cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen sisällissota
Lentotoiminta
Lento-osastoja perustettiin Helsinkiin (Hermannin lentoasema), Tampereelle, Valkealaan (Utti) ja Viipuriin. Varsinaista lento-osastojen yhtenäistä esikuntaa ei ollut, vaan osastot toimivat itsenäisesti todennäköisesti rintamaesikuntien alaisina. Helsinkiin perustettiin erityinen lentokoulu, joka ei kuitenkaan ehtinyt kouluttaa yhtään lentäjää. Riihimäelle saapuneista koneista lähetettiin kaksi konetta Tampereelle ja kolme Kouvolaan. Tampereelle lähetetyt koneet olivat Nieuport-merkkisiä. Toinen niistä oli tiedustelu- (Nieuport 10), ja toinen hävittäjäkone (Nieuport 17). Tampereelle saapui myös neljä venäläistä lentoupseeria ja kuusi mekaanikkoa. Tampereelta lähti lentokone sotalennolle ensimmäisen kerran 1. maaliskuuta 1918 Naistenlahdelta. Tampereella olleita kahta Nieuport-konetta käytettiin Vilppulan-Mäntän suunnan taisteluissa. Koneita käytettiin tiedusteluun, mutta niistä pudotettiin myös pommeja.
Anna Boleyn
Avioliitto
Calais’n tapaaminen oli poliittinen riemuvoitto, sillä Ranskan hallitus antoi tukensa Henrikin uudelle avioliitolle. Alison Weirin mukaan Henrik ja Anna Boleyn täydellistivät suhteensa Calais’n matkan jälkeen, ja pian Anna Boleyn tuli raskaaksi. Henrik oli riemuissaan, ja hänet ja Anna Boleyn vihittiin salaa tammikuussa 1533, ja he saivat viimeinkin täydellistää suhteensa seitsemän vuoden jälkeen. Itse asiassa Henrikistä tuli bigamisti, sillä hänen ensimmäistä avioliittoaan ei ollut vielä mitätöity. left|thumb|Katariina Aragonialainen nuorena. Hän menetti virallisesti arvonimensä vuonna 1533, mutta asemansa hän menetti jo aiemmin. Katariina Aragonialainen menetti virallisesti kuningattaren arvonimensä, kun Anna Boleyn kruunattiin kesäkuussa 1533. Paavia vastustaen Cranmer julisti nyt, että Englannin kirkon pää oli Henrik eikä Rooma. Niin koitti kuuluisa välirikko Rooman kanssa, joka merkitsi Englannin loppua katolisena maana. Vain harvat tajusivat asian merkitystä tuolloin, ja vielä harvempi oli valmis puolustamaan paavin auktoriteettia. Anna Boleyn oli iloissaan asioiden kulusta: hän oli katolinen, mutta piti paavinvaltaa turmeltuneena ja sen vaikutusta kristinuskon moraaliin epäsuotuisana.
Suomen sisällissota
Lentotoiminta
Näiden lisäksi punaisilla oli ilmeisesti käytössään vielä kaksi lentokonetta itäisen rintaman lento-osastolla. Osa koneista joutui valkoisten haltuun joko jo sodan aikana tai sodan päätyttyä. Osa koneista tuhoutui. Lentotoiminta käsitti tiedustelua, pomminpudotusta, lentolehtisten levitystä ja tykistötulen tähystystä, mutta toiminta oli kaikilla rintamilla tehotonta. Syynä oli heikko johtaminen, koneiden heikko kunto, koneiden huono huolto ja venäläisten lentäjien välinpitämättömyys.
Anna Boleyn
Avioliitto
Kruunajaisten jälkeen Anna Boleyn asettui rauhassa aloilleen ja odotti lapsensa syntymää. Hän oli hyvin ahdistunut, kun Henrik ihastui erääseen hovinaiseen, mistä aiheutui heidän ensimmäinen suuri riitansa. Tyttö oli vain ohimenevä ihastus, eikä Henrik halunnut vaarantaa vaimonsa raskautta.
Suomen sisällissota
Lentotoiminta
Valkoisten lentotoiminta sai alkunsa ruotsalaisista lahjoituskoneista ja venäläisiltä ostetuista 5 Nieuport-koneesta, joista 4 saapui palkattujen venäläisten lentäjien lentämänä Antreaan, ja venäläisiltä jääneistä koneista.
Ruotsista saapui kreivi Eric von Rosen lahjoittama Morane-Saulnier Parasol kone, johon hän oli maalannut siniset hakaristit, tämä kone numeroitiin 1:seksi ja kone oli Mannerheimin armeijan ensimmäinen lentokone. Kone tuhoutui 16.4.1918 murskauduttuaan Näsijärven jäähän, moottorin pysähdyttyä, koneen ruotsalainen lentäjä ja suomalainen mekaanikko kuolivat. Ruotsista saatiin myös kolme kaksitasoista N.A.B. Albatros -konetta helmikuun lopulla 1918. Albatros-koneista kaksi saatiin lahjoituksena ja kolmas ostettiin. Tarkoituksena oli käyttää lentokoneita valkoisten tukena, mutta ne eivät olleet siviilikoneina sopivia sisällissodan olosuhteisiin.
Anna Boleyn
Avioliitto
Henrikin ja Anna Boleynin lapsi syntyi syyskuun 7. päivänä 1533 kuninkaan lempipalatsissa Greenwichissa. Lapsi oli tyttö ja sai nimen Elisabet kuninkaan äidin, Yorkin Elisabetin kunniaksi. Prinsessalle järjestettiin upeat ristiäiset, mutta Anna Boleyn pelkäsi, että Katariina Aragonialaisen tyttärellä Maryllä olisi yhä tarpeeksi tukijoita, jotka uhkaisivat Elisabetin asemaa. Henrik lohdutti vaimonsa pelkoa erottamalla Maryn tämän palvelijoista ja lähettämällä tämän vartioitavaksi Hatfield Houseen, missä prinsessa Elisabetilla oli oma mahtava henkilökuntansa ja palveluskuntansa. Maalaisilma oli parempi lapsen terveyden kannalta, mutta Anna Boleyn oli rakastava äiti, joka kävi usein tapaamassa tytärtään. Hänen vierailuidensa aikana nähtiin yhteenottoja hänen ja prinsessa Maryn välillä, joka nimitti häntä ”isäni rakastajattareksi”. Anna Boleyn kutsui puolestaan prinsessa Marya ”kirotuksi äpäräksi”.
Suomen sisällissota
Lentotoiminta
Suomalaisia ohjaajia ei ollut, vaan koneiden lentäjät ja mekaanikot tulivat Ruotsista. Jääkäreistä luutnantti Bertil Mårtenson oli saanut Saksassa lentäjänkoulutuksen, mutta hän jäi sisällissodan ajaksi Saksaan muun muassa ostamaan Suomelle lentokoneita. Suomen ilmavoimissa lensi 29 ruotsalaista, 7 venäläistä, 4 suomalaista ja 2 tanskalaista, joihin liittyi muutamia saksalaisia. Toiminta oli hajanaista tiedustelua, kunnes Saksan asevoimat toivat omat lentokoneensa, mutta niidenkin käyttö oli sodan kulun kannalta merkityksetöntä.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Anna Boleynilla oli suurempi henkilökunta kuin Katariina Aragonialaisella: häntä palveli yli 250 palvelijaa aina papeista tallipoikiin. Hänellä oli myös yli 60 hovineitoa, jotka palvelivat häntä ja kulkivat hänen perässään juhlatilaisuuksissa. Vastineeksi hovineitojen vanhemmat toivoivat kuningattaren olevan hyvä emäntä ja järjestävän hovineidoilleen sopivia avioliittoja. Hän piti tiukkaa kuria ja valvoi hovineitojensa moraalia: hän torui esimerkiksi Margaret Sheltonia saatuaan selville, että tämä kirjoitteli runoja rukouskirjaansa. Anna Boleynin palveluksessa oli myös lukuisia pappeja, jotka toimivat hänen rippi-isinään, kappalaisinaan ja uskonnollisina neuvonantajinaan. Hänen suosikkinsa oli maltillinen pappi Matthew Parker, josta tuli yksi modernin Englannin kirkon pääarkkitehdeista Anna Boleynin tyttären Elisabet I:n hallituskaudella.
Suomen sisällissota
Lentotoiminta
Itsenäisen Suomen ensimmäinen lentoasema sijaitsi Kolhossa, jonne ensimmäinen lentokone tuotiin 7. maaliskuuta 1918 rautateitse, ja josta kone nousi ensimmäisen kerran Kaijanselän jäältä ilmaan 17. maaliskuuta 1918. Suomen Ilmavoimat sai 1918 käyttöönsä yhdeksän venäläisten jättämää Stetinin M-9-lentokonetta. Ensimmäinen sotalento suoritettiin Lylyn suuntaan, jossa lentotähystyksen avulla saatiin tietoja punaisten liikkeistä. Taisteluiden siirtyessä kohti Tamperetta siirtyi lentoasema ensin Ori­vedelle ja sitten Tampereen Kauka­järvelle. Ilma-aseen merkitys sisällissodassa oli olematon.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Anna Boleynin maine uskonnon uudistajana levisi halki Euroopan, ja protestantit ylistivät häntä sankarittareksi. Muun muassa Martti Luther piti hänen nousuaan valtaistuimelle hyvänä merkkinä. Anna Boleyn pelasti myös ranskalaisradikaali Nicolas Bourbonin, jonka Ranskan inkvisitio oli tuominnut kuolemaan. Hän vetosi Ranskan kuningasperheeseen, joka säästi Bourbonin hengen palveluksena Englannin kuningattarelle. Bourbon kutsui häntä myöhemmin ”kuningattareksi, jota Jumala rakastaa”. Vaikka Anna Boleyn edisti uskonpuhdistusta ja erityisesti Raamatun kääntämistä englannin kielelle, hän ei kiistänyt pyhää transsubstantiaatio-oppia. Hän oli antelias hyväntekijä, joka jakoi almuja köyhille ja rahoitti erilaisia koulutusjärjestöjä. Hän ompeli hovinaisineen usein paitoja köyhille.
Suomen sisällissota
Poliittinen terrori
Vuoden 1918 sodalle oli luonteenomaista poliittinen väkivalta, joka erotellaan punaiseksi ja valkoiseksi terroriksi. Molempien osapuolten kokeman trauman vuoksi teloitukset yritettiin selittää jälkeenpäin taistelutoiminnan ulkopuolisina tekoina, vain primitiivisten vihantunteiden purkauksina. Historiantutkimus on kuitenkin liittänyt vuoden 1918 terrorin myös yhdeksi sodankäynnin muodoksi. Siihen saatiin malli aiemmista sisällissodista, poliittisesta väkivallasta sekä eri puolilta ensimmäisen maailmansodan rintamia, joissa terrori oli paikoin yleistä ja laajamittaista. Terrorin tavoitteena oli sekä vastustajan valtarakenteiden tuhoaminen että voimakkaan pelotevaikutuksen luominen. Vaikka teloituksissa toisaalta olikin paikallisen ja henkilökohtaisen koston muotoja, ainakin kolmannes punaisesta terrorista katsotaan olleen punakaartin johdon suunnittelemaa järjestelmällistä toimintaa. Pääosan valkoisesta terrorista arvioidaan olleen ylimmän sodanjohdon määräämää, vallattujen alueiden ”lopullisen haltuunoton” yhteydessä toteutettua harkittua ja organisoitua sodankäyntiä. ”Virallisesti” ja erityisesti sodan alussa sekä Vaasan senaatti että Kansanvaltuuskunta vastustivat terroritoimia.
Punaisen ja valkoisen terrorin keskeisiä toteuttajia olivat suoraan ylemmän sodanjohdon alaisuudessa itsenäisesti toimineet isku- ja tiedustelujoukot, joita kutsuttiin lentäviksi osastoiksi. Ne koostuivat 10–80 valikoidusta ratsusotilaasta. Iältään lentävän osaston soturit olivat yleensä nuorempia kuin rintamajoukkojen miehet (nuorimmat 13–14-vuotiaita sotilaspoikia). Osastoa johti vanhempi, vahvan auktoriteetin omannut johtaja, jonka alaisuudessa ”lentävät” suorittivat ”etsi ja tuhoa” -tehtäviä sekä toimeenpanivat omavaltaisia teloituksia tai tuomioistuimien langettamia kuolemantuomioita.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Anna Boleyn johti upeaa hovia. 1500-luvulla kuninkaallisten oletettiin olevan mahtavia saadakseen kansan uskomaan monarkian tärkeyteen ja voimaan. Anna Boleyn käytti suuria summia pukuihin, jalokiviin, päähineisiin, strutsinsulkaisiin viuhkoihin, ratsastustarvikkeisiin ja hienoihin huonekaluihin ja verhoiluihin. Kuninkaallinen pari myös restauroi lukuisia palatseja.
Suomen sisällissota
Punainen terrori
Punaiset surmasivat hallitsemillaan alueilla 1 400–1 650 siviilihenkilöä. Teloituksia oli tammikuun lopun ja helmikuun lopun välisenä aikana runsaasti, noin 700. Maaliskuussa teloitukset vähenivät noin 200 uhriin. Terrori yltyi huhtikuussa ja toukokuun alussa 1918 punaisten tappion varmistuessa; surmattuja oli noin 700. Poliittisen väkivallan motiivina oli vastapuolen johtavassa asemassa olevien henkilöiden tuhoaminen, sekä paikoin myös henkilökohtainen aggressio. Pääosa teloitetuista oli aktiivisia suojeluskuntalaisia, kartanonomistajia, talollisia, poliitikkoja, poliiseja, opettajia ja ylempiä virkamiehiä sekä teollisuuden johtajia ja omistajia. Terrorin uhrien joukossa oli myös noin 90 punaiseksi tai (maltilliseksi) sosialistiksi luettavaa henkilöä.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Nuorten hovimiesten joukko kävi yhä kuningattaren huoneistossa, missä he flirttailivat tämän hovinaisten kanssa ja luvan siihen saatuaan tanssivat kuningattaren kanssa. Anna Boleyn ei kuitenkaan koskaan tehnyt mitään sopimatonta ja meni jopa niin pitkälle, että moitti heitä, mikäli he olivat liian tuttavallisia joko hänen tai hänen hovinaistensa seurassa. Siinä ei ollut mitään uutta, sillä joukko nuoria miehiä oli pyörinyt myös Katariina Aragonialaisen ympärillä 1510-luvulla. Vasta myöhemmin tällainen käytös alkoi vahingoittaa Anna Boleynin mainetta.
Suomen sisällissota
Punainen terrori
pienoiskuva|Punaisten surmaamia vankeja Viipurissa 1918. Vaikka punainen terrori ei kohdistunut erityisesti Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa vastaan, punaiset surmasivat kaikkiaan kymmenen pappia (seurakunnissa yhteensä noin 1 200 pastoria). Murhat tehtiin osin aatteellisistakin syistä, mutta erityisesti maaseudulla papisto edusti yhteiskunnan perinteistä valtajärjestelmää.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Anna Boleynin avioliitto oli myrskyisä: välillä kuninkaallisen parin elämä oli rauhallista ja rakkauden täyteistä, mutta Henrikin alituinen uskottomuus loukkasi suuresti hänen uutta vaimoaan, joka reagoi itkuisesti ja raivoisasti jokaiseen uuteen rakastajattareen. Henrik taas piti Anna Boleynin räikeitä mielipiteitä uskonnosta ja politiikasta ahdasmielisyytenä sekä tämän kyvyttömyyttä synnyttää poika petoksena. Anna Boleynin toinen raskaus päättyi keskenmenoon kesällä 1534. Jotkut elämäkerrat ovat esittäneet teorian, jonka mukaan Anna Boleyn saattoi olla Rhesus-negatiivinen, jolloin ensimmäinen raskaus kehitti hänen veressään vasta-ainetta, joka tuhosi seuraavien sikiöiden Rhesus-positiiviset punasolut kohtalokkain seurauksin. Sellainen fysiologinen seikka ei ollut tiedossa 1500-luvulla (se tunnistettiin vasta vuonna 1940) ja saattoi hyvinkin selittää hänen kolme keskenmenoaan prinsessa Elisabetin jälkeen. Jos niin oli, silloin Anna Boleyn ei olisi voinut saada enää lapsia.
Suomen sisällissota
Punainen terrori
Merkittävä osa punaisesta terrorista toteutettiin Kouvolan-Kymenlaakson ja Toijalan seudun niin sanotuissa terrorikeskuksissa. Niissä teloitettiin kaikkiaan 300–350 uhria. Punaisten huomattaviin väkivallantekoihin tammikuusta huhtikuuhun 1918 kuuluvat myös muun muassa seuraavat joukkosurmat:
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Ranskan suurlähettiläs ihmetteli kuningasparin jäisiä välejä tanssiaisissa vuonna 1535. Kun hän kysyi Anna Boleynilta asiasta myöhemmin samana iltana, tämä naurahti surumielisesti ja sanoi, että hän tunsi olonsa äärimmäisen yksinäiseksi ja tunsi koko hovin seuraavan häntä katseellaan.
Suomen sisällissota
Valkoinen terrori
pienoiskuva|Teloitus Länkipohjassa. Valkoisessa terrorissa tuhottiin kapinaan nousseita ja heidän tukijoitaan kautta linjan. Pääpaino oli punakaartien johtajien sekä punaisten hallintoon, punaiseen terroriin ja sotatoimiin osallistuneiden rankaisussa. Suhteellisesti voimakkain jälkipuhdistus kohdistui venäläisiin sotilaisiin. Valkoisessa terrorissa kuolleiden määrä kohosi lopulta huomattavasti korkeammaksi kuin punaisessa terrorissa kuolleiden määrä: 7 000–10 000 uhriin. Teloitukset jakaantuivat ajallisesti eri tavoin kuin vastaava punainen väkivalta. Sodan alkuvaiheessa helmikuussa 1918 surmattiin noin 350, maaliskuussa noin 500, huhtikuussa noin 1 800, toukokuussa noin 4 600 ja kesäkuussa 1918 noin 300 henkilöä. Sodan alkupuolella valkoisen terrorin merkittävin tapahtuma oli Varkauden valtauksen yhteydessä 21. helmikuuta 1918 toteutettu verilöyly, jossa teloitettiin 80–90 punaista. Tapausta on kutsuttu nimellä Huruslahden arpajaiset. Varkaudessa teloitettiin maaliskuun puoliväliin 1918 mennessä yhteensä 100–140 henkilöä. Henkilötappioiltaan selvästi vähäisempi, 13 uhria, mutta symboliarvoltaan merkittävä terroriteko oli Harmoisten sairashuoneen veriteot 10. maaliskuuta 1918.
Anna Boleyn
Anna Boleyn kuningattarena
Painostava ilmapiiri sai hänen temperamenttinsa räjähtämään, ja hän otti yhteen kunnianhimoisen enonsa Thomas Howardin, Norfolkin 3. herttuan kanssa, kun hän sai aiheen epäillä tämän lojaaliutta itseään kohtaan. Kun hänen sisarensa Mary Boleyn avioitui aatelittoman miehen kanssa, hän karkotti tämän hovista. Sisaret kieltäytyivät pyytämästä toisiltaan anteeksi, ja Mary kirjoitti myöhemmin kirjeen, jossa julisti lujaa rakkauttaan uutta aviomiestään kohtaan.
Anna Boleynia syytettiin myös hänen aviomiehensä hirmuvallasta. Hänen sanottiin pakottaneen Henrikin allekirjoittamaan vanhan neuvonantajansa sir Thomas Moren kuolemantuomion, kun tämä teloitettiin vuonna 1535 tämän kieltäydyttyä rikkomasta paavi Paavali III:lle antamaansa uskollisuudenvalaa. Vaikka Anna Boleyn ei todellakaan pitänyt Moresta, mikään ei todista hänen ajaneen tämän kuolemantuomiota. On epätodennäköistä, että hän olisi puolustanut tätä, mutta More oli kuitenkin hyväksynyt hänen asemansa kuningattarena Katariina Aragonialaisen sijaan.
Tuho
Anna Boleynin palvelija, flaamilainen muusikko Mark Smeaton pidätettiin ja häntä kidutettiin. Smeaton kielsi alun perin olleensa kuningattaren rakastaja, mutta tunnusti sen kidutettuna. Hän antoi kuulustelijoilleen myös toisen hovimiehen, sir Henry Norrysin tai Henry Norrisin nimen, joka oli Anna Boleynin vanha ystävä. Norris pidätettiin vapunpäivänä, mutta häntä ei voitu kiduttaa, koska hän oli aristokraatti. Kaksi päivää myöhemmin pidätettiin sir Francis Weston. Hovimies William Brereton pidätettiin myös aviorikoksesta syytettynä, mutta hän tuntuu olleen syytön ja itse asiassa Thomas Cromwellin vanhan kaunan uhri. Anna Boleynin oma veli pidätettiin myös insestistä ja maanpetoksesta syytettynä: hänellä väitettiin olleen seksuaalinen suhde omien sisartensa kanssa.
Suomen sisällissota
Valkoinen terrori
Valkoisen terrorin osalta pysyvästi epäselväksi jäänee, mikä osa taistelujen yhteydessä kuolleista punakaartilaisista todella kaatui ja mikä osa teloitettiin heti taistelujen jälkeen.
Anna Boleyn
Tuho
2. toukokuuta 1536 Anna Boleyn pidätettiin lounaalla ja vietiin Thamesjokea pitkin Lontoon Toweriin, missä hän murtui hetkeksi ja vaati saada tietää kaikki yksityiskohdat perheensä olinpaikasta ja häntä vastaan esitetyistä syytteistä.
Neljä miestä joutui oikeuteen toukokuun 15. päivänä 1536. Weston, Brereton ja Norris kielsivät julkisesti syyllisyytensä, ja vain kidutettu Smeaton tuki hallitusta myöntämällä olevansa syyllinen. Kaksi päivää myöhemmin Anna ja George Boleyn joutuivat erikseen oikeuteen. Henrikiä ja hänen rakastajattarenaan pidettyä Jane Seymouria epäiltiin laajalti. Anna Boleynia syytettiin aviorikoksesta, insestistä ja maanpetoksesta. Vaikka hän ei ollut millään muotoa suosittu kansan keskuudessa, hänen oikeudenkäyntinsä oli niin puolueellinen, että jopa kansalaiset vastustivat sitä. Kuningas vaati joka tapauksessa hänen päätään, ja Anna Boleyn tuomittiin kuolemaan.
Teloitus
Toukokuun 17. päivänä 1536, jolloin Boleynin oletetut ”rakastajat” teloitettiin julkisesti, Anna Boleynilta riistettiin kuningattaren arvonimi ja hänen tyttärensä Elisabet julistettiin äpäräksi. Seuraavana päivänä Anna Boleyn osallistui viimeistä kertaa messuun ja vannoi julkisesti olevansa syytön. Kun kuningattaren vanginvartija William Kingston kertoi hänelle, että hänelle myönnettäisiin erityinen oikeus tulla teloitetuksi ranskalaisen miekkaekspertin käden kautta, hän nauroi. ”Olen kuullut sanottavan, että pyöveli on oikein hyvä, ja minulla on kapoinen kaula.” Kingston oli ihmeissään siitä, että Anna Boleyn oli niin rauhallinen, ja kirjoitti: ”Hän iloitsi suuresti kuolemassa.”
Anna Boleyn pukeutui tyylikkääseen mustaan pukuun ja kampasi kuuluisan tumman tukkansa toukokuun 19. päivän aamuna 1536. Joukko viranomaisia oli kerääntynyt Towerin pihamaalle seuraamaan hänen teloitustaan. Hän ei myöntänyt syyllisyyttään syytöksiin mutta vältti diplomaattisesti hyökkäämästä kuningasta vastaan, jotta tämä ei vainoaisi hänen sukulaisiaan. Sitten hän polvistui, ja hänen hovinaisensa sitoi hänen silmänsä. Pyöveli katkaisi hänen kaulansa nopealla miekaniskulla. Silminnäkijät väittivät, että kun hänen päätään näytettiin, silmät olivat auki ja hän näytti yrittävän puhua. Anna Boleyn haudattiin myöhemmin samana päivänä läheiseen St Peter ad Vinculan kappeliin.
Anna Boleynin kuolinpäivänä yksi Thomas Cranmerin oppilaista palasi Italiasta ja löysi Cranmerin puutarhastaan tietämättä mitään sen hetkisestä tilanteesta. Kun oppilas lähestyi Cranmeria ja tiedusteli, mikä oli vialla, Cranmer purskahti itkuun: ”Hänestä, joka oli kuningatar maan päällä, tulee tänään taivaan kuningatar.”
Vuonna 1542 kun Anna Boleynin veljen leski, Rochfordin varakreivitär Jane Boleyn teloitettiin hänen osallisuutensa vuoksi kuningatar Katariina Howardin avioliiton ulkopuolisissa hairahduksissa, Jane Boleyn tunnusti syyttäneensä väärin perustein aviomiestään insestistä Anna Boleynin kanssa.
Maine kuoleman jälkeen
Henrik VIII:n käytös heti Anna Boleynin kuoleman jälkeen oli niin riemukasta, että se järkytti jopa Espanjan suurlähettilästä Chapuysia, joka huomautti, että kuningas tuntui kantavan häpeänsä varsin mielellään.
Mielipiteitä Anna Boleynin henkilöstä julkaistiin tosiasioina pian hänen kuolemansa jälkeen ja jälleen hänen tyttärensä kuoleman jälkeen. Katoliset esittivät Anna Boleynin ilkeänä ja manipuloivana noitana, mikä on yhä tunnetuin legenda Anna Boleynin elämästä. Protestanttisen legendan mukaan Anna Boleyn oli pyhimys. Nykyajan historioitsijoiden täytyy tehdä johtopäätöksiä Anna Boleynin todellisesta luonteesta näiden vihan ja ylistyssanojen vääristämien kuvausten perusteella.
Nicholas Sanders oli Englannin katolinen pappi, joka vastusti Englannin kirkkoa ja Elisabetia, ja hän esitti Anna Boleynista lukuisia väitteitä, jotka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1585 nimellä De origine et progressu schismatis Anglicani (”Englantilaisen skisman synty ja elämä”). On syytä huomauttaa, ettei Sanders koskaan tavannut Anna Boleynia tai edes nähnyt tätä tämän elinaikana.
Sanders väitti ensimmäisenä, että Anna Boleyn oli epämuodostunut, ja antoi hänelle noidan piirteitä. Hän väitti muun muassa, että Anna Boleyn oli nymfomaani, jolla oli lukuisia rakastajia, ja että tällä oli ulkoneva hammas ja kuusi sormea toisessa kädessään. Kaikki nuo piirteet yhdistettiin perinteisesti noitiin. Ei ole olemassa mitään aikalaiskuvausta, joka tukisi syytteitä, vaikka niihin viitataan vieläkin monissa oppikirjoissa.
Suomen sisällissota
Valkoinen terrori
Valkoisen puolen tekemään terroriin kuuluu myös itsenäisen Suomen historian ainoa etninen joukkomurha, joka toteutettiin Viipurin valtauksen jälkeen. Viipurin kantaväestöön kuuluneita venäläisiä siviilejä, joukossa myös lapsia ja vanhuksia, koottiin Vallien välinä tunnetulle alueelle, jossa heidät teloitettiin ampumalla. Terroriteko poikkesi muusta valkoisesta terrorista koska se kohdistui etniseen ryhmään, eikä perustunut poliittiselle valikoinnille. Huomattava osa ammutuista venäläisistä oli itse asiassa poliittisesti oikeistolaisia. Samantapaisia tekoja tehtiin muissakin valkoisten valloittamissa kaupungeissa, muun muassa Lappeenrannassa ja Tampereella, jossa teloitettiin lähes kaikki kiinni saadut venäläiset. Yli 200 uhrillaan Viipurin teloitukset olivat kuitenkin selvästi merkittävin näistä sotarikoksista.
Anna Boleyn
Maine kuoleman jälkeen
Protestanttinen John Foxe taas julisti Anna Boleynin olleen pyhimys. Hän sanoi useaan otteeseen, että Englannin kirkkoa ei olisi olemassa ilman kuningatar Annaa, joka oli ”luonteeltaan, sivistykseltään ja hurskaudeltaan kaikkein kaunein”.
Suomen sisällissota
Teloitetut punaiset naiset
Tietokirjailija ja tutkija, maisteri Tauno Tukkisen suorittamien tutkimusten mukaan teloitetuista noin 200 oli naisia, eli Hans Kalmin osuus lapsi- ja naissotilaiden surmaamisiin ja suoranaisiin murhiin oli todennäköisesti suurempi kuin yhdelläkään toisella valkoisten puolella sisällissotaan osallistuneista upseereista. Samoin hänen osuutensa suoranaisiin epäiltyihin sotarikoksiin oli ehkä suurempi kuin kenelläkään muulla valkoisten komentajalla. Suoranaisina murhina voidaan pitää Kalmin joukkojen suorittamia punaisten joukkojen sairaanhoitajien teloituksia Hennalan vankileirillä.
Anna Boleyn
Maine kuoleman jälkeen
Vuoden 1613 näytelmällään Henrik VIII William Shakespeare pani alkuun tradition, jonka mukaan Anna Boleyn esitettiin romanttisena hahmona. Näytelmässä kuvataan pääasiassa kuninkaan avioeroa Katariina Aragonialaisesta, ja vaikka Anna Boleynin osa on pieni, hänen suuhunsa on pantu monet näytelmän muistettavimmat repliikit. Häntä ylistetään myös kruunajaiskohtauksessa, jossa yksi katsojista sanoo hänen olevan poikkeuksellisen kaunis ja hurskas nainen. Koska näytelmässä halutaan välttää Henrik VIII:n mustamaalaamista Anna Boleynin kustannuksella, näytelmä päättyy heidän tyttärensä ristiäisiin ja välttyy siten käsittelemästä kiistanlaista Boleynin teloitusta.
Suomen sisällissota
Teloitetut punaiset naiset
Lahdessa ammuttujen naisten keski-iän on sanottu olevan noin 20 vuotta. Itse asiassa kaikki teloitetut eivät suinkaan olleet iältään naisia, sillä Tukkinen löysi surmattujen joukosta kolmekymmentä 17-vuotiasta ja 25 vieläkin nuorempaa tyttöä. Nuorimmat olivat vain 14- ja 15-vuotiaita lapsia. Lahdessa teloitettujen naisten joukossa oli myös nuoria äitejä, joilta jäi orpoja. Lähes kaikki naisten teloitukset osuivat toukokuun kahdelle ensimmäiselle viikolle, eli ne pantiin toimeen pian sen jälkeen, kun eversti Otto von Brandensteinin johtamat saksalaiset olivat vallanneet Lahden huhtikuun lopulla ja Hennalan vankileirin vartiointi oli Kalmin joukkojen vastuulla. ”Lahdessa naisia eivät kuitenkaan teloittaneet saksalaiset, vaan suomalaiset”, toteaa asiasta kirjoittanut Tukkinen.
Anna Boleyn
Maine kuoleman jälkeen
Donizettin ooppera Anna Bolena esitettiin ensi kertaa Milanossa vuonna 1830, missä se saavutti suuren suosion. Ooppera esitettiin jälleen 1900-luvulla, jolloin pääosaa esitti oopperalaulajatar Maria Callas. Oopperasta tuli yksi hänen suurimmista menestyksistään.
Suomen sisällissota
Teloitetut punaiset naiset
Valkoisen terrorin osalta pysyvästi epäselväksi jäänee, ketkä taistelujen yhteydessä menehtyneistä punakaartilaisista olivat välittömästi taistelujen jälkeen teloitettuja ja ketkä todella kaatuivat kamppailujen aikana.
Anna Boleyn
Maine kuoleman jälkeen
Anna Boleynin elämä on ollut lukuisien elämäkertojen, romaanien, elokuvien, näytelmien ja oopperoiden aihe.
Suomen sisällissota
Teloitetut punaiset naiset
Naissotilaiden punakaarteihin liittymisen motiivina oli yleensä palkka, mutta myös aate, luokkaviha tai seikkailunhalu. Aate saatettiin kuitenkin myöhemmin tuomion lievittämiseksi salata ja perustella päätöstä nälällä. Tuomas Hopun mukaan naiskaarteissa oli enintään 2 600 naista, joista 60 kuoli taisteluissa, 25 pakeni Venäjälle ja noin 270 teloitettiin.
Anna Boleyn
Maine kuoleman jälkeen
Myötämielisin elämäkerta on professori Eric W. Ivesin kirjoittama elämäkerta The Life and Death of Anne Boleyn vuodelta 1986 (uusintapainos 2004). Professori R. M. Warnicken kirja The Rise and Fall of Anne Boleyn tarjoaa myös myönteisen tulkinnan Anna Boleynin ”energisyydestä ja eloisuudesta”. Feministinen historioitsija Karen Lindsey uskoo kirjassaan Divorced, Beheaded, Survived Anna Boleynin tarinan olevan yksi kaikkien aikojen suurimmista feminismin vertauskuvista ja sanoo, että perinteinen käsitys Anna Boleynista moraalittomana kodinrikkojana ja kiipijänä ”on hyvää melodraamaa mutta vailla todisteita”. Äskettäin englantilainen kirjailija Joanna Denny on julkaissut kirjan Anne Boleyn: A Life of England’s Tragic Queen, jossa hän tulkitsee myönteisesti Anna Boleynin roolia Englannin uskonpuhdistuksessa.
Tarina Anna Boleynin ennenaikaisesta kuolemasta inspiroi englantilaisen musiikkiklassikon ”With Her Head Tucked Underneath Her Arm”, jonka Bert Lee ja R. P. Weston kirjoittivat vuonna 1934. Koominen laulu kertoo Anne Boleynin haamun yrityksistä pilata kuningas Henrikin huvit. Anna Boleynin ja Henrik VIII:n tarina oli aiheena myös Oscar-palkitussa elokuvassa Anne of the Thousand Days (1969), jonka pääosissa näyttelivät Richard Burton ja Genevieve Bujold.
Muotokuvat
Vielä nykyäänkin kiistellään jonkin verran siitä, mikä on oikea Anna Boleynia esittävä muotokuva. Hänen ollessaan kuningatar hänestä maalattiin kokovartalomuotokuva, mutta se katosi seuraavien vuosisatojen kuluessa. Hänen tyttärensä kuningatar Elisabet I:n hallituskautena taulusta tehtiin useita kopioita, joissa kaikissa hänellä on samanlainen musta puku ja helmikaulanauha, mutta ihon ja hiusten väritys vaihtelee. Kuningatar Elisabetilla oli medaljonki, jossa oli hänen äitinsä kuva.
Suomen sisällissota
Sodan päätös
Menestyksellisen suomalais-saksalaisen hyökkäyksen paineen alla Kansanvaltuuskunta siirtyi Helsingistä 8. huhtikuuta Viipuriin, ja eräitä valtuuskunnan jäseniä (esimerkiksi Edvard Gylling) lukuun ottamatta sieltä edelleen Pietariin 25. huhtikuuta 1918. Johtajien pako herätti punaisten joukossa voimakasta katkeruutta. Satakunnasta ja Hämeestä kohti Pietaria taistellen vaeltaneet pitkät punapakolaisten karavaanit antautuivat Lahden ja Kosken (Hl.) välisellä alueella 1.–2. toukokuuta. Kouvolan punaiset antautuivat 3. toukokuuta ja Kotkan punaiset 4. toukokuuta. Punaisten viimeiset, Kymenlaaksossa sijainneet vastarintapesäkkeet luopuivat taistelusta 5. toukokuuta 1918. Sisällissota päättyi venäläisten sotilaiden vetäydyttyä 14. toukokuuta Karjalankannaksella Inon linnoituksesta ja suomalaisten valkoisten miehittäessä sen tuhotut tykkiasemat 15. toukokuuta. Alun perin sodanvastaisen ajattelun omaksunut suomalainen työväenliike oli kärsinyt tappion sisällissodassa. Valkoiset sulkivat punakaartilaiset vankileireille.
Anna Boleyn
Muotokuvat
Tallella on myös kaksi saksalainen Hans Holbeinin muotokuvaa. Ensimmäinen niistä on maalattu joskus vuoden 1530 tienoilla, mutta se kirjattiin Anna Boleynin muotokuvaksi vasta vuonna 1649 yli sata vuotta hänen kuolemansa jälkeen, joten useimmat historioitsijat eivät pidä sitä aitona. Toinen Holbeinin luonnos kirjattiin Anna Boleynin muotokuvaksi Edvard VI:n hallituskaudella, mutta muotokuvien merkinnässä tehtiin joitakin virheitä. Lisäksi kuvan esittämän naisen fyysiset piirteet eivät juuri muistuta Anna Boleynia. Todisteet osoittavat, että muotokuva saattaa esittää jotakuta Wyattin perheen naista. Kuvan naisella on kauniit piirteet, turkisreunusteinen puku ja puuvillamyssy.
Suomen sisällissota
Sodan päätös
Vaasan senaatti palasi Pohjanmaalta Helsinkiin 2. toukokuuta 1918. Pääkaupungissa sitä eivät kuitenkaan vastaanottaneet Suomen Valkoisen armeijan osastot vaan keisarillisen Saksan Itämeren divisioonan kunniakomppania soittokuntineen, ja Suomen ”todelliseksi valtionhoitajaksi” kutsuttu kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz. Valkoinen kenraali Mannerheim järjesti armeijansa kunniaksi suuren voiton­paraatin Helsingissä 16. toukokuuta 1918, saksalaisjoukoista huolimatta.
Anna Boleyn
Muotokuvat
Flaamilaisen taiteilijan Lucas Horenboutin miniatyyrin tunnistettiin esittävän Anna Boleynia 1980-luvulla, sillä naisen riipus esittää valkoista haukkaa, josta tuli Anna Boleynin symboli vuonna 1533. Valkoinen haukka oli kuitenkin myös Anna Boleynin irlantilaisen perheen tunnus, joten muotokuva voi esittää ketä tahansa hänen naispuolista sukulaistaan. Riipuksen haukan siivet ovat lisäksi alaspäin, kun taas Boleynin suvun haukan siivet osoittivat yleensä ylös. Oikeastaan kuva on liian pieni, jotta riipusta voisi edes tunnistaa haukaksi.
Suomen sisällissota
Puuttuva rauhansopimus
Monille sodille tyypillisiä virallisia aselepo- ja rauhanneuvotteluja ei käyty eikä virallisia sopimuksia Suomen sisällissodan lopettamiseksi koskaan allekirjoitettu. Sisällissodan aikana alkanut sotatila (valkoisen) Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä jatkui vuonna 1920 solmittuun Tarton rauhaan asti.
Sodanjälkeiset tapahtumat
pienoiskuva|[[Fellmanin pelto Lahdessa. Toukokuun alussa 1918 pellolle koottiin 20 000 antautunutta punaista. Osa teloitettiin, jotkut vapautettiin, valtaosa joutui vankileirien epäinhimillisiin olosuhteisiin.]]
Anna Boleyn
Muotokuvat
Nidd Hallissa Englannissa riippuu maalaus, joka on oletettavasti maalattu Anna Boleynin elämän loppupuolella. Tutkimus on kuitenkin osoittanut, että maalaus on tehty 1560-luvulla ja että sen omistajat käyttivät maalausta osoittaakseen kiintymystään Anna Boleynin tytärtä Elisabetia kohtaan. Myöhempinä vuosisatoina tehtiin satoja muotokuvia tyydyttämään yleisön uteliaisuutta Anna Boleynia kohtaan. Myöhempien aikojen muotokuvat esittävät hänet usein vääränlaisissa vaatteissa tai hänen kuolemansa hetkellä.
Suomen sisällissota
Sodan seuraukset
Suomen sisällissota päättyi 15. toukokuuta 1918, mutta sen akuutit vaikutukset jatkuivat Suomessa ainakin vuoden 1918 loppuun asti. Sota hajotti ja vaurioitti suomalaista yhteiskuntaa vakavasti. Kyse ei ollut vain sodan osapuolien välisestä kuilusta vaan myös valtaryhmien sisäisistä ongelmista. Valkoinen Suomi jakaantui kahteen leiriin: yksi kannatti monarkiaa ja kavennettua demokratiaa, toinen tasavaltaista, laajaa demokratiaa ja sosiaalisia uudistuksia. Äärikonservatiivit olivat olleet pysyvästi parlamentarismia vastaan. Maltillisemmat konservatiivit kannattivat parlamentarismia aluksi, mutta vuosien 1917–1918 tapahtumat käänsivät heidät laajaa demokratiaa vastaan, ja saivat nämä etsimään eduskunnalle vastavoimaa pitkästä monarkian perinteestä. Valtiomuotokiista oli merkittävin voittajien sisäinen vedenjakaja: pitkittyneen sisäisen sodan vuoksi ja sen jälkeisessä epävarmassa tilanteessa pääosa konservatiiveista ja ei-sosialisteista kannatti Saksan vahvaa asemaa Suomessa. Lisäksi aktivistit toivoivat saksalaisilta tukea Itä-Karjalan valtaushankkeelle.
Anna Boleyn
Armahdus nykyaikana
1. huhtikuuta 2005 komentaja George Melville-Jackson lähestyi Britannian sisäministeri Charles Clarkea anoakseen armahdusta Anna Boleynille. Vaikka Anna Boleyn oli kuollut kauan sitten, Melville-Jackson esitti, ettei Anna Boleyn ollut koskaan ansainnut rikollisen leimaa. Mikäli kuningatarta ei voitaisi julistaa syyttömäksi, hän pyysi ainakin, että tämä armahdettaisiin. Hän anoi myös sitä, että Anna Boleynin maalliset jäännökset siirrettäisiin tämän lepopaikasta Lontoon Towerista Westminster Abbeyyn, minne Elisabet I oli haudattu. Pyyntö torjuttiin myöhemmin, koska tapaus oli niin vanha ja niin paljon alkuperäistä todistusaineistoa oli tuhottu, ettei hallitus pystynyt todistamaan Anna Boleynin viattomuutta.
Suomen sisällissota
Sodan seuraukset
Valtaa Suomessa pitivät valtionhoitajaksi 18. toukokuuta 1918 valittu P.E. Svinhufvud, J. K. Paasikiven porvarillinen senaatti, niin sanottu tynkäeduskunta pääosin ilman SDP:n kansanedustajia, ja keisarillinen Saksa. Sodan päätyttyä Suomen talous oli pohjalukemissa. Sekä vienti että tuonti olivat romahtaneet ja teollisuus kärsi raaka-aine- ja työvoimapulasta. Lisäksi Saksan kanssa tehty kauppasopimus rajoitti maan vapautta nostaa vientiään. Taloudellinen tilanne palautui sotaa edeltäneelle tasolle vasta 1920-luvun puolivälissä. Talouden suhteen sota ei kuitenkaan kohdellut eri väestöryhmiä samalla tavoin. Reaalitulojen muutoksina laskettuna häviäjiä olivat teollisuustyöväestö ja virkamiehistö; voittajia maataloustuottajat, joita elintarvikkeiden voimakas hintojen nousu oli hyödyttänyt. Suurin ongelma vuonna 1918 oli elintarvikepula. Siitä kärsittiin jo vuonna 1917, mutta varsinaista nälkää nähtiin lähinnä Kainuussa ja Pohjois-Karjalassa, jotka eivät kuitenkaan olleet poliittisten ristiriitojen repimiä alueita. Vuoden 1918 sota, jonka piti ratkaista kaikki ongelmat, toi lopulta nälän myös Etelä-Suomeen. Tilanne parani vasta vuonna 1919, kun elintarvikkeiden tuonti ja maan oma maatalous saatiin järjestykseen muun muassa 17. heinäkuuta 1918 säädetyn torpparilain avulla.
Senaatin edustajien Edvard Hjeltin ja Rafael Erichin 7. maaliskuuta 1918 Saksan keisarikunnan edustajien kanssa allekirjoittamat sopimukset, rauhansopimus ja siihen liittynyt kauppa- ja merenkulkusopimus sekä sotilasasioista senaatin tietämättä tehty salainen noottien vaihto sitoivat Suomen Saksaan, kaventaen maan itsenäisyyttä. Lisäksi saksalaiset ehdottivat kesäkuussa 1918 maiden välille sotilasliittoa. Saksalaissuuntaukseen liittyneet kiistat johtivat valkoisen kenraali Mannerheimin eroon 27. toukokuuta 1918. Tynkäeduskunta (111 edustajaa 200:sta) valitsi Suomen lipuksi punaisen leijonalipun sijasta siniristilipun. Vanhan lipun värin katsottiin viittaavan liiaksi sosialismiin. Paasikiven monarkistienemmistöisen senaatin esityksestä, ja myös Saksan painostuksen takia tynkäeduskunta valitsi lopulta Hessenin prinssi Friedrich Karlin Suomen kuninkaaksi 9. lokakuuta 1918. Kuningas ei kuitenkaan ehtinyt astua virallisesti valtaistuimelle, eikä Suomen kuningaskunta toteutunut käytännössä. Lokakuun kuninkaanvaalissa käytettiin hyväksi Ruotsin vallan ajalta peräisin ollutta vuoden 1772 hallitusmuotoa, joka oli ollut voimassa Suomen Suuriruhtinaskunnassa, ja jonka voimassaolosta maaliskuun 1917 vallankumouksen jälkeen kiisteltiin valtiomuototaistelun aikana vuonna 1918. Tasavaltalaisten näkemyksen mukaan Suomesta tehtiin tasavalta itsenäisyysjulistuksella 6. joulukuuta 1917, ja se tuli vain ”teknisesti” vahvistaa itsenäisen Suomen uudessa valtiomuodossa. Monarkistien mielestä itsenäisyysjulistuksessa oli hyväksytty vain ”tasavallan periaate”, ja vuoden 1918 sota muutti sekä maan sisäistä valta-asetelmaa että suhtautumista tasavaltaisuuteen kielteisemmäksi. He halusivat korvata vuoden 1772 kustavilaisen perustuslain modernimmalla monarkistisella valtiomuodolla.
Suomen paikka
Historiantutkijat ovat kuvanneet Suomen ulkopoliittista asemaa kesällä 1918 erilaisin mutta samansuuntaisin ilmaisuin: se oli Saksan alusmaa, protektoraatti ja sotilaallinen sillanpääasema. Mutta tuossa tilanteessa Suomelle vain näytettiin sen paikka ja toimintamahdollisuuksien rajat ensimmäisen maailmansodan kurimuksessa. Suomalaiset jäivät vuonna 1914 Saksan ja emämaa Venäjän intressien väliin, mutta odotusten vastaisesti suurvallat heikentyivät pitkäksi venyneessä maailmansodassa. Joulukuussa 1917 koitti ”Suomen hetki”; Venäjä ja Saksa neuvottelivat rauhasta (6. joulukuuta 1917 alkaen), Saksa ei edennyt idässä, ja neuvosto-Venäjä oli sekasorron tilassa. Suomen irrottautuminen Venäjästä ja aidon itsenäisyyden saavuttaminen oli siten vähän aikaa kiinni vain suomalaisten omasta tahdosta. Itsenäisyys olikin juuri se asia, josta valtaosa kansasta oli yksimielisiä, ja tämä ”vapaan Suomen mentävä tila” ehdittiin käyttää hyväksi.
Ratkaisu Saksassa
Ensimmäisen maailmansodan yleiskuvaan kuului, että sen alussa keisarit, tsaarit ja kuninkaat siirtelivät omia kansalaisiaan pelinappuloina eri puolilla Eurooppaa päättäen näiden elämästä ja kuolemasta. Sodan lopussa tilanne kääntyi päinvastaiseksi. Näin kävi Saksassakin, ja lopulta aivan tavalliset saksalaiset ratkaisivat syksyn 1918 vallankumouksellaan myös Suomen kohtalon. Saksan keisarikunta romahti ja maailmansota päättyi 11. marraskuuta 1918. Saksan armeija poistui Helsingistä 16. joulukuuta, ja prinssi Friedrich Karl luopui kuninkuudestaan 20. joulukuuta. Näin suomalaisten 6. joulukuuta 1917 julistama itsenäisyys tuli täysimääräisenä voimaan
Hävinneen kohtalo
pienoiskuva|Vankeja Suomenlinnassa. Eri leireissä oli vankeja kaikkiaan 74 000, joista 11 000–13 000 kuoli nälkään, tauteihin ja teloituksissa. Sodan loppuvaiheessa noin 10 000 punakaartilaista ja näiden perheenjäsentä pakeni Neuvosto-Venäjälle. Sodan päätyttyä 5. toukokuuta 1918 vangittuna oli 76 000 punavankia. Valkoisen terrorin huippuvaiheen mentyä ohi nousi toukokuussa 1918 esiin kysymys vankiongelman ratkaisusta. Toukokuun lopussa ja kesäkuun alussa 1918 vapautettiin joko välittömästi tai kuulustelujen jälkeen (niin sanottu Aminoffin tutkintajärjestelmä) muutamia tuhansia vankeja, mutta heitä myös teloitettiin vielä kesäkuussa. Lopulta vankileireillä oli noin 74 000–76 000 punavankia. Valkoisen armeijan ja senaatin välillä kiisteltiin pitkään toimintatavoista punavankien suhteen. Lopulta päädyttiin toimintaperiaatteeseen, jonka mukaan jokaisen vangin tapaus oli tutkittava erikseen, ja ennen kaikkea, että heidät pidettäisiin vangittuna tuomioon saakka. Päätös johti yhdessä vuoden 1918 sodan aiheuttaman vakavan elintarvikepulan kanssa korkeaan vankileirikuolleisuuteen.
Vankileirit
pienoiskuva|Arkkipiispa [[Kari Mäkinen puhui 9. kesäkuuta 2018 Tie Tammisaareen -tapahtumassa vankileirillä kuolleiden muistomerkin luona.]]
Suurimmat vankileirit olivat (suluissa suurin vankiluku kesän 1918 aikana): Suomenlinna (13 300 vankia), Hämeenlinna (11 500 vankia), Lahti (10 900 vankia), Viipuri (10 350 vankia), Tammisaari (8 700 vankia), Riihimäki (8 500 vankia) ja Tampere (7 700 vankia). Eduskunta sääti 29. toukokuuta 1918 lain valtiorikosoikeuksista, joiden tehtäväksi annettiin punavankien tutkinta ja tuomitseminen. Järjestelmä ei täyttänyt kaikilta osiltaan puolueettoman lainkäytön vaatimuksia, vaan oli osa sodan voittajan ”repressiojärjestelmää”. Lisäksi 20. kesäkuuta 1918 säädettiin laki ehdollisen vankeustuomion käyttömahdollisuudesta punavankien suhteen. Työhön valjastettiin lähes koko Suomen tuolloinen tuomarikunta. Tutkintaprosessi oli hidas ja raskas, ja lisäksi oikeudet pääsivät aloittamaan toimintansa vasta 18. kesäkuuta. Siinä vaiheessa Suomen senaatilla oli vankileireissä käsissään jo täysimittainen katastrofi.
Tuhon aalto
pienoiskuva|Teloitettavaksi joutuneet. Toukokuussa 1918 vankileireillä kuoli noin 600–700 vankia. Kesäkuussa kuolema korjasi 2 900 vankia ja heinäkuussa menehtyneitä oli 4 800–5 250. Elokuussa luvut olivat alenevat, mutta edelleen korkeat, 2 200 henkeä ja syyskuussa 1918 noin 1 000 uhria. Syinä laskuun lienevät olleet sekä hallituksen herääminen katastrofiin että tutkinnan edistyminen niin, että niin sanottuja vaarattomia vankeja voitiin vapauttaa ehdonalaistuomioilla. Kaikkiaan kesän 1918 aikana vankileireissä arvioidaan menehtyneen nälkään ja tauteihin 11 000–13 500 suomalaista. Näistä noin 5 000 eli lähes 40 % oli 15–24-vuotiaita. Tunnettua on, että useat nälkiintyneet vangit, noin 600–700, menehtyivät vielä vankileiristä päästyäänkin ”vapauden huumassa” liian varhain nautittuun vahvaan ateriaan. Korkein vankileirikuolleisuus oli Tammisaaren vankileirissä: lähes 34 prosenttia vangeista. Hämeenlinnassa ja pienemmässä Lappeenrannan vankileirissä kuolleisuus oli noin 20 prosenttia. Muissa leireissä kuolleisuus oli pääosin 5–15 prosenttia. Taudeista varsinkin espanjantauti sekä erilaiset rokko-, kuume- ja suolistosairaudet aiheuttivat tuhoa leiriolojen heikentämissä vangeissa. Leireillä eri syistä ammuttujen punavankien määrä oli korkea; Lahdessa ammuttiin yli 500 vankia, Lappeenrannassa yli 400, Tampereella 330 ja Viipurissa 250 vankia. Punavankileirit ja niiden olosuhteet herättivät kansainvälistäkin huomiota. Asiaa käsiteltiin muun muassa Ruotsin ja Englannin lehdistössä.
Spekulaatio sodan toteutumattomista vaihtoehtoisista lopputuloksista
Myöhemmin on esitetty erilaisia käsityksiä siitä, mitä sodan vaihtoehtoisista lopputuloksista kuten punaisten voitosta olisi seurannut Suomen itsenäisyydelle tai yhteiskuntajärjestykselle. Tämä spekulointi edustaa niin sanottua kontrafaktuaalista historiaa. Muun muassa historian professorit Esko Salminen, Markku Kuisma, Petri Karonen ja Seppo Hentilä ovat arvelleet, että punaisten voitto olisi ennen pitkää johtanut Suomen itsenäisyyden menetykseen ja Suomen päätymiseen Neuvostoliiton osaksi. Vaikka Suomen punaisten johtajat olisivatkin vastustaneet tätä kehitystä, Venäjän neuvostojohto olisi luultavasti saanut lopulta tahtonsa läpi. Professori Matti Klingen sanojen mukaan punaisten voittaessa Suomen itsenäisyys olisi toteutunut ”sosialistisen eli niin sanottu kansantasavallan muodossa”. Akateemikko Eino Jutikkalan arvion mukaan Suomi ei punaisten voiton jälkeen olisi ainakaan ollut riippumaton maa.
Toisaalta tutkija Pertti Haapalan mukaan Neuvosto-Venäjä ei käytännössä tehnyt juuri mitään edistääkseen punaisen Suomen liittämistä itseensä ja kauhukuvat punaisten voiton seurauksista ovat jatkoa valkoisten sotapropagandalle. Professori Heikki Ylikangas on arvellut, että punaisten voittaessakin vallalle olisi jäänyt sosiaalidemokraattinen eikä kommunistinen suuntaus, jolloin Suomeen olisi saatettu luoda Saksan Weimarin tasavaltaa muistuttanut demokraattinen valtiomuoto, joka tosin olisi todennäköisesti myöhemmin joutunut Saksan kehityksen tavoin oikeistodiktatuurin kukistamaksi ja se taas olisi saattanut johtaa itsenäisyyden menetykseen toisen maailmansodan jälkeen. Tutkija Marko Tikan mukaan punaisten voitto olisi ollut sodan toteutumattomista lopputuloksista joka tapauksessa epätodennäköisin, sillä punaisten sodankäynti oli amatöörimäistä, väestön enemmistö ei kannattanut vallankumousta, Neuvosto-Venäjä ei voinut Brest-Litovskin rauhan jälkeen lähettää apujoukkoja Suomeen eivätkä punaiset käyttäneet terroria tarpeeksi järjestelmällisesti vastustajansa tuhoamiseen. Punaiset olisivat voineet voittaa vain siinä tapauksessa, että Neuvosto-Venäjä olisi kyennyt sekaantumaan sotaan huomattavasti voimakkaammin heidän hyväkseen.
Marko Tikan mukaan myös useat punaisten voittoa todennäköisemmät vaihtoehtoiset tapahtumien kulut olisivat voineet johtaa Suomen itsenäisyyden tai demokratian menetykseen. Jos Svinhufvudin hallitus ei olisi ollut halukas yhteistyöhön Saksan kanssa, saksalaiset olisivat luultavasti joka tapauksessa tunkeutuneet Suomeen ja asettaneet todennäköisesti itsenäisyysaktivisteista ja jääkäriupseereista muodostetun saksalaismielisen nukkehallituksen, joka vuorostaan olisi kukistunut Saksan mukana. Tällöin Suomi olisi Ukrainan tavoin saattanut päätyä monenkeskisen valtataistelun jälkeen Neuvosto-Venäjän käsiin. Jos taas valkoisten jyrkintä suuntausta edustaneet aktivistit olisivat päässeet sodan jälkeen Suomessa hallitsevaan asemaan, Suomesta olisi saattanut tulla oikeistodiktatuuri, ja tällöin työväestö olisi vuonna 1939 saattanut tukea puna-armeijan invaasiota. Tikka on spekuloinut myös ajatuksella, että jos vallankumousta vastustaneet maltilliset sosiaalidemokraatit olisivat osallistuneet Svinhufvudin hallitukseen, sisällissota olisi luultavasti jäänyt vain Saksan spartakistikapinan kaltaiseksi nopeasti kukistuneeksi kansannousuksi.
Sodan uhrit
pienoiskuva|Suomen sisällissodassa kuolleet Sota Suomessa vuonna 1918 oli 1690- ja 1860-lukujen suurten kuolonvuosien sekä toisen maailmansodan (1939–1945) ohella maan historian huomattavimpia katastrofeja. Sodan uhreina kuoli noin 37 000 ihmistä, joista 5 800–6 200 henkilöä eli noin 16 % oli alaikäisiä, 14–20-vuotiaita. Nuorimmat uhrit olivat alle vuoden ikäisiä. 0–15-vuotiaita teloitettiin kaksikymmentä, muuten surmattuja ja eri tavoin kuolleita yli 300, joukossa yksi kuoliaaksi kuristettu vauva. Kaksi kolmannesta lapsista oli punaisia, loput sekä valkoisia ja mihinkään ryhmään kuulumattomia. Lapsia surmattiin vielä sodan päätyttyäkin perheidensä kanssa.
Kokonaismenetys oli tammikuun lopusta joulukuun loppuun 1918 laskettuna keskimäärin noin 3 300 kuollutta kuukaudessa. Uhreista valtaosa kuoli joko terrorin uhreina tai menehtyi vankileireillä, sodan taisteluissa surmansa sai vajaat 10 000 henkeä. Lisäksi sodan seurauksena noin 20 000 lasta jäi sotaorvoksi eli menetti joko toisen tai molemmat huoltajansa. Sisällissodassa tai sen jälkiselvittelyissä kuolleita kuuluisia henkilöitä ovat muun muassa säveltäjä Toivo Kuula, runoilija Juhani Siljo ja kirjailija Algoth Untola (Maiju Lassila).
Sota syvensi Suomessa jo aiemmin syntynyttä kansan kahtiajakoa ja aiheutti katkeruutta, vihaa ja kostohenkeä. Julkisessa keskustelussa painottui 1960-luvulle asti voittajien niin sanottu valkoinen totuus, ja hävinneiden niin sanottu punainen totuus jäi taka-alalle. Historiallisen kokonaiskuvan hahmotus ja historiantutkimukselle luonteenomainen tulkintojen monipuolistuminen kesti vuosien 1917–1918 tapahtumista 40–85 vuotta.
Toisaalta punaisen Suomen tappio ja valkoisen Suomen päämäärien vain osittainen toteutuminen, Saksan hävittyä maailmansodan, johti kansallisen kompromissin syntyyn. Kun ulkovaltojen ”vieraat pistimet” jättivät Suomen rauhaan, maltilliset porvarit ja sosialistit ottivat lopulta vastuun maastaan. Kompromissin avulla taattiin Suomen sisäinen vakaus ja järjestys sekä kansanvaltainen kehitys ja tehtiin hidas, mutta varma kansallinen eheytyminen mahdolliseksi Vuosina 1919–1991 suomalaisten demokratia ja itsenäisyys kestivät äärioikeiston ja äärivasemmiston painostuksen sekä toisen maailmansodan raskaat koettelemukset ja Neuvostoliiton paineen kylmän sodan aikana.
Sisällissodan veteraanit
Suomen vuoden 1918 sodan veteraaneista viimeinen, Aarne Arvonen (s. 1897), kuoli 1. tammikuuta 2009. Hän taisteli Suomen Punaisessa kaartissa. Viimeisenä Suomen Valkoisen armeijan veteraaneista kuoli Lennart Rönnback (s. 1905) vuonna 2007. Viimeinen elossa ollut valkoisella puolella tukitehtävissä palvellut oli Lauri Nurminen (1906–2009). Yksi viimeisistä Hämeenlinnan vankileirin tapahtumista silminnäkijänä kertoneista ihmisistä oli Anna Mäkinen o.s. Joutsen (1909–2018), joka vangittiin yhdessä äitinsä ja siskonsa kanssa. Mäkinen kertoi kokemuksistaan kirjailija Tuulikki Pekkalaiselle.