cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talo Italiassa
Kilpailun kulku
11 opiskeluviikon jälkeen kilpailu päättyi 28. heinäkuuta lähetettyyn finaaliin, jossa vastakkain olivat kilpailun nuorin osallistuja Aki Rask ja kilpailun vanhin osallistuja Jussi Kuokkanen. Finaalissa kilpailijoiden täytyi muun muassa kertoa italiaksi miksi heidän tulisi voittaa kilpailu. Ääniä antoivat niin italialaisraati kuin kilpailusta pudonneet kilpailijatkin. Yhdellä äänellä kilpailun voittanut Rask sai palkintona kahdeksi viikoksi käyttöön Abbadia di Fiastran luonnonpuistossa sijaitsevan La Volpe et il Fagiano -nimisen talon Marchen maakunnassa, Italiassa. Italiaan Rask lähti ystävänsä Ville-Pertti Teurosen kanssa.
Televisiossa ohjelmasta lähetettiin 13 jaksoa. Yhdeksän tavallisen kilpailujakson lisäksi ensimmäisessä jaksossa kerrottiin kilpailijoiden valinnasta, kahdessa jaksossa kilpailijat vierailivat Italiassa, ja viimeisessä seurattiin kilpailun voittaneen Aki Raskin ja hänen ystävänsä Ville-Pertti Teurosen palkintolomaa Italiassa.
Kilpailun jälkeen
Kilpailu esitettiin ensimmäisen kerran kesällä 2005 ja uusintana jo seuraavana syksynä. Myöhemmin esitettiin myös Talo Italiassa – puoli vuotta myöhemmin, jossa näytettiin, mitä kilpailijoille kuului puoli vuotta kilpailun jälkeen. Vuonna 2005 ohjelma sai Venla-palkinnon kategoriassa Paras game show.
Verkkokurssi
TV-kilpailuun liittyy myös Ylen Kieliportti-sivustolla sijaitseva 12-osainen samanniminen kurssi, joka on sisällöltään lähes sama kuin ohjelman kilpailijoiden saama kurssimateriaali. Itse kurssimateriaalin lisäksi sivustolla pystyy kokeilemaan taitojaan TV-kilpailijoiden suorittamissa tenteissä. Kurssin tarkoituksena oli saada TV-katsojat opiskelemaan italiaa samaan tahtiin kilpailijoiden kanssa, mutta se on edelleen saatavilla kilpailun loputtuakin.
Yhdysvaltain Grand Prix 1971
Yhdysvaltain Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 3. lokakuuta 1971 Watkins Glenin radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti François Cevert, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Voitto jäi Cevertille kuitenkin uran ainoaksi.
Black Dawn – musta aamunkoitto
Black Dawn – musta aamunkoitto on vuonna 2005 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Alexander Gruszynski ja pääosassa ovat muun muassa Steven Seagal ja Tamara Davies.
Juoni
Salainen agentti Jonathan Cold työskentelee valepuvussa löytääkseen asekauppiaan, joka aikoo myydä atomipommin itäeurooppalaiselle terroristiryhmälle. Cold kuitenkin paljastuu asekauppiaan kidnapattua hänen entisen oppilaansa Amanda Hayesin. Coldin täytyy ensin vapauttaa Hayes, minkä jälkeen he alkavat yhdessä etsiä pommia.
Silli
250px|pienoiskuva|Maailman sillisaalis 1950-2010 [[FAO|FAO:n tilaston mukaan.]] Silli (Clupea harengus) on Pohjois-Atlantissa elävä parvikala. Itämeren itä- ja pohjoisosissa elävää silliä kutsutaan silakaksi, ja sitä on pidetty erillisenä alalajina (Clupea harengus membras) erotukseksi silliksi yleensä kutsutusta varsinaisesta atlantinsillistä (Clupea harengus harengus), joka on silakkaa suurempi ja rasvaisempi.
Silli elää Atlantissa suurina parvina. Parvessa voi olla jopa neljä miljardia yksilöä. Silli voi kasvaa 45 cm pitkäksi ja painaa suurimmillaan kilon.
Silli on taloudellisesti tärkeä ruokakala. Sen tilastoitu vuotuinen saalis 2010-luvulla on noin kaksi miljoonaa tonnia. Islanti, Norja ja Yhdistynyt kuningaskunta (Englanti) ovat perinteisiä sillinkalastusmaita. Yhdysvalloissa Uuden Englannin rannikolla kalastetaan myös paljon silliä. Silli on arvostettu saaliskala ja sen pyynti tapahtuu pääsääntöisesti troolilla eli laahusnuotalla ja parvet etsitään kaikuluotaimella.
Sillin ruokakäyttö
pienoiskuva|240px|vasen|Sillit tynnyrissä Maissa silliä on yleensä tarjolla vain suolasillinä tai muuten säilöttynä. Aikoinaan sotien jälkeen on ollut kaupoista saatavana myös pakastettua eli ”jääsilliä”, ja myös tuoreena savustettuna, kuten kotoisempaa silakkaakin.
Suomessa ja Ruotsissa on tapana marinoida suolasillin filepaloja etikkaa, sokeria, suolaa ja mausteita sisältävissä mausteliemissä (matjessilli, perhesilli, sipulisilli, sinappisilli). pienoiskuva|vasen|Silliparvi
Silli Suomessa
Nykyisin tuoreen atlantinsillin syönti on harvinaista herkuttelua, mutta Suomeen tuotiin silliä 1940-luvulta alkaen 25 vuotta suomalaisella sillilaivastolla, Saukko-laivastolla, jonka kotisatama oli Rymättylän Röölässä. Rymättylän Säilykkeen Saukko-laivasto oli keväisin kolme kuukautta Atlantilla Islannin vesillä sillinpyynnissä, ja laivasto saapuminen heinäkuussa uusien perunoiden aikaan oli aina tapaus, josta kerrottiin laajasti lehdistössä. Laivaston alukset kilpailivat, kuka on ensin perillä. Viimeisen Saukon kapteeni oli Unto Laine (s. n. 1927/1928).
Suomalaisten harjoittama sillinpyynti loppui vuonna 1975 sillikantojen romahdettua. Silloin pyyntikiintiöitä alettiin jakaa kalavesien lähivaltioille.
Suomalaiset kuluttavat silliä kesäaikaan puolet koko vuoden kulutuksesta. Uusien perunoiden kanssa se on edelleen suosittu herkku. Rymättylään on kesäkuussa 2010 avattu Silliperinnekeskus Dikseli (dikseli=sillitynnyrin kannen kiristämiseen käytetty työväline).
Pisaraperhokala
Pisaraperhokala (Chaetodon unimaculatus) on perhokaloihin kuuluva kala. Se syö sekä pehmyt- että kivikoralleja, eikä siksi sovi riutta-akvaarioon.
Koko ja ulkonäkö
Pisaraperhokala kasvaa 20 cm korkeaksi. Sen vartalo on litteä, kelta-valko-mustakuvioinen. Silmän läpi kulkee musta juova, ja selkäevän tyvessä on musta pisara.
Alkuperä
Pisaraperhokala elää Fidžillä, Indopasifisella merialueella, Sri Lankan ja Havaijin ympäristössä. Aikuiset yksilöt pysyttelevät 20–60 metrin syvyydessä.
Arzani-Volpini
Arzani-Volpini (tunnettu myös nimellä Scuderia Volpini) oli italialainen Formula 1 -talli, jonka perustivat Gianpaolo Volpini ja Egidio Arzani. Talli osallistui vain yhteen Formula 1 -kilpailuun, vuoden Italian GP:hen. Luigi Piotti ajoi autoa, mutta ei päässyt starttaamaan kilpailuun.
CCSVI
pienoiskuva|Professori Paolo Zamboni, Ferraran yliopisto pienoiskuva pienoiskuva|ahtautuneen jugular-laskimon pallolaajennus Krooninen keskushermoston laskimoiden vajaatoiminta (CCSVI, Chronic cerebrospinal venous insufficiency) on italialaisen laskimoasiantuntija Paolo Zambonin vuonna 2009 nimeämä tutkimuslöydös. CCSVI tarkoittaa keskushermostota verta poistavien kaulan jugularislaskimoiden tai azygoslaskimon rakennemuutoksia, jotka heikentävät verenvirtausta laskimossa ja keskushermostossa. Zambonin tutkimuslöydös on liitetty MS-tautiin ja tehdyissä meta-tutkimuksissa CCSVI on todettu enemmän MS-diagnosoiduilla kuin terveillä verrokeilla. Tiedekentällä CCSVI on erittäin kiistanalainen ja erityisesti näkemyserot ovat korostuneet neurologisen tieteenhaaran ja CCSVI-tutkijoiden (verisuoni, radiologia) kesken. Yksi suurimmista ongelmista on ollut CCSVI:n diagnosointi ja eri tutkijat ovatkin saaneet hyvin erilaisia tutkimustuloksia. On esitetty, että erilaiset tutkimustulokset johtuisivat erilaisista tutkimusmetodeista ja uusi mittausmetodi vaatisi lisäkoulutusta. CCSVI:n yleisin hoitomuoto on laskimon pallolaajennus.
Alaskansara
Alaskansara (Carex stylosa) on monivuotinen saralaji, joka kasvaa Pohjoisen jäämeren ja Tyynenmeren pohjoisosan alueella.
Arzani-Volpini
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain) pienoiskuva|vasen|Volpini-kilpa-auto vuodelta 1958.
Alaskansara
Ulkonäkö
Alaskansara kasvaa mätästävästi, 20–40 senttimetriä korkeaksi. Tyvitupet ovat ruskehtavat. Lehdet ovat 2–3 millimetriä leveät. Kukinnossa ylimpänä kasvaa yksittäinen hedetähkä, ja sen alla on kahdesta kolmeen emitähkää. Tähkät ovat 8–15 mm pitkiä, ja alimman tähkän tukilehti on kukinnon pituinen. Tähkäsuomut ovat noin 2 mm pitkät, tummanruskeat ja tylpät. Pullakot ovat 3 mm pitkät, kypsänä kellanruskeat ja nystyiset. Pullakoiden suuodat ovat lyhyitä.
CCSVI
Patofysiologia
Kansainvälisen laskimosairauksia tutkivan järjestön (International Union of Phlebology) mukaan Chronic cerebrospinal venous insufficiency (CCSVI) on laskimosairaus, minkä synnyn taustalla on jo sikiövaiheessa tapahtunut kehityshäiriö. CCSVI on syndrooma, jossa kaulan jugulaarilaskimoon ja/tai azygoslaskimoon on muodostunut erilaisia virtausesteitä. Nämä poikkeavuudet ovat pääasiassa intraluminaalisia eli laskimon sisäisiä epämuodostumia (esim. web, annulus, membrane) ja erityisesti laskimoläppien poikkeavuudet on liitetty CCSVI:n. Amerikkalaistutkijat (Diaconu et al, 2011) tekivät kuolemanjälkeisen tutkimuksen, jossa MS-tautia sairastaneiden sekä kontrollivainajien laskimorakenteita analysoitiin. Tutkimuksessa todettiin laskimonsisäisiä poikkeavuuksia MS-ryhmässä enemmän kuin kontrolliryhmässä (5/7 vs 1/5). Eräässä toisessa kuolemanjälkeisessä tutkimuksessa tutkijat löysivät CCSVI:tä tukevia poikkeavuuksia MS-diagnosoitujen vainajien kaulalaskimoista. Laskimonsisäisten virtausesteiden lisäksi tutkimuksissa on kartoitettu muitakin tekijöitä, jotka mahdollisesti heikentävät verenvirtausta kaulanlaskimoissa. Radak et al (2014) tutkivat varjoainekuvauksella 51 CCSVI diagnosoidun kaulan aluetta ja heistä 51 %:lla löytyi laskimoa painava kudos (mm. niskanikaman poikkihaarake). Zamboni et al havaitsivat eräällä tutkittavalla kaulan alueen lihaksen (omohyoid) painavan kaulanlaskimoa. Lihaksen kirurginen operointi korjasi potilaan verenvirtauksen ja paransi tutkittavan neurologista tilaa.
Alaskansara
Levinneisyys
Alaskansaraa esiintyy sirkumpolaarisesti (pohjoisnapaa ympäröiden) Jäämeren alueella. Erityisesti se kasvaa kuitenkin Alaskan etelärannikolla. Levinneisyysalueeseen kuuluvat Alaska ja Aleutit, Kanadan rannikot, Grönlanti ja itäinen Siperia. 1930-luvulla laji on löydetty yhdestä paikasta Pohjois-Norjassa.
CCSVI
Patofysiologia
CCSVI-diagnosoitujen jugulaarilaskimoiden rakenteita on kartoitettu kudosnäytteitä tutkimalla. Vuonna 2013 julkaistussa tutkimuksessa Coen et al vertailivat mikroskoopilla viiden MS/CCSVI-diagnosoidun sekä kahdeksan verrokin jugulaarilaskimoista saatuja kudosnäytteitä. Tutkimuksessa todettiin, että MS-ryhmässä jugulaarilaskimoiden seinämissä oli tapahtunut paksuuntumista ja kollageeni III pitoisuuksien kasvua. Heinäkuussa 2014 julkaistussa tutkimuksessa oli vertailtu seitsemän CCSVI-diagnosoidun ja kontrollien jugulaarislaskimoiden kudosnäytteitä mikroskoopilla ja tutkimuksessa todettiin, että CCSVI-ryhmässä laskimoiden seinämien endoteelisolukossa oli tapahtunut muutoksia. Lorella Pascolo et al (2014) vertilivat myös MS-diagnosoitujen ja kontrollien jugulaarilaskimoita sekä mikroskoopilla että röntgenfluoresenssi (XRF) -analyysimentelmällä. Heidän tutkimuksensa osoitti, että MS-diagnosoitujen jugulaarilaskimoissa ulkokerroksen (tunica adventitia) kalkkipitoisuudet olivat kontrolleja korkeammat. . Laskimorakenteen muutoksista kertoo myös Farina et al (2013) tekemä tutkimus, jossa oli mukana 313 MS-diagnosoitua ja 298 tervettä kontrollia. Tutkijat mittasivat doppler-signaalin värikoodauslaitteistolla ("väridoppler") jugulaarilaskimon läpimitan kasvua, kun makuuasennosa olevan tutkittavan päätä käännettiin 90 astetta sivulle. Vain MS-diagnosoiduilla jugulaarilaskimon läpimitassa tapahtui merkittävä kasvua, minkä tutkijat päättelivät johtuvan laskimokudoksen toiminnan häiriöstä (miopragia).
Useissa CCSVI tutkimuksissa on pyritty selvittämään miten laskimopoikkeavuudet vaikuttavat verenvirtaukseen. Yksi merkki kaulanlaskimoiden virtausesteistä on verenvirtauksen vaihtoehtoisten reittien (kollateraali suonisto) aktivoituminen. Kaulan laskimon virtauksia on kartoittanut muun muassa Veroux et al (2013), joiden tutkimuksessa vertailtiin 313 MS-potilaan ja 12 kontrollin jugulaarilaskimon virtausta. Tutkimuksessa käytetty menetelmä oli katetrivenografia, jonka tyhjentymisaikaa mitattiin tutkittavien laskimoista. Tutkijat pitivät normaalina tyhjentymisaikana alle neljän sekunnin aikaa. MS-potilaista 89 %:lla veren tyhjentymisaika oli hidastunut joko kohtalaisesti (4–6 sek) tai vakavasti (yli 6 sek).
Hamar
Hamar tunnetaan Norjan luistelukeskuksena; sieltä on kotoisin merkittäviä luistelijoita, ja Hamarin pikaluisteluradalla kisattiin vuoden 1994 talviolympialaisten pikaluistelut. Vuonna 2007 Hamarissa järjestettiin agilityn MM-kilpailut.
Hamarilainen jalkapalloseura Hamarkameratene pelaa Norjan toiseksi ylimmällä sarjatasolla Adeccoligaenissa.
CCSVI
Patofysiologia
MS-taudissa keskushermoston verenvirtausta on tutkittu jo ennen CCSVI löytämistä, ja tehdyissä tutkimuksissa on osoitettu, että MS-tautipotilaiden aivoissa verenvirtaus on heikentynyt. Varmaa syytä MS-taudissa ilmenevälle hypoperfuusiolle (vähentynyt / riittämätön veren läpivirtaus aivoissa) ei vielä tiedetä, mutta CCSVI:n osuutta on alustavasti selvitelty muutamissa tutkimuksissa. Buffalon yliopiston sekä Paolo Zambonin ryhmän pilottitutkimuksessa analysoitiin 16 MS-tautipotilaan sekä kahdeksan terveen verrokin laskimoiden hemodynaamista haitta-astetta (VHISS) sekä aivojen verenvirtausta (perfuusio). Sokkoutetusti toteutetussa ultraäänitutkimuksessa CCSVI todettiin ainoastaan MS-tautipotilailla. Tutkimuksen päätulos oli se, että laskimoiden hemodynaamisella haitta-asteella oli tilastollisesti merkittävä yhteys aivojen verenvirtauksen heikkenemiseen useimmilla aivojen alueilla. Toisessa tutkimuksessa amerikkalaisryhmä edelleen analysoi CCSVI:n ja aivojen verenvirtauksen suhdetta 59 MS-tautipotilaan ja 33 verrokin ryhmistä. Tässä tutkimuksessa saatu tulos oli, että CCSVI:n tasopisteytys (VHISS score) heijastui aivojen verisuoniston näkyvyyteen magneettikuvissa (SWI venography).
Hamar
Hamar on Porvoon ystävyyskaupunki. Viking-Lotto arvotaan Hamarissa.
CCSVI
Patofysiologia
CCSVI-tutkimuksissa on selvitelty myös muitakin MS-tautiin liitettyjä patofysiologisia ilmiöitä. Useissa tutkimuksissa on todettu, että MS-taudissa aivojen eri alueille kertyy normaalia suurempia rautapitoisuuksia. Raudan kertymistä MS-tautipotilaiden aivokudokseen on joissakin tutkimuksissa esitetty liittyvän CCSVI:n mekanismeihin. Alustavia tutkimuksia on tehty myös laskimon operoinnin vaikutuksista selkäydinnesteen virtaukseen. Zivadinovin tutkimusryhmän mukaan 15 MS-tauti potilaan ryhmässä selkäydinnesteen virtaus parantui kaulalaskimon pallolaajennuksen myötä ja tutkijat arvelivat tämän johtuvan laskimovirtauksen parantumisesta. Syksyllä 2014 julkaistussa tutkimuksessa D'Alessandro et al olivat tutkineet 33 MS/CCSVI diagnosoidun potilaan ja verrokin kolmannen aivokammion laajentumista. Heidän tuloksensa oli se, että 88 prosentilla MS-tautipotilaista kolmas aivokammio oli normaalia laajempi. Heidän mukaansa laajentuminen saattaa liittyä CCSVI:n myötä tapahtuvaan selkäydinnesteen kertymiseen aivoissa.
Hamar
Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Hamarin kunnassa oli 29 353 asukasta.
CCSVI
CCSVI MS-tautipotilailla
CCSVI:n esiintyvyyttä MS-tautipotilailla on tutkittu runsaasti vuodesta 2009 alkaen ja tutkimustulokset ovat vaihdelleet ääripäästä toiseen. Erilaisten tutkimustuloksien esiintyvyyttä on esitetty johtuvan erilaisista tutkimusmenetelmistä, tekniikoista, kriteereistä ja harjoittelusta. Aivojen verisuonisairauksia tutkiva kansainvälinen järjestö (ISNVD) on laatinut ohjeistavan suosituksen eri kuvantamis- ja mittausmenetelmille CCSVI:n diagnosointiin, jotta menetelmät tulisivat yhdenmukaisemmiksi tutkijoiden keskuudessa. Järjestön 30 sivuinen ohjeistus julkaistiin heinäkuussa 2014 Journal of Vascular and Interventional Radiologyssa. . CCSVI:tä on tutkittu pääasiassa erilaisilla ultraäänimittauksen-, magneettikuvantamisen- ja varjoainekuvantamisen menetelmillä.
Tarkkaa ja yksimielistä tietoa CCSVI:n esiintyvyydestä MS-taudissa ei tiedetä johtuen erilaisista tutkimustuloksista ja näkemyksistä. Alla on eritelty tutkimuksia, joissa yhteys CCSVI:n ja MS-taudin välillä on todettu.
Zambonin tutkimusryhmän vuonna 2008 julkaistussa tutkimuksessa analysoitiin 65 MS-tautipotilaan ja 235 kontrollin laskimopoikkeavuuksia värikaiku dopplermittauksella. Mittauksen tehneet henkilöt eivät tienneet mitattavan diagnoosia eli dopplertutkimukset toteutettiin sokkoutettuna. Vain MS-potilailla todettiin vähintään kaksi poikkeavaa CCSVI-kriteeriä ja verrokeilla ei vastaavaa esiintynyt. Tutkimukseen osallistuneista kaikkien MS-tautiryhmään (65) kuuluneille ja 48 kontrollille suoritettiin katetri venografia ja sen tulos vahvisti ultraääni tutkimuksen havaintoja. Lisäksi katetri venografia tuotti tarkempaa tietoa laskimopoikkeavuuksista. Vuotta myöhemmin saman tutkimusryhmän julkaisu keskittyi värikaiku doppler mittauksen arviointiin MS-tautipotilaiden laskimopoikkeavuuksissa. Kaikkiaan109 MS-tautipotilaan ja 177 kontrollien aivojen sekä kaulan laskimoiden poikkeavuuksia mitattiin sokkoutetusti värikaiku doppler menetelmällä. Kontrolliryhmässä todettiin 861 normaalia ja 24 poikkeavaa parametriä. MS-tautipotilaiden ryhmässä normaaleja arvoja löytyi 288 ja epänormaaleja oli 257. Terveillä verrokeilla ei yhdelläkään todettu kahta epänormaalia arvoa samassa yksilössä.
Rooman yliopiston Luciana Tromba et al tutkimuksessa analysoitiin myös sokkoutetusti 112 MS-tautipotilaan sekä 67 terveen verrokin laskimoita. Mittaukset teki yksi henkilö, jolla oli 30 vuoden kokemus ultraäänitutkimuksista. Tutkimuksen sokkoutus oli toteutettu niin, että tutkittava oli tuotu tutkimustuoliin ennen tutkijaa ja he eivät saaneet puhua keskenään. Ultraäänimittaukset tehnyt Luciana Tromba noudatti Zambonin ultraäänitutkimuksen menetelmää, vaikkakaan ei ollut saanut siihen erikseen koulutusta. Hän ei todennut CCSVI:tä kenelläkään terveellä verrokilla, sen sijaan kaksi CCSVI kriteeriä täyttyi 59,8 %:lla MS-tautipotilaista. CCSVI:n ultraäänitutkimisen koulutuksen ja harjoittelemisen puolesta kantaa ottanut, verisuonikirurgi Pietro Bavera kollegoineen julkaisivat oman tutkimuksensa, missä Zambonin dopplermetodilla tutkittiin kaikkiaan 823 MS-tautipotilasta sekä 60 verrokkia. MS-tautipotilailla CCSVI diagnosoitiin 90 %:lla ja terveillä kontrolleilla 5 %:lla. He tutkivat myös 127 laskimo-operoidun MS-tautipotilaan verenvirtausta dopplermittauksella ja toimenpiteen jälkeen tehty mittaus osoitti, että 69 %:lla (88/127) potilaista CCSVI kriteerit eivät enää täyttyneet. Parantunut veren hemodynamiikka assosioitui potilaiden oireiden helpottumisena.
Kanada-Italia yhteistyönä tehtyyn tutkimukseen osallistui kuusi klinikkaa, jotka noudattivat myös Zambonin dopplermetodia. Kaikkinensa klinikat tutkivat yhteensä 710 MS-tautipotilasta. CCSVI kriteerit täyttyivät 86 %:lla tutkituista potilaista. Muita tutkimuksen huomioita olivat se, että ikä ja potilaan invaliditeettipisteytys (EDSS) olivat CCSVI diagnoosiin liittyviä tekijöitä. Laskimosairauksien asiantuntija Marian Simka tutki kollegoidensa kanssa 70 MS-tautipotilaan laskimopoikkeavuuksia ja heilläkin tutkimusmetodina Zambonin dopplermetodi. Heidän tutkimuksessaan 90 prosentilla MS-tautipotilaista todettiin CCSVI. Heidän yleisin löytämänsä jugulaarilaskimon poikkeavuus toimimaton laskimoläppä tai muut patologinen virtauseste (membranaceous or netlike septum).
Samainen tutkijaryhmä (Simka et al) julkaisi ultraäänitutkimuksensa jälkeen varsin laajan kartoituksen, missä kaikkiaan 563 MS-tautipotilaan laskimot tutkittiin katetrivenografialla. Heidän tutkimuksessaan CCSVI todettiin 96 prosentilla tutkituista MS-tautipotilaista. Tutkijat itse pitivät tutkimuksensa vahvuutena sitä, että tutkimus toteutettiin menetelmällä, mitä pidetään alan kultaisena standardina.
CCSVI:tä on tutkittu myös menetelmällä, mikä tunnetaan nimellä pletysmografia. Vuonna 2012 julkaistussa pilottitutukimuksessa 40 terveen kontrollin ja 44 MS-tautipotilaan kaulanalueen laskimovirtauksia tutkittiin kaulalle asettavalla mittalaitteella. Tutkimuksessa kukin tutkittava asetettiin tutkimustuoliin, mikä käännettiin vaakatasosta pysyasentoon ja tutkittavien kaulalle asetettu mittalaite keräsi tietoa verenvirtauksen muutoksista. Tutkimus oli sokkoutettu eli mittajaavat eivät tienneet kumpaan ryhmään tutkittava kuului. Tutkimuksessa todettiin, että terveiden kontrollien jugulaarilaskimoiden ulosvirtaus tapahtui huomattavasti nopeammin kuin MS-tautipotilaiden. Tutkijat pitivät pletysmografiaa hyvin potentiaalina CCSVI:n tutkimiseen, koska menetelmä on objektiivinen ja kykenee erottamaan CCSVI:lle tyypillistä poikkeavaa laskimovirtausta. Tätä Zambonin kehittämää pletysmografia sovellusta hyödynnetään myös astronauttien laskimoverenvirtauksen tutkimuksessa ja Paolo Zamboni on avaruusjärjestö NASA:n ”Drain Brain” tutkimuksen päätutkija. Tutkimuksen tarkoitus on selvittää, että johtuvatko pitkään avaruudessa olleiden astronauttien päänsäryt ja neurologiset oireet laskimovirtauksen hidastumisesta. MS-taudin ja CCSVI:n välistä yhteyttä on selvitelty myös meta-tutkimuksilla. Vuonna 2011 kanadalaistutkijat (Laupacis et al) analysoivat aiempia tutkimuksia ja kelpuuttivat kahdeksan sellaista tutkimusta mukaan, joissa oli tutkittu CCSVI:tä sekä MS-tautia sairastavien että terveiden kontrollien ryhmissä. Heidän tulkinta oli se, että CCSVI liittyy MS-tautiin. Tosin he totesivat myös, että analysoiduissa tutkimuksissa saadut tulokset olivat poikkeuksellisen heterogeenisiä. Toinenkin meta-tutkimus julkaistiin 2011 ja siinä tutkijat (Thapar et al) analysoivat tehtyjä ultraäänitutkimuksien tuloksia. Heidänkin tulkinta oli se, että CCSVI:tä esiintyy enemmän MS-tautia sairastavilla kuin verrokeilla. Tutkimuksen päätelmässä tutkijat totesivat, että meta-tutkimuksen tulos olisi luotettavampi mikäli analysoiduissa tutkimuksissa olisi käytetty samanlaista ultraäänitutkimuksen menetelmää. Kolmas meta-tutkimus julkaistiin 2013 ja sen toteuttivat englantilaiset tutkijat (Zwischenberger et al). Meta-tutkimukseen sisällytettiin yhdeksän aikaisempaa tutkimusta, joista tehdyn analyysin mukaan CCSVI:llä ja MS-taudilla on yhteys, joskin aineiston perusteella eivät voineet vetää johtopäätöksiä kausaalisuuden suhteen.
CCSVI:n ja MS-taudin välisen yhteyden kritiikki
Roberta Lanzillo kollegoineen Tutkivat Napolissa CCSVI muutoksia MS-potilailla ja terveillä vapaaehtoisilla. Heidän aineistossaan MS-potilailla oli jonkin verran enemmän CCSVI muutoksia (80,8 %), kuin terveillä vapaaehtoisilla (47,4 %). CCSVI muutokset korreloivat kuitenkin parhaiten potilaiden ikään eikä MS-taudin vaikeusasteeseen.
Torinolainen tutkimusryhmä selvitti CCSVI muutoksien (vähintään 2 laskimomuutosta) yleisyyttä terveillä, MS-potilailla sekä muita neurologisia sairauksia sairastavilla potilailla. Heidän tutkimuksessaan ei tullut tilastollisesti merkittävää eroa ryhmien välille. CCSVI muutosten yleisyys ryhmissä oli: MS-potilaat 17,5 %, terveet 7,3 % ja muita neurologisia sairauksia sairastavat 11,5 %. Heikko assosiaatio yksittäisen ultraäänilöydöksen ja MS-taudin välillä saatiin verrattuna terveisiin kontrolleihin.
PLOS one lehdessä julkaistu kanadalainen tutkimuksen, jossa tutkittiin 100 MS-potilaan ja verrokin laskimoita ultraäänellä ja magneettitutkimuksella. Yksi tutkimusta tehneistä radiologeista oli saanut koulutuksen klinikassa, jossa myös Zamboni työskentelee. Yhdelläkään tutkimuksessa mukana olleista henkilöistä ei todettu CCSVI muutoksia.
Saksassa tehty tutkimus selvitti dopplerultraäänen ja magneettiresonanssivenografian avulla laskimopaluuta MS-tautipotilailla. Mukana oli 40 MS-tautia sairastavaa potilasta. Tutkimuksessa mitattiin sisäisen jugulaarilaskimon ja azygoslaskimon ahtaumaa, joka jaettiin kolmeen ryhmään 0–50 % ahtaumaan, 51–80 % ahtaumaan ja yli 80 % ahtaumaan. Vasta yli 80 % ahtauman todettiin vaikuttavan hemodynaamisesti merkittävästi. Ultaäänitutkimuksen perusteella vain 4 potilaalla todettiin poikkeamaa laskimopaluussa. Tutkimuksen pääasiallinen löydös oli, että verrattuna Zambonin alkuperäiseen tutkimukseen ultraäänellä todennettaviin CCSVI muutoksia oli saksalaisessa aineistossa huomattavasti vähemmän. Toisen saksalaisen tutkimusryhmän tutkimuksessa selvitettiin 20 MS-potilaan ja 20 verrokin laskimopaluuta. Tutkimus oli nk. kolmoissokkoutettu, jossa tutkimuksen suorittaja, datan analysoija ja tilastotieteilijä eivät tienneet tutkimushenkilön ryhmästä. Kenelläkään tutkituista ei todettu retrograadista virtausta. Yhdelläkään MS-tautipotilaista ja vain yhdellä kontrolleista oli kaksi CCSVI muutosta. Tutkijoiden johtopäätöksen mukaan heidän datansa ei tue esitettyä CCSVI:n ja MS-taudin välistä yhteyttä. Kolmannessa saksalaisessa tutkimuksessa selvitettiin MS-tautipotilaiden kallonsisäistä laskimopainetta verrattuna terveisiin verrokeihin. Mittarina käytettiin oftalmodynamometriä. Tutkimuksessa oli mukana 29 MS-tautia sairastavaa, 28 tervettä verrokkia ja 19 potilasta jolla kallonsisäinen paine oli kohonnut, mutta jolla ei ollut MS-tautia. Tuloksissa vain kolmannella ryhmistä oli kohonnut laskimopaine. Terveiden ja MS-potilaiden laskimopaineiden välillä ei todettu minkäänlaisia eroja. Neljännessä Saksassa tehdyssä tutkimuksessa tulokset olivat edellisten kanssa samoja. CCSVI muutosten suhteen eroja terveiden ja MS-tautia sairastavien välillä todettu. Tässä tutkimuksessa 56 MS-tautia sairastavaa ja 20 tervettä verrokkia. Kreikkalaisessa tutkimuksessa selvitettiin doppler-kaikututkimuksen keinoin laskimopaluun ongelmien ja MS-taudin yhteyttä. 42 MS-tautia sairastavaa potilasta ja 43 kontrollihenkilöä tutkittiin. Kriteereinä CCSVI:lle pidettiin laskimorefluksia kaulalaskimoista istualtaan ja seisaaltaan. Tutkimuksen yhteydessä tehtiin myös apnea testi ja valsalvan koe. Istualtaan refluksi todettiin yhdellä potilaalla (2 %) ja yhdellä kontrolliryhmään kuuluvalla. Valsalvan-manööverin yhteydessä refluksi oli todettavissa kolmella MS-potilaalla (7 %) ja neljällä kontrollilla (9 %). Näin ollen ryhmien välillä ei ollut eroja. Lisäksi Tel Avivilainen tutkimus on päätynyt aikaisemmin mainittujen tutkijoiden kanssa samanlaisiin tuloksiin. Heidän tapaus-verrokki tutkimuksessaan oli mukana 27 MS-tautia sairastavaa ja 32 tervettä verrokkia. Tutkimuksessa ei ryhmien välillä ollut CCSVI muutosten suhteen eroja.
Simka M et al tutkivat Puolassa CCSVI:n ja MS-taudin keston yhteyttä. Tässä tutkimuksessa he tekivät katetrivenografian ja vertasivat havaittuja CCSVI muutoksia MS-taudin kestoon. Tuloksissa oli heidän mukaansa heikko tilastollisesti merkityksetön korrelaatio MS-taudin keston ja CCSVI muutosten määrän kanssa. He päätyivät tutkimuksessa pitämään CCSVI muutoksia suurella todennäköisyydellä synnynnäisinä. Tutkimuksessa oli mukana 353 MS-tautipotilasta.
Englantilaisessa tutkimuksessa selvitettiin onko MS-tauti potilaiden aivo-selkäydinnesteen ferritiinipitoisuus koholla. Hypoteesina tutkimuksessa oli, että heikentynyt laskimopaluu lisää rautakertymää aivoparenkyymissä ja näin ollen nostaisi intratekaalista raudankuljettajaproteiinin määrää. Ms-tautipotilaiden ferritiinipitoisuuksia verrattiin sideroosipotilaisiin, SAV-potilaisiin meningoenkefaliittipotilaisiin ja verrokeihin. MS-tautipotilaiden ferritiinipitoisuudet intratekaalisesti eivät olleet koholla.
Harvardissa tutkittiin hiirillä laskimopaluun heikentymisen ja demyelinisaation välistä yhteyttä. Koehiirille (n=20) tehtiin molemmin puolin jugularis-laskimoihin ligaatio, joka heikensi laskimopaluuta mallintaen näin CCSVI-hypoteesiä. Kontrollihiirille tehtiin plasebo-operaatio (n=15) ja positiivisena kontrollina oli indusoitu encephalomyeliitti (n=8). Hiiriä seurattiin 6 kk ajan ja niille tehtiin CT-venografia. Lisäksi hiirille tehtiin histopatologinen arvio neuroinflammaation ja demyelinaation tutkimiseksi. Tutkimuksessa ei havaittu laskimoiden ahtauttavan toimenpiteen aiheuttavan minkäänlaista demyelinisaatiota tai neuroinflammaatiota. Paolo Zamboni totesi vastineessaan, että tutkimus vahvisti CCSVI:n vaikuttavan aivojen verenvirtaukseen, sillä vain laskimoahtautetuilla hiirillä ilmeni MS-diagnosoiduillakin todettua hypoperfuusiota eli verenvirtauksen heikkenemistä aivoissa.
Laskimoiden operointi ja hoitotulokset
Useimmissa tehdyissä alustavissa kliinisissä tutkimuksissa laskimoiden pallolaajennuksella on todettu positiivisia vaikutuksia MS-tautipotilaiden oireisiin. Tosin CCSVI laskimoahtaumissa käytettyjä toimenpiteitä tutkitaan edelleen, jotta tietyt ongelmakohdat saataisiin ratkaistua. Zamboni et al totesivat jo pilottitutkimuksessaan 2009, että noin puolella 47 %) operoiduista MS-tautipotilaista pallolaajennuksella avattu jugulaarilaskimo ahtautui uudelleen puolentoista vuoden tarkkailuaikana. Myös Veroux et al tekemässä tutkimuksessa osoittautui, että pallolaajennus oli riittämätön toimenpide osalle operoiduista MS-tautipotilaista. He luokittelivat tutkimansa MS-diagnosoidut kolmeen ryhmään ja vakavasti hidastuneen virtauksen ryhmässä (juglaarilaskimon tyhjenemisaika yli 6 sekuntia) noin kolmasosalla pallolaajennuksella ei saavutettu virtauksen korjaantumista. Lievemmissä virtausongelmissa (tyhjenemisaika 4–6 sekuntia) pallolaajennus sen sijaan korjasi virtausnopeutta lyhyellä aikavälillä mitattaessa.
Ensimmäisen kliinisen tutkimuksen CCSVI laskimoahtaumien hoitamisesta pallolaajennuksella toteutti Paolo Zambonin tutkimusryhmä, ja sen tulokset julkaistiin Journal of Vascular Surgery tiedejulkaisussa, loppuvuodesta 2009. Tässä pilottitutkimuksessa oli mukana 65 MS-tautipotilasta, kolmesta eri tautimuodosta (35 RR, 20 SP ja 10 PP). Tehdyn pallolaajennuksen vaikutuksia mitattiin 18 kk:n ajan. Tutkimuksessa todettiin, että pallolaajennus oli turvallinen hoitotoimenpide. Pallolaajennuksen myötä mitattiin laskimopaineen pieneneminen operoiduissa jugulaari- ja azygoslaskimoissa. MS-taudin liittyviä muutoksia todettiin erityisesti RR-muotoa sairastavassa ryhmässä; pahenemisvaiheiden määrä väheni, aktiivisten MS-leesioiden määrä laski (50 % > 12 %), potilaiden toimintakyky parantui merkittävästi. Elämänlaadun pisteytyksien (physcical ja mental QOL) parantumista todettiin kaikissa tautimuotoryhmissä (paitsi mental QOL ei muuttunut SP ryhmässä).
Yhdysvaltalaistutkijoiden lisäksi vuonna 2012 julkaistiin kaksi Paolo Zambonin tutkimusryhmän kartoitusta laskimoiden operoinnista. Functional Neurology tiedejulkaisussa esiteltiin tutkimus, missä selviteltiin laskimo-operaation tuloksellisuutta kahden vuoden aikavälillä. Tutkimus kohdentui RR-tautimuotoa sairastaviin MS-potilaisiin, joista 29 tilaa arvioitiin niin laskimoiden virtauksien kuin neurologisen tilan osalta. Pallolaajennuksen hemodynaamista tilaa seurattiin kolmen kuukauden välein tehdyssä ultraääni mittauksessa (Echo Color Doppler). Kahden vuoden aikana 16 MS-tautipotilaan jugulaarilaskimoiden virtaus säilyi hyvänä, mutta 11 potilaan kohdalla operaatio suoritettiin kahdesti ja kahdelle potilaalle kolmesti. MS-taudin pahenemisvaiheiden osalta todettiin tilastollisesti merkittävää vähenemistä; kahden vuoden aikana pahenemisvaiheiden keskiarvo oli 0,45 ja operaatiota edeltävänä kahden vuoden aikajaksona vastaava lukema oli 0,76 (p=0,021). MS-taudin invaliditeettiä osoittava EDSS arvo oli myös laskenut tilastollisesti merkittävästi neljän vuoden aikavälillä; kaksi vuotta ennen operaatiota mitattu ryhmän keskiarvo oli 2,27 ja kaksi vuotta operaation jälkeen ryhmän EDSS pisteiden keskiarvo oli 1,98 (p=0,037). Tutkijoiden mukaan operoitujen tilanteen kohentuminen liittyy todennäköisesti virtausesteiden korjaamiseen ja sen myötä parempaan verenvirtaukseen aivoissa. Tämän tutkimuksen tärkeä havainto oli myös se, että huomattavalla osalla potilaista operoitu kaulan jugulaarilaskimo ahtautuu uudelleen. Edellä mainittuun ongelmaan liittyen laskimosairauksien tiedelehti Phlebology julkaisi tapaustutkimuksen (Zamboni et al), missä italialaisella MS-tautia sairastavalla naisella pallolaajennuksen jälkeen todettiin hyvä hoitovaste, mutta todetut hyödyt katosivat kohtalaisen nopeasti. Kun naisen jugulaarilaskimoita tutkittiin tarkemmin, niin todettiin että kaulan omohyoid-lihas painoi jugulaarilaskimoa, estäen kunnollisen verenvirtauksen. Kyseinen lihas operoitiin kirurgisesti ja potilaan neurologisessa tilassa todettiin selkeä kohentuminen. Kaksi vuotta kirurgisen operaation jälkeen naisen EDSS arvo oli laskenut kaksi pistettä ja potilaan tuntohäiriöt sekä fatiikki olivat poistuneet.
Radak et al toteuttivat kliinisen tutkimuksensa paljolti samanlaisena kuin Zambonin ryhmän pilottitutkimus ja heidän tutkimus julkaistiin 2013 Phlebology lehdessä. Heidän tutkimukseen valittiin 72 MS-tautipotilasta (44 RR, 20 SP, 4 PP sekä 4 benigni), joiden tilaa seurattiin 1 kk, 6 kk ja 12 kk kohdissa. Operaatioiden tulos ilmeni hemodynaamisten mittauksien ja arvojen parantumisena. Zambonin pilottitutkimuksen mallia noudattaen, myös tässä tutkimuksessa todettiin laskimopaineen merkittävä väheneminen jugulaarilaskimossa (P < 0.05). Operaatioiden myötä potilaiden invaliditeettiä osoittava EDSS pistetys väheni merkittävästi (P < 0.01) ja noin puolet operoiduista ilmoitti tilansa kohentumisesta.
Yhdysvallat-Italia yhteistyössä tehty tutkimus (Zivadinov et al) julkaistiin Journal of Vascular and Interventional Radiology:ssa 2013. Tutkimuksen keskiössä oli pallolaajennuksen vaikutus selkäydinnesteen virtaukseen sekä potilaiden neurologiseen tilaan. Pilottitutkimukseen osallistui 15 MS-tautipotilasta, joilla todettiin myös CCSVI. Tutkittavat jaettiin kahteen ryhmään, joista ”välittömästi operoitavat” (8)operoitiin heti tutkimuksen alussa ja loput seitsemän eli viiveryhmä 6 kk kohdalla. Selkäydinnesteen virtaus arvioitiin kaikilta ennen ensimmäistä operaatiota ja mittauksen tulos oli se, että ryhmillä ei ollut merkityksellistä eroa virtauksessa tuolloin. Seuraava mittaus tehtiin 6 kk:n kohdalla ja tuolloin todettiin merkittävä ero operoitujen hyväksi (p=0.001). Tässä pilottitutkimuksessa tutkimuksessa todettiin yhteys hitaamman selkäydinnesteen virtauksen ja MS-taudin kliinisten oireiden ja MRI kuvien suhteen.
Buffalon yliopiston tutkijoiden kontrolloitu kliininen koe endovaskulaarihoidosta ei voinut todentaa CCSVI:n hoidon hyötyä MS-tautia sairastavilla. He pitivät tuloksia odottamattomina ja yllättävinä. Buffalon yliopiston tutkijat esittivät tuloksiaan American Academy of Neurology vuosikokouksessa San Diegossa. Kyseessä oli PREMISe (The Prospective Randomized Endovascular Therapy in MS) tutkimus, joka oli ensimmäinen prospektiivinen randomisoitu ja kontrolloitu tutkimus. Tärkeimmät löydökset tutkimuksessa olivat, että vaikka hoito osoittautui turvalliseksi, ei sillä ollut pysyvää hyötyä potilaiden oireisiin. Tutkimuksen ensimmäisessä vaiheessa tutkittiin hoidon turvallisuutta ja mukana oli 10 MS-tautia sairastavaa. Toisessa vaiheessa mukana oli 20 MS-tautia sairastaa, jotka randomisoitiin joko hoitoryhmään tai plasebohoitoa saaneeseen ryhmään. Hoitoa saaneen ja lume-ryhmän välille ei saatu tutkimuksessa eroa kliinisissä oireissa, MRI kuvauksessa todettavissa pesäkkeissä tai elämän laadussa. PREMISE-tutkimuksessa ei myöskään todettu operaation jälkeen eroa verenvirtauksessa operoitujen ja lume-toimenpide ryhmän kesken. Erityisesti tämä seikka tutkimuksessa herätti kritiikkiä, sillä toimenpiteen tarkoitus on korjata verenvirtausta.
Hoidon riskit ja turvallisuus
Vuonna 2012 julkaistiin erään amerikkalaisen tutkimusryhmän seurantatutkimus endovaskulaarihoitojen turvallisuudesta. Tässä tutkimuksessa mukana oli 240 MS-tautipotilasta, joille oli tehty yht 257 toimenpidettä. Kolmea potilasta lukuun ottamatta potilaat voitiin kotiuttaa kolmen tunnin päästä toimenpiteestä. 8,2 % potilaista sai toimenpiteen jälkeen päänsärkyä, joista yhdellä päänsärky kesti yli 30 päivää. Niskakipua ilmaantui 15,6 %:lle potilaista. Kolme potilasta (1,3 %) sai laskimotromboosin, joka vaati uudelleen hoitoon pääsyä 30 päivän sisällä. Kolme potilasta sai rytmihäiriöitä, joista kaksi vaati sairaalahoitoa. Tutkimusryhmä totesi vakavien haittavaikutusten ilmaantuneen 1,6 %:lle hoidetuista. He päätyivät suosittelemaan toimenpiteen jälkeistä ultraääntä varmistamaan stenttien aukiolon. Puolalaisessa tutkimuksessa endovaskulaarihoidoista selvitettiin toimenpiteen turvallisuutta. Tutkimuksessa oli mukana 564 toimenpidettä (pallolaajennus ja stenttaus) ja ne tehtiin 331:lle potilaalle. Stenttitromboosi ilmaantui 1,2 %:lle stenttioperaatioista ja yhdellä potilaalla jouduttiin kirurgisesti poistamaan pallolaajennusväline. Vähäisempiä haittavaikutuksia ilmaantui 2,4 %:ssa tapauksia.
Italialaisessa tutkimuksessa kartoitettiin endovaskulaariseen hoitoon liittyviä riskejä. Tutkimuksessa koottiin yhteen 462 toimenpiteen yhteydessä tulleita vakavia haittavaikutuksia. 15 potilasta eli 3,25 % oli saanut haittoja. Yleisimpänä haittavaikutuksena oli jugularistromboosi, jonka sai seitsemän potilasta. Tšekkiläisessä tapauskertomuksessa kuvattiin endovaskulaarisen hoidon jälkeen tulleita ongelmia. Kyseessä oli 51-vuotias nainen, jolla vuonna 1998 oli todettu MS-tauti. Hänelle tehtiin endovaskulaarihoito 2010, jonka yhteydessä asennettiin kolme stenttiä. Toimenpiteen jälkeen hänelle tuli oikean puoleista niskakipua. Kuvantamistutkimuksissa todettiin kahden stentin olleen pois paikaltaan oikealla puolella ja vasemman puoleisen stentin trombosoituminen. EDSS mittarilla hänen neurologinen toimintakykynsä oli huonontunut toimenpiteen jälkeen.
Eri puolilla maailmaa on meneillään erilaisia tutkimuksia, ja niitä julkaistaan melko usein. Merkittävimpänä tutkimuksena voidaan pitää Italian laajaa plasebokontrolloitua tutkimusta, joka tunnetaan nimellä Brave Dreams. Tähän usean klinikan laajaan tutkimukseen osallistuu 679 MS-tautipotilasta, joista osalle tehdään oikea operaatio ja osalle ei (sham operation). Tutkittavia seurataan ja arvioidaan monella tavoin vuoden ajan. Tutkimuksen aikataulu on muuttunut, joten tarkkaa aikataulua tutkimuksen valmistumisesta ei ole tiedossa.
Safka
Safka tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Safka on seuraavien henkilöiden nimi:
Richard Denning
Richard Denning oik. Ludwig Albert Heindrich Denninger Jnr (17. maaliskuuta 1914 Poughkeepsie, New York – 11. lokakuuta 1998 Escondido, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Denningin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1937 valmistunut Tytön ja laivaston puolesta. Vuosina 1937–1942 hän esiintyi pienissä rooleissa yli 50 elokuvassa. Yhdysvaltain liityttyä sotaan, Denning palveli laivastossa. Hän avioitui 1942 kauhuelokuvarooleistaan tunnetun näyttelijän Evelyn Ankersin kanssa. Kotiuduttuaan laivastosta Denning ei heti saanut näyttelijäntöitä, joten hän elätti itsensä hummerinkalastajana. Vuonna 1948 hän sai roolin Lucille Ballin vastanäyttelijänä radion suosikkikomediassa My Favorite Husband. Elokuvarooleja hänellä oli lähinnä B-elokuvissa tai sivurooleissa suuremmissa tuotannoissa, kuten elokuvassa Unohtumaton rakkaus vuonna 1957. Denning esiintyi myös useissa kauhuelokuvissa, kuten Mustan laguunin hirviö (1954) ja Day the World Ended (1956). 1960-luvun alkupuolella Denning vetäytyi elokuvista ja muutti Havaijille. Vuonna 1968 hänet kiinnitettiin kuvernöörin rooliin poliisisarjassa Hawaii Five-O, jossa hän näytteli sarjan päättymisen 1980 saakka.
Richard Denning on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Noshiro (1942)
Noshiro oli Keisarillisen Japanin laivaston Agano-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Yokosukan laivastoarsenaalilta, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1941. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1943.
Palvelus
Alus upotettiin 26. lokakuuta 1944.
Ekologinen genetiikka
Ekologinen genetiikka on yleistäen ekologisen ja geneettisen tutkimuksen toisiinsa yhdistävä ala eli se tutkii eliöiden ja populaatioiden sopeutumista erilaisiin ympäristöihin ja ympäristön vaikutusta geneettisen rakenteen muutokseen tai pysyvyyteen. Useiden sukupolvien pituiset ympäristön muutokset muuttavat populaation geneettistä rakennetta, eli ekologinen genetiikka tutkii juuri muun muassa näistä ympäristön paineista johtuvia geneettisiä muutoksia tai eroja.
Ekologisessa genetiikassa populaatioiden tasolla Hardyn–Weinbergin lakiin liitetään populaation kasvua kuvaava eksponentiaalinen tai logistinen komponentti, jolloin ympäristön populaatiota rajoittava paine otetaan huomioon. Alan peruskäsitteitä ovat muun muassa genotyyppi ja fenotyyppi eli perimä ja ilmiasu. Fenotyyppiin vaikuttaa lisäksi epälineaarinen muuntelukomponentti ”genotyypin ja ympäristön yhteisvaikutus” eli erilaiset genotyypit reagoivat eri tavoin ympäristön muutoksiin.
Ekologisen genetiikan voidaan jokseenkin sanoa olevan melko vanha ala. Ranskalainen kasvitieteilijä Henri-Louis Duhamel du Monceau teki jo 1700-luvun puolivälissä tutkimusta kasvien ja puiden sopeutumisesta ilmastoon. Hän huomasi lajien sopeutuneen tarkasti paikalliseen ilmastoon. Sopeutumisen perinnöllinen tausta selvitettiin vasta myöhemmin. Alan eräs tärkeä teos on englantilaisen E. B. Fordin Ecological Genetics vuodelta 1964. Ford korostaa teoksessa ekologisen genetiikan olevan muuta kuin populaatiogenetiikka tai evolutiikka.
Kauko Käyhkö
Kauko Käyhkö (5. huhtikuuta 1916 Pietari – 8. huhtikuuta 1983 Espoo) oli suomalainen laulaja, muusikko ja näyttelijä. Koulutukseltaan hän oli rakennusmestari.
Elämä
Käyhkön vanhemmat olivat ylikonduktööri Juho Käyhkö ja Aino Lovisa Palmros ja puolisot 1935–1948 Irja Johanna West ja vuodesta 1950 harmonikkataiteilija Eini Johanna Kotiranta. Kavo Käyhkö ja Kyösti Käyhkö olivat hänen veljiään.
Pietarissa syntynyt Kauko Käyhkö varttui Helsingissä ja teki ensimmäiset sävellyksensä jo 13-vuotiaana. Hän alkoi tuolloin soittaa myös erilaisissa yhtyeissä muun muassa rumpuja, banjoa ja kitaraa. Näistä voi mainita yhtyeen Amarillo, jonka kanssa hän teki ensimmäiset levytykset kitaristina 1934. Laulamisen Käyhkö aloitti 20-vuotiaana. Dallapé-orkesterin solistina hän teki ensimmäisen levytyksensä, kappaleen "Mustalaisvalssi", vuonna 1937. Hänestä tuli orkesterin vakituinen jäsen seuraavan neljän vuoden ajaksi. Tuolloin hän aloitti myös klassisen laulun opinnot oopperalaulaja Toivo Loukon johdolla. Hän otti laulutunteja myös T. Brödermanilta ja Heikki Teittiseltä sekä Italiassa Manlio Marcantonilta.
Käyhkö haavoittui rintamalla talvisodan loppupuolella 1940. Jatkosodassa Käyhkö työskenteli Aunuksen Radiossa ja lähti sen ohella mukaan teatteritoimintaan. Sodan jälkeen hän jatkoi näyttelemistä ja laulamista, mutta opiskeli edelleen myös klassista laulua. Hän antoikin kolme konserttia 1940-luvun lopulla. Viihdemaailma vei Käyhkön kuitenkin mukanaan. Hän esiintyi ahkerasti keikoilla ja radiossa. Hän toimi Iloisessa Teatterissa vuoden ja sen jälkeen vuosina 1948–1961 Radioteatterin päätoimisena näyttelijänä. Vuonna 1950 hänestä tuli yksi uuden lauluyhtyeen Kipparikvartetin jäsenistä. Samana vuonna hän vei vihille harmonikkataiteilija Eini Kotirannan (1921–1987), joka oli Suomen naisten harmonikkamestari vuosina 1945, 1946 ja 1947. Pariskunta teki paljon myös yhteisesiintymisiä.
Kauko Käyhkö teki laulusolistina kaikkiaan vajaat 300 levytystä, mutta itse hän arvioi näiden lisäksi olleensa mukana muusikkona tai Kipparikvartetin jäsenenä kaikkiaan liki tuhannessa levytyksessä. Hän osallistui kitaristina mm. Viljo Vesterisen Säkkijärven polkan levytykseen 1939.
Teatterin ja radion ohella Käyhkö esiintyi myös elokuvissa. Hänellä oli pääasiassa sivuosia yli 40 elokuvassa. Radioteatterista Käyhkö siirtyi vuonna 1961 television puolelle, jossa hän toimi tuottajana, ohjaajana ja juontajana. Hänen ohjelmistaan muistetaan muun muassa ”Suvisattumia”, ”Syyssattumia”, ”Iltaa, että mätkähtää”, ”Hengähä tok” ja ”Viihdeviehe”. Telvis-patsaan Käyhkö sai vuonna 1963. Vuonna 1969 Käyhkö jäi eläkkeelle Yleisradiosta.
Käyhkö kirjoitti kaksi muistelmateosta: ''Voi veljet! Kipparikvartetti (1971) ja Dallapén tarina'' (1976).
Kauko Käyhkö sai kaksi kultalevyä, jotka tulivat varsin erihenkisistä kappaleista: "Rovaniemen markkinoilla" (1951) ja "Rakastan sinua, elämä" (1963).
Käyhkö asui yhdessä elämänsä vaiheessa Helsingin Etu-Töölössä Arkadiankatu 20:ssä, mistä kertoo muistolaatta talon seinässä. Myöhemmin hän asui Espoon Tapiolassa, jossa hän myös kuoli yllättäen kotonaan 67-vuotiaana.
Epäselvyydet nimimerkistä K. Raikko
Kauko Käyhkö teki joukon kappaleita, joihin hän laittoi tekijäksi K. Raikko, mutta Elbe Häkkinen oli ehtinyt rekisteröidä nimimerkin nimiinsä aikaisemmin kuin Käyhkö. Asiasta käytiin oikeutta. Oikeuden päätös oli, että Elbe Häkkinen saa Teosto-korvaukset näistä kappaleista, vaikka ne olivatkin Kauko Käyhkön tekemiä.
Salanimet
Kauko Käyhkö käytti seuraavia salanimiä:
Juorkuna (järvi)
Juorkuna on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Juorkunan kylässä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on yksi Juorkunan ja Särkijärven kylien välisen Kiiminkijoen osuuden järvilaajentumista. Muita Särkijärven–Juorkunan alueella sijaitsevia järvilaajentumia ovat Hamarinjärvi, Hakojärvi ja Kaihlanen.
Matti Yrjänä Joensuu
Matti Yrjänä Joensuu oli Suomen arvostetuimpia rikoskirjailijoita. Joensuun tuotanto käsittää. Hänelle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto vuonna 1982, Vuoden johtolanka -palkinto vuosina 1985, 1994 ja 2004, ja hän oli kaksi kertaa Finlandia-ehdokkaana. Joensuun teoksia on käännetty noin.
Joensuun romaanien päähenkilö, vanhempi konstaapeli Timo Harjunpää, on sympaattinen henkilöhahmo, joka suhtautuu yhtä inhimillisesti työssään kohtaamiinsa rikollisiin kuin perheeseensä. Joensuu kuvaa myös henkilöittensä ajatusmaailmaa. Sukunimen Harjunpää kirjailija lainasi vuonna 1966 virkatehtävässä kuolleelta konstaapeli Reino Harjunpäältä.
Kirjailija-toimittaja Jarkko Sipilä on kehunut etenkin Matti Yrjänä Joensuun kykyä kuvata tapahtumia, tilanteita ja tunnelmia.
Ura
Joensuu valmistui poliisiksi vuonna 1973 ja toimi rikostutkijana Helsingin poliisilaitoksen väkivaltatoimistossa sekä päivystävänä ylikonstaapelina, kunnes hän jäi eläkkeelle vuonna 2006.
Vuosina 1976–1986 Joensuulta ilmestyi runsaasti kirjoja, noin yksi vuodessa. Yhtä lukuun ottamatta kirjojen päähenkilö oli Timo Harjunpää. Sitten julkaisutahti harveni. 1990-luvulla ilmestyi vain yksi Harjunpää-kirja.
Eläkkeelle jäätyään Joensuu muutti Valkeakoskelle. Helsingissä häntä häiritsivät monet muistot ikävistä rikoksista, joita hän oli selvittänyt aikoinaan. Hänen viimeisiä vuosiaan leimasi erakoituminen.
Yksityiselämä
Joensuulla oli kolme tytärtä, joista yksi on juontaja Anu Pensola.
Tuotannon piirteet
Esikoisromaanissaan Väkivallan virkamies Joensuu esittelee rikollisten ja poliisien tyyppejä. Tapahtumapaikkana on Helsinki, joka kuvataan kovana kaupunkina jossa poliisit työskentelevät työpaineessa. Keskeisiä Joensuun kuvaamia työtehtäviä ovat väkivalta- ja henkirikokset. Päähenkilönä on konstaapeli Timo Harjunpää, jota ei kuvata sankarina, vaan usein epäonnistuvan, tiukkoja paikkoja jännittävän miehen, joka vapaa-ajalla sulkeutuu perhepiiriin. Herkkyys on kuitenkin tutkinnassa Harjunpään etu, koska se tarkoittaa herkkävaistoisuutta. Esikoisromaanin jälkeen Joensuu jatkoi Harjunpää-aiheita tuomalla kirjoissaan esille sellaisia ihmisryhmiä, joilla on taipumus joutua tekemisiin poliisin kanssa. Monet näistä ovat sosiaaliseen ahdinkoon joutuneita, jolloin tarinakin liikkuu yhteiskunnan reuna-alueilla.
Rikos on Joensuun teoksissa psyykkiseltä pohjalta syntynyt teko ja yhteiskunnan rakenteen tuotos.
Timo Boll
Timo Boll (s. 8. maaliskuuta 1981 Erbach) on saksalainen ammattimainen pöytätennispelaaja, joka pelaa pöytätenniksen Bundesliigassa, Borussia Düsseldorfin joukkueessa.