cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bill Mantlo
Sarjakuvat
Mantlo alkoi kirjoittaa Hulk-lehteä numerosta #245 alkaen (maaliskuu 1980). Hänen viisivuotinen uransa lehdessä muistetaan hänen tavastaan näyttää Hulk tunteikkaana ja inhmillisenä eikä petomaisena tai villinä. Hänen luomiaan vihollisia ovat U-Foesit ja Soviet Super-Soldiers. Mantlo muisteli varhaisia vuosiaan Hulk-sarjassa: "Tein uusintoja vanhoista Hulk-sarjosta löytääkseni uuden suunnan, ja toistin vain mitä oli jo tapahtunut. Sitten [päätoimittaja] Al Milgrom sanoi: 'Älä tyydy tähän. Jos haluat tehdä muutoksia, tee niitä. Ota riskejä.' Silloin päätimme antaa Hulkille Bruce Bannerin älykkyyden. Silloin minusta tuntui että aloin viimeinkin hallita hahmoa. Joten kesti puolestatoista kahteen vuotta tajuta pointti." Mantlo ja taiteilija Ed Hannigan loivat yhdessä Viitta ja Tikari -hahmot Hämähäkkimies-lehden numerossa #64 (maaliskuu 1982). Mantlo, Gruenwald ja Grant liittyivät yhteen kirjoittamaan Marvel Super Hero Contest of Champions -sarjan, Marvelin ensimmäisen rajoitetun sarjan. Mantlon muihin töihin kuuluu tarinoita Rautamies- ja Alpha Flight -sarjoissa.
Augusto Pinochet
Vallankaappaus
Muistelmissaan Pinochet sanoo olleensa vallankaappauksen kärkihahmo ja käyttäneensä asemaansa armeijan komentajana suunnitelmansa edistämiseen. Viime vuosina ajan muut korkeat sotilasvirkamiehet ovat sanoneet, että Pinochet oli alun perin varsin varovainen ja liittyi kaappaukseen vastentahtoisesti muutamaa päivää ennen suunnitelman toteuttamista.
Bill Mantlo
Asianajaja
1980-luvun puolessavälissä Mantlo alkoi opiskella lakia. Vaikka hän jatkoi töitään Marvelilla, hänen työnsä vähenivät hänen riitaannuttuaan johdon kanssa. Hän oli vähän aikaa töissä DC Comics -kustantamolla vuonna 1988, kirjoittaen Invasion!-minisarjaa. Tuolloin hän oli selvinnyt loppukokeestaan, ja vuonna 1987 hän aloitti työnsä puolustusasianajajana Legal Aid Societyssä Bronxissa.
Augusto Pinochet
Väliaikainen hallitus ja presidenttikausi
pienoiskuva|Pinochet sotilasparaatissa vuonna 1982. Ensimmäisten toimenpiteiden joukossa oli murskata maan kansanrintaman Unidad Popularin muodostama oppositio ja ammattiliikkeet. Lokakuussa 1973 ainakin 75 tapettiin niin sanotulla kuoleman karavaanilla (Caravana de la Muerte), jossa armeijan ryhmä kenraali Sergio Arellano Starkin johdolla lensi helikopterilla vankilasta toiseen etelästä pohjoiseen teloittamassa pidätettyjä. Pinochetin kaudella poliisi tappoi arviolta 3 197 henkeä ja kaikkiaan 28 000 ihmistä kidutettiin. Noin 130 000 chileläistä vangittiin ja satoja tuhansia, joidenkin lähteiden mukaan jopa miljoona henkeä pakeni maasta.
Valtaan noustessaan uusi juntta julisti tavoitteekseen taistella kommunismia vastaan. Suhteet Kuubaan katkaistiin pian ja Pinochetin hallinto aloitti yhteistyön Bolivian, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn kanssa. Maiden tiedustelupalvelujen välillä aloitettiin niin sanottu Operaatio Cóndor, jossa maiden viranomaiset jahtasivat yhteistoimin marxilaisia, sissejä ja heidän tukijoikseen epäiltyjä. Operaation päämaja oli Chilen salaisen poliisin DINA:n (Dirección de Inteligencia Nacional) päämaja Santiagossa.
Bill Mantlo
Henkilökohtainen elämä
17. heinäkuuta 1992 Mantloon osui auto hänen ollessaan rullaluistelemassa. Ajaja pakeni paikalta eikä häntä tunnistettu. Mantlo kärsi vakavia päävammoja. Hänen elämänkertojansa sarjakuvapiirtäjä David Yurkovichin mukaan vuonna 2006 "Bill oli vähän aikaa koomassa. Vaikka hän ei ole enää koomassa, hänen kärsimänsä aivovammat ovat parantumattomia. Hänen päivittäinen elämänsä on hyvin rajoittunutta ja hän elää terveydenhuoltolaitoksessa täysihoidossa." Mantlon veljen ja huoltajan Michaelin mukaan: "Bill on jäänyt vangiksi harhan ja epätoivon maailmaan onnettomuuden jälkeen. Hänen vammansa ovat jättäneet hänet kyvyttömäksi ajatella tai ymmärtää tilannettaan, ja hänellä on päivittäin vaikeuksia hallita omaa mieltään. Ottaen huomioon hänen älynsä ja mielikuvituksensa, tämä oli pahin mahdollinen vaurio joka hänelle olisi voinut sattua."
Augusto Pinochet
Väliaikainen hallitus ja presidenttikausi
Vuosina 1974–1976 Chile suunnitteli useaan otteeseen hyökkäystä Perua vastaan, jossa hallitsi vasemmistolainen kenraali Juan Velasco Alvarado, joka oli ostanut aseita Neuvostoliitosta. Chile uskoi Perun pyrkivän näillä aseilla saamaan takaisin 1879 menettämänsä alueet, ja alkoi suunnitella ennalta ehkäisevää hyökkäystä. Perun havaitessa suunnitelmat se alkoi siirtää joukkojaan rajalle puolustusta varten. Vuonna 1976 Pinochet kysyi Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissingerilta mahdollisesta Yhdysvaltain reaktiosta hyökkäykseen.
Bill Mantlo
Palkinnot
Vuonna 2014 Mantlo sai Bill Finger Award -palkinnon.
Augusto Pinochet
Väliaikainen hallitus ja presidenttikausi
Vuosina 1977–1978 Chile oli vähällä joutua sotaan Jorge Videlan sotilasjuntan hallitseman Argentiinan kanssa eräistä asumattomista, mutta strategisesti tärkeistä saarista Etelä-Amerikan eteläkärjessä. Paavi Johannes Paavali II:n välityksellä sota vältettiin. Pinochetin Chile oli Kolumbian kanssa ainoa Latinalaisen Amerikan maa, joka ei tukenut Argentiinan vaatimusta Falklandsaarista vuoden 1982 sodassa Isoa-Britanniaa vastaan. Ison-Britannian pääministeri Margaret Thatcher oli Pinochetin avusta syvästi kiitollinen ja ihaili myös maan talouspolitiikkaa. Chilen ja Argentiinan välinen kiista päättyi vasta 1984 rauhan- ja ystävyyssopimukseen (Tratado de Paz y Amistad) ja Argentiina osallistui myös Cóndoriin.
Talous alkoi elpyä, ja 1970-luvulla Pinochet saavutti luottamusta vakauden palattua. Pinochet aloitti vuoden 1975 keskivaiheilla talousuudistukset, joita on kutsuttu uusliberaaleiksi tai markkinaystävällisiksi. Tässä Pinochet luotti niin sanottuihin Chicagon poikiin, jotka olivat Chicagon yliopistossa koulutettuja ja taloustieteilijä Milton Friedmanin ideoiden innostamia. Kaikenlaista säätelyä vähennettiin ja maassa yksityistettiin eläkejärjestelmä, valtion teollisuus ja pankit sekä alennettiin veroja. Näiden toimien kannattajat, etenkin Friedman itse, nimittivät Chilen 1980-luvun lopulla saavuttamaa talouskasvua "Chilen ihmeeksi."
Yhdysvaltain tiedustelupalvelu pyrki lieventämään kaappauksen kansainvälistä kritiikkiä. Esimerkiksi kaivosyhtiö Anacondaa ja General Motorsia rohkaistiin jatkamaan toimintaansa maassa. Chilen tilanne tuli maailman tietoisuuteen syyskuussa 1976, kun maan entinen Yhdysvaltain suurlähettiläs ja Allenden aikainen ministeri Orlando Letelier tapettiin autopommilla Washingtonissa. Myös Pinochetin edeltäjä, kenraali Carlos Prats, joka ei ollut halunnut toimia demokraattista järjestelmää vastaan, kuoli Buenos Airesissa 1974 vastaavassa tapauksessa. Vaikka Yhdysvaltain senaatti alkoikin suhtautua vihamielisesti Chilen junttaan, Yhdysvaltain hallituksen edustaja Henry Kissinger vakuutti Valkoisen talon tuen jatkuvan tavatessaan Pinochetin 8. kesäkuuta 1976 Santiagossa.
Kansanäänestys
pienoiskuva|Pinochet vuonna 1995. Juntta pyrki laillistamaan itsensä uuden perustuslain avulla maan talouden ollessa nousussa. Vuonna 1980 ilmoitettiin 67 prosentin äänestäjistä hyväksyneen uuden perustuslain, joka määräsi kansanäänestyksen presidentin kauden jatkamisesta ilman vaaleja vuoteen 1988 ja paluun siviilivaltaan 1990. Perustuslain tarkoitus oli määrittää autoritaarinen, kansalaisten valtaa rajoittava versio edustuksellisesta demokratiasta. Armeijalle määritettiin uusi rooli: sen tuli ohjailla ja turvata yhteiskunnallista toimintaa. Sotavoimien Kansallinen turvallisuusneuvosto Cosena sai avoimen oikeuden puuttua mihin tahansa toimintaan, joka sen mielestä uhkasi yhteiskuntajärjestystä tai turvallisuutta. Armeija erotettiin käytännössä kokonaan poliittisten instituutioiden kontrollista korkeimman johdon nimitysasioita myöten. Kommunistien toiminta kiellettiin. Vaaleilla valittavia edustuksellisia instituutioita vähennettiin. Sekä kristillisdemokraatit että vasemmistolaiset olivat kehottaneet hylkäämään perustuslain.
Vuosien 1982–1983 taloustilanne ja lisääntyvä työttömyys talousuudistuksien vuoksi johti levottomuuksiin. Toukokuussa 1983 oppositio ja työväenliike järjestivät mielenosoituksia ja lakkoja, joihin hallitus vastasi väkivallalla. Poliisin tekemä professori José Manuel Paradan ja toimittajien Manuel Guerrero ja Santiago Nattino teloitus sai juntan jäsenen kenraali César Mendozan eroamaan 1985. Vuonna 1986 turvallisuusjoukot löysivät kielletyn kommunistipuolueen aseellisen siiven Manuel Rodríguezin isänmaallisen rintaman (Frente Patriótico Manuel Rodríguez) 80 tonnin asekätkön. Aseita toimitti Kuuba DDR:n ja Neuvostoliiton tuella. Pinochetia vastaan tehtiin murhayritys saman vuoden syyskuussa. Hän säilyi hengissä, mutta viisi hänen henkivartijaansa kuoli.
1. syyskuuta 1988 Pinochet tiedotti chileläisten maanpakolaisten olevan tervetulleita takaisin maahan. Kolme päivää myöhemmin järjestettiin ensimmäinen luvallinen Pinochetia kritisoiva mielenosoitus Santiagossa Presidentinpalatsin edustalla. Hallinto järjesti 5. lokakuuta 1988 kansanäänestyksen, jatketaanko Pinochetin kautta vielä ilman vaaleja kahdeksalla vuodella. Opposition No-kampanjaa johti Ricardo Lagos, joka vaati Pinochetia tilille katoamisista. Äänestyksessä 55 prosenttia vastusti kauden jatkamista, ja 1989 hallitus järjesti presidenttivaalit. Pinochet luovutti valtansa 11. maaliskuuta 1990 Patricio Aylwinille.
Vielä luovuttuaan presidentinvirasta Pinochet säilytti asemansa asevoimien komentajana ja säilytti vaikutusvaltaa maan asioihin. Toukokuussa 1993 La Nación -lehti julkaisi pitkän artikkelin ns. "Pinocheques"-tapauksesta. Armeija oli antanut kolmella sekillä Pinochetin pojalle 971 miljoonan peson lainan 1991. Kenraalit pitivät kokouksen hallituksen La Monedan edessä olevassa rakennuksessa, jossa rikostutkinta leimattiin "armeijan ja sen komentajan häirinnäksi." 60 erikoisjoukkojen sotilasta saartoi hallituksen rakennuksen (ns. boinazo). Presidentti Frei määräsi syyttäjän keskeyttämään tapauksen selvittämisen "kansallisen edun nimessä" heinäkuussa 1995.
Pinochet säilytti paikkansa armeijan komentajana maaliskuuhun 1998, jonka jälkeen hän siirtyi seuraavana päivänä elinikäiseksi senaattoriksi, jotka olivat Chilessä oikeudellisesti koskemattomia vuoden 1980 perustuslain mukaan ennen perustuslain muutosta vuonna 2005.
Myöhemmät vuodet
Vuonna 1998 Pinochet matkusti Britanniaan hoitoon. Hänen ollessaan siellä espanjalainen tuomari Baltasar Garzón antoi hänestä kansainvälisen pidätysmääräyksen, ja hänet asetettiin kotiarestiin. Syytteisiin kuului 94 kidutustapausta. Chilen hallitus vastusti pidätystä ja luovutusta Espanjaan. Britannian ylähuone kävi 16 kuukauden mittaisen lakiteknisen väittelyn, kun Pinochet väitti olevansa syytesuojassa vieraana valtionpäämiehenä. Lontoosta käsin Pinochet antoi julkisen lausunnon.
Margaret Thatcher ja George H. W. Bush vetosivat Britannian hallitukseen, että se sallisi Pinochetin paluun kotimaahan. Myös paavi Johannes Paavali II:n väitettiin näin tehneen, mutta lausunto ei ollut paavin. Konservatiivipuolueen Thatcher nimitti Pinochetia yhdeksi Britannian parhaista ystävistä ja poliittiseksi liittolaiseksi ensimmäisessä puolueessaan pitämässään puheessa yhdeksään vuoteen. Lääketieteellisten tutkimusten jälkeen sisäministeri työväenpuolueen Jack Straw päätti, ettei Pinochetia voi terveyssyistä luovuttaa, ja Pinochet palasi 2. maaliskuuta 2000 Chileen. Amnesty International ja The Medical Foundation for the Care of Victims of Torture arvostelivat päätöstä jättää Pinochet luovuttamatta. Toisaalta jo Pinochetin kotiarestia ja ylähuoneen päätöstä marraskuussa 1999 siitä, ettei hän entisenä valtionpäämiehenä ollut syytteiltä suojassa, pidettiin Nürnbergin oikeudenkäynteihin verrattavana edistysaskeleena.
8. elokuuta 2000 Chilen korkein oikeus teki äänin 14–6 päätöksen poistaa Pinochetilta syytesuoja. Hän erosi senaattorin tehtävistä, kun sama korkein oikeus havaitsi heinäkuussa 2002 ettei häntä voi terveydentilansa vuoksi haastaa oikeudenkäyntiin ihmisoikeusrikkomuksista. Korkein oikeus kuitenkin katsoi 24. toukokuuta 2004 hänet kykeneväksi oikeudenkäyntiin, ja syytteet luettiin joulukuussa. Myöhemmin on tullut ilmi uusia tapauksia: vuonna 2004 todettiin Pinochetilla olevan salaisilla tileillä 27 miljoonan dollarin varat. Rahat Pinochet oli hankkinut presidenttikautensa jälkeen osin armeijan komentajana kavaltamalla rahaa aseostoista, osin kokaiinikaupalla Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Marraskuussa 2006 Pinochet asetettiin kotiarestiin syytettynä kahden Allenden henkivartijan sieppauksesta 1973. Syytesuoja täytyy purkaa oikeuden päätöksellä erikseen jokaista syytettä varten ennen syytteiden nostamista.
91-vuotissyntymäpäivänään 2006 Pinochet otti poliittisen vastuun valtakaudellaan tehdyistä teoista, mutta katsoi toimineensa Chilen hyväksi ja pyrkineensä estämään sen hajoamisen. Osa chileläisistä katsoo Pinochetin pelastaneen vallankaappauksellaan maan kommunismilta.
Kuolema
pienoiskuva|vasen|Pinochetin hautajaiset. pienoiskuva|Pinochetin arkku. 3. joulukuuta 2006 Pinochet sai sydäninfarktin ja hänelle tehtiin sotilassairaalassa kaksi leikkausta sydämen verenkierron parantamiseksi. Pinochet kuoli 91-vuotiaana viikkoa myöhemmin 10. joulukuuta 2006 Santiagon sotilassairaalassa Chilessä, jossa hän oli hoidettavana leikkauksen jälkeen. Vielä edellisenä päivänä hänen ilmoitettiin olevan toipumassa leikkauksesta. Presidentti Michelle Bachelet, jonka isä Alberto Bachelet kuoli vankilassa ja joka itsekin joutui kidutettavaksi, ei myöntänyt Pinochetille valtiopäämiehen valtiollisia hautajaisia eikä hänen vuokseen julistettu kansallista suruaikaa. Pinochet haudattiin kuitenkin sotilashautajaisin. Presidentti Bachelet ilmoitti, ettei aio osallistua Pinochetin hautajaisiin. Yli 60 000 ihmistä kävi hyvästelemässä Pinochetin sotilasakatemiassa, missä hänen arkkunsa oli näytteillä. Pinochetin ruumis tuhkattiin perheen toiveesta vandalismin pelossa. Pian Pinochetin kuoleman jälkeen Santiagon kaduille Plaza Italiaan kerääntyi tuhansia diktaattorin vastustajia juhlimaan. Alati kasvanut, rauhallisesti juhlinut kansa marssi Santiagon pääkatua Alamedaa (oikealta nimeltään Avenida Libertador Bernardo O´Higgins) pitkin aina presidentinpalatsin Monedan taakse, jossa mellakkapoliisi pyrki hajottamaan ihmisjoukon vesitykein ja kyynelkaasulla. Tämä toimenpide johti pian mellakoihin ja kasvavaan sekasortoon, jotka jatkuivat pitkalle yöhön.
24. joulukuuta chileläiset El Mercurio ja La Tercera julkaisivat Pinochetin poliittisen testamentin Mensaje a mis compatriotas.
Pinochetin valtakauden uhrit
Vuonna 2011 julkaistiin viimeisimmät luvut Pinochetin kaudella kidutetuista ja surmatuista. Raportin mukaan 40 018 ihmistä pidettiin poliittisina vankeina ja kidutettiin. Virallisten lukujen mukaan surmatuksi tai kadonneeksi listattiin 3065 ihmistä. Selviytyneille maksetaan korvauksena heidän elämänsä loppuun 260 dollaria kuukaudessa.
Conrad Aiken
thumb|Conrad Aiken Conrad Aiken (5. elokuuta 1889 Savannah, Georgia, Yhdysvallat – 17. elokuuta 1973 Savannah, Georgia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
thumb|Conrad Aikenin penkin muotoinen hautakivi. Aikenin kirjailijapiiriin kuuluivat T. S. Eliot ja toimittaja Walter Lippmann. Hänen esikoiskokoelmansa oli Earth Triumphant, and Other Tales in Verse (1914). Sen on luonnehdittu osoittavan hyvää rytmikorvaa ja psykologista itse-erittelyä. Hänen esikuviaan olivat Edgar Allan Poe, ranskalaiset symbolistit ja Eliot, mutta myös Sigmund Freud ja William James antoivat hänelle vaikutteita. Aiken on itse määritellyt runonsa tajunnanvirraksi. Myös musiikilla oli merkittävä osuus Aikenin luomistyössä. Runojen lisäksi hän kirjoitti novelleja, romaaneja, esseekokoelmia sekä muistelmateoksen Ushant.
Aikenin muita teoksia ovat esimerkiksi A letter from Li Po and other Poems (1955) ja A Morning song of lord Zero (1963)
Aiken oli naimisissa kolme kertaa. Englantilaiset kirjailijat Joan Aiken ja Jane Aiken Hodge ovat hänen tyttäriään.
Suomennettuja runoja
Aale Tynnin suomentamia runoja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1974 ISBN 951-0-06216-2, WSOY 2004 ISBN 951-0-29121-8
Toby Wright
Toby Wright (s. 1976) on monacolaissyntyinen taidemaalari. Hän toimii opettajana Florence Academy of Artin maalaus opetusohjelmassa.
Wright aloitti taideopintonsa Englannin yliopistossa jossa hän valmistui kuvittajaksi 1998. Tyytymättömänä ohjaukseen, jota hän sai hän kirjautui sisään Florence Academy of Arttiin vuonna 1999, missä hän aloitti myöhemmin perusteiden opettamisen kuvanveisto-ohjelman piirustustunneilla ja maalauksen perusteiden opettamisen maalausohjelmassa.
Carles Pérez
Carles Pérez Sayol (s. 16. helmikuuta 1998 Granollers, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Celta Vigoa lainalla italialaisseura AS Romasta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura
Pérez teki debyyttinsä Barcelonan edustusjoukkueessa 19. toukokuuta 2019 pelatussa La Liga–ottelussa Eibaria vastaan, tullen kentälle brasilialaisen Malcomin tilalle. Ensimmäisen maalinsa hän teki 25. elokuuta 2019 La Ligan ottelussa Real Betisiä vastaan.
Pérez debytoi Mestarien Liigassa 10. joulukuuta 2019 Interiä vastaan pelatussa lohkovaiheen ottelussa. Barcelonan voittoon päättyneessä ottelussa hän teki myös ensimmäisen maalinsa Mestarien Liigassa. Ottelun jälkeen arvostettu radiokanava RAC1 valitsi Pérezin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Interiä vastaan pelatun ottelun jälkeen Pérezin sopimuksessa olleen pykälän myötä hänet nostettiin automaattisesti Barcelonan edustusjoukkueeseen.
Maajoukkueura
Pérez on edustanut kotimaataan Espanjaa alle 16-vuotiaiden-, alle 17-vuotiaiden- ja alle 21-vuotiaiden nuorten maajoukkueissa.
Gerard Moerdijk
Gerard Leendert Pieter Moerdijk  oli eteläafrikkalainen arkkitehti. Hänet tunnetaan parhaiten Pretorian Voortrekker-monumentin suunnittelijana.
Rinna Ikola-Norrbacka
Rinna Ikola-Norrbacka (s. 31. joulukuuta 1973 Turku ) on Asikkalan kunnanjohtaja. Hän aloitti virassa 7. elokuuta 2017. Hän siirtyi Asikkalan kunnanjohtajaksi Sulkavan kunnanjohtajan virasta. Koulutukseltaan Ikola-Norrbacka on hallintotieteiden tohtori.
Ennen kunnanjohtajan uraa Ikola-Norrbacka työskenteli 15 vuotta tutkijana ja opettajana Vaasan yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2010 Vaasan yliopistoston filosofisen tiedekunnan julkisjohtamisen yksiköstä, väitöskirjansa aiheena "Johtamisen eettisyys terveydenhuollossa: esimiestyön ja hallinnon eettiset arvot julkisen terveydenhuollon kahdessa professiossa".
Ikola-Norrbacka valittiin Sulkavan kunnanjohtajaksi 12. maaliskuuta 2014. Hänen vastaehdokkainaan olivat Sulkavan hallintojohtaja Jussi Stoor ja Mehiläinen Oy:n mielenterveyspalveluiden yksikönjohtaja Aki Heiskanen. Tehtävään haki 14 henkilöä.
Asikkalan kunnanvaltuusto valitsi Ikola-Norrbackan kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2017. Virkaa haki 17 henkilöä. Ikola-Norrbacka voitti vastaehdokkaansa Hartolan kunnanjohtajan Merja Oleniuksen äänin 29−4. Hän aloitti kunnanjohtajana 7. elokuuta 2017.
Ikola-Norrbacka on kilpaillut maastohiihdossa. Hän saavutti Seinäjoen Hiihtoseuran joukkueessa 3 × 5 kilometrin viestin SM-hopeaa 1999 ja SM-pronssia 1998.
Jay Manuel
thumb|200px|Jay Manuel Jay Manuel (s. 14. elokuuta 1972, Toronto Kanada) on meikkitaiteilija, muotikuvaaja ja muotikuvausten ohjaaja sekä stylisti. Parhaiten hänet tunnetaan ohjelmasta Huippumalli haussa. Tyra Banks antoi hänelle lempinimen Mr J., koska samasta ohjelmasta tuttu J. Alexander on lempinimeltään Miss J.
Jay Manuel juontaa myös Kanadan versiota Huippumalli haussa -ohjelmasta ja lisäksi hänellä on oma muotiohjelma Style her famous. Jay Manuel on lanseerannut oman meikkituotesarjan Manual override.
Huijarisaarnaaja
Huijarisaarnaaja (Elmer Gantry) on Richard Brooksin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1960. Se perustuu Sinclair Lewisin romaaniin Elmer Gantry, jonka pohjalta käsikirjoituksen laativat kirjailija ja ohjaaja yhdessä. Elokuvan nimiosaa esittää Burt Lancaster, ja muissa päärooleissa nähdään Jean Simmons, Arthur Kennedy, Shirley Jones ja Dean Jagger.
Juoni
1920-luvun puolenvälissä viinaan ja naisiin menevä, raamatunlauseita myyntipuheessaan viljelevä kulkukauppias (Lancaster) osuu Keskilännen kaupungissa herätyskokoukseen, ihastuu siellä saarnaavaan sisar Sarahiin (Simmons) ja ryhtyy tämän saarnaajakumppaniksi. Vanha naisystävä (Jones) laittaa kuitenkin miehelle kapuloita rattaisiin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat Huijarisaarnaajan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vabis
thumb|Vabis Tonneau (1903)Vabis oli ruotsalainen henkilö- ja kuorma-autojen valmistaja, joka perustettiin vuonna 1891 nimellä Vagnfabriks Aktiebolaget i Södertälje (suom. Södertäljen Vaunutehdas Oy) Södertäljessä tuottamaan rautatievaunuja.
Vabis fuusioitui vuonna 1911 Scanian (Maskinfabriks AB Scania) kanssa ja syntyi AB Scania-Vabis.
Heikki Luoma
Heikki Luoma (s. 3. tammikuuta 1944 Kyyjärvi) on suomalainen kirjailija.
Luoma on ollut päätoiminen kirjailija ja Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1990 lähtien. Luoman tekstejä on palkittu monissa kirjoituskilpailuissa ja hänelle on myönnetty useita työskentelyapurahoja. Hän on kirjoittanut romaaneja, näytelmiä, kuunnelmia ja televisiosarjoja.
Luoman tekstit ovat saavuttaneet erityistä suosiota kesäteattereissa ja televisiosarjoina. Tähän mennessä hänen näytelmänsä ovat nähneet yli 200 ensi-iltaa ympäri Suomea. Hänen TV2:lle kirjoittamansa maalaiskomediat Vain muutaman huijarin tähden, Peräkamaripojat, Mooseksen perintö ja Turvetta ja timantteja ovat keränneet miljoonayleisön. Luoma on myös käsikirjoittanut vuodesta 2009 esitetyn Pirunpelto-sarjan, joka sekin keräsi jaksoillaan miljoonayleisön.
Headbangers Symphony
Headbangers Symphony on heavy metal -yhtye Acceptin kitaristin Wolf Hoffmannin toinen sooloalbumi. Se julkaistiin 1. heinäkuuta 2016. Levyllä on 11 klassisen musiikin säveltäjien teosta, jotka on sovitettu neoklassisen metallimusiikin tyyliin.
Säveltäminen ja nauhoitukset
Albumin tekeminen kesti lähes kymmenen vuotta. Hoffmann oli ehtinyt aloittaa levyn tekemisen ennen Acceptin paluuta vuonna 2009. Työ yhtyeessä piti hänet kiireisenä, eikä hän ennättänyt työskennellä albumin parissa kuin muutaman viikon kerrallaan kiertueiden ja Acceptin albumien välissä. Headbangers Symphonya jouduttiinkin siksi työstämään useassa osassa vuosien varrella.
Hoffmann sovitti Beethovenin, Musorgskin, Bizet’n, Vivaldin, Albinonin, Mozartin, Tšaikovskin, Puccinin, Massenet’n ja Bachin säveltämistä teoksista metalliversioita, jotka italialainen pianisti Melo Mafali nuotitti orkesterille sopivaksi. Hoffmann soitti ja lauloi Mafalille saamansa teema- ja sovitusideat, jotka Mafali tulkitsi pianolla ja kirjoitti ne ylös.
Levy on nauhoitettu pääasiassa Wolf Hoffmannin kotistudiossa Nashvillessä lukuun ottamatta Tšekin kansallisen sinfoniaorkesterin osuuksia, jotka on nauhoitettu Prahassa.
Musiikki
Vaikka valtaosa neoklassisen metallimusiikin soittajista on suuntautunut barokkimusiikkiin, Wolf Hoffmann keskittyy albumilla enimmäkseen romantiikan kauden sävellyksiin.
Albumilla on kaksi raskasta sovitusta Beethovenin teoksista. Albumin avaa ”Scherzo”, joka on toinen osa Beethovenin sinfoniasta numero 9 (d-molli op. 125). Hoffmann oli aiemmin käyttänyt sinfoniasta poimittua riffiä Acceptin Blood of the Nations -albumin kappaleessa ”Teutonic Terror”. Toinen sovitus Beethovenia on ”Pathétique” eli pianosonaatti nro 8 (”Pateettinen sonaatti”). Myös sovitus Modest Musorgskin ohjelmallisesta orkesteriteoksesta ”Night On Bald Mountain” eli Yö autiolla vuorella on raskas metalliversio.
Kolmas kappale on ”Je Crois Entendre Encore”, joka on sovitus Georges Bizet’n oopperasta Helmenkalastajat. Toinen albumin oopperasovituksista on aaria ”Un bel dì vedremo” Puccinin oopperasta Madama Butterfly. Edellä mainittujen lisäksi albumin tunnelmallisiin ja rauhallisiin kappaleisiin kuuluvat tulkinnat Massenetin soolosta viululle ja orkesterille kirjoitetusta kohtauksesta ”Meditation” oopperasta Thaïs, Albinonin kappaleesta ”Adagio” sekä Bachin teoksesta ”Air g-kielellä”.
Sovitus Vivaldin ”Konsertosta kahdelle sellolle g-molli” sekä Mozartin Sinfoniasta nro 40 g-molli (KV 550) kuuluvat albumin nopeisiin ja raskaisiin, metallisimpiin kappaleisiin. ”Swan Lake” on alkuperäistä nopeampi sovitus Tšaikovskin baletista Joutsenlampi.
Levylle nauhoitettiin myös 12:s kappale ”Dance of the Knights”, mutta tämä sovitus Prokofjevin Romeo ja Julia -baletista jouduttiin jättämään pois, koska sen julkaisuun ei saatu lupaa riittävän ajoissa.
Julkaisu ja vastaanotto
Levy-yhtiö Nuclear Blast julkaisi albumin 1. heinäkuuta vuonna 2016. Kappale ”Scherzo” julkaistiin singlenä YouTubessa 6. kesäkuuta ja video kappaleesta ”Night On Bald Mountain” 1. heinäkuuta vuonna 2016. Albumi nousi Sveitsissä sijalle 75 ja Saksassa sijalle 90.
Albumi sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. He totesivat Wolf Hoffmannin tehneen kypsän ja intohimoisen albumin, joka tuo esille hänen sävellys-, sovitus- ja soittotaitonsa sekä omistautumisensa artistina. Arvosteluissa arvostettiin klassisen musiikin onnistunutta sovitusta metalimusiikiksi. Hoffmannin katsottiin onnistuneen ratkaisemaan hyvin haasteen, joka syntyy kun klassisessa musiikissa usein käytetty 3/4-tahtilaji joudutaan sovittamaan heavy metal -musiikissa yleisesti käytettyyn 4/4-tahtilajiin.
Albumia pidettiin Hoffmannin ensimmäistä Classical-sooloalbumia raskaampana ja enemmän metalimusiikkiin painottuvana. Headbangers Symhonya kuvattiin tasapainoiseksi kokoelmaksi pehmeitä ja täyteläisiä sekä raskaita ja energisiä kappaleita. Musiikkia sanottiin tunnelmalliseksi ja taitavasti soitetuksi. Albumin tuotantoa ja soundimaailmaa pidettiin hyvin tehtynä.
Muutamat kriitikot nostivat esille sen, että albumille on vaikeaa löytää kohdeyleisöä. Musiikkia ei pidetty metallina eikä klassisena musiikkina, ja näiden kahden musiikkityylin yhdistämisestä toisiinsa ei nähty tuovan lisäarvoa.
Martin Petrov
Martin Petjov Petrov (, s. 15. tammikuuta 1979 Vratsa, Bulgaria) on bulgarialainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi vuonna 2014 päättyneellä urallaan kotimaansa lisäksi Sveitsin, Saksan, Espanjan ja Englannin pääsarjoissa. Hän pelasi Bulgarian maajoukkueessa 90 ottelua.
Ura
Petrov aloitti ammattilaisuransa vuonna 1996 TsSKA Sofiassa, josta siirtyi kahden menestyksekkään kauden jälkeen sveitsiläiseen Servetteen. Saksan Bundesliigan Wolfsburg osti numerolla 17 pelaavan Petrovin vuonna 2001. 116 Wolfsburg-ottelun ja 28 maalin jälkeen espanjalaisjoukkue Atlético Madrid osti keskikenttäpelaajan 12 miljoonalla eurolla kesällä 2005. Atléticossa Petrov ehti pelata vain yhden täysimittaisen kauden. Lokakuussa 2006 saatu vakava polven eturistisiteen vamma piti Petrovin poissa pelikentiltä melkein koko kauden 2006–2007. Kesällä 2007 Atléticon hankittua riveihinsä Luis Garcían ja Simão Sabrosan Petrov katsoi parhaaksi siirtyä Sven-Göran Erikssonin valmentamaan Manchester Cityyn, jossa vakituista peliaikaa olisi varmemmin tarjolla. Vuonna 2010 hän siirtyi Boltoniin, josta vaihtoi tammikuussa 2013 Espanyoliin. Uransa päätteeksi hän pelasi vielä kotimaassaan TsSKA Sofiassa.
Petrov pelasi Englannin Valioliigassa 119 ottelua, joissa hän teki 16 maalia, ja Saksan Bundesliigassa 116 ottelua, joissa hän teki 28 maalia. Sveitsin Superliigassa hän pelasi 76 ottelua ja teki 22 maalia. Espanjan La Ligassa hän pelasi 57 ottelua ja teki kolme maalia.
Christopher Hampton
thumb|right|Christopher Hampton Odessan elokuvajuhlilla 2016. Christopher Hampton (s. 26. tammikuuta 1946) on englantilainen näytelmäkirjailija.
Martin Petrov
Ura
Petrov edusti Bulgarian maajoukkuetta 90 kertaa ja teki maaotteluissaan 19 maalia. Hän edusti Bulgariaa vuoden 2004 EM-kilpailuissa, joissa hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua ja teki Italiaa vastaan Bulgarian ainoan maalin koko turnauksessa.
Christopher Hampton
Hampton on opiskellut Oxfordin yliopistossa, jossa kiinnostui myös teatterista. Hänen tunnetuin näytelmänsä on sovitus Choderlos de Laclos´n romaanista Vaarallisia suhteita (Les liaisons dangereuses). Hampton sovitti näytelmästään myös käsikirjoituksen Stephen Frearsin vuonna 1988 ohjaamaan elokuvaan Valheet ja viettelijät.
Hamptonin de Laclos -sovitusta on esitetty myös monissa Suomen teattereissa nimillä Vaarallisia suhteita, Valheita ja viettelijöitä ja Valheita ja viettelyksiä. Näytelmää The Philantropist on esitetty nimillä Tosi ystävä ja Ihmisystävä.
Toinen Hamptonin kirjoittama oman näytelmän elokuvasovitus on runoilijoiden Rimbaud ja Verlaine suhteesta kertova elokuva Total Eclipse (1995), joka perustuu Hamptonin näytelmään vuodelta 1968.
Vuonna 1975 Yleisradio tuotti oululaisvoimin kuunnelman Hamptonin näytelmästä Villit (Savages, 1973). Sen ohjasi Ari Kallio.
Castlevania (täsmennyssivu)
Castlevania voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jennie Nilsson
Nilsson on toiminut kansanedustajana vuodesta 2006 alkaen. Aiemmin hän on työskennellyt kunnanneuvoksena ja sairaala-apulaisena.
Nilsson on kotoisin Hyltestä.
Bjarni Snæbjörnsson
Bjarni Snæbjörnsson (8. maaliskuuta 1889 – 24. elokuuta 1970 Hafnarfjörður) oli islantilainen lääkäri ja itsenäisyyspuolueen poliitikko.
Bjarni syntyi Reykjavíkissä. Hän opiskeli lääketiedettä Islannin yliopistossa ja valmistui vuonna 1914, minkä jälkeen hän suoritti jatko-opintoja Tanskassa vuosina 1915–1917. Vuosina 1914–1915 hän työskenteli Patreksfjörðurin alueella, ja vuodesta 1917 lähtien hän työskenteli lääkärinä Hafnarfjörðurissä. Vuosina 1941–1942 ja 1947 hän toimi piirilääkärinä ja vuosina 1933–1956 ylilääkärinä St. Jósefsspítali -sairaalassa.
Vuosina 1923–1926, 1921–1938 ja 1942–1947 Bjarni istui Hafnarfjörðurin kunnanvaltuustossa. Vuosina 1931–1934 ja 1937–1942 hän istui Alþingissä Hafnarfjörðurin vaalipiirin edustajana.
Bjarni kuoli 24. elokuuta 1970 kotonaan Hafnarfjörðurissä 81 vuoden ikäisenä.
Gustavsvärn
Gustavsvärn (ent. Eldskär) on kalliosaari Hangon Tulliniemen kaakkoispuolella noin kolmen kilometrin päässä Hangosta lounaaseen.
Saarella sijaitsee majakkatorni, linnoitteen raunio ja sumusireenin hoitajan entinen asunto, jota nykyisin käytetään majoitustilana. Sumusireenin hoitajan asuntoa käytetään yöpymiseen. Käyttöoikeus on Majakkaseuran talkoisiin osallistuvilla.
Saari on kallioinen ja sen pintamaakerros on erittäin ohut, eikä sillä kasva puita, lukuun ottamatta muutamia pihlajia. Saaren jyrkät, äkkisyvät kalliorannat ovat suosittuja sukelluskohteita. Äkkisyvien rantojen vuoksi purjelaivat kiinnittyivät saaren rannoille; tästä on edelleen nähtävillä kallioon hakattuja rautarenkaita. Veden syvyys saaren ympärillä on 20–30 metriä. Saaren pituus on 200 metriä ja leveys yli 100 metriä.
Krimin sodan aikana saarta puolusti parisataa miestä. Saarella on enimmillään vuosina 1900–1939 ollut asukkaina kolme perhettä, joilla oli 15 lasta. Kaksi miehistä toimi majakanvartijoina ja yksi oli sumusireeninhoitaja.
Kalliossa on kuninkaan monogrammi majakan perustamisen ajalta. Kallioista on lohkottu linnoitukseen käytettyä kiviainesta. Lisäksi saari yritettiin räjäyttää 27. elokuuta 1854, kun Venäjän vallanpitäjät katsoivat, että sen ylläpito oli liian kallista eikä sillä ollut riittävästi sotilaallista merkitystä. Räjäytysyritykseen käytettiin 10 000 kiloa mustaa ruutia. Kymmenkunta vuotta myöhemmin 1865 saarelle tuli kuitenkin johtoloisto, ja siitä alkaen valot ovat ohjanneet laivojen kulkua Hangon vesillä.
Jim Carroll
thumb|Jim Carroll vuonna 2005.|alt= Jim Carroll (1. elokuuta 1949 New York – 11. syyskuuta 2009 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija, punk-muusikko ja kirjailija.
Carroll tunnetaan parhaiten teoksestaan Koripallopäiväkirjat (Basketball Diaries, 1978). Siitä tehtiin elokuvasovitus New Yorkin kadut (1995), jossa Carrollia näyttelee Leonardo DiCaprio.
Carroll menehtyi sydänkohtaukseen kotonaan New Yorkissa syksyllä 2009.
Tuotanto
Muut kirjat
Diskografia
Jim Carroll band
Adaptaatio-oireyhtymä
Adaptaatio-oireyhtymä on ihmisruumiin fysiologinen reaktio voimakkaisiin ulkoisiin, joko fyysisiin tai psyykkisiin, ärsykkeisiin. Oireyhtymän määritteli vuonna 1936 Nature-lehdessä kanadalainen lääketieteilijä Hans Selye. Adaptaatiosyndroomaa voidaan kuvata sellaiseksi stressiksi, jolla on lääketieteellisiä vaikutuksia.
Selyen mukaan ihminen reagoi voimakkaaseen ärsykkeeseen kolmessa vaiheessa
Erich Schöppner
Erich Schöppner (25. kesäkuuta 1932 Witten, Nordrhein-Westfalen, Saksa – 12. syyskuuta 2005 Dortmund, Saksa) oli saksalainen nyrkkeilijä. Hän voitti amatöörien Euroopan-mestaruuden vuonna 1955 sarjassa alle 81 kg ja piti ammattilaisena hallussaan vuosina 1958-1962 ammattilaisten raskaan keskisarjan Euroopan mestaruustitteliä.
Amatööriura
Erich Schöppnerin amatööriura kehittyi nopeasti. Hänestä tuli Länsi-Saksan edustaja 20-vuotiaana Helsingin vuoden 1952 olympialaisiin Schöppner kevyessä keskisarjassa eli alle 71 kg. Ensimmäisen kierroksen vapaavuoron jälkeen vastaan tuli Sveitsin Hans Büchi, jonka hän voitti. Seuraavalla kierroksella vastaan tuli Etelä-Afrikan Theunis van Schalkwyk, jolle Schöppner kärsi tappio pistein. Schöppner jatkoi vielä amatööriuraansa ja edusti vuoden 1955 Länsi-Berliinin EM-kisoissa Länsi-Saksaa raskaassa keskisarjassa eli 81 kg. Ensin tuli vastaan Romanian Velicu Ghetu, josta tuli voitto keskeytyksellä 3. erässä. Sen jälkeen pistevoitto Ranskan Gilbert Chapronista ja sen jälkeen Tšekkoslovakian Július Tormasta. Loppuottelussa tuli vastaan Itä-Saksan edellisten kisojen mestari "Ulli" Nitzschke, jonka Schöppner voitti pistein.
Sen jälkeen Erich Schöppner lopetti amatööriuransa, vaikka edessä oli Melbournen olympiavuosi. 276 ottelussa Schöppnerille kertyi 246 voittoa, 14 ratkaisematonta ja vain 16 tappiota.
Ura ammattilaisena
Joulukuussa 1958 Schöppner otti uudelleen voiton maanmiehestään Hoepnerista tyrmäyksellä 5. erässä, ja näin hänestä tuli raskaan keskisarjan Euroopan mestari. Sen jälkeen Schöppner puolusti titteliään menestyksellisesti neljä kertaa eli voitoilla Italian Rocco Mazzolasta, Santo Amontista, maanmiehestään Helmut Ballista ja Ranskan Paul Rouxista. Kesällä 1960 Schöppnerin oli tarkoitus kohdata raskaan keskisarjan MM-ottelussa Yhdysvaltain Archie Moore. Ottelua siirrettiin Mooren toivomuksesta vuoden 1961 puolelle, ja toukokuussa 1961 koko suunniteltu ottelu peruttiin.
Talvisaippo
Talvisaippo (Iberis sempervirens) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon ja saippojen (Iberis) sukuun kuuluva kasvilaji. Lajia tavataan Etelä-Euroopassa sekä Afrikassa ja Aasiassa. Luonnonvaraisena talvisaippo kasvaa Espanjassa, Ranskassa, Italiassa, Romaniassa, Britteinsaarilla ja Balkanin niemimaalla. Talvisaippo kukkii kesäisin. Kukat ovat valkoisia.
Antti Tukeva
Antti Tukeva (s. 25. syyskuuta 1953 Jalasjärvi) on suomalainen agronomi, opettaja, maanviljelijä ja yritysjohtaja, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Tukeva syntyi maanviljelijä Mauno Jaakko Tukevan ja Anni Rakel Koskenkorvan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1976 on varatuomari Hanna-Leena Renko. Tukeva tuli ylioppilaaksi Jalasjärven yhteiskoulusta 1974 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1981. Ammatillisen opettajatutkinon hän suoritti Maatalousnormaalikoulussa Järvenpäässä 1983. Tukeva oli Ilmajoen maatalousoppilaitoksen opettaja ja apulaisrehtori 1981–1984, Etelä-Pohjanmaan maatalouskeskuksen suunnitteluagronomi 1984–1986, Hirvijärven Osuusmeijerin toimitusjohtaja Jalasjärvellä 1986–1988, Osuuskunta Maitojalosteen hankintajohtaja Seinäjoella} 1989–1991 ja toimitusjohtaja 1991–2006 ja Osuuskunta Normilkin toimitusjohtaja 1994–2014.
Tukeva toimi myös Osuuskunta Maitosuomen toimitusjohtajana ja hallituksen jäsenä ja oli Nivalan Osuusmeijerin toimitusjohtaja 1994–1995, Virtain Osuusmeijerin toimitusjohtaja 1994–1998, Alavuden Osuusmeijerin toimitusjohtaja 1994–2002, Keski-Suomen Maitokunnan toimitusjohtaja 1994–2002 ja 2005–2006, Osuuskunta Pohjolan Maidon toimitusjohtaja 1994–2002 ja Ähtärin Seudun Osuusmeijerin toimitusjohtaja 1997–1998. Maanviljelijä Jalasjärvellä hän on ollut vuodesta 1985 ja hänellä on ollut useita seudullisia ja kansallisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä, kuten esimerkiksi Osuuskunta Metsäliiton hallituksen jäsenyys. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Tukeva sai 2013.
Arvi Grotenfelt
Arvid (Arvi) Grotenfelt (10. huhtikuuta 1863 Helsinki – 29. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen filosofi ja Helsingin yliopiston filosofian professori vuodesta 1905 ja teoreettisen filosofian professori vuodesta 1906.
Henkilöhistoria
Grotenfelt toimi Suomen filosofisen yhdistyksen (1905–36), Sällskapet för Psykisk Forskningin (SPF) (1907–32), Kansan valistusseuran, Suomen Rauhanliiton sekä Suomen Nuorison Liiton johdossa.
Filosofialtaan Grotenfelt oli uuskantilainen. 1880-luvulla hän opiskeli Wilhelm Wundtin psykologian laboratoriossa Leipzigissa. Grotenfelt kirjoitti ensimmäisen suomenkielisen filosofian historiateoksen. Hänen oppilaitaan olivat J. E. Salomaa, Erik Ahlman ja Sven Krohn. Vuosina 1930–1939 Grotenfelt oli Ison tietosanakirjan toimituskunnan jäsen.
Arvi Grotenfeltin veli oli historian professori Kustavi Grotenfelt.
Robert Iger
thumb|Robert Iger Robert (Bob) A. Iger (s. 10. helmikuuta 1951 Oceansidessa, New Yorkin osavaltiossa) on yhdysvaltalaisen viihdejätin The Walt Disney Companyn toimitusjohtaja. Iger astui toimitusjohtaksi vuosina 1985-2005 toimineen Michael Eisnerin tilalle vuonna 2005. Hänen toimitusjohtajakaudellaan on tehty Pixarin yritysosto vuonna 2006 ja Marvel Entertainmentin yritysosto vuonna 2009.
Iger syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hän valmistui Ithaca Collegesta vuonna 1973 ja aloitti uransa televisioyhtiö ABC:ssä vuonna 1974.
Bob Igerillä on kaksi tytärtä ensimmäisestä avioliitosta, joka päättyi vuonna 1994. Nykyisen vaimonsa, journalisti Willow Bayn kanssa Iger meni naimisiin vuonna 1995. Heillä on kaksi poikaa.
Marokon pääministeri
Marokon pääministeri on Marokon hallituksen johtaja. Pääministerin nimittää maan kuningas parlamenttivaalien jälkeen parlamentin suurimmasta puolueesta. Pääministeri valitsee hallituksensa muut ministerit neuvotellen parlamentin kanssa, ja kuningas nimittää nämä tehtäviinsä.
Marokko on monarkia, jossa kuninkaalla on aina viimeinen päätösvalta kaikissa keskeisissä kysymyksissä, joten hallituksen tehtävänä on lähinnä toteuttaa kuninkaan suunnitelmia.
Miguel Krasnov
Miguel Krassnoff Martšenko (alun perin Mihail Semjonovitš Krasnov, s. 15. helmikuuta 1946 Tiroli, Itävalta) on entinen chileläinen kenraali. Krassnoff kasvoi venäläisen emigrantin poikana Chilessä. Miguel Krassnoffin isä, Donin kasakka Semjon Krasnov, palautettiin Neuvostoliittoon toisen maailmansodan loputtua Itävallasta monien muiden natsi-Saksan kanssa yhteistyötä tehneiden kasakoiden mukana (Operaatio Keelhaul) ja teloitettiin. Krassnoffin äiti Dina Martšenko, myös kasakka, pakeni poikansa mukanaan Itävallasta Etelä-Amerikkaan chileläisen diplomaatin avustamana. Krassnoffin setä oli kuuluisa Venäjän valkoisen armeijan komentaja Pjotr Krasnov.
Chilessä vuonna 1963 sotilasuralle itsekin päätynyt luutnantti Miguel Krassnoff otti osaa Chilen vuoden 1973 sotilasvallankaappaukseen ja yleni Yhdysvaltain School of Americasin kouluttamana kenraaliksi Augusto Pinochetin hallinnon aikana tullen palkituksi useilla kunniamerkeillä. Krassnoff toimi sotilasjuntan salaisen poliisin DINA:n yksikössä jonka tehtävänä oli toisinajattelijoiden murhaaminen.
Krassnoff pidätettiin vuonna 2001 ja tuomittiin useissa oikeudenkäynneissä yhteensä yli sadan vuoden vankeusrangaistukseen murhista ja muista rikoksista ihmisyyttä vastaan.
The Law of Compensation
The Law of Compensation on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut Joseph A. Goldenin ja Julius Stegerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. Talmadge näyttelee kahta roolia elokuvassa, joka kertoo Broadway-nousukkaan traagisista ihmissuhdeongelmista ja -sotkuista.
Edna G. Riley laati elokuvaan käsikirjoituksen Wilson Miznerin tarinan pohjalta. The Law of Compensationin tuotti Joseph M. Schenck, ja elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa huhtikuussa vuonna 1917, ja sen levitti Selznick Distributing Corporation. The Law of Compensationin kopiota säilytetään sekä Yhdysvaltain kongressin kirjaston että New Yorkin Museum of Modern Artin elokuva-arkistoissa.
Lepidoliitti
Lepidoliitti on kidejärjestelmältään monokliininen. Se esiintyy suomuina tai suomukasautumina. Väriltään lepidoliitti vaihtelee vaaleanpunaisesta purppuraan. Myös voi olla väritön, valkea, harmahtava tai kellertävä. Viiru on valkoinen. Kiilto on helmiäiskiilto. Lepidoliitin kovuus on 2,5–4 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,8–2,9 g/cm³. Litiumpitoista lepidoliittiä käytetään litiumin lähteenä sekä tulenkestävän lasin valmistukseen.
Lepidoliitin kanssa esiintyy usein muita litiummineraaleja, kuten berylliä ja kassiteriittia. Esiintyy myös yhdessä kvartsin, turmaliinin ja maasälpien kanssa.
Ulrika Eleonoran kirkko (Helsinki)
thumb|upright=1.25|[[Carl Ludvig Engelin vesivärimaalaus Ulrika Eleonoran kirkosta luoteesta nähtynä (1816). Vasemmalla raatihuone ja sen takana kellotapuli, taustalla Suurtorin etelälaidan rakennuksia.]]
Ulriika Eleonooran kirkko (ruots. Ulrika Eleonora kyrka) oli Helsingin Raatihuoneentorilla eli nykyisellä Senaatintorilla sijainnut, Ruotsin kuningatar Ulriika Eleonoora vanhemman mukaan nimetty kirkkorakennus. Se rakennettiin vuosina 1724–1727 rakennusmestari Anders Hackenbergin johdolla, ja järjestyksessään se oli kolmas kirkko aukiolla. Rakennusmateriaalina käytettiin puuta ja kirkko maalattiin punamullalla. Muodoltaan kirkko oli tasavartinen ristikirkko, johon liittyi korkeahko torni.
Noin sadan vuoden ikään ehtinyt kirkkorakennus sai purkutuomion Helsingin tultua Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungiksi. Purkamisesta päätettiin lopullisesti vuonna 1827. Kirkko sai väistyä monien muiden rakennusten tavoin uuden pääkaupungin uljaan Senaatintorin monumentaalirakennusten tieltä. Kirkon hirret huutokaupattiin ja sen esineistöä sekä myytiin että vietiin Vanhaan kirkkoon. Nykyisin esineistö kuuluu Helsingin kaupunginmuseolle.
Kirkon vanhojen kellojen kumahtelua voi nykyisin kuunnella Helsingin tuomiokirkon kirkkosalissa. Vuonna 1937 Senaatintorille sijoitettiin kirkon muistomedaljonki, jonka suunnitteli Gunnar Finne. Helsingin kaupunki rakennutti Senaatintorille lumisen jäljitelmän kirkosta vuosina 1997 ja 2000.
Kirkon lattian ääriviivat on nykyään merkitty Senaatintorin kiveykseen.
Dwyane Wade
Dwyane Tyrone Wade jr. (s. 17. tammikuuta 1982 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka aloitti NBA-uransa vuonna 2003. Wade on ollut pitkään Miami Heatin avainpelaajia ja hän on edustanut seuraa lähes koko NBA-uransa ajan lukuun ottamatta vajaata kahta kautta Chicago Bullsissa ja Cleveland Cavaliersissa. Wade lopetti uransa vuonna 2019.
Chicagossa syntynyt afroamerikkalainen Wade kasvoi 193-senttiseksi. Hänet valittiin finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi keväällä 2006, jolloin hän oli voittamassa NBA:n mestaruutta. Hän voitti mestaruuden myös vuosina 2012 ja 2013. Maajoukkueen mukana hän saavutti pronssia sekä Ateenan 2004 kesäolympialaisissa että maailmanmestaruuskilpailuissa Japanissa 2006. Olympiakultaa hän voitti Pekingissä 2008. Kesällä 2016 Wade julkaisi miamilaisille kirjeen jossa kertoi siirtyvänsä 13 Heat-vuoden jälkeen Chicago Bullsiin. Hän pelasi Chicagossa yhden kauden ja siirtyi syyskuussa 2017 Cleveland Cavaliersiin, josta hän palasi helmikuussa 2018 Miami Heatiin.
Wade oli Sports Illustrated -lehden "vuoden urheilija" 2006. Kaudella 2008–2009 hän oli runkosarjan paras pistemies.
Yhdysvaltain republikaaninen puolue
thumb|Vuonna 1874 julkaistu pilakuva, jossa esiintyi republikaanisen puolueen norsu-symboli ensimmäistä kertaa.|alt= thumb|[[Abraham Lincoln, Yhdysvaltain ensimmäinen republikaanipresidentti.]] Yhdysvaltain republikaaninen puolue (, myös Grand Old Party, GOP) eli republikaanit on toinen Yhdysvaltain kahdesta pääpuolueesta. Republikaaninen puolue perustettiin vuonna 1854 ja sillä oli vuonna 2004 noin 55 miljoonaa rekisteröityä jäsentä. Republikaaninen puolue on oikeistolainen. Se on pääkilpailijaansa demokraattista puoluetta sosiaalisesti konservatiivisempi ja taloudellisesti liberaalimpi. Puolue on International Democrat Unionin jäsen. Puolueen tunnuseläin on norsu.
Sisällissodan aika (1850–1865)
Puolue perustettiin vuonna 1854 orjuuden laajentamista uusiin osavaltioihin vastustaneiden whigien, pohjoisen demokraattien ja Free Soil Partyn yhteenliittymänä. Ensimmäisen kerran se pääsi valtaan Abraham Lincolnin tultua valituksi presidentiksi vuonna 1860. Republikaanit aloittivat tuolloin rohkean uudistussuunnitelman, johon kuului kansallispankin perustaminen, paperirahan käyttöönotto, Yhdysvaltain pohjoisosien teollisuuden suojelemiseksi säädetyt korkeat tuontitullit, länteen muuttaville uudisasukkaille annettu ilmainen maa sekä rautateiden rakentaminen. Suunnitelmat eivät miellyttäneet etelävaltioita, minkä seurauksena osa niistä päätti erota unionista ja Yhdysvaltain sisällissota syttyi.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa (1865–1918)
1900-luvun alkupuolella republikaanipuolueessa oli vahvoja Yhdysvaltain progressiivisen liikkeen edustajia, kuten Theodore ”Teddy” Roosevelt ja Robert M. La Follette, jotka kannattivat etenkin suuryritysten ja rautatie-alan sääntelyä sekä vahvoja ammattiliittoja ja työläisoikeuksia. Puolue kuitenkin jakaantui näissä kysymyksissä varsinkin sen jälkeen, kun Theodore Rooseveltin hyvä ystävä William Howard Taft valittiin presidentiksi, mutta Taft heikensi ammattiliittojen valtaa ja tuki suuryrityksiä ja sääntelyiden purkamista. Tämä johti siihen, että Theodore Roosevelt haastoi William Howard Taftin puolueen presidenttiehdokkuudesta vuoden 1912 vaaleissa, mutta Taft hallitsi puolueen valitsijaenemmistöä, joka kumosi Theodore Rooseveltin ehdokkuuden, joten Roosevelt erosi puolueesta ja perusti oman progressiivisen puolueensa.
Toisen maailmansodan jälkeen (1945–1990)
1960-luvun mustien kansalaisoikeustaistelun myötä mustien ja latinoiden ylivoimainen enemmistö siirtyi demokraatteihin ja etelävaltioiden valkoiset republikaaneihin. 1950- ja 1960-luvulla republikaanipuolue käänsi demokraattipuolueen lähes satavuotisen ylivoiman Yhdysvaltojen eteläisissä osavaltioissa, jolloin ”Deep Southin” eli ”Solid Southin” enemmistö vaihtui kansalaisoikeusliikkeen ja väestönmuutoksen myötä republikaaneille. Rotukysymyksen ohella puolueen ”eteläiseen strategiaan” kuului feminismin vastustaminen ja kristillinen oikeistolaisuus. Vuoden 1972 Roe vastaan Wade–oikeustapauksen jälkeen republikaanit ryhtyivät järjestelmällisesti vastustamaan aborttia. Aikaisemmin aborttia olivat tukeneet monet näkyvät republikaanipoliitikot.
Bissaun roomalaiskatolinen hiippakunta
Bissaun roomalaiskatolinen hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta, joka toimii Afrikassa Guinea-Bissaun valtion länsiosissa. Sen keskuspaikkana toimii Bissau.