cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Siluetti
thumb|[[Johann Wolfgang von Goethe|Goethe ja naisen rintakuva, noin 1780.]] Siluetti eli silhuetti on varjokuva tai ääriviivakuva, joka tavallisesti esittää ihmistä, eläintä, esinettä, maisemaa tai tapahtumaa. Tyypillisin tällaisen kuvan laji on ilman luonnostelua mustasta paperista saksilla leikattu ihmisen profiilikuva, joka liimataan vaaleaan kartonkialustaan. Toisaalta varhaisimmat siluetit olivat yksivärisiä maalattuja kuvia.
Tällainen kuvantekotapa on peräisin itämailta ja siluetteja alettiin valmistaa Englannissa 1700-luvulla, mutta ne saivat nimensä Ranskassa. Siluettien teon kukoistuskautta oli 1700-luvun loppupuoli. Yleisin siluettien tyyppi on muotokuvasiluetti, jonka kuitenkin valokuva myöhemmin syrjäytti. Tunnetuin suomalainen siluettitaiteilija on Emil Cedercreutz.
Siluetti-sanaa käytetään myös valokuvista, näkymistä tai maisemista, joissa kohteen ääriviivat korostuvat voimakkaassa vastavalossa. Esimerkiksi auringon laskiessa saatetaan kutsua tällaista ilmiötä ”kaupungin siluetiksi”.
Siluetti ei välttämättä ole yksinkertaistettu, vaan se voi sisältää hyvinkin tarkkoja yksityiskohtia.
Siluettikuvia voi tehdä monella tavalla. Taitava siluettitaiteilija leikkaa henkilön muotokuvan saksilla. Siluetin voi tehdä myös esimerkiksi repimällä, tussilla, valottamalla valokuvauspaperia ja sille asetettuja esineitä tai vaikkapa käsittelemällä valokuvaa kuvankäsittelyohjelmalla. Siluetti voidaan valmistaa myös leikkaamalla metallilevystä kuten alumiinista tai teräksestä.
Adlerschild des Deutschen Reiches
Adlerschild des Deutschen Reiches oli Saksan valtakunnanpresidentti Friedrich Ebertin 15. marraskuuta 1922 perustama kunniamerkki. Se oli Weimarin tasavallan aikana korkein kunnianosoitus, jota myönnettiin vielä natsi-Saksankin aikana. Yhteensä kunnianosoitusta myönnettiin 57 henkilölle.
Kaupin urheilupuisto
thumb|Jalkapallon pelaamista Kaupin urheilupuistossa. Kaupin urheilupuisto sijaitsee Tampereen Kaupissa, noin 2,5 kilometrin päässä keskustasta itäkoilliseen. Kaupin urheilupuistossa on hyvät mahdollisuudet erilaisten urheiluharrastusten harjoittamiseen.
Jalkapallo
Kauppiin asennettiin vuonna 2006 kaksi tekonurmimattoa. Lisäksi käyttäjiä palvelevat kaksi hiekka- ja kolme luonnonnurmikenttää. Vuonna 2020 rakennettiin entisen pesäpallostadionin paikalle tekonurmikenttä.
Pesäpallo
Manse PP:n miehet ja naiset pelaavat kotiottelunsa Kaupin pesäpallostadionilla. Alueen länsilaidalla on lisäksi Vesitornin hiekkapohjainen pesäpallokenttä.
Muu urheilu
Kauppi tunnetaan erittäin laajoista ja monipuolisista lenkkipoluista ja hiihtoladuista. Kaupin maasto on suunnistajien suosiossa. Kaupissa on myös keilahalli, vinttikoirarata, jousiammuntarata sekä monitoimihalli Kauppi Sports Center.
Thános Mikroútsikos
Musiikkiura
Mikroútsikos aloitti musiikkiopinnot lapsuudessaan ja opiskeli pianonsoittoa ja musiikkiteoriaa Patraksen filharmonisessa seurassa. Helleenisessä konservatoriossa Mikroútsikos opiskeli sävellystä. Hän valmistui sittemmin Ateenan yliopiston matemaattisesta tiedekunnasta.
Ollessaan 21-vuotias Mikroútsikos aloitti sävellysuransa. Hän sävelsi muun muassa sinfoniamusiikkia, elektronista musiikkia, oopperoita, teatterimusiikkia ja kamarimusiikkia. Mikroútsikos oli 27 vuoden ikään tullessaan säveltänyt noin 500 laulua ja levyttänyt 30 CD:tä ja LP:tä.
Mikroútsikos sävelsi myös muun muassa musiikin neljään elokuvaan ja kymmeniin eri puolilla maailmaa esitettäviin teatteriesityksiin. Mikroútsikos konsertoi satoja kertoja kotimaassaan ja useissa muissa maissa ympäri maailmaa. Lisäksi hän esiintyi kymmenillä kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla. Mikroútsikos toimi vuosina 1986–1990 perustamansa Patraksen kansainvälisen festivaalin taiteellisena johtajana.
Politiittinen ura
Mikroútsikos vaikutti Kreikan politiikassa 1960-luvulta lähtien. Vuosina 1967–1974 Kreikkaa hallitsi sotilasjuntta, joka vainosi Mikroútsikosta tämän ideoiden ja toiminnan vuoksi. Juntan romahdettua hän jatkoi politiikassa aktiivisesti. Hän nousi Kreikan kulttuuriministeriksi hallituspuolue PASOKin riveistä 16. maaliskuuta 1994 entisen kulttuuriministeri Melína Merkoúrin kuoltua. Mikroútsikos toimi ministerinä tammikuuhun 1996 saakka.
Kultainen Venla 2021
Kultainen Venla 2021 oli järjestyksessään kahdestoista Kultainen Venla -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2021 parhaille suomalaisille televisio-ohjelmille ja niiden tekijöille. Gaala oli tarkoitus järjestää 14. tammikuuta 2022 Kansallisoopperassa ja lähettää suorana MTV3:lla, mutta koronavirustilanteen vuoksi gaala siirrettiin järjestettäväksi 7. toukokuuta 2022. Gaalan juontajina toimivat Veronica Verho sekä Jaakko Saariluoma ja sen musiikkivieraana oli Lauri Tähkä.
I Don’t Feel Hate
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai kolme pistettä ja saavutti sijan 25.
Kultainen Venla 2021
Eniten ehdokkuuksia saivat Ylen sarjat Sisäilmaa ja Aikuiset. Samat ohjelmat voittivat myös eniten palkintoja, kumpikin kolme.
Gaalalla oli MTV3:lla katsojia keskimäärin 487 000.
Regina (kaupunki)
Regina on Kanadan Saskatchewanin provinssin pääkaupunki ja provinssin toiseksi suurin kaupunki. Kaupungissa elää noin 180 000 ihmistä (2006). Provinssin suurin kaupunki, Saskatoon, sijaitsee 260 kilometrin päässä pohjoisessa.
Villers-Bretonneux’n taistelu
Villers-Bretonneux’n taistelu oli ensimmäisen maailmansodan länsirintamalla 24. huhtikuuta 1918 käyty historian ensimmäinen panssarivaunujen välinen taistelu. Vaunujen kohtaaminen syntyi, kun saksalaisten ja brittien vaunut kohtasivat sattumalta toisensa brittien paikallisen vastahyökkäyksen aikana.
Taistelun kulku
Saksalaiset aloittivat 24. huhtikuuta kello 7 hyökkäyksen Amiensin kaupungin lähellä sijaitsevaan Villers-Bretonneux’n kylään. Hyökkäykseen osallistui kolmeen ryhmään jaettuna viisitoista A7V-panssarivaunua. Vaunujen tehtävänä oli tukea jalkaväkeä hyökkäyksessä, minkä jälkeen niiden piti suunnitelman mukaan palata ennaltasovitulle kokoontumispaikalle.
Regina (kaupunki)
Ilmasto kaupungissa vaihtelee ääripäästä toiseen, talvet ovat äärimmäisen kylmiä (usein −40 °C), kesät puolestaan varsin kuumia (jopa +40 °C). Kesäisin kaupungissa on paljon hyttysiä, joiden vuoksi ulkona liikkuminen on epämukavaa.
Villers-Bretonneux’n taistelu
Taistelun kulku
Briteillä oli tällä rintamanosalla seitsemän Mark A Whippet -vaunua ja kolme Mark IV -vaunua, yhteensä siis kymmenen panssarivaunua. Kapteeni Price komensi Whippet-vaunuja ja kapteeni Brown Mark IV -vaunuja. Kaksi Mark IV -vaunuista oli varustettu ainoastaan konekivääreillä (niin sanottuja naarastankkeja) ja yhdessä oli tykkejä (urostankki).
Saksalaisten 1. ja 2. panssarivaunuosasto palasivat tehtävän suorittamisen jälkeen suunnitellusti takaisin kokoontumispaikalle. 3. osaston yksi vaunu putosi juoksuhautaan eksyttyään muista vaunuista. Sen miehistö hylkäsi vaunun, jalkautui ja jatkoi taistelua osana jalkaväkeä. Osaston muut kolme vaunua jatkoivat jalkaväen hyökkäyksen tukemista. Tavoitteena oli Cachyn kylä. Jäljellä olleita kolmea vaunua komensivat luutnantit Wilhelm Biltz, Bitter ja Müller.
Regina (kaupunki)
Korkeakoulutuksesta kaupungissa vastaa melko suuri Reginan yliopisto.
Historia
Suuri osa nykyistä Saskatchewanin provinssia sijaitsee alueella jonka Englannin kuningas Kaarle II myönsi vuonna 1670 Hudson's Bay Companylle suuren osan Pohjois-Amerikasta. Yhtiö nimesi alueensa ensimmäisen johtajansa Kaarlen veljenpojan Rupertin mukaan Rupertinmaaksi. Alue oli Hudson's Bay Companyn hallussa vuoteen 1870 jolloin Alue siirtyi osaksi Kanadan liittovaltiota, alue liitettiin silloiseen Luoteisterrioon.
Perustaminen
Kaupungin on perustanut vuonna 1882 kuvernööri Edgar Dewdney territorion pääkaupungiksi. Alue sijaitsi keskellä silmänkantamattomiin jatkuvaa kuivaa preeriaa. Aikaisempia suosittuja vaihtoehtoja olivat olleet Battleford, Qu'Appelle ja Fort Qu'Appelle, jotka kansan mielipiteiden mukaan olisivat olleet suuremman väenkasvun keskittymiä ja maastoltaan suotuisampia, lähellä vesistöjä ja metsiköiden ympäröimiä. Reginan alueesta käytettiin nimeä "luukasa", sillä lähistöllä sijaitsi valtava kasa teurastettujen biisonien luita.
Villers-Bretonneux’n taistelu
Taistelun kulku
Bitterin ja Müllerin komentamat saksalaiset panssarivaunut olivat pysähtyneet Cachyn edustalle, kun brittien tuli oli pysäyttänyt saksalaisen jalkaväen hyökkäyksen. Kello 11 aikoihin Cachyn puolustajien avuksi saapui Pricen johtamat seitsemän Whippet-vaunua. Price ei tiennyt, että paikalla oli saksalaisten vaunuja ja hän lähti tukemaan brittijalkaväen vastahyökkäystä. Saksalaisten jalkaväki vetäytyi. Bitterin johtama A7V-vaunu havaitsi perääntyvää jalkaväkeä ahdistelleet Whippetit. Bitter avasi tulen noin 270 metrin päästä. Whippetit huomasivat saksalaisvaunun vasta kun kaksi niistä oli räjähtänyt ja yksi oli pahasti vahingoittunut. Jäljelle jääneet Whippetit pakenivat, jolloin yksi niistä menetti liikuntakykynsä mekaanisen vian vuoksi.
Saksalaiset vetäytyivät puolilta päivin, kun heille selvisi, ettei Cachyn valtaaminen onnistuisi. Saksalaisten vaunut vetäytyivät jalkaväen mukana, jolloin Mitchellin vaunu yritti vielä tuloksetta osua niihin yli kilometrin matkalta. Mitchell jatkoi puolustuslinjalla partiointia, kunnes hänen komentamansa vaunun yksi telaketju katkesi.
Merkitys
Villers-Bretonneux’n taistelu oli kooltaan pieni, mutta sillä oli huomattava merkitys panssarivaunujen kehittämiselle. Ennen taistelua saksalaiset olivat suhtautuneet vaunujen kehittämiseen välinpitämättömästi. Vuonna 1918 Saksan panssarijoukot koostuivat muutamasta ympärysvalloilta vallatusta Mark IV -vaunusta ja paristakymmenestä saksalaisesta A7V-vaunusta. Taistelun jälkeen he totesivat, että panssarivaunuilla tulisi olemaan suurempi merkitys sodankäynnissä. Lisäksi he päättelivät, että heidän taktiikkansa ampua vasta vaunun pysäyttämisen jälkeen oli oikea. Saksalaiset alkoivat kehittää myös panssarintorjuntaan erikoistuneita tykkejä, mutta niiden piti tarjota viholliselle vain pienikokoinen maali. Britit puolestaan päättelivät, että liikkeestä ampumisen tarkkuutta oli kehitettävä. Lisäksi kaikki brittivaunut tulisi jatkossa varustaa tykeillä, siltä varalta, että ne kohtaisivat taistelussa vihollisen vaunuja.
Regina (kaupunki)
Saskatchewanin kapina
Vuonna 1885 alueen asukkaat nousivat Saskatchewanin kapinan Kanadan hallitusta vastaan, kapinassa Louis Rielin johtamat métis- ja cree-intiaanit taistelivat kanadan ratsupoliiseja ja sotilaita vastaan maa-oikeuksien puolesta. Juuri valmistunut Canadian Pacific Railwayn rautatie yhdisti Reginan, Saskatoonin ja Prince Albertin kaupungit maan itäosiin ja toimi tärkeänä linkkinä kuljettaessaan hallituksen joukkoja. Kapina kukistettiin pian ja Louis Riel tuomittiin hirtettäväksi.
Virallinen kaupungin asema
Regina sai virallisen kaupungin aseman 19. kesäkuuta 1903 ja valittiin vuonna 1905 perustetun Saskatchewanin provinssin viralliseksi pääkaupungiksi, tosin vasta 23. toukokuuta 1906. Provinssin johtaja Walter Scott rakennutti mahtavan Saskatchewan Legislative Buildingin provinssin hallintorakennukseksi, rakentaminen tapahtui vuosina 1908–1912. Kaupunki koki vakavan turman 30. kesäkuuta 1912 kun pyörremyrsky tuhosi suuren osan kaupungin liikeskustaa, surmasi ainakin 28 henkeä ja loukkaantuneita oli satoja. Pyörremyrsky on Kanadan tuhoisin kautta aikojen.
Einar Gerhardsen
Einar Henry Gerhardsen (10. toukokuuta 1897 Asker – 19. syyskuuta 1987 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Gerhardsen oli Norjan pääministerinä kolmena ajanjaksona, vuosina 1945–1951, 1955–1963 ja 1963–1965. Hän on pitkäaikaisin pääministerinä toiminut poliitikko Norjassa ja hänet tunnetaan myös lempinimellä "maan isä". Gerhardsen oli yksi Norjan jälleenrakennuksen poliittista pääarkkitehdeista toisen maailmansodan jälkeen.
Elämä ja ura
Einar Gerhardsen oli alun perin tietyöläinen ja työskenteli Oslon kunnan tielaitoksessa vuosina 1914–1921. Hänestä tuli sosialistityöväenliikkeen aktivisti 1920-luvulla. Hän oli sosiaalidemokraattisen työläisnuorisoliiton puheenjohtaja 1921–1923. Gerhardsen muutti työväenpuoluetta kommunismista demokraattiseen sosialismiin. Hän toimi puolueen sihteerinä 1923–1926, Oslon paikallisosaston sihteerinä 1926–1936 ja jälleen valtakunnallisen puolueen sihteerinä vuodesta 1936. Hän nousi puolueen varapuheenjohtajaksi 1939. Vuosina 1938–1940 Gerhardsen oli Oslon varapormestari. Saksalaismiehityksen aikana hän nousi pormestariksi, mutta saksalaiset pakottivat hänet pian eroamaan. Toisen maailmansodan aikana Gerhardsen otti osaa Norjan vastarintaliikkeeseen natsimiehitystä vastaan ja oli vangittuna keskitysleireillä Grinissä Norjassa ja Sachsenhausenissa Saksassa. Sodan jälkeen kesäkuussa 1945 Gerhardsen sai tehtäväkseen muodostaa hallitus. Gerhardsenin ensimmäinen hallitus oli koalitiohallitus, jonka 15 ministeristä kuusi edusti työväenpuoluetta. Syksyn 1945 vaaleissa työväenpuolue sai ehdottoman enemmistön suurkäräjillä ja säilytti sen vuoteen 1961 saakka.
Pääministerinä
Gerhardsen oli suosittu henkilö kansan keskuudessa virassa ollessaan ja sen jälkeen. Hallituksia Gerhardsen johti tarkalla talouspolitiikalla, jossa hallitus ohjasi kauppaa, teollisuutta ja pankkitoimintaa toimimaan markkinataloudessa. Suurta köyhyyttä ja työttömyyttä oli tehokkaasti vähennetty hallituksen teollistamispolitiikalla ja hyvinvoinnin järjestämistä progressiivisella verotuksella. Ulkopolitiikassa Gerhardsen liitti Norjan läntisten valtioiden joukkoon 1940-luvun lopulla ja Norjasta tuli Naton perustajajäsen.
Gerhardsen sai arvostelua osakseen norjalaisen Noratomin As -yhtiön toiminnasta: hänen arveltiin tienneen Israelin käyttävän norjalaista raskasta vettä mahdollisesti ydinaseiden tekemiseen vuonna 1958.
1960-luvulla puolueella alkoi mennä huonommin, kun se yhdistyi heikommin menestyneen Sosialistityöväenpuolueen kanssa ja hallituksessa menivät paikat oppositiolle. Gerhardsen vetäytyi kansallisesta politiikasta vuonna 1969, mutta jatkoi vaikuttamista julkisuudessa kirjoituksin ja puhein. Hänen poliittinen vaikutuksensa on vieläkin merkittävä tekijä norjalaisessa politiikassa ja erityisesti hänen omassa puolueessaan.
Artabanos
Artabanoksen oli viisi poikaa: Artyphios, Ariomardos, Bassakes, Tigranes ja Tritantaekhmes, jotka kaikki palvelivat sotapäällikköinä Kserkses I:n armeijassa kun tämä hyökkäsi Kreikkaan Persialaissotien aikana.
Riku Korhonen
thumb|250px|Riku Korhonen toukokuussa 2009. Riku Korhonen (s. 3. helmikuuta 1972 Turku) on suomalainen kirjailija.
Korhosen teos Emme enää usko pahaan valittiin vuoden 2016 Finlandia-palkintoehdokkaaksi.
Syyskuussa 2009 Korhonen avioitui kirjailija-näyttelijä Anna-Leena Härkösen kanssa. He erosivat vuonna 2020.
Virtuaalilähiverkko
Virtuaalilähiverkko, eli VLAN tarkoittaa fyysisen tietoliikenneverkon jakamista loogisiin osiin. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että yrityksessä voidaan jakaa eri osastot omiin verkkoihin riippumatta siitä, miten osastot on jaoteltu rakennukseen. Virtuaalilähiverkkojen käyttöönotto vaatii tuen kytkimiltä ja reitittimiltä.
Virtuaalilähiverkkoja tukevat laitteet liittävät lähettämiinsä IP-paketteihin tunnuksia, joiden avulla vastaanottava laite tietää, mihin verkkoon vastaanotettu paketti kuuluu. Kun paketti lähetetään eteenpäin laitteelle, joka ei tue virtuaalilähiverkkoja, poistetaan siitä tunnus.
Laitteiden porttien määrityksissä käytetään termejä tagged ja untagged riippuen siitä, tukeeko vastaanottava laite virtuaalilähiverkkoja vai ei. Tagged-porttiin lähetettävään pakettiin liitetään virtuaalilähiverkkotunnus ja untagged-porttiin lähetettävästä paketista poistetaan mahdolliset tunnukset. Laitteen portti voi olla vain yhden virtuaalilähiverkon untagged-jäsen mutta useamman virtuaalilähiverkon tagged-jäsen.
Standardit
Virtuaalilähiverkkoja hyödyntävät laitteet noudattavat määrättyjä protokollia valmistajien välisen yhteensopivuuden saavuttamiseksi. Virtuaalilähiverkkoprotokollista yleisin on IEEE 802.1Q. Toinen paljon käytetty standardi on Ciscon oma ISL-protokolla.
E. F. Schumacher
Ernst Friedrich ”Fritz” Schumacher (16. elokuuta 1911 Bonn, Saksa – 4. syyskuuta 1977 Romont, Sveitsi) oli brittiläinen taloustieteilijä. Hän tuli erityisesti tunnetuksi kapitalismin kritiikistä ja kestävän kehityksen puolestapuhujana. Hänen vuonna 1973 julkaistu pääteoksensa Pieni on kaunista valittiin London Times -lehden äänestyksessä sadan merkityksellisimmän Toisen maailmansodan jälkeen julkaistun kirjan joukkoon 1995.
Tausta ja koulutus
Schumacher syntyi akateemiseen perheeseen Bonnissa, silloisessa Saksan keisarikunnassa. Hän opiskeli Berliinin ja Bonnin yliopistoissa, jonka jälkeen hän sai Rhodes Scholar -stipendin Oxfordin yliopistoon. Hän opiskeli myös Columbian yliopistossa New Yorkissa, josta hän palasi Saksaan 1934. Kansallissosialismin noustessa Saksassa hän asettui pysyvästi Englantiin 1936. Saksan kansalaisena hänet internoitiin sodan aikana työleirille maatöihin, jossa hän keskittyi käytännössä leirin saniteetti- ja ruokahuollon parantamiseen. Hän sai Ison-Britannian kansalaisuuden 1946.
Ura
Jo työleiriaikanaan hän alkoi kirjoittaa rauhan taloudellisista edellytyksistä Euroopassa. Hänen kirjoituksensa herättivät sen ajan taloustieteilijöiden, kuten William Beveridgen, huomion ja hän sai osallistua sodanjälkeisiin suunnitelmiin brittiläisen työllisyyspolitiikan ja hyvinvointivaltion kehittämisessä. Vuonna 1946 hän sai tutustua Saksan talouden jälleenrakentamiseen Britannian valvontakomission jäsenenä.
Vuonna 1966 hän perusti the Intermediate Technology Development Group:in Lontoossa edistääkseen ideoitensa toteuttamista käytännössä.
Yksityiselämä
Schumacher oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäisen vaimonsa Anna Maria Petersonin kuoltua 1960 hän avioitui Verena Rosenbergerin kanssa. Hänellä on kaksi poikaa ja kaksi tytärtä molemmista avioliitoista. Schumacher kuoli junamatkalla Romontin lähistöllä Sveitsissä.
Lennart Vaikonpää
Lennart Vaikonpää (19. helmikuuta 1895 Ylivieska – 6. heinäkuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kauppias ja harrastajanäyttelijä ja -ohjaaja.
Vaikonpää esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1930 mykkäelokuvassa Herra Elanto. Tämän jälkeen hänellä oli sivuosarooleja noin parissakymmenessä elokuvassa 1930-luvun lopulla ja 1940-luvun alussa. Hänellä oli pääosa Suomen Metallityöväen Liiton vuonna 1943 tilaamassa noin 40 minuutin pituisessa lyhytelokuvassa Raudan kansaa.
Luettelo Helsingin Jalkapalloklubissa pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Helsingin Jalkapalloklubissa pelanneista jalkapalloilijoista. Luettelo sisältää vain miespelaajat.
Freelancer
Freelancer tarkoittaa vapaana vailla vakituista työsuhdetta töitä tekevää työntekijää, jolla on samanaikaisesti yleensä useampia työnantajia tai toimeksiantajia. Freelancer voi tehdä työtä työsuhteessa johdon ja valvonnan alaisena tai yrittäjänä. Mikäli työsopimuslaissa säädetyt työsuhteen tunnusmerkit täyttyvät, on kyseessä aina työsopimussuhde. Yrittäjänä freelancerilla on mahdollisuus valita vapaasti, mitä töitä tekee eri toimeksiantajille.
Termi on lainattu englannista, ja se on alun perin tarkoittanut keskiaikaista palkkasotilasta. Määritelmän esittivät ensimmäisten joukossa Thomas N. Brown kirjassaan The Life and Times of Hugh Miller (1809) ja Sir Walter Scott historiallisessa romaanissaan Ivanhoe (1819).
Freelanceriuden vaihtoehtoja ovat freelance-verokortti työntekijänä tai yksityisenä elinkeinonharjoittajana toimiminen myös toiminimellä ja muut varsinaiset yhtiömuodot eli avoin yhtiö, kommandiittiyhtiö, osakeyhtiö tai osuuskunta.
Yksi rajanvetokysymys on, kuka johtaa ja valvoo työtä. Palkansaajan työtä valvoo ja johtaa työnantaja. Jos freelancer ei toimi palkansaajana, niin hän kuuluu yrittäjänä työttömyysturvan piiriin. Tällöin tulee itse hoitaa työtapaturmavakuutus sekä YEL-eläkevakuutus maksurajojen puitteissa. Palkansaaja-freelancer toimii niin sanotulla freelance-verokortilla. Sillä olevaa pidätysprosenttia sovelletaan kaikkiin henkilön saamiin työkorvauksiin.
Suomessa on noin 40 000 freelanceria. Heistä yli 40 % on alle 35-vuotiaita, eikä ole tiedossa, onko freelancerius heille väliaikainen vai pysyvä ratkaisu.
Yleisemmin freelancereina toimivat kulttuurialan työntekijät, esimerkiksi muusikot, vapaat toimittajat, vapaat näyttelijät, vapaat valokuvaajat ja kääntäjät.
Freelancerina toimimisessa on nähty yhteiskunnallisia ongelmia, mm. huono sosiaaliturva ja eläke, alhainen tulotaso ja ns. pakkoyrittäjäksi joutuminen.
Jari Vesa
Jari Vesa (14. tammikuuta 1961 Rovaniemi – 26. marraskuuta 2020 Tornio) oli suomalainen radiotoimittaja ja viihdetaiteilija, joka työskenteli Yle Radio Suomen maakuntaradiossa Yle Kemissä.
Vesa kuului Jope Ruonansuun ja Tommi Reposen muodostamaan Elvis-osasto-viihderyhmään, jossa hän esitti muun muassa Oula Mälkättäjä -nimistä lappalaismiestä. Vuonna 1992 ryhmä julkaisi albumit Elvis-osasto ja Täällä Washington. Lisäksi Vesa näytteli Yleisradion 1990-luvulla esitetyn KesäQ-ohjelman Riehuvaa reportteria Kärkkäriä. Tuossa yhteydessä Kärkkäri oli sukunimeen liittyvä väännös Kärkkäisestä.
Vuosina 2002–2018 hän teki Reposen kanssa Anonyymit kotikiusatut -nimistä huumoriohjelmaa Yle Radio Suomelle. Viikoittain vaihtuvissa radio-ohjelman aiheissa kaverukset Pauli ja Veijo kertasivat tuoreita ajankohtaistapahtuimia kahden miehen pienoismuotoisen vertaistukiryhmän kautta. Ohjelman roolihahmoilla oli kummallakin Martta-niminen vaimo asuinkumppaninaan, joka oli niin sanottu dominoiva kotikiusaaja. Vesa esiintyi myös erilaisissa tapahtumissa kuten Ranuan Hillamarkkinoilla. Hän oli myös vuorotteva juontaja lauantain Entisten Nuorten Sävellahjassa.
Hän kuoli 59-vuotiaana.
Errare humanum est
thumb|right|200px Errare humanum est on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi "Erehtyminen on inhimillistä". Sanonta esiintyy ensimmäisen kerran kirkkoisä Hieronymuksella muodossa erasse humanum est (Epistulae 57,12). Vastaava ajatus löytyy kreikkalaiselta Theognikselta, ja Cicero käytti sitä muodossa Cuiusvis hominis est errare; nullius nisi insipientis in errore perseverare (Kuka tahansa voi erehtyä, mutta vain tyhmyri puolustelee jääräpäisesti erehdystään).
Viitteet
Errare humanum est
Luettelo Haute-Savoien kunnista
border|right|200px|Haute-Savoien sijainti Tämä on luettelo Haute-Savoien departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 285 kuntaa.
Lovozero
thumb|80px|Lovozeron kunnan vaakuna
Lovozero eli Luujärvi on maalaiskunta ja maalaiskylä Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Kylä on myös koko 11 820 asukkaan Lovozeron piirin hallinnollinen keskus, ja se on Revdan jälkeen piirin toiseksi suurin asutuskeskus.
Lovozeron kylä - maalaiskunnan keskus
thumb|210px|left|Saamelaisten kulttuurikeskus Lovozeron kylässä thumb|210px|left|Virmajokea Lovozeron kylässä Lovozeron kylä sijaitsee Lovozeron piirin länsiosissa ja on jakautunut molemmin puolin Virmajokea. Lähin rautatieasema on Revdassa, joka sijaitsee maanteitse 29 km kylästä länsilounaaseen. Varhaisimmat tiedot kylästä ovat vuodelta 1574.
Lovozeron kylässä asui 2 871 henkilöä (2010 väestönlaskenta ; aiemmin 3 141 vuonna 2002 ja 3 638 vuonna 1989). Kylässä asuu huomattava osa Venäjän saamelaisesta väestöstä, ja se on kiltinänsaamelaisten keskuspaikka. Siellä järjestetään useita kansallisia ja kansainvälisiä saamelaisfestivaaleja. Lovozerossa asuu myös ižmalaisia (toiselta nimeltään Ižman komit eli izvalaiset), jotka harjoittavat poronhoitoa.
Maatalous- ja poronhoito-osuuskunta "Tundra" on kylässä keskeisessä asemassa. Muita tärkeitä elinkeinoja ovat kalastus, metsästys ja lakanpoiminta.
Lovozeron maalaiskunta
Lovozeron kunnan 3406 hengestä Lozorevon kylän ulkopuolella asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan vain 535 henkeä. Lovozeron maalaiskunta (selskoje poselenie Lovozero) käsittää Kuolan niemimaan koillis- ja itäosat, lähes 50 000 neliökilometrin alueen. Siihen kuuluu neljä kylää:
Ne Win
thumb|[[David Ben-Gurion ja Ne Win vuonna 1959.]] Ne Win (synt. Shu Maung, 24. toukokuuta 1911 – 5. joulukuuta 2002) oli burmalainen kenraali, joka johti maata 1962–1988.
Hän syntyi Paungdalessa Keski-Burmassa kiinalaisburmalaiseen virkamiehen perheeseen ja sai nimen Shu Maung. Hän haki tuloksetta opiskelemaan lääketiedettä Rangoonin yliopistossa, ja ryhtyi sen sijaan postivirkailijaksi.
Shu Maung vastusti brittien siirtomaavaltaa ja liittyi muiden nationalistien kuten Aung Sanin ja U Nun kanssa Dobama Asiayone -yhdistykseen. Vuonna 1941 nämä kolmekymmentä kumppania salakuljetettiin Burmasta saamaan japanilaisilta sotilaskoulutusta. Kun Burman itsenäisyysarmeija perustettiin Shu Maung sai nimen Ne Win – kirkas kuin aurinko. Vuoteen 1943 mennessä hän nousi Burman itsenäisyysarmeijan komentajaksi.
Japanin valloitettua Burman Ne Win ja muut tajusivat Japanin pyrkivän maan kolonisointiin vapautuksen sijasta. Brittien saavuttua joulukuussa 1944 Ne Winin komentama, elokuussa 1945 Antifasistiseksi kansanvapausliitoksi nimetty Itsenäisyysarmeija hajaantui ja taisteli sissisotaa japanilaisia vastaan Irrawaddyn suistossa.
Burma itsenäistyi 4. tammikuuta 1948. Ne Win nimitettiin kenraaliksi ja puolustusministeriksi pääministeri U Nun alaisuudessa. Sodan jälkeen maata hallitsi Antifasistinen kansanvapautusliitto (AFPFL). Tätä kesti vuosikymmenen kunnes U Nun hallitus kaatui 1958 ja Ne Win nimitettiin virkaa tekeväksi pääministeriksi. Vaalien jälkeen muodostettu toinen U Nun hallitus päättyi kun Ne Win järjesti 1. maaliskuuta 1962 sotilasvallankaappauksen. Ensimmäiset 12 vuotta hän oli Vallankumousneuvoston puhemies.
Vallassa hän julkaisi 28-kohtaisen manifestin Burmalainen tie sosialismiin. Maasta tuli Burman sosialistisen ohjelman puolueen (BSPP) hallitsema yksipuoluevaltio ja ulkomaiset yritykset kansallistettiin. BSPP oli käytännössä sotilaiden hallitsema ja sulkeutui ulkomaailmalta neljännesvuosisadaksi. Uusi perustuslaki hyväksyttiin 1974 kyseenalaisen kansanäänestyksen jälkeen, jolloin Ne Winistä tuli presidentti.
Vastarinta Ne Winin hallintoa vastaan jatkui koko ajan. Kaupunkien opiskelijoiden ja työläisten mielenosoitukset kukistettiin nopeasti, mutta rajaseuduilla Kommunistinen puolue, Karenin kansallinen unioni ja Kachinin itsenäisyysjärjestö hallitsivat omia alueitaan.
Italian ympäriajo 1998
Italian ympäriajo 1998 alkoi 16. toukokuuta ja päättyi 7. kesäkuuta 1998. Kilpailun voitti Italian Marco Pantani, toiseksi sijoittui hänelle 1.33 minuuttia hävinnyt Venäjän Pavel Tonkov ja kolmas oli Italian Giuseppe Guerini 6.51 minuuttia voittajalle hävinneenä.
Ne Win
Ne Winin politiikkaan liittyivät läheisesti myös buddhalaisuus ja taikausko ja hän oli omistautunut numerologialle. Muun muassa maan valuutta oli käytössä 25, 35, 45, 75 ja 90 kyatin arvoisina, joista hän määräsi yllättäen arvottomiksi muut kuin 45 ja 90 setelit, koska yhdeksän oli hänen onnennumeronsa. Tämä marraskuun 1985 ja syyskuun 1987 devalvaatioiden kanssa pyyhki säästöt olemattomiin. Lisäksi hänen kerrotaan kylpeneen delfiinien veressä pysyäkseen nuorena.
Ne Win julisti eronsa 23. heinäkuuta 1988 BSPP:n puoluekokouksessa ja määräsi talousuudistuksia ja äänestyksen monipuoluejärjestelmästä. Pian tämän jälkeen opiskelijat ja munkit ryhtyivät jälleen osoittamaan mieltään. Syyskuussa valtaan nousi Valtion lain ja järjestyksen palauttamisneuvosto (SLORC), joka ampui mahdollisesti jopa 10 000 mielenosoittajaa.
Ne Winillä oli luultavasti vielä vaikutusvaltaa hänen jälkeensä valtaan nousseisiin sotilaisiin, mutta myöhemmin hänen vaikutusvaltansa hiipui. Hänen vävynsä ja kolme pojanpoikaansa tuomittiin vallankaappausyrityksestä ja maanpetoksesta ja teloitettiin. Ne Win asui loppuikänsä kotiarestissa tyttärensä kanssa.
Rune Stenbacka
Rune Stenbacka on suomalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori Hankenilla. Hän on työskennellyt Hankenilla vuodesta 1996. Aiemmin Stenbacka on toiminut tutkimusyksikön (Research Unit of Economic Structures and Growth, RUESG) johtajana Helsingin yliopistossa, professorina Freiburgin yliopistossa sekä professorina Göteborgin yliopistossa. Stenbacka on erikoistunut tutkimuksissaan toimialan taloustieteeseen, soveltavaan oligopoliteoriaan, kilpailustrategioiden analyysiin sekä kilpailupolitiikkaan.
Amerikanmeksikolaiset
Amerikanmeksikolaiset ovat yhdysvaltalaisia, joiden sukujuuret ovat kokonaan tai osittain Meksikossa. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan amerikanmeksikolaisten määrä on yli 36 miljoonaa. He muodostavat enemmistön Yhdysvaltain latinoväestöstä. Suurin osa amerikanmeksikolaisista on katolilaisia.
Marja Salmela
Marja Salmela (oik. Naemi Maria Stenroth, 25. syyskuuta 1875 Helsinki – 9. marraskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria
Salmelan vanhemmat olivat kirkkoherra Otto Adolf Stenroth ja Fanny Maria Ehrnström. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Laukaassa, missä hänen isänsä työskenteli kirkkoherrana. Vuosina 1888–1892 Salmela asui Kuopiossa, missä hän kävi Kuopion suomalaista tyttökoulua ja Suomalaista jatko-opistoa. Vuonna 1907 hän isänsä kuoltua muutti Marjaniemen tilalle Kaarinaan Littoistenjärven ääreen, missä hän kirjoitti tunnetuimman teoksensa Kappale kahden matkaa. Hän teki useita ulkomaanmatkoja, muun muassa vuoden kestäneen esitelmä- ja puhujamatkan Yhdysvaltoihin vuosina 1922–1923 ja matkan Norjaan seuraavana vuonna.
Osallistuminen raittiusliikkeeseen
Salmelan elämänkäsitys oli ihanteellinen ja siveellisesti velvoittava. Aatteellisia virikkeitä hänen arvellaan saaneen pohjoismaisilta kirjailijoilta kuten Bjørnstjerne Bjørnsonilta. Hän halusi ihmisten näkevän vakavammin ja syvemmin oman itsensä ja ne velvoitteet, jotka kullakin on. Erityisesti häntä elähdytti raittiusaate. Vuodesta 1904 Salmela toimi Valkonauhaliitossa ja vaikutti monin tavoin raittius- ja naisasialiikkeen hyväksi. Monet hänen ulkomaanmatkoistaan olivat aatteellisten järjestöjen puhujamatkoja.
Kirjallinen tuotanto
Ensimmäiset Maria Salmelan julkaistut tekstit ilmestyivät Uuden Suomettaren palstoilla, mutta hän oli jo 27-vuotias, kun hänen esikoisteoksensa ilmestyi vuonna 1902. On katsottu, että hänen laaja järjestötoimintansa viivytti kirjailijan uran alkua. Toisaalta hän sai matkoiltaan aineksia kirjoihinsa. Esimerkiksi ensimmäinen maailmansota kuvastuu hänen teoksissaan Pakenevien parissa (1914) ja Palaavien parissa (1915). Kirjailijana Salmelan teoksissa kuvastuu aatteellinen ja yhteiskunnallinen vakaumus, mutta myös naissydämen sisäiset taistelut ja tilinteot, joiden päämääränä on kirkkaampi, syvällisempi ja siveellisesti velvoittavampi elämänymmärrys.
Journalointi
Journalointi on tiedostojärjestelmän mekanismi, jossa tiedostojärjestelmä ylläpitää erikoistunutta tiedostoa (loki, journali), jolla voidaan korjata epäjohdonmukaisuudet tiedostojärjestelmässä. Tarve korjauksille johtuu yleensä tietokoneen epänormaalista sammuttamisesta virransyötön häiriön tai ohjelmistovian seurauksena.
Tiedostojärjestelmät vaativat useita vaiheita yksinkertaiseen kirjoitusoperaatioon:
Järjestelmän keskeyttäminen ennen operaatioiden valmistumista johtaa levyjärjestelmän korruptoitumiseen (ei-eheään tilaan).
Journaloinnin tavoite on tehdä tiedostojärjestelmästä vikasietoisempi ja välttää korruptoitumista. Menetelmä toimii pitämällä journalissa tiedossa muutoksia, jotka ovat tulossa tiedostojärjestelmään, jolloin journalin tietoihin palaamalla vältetään järjestelmän korruptoituminen. Ennen muutoksia levyllä oleviin tietoihin journaliin kirjoitetaan tehtävät muutokset. Kun journaliin on tallennettu täydet tiedot (merkitään ”commit record” tiedolla) voi käyttöjärjestelmä tehdä päivitykset levylle omaan tahtiin. Koska kiintolevyillä on suuret välimuistit ja ne voivat järjestää operaatiota uudelleen on journalin päivityksestä oltava erityisen huolellinen.
Journalointia kutsutaan myös etukäteen kirjoitettavaksi logiksi. Journalointi voidaan toteuttaa fyysisenä tai loogisena: fyysisessä kaikki kirjoitetaan kahdesti, joka voi olla hidasta, kun taas loogisessa journaloinnissa vain metadata kirjoitetaan journaliin.
Journalointia voidaan käyttää eri toimintatiloissa:
Ilman journalointia tiedostojärjestelmän eheyttäminen erilaisilla työkaluilla, kuten fsck Unixin kaltaisissa järjestelmissä, on hitaampaa eikä välttämättä yhtä tuloksellista.
Historia
IBM esitteli JFS:n (nykyisin nimellä JFS1) vuonna 1990 AIX-käyttöjärjestelmään ja myöhemmin sen toinen versio JFS2 julkaistiin AIXille, OS/2:lle ja Linuxille. Silicon Graphics esitteli XFS:n vuonna 1994 IRIX:lle ja myöhemmin myös Linuxille. Amigalle julkaistiin Smart File System vuonna 1998, mutta julkaistiin myöhemmin myös Linuxille. Ext3 kehitettiin ext2:n laajennuksena ja on ollut tuettuna Linuxissa vuodesta 2001 lähtien. Ext4 on kehitetty taaksepäin- ja eteenpäinyhteensopivana.
BeOSille kehitettiin BFS vuonna 1997 ja julkaistiin myöhemmin Haiku-käyttöjärjestelmälle.
Journalointia pidetään neljännen sukupolven tiedostojärjestelmän ominaisuutena.
Kosti Elo
thumb|Kosti Elo Konstantin (Kosti) Elo (sukunimi vuoteen 1897 Eklund; 1. huhtikuuta 1873 Ruovesi – 3. elokuuta 1940 Tampere ) oli suomalainen näyttelijä ja Tampereen Työväen Teatterin pitkäaikainen johtaja.
Journalointi
Tiedostojärjestelmät
Journalointia tukevia tiedostojärjestelmiä on kehitetty lukuisia, eräitä esimerkkejä:
Vaihtoehtoiset ratkaisut
Menetelmälle on kehitetty myös vaihtoehtoja kuten ”pehmeät päivitykset” (Soft Updates).
Kosti Elo
Elon vanhemmat olivat räätälimestari Emanuel Eklund ja Maria Kristiina Ylirantala. Hän työskenteli räätälinä vuoteen 1897 saakka jolloin hän sai kiinnityksen näyttelijäksi Aapo Pihlajamäen Uuteen suomalaiseen teatteriin vuosiksi 1897–1899. Elo toimi sitten näyttelijänä Suomalaisessa maaseututeatterissa 1899–1903 ja 1904–1917 sekä Kasimir Leinon Suomen näyttämö -teatterissa 1903–1904. Hän oli myös mukana Ida Aalbergin Unkarin-kiertueella 1907.
Journalointi
Vaihtoehtoiset ratkaisut
Useat eri tahot ovat esitelleet konsepteja transaktiopohjaisista tiedostojärjestelmistä.
Kosti Elo
Elo ohjasi Viipurissa ulkoilmaesityksiä 1914-1917 ja oli uranuurtaja sillä alalla. Tampereen Työväen Teatterin johtajana Elo toimi vuosina 1919–1940. Elon johtajakauden merkittävimpiin esityksiin kuului Ernst Tollerin Koneittenmurskaajat vuonna 1923. Tämä näytelmä aloitti teatterin ekspressionistisen kauden. Tampereen Työväen Teatterissa Elo ohjasi kolme kertaa Hamletin ja näytteli itse nimiroolin.
Ranskan ympäriajo 1998
Ranskan ympäriajo 1998 alkoi 11. heinäkuuta ja päättyi 2. elokuuta 1998. Kilpailun voitti Italian Marco Pantani, toiseksi sijoittui hänelle 3.21 minuuttia hävinnyt Saksan Jan Ullrich ja kolmas oli Yhdysvaltain Bobby Julich 4.08 minuuttia voittajalle hävinneenä. Festina-talli suljettiin kilpailusta järjestelmällisen dopingin käytön tultua ilmi, ja myös muita talleja joutui epäillyksi.
Kosti Elo
Elolla oli rooli Roland af Hällströmin ohjaamassa elokuvassa Paimen, piika ja emäntä (1938), jossa hän esitti Vaakerluntia.
Journalointi
Vaihtoehtoiset ratkaisut
Haihtumattomaan muistiin tallennuksen yhteydessä tarve journaliin kirjoitukselle on vähäisempi ja on kehitetty useita vaihtoehtoja kirjoitusoperaatioiden vähentämiseen.
Ranskan ympäriajo 1998
Suomen Joona Laukka oli yhdeksän etapin jälkeen kilpailussa neljäntenä mutta joutui 12. etapin jälkeen keskeyttämään sairastumisen vuoksi.
Kosti Elo
Kosti Elon kasvattitytär oli näyttelijä Vappu Elo.
Raja- ja merivartiokoulu
thumb|Raja- ja merivartiokoulun kunniakomppania [[puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa. Kuva vuodelta 2014.]] pienoiskuva|212x212px|Raja- ja merivartiokoulun lippu, jossa kuvattuna [[Uudenmaan vaakuna|Uudenmaan maakuntavaakuna.]] Raja- ja merivartiokoulu (lyhenne RMVK, ) on Suomen rajavartiolaitoksen alainen rajaturvallisuuden ja meripelastusalan opetus- ja tutkimuslaitos. Raja- ja merivartiokoulu toimii Imatralla. Merivartioinnin opetusyksikkö on sijoitettu Turkuun.
Koulutus
Raja- ja merivartiokoulu vastaa rajavartijoiden valtakunnallisesta rekrytoinnista. Rajavartijat koulutetaan rajavartijan peruskurssilla. Peruskoulutus antaa valmiudet ja toimivallan eriytyvien moduuliopintojen mukaisesti rajojen valvontatehtäviin ja rajatarkastustehtäviin, merellisiin tehtäviin tai lentoteknisiin tehtäviin. Koulutuksessa yhdistellään lähiopetusta, verkko-oppimismenetelmiä, ryhmätöitä, itseopiskelua ja työssäoppimista.
Raja- ja merivartiokoulu vastaa Rajavartiolaitoksen palvelukseen tulevien upseerien tutkintoihin sisältyvästä rajaturvallisuusalan opetuksesta. Sotatieteiden kandidaatin ja maisterin sekä yleisesikuntaupseerin tutkintoihin johtava koulutus järjestetään pääosin Maanpuolustuskorkeakoulussa. Rajavartiolaitoksen palvelukseen tulevat upseerit valitaan aselajivalintojen yhteydessä kadettikurssin ensimmäisen opintovuoden jälkeen ennen aineopintojen alkamista.
Tutkimus
Raja- ja merivartiokoulun vastuulla on rajavartiotoimintaan liittyvä tutkimus- ja kehittämistoiminta. Koulun tutkimus- ja tietopalveluyksikkö vastaa rajaturvallisuuden ja meripelastusalan tutkimuksesta, Rajavartiolaitoksen tutkimustoimintaa välittömästi palvelevasta kehittämisestä sekä Rajavartiolaitoksen tietopalvelusta.
Rajavartiolaitoksen keskeiset tutkimusalat ovat rajaturvallisuus, meripelastustoimi, turvallisuushallinto ja kansainvälinen yhteistyö.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2004
Vuonna 2004 yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut käytiin 5.–7. maaliskuuta Budapestissa, Unkarissa, uudelleen rakennetulla 13 000 -paikkaisella Budapest Arenalla. Budapestissa oli järjestetty kisat kerran aikaisemmin, vuonna 1989.
Raja- ja merivartiokoulu
Kansainvälinen toiminta
Raja- ja merivartiokoulu osallistuu kansainväliseen koulutusyhteistyöhön. Koulu on EU:n rajaturvallisuusviraston Frontexin kumppanuusoppilaitos (Partnership Academy). Koulu osallistuu Frontexin koordinoiman rajaturvallisuusalan koulutuksen ja tutkimuksen suunnitteluun ja toteutukseen. Raja- ja merivartiokoulun erityisvastuulla on opettajakoulutus sekä Schengen-arvioitsijoiden kouluttaminen.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2004
200 metrin juoksu oli viimeistä kertaa lajina sisäratojen MM-kilpailuissa, koska viralliset hallikisat käydään tiukkakaarteisella 200 metrin radalla ja tällöin ulkoradoilla juoksevat ovat selvässä etulyöntiasemassa sisemmillä radoilla juoksevia kohtaan.
Raja- ja merivartiokoulu
Erikoisrajajääkärikomppania
Raja- ja merivartiokoulun erikoisrajajääkärikomppania Imatran Immolassa kouluttaa erikoisrajajääkäreitä Rajavartiolaitoksen reserviin. Se on Lapin ja Pohjois-Karjalan rajavartiostojen rajajääkärikomppanioiden ohella yksi Rajavartiolaitoksen varusmieskoulutusta antavista perusyksiköistä ja ainoa erikoisrajajääkäreitä kouluttava yksikkö. Komppania aloitti toimintansa kesällä 2007 entisen Rajajääkärikomppanian tiloissa.
Vuosittain palvelukseen astuu yksi saapumiserä heinäkuussa. Kaikkien palvelukseen hyväksyttyjen varusmiesten palvelusaika on 12 kuukautta. Kaikki erikoisrajajääkärit saavat vähintään aliupseeritasoisen johtajakoulutuksen. Osa koulutetaan reserviupseereiksi. Erikoisrajajääkärikomppanian haastavassa koulutuksessa varusmiehille annetaan valmiudet toimia Rajavartiolaitoksen vaativimmissa kriisinajan rajaturvallisuus- ja taistelutehtävissä. Erikoisrajajääkäri saa koulutuksen vaativiin tiedustelu- ja taistelutehtäviin.
Historia
Raja- ja merivartiokoulu perustettiin vuonna 1997 yhdistämällä vuonna 1926 perustettu Rajakoulu (RajaK) ja vuonna 1947 perustettu Merivartiokoulu (MvK). Merivartiokoulu on toiminut aiemmin Helsingissä sekä Kaartinkasarmilla, Kruununhaassa, Katajanokalla että Suomenlinnassa. Raja- ja merivartiokoulun Espoon koulutuskeskuksen toiminta lakkautettiin vuonna 2014 ja toiminnot keskitettiin Imatralle. Imatralla koulu toimii osaksi samoissa tiloissa Kaakkois-Suomen rajavartioston kanssa. Alueella sijaitsee myös Rajavartiolaitoksen historiaa esittelevä Rajamuseo, joka on osa Raja- ja merivartiokoulua.
Georg von Wendt
Georg Willehad von Wendt (21. maaliskuuta 1876 Helsinki – 17. toukokuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen professori ja poliitikko, joka vaikutti RKP:n sisäisessä ryhmittymässä, Ruotsalaisessa Vasemmistossa. Hänen vanhempansa olivat eversti Fredrik Willehad von Wendt ja Fanny Elisabeth von Born. Hänen veljiään olivat toimittaja ja kirjailija Ernst von Wendt ja asianajaja Carl von Wendt.
Von Wendt valmistui lääketieteen tohtoriksi Helsingissä 1905 ja filosofian tohtoriksi fysiologian alalta Leipzigin yliopistosta 1908. Hän toimi Helsingin yliopistossa kotieläintieteen professorina 1910–1943.
Von Wendt toimi politiikassa sukunsa edustajana säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Eduskuntaan von Wendt tuli valituksi maaliskuussa 1919. Hän oli siellä yhden kauden, syksyyn 1922. Von Wendt oli myös valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa 1919–1921 ja 1937–1943. Vuonna 1949 von Wendt julkaisi muistelmanssa Ur min levnads bokfilm.
Georg von Wendtin puolisona oli vuodesta 1903 kuolemaan saakka Naima Emilia Augusta Gummerus. Heidän tyttäriään olivat näyttelijä Dorle von Wendt, eläinsuojeluaktiivi Juliana von Wendt ja kirjailija Barbara Winckelmann.
Latinalainen keisarikunta
Flanderin kreivi Balduin IX:stä tuli ensimmäinen latinalainen keisari, kun hänet valittiin tehtävään lähinnä venetsialaisten tuella. Pisalaiset ja genovalaiset kannattivat tehtävään Boniface de Montferrat'ta frankkilaisten ristiritarien kannatuksen jakautuessa. Balduin kruunattiin keisariksi 16. toukokuuta 1204. Kreikkalaisten Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikaian keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trebizondin keisarikuntana sekä myöhemmin vielä Thessalonikan keisarikuntana. Latinalaisen keisarikunnan kukistuttua Bysantin valtakunta elpyi lähes entisen vahvuiseksi. Keisarin titteli oli Imperator Romaniae. Tällä ei tarkoitettu nykyistä valtiota Romaniaa, vaan arvonimi tarkoittaa "Roomalaisten keisaria", bysanttilaisten perinteen mukaisesti. Keisarin alaisuuteen kuului myös muita ristiretkeilijöiden perustamia valtioita: Thessalonikan kuningaskunta, Akhaian ruhtinaskunta ja Ateenan herttuakunta.
Valtion vaiheita
Balduinin nuoremmasta veljestä Henrikistä tuli keisari, ja hän hallitsi kymmenen vuotta, laajentaen samalla keisarikunnan alueita erityisesti Traakiassa. Vuonna 1211 Henrik hyökkäsi Nikaian keisarikuntaa vastaan liittoutuneena seldžukkien sulttaani Kaj-Khusrau I:n ja Trapezuntin (Trebizondin) kanssa. Tästä ei tullut mitään, kun Nikaia voitti seldžukit ja solmi heidän kanssa rauhansopimuksen. Epiroksen despotaatin hallitsija Theodoros Angelos Dukas valtasi vuonna 1215 Makedonian ja kukisti Tessalonikan kuningaskunnan vuonna 1224. Theodoros kruunautti itsensä keisariksi ja oli valtaamaisillaan Konstantinopolin takaisin, mutta bulgaarit kukistivat hänet vuonna 1230.
Henrikin kuoltua vuonna 1216 lapsettomana hänen lankonsa Courtenayn Pietari kruunattiin keisariksi Roomassa, mutta hän ei päässyt Konstantinopoliin ennen kuolemaansa. Pietarin vaimo Flanderin Jolanda hallitsi miehensä poissa ollessa. Kun Jolanda kuoli vuonna 1219, hänen ja Pietarin poika Courtenayn Robert valittiin keisariksi. Hän saapui Konstantinopoliin vuonna 1221.
Vuonna 1224 Nikaian Johannes Vatatzes oli ajanut latinalaiset Vähä-Aasiasta. Keisarikunta oli jo menettänyt yli puolet alueistaan. Keisari Robert tunnusti tappionsa ja lupasi mennä naimisiin Nikaian edellisen keisarin Theodoros Laskarisin tyttären Eudokian kanssa. Robertia vastustava salaliitto karkotti Robertin Konstantinopolista ja hän kuoli vuonna 1228. Robertia seurasi hänen 11-vuotias nuorin veljensä Balduin II Porfyrogennetos (purppurassasyntynyt). Keisarikunnan aateliset valitsivat elinikäiseksi (sijais-)hallitsijaksi seitsemissäkymmenissä olevan Briennen Johanneksen (joka oli ollut myös Jerusalemin kuningas perintökuningattaren puolisona). Nuoren Balduinin tuli mennä naimisiin Johanneksen tyttären Marian kanssa ja saada koko keisarikunta itselleen Johanneksen kuoltua.
Vuonna 1234 Nikean Johannes Vatatzes solmi liiton Bulgarian kaanin (Asen-sukuisen ”Johannes”) Iivana Asenin kanssa. He hyökkäsivät yhdessä Konstantinopolia vastaan, mutta Venetsian laivasto piti vesiväylän avoimena ja esti siten kaupungin täydellisen piirityksen.
Jaakko Okker
Jaakko Uolevi Okker (11. joulukuuta 1931 Muolaa – 2011 ) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija.
Latinalainen keisarikunta
Keisarikunta kukistuu
Briennen Johanneksen kuoltua vuonna 1237 Balduin II hallitsi keisarikuntaa yksin, mutta siitä oli jäljellä vain Konstantinopolin kaupunki ja sen ympäristöt. Balduin kiersi melkein koko hallituskautensa Länsi-Euroopan hoveissa saadakseen apua minikokoisen keisarikuntansa pelastamiseksi, aivan kuten pari sataa vuotta myöhemmin tekivät viimeiset Palaiologokset. Lopulta keisarikunta kukistui, kun Mikael VIII Palaiologos kaappasi vallan Nikeassa ja valtasi Konstantinopolin kaupunkialueen 25. heinäkuuta 1261.
Jaakko Okker
Jaakko Okkerin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan August Okker ja Hilma Maria Kantee. Hän pääsi ylioppilaaksi 1950 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi 1958.
Latinalainen keisarikunta
Latinalaiset keisarit
Keisareina valtakunnan menetyksen jälkeen esiintyneet:
Tämän jälkeen on epäselvää, käyttikö kukaan titteliä enää ainakaan vakavissaan. Valoisin Katariinan jälkeläiset olivat kaikki kuolleet sukupuuttoon. Perillisinä esiintyivät Courtenayn Katariinan nuoremman tyttären jälkeläiset, Artoisin sukua olevat Eun kreivit (joiden perillisiä ovat viime aikoina olleet Preussin kuninkaat, Saksan keisarit), mutta myös Taranton ruhtinassuvun isänpuoleiset sukulaiset, Napolin kuninkaat, vaikkeivät polveutuneet Courtenay-suvusta.
Jaakko Okker
Okker oli toimittajana Turunmaassa 1950 sekä Maakansassa 1950–1951 ja 1954–1956. 1952 hän oli Ylä-Vuoksi-lehden toimitussihteerinä 1952 ja Keski-Pohjanmaan toimittajana 1953–1955. Tämän jälkeen Okker oli Suomen kansan ryhtiliikkeen tiedotuspäällikkönä 1956–1958, Viikkosanomien toimittajana ja toimitussihteerinä 1958–1961, Pirkan päätoimittajana 1961–1965, Suomen Kuvalehden erikoistoimittajana 1965–1968 sekä vuodesta 1969 Helsingin Sanomain artikkelitoimittajana. Hän oli lisäksi Yleisradion kansainvälisten tapahtumien kommentaattorina radiossa ja televisiossa vuosina 1961–1968 sekä Ulkopolitiikka-lehden toimitussihterinä 1967–1968.
Teoksia
Okker on tekstittänyt myös monia Kari Suomalaisen piirroskirjoja.
Raita
Raita (Salix caprea) on pajukasveihin (Salicaceae) kuuluva kasvi. Se on yleinen Euroopassa ja Luoteis-Afrikassa. Idässä levinneisyys ulottuu Itä-Aasiaan saakka. Raidan latinankielinen nimi tarkoittaa "vuohen kanssa olevaa". Nimi johtuu siitä, että ensimmäisessä raidasta löydetyssä kuvassa vuohi syö sen lehtiä.
Gravitaatiosäteily
Gravitaatiosäteily on eräs yleisen suhteellisuusteorian ennustama ilmiö. Säteily koostuu avaruudesta etenevistä gravitaatioaalloista, jotka kuljettavat energiaa valon nopeudella aika-avaruudessa. Gravitaatioaallot ovat suhteellisuusteoreettinen ilmiö, jota klassinen mekaniikka ei tunne. Aalto-hiukkasdualismissa gravitaatioaaltoja vastaa gravitoni. Suhteellisuusteorian gravitaatioaaltoja ei pidä sekoittaa hydrodynamiikassa esiintyviin painovoima-aaltoihin.
Raita
Raita kasvaa pensas- tai puumaisesti 6–14 metriä korkeaksi, joskus jopa kahteenkymmeneen metriin. Lehdet ovat 5–12 cm pitkiä ja 3–8 cm leveitä, eli huomattavasti leveämmät kuin useimmilla pajuilla. Kukinnot ovat 3–7 cm pitkiä ja siemenet erittäin pieniä: noin 0,2 mm halkaisijaltaan. Ne vaativat hyvän maaperän itääkseen. Raita on kaksikotinen puu. Hedekukinnot ovat keltaisia ja pörheitä, kun taas emikukinnot vihertäviä ja ohuempia.