi katsottuja ongelmia on siirtynyt muille filosofian osa-alueille, kuten kielifilosofiaan ja tieteenfilosofiaan. Joissakin tapauksissa metafysiikkaan kuuluvien aiheiden on puolestaan havaittu olevan täysin fysikaalisia, jolloin niistä on tullut osa fysiikkaa.
Uuden ajan alussa ranskalainen René Descartes, jonka ajattelu painottui tietoteoriaan, tarkoitti metafysiikalla perustotuuksia, jotka takasivat inhimillisen tiedon mahdollisuuden. Christian Wolff, joka jatkoi Duns Scotuksen ontologista perinnettä, ymmärsi metafysiikan opiksi, joka ”sisältää kaikki inhimillisen ymmärryksen periaatteet”.
David Hume ja Immanuel Kant hyväksyivät metafysiikalle ainoastaan hyvin rajallisen osan filosofiassa, ja sanoivat, että tiedon ei tulisi pyrkiä etenemään havaintojen yli – paitsi Kantin tapauksessa tietoon näkyvän todellisuuden takana olevan olemassaolosta. Esimerkiksi Hume kirjoitti kirjansa An Enquiry Concerning Human Understanding (1748, suom. Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä) lopetukseksi seuraavan kappaleen:
Kant tarkoitti metafysiikalla sellaisia kysymyksiä, joihin tiede ei voi vastata. Kantin niin sanottu kriittinen filosofia pyrki osoittamaan sekä kokemuksen että filosofisen ajattelun rajat. Hänen mukaansa metafysiikka on mahdollista vain ”transsendentaalisena” tieteenä, joka tutkii yleisiä inhimillisen ymmärryksen muotoja, eli tiedon käsitteellisiä ennakkoehtoja, jotka ovat ymmärryksen perusta. Tämä ajatus perustui osaltaan Wolffiin ja A. G. Baumgartenin välittämään Duns Scotuksen ajatteluun.
Auguste Comten positivismi katsoi tieteellisen menetelmän ja koeteltavuuden korvaavan perinteisen metafyysisen ajattelun kokonaan. Myöhemmin positivismin perinnettä on jatkanut ennen kaikkea looginen empirismi. Se katsoi, että sellaiset väittämät, joita ei voi perustella analyyttisesti tai kokemusperäisesti, ovat mielettömiä, ja siksi myös metafysiikka tuli poistaa filosofiasta kokonaan. Muun muassa A. J. Ayer tunnetaan ”kapinastaan metafysiikkaa vastaan” teoksessaan Language, Truth and Logic. Rudolf Carnapin mukaan metafyysiset väitteet ilmaisevat ihmisten elämäntuntoja, joiden oikea ilmaisuväline olisi filosofian sijasta taide.
Nykyfilosofia
Metafysiikan 1900-luvun alussa kohtaaman voimakkaan arvostelun seurauksena sen suosio laski huomattavasti erityisesti brittiläisissä yliopistoissa. Vuosisadan loppupuolella metafysiikka sai kuitenkin uutta suosiota. Nykyfilosofian kielifilosofisilla ja logiikan perusteisiin liittyvillä kiistoilla on metafyysinen ulottuvuutensa. Analyyttisen filosofian puolella myös mielenfilosofiasta on tullut suosittu tutkimuskohde.
Mannermaisen filosofian puolella metafysiikka on jatkanut Martin Heideggerin asettamista lähtökohdista. Hän kielsi metafysiikan perinteisen lähtökohdan, jossa se irtautuu konkreettisesta olemisesta, ja keskitti huomionsa niin sanottuun fundamentaaliontologiaan ajallis-avaruudellisessa todellisuudessa. Sen voi kuitenkin nähdä myös perinteisen metafysiikan loppuna.
1950-luvulla nousi käsitys metafysiikan tehtävästä, jonka mukaan se tutkii niitä käsityksiä, joita ihmisillä on todellisuudesta. Tätä kutsutaan deskriptiiviseksi metafysiikaksi. Muun muassa P. F. Strawson on asettanut tällaisen objektiivisuuteen pyrkivän metafysiikan eräiden aiempien filosofien, kuten Descartesin, Gottfried Leibnizin ja George Berkeleyn, harjoittamaa ohjelmallista ja subjektiivista niin sanottua revisionistista tai normatiivista metafysiikkaa vastaan.
Metafysiikka sai uutta luonnontieteellistä sisältöä vuodesta 1962 alkaen, kun Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria alettiin yhdistää kosmologian, gravitaation ja pimeän aineen tutkimuksiin. Ne antoivat vastauksia pohdintoihin, miten universumi on syntynyt ja miten se kehittyisi tulevaisuudessa.
James Somerville
pienoiskuva|James Somerville ja kissa. James Fownes Somerville (17. heinäkuuta 1882 Weybridge, Surrey – 19. maaliskuuta 1949 Dinder House, Somerset) oli brittiläinen amiraali toisen maailmansodan aikana.
Somerville liittyi Kuninkaalliseen laivastoon kadetiksi tammikuussa 1897. Hänestä tuli laivaston johtava radioviestintäasiantuntija, jossa ominaisuudessa hän osallistui muun muassa Gallipolin taisteluun ensimmäisessä maailmansodassa. Sotien välisen ajan Somerville pysyi laivastossa, toimien muun muassa Välimeren laivaston hävittäjäosaston komentajana. Hän sai ylennyksen kontra-amiraaliksi 1938. Seuraavana vuonna hän joutui jäämään varhaiselle eläkkeelle, sillä hänellä todettiin tuberkuloosi.
Diagnoosi oli ollut kuitenkin virheellinen ja Somerville kutsuttiin uudestaan palvelukseen toisen maailmansodan sytyttyä. Hän oli mukana merivoimien tutkan kehittämistyössä ja Dunkerquen evakuoinnissa 1940. Ranskan antauduttua Winston Churchill nimitti Somervillen johtamaan Force H:ta, joka muun muassa tuhosi Ranskan laivaston raskaat yksiköt, ennen kuin natsi-Saksa saisi sota-alukset haltuunsa. Operaatio Catapult oli menestyksekäs, vaikka Somerville rajoitti hyökkäystään säästääkseen ranskalaisten merisotilaiden henkiä. Seuraavaksi Somerville organisoi laivastopommitusoperaation Genovaan sekä osallistui saksalaisen taistelulaiva Bismarckin saalistukseen. Hänen osastonsa suojeli myös Maltan ja Egyptin huoltokuljetuksia.
Jakob Wassermann
Jakob Wassermann (10. maaliskuuta 1873 Fürth Saksa – 1. tammikuuta 1934 Altaussee, Steiermark, Itävalta ) oli saksalainen juutalainen kirjailija.
James Somerville
Maaliskuussa 1942 Somervillestä tuli brittien Itäisen laivaston komentaja. Hän onnistui tuhoamaan joitain japanilaisia sota-aluksia, mutta joutui odottamaan vahvistuksia vuoteen 1944 kyetäkseen toimimaan kunnolla Japanin laivastoa vastaan. Elokuussa 1944 hänen tilalleen astui amiraali Bruce Fraser. Somerville siirtyi brittiläisen Yhdysvaltojen laivastodelegaation johtoon ja hän toimi tehtävässä joulukuuhun 1945. Hänet ylennettiin laivastoamiraaliksi aivan sodan lopulla. Somerville kuoli 1949.
Jakob Wassermann
Elämäkerta
Wassermann syntyi juutalaisperheeseen Fürthin teollisuuskaupungissa lähellä Nürnbergiä. Hänen isänsä oli kauppias, äiti Henriette Traub kuoli Wassermannin ollessa vasta yhdeksänvuotias. Käytyään oppikoulun Wasserman lähti 16-vuotiaana toimistoapulaiseksi Wieniin, karkasi sieltä Müncheniin ja palasi takaisin, kunnes meni suorittamaan asepalvelustaan. Yritettyään turhaan jo aiemmin saada kirjoittamansa romaanin ja näytelmän käsikirjoitukset julkaistuksi hän yritti elättää itsensä tilapäisillä töillä eri puolilla Saksaa, kunnes pääsi kirjailija Ernst von Wolzogenin sihteeriksi. Hänen ensimmäisen romaaninsa Melusine ilmestyi 1896. Wassermann muutti Wieniin 1898 ja sieltä vuonna 1901 edelleen Altausseehen Itävallan Steiermarkiin. Wassermannin ensimmäinen puoliso 1901–1915 oli Julie Speyer ja toinen puoliso vuodesta 1919 Marta Karlweis, itsekin kirjailija, joka kirjoitti miehestään tämän kuoleman jälkeen vuonna 1935 muistelmateoksen ''Jakob Wassermann. Bild, Kampf und Werk''.
Kirjallinen ura
Wassermann oli 1930-luvun alkuvuosina Hermann Hessen ja Thomas Mannin ohella Saksan luetuimpia kirjailijoita. Wassermann asui ja työskenteli kirjailijana Wienissä. Hänen esikoisteoksensa, romaani Melusina (1896) ei juuri herättänyt huomiota, mutta seuraavat kaksi, Die juden von Zirndorf (1897) ja Die geschichte der jungen Renate Fuchs (1900), tekivät hänestä Saksan puhutuimman nuoren kirjailijan. Wassermannin oma laatu ilmeni jo melko varhain, ja hänellä oli kyky analysoida ja havainnoida itseään. Kirjailijanuransa alusta alkaen hän kuvasi ennen kaikkea juutalaisia hahmoja ja ajan modernia juutalaista elämää. Intohimoisesti ja hartaasti hän kuvaa sisäistä elämää, saksalaisella vakavuudella hän pohtii elämän ja ihmisen arvoituksia ja ongelmia. Hänen teoksensa ovat hivenen boheemeja ja dekadentteja, tekniikkaa leimaa naturalismi, mutta puuttumaan jää yksinkertaisuus ja suuret linjat. Hänen kuvaamansa maailma sijoittuu aina suurkaupunkiin, ja hän täyttää sekavat ja runsassisältöiset romaaninsa runsaalla määrällä henkilöitä, joiden mielialoista ja elämänrytmeistä muodostuu moniäänistä orkesterimusiikkia.
Wassermannin tuotannolle on ominaista unelma puhtaasta alkuperäisestä ihmisluonnosta, joka saavuttaa kärsimysten ja syntien kautta armahduksen ja selkeyden. Hänen teoksissaan esiintyy vaihtelevina hahmoina kerta kerran jälkeen eräänlainen Messias, joka pyrkii ruumiillistamaan tämän ihanteen. Hän ei koskaan pääse vapaaksi lumoutumisestaan kirjavaan maailmaan, mutta se maailma, saastaisena ja ankarana, on vihollinen, joka on voitettava ja josta on vapauduttava. Wassermannin teoksissa on paitsi psykologista detaljimaalausta ja metafyysistä kiinnostusta, myös koloristista voimaa ja hehkua. Wassermannin melankolinen, hivenen turmeltunut taide keskittyy mieluusti yksinäisyyden ja kärsimyksen tunnelmiin. Hänen kirjallisuusteoreettisissa pohdinnoissaan ilmenee selkeästi hänen kaipuunsa taiteessa suuruuteen, merkittävyyteen ja ylevyyteen. Hänen tavoitteidensa ja hänen temperamenttinsa taiteellisten ominaisuuksien välillä on jatkuva ja ratkaisematon jännite.
Teokset
Wassermann julkaisi romaaneja ja novelleja, mutta myös esseitä. Hänen teoksiaan ovat muun muassa:
Tuhkapaarmat
Tuhkapaarmat (Atylotus) on paarmojen (Tabanidae) heimoon kuuluva kaksisiipissuku. Kaikki tuhkapaarmat imevät verta. Vain yksi sukuun kuuluva laji, laiduntuhkapaarma (Atylotus rusticus) on Suomessa uhanalainen.
Hans Küng
thumb|Hans Küng (2009)
Hans Küng (19. maaliskuuta 1928 Sursee, Luzern, Sveitsi – 6. huhtikuuta 2021 Tübingen, Saksa ) oli sveitsiläinen Saksassa yliopistouran luonut katolinen teologi, pappi, tietokirjailija ja arvokeskustelija. Küng tunnettiin kansainvälisesti erityisesti ekumenian, uskontodialogin sekä katolisen kirkon uudistamisen puolestapuhujana. Küng oli katolisen kirkon toisinajattelija ja paavikriitikko.
Ura
Küng opiskeli teologiaa ja filosofiaa 1948–1957 Rooman Paavillisessa Gregoriana -yliopistossa sekä Sorbonnessa Pariisissa. Hän väitteli teologian tohtoriksi aiheenaan vanhurskauttaminen Karl Barthin teologiassa. Küng toimi koko yliopistouransa ajan Tübingenin Eberhard Karls -yliopistossa, vuodesta 1960 alkaen fundamentaaliteologian professorina, 1963–1980 dogmatiikan sekä ekumeenisen teologian oppituolin haltijana ja 1980–1996 ekumeenisen teologian professorina.
Küng osallistui asiantuntijana Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen (1962–1965). Samoihin aikoihin hän alkoi hahmotella katolisen kirkon uudistusohjelmaa, jonka päämääräksi hän asetti ekumeenisen avartumisen, papiston pakollisesta selibaatista luopumisen sekä sukupuolten välisen tasa-arvon, johon sisältyisi myös naisten mahdollisuus pappisvihkimykseen. Hän asetti kyseenalaiseksi paavin erehtymättömyyden sekä katolisen kirkon kategorisen abortti- ja ehkäisykiellon.
Saksan katolinen piispainkokous epäsi 1979 Küngiltä kirkollisen opetusluvan (missio canonica) tämän kirkkokriittisten julkaisujen takia. Küng menetti professuurinsa katolisessa tiedekunnassa, mutta Küng oli suosittu luennoitsija eikä Tübingenin yliopisto halunnut menettää häntä. Küngiä varten perustettiin ekumeenisen teologian professuuri. Küng toimi myös ekumeenisen tutkimusinstituutin johtajana Tübingenin yliopistossa emeritoitumiseensa saakka 1996. Hän ei koskaan palannut katoliseen oppituoliin.