cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jokipii
Pettuluoma
Pettuluomalle perustettiin rautaruukki Petäyksen talon Gabriel Korsbergin maille vaasalaisen kauppiaan Abraham Falanderin rahoituksella tiettävästi vuonna 1794. Järvimalmia saatiin Jalasjärven Ahtahaisen koskesta. Vuonna 1798 aloitettiin Östermyran rautaruukkia Seinäjoella. Petäyksen ruukin toiminta loppui, kun Östermyran rautaruukki aloitti toimintansa.
Myöhemmin Pettuluomassa on toiminut myös saha ja viimeksi mylly. Pettuluoman ympäristö on kunnostettu ja siellä ovat nykyäänkin nähtävissä myllyn rakennukset, myllyä lammen rannalla pyörittänyt vesiputous. Lammen ympärillä on vanhanaikainen suurehko puinen keinu. joka on nyttemmin purettu.
Tunnettuja asukkaita
Jokipiistä on kotoisin urkutaiteilija Kalevi Kiviniemi. Säveltäjä Oskar Merikannon isä, ylikonduktööri Frans Ferdinand Ala-Kanto oli syntynyt Jokipiissä. Vuosina 1943–1948 kylässä asui taidemaalari Mauno Markkula.
Jokipiistä on lähtöisin myös monta pappia, kuten laulajanakin tunnettu Aulis Alanko (1932–), Mikkelin tuomiokirkkoseurakunnassa työskennellyt rovasti Heimo Kuoppamäki (1910–1989), kirjailijanakin tuotteliaat Eemil Ponsimaa (1894–1967) ja Johannes Wirtanen (1898–1959) sekä Sikkimissä Suomen Vapaakirkon lähetyspastorina toiminut ja 1928 Kanadaan muuttanut Juho Yrttimaa (1889–1966).
Järjestöjä
Jokipiin Nuorisoseura on perustettu 1922 ja sen toiminta keskittyy Jokipiin nuorisoseurantalo Alaseen. Kylässä toimii myös Jokipiin-Ahon kyläyhdistys ry, Jokipiin maa- ja kotitalousseura sekä metsästysseurat Alapään eränkävijät ja AHK:n metsästysyhtymä.
Jokipiissä ja laajemminkin Jalasjärvellä ja Kurikassa toimii Zetorinki ry, joka on rekisteröity Kurikkaan ja jonka jäsenillä on 70 vanhaa Zetor-traktoria. Joissain yhteyksissä vanhoja Zetoreita voi nähdä liikenteessä huvitarkoituksissa.
Jokipiin Maalaismarkkinat
Jokipiissä on jo usean vuoden ajan järjestetty Maalaismarkkinoita. Ensimmäisen kerran Maalaismarkkinat järjestettiin vuonna 2011, muutamien innokkaiden vanhojen koneiden harrastajien ehdotuksesta. Vuonna 2016 Maalasimarkkinat järjestettiin jo kuudennen kerran. Maalasimarkkinoiden järjestämisen on alusta asti hoitanut kylän yhdistykset mm. kyläyhdistys ja nuorisoseura. Vuonna 2017 markkinat järjestetään pienimuotoisempana kylän siltaremontin vuoksi.
Miklós Németh
Miklós Németh (s. 23. lokakuuta 1946) on unkarilainen entinen keihäänheittäjä ja olympiavoittaja 1976 Montréalista.
Aktiiviaikoinaan 183-senttinen ja 88-kiloinen Németh oli huippu-urheilija jo toisessa polvessa. Hänen isänsä Imre Németh oli moukarinheiton olympiavoittaja 1948 kisoista. Myös pojasta piti alkujaan tulla isänsä tavoin moukarinheittäjä, mutta moukari lensi vain 59,88 metriä, ja hän päätti vaihtaa lajia.
Ennen Montréalin kisoja eräs suurimmista ennakkosuosikeista oli Suomen Seppo Hovinen, joka ennen kisoja oli heitellyt varmantuntuisesti 90-metrisiä heittoja. Montrealin karsinnassa sekä Németh että Hovinen heittivät hieman alle 90 metriä. Finaalissa Németh kuitenkin heitti jo ensimmäisellä kierroksella uuden maailmanennätystuloksen 94,58, eikä tuohon tulokseen kyennyt kukaan vastaamaan. Lähimmäksi, 6,66 metrin päähän, pääsi Suomen Hannu Siitonen.
Montréalin kultamitali jäi Némethin uran ainoaksi arvokisamitaliksi. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 81,98 ja Moskovan 1980 olympialaisissa kahdeksanneksi tuloksella 82,40. EM-kilpailuissa hän sijoittui Budapestissa 1966 viidenneksi tuloksella 79,82, Helsingissä 1971 yhdeksänneksi tuloksella 76,82, Roomassa 1974 seitsemänneksi tuloksella 81,06 sekä Prahassa 1978 kuudenneksi tuloksella 83,58.
Bertel Fallenius
Bertel Ragnar Fallenius (20. elokuuta 1893 Helsinki – 7. lokakuuta 1962) oli suomalainen jääkärimajuri ja liikemies.
Perhe ja koulutus
Falleniuksen vanhemmat olivat johtaja Fredrik Rudolf Fallenius ja Alma Vikstedt. Hän suoritti neljä luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua ja oli ammatiltaan sähkötyömies.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Fallenius liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Fallenius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka päällikkyyden hän vastaanotti 6. huhtikuuta 1918, Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Fallenius siirrettiin 18. elokuuta 1918 Vuoristoprikaatin tiedonantovälinekomppanian päälliköksi ja 2. helmikuuta 1921 alkaen Kenttälennätinpataljoonan 4. komppanian päälliköksi. Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajana hän toimi 29. elokuuta – 6. joulukuuta 1921 välisen ajan. Hän toimi useita kertoja varuskunnan komendanttina ja pataljoonankomentajan viransijaisena. Fallenius vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Isa Elisabet Grothin kanssa. Armeijasta hän erosi 31. tammikuuta 1929. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä Riihimäellä. Riihimäen suojeluskunnassa hän toimi viestikomppanian päällikkönä 16. helmikuuta 1929 – 1. helmikuuta 1934 välisen ajan. Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirin 10. alueen päällikön viransijaisena hän toimi 1. maaliskuuta – 1. syyskuuta 1934 välisen ajan. Hän on myös kuulunut Riihimäen suojeluskunnan esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Fallenius osallistui Viestipataljoona 3:n komentajana, osallistuen taisteluihin Laatokan koillispuolella. Jatkosotaan hän osallistui Viestikoulutuskeskuksen päällikkönä ja samassa tehtävässä Viestikoulutuskeskus 2:ssa aina sodan loppuun asti. Jatkosodan jälkeen hän osallistui Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin edustajana aseiden hajasijoituksen avustajana Riihimäellä, minkä vuoksi hänet pidätettiin kolmeksi kuukaudeksi, mutta hän ei saanut tuomiota.
Sotien jälkeen Fallenius jatkoi liiketoimintaansa Riihimäellä ja oli Riihimäen Säästöpankin isännistön ja hallituksen jäsenenä. Hänet haudattiin Riihimäelle.
Luottamustehtävät
Fallenius on toiminut Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1921, Kenttälennätinpataljoonan kunnianeuvoston jäsenenä vuonna 1924 ja puheenjohtajana vuosina 1925–1926 sekä varapuheenjohtajana vuonna 1927. Hän toimi myös Hämeen rintamamiespiirin johtokunnan jäsenenä sekä Riihimäen Puhelinyhtiön johtokunnan ja Riihimäen reserviupseeriyhdistyksen jäsenenä.
Enigma
Enigma voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Peter R. Hunt
Peter Roger Hunt (11. maaliskuuta 1925, Lontoo, Iso-Britannia — 14. elokuuta 2002, Santa Monica, Kalifornia, USA) oli elokuvaohjaaja ja -leikkaaja.
Huntin ura elokuvien parissa alkoi Britanniassa vuonna 1954 televisioelokuvan leikkaamisen myötä. Hän leikkasi useita elokuvatuotantoja ennen kuin leikkasi ensimmäisen 007-elokuvan, Salainen agentti 007 ja tohtori Non, vuonna 1962. 007-elokuvia hän leikkasi vielä neljä elokuvaa.
007-elokuvien leikkaamisen myötä hänen kykynsä huomattiin, ja hänet valittiin ohjaamaan George Lazenbyn tähdittämä Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa (On Her Majesty's Secret Service, 1969), joka oli hänen esikoisohjauksensa ja suuri hitti, vaikkakin jäi edellisten sarjan elokuvien varjoon, sillä pääosaan valittu Lazenby jakoi mielipiteet samaan tapaan kuin Casino Royale -elokuvaan 2000-luvulla valittu Daniel Craig. Kun Hunt ohjasi, leikkaajan toimi myöhemmin myös elokuvasarjan ohjaajaksi noussut John Glen.
Huntin seuraavaa elokuvaa saatiin odottaa aina vuoteen 1974 asti, kun Gold sai ensi-iltansa. Pääosassa nähtiin 007-elokuvien James Bondina tunnettu Roger Moore. Elokuva sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta musiikista. Joka pirua kutsuu (Shout at the Devil, 1976) oli myös Mooren tähdittämä toimintaelokuva.
Kuoleman ajojahti (Death Hunt, 1981) oli amerikkalaistuotantoa oleva elokuva, joka filmattiin talvimaisemien vuoksi Kanadassa. Pääosissa nähtiin Charles Bronson ja Lee Marvin. Villihanhet 2 (Wild Geese II, 1985) oli epäonnistunut jatko-osa Roger Mooren tähdittämälle esikoisosalle. Bronsonin kanssa yhteistyöhön Hunt palasi vielä elokuvan Salamurhaaja (Assassination, 1987) myötä, missä lähes ikäloppu Bronson esitti presidentin henkivartijaa.
Televisioelokuvaksi tehty kauhujännäri Piinaava painajainen (Eyes of a Witness, 1991) jäi Huntin viimeiseksi ohjaustyöksi.
Nokimuura
Nokimuura (Hafferia fortis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Nokimuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa, ja levinneisyysalueen pinta-ala on noin 2 240 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta hyvin laajan levinneisyysalueen turvin se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Josef Stenbäck
thumb|230px|[[Luvian kirkko (1910) on tyypillinen Stenbäckin kansallisromanttinen graniittikirkko.]] thumb|230px|Kansallisromanttisia holvikaarien muotoja [[Koiviston kirkko|Koiviston kirkossa (1904) luovutetussa Karjalassa.]] thumb|230px|[[Heinäveden kirkko (1891) on Suomen suurimpia puukirkkoja. Se valmistui Stenbäckin kirkoista ensimmäisenä (joskin Hankasalmen kirkon rakentaminen aloitettiin aiemmin). Kirkon sisätilojen koristeet ovat taidokkaasti nikkaroidut.]] thumb|230px|[[Raahen kirkko|Raahen kirkossa (1912) on uusgoottilaishahmoinen saarnastuoli, jugendtyyliset valaisimet ja penkit sekä kansallisromanttiset pylväskoristeet, virsitaulut ja holvikaaret kasviaiheisine somisteineen.]] thumb|230px|[[Joensuun kirkko (1903) on sekoitus uusgotiikkaa ja jugendia. Sisätiloissa seiniltä löytyy Raamatun tekstejä sekä kotimaisia kasvi- ja puulajeja.]] thumb|230px|[[Kuopion kaupungintalo (1886), yhdessä Frans Sjöströmin kanssa.]] Josef Daniel Stenbäck (2. toukokuuta 1854 Alavus – 27. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja insinööri, joka tunnetaan etenkin kirkkojen suunnittelijana.
Henkilöhistoria
Stenbäckin vanhemmat olivat Alavuden kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen. Yksi hänen veljistään oli asianajaja Lauri Kivekäs, toinen taas toimittaja Konrad Kivekäs. Stenbäck opiskeli Polyteknillisessä opistossa (myöhemmin Teknillinen korkeakoulu) arkkitehdiksi ja insinööriksi. Sen lisäksi hän opiskeli Saksan Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa 1876–1880 ja valtion stipendillä Saksassa 1885. Teollisuuskoulun rakennusopin lehtorina Stenbäck toimi 1886–1919 ja perustamansa Teollisuuslehden toimittajana 1883–1889, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä muun muassa Valtion Rautateiden ja Säätytalon rakennuskomiteoissa.
Stenbäckiä on kuvattu avuliaana, ystävällisenä ja huumorintajuisena ihmisenä. Hän oli lahjakas ja perheensä nuorimpia lapsia. Vahvasti kristillinen perhetausta vaikutti hänen erikoistumiseensa kirkkojen suunniteluun. Hän oli 1883 lähtien naimisissa seinäjokelaisen Anna Augusta Bährin (1862–1949) kanssa.
Stenbäck oli tuotteliain suomalainen kirkkoarkkitehti. Hän suunnitteli ja joissakin tapauksissa myös urakoi 35 toteutettua kirkkorakennusta, noin 30 kirkon korjaus- ja muutossuunnitelmat sekä kellotapuleita. Näistä kirkoista Kuolemajärven kirkko räjäytettiin sodassa 1939. Rantasalmen kirkko paloi sataman sytytettyä sen vuonna 1984 ja jälleenrakennettiin Carl-Johan Slotten suunnitelmien mukaisesti vuonna 1989. Stenbäckin viimeiseksi kirkkosuunnitelmaksi jäi Killinkosken kirkko (1928).
Kirkot
Stenbäck suunnitteli kansallisromanttisia ja uusgoottilaisia kirkkoja. Osassa hänen suunnittelemistaan kirkoista näkyy myös jugendarkkitehtuurin vaikutteita. Rakennusmateriaalina hän käytti mieluiten graniittikiveä, joissakin tapauksissa jotakin muuta suomalaista kivilajia. Kivikirkoissa hänen tyylinsä on luontevimmillaan ja ilmeentyy parhaiten; hänen omasta mielestään ”ikuinen” kivi oli ainoa oikea rakennusmateriaali kirkoille. Stenbäck on suunnitellut myös tiilisiä ja puisia kirkkoja.
Taidokkaista ja yksityiskohdiltaan rikkaista kirkoista heijastuu aikakauden tyyli. Niissä on usein leveä ja lyhyt kirkkosali ja näkyvä saarnastuoli. Monissa hänen kirkoissaan on epäsymmetrinen pohjakaava tai kansallisromanttisia holvikaaria. Useiden kansallisromanttisten kirkkojen sisätiloihin hän suunnitteli maalauksia eri kasvien köynnöksistä ja osaan kirkkoja kirjattiin lainauksia Raamatusta (molempia esimerkiksi Joensuun ja Karunan kirkkoihin). Stenbäckin suunnittelemissa monesti graniittikivisissä kirkoissa kansallisromantiikka ja uusgotiikka sulautuvat yhteen ja muodostavat ”Stenbäckin tyylin”, joka oli 1910-luvun vallitseva kirkkoarkkitehtuurin tyylisuunta Suomessa. Stenbäck on mainittu aikansa edelläkävijäksi aiemmin niin kaavoihin kangistuneen kirkkoarkkitehtuurin kehittämisessä.
Stenbäckin varhaiset työt vuosisadanvaihteen molemmin puolin edustavat aikakauden hallitsevaa tyylisuuntaa uusgotiikkaa. Näihin kuuluvat hänen tiiliset päätyönsä, Kemin (1902) ja Joensuun (1903) kaupunkikirkot sekä Mikkelin tuomiokirkko (1897). Aivan ensimmäiset hänen kirkoistaan olivat uusgoottilaisia puukirkkoja: näitä ovat muun muassa Heinäveden (1891) ja Luhangan (1893) kirkot. Uusgotiikan kultakauden taituttua Stenbäck alkoi omaksua raskasta graniittipintaa suosivaa kansallisromanttista tyyliä. Ensimmäinen näistä kirkoista rakennettiin Kuolemajärvelle (1902). Kansallisromanttisen tyylin läpilyönti tapahtui Lars Sonckin Tampereen tuomiokirkon, josta Stenbäck osaltaan otti vaikutteita, myötä. Stenbäckin kansallisromanttisista kirkoista onnistuneimmiksi ja parhaimmiksi on luonnehdittu Muuruveden (1904), Nilsiän (1905) ja Karunan (1910) graniittikivisiä kirkkoja.
Vaikka uusgotiikka oli täysin poistunut valtavirrasta, hän palasi siihen – joskin mukaillen – vielä niinkin myöhään kuin 1917 (Forssan kirkko) ja 1925 (Kauhavan kirkko) klassismin ollessa vallitseva tyylisuunta Suomessa. Vaikka hän ei suunnitellut ainuttakaan klassismin puhdaslinjaisuuteen viittavaa rakennusta, kuuluu hänen tuotantoonsa muutama pelkistympi kirkko; hän kokeili rakennusmateriaalina betonia aikanaan moderneissa Pattijoen (1912) ja Joutsenon (1921) kirkoissa. Vuonna 1912 betonivalu oli Suomessa aivan uusi rakennusmenetelmä.
Stenbäckin suunnittelemista 35 kirkosta neljä jäi toisen maailmansodan jälkeen luovutettuun Karjalaan: Kuolemajärvelle (1902), Koivistolle (1904), Terijoelle (1908) sekä Räisälään (1913). Hän suunnitteli Karjalaan kolme kirkkoa, joita ei toteutettu: Käkisalmeen, Valkjärvelle ja Vuokselaan. Luonnollisesti hän teki myös muita suunnitelmia, joita ei toteuttu. Näitä ovat muun muassa arkkitehtuurikilpailuihin Lappeenrannan kirkon muutostöistä ja Turun Mikaelinkirkosta osallistuneet suunnitelmat. Humppilan kirkko (1922) rakennettiin Stenbäckin Terijoen kirkon piirustusten mukaan.
Luettelo Josef Stenbäckin kirkoista
Alla on lueteltu rakentamismateriaalin mukaan kaikki Stenbäckin suunnittelemat kirkot. Kellotapuleita ja kirkkojen korjauksia ei ole lueteltu.
(Kirkoissa, joissa on yhdistetty eri tyylisuuntia, etusijalla oleva tyylisuunta on ensin.)
Muut rakennukset
Nimenomaan kirkkoarkkitehtina tunnettu Josef Stenbäck on suunnitellut myös joitakin muita rakennuksia. Näitä ovat ainakin Killinkosken nauhatehdas Virroilla, Westerlundin karamellitehdas Helsingissä (purettu 1970-luvun alussa), Soile Yli-Mäyryn taidelinna Orimattilassa (1895) ja Kuopion kaupungintalo (1885, yhdessä F. A. Sjöströmin kanssa) Sipilän kartano (1890, Janakkalassa), Sysmän vanha pappila (1920), sekä seuraavat kerrostalot Helsingin Eirassa ja Ullanlinnassa:
Stenbäckin tunnettuihin töihin kuuluu myös uusgoottilainen Juseliuksen mausoleumi (1902) Käppärän hautausmaalla Porissa. Hän on myös suunnitellut vuonna 1888 valmistuneen sairaalarakennuksen Vanhan Ortopedian Hannikaisenkadun suuntaisen rakennuksen Jyväskylän keskustassa.
Id al-Adha
thumb|Abraham on leikkaamassa poikansa Ismaelin kurkkua auki Jumalan tahdon mukaisesti, mutta enkeli saapuu estämään sen. Sen sijaan uhrataan pässi, joka on kuvassa etualalla. Persialainen miniatyyri 1400-luvulta [[Timuridien dynastia|timuridien valtakunnasta.]]
pienoiskuva|Id al-Adha -juh­laan val­mis­tau­tu­mis­ta Pa­kis­ta­nis­sa. Id al-Adha eli uhrijuhla on (myösʿĪd al-Kabīr; ʿĪd al-Qurbān; ;, Cejna Qurban) on toinen islamilaisen kulttuurin pääjuhlista Id al-Fitr lisäksi. Muslimit juhlivat sitä periaatteessa Mekkan lähellä Minān laaksossa pyhiinvaelluksen eli hajjin käännepisteen juhlana, kun pyhiinvaeltajat ovat laskeutuneet Arafat-vuorelta, mutta siitä on tullut yleinen juhlapäivä kaikkialla muslimien keskuudessa. Juhla alkaa rukouksella auringon noustua 10. päivänä islamilaisen kalenterin viimeistä kuukautta eli dhu-l-hiddžaa, ja juhla jatkuu kolme seuraavaa päivää. Useissa maissa se on myös virallinen vapaapäivä. Juhlan alkamispäivä ja kesto vaihtelee hieman maasta toiseen.
Juhlan syy
Juhlaa vietetään sen kunniaksi, että profeetta Ibrahim oli valmis Jumalan pyynnöstä uhraamaan teuraaksi poikansa. Pojan henkilöllisyys ei käy ilmi Koraanista, mutta islamilainen perimätieto tietää kertoa, että kyseessä oli Ibrahimin ja Hagarin poika Ismael. Kristillisessä ja juutalaisessa Raamatussa samankaltaisen kertomuksen yhteydessä taas mainitaan Iisak (1. Moos 16). Muslimit pitävät sitä kiitoksen, ilon ja anteeksiannon juhlana Jumalan peruutettua vaatimuksensa.
Juhlan viettäminen
Vauraimmissa perheissä juhlan aikana teurastetaan usein rituaaliin hyväksyttävä eläin, esimerkiksi: lammas, vuohi, kameli tai lehmä. Lihasta kolmasosa jaetaan perheenjäsenten kesken ja loput annetaan köyhille, ystäville ja naapureille. Kotiteurastus ja teurastus liittyen uskonnolliseen riittiin on kielletty Suomessa ja Ruotsissa joten juhlan viettäminen perinteiseen tapaan ei onnistu. Juhlan aikana on tavallista vierailla ystävien ja sukulaisten luona sekä vaihtaa ja antaa lahjoja sekä antaa almuja.
Muslimien juhlapäivät
Profeetta Muhammedin sanat "Jokaisella kansalla on juhlansa, ja tämä on teidän juhlanne" osoittavat, että kaksi Id-juhlaa (Id al-Adha ja Id al-Fitr) ovat vain muslimeja varten. Islamoppaan mukaan muslimeilla ei ole lupa matkia uskottomien ja monijumalaisten (kuffar/mushrikin) juhlia, koski se sitten ruokaa, pukeutumista, ilotulituksia tai palvontaa. Muslimilapset eivät saa leikkiä, käyttää heidän koristeitaan tai viettää noita juhlia yhdessä heidän kanssaan. Kaikki kaafir- juhlat ovat haram, kuten joulu, itsenäisyyspäivä, syntymäpäivät tai vappu.
Muslimeilla ei ole muita juhlapäiviä kuin Id al-Fitr ja Id al-Adha. Abu Dawud kertoi: "Allahin lähettiläs saapui Medinaan ja sen kansalla oli kaksi päivää, jolloin he ilakoivat ja pitivät hauskaa. Hän sanoi: "Mitä ne kaksi päivää ovat?" He sanoivat: "Meillä oli tapana iloita ja leikkiä noina päivinä Jahiliiyan aikana (ennen islamia). Allahin lähettiläs sanoi: "Allah on antanut teille jotakin parempaa kuin ne, ja se on Adha- ja Fitr-juhlat."
Ajankohta
Id al-Adhan alkupäivä osuu gregoriaanisessa kalenterissa laskennallisesti seuraaville päiville. Paikallisen valtiollisen tai uskonnollisen yhteisön ohjeen mukaan päivämäärä voi poiketa hieman tässä esitetyistä: Lähde:
Derbe
Derbe (, myös, ) oli antiikin aikainen kaupunki Lykaoniassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan nykyiseen Kerti Hüyukiin lähelle Karamanin maakunnan Ekinözün kylää.
Maantiede
Derbe sijaitsi Lykaoniassa tai joidenkin näkemysten mukaan Isauriassa. Strabon sijoitti Derben Isaurian "laidoille” ja lähes Kappadokiaan. Kaupungin paikka oli pitkään epäselvä. Sen nykyisin oletettu paikka Kerti Hüyuk sijaitsee noin 24 kilometriä pohjoiskoilliseen Karamanista eli antiikin Larandasta ja 105 kilometriä kaakkoon Konyasta eli antiikin Ikonionista. Paikka on tasangolla olevalla kukkulalla, jonka koko on pohjois-eteläsuunnassa noin 700 metriä ja itä-länsisuunnassa noin 500 metriä. Paikka on idempänä kuin mihin kaupunki oli aiemmin sijoitettu, ja vaikuttaisi olleen varsin keskellä Lykaoniaa.
Historia
Derben kaupunki on ollut olemassa ainakin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Kerti Hüyukin kukkulalla on merkkejä myös tätä varhaisemmasta asutuksesta. Antiikin lähteistä Derben vaiheistä tiedetään vain vähän. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Derbētēs.
Ciceron aikana 1. vuosisadalla eaa. Derbeä hallitsi hänen ystävänsä Antipatros. Tuttavuus oli todennäköisesti peräisin Ciceron kaudelta Cilician provinssin prokonsulina. Cicero kirjoitti Asian provinssin prokonsulille Quintus Philippukselle Antipatroksen puolesta, sillä tämä piti Antipatroksen lapsia panttivankeina. Antipatroksen kukisti ja surmasi Amyntas, joka liitti Derben omistuksiinsa.
Apostoli Paavali kävi Derbessä ensimmäisellä lähestysmatkallaan vuonna 47–48, ja siksi se mainitaan Apostolien teoissa. Hän tuli sinne käytyään Ikonionissa ja Lystrassa. Kristillisellä kaudella Derbe oli Ikonionin metropoliitan alainen piispanistuin. Paikalta löydetty piirtokirjoitus mainitsee sen piispan Mikhaelin. Toinen piispa Dapimos mainitaan Konstantinopolin kirkolliskokouksen osanottajien joukossa vuonna 381. Nykyisin Derbe on katolisen kirkon titulaaripiispan istuin (Derbeus, Derbensis).
Derben oletetun paikan Kerti Hüyukin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 2013.
Rakennukset ja löydökset
Derbe oli linnoitettu. Kerti Hüyuk muodostaa rauniokummun, josta on löydetty muurien tai rakennusten seinien jäänteitä, mahdollisen kirkon rauniot ja hautoja, sekä kaksi piirtokirjoitusta, jotka mainitsevat Derben nimen, mikä tukee kaupungin sijoittamista paikalle.
John Silén
pienoiskuva|John Silén 1925 pienoiskuva|John Silénin hautakivi Turussa
John Fredrik Silén (19. kesäkuuta 1869 Turku, Suomen suuriruhtinaskunta – 3. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Silén kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912.
John Silénin isä oli turkulainen kauppias August Silén (1830–1883) ja äiti rovastintytär Hedvig o.s. Palmberg (1844–1932). John Silén opiskeli kauppatieteitä mm. Saksassa 1890-luvulla ja työskenteli 29 vuotta Pohjoismaiden Yhdyspankin tilintarkastajana. Purjehduksen lisäksi Silén oli innokas luistelija ja edusti Suomea Kansainvälisen luisteluliiton kongressissa Budapestissa vuonna 1913. Silén pysyi naimattomana ollessaan enemmän kiinnostunut miehistä. John Silén on haudattu Silénin sukuhautaan Turun vanhalle hautausmaalle. Hautakiven hän toi itse yhdeltä purjehdusmatkalta Turun saaristossa.
Lehmilampi (Multia)
Lehmilampi on Keski-Suomessa Multialla Multian taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Silvan Widmer
Silvan Widmer (s. 5. maaliskuuta 1993 Spreitenbach, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa kotimaassaan FC Baselia. Vuosina 2013–2018 hän pelasi Italian Serie A:ssa Udinesen joukkueessa.
Widmer nousi sveitsiläisen FC Aaraun edustusjoukkueeseen kaudella 2011–2012 ja pelasi jo ensimmäisellä kaudellaan 29 ottelua maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kesällä 2012 espanjalainen Granada CF hankki Widmerin 750 000 eurolla, mutta lainasi hänet saman tien takaisin Aarauhun. Toisella kaudellaan seurassa Widmer pelasi 34 ottelua ja teki kahdeksan maalia. Hän teki hattutempun FC Wohlenia vastaan 1. huhtikuuta 2013, kun Aarau voitti vierasottelun 3–1. Aarau voitti sarjan ja nousi Superliigaan, mutta Granada myi Widmerin kesällä 2013 italialaiseen Udineseen. Siirtosumma oli tälläkin kerralla 750 000 euroa.
Lehmilampi (Multia)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 18,0 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 350 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 516 700 kuutiometriä eli 0,517 miljoonaa kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 7,0 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Multianjärvien–Sinervän alueeseen (35.672) se kuuluu.
Silvan Widmer
Widmer teki ensiesiintymisensä pääsarjatasolla 26. tammikuuta 2014, kun Udinese hävisi Parmalle vieraissa 0–1. Yhteensä hän pelasi ensimmäisen Serie A -kautensa aikana 16 ottelua. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 36 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kahdella seuraavalla kaudella hän pelasi 27 ja 28 ottelua ilman maaleja. Kaudella 2017–2018 hän pelasi 24 Serie A:n ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kesällä 2018 hän palasi Sveitsiin Baselin joukkueeseen. Hän voitti vuonna 2019 Sveitsin cupin mutta ei loukkaantumisen vuoksi pelannut loppuottelussa.
Widmer pelasi Sveitsin maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 2014. Hän on pelannut kaikkiaan 18 maaottelua. Kesäkuun 2017 jälkeen hän ei pelannut maaotteluissa yli kolmeen vuoteen mutta palattuaan hän teki kymmenennessä maaottelussaan maalin Kansojen liigassa Saksaa vastaan syyskuussa 2020. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi toisessa alkulohko-ottelussa vaihdosta kentälle ja pelasi kolmannen alkulohko-ottelun kokonaan.
Pillimuura
Pillimuura (Hafferia immaculata) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pillimuuraa tavataan Kolumbiassa ja Venezuelassa, ja levinneisyysalueen pinta-ala on noin 279 000 km2. Lajia on kuvattu harvinaiseksi ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Laajan levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
United 93
United 93 on Paul Greengrassin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2006. Elokuva kertoo syyskuun 11. päivän iskujen yhteydessä maahan pudonneen United Airlinesin lennon 93 tapahtumista kronologisesti mahdollisimman tarkassa aikajärjestyksessä ja alun lyhyttä osuutta lukuun ottamatta reaaliajassa. Elokuva tehtiin yhteistyössä uhrien omaisten ja ystävien kanssa.
Foxy Brown
Foxy Brown, oikealta nimeltään Inga DeCarlo Fung Marchand, (s. 6. syyskuuta 1978) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän on yksi The Firm -ryhmän jäsenistä.
United 93
United 93 toi tekijöilleen Oscar-palkintoehdokkuudet ohjauksesta ja leikkauksesta, mutta voitto meni The Departed -elokuvalle molemmissa kategorioissa.
Binominen nimistö
Binominen nimistö (binominen = kaksiniminen) on eliölajien nimeämisessä yleismaailmallisesti sovellettu ja sovittu käytäntö, jossa kunkin lajin tieteellinen nimi koostuu kahdesta osasta: suvun nimestä ja itse lajia kuvaavasta osasta, lajimääritteestä eli lajiepiteetistä. Esimerkiksi ihmisen tieteellinen nimi on Homo sapiens, jossa Homo tarkoittaa ihmisten sukua ja sapiens on sukuun kuuluvaa lajia määrittävä lajimäärite. Eri suvuissa voi olla samoja lajimääritteitä, kuten esimerkiksi peltokanankaalilla (Barbarea vulgaris) ja kanervalla (Calluna vulgaris), jolloin ne ovat erotettavissa toisistaan erilaisten sukunimien perusteella. Sukunimeä voidaan käyttää yksinään, jolloin se tarkoittaa koko sukua eli kaikkia kyseisen suvun lajeja. Lajimääritettä käytetään vain sukunimen yhteydessä, eikä se yksinään tarkoita mitään lajia. Ihmisen tieteellisen nimen (Homo sapiens) sana sapiens tarkoittaa suoraan suomennettuna viisasta, mutta se ei ole yksin minkään lajin nimi.
Biologisten lajien ja muiden taksonien yleismaailmallisen nimistön tehtävänä on mahdollistaa kielirajat ylittävä yhteisymmärrys sen suhteen, mistä lajista milloinkin on kyse. Nimistön kielenä on perinteisesti latina, ja tieteellisistä nimistä on siksi käytetty myös nimitystä latinalainen nimi. Tieteellinen nimi on kuitenkin oikeampi nimitys, koska usein nimi (tai sen osa) on peräisin kreikan kielestä ja joskus muistakin kielistä, ja muutettu latinalaiseen asuun. Lisäksi nimet eivät aina noudata latinan sanastoa tai kielioppisääntöjä, vaan ovat sovinnaisia.
Binomisen nimistön eli lajeille käytetyn kaksisanaisen tieteellisen nimen otti käyttöön Carl von Linné 1700-luvun puolessavälissä teoksessaan Systema Naturae. Aikaisemmin lajien nimet olivat olleet muodoltaan sekä sanamäärältään vaihtelevia. Binomisten nimien käyttöönoton myötä lajien nimistä tuli muodoltaan samankaltaisia ja tieteellisiä nimiä ei tarvinnut enää kääntää kielestä toiseen.
Lajia alempien taksonien nimet
Lajia alemmat taksonit nimetään hieman eri tavoin eri eliökunnissa. Eläimillä alalajin nimissä käytetään trinomista nimistöä eli binomisen lajinimen perään lisätään vielä kolmas sana, joka on erilainen kullakin saman lajin eri alalajilla.
Kasveilla lajia alempien taksonien nimissä on taksonomisen tason ilmoittava lyhenne ja sen jälkeen kyseisen taksonin nimi, esimerkiksi nokkasaran (Carex lepidocarpa) alalaji kuusamonnokkasara on tieteelliseltä nimeltään Carex lepidocarpa subsp. jemtlandica. Jos lajia alempi taksoni jakautuu vielä edellistä alempiin taksoneihin, lisätään nimen perään alemman tason tunnus ja jälleen uusi nimi. Esimerkiksi meriluikan (Eleocharis uniglumis) alalajin niittymeriluikan (Eleocharis uniglumis subsp. uniglumis) muunnos pikkuniittymeriluikka on tieteelliseltä nimeltään Eleocharis uniglumis subsp. uniglumis var. fennica.
Auktori
Biologiaan liittyvissä teksteissä kirjoitetaan tieteellisen nimen perään usein auktorimerkintä, jossa on tieteellisen nimen antajan nimi sekä nimenantovuosi. Kasvitieteessä käytetään tunnetuista nimen antajista koko nimen sijaan vain tiettyä lyhennettä: esimerkiksi L., joka tarkoittaa Carl von Linnétä. Eläinlajien nimissä auktorin nimi ja vuosiluku laitetaan sulkuihin, jos lajin sukunimiosa on vaihtunut sen jälkeen kun alkuperäinen lajinimi annettiin. Esimerkiksi ritariperhonen on edelleen samassa Papilio-suvussa, johon Linné sen kuvasi vuonna 1758. Hän kuvasi myös isoapollon Papilio-sukuun kuuluvaksi, mutta Latreille antoi vuonna 1804 apolloperhosen sukunimeksi Parnassius, ja siitä syystä lajinimen auktorimerkintä laitetaan sulkeisiin seuraavan esimerkin mukaisesti: Parnassius Latreille, 1804
Myös kasveilla auktorimerkintä laitetaan sulkuihin suvun muuttuessa, mutta lisäksi nimen perään lisätään sen henkilön nimi (tai nimilyhenne), joka teki muutoksen.
Ongelmia
Laji on käsitteenä siinä määrin häilyvä, ettei nimeäminen ole aina yksinkertaista. Vaikka periaatteena on, että vanhin annettu nimi pyritään säilyttämään virallisena ja muuttumattomana, on joskus epäselvyyksiä siitä, mikä alkuperäinen nimi on. Lisäksi tiedon tarkentuessa suku saattaa muuttua tai yhdistyä toiseen sukuun, jolloin tieteellinen nimikin muuttuu. Tästä kaikesta seuraa, että tietyllä lajilla saattaa olla kaksi tai useampia yleisesti käytettyjä tieteellisiä nimiä, mikä aiheuttaa sekaannusta.
Lisäksi eri eliöryhmillä on omat, hieman toisistaan poikkeavat nimistösääntönsä, mikä aiheuttaa ongelmia. Lajia ylempien taksonien nimet ovat uniikkeja vain lajiryhmien sisällä. Siten esimerkiksi Oenanthe voi tarkoittaa sekä kasvi- että eläinsukua.
Microvox
Microvox oli vuosina 1968–1982 toiminut Pekka Nurmikallion johtama musiikkistudio, joka sijaitsi Lahdessa osoitteessa Vesijärvenkatu 36 A. Microvox oli ensimmäinen ja pitkään ainoa Helsingin ulkopuolella sijainnut studio, jossa tehtiin julkaistuja äänitteitä.
Studio oli rakennettu kerrostalon kellaritiloihin, ja sen vanhanaikainen äänitystekniikka koostui kahdesta Revox-kaksiraitanauhurista. Studion suosio perustui sen edullisuuteen. Microvoxin asiakkuudet vähenivät 1970- ja 80-lukujen vaihteessa, jolloin saataville alkoi tulla ammattilaiskalustoa edullisempia äänityslaitteita. Lopulta Microvox lopetti toimintansa vuonna 1982, ja Pekka Nurmikallio siirtyi video- ja mainoskuvaajaksi.
Microvoxissa levyttivät muun muassa Hurriganes, Sleepy Sleepers, Juice Leskinen, Kari Peitsamo, Eppu Normaali, Hassisen kone ja Popeda. Studiossa äänitettiin 15 kultalevyä sekä yksi timanttilevy, joka oli vuonna 1976 levytetty Hurriganesin albumi Hot Wheels.
Historia
Microvoxin perustaja Pekka Nurmikallio työskenteli Lahden seudulla tanssimuusikkona ja johti omaa orkesteriaan. Hän perusti vuonna 1968 äänitysstudion kerrostalon kellariin osoitteessa Vesijärvenkatu 36 A. Koulutusta studiotyöskentelyyn ei tuolloin ollut, vaan Nurmikallio oli itseoppinut. Microvox oli ensimmäinen ja pitkään ainoa Helsingin ulkopuolella sijainnut studio, jossa tehtiin julkaistuja äänitteitä.
Microvox toimi aikakaudella, jolloin Suomessa käännösiskelmän valtakausi alkoi horjua ja suomalaiset laulaja-lauluntekijät nousivat suosioon. Samalla uudet levy-yhtiöt, kuten Love Records, Poko Rekords ja Satsanga Records, tarvitsivat studioikseen isoja studioita halvempia vaihtoehtoja.
Microvoxissa nauhoitettiin 1970-luvulla suosittujen artistien useita menestyslevyjä. Asiakkaita olivat esimerkiksi Eppu Normaali, Juice Leskinen, Dave Lindholm, Hassisen kone, Pelle Miljoona, Sleepy Sleepers, Teddy & The Tigers ja Juha Vainio. Kaikkiaan studiossa äänitettiin 15 kultalevyä. Ainoa timanttilevy oli Hurriganesin Hot Wheels vuodelta 1976. Yhtye oli levyttänyt kaksi edellistä albumiaan Tukholman kalliissa Marcus Music -studiossa, mutta se tuli Microvoxiin hakemaan rouheampaa ja aidompaa rock-soundia.
Microvox oli suosituimmillaan 1970-luvun jälkipuoliskolla. Asiakkuudet alkoivat kuitenkin vähentyä, kun Mika Sundqvist perusti vuonna 1978 MSL-studion, jonne Poko Rekords siirtyi äänittämään levyjään. Sleepy Sleepers äänitti kuitenkin Microvoxilla 1970- ja 80-lukujen vaihteessa vielä kolme kultalevyä.
1970-luvun lopulla saataville alkoi tulla kallista ammattilaiskalustoa edullisempia laitteita, joiden avulla tavallisetkin kuluttajat pystyivät tekemään moniraitanauhoituksia. Nurmikallio jatkoi silti vanhalla kalustollaan. Pieniä studioita perustettiin eri puolille Suomea, ja tekniikaltaan jälkeen jääneen Microvoxin suosio alkoi hiipua. Microvox oli toiminnassa vuoteen 1982 asti. Nurmikallio on kertonut, että loppuvaiheessa Microvox oli myyty Video-Lahti-nimiselle yritykselle, jolloin studio siirtyi hetkeksi isompiin tiloihin. Nurmikallion mukaan Video-Lahti ajautui lopulta konkurssiin.
Microvoxin jälkeen Nurmikallio siirtyi työskentelemään video- ja mainoskuvajaaksi. Hän kuoli vaikeaan sairauteen tammikuussa 2008.
Tilat ja tekniikka
Microvoxin studiotila sijaitsi pienessä 40 neliömetrin suuruisessa varastossa, jonka huonekorkeus oli vain 181 senttimetriä. Mataluuden vuoksi pitkät soittajat, kuten Hurriganesin Cisse Häkkinen, joutuivat soittamaan kumarassa. Rumpukoppina oli roskakuilu, josta oli kamerayhteys studioon. Muusikot ovat muistelleet pitkän käytävän päässä ollutta vessaa, joka oli niin pieni, että pöntöllä täytyi istua vinossa, jos halusi sulkea oven.
Microvoxin äänityslaitteet olivat jo 1960-luvulla vanhanaikaiset. Nurmikallio oli ostanut studioon kaksi Revox-kelanauhuria. Nurmikallion äänitysmenetelmässä aiemmin nauhoitettua ääntä siirrettiin nauhurista toiseen ja samalla äänitettiin uutta ääntä vapaana olevalle raidalle, jolloin pystyttiin tekemään teoriassa rajaton määrä päällekkäisäänityksiä. Äänitysjälkeä ei voinut jälkeenpäin korjata tai miksata uudelleen, joten Microvox sopi spontaanin ja energisen rockmusiikin tallentamiseen. Studion äänipöydän oli rakentanut Yleisradion Lahden toimituksen studioesimies Osmo Mononen. Kaikulaitteena oli Monosen rakentama jousikaiku sekä kolmas kelanauhuri, jota käytettiin nauhakaikuna.
Pekka Nurmikalliolla oli merkittävä rooli äänittämisen lisäksi myös sisällön luomisessa luovuudellaan ja ideoillaan. Hän kannusti muusikkoja rohkeisiin ratkaisuihin niin soitossa, laulussa kuin sanoituksissakin. Tämä rohkaisi muusikoita tekemään aiottua uskaliaampia suorituksia. Esimerkiksi The Hevoset -countryprojektiaan työstänyt Sleepy Sleepers toi studioon oikeanlaisen tunnelman luomiseksi paljon heinäpaaleja ja hevosen ulostetta.
Nurmikallion äiti Bertta asui samassa talossa, ja hänellä oli tapana tarjota studion asiakkaille pullakahvit asunnossaan. Bertta myös otti mielellään kantaa tekeillä oleviin kappaleisiin ja kommentoi ajankohtaisia puheenaiheita.
Jorma Kääriäinen työskenteli Microvoxissa äänittäjän apulaisena ennen laulajanuraansa.
Muistolaatta
Pekka Nurmikallion elämäntyön kunniaksi Vesijärvenkatu 36:n seinään kiinnitettiin muistolaatta kesäkuussa 2018. Laatta kertoo Microvox-studion sijainneen talossa vuosina 1968–1982. Aloite tuli kiinteistön omistajalta, Lahden Talot Oy:ltä. Paljastustilaisuudessa oli paikalla Nurmikallion ystäviä sekä entisiä apulaisia, joista suurin osa päätyi myöhemmin työskentelemään musiikin ja äänittämisen pariin. Laatan paljasti Remu Aaltonen, jonka yhtye Hurriganes oli levyttänyt Microvoxissa Hot Wheels -albuminsa.
Microvoxissa levytettyjä äänitteitä
Albumit kursiivilla, singlet lainausmerkeissä.
Nevi’im
Nevi'im, Profeetat, on toinen Tanakhin, heprealaisen Raamatun, kolmesta pääosiosta.
Sisältö
Nevi'im jaetaan perinteisesti kahteen osaan:
Badacsony
thumb|Badacsony-vuori Badacsony on alue ja samaa nimeä kantava kylä Balaton-järven luoteisrannalla Unkarissa. Badacsony tunnetaan erityisesti alueella valmistetusta viinistä. Alueella sijaitsee sammunut 438 metriä korkea laatikonmuotoinen tulivuori, jonka kupeella kasvaa runsaasti viiniköynnöksiä.
Hioke
Hioke on paperin valmistuksessa käytettävää massaa. Sitä valmistetaan puusta mekaanisesti jauhamalla eli kuiduttamalla ja hiomalla puupöllejä.
Hioketta valmistetaan tyypillisesti kuusesta, koska kuusen uuteainepitoisuus on mäntyä alhaisempi. Myös joitain nopeakasvuisia mäntylajikkeita, kuten montereynmäntyä (Pinus radiata) voidaan käyttää hiokkeen valmistuksessa. Lehtipuista haapa on tyypillisin raaka-aine.
Valmistusmenetelmästä johtuen hioke sisältää selluloosaa, hemiselluloosaa ja ligniiniä samassa suhteessa kuin puu. Sellun valmistuksesta poiketen myös valkaisuvaiheessa pyritään säilyttämään ligniini, jotta massan saanto pysyisi korkeana. Tämän takia valkaisussa pyritään poistamaan ligniinin värillisyyttä aiheuttavat ryhmät. Tämän vuoksi vaaleuden pysyvyys ei ole hiokkeessa yhtä hyvä kuin sellussa. Saanto sen sijaan on erittäin korkea: 98,5 %.
Hioke sisältää muihin massoihin verrattuna vähän pitkiä kuituja ja paljon hienoainetta. Tästä syystä se parantaa paperin optisia ominaisuuksia, mutta ei anna yleensä riittävää lujuutta ilman pitkäkuituisen sellun lisäystä. Hioketta käytetään tyypillisesti SC-paperissa ja LWC-pohjapaperissa.
Brandon Lee
Brandon Bruce Lee (李國豪, pinyin: Lǐ Guóháo) (1. helmikuuta 1965 Oakland, Kalifornia – 31. maaliskuuta 1993 Wilmington, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja kungfu-tähti Bruce Leen poika. Hän kuoli 28-vuotiaana tapaturmaisesti kesken Crow-elokuvan kuvausten.
Nuoruus ja elokuvaura
thumb|Brandon Lee taaperona isänsä [[Bruce Leen sylissä noin vuonna 1966.]] Brandon Lee syntyi 1. helmikuuta 1965 Oaklandissa, Kaliforniassa. Hänen isänsä oli amerikkalais-hongkongilainen kamppailulajien opettaja ja myöhempi kungfu-elokuvatähti Bruce Lee. Perhe asui Yhdysvaltain länsirannikon ohella jonkin aikaa myös Hongkongissa. Brandon oli kahdeksanvuotias, kun hänen isänsä kuoli sairauskohtaukseen.
Lee vaihtoi nuorena lukiosta toiseen ja opiskeli sen jälkeen yhden vuoden ajan näyttelemistä Emerson Collegessa Bostonissa. New Yorkiin muutettuaan hän näytteli teatterissa sekä kirjoitti tuottajille käsikirjoitusten tiivistelmiä.
Lee pyrki vakavaksi elokuvanäyttelijäksi, mutta esiintyi uransa alussa myös kungfu-elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli televisioelokuvassa Kung Fu: The Movie (1986). Leen ensimmäinen teatterielokuva oli hongkongilainen Legacy of Rage (1986), jossa hän puhui hyvin osaamaansa kiinaa. Sitä seurasi lisää elokuvarooleja, kunnes Lee sai kuolleen rocktähden Eric Dravenin roolin James O’Barrin sarjakuvaan perustuvassa elokuvassa Crow.
Kuolema
Crow kuvattiin Carolco Studiosilla, Wilmingtonissa, Pohjois-Carolinassa vuonna 1993. Brandon Lee sai kuvauksissa tapaturmaisesti surmansa. Kuvaukset olivat loppuvaiheessa, ja oltiin kuvaamassa kohtausta, jossa Leen roolihahmo ammutaan. Koska paukkupatruunoita ei ollut löytynyt, rekvisitööri oli aikaa säästääkseen poistanut kuudesta oikeasta patruunasta luodit. Luoteja oli kuitenkin käytetty sen jälkeen tyhjien patruunoiden kanssa lähikuvissa kun asetta ladattiin, ja kaikkien huomaamatta yksi luodeista oli jäänyt aseen piippuun. Kun ampumakohtaus sitten kuvattiin 30. maaliskuuta 1993, patruunassa ollut ruuti sinkosi piippuun jääneen luodin Leen vatsaan. Hän menetti tajuntansa, menetti paljon verta ja kuoli sairaalassa leikkauksesta huolimatta kello yksi seuraavana aamuna.
Leen oli ollut tarkoitus mennä naimisiin kihlattunsa Eliza Huttonin kanssa pian kuvausten jälkeen. Lee haudattiin isänsä viereen Seattleen 3. huhtikuuta 1993.
Lee ehti saada arvostusta lyhyellä urallaan, kun Black Belt -niminen arvostettu kamppailulajilehti valitsi hänet vuoden mieheksi 1993.
Katharine McPhee
Laulajana
Kesäkuussa 2006 McPheen American Idolissa esittämä "Somewhere Over the Rainbow" kappale julkaistiin RCA Recordsin kautta. Se nousi parhaimillaan Billboard Hot 100 -listalla sijalle 12. McPhee oli mukana laulamassa Andrea Bocellin vuonna 2006 julkaistulla Under the Desert Sky -albumilla.
Katharine McPhee -niminen esikoisalbumi julkaistiin vuoden 2007 tammikuussa.
Tammikuussa 2009 McPhee teki levytyssopimuksen Verve Forecast Recordsin kanssa.
Näyttelijänä
McPhee teki ensimmäisen roolisuorituksensa vuonna 2008 romanttisessa komediassa nimeltä The House Bunny. Hän on vieraillut televisiosarjoissa, kuten C.S.I. New York ja Paluu pulpettiin (Community). Vuonna 2012 McPhee antoi äänensä Maggielle Family Guyn jaksossa "You Can't Do That on Television, Peter".
Vuonna 2014 McPhee sai pääroolin televisiosarjasta Scorpion, jossa hän esittää Paige Dineeniä.
Maxïmo Park
Maxïmo Park on englantilainen vuonna 2000 perustettu indie rock -yhtye, joka levyttää englantilaiselle Warp Recordsille.
Port Vale FC
Port Vale Football Club on englantilainen jalkapalloseura Stoke-on-Trentin kaupungista Staffordshiresta. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 Ykkösliigassa kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Port Valen paikallisvastustajia ovat Stoke City ja Crewe Alexandra.
The Wanted
thumb|250px|right|The Wanted huhtikuussa 2012. The Wanted on vuonna 2009 perustettu irlantilais-englantilainen poikabändi, johon kuuluu viisi jäsentä: Max George, Nathan Sykes, Siva Kaneswaran, Jay McGuiness ja Tom Parker. Yhtyeen manageri on Scooter Braun.
Port Vale FC
Seura perustettiin vuonna 1876 ja se sai nimensä perustamiskokouksen pitopaikasta Port Vale Housesta. Port Vale ei ole koskaan pelannut Englannin korkeimmalla sarjatasolla. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla se on sijoittunut parhaimmillaan viidenneksi vuonna 1931, jolloin sarja tunnettiin kakkosdivisioonana. Vuonna 1954 seura ylsi FA-cupin välieriin.
Seuran suurin osakkeenomistaja on laulaja Robbie Williams, joka on syntynyt Stoke-on-Trentissä lähellä seuran kotistadionia.
The Wanted
The Wantedin ensimmäinen single oli "All Time Low", mutta se tuli kuuluisaksi kappaleella "Glad You Came". Muita singlejä ovat olleet "Heart Vacancy", "Lose My Mind", "Gold Forever", "Lightning", "Warzone", "Chasing The Sun" ja "I Found You". Vuonna 2012 he alkoivat menestyä Yhdysvalloissa ja Kanadassa hitillään "Glad You Came". Vuonna 2013 he julkaisivat kappaleen "Walks Like Rihanna" sekä "We Own the Night".
Yhtyeen laulusolisti Tom Parkerilla diagnosoitiin syksyllä 2020 neljännen vaiheen glioblastooma, eli aivosyöpä. Kasvain on nopeasti kehittyvä, eikä siihen ole parannuskeinoa. Parker kuoli sairauteensa 30. maaliskuuta 2022.
British American Racing
British American Racing (BAR) oli Formula 1 -talli, joka tuli mukaan Formula 1 -sarjaan vuonna 1999. Talli sai nimensä "British American Tobacco Companyn" (BAT) mukaan, joka omisti tallin ja oli myös tallin pääsponsori Lucky Strike -tuotemerkillään. BAR-talli osti Tyrrellin F1-tallin vuonna 1997. Talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998 edelleen Tyrrell-nimellä ja muutti nimensä kaudeksi 1999. Lokakuussa 2005 Hondan ostettua tallin se siirtyi kilpailemaan Hondan nimellä kaudesta 2006 alkaen.
BAR on tilastoissa palkintosijojen määrässä mitattuna menestynein F1 -talli, jolla ei ole voittoja. Myös pisteitä talli keräsi melko paljon ilman yhtäkään voittoa (neljänneksi eniten).
Kausi 1999
BAR-talli palkkasi kuljettajikseen Jacques Villeneuven ja Ricardo Zontan. Moottorit tulivat Superteciltä ja pohjautuivat Renaultin vanhoihin moottoreihin. Suunnittelija Adrian Reynardin autot olivat muissa sarjoissa olleet todella menestyneitä, joten talli uhosi voittavansa heti kauden avauskilpailun Australiassa.
Kausi oli kuitenkin tallille katastrofaalinen, kun sen ykköskuljettaja Villeneuve keskeytti tai ei päässyt starttiin 11 ensimmäisessä kilpailussa. Sekä Villeneuven että Zontan paras sijoitus kaudella oli 8:s. Zonta loukkaannuttua hän oli poissa kolmesta kilpailusta. Tuuraajaksi palkattiin Mika Salo, joka toi auton parhaimmillaan seitsemäntenä maaliin, tuoden samalla tallille kauden parhaan sijoituksen. BAR jäi kuitenkin kaudella kokonaan ilman pisteitä ja sen kohtalona oli sijoittua F1-sarjassa viimeiseksi, jopa Minardin jälkeen. Autot olivat paikoin nopeita, mutta äärimmäisen epäluotettavia.
Kausi 2000
Talli vaihtoi moottorin valmistajaa Supertecistä Hondaan. Moottori osoittautui luotettavammaksi ja kestävämmäksi johtaen tallin sen siihen asti parhaaseen sijoitukseen, neljännelle tilalle. Valmistajien maailmanmestaruustaistossa BAR saavutti jaetun neljännen sijan.
Kausi 2001
BAR jatkoi edelleen Hondan moottoreilla, ja kehitystyö autossa sekä moottorissa toi tallin ykköskuljettaja Jacques Villeneuvelle kaksi palkintopallisijoitusta. Villeneuven ja kauden toiseksi kuljettajaksi palkatun Olivier Panisin menestys ei kuitenkaan ollut omistajia tyydyttävää. Odotettua heikommat tulokset johtivatkin tallipäällikkönä alusta asti toimineen Craig Pollockin erottamiseen.
Kaudet 2002–2003
Tallin menestys jatkui saman kaltaisena kuin aikaisemmilla kausilla. Tämä johti Olivier Panisin erottamiseen, jonka tilalle palkattiin tulevaisuuden lupaus Jenson Button. Kauden 2003 loppupuolella Jacques Villeneuven heikentynyt motivaatio ja tulokset johtivat hänen erottamiseensa kesken kauden ja hänen tilalleen palkattiin japanilainen Takuma Satō.
Kausi 2005
thumb|250px|Button [[Yhdysvaltojen GP 2005|Yhdysvaltain GP:n aika-ajossa vuonna 2005]] Jenson Button ja Takuma Satō jatkoivat tallin kuljettajina. Kausi alkoi heikosti, ja kolme ensimmäistä kilpailua menivät ilman pisteitä. San Marinon GP:ssä Button oli kolmas ja Sato viides, mutta molemmat hylättiin, koska talli oli huijannut kisajärjestäjiä tyhjentäessään polttoainetankkia ja autot olivat alipainoisia. Lisäksi talli sai kahden kilpailun ajokiellon.
Button ajoi yhden paalupaikan ja nousi kahdesti palkintokorokkeelle. Sato sen sijaan sai kerätyksi vain yhden pisteen. Kauden päätteeksi Honda osti koko tallin..
Karkun taistelu
Ratkaisu Satakunnassa
Pohjoismaiden siihen asti suurin sotatoimi Tampereen taistelu päättyi 6. huhtikuuta 1918 punaisten antautumiseen. Sen jälkeen valkoisten päähyökkäys suunnattiin Viipuriin. Punakaartien käskettiin perääntyä ensin Riihimäen-Helsingin tasalle ja myöhemmin Kymijoelle. Karkun taistelu liittyi punaisten vetäytymiseen Satakunnasta ja valkoisten etenemiseen linjaa Hämeenlinna–Riihimäki–Helsinki ja Lahtea kohti. Punaisen Tampereen kukistumisen aikaan punaisten rintama Satakunnassa sijaitsi linjalla Kullaa–Kiikoinen–Putaja–Karkun kirkko–Suoniemen kirkko–Tottijärven kirkko.