cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhännän kirkko
thumb|275px|Pyhännän kirkko, sankarihaudat kesällä 2014 Pyhännän kirkko on Siikalatvan seurakunnan kirkko Pyhännän kunnassa. Kirkko on yksi Oulun hiippakunnan tiekirkoista.
Vaikka Keisarillinen senaatti oli jo vuonna 1899 päättänyt jakaa Pyhännän emäseurakunnan Piippolan seurakunnan kolmeen kirkkoherrakuntaan, Piippolaan, Pulkkilaan ja Pyhäntään, Pyhännän seurakunta muodostettiin vasta vuonna 1909. Pyhännän kirkon piirustukset laati arkkitehti W. A. Tötterström. Kirkkoa rakennettiin vuosina 1907–1909 haapajärvisen rakennusmestarin Jaakko Jäväjän johdolla. Kirkon vihki käyttöön Oulun piispa Juho Koskimies vuonna 1908.
Pyhännän kirkko on tornillinen pitkäkirkko, jossa ei ole erillistä kellotapulia. Tyyliltään se edustaa kansallisromanttista jugendia.
Esineistö
Alttaritaulun Hyvä paimen on maalannut vuonna 1916 Kaarlo Metsävainio, josta myöhemmin tuli Oulun suomalaisen yhteiskoulun rehtori. 9-äänikertaiset urut on valmistanut sotkamolainen Urkurakentamo Tuomi, ja ne on hankittu vuonna 1979.
Häränsilmä
thumb|Jousiampuja on osunut vasemmanpuoleisella nuolella häränsilmään.
Häränsilmäksi voidaan kutsua pientä keskeistä kohtaa tai aluetta. Häränsilmä on myös usean paikan erisnimi.
Osmo Ilmari Lampinen
Osmo Ilmari Lampinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Jauhoiset yleisperunat
Jauhoiset yleisperunat kuuluvat yleisperunoiden ja jauhoisten perunoiden väliin. Ne ovat tyypillisiä paistosperunoita, jotka pysyvät koossa paremmin kuin jauhoiset perunat.
Häät (Danielle Steelin romaani)
Häät on Danielle Steelin 2002 julkaistu romaani. Teoksen on suomentanut Aila Lundberg ja WSOY kustantamana 2002.
Juoni
Kirja kertoo 29-vuotiaasta Allegra Steinbergistä, joka on menestyvä asianajaja ja tapaa työmatkallaan newyorkilaisen kirjailijan Jeff Hamiltonin. Pian pariskunta suunnittelee jo häitä, mutta Steelimäiseen tapaan mikään ei ole koskaan niin helppoa ja yksinkertaista.
Petšora (kaupunki)
Petšora ( ja ) on noin 43 000 asukkaan (2010) kaupunki Komin tasavallan koillisosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Petšorajoen oikealla rannalla siinä, missä rautatie ylittää joen. Se on tasavallan pääkaupungista Syktyvkarista 588 kilometriä koilliseen. Petšora on Petšoran piirin keskus ja tärkeä liikenne- ja energiantuotannon keskus. Se tuottaa 38 prosenttia koko tasavallan sähköstä (2005). Huomattava merkitys on myös öljyntuotannolla.
Aiheesta muualla
thumb|left|500px|Tutkavalvonta-asema "Darjal" Petšorassa
Attignat
Attignat on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 1 924 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Attignatin pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Red Steel
Red Steel on Ubisoft Parisin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin Wiille vuonna 2006. Red Steel paljastettiin ensi kerran toukokuun 2006 Game Informer -pelilehden numerossa, ja se oli ensimmäinen Wii-peli, josta nähtiin kuvakaappauksia ja samalla myös ensimmäinen peli, joka antoi yleisölle tietoa Wiin kyvyistä. Peli julkaistiin Wiin julkaisun myötä. Pelille on julkaistu jatko-osa Red Steel 2.
Pelaaminen
Peli hyödyntää Wiin innovatiivisen liikkeentunnistavan ohjaimen lisäksi sen lisäosaa ”nunchuckia”. Muun muassa aseita ja katanaa kontrolloidaan ohjaimella, lataus hoidetaan nunchuckia ravistamalla ja käsikranaattien heitto onnistuu tekemällä heittoliike nunchukilla. Pelin vihollisten tekoäly on kehittynyttä, sillä pelaaja voi pakottaa ne antautumaan sen sijaan että tappaisi ne. Esimerkiksi katanan voi pysäyttää ennen kuolettavaa iskua ja vihollisilta ampua aseet käsistä pois. Väkivaltaisempi lähestymistapa on mahdollinen, mutta siitä on vähemmän hyötyä; antautunut vihollinen voi antaa uusia aseita tai neuvoa uusia reittejä. Pelin ominaisuuksiin kuuluu myös ajan hidastaminen, jolloin pelaaja voi valita aseellaan vihollisista parhaat ampumiskohdat. Pelissä on mukana myös moninpeli.
Graafinen ilme
Game Informer -lehti julkaisi ensimmäiset kuvankaappaukset Red Steelistä. Kuvat levisivät nopeasti blogien ja fanisivustojen kautta. Ubisoft Paris väitti, että kyseiset kuvankaappaukset olisivat suoraan pelatessa napattuja. E3-messuilla 2006 kyseinen väite sai vahvistusta ylimäärin, sillä graafista ilmettä oltiin ehditty parantaa.
Ubisoft paljasti australialaisen Hyper-lehden haastattelussa, että peli pyörii muokatulla Unreal Engine 2.5 -pelimoottorilla. Ubisoftin tiimi oli työskennellyt aiemmin kyseisen pelimoottorin parissa, joten he tiesivät sen heikkoudet ja vahvuudet. Pelin graafisella ilmeellä haetaan ennemmin taiteellista, kuin fotorealistista tyyliä. Myöhemmin Nintendon virallinen Europe-lehti kertoi, että pelaajat voisivat odottaa vielä hienompaa grafiikkaa, kuin Nintendo GameCuben Resident Evil 4:ssä.
Vastaanotto
Koska Red Steel oli ensimmäinen kolmannen osapuolen Wii-peli, josta julkistettiin kuvankaappauksia, sai se aikaan suuren jännityksen Nintendo-pelaajien keskuudessa. Suuresta julkisuudesta huolimatta Red Steel sai aikaan varsin negatiivisen vastaanoton. Monet kriitikot valittivat, että ohjaustuntuma oli liian epätarkka, eivätkä miekkailukohtauksissa käytetyt liikkeet vastanneet television ruudulla niitä, mitä pelaaja oli toteuttanut huitoessaan Wii Remotea. Ubisoft kertoi myöhemmin, että he olivat saaneet Wii Remoten kehitystyökalut liian myöhään, eivätkä siitä syystä saaneet pelin ohjausta sellaiseksi, millaiseksi he olivat sen alun perin kaavailleet.
Kriittinen vastaanotto oli loppujen lopuksi varsin ristiriitainen. Game Rankingsin laskema keskiarvo pelille on 66 %.
Christian Mickelsson
Christian Mickelsson (s. 13. kesäkuuta 1984) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Venäjän jääpalloliigassa pelaavaa Habarovskin SKA-Neftjanikia.
Mickelsson aloitti uransa kasvattajaseurassaan Edsbyns IF, jossa hän pelasi viisi Ruotsin pääsarjakautta. Seuraavina vuosina hän pelasi Edsbyn lisäksi myös Uppsalan IF Siriuksessa viisi kautta kuitenkin välillä myös kaksi kautta Edsbyssä. ,, Edsbyn kausilla Mickelsson saavutti kaikkiaan neljä Ruotsin mestaruutta.
Suurempi muutos Mickelssonin uralla tapahtui keväällä 2012, kun siirtyi Venäjän liigaan Kauko-idän joukkueen Habarovskin SKA-Neftjanikin kärkimieheksi.
Mickelsson aloitti maaottelu-uransa syksyllä 2010. Kauden 2011 MM-kisoihin Mickelsson ei vielä mahtunut, mutta seuraavissa MM-kisoissa hän oli joukkueessa voittamassa Ruotsille MM-kultaa.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Australianbandogge
Bandog tai bandogge tarkoitti vanhassa englannissa koiraa, joka oli päivällä kytketty ja yöllä irti, ts. vahtikoiraa, mutta omaa rotuaan niistä ei muodostunut. Australianbandogge -nimitystä käytetään Australiassa vahti- ja seurakoiraksi kehitetystä kannasta, jonka jalostuksessa on käytetty mm. pitbullia ja napolinmastiffia, mikä myös näkyy koirien ulkomuodossa. Australiassa on siellä Australian bandogiksi kutsuttuihin koiriin erikoistuneita kasvattajia, mutta omaksi rodukseen sitä ei ole luokiteltu Australian, eikä myöskään ainakaan Suomen, Englannin eikä Yhdysvaltain kennelliitoissa (per 23.4.2016).
Ulkonäkö
Australianbandogge on melko voimakasrakenteinen. Karva on lyhyttä. Uros painaa ainakin 40 kg ja sen säkäkorkeus on ainakin 28 tuumaa. Narttu painaa ainakin 35 kg ja sen säkäkorkeus on ainakin 26 tuumaa.
Luonne
Australianbandogge on luonteeltaan uskollinen ja suojelevainen. Se puolustaa perhettään, mutta päästää vieraita perheensä lähelle. Rotu liikkuu mielellään etenkin metsästäessään.
Mary J. Blige
Mary J. Blige (oik. Mary Jane Blige, s. 11. tammikuuta 1971 Bronx, New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, R&B-, hiphop- ja soul -laulaja, -lauluntekijä ja -tuottaja.
Jauhoiset perunat
Jauhoiset perunat sisältävät runsaasti tärkkelystä eivätkä siksi pysy hyvin koossa keitettäessä. Tämän vuoksi niitä ei käytetä salaattiperunoina kiinteämaltoisten perunoiden tapaan eikä keittoperunoina yleisperunoiden tapaan. Jauhoiset perunat soveltuvat hyvin soseperunoiksi ja lusikalla syötäviksi uuniperunoiksi, koska ovat pehmeitä kypsyttyään uunissa. Jauhoisia perunoita tärkkelyspitoisempia ovat tärkkelysperunat, joita viljellään teollisiin tarkoituksiin.
Mary J. Blige
Mary J. Blige on äänialaltaan mezzosopraano.
Jauhoiset perunat
Suomessa jauhoisia perunoita ovat Pito (Boreal Kasvinjalostus/Siemenperunakeskus), Puikula (Siemenperunakeskus), Rosamunda (Kesko), Suvi (Boreal Kasvinjalostus) ja Blue Congo (Siemenperunakeskus). Jauhoisten perunoiden pakkauksissa olevan täplän väri vähittäiskaupassa on punainen. Jauhoisia perunoita käytetään perunasoseena ja uuniperunoina.
Mary J. Blige
Uran alku
Mary Blige syntyi Bronxissa, New Yorkissa jazz-muusikon ja opettajan toiseksi lapseksi. Maryn isä lähti kotoa, kun hän oli 4-vuotias, minkä jälkeen hänen perheensä elämä muuttui vaikeaksi ja he muuttivat Yonkersiin. Musiikki ja kirkko muodostui hänelle tärkeäksi, ja hän voitti 7-vuotiaana lahjakkuuskisan laulamalla Aretha Franklinin ”Records”-kappaleen. Teini-ikäisenä hän jätti lukion kesken. Blige teki vuonna 1988 demonauhan, jonka avulla hän onnistui saamaan sopimuksen levy-yhtiön kanssa.
Morgan Walter Philips
Morgan Phillips (s. 18. kesäkuuta 1902 – 15. tammikuuta 1963) oli brittiläinen työväenpuolueen pääsihteeri. Hän johti puolueen kahteen vaalivoittoon. Phillips toimi Sosialistisen internationaalin presidenttinä vuosina 1951–1957.
Hatra
Historia
thumb|left|Hatran pohjapiirros. Hatra sijaitsee pienessä notkossa Eufratin ja Tigrisin välisellä puoliaavikolla. Tämän linnoitetun kaupungin perustamisajasta ei ole varmuutta. 200-luvulla eaa. pienestä assyrialaisesta kylästä kehittyi linnoituskaupunki ja kauppakeskus ja seuraavalla vuosisadalla se oli jo kukoistava pysähdyspaikka kuuluisalla silkkitiellä. Hatra oli vahvasti linnoitettu ja roomalaiset keisarit yrittivät kahteen otteeseen valloittaa sitä. Trajanus epäonnistui valtausyrityksessään vuonna 116 ja Septimus Severus vuonna 198. On kuitenkin olemassa todisteita, että Hatra oli myöhemmin Rooman liittolainen. Tämä tapahtui luultavasti Gordianus III:n aikana 230-luvun lopulla.
Hatraan oli noussut noin vuonna 156 arabihallinto Parthian valtakunnan sisälle. Kaupunkia hallitsivat useat arabikuninkaat, jotka myös rakensivat temppeleitä. Sassanidien dynastia valtasi Hatran noin vuonna 240 tai 241 joko Ardašir I:n tai Sapor I:n aikana. Tällöin kaupunki hävitettiin.
Rauniot
Saksalaisten johdolla Hatrassa on tehty kaivauksia 1900-luvun alusta saakka. Irakilaiset aloittivat omat kaivaukset 1950-luvulla. Hatra oli persialaiseen tapaan ympyrän muotoon rakennettu kaupunki. Sitä ympäröi kaksi muuria, joiden välissä oli syvä oja. Ulompi muuri oli maavalli ja sisempi rakennettu kivestä, ja siinä oli neljä porttia. Ulompi muuri on pituudeltaan 8 kilometriä ja sisempi 6 kilometriä.
Keskellä kaupunkia on temppelikeskittymä, joka on myös ympäröity muurilla. Merkittävimmät rakennukset ovat Šamašin temppeli ja Šahiron pyhäkkö. Tämä kaupungin keskus on suorakulmainen ja läpimitaltaan kaksi kilometriä. Pyhäköillä oli sekä uskonnollinen että kaupallinen tehtävä.
Wäinö Tammenoksa
pienoiskuva|Vuorineuvos Wäinö Tammenoksa (1927) Fredrik Wäinö Tammenoksa, vuoteen 1906 Ekqvist (6. toukokuuta 1870 Korpilahti – 19. elokuuta 1943 Lappeenranta) oli suomalainen insinööri ja vuorineuvos, joka teki elämäntyönsä kemianteollisuuden palveluksessa. Hänet muistetaan parhaiten Chymos Oy:n perustajana.
Ura
Tammenoksan vanhemmat olivat maanviljelijä Frans Ekqvist ja Fredrika Samulintytär. Sukunimi Ekqvist suomennettiin 1906, aluksi muodossa Tammioksa.
Hänen isänsä viljeli maatilaa Laukaassa, jonne perhe oli muuttanut 1870-luvun alkupuolella suurten nälkävuosien jälkeen. Hän itse oli lapsuudestaan saakka kiinnostunut maanviljelystä, mutta hän ei kuitenkaan ryhtynyt maanviljelijäksi. Sen sijaan hänestä tuli merkittävä maatalouden kehittäjä.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1888 ja valmistui kemisti-insinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1893. Hän lähti täydentämään opintojaan Saksaan ja sieltä palattuaan hän työskenteli Jämsänkosken selluloosatehtaalla, ensin vuoromestarina ja myöhemmin teknisenä johtajana vuoteen 1896. Tämän jälkeen hän teki opintomatkoja muun muassa Yhdysvaltoihin ja Saksaan.
Suomessa ei 1800-luvun lopulla ollut kemian teollisuudeksi luonnehdittavaa tuotantoa joitakin saippua- ja luujauhotehtaita lukuun ottamatta. Ulkomailla hankkimiensa kokemusten perusteella Tammenoksasta tuli alan uranuurtaja. Hänellä oli läheiset suhteet alan tutkimuskenttään, minkä lisäksi hän teki myös itse tutkimustyötä. Tuloksia hyödynnettiin hänen johtamissaan tehtaissa.
Hän oli erityisen kiinnostunut sähkötekniikan hyödyntämisestä kemian teollisuudessa. Ruotsalaisyhtiö Elektrokemiska Ab perusti 1897 Tainionkoskelle suomalaisen tytäryhtiön Finska Elektrokemiska Ab:n, jossa valmistettiin kaliumkloraattia ruotsalaisen patentin pohjalta. Ruotsalainen menetelmä osoittautui kuitenkin kalliiksi ja kannattamattomaksi. Tammenoksa ryhtyi kehittämään uusia elektrolyyttisiä valmistusmenetelmiä, jotka johtivat erinomaisiin tuloksiin ja otettiin välittömästi käyttöön.
Tammenoksa teki koko työuransa pääasiallisesti Elektrokemiska Ab:ssä, aluksi isännöitsijänä ja teknisenä johtajana 1897–1922, toimitusjohtajana 1922–1930 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1930 kuolemaansa 1943 saakka. Hän oli perustamassa valtion rikkihappo- ja superfosfaattitehdasta (sittemmin Kemira). Tehtaan koneet ostettiin Saksasta, koska niitä oli sattumalta saatavissa. Tehtaan perustamispäätös tehtiin vasta sen jälkeen. Tammenoksa toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana sen perustamisesta 1920 vuoteen 1933 saakka.
Hän oli aktiivisesti mukana myös toisen valtionyhtiön Outokummun kaivostoiminnassa. Yhtiön toiminta oli alkanut 1910, mutta kaivosten hyödyntäminen oli ollut heikkoa omistajien välisten erimielisyyksien takia. Yhtiöstä tuli valtion liikelaitos 1924. Tammenoksa toimi kiistojen sovittelijana ja Outokummun hallituksen puheenjohtajana 1925–1926.
Hänen nimensä on jäänyt ehkä pysyvimmin teollisuuden historiaan perheyhtiö Chymos Oy:n perustajana. Hän perusti yhtiön Tainionkoskelle 1906 nimellä ’’Alkoholittomien Juomien Tehdas Chymos”. Tehtaan nimi saatiin kreikan kielen sanasta ’’khymos’’ (χυμός), joka tarkoittaa juomaa. Tammenoksa kehitti kotikeittiössään mehujen valmistusmenetelmiä ja markkinoi tuotteita mainostamalla. Sanomalehdissä julkaistiin runomuotoisia mainoksia, joiden tekstin hän oli itse sepittänyt. Hän hankki 1921 tehtaalle tontin Lappeenrannasta, jonne tehtaan koneet uitettiin pitkin Saimaata Tainionkoskelta. Tehdas aloitti toimintansa vuonna 1922. Tammenoksa työskenteli yhtiön toimitusjohtajana 1906–1929. Tässä tehtävässä jatkoi hänen poikansa Jukka Tammenoksa, jonka johdolla Chymos kehittyi pienestä perheyhtiöstä mehu- ja säilyketeollisuuden suuryritykseksi.
Wäinö Tammenoksa oli 1920-luvulla Kansallisen Kokoomuspuolueen johtohenkilöitä Lappeenrannassa. Hän osallistui myös kunnallispolitiikkaan Lappeenrannan kaupunginvaltuustossa 1925–1928, joista viimeisen vuoden puheenjohtajana. Hän oli myös aktiivisesti mukana alansa järjestötoiminnassa.
Hän oli kemianteollisuuden asiantuntijana useissa valtion komiteoissa joko puheenjohtajana tai jäsenenä. Hän oli Kemistiklubin ja Suomalaisten Teknikkojen Seuran kunniajäsen.
Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1924.
Marguerite Yourcenar
Marguerite Yourcenar (oik. Marguerite Cleenewerck de Crayencour, 8. kesäkuuta 1903 Bryssel – 17. joulukuuta 1987 Mount Desert Island, Yhdysvallat) oli ranskalainen kirjailija, joka hyväksyttiin ensimmäisenä naisena Ranskan akatemiaan vuonna 1980.
Elämäkerta
Marguerite Yourcenar syntyi ylhäisaateliseen perheeseen. Hänen äitinsä Fernande de Cartier de Marchienne oli belgialainen. Äiti kuoli tyttärensä synnytykseen. Marguerite de Crayencourin kasvatti hänen isänsä äiti. Myös hänen isänsä, joka oli epäsovinnainen seikkailija ja sivistynyt matkailija, palasi lyhyen avioliiton jälkeen asumaan vanhempiensa luokse. Vuoteen 1912 saakka Marguerite asui Lillessä ja osan ajasta Nord-departementissä sijaitsevassa sukulinnassa Mont Noiressa. Ylioppilastutkinnon alkuosan hän suoritti koulua käymättä Nizzassa. Hänen ensimmäinen runodialoginsa Le Jardin des chimères ilmestyi omakustanteena vuonna 1921, ja hän käytti siinä tekijänimeä Yourcenar, joka on lähes anagrammi hänen oikeasta nimestään Crayencour.
Yourcenarin isä kuoli vuonna 1929. Saamansa perinnön turvin Yourcenar vietti seuraavat kymmenen vuotta matkustellen, seikkaillen ja kirjoittaen. Toisen maailmansodan alla syntyi päätös lähteä Yhdysvaltoihin, jossa hän liittyi ystävättärensä Grace Frickin seuraan. Hän asui yhdessä Frickin kanssa aina tämän vuonna 1979 tapahtuneeseen kuolemaan saakka. Grace Frick käänsi useimmat Yourcenar in teokset englanniksi. Yourcenar asui koko loppuelämänsä Yhdysvalloissa, sillä hän sai itselleen Yhdysvaltojen kansalaisuuden vuonna 1947. Hän opetti Ranskan kirjallisuutta Sarah Lawrence Collegessa vuoteen 1949 saakka.
1951 ilmestyneellä teoksellaan Hadrianuksen muistelmat hän sai maailmanlaajuista menestystä, ja sen ansiosta hän saattoi omistautua kokonaan kirjoittamiselle. Myöhemmin hän on kertonut, että kirjoittaessaan suurinta menestystään Hadrianuksen muistelmat hän oli harkinnut, ottaisiko päähenkilöksi Hadrianuksen vai persialaisen matemaatikko-filosofi Omar Khaijamin. Kirjailijan uran huipputapauksia oli hänen valintansa Belgian akatemian jäseneksi vuonna 1970. Kymmenen vuotta myöhemmin hän astui ensimmäisenä naisena aiemmin vain miehille pyhitetyn Ranskan akatemian jäseneksi. Hänen valintaansa tuki hyvin voimakkaasti akateemikko Jean d'Ormesson, joka lausui myös tervetuliaispuheen hänen tullessaan Akatemian jäseneksi.
Kirjallisuus
Yourcenarin kirjallinen tuotanto oli hyvin laaja-alaista historiallisista romaaneista aina omaelämäkerrallisiin muistelmiin saakka. Hänen monelle vuosikymmenelle ulottuva tuotantonsa sijoittuu ajankohtaisten kirjallisuusvirtausten ulkopuolelle eräänlaisena paluuna perinteeseen ja sen estetiikkaan sekä haluna ilmentää kirjallisuuden perimmäistä merkitystä, kerrontaa.
Ranskassa on ilmestynyt Yourcenarin valikoitu kirjeenvaihto (Correspondance). Teoksesta paljastuu, että hän oli vegetaristi ja että hän solmi lujan ja kestävän ystävyyssiteen näyttelijä Brigitte Bardot'n kanssa kiinnitettyään ensimmäisenä tähden huomiota hylkeenpoikasten metsästämiseen.
Juanes
Juan Esteban Aristizábal Vásquez (s. 9. elokuuta 1972), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Juanes, on kolumbialainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi albumillaan Mi sangre maailmanlaajuisen suosioon. Sitä ennen Juanesilta ovat ilmestyneet albumit Fíjate bien ja Un día normal, jotka molemmat ovat saavuttaneet suuren suosion latinalaisessa Amerikassa ja Espanjassa.
Time-lehti on valinnut Juanesin maailman sadan tärkeimmän ihmisen joukkoon. People-lehti puolestaan valitsi Juanesin maailman seksikkäimpien joukkoon. Hänelle on myönnetty 17 Latin Grammy -palkintoa, 7 Latin Billboard -palkintoa ja 7 MTV Latinoamérica -palkintoa.
Juanes on mukana monenlaisessa hyväntekeväisyystoiminnassa. Hän on perustanut oman järjestön maamiinoja vastaan sekä kriisikeskuksen maamiinojen uhreja varten. Hän on myös mukana Youthaids-järjestön toiminnassa ja ehdottanut Live 8 -konserttia latinalaisen Amerikan köyhiä varten.
Juanes konsertoi Helsingin jäähallilla 1. elokuuta 2006. Hänen albuminsa Mi sangre oli vuonna 2006 myydyin ulkomaisen artistin albumi Suomessa – sitä on myyty yli 50 000 kappaletta.
Lapsuus
Juanes syntyi Medellínissä, Kolumbiassa. Hän on Javier Aristizábalin ja Alicia Vásquezin nuorin lapsi. Juanesilla on kaksi siskoa ja kolme veljeä. Hänen isänsä kutsui häntä nimellä Juanes, joka syntyi yhdistelmänä hänen kahdesta etunimestään Juan Esteban. Seitsemän vuoden ikäisenä Juanesin isä ja vanhemmat veljet opettivat häntä soittamaan akustista kitaraa soittaen perinteisiä latinalaisia musiikkityylejä kuten boleroa, tangoa, cumbiaa, vallenatoa sekä guascaa. Lapsuutensa aikana Juanes menetti useita läheisiä ihmisiä. Hänen serkkunsa kidnapattiin ja tapettiin lunnaiden maksamisen jälkeen. Läheinen ystävä kuoli aseellisten miesten luoteihin ja isä kuoli syöpään Juanesin ollessa 16-vuotias. Murrosiässä Juanes sai paljon vaikutteita metallimusiikista, erityisesti Metallicalta.
Nouseva suosio
Vuonna 2001 Juanes julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Fíjate bien, jonka tuotti Gustavo Santaolalla. Albumi menestyi hyvin Kolumbiassa, jossa se pysyi listaykkösenä kymmenen viikkoa, muttei menestynyt yhtä hyvin muissa maissa. Juanes voitti ensimmäisellä albumillaan kolme Latin Grammya: paras tulokas, paras rocksooloalbumi sekä paras rocklaulu. Lisäksi Juanes esiintyi palkintojenjakotilaisuudessa. Myöhemmin tuona iltana Juanes toi neljäkymmentä uutta demoa Santaolallan studiolle ja aloitti toisen albuminsa työstämisen.
Kaupallinen menestys
Toinen albumi Un día normal, myös Santaolallan tuottama, julkaistiin vuonna 2002. Albumi menestyi erittäin hyvin latinalaisessa Amerikassa. Albumi saavutti kultalevyn ensimmäisenä myyntipäivänään Kolumbiassa sekä sai platinaa sekä multiplatinaa maissa kuten Kolumbia, Meksiko sekä Espanja. Albumi oli 92 viikkoa kymmenen parhaan joukossa Billboardin Top Latin Albums -listalla tehden uuden ennätyksen vietettyään kaksi vuotta listalla. Ensimmäinen single ”A Dios le pido” nousi kymmenen parhaan listalle kahdessatoista maassa ja vietti 47 viikkoa Billboard Hot Latin Tracks -listalla. Albumilla on myös duetto Nelly Furtadon kanssa laulussa ”Fotografia”, myöhemmin Juanes työskenteli uudelleen Nelly Furtadon kanssa hänen levyillään muun muassa lauluissa ”Powerless (Say What You Want)” albumilla Folklore sekä ”Te busque” albumilla Loose. Vuonna 2003 Juanes voitti Latin Grammy -palkinnon kaikissa sarjoissa, joissa hän oli ehdolla, muun muassa vuoden laulu ja vuoden albumi.
200px|thumb|Juanes esiintymässä [[Dallasissa vuonna 2006.]]
Kolmas albumi Mi sangre julkaistiin syyskuussa 2004. Albumilta julkaistiin kolme singleä, joista kukin nousi listaykköseksi useissa maissa. Kolmas single ”La camisa negra” nosti Juanesin suosioon myös Keski-Euroopassa sekä Aasiassa. Vuonna 2005 Juanes voitti kolme Latin Grammyä lisää. Palkinnot olivat paras rocklaulu (”Nada valgo sin tu amor”), paras rocksooloalbumi (Mi sangre) ja paras musiikkivideo (”Volverte a ver”). Albumi Mi sangre oli vuonna 2006 myydyin ulkomaisen artistin albumi Suomessa. Vuonna 2006 hän nauhoitti dueton laulusta ”The Shadow of Your Smile” Tony Bennettin kanssa.
Elokuussa 2006 Juanes aloitti vapaavuoden viettääkseen aikaa perheensä kanssa sekä keskittyäkseen uuden albumin tekemiseen. Uusi albumi La vida es un ratico ilmestyi lokakuussa 2007 ja ensimmäinen single ”Me enamora”  4. syyskuuta 2007.
Aktivismi
Juanes on pyrkinyt parantamaan kotimaansa oloja. Hän perusti Mi Sangre -säätiön, joka auttaa maamiinojen uhreja Kolumbiassa. Vuonna 2005 Time nimesi hänet maailman sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon. Huhtikuussa 2006 Juanes esiintyi Euroopan parlamentissa edistääkseen tietoisuutta maamiinoja vastaan. Parlamentti lahjoitti 2,5 miljoonaa euroa Kolumbian maamiinojen uhreille. Heinäkuussa 2006 Juanes sai suurimman Ranskan myöntämän kunnianosoituksen (Ordre des Arts et des Lettres), kun hänet lyötiin ritariksi työstään sosiaalisen aktivismin parissa. Toukokuussa Juanes sai nimikkopuiston, Parque Juanes de la Paz, Medellínin kaupunkiin.
Rauhankonsertti Havannassa 2009
20. syyskuuta 2009 Juanes järjesti toisen Peace without Borders - ilmaiskonsertin, joka pidettiin Kuuban pääkaupungin Havannan Vallankumousaukiolla. Konserttiin otti osaa hänen lisäkseen neljätoista esiintyjää kuudesta maasta. Juanesin konsertti herätti vaihtelevia reaktioita puolesta ja vastaan. Kolumbialainen muusikko sai kylmän vastaanoton Miamin kuubalaisyhteisöltä. Yhdysvaltain presidentti Barack Obaman mukaan konsertilla "tuskin on vaikutusta amerikkalais-kuubalaisiin valtiosuhteisiin". Konsertti oli suurin yleisötapahtuma Havannassa sitten 1959 vallankumouksen.
Teksti
Teksti eli kirjoitelma on luettavaksi tarkoitettua kirjoitusta, jolla ilmaistu sisältö muodostaa asiakokonaisuuden, kuten artikkelin, novellin, runon tai romaanin. Tekstejä voidaan lajitella eri tekstityyppeihin niiden esteettisten normien tai esimerkiksi käyttötarkoitusten mukaan.
Esimerkiksi sanomalehdissä olevat artikkelit noudattavat yleensä tiettyjä yleiseisesti käytössä olevia rakenteita ja tehokeinoja, kuten otsikkoa, ingressiä ja leipätekstiä, mutta se tarkoittaa myös ei-fiktiivistä tekstiä, joka on usein uutinen. Vastaavasti esimerkiksi proosa on fiktiivistä ja vapaamuotoista tekstiä ja runous pyrkii tyypillisesti maksimaaliseen estetiikkaan yli kieliopillisten sääntöjen ja määritteiden. Eri tekstilajeilla voi siis olla erilaisia rakenteita ja painotuksia.
Aina yksittäinen teksti ei kuulu selvästi yhteen tekstilajiin, vaan siinä voi olla aineksia useammasta tekstilajista, josta yksi esimerkki on esimerkiksi proosaruno. Yhdestä aiheesta on myös mahdollista laatia monen eri tekstilajin tekstejä. Myös puheesta voidaan tehdä tekstiä translitteroimalla ja koostamalla se luettavaan muotoon.
Otsikko
Otsikko on tekstin tärkein osa, joka kertoo tekstin ydinajatuksen tai vihjaa siitä. Sanomalehdissä otsikolla on tarkoitus houkutella lukijaa lukemaan juttu. Markkinointitekstillä sillä pyritään yleensä havahduttamaan lukija. Usein otsikon koolla annetaan osviittaa jutun suuruudesta ja tärkeydestä.
Leipäteksti
Leipäteksti on varsinaista tekstiä. Nimi johtuu siitä, että toimittajien ajatellaan saavan siitä varsinaisen palkkansa, eli rahaa leipään.
Ingressi
Ingressi eli johdanto on tekstissä lyhyt yhteenveto siitä aiheesta, mistä artikkelin leipätekstin on tarkoitus kertoa.
Tekstitetty puhe
Televisioissa vieraskielisen ohjelman alle kirjoitetaan käännös. Usein käännös on lyhyempi kuin puhutut sanat alkuperäismuodossaan. Monilla pienillä kielialueilla ei puhuttua sanaa korvata katselijan ymmärtämän kielen sanoilla dubbaamalla, vaan käännös tehdään tekstityksenä ruudun alalaitaan.
Marcus Reno
thumb|right|Marcus Reno Marcus Albert Reno (15. marraskuuta  1834 – 30. maaliskuuta 1889)  oli yhdysvaltalainen majuri, joka selvisi hengissä 1876 käydystä Little Bighornin taistelusta. Everstiluutnantti George Armstrong Custerin alaisena 7. ratsuväkirykmentissä palvellut Reno sai osakseen paljon kritiikkiä taistelun jälkeen, ja hänet asetettiin sotilastuomioistuimen eteen monista laiminlyönneistä syytettynä.
Lyhyt Historia
Reno syntyi Carroltonissa Illinoisissa James and Charlotte Renon neljäntenä lapsena. 1851 hän kirjoittautui West Pointin sotilasakatemian, josta suoriutui 1857. Palveltuaan vajaan kolmen vuoden ajan luutnanttina Fort Walla Wallassa Washingtonissa, Reno nimitettiin vuonna 1861 ensimmäiseen ratsuväkirykmenttiin. Sisällissodassa Reno ehti ottaa osaa moneen taisteluun ennen haavoittumistaan  1863. Saman vuoden aikana hän solmi avioliiton Mary Hannah Rossin kanssa. Ennen sisällissodan loppumista Reno yleni ilman palkankorotusta majurista everstiksi ja päätyi vuonna 1865 vapaaehtoisjoukkojen prikaatinkenraaliksi. Sodan loppuessa Reno oli Pennsylvanian 12. ratsuväkirykmentin komentajana.
Vuonna 1868 Reno nimitettiin majuriksi 7. ratsuväkirykmenttiin. Hänen toimipaikkansa oli ensin Kansasissa, kaksi vuotta myöhemmin Coloradossa. Vaimonsa heikentyneen terveydentilan johdosta Reno otti kahden vuoden virkavapaan, ja ennätti takaisin juuri ennen 1876 tehtyä sotaretkeä Little Bighorniin. Kun Istuvan Härän ja Hullun Hevosen johtamat yhdistyneiden tasankointiaanien sotajoukot ympäröivät ratsuväen, kuoli yli 200 yhdysvaltain sotilasta Custer itse mukaan lukien. Renon johtamat joukot, jotka olivat erillään Custerista, selvisivät paljon pienimmin menetyksin intiaanien kyllästyttyä piirittämään heitä. Lehdistö etsi syyllisiä verilöylyyn, ja Renon tekemiset taistelun aikana joutuivat tarkan tutkimuksen kohteiksi. Häntä syytettiin pelkuruudesta ja tottelemattomuudesta, ja vaadittiin sotatuomioistuimen eteen tekemiensä oletettujen virheiden vuoksi. Oikeudenkäynti Renoa vastaan osoitti hänet kuitenkin syyttömäksi itseensä kohdistuneisiin epäilyihin.
Renon sotilasura loppui 1880. Hänet erotettiin armeijasta 23 palveluvuoden jälkeen jatkuvan alkoholin käytön ja paheksuttavan käytöksen vuoksi. Reno kuoli Washingtonissa 30. 3.1889.
Niniven maakunta
Vuoden 1997 väestönlaskennan aikaan siellä asui 2 042 852 henkeä. Vuonna 2013 väkiluvuksi arvioitiin 3 041 940 (9,6 % Irakin väestöstä). Kaupunkilaisia on 60,1 % ja maaseudulla asuu 39,9 prosenttia väestöstä. Pääosa maakunnan asukkaista on sunnimuslimeita tai kurdeja.
Niniven pääkaupunki ja suurin kaupunki on Mosul. Muita kaupunkeja ovat esimerkiksi Tal Afar (Telafar) ja Sinjar (Sindžar).
Vuoteen 1976 saakka Ninive oli osa Mosulin provinssia, johon kuului myös nykyinen Dahukin maakunta.
Hietasinapit
Hietasinapit (Diplotaxis) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 35 lajia. Hietasinapit muistuttavat muun muassa kaaleja (Brassica), mutta eroavat niistä litujen rakenteen myötä.
Hietasinapit ovat yksi- tai kaksivuotisia ruohovartisia kasveja. Niiden varret ovat kasvutavaltaan pystyjä sekä haarovia. Varret saattavat olla lehdettömiä, mutta niissä saattaa olla lehtiä, jolloin ne ovat sepiviä. Muuten lehdet ovat ruusukkeena varren tyvellä. Lehdet ovat pariliuskaisia tai syvään hammaslaitaisia. Kukkien terälehdet ovat keltaisia. Hedelminä olevat lidut ovat pitkulaisia.
Sargentinkuusi
Sargentinkuusi (Picea brachytyla) on kuusten (Picea) sukuun kuuluva havupuu, jota tavataan Kiinassa, Intiassa sekä Myanmarissa.
Sakkola
thumb|150px|right|Sakkolan epävirallinen perinnevaakuna
Sakkola (kirkonkylän nimenä vuodesta 1948 ) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella. Kunnan pinta-ala oli 349,4 km², ja vuonna 1939 siellä oli 6 395 asukasta.
Etymologia
Sakkolan vanha historiallinen nimi on Sakkula. Sakkula-niminen pogosta oli olemassa jo 1200-luvulla. Pähkinäsaaren rauhassa se jäi Novgorodin puolelle, ja mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa Sakkulan muodossa. Nimi muutettiin vuonna 1735, kun papisto ja virkamiehet alkoivat kirjoittaa u:n tilalle o:n ruotsin kielen ääntämisen mukaan. Kansan suussa historiallinen Sakkula-nimi säilyi kuitenkin pitkään.
Historia
Suvanto jakaa Sakkolan kahtia. Kirkonkylä sijaitsi järven pohjoispuolella. Alkujaan nykyistä kokoa suurempi järvi laski länteen päin Vuokseen ja Vuoksi Käkisalmen kautta Laatokkaan. Vuonna 1818 kevättulvien takia kaivettiin oja Suvannon ja Laatokan välillä olleeseen hiekkakannakseen. Lopulta Suvannon vesi syöksyi Laatokkaan sellaisella voimalla, että vei mukanaan suuria puita, kiviä ja rakennuksia. Jylinä kuului Pähkinälinnaan asti, missä soitettiin kirkonkelloja kolme vuorokautta. Topelius kertoo kirjassa Vanha kaunis Suomi, että rakennuksen pirstaleilla kiekui kukko Laatokalla. Järven pinta laski seitsemän metriä ja syntyi 5 000 hehtaaria viljelyskelpoista maata. Yhteys Vuokseen katkesi kokonaan. Tämän jälkeen Vuoksen rantojen viljelijät päättivät alentaa kevättulvia. Kiviniemessä kaivettiin ja syntyi koski, jonka kautta Vuoksen vedet alkoivat virrata Suvannon ja sen uuden lasku-uoman, Taipaleenjoen, kautta Laatokkaan vuonna 1857. Tämän seurauksena Vuoksen lasku-uoma muuttui täysin ja vanhan pohjoisemman virtaus tyrehtyi, kun valtaosa Vuoksen virtaamasta alkoi kulkea Suvannon kautta.
Sakkolan väestöä sijoitettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Huittinen, Lempäälä, Messukylä, Pirkkala, Punkalaidun, Tottijärvi, Tyrvää, Vesilahti ja Viiala.
Pinnanmuodot ja luonto
Suvannon lasku vaikutti Sakkolan luonnonolosuhteisiin huomattavasti. Maaperä Sakkolan pitäjässä oli suurimmaksi osaksi hiekkaa, Suvannon ranta-alueilla paikoin tulvahiekkaa. Pinnanmuodot ovat suurimmaksi osaksi loivapiirteisiä, vaikka kokonaan tasaisia alueita ei juurikaan ole. Väärämäenselän alueet pitäjän eteläosassa olivat korkeudeltaan huomattavia. Pitäjää halkovana vesistönä Suvanto ja Taipaleenjoki olivat maisemakuvaa hallitsevimpia. Etelästä Suvantoon laskevat Riiskaoja ja Tuusnaoja, pohjoisesta pieni Sakkolanjoki ja Kaarnajoki. Pitäjä rajoittui idässä lyhyeltä matkalta Laatokkaan. Muita merkittäviä järviä ja lampia oli vähän, lähinnä Petäjärvi ja kirkasvetinen pieni Valkjärvi.
Sakkolan pitäjän metsien valtapuu oli mänty. Suvannon etelärannalla kasvoi lehtimetsiä, ja paikka paikoin ranta-alueilla sijaitsi myös lehtoalueita, joissa jaloista lehtipuista esiintyivät mm. pähkinäpensas, kynä- ja vuorijalava, metsäomenapuu, vaahtera, lehmus ja saarni. Muita harvinaisia tai melko harvinaisia kasvilajeja olivat mm. lehtokielo, mukulaleinikki, tesmayrtti, siperiansinivalvatti ja Suvannon vesijättömailla poikkeuksellisesti järvirantahietikolla viihtynyt rantavehnä.
Kylät
pienoiskuva|[[Petäjärvi|Petäjärven rautatieasema ennen sotia]] Sakkolan kylät olivat Arkuntanhua, Haitermaa, Haparainen, Kaarnajoki, Karhola, Kelja, Kiviniemi, Kottila, Lapinlahti, Lohijoki, Lupra, Mönkö, Ojaniemi, Petäjärvi, Purpua, Riiska, Röykkylä, Sakkola, Valkjärvi, Viiksanlahti, Vilakkala ja Volossula.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 13 koulupiiriin.
Sakkolan porsaat
Sakkola oli erityisen tunnettu laadukkaista porsaistaan. Sakkola kehittyi porsaspitäjäksi rajojen ollessa vielä avoimia, ja pietarilaisille tuotettiin 4–6-viikkoisia teurasporsaita. Sittemmin markkina-alue laajeni enemmälti Suomeen. Sakkolan porsaita ei tuotettu suurissa sikaloissa, vaan yksityisten ihmisten maatiloilla. Sakkolan ylivertaisten porsaiden maine heikkeni kuitenkin aiheettomasti, kun muiden pitäjien heikompilaatuisia porsaita alettiin kaupitella sakkolalaisina. Usein sanotaan, että Sakkolan porsaille tunnusomaisia olivat suuret luppakorvat.
Stanley Miller
Stanley Lloyd Miller (7. maaliskuuta 1930 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 20. toukokuuta 2007 National City, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka käänteentekevillää elämän syntyä koskevilla tutkimuksillaan osoitti, että elämän kannalta tärkeitä molekyyleja voidaan yksinkertaisilla kemiallisilla prosesseilla tuottaa epäorgaanisista aineista.
Elämä ja ura
Miller suoritti kemian perusopinnot Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, minkä jälkeen hän väitteli tohtoriksi Chicagon yliopistossa. Miller siirtyi Columbian yliopistoon vuonna 1955. Vuonna 1960 hänen Chicagon yliopiston opettajansa Harold Urey palkkasi hänet Kalifornian yliopiston uudelle San Diegon kampukselle, jossa hän vietti uransa loppuosan. Hänestä tuli siellä kemian laitoksen professori vuonna 1968.
Vuonna 1953 Miller, joka oli tuolloin 23-vuotias jatko-opiskelija, ja Urey suorittivat Chicagon yliopistossa kuuluisan Millerin-Ureyn kokeen, joka silloisen tiedon mukaan simuloi varhaisen maapallon ilmakehän koostumusta. Miller ja Urey onnistuivat tuottamaan koelaitteistollaan useita elämän kannalta tärkeitä molekyyleja, kuten aminohappoja, sokereita ja nukleotidiemäksiä.
Montereau
Montereau voi tarkoittaa seuraavia:
Dnipropetrovskin alue
Dnipropetrovskin alue on Ukrainan keskiosassa Dneprjoen molemmin puolin sijaitseva hallinnollinen alue. Alueen hallinnollinen keskus on Dnipro. Alueella oli vuoden 2021 alun arvion mukaan 3 142 035 asukasta.
Alueen maantieteellinen ulottuvuus pohjois-eteläsuunnassa on runsas 180 kilometriä ja itä-länsisuunnassa runsas 300 kilometriä. Naapurialueina ovat lännessä Mykolajivin ja Kirovohradin alueet, pohjoisessa Pultavan ja Harkovan alueet, idässä Donetskin alue ja etelässä Zaporižžjan ja Hersonin alueet.
Väestö ja kaupungit
Dnipropetrovskin alue on asukasmäärältään Ukrainan toiseksi väkirikkain. Vuoden 2021 alussa asukasluvuksi arvioitiin 3 142 035, mikä oli 7,6 % koko Ukrainan väestöstä. Tässä osuuslaskelmassa Venäjän vuonna 2014 sotilaallisesti miehittämän Krimin niemimaan asukkaat eivät ole mukana; vuoden 2014 alussa tuolla alueella asui yli 5 prosenttia Ukrainan väestöstä. Dnipropetrovskin alueen asukkaista 84,1 oli kaupunkilaisia, eli asui kaupungeissa tai kaupunkityyppisissä taajamissa.
Alueen keskus on Ukrainan 4. suurin kaupunki Dnipro (980 948 asukasta vuoden 2021 alussa). Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Kryvyi Rih (612 750 as., maan 8. suurin kaupunki), Kamjanske (229 794 as.), Nikopol (107 464 as.), Pavlohrad (103 073 as.), Novomoskovsk (70 230 as.), Marhanets (45 718 as.), Žovti Vody (42 509 as.), Pokrov (38 111 as.) ja Synelnykove (30 021 as.). Kooltaan 10 000-30 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia ovat Peršotravensk (27 573 as.), Ternivka (27 305 as.), Vilnohirsk (22 458 as.), Pidhorodne (19 336 as.), Pjatyh’atky (18 457 as.), Verh’nodniprovsk (15 749 as.), Slobožanske (ktt, 14 293 as.), Apostolove (13 246 as.), Zelenodolsk (12 874 as.), Vasylkivka (ktt, 11 439 as.), Verh’ivtseve (10 081 as.).
Hallinnollinen jako
thumb|350px|Dnipropetrovskin alueen piirijako 17. heinäkuuta 2020 lähtien. Dnipropetrovskin alue jaettiin vuoden 2020 aluehallinnon uudistuksessa seitsemään piiriin (raion). Piireissä sijaitsevat alueen 20 kaupunkia (joissa on yhteenä 18 kaupunkipiiriä), samoin 45 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 436 kylää tai muuta maaseutuasutusta. Piirien perustietoja löytyy oheisesta taulukosta; Väkilukuna on ilmoitettu Ukrainan tilastokeskuksen vuoden 2021 alun arvio:
Hallinnollinen jako ennen vuoden 2020 uudistusta
Vuoteen 2020 saakka Dnipropetrovskin alue oli jaettu 22 piiriin (raion) ja 13 kaupunkipiiriin. Näiden alaisuudessa sijaitsivat alueen 20 kaupunkia, 46 kaupunkityyppistä taajamaa (селище міського типу) ja 1 435 kylää (селище) :
Tapahtumia alueella
Tasoristeysonnettomuudessa Marhanetsin kaupungissa kuoli yli 40 ihmistä 12. lokakuuta 2010.
Vincent du Vigneaud
Vincent du Vigneaud (18. toukokuuta 1901 Chicago, Yhdysvallat – 11. joulukuuta 1978 White Plans, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1955 biokemiallisesti tärkeiden rikkiyhdisteiden tutkimisesta ja erityisesti syklisen peptidin oksitosiinin eristämisestä, sen kemiallisen rakenteen selvittämisestä ja sen täydellisestä synteesistä.
Du Vigneaud työskenteli Illinois'n ja Cornellin yliopistoissa. Hän oli kiinnostunut rikin yhdisteistä, proteiineista ja erityisesti peptideistä. Jo ennen kuuluisimpia töitään oksitosiinin ja vasopressiinin syntetisoimista oli du Vigneaud saanut mainetta insuliinia, biotiinia, penisilliiniä sekä transmetylaatiota koskevista töistä.
Vuonna 1974 du Vigneaud sai sydänkohtauksen, mikä lopetti hänen akateemisen uransa ja hän kuoli vuonna 1978.
Eero Kankkunen
Eero Edvard Kankkunen (20. joulukuuta 1920 Viipuri – 24. lokakuuta 2004 ) oli suomalainen lavastaja. Hän työskenteli vuodesta 1959 aina eläkkeelle jäämiseensä 1986 saakka Tampereen Työväen Teatterissa. Hänen suunnitteluilleen on ominaista joustava, toimiva tilankäyttö ja näytelmän luonteen tarkka välittyminen.
Vorarefilia
pienoiskuva|Vorarefiilista [[Manga|mangaa|alt=]] Vorarefilia (usein lyhennetään vore) on seksuaalinen fetisismi ja parafilia jossa seksuaalinen mielenkiinto kohdistuu toisen syömiseen, syödyksi tulemiseen, tai sen katseluun. Fantasioihin yleensä liittyy elävän uhrin nieleminen, ja vatsassa sen sulattaminen. Koska fetissiä on fyysisesti mahdotonta saavuttaa tosielämässä, sitä nautitaan kuvina, tarinoina, videoina ja peleinä.
Sana vorarefilia on yhdistelmä latinan sanasta vorare ("niellä"), joka on sukua muinaiskreikan sanalle bora (, ”ruoka”), sekä kreikan sanasta filia (, ”rakkaus”).
Osmo Ilmari
Osmo Ilmari Lampinen (2. lokakuuta 1927 Pieksämäki – 6. heinäkuuta 1999 Helsinki), kirjailijanimeltään Osmo Ilmari, oli suomalainen toimittaja ja tieteiskirjailija, joka kirjoitti 1950-luvulla muutamia nuorten tieteiskirjoja, jotka ovat juoneltaan ja älyllisesti korkeatasoisia nuortenkirjoiksi. Päätoimisesti hän oli Pirkka-lehden päätoimittaja. 1950-luvun puolivälissä Osmo Ilmari ohjasi ja käsikirjoitti elokuvat Kesäyön lapset (Ralf Rubinin kanssa), Selvä junalle 61 (rautatieaiheinen lyhyt dokumentti) ja Kotimme Tampere (lyhyt opetuselokuva). Vuosina 1988–1996 Osmo Ilmari julkaisi Portissa kuusi novellia.
Osmo Ilmari kirjoitti 1950-luvulla nuorten tieteiskirjat  Uhka avaruudesta, Kadonneet Kuussa, Siriuksen lähettiläs ja Planeetta Logos, jotka WSOY julkaisi Nuorten toivekirjasto -sarjassa.
Nuortenkirjat
Kolmen ensimmäisen kirjan pääosissa ovat ystävykset, suomalainen teekkari Jaakko Halla ja hänen lääketiedettä opiskeleva irlantilaisystävänsä Patrick eli Pat. Myös Jaakon isä, tekniikan tohtori Yrjö Halla ja tämän veli, yli-insinööri Heikki Halla ovat olennaisia hahmoja. Tarinoiden punaisena lankana on diktatuurin vastaisuus: Uhka avaruudesta käsittää taistelun avaruusasemalta käsin toimivaa Uusikuu-nimistä laitonta valtiota vastaan, koska tämä joukkio haluaa saada maailmanvaltiuden, Kadonneet kuussa -kirjan diktatuuri on teräksentuotantoyhtiö, joka syyllistyy laittomuuksiin, kuten orjatyövoiman käyttöön, ja Siriuksen lähettiläs liikkuu Maassa alkaneen vallankumouksen tiimoilla. Vallankaappaajien kuvioita sotkee Jaakon ja Patin avaruudesta löytämä, voimakkaaseen telepaattiseen hallintaan pystyvä vieraan rodun edustaja.
Jyry, hänen ystävänsä Koron ja palvelija Ptai eksyvät metsästysretkellä viidakkoon ja he löytävät muinaisen Uthran kaupungin, josta paljastuu yllättäviä totuuksia. Kaupunki on kuitenkin kiellettyä aluetta, joten kolmikko joutuu tuomituksi ja suljetaan kaivokseen. Jyry ei lannistu ja tuota pikaa onkin käynnissä planeetanlaajuinen vallankumous, joka päättyy siihen että Koron ja Ptai menevät naimisiin, muinainen Uthra rakennetaan uudelleen ja Jyry palaa kotiin varta vasten rakennetulla uudisaluksellaan.
Matkustajalentokone
thumb|[[Airbus A340|Airbus A340-600 laajarunkokone on maailman toiseksi pisin matkustajalentokone.]] Matkustajalentokone tai liikennelentokone on lentokone, jonka liikennöinnin tarkoituksena on kuljettaa matkustajia. Pääosa näistä lentokoneista lentää reittilentoja, mutta lisäksi paljon on turismiin liittyviä charter-lentoja. Yleensä matkustajakoneista on kehitetty myös rahtiversio.
Historia
thumb|Aero O/Y:n (nykyisen [[Finnairin) Junkers F 13 1920-luvulla. F 13 oli maailman ensimmäinen kokometallinen matkustajalentokone ja ensimmäinen Aeron konetyyppi.]]
Matkustajalentokone sai alkunsa muutaman matkustajan kuljettavana yksimoottorisena lentokoneena. 1920-luvun alun Junkersin lentokonemallit olivat ensimmäiset, joilla matkustajia voitiin kuljettaa ilman tappiota. Lentoposti toimi kautta maailman lentoyhtiöiden subventioiden kanavana.
Kapearunkoinen suihkumatkustajakone tuli 1950-luvun puolivälistä eteenpäin markkinoille, esimerkiksi De Havilland Comet, Boeing 707 ja Sud Aviation -yhtiön Sud SE 210 Caravelle. Boeing 707 on arveltu kehitetyn yhtiön hieman aiemmasta tankkaus- ja vakoilulentokoneesta, ja siten asevoimien subventio auttoi Boeingin sen kaupalliseen läpimurtoon.
1960-luvulla matkustus lisääntyi. Douglas kehitti DC-8-koneen. Kehitystyö söi yhtiön talouden, ja sotateollisuusyhtiö McDonnell valtasi yhtiön. DC-9 kone jäi viimeiseksi Douglasin tuotemerkiksi, joka sekin muuttui MDC:ksi 1980-luvulla. 1970-luku muutti lentomatkustamisen kaikkien liikkumismuodoksi ja koneiden koot kasvoivat. Lockheed L-1011 jäi Lockheedin viimeiseksi siviilituotteeksi Rolls-Roycen hidastellessa koneen moottorien kehitystä aikana, jolloin Lockheed oli talousvaikeuksissa. Airbus Industrie syntyi vastineeksi Yhdysvaltain oligopolistiseen tarjontaan ja Länsi-Euroopan lentokoneteollisuuden konsolidaation merkkipaaluksi.
Koneiden uusimisessa on ollut rankkoja nousu- ja laskusyklejä, ja on arveltu, etteivät lentoyhtiöt ole toiminnallaan tuottaneet reaalituottoa osakkeille. Kuitenkin 1980-luvun nurkanvaltaukset alkoivat - Reaganin vapautettua Yhdysvaltain reittilentoliikenteen säännöstelystä - juuri lentoyhtiöistä.
Rakenne nykyisin
thumb|350px|Matkustajalentokoneen osat englanniksi. Lentokone on rakenteeltaan putkimainen ja moottori(t) on sijoitettu yleensä siipiin tai peräsinten yhteyteen. Materiaalina lentokoneissa käytetään alumiinia, silumiinia, magnesiumia ja muita kevytmetalleja. Lisäksi uusimmissa koneissa käytetään (jopa primäärirakenteissa) myös hiili- ja lasikuitua sekä niiden yhdistelmiä.
Matkustajalentokoneita on runkoratkaisun mukaan kahta tyyppiä: laajarunkokone, jonka matkustamossa on penkkirivien välissä kaksi käytävää, ja kapearunkoinen, jonka matkustamossa on vain yksi käytävä.
Matkustajalentokoneet ovat yleistyneet matkustustavaksi nopeasti, ja matkustajalentoja on lennetty jo 1920-luvulta asti Suomessakin. 1960–1980-luvuilla matkustajalentoliikenteen työjuhtia Suomessa olivat Convair-, Caravelle-, DC-8- ja DC-9 -lentokoneet. Nykyisin matkustajalentokoneita valmistavat suurimpina yrityksinä Boeing- ja Airbus-yhtiöt, ja suosittuja matkustajalentokoneita ovat Boeingin 737, 757, 747, 767 ja 777 sekä Airbusin 320- ja A340-sarjan koneet.
1960-luvun jälkipuolelta lähtien monet lentokoneet on kehitetty olemassa olevan mallin pohjalta, mikä johtuu uussuunnittelun suurista kustannuksista — ja myös viivytysriskistä. Airbuseissa lentokoneinen modulaarisuus ja samankaltaiset tekniset ratkaisut oli alun alkaen yksi perustavoite, jolla pyrittiin tehokkuuteen suunnittelussa. McDonnell-Douglasin DC-10:n kehittyminen MD-11-koneeksi ja 1960-luvun DC-9:n hidas kehittyminen lopulta 2010-luvun Boeing 717-koneeksi voidaan nähdä tuotesuunnittelun näivettymisenä ja vanhojen tuotteiden tuotannossapitämisenä. Ääriesimerkki tästä on Boeing 737-koneperhe, jonka uusin MAX- mallisarja on jo konetyypin neljäs versio. Boeingia onkin arvosteltu vanhan tuotteen kierrättämisestä niin pitkälle, että toimintatapa oli osasyy konetyypin kahteen tuhoisaan onnettomuuteen.
Käyttö nykyisin
Matkustajalentokoneet operoivat jopa 13 kilometrin korkeuksilla asti. Lentokoneet ovat lähes aina paineistettuja, poikkeuksina pienet potkurikoneet. Matkustajalentokoneiden tavanomainen toimintasäde vaihtelee tuhansista kilometreistä jopa 15 000 kilometriin asti. Jälkimmäisessä on kyseessä ns. long haul -kone, jolla lennetään mannertenvälisiä lentoja (esimerkiksi Boeing 747 ja MD11). Koneet on suunniteltu matkustajien kuljettamiseen, ja niiden kapasiteetti vaihtelee muutamista kymmenistä useisiin satoihin, Airbus A380:n myötä jopa 800 matkustajaan. Lisäksi koneissa voidaan kuljettaa rahtia. Lentonopeus vaihtelee, mutta normaalisti se on noin 800–1 000 km/h. Ympäristöystävällisyyden saralla lentokoneissa on vielä paljon tekemistä. Suurin ongelma on meluhaitta, jonka lisäksi matkustajalentokone vie noin 20–50 litraa polttoainetta matkustajaa kohti joka tunti.
thumb|[[Airbus A380]]
Lentoyhtiöt
Matkustajalentokoneita operoivat tavanomaisesti lentoyhtiöt. Reittiliikenne kattaa nykyään lähes koko maapallon. Suomalaisia lentoyhtiöitä ovat muun muassa Finnair, Flybe Nordic ja Air Åland. Suuria lentoyhtiöitä maailmassa ovat esimerkiksi American Airlines, TUI, United Airlines, Delta Air Lines, Lufthansa, Air France, KLM ja British Airways. Matkustajalentokoneiden liikkuminen on lennonjohdon alaista. Matkustajalentokoneen ohjaamomiehistöön kuuluvat kapteeni ja perämies, (vanhemmissa koneissa vielä joskus myös lentomekaanikko/toinen perämies) ja matkustamohenkilökuntaan purseri ja lentoemännät/stuertit, jotka ovat vastuussa matkustajien turvallisuudesta ja lennon tarjoilusta.