cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aarnikotka
Nykyään aarnikotka esiintyy lähinnä kirjallisuudessa ja heraldiikassa.
Historia
thumb|Aarnikotka vanhassa kreikkalaisessa kolikossa. Aarnikotkan historia ulottuu lähes neljän tuhannen vuoden taakse toisen vuosituhannen eaa. alkupuolelle. Sen on arveltu olevan peräisin muinaisen Syyrian pohjoisosista, mistä se olisi levinnyt etelään ja länteen, ehkä myös itään. Aarnikotkaa on tavattu 1500-luvun puolivälistä eaa. peräisin olevista sineteistä ja norsunluisista esineistä Etu-Aasiasta ja Kyprokselta. Kreikasta sitä on tavattu 1300-luvulta eaa. peräisin olevista esineistä. Seuraavina vuosisatoina aarnikotka-aihe levisi myös Eufratin yläjuoksulle, Assyriaan, Armeniaan, Egyptiin ja etruskien maahan Italiassa. Kreikkalaisella alueella 700–500-luvuilla aarnikotka oli melko yleinen koristeaihe maljakoissa, padoissa ja muissa tarvekaluissa sekä rahoissa ja temppeleissä.
Aarnikotka oli hiukan erinäköinen eri puolilla Lähi-itää ja Eurooppaa. Assyriassa sillä saattoi olla siipien ohella kukonharjainen tai sarvekas leijonanpää. Egyptissä sille kuvattiin aina kukonharja ja kotkanpää, mutta Kreikassa kukonharja jätettiin yleensä pois tai vaihdettiin kiharaan hevosenharjaan. Syyriassa ja Kreikassa aarnikotkalle annettiin pitkät ja suipot korvat.
Varhaisimmat aarnikotkat olivat luultavasti pahoja henkiolentoja. Assyriassa aarnikotka kuvattiin joskus taistelemassa jumalia vastaan tai jumalien alistamaksi. Minolaisessa kulttuurissa aarnikotka saattoi saalistaa tai olla saaliina. Ajan myötä aarnikotka alettiin kuvata palatsien, temppelien ja hautojen varjelijana ja suojelijana.
Kreikan tarustossa Herodotoksen mukaan maan pohjoispuolella elävät aarnikotkat vartioivat kultaa, jota yksisilmäiset arimaspit pyrkivät varastamaan. Aarnikotkan suomenkielinen nimitys tuleekin sanasta ‘aarni’, joka tarkoittaa aarteita hallitsevaa henkiolentoa. Koska arimaspit hyökkäsivät aina ratsain, aarnikotkat vihasivat erityisesti hevosia. Herodotoksen tarinaa toisti roomalainen Plinius, joka lisäsi siihen väitteen, että aarnikotkat myös itse kaivoivat kultaa. Aarnikotkat toimivat aarteenvartijoina myös intialaisessa tarustossa. Eläinkirjailija Aelianus kertoi intialaisten aarnikotkien jopa tekevän pesänsäkin kullasta.
thumb|Aarnikotka keskiaikaisessa seinävaatteessa [[Baselista noin vuodelta 1450.]] Kreikassa aarnikotkista tuli valonjumala Foibos Apollonin aurinkovaunujen vetäjiä. Myös puolijumalaksi korotettu Aleksanteri Suuri sai neljä aarnikotkaa ratsuikseen.
Rooman valtakunnan hajottua aarnikotkasta tuli kristinuskossa Kristuksen symboli. Keskiajalla aarnikotka esiintyi myös pahana henkenä, ahneuden ruumiillistumana ja syntisen vietin symbolina. Aarnikotkan kynnessä uskottiin olevan parantavia voimia ja sen höyhenen kosketuksen uskottiin antavan sokeille näön. Keskiajalla aarnikotkat olivat suosittuja myös gargoileina.
John Mandevillen matkakertomuksissa 1300-luvulla kuvailtiin Baktriassa elävän kaikkein eniten aarnikotkia. Samoihin aikoihin aarnikotkasta tuli suosittu vaakunaeläin, joka esiintyy nykyisinkin monissa vaakunoissa ja liikemerkeissä. Aarnikotkan nimeen perustuvat myös esimerkiksi ruotsinkieliset Grip-alkuiset nimet.
Katso myös
pienoiskuva|"Täytetty" aarnikotka, Kööpenhaminan Luonnontieteellinen museo.
Thomas Köhler
thumb|Thomas Köhler Thomas Köhler (s. 25. kesäkuuta 1940) on Itä-Saksaa edustanut entinen ohjaskelkkailija. Hän voitti kultaa kaksissa talviolympialaisissa: Innsbruckissa 1964 ja Grenoblessa 1968. Grenoblessa hän sai lisäksi hopeaa.
Köhler voitti 1960-luvulla lajinsa maailmanmestaruuskilpailuissa viisi mitalia, joista neljä oli kultaa ja yksi hopea.
Hubert Auriol
Hubert Auriol (7. kesäkuuta 1952 – 10. tammikuuta 2021 ) oli ranskalainen moottoriurheilija. Hänestä tuli ensimmäinen Dakar-rallin sekä autolla että moottoripyörällä voittanut kuljettaja.
Addis Abebassa, Etiopiassa syntynyt Auriol saavutti Dakar-voittonsa vuosina 1981, 1983 ja 1992. Moottoripyörällä hän otti kaksi ensimmäistä voittoansa, ja autolla hän voitti vuonna 1992. Auriol toimi tapahtuman johtajana vuosina 1995–2004. Omaisten mukaan Auriolin kuoleman taustalla olivat hänen pitkään potemaansa sydän- ja verisuonisairaudet.
Hubert Auriol ja MM-ralleissa menestynyt Didier Auriol eivät tiettävästi olleet mitään sukua keskenään. Auriol kutsuttiin FIA Hall of Famen jäseneksi vuonna 2019.
Fanfaari
Fanfaari (, vanh. alkajaistoitotus) on vaskipuhaltimilla – usein lyömäsoitinten säestämänä – esitettävä lyhyt musiikkikappale, joka liittyy suuriin seremonioihin. Fanfaari esitetään yleensä juuri ennen tapahtuman tai keskeisen ohjelmanumeron alkamista, merkittävän henkilön saapumista tai muistomerkin paljastamista.
Jotkut taidemusiikin säveltäjät ovat säveltäneet fanfaareja. Tunnettuja ovat muun muassa Aaron Coplandin Fanfare for the Common Man (”Fanfaari kadunmiehelle”) ja Suomessa Aarre Merikannon säveltämä olympiafanfaari Helsingin olympialaisiin sekä alkufanfaari Artturi Ropen säveltämästä sotilasmarssista Sotamarsalkan hopeatorvet.
Nykyään myös viihdeteollisuus käyttää fanfaareja; laajalti tunnettu on esimerkiksi 20th Century Fox -elokuvatuotantoyhtiön tunnusfanfaari (säveltänyt Alfred Newman), joka soi elokuvien aluksi.
Paul Constantinescu
pienoiskuva|Paul Constantinescu romanialaisessa postimerkissä Paul Constantinescu (30. kesäkuuta 1909 – 20. joulukuuta 1963) oli romanialainen säveltäjä. Hän oli kotoisin Ploieștin kaupungista. Constantinescu sävelsi muun muassa sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia ja oopperoita. 20. joulukuuta 1993 hänelle avattiin museo Ploieștissa.
Raakkuunjärvi
Raakkuunjärvi (entinen Lylyjärvi ) on laskettu järvi Satakunnassa. Se kuuluu Eurajoen vesistöön ja sijaitsee Kiukaisten pohjoisosissa Eurassa lähellä Nakkilan rajaa. Järven vedenpinnan korkeutta on joskus laskettu, ja pinnanlaskun seurauksena saatiin laaja vesijättö. Järveä on nykyään kunnostettu lintujärveksi metsästystä silmällä pitäen.
Maantieto
Järven ojilla rajattu avosuon alue on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Idässä sitä rajoittaa moreenimäki, jossa seututiessä 2170 on Ulvilan ahteena tunnettu mäkiosuus. Mäki tunnetaan myös nimellä Keisarinranta. Entisillä vesijättömailla on nykyään peltoa. Järveen laskee pelto-ojien lisäksi metsien suo-oja. Järven kaakkoisosassa olevasta luusuasta lähtee Raakkuunoja, joka yhtyy 10 kilometrin jälkeen Eurajokeen Panelian alapuolella.
Kuivatus
Järvi on aluksi kuivatettu ilmeisesti heinäniittyiksi, mutta myöhemmin niityt on muokattu pelloiksi.
Luonto
Järvenlaskun jälkeen järvestä tuli kosteikko ja luhtamaa. Panelian Metsästysseura on kunnostanut järveä useana vuotena. Järveen on kaivettu lampareita ja niitä yhdistäviä kanavia noin 10 hehtaaria, jotta elinympäristö kiinnostaisi vesilintuja. Parempaan tulokseen päästään, jos järven vedenpintaa voisi nostaa.
Historia
Raakkuunjärven vedenpintaa on laskettu 1818.
Järvi oli merkitty nimellä "Lylyjärvi" Euran pitäjän karttaan vuodelta 1849 ja "Raakkuträsk" Kalmbergin kartastoon vuodelta 1856. Kalmbergin kartassa Raakkuunojaan oli rakennettu mylly Peltomaan torpan kohdalle, ja ojan pää hävisi suohon ennen Saramaan torppaa eli nykyistä Saarenmaata.
Luettelo kiertoradoista
Tämä on luettelo kiertoradoista keskuskappaleen tai tietyn rataparametrin mukaan lajiteltuna.
Maan kiertoradat
thumb|200px|Mittakaavassa olevat Maan kiertoradat, katso taulukko.
C. L. Moore
Catherine Lucille Moore (24. tammikuuta 1911 Indianapolis − 4. huhtikuuta 1987 Hollywood) oli yhdysvaltalainen tieteis- ja fantasiakirjailija. Hän oli ensimmäisiä tieteiskirjallisuutta kirjoittaneita naisia ja toimi suunnannäyttäjänä monelle muulle naiskirjailijalle. Vuonna 1940 hän avioitui kirjailijakollega Henry Kuttnerin kanssa, minkä jälkeen suurin osa pariskunnan tuotannosta oli yhteistyössä kirjoitettua. Moore lukeutuu science fictionin kulta-ajan tunnetuimpiin ja tuotteliaimpiin kirjailijoihin. Tunnetuimat teoksensa hän julkaisi Weird Talesin ja Astounding Science-Fictionin kaltaisissa pulp-lehdissä.
Lapsuus ja nuoruus
Catherine Lucille Moore syntyi tammikuussa 1911 Indianapolisissa Indianassa. Hänen äitinsä luki paljon, ja myös Catherine kiinnostui kirjoista jo nuorena. Hän piti tieteis- ja fantasiakirjallisuudesta ja erityisesti Edgar Rice Burroughsin Mars ja Tarzan-romaaneista sekä Lewis Carrollin Liisasta ihmemaassa.
Moore aloitti kirjallisuuden opinnot Indianan yliopistossa ja kirjoitti ahkerasti yliopiston opiskelijalehti Vagabondiin. Lehdessä julkaistiin toisen opiskelijan mielipidekirjoitus, jossa Moorea kehuttiin yliopiston sen hetkisen oppilaskunnan lahjakkaimmaksi proosakirjailijaksi. Suuren laman myötä Moore ensin vaihtoi kirjallisuuden opintonsa kauppakouluun ja myöhemmin jätti opiskelunsa kesken voidakseen työskennellä indianapolislaisen pankin sihteerinä.
Kirjailijanura
Vuonna 1931 Moore sattui lounastauolla lukemaan pulp-lehti Amazing Storiesia ja innostui uudelleen tieteiskirjallisuudesta. Mooren ensimmäinen tarina ”Shambleau” ilmestyi Weird Talesin marraskuun 1933 numerossa. Hän julkaisi tarinan nimellä C. L. Moore pitääkseen asian salassa työnantajaltaan, sillä lamaoloissa lisätienestit olisivat saattaneet johtaa työsuhteen päättämiseen. Lukijoiden keskuudessa Moorea luultiin yleisesti mieheksi.
Vuonna 1936 Moore sai ihailijakirjeen Henry Kuttnerilta, joka myös oli pulp-kirjailija. Kuttner osoitti kirjeensä ”herra Moorelle”, mutta sai pian tietää tämän olevan nainen. Kirjailijat alkoivat tehdä yhteistyötä, ja heidän välilleen kehittyi romanttinen suhde. Ensimmäinen yhteistyönovelli ”Quest of the Starstone” ilmestyi Weird Talesissa marraskuussa 1937.
Pariskunta avioitui 1940 ja asettui Los Angelesiin, missä molemmat ryhtyivät vapaiksi kirjailijoiksi. Mooren ja Kuttnerin tuotteliaisuus kasvoi huomattavasti, ja he onnistuivat neuvottelemaan itselleen keskimääräistä paremmat kirjoittajanpalkkiot. Suurin osa pariskunnan tuotannosta oli enemmän tai vähemmän yhdessä kirjoitettua. Teokset merkittiin vaihtelevasti Kuttnerin tai Mooren nimiin, minkä lisäksi he käyttivät lukuisia salanimiä.
Monet pulp-lehdet ajautuivat 1950-luvulla talousvaikeuksiin, ja kirjailijoille maksettavat palkkiot jäivät yleisestä palkkakehityksestä jälkeen. Moore ja Kuttner aloittivat opinnot Etelä-Kalifornian yliopistossa, ja Moore valmistui vuonna 1956. Hän ja Kuttner työskentelivät sen jälkeen Warner Brothersille käsikirjoittajina.
Kuttner kuoli vuonna 1958, mutta Moore jatkoi työskentelyä televisiokäsikirjoitusten parissa. Hän käytti nimeä Catherine Kuttner ja osallistui muun muassa Maverickin ja Yksityisetsivien (77 Sunset Strip) tekemiseen. Hän lopetti kirjoittamisen avioiduttuaan uudelleen vuonna 1963.
Viimeiset vuodet
Ammattimaisen uransa päättymisestä huolimatta Moore pysyi maineikkaana tieteiskirjailijana. Hän piti edelleen yhteyttä alan muihin vaikuttajiin, kuten A. E. van Vogtiin, Robert Blochiin, Larry Niveniin ja Norman Spinradiin. Vuonna 1973 Los Angelesin tieteiskirjallisuusseura myönsi hänelle Forry-palkinnon, ja vuonna 1981 hän sai World Fantasy Award -elämäntyöpalkinnon sekä Gandalf Grand Master -arvonimen. Moorelle tarjottiin myös tieteiskirjallisuuden suurmestarin arvonimeä, mutta hänen aviomiehensä toiveesta ehdokkuus peruutettiin. Perumisen syynä oli Mooren sairastama Azlheimerin tauti. Hän kuoli 1987.
Tuotanto
pienois|pysty|[[Joiryn Jirelistä kertova ”Mustan jumalan suudelma” oli lokakuun 1934 Weird Talesin kansikuvatarina. Kuvittaja Margaret Brundage.]]
Vuosina 1932–1956 fantasia- ja tieteislehdissä julkaistiin yli 75 novellia, jotka olivat osittain tai kokonaan Mooren kirjoittamia. Hänen juonivalikoimansa oli rajallinen, ja hän kierrätti usein ideoita tarinasta toiseen.
Mooren ensimmäinen Weird Tales -novelli ”Shambleau” aloitti science fiction -sarjan, jossa Northwest Smith -niminen sankari seikkailee ympäri aurinkokuntaa kohdaten eksoottisia naisia, outoja hirviöitä ja arvoituksellisia raunioita. Moore jatkoi sarjaa vuoteen 1940 asti. Mooren toinen Weird Talesissa ilmestynyt sarja kertoi Joiryn Jirelistä (Jirel of Joiry), keskiajan Ranskassa seikkailevasta soturinaisesta. Sarjan novellit ilmestyivät vuosina 1934–1939. Jirel oli ensimmäinen miekka ja magia -sarja, jossa on naispuolinen päähenkilö. Vuoden 1936 jälkeen Mooren tuotteliaisuus laski, mahdollisesti ideoiden puutteen vuoksi.
Avioiduttuaan Kuttnerin kanssa 1940 Moore alkoi jälleen kirjoittaa aktiivisesti tieteiskirjallisuutta ja tieteisfantasiaa muttei palannut vanhojen hahmojensa pariin. Myöhäiskauden teokset olivat yleensä Kuttnerin kanssa kirjoitettuja. Pariskunnan kerrotaan kirjoittaneen samalla kirjoituskoneella vuorotellen toisen jatkaessa aina siitä, mihin edellinen oli jäänyt. Mooren vahvuutena on pidetty korkeampitasoista tekstiä ja voimakasta tunteiden kuvausta, joita Kuttnerin omaperäiset ideat ja taitava juonen sommittelu täydensivät. Yksittäisten novellien todellisen kirjoittajan selvittäminen on monessa tapauksessa mahdotonta. Todennäköisesti Kuttnerin nimissä julkaistut tekstit olivat useammin yhteistyössä tehtyjä, kun taas Mooren nimissä julkaistut novellit saattoivat olla kokonaan hänen omiaan.
Astounding Storiesissa julkaistuista teksteistä tunnetuimpia ovat Mooren ja Kuttnerin yhteistyössä kirjoittama Keeps-sarja (1943–1947), joka kuvaa Venuksen merien pohjaan rakennetuissa linnoituksissa elävien ihmisten elämää ydinsodan tuhottua elämän maapallolla. Mooren omista teoksista merkittävimpiä ovat galaktisen imperiumin tuhoa kuvaava Judgment Night -tarinat, jotka ilmestyivät kokoelmana vuonna 1952. Pulp-uran päättymisen ja yliopisto-opintojen alkamisen jälkeen Moore ja Kuttner kirjoittivat lähinnä rikoskirjallisuutta mutta vain vähän tieteistarinoita. Vuonna 1957 ilmestyi kuitenkin Mooren yksin kirjoittama tieteisjännäri Doomsday Morning.
Pulp-historioitsija Ryan Harvey (2007) kuvailee Mooren proosaa purppuraiseksi ja surrealistiseksi. Joiryn Jirel -tarinoissaan Moore vei miekka ja magia -kirjallisuutta älyllisempään ja herkempään suuntaan kirjoittamalla novelleja, joiden keskiössä ei ollut nopeatempoinen seikkailu ja väkivalta vaan päähenkilön tunne-elämä ja sisäinen maailma. Tieteiskertomuksissaan hän varoitti luottamasta liikaa tieteeseen, mikä haastoi science fictionin perinteisen teknologiauskon. Moore leikitteli myös lajityypin sukupuolirooleilla kuvaamalla voimakkaita ja sukupuoleltaan epämääräisiä naishahmoja, ja Lisa Yaszek sekä Patrick B. Sharp (2016) näkevät hänen tuotannossaan feminististiä teemoja.
Merkitys
Mooren Weird Talesissa 1930-luvulla julkaisemat novellit olivat lukijoiden parissa suosittuja, ja päätoimittaja Farnsworth Wright piti ”Shambleaun” julkaisemista eräänä uransa merkittävimmistä päätöksistä. Nykyään Moore lukeutuu science fictionin kulta-ajan tunnetuimpiin kirjailijoihin. Kuttnerin kanssa hän oli myös yksi tuotteliaimmista.
Xylokériza
Xylokériza (transl. myös Xilokériza) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 849 (vuonna 2011).
Maria Silfvan-Westerlund
thumb|260px|Maria Silfvanin hauta Oulun hautausmaalla Maria Elisabeth Silfvan-Westerlund (25. maaliskuuta 1802, Turku – 10. syyskuuta 1865 Oulu) oli suomalainen näyttelijä.
Maria Silfvan oli kotoisin Turusta. Tarinan mukaan hän olisi aloittanut teatteriuran makeisten- ja lipunmyyjänä. Myöhemmin kun hän sai osia näyteltäväkseen, paljastui Marian luontainen lahjakkuus näyttelemiseen. Hänen ensimmäinen aviomiehensä Evert Lemke kuului samaan näyttelijäseurueeseen.
Toisen aviomiehensä Carl Wilhelm Westerlundin mukana Maria siirtyi Ouluun, jossa hänen miehensä omisti yhdistetyn teatteri- ja ravintolakiinteistön ns. Westerlundin salongin. Salongin teatterikatsomoon mahtui peräti 600 katsojaa. Salonki sijaitsi nykyisen Oulun kaupungintalon tontilla, mutta paloi Oulun palossa 1882. Maria Silfvanin mukaan on Oulussa nimetty puisto vuonna 2005. Hänestä on tehty myös näytelmä. Vesa Tapio Valon näytelmän Maria Silfvan ensi-ilta oli Oulun kaupunginteatterissa vuonna 2002. Näytelmä on käännetty myös saksaksi.
Maria Silfvan-Westerlund kuoli ennen miestään ja hänet on haudattu Oulun hautausmaalle samaan hautaan miehensä ja tämän toisen vaimonsa kanssa. Hautakivessä lukee Suomen ensimmäinen näyttelijätär.
Maxisat
thumb|right|200px|Maxisat Networksin logo. thumb|right|200px|Maxivisionin logo.
Maxivision (Maxisat Oy) on IPTV-palveluita kuluttajille, taloyhtiöille ja julkisille yhteisöille myyvä palvelu-operaattori, joka palvelee koko Suomen alueella. Sen IPTV-palveluita saa minkä tahansa operaattorin laajakaistaan (ADSL-, kaapeli-, kuitu- ja mobiiliyhteydet). Maxivision toimii Suomessa yli 20 paikallisen kuituverkon kumppanina tarjoten IPTV-palvelut kuituliittymien asiakkaille.
Maxicaster Oy on konsernin IPTV- ja videoteknologiaa kehittävä liiketoimintayksikkö. Maxicaster on perustettu 2014 tavoitteena kansainvälinen kasvu ja laajentuminen. Yksikkö myy teknologiaratkaisuja operaattoreille ja palveluntarjoajille ja matkailusektorille. Yrityksen Maxisat Educast on kouluille ja oppilaitoksille suunnattu IPTV-palvelu.
Maxisat myi ja tarjosi aiemmin myös laajakaistapalveluita, mutta myi laajakaistapalvelunsa Nebulalle toukokuussa 2011. Maxisat haluaa keskittyä tv-palveluiden tuottamiseen ja kehittämiseen.
Aldwychin metroasema
Aldwych on lakkautettu asema Lontoon metron Piccadilly Linellä. Se palveli pääteasemana lyhyellä osuudella Holbornin metroasemalta. Hyvin alkuperäiskunnossa säilyneet asematilat ovat tehneet siitä suositun elokuvien kuvauspaikan.
Historia
thumb|left|250px|Kaaviokuva Aldwychin ratahaarasta. Kaaviossa punaisella katkoviivalla 1917 poistetut raiteet, punaisella 1994 lakkautetut. Nykyinen Piccadilly-linja sinisellä. Aldwychin vuoteen 1994 käytössä ollut laituri kaaviossa vasemmanpuoleinen. Asema oli tarkoitettu eteläiseksi pääteasemaksi Great Northern and Strand Railwaylle, joka johti Finsbury Parkista pohjoisen suunnasta. Great Northernin ja Piccadilly and Brompton Railwaysin linjat kuitenkin yhdistettiin, jolloin Aldwych jäi Holbornin aseman suunnasta omaksi haarakseen. Vaikka Holbornin ja Aldwychin välille rakennettiin kaksi tunnelia, vain toisessa on kiskot jäljellä.
Aldwychin metroasema avattiin nimellä Strand 30. marraskuuta 1907, jolloin se välitti pelkästään syöttöliikennettä Holbornin metroasemalle.
Tästä poikkeuksena oli myöhäisillan junavuoro, joka kulki Finsbury Parkiin ja palveli läheisen teatterin yleisöä. Se lopetettiin 1908, ja vuodesta 1912 liikennettä Holborniin hoidettiin yhdellä junalla entisten kahden asemesta. Matkustajamäärien jäätyä suunniteltua alhaisemmiksi toinen raide purettiin vuonna 1917 ja Aldwychiin jäi vain yksi laituri.
Syöttöliikenne Aldwychistä jatkui vuoteen 1940 jolloin ratahaara suljettiin ja metroliikenteen käytössä olleesta laiturista tuli julkinen väestösuoja. Toinen, jo käytöstä poistettu tunneli ja laituri muutettiin varastotiloiksi, joihin Elginin marmorit tuotiin suojaan pommituksilta. Liikenne aloitettiin uudelleen vuonna 1946 ja se jatkui aina 30. syyskuuta 1994 asti. Asema oli vuosia jatkuvan lakkautusuhan alla. 1990-luvulle tultaessa hissien uusiminen olisi ollut tarpeen, mutta se katsottiin taloudellisesti kannattamattomaksi, joten koko Aldwychin ratahaara suljettiin. Hissien ja rakenteiden kunnostaminen olisi maksanut arviolta 3–5 miljoonaa puntaa ja aseman päivittäinen käyttäjämäärä oli ainoastaan 600.
Vuosien ajan Aldwychin asema tuli suosituksi kuvauspaikaksi elokuva- ja televisiotuotannoille, jotka halusivat käyttää aitoa asemamiljöötä. Koska ratahaaralla ei ollut läpikulkuliikennettä ja sen ainoa asema oli suljettuna viikonloppuisin kuvausryhmät pystyivät työskentelemään häiriöttömästi toisin kuin avoinna olevilla asemilla. Vuonna 1917 suljettua laituria on käytetty vuosia testauspaikkana uusille laiturisuunnitelmille.
Suljetulla asemalla on yhä useita alkuperäisiä vuoden 1907 piirteitä, kuten esimerkiksi opas- ja nimikyltit, hissin rakenteet ja lippuhallin puhelinkioskit. Rakennus on suojeltu. Aseman maanpäälliset osat ovat vuokrattu tapahtuma- ja taidenäyttelytarkoituksiin. Asemarakennuksen julkisivukorjauksen yhteydessä palautettiin näkyviin sen alkuperäinen nimi Strand.
Käyttö mediassa
Aldwychin metroasemaa on nähty The Prodigyn ”Firestarter”- sekä Fightstarin ”Waste A Moment” -musiikkivideoissa. Myös elokuvan V niin kuin verikosto joitakin kohtia on kuvattu Aldwychin metroasemalla. Elokuvassa Taistelu Englannista Aldwychin metroasema nähdään väestönsuojana.
Henrik Pedersen
thumb|Henrik Pedersen Henrik Pedersen (s. 10. kesäkuuta 1975 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, joka edustaa kotimaassaan Silkeborgia. Hän on pelannut Englannissa valioliigaseura Boltonissa sekä Hull Cityssä. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja on pelannut kolme ottelua Tanskan maajoukkueessa.
Pedersen siirtyi kotimaastaan Boltonin riveihin 3. heinäkuuta 2001 ja teki debyyttinsä 18. elokuuta 2001. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki liigacupissa 11. syyskuuta 2001 voitto-ottelussa (4-3) Walsallia vastaan. Kaudella 2002-2003 Pedersen oli lainassa entisessä joukkueessaan Silkeborgissa, jonne hän palasi vuonna 2008 pelattuaan yhden kauden Hull Cityssä.
Próti
Prote tai Próti  voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Veikko Leuku
Veikko Armas Kalle Leuku (19. toukokuuta 1891 Suur-Pirkkala – 7. syyskuuta 1929 Tampere) oli suomalainen toimittaja.
Maanviljelijän perheeseen Pirkkalankylässä syntynyt Leuko kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen klassillisesta lyseosta vuonna 1912, jonka jälkeen hän työskenteli parin vuoden ajan toimittajana Lahti-sanomalehdessä. Vuonna 1914 Lauku siirtyi Oulusa ilmestyneen Kaiun toimitussihteeriksi ja oli myös lehden päätoimittaja vuoden 1918 ajan. Tammikuusta 1919 lähtien Leuku työskenteli Aamulehden toimitussihteerinä.
Leuku oli kokoomuksen kannattaja. Hän toimi muun muassa Tampereen Suomalaisen Klubin puheenjohtajana 1921–1926 sekä vaikutti Kansallismielisessä nuorisoliitossa, Tampereen kansallisseurassa ja Pohjois-Hämeen kansallisliitossa.
Leuku hukkui höyrylaiva Kurun onnettomuudessa Näsijärvellä syyskuussa 1929 ollessaan matkalla perheensä kesäpaikkaan Kuruun. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle. Onnettomuuden vuosipäivänä 1930 Leukun haudalla paljastettiin kuvanveistäjä Richard Rautalinin tekemä muistoreliefi.
Leukun tytär oli kirjailija Raija Kauttu.
Copypasta
Copypasta (usein suomennettu nimellä kopiopasta) on tekstinpätkä, jota yksityishenkilöt kopioivat ja liittävät Internetiin verkkofoorumeilla ja sosiaalisissa verkostoissa. Copypastojen sanotaan muistuttavan roskapostia, sillä niitä käytetään usein ärsyttämään muita käyttäjiä ja häiritsemään verkossa käytävää keskustelua. Termiä "copypasta" käytettiin ensimmäisen kerran Internetin Usenet-ryhmissä vuonna 2006.
William Cohen
William Sebastian Cohen (s. 28. elokuuta 1940 Bangor, Maine) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi maansa puolustusministerinä demokraatti Bill Clintonin toisella kaudella, vuosina 1997–2001.
Cohen syntyi Bangorissa, Mainessa, venäjänjuutalaisen isän ja irlantilaistaustaisen protestanttiäidin perheeseen. Hän valmistui Bangor High Schoolista vuonna 1958, Bowdoin Collegesta 1962 ja Bostonin yliopiston lakikoulusta 1965. Hän on ollut 14. helmikuuta 1996 alkaen avioliitossa Janet Langhartin kanssa.
Lakimiehen koulutuksen saanut William Cohen oli Bangorin kaupunginvaltuutettuna vuosina 1969–1972 ja pormestarina vuosina 1971–1972. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1973–1979 ja senaatissa vuosina 1979–1997. Hänelle myönnettiin National Collegiate Athletic Associationin Theodore Rooseveltin palkinto vuonna 2001.
Viterbon maakunta
Viterbon maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Latiumin alueella Keski-Italiassa. Maakunnan pääkaupunki on Viterbo, jossa on yli 60 000 asukasta, kun taas muiden kaupunkien väkimäärä jää alle 20 tuhannen. Maakunta on pinta-alaltaan 3 612 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli vuoden 2015 runsaat noin 320 000. Maakunnassa on 60 kuntaa.
Alueen järvien rannoilla on ollut asutusta tuhansien vuosien ajan. Bolsenanjärvi on muodostunut muinaisen tulivuorien kraatteriin. Monet tunnetuista etruskien asuma-alueista sijaitsevat Viterbossa.
Alveolaarinen tremulantti
(Soinnillinen) alveolaarinen tremulantti (r-äänne) on useissa kielissä käytettävä konsonanttiäänne. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa sen merkkinä on [r]. Se esiintyy myös suomen kielessä, jossa se kirjoitetaan kirjaimella R.
Eri kielitieteellisiä lähteitä luettaessa on huomattava, että foneettisen tarkekirjoituksen merkki [r] voi usein tarkoittaa myös useimmissa englannin murteissa esiintyvää soinnillista alveolaarista approksimanttia [ɹ].
Killer Instinct
Killer Instinct on Raren kehittämä tappelupelisarja. Sarja alkoi vuonna 1994 kun Rare julkaisi Killer Instinct -pelin pelihalleissa ja Nintendon Super Nintendo Entertainment System -konsolilla. Peli aiheutti paljon ennakkokohua, mutta ei lopulta menestynyt suuremmin. Peliin tehtiin vuotta myöhemmin jatko-osa Killer Instinct 2, joka julkaistiin seuraavana vuonna nimellä Killer Instinct Gold Nintendo 64:lle. Ensimmäisestä Killer Instinct -pelistä julkaistiin myös vähemmän tunnettu Game Boy -versio.
Alveolaarinen tremulantti
Ääntäminen
Alveolaarisen tremulantin ominaisuuksia ovat:
Killer Instinct
Erot pelien välillä
Tulevaisuuden maailmaan sijouttuva synkkä peli pyörii mysteerisen Ultra Tech -yhtiön ympärillä. Alkuperäinen Killer Instinct lainasi paljon elementtejä yhdestä aikansa maineikkaammasta tappelupelisarjasta, Mortal Kombatista. Ensimmäinen peli toteutettiin huolella ja se kuulunee aikansa parhaimpiin tappelupeleihin. Sen sijaan Killer Instinct 2 kärsi lukuisista bugeista grafiikassa ja muuallakin.
Killer Instinct -pelien spritet tehtiin hyödyntämällä samaa tekniikkaa kuin Donkey Kong Countryssa. Hahmot 3D-mallinnettiin ja renderöitiin 2D-spriteiksi. Ensimmäisessä pelissä tämä antoi hahmoille syvyyttä, mutta Killer Instinct 2:ssa spritejen käyttö osoittautui huonoksi ideaksi.
Midway Games julkaisi Killer Instinct -pelien hallipeliversiot, mikä oli merkittävää koska Midway julkaisi myös kilpailevaa Mortal Kombat -sarjaa samanaikaisesti. Arcade-peli mainosti omalta osaltaan Nintendon Ultra 64 -laitealustaa, ja Nintendo antoi ymmärtää että Ultra 64 oli käytännössä sama laite kuin myöhemmin julkaistava Nintendo 64 -kotikonsoli. Killer Instinct -pelissä oli kuitenkin huomattaviakin teknisiä eroja N64:ään, esimerkiksi pelidata oli tallennettu kiintolevylle ROM-moduulien sijaan.
Luettelo Killer Instinct -hahmoista
Seuraavissa kuvaelmissa on otettu huomioon vain hahmojen taustakertomukset. Ainoa poikkeus on Orchid. Killer Instinct 2:ssa Orchidin ja Combon taustakertomukset ovat ristiriidassa keskenään. Oletettavasti Orchidin loppukertomus on oikea koska Rare on päättänyt että Orchid voitti Eyedolin ensimmäisessä pelissä. Tämä tarkoittaa käytännössä että Orchidin taustatarina Killer Instinct 2:ssa on todennäköisesti virheellinen.
Molemmat pelit
Seuraavat hahmot ovat esiintyneet molemmissa peleissä.
Montes Taurus
thumb|right|Montes Taurus Montes Taurus on rosoinen ja epäyhtenäinen vuoristoinen alue Kuussa. Nämä huiput sijaitsevat ylänköalueella Mare Serenitatista itään. Vuoriston läpimitta on 172 km. Jotkut vuoriston vuorista kohoavat kolmen kilometrin korkeuden. Johannes Hevelius nimesi Montes Tauruksen Etelä-Turkissa sijaitsevien Taurusvuorten mukaan.
Killer Instinct
Vain Killer Instinct
Seuraavia hahmoja ei nähty Killer Instinct 2:ssa
Juuka
Juuka on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, joista noin 3 200 sen kirkonkylässä ja lähialueilla. Juuan pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Juuka on saaristolain mukainen saaristokunta.
Juuan naapurikunnat ovat Kuopio, Kaavi, Kontiolahti, Lieksa, Nurmes, Polvijärvi ja Rautavaara. Entisiä naapurikuntia ovat Nurmekseen vuonna 1973 liitetty Nurmeksen maalaiskunta, Lieksaan samoin vuonna 1973 liitetty Pielisjärvi ja Juankoskeen vuonna 1971 liitetty Säyneinen; Juankoski puolestaan liitettiin Kuopioon vuonna 2017.
Kelmunahkajäkälä
Kelmunahkajäkälä (Peltigera membranacea) on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on vaaleanharmaa tai hieman rusehtava ja huopakarvainen. Alapinta on vaalea ja suonet ovat vaaleita tai tummenevia. Liuskat ovat noin 1–2 senttimetriä leveitä. Kasvustot ovat yleensä noin 15–20 senttimetriä halkaisijaltaan, mutta ne voivat olla myös laajempia. Jäkälä kasvaa Etelä- ja Keski-Suomessa varjoisten kallioseinämien sammalilla, lehtipuiden tyvillä ja joskus myös ravinteikkaalla kivennäismaalla.
Juuka
Maantiede
Juuka sijaitsee Pohjois-Karjalassa, Pielisen länsirannalla. Lähimmät kaupungit ovat Nurmes, Lieksa, Outokumpu ja Joensuu.
Pasi Lampela
Lampela on julkaissut useita näytelmiä, novellikokoelmia ja romaaneja. Hän on usein ohjannut näytelmiensä kantaesityksen itse, minkä lisäksi hän on ohjannut muun muassa David Mametin, Lars Norénin, August Strindbergin, Thomas Vinterbergin, Ingmar Bergmanin, Tennessee Williamsin ja Jan Guilloun teoksia. Hän on myös käsikirjoittanut televisiosarjoja kuten Kylmäverisesti sinun ja Virta.
Juuka
Maantiede
Juuan luontoretkikohteita ovat Juuanharju, Keihäsjoki, Tahkovaara, Kuohusuot-suoalue lampineen ja hetteikköineen Iso-Karhun erästely- ja luontoalue, joka sijaitsee 15 kilometriä Juuan kirkonkylältä Juankoskelle päin, Maaselän harjualueella. Valkealammen luonnonsuojelualue tunnetaan erityisesti lehdoistaan ja soistaan. Hiiden hajuraoksi kutsuttu luola sijaitsee Halivaaran kylässä. Porttilouhi on 700 metriä pitkä kanjoni Pohjois-Vuokon kylässä. Myös UKK-reitti kulkee osittain Juuan alueella.
Pasi Lampela
Lampela opiskeli Teatterikorkeakoulussa dramaturgiaa vuosina 1994–1998 ja on sen jälkeen toiminut vapaana kirjailijana ja ohjaajana.
Lampela kuului Teatteri Jurkan taiteelliseen johtoon vuosina 2000–2014. Vuonna 2013 Jurkka valittiin vuoden teatteriksi.
Juuka
Maantiede
Juuan pinta-alasta noin viidennes on vettä, ja vähintään hehtaarin laajuisia vakavesiä on yli 400. Suurimmat järvet ovat Pielinen ja Höytiäinen, joita seuraavat Vaikkojärvi, Kajoonjärvi, Rauanjärvi, Tuopanjärvi ja Ala-Ruokonen. Muita järviä ovat esimerkiksi Halijärvi ja Polvijärvi.
Pasi Lampela
Ohjauksia
Lampela on usein ohjannut itse kantaesityksen omasta näytelmästään.
Know Your Meme
Know Your Meme (lyh. KYM) on verkkosivusto, joka käyttää wikiohjelmistoa dokumentoidakseen erilaisia Internet-meemejä ja muita verkkoilmiöitä. Se myös tutkii uusia ja muuttuvia meemejä tutkimuksen avulla, koska se kaupallistaa kulttuuria. Alun perin Rocketboomin tuottaman sivuston osti maaliskuussa 2011 Cheezburger Network, jonka vuonna 2016 osti Literally Media.
Juuka
Kylät
Ahmovaara, Halivaara (Hali), Juuka, Kajoo, Kannas, Kuhnusta, Larinsaari, Matara, Nunnanlahti, Paalasmaa, Petrovaara, Pihlajavaara, Polvela, Raholanvaara (Rahola), Timovaara, Tuopanjoki, Vaikko, Vihtasuo, Vuokko.
Historia
Juuan kylä on peräisin 1500-luvulta. 1800-luvun loppupuolella asutus alkoi sijoittua maantien varteen ja sinne alettiin perustaa kauppaliikkeitä. Toisen maailmansodan jälkeen kirkonkylä kehittyi muualle, ja vanha Puu-Juuka säilyi ennallaan.
Juuan seurakunta oli aluksi Pielisjärven ja Nurmeksen seurakuntien osista erotettu rukoushuonekunta, ja oma seurakuntansa vuodesta 1873. Nykyinen kirkko on valmistunut 1850-luvulla, mutta sitä edelsi kaksi aikaisempaa kirkkoa.
Talous
Juuan kunta tunnetaan erityisesti nunnanlahtelaisista vuolukivilouhoksista ja vuolukiviteollisuudesta. Vuolukiviteollisuudessa työskentelee noin 590 ihmistä kahdessa yrityksessä: Nunnanlahden Uuni Oy:ssä ja Tulikivi Oyj:ssä. Koko paikkakunnalla on teollisuustyöpaikkoja noin 800.
Nunnanlahdessa sijaitsee myös Suomen Kivikeskus ja vuolukivimuseo.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat luontaistuote- ja terveysalalla toimiva Filix, Juuan dolomiittikalkki, Juuan SM-Sähkö, Juuan Auto ja metsäalan yritys Piema.
Puu-Juuka
pienoiskuva|Puu-Juukaa. Juuan kirkonkylän puutaloalue tunnetaan Puu-Juukana. Alueen perintöä ja kehitystä vaalii Puu-Juuka-yhdistys. Puu-Juukaan kuuluu kirkonkylän vanha raitti eli Vanhantie sekä Apteekintie, Kirkkotie ja Rakkaudenkuja. Vanhimmat säilyneet rakennukset ovat 1800-luvun loppupuolelta ja nuorimmat 1960-luvulta. Rakennukset ovat asuin- ja asuinliiketaloja sekä julkisia rakennuksia. Taloissa on mielenkiintoisia yksityiskohtia: frontoneita, koristeellisia ikkunanpuitteita ja räystäskonsoleita. Miljöön kulttuurihistoriallinen arvo muodostuu kokonaisuudesta, kaikista rakennuksista yhdessä. Vikilän-taidetaloissa on eri näyttelyissä mukana taidemaalareita, kuvanveistäjiä, perinnetöiden taitajia, keraamikkoja, lasitaiteilijoita, ikonitaidetta. Myllymuseo sijaitsee Puu-Juuassa Herralankosken partaalla.
Vuonna 2006 ilmestyi ensimmäinen kirja Puu-Juuasta. Puu-Juuan raitilta -kirjan on kirjoittanut juukalainen toimittaja Matti Puoskari.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Juuassa oli 4 817 asukasta, joista 2 195 asui taajamassa, 2 552 haja-asutusalueilla ja 70:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Juuan taajama-aste on 46,2 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Juuan kirkonkylä.
Seurakunnat ja pyhäköt
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Juuassa toimii Juuan helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Juuan alueella toimii Nurmeksen ortodoksinen seurakunta. Kunnan alueella sijaitsevia ortodoksisia pyhäkköjä ovat Juuan profeetta Elian tsasouna (Pyhän profeetta Elian tsasouna, Juuan kirkonkylä), Keski-Vuokon kalastajatsasouna (Kristuksen kirkastumisen tsasouna, Keski-Vuokko), ja Pyötikön tsasouna (Ristin ylentämisen tsasouna, Pyötikkö).
Kulttuuria
Muun muassa:
Ruokakulttuuri
Juuan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunakukko ja maitokokkelo, sahti ja naurishuttu.
Japanin moottoritieverkko
pienoiskuva|Japanin moottoritieverkon kartta Japanin moottoritieverkko on maailman seitsemänneksi suurin moottoritieverkko, jonka pituus oli vuoden 2019 alussa yhteensä 11 138 kilometriä. Maan ensimmäinen moottoritie on avattu vuonna 1962. Moottoriteitä kutsutaan japaniksi nimellä jidōshadō tai kōsokudōro ({k-ja|高速道路}}) sekä englanniksi nimellä Expressway.
Historia
Toisen maailmansodan jälkeinen Japanin talouden elpyminen johti massiiviseen henkilöautokannan kasvuun. Silloinen tiejärjestelmä ei pystynyt vastaamaan kasvaneen autoilun tarpeisiin; vuonna 1956 vain 23 prosenttia valtateistä oli päällystetty. Tokion ja Osakan välisestä valtatiestä 1 oli päällystetty vain kaksi kolmannesta.
Huhtikuussa 1956 Japanin hallitus perusti Japan Highway Public Corporationin (JH) vastaamaan maanlaajuisen moottoritieverkon rakentamisesta ja ylläpidosta. Vuonna 1957 annettiin lupa aloittaa Meishin-moottoritien (nykyinen Jidōshadō E1) rakentaminen Nagoyan ja Kōben välille. Ensimmäinen osuus Meishin-moottoritiestä avattiin 1963.
Lisäksi Japanin hallitus perusti muitakin yrityksiä rakentamaan ja ylläpitämään suurimpien kaupunkien moottoritieverkkoja. Metropolitan Expressway Public Corporation (joka vastaa Shutō-moottoritieverkosta) perustettiin 1959, ja Hanshin Expressway Public Corporation (joka vastaa Hanshin-moottoritieverkosta) perustettiin 1962.
Vuonna 1966 tehtiin suunnitelma 7 600 kilometrin mittaisen kansallisen moottoritieverkon rakentamisesta. Tässä suunnitelmassa etusijalla olivat rannikon myötäisesti kulkevat moottoritiet, ja sisämaan poikittaiset moottoritiet olivat toissijaisesti rakennettavia. Vuonna 1987 suunnitelma laajennettiin 14 000 kilometrin mittaiseksi. Tämän jälkeen suunnitelmaan on lisätty yksittäisiä osuuksia, ja yksittäisiä moottoriteitä on suunniteltu jatkettavaksi (ainakin vuonna 2016 moottoriteiden numeroinnin yhteydessä).
Maaliskuussa 2009 silloinen pääministeri Taro Aso julkaisi suunnitelman alentaa tietullit 1 000 jenin suuruiseksi viikonloppuisin ja kansallisina pyhäpäivinä. Arkisin tietulleja alennettaisiin noin 30 prosenttia. National Expressway Construction Associationin mukaan 4,41 miljoonaa ajoneuvoa käyttää Japanin moottoritieverkkoa päivittäin, ajaen keskimäärin 43,7 kilometriä.
Suuri osa uusista kansallisista moottoriteistä on rakennettu tai suunniteltu rakennettavaksi uudella Direct Control Systemillä, jossa Japanin hallitus ja paikallishallitukset rahoittavat moottoritien, joka on avaamisesta asti ilmainen käyttäjille.
Standardit
Kansalliset moottoritiet (高速自動車国道 Kōsoku Jidōsha Kokudō) muodostavat suurimman osan Japanin moottoritieverkosta. Japanin moottoritieverkko muodostaa yhtämittaisen moottoritieyhteyden Honshūn pohjoisosassa sijaitsevan Aomorin kaupungin ja Kyūshūn eteläosassa sijaitsevan Kagoshiman kaupungin välillä sekä yhdistää Shikokun saaren muihin saariin kolmea moottoritiesiltaa pitkin. Lisäksi Hokkaidōn ja Okinawan saarella on oma moottoritieverkkonsa, joka ei ole yhteydessä muuhun moottoritieverkkoon. Hokkaidōsta on tosin Shinkansen-yhteys pääsaarelle, ja myös moottoritietunnelia pääsaarelle sekä Venäjään kuuluvalle Sahalinin saarelle on harkittu. Jos pääsaarelle rakennetaan joskus tunneli, ulottuu yhtenäinen moottoritie (joskin pääosin Hokkaidōn saarella vain 1+1-kaistainen) Wakkanain kaupungista Kagoshiman kaupunkiin. Myös Japanin ja Korean välille on suunniteltu moottoritie- ja rautatietunnelia. Tämäntyyppinen tunneli yhdistäisi Japanin moottoritieverkon muun Euraasian moottoritieverkkoihin muodostaen muiden maiden moottoritiesuunnitelmien toteutuessa lopulta jatkuvan moottoritieyhteyden Wakkanaista Portugalin länsirannikolle (Kiinan Dandongista länteen on jo suunnittella tai toteutunut moottoritieyhteys).
Nopeusrajoitus on pääsääntöisesti nelikaistaisilla osuuksilla 100 km/h ja vähimmäisnopeus 50 km/h. Ajoneuvot, joiden rakenteellinen nopeus on alle 50 km/h, kuten traktorit ja mopot, on kielletty moottoriteiltä. Lähes kaikki moottoritiet on varustettu vaihtuvilla nopeusrajoituksilla, joita voidaan alentaa väliaikaisesti (huonon kelin ja liikenteen takia) tai pysyvästi (kohonneen onnettomuusriskin alueilla). Kaksikaistaisilla moottoriteillä on yleensä 70 km/h nopeusrajoitus, joskin uusimmilla osuuksilla on kokeiltu ja tällä hetkellä käytössä pysyvästi 80 km/h nopeusrajoitus. Vuonna 2017 alkoi kokeilu moottoriteillä E1A ja E4 nopeusrajoituksen nostamisesta lukemaan 110 km/h. Vuonna 2019 nopeusrajoitus korotettiin näillä osuuksilla lukemaan 120 km/h. Uudet korkeammat nopeusrajoitukset saattavat yleistyä tulevaisuudessa muillakin Japanin moottoriteillä.
Moottoriteiden varsilla on useita levähdysalueita (joissa on yleensä vain vessat, kioski, kahvila tai pieni kauppa) sekä palvelualueita (joissa on yleensä myös huoltoasema, ravintola tai jopa hotelli). Kaksikaistaisilla vähäliikenteisillä moottoriteillä on yleensä vain levähdysalueita, ja niitäkin harvassa.
Tietullit
Suuri osa Japanin moottoriteistä on maksullisia (joskin suuri osa äskettäin avatuista moottoriteistä on ilmaisina). Maksulliset valtakunnalliset moottoritiet ovat muihin maihin verrattuna kalliita käyttää, esimerkiksi noin 325 kilometrin mittainen matka Tokiosta Nagoyaan maksaa 7 100 jeniä henkilöautolle.
Tietullit perustuvat joitain poikkeuksia lukuun ottamatta pääsääntöisesti ajettuun matkaan ja sisältävät 150 jenin kiinteän vähimmäishinnan. Moottoritielle ajettaessa otetaan lippu, joka annetaan moottoritieltä poistuttaessa ja maksettaessa joko virkailijalle tai syötetään automaattiin. Lisäksi käytössä on ETC-järjestelmä, jota käytettäessä ajetaan erillisille kaistoille tietulliasemalla. ETC-järjestelmä veloittaa tiemaksun automaattisesti eikä vaadi pysähtymistä. Kaikki tiemaksut pyöristetään 50 jenin suuruiseksi ja niihin sisältyy kulutusvero. Jos tulliasemien välillä on voinut käyttää useampaa eri reittiä, veloitetaan tiemaksu aina lyhimmän reitin mukaan.
Tienumerointi
Japanin moottoritiet olivat alun perin numeroimattomia, ja niillä oli pitkään vain nimet. Vasta 24. lokakuuta 2016 Japanin maa-, infrastruktuuri-, liikenne- ja turistiministeriö (MLIT) julkaisi tienumerointijärjestelmän kansallisille moottoriteille.
Moottoriteiden numero alkaa E-kirjaimella ja kehämoottoriteiden C-kirjaimella. C-kirjaimella alkavat numerot voivat esiintyä useilla kaupunkialueilla.
Moottoritiet on numeroitu sen mukaan, mitä valtatietä ne seuraavat, esim. Tokion ja Osakan välistä valtatietä 1 seuraava moottoritie on numeroltaan E1. Numerot E59-E79 on annettu moottoriteille, jotka eivät seuraa mitään kaksinumeroista valtatietä. Nämä on numeroitu alkaen pohjoisesta etelään. Numerot E80-E99 ovat aiemmin valtakunnalliseen moottoritieverkkoon kuulumattomille moottoriteille, jotka lisättiin verkkoon vuonna 2016.
Päävaltateiden 1-5 reittiä seuraa useampi moottoritie, joista uudempi moottoritie on numeroitu numerolla ExA, esim. Tokion ja Aomorin välistä valtatietä 4 seuraa pohjoisosissa kaksi eri reittiä, Kosakan kautta kulkeva vanhempi pääreitti E4 ja Hachinohen kautta kulkeva uudempi sivureitti E4A.
Luettelo
Luettelo Japanin valtakunnallisista moottoriteistä
Estadio Azteca
thumbEstadio Azteca on Méxicon kaupungissa sijaitseva jalkapallostadion. Sen kapasiteetti on 95 550 katsojaa, joka tekee siitä maailman toiseksi suurimman stadionin, jolla on yksittäiset istumapaikat. Kaiken kaikkiaan se on maailman 12. suurin stadion.
Stadion on valmistunut vuonna 1966 vuoden 1968 kesäolympialaisia varten. Tämän lisäksi siellä on pelattu kaksia jalkapallon MM-kilpailuja vuosina 1970 ja 1986. Molempien turnauksien loppuottelut pelattiin Estadio Aztecalla. Myös kuuluisa vuoden 1986 MM-turnauksen puolivälierä Argentiina–Englanti pelattiin stadionilla. Ottelussa Diego Maradona iski kaksi maailmankuulua maaliaan.
John Tardy
John Tardy (s. 15. maaliskuuta 1968 ) on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Obituaryn laulaja ja kyseisen yhtyeen rumpali Donald Tardyn veli. Hän oli vuosina 1997–2002 töissä tietokoneyrityksessä, joka oli luultavasti pääsyy yhtyeen hajoamiseen.
Viktor Kantele
Viktor Mikko Mikael Kantele (s. 11. tammikuuta 1997 Kotka) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Porvoon Akillesta ja hänen valmentajanaan toimii Lars Fagerholm.
Maithai Huajaisin
Maithai Huajainsin (, s. 26. tammikuuta 1968; Nakhon Ratchasima, Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja studioalbumeilla Hen Ther Thee Germany ja Phua Sam Rong.
Viktor Kantele
Kalevan kisoista Kantele on saavuttanut hopeaa 110 metrin aitajuoksusta vuonna 2018 ja pronssia vuonna 2017. Sisäratojen SM-kilpailuissa Kantele voitti pronssia 60 metrin aidoissa vuosina 2018 ja 2020. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on ollut mukana voittamassa kultaa 4 x 100 metrin viestijuoksusta vuosina 2016, 2017 ja 2021.
Kantele eteni 110 metrin aitajuoksussa välieriin Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hänet hylättiin saman matkan alkueräjuoksussa Bydgoszczin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017.
Ennätyksikseen Kantele on juossut 60 metrillä 6,95 (hallissa), 100 metrillä 10,86, 200 metrillä 22,54, 400 metrillä 50,15 (hallissa), 60 metrin aidoissa 7,98 ja 110 metrin aidoissa 14,16.
Andrés Fernández
Andrés Eduardo Fernández Moreno (s. 17. joulukuuta 1986 Murcia, Espanja) on espanjalainen jalkapallomaalivahti.
Seurajoukkueura
Andrés teki ensiesiintymisensä Osasunan edustusjoukkueessa kaudella 2007–2008 21. lokakuuta 2007 ottelussa Almeríaa vastaan. Hän toimi joukkueessa kolmosvahdin asemassa, eikä saanut ensiesiintymisensä jälkeen enempää vastuuta loppukauden aikana.
Peliaikaa Andrés sai Osasunan reservijoukkueessa, jossa hän toimi ykkösmaalivahtina kaudet 2007–2010. Kesällä 2010 hänet lainattiin yhden kauden sopimuksella Huescaan. Hän palasi joukkueeseen seuraavaksi kaudeksi 2011–2012 ja on toiminut ykkösvahtina Asier Riesgon loukkaannuttua Atlético Madridia vastaan pelatussa ottelussa 28. elokuuta 2011.
Lätsä
pienoiskuva|Lätsä-patsas [[Hartlepoolissa, Englannissa.]] Lätsä (Andy Capp) on Reg Smythen luoma sarjakuvahahmo, josta kertovaa strippisarjakuvaa on julkaistu Daily Mirrorissa ja Sunday Mirrorissa 5. elokuuta 1957 lähtien.
Lätsä on määräilevä aviomies, joka karttelee työtä, vuokranmaksua ja anoppiaan ja viihtyy enimmäkseen pubeissa poissa kiltin vaimonsa Floran (Florrie Capp) luota. Perheellä ei ole lapsia. Lätsä pitää oluen lisäksi jalkapallosta, hevoskilpailuista, vedonlyönnistä, kyyhkysten kasvattamisesta, biljardista ja vieraista naisista. Lätsä edustaa Pohjois-Englannista Lontoon itäisten kaupunginosien työläiskortteleihin muuttanutta miestä. Piirtäjän kertoman mukaan hahmot perustuvat hänen omiin vanhempiinsa.
Lätsä meni ilmestyttyään nopeasti kaupaksi. Smythe oli onnistunut tekemään paheksuttavasta hahmosta sympaattisen sankarin. Sarjaa julkaistaan noin 50 maassa. Suomessa Satakunnan Kansa ja Turun Sanomat ovat julkaisseet sitä sunnuntainumeroissaan. Suomessa Lätsästä on myös tehty Tampereen murteelle käännetty albumi Hämpih hanu. Lätsästä on tehty myös korttipeli.
Englantilaisen Buster-sarjan päähenkilö nimettiin Lätsän pojaksi.
Montserratinturpiaali
Montserratinturpiaali (Icterus oberi) on vaarantunut Montserratin saarella elävä varpuslintu. Lajin elinalue on erittäin pieni.
Kooltaan montserratinturpiaali on n. 20–22 cm. Lajin pää, rinta, yläselkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään mustat. Montserratinturpiaalin vatsa ja alaselkä ovat väritykseltään keltaiset. Naaras on koirasta pulleampi ja alapuoli on kellanvihreä ja selkä kellertävä. Linnun äänet ovat matalia vihellyksiä ja karhea chuur.
Motnserratinturpiaalit elävät metsissä 150–900 metrin korkeudessa. Pesän ne tekevät yleensä Heliconia caribbaea -puun oksistoon. Laji käyttää ravintonaan pääosaksi hyönteisiä, mutta ajoittain myös kasvien mettä ja hedelmiä.
Montsarratinturpiaaleja arveltiin vuonna 2012 elävän 307–690 yksilöä. Suurin uhka, joka kohdistuu kantaan on elinympäristön tuhoutuminen. Lisäksi kantaa vähentävät pesärosvot kuten saarelle levinneet rotat sekä keltanokkamatkija. Lisäksi kantaan vaikuttavat hyönteisten vähäisyys. Lähes kaksi kolmasosaa saaren linnuista kuoli tulivuorenpurkauksien yhteydessä 1995–1997. Purkaukset tuhosivat lintujen elinalueita ja tuhka aiheutti myös kroonisia sairauksia linnuille. Sittemmin kanta on tasaantunut ja lähtenyt jopa hienoiseen nousuun, minkä ansiosta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto siirsi vuonna 2016 äärimmäisen uhanalaisesta vaarantuneeksi.
Ilari Manninen
pienoiskuva|Ilari Manninen Kalevan kisoissa 2020. Tatu Ilari Manninen (s. 11. lokakuuta 1997 Mikkeli) on suomalainen aitajuoksija. Hän edustaa Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Antti Mero jr.
Manninen karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 ja alkuerissä saman ikäluokan MM-kilpailuissa Bydgoszczissa 2016. Hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Gävlen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Hän karsiutui 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021, Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 ja Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 sekä 110 metrin aitajuoksussa Münchenin EM-kilpailuissa 2022.