cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Matti Kuparinen
Paluu Ässiin
Kaudella 2017–2018 Kuparinen ratkaisi Ässille puolivälieräpaikan, kun hän teki pudotuspelien ensimmäisen kierroksen kolmannessa ottelussa 15. maaliskuuta 2018 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan Ässien 2–3-voittomaalin ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 67.18. Kuparinen sai ottelussa myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Maksim Matushkinin tekemään maaliin. Petri Lätti valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kuparinen jakoi lopulta pudotuspeleissä Ässien sisäisen pistepörssin voiton Jarno Kärjen ja Antoine Laganièren kanssa tehoilla 2+2=4.
Lipunrepijä
Historia
Lipunrepijä aloitti uransa näyttävästi hyökkäämällä Yhdistyneitten kansakuntien New Yorkissa sijaitsevaa päämajaa vastaan. Tuhottuaan tusinoittain eri maiden lippuja, hän pakeni paikalta, mutta hyökkäsi myöhemmin lehdistötilaisuutta pitävää Kapteeni Amerikkaa vastaan. Kapteeni kuitenkin voitti fanaattisen Lipunrepijän suorassa televisiolähetyksessä.
Matti Kuparinen
Siirtyminen EBEL:ään ja uran päättyminen
Kaudeksi 2018–2019 Kuparinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Syyskuussa 2019 hän ilmoitti omalla Twitter-tilillään lopettaneensa pelaajauransa.
Hietalemmikki
Hietalemmikki kasvaa noin 10 cm korkeaksi, ja sen lehdet ovat pienet sekä keskisuonen alapinnalta koukkukarvaiset. Muilla pienikukkaisilla lemmikeillä ei ole vastaavanlaisia, koukkukärkisiä karvoja keskisuonen kohdalla. Hietalemmikin kukinto koostuu monista pienistä ja sinisistä kukista, jotka sijaitsevat varren päässä melko tiiviinä rykelmänä. Yksittäinen kukka on vain noin yhden millimetrin levyinen. Hietalemmikki kukkii keväällä, huhti–toukokuussa. Hietalemmikin hedelmä on noin yhden millimetrin pituinen lohkohedelmä.
Lipunrepijä
Historia
Lipunrepijä palasi ristiretkensä pariin myöhemmin ja järjestönsä ULTIMATUMin kanssa taisteli jälleen Kapteeni Amerikkaa vastaan. Hän sai kuitenkin tietää, että vanha natsisotarikollinen Punakallo rahoitti salaisesti ryhmän toimintaa. Lipunrepijä piti itseään vastuullisena tapahtuneesta ja oli pakotettu pyytämään Kapteeni Amerikan apua Punakallon voittamiseksi. Pysyvää yhteistyötä miesten välille ei syntynyt.
Matti Kuparinen
Maajoukkueura
Kuparinen pelasi Suomen A-maajoukkueessa yhteensä 13 ottelua tehopistein 1+5=6. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 6. syyskuuta 2008 Finnkampenissa Södertäljessä Ruotsia vastaan. Kuparinen teki ottelussa myös ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan A-maajoukkuemaalinsa, kun hän teki ottelun ensimmäisen maalin ajassa 13.51.
Hietalemmikki
Hietalemmikki kasvaa kuivilla ja hiekkaisilla paikoilla, kuten pelloilla, mäenrinteillä ja kallioilla. Suomessa hietalemmikki on melko yleinen Ahvenanmaalla. Sen lisäksi sitä esiintyy jonkin verran myös lounaisrannikolla sekä hieman myös aivan itärajan tuntumassa Etelä-Karjalassa.
Lipunrepijä
Historia
Myöhemmin Lipunrepijä on ottanut yhteen sellaisten sankarien, kuin Tuomarin, Aaveajajan ja Kuuritarin kanssa.
Matti Kuparinen
Muuta
Kuparisen isä Risto toimi Suomen Jääkiekkoliitossa ja Ässien organisaatiossa eri luottamustehtävissä. Hän kuului Ässien SM-liigajoukkueen hallitukseen ja toimi myös seuran toimitusjohtajana kaudella 2002–2003.
Lipunrepijä
Voimat ja varusteet
Lipunrepijä on fyysisesti erinomaisessa kunnossa. Hän on huippuluokan voimistelija ja lähitaistelija, joka on saanut oppia taistelulajeihin japanilaisilta mestareilta. Lähitaisteluissa Lipunrepijä käyttää yleensä aseenaan vanhanaikaista aamutähteä.
Tunteet ja käteinen
Tunteet ja käteinen on Dxxxa D & Hzzztin vuonna 2011 Helmi Levyt -yhtiön kautta julkaistu albumi. Kappaleesta Pihvi homma on julkaistu musiikkivideo.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Dxxxa D. Biitit Hzzzt, paitsi 9 Jukka Kokkonen.
Neiti Marple: Lomahotellin murhat
Neiti Marple: Lomahotellin murhat (Miss Marple: A Caribbean Mystery) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut rikoskirjailija Agatha Christien romaaniin Lomahotellin murhat perustuva televisioelokuva. Se on osa ITV:n tuottamaa Neiti Marple -televisioelokuvien sarjaa. Pääosaa neiti Marplena näyttelee Julia McKenzie.
Elokuvassa Neiti Marple on lomailemassa fiktiivisellä St. Honorén saarella Karibialla. Hän törmää juonittelua ja mustaa magiaa täynnä olevaan tapaukseen, kun tunnetusta murhaajasta valokuvaa hallussaan pitävä vanha majuri kuolee hämärissä olosuhteissa.
Jaksollinen järjestelmä
Alkuaineiden jaksollinen järjestelmä eli alkuainetaulukko on taulukko tunnetuista alkuaineista ryhmiteltynä niiden elektronirakenteen mukaan. Jaksollinen järjestelmä on kemian perustyökaluja. Sen avulla voidaan arvioida, mitkä alkuaineet muistuttavat toisiaan ja miten taulukossa lähekkäin olevat alkuaineet eroavat toisistaan. Lisäksi alkuaineiden ominaisuuksia, esimerkiksi atomimassoja, voidaan taulukoida jaksolliseen järjestelmään, mikä helpottaa tietojen löytämistä ja vertailemista.
Moody's
Moody's (Moody's Investors Service) on yhdysvaltalainen, monikansallinen luottoluokitusyritys. Yritys arvioi joukkovelkakirjoihin sijoittavien luottokelpoisuutta standardoidun asteikon mukaan ja tekee sekä kaupallisten että valtion organisaatioiden taloudellisia analyyseja.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Jaksollisen järjestelmän pystyrivejä kutsutaan ryhmiksi. Saman ryhmän alkuaineilla on samantapainen uloimman elektronikuoren rakenne, joten niiden ominaisuudet muistuttavat toisiaan. Esimerkiksi jalokaasut eivät juurikaan muodosta yhdisteitä, kun taas alkalimetallit reagoivat helposti ja muodostavat samantapaisia yhdisteitä. Toisaalta tiedetään, että jalokaasujen reaktiivisuus kasvaa ryhmässä alaspäin mentäessä.
Moody's
Liikemies Warren Buffett omisti vuonna 2011 yrityksestä 13 prosenttia, mikä teki hänestä suurimman osakkeenomistajan ja ainoan, jonka omistusosuus ylitti 5 prosenttia.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Jaksollisessa järjestelmässä on 18 ryhmää. Kemian järjestö IUPAC suosittaa, että ne numeroidaan luvuin 1–18. Vanhempi käytäntö on ollut, että niin sanotut pääryhmät (1, 2, 13–18) merkittiin roomalaisin numeroin. Esimerkiksi ryhmä 14 eli hiiliryhmä on tällöin IV. Kolmas tapa on käyttää sekaisin kirjaimia A ja B sekä roomalaisia numeroja, jolloin ryhmät 1–8 ovat I A – VIII A ja ryhmät 11–18 I B – VIII B, esimerkiksi ryhmä 14 on IVB. Kirjainten A ja B käyttö sekä ryhmien numerointi vaihtelivat kuitenkin hyvin paljon eri kirjojen ja julkaisujen välillä. Esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Euroopassa käytettiin erilaisia merkintätapoja. IUPAC suositteli tästä käytännöstä luopumista vuonna 1988. Nykyiset ryhmät 8–10 luettiin aikaisemmin yleensä yhdeksi ryhmäksi, johon poikkeuksellisesti kuului kustakin jaksosta kolme alkuainetta.
Moody's
Yhdysvaltain finanssialan sääntelyviranomainen SEC on tunnustanut luottoluokittajat vuodesta 1975 (Nationally Recognized Statistical Rating Organization, NRSRO). Moody'silla on noin 40 prosentin markkinaosuus alansa maailmanmarkkinoista. Yhtiö on yksi maailman kolmesta suurimmasta luottoluokituslaitoksesta Standard & Poorsin ja Fitch Ratingsin ohella.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Jaksollisen järjestelmän vaakarivejä sanotaan jaksoiksi. Jakson numero ilmoittaa, kuinka monta miehitettyä elektronikuorta alkuaineella on. Jaksossa vasemmalta oikealle liikuttaessa alkuaineen järjestysluku eli protonien lukumäärä kasvaa. Alkuaineiden ominaisuudet vaihtelevat tavallisesti huomattavasti saman jakson sisällä. Metalliset alkuaineet sijaitsevat jakson alkupäässä vasemmassa reunassa ja epämetallit oikeassa reunassa.
Moody's
Historia
Moody's juontaa historiansa kahteen kustannusyhtiöön, jotka perusti John Moody, modernien joukkovelkakirjalainojen luottoluokitusten keksijä. Vuonna 1900 Moody julkaisi ensimmäisen markkina-arvionsa, nimeltään Moody's Manual of Industrial and Miscellaneous Securities, ja perusti John Moody & Companyn. Julkaisussa oli yksityiskohtaisia ​​tilastoja rahoituslaitosten, valtion virastojen, valmistus-, kaivos-, yleishyödyllisten ja elintarvikeyritysten osakkeista ja joukkovelkakirjoista. Se menestyi jo alkuvaiheessaan ja sen ensimmäinen painos myytiin loppuun kahden ensimmäisen kuukauden aikana. Vuoteen 1903 mennessä Moody's Manual oli tullut Yhdysvalloissa tunnustetuksi julkaisuksi. Moody joutui kuitenkin myymään yrityksensä pääoman puutteen vuoksi, kun vuoden 1907 finanssikriisi aiheutti markkinoilla suuria muutoksia.
Teppo Raikas
Väinö Teppo Raikas (alun perin Wäinö Teofilus Durchman, 9. lokakuuta 1883 Viipuri – 9. toukokuuta 1916) oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Yksi tapa jakaa jaksollinen järjestelmä on myös atomiorbitaalien täyttymisjärjestykseen perustuen neljään lohkoon, jotka ovat s-, p-, d- ja f-lohkot. Ryhmät 1 ja 2 sekä helium kuuluvat s-lohkoon, p-lohkoon ryhmät 13–18 (paitsi helium), d-lohkoon ryhmät 3–12 (siirtymämetallit) ja f-lohkoon lantanoidit ja aktinoidit.
Moody's
Historia
Moody palasi markkinoille vuonna 1909 uudella julkaisulla, joka keskittyi yksinomaan rautatielainoihin, Analysis of Railroad Investments ja uudella yhtiöllä, Moody's Analyzes Publishing Companylla. Moody kyllä myönsi, että joukkovelkakirjalainojen luokituksen käsite ei ollut täysin hänen keksimänsä – hän piti Wienissä ja Berliinissä tehtyjä varhaiset joukkovelkakirjalainojen luokituksia inspiraation lähteenä – hän oli ensimmäinen, joka julkaisi ne laajalti, helposti saatavilla olevassa muodossa. Moody oli myös ensimmäinen, joka veloitti sijoittajilta merkintämaksuja.
Teppo Raikas
Teppo Raikas syntyi Viipurissa 9.10.1883. Hänen vanhempansa olivat sahanhoitaja Anders Gerhard Durchman (1851–1917) ja hänen 1881 vihitty puolisonsa Anna Maria o.s. Wirman (s. 1857). Teppo Raikkaan veli Yrjö Raikas (1888–1962) oli 1930- ja 1940-luvuilla vaikuttanut kansallissosialistinen poliitikko.
Moody's
Historia
1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla yritystodistukset ja pankkitalletukset alettiin luokitella. Myös suuret virastot alkoivat veloittaa joukkovelkakirjojen liikkeeseenlaskijoita ja niihin sijoittavilta – Moody's aloitti tämän vuonna 1970. Luottoluokituslaitosten koko kasvoi liikkeeseenlaskijoiden määrän kasvaessa sekä Yhdysvalloissa että ulkomailla, mikä teki alan toiminnasta huomattavasti kannattavampaa. Vuonna 2005 Moody's arvioi, että 90 % luottoluokituslaitosten tuloista tuli liikkeellelaskemisen palkkioista.
Teppo Raikas
Raikas pääsi ylioppilaaksi 1903 Viipurin klassillisesta lyseosta ja oli näyttelijänä Kansallisteatterissa vuodesta 1905 alkaen.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Olomuoto normaaliolosuhteissa (0 °C ja 101 325 Pa)
Teppo Raikas
Raikas osallistui ensimmäisten kahden suomalaisen elokuvan filmaukseen: Salaviinanpolttajat (1907) ja Sylvi (1913). Käsikirjoituskilpailun pohjalta syntyneessä Salaviinanpolttajissa hän esitti viinanpolttajaa. Vuoden 1907 kevättalvella kuvattu ja 29. toukokuuta 1907 ensi-iltaan tullut Salaviinanpolttajat sai hyvän yleisönsuosion. Sylvissä Raikkaan roolihahmo oli arkkitehti nimeltä Viktor Hoving.
Roger Miller
Roger Dean Miller (2. tammikuuta 1936 – 25. lokakuuta 1992) oli yhdysvaltalainen pop- ja kantrimuusikko sekä näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten honky-tonk vaikutteisista 1960-luvun puolivälin kantri- ja pop-listahiteistään "King of the Road", "Dang Me" ja "England Swings".
Karhukivi
Karhukivi on kolmen kylän rajapyykki Orimattilassa. Se on suuri siirtolohkare, joka sijaitsee Kukkaramäen kaakkoisjuurella, mäen kaakkoispuolella. Kiven mitat ovat noin neljä kertaa kuusi kertaa kolme metriä. Kivi on toiminut Pakaan, Tönnön ja Viljamaan kylien rajakivenä. Pakaan kylän rajat on määritelty vuonna 1486, jolloin myös Karhukivi mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä. Kivi toimii yhä edelleen kylien rajana.
Teppo Raikas
Vuonna 1911 Raikas ohjasi ensimmäisen elokuvaversion Minna Canthin Anna Liisasta ja käsikirjoitti elokuvan Hyökyaaltoja. Kummankin elokuvan nauhat olivat kuitenkin teknisesti liian heikkoja niiden saattamiseksi esityskuntoon, mutta samalla tavoin käsitelty Sylvi saatiin esityskuntoon. Siitä on nykypäiviin säilynyt noin 13 minuutin jakso.
Teppo Raikas oli perustamassa Suomen Näyttelijäliittoa. Perustamiskokouksessa 27. toukokuuta 1913 hän toimi puheenjohtajana ja hänet valittiin myös liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Roger Miller
Miller kasvoi Oklahomassa ja suoritettuaan asepalveluksen hän otti ensiaskeleensa lauluntekijänä. Hänen sanoituksiaan olivat muiden muassa Jim Reevesin "Billy Bayou" ja Ray Pricen "Invitation to the Blues". Myöhemmin hän ryhtyi myös esiintyväksi artistiksi saavuttaen uransa lakipisteen 1960-luvun puolivälissä. Hän jatkoi esiintymistä aina 1990-luvulle asti. Hänen viimeinen TOP20-hittinsä oli Willie Nelsonin kanssa duetoitu "Old Friends" vuonna 1982.
Miller myös esitti ja teki useita lauluja vuonna 1973 ensi-iltansa saaneeseen Disney-animaatioon Robin Hood. Vuonna 1985 hän sävelsi ja sanoitti Broadway-musikaalin "Big River", jossa hän myös itse esiintyi.
Miller kuoli keuhkosyöpään lokakuussa 1992 ja kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin Country Music Hall of Famen jäseneksi. Hänen musiikkiaan ovat sittemmin esittäneet ja levyttäneet useat muut kantrimuusikot. Alan Jacksonin versio kappaleesta "Tall, Tall Trees" ja Brooks & Dunnin versio kappaleesta "Husbands and Wives" nousivat 1990-luvulla kantrilistojen kärkipaikoille. Vuonna 2004 hänen kotikaupunkiinsa, Oklahoman Erickiin avattiin The Roger Miller Museum. Museo lopetti kuitenkin toimintansa jo vuonna 2017.
Jaksollinen järjestelmä
Ryhmät, jaksot ja lohkot
Esiintyvyys
Säännönmukaisuudet
lang=fi|thumb|350px|left|Ionisoitumisenergian jaksollinen trendi Jaksollinen järjestelmä on saanut nimensä siitä, että monet ominaisuudet muuttuvat siinä säännöllisesti (”jaksollisesti”). Seuraavat säännönmukaisuudet pätevät useimmissa tapauksissa:
Historia
300px|thumb|[[John Newlands (kemisti)|Newlandsin vuonna 1866 esittämä jaksollinen järjestelmä perustui oktaavilakiin]] Vuonna 1865 englanti­lainen kemisti John Newlands esitti teorian, että kun alku­aineet järjestetään kasvavan atomi­painon mukaiseen järjestykseen, havaitaan saman­kaltaisia toistuvia jaksoja ominai­suuk­sissa kahdeksan alku­aineen välein. Hän nimitti teoriaansa oktaavi­laiksi. New­landsin teoriaa ei yleisesti hyväksytty ja häntä keho­tettiin etsimään saman­kaltai­suuksia järjestämällä alku­aineet aakkos­järjes­tykseen.
upright=1.15|thumb|right|Mendelejevin jaksollisen järjestelmän ensimmäinen versio vuodelta 1869. Nykyisestä käytännöstä poiketen jaksot esitettiin pystysuorissa sarakkeissa ja ryhmät vaakasuorilla riveillä.
Nykyisen kaltaisen jaksollisen järjestelmän julkaisi ensimmäisenä venäläinen Dmitri Mendelejev vuonna 1869. Saksalainen Lothar Meyer oli kehittänyt samoihin aikoihin oman alkuainetaulukkonsa.
Mendelejev ennusti jaksollisen järjestelmänsä avulla, että olisi olemassa kolme aiemmin tuntematonta alkuainetta. Hän myös arvioi tarkasti niiden ominaisuuksia. Kun nämä alkuaineet – gallium, skandium ja germanium – löydettiin ja niiden, etenkin galliumin, ominaisuudet näyttivät olevan lähellä Mendelejevin ennustetta, jaksollinen järjestelmä hyväksyttiin laajasti ja sen käyttö yleistyi 1880-luvulla. Myöhemmin siihen jouduttiin kuitenkin lisäämään kokonaan uusi ryhmä eli sarake, kun löydettiin jalokaasut. Harvinaisten maa­metallien sijoittamista järjestelmään pidettiin myös pitkään ongelmallisena, sillä ne jouduttiin sijoittamaan samaan ruutuun, ja vasta röntgensäteilyn spektrit tekivät mahdolliseksi selvittää, kuinka monta niitä kaikkiaan oli.
Mendelejevin mukaan järjestelmä osoitti, että alkuaineen ominaisuudet riippuivat sen atomi­painosta. Ominaisuuksiensa vuoksi esimerkiksi telluuri ja jodi jouduttiin kuitenkin sijoittamaan päin­vastaiseen järjestykseen kuin niiden atomi­painot edellyttivät. Mendelejev epäili tämän johtuvan siitä, että telluurin atomi­paino oli mitattu väärin. Vuonna 1913 Henry Moseley osoitti alku­aineiden röntgen­spektrien avulla, että jokaisen alkuaineen atomin ytimellä on tietyn suuruinen sähkövaraus, joka kasvaa aina saman verran siirryttäessä jaksollisessa järjestelmässä alku­aineesta seuraavaan. Koska ytimen varaus osoitti suoraan alku­aineen paikan järjestelmässä, sitä alettiin kutsua alku­aineen järjestys­luvuksi.
Vuonna 1922 Niels Bohr osoitti, kuinka alkuaineiden kemiallisissa ominaisuuksissa havaitut säännönmukaisuudet voitiin selittää atomin rakenteen perusteella. Tämän vuoksi hän täydensi jo aiemmin esittämäänsä atomimallia seuraavilla lisäoletuksilla: Tältä pohjalta Bohr selitti ionisidoksen muodostumisen: Jos uloimmalla kuorella on vain yksi tai muutama elektroni, ne irtoavat helposti ja atomista tulee positiivinen ioni. Jos taas uloimmalla kuorella siellä on vain yksi tai muutama vähemmän kuin sinne mahtuisi, atomi ottaa helposti vastaan lisää elektroneja niin, että tämä kuori täyttyy.
Oletusta (2) voitiin myöhemmin tarkentaa niin, että sen pohjalta muotoiltiin Paulin kieltosääntö, kun taas oletus (3) vastaa sitä, mikä nykyisin tunnetaan oktettisääntönä. Gilbert Newton Lewis täydensi teoriaa myöhemmin selittämällä atomin rakenteen avulla myös kovalenttisen sidoksen muodostumisen.
Järjestelmän lyhyt ja pitkä muoto
Mendelejev esitti jaksollisen järjestelmän niin sanotussa lyhyen järjestelmän muodossa, jota yleisesti käytettiin vielä pitkään 1900-luvulla. Siinä alkuaineet sijoitettiin pääryhmien mukaan niin, että vastaavien A- ja B-ryhmien (esimerkiksi I A- ja I B -ryhmien eli nykyisten 1. ja 11. ryhmien, samoin IV A ja IV B-ryhmien eli nykyisten 4. ja 14. ryhmien) alkuaineet sijoitettiin samaan sarakkeeseen ja nykyiset jaksot neljännestä lähtien jakautuivat kahdelle riville. Tässä järjestelmässä A- ja B-ryhmien alkuaineet eroavat kuitenkin ominaisuuksiltaan selvästi, joskin niillä on myös yhtäläisyyksiä, esimerkiksi monien sekä A- että B-ryhmien alkuaineiden korkein ja usein myös yleisin hapetusaste on sama kuin ryhmän näin määritelty järjestysnumero.
thumb|left|500px|upright=1.80|Mendelejevin järjestelmän uusittu versio vuodelta 1871. Alkuaineet oli jaettu kahdeksaan ryhmään. Viivat tarkoittavat alkuaineita, joita tuolloin ei vielä tunnettu.
César Villanueva
César Villanueva Arévalo (s. 5. elokuuta 1946) on perulainen poliitikko, joka on toiminut maansa pääministerinä kahteen otteeseen, lokakuusta 2013 helmikuuhun 2014 ja uudelleen huhtikuusta 2018 maaliskuuhun 2019.
Villanueva on opiskellut hallintotieteitä Federico Villareal -yliopistossa. Hän on toiminut monissa alue- ja paikallishallinnon tehtävissä. Hän oli San Martínin alueen maaherra 2007–2010 ja 2011–2014. Hän vähensi alueen huumerikollisuutta ja köyhyyttä, ja paransi lasten hyvinvointia.
Vuoden 2019 lopulla Villanueva pidätettiin suuren brasilialaisen rakennusliikkeen harjoittamaa lahjontaa tutkineen jutun yhteydessä.
Lotus Notes
Lotus Notes on työryhmäohjelmisto, jota on kehitetty 1980-luvulta asti.
Ohjelmisto sisältää muun muassa asiakirjanhallinnan, sähköpostin ja kalenterin. Notesiin voi myös ohjelmoida omia sovelluksia.
IBM osti Lotus Softwaren vuonna 1995 ja sai sen tuotevalikoiman. IBM myi Lotuksen jäänteet 2019 intialaiselle HCLTechille.
Muun muassa tuomioistuinlaitos käyttää ohjelmistoon pohjautuvaa ratkaisua Haldia.
Sirkka Kurki-Suonio
Sirkka Kurki-Suonio (9. huhtikuuta 1939 Iisalmi – 24. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen kirja- ja kustannusalalla toiminut kustannuspäällikkö ja suomentaja.
Pitkäaikaisen uransa kustannusalalla Kurki-Suonio teki Tammessa, missä hän työskenteli yli 30 vuotta muun muassa käännöskirjallisuuden, lasten- ja nuortenkirjallisuuden ja kotimaisen kaunokirjallisuuden kustannuspäällikkönä. Hän suomensi kirjallisuutta myös itse. Kurki-Suonio toimitti muiden muassa Günter Grassin, John Irvingin, Saul Bellow’n, Alice Munron, Yaşar Kemalin ja Amos Ozin teosten suomennoksia. Kotimaisista kirjailijoista hän löysi 11-vuotiaan Leena Lehtolaisen esikoisromaanin ja kätilö Anna Luodon muistelmat. Hän oli myös Kaari Utrion pitkäaikainen kustannustoimittaja.
Kurki-Suonio vaikutti Yhdistys 9:ssä, Prosenttiliikkeessä, Suomen PEN -sananvapausjärjestössä, Tuglas-seurassa ja Minna Canthin seurassa. Hän oli Pentti Linkolan pitkäaikainen elämänkumppani.
Eero Kilpi
Eero Abraham Kilpi (23. tammikuuta 1882 Kustavi – 29. marraskuuta 1954 Helsinki) oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä vuosina 1903–1949.
Kilpi pääsi ylioppilaaksi 1902 ja käytyään Suomen Liikemiesten Kauppaopiston hän pääsi Kansallisteatterin palvelukseen 1903. Hänet valittiin 1930 Näyttelijäliiton puheenjohtajaksi ja hän toimi Suomen Näyttämöopiston johtajana.
Kilpi esiintyi myös Radioteatterissa sekä yli 20 suomalaisessa elokuvassa, muun muassa ensimmäisessä kotimaisessa näytelmäelokuvassa Salaviinanpolttajat (1907). Muita elokuvia: Sylvi (1913), Ollin oppivuodet (1920) ja Neljästoista vieras (1948). Lisäksi Kilpi oli Näyttelijäliiton puheenjohtaja vuosina 1929–1937. Hänen veljensä oli kirjailija Volter Kilpi.
Kilpi opiskeli useita eri aloja kunnes hän pääsi teatterin piiriin. Hän teki Kansallisteatterissa uransa aikana 130 roolia, joista suurin osa oli ilman repliikkejä. Hän sai päärooliin vain kaksi kertaa kummallakin kertaa huonolla menestyksellä. Puherooleissa Kilven ongelmana oli se että hänen puheensa karkasi liian korkealle ja liian nopeaksi.
Teatterintekijä Juha Hurme on kirjoittanut Eero Kilvestä monodraaman Fosforinhohtoinen lurjus, joka kantaesitettiin Kustavin Volter Kilpi -viikoilla vuonna 2009 ja valittiin Tampereen Teatterikesän 2010 pääohjelmistoon. Pääroolia näytteli Juha-Pekka Mikkola, Kilven kaukainen sukulainen.
Korvamato
Korvamato tarkoittaa musiikkikappaletta tai sävelmää, joka toistuu mielessä vastoin tahtoa, pakonomaisesti ja jota on vaikeaa lakata ajattelemasta. Sana on käännöslaina, ja sen alkuperä on saksan kielessä, jossa käytetään nimitystä Ohrwurm. Suomessa ilmiö tunnetaan yleisemmin nimellä musiikin soiminen päässä. Virallisesti ilmiö on tahdosta riippumatonta musiikin kuuntelua.
Ilmiö
thumb|380px|[[Beethovenin viides sinfonia|Ludwig van Beethovenin viidennen sinfonian teema toistuu useasti ja jää helposti soimaan mieleen.]]
Ilmiön tieteellinen tutkimus on alkutekijöissään, eikä siitä ole julkaistu paljonkaan tieteellisiä artikkeleita. Kognitiivisen psykologian näkökulmasta ilmiö liittyy ihmisen muistijärjestelmän toimintaan. Musiikkikatkelman toistuminen muistuttaa laajemmin tutkittua musiikinkuvittelua, jossa musiikillisten mielikuvien oletetaan muistuttavan monin tavoin normaalia havaintoa. Tästä näkökulmasta suurin arvoitus on minkä takia mato iskee, toisin sanoen melodian toistuminen ylipäänsä alkaa.
Dynaamisen psykologian piirissä ilmiötä on käsitellyt muun muassa psykoanalyytikko Theodor Reik. Hänen mukaansa musiikki edustaa tiedostumattomia psykologisia tekijöitä, ja hän korostaa yksilöllistä tutkimusta, koska musiikkiin liittyvät merkitykset ovat henkilökohtaisia.
Cincinnatin yliopistossa korvamato-ilmiötä tutkivan professori James Kellarisin mukaan korvamadoksi päätyvän musiikin tyypillisimpiä piirteitä ovat hyväntuulinen melodia sekä mukaansatempaavan ja ärsyttävän välillä liikkuva paljon itseään toistava sanoitus. Kellarisin mukaan tyypillisiä korvamatoja ovat esimerkiksi Village Peoplen ”YMCA”, Los del Rio -yhtyeen ”Macarena” ja Baha Men -yhtyeen ”Who let the dogs out”. Tutkimusten mukaan korvamadoista kärsivät eniten ihmiset, jotka kuuntelevat usein musiikkia, ja joilla on neuroottisia tapoja, kuten esimerkiksi kynien pureskelu ja sormilla näpyttely. Lääkitys, jolla hoidetaan pakko-oireista häiriötä ja ahdistuneisuutta, helpottaa myös musiikin pakonomaista toistumista.
Dosentti Lassi Liikkanen on tutkinut ilmiötä työskennellessään Tietotekniikan tutkimuslaitos HIIT:ssä. Hän kertoo mukaan altistus on ehkä tärkeämpi tekijä kuin musiikilliset elementit: päässä alkavat pyöriä laulut, joita on viime aikoina kuullut. Musiikkiesitys voi tulla mieleen asoosiaatioketjun kautta; esimerkiksi jos joku suunnittelee Tallinnan-matkaa, hänen päässään saattaa alkaa soida Juice Leskisen Eesti (On My Mind). Liikkasen tutkimusten mukaan musiikki soi päivittäin päässä lähes 60 prosentilla ja viikoittain 90 prosentilla suomalaisista. Liikkanen tutki aihetta yli kymmenen vuoden ajan ja julkaisi tutkimuksistaa yhteenvetona väitöskirjan vuonna 2018 ja katsausartikkelin yhteistyössä Durhamin yliopiston professori Kelly Jakubowskin vuonna 2020.
Korvamadoista irti pääsemiseen ei ole tehokkaita tapoja. Jos sen yrittää korvata toisella kappaleella, useimmiten tuloksena on vain toinen korvamato. Pahimmillaan korvamato saattaa jopa lähes uhata mielenterveyttä. Neuropsykiatri Oliver Sacks kertoo Musicophilia-teoksessa ystävästään, jolla soi päässä Pulmuset-televisiosarjan tunnussävelmä ”Love and Marriage” koko ajan, kymmenen päivää aamusta iltaan. Lopulta laulu haihtui uhrin mielestä, mutta se palasi, kun hän kertoi Sacksille asiasta. Tällä kertaa piina kesti kuitenkin vain muutaman tunnin.
Vaikka korvamadot yleensä ovat musiikkikappaleita, on sanaa käytetty laajemmassakin merkityksessä kuvaamaan esimerkiksi myös sanoja, jotka äänteellisen asunsa ansiosta jäävät musiikkikappaleen tavoin mieleen toistumaan.
Tero Halvorsen
Tero Kristian Halvorsen on suomalainen tietokirjailija ja levytuottaja, joka sai Suomen ensimmäisen Pro Opera -palkinnon vuonna 2011. Halvorsen on tuottanut yli 40 CD-levyä, pääasiassa suomalaisten oopperalaulajien tuotantoa (kuten Aulikki Rautawaara, Lea Piltti, Liisa Linko-Malmio, Ilona Koivisto, Irma Urrila, Maiju Kuusoja, Heljä Angervo, Kim Borg, Hannu Heikkilä, Lauri Lahtinen, Matti Lehtinen, Martti Talvela, Matti Tuloisela, Veikko Tyrväinen, Usko Viitanen) sekä viulisti Heimo Haiton ja pianisti Maire Halavan äänityksiä. Hän on julkaissut omalla Finlandia Classics -levymerkillään myös aiemmin levyllä julkaisemattomia Helvi Leiviskän, Tauno Marttisen ja Erkki Salmenhaaran orkesteriteoksia. Halvorsen toimii päivätyönään Kansallisen audiovisuaalisen arkiston arkistonhoitajana.
Nikolai Žukovski
right|frame|Nikolai Žukovski Nikolai Jegorovitš Žukovski (17. tammikuuta (J: 5. tammikuuta) 1847 Orehovo, Vladimirin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. maaliskuuta 1921 Moskova, Neuvosto-Venäjä) oli merkittävä venäläinen aerodynaamikko, hydrodynaamikko ja eräs moottorilennon teorian uranuurtajista. Žukovskia pidetään venäläisen ilmailun isänä.
Žukovski valmistui 4. kymnaasista 1864 ja aloitti opinnot Moskovan yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1868. Žukovski aloitti Moskovan toisen tyttökymnaasin fysiikanopettajana 1870. Vuodesta 1872 hän toimi matematiikan opettajana Moskovan teknillisessä korkeakoulussa ja vuodesta 1873 Moskovan kauppatieteiden käytännön akatemian luennoitsijana. Syksyllä 1874 hän aloitti Moskovan teknillisen korkeakoulun mekaniikan laitoksen apulaisprofessorina. 1876 hän puolusti matematiikan maisterityötään. Maisterityön aiheena oli nesteiden kinematiikka, mikä oli samalla hänen ensimmäinen tieteellinen julkaisunsa. Vuonna 1882 Žukovski puolusti sovelletun matematiikan alaan liittyvää tohtorinväitöskirjaansa.
Žukovski perusti 1918 TsAGI-instituutin ja toimi sen ensimmäisenä johtajana. Hänen oppilaansa Andrei Tupolev oli toinen TsAGIn perustajista ja toimi aluksi sen apulaisjohtajana. Syyskuussa 1920 Žukovski perusti ylemmän sotilasilmailukoulun, "Punalennoston insinöörien instituutin", ja hänestä tuli sen ensimmäinen rehtori. Myöhemmin oppilaitos nimettiin Sotilasilmailun teknilliseksi akatemiaksi. Žukovski kuoli maaliskuussa 1921.
Radio Rock: Sahatuimmat 2
Radio Rock: Sahatuimmat 2 on Radio Rockin vuonna 2010 julkaisema Radio Rockin soitetuimmista kappaleista koottu kokoelmalevy.
Nikolai Žukovski
Žukovski oli ensimmäisiä lentokoneen nostovoiman laskemisesta kiinnostuneita insinöörejä. Samaan aikaan Martin Wilhelm Kuttan kanssa hän kehitti Kutta–Žukovski-teoreeman. Näin hän määritteli siipiprofiilin käsitteen.
Žukovskin kunniaksi on nimetty Žukovskin kaupunki Moskovan lähellä sekä Kuun kraatteri. Hänen työtään esitellään myös museossa ja hänelle on nimetty tutkimuslaitos.
Vantaan kuvataidekoulu
pienoiskuva|Vantaan kuvataidekoulu ja lasten Kulttuurikeskus Orvokki toimivat aiemman [[Tikkurilan koulun rakennuksessa Vantaan Tikkurilassa (Orvokkitie 15).]] Vantaan kuvataidekoulu on Vantaan kaupungin ylläpitämä, lapsille ja nuorille (5−20-v.) suunnattu vapaa-ajan oppilaitos. Opetus seuraa kuvataiteen perusopetuksen laajaa oppimäärää. Lisäksi kuvataidekoulu järjestää lyhytkursseja lapsille, perheille ja aikuisille. Opettajat ovat kuvataide-opettajia ja visuaalisen alan ammattilaisia. Opetuspisteitä on eri puolilla Vantaata. Toiminta on maksullista.
Historia
thumb|left|Lastenkulttuurikeskus Toteemin rakennus rakennettiin Myyrmäkeen jo vuonna 1975. Toteemin vihkiäisten myötä vuonna 1989 Vantaan kuvataidekoulu aloitti toimintansa rakennuksessa. Vuoden 1977 alussa kulttuurilautakunta käynnisti lasten kuvataidekerhoja Koivukylässä ja Hakunilassa, mistä alkoi ohjattu kuvataideharrastustoiminta Vantaalla. Varsinaisen kuvataidekoulun perustamisen taustalla olivat Koivukylän ja Hakunilan alueiden vanhemmat, joita huoletti tuon ajan lasten vapaa-ajankäyttömahdollisuudet. Vanhemmat yhdessä ehdottivat Vantaalle omaa kuvataidekoulua olemalla yhteydessä kunnan kulttuurityöntekijöihin, kuvataideopettajiin sekä kaupungin päättäjiin. Espoo, Helsinki, Kauniainen, Joensuu, Kajaani, Turku, Tampere, Valkeakoski, Lappeenranta ja Heinola olivat kukin Vantaata edellä, sillä kaikkiin oli jo perustettu kuvataidekoulut vuosien 1978 ja 1979 välillä. 18. toukokuuta 1982 vanhemmat perustivat Tikkurilan Keskuspuiston kouluun Vantaan kuvataidekoulun kannatusyhdistyksen, jonka kokoonkutsuja oli kuvataideopettaja Cleo Mustonen. Kannatusyhdistyksen pöytäkirjan mukaan sen tehtävänä oli ”edistää esittävän ja luovan kuvataiteen opetusta sekä kuvataiteiden yleistä kehittämistä Vantaan kaupungissa. Tarkoituksensa toteuttamiseksi yhdistys ylläpitää Vantaan kuvataidekoulu-nimistä taideoppilaitosta.”
Suomen lasten ja nuorten kuvataidekoulujen liiton perustamiskokous ja seminaari pidettiin 23. lokakuuta 1982 Hyvinkäällä, johon myös vasta valittu Vantaan kuvataidekoulun rehtori Päivi Fredriksson osallistui. Säännöllinen opetus Vantaan kuvataidekoulussa alkoi syksyllä 1982. Opetuspaikkoina toimivat Koivukylän, Hakunilan ja Myyrmäen nuoristotilat, mutta itse toimisto sijaitsi alkuvuosina rehtorin omassa kodissa. Omia tarkoituksenmukaisia rakennuksia tai tiloja ei kuvataidekoululla ollut, vaan iltapäivätoimintaa järjestettiinkin nuoriso-, koulu- ja kulttuuritiloissa, jos se oli tiloilta vaadittavien ominaisuuksien, kuten aineluokan olemassaolon, puolesta mahdollista. Vuonna 1983 kannatusyhdistys lähetti kaupunginhallitukselle tilatarvetta koskevan ennakkokirjelmän. Vantaan kaupungin kulttuurilautakunta myönsi kuvataidekoululle vuodeksi 1984 10 000 markan erityistuen ruotsinkielisten ryhmien aloittamiseen. Kaksi Svenska Kvinnoförbundets lokalavdelnin i Vanda rf:n alaista kuvataidekerhoa liittyivät osaksi Vantaan kuvataidekoulua syyslukukauden 1984 alussa. Taidetalo Pessin pääkirjastolta vapautuneisiin tiloihin perustettiin lasten toimintakeskus vuonna 1986, ja kuvataidekoulu pääsi musiikkiopiston kanssa heti talon toimintaan mukaan. Pessistä tuli kuvataidekoulun keskeisin opetuspiste, ja myös toimisto siirtyi sinne. Vuonna 1988 lasten toimintakeskus Toteemi perustettiin Myyrmäkeen, ja viralliset vihkiäiset pidettiin keväällä 1989. Samassa rakennuksessa toimivat sitä ennen elintarvikekauppa ja kirjasto. Länsi-Vantaan ryhmät siirrettiin Toteemin uuteen luokkatilaan Myyrmäen ja Martinlaakson nuorisotiloista. 10. maaliskuuta 1988 kuvataidekoulun kannatusyhdistyksen johtokunta teki päätöksen esittää kuvataidekoulun siirtämistä kaupungin ylläpitämäksi. Apulaiskaupunginjohtaja Ritva Markkula nimitti maaliskuussa 1988 työryhmän, joka selvittäisi kuvataidekoulun kunnallistamisvaihtoehtoa sekä sen mahdollista hallintomallia. 23. toukokuuta 1988 kaupunginhallitus otti siirtoasian käsiteltäväksi. Työryhmän päättämässä esityksessä koulu siirrettäisiin kulttuurilautakunnan alaisuuteen. Kulttuurilautakunta tulisi olemaan myös kuvataidekoulun johtokunta. 1989 voimaan tuli johtosääntö, jossa oppilaiden yläikärajaksi asetettiin 20 vuotta. Johtosäännön mukaan opetuskielinä toimivat suomi ja ruotsi. Kuvataidekoulun ruotsinkielinen nimi tuli olemaan Vanda konstskola.
7. lokakuuta 1994 Myyrmäkitalo vihittiin käyttöön, ja kuvataidekoulu sai käyttöönsä kolme opetustilaa, valokuvapimiön ja ATK-luokan rakennuksen toisesta kerroksesta. Myös Vantaan taidemuseo, kirjasto sekä elokuvateatteri käyttivät rakennusta. Opetustilojen toinen pääkäyttäjä Vantaan kuvataidekoulun lisäksi oli Vantaan aikuisopisto eli entinen työväenopisto. Itä-Vantaalla oli kuitenkin edelleen puutetta kulttuuritiloista, ja opetuspisteet vaihtelivat vuosittain. Vuonna 2004 Vantaan kuvataidekoulu aloitti toiminnan Sotungin koulussa kuvataideluokan iltakäyttäjänä.
Opetus
Opetusta annetaan tavallisesti 12–14 oppilaan ryhmissä. Varhaisiän- ja perusopinnoissa ryhmä koostuu joko samanikäisistä tai kahden ikäryhmän oppilaista. Syventävissä työpajoissa ikäjakauma on suurempi. Ryhmät kokoontuvat iltapäivisin ja iltaisin. Opetus on jaettu 34 opintoviikolle.
Opetuksen muodot:
Perus- ja syventävissä opinnoissa oppilas saa vuosittain kirjallisen arvioinnin opettajaltaan. Perusopintojen päättyessä oppilas saa perusopintojen päättötodistuksen ja opettajan kirjallisen arvioinnin opinnoistaan ja vapaaehtoisesta portfoliostaan. Syventävien opintojen päätteeksi oppilas voi halutessaan tehdä päättötyön. Opiskelija voi tehdä vapaaehtoisen päättötyön täytettyään 16 vuotta ja opiskeltuaan vähintään kolme vuotta työpajoissa. Se sisältää teoksen, portfolion ja siihen liittyvän itsearvioinnin. Päättötyöstä saa numeroarvosanan ja kirjallisen kuvauksen osaamisesta vähintään kahdelta arvioijalta
Lolo Ferrari
Lolo Ferrari (9. helmikuuta 1963 Clermont-Ferrand, Ranska – 5. maaliskuuta 2000 Grasse, Ranska) oli ranskalainen eroottinen tanssija ja pornonäyttelijä. Hänet tunnettiin nimikkeestään maailman isorintaisin nainen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Eve Valois ja hän varttui ongelmaperheessä La Baulessa. Ollessaan 17-vuotias hän avioitui häntä 22 vuotta vanhemman Eric Vignen kanssa. Tavoitellessaan rikkautta ja kuuluisuutta hän aviomiehensä kehottamana hakeutui lukuisiin leikkauksiin, joissa hänen kasvojaan operoitiin ja rintoihin asetettiin silikoni-implantit. Häntä operoitiin yhteensä 22 kertaa, joka on myös Guinnessin ennätys. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan hänen rintansa painoivat 2,8 kilogrammaa kappale ja ympärysmittaa oli 180 senttiä.
Hänen pornourallaan käyttämä nimensä juontuu ranskan kielen slangin rintoja kuvaavasta sanasta Lolo ja Ferrari oli hänen äidinisänsä sukunimi. Ferrari-nimen käyttö johti Ferrari-yhtiön oikeustoimiin, kun Lolo Ferrari yritti tuoda julkisuuteen Ferrari-nimistä alusvaatemallistoa.
Lolo Ferrari aiheutti kohun Cannesin elokuvafestivaaleilla esiinnyttyään elokuvassa Camping Cosmos.
Tamazight
Tamazight voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Eteläboreaalinen vyöhyke
Esiintyminen
Eteläboreaalisia metsiä kasvaa Ruotsissa, Norjassa, Venäjällä ja Suomessa. Myös Aasiassa, Kiinan pohjoispuolella on eteläboreaalisia metsiä. Alppien rinteiltäkin löytää eteläboreaalisia metsiä. Suomen eteläboreaalisen vyöhykkeen pohjoisraja menee kutakuinkin linjalla Vaasa–Jyväskylän pohjoispuoli–Joensuu, ja eteläraja kulkee linjalla Helsinki–Uusikaupunki, jonka eteläpuolella kasvaa ohuena kaistaleena pitkin lounaisrannikkoa hemiboreaalista kasvillisuutta.
VfB Oldenburg
thumb|right|230px|Seuran logo VfB Oldenburg on urheiluseura Oldenburgista Saksasta. Seura tarjoaa viisi erilaista urheilulajia noin 500 jäsenelleen. Lajeja ovat kriketti, paini, pöytätennis, lentopallo ja jalkapallo. Seuran värit ovat sininen ja valkoinen.
Historia
VfB Oldenburg perustettiin 17. lokakuuta 1897, jolloin nimenä oli FC 1897 Oldenburg. Vuonna 1919 seura liittyi yhteen FV Germania 1903 Oldenburgin kanssa ja uudeksi nimeksi valittiin VfB Oldenburg. Vuotta myöhemmin seura hankki itselleen vanhan velodromin Donnerschweestä (nykyään osa Oldenburgin kaupunkia) ja jälleenrakensi sen uudeksi jalkapallokentäksi. Donnerschween Stadionista ("pohjoisen helvetti") kehittyi seuran sielu, mutta vuonna 1990 seura oli myytävä koska se ajautui vähitellen konkurssiin. Vuonna 2000 konkurssi saatiin selvitettyä menestyksekkäästi ja nykyään seura on vapaa kaikista veloista. Vuonna 2004 Oldenburgin krikettiklubi liittyi VfB Oldenburgiin sen uudeksi krikettijoukkueeksi. Vuonna 2005 Frank Lachmann seurasi pitkäaikaista edeltäjäänsä Klaus Bersteriä seuran presidentiksi.
Menestys
VfB Oldenburg pelasi kauden 1980/1981 Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesliigassa ensimmäistä kertaa, mutta se pudotettiin alempaan liigaan vuoden jälkeen kun 2. Bundesliigan pohjois- ja etelälohkot yhdistettiin. Vuodet 1989–1993 olivat VfB Oldenburgin menestyksekkäimmät. Valmentaja Wolfgang Sidkan ja manageri Rudi Assauerin ollessa johdossa seura menetti täpärästi nousun Saksan korkeimpaan sarjaan, Bundesliigaan. Kausi 1996/1997 oli viimeinen kausi 2. Bundesliigassa. Nykyään seuran ykkösjoukkue pelaa Regionalliga Nordin pohjoislohkossa, joka on Saksan neljänneksi korkein sarjataso.
Stadion
Osoite: Marschweg – Stadion, Marschweg 25, 26122 Oldenburg
Radio Rock: Sahatuimmat 3
Radio Rock: Sahatuimmat 3 on Radio Rockin vuonna 2011 julkaisema Radio Rockin soitetuimmista kappaleista koottu kokoelmalevy.
Apassipensaat
Apassipensaat (Fallugia) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi vain yksi laji: apassipensas (Fallugia paradoxa). Sukuun on aikojen kuluessa kuvattu muutamia muitakin lajeja, mutta ne on sittemmin todettu samaksi kuin apassipensas (Fallugia paradoxa) tai niiden taksonominen on toistaiseksi selvittämättä.
Travis Morin
Travis Andrew Morin (s. 9. tammikuuta 1984) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Dallas Starsin organisaatiossa.
Ura
Pelattuaan kaudella 2009–2010 Calder Cup -finaaliin edenneessä Texas Starsissa, Morin sai seuraavaksi vuodeksi sopimuksen sen yhteistyöseura Dallas Starsiin. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2010–2011 26. tammikuuta 2011 Edmonton Oilersia vastaan. Tämän jälkeen hän on pelannut pääosin Texas Starsissa lukuun ottamatta kautta 2013–2014, jolloin pelasi neljä ottelua Dallasissa ja teki niissä myös ensimmäisen pisteensä.
Vuonna 2014 Morin oli Texasin kanssa voittamassa Calder Cup -mestaruutta ja hänet palkittiin pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana Jack A. Butterfield Trophylla.
Keskiatlaksentamazight
Keskiatlaksentamazight on Marokossa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 2,5 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä yhden puhutuimmista berberikielistä. Suurin osa keskiatlaksentamazightin puhujista asuu Atlasvuorilla, Tazassa ja Rabatin ympäristössä.
Keskiatlaksentamazightin virallinen kirjoitusjärjestelmä on tifinagh-aakkosto, mutta sitä voidaan kirjoittaa myös arabialaisella ja latinalaisella kirjaimistolla.
Zelenoborski
Zelenoborski (, joissakin suomalaisissa kartoissa paikkakunnasta on käytetty nimitystä Ruhtinanlahti ) on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Murmanskin alueen Kantalahden piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Koutajärven itärannalla lähellä Knäsöin rautatieasemaa 30 kilometriä Kantalahdesta etelään. Taajamassa on 6 800 ja kunnassa 7 700 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus
Zelenoborskin kunnan pinta-ala on 2 054,08 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Kantalahden piirin Zaretšenskin kuntaan, pohjoisessa Kantalahteen, idässä Murmanskin alueen Turjan piiriin sekä etelässä Karjalan tasavaltaan. Pinta-alasta 97,3 % on metsää.
Seudulla virtaa Koutajoki, joka muodostaa Koutajärven eli Knäsöin tekojärven. Kunnan alueella sijaitsee osa Kantalahden luonnonpuistosta sekä neljä luonnonmuistomerkkiä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat diatomiitti, graniitti, gabronoriitti, hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Knäsöin ja Koudan kylät, Lesozavodskin ja Pajakannan asutukset sekä Koudan ja Žemtšužnajan rautatieasemat. Asukasmäärä on vähentynyt voimakkaasti 2000-luvulla. Huvila-asutusta on Koudan kylässä sekä autioiksi jääneissä Lopskajan, Paasman (Pažma) ja Severnyin entisissä asutuskeskuksissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 91 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 3 % karjalaisia, 2 % ukrainalaisia ja 2 % valkovenäläisiä.
Historia
Taajama on perustettu Knäsöin vesivoimalaitoksen rakentamisen yhteydessä vuonna 1951.
Liikenne, talous ja palvelut
Zelenoborskin kautta kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Rautatiellä on Knäsöin, Koudan ja Pajakannan asemat. Rutšji Karelskijesta haarautuu sivurata Alakurttiin. Taajamasta on linja-autoyhteydet Lesozavodskiin ja Kantalahteen. Knäsöin kylästä liikennöi linja-auto Knäsöin asemalle.
Kunnan talous perustuu sähköntuotantoon, puunjalostukseen ja rautatieliikenteeseen. Zelenoborskissa toimii Knäsöin vesivoimalaitos, Koutajärven metsänhoitoalueen konttori, metsäteollisuusyritys Zeljonyi Bor, varuskunta ja puunjalostusta harjoittava vankeinhoitolaitoksen työsiirtola. Knäsöin asema on rautatiepiirin keskus. Knäsöin kylässä on kalanviljelylaitos.
Taajamassa toimii kolme lastentarhaa, kaksi keskikoulua, parantolakoulu, lasten taide- ja tiedekoulut, lasten luomistyön keskus, ammattikoulu ja lastenkoti. Terveyspalveluihin kuuluu kaupunginsairaala poliklinikkoineen. Kulttuurilaitoksia ovat kunnan keskuskulttuuritalo, Vostokin kulttuuritalo ja kunnan keskuskirjasto.
Zelenoborskin ularadioasema lähettää Radio Rossii - Murmanskin ohjelmaa 100,5 MHz:llä.
Jako
Jako tarkoittaa muun muassa:
Zelenoborski
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
thumb|400px|Panoraamakuva Zelenoborskista. Kunnan keskustaajama koostuu varsinaisesta Zelenoborskin taajamasta sekä kolmesta muusta osasta, joiden nimet ovat Lesobirža, Podtaibola ja Zaton. Asuinrakennukset ovat etupäässä huonokuntoisia yksi–kolmekerroksisia puutaloja. Lisäksi on muutamia viisikerroksisia kerrostaloja. Palvelut ovat keskittyneet Zelenoborskin ja Lesobiržan keskustoihin. Tuotantolaitokset sijaitsevat pohjois- ja lounaisosissa.
Narukerä
Porin Narukerä on vuonna 1965 perustettu jääpalloseura. Seura on voittanut Suomen mestaruuden kaksi kertaa. Narukerän kotikenttä on Urheilukeskuksessa sijaitseva Porin tekojäärata.
Narukerä on tunnettu hyvästä juniorityöstään ja seuran eri ikäluokat ovatkin voittaneet 13 Suomen mestaruutta (v. 2009 mennessä). Narukerän tunnetuimmat kasvatit ovat vuoden 2004 maailmanmestarit Ville Aaltonen, Timo Oksanen, sekä Janne ja Jarno Väkiparta.
Seuran perustaminen ja alkuvuosikymmenet
Jääpallo oli hiipunut Porissa 1950-luvun lopulla, ja hetken aikaa oli tilanne että kaupungissa ei ollut ainoatakaan toimivaa jääpalloseuraa. Porin Narukerä perustettiin vuonna 1965 elvyttämään Porin jääpalloperinteitä. Kaupungin merkittävimmät jääpalloseurat olivat olleet Porin Kärpät, Rosenlewin Urheilijat-38, Porin Palloilijat ja Porin Pallo-Toverit.
Uusi seura liittyi Suomen Palloliittoon ja aloitti se ilmoittautui suomensarjan länsilohkoon kaudella 1965-1966. Historiansa ensimmäisen sarjapelin Narukerä pelasi Lahden Reipasta vastaan vieraskentällä, tuloksena oli tappio luvuin 13-0. Ensimmäisen voittonsa Narukerä sai Jyväskylän Palloseurasta vieraskentällä maalein 2-6. Lopullinen sijoitus oli lohkon toiseksi viimeinen sija.
Narukerä oli Porin ainoa jääpalloseura kauteen 1969-70 asti, jolloin Porin Palloseura aloitti jääpallon. Narukerä menetti hetkellisesti kaupungin ykkösseuran aseman PoPS:lle, joka eteni aina SM-sarjakarsintoihin asti. Seuraavana kautena 1970-71 Narukerä ja PoPS saivat seurakseen Suomensarjan länsilohkoon vielä paikallisvastustajan kun sarjassa pelasi myös jääpallon uudestaan aloittanut Porin Pallo-Toverit. PPT kuitenkin pelasi samassa sarjassa vain yhden kauden ajan, ja myös PoPS:n jääpallohistoria jäi muutaman vuoden mittaiseksi. PoPS:n jääpalloilijat siirtyivät Narukerään, ja vahvistusten myötä kaudesta 1971-72 odotettiin menestyksekästä, mutta Narukerä jäi kuitenkin länsilohkon kolmanneksi, eikä SM-sarjakarsintaan pääsy ollut lähelläkään. Myös Narukerä joutui 1970-luvun lopulla vaikeuksiin ja jopa sarjasta luopuminen oli lähellä.
1980-luvulla uuteen nousuun
1980-luvun alkuvuodet Narukerä pelasi I- ja II-divisioonissa. Seuran siihen asti menestyksekkäin kausi oli 1983-84, jolloin Narukerä eteni aina SM-sarjakarsintaan asti. SM-sarjapaikka jäi kuitenkin saavuttamatta. Varsinainen piristysruiske seuran toiminnalle oli kun Porin tekojäärata valmistui seuran puheenjohtajan Risto Suveksen johdolla vuonna 1985. Siihen asti luonnonjäillä pelanneen seuran harjoitusolosuhteet paranivat huomattavasti, mikä vauhditti Narukerän nousua kohti Suomen jääpalloeliittiä. Huipennus tapahtui kaudella 1988-89, Narukerä voitti puhtaalla pelillä I-divisioonan etelälohkon ja nousi suoraan SM-sarjaan.
Ensimmäiset SM-sarjakaudet ja uutta vauhtia I-divisioonasta
Ensimmäiselle SM-sarjakaudelleen 1989-90 Narukerä hankki ulkomaalaisvahvistuksia, kun Moskovan Dynamosta saapui Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueessakin pelannut, ja yhtenä maailman parhaista pelaajista pidetty Vladimir Plavunov. Hän pelasi Narukerässä lainalla kaksi ottelua. Samana vuonna Narukerään tuli myös Habarovskin SKA:sta Alexander "Aku" Pershin, joka pelasi Narukerässä yhteensä kuusi kautta. Ensimmäisellä SM-sarjakaudellaan Narukerä sijoittui sarjassa yhdeksänneksi ja säilytti sarjapaikkansa karsintojen kautta.
Kahtena seuraavana kautena Narukerä sijoittui sarjassa seitsemänneksi ja kahdeksanneksi, mutta kaudella 1992-93 se jäi bandyliigan viimeiseksi ja putosi I-divisioonaan. Vierailu I-divisioonassa jäi yhden kauden mittaiseksi kaudella 1993-94. Narukerän nuori joukkue voitti etelälohkon ja nousi takaisin bandyliigaan. Johtotähtinä Narukerän paluussa pääsarjaan olivat venäläiset veljekset Alexander ja Juri Pershin. I-divisioonakaudesta alkoi Narukerän määrätietoinen nousu kohti Suomen jääpallon huippua.
Kohti Suomen eliittiä ja ensimmäinen mestaruus
Narukerän paluu Bandyliigaan kaudella 1994-95 sujui nousijajoukkueelle varsin mallikkaasti, tuloksena oli seitsemäs sija runkosarjassa. Puolivälierissä OLS:aa vastaan Narukerä onnistui yllättämään ensimmäisessä osaottelussa, mutta OLS voitti loput ottelut ja eteni välieriin. Seuraavana kautena 1995-96 Narukerä sijoittui viidenneksi pudottuaan puolivälierissä Veitsiluodon Vastusta vastaan.
Seuraavalle kaudelle 1996-97 Narukerän nuoren joukkueen tueksi hankittiin kaksi venäläisvahvistusta, kun PaSa Bandystä tuli Oleg Tchekoubach ja Uralski Trubnikistä Stanislav Vjatkin. Divisioonakauden jälkeiset vuodet olivat lopullinen läpimurto Narukerän nuorelle polvelle, jonka harteilla oli myös Suomen jääpallomaajoukkueen menestys tulevina vuosina, mainittavia pelaajia olivat mm. Jarno Väkiparta, Timo Oksanen, Janne Väkiparta, Markku Huhtanen, Lauri Arponen ja Ville Aaltonen. Kausi 1996-97 toikin jo ensimmäisen mitalipelipaikan, kun Narukerä voitti puolivälierissä OLS:n. Välierissä Botniaa vastaan ensimmäinen loppuottelupaikka jäi niukasti saamatta, ottelusarja venyi viimeiseen otteluun, missä paremmuuden ratkaisemiseen tarvittiin jatkoaika. Seuran historian ensimmäinen miesten SM-mitali jäi myös saamatta, kun pronssiottelussa tuli tappio WP-35:ttä vastaan.