cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bessie Coleman
Lapsuus ja nuoruus
1901 George Coleman jätti perheensä. Hän oli kyllästynyt rasistisiin esteisiin Teksasissa ja palasi Oklahomaan löytääkseen parempia mahdollisuuksia, mutta Susan ja lapset eivät seuranneet häntä.
Haapsalu
Kaupungin tunnukset
Haapsalun kaupunginvaakunaan on kuvattu Johanneksen kotka, joka esiintyi myös Saarenmaan-Läänemaan hiippakunnan vaakunassa. Vaakunaan on lisätty kaupunkia kuvaava muuri ja torni. Haapsalun lippu on ollut käytössä 1930-luvulta lähtien. Lippu koostuu kolmesta osasta, joista ensimmäinen muodostuu kolmesta yhtä suuresta allekkain sijoitetusta neliöstä, joista ylin ja alin ovat sinisiä ja keskimmäinen valkoinen. Myös kaksi muuta osaa koostuvat neliöistä, mutta joiden värit ovat päinvastaiset ensimmäiseen osaan verrattuna. Kaupungilla on myös käytössä kunniamerkki, joka on tarkoitettu erityisen ansioituneille kaupunkilaisille. Sen myöntää Viron tasavallan itsenäisyyspäivänä kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Haapsalulla on vaakunan ja lipun ohella käytössään logo, joka otettiin käyttöön vuonna 2004.
Bessie Coleman
Lapsuus ja nuoruus
12-vuotiaana Coleman hyväksyttiin Missionary Baptist Church -kirkkoon. Täytettyään 18 vuotta Bessie otti kaikki säästönsä ja ilmoittautui Oklahoma Colored Agricultural and Normal University -yliopistoon Langstonissa Oklahomassa. Yhden lukukauden jälkeen Bessien varat kuitenkin ehtyivät ja hänen oli pakko palata kotiin.
Haapsalu
Legendat
Haapsalun tuomiokirkon eteläseinään rakennetun pyöreän kastekappelin ikkunalle ilmestyy elokuun täydenkuun öinä naisen hahmo. Hahmoa on alettu nimittää Valkeaksi neitsyeksi. Kuinka niin, ja miksi tuo nainen on jo vuosisatoja näyttäytynyt kappelin ikkunassa, siitä kertoo legenda seuraavasti:
Bessie Coleman
Chicago
Coleman tiesi, ettei hänelle ollut tulevaisuutta kotikaupungissaan, joten 1915 hän 23-vuotiaana muutti Chicagoon, jossa tapasi kaksi veljeään. Hän työskenteli supermarketissa veljiensä kanssa ja White Sox Barber Shop:issa manikyristinä. Siellä hän kuuli tarinoita piloteilta, jotka olivat palaamassa Ensimmäisestä maailmansodasta. He kertoivat tarinoita sodassa lentämisestä ja Coleman alkoi haaveilla pilotin urasta. Hänen veljensä kiusoittelivat häntä sanomalla, että ranskalaiset naiset olivat parempia kuin afrikkalais-amerikkalaiset, koska ranskattaret olivat jo pilotteja. Parturiliikkeessä Coleman tapasi monia vaikutusvaltaisia mustia miehiä, mm. Robert S. Abbotin, joka oli perustanut ja kustansi Chicago Defender -sanomalehteä ja Jesse Bingan. Coleman sai taloudellista tukea Bingalta ja Chicago Defenderiltä. Defender käytti Bessien luonnetta ja kaunetta mainostaakseen itseään.
Haapsalu
Legendat
Tämä legenda innoitti Larin-Kyöstin kirjoittamaan runoelman Valkea neitsyt, johon pohjautuu vuonna 1957 valmistunut suomalainen elokuva Risti ja liekki.
Liikenne
Valtatie 9 Tallinnan suunnasta Sauesta päättyy Haapsalun Rohukülan satamaan, josta on lauttayhteys Hiidenmaalle ja Vormsille.
Haapsalusta valmistui 1905 rautatie Tallinnaan. Haapsalusta Riisipereen ulottuva rautatie purettiin vuonna 2004, kun 1990-luvulla rautatien 300 eurolla ostanut yksityisyrittäjä myi ratakiskot. Rautatien tilalla on 53 kilometriä pitkä pyörätie, jota kutsutaan "Terveydentieksi". Entinen rautatieasema toimii nykyään museona, jonka edustalla on bussien pysähdyspaikka. Kaupungissa ei ole varsinaista linja-autoasemaa.
Koulutus
Haapsaluun perustettiin 1998 Tallinnan yliopistoon kuuluva yksikkö Haapsalu Kolledž.
Bessie Coleman
Ilmailunäytökset
Syyskuussa 1921 Colemanin palatessa Yhdysvaltoihin hänestä tuli kuuluisuus. 1922 hän osallistui ensimmäiseen ilmailunäytökseensä Long Islandilla. Coleman jatkoi ilmailunäytöksissä esiintymistä ja selviytyi lukuisista onnettomuuksista. Los Angelesissa, Kaliforniassa hän mursi jalkansa ja kolme kylkiluutaan koneen sakatessa ja pudotessa 22. helmikuuta 1922. Maineensa kasvaessa, hänet kutsuttiin tekemään elokuva elämästään. Lopulta hän poistui kuvauksista, koska tunsi käsikirjoituksen stereotypioivan mustia. Hänen lopullinen suunnitelmansa oli parantaa mustien lentäjäksi haluavien mahdollisuuksia avaamalla heille avoin lentokoulu, koska muut lentokoulut hyväksyivät vain valkoihoisia oppilaikseen.
Haapsalu
Musiikkitapahtumia
Haapsalussa järjestetään elokuussa vuosittaiset Augustibluus-bluesmusiikkifestivaalit, jonne saapuu esiintyjiä niin Suomesta, Ruotsista kuin Yhdysvalloistakin.
Bessie Coleman
Kuolema
30. toukokuuta 1926 Coleman oli valmistautumassa ilmailunäytökseen Jacksonvillessä Floridassa mekaanikkonsa ja pr-agenttinsa William Willisin kanssa. Coleman oli äskettäin ostanut koneen Dallasista ja se oli juuri lennätetty Jacksonvilleen. Hänen ystävänsä ja perheensä eivät pitäneet konetta turvallisena lentää, ja pyysivät ettei hän lentäisi sillä. Lentoa varten Coleman ei kiinnittänyt turvavyötään, koska suunnitteli laskuvarjo-hyppyä seuraavaksi päiväksi ja tahtoi tutkia maastoa. Noin 12 minuuttia lennon alkamisesta, kone ei oiennut aiotusta syöksystä vaan menetti ohjattavuutensa. Bessie Coleman sinkoutui koneesta ja kuoli välittömästi iskeytyessään maahan. William Wills ei saanut konetta hallintaansa ja se syöksyi maahan. Willis kuoli välittömästi iskeytyessään maahan ja kone syttyi palamaan. Huolimatta pahasti palaneesta koneesta, tutkimus paljasti onnettomuuden todennäköiseksi syyksi ohjausvaijereihin juuttuneen jakoavaimen. Bessie Coleman on haudattu Chicagon Lincoln Cemetery -hautausmaalle.
Haapsalu
Ystävyyskaupungit
Haapsalulla on useita ystävyyskaupunkeja:
Bessie Coleman
Hautajaiset ja perintö
Bessie Colemannin hautajaisiin osallistui 10 000 surijaa. Häntä on ensimmäisenä mustana naislentäjänä kunnioitettu monilla tavoilla kuolemansa jälkeen:
Chicagon kansainvälinen O'Haren lentokenttä sijaitsee Bessie Coleman Drive -tien varressa.
Allan MacEachen
pienoiskuva|Allan MacEachen Allan Joseph MacEachen PC, O.C. (6. heinäkuuta 1921 – 12. syyskuuta 2017 ) oli kanadalainen Liberaalipuolueen poliitikko.
MacEachen syntyi Invernessissä, Nova Scotiassa, ja opiskeli St. Francis Xavier -yliopistossa. Hän istui liittovaltion parlamentissa vuosina 1953–1984. Hänellä oli useita ministeriyksiä, ja hän toimi vuosina 1984–1991 senaatin opposition johtajana.
MacEachen toimi Kanadan Privy Councilin puheenjohtajana vuosina 1968 (siirtymäkauden), 1970–1974 ja 1976–1979. Hän oli Kanadan ensimmäinen varapääministeri vuosina 1977–1979 ja 1980–1984; häntä seurasi niin ikään Liberaalipuolueen Jean Chrétien.
Karettikilpikonna
Karettikilpikonna (Eretmochelys imbricata) kilpikonnien lahkoon kuuluva merikilpikonnien heimon laji. Uhanalaisuudestaan huolimatta rauhoitettua lajia pyydystetään sen kilven takia. Ravinnokseen se käyttää pienempiä merieläimiä ja levää. Pesiviä karettikilpikonnanaaraita on arviolta 8 000.
Koko ja ulkonäkö
Karettikilpikonna kasvaa noin 90 senttimetrin pituiseksi ja jopa 100 kilon painoiseksi. Karettikilpikonnan kilpi on ohut, joustava ja värikäs.
Levinneisyys
Karettikilpikonnaa tavataan laajalla alueella trooppisissa ja subtrooppisissa merissä. Lajin tärkeimmät elinalueet ovat Itä-Atlantti Ranskasta Etelä-Afrikkaan, Lähi-idän kautta Intiaan ja Intiasta Indokiinan kautta Kiinaan. Karettikilpikonnaa tavataan myös Indonesian ja Australian vesillä.
Lisääntyminen
Karettikilpikonna elää lähes koko elämänsä meressä, mutta naaraat nousevat maalle lisääntymään. Rannalle naaras kaivaa hiekkaan noin 60 senttiä syvän kuopan, johon se munii suunnilleen 150 munaa. Munat hautuvat maan sisällä noin 1,7–2,5 kuukautta, minkä jälkeen kuoriutuneet poikaset siirtyvät elämään meressä.
Veeti Kallio
Veeti Kallio (entiseltä nimeltään Fedja Seliverstow, s. 1. tammikuuta 1966 Rovaniemi ) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.
Ura
Kallio tuli ensi kerran tunnetuksi 1980-luvun lopussa a cappella -yhtye Veeti & The Velvetsistä, jossa lauloivat myös Aki Sirkesalo, Sasu Moilanen ja Sami Saari. Kallio oli jonkin aikaa laulajana myös Leningrad Cowboys -yhtyeessä. Muita Kallion yhtyeitä ovat olleet muun muassa Veeti & Elastic Family, Veeti & Kallio Horns ja Veeti & The Hellvets.
Kallio on esiintynyt näyttelijänä Q-teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväenteatterissa, Uuden Iloisen Teatterin musiikkikabareissa ja Turun Kaupunginteatterin rockmusikaali Kakolassa sekä elokuvissa kuten Kuutamolla. Hän oli myös television nuortenohjelma Jyrkin yhtenä juontajana.
Talvella 2009 Kallio oli mukana Nelosen Kuorosota-ohjelmassa, jossa hän toimi Salon kuoron vetäjänä. Syksyllä 2011 Kallio osallistui MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -tanssikilpailuun parinaan Susa Matson.
Vuoden 2017 lopussa Kallio sai kiinnityksen Mamma Mia! -musikaaliin siitä potkut saaneen Tomi Metsäkedon tilalle. Musikaalin ensi-ilta oli 4. toukokuuta 2018.
Kallio toimii syksyllä 2019 alkavan Yleisradion tv-dokumenttisarjan Rikollinen mieli juontajana.
Yksityiselämä
Kallio asui neljä ensimmäistä vuottaan Kemijärvellä ja seuraavat neljätoista Pattijoella. Vuodesta 2019 Kallio on asunut puolisoineen Pyhärannassa, jossa pariskunta omistaa bed and breakfast -paikan. Vuodesta 2021 lähtien hän on myös pitänyt hierojan vastaanottoa Raumalla.
San Luis (Pinar del Río)
San Luis on kaupunki Pinar del Ríon provinssissa Kuubassa. Sen talous painottuu pääasiassa maatalouteen (tupakka, riisi, hedelmät), karjatalouteen sekä kalastukseen.
Iilijärvi (Hämeenlinna, Juntula)
Iilijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,6 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Pyhäjärven alueeseen (35.774) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy.
Chak De! India
'''Chak De! India''' on vuonna 2007 ilmestynyt intialainen hindinkielinen urheiludraamaelokuva. Sen ohjasi Shimit Amin ja tuotti Aditya Chopra. Shah Rukh Khan näyttelee Intian maahockeyjoukkueen entistä kapteenia Kabir Khania, joka päätyy valmentamaan Intian naisten maahockeyjoukkuetta.
Box Office India julisti elokuvan ”superhitiksi”. Se voitti monia palkintoja, mukaan lukien parhaan populaarielokuvan National Film Awards -palkinnon.
Goottirock
Goottirock on rockmusiikin tyyli, jossa korostuu "goottilainen" kauhu- ja rappioromantiikka. Tyylin syntyvuodet sijoittuvat 1970-luvun loppuun. Alun perin termiä käytettiin yhteisenä nimityksenä joukolle synkkätunnelmaisia punk- ja post-punk-yhtyeitä. 1980-luvun alkuvuosina goottirock eriytyi selkeästi omaksi musiikkityylikseen. Aggressiivisiin punkyhtyeisiin verrattuna goottirockyhtyeiden musiikki oli sisäänpäinkääntynyttä ja esteettistä.
Alkuperäisten goottirockyhtyeiden sanoitusten synkkyys ja introspektiivisyys johti nopeasti siihen, että erilaiset kirjalliset ja filosofiset liikkeet muovautuivat osaksi goottirockin vaikutekirjoa. Myös nykypäivän goottirockyhtyeet ammentavat ajoittain vaikutteita kauhuromantiikasta, eksistentialistisesta filosofiasta ja nihilismistä. Goottirockin ympärille syntynyt goottialakulttuuri kasvoi jo 1980-luvun alussa omanlaiseksi ilmiökseen.
Goottirockin juuret
Eräänlaisina goottirockin esimuotoina on pidetty 1960-luvun synkeimpiä rockyhtyeitä, kuten The Doorsia ja The Velvet Undergroundia, joiden vaikutus erottuu ensimmäisen sukupolven goottirockyhtyeiden musiikissa. Ensimmäisiä goottikäsitteellä ainakin jälkikäteen yleisesti kuvailtuja yhtyeitä olivat Siouxsie and the Banshees, The Cure, UK Decay ja Joy Division, jotka aloittivat punkyhtyeinä, mutta kehittyivät 1970-luvun lopulla hyvin synkkätunnelmaisiksi post-punk-tyylisiksi yhtyeiksi. Myös Public Image Ltd:n ja Killing Joken tapaiset synkät post-punk-yhtyeet toimivat vaikuttajina goottirockin kehityksessä. 1979 perustetun Bauhaus-yhtyeen singleä "Bela Lugosi's Dead" pidetään yleisesti ensimmäisenä varsinaisena goottirockäänitteenä, ja Bauhausin vaikutus koko musiikkityylin kehitykseen onkin ollut huomattava.
Goottirock eriytyy
1980-luvun ensimmäisinä vuosina perustettiin useita brittiläisen goottirockin pioneereina pidettyjä yhtyeitä, muun muassa Danse Society, Theatre of Hate, The Southern Death Cult ja The Sisters of Mercy. Näinä vuosina alettiin myös käyttää termejä gothic ja goth, joiden pohjalta goottialakulttuurin voidaan sanoa kehittyneen noin vuoteen 1982 mennessä. Samana vuonna aloitti toimintansa kuuluisa lontoolainen goottiklubi Batcave, jonka vakioesiintyjiin kuului suuri määrä myöhemmin klassikoiksi luokiteltuja yhtyeitä (muun muassa Alien Sex Fiend, Sex Gang Children ja Specimen). Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa musiikkia luoneilla goottirockhenkisillä yhtyeillä (esim. Christian Death, 45 Grave ja Voodoo Church) ja Batcaven vakioesiintyjillä oli paljon samankaltaisia piirteitä musiikissaan. Tämän tyylistä punkin ja goottirockin välimaastossa liikkuvaa musiikkia kutsutaan usein termillä deathrock (tai death rock).
Goottirockin toinen aalto
1980-luvun puolessa välissä goottirockiin sekoittui runsaasti vaikutteita uuden aallon musiikista. Aiemmat post-punk-vaikutteet alkoivat hitaasti vähentyä. Samoihin aikoihin tapahtunut yleinen vaihtoehtomusiikin suosion nousu nosti julkisuuteen myös monia uusia goottirockyhtyeitä. Brittiläiset Fields of the Nephilim, The Sisters of Mercy ja The Mission menestyivät hyvin ja nousivat goottirockin kärkinimiksi saavuttaen jopa listamenestystä. Myös media kiinnostui tästä goottirockin ns. toisesta aallosta, jonka suosio nosti goottialakulttuurin ja goottirockin erityisesti brittiläisessä musiikkilehdistössä hetkellisesti esille.
Nykyinen goottirock
Osa klassisista goottirockyhtyeistä esiintyy ja säveltää musiikkia edelleen. 1990-luvulta lähtien on myös ilmaantunut uusia yhtyeitä, jotka ovat olleet suosittuja musiikkityylin ystävien keskuudessa. Esimerkiksi yhdysvaltalaiset London After Midnight, Faith and the Muse ja The Last Dance aloittivat uransa 1990-luvulla ja ovat yhä suosittuja, kuten myös saksalainen Love Like Blood sekä britannialaiset Rosetta Stone ja Inkubus Sukkubus. Uusia goottirock-yhtyeitä perustetaan jatkuvasti maailmanlaajuisesti, huolimatta genren heikosta kaupallisesta menestyksestä 1980-luvun jälkeen.
1990-luvun lopussa ja 2000-luvun ensimmäisinä vuosina erityisesti yhdysvaltalaiset levy-yhtiöt ja osittain myös musiikkilehdistö kutsuivat goottinimikkeellä entistä suurempaa joukkoa tummasävyistä pukeutumistyyliä vaalivia rockyhtyeitä. Marilyn Manson tai vaikkapa suomalainen HIM ja The 69 Eyes toimivat malliesimerkkeinä yhtyeistä, jotka usein liitetään goottirocktermiin ja yleisesti goottialakulttuuriin, vaikka ne eivät kaikkien mielestä niitä edusta.
Goottirock ja -metalli ovat termeinä muuttuneet hyvin vaikeaksi määrittää, koska myös goottikulttuurin edustajat itsessään ovat toisinaan ristiriitaisia siitä mitä gootti-etuliitteen tulisi ja ei tulisi edustaa. Myös monet itsensä goottimusiikiksi mieltävät yhtyeet ovat toisinaan ajautuneet melko kauas tyylisuunnan alkuperäisestä post punk-johdanneisesta soundimaailmasta, ammentaen usein soundinsa yhdistämällä piirteitä radioystävällisemmästä valtavirran rockista ja raskaasta metallista. Näiden orkesterejen musiikin raskaus vaihtelee myös yksilökohtaisesti hyvin radikaalisti, mutta dekadenttisromanttiset sanoitukselliset teemat ovat yleisesti ottaen pysyneet melko samantapaisina 1980-luvulta lähtien. Hyvänä esimerkkinä nimityksen epäeksaktista luonteesta voidaankin pitää kolmen edellä mainitun yhtyeen yhtymäkohtien vähäisyydestä. Marilyn Manson on ammentanut musiikillisen antinsa industrial metallista ja jopa synthpopista asti taas kun HIMille on tyypillistä nojautua doom metal -vaikutteiden, suomalaisen iskelmän ja peräti glam rockin yhdistelemiseen. The 69 Eyes on näistä lähimpänä perinteistä Rock-ilmaisua, mutta kaikissa kolmessa yhdistyy tummanpuhuva imago, synkkien lyriikallisten teemojen romantisointi ja tietynlainen shokkiarvo, vaikkakin jälkimmäisenä mainittu esiintyy vaihtelevassa mittakaavassa.
Goottirock Suomessa
Suosituin suomalainen goottirockyhtye on 1980-luvun alkuvuosina vaikuttanut Musta Paraati, jonka merkitys suomalaiselle goottirockille on ollut huomattava. Yhtyeen tunnetuin albumi, Peilitalossa, ilmestyi vuonna 1983. Liikkuvat lapset julkaisi omakustanteena ensimmäisen albuminsa 1983 laulusolistin ollessa Tuula Amberla. Seuraavat 2 albumia Viettelyksen vaunu (1985) ja Kakarakosto (1986) julkaisi EMI. Yhtye palasi yhteen ja aloitti keikkailun 2010 ja samalla EMI julkaisi Liikkuvien lasten koko tuotannon, Palavat sillat-soinen maa. Stupido records julkaisi 2011 Liikkuvien lasten Murhe ja melankolian. Alkuvuodesta 2014 Stupido julkaisi Liikkuvien lasten EP:n Kuvia sinusta. Liikkuvat lapset tulevat vuoden 2014 aikana julkaisemaan seuraavan albuminsa. Yhtye toimii edelleen aktiivisena. Suomen ensimmäisen englanninkielisen goottirockalbumin puolestaan julkaisi pohjoissuomalainen Russian Love, jonka esikoisalbumi Nergal ilmestyi 1988. Muita 1980-luvun suomalaisia goottirockyhtyeitä olivat muun muassa Psyyke, Silmät, Dorian Gray, Syyskuu, Hexenhaus, Kuudes tunti ja myös kansainvälistä menestystä saavuttanut Two Witches. 1990- ja 2000-luvulla suomalaisia goottirockyhtyeitä olivat muun muassa The 69 Eyes This Empty Flow, The Shadow Dance, Sad Parade, The Candles Burning Blue, Varjo ja Suruaika. Vielä 2010-luvulla Suomessa vaikuttaa muutamia aktiivisia goottirock-yhtyeitä, esimerkkeinä Silent Scream, Murnau's Playhouse, Loistava Polku, Wreckdance, Hexdrive ja UltraNoir
Eevil Stöön joulumanteli + rusinat
Eevil Stöön joulumanteli + rusinat on rap-artisti Eevil Stöön 15. joulukuuta 2005 julkaistu EP. Sen julkaisi Monsp Records. Albumi sijoittui viikolla 51/2005 Suomen virallisen singlelistan sijalle 6.
Farscape
Farscape on Rockne S. O'Bannon luoma australialais–yhdysvaltalainen scifisarja. Sarjaa tuotettiin alkujaan Nine Network–televisiokanavalle.
Tyyppi 42 -hävittäjä
Tyyppi 42 oli sekä Britannian kuninkaallisessa laivastossa että Argentiinan laivastossa käytössä ollut ohjushävittäjäluokka. Luokka suunniteltiin 1960-luvun lopulla laivasto-osastojen ilmatorjuntaan ja kaikkiaan neljätoista alusta valmistettiin kolmena eri sarjana. Kuninkaallinen laivasto poisti viimeisen luokan aluksista palveluksesta kesäkuussa 2013 ja kuuden tyypin 45 -hävittäjän korvatessa alukset. Argentiinan laivasto osti kaksi alusta, jotka vastaavat sarjan yksi aluksia. Argentiinan laivaston aluksista toinen on edelleen palveluksessa.
Farscape
Alkujaan viiden tuotantokauden mittaiseksi suunniteltu sarja lopetettiin yllättäen neljännen kauden jälkeen, joka jätti suuren cliffhangerin. Tämän jälkeen Brian Henson, toinen tuottajista hankki Farscapen oikeudet jatkaakseen juonta eteenpäin Farscape: The Peacekeeper Wars minisarjan avulla.
Rockne S. O'Bannon on kertonut vuonna 2017 suunnittelevansa jatkoa sarjalle.
Juoni
Sarjan päähenkilö on astronautti John Crichton, joka on suorittamassa koelentoa uudenlaisella Farscape-aluksella, mutta joutuukin madonreiän kautta toiselle puolelle galaksia keskelle avaruustaistelua. Siellä hänet tempaistaan mukaan Moya-nimisen elävän avaruusaluksen ja sen omalaatuisen miehistön seikkailuihin.
Koko sarjaa hallitsee kaksi pääjuonta. John Crichton saa lähes vahingossa tietoa madonreikien toiminnasta ja hallinnasta. Scorpius ymmärtää tämän tiedon suunnattoman sotilaallisen arvon ja pyrkii keinoja kaihtamatta saamaan sen, Crichton taas ei soisi sitä Rauhanturvaajien käyttöön. Kenties vieläkin keskeisempänä teemana kulkee koko sarjan läpi ihmisastronautti Crichtonin ja sebakealaissotilas Aeryn Sunin eeppisiin mittoihin syvenevä rakkaustarina.
Mittayksiköt
Aika Farscapessa ilmaistaan tuttuja ajan yksiköitä vastaavilla yksiköillä. "Mikrot" tarkoittaa jokseenkin sekuntia, "arn" tuntia, "solar day" päivää ja "cycle" taas puolestaan vuotta. Pituusmittoina ovat "motra" ja "metra" joiden tarkka pituus ei ole tiedossa, mutta 600 motraa on "hieman yli puoli metraa" (What Was Lost, part 2 - Resurrection, tuotantokauden 4 toinen jakso). Metra on joka tapauksessa yli kilometrin.
Tuotanto
1990-luvun alkupuolella Rockne S. O'Bannonin ja Brian Hensonin suunnittelivat scifisarjaa nimeltä Space Chase. Myöhemmin nimeksi tuli Farscape.
Syyskuussa 2002 Sci-Fi Channel (silloin Vivendin omistuksessa) veti rahoituksen pois, jonka seurauksena sarjan viides tuotantokausi peruttiin. Syyksi ilmoitettiin sarjan tuottamisen olevan liian kallista pieniin katsojamääriin verrattuna.
Sarjan fanien suuren tuen myötä The Jim Henson Company sai tarvitsemansa rahoituksen tuottaakseen minisarjan Farscape: The Peacekeeper Wars, joka jatkaa mihin jäätiin sarjan neljännen kauden finaalijaksossa.
Esittäminen
Sarjan ensiesitys tapahtui australialaisella Nine Network–kanavalla. Tuon jälkeen sitä esitti Kanadassa YTV, Yhdysvalloissa Sci-Fi Channel ja Britanniassa BBC Two. Suomessa sarjaa on esittänyt TV5.
Tähtikotkarausku
Tähtikotkarausku eli täpläkotkarausku (Aetobatus narinari) on kotkarauskuihin (Myliobatidae) kuuluva litteä pitkäpyrstöinen rauskulaji, jonka selkäpuolella on valkoisia täpliä. Sen vartalo voi kasvaa yli 3,5 m leveäksi, ja piiskamainen pyrstö ja kuono lisäävät kokonaispituuden jopa yhdeksään metriin. Paino voi olla 230 kg.
Tähtikotkarauskuja tavataan kaikilla trooppisilla merialueilla lähellä rannikkoa. Nykyisin arvellaan, että eri alueilla elävät täpläkotkarauskut saattavat kuulua eri lajeihin tai ainakin alalajeihin.
Kenneth Cranham
Skotlantilainen Cranham syntyi Dunfermlinessä, Fifen alueella. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Hellbound: Hellraiser II (1988) ja Layer Cake – diilerin käsikirja (2004). Hänellä oli rooli myös televisiosarjassa Rooma.
Uutinen
thumb|200px|Uutisointia 1800-luvulla. [[Turun Wiikko-Sanomat 8. tammikuuta 1820.]] Uutinen (uutiset) tarkoittaa uutta tietoa ajankohtaisista asioista. Uutisia voidaan jakaa usealla eri tavalla, muun muassa sanomalehden, television, radion, matkapuhelimen ja internetin välityksellä. Yhteistä näille kaikille on se, että ne ovat joukkotiedotusvälineitä, joilla voidaan viestiä suurille joukoille toistuvasti.
Uutisointi on journalismia, joka tyypillisesti kirjoitetaan tai esitetään uutisten kaltaisella tyylillä. Useimmiten toimittajat ensin tutkivat uutisten taustat ja esittävät ne sitten yleisölle totuudenmukaisesti tarkoituksenmukaisessa muodossaan. Jos uutisella halutaan muokata kohteen mielipidettä (totuudenmukaisella tai valheellisella aineistolla), on kyse propagandasta.
Merihaukka
Merihaukka (The Sea-Hawk) on vuonna 1915 ilmestynyt Rafael Sabatinin merirosvoromaani, jonka tapahtumat sijoittuvat Välimerelle. Tarina keskittyy sir Oliver Tressilianin kohtaloon ja hänen seikkailuihinsa berberimerirosvojen mukana. WSOY julkaisi romaanin suomeksi J. Hollon kääntämänä vuonna 1925.
Uutinen
Uutisia voidaan jakaa muun muassa sanomalehdille ja televisiokanaville erilaisten uutistoimistojen (esimerkiksi STT) kautta. Mikäli uutinen on sisällöltään tarpeeksi merkittävä, se voi jäädä lopulta historian kirjoihin. Uutisointiin vaikuttavat myös erilaiset uutiskriteerit.
Merihaukka
Merihaukka sovitettiin vuonna 1924 samannimiseksi mykkäelokuvaksi, jonka ohjasi Frank Lloyd. Michael Curtizin ohjaama vuoden 1940 Merihaukka ei sen sijaan nimestään huolimatta perustu Sabatinin romaaniin – joskin alun perin sen oli tarkoitus.
Pinkkibikinihinkkichiksi
Pinkkibikinihinkkichiksi on rap-artisti Eevil Stöön vuonna 2002 julkaistu albumi. Albumin julkaisi Fjuu Records ja sen on tuottanut kokonaan Koksukoo. Haastattelussa Eevil Stöö on kertonut, että levyn nimestä tehtiin tarkoituksella huvittava, jotta ostajien olisi nolompaa kysyä sitä levykaupan kassalla.
Uutinen
Uutisen oletetaan vastaavan mitä-, missä-, milloin-, miksi-, miten- ja kuka-kysymyksiin. Uutisen rakennetta voidaankin kutsua kärjellään seisovaksi kolmioksi, sillä uutisissa tärkein asia kerrotaan aina ensin ja juttua syventävät asiat vasta sen jälkeen. Uutinen koostuu kolmesta eri osasta, otsikosta, ingressistä ja leipätekstistä.
Merihaukka
Juoni
Sir Oliver Tressilian viettää rauhaisaa elämää velipuolensa Lionelin kanssa. Hän on kihloissa naapurissa asuvan neidon, Rosamund Godolphinin kanssa. Tämän veli Peter kantaa kuitenkin vanhaa sukukaunaa Tressilianin veljeksiä kohtaan, eikä ole tyytyväinen sisarensa läheisiin suhteisiin sir Oliverin kanssa. Myös Godolphinin sisarusten holhoajana toimiva sir John Killigrew osoittaa selvää vihamielisyyttä sir Oliveria kohtaan, mikä johtaa lopulta kaksintaisteluun sir Oliverin ja sir Johnin välillä. Sir Oliver selviytyy voittajana, mutta tilanne kahden perheen välillä vaikeutuu entisestään.
Sir Oliver joutuu ilmiriitaan Peter Godolphinin kanssa muutamien muiden aatelisten nähden. Hetkellisen raivon kuohahduksen jälkeen hän kuitenkin muistaa, että on luvannut kihlatulleen, ettei vahingoita tämän veljeä millään tavalla. Samana iltana Lionel tulee kotiin verissään jouduttuaan kaksintaisteluun Peter Godolphinin kanssa naisesta. Sir Oliver tekee kaikkensa peittääkseen veljensä osallisuuden Peterin kuolemaan, sillä kaksintaistelulla ei ole ollut todistajia varmistamassa kamppailun reiluutta.
Suojellessaan veljeään murhasyytteeltä sir Oliver joutuu itse kaikkien epäilemäksi. Todistaakseen syyttömyytensä hän käy tapaamassa eräitä vaikutusvaltaisia herroja, jotka voivat todistaa, ettei hän ole haavoittunut. Varmana syyttömyydestään sir Oliver on valmis sietämään naapureiden epäilyt ja jopa Rosamundin vihan, sillä tyttö ei suostu kuulemaan sir Oliverin selostusta tapahtuneesta.
Toipuessaan haavastaan Lionel alkaa pelätä velipuolensa ehkä piankin kyllästyvän olemaan naapuruston epäilyksen kohteena. Pelätessään joutuvansa hirteen, mikäli totuus tulisi ilmi, Lionel keksii suunnitelman järjestää sir Oliver siepatuksi ja myydyksi berberimerirosvojen orjaksi, jotta tämä ei voi kertoa totuutta tapahtuneesta. Kapteeni Jasper Leigh sekaantuu Lionelin juoneen ja suostuu sieppaamaan sir Oliverin, mutta juonikas kapteeni ei ole aikeissa noudattaa Lionelin suunnitelmaa. Epäonnisen sattuman kautta he kuitenkin joutuvat taisteluun espanjalaista laivaa vastaan ja jäävät vangeiksi.
Kärsittyään puoli vuotta orjana espanjalaisella kaleerilla sir Oliver ystävystyy maurilaisen orjatoverinsa kanssa. Kun muslimimerirosvot valtaavat espanjalaisen laivan, sir Oliver onnistuu urhealla taistelulla saavuttamaan valtaajien hyväksynnän. Merirosvoja johtaa Asad-ed-Din, joka on sir Oliverin orjatoverin setä, minkä seurauksena sir Oliver otetaan hyvin vastaan muslimien keskuudessa. Välttyäkseen joutumasta ojasta allikkoon ja muslimeiden orjaksi sir Oliver kääntyy nimellisesti muslimiksi, mutta syvällä sisimmässään hän on melkoisen kyllästynyt uskontoihin yleensäkin.
Ajan mittaan hän ansaitsee nimen Sakr-el-Bahr, Meren Haukka, ja hänestä tulee yksi menestyneimmistä merirosvokapteeneista. Eräänä päivänä hän hyökkää espanjalaisen laivan kimppuun ja löytää vankien joukosta vanhan tuttavansa Jasper Leighin. Hän ottaa tämän miehistöönsä, sillä kapteenin kokemus merenkulusta on hyödyksi liikuttaessa avoimemmilla vesillä. Tavattuaan Jasper Leighin Oliver-Reis, Sakr-el-Bahr, sir Oliver Tressilian, päättää lopulta tehdä tilit selviksi petollisen velipuolensa kanssa. Jasperin opastamana sir Oliver suuntaa aluksensa keulan Englantiin.
Englannissa sir Oliver aikoo tavata kolme henkilöä: sir John Killigrewin, Rosamund Godolphinin ja veljensä, mutta päättäessään vierailla ensin sir Johnin luona hän tapaakin kaikki kolme kerralla. Jouduttuaan hieman yllättäen kohtaamaan heidän yhtä aikaa sir Oliver joutuu muuttamaan hieman suunnitelmiaan ja sieppaa lopulta sekä veljensä että Rosamundin mukaansa ja kuljettaa heidät Algieriin. Siellä hän pyytää Asad-ed-Diniä antamaan hänen pitää vangit itsellään, mutta tämä vaatii kaikkien vankien avointa huutokauppaamista orjiksi.
Kauniista Rosamundista tulee kova taistelu huutajien kesken, mutta lopulta Sakr-el-Bahr saa huudettua tytön itselleen – samalla hän ostaa veljensä pilkkahinnalla. Haluten selvittää asioita veljensä ja Rosamundin kanssa sir Oliver vie heidät taloonsa ja huijaa Lionelin kertomaan totuuden Peterin kuolemasta. Asad-ed-Din on kuitenkin myös kiinnostunut Rosamundista ja tämän vaimo saapuu kieroin tarkoitusperin varoittamaan sir Oliveriä miehensä aikeista tulla hakemaan tyttö vaikka väkivalloin. Joutuessaan epätoivoiseen tilanteeseen sir Oliver ottaa Rosamundin vaimokseen muslimien tavan mukaan, mikä saa Asad-ed-Dinin suuttumaan silmittömästi.
Asad-ed-Dinin viha niskassaan sir Oliverin on vielä koetettava pelastaa rakastettunsa muslimien keskeltä. Uhkarohkeat suunnitelmat seuraavat toisiaan, eivätkä asiat mitenkään ota sujuakseen sir Oliverin toivomalla tavalla.
Lichtenstein
Lichtenstein (ei tule sekoittaa Liechtensteinin ruhtinaskuntaan) voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pelicansin SM-liigakausi 2014–2015
Pelicansin SM-liigakausi 2014–2015 on jääkiekkoseura Pelicansin 29. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 36. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Pelicansin edellinen kausi päättyi runkosarjassa sijalle kahdeksan ja lopulta pudotuspelien jälkeen sijalle seitsemän.
Edellinen kausi ja ennusteet
Edellinen kausi oli päättynyt Pelicansin osalta pudotuspeleissä puolivälierissä tappioon Tapparalle. Runkosarjassa Pelicans oli kahdeksas, saaden 92 pistettä.
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Yksikään toimittaja ei ennakoinut Pelicansille mitalia. Paras runkosarjasijoitus oli yhdeksäs sija, johon Pelicansin ennakoi sijoittuvan sekä Helsingin Sanomien että MTV Sportin toimittajat. Jatkoaika.comin toimittaja ennakoi Pelicansin vaihtavan ensimmäisenä valmentajaa kesken kauden.
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 paras pelaajaa. Pelicansin parhaaksi arvioitiin hyökkääjä Vili Sopanen, joka oli listalla sijalla 27. Muita Pelicansin pelaajia listalla olivat maalivahti Jere Myllyniemi (33.) ja puolustaja Juha Leimu (42.).
Pelaajavaihdokset
Pelicans menitti maalintekovoimastaan viime kauteen verrattuna 46,7 pronsettia eli lähteneet pelaajat tekivät yhteensä 71 maalia. Viime kauteen verrattuna viisi seuraa menetti Pelicansia vähemmän maalitekovoimaansa. Lähteneistä pelaajista eniten maaleja oli tehnyt Timo Pärssinen ja Radek Smoleňák.
Ennen kauden alkua Pelicansista lähti 11 pelaajaa, joista yksi oli maalivahti, kaksi puolustajia ja kahdeksan hyökkääjiä. KHL:ään siirtyi kaksi ja muihin liigaseuroihin kaksi. Pelicansiin siirtyi ennen kauden alkua maalivahti, kaksi puolustajaa ja viisi hyökkääjää. Saapuneista pelaajista yksi tuli muista SM-liigaseuroista.
Talous
Kauteen lähdittäessä Pelicansin pelaajabudjetti oli 2,1 miljoonaa euroa. Pelicansin pelaajabudjetti oli liigan viidenneksi pienin: ainoastaanVaasan Sport, Hämeenlinnan Pallokerho, Tampereen Ilves, Saimaan Pallo ja Porin Ässät käyttivät pelaajakuluihin vähemmän rahaa. Pelaajien palkat mukaan luettuna Pelicansin kulubudjetti oli 6 300 000 euroa, mikä oli liigan seitsemänneksi suurin. Kaikkien SM-liigaseurojen yhteinen kulubudjetti oli 89 000 000 euroa.
Pelicansin tulobudjetti oli 6,4 miljoonaa euroa. Tämä oli myöskin liigan seitsemänneksi suurin. Markkinointitulot toivat Pelicansille 2,75 miljoonaa euroa, pääsylipputulot 1,55 miljoonaa ja muut tulot 2,1 miljoonaa euroa. Lipputulot olivat viidenneksi ja markkinointi tulot seitsemänneksi huonoimmat, mutta muut tulot sen sijaan neljänneksi suurimmat.
Pelicansin tulostavoite oli 100 000 euroa. Nollatulokseen pyrkineiden HIFK:n, JYP:in, Lukon ja Turun Palloseuran lisäksi ainoastaan Tapparan ja Ässien tulostavoite oli huonompi. Liigaseurojen tulostavoite oli yhteensä lähes 1,5 miljoonaa euroa.
Pelicansilla oli kauteen lähtiessä pitkäaikaista velkaa 142 000 euroa, mutta velkaa oltiin lyhennetty edellisellä kaudella 48 000 euroa. Edellisellä tilikaudella Pelicans oli kuitenkin tehnyt 50 000 euron tappiot. Seuran johtamisen sekavuudesta on myös esitetty huolia.
Charles Manson
upright|pienoiskuva|Charles Manson vuonna 2014. Charles Milles Manson (12. marraskuuta 1934 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat – 19. marraskuuta 2017 Bakersfield, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rikollinen, jonka 1960-luvulla johtama nuorista koostunut kultti, ”Perhe”, syyllistyi useisiin murhiin. Mansonin kannattajat murhasivat elokuvaohjaaja Roman Polańskin vaimon, näyttelijä Sharon Taten, sekä Leno ja Rosemary LaBiancan raa’alla tavalla kahdessa erillisessä joukkomurhatapauksessa. Manson suunnitteli ja määräsi murhat tehtäväksi mutta ei osallistunut tappamiseen itse.
Tammikuussa 1971 Manson ja osa hänen kannattajistaan todettiin syyllisiksi murhiin, ja heidät tuomittiin kuolemaan. Tuomiot muuttuivat automaattisesti elinkautisiksi vankeusrangaistuksiksi, kun Kalifornian korkein oikeus kielsi kuolemanrangaistuksen vuonna 1972. Manson oli Kalifornian osavaltionvankilassa Corcoranissa kuolemaansa saakka. Manson anoi 12 kertaa ehdonalaiseen pääsyä, mutta kaikki anomukset hylättiin. Seuraavan kerran hän olisi voinut anoa vapautusta vasta vuonna 2027.
Manson sai enemmän kirjeitä kuin kukaan muu yhdysvaltalainen vanki: jopa 60 000 kirjettä vuodessa. Useat kirjeet olivat ihailijoilta, jotka halusivat liittyä ”Perheeseen”. Mansonin itsensä mukaan mitään ”Perhettä” ei ollut olemassa, vaan hän kuvaili 1960-luvulla ”Perheeksi” nimitettyä joukkoa musiikilliseksi ryhmittymäksi.
Manson kuoli 83-vuotiaana 19. marraskuuta 2017.
Lapsuus ja nuoruus
Manson syntyi Ohion Cincinnatissa ja kävi koulua Walnut Hills High Schoolissa. Charlesin ollessa 13 vuoden iässä hänen alkoholisoitunut äitinsä yritti antaa hänet sijaisvanhempien kasvatettavaksi. Koska sopivia ehdokkaita ei löytynyt, Charles päätyi Indianassa sijaitsevaan Gibaultin poikakotiin. Vuoden kuluttua hän karkasi ja palasi äitinsä luo, joka ei edelleenkään halunnut olla poikansa kanssa tekemisissä. Charles asui kaduilla ja elätti itsensä näpistelemällä. Pian hän siirtyi pikkurikoksista vakavampiin, osavaltion rajat ylittäviin rikoksiin, joista tuli ankarampia rangaistuksia. Hän oli viettänyt yli puolet elämästään osavaltion vankilassa ennen LaBiancan ja Taten murhia. Vuonna 1967 hän jopa pyysi, ettei häntä enää vapautettaisi.
Manson joutui osavaltion vankilaan vuonna 1951 useiden pidätysten ja pakojen jälkeen, kun hän oli ajanut varastetulla autolla toiseen osavaltioon. Alle kuukausi ennen ehdonalaislautakunnan tapaamista Manson raiskasi toisen pojan pitäen partaveistä tämän kurkulla. Vuoden 1952 lopussa häntä vastaan oli nostettu kahdeksan pahoinpitelysyytettä. Hänet siirrettiin toiseen vankilaan, jossa hän käyttäytyi esimerkillisesti, ja hänet vapautettiin vuonna 1954.
Tammikuussa 1955 Manson meni naimisiin 17-vuotiaan Rosalie Jean Willisin kanssa, ja he muuttivat Kaliforniaan. Manson varasti pian häiden jälkeen auton, ja hänet pidätettiin. Willis tuli raskaaksi huhtikuussa. Mansonin ehdonalainen peruttiin vuonna 1956, kun hän jätti saapumatta oikeuteen. Pian Charlesin pidätyksen jälkeen Willis synnytti pojan, Charles M. Manson Juniorin. Poika teki itsemurhan vuonna 1993 ollessaan 38-vuotias.
Manson pääsi ehdonalaiseen vuonna 1958 kärsittyään kolmivuotisesta tuomiostaan kaksi vuotta. Vuonna 1959 hänet pidätettiin uudelleen varastettujen sekkien välittämisestä. Hän sai jälleen ehdollisen tuomion, joka yhdeksän kuukauden kuluttua muutettiin ehdottomaksi vankilatuomioksi. Hän tapasi Leona-nimisen naisen ollessaan vapaana koetusajalla ja avioitui tämän kanssa.
Bahaman lippu
thumb|Bahamasaarten lippu
Charles Manson
Lapsuus ja nuoruus
1. kesäkuuta 1960 Manson pidätettiin prostituutiosta. Hänet määrättiin kärsimään sekkien välittämisestä saamansa kymmenen vuoden tuomio McNeilin saarella sijaitsevassa osavaltion vankilassa. Leona synnytti pian pidätyksen jälkeen Charlesin toisen pojan, Charles Luther Mansonin. McNeilissä Manson sai sellitoverikseen pahamaineisen pankkirosvon Alvin Karpisin, joka opetti hänet lukemaan nuotteja ja soittamaan kitaraa. Silloin Manson teki kappaleen ”Look At Your Game Girl”, jonka Guns N’ Roses levytti ja otti vuonna 1993 ilmestyneelle albumilleen The Spaghetti Incident. Kappale on tosin poistettu levyn myöhemmistä painoksista.
Bahaman lippu
Bahaman lippu eli Bahamasaarten lippu syntyi vuonna 1971 suunnittelukilpailun tuloksena, niin kuin esimerkiksi Antiguan ja Barbudan lippu. Lipun erikoisuuten on sininen väri, jonka tulee olla määritelmän mukaan samanvärinen kuin Bahamasaaria ympäröivän meren.
Charles Manson
Lapsuus ja nuoruus
Manson vapautui 21. maaliskuuta 1967 vastoin omaa tahtoaan. Vapautumisensa jälkeen Manson pyysi lupaa siirtyä San Franciscon Haight-Ashbury-alueelle, minne päästyään hän alkoi värvätä jäseniä ”Perheeseensä”.
”Perhe”
Kun Manson vapautui 32-vuotiaana, hän oli viettänyt suurimman osan elämästään vankilassa autovarkauksista, väärennöksistä ja petoksista. Hän oli myös toiminut jonkin aikaa parittajana. Hän hankki sekalaisen joukon nuoria kannattajia, joita kutsuttiin Perheeksi. Tätä yhteisöä yhdistivät fanaattinen lojaalisuus Mansonia kohtaan ja kaikkien tavanomaisten moraalisääntöjen hylkääminen.
Bahaman lippu
Lipun symboliikka on yksinkertainen. Lipun keskellä oleva keltainen raita symboloi Bahaman kapeiden saarten hiekkarantoja ja aurinkoa. Kaksi sinistä palkkia symboloivat kahta merta, jotka ympäröivät hiekkarantoja. Musta kolmio viittaa Bahaman afrikkalaiseen kansaan ja sen yhtenäiseen voimaan.
Poutunjärvi
Poutunjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Charles Manson
”Perhe”
Pian ”Perheen” perustamisen jälkeen Manson siirtyi Los Angelesin Pacific Palisadesiin ja valtasi hylätyn Spahn Ranchin, jota oli aikoinaan käytetty lännenelokuvien kuvauksissa. Charles Manson antoi kannattajiensa ymmärtää olevansa Jeesus Kristus kertomalla kuolleensa noin 2 000 vuotta aikaisemmin. Kun häneltä kysyttiin asiasta suoraan oikeudessa, hän vastasi: ”Voi olla, että olen Jeesus Kristus. En ole vielä päättänyt, kuka minä olen.” ”Perheen” perustamisen aikoihin hän alkoi kutsua itseään uudella, alkuperäisestä hieman poikkeavalla nimellä Charles Willis Manson. Nimi voidaan lausua myös ”Charles’ Will Is Man’s Son”, suom. ”Charlesin tahto on Ihmisen Poika” tai ”Charles Will on Ihmisen Poika”. Skientologia vaikutti Mansoniin, ja on myös arveltu, että skientologiasta eriytyneen Process Church -lahkon opit olisivat innostaneet häntä.
Julkisuudessa nähtiin ainoastaan muutamia ”Perheen” jäseniä, mutta itse Perhe vaikuttaa olleen melko suuri, sillä arvioiden mukaan jäseniä oli enimmillään jopa 100 henkeä, joista noin 30 oli ”tosiuskovaisia”.
Poutunjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,9 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Matti Varjo
Matti Varjo (2. huhtikuuta 1925 Naantali – 25. joulukuuta 2006 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän näytteli paljon Suomen Kansallisteatterissa.
Charles Manson
Cielo Driven murhat
Illalla 8. elokuuta 1969 joukko ”Perheen” jäseniä tunkeutui Rudi Altobellin Roman Polańskille ja Sharon Tatelle vuokraamaan Cielo Driven taloon. He olivat saaneet Mansonilta käskyn tappaa kaikki paikallaolijat mahdollisimman julmasti. Tehtävää lähtivät suorittamaan Charles ”Tex” Watson, Patricia Krenwinkel, Susan Atkins ja Linda Kasabian.
Poutunjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Pyhäjärven alueeseen (35.774) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,3 metriä mpy.
Charles Manson
Aiemmin Polańskien talolla
Jo aiemmin keväällä Manson itse oli käynyt tutkimassa paikkoja tarkoituksenaan löytää ennen Polańskeja talossa asunut Terry Melcher. Tämä oli kuitenkin jo muuttanut toisaalle, mutta sitä Manson ei tiennyt. Taloa lähestyvä epäilyttävän näköinen henkilö oli tällöin kiinnittänyt Taten valokuvaajan, Shahrokh Hatamin, huomion.
Hatamin mennessä kysymään, mitä kulkija etsi, kertoi epäluuloisen oloinen Manson hakevansa henkilöä, jonka nimeä Hatami ei kuitenkaan tunnistanut (Melcher). Manson kuuli rakennuksen olevan Polańskien käytössä ja sai neuvon kysyä asiaansa pihan perälle sijoitetusta pihatalosta. Taten tullessa katsomaan, kuka ovella oikein oli, lähti Manson sanaakaan sanomatta pihatalolle. Siellä hän viipyi muutaman minuutin ja poistui.
Matti Varjo
Elämä ja ura
Nuorena Varjo soitti klarinettia tanssiorkesterissa. Hän suoritti lasimestarin kisällikirjan. Näyttelijänura alkoi 1950-luvun Turussa harrastajateatterin kautta. Ammattiteatteriin hän otti kiinnityksen Jyväskylässä 1950-luvulla, josta siirtyi 1961 Tampereen Työväen Teatteriin. Hän esitti muun muassa Pyynikin kesäteatterin Tuntemattomassa sotilaassa Hietasen roolia. 1970-luvulla hän työskenteli Helsingissä, mutta oli osan aikaa teatterielämän ulkopuolella, kunnes KOM-teatteri innosti hänet taas näyttämölle 1978. Varjo esiintyi myös kahdeksassa elokuvassa, kuten Pölösen Kivenpyörittäjän kylässä ja Kivikosken Kesyttömissä veljeksissä sekä useissa tv- ja lyhytelokuvissa. Hänet muistetaan erityisesti televisiosarjan Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja nimiosasta (1967-1968).
Charles Manson
Aiemmin Polańskien talolla
Myöhemmin samana iltana Manson kuitenkin saapui takaisin Polańskien pihapiiriin kävellen tällä kertaa suoraan pihatalolle. Siellä talon omistava Rudi Altobelli kertoi hänelle Melcherin muuttaneen Malibuun ja väitti, ettei tiennyt tämän uutta osoitetta. Manson oli tavannut Altobellin jo aikaisemmin ja tiesi myös hänen olevan viihdealalla. Manson olisi halunnut neuvotella mahdolliseen levytyssopimukseensa liittyvistä asioista. Rudi Altobelli oli kuullut Mansonin esityksiä jo aiemmalla tapaamiskerralla Dennis Wilsonin luona eikä ollut kovin vakuuttunut tämän kyvyistä.
Matti Varjo
Elämä ja ura
Matti Varjo kuoli 81-vuotiaana joulupäivänä 2006 lyhyeen sairauteen turkulaisessa vanhainkodissa.
Charles Manson
Aiemmin Polańskien talolla
Altobelli kertoi lähtevänsä ulkomaille seuraavana päivänä, mikä oli totta, mutta valehteli matkan kestävän yli vuoden, kun Manson yhä yritti ehdottaa neuvottelujen jatkamista tämän palattua. Altobelli sanoi toivovansa, ettei Manson häiritsisi enää talon asukkaita. Tämän jälkeen Manson poistui.
Varsinainen murhayö
Mansonin määräämä joukko lähti 8. elokuuta 1969 Spahn Ranchista ja saapui keskiyön tienoilla Benedict Canyonissa sijaitsevalle Polańskien talolle. Varmuuden vuoksi he olivat katkaisseet puhelinlinjat läheisestä tolpasta, ja hälyttimiä tai sähköaitaa välttääkseen he kiipesivät pihaan portin vieritse mäkeä pitkin. Polański itse oli parhaillaan Lontoossa työstämässä seuraavaa elokuvaansa. Hän oli kuitenkin pyytänyt ystäviään pitämään seuraa vaimolleen Sharon Tatelle, joka oli viimeisillään raskaana.
Hiipivä joukko tuli kuitenkin yllätetyksi heti alkuunsa, kun Steven Parent oli samaan aikaan poistumassa pihatalosta Taten talonmiehen, William Garretsonin, luota. Joukkio ampui hänet portin kulmalle. Pakoauton kuljettajana toiminut Kasabian kauhistui surmatyöstä niin, että hänen katsottiin parhaaksi jäädä pitämään ulkopuolelle vahtia siksi aikaa, kun muut menisivät taloon. Kasabiania Parentin surmaaminen järkytti niin pahoin, että hän suunnitteli karkaavansa paikalta kokonaan.
Tunkeutujat siirsivät löytämänsä henkilöt olohuoneeseen ja kysyivät, oliko kenelläkään heistä rahaa. Folgers Coffee Companyn perijä Abigail Folger vastasi myöntävästi, ja hänet vietiin makuuhuoneeseen tyhjentämään laukkuaan. Hetkeä myöhemmin hän sai kamppailtua itsensä vapaaksi mutta jäi jälleen kiinni ja sai surmansa kymmenistä veitseniskuista. Kuuluisa hiusmuotoilija Jay Sebring köytettiin kaulastaan yhteen Sharonin kanssa, ja Watson ampui hänet, kun hän yritti puolustaa Tatea. Voytek Frykowski sai lakanalla sidotut kätensä vapaiksi ja kamppaili ankarasti tunkeutujia vastaan. Myös hänet tapettiin aseella päähän lyöden ja kymmeniä kertoja puukottaen.
Viimeiseksi puukotettiin kuoliaaksi olohuoneessa armoa anellut, yhdeksännellä kuulla raskaana ollut Sharon. Nämä 16 tappavaa veitseniskua kertoi langettaneensa Susan Atkins, mutta myöhemmin Charles ”Tex” Watson tunnusti tehneensä varsinaisen surmatyön Atkinsin vain pidellessä Tatea aloillaan.
Oikeudenkäynti ja vankeus
Mansonin pidätetty "Perheenjäsen” Susan Atkins tunnusti osallisuutensa murhiin eräälle sellitoverilleen, joka kertoi tunnustuksesta poliisille. Manson ja muita kultin jäseniä vangittiin ja Manson tuomittiin yhdessä kolmen muun kanssa kuolemaan. Tuomitut valittivat kuitenkin tuomiostaan, jota ei pantu täytäntöön ennen kuin Kalifornian osavaltio lakkautti kuolemantuomion vuonna 1972 ja tuomio muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Vankeutensa aikana Manson teki yhteensä 12 hakemusta ehdonalaiseen vapauteen, mutta niistä kaikki hylättiin. Manson oli julkisuudessa vielä useaan otteeseen vankilatuomionsa jälkeenkin ja esimerkiksi vuonna 1975 yksi hänen kulttinsa jäsenistä, Lynette Fromme, tuomittiin elinkautiseen vankeuteen presidentti Gerald Fordin salamurhan yrityksestä. Vankeutensa aikana Manson antoi neljä haastattelua televisiossa. NBC Newsin Dan Snyderin ja CBS:n Charlie Rosen Mansonin haastattelu sai Emmy-palkinnon. Manson kuoli Bakersfieldin sairaalassa 19. marraskuuta 2017. Vankilaviranomaisten mukaan kuolema johtui luonnollisista syistä. Manson oli siiretty vankilasta sairaalaan saman kuun alussa.
Manson populaarikulttuurissa
Taiteilijanimellä toimiva Marilyn Manson on valinnut kyseisen sukunimen sillä perusteella, että nimessä yhdistyy Kaunotar & hirviö - teema. Sama toistuu myös Marilyn Mansonin yhtyeen jäsenillä.. Myös Kasabian ja elektroyhtye Spahn Ranch ovat valinneet nimensä Mansonin ympärille muodostuneen kultin vuoksi.
Manson väitti Beatlesin Valkoisen tuplan monien kappaleiden, kuten Helter Skelterin, inspiroineen häntä, ja näiden perusteella hän vakuuttui rotu- ja ydinsodan olevan lähellä. Albumin kappaleet sisälsivät Mansonin mukaan piiloviestejä liittyen alkavaan rotusotaan, ja hän muodostikin kappaleiden sanoituksista omia johtopäätöksiään.
Yksityiselämä
Vuonna 2014, 80-vuotiaana, Manson sai luvan mennä naimisiin 26-vuotiaan Afton Elaine ”Star” Burtonin kanssa. Manson purki kihlauksen, kun hänelle selvisi morsiamen suunnitelleen tekevänsä rahaa hänen ruumiillaan.
John Holter
John Holter (1. huhtikuuta 1916 – 22. joulukuuta 2003) oli yhdysvaltalaisessa lukkotehtaassa työskennellyt mies, jonka pojalla Charles Case "Casey" Holterilla oli syntyessään 7. marraskuuta 1955 vakava spina bifida. Pian syntymän jälkeen hän sai aivokalvontulehduksen, ja hänen päänsä laajeni nopeasti. Vanhemmille ilmoitettiin, että hänellä oli vesipää eli hydrokefalus.
Holterin poikaa hoidettiin Philadelphiassa, jossa kirurgit Spitz ja Nulsen olivat jo esitelleet menetelmän, jolla neste voidaan saada pois aivoista. Tarvittiin vain halpa ja kätevä läppä, joka pitäisi virtauksen suunnan oikeana ja aivopaineen normaalina.
Holter huomasi sattumalta, että silikonista valmistettu yksisuuntainen venttiili olisi käyttökelpoinen. Sitä ennen oli jo tehty yksi yritys, jossa potilaana ollut poika kuoli. Kun laitetta oli kehitetty sopivaksi lääketieteelliseen käyttöön, se patentoitiin.
Tohtori Spitz ja John Holter perustivat suntteja valmistavan yrityksen.
Vaikka Holter oma poika poika ehti saada parantumattoman vamman ja kuoli muutaman vuoden kuluttua, laitetta on 1950-luvun jälkeen käytetty menestyksekkäästi.