cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sterilointi (kirurginen toimenpide)
Steriloimislain arvostelu
Sterilisaation yleinen ikäraja Suomessa eli 30 vuotta on korkein itsemääräämisoikeutta koskeva alaikäraja Suomessa. Kritiikin mukaan ikärajaa voidaan pitää kohtuuttoman korkeana verrattuna moniin muihin oikeuksiin. Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa yleinen ikäraja on 25 vuotta, paitsi Tanskassa vuodesta 2014 on voinut saada sterilisaation 18–24-vuotiaana kuuden kuukauden harkinta-ajan jälkeen.
Vihreä liitto kirjasi vuonna 2014 tavoiteohjelmaan sterilisaation ikärajan laskun 25 vuoteen, kun puoluekokoukselle esitettiin ikärajan laskemista 18 vuoteen. Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto (ViNO) esitti 18 vuoden ikää jo vuonna 2009, mutta Vihreiden tasa-arvotyöryhmä nosti kannanotossaan tavoiteikää 25 vuoteen.
Myös Vasemmistonuorten poliittinen ohjelma vuonna 2011 esitti ikärajaa laskettavaksi 25 vuoteen.
Tavoitteen hyväksymisen jälkeen Vasemmistonuoret ja Vihreä liitto eivät ole kuitenkaan kampanjoineet enempää lainmuutoksen puolesta.
Kokoomus hyväksyi puoluekokouksessa vuonna 2018 aloitteen, jossa vaaditaan sterilisaation saamista jo 25-vuotiaana ja poistettaisiin vaatimus puolison kuulemisesta sekä synnytysten että lasten lukumäärästä.
Liberaalipuolue – Vapaus valita (entinen Viskipuolue) määritteli ohjelmaan vuonna 2017 tavoitteeksi sterilisaation ikärajan laskemisen 30 vuodesta.
Feministinen puolue määritteli eduskuntavaaliohjelmaan vuonna 2019 aloitteen sterilisaation alaikärajan laskemisesta 25 vuoteen.
Perussuomalaisten kansanedustaja Anne Louhelainen teki eduskunnassa vuonna 2013 kirjallisen kysymyksen hallitukselle sterilisaation ikärajan laskemisesta 25 vuoteen. Vastauksessa peruspalveluministeri Maria Guzenina-Richardson ei pitänyt steriloimislain muuttamista ajankohtaisena.
Vuonna 2018 yhdenvertaisuusvaltuutettu ei halunnut ottaa kantaa steriloimislain syrjivyyteen – lain uudistamista ei pidetä kiireellisenä.
Vasemmistoliiton Merja Kyllönen ja Anna Kontula sekä SDP:n Kristiina Salonen ja Merja Mäkisalo-Ropponen tekivät vuonna 2019 kirjallisen kysymyksen eduskunnassa itsemääräämisoikeuden toteutumisesta sterilointilaissa.
Vihreiden Jenni Pitko teki eduskunnassa kirjallisen kysymyksen sterilointien saamisen kynnyksistä vuonna 2019.
Transsukupuolisten sterilointi
Steriloimislain mukaan on oikeus sterilisaatioon, jos pysyvästi kokee kuuluvansa vastakkaiseen sukupuoleen ja elää tämän sukupuolen mukaisessa roolissa. Suomessa laki transsukupuolisen henkilön sukupuolen vahvistamisesta ei vaadi sukuelinkirurgiaa mutta edellyttää, että transsukupuolinen henkilö kykenee todistamaan olevansa lisääntymiskyvytön, jotta hänen kokemansa sukupuoli voidaan juridisesti vahvistaa. Useimmiten transsukupuolisen henkilön kehon muokkaamiseen käyttämä hormonihoito aiheuttaa lisääntymiskyvyttömyyden. Jos transsukupuolinen ei käytä hormoneja tai halua lisääntymiselinten leikkauksia, hänen olisi annettava steriloida itsensä saadakseen vahvistettua viralliseksi kokemansa sukupuolen. Sterilisaation saadakseen transsukupuolinen tarvitsee kahden lääkärin päätöksen. Transjärjestöt pitävät lakia pakkosterilisaationa.
Transsukupuolisuus steriloimisen perusteena on säädetty steriloimislakiin vuonna 2002. THL:n rekisterin mukaan transsukupuolisuuden perusteella steriloimisrekisteriin ei ole ilmoitettu yhtään sterilointia tällä perusteella koko aikana, joten lähes aina lisääntymiskyvyttömyys tulee transhoitojen seurauksena.
Translakia ovat kritisoineet muun muassa Amnesty International ja YK:n kidutuksen vastainen erityisraportoija. Tämä kritiikki ei liity suoranaisesti steriloimislakiin vaan translakiin.
Pakkosterilointi
Eugeniikan, sosiaalihuollon kulujen säästämisen ja väestönkasvun rajoittamisen vuoksi eri maissa on harjoitettu ihmisten pakkosterilointia. Vaikka pakkosteriloinnit yhdistetäänkin usein natsi-Saksaan, 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa eugeniikka oli suosittua ympäri läntistä Eurooppaa. Niin ikään 1930-luvulta alkaen pakkosterilointi oli mukana myös muiden maiden käytännöissä. Esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa 1930-luvulla omaksutusta pakkosterilointilainsäädännöstä luovuttiin (Suomen osalta pääosin) 1970-luvulla. Vuosina 1935–1970 Suomessa steriloitiin noin 43 000 ihmistä lääketieteellisten, yli 7 500 rotuhygieenisten, yli 3 000 sosiaalisten ja parisataa muiden syiden perusteella. Valtaosa sosiaalisin perustein pakkosteriloiduista oli aviottomien lapsien äitejä, koska kunnat eivät halunneet lisää köyhäinhoidon hoidettavia. Lääketieteellisistä syistä pakkosteriloidut olivat esimerkiksi mielenterveyspotilaita, kehitysvammaisia tai ”moraalittomina” pidettyjä ihmisiä.
Pakkosterilisoinneilla on pyritty muun muassa Intiassa 1970- ja Perussa 1990-luvulla rajoittamaan väestönkasvua.
Suomessa on mahdollista suorittaa sterilointi vajaavaltaiselle ihmiselle. Jos henkilö on pysyvästi kykenemätön ymmärtämään steriloinnin merkitystä, lain mukaan toimenpide voidaan suorittaa painavista syistä yllä olevan listan kohtien 3, 5 tai 6 perusteella. Tällaisessa tapauksessa henkilön laillinen edustaja hakee lupaa sterilointiin Terveydenhuollon oikeusturvakeskukselta eli nykyiseltä Valviralta. Valviran mukaan vaikeasti vammaisten steriloimislupia myönnettiin 2000-luvun ensikymmenellä muutamia ja 2010-luvulla ei yhtään.
Nykyään pakkosterilointia pidetään ihmisoikeusrikoksena.
Lemmy Caution – piru mieheksi
Lemmy Caution – piru mieheksi on Jean-Luc Godardin elokuva vuodelta 1965. Elokuva on mustavalkoinen.
Elokuva kertoo siitä, kuinka amerikkalainen yksityisetsivä Lemmy Caution (Eddie Constantine) saapuu Alphaville-nimiseen tulevaisuuden totalitaariseen kaupunkiin, toiselle planeetalle.
Lemmyn valkoinen takki muodostaa erikoisen vastakohdan mustalle yleisilmeelle; elokuvan tunnelma on painajaismainen, mitä korostavat valokirjaimin heijastuvat Einsteinin kaavat.
Lemmyn ja Natashan (Anna Karina) romanssia häiritsee ihmismäinen tietokone Alpha 60.
Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan tammikuisen Pariisin autioilla, sateisilla öisillä kaduilla.
”Lemmy Caution – piru mieheksi” on elokuvan alkuperäinen suomalainen nimi, viimeaikaisissa esityksissä elokuvan suomalaisena nimenä on ollut "Alphaville".
Reima Mäkinen
Reima Mäkinen (s. 1963) on suomalainen sarjakuvantekijä ja sanaristikkopiirtäjä. Hän on koulutukseltaan taidegraafikko ja medianomi.
Omakustanteet
Ensimmäisen sarjakuvalehtensä Mäkinen julkaisi yhdessä Petri Tuomolan kanssa vuonna 1979. Pian tämän jälkeen kaverukset ryhtyivät puuhaamaan Tampereen Sarjakuvaseura ry:n perustamista ja vuonna 1982 he perustivat vielä Suomen Mikromaakarit ry:n ja alkoivat julkaista sen Micropost-jäsenlehteä. Suomen pelimuseo esitteli vuonna 2019 Mikromaakarien toimintaa näyttelyssä ”3583 BYTES FREE!”. Noilta ajoilta Mäkinen muistetaan myös Suomen ensimmäisen tietokoneella laaditun sarjakuvan tekijänä.
Omakustannelehtiä on Mäkisen kynästä syntynyt tämän jälkeen parisenkymmentä. Mäkinen piirsi Tampereen Sarjakuvaseuran Sarjari-lehteen säännöllisesti 1981–2002 ja on osallistunut julkaisun tekemiseen tämän jälkeenkin satunnaisesti. Hänen toinen albuminsa Palaneen käryä balkongilla on koottu Sarjarissa julkaistuista tarinoista. Mukana on myös aiemmin Naisten ääni -lehdessä julkaistu ”Vuoden löytö” sekä materiaalia omakustannelehti Zipposta ja mielipidelehti Liberosta. Mäkisen Zippo-lehti sai Lempi-kunniakirjan Kemin sarjakuvapäivillä 1991 vuoden parhaana omakustanteena. Häntä luonnehdittiin väsymättömäksi kokeilijaksi ja pienten tarinoiden suureksi kertojaksi.
Kaupalliset sarjakuvatyöt
Kaupallisista sarjakuvatöistä jatkuivat pisimpään Tuotantouutisten kaksirivinen strippi Herra Tarkkanen (1988–1991), johon käsikirjoitukset teki Erkki Vuokila sekä Libero-lehden tabloidikokoiset sarjat (1988–1992). Mäkinen ja Ari Kutila tekivät jo vuonna 1983 huumorisarja Ville Videomonitoria lyhytikäiseen Videokanava-lehteen. Vielä epäonnisempi oli jyväskyläläinen ilmaisjakelulehti Spotti, jonka ilmestyminen Nokipoika-strippeineen jäi vuonna 1991 muutamaan numeroon. Kymmenen vuotta myöhemmin Secgo Solutions julkaisi asiakaslehti Secgo Newsissä Salaneuvos / Mr Cipher -strippiä, jossa esiintyneitä hahmoja nähtiin myöhemmin Ilta-Sanomien kuukauden kotimainen strippi -sarjassa Sipe ja Laura vuonna 2005. Tämän lisäksi Mäkinen on piirtänyt muun muassa Pahkasikaan, Suomen MADiin ja Punaniska-lehteen. Ilta-Sanomat on julkaissut hänen reportaasisarjakuviaan New Yorkista (2001) ja Hongkongista (2014).
Sarjakuvan opettajana
Mäkinen on kirjoittanut sarjakuvista alan lehtiin sekä opettanut sarjakuvan tekemistä erilaisilla kursseilla vuodesta 1984 alkaen. Hän on myös käsikirjoittanut Suomen sarjakuvaseuran tilaaman sarjakuvapiirustuksen verkko-opiskelumateriaali Kupla-Akatemian sekä laatinut kaksi sarjakuvapiirustusopasta.
Tekstaajana
Tekstaustyö jatkui kuvaristikoiden parissa, kun Erkki Vuokila pyysi hänet mukaan visualisoimaan Sanaris Oy:n tuotteita vuonna 1985. Hän oli myös alusta asti mukana Pelikaani-ristikkolehtien tekemisessä. Mustaan Pelikaaniin Mäkinen piirsi kannet lähes 20 vuoden ajan. Yhteensä eri Pelikaani-ristikkolehtiin syntyi satoja ristikkokuvituksia ja noin 300 kansikuvaa. Hän vastasi Vuokilan laatimien tehtävien piirtämisestä Veikko Nurmen Sanaristikoiden Maailma -kirjassa ja tuolloin tutuksi tulleita maapalloristikoita, sanakäärmeitä ja muita harvinaisempia ristikkotyyppejä on nähty hänen piirtämänään Pelikaaneissa. Vanhojen Pelikaani-lehtien logojen ohella hän on suunnitellut lehtiuudistuksen yhteydessä vuonna 2014 käyttöönotetut uudet Mustan, Passelin, Punaisen ja Krypto Pelikaanin logot.
Thaao Penghlis
Thaao Penghlis (s. 15. marraskuuta 1945 Sydney, Australia) on näyttelijä.
Lyhyt elämäkerta
Hän on kreikkalaista sukua, mutta syntyi nelilapsiseen perheeseen Australian Sydneyssä. Penghlisistä ei pitänyt aluksi tulla näyttelijää, sillä hän oli kiinnostuneempi taiteesta ja historiasta. Hän harkitsi myös arkeologin uraa. Nuoruudessaan Penghlis toimi Australiassa diplomaattina ja auttoi maahan muuttaneita kreikkalaisia. Tämän jälkeen hän muutti New Yorkiin ja pääsi töihin YK:hon.
Penghlis kiinnostui New Yorkissa näyttelemisestä tavattuaan kreikkalaisen ohjaaja Milton Katselasin ja opiskeli töiden jälkeen iltamyöhällä näyttämötaidetta. Hän opiskeli pitkään Milton Katselasin alaisuudessa ja heidän ystävyytensä kesti aina Katselasin kuolemaan asti. Penghlisin näyttelijäuran alkuna voidaan pitää kriitikoiden ylistämää Jockeys-näytelmää. Kameroiden edessä hänen uransa kehittyi pienten roolien kautta elokuviin ja televisiosarjoihin.
Penghlis esiintyi 1980-luvulla tv-sarjoissa General Hospital, Vaarallinen tehtävä -televisiosarjassa sekä Päivien viemää -sarjassa. Vuonna 2008 Penglis sai Emmy-ehdokkuuden kaksoisroolistaan Tony/Andre DiMerana. Vuonna 2009 Penghlis jätti sarjan ja palasi esiintymään teatterin lavalla sekä sarjassa Emissary. Vuonna 2010 Penghlis esiintyi New Yorkin Cape May Stage -teatterissa Heather Matarazzon kanssa näytelmässä Class ja soolona omassa omaelämäkerrallisessa soloesityksessään Journeys.
Yksityiselämä
Vapaa-ajallaan Penghlis matkustelee paljon. Useimmin matkat ovat kohdistuneet Lähi-idän arkeologisille alueille Egyptiin, Syyriaan, Jordaniaan ja Israeliin. Vuonna 2008 Penghlis sai myös USA:n kansalaisuuden ja äänestysoikeuden maan vaaleissa. Saman vuoden presidentinvaalien alla hän kertoi oikeistolaisena ja republikaanimyönteisenä tunnetun Fox-kanavan haastattelussa äänestävänsä demokraattien Barack Obamaa.
Urho Kähkönen
thumb|Urho Kähkönen esittelee kuivaneulatyötään konstellaationa purkinkansille Kajaanin taidemuseossa 3.2.2019 Urho Kähkönen (s. 23. tammikuuta 1967 Kuhmo) on suomalainen kuvataiteilija, joka käyttää monenlaista tekniikkaa, kuten kuvataidetta, videotaidetta, veistostaidetta ja erilaisia sekatekniikoita sekä yhteisöteoksia. Hän on toiminut erilaisissa työtehtävissä Etelä-Suomessa. Hän on suorittanut tutkinnon Turun taiteen ja viestinnän oppilaitoksen elokuva- ja videoilmaisun nelivuotisella linjalla 1999.
Hanna Rizatdinova
Hanna Serhijivna Rizatdinova (,, s. 16. heinäkuuta 1993) on ukrainalainen rytminen voimistelija. Hän voitti pronssia Rio de Janeiro kesäolympialaisten naisten rytmisen voimistelun yksilökilpailussa vuonna 2016.
Urho Kähkönen
Kähkönen palasi synnyintilalleen Kuhmon Kuusamonkylään vuonna 2008 vapaaksi taiteilijaksi, ja hän työskentelee myös opettajana kansalaisopistossa. Kähkönen on hyvin tuottelias ja arvostettu. Hän on ollut mukana useissa kutsunäyttelyissä, myös ulkomailla, ja yksityisnäyttelyitä on hänellä ollut yli 20. Hänellä on alkuvuodesta oma näyttely Kajaanin taidemuseossa alkuvuodesta 2019. Hänen mottonaan on pyrkimys valoon, koska kokee nykyajassa paljon pimeitä piirteitä. Myös Kähkösen kotimaisemia pidetään merkittävänä taiteellisena ympäristötekona.
Hanna Rizatdinova
Elämä
Rizatdinova syntyi Simferopolissa, ja vuodesta 2011 lähtien hän on asunut Kiovassa. Hänen äitinsä toimii valmentajana.
Ura
Vuonna 2008 hän voitti neliottelun hopeaa Kiovan juniorimaailmancupissa. Hän voitti myös team-kisan pronssia vuoden 2008 Euroopan mestaruuskilpailuissa Torinossa. Seniorisarjassa Rizatdinova voitti team-kisan pronssia vuoden 2011 Euroopan- ja maailmanmestaruuskilpailuissa. Hänellä oli onnistunut World Cup vuoden 2012 Deriugina Cupissa, Kiovassa. Hän voitti pronssia neliottelussa, pronssia vannefinaalissa sekä hopeaa sekä pallo- että keilafinaalissa. Hän kilpaili vuoden 2012 Euroopan mestaruuskilpailuissa, sijoittuen kahdeksanneksi. Rizatdinova edusti Ukrainaa vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa yksilönä. Hän sijoittui finaalissa kymmenenneksi.
2013
Hän voitti vuoden 2013 LA Lights-kilpailun sekä vuoden ensimmäisen maailmancupin neliottelun kultaa Viron Tartossa. Seuraavassa maailmancupissa Portugalin Lissabonissa Rizatdinova sijoittui kolmanneksi neliottelussa. Hän voitti hopeamitalit pallofinaalissa ja keilafinaalissa sekä pronssimitalin vannefinaalissa. Hän kilpaili Pesaron maailmancupissa voittaen pronssia keiloilla ja nauhalla. Rizatdinova sijoittui viidenneksi neliottelussa Sofian maailmancupissa. Hän voitti keiloilla jaetun pronssin Son Yeon-Jaen kanssa ja hopeaa keiloilla ja nauhalla. Rizatdinova voitti hänen toisen neliottelukullan Corbeil-Essonnes-kilpailussa, ja hänen taakseen jäivät Valko-Venäjän Melitina Staniouta sekä Venäjän Margarita Mamun. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa keiloilla, hopeaa vanteella ja nauhalla ja pronssia pallolla. Tämän jälkeen hän kilpaili vuoden 2013 Euroopan mestaruuskilpailuissa Wienissä. Hän voitti team-kilpailun hopeaa yhdessä Viktoriia Mazurin ja Alina Maksymenkon kanssa. Rizatdinova voitti hopeaa nauhafinaalissa. Vuoden 2013 kesäuniversiadeissa Kazanissa hän voitti pronssia neliottelussa. Hän kilpaili vuoden 2013 World Gameseissa Calissa voittaen kultaa vanteella sekä hopeaa pallolla ja keiloilla. Rizatdinova osallistui vuoden 2013 maailmanmestaruuskilpailuihin Ukrainan Kiovassa voittaen neliottelun hopeaa. Hän pääsi kaikilla välineillä välinekohtaisiin finaaleihin. Hän voitti kultaa vanteella, hopeaa nauhalla ja hän sijoittui kuudenneksi pallolla ja neljänneksi keiloilla. Rizatdinova kilpaili vuoden 2013 Aeon Cupissa ("seurojen mestaruuskilpailuissa") Tokiossa edustaen Deriugina Schoolia yhdessä Viktoriia Mazurin sekä Eleonora Romanovan kanssa voittaen team-kisan hopeaa. Hän sijoittui neliottelussa neljänneksi.
2014
Rizatdinova aloitti kautensa LA Lights-kilpailulla voittaen neliottelun hopeaa. Hän sijoittui viidenneksi vuoden 2014 Thiaisin Grand Prixissä, ja hän voitti välinefinaaleissa hopeaa pallolla, pronssia keiloilla ja vanteella ja kultaa nauhalla. Rizatdinova voitti neliottelun hopeaa Debrecenin maailmancupissa. Välinefinaaleissa hän voitti pallolla kultaa, hopeaa keiloilla ja hän sijoittui neljänneksi nauhalla ja kuudenneksi vanteella. Hän sijoittui Stuttgartin maailmancupissa neliottelun viidenneksi. Välinefinaaleissa hän voitti pronssia pallolla ja hän sijoittui neljänneksi vanteella, seitsemänneksi keiloilla ja kahdeksanneksi nauhalla. Hänen seuraava kilpailunsa oli Pesaron maailmancup, jossa hän voitti neliottelun hopeaa. Välinefinaaleissa hän voitti pronssia vanteella ja nauhalla. Rizatdinova voitti neliottelun pronssia Corbeil-Essonnes-kilpailussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa vanteella ja pallolla ja pronssia nauhalla. Hän osallistui vuoden 2014 Euroopan mestaruuskilpailuihin voittaen neliottelun pronssia. Rizatdinova kilpaili vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa Izmirissä edustaen Ukrainaa yhdessä Viktoriia Mazurin ja Eleonora Romanovan kanssa. He voittivat team-kilpailun pronssia. Neliottelussa Rizatdinova sijoittui kolmanneksi. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kaksi pronssimitalia keiloilla ja nauhalla. Hän kilpaili vuoden 2014 Aeon Cupissa edustaen Deriugina Schoolia yhdessä Eleonora Romanovan ja Mariia Mulykin kanssa voittaen team-kisan pronssia. Rizatdinova sijoittui neliottelussa neljänneksi.
2015
Rizatdinovan ensimmäinen kilpailu vuonna 2015 oli LA Lights. Hän voitti neliottelun kultaa. Hän kilpaili 2015 Valentine Cupissa voittaen neliottelun kultaa sekä kultaa kaikilla välineillä finaalissa. Tämän jälkeen hän voitti neliottelun hopeaa Trophy de Barcelonassa. Rizatdinova voitti neliottelun kultaa Thiaisin Grand Prixissä. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti vanteella, keiloilla ja nauhalla kultaa sekä hopeaa pallolla. Hän sijoittui neljänneksi neliottelussa Pesaron maailmancupissa, ja hän voitti hopeaa nauhafinaalissa, pronssia keilafinaalissa ja sijoittui neljänneksi pallolla ja vanteella. Rizatdinova kilpaili yhdessä Viktoriia Mazurin ja Eleonora Romanovan kanssa vuoden 2015 Euroopan mestaruuskilpailuissa, ja Ukraina voitti team-kilpailun pronssia. Hän voitti välinekohtaisissa finaaleissa hopeaa keiloilla. Hän sijoittui viidenneksi vanteella, neljänneksi pallolla ja seitsemänneksi nauhalla. Rizatdinova kilpaili Holonin Grand Prixissä sijoittuen neliottelun neljänneksi. Hän voitti kultaa nauhalla, hopeaa keiloilla ja hän sijoittui seitsemänneksi pallolla. Hän osallistui vuoden 2015 European Gameseihin, sijoittuen neljänneksi neliottelussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti hopeaa pallolla ja keiloilla ja hän sijoittui kuudenneksi vanteella ja viidenneksi nauhalla. Hänen seuraava kilpailunsa oli vuoden 2015 kesäuniversiadit Etelä-Korean Gwangjussa, ja hän voitti hopeaa neliottelussa. Välinefinaaleissa hän voitti kultaa keiloilla, hopeaa pallolla, pronssia nauhalla ja hän sijoittui neljänneksi vanteella. Rizatdinovan seuraava kilpailu oli Budapestin maailmancup, ja hän sijoittui viidenneksi neliottelussa. Hän kilpaili välinekohtaisissa finaaleissa sijoittuen neljänneksi pallolla ja vanteella, toiseksi keiloilla ja ensimmäiseksi nauhalla. Hänen seuraavassa kilpailussaan Sofian maailmancupissa hän voitti pronssia neliottelussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti pronssia kaikilla välineillä. Rizatdinova kilpaili vuoden 2015 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksan Stuttgartissa yhdessä Viktoriia Mazurin ja Eleonora Romanovan kanssa, ja Ukraina voitti team-kisan pronssia. Hän sijoittui neliottelussa viidenneksi, ja lunasti paikan vuoden 2016 Rion kesäolympialaisiin. Rizatdinova pääsi kaikilla välineillä välinekohtaisiin finaaleihin, voittaen pronssia vanteella, keiloilla ja nauhalla ja sijoittuen neljänneksi pallolla. Rizatdinova Rizatdinova, Viktoriia Mazur sekä Olena Diachenko edustivat Deriugina Schoolia vuoden 2015 Aeon Cupissa Tokiossa, Japanissa, voittaen hopeaa. Rizatdinova sijoittui neliottelussa toiseksi.
2016
Hän aloitti kautensa LA Lights-kilpailussa, voittaen neliottelun kultaa. Tämän jälkeen hän voitti myös neliottelun kultaa Tarton maailmancupissa. Rizatdinova kilpaili Espoon maailmancupissa, voittaen pronssia neliottelussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti vanteella ja nauhalla kultaa, hopeaa keiloilla ja pronssia pallolla. Hän osallistui Lissabonin maailmancuppiin voittaen hopeaa neliottelussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa keiloilla ja nauhalla, hopeaa vanteella ja hän sijoittui yhdeksänneksi pallolla. Rizatdinova kilpaili vuoden 2016 Thiaisin Grand Prixissä, sijoittuen neliottelussa neljänneksi. Hän pääsi kolmella välineellä välinefinaaleihin; pallolla, keiloilla ja nauhalla. Pallolla hän sijoittui kuudenneksi, keiloilla toiseksi ja nauhalla kolmanneksi. Rizatdinova kilpaili Pesaron maailmancupissa voittaen pronssia neliottelussa. Välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti pallolla ja nauhalla kultaa, hopeaa vanteella ja hän sijoittui yhdeksänneksi keiloilla pudotettuaan keilansa masteryssa ja tanssiaskelsarjassa. Hän voitti kultaa sekä neliottelussa että kaikilla välineillä välinekohtaisissa finaaleissa Corbeil-Essonnes-kilpailussa. Tämän jälkeen hän kilpaili Sofian maailmancupissa, ja välinekohtaisissa finaaleissa hän voitti kultaa vanteella, hopeaa pallolla ja keiloilla ja hänen sijoituksensa oli neljäs nauhalla. Hän voitti hopeaa neliottelussa Guadalajaran maailmancupissa. Hän voitti pallofinaalissa hopeaa ja pronssia vanteella ja keiloilla. Nauhalla hän sijoittui viidenneksi. Rizatdinova kilpaili vuoden 2016 Euroopan mestaruuskilpailuissa Holonissa. Hän voitti neliottelussa pronssia. Tämän jälkeen hän kilpaili Berliinin maailmancupissa sijoittuen neliottelun viidenneksi. Välinefinaaleissa hän voitti kultaa vanteella ja keiloilla. Hopeaa hän voitti nauhalla. Rizatdinova kilpaili vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa. Hän voitti kokonaiskilpailussa pronssia pistein 73,583. Hän osallistui vuoden 2016 Aeon Cupiin voittaen team-kilpailun pronssia Ukrainalle. Rizatdinova sijoittui neliottelussa toiselle sijalle.
Charles Chubb
Charles Chubb (31. joulukuuta 1851 Steeple Langford Englanti–25 kesäkuuta 1924 Lontoo) oli englantilainen lintutieteilijä.
Chubb avioitui kahdesti, Ada Albionin ja Alice Mabel Bakerin kanssa, joiden kanssa hänellä oli 7 lasta, muun muassa Ernest Charles Chubb, josta myös tuli ornitologi ja museonhoitaja Durbanissa. 26-vuotiaana Charles Chubb ryhtyi työskentelemään British Museumissa. 1924 Chubb joutui auton tönäisemäksi museon edessä ja kuoli 2 viikon kuluttua.
Chubb julkaisi yhdessä Wyndham Wentworth Knatchbull-Hugessenin kanssa teoksen The Birds of South America (2 osaa, Lontoo 1912–1917). Hän julkaisi teokset The Birds of British Guiana (2 osaa, 1916 ja 1921) ja On the Birds of Paraguay ((1910).
Hän kuvaili ja nimesi, yhdessä Wyndham Wentworth Knatchbull-Hugessenin kanssa, ruskotinamien suvun Crypturellus 1914. Hänen kunniakseen on nimetty kuoroherttu (Cisticola chubbi).
14./JR 37
14./JR 37 (Tyk.K/JR 37) oli Etelä-Pohjanmaan Itäisen ja Läntisen suojeluskuntapiirin yhdessä perustaman "ylimääräisen" Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) määrävahvuuteen sisältynyt tykistöyksikkö. Rykmentin pataljooniin kuuluneiden yhdeksän jalkaväkikomppanian, kolmen konekiväärikomppanian sekä kranaatinheitinkomppanian jälkeen Tyk.K oli rykmentin 14. perusyksikkö.
Komppanian päällikkönä toimi 20.6. alkaen luutnantti Heinonen.
Sääriluu
thumb|Ihmisen sääriluu.
Sääriluu on suurempi kahdesta säären luusta. Sääriluu niveltyy yläpäästään reisiluuhun (femur) ja alapäästään telaluuhun (talus). Sääriluu niveltyy myös ulkosivullaan kulkevaan pohjeluuhun (fibula).
Luettelo Suomen ensimmäisistä kansakouluista
thumb|Suomen maaseudun koulut vuonna 1899. [[Suomen kartaston kartta numero 19.]] Tämä artikkeli on luettelo Suomen ensimmäisistä kansakouluista perustamisvuoden mukaan.
Kunnalliset
Kahdeksassa kunnassa kymmenestä nämä ryhmät asettuivat vastustamaan ensimmäisen kansakoulun perustamista. Vastustajien pääargumentti oli talous. Myös kansakoulutietojen hyödyllisyydestä esitettiin runsaasti epäilyjä. Kansakoulun perustamista ajaneet ryhmät saivat voimakasta tukea hankkeelleen kuvernööreiltä.
Luettelo seuraavassa ei ole täydellinen.
Pojille PM
Shi Zhiyong (painonnostaja, 1993)
Shi Zhiyong (, s. 10. lokakuuta 1993 Línguì Qū, Guilin, Guangxi) on kiinalainen painonnostaja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Shi kilpailee 69 ja 73 kg sarjassa. Hän voitti ensimmäisen olympiakullan Rion kesäolympialaisissa 2016 alle 69 kg sarjassa. Hän työnsi 162 kg ja tempaisi 190 kg. Yhteistulos 352 kg riitti voittoon yhden kilogramman erolla. Neljä vuotta myöhemmin Tokion kesäolympialaisissa 2020 Shi kilpaili alle 73 kg sarjassa. Hän työnsi 166 kg ja tempaisi 198 kg, jotka olivat kummatkin kilpailun parhaita tuloksia. Yhteistulos 364 kg on olympiaennätys. Shi on voittanut myös maailmanmestaruuden kolmesti: vuonna 2015 69 kg sarjassa sekä 2018 ja 2019 73 kg sarjassa. Lisäksi hänellä on neljä Aasian-mestaruutta.
International Style
pienoiskuva|250px|[[Walter Gropius suunnitteli Dessaun Bauhaus -koulurakennuksen, joka valmistui 1925–1926.]] International Style on arkkitehtuurin tyylisuunta, joka kehittyi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa 1920– ja 1930-luvuilla.
Termiä käytettiin ensinnä vuonna 1932 Henry-Russell Hitchcockin ja Philip Johnsonin esseessä The International Style: Architecture Since 1922. Termiä sanotaan käytettävän Bauhaus-tyylin yhdysvaltalaisesta muodosta. Tyylilajin syntyyn vaikuttivat Walter Gropius ja Ludwig Mies van der Rohe, jotka pakenivat Yhdysvaltoihin natsien vaikutusvallan kasvaessa.
Tyylisuunnan edustajia:
Suomi kesäolympialaisissa 2008
Suomi osallistui Pekingin olympialaisissa 2008 kesäolympialaisiin 23. kerran.
Suomen Olympiakomitea nimitti olympiajoukkueen ensimmäiset urheilijat 19. joulukuuta 2007. Toinen osa nimitettiin 16. huhtikuuta 2008. Kolmas osa nimitettiin 20. toukokuuta 2008. . Viimeinen osa nimitettiin 21. heinäkuuta, ja viimeisten yleisurheilijoiden näytöistä Olympiakomitea päätti 4. elokuuta. Suomea Pekingiin edustamaan valittiin yhteensä 58 urheilijaa.
Suomen Olympiakomitea palkitsi olympiavoittajat 20 000 eurolla, hopeamitalistit 10 000 eurolla ja pronssimitalistit 5 000 eurolla. Yksittäisen urheilijan mitalibonus voi kuitenkin olla enimmillään 30 000 euroa. Komitea asetti mitalitavoitteeksi kolme mitalia, joista yksi kultainen. Kultamitalitavoite täyttyi jo kolmantena kilpailupäivänä 11.8., kun Satu Mäkelä-Nummela voitti naisten trap-finaalin uudella olympiaennätyksellä. Samana päivänä Henri Häkkinen saavutti ammuntapronssia. Joukkue pääsi mitalitavoitteeseen 17.8. Sanna Stenin ja Minna Niemisen soutuhopealla.
Suomen joukkueen nuorin jäsen uimari Noora Laukkanen (s. 3. helmikuuta 1993) oli Suomen kaikkien aikojen nuorin olympiaedustaja. Hanna-Maria Seppälä oli tähän asti ollut Suomen nuorin olympiaedustaja kautta aikojen. Seppälällä oli ikää 15 vuotta, 9 kuukautta ja 7 päivää osallistuessaan Sydneyn olympialaisiin vuonna 2000.
Mitalistit
thumb|[[Satu Mäkelä-Nummela voitti naisten trap-finaalin.]]
Suomen joukkueeseen valitut
Suomen joukkue koostui 58 urheilijasta.
Jousiammunta
Kisat olivat Hatavan ensimmäiset.
Judo
2. kierros: Nina Koivumäki vs.  Xu Yan 0–20 Koivumäellä keräilyerillä teoreettinen mahdollisuus pronssiin.
Paini
1. kierros: Jarkko Ala-Huikku vs.  Ruslan Tiumenbajev 0–2 (1–3, 0–4)
Sulkapallo
1. kierros: Nieminen pääsi suoraan toiselle kierrokselle. 2. kierros: Anu Nieminen vs.  Xu Huaiwen 0–2 (17–21, 8–21) 1. kierros: Ville Lång vs.  Vladislav Druzchenkon 2–0 (21–12, 21–19) 2. kierros: Ville Lång vs.  Raju Rai 2–0 (21–9, 21–16) 3. kierros: Ville Lång vs.  Sony Dwi Kuncoro 0–2 (13–21, 18–21)
Tennis
1. kierros: Jarkko Nieminen vs.  Thomas Johansson 1–2 (6–4,4–6,4–6)
Yleisurheilu
1. alkuerä: 20,62 SB, 15., jatkoon 2. alkuerä: 20,76, 25., ei jatkoon
Purjehduksen valintakohu
Tuula Tenkasen valinta kokeneen Sari Multalan tilalle Laser radial -luokkaan herätti kohua. Tenkanen voitti Purjehdusliiton järjestämät kaksi ratkaisevaa olympiakarsintaa toukokuussa 2008 ja hänet valittiin olympialaisiin. Paikan Suomelle oli hankkinut Sari Multala. Pitkin kautta muuten Tenkasta paremmin menestyneen Multalan valintaa toivottiin kuitenkin. Varsinkin Multalan voitettua EM-regatan jotkut toivoivat, että Multala sittenkin valittaisiin, mutta Suomen olympiakomitean hallitus valitsi Tenkasen äänin 9–3.
Tarvittavat lisänäytöt
Seuraavilta yleisurheilijoilta vaadittiin näyttö terveydentilastaan viimeistään 3. elokuuta:
Häggblom, Ingberg, Halvari ja Latvala onnistuivat antamaan tarvittavan lisänäytön ja heidät valittiin. Jussi Heikkilä ei onnistunut lisänäytön antamisessa eikä häntä valittu kisajoukkueeseen.
Hu Kun
Hu Kun (s. 1963) on kiinalainen viulisti ja kapellimestari.
Hu aloitti viulunsoiton opiskelun isänsä, professori Hu Wei Minin johdolla 6-vuotiaana. 7-vuotiaana hän esiintyi julkisesti äitinsä, pianisti Peng Shi Junin säestämänä. Hu alkoi saavuttaa palkintoja koululleen kotikaupungissaan Chengdussa. Vuonna 1976 hän lähti Pekingiin, jossa esitti Niccolò Paganinin viulukonserton nro 1. Hän sai paikan keskusradion sinfoniaorkesterin solistina ja pääsi Pekingin keskusmusiikkikonservatorioon jatkamaan opiskelua Lin Yiao Jin johdolla. Hu valmistui vuonna 1984. Hän suoritti lisäksi opintoja Kiinan hallituksen lähettämänä Gstaadin Kansainvälisessä Menuhin-musiikkiakatemiassa Alberto Lysyn johdolla.
Hu saavutti vuonna 1980 viidennen sijan Jean Sibelius -viulukilpailussa Helsingissä ja vuonna 1985 neljännen sijan Kuningatar Elisabetin kilpailussa. Yehudi Menuhin otti hänet ainoaksi yksityisoppilaakseen. Hu on esiintynyt useiden maailman johtavien orkesterien kanssa. Hän on saanut Kiinassa laajaa näkyvyyttä muun muassa televisio- ja radio-ohjelmissa sekä dokumenttielokuvissa. Hän pääsi kotimaassaan esiintymään myös valtiovieraille, kuten Ronald Reaganille. Hu kantaesitti Ronald Stevensonin säveltämän viulukonserton George Enescun muistolle ja piti Edward Elgarin viulukonserton Kiinan-ensiesityksen. Hän on myös tulkinnut kiinalaista viulumusiikkia länsimaiselle yleisölle. Hän on levyttänyt teoksia sellaisilta säveltäjiltä kuin Samuel Barber, Alun Hoddinott, Aram Hatšaturjan, Sergei Prokofjev, Antonio Vivaldi, Johann Sebastian Bach, Leonard Bernstein, Henryk Wieniawski ja Camille Saint-Saëns.
Maskinen
Maskinen ([ma'ɧǐːnɛn], ) on ruotsalainen elektro/hip hop -yhtye. Yhtyeeseen kuuluvat Afasi & Filthy sekä Slagsmålsklubben -yhtyeen Frej Larsson. Yhtyeen neljäs jäsen Kihlen erosi yhtyeestä.
Kone Oy:n entinen pääkonttori
thumb|Kone Oy:n entinen konsernihallinnon rakennus Kone Oy:n entinen pääkonttori on Helsingin Munkkiniemessä korttelissa 93 sijaitseva suojeltu rakennus. Sen osoite on Munkkiniemen puistotie 25, se on rakennettu vuonna 1973 ja sen on suunnitellut Keijo Petäjä.
Tausta
Kone Oy osti rappiotilassa olleen Munkkiniemen kartanon vuonna 1965. Kone osti tämän rakennuksen sillä ehdolla, että Helsingin kaupunki osoittaisi sille Munkkiniemestä tontin konttorirakennusta varten. Kaupungin tarjoamat vaihtoehdot olivat ahdas tontti Riihitie 9–11:ssä ja vesijättömaalla ollut tontti Munkkiniemen puistotien päässä.
Molemmat olivat yhtiön ja sen kumppanin Paraisten Kalkin mielestä huonoja, mutta ne valitsivat puistotontin. Asia tuli julkisuuteen lehtiuutisen myötä marraskuussa 1967. Asemakaavalautakunta hyväksyi kaavamuutoksen samana vuonna, kaupunginvaltuusto vuonna 1970 ja sisäasiainministeriö vuonna 1971.
Rakennusta vastustetaan
Munkkiniemeläiset eivät nielleet näitä suunnitelmia. Kahdeksan paikallista asuntoyhtiötä valitti asiasta. Lokakuussa 1971 Korkein hallinto-oikeus käsitteli asian ja hylkäsi valituksen. Helsingin maistraatti oli antanut rakennusluvan jo elokuussa, ja rakennustyöt alkoivat marraskuussa.
Kirjoittelut puolin ja toisin olivat tulikivenkatkuisia. Vastapuolena oli kaupungin asemakaavapäällikkö Olavi Terho ja Kone Oy:n toimitusjohtaja Pekka Herlin. Jälkimmäinen nosti Lainetta vastaan herjauskanteen. Raastuvassa Laine kuitenkin voitti jutun.
Puiston suunnittelu ja rakentaminen
Ilmeisesti rakennussuunnitelmista tietämättömänä kaupungin puisto-osasto ryhtyi kunnostamaan tulevan suurrakennuksen takana ollutta aluetta. Tulevan rakennuksen paikalle istutettiin ruusutarha, jonka kasvit sitten revittiin ylös rakennustöiden alkaessa. Puistoon kuitenkin tuli leikkikenttä, joka talvella jäädytetään luistinradaksi. Rakennuksen paikalla ollut luonnonlammikko säilytettiin, ja rakennus näyttää kohoavan lammikosta. Puistoon luvattiin myös kalalammikoita, mutta niitä ei koskaan saatu. Puistoa nimitetään nykyään yleisesti Koneen puistoksi.
Rakennuksen luonnehdinta
Rakennuksesta tuli viisikerroksinen, ja sen julkisivut noudattavat kultaista leikkausta. Se seisoo syvälle liejuun paalutettujen pilarien ja ensimmäisen kerroksen palkkien varassa. Helsingin Sanomien toimittajan Kaija Hackzellin mukaan Kone Oy teki kulttuuriteon säilyttäessään Munkkiniemen kartanon, ja siitä hyvästä voidaan yhtä talorumilusta puiston kulmalla hyvin sietää.
Rakennuksen uusiokäyttö
Kone Oyj:n hallinto siirtyi vuonna 2001 Espoon Keilalahteen, ja Koneen puiston toimistotalo siirtyi Polar Kiinteistöille. Siihen tuli Koneen ja Partekin tilalle vuokralaisia. Vuonna 2011 rakennus siirtyi Auratum-yhtiölle, joka yhdessä kaupungin kanssa järjesti arkkitehtuurikilpailun. Voittaja oli Arkkitehtiryhmä A6 Oy suunnitelmalla, jonka nimi oli ”Park Ave”. Rakennustöihin päästiin vuoden 2016 puolella.
Alkuperäisen rakennuksen julkisivu oli pesubetonia, joka oli aikanaan suosittu pinta julkisivuille. Nykyään sitä ei kuitenkaan enää suosita, ja nyt julkisivun materiaalina on valkobetoni.
Projektin alkuvaiheissa rakennuksen toisen pään alla olevan lammikon viitasammakot olivat kaataa projektin. Lampi saatiin kuitenkin suojattua niin, että sammakoiden elämä ei ollut uhattuna.
Beverly McDonald
Beverly McDonald (s. 15. helmikuuta 1970 Saint Mary, Jamaika) on jamaikalainen uransa jo päättänyt pikajuoksija ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa pikaviestistä vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta. McDonaldilla on myös yksi olympiahopea viestistä ja henkilökohtainen olympiapronssi vuoden 2000 kesäolympialaisten 200 metriltä. MM-kisoissa McDonald on saavuttanut yhden kultamitalin, niin ikään viestistä, kolme hopeamitalia ja kaksi pronssimitalia. McDonaldin veli Michael on myös pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Joensuu
pienoiskuva|250px|Näkymä [[Pielisjoki|Pielisjoen ylittävältä Suvantosillalta. Kuvassa näkyvät muun muassa kaupungintalo ja ravintolalaiva.]] pienoiskuva|250px|Näkymä [[Ilosaari|Ilosaaresta Suvantosillalle, joka yhdistää Niinivaaran ja keskustan kaupunginosat.]]
Joensuu on Suomen kaupunki ja Pohjois-Karjalan maakuntakeskus, joka sijaitsee Saimaan Pyhäselän pohjoisrannalla Pielisjoen suulla Pohjois-Karjalan maakunnassa. Joensuu on asukasluvultaan Suomen 12. suurin kaupunki. Joensuun kaupungin alueella asuu noin 0 ihmistä. Joensuun tavoitteena on saavuuttaa 80 000 asukasta vuoden 2025 loppuun mennessä. Joensuun naapurikunnat ovat Ilomantsi, Kontiolahti, Lieksa, Liperi, Rääkkylä ja Tohmajärvi. Lisäksi Joensuu rajoittuu idässä Venäjään.
Joensuu kuuluu Joensuun seutukuntaan, johon kuuluvat nykyisin myös Heinäveden, Ilomantsin, Juuan, Kontiolahden, Liperin ja Polvijärven kunnat sekä Outokummun kaupunki. Näistä Ilomantsi ei ole mukana Joensuun seudun seutuyhteistyössä. Euroopan metsäinstituutti sijaitsee kaupungissa.
Nimen alkuperä
Joensuu-niminen kylä löytyy jo Ruotsin vallan aikaisista kartoista sekä kirkonkirjoista. Tällöin se kuului Kontiolahteen.
Historia
pienoiskuva|vasen|250px|Joensuun Kuhasalon kalliokaiverrus.
Nykyisen Joensuun alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Pronssikauden loppupuolella ja/tai varhaisella rautakaudella Varaslammen pohjoisrannalla oli melko laaja tekstiilikeraaminen asuinpaikka. 1000-luvun alussa Laatokan luoteis- ja pohjoisrantoja asutti omaleimainen muinaiskarjalainen kulttuuri, jonka vaikutukset kulkeutuivat vähitellen myös nykyisen Pohjois-Karjalan suuntaan. Vesistöt toimivat erämaan kulkureitteinä tuoden mukanaan turkismetsästäjiä ja kaupankäyntiä. Joensuun seutu oli lähinnä kaukana asuvien heimojen (varsinkin muinaiskarjalaisten) hyödyntämää erämaata ja Pielisjoki läpikulkuväylä merkittävämpien alueiden välillä, mutta alueella oli myös asuinpaikkoja. Ortodoksisen uskon saavuttua perustettiin 1500-luvulla Joensuussa sijaitsevaan Kuhasaloon Valamon luostarin sivuluostari, jonka luterilaiset kuitenkin hävittivät 25-vuotisen sodan eli pitkän vihan aikana.
Joensuu-niminen kylä kuului Ruotsin vallan aikana Kontiolahteen. Venäjän keisari Nikolai I perusti Joensuun kylän paikalle Joensuun kaupungin vuonna 1848. Kaupunki alkoi kasvaa nopeasti. Joensuun koskissa on harjoitettu paljon tukinuittoa. Joensuun kosken ohi kaivettiin kanava ja rakennettiin sulut, jotta isommat alukset voisivat käyttää Pielisjokea kulkuväylänä. Joensuu on vanha puuteollisuuskaupunki, mutta nykyisin muut teollisuudenalat ovat korvanneet puuteollisuuden lähes täysin.
Joensuu pitää yllä Sortavalan kulttuuriperintöä.
Ympäristö ja luonto
Joensuu sijaitsee Saimaan järvialueeseen kuuluvan Pyhäselän rannalla, johon kaupungin kahteen osaan jakava Pielisjoki laskee.
Kaupungin kokonaispinta-ala vuonna 2004 oli 120,3 km², josta maa-alueita oli 81,9 km². Väestötiheys maa-alueet huomioiden oli vuoden 2004 alussa 643 as./km². Vuoden 2005 kuntaliitoksen myötä Joensuun kokonaispinta-alaksi tuli 1 311,94 km², josta maa-alueita on 1 171,06 km². Vuoden 2009 kuntaliitoksen jälkeen kokonaispinta-ala on ollut 2750,96 km².
Ilmasto
Itärajan lähellä sijaitseva Joensuu kuuluu mannermaisemman ilmaston piiriin kuin suurin osa Suomen kaupungeista ja alueista. Joensuun lentoasemalla, Liperissä, onkin heinäkuussa 2010 mitattu Suomen kaikkien aikojen korkein lämpötila, +37,2 °C.
Kaupunginosat
Ennen vuoden 2005 kuntaliitosta kaupunki muodostui 25:stä kaupunginosasta:
Kuntaliitoksen jälkeen muodostettiin liitosalueiden asemakaavoitetuista taajamista uusia kaupunginosia:
Arkkitehtuuri
Joensuun kaupunkikuvan periaatteet luotiin ensimmäisessä arkkitehti Claës Wilhelm Gyldénin vuonna 1848 laatimassa asemakaavassa. Siinä on esitetty kaupungin jako säännöllisen kokoisiin suorakulmaisiin kortteleihin, jotka aluksi jaettiin kuuteen tonttiin. Gyldénin asemakaava edustaa empiren kaavoitusihanteita, joissa korostuu paloturvallisuuden edistäminen jakamalla kaupunki leveillä puistokaduilla, jotka hidastavat palon leviämistä. Tämä ihanne huipentui vuonna 1856 annetussa Kaupunkien yleisessä rakennusjärjestyksessä (KYRJ).
Gyldénin asemakaavan säilyneitä periaatteita ovat:
Asemakaavaa oli tarpeen tarkistaa jo 1860-luvulla. Pääsyynä oli tonttien osoittautuminen liian pieniksi. Ferdinand Öhmanin vuonna 1867 laatimassa kaavassa edellä mainittuja piirteitä oli korostettu. Siltakadun ja sen eteläpuolella samansuuntaisena kulkevan Koskikadun väliin oli lisäksi luotu puistojen, aukioiden ja julkisten rakennusten akseli, joka vielä nykyäänkin korostuu Joensuun kaupunkikuvassa. Pielisjoen rannasta lukien akselilla sijaitsevat Eliel Saarisen arkkitehtikilpailun voittaneeseen ehdotuksen perusteella toteutettu kaupungintalo, Vapaudenpuisto, Joensuun tori, liikerakennuksiakin sisältävä Keskuskujan ja Keskuspuiston kortteli, entisen lyseon kortteli (nykyisin taidemuseo), Joensuun lyseon lukio, Lyseon peruskoulu, Joensuun urheilutalo ja Ystävyydenpuisto. Myöhemmin on saman akselin jatkeelle, juuri vanhan ruutukaava-alueen ulkopuolelle sijoitettu lisäksi Itä-Suomen yliopiston päärakennus. Asemakaavassa korttelien tonttijako muutettiin 4-jakoiseksi, mutta tätä toteutettiin vain uusissa rakentamattomissa kortteleissa. Vanhoissa kortteleissa noudatettiin vanhaa kuuden tontin korttelia tai näiden kahden yhdistelmää. Tonttijaon vaihtelevuus on edelleen tyypillistä Joensuun keskustassa.
Portugalin ralli 2010
Portugalin ralli 2010 (virallisesti 44. Vodafone Rally de Portugal) oli Rallin MM-sarjan kauden 2010 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 27.-30. toukokuuta.
Kilpailun voitti Sébastien Ogier, jolle voitto oli ensimmäinen rallin MM-sarjassa. Ogier ajoi Citroënin junioritallissa ja aloitti kolmannen päivän 21.1 sekunnin johtoasemassa ennen Loebia. Loeb ajoi nopeimmat ajat sunnuntaina neljällä erikoiskokeella, mutta ei noussut johtoon.
Erikoiskokeet
Kilpailussa oli 18 erikoiskoetta. Ensimmäinen yleisöerikoiskoe ajettiin torstaina 27. toukokuuta ja viimeinen sunnuntaina 30. toukokuuta 2010. Yhteensä kilpailumatkaa oli 355,32 kilometriä, 867,75 kilometriä siirtymäosuuksia ja kokonaispituus oli 1223,07 kilometriä.
EMC-direktiivi
EMC-direktiivillä tarkoitetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2004/108/EY, joka säännöstelee jäsenvaltioiden valmistamien sähkölaitteiden sähkömagneettista yhteensopivuutta (EMC). Direktiivin tavoitteena on ohjeistaa valmistajia tekemään sähkömagneettisesti yhteensopivia tuotteita. Laitteiden tulee sietää tietty määrä häiriöitä ja eivätkä ne saa aiheuttaa liikaa häiriöitä muille laitteille tai heikentää niiden toimintaa. EMC-direktiivi määrittelee ainoastaan laitteistoilta vaadittavat ominaisuudet. Direktiivi ei valvo ominaisuuksien ja EMC-kriteereiden täyttämistä, vaan ne jäävät laitevalmistajan tai maahantuojan omalle vastuulle.
Direktiiviä uusittiin vuonna 2014, jolloin sen korvasi 2014/30/EU.
EMC-direktiivi koskee kaikkia sähkölaitteita ja -asennuksia, joita ei direktiivissä ole erikseen rajattu sen ulkopuolelle. Ajoneuvoille oli oma EMC-direktiivinsä 2004/104/EY, jonka implisiittisesti kumosi Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 661/2009.
Historia
2004/108/EY ei koske ennen 20.8.2009 markkinoille tulleita tai käyttöönotettuja laitteita, vaan niillä riittää direktiivin 89/336/ETY toteutuminen.
Direktiivin sisältö
Direktiivi koostuu neljästä luvusta, joiden artiklat sisältävät direktiivin tarkemmat määrittelyt.
Tärkein valmistajia koskeva ohjeistus on direktiivin luvussa 2.
Direktiivin ensimmäisessä luvussa (1 - 7. artikla) käsitellään yleissäännöksiä. Toinen luku (8. - 12. artikla) käsittelee laitteita ja laitteistoja sekä niihin liittyviä säännöksiä. Kolmas luku (13. artikla) käsittelee kiinteitä asennuksia ja neljäs luku (14. - 18. artikla) direktiiveihin liittyviä loppusäännöksiä.
Suojausvaatimukset
Laitteiston suunnittelulla ja valmistuksella tekniikan taso huomioiden huolehditaan, ettei laitteiston aiheuttama sähkömagneettinen häiriö estä radio-, tele- ja muiden laitteiden tarkoituksenmukaista toimintaa, ja että laitteisto sietää tarkoituksenmukaisessa käytössä odotettavissa olevaa sähkömagneettista häiriötä käytön kohtuuttomasti heikentymättä.
Kiinteiden asennusten erityisvaatimukset
Kiinteän asennuksen asentamisessa noudatetaan hyviä teknisiä käytäntöjä ja huomioidaan komponenttien aiottua käyttötarkoitusta koskevat tiedot, jotta edellä mainitut suojausvaatimukset täyttyisivät. Nämä hyvät tekniset käytännöt kirjataan asiakirjoihin.
Sisäinen tuotantotarkastus
Valmistaja suorittaa sähkömagneettisen yhteensopivuuden arvioinnin asiaankuuluvien ilmiöiden perusteella suojausvaatimusten täyttymiseksi, mitä vastaa yhdenmukaistettujen standardien asianmukainen soveltaminen. Jos laitteella on eri kokoonpanoja, niiden kaikkien on täytettävä suojausvaatimukset valmistajan yksilöimissä käyttötarkoituksissa tavanomaisissa toimintaolosuhteissa. Näiden vaatimusten toteutuminen osoitetaan valmistajan laatimilla teknisillä asiakirjoilla.
Teetetty arviointi
Sisäisen tuotannontarkastuksen lisäksi valmistaja tai sen valtuutettu edustaja yksilöi arvioitavat olennaisten vaatimusten näkökohdat, esittää tekniset asiakirjat jäsenvaltion hyväksymälle tarkastuslaitokselle ja pyytää sen arviota. Tarkastuslaitos vahvistaa vaatimuksenmukaisuuden ja antaa siitä lausunnon, joka rajoittuu arvioituihin olennaisiin vaatimuksiin. Valmistaja lisää annetun lausunnon teknisiin asiakirjoihin.
Suomessa hyväksyttyjä EMC-tarkastuslaitoksia ovat SGS Fimko Oy ja Nemko Oy.
Tekniset asiakirjat
Teknisten asiakirjojen avulla on arvioitavissa laitteen olennaisten vaatimusten täyttyminen. Asiakirjoihin sisältyy kattava kuvaus suunnittelusta ja valmistuksesta ja erityisesti laitteen yleiskuvaus, näyttö yhdenmukaistettujen standardien noudattamisesta sekä ilmoitetun tarkastuslaitoksen lausunto, jos tätä menettelyä on käytetty.
Mikäli tuotteen valmistuksessa standardeja ei ole täysin sovellettu, on asiakirjoissa kuvattava ja selvitettävä valmistuksessa suoritetut vaiheet sekä suojausvaatimusten täyttyminen.
Tuotteen valmistusprosessissa teknisten asiakirjojen ja direktiivien säännösten on täytyttävä. Valmistajan tai sen valtuutetun edustajan on velvollisuus säilyttää tekniset asiakirjat kymmenen vuotta siitä päivästä, jona tuotetta on viimeksi valmistettu.
EY-vaatimustenmukaisuusvakuutus
Vaatimustenmukaisuusvakuutuksella valmistaja tai sen valtuutettu edustaja todistaa, että laite on kaikkien asiaankuuluvien olennaisten vaatimusten mukainen. Vakuutukseen sisältyy vähintään Valmistaja, sen valtuutettu edustaja tai, jos kumpikaan edellisistä ei ole Euroopan yhteisön alueella, laitteen markkinoille saattanut taho, huolehtii tuotteen teknisten asiakirjojen ja vaatimuksenmukaisuustodistuksen pitämistä toimivaltaisten viranomaisten saatavilla kymmenen vuotta siitä päivästä, jona tuotetta on viimeksi valmistettu.
Uuden direktiivin 2014/30/EU aiheuttamat muutokset
Euroopan parlamentti ja Euroopan unionin neuvosto antoivat 26.2.2014 uuden EMC-direktiivin, joka julkaistiin maaliskuussa 2014, ja jota aletaan soveltaa 20.4.2016 alkaen. Uusi direktiivi ei muuta teknisiä vaatimuksia mutta tuo seuraavia muutoksia vanhaan direktiiviin: Uudessa direktiivissä on myös eritelty laajemmin vaatimustenmukaisuusvakuutuksen rakennetta ja EU-tyyppitarkastuksen vaiheita.
Laitevalmistajille uuden direktiivin toteuttaminen tuo seuraavia muutoksia:
Joensuu
Arkkitehtuuri
Joensuu toteutui omaleimaisena empiren puukaupunkina, jolle olivat tyypillistä matalat rakennukset ja leveä katutila verrattuna vanhempiin kaupunkeihin. Ensimmäiset yksityiset kivitalot ilmestyivät 1900-luvun alussa ja suurempia liiketaloja alettiin toteuttaa Siltakadun varrelle 1940-luvun lopussa. Puukaupunki-ilme säilyi kuitenkin pitkään 1960-luvulle. 1970-luvulla vanhaa rakennuskantaa korvattiin nopeasti yleensä maanpäällisen kellarikerroksen ja kolme asuinkerrosta käsittävillä lamellikerrostaloilla, jotka nykyään muodostavat yhtenäisiä katutiloja pohjois-etelä-suuntaisten kortteleiden varsille. Päistään korttelirakenne oli avoin, joten tältä osin kaupunkirakenne toteuttaa funktionalismin ihannetta.