cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tom Tataranowicz
Ura
Sittemmin vuodesta 1999 lähtien Tataranowicz on työskennellyt oman animaatiostudion Tom T. Animationin parissa, sekä perustamassaa Gang of Seven Animationilla.
Venera 4
Venera 4 oli Neuvostoliiton kohti Venusta laukaisema avaruusluotain, jonka laskeutumisosa leijui laskuvarjon varassa Venuksen kaasukehässä kohti planeetan pintaa. Kaasukehä paljastui luultua kuumemmaksi ja tiheämmäksi. Laskeutumiskapseli tuhoutui Venuksen kaasukehässä ennen pintakosketusta. Silti tämä luotain oli menestys.
Venera 4 oli ensimmäinen luotain, joka teki suoria mittauksia toisen planeetan kaasukehästä. Se teki ensimmäisen kemiallisen analyysin Venuksen kaasukehästä, ja totesi sen muodostuvan lähinnä hiilidioksidista, eikä sillä olisi lainkaan typpeä.
Se laukaistiin 12. kesäkuuta 1967. 18. lokakuuta 1967 luotain saapui Venuksen kaasukehään ja laukaisi joukon antureita: kaksi lämpömittaria, ilmapuntarin, radio-korkeusmittarin ja kaasukehän tiheyden mittarin. Itse emäalus osui suunnilleen kohtaan 19 N, 38 E.
Circuito del Jarama
Circuito del Jarama (aik. Circuito Permanente del Jarama) on moottorirata Madridin itsehallintoalueella Espanjassa.
Siellä ajettiin Formula 1 -luokan Espanjan GP:tä yhteensä yhdeksän kertaa 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla. Se sijaitsee E5-eurooppatien varrella San Sebastián de los Reyesin kunnassa, noin 26 kilometriä maan pääkaupungista Madridista pohjoiseen. Nimensä se on saanut lähistöllä virtaavasta Jaramajoesta.
Circuito del Jaraman on suunnitellut myös Zandvoortin ja Suzukan suunnittelusta vastannut John Hugenholtz, ja se valmistui vuonna 1967. Rata koostuu lyhyestä pääsuorasta ja lukuisista tiukoista mutkista, jonka vuoksi ohittaminen sillä oli erittäin vaikeaa. Viimeinen Formula 1 -osakilpailu sillä ajettiin kaudella 1981, jonka jälkeen se todettiin liian kapeaksi kyseiselle luokalle. Nykyään radalla järjestetään muita urheiluauto- ja moottoripyöräkilpailuja.
Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 1950
Vuoden 1950 telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut käytiin Sveitsin Baselissa 14.–16. heinäkuuta. Kyseessä olivat ensimmäiset MM-kilpailut toisen maailmansodan jälkeen.
Miesten telinevoimistelussa isäntämaa Sveitsin joukkue oli erittäin vakuuttava, ja myös Suomen joukkueen panos oli vahva. Naisten telinevoimistelussa vahvimmin esiintyi Helena Rakoczyn johdolla Puola.
Baselin MM-kilpailut oli ensimmäinen kerta, kun suomalainen telinevoimistelija selviytyi virallisille MM-mitaleille (Heikki Savolainen voitti moniottelun ja rekin epävirallisissa MM-kilpailuissa 1931), ja seuraavan kerran samaan saavutukseen ylsi Jani Tanskanen 47 vuotta myöhemmin.
Saint Joseph
Saint Joseph voi tarkoittaa seuraavia:
Henri Malundama
Henri Malundama (s. 8. kesäkuuta 1995 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa. Malundaman pelipaikka on vasen laitapuolustaja tai laitalinkki. Hänellä on sekä kamerunilaisia että kongolaisia sukujuuria.
Tampereella syntynyt Malundama edusti lähes koko junioriuransa TKT:tä. Vuonna 2010 hän kävi Valioliigassa tuolloin pelanneen Blackburn Roversin harjoitusleirillä. Vuonna 2013 Malundama siirtyi Kakkosessa pelanneeseen TPV:hen, jota hän ehti edustaa kahdeksan ottelun verran, ennen kuin Ykkösessä pelannut Ilves osti nuoren pelaajan. Malundama osui heti debyyttiottelussaan Ilveksen paidassa Tammelan stadionilla. Kaudella 2013 hän pelasi seitsemän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2014 otteluita kertyi jo 18, mutta maaleja ei tullut yhtään. Kaudeksi 2015 Ilves nousi Veikkausliigaan, mutta Ilves vuokrasi hänet Kakkosessa pelanneen AC Kajaanin riveihin.
Malundama on edustanut Suomea kolmesti alle 15-vuotiaiden maajoukkueessa 2010.
Ethics
Ethics on englanninkielinen, neljästi vuodessa ilmestyvä filosofinen tiedejulkaisu, jota julkaisee The University of Chicago Press. Se on perustettu vuonna 1890. Ethics on keskittynyt moraalifilosofiaan, poliittiseen filosofiaan ja oikeusfilosofiaan. Siinä julkaistut artikkelit käsittelevät myös taloutta ja yhteiskuntateoriaa. Lisäksi siinä julkaistaan keskusteluja ja kirja-arvosteluja.
Échelle-hilaspektrometri
right|250px Échelle-hilaspektrometri on optinen hila-järjestelmä, jota voidaan käyttää spektrometriassa. Tässä hilatyypissä heijastavan hilan urat on muotoiltu siten, että heijastuvan valon määrä on optimoitu tiettyyn suuntaan ja korkeammilla diffraktion kertaluvuilla. Tällöin päästään suureen suhteelliseen tarkkuuteen ja voidaan havaita parhaimmillaan muutaman miljardisosan suuruisia muutoksia valon aallonpituudessa, kuten esimerkiksi eksoplaneettojen etsinnässä käytettävässä HARPS-mittalaitteessa.
Red de difracción
Luutapallo
thumb|400px|Ottelutilanne Luutapallo on kaukalojäällä ilman luistimia pelattava palloilulaji. Pelivälineenä käytetään jääkiekkomailan tapaisia ”luutia”. Luutapalloa on pelattu Kanadassa ja Yhdysvalloissa koko 1900-luku, mutta Suomessa vasta vuodesta 1989.
Luutapallon säännöt
Palloa saa myös potkia. Pelaajat käyttävät solumuovipohjaisia kenkiä, jotka ikään kuin imeytyvät jään pintaan.
Luutapallo Suomessa
Suomessa pelattu, ns. Moskovan luutapallon versio, poikkeaa huomattavasti kanadalaisesta esikuvastaan. Pelivälineenä on yhdessä kädessä pidettävä luudasta ja teipistä valmistettu lyhytvartinen maila. Pelialueen koko on vain puolet normaalista jääkiekkokaukalosta. Luistimien sijasta jäällä käytetään erikoisvalmisteisia tossuja, joita valmistetaan muun muassa Kanadassa. Pelisäännöt ovat samat kuin jääkiekossa. Peli saapui Suomeen Moskovasta liikemiesten ja diplomaattien mukana 1980-luvun lopulla. Luutapallo, joka tuotiin Suomeen, sai alkunsa Moskovassa 1970-luvulla. Finnish Broomball Association (myöhemmin Suomen Luutapalloliitto) järjesti ensimmäisen luutapallosarjan Moskovassa 1970-luvun lopulla. Aktiivisimmillaan Suomessa oli 1990-luvun puolessa välissä noin 200 luutapallon harrastajaa. Luutapalloliitto järjesti vuosittain SM-sarjan ja Suomen Cupin. Näiden lisäksi perinteeksi muodostui Luutimathule-joukkueen Hyvinkäällä järjestämä Kuutamoturnaus. Varta vasten luutapalloa varten rakennetut kentät ovat sijainneet Helsingissä Talissa (1989), Pohjois-Haagassa (1990), Ruskeasuolla (1991–1994) sekä Kallion Haapaniemenkentällä (1995–1998). Viimeiset vuodet luutapalloa pelattiin Vuosaaren jäähallin harjoituskaukalossa. 2000-luvun alussa lajin suosio hiipui, ja toistaiseksi viimeinen Suomen Luutapalloliiton järjestämä mestaruussarja pelattiin vuonna 2001.
A Date With Mr. Marstio
A Date With Mr. Marstio on suomalaislaulaja Harri Marstion toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1984.
Sipoon seurakunta
Sipoon seurakunta oli Sipoossa toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Se perustettiin 1400-luvun alussa ja lakkautettiin vuonna 1965.
A Date With Mr. Marstio
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Pedro Hietanen.
Sipoon seurakunta
Sipoo mainitaan ensimmäisen kerran Porvoon kappelina vuonna 1340 ja itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 tai 1425. Seurakunnan enemmistökieli oli alusta lähtien ruotsi. Ainakin 1700-luvulta lähtien seurakunnassa pidettiin jumalanpalveluksia ja muita toimituksia myös suomeksi. Sipoon seurakunnan pappien tuli osata kumpaakin kieltä ja yleensä myös seurakunnan muutkin työntekijät osasivat molempia. 1960-luvun alussa suomenkielisten osuus seurakunnan jäsenistä nousi neljännekseen. Piispantarkastuksessa todettiin, että seurakunta oli syytä jakaa. Porvoon tuomiokapituli antoi jakomääräyksen ja vuoden 1965 alusta lähtien seurakunta jaettiin Sipoon suomalaiseen ja Sipoon ruotsalaiseen seurakuntaan. Papit ja kanttorit siirtyivät ruotsalaiseen seurakuntaan ja suomalaiseen seurakuntaan perustettiin uudet kirkkoherran ja kanttorin virat. Diakonissat ja taloushallinto pysyivät seurakuntien yhteisinä. Vuonna 2003 Sipoon kielisuhteet muuttuivat niin, että kunnan asukkaiden enemmistö oli nyt suomenkielinen ruotsinkielisen sijaan. Tämän myötä Sipoon seurakuntayhtymä siirtyi Porvoon hiippakunnasta Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulin alaisuuteen.
Luutapallo
Luutapallo Suomessa
Myös curlingin suomalaiseksi nimeksi ehdotettiin joskus lajin Suomen-alkuaikoina luutapalloa.
Sipoon seurakunta
Seurakunnan viimeinen kirkkoherra oli rovasti Odert Lindqvist, josta tuli Sipoon ruotsalaisen seurakunnan ensimmäinen kirkkoherra.
Lina Gennari
Lina Gennari (22. maaliskuuta 1911 Bologna – 11. lokakuuta 1997 Rooma), oikealta etunimeltään Carolina, oli italialainen näyttelijä, tanssija ja laulaja joka joutui lähes sattumalta elokuva-alalle Raffaello Matarazzon valitessaan hänet tuttavapiiristään naispääosaan ensimmäiseen näytelmäelokuvaansa Treno popolare (1932).
Gennari oli aloittanut uransa teatterinäyttämöllä 20-vuotiaana subrettina itävaltalaisten Schwarzin veljesten teatteriryhmässä, ja sai pian osan Ralph Benatzkyn suositussa operetissa Valkoinen hevonen. Näyteltyään Matarazzon ensimmäisessä elokuvassa, hän jatkoi teatterinäyttämöllä, saavuttaen 1940-luvun alkuvuosina suuren yleisön suosion, päättäen lopulta melko menestyksekkään teatteriuran 1950-luvun puolivälissä.
Hänen elokuvaroolinsa, kaiken kaikkiaan kahdeksan, olivat enimmäkseen suhteellisen pieniä sivuosia. Matarazzon vuonna 1937 ensi-iltansa saanessa seitsemännessä elokuvassa Sono stato io! (”Se olin minä!”) Gennari näytteli revyytanssija Fiammettan roolissa periaattessa itseään. Fiammettan viettelemistä yrittävää Carlinoa näytteli aikansa suosituimpiin farssi-näyttelijöihin kuulunut Peppino De Filippo. Myös Peppinon sisar Titina ja veli Eduardo olivat mukana samassa elokuvassa, eikä Gennari tässä täysiä katsomoita vetävässä seurassa voinut välttyä tulemasta tunnetuksi kasvoksi koko maassa. Tosin elokuvalehti Cine-Magazzino arvostelussaan kuittasi hänen suorituksensa kehumalla hänen kauniita alaraajojaan, kasvonpiirteitä mainitsematta.
Gennaria ei oikeastaan voi pitää varsinaisena elokuvanäyttelijänä, ja onpa jopa arvioitu että hänen ottamisensa mukaan elokuva-alan tietokirjoihin mahdollistaa yksi ainoa suoritus, nimittäin hänen roolitulkintansa Vittorio De Sican elokuvassa Umberto D. – elämän vanki (1952), jossa hän tulkitsi vakuuttavasti köyhän eläkeläisen Umberton julmaa ja itsekästä vuokraemäntää Antoniaa.
Ken Mattingly
thumb|right|Ken Mattingly, Yhdysvaltain Apollo-ohjelmaan osallistunut astronautti. Thomas Kenneth Mattingly II (s. 17. maaliskuuta 1936) on yhdysvaltalainen avaruuslentäjä. Mattingly valittiin Yhdysvaltain avaruusohjelmaan vuonna 1966. Hänen piti aluksi osallistua Apollo 13:n kuulennolle. Mattingly altistui kuitenkin vihurirokkovirukselle, ja hänen pelättiin sairastuvan lennon aikana, joten hänet korvasi Jack Swigert. Mattingly ei kuitenkaan sairastunut.
Kun Apollo-lento nro 13 joutui pahoihin teknisiin vaikeuksiin kuulennon alkuvaiheen aikana, aluksen happisäiliön räjähdyksen myötä, osa kuualuksen laitteista vikaantui samalla. Mattingly nousi keskeiseen rooliin pelastussuunnitelmaa mallinnettaessa. Toiminnan mallintaminen ja ennalta harjoitteleminen maassa oli tarpeen esimerkiksi energian säästöä ja ilman puhdistusta varten. Alus ja sen miehistö saatiin pelastetuksi.
Mattingly osallistui kuulentoon Apollo 16, mikä tapahtui vuonna 1972. Hän toimi komentomoduulin ohjaajana, eikä siten siis laskeutunut kuuhun. Kuuhun laskeutumisen jälkeen, Mattingly suoritti avaruuskävelyn samalla lennolla joka oli neljäs, EVA4. Lentoa komensi John Young. Mattingly osallistui STS-lentoihin vielä 1980-luvulla, missä käytettiin avaruussukkulaa. Mattingly päätti avaruuspilotin uransa vuonna 1985. Hän on myös Yhdysvaltain laivaston lentäjä sekä sotilasarvoltaan kontra-amiraali.
Apollo 13 -lentoon perustuvassa vuoden 1995 Hollywood-elokuvassa Mattinglyn roolissa nähdään Gary Sinise.
Delta Force: Land Warrior
Delta Force: Land Warrior on NovaLogicin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna Windowsille. Peli on seuraaja Delta Force 2:lle ja sarjan kolmas osa.
Pelissä aiemmista osissa käytetty vokseligrafiikka on korvattu polygonipohjaisella.
Pelaaminen
Pelaaja on Delta Force -erikoisjoukkojen sotilas.
Vastaanotto
Pelillä on MetaCritic-kerääjäpalvelussa 74/100 pistettä.
Pelit-lehti antoi pelille arvosanaksi 78/100 pistettä arvostelussaan.
Erik Ahlman
Erik Gustaf Ahlman (8. toukokuuta 1892 Turku – 27. elokuuta 1952 Helsinki ) oli suomalainen filosofi ja kielitieteilijä.
Ahlman toimi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun filosofian ja teoreettisen kasvatusopin professorina vuosina 1935–1948 sekä rehtorina 1940-1948, ja Helsingin yliopiston käytännöllisen filosofian professorina 1948–1952.
Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat Arvojen ja välineiden maailma (1920), Kulttuurin perustekijöitä (1939) ja Ihmisen probleemi (1953). Lisäksi hän suomensi Egon Friedellin kolmiosaisen Uuden ajan kulttuurihistorian, jonka WSOY julkaisi vuosina 1930−1933.
Erik Ahlmanin tytär oli Turun yliopiston psykologian professori Kirsti Lagerspetz (1932–2001). Suvun filosofista perinnettä ovat jatkaneet Jyväskylän ja Turun yliopistossa käytännöllisen filosofian professorina toiminut Eerik Lagerspetz (s. 1956) ja Åbo Akademin filosofian professori Olli Lagerspetz (s. 1963).
Esko Mattila
pienoiskuva|Esko Mattila (vasemmalla) ja [[Heikki Savolainen (näyttelijä)|Heikki Savolainen vuonna 1972.]] Esko Väinö Kalervo Mattila (15. elokuuta 1920 Ii – 23. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä-ohjaaja.
Esko Mattila oli kiinnitettynä Oulun Näyttämöllä 1946–1948, Joensuun kaupunginteatterissa 1948–1950, Lahden kaupunginteatterissa 1950–1951 ja Jyväskylän Työväen Teatterissa 1951–1955. Vuosina 1955–1961 Mattila toimi Kotkan kaupunginteatterin ohjaaja-näyttelijänä ja sitten Joensuun kaupunginteatterin johtajana vuoteen 1965, jolloin hän siirtyi näyttelijäksi MTV-teatteriin. Mattila näytteli paljon Pyynikin kesäteatterissa, esimerkiksi Niskavuoren Aarnea ja Jussi Koskelaa näytelmässä Täällä Pohjantähden alla. Hän näytteli pitkään myös Intimiteatterissa. Vuonna 1983 Mattilalle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen ansiomerkki.
Mattila on näytellyt myös elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat punapäällikkö Kalle Ylöstalo elokuvissa Täällä Pohjantähden alla ja Pohjantähti, kirkkoherran rooli elokuvassa Mies joka ei osannut sanoa ei sekä Vorošilovin rooli minisarjassa Sodan ja rauhan miehet. Hän oli aviossa Raija Järvisen kanssa vuodesta 1950 alkaen.
Mattila on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Andrei Kirilenko
Andrei Kirilenko voi viitata seuraaviin:
Saulo Kepsu
Saulo Kepsu (s. 1933 ) on erityisesti paikannimien tutkimukseen erikoistunut suomalainen historiantutkija ja tietokirjailija. Kepsu väitteli vuonna 1981 Pohjois-Kymenlaakson kylännimiä koskevalla tutkimuksella ja on sen jälkeen julkaissut useita tutkimuksia ja tietokirjoja.
Vuonna 1996 Kepsu sai Pietarin paikallishistoriaa koskevista tutkimuksista myönnettävän Antsiferov-palkinnon teoksestaan Pietari ennen Pietaria. Teos käännettiin sen jälkeen myös venäjäksi.
Darryl Jones
Darryl Jones (s. 11. joulukuuta 1961, Chicago) on yhdysvaltalainen basisti. Hän on vaikuttanut useissa yhtyeissä ja työskennellyt sessiomuusikkona.
Darryl Jones on soittanut muun muassa Miles Davisin, Stingin, Madonnan ja Eric Claptonin taustayhtyeissä. Vuodesta 1993 lähtien hän on toiminut Rolling Stonesin basistina kiertueilla sekä levyillä, olematta kuitenkaan yhtyeen virallinen jäsen.
Petsi
pienoiskuva|Puoliksi petsattu laudanpätkä. Petsi on puunkäsittelyyn tarkoitettu vesi-, öljy- tai liuotinohenteinen väriaine, joka muuttaa puumateriaalin alkuperäistä väriä, jättäen kuitenkin sen syyrakenteen näkyviin.
Vesipetsi
Vesipetsi myydään joko valmiiksi veteen liuotettuna tai värijauheena. Jauhe sekoitetaan lämpimään veteen ja värin voimakkuutta voi säädellä veden määrällä. Vesiohenteisella petsillä on kuitenkin taipumus nostaa puunsyiden päät pystyyn, jättäen pinnan karheaksi. Siksi vesipetsattu pinta edellyttää yleensä huolellista hiontaa ennen viimeistä lakkauskerrosta. Petsattava pinta kannattaa kostuttaa vedellä ja hioa hienolla paperilla ennen petsausta.
Öljypetsi
Öljypetsi tunkeutuu syvälle puuhun ja kuivuu hitaasti, mikä helpottaa tasaisen lopputuloksen aikaansaamista myös suurille käsiteltäville pinnoille. Tästä syystä öljypetsiä käytetään usein esimerkiksi puulattioiden käsittelyyn.
Liuotinpetsi
Liuotinpetsi kuivuu nopeasti, eikä juuri nosta puun syitä pystyyn. Liuotinpetsien käyttö on työturvallisuussyistä vähentynyt merkittävästi ja myös niiden saatavuus on heikentynyt.
Salibandyn Euroopan cup 1993
Salibandyn Euroopan cup 1993 voi viitata seuraaviin turnauksiin:
Helge Lemmetyinen
Helge Juhani Lemmetyinen (s. 26. heinäkuuta 1947 Pernaja) on kemian professori ja entinen Tampereen teknillisen yliopiston ympäristötekniikan osaston johtaja. Lemmetyinen sai lokakuussa 2011 Millennium-tunnustuspalkinnon yhdessä Jouko Korppi-Tommolan kanssa aurinkokennoteknologioiden kehittämisestä.
Lemmetyinen nimitettiin silloisen TTKK:n ensimmäiseksi kemian professoriksi vuonna 1993. Hän jäi eläkkeelle 2015. Hän on julkaissut noin 350 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia ja ohjannut yli 220 diplomityötä.
Norman Singer
Norman Singer on yhdysvaltalainen televisioanimaatiosarjojen tuottaja. Hän oli vastaava tuottaja Prätkähiiret-piirrossarjan ensimmäisen kolmen tuotantokauden ajan. Singer oli myös BattleTechin vastaavana tuottajana vuonna 1995
Apple A5
Apple A5X
Apple A5X on Applen maaliskuussa 2012 julkistama kaksiytiminen järjestelmäpiiri, jota käytetään kolmannen sukupolven iPadissa. Sirussa on lisäksi neliytiminen PowerVR-grafiikkasuoritin.
Mikroarkkitehtuuri
Suoritin käyttää Cortex-A9-arkkitehtuuria.
Gallo
thumb|vasen|100px|Gallonkielinen kyltti [[Rennesin kaupungin metrossa.]] Gallo on Ranskassa puhuttu kieli. Se on romaaninen kieli ja kuuluu oïl-kieliin, mutta toisinaan se on määritelty ranskan murteeksi. Sitä puhutaan Bretagnessa ja Länsi-Ranskassa pitkin Normandian rajaa. Itä-Bretagnen (Haute Bretagnen) alue tunnetaan gallon kielestä, ja sen länsiosassa bretonin kielellä on ollut ilmeisempää vaikutusta gallon kieleen läheisyyden vuoksi, mutta kaiken kaikkiaan gallon sanasto on enimmäkseen latinalainen.
Historia
Gallo kuuluu oïl-kieliin, jotka ilmestyivät Ranskaan 500-luvulla. Gallo erkani muista kielistä lähinnä säilyttämällä muita oïl-kieliä vanhempia piirteitä. Galloa puhuttiin alkujaan Marche de Neustriessa, joka vastaa Bretagnen ja Normandian rajamaita, ja Le Mansissa Mainessa, josta se levisi Bretagnen länsiosiin. Gallo kärsi aikaisista yhteyksistään ranskan kieleen, mutta se säilyi kuitenkin pitkään elinvoimaisena kielenä. Ranskan vallankumouksen jälkeen sen asema alkoi heiketä hallinnon ajaessa ranskaa koko kansan kieleksi pienten alueellisten kielten kustannuksella.
Asema
150px|thumb|oikea|Kaksikielinen tienviitta [[Loudéacissa.]] Rennesin kaupungin yhdellä metroasemalla kyltit ovat sekä ranskaksi että galloksi, mutta muuten kieli ei juuri näy samalla tavalla kuin bretoni. Nykyisin galloa opetetaan seitsemässä korkeakoulussa ja seitsemässä valtion lukiossa. Yksityiset koulut eivät tarjoa gallon kielen opetusta. Vuodesta 1982 gallon on voinut suorittaa toisena kielenä yliopistoissa. Gallon on valtio tunnustanut alueelliseksi vähemmistökieleksi vuodesta 2008. Useat ranskalaiset pitävät gallon kieltä kuitenkin vain surkeasti puhuttuna ranskana. Itä-Bretagnen Pays Gallon alueella yhtyeet, kuten Tri Yann, ovat alkaneet laulaa galloksi (tosin Bretagnessa kiinnostuksen herättäminen ja kielien elvytys arkikielinä keskitetään bretonin kieleen).
Anamarija Lampič
Anamarija Lampič (s. 17. kesäkuuta 1995 Ljubljana) on slovenialainen ampumahiihtäjä ja maastohiihtäjä. Hän on maastohiihdon MM-mitalisti ja sprintin maailmancupin voittaja. Seuratasolla Lampič edustaa TSK Triglav Kranjia. Hän on erikoistunut sprintteihin. Toukokuussa 2022 hän ilmoitti vaihtavansa maastohiihdosta ampumahiihtoon.
Arvokilpailut
Lampič on osallistunut viisiin nuorten MM-kilpailuihin. Vuonna 2012 hän voitti nuorten MM-pronssia viestistä Erzurumista. Vuonna 2012 Lampič voitti myös hopeaa viiden kilometrin kilpailusta nuorten olympialaisista Innsbruckista. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän saavutti 2013 pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä ja 7,5 kilometrin kilpailussa.
Falunin MM-kilpailuissa 2015 Lampič sijoittui Slovenian joukkueen ensimmäisen osuuden hiihtäjänä viestissä kymmenenneksi, perinteisen hiihtotavan sprintissä 36:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmähiihdossa 45:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan parisprintissä Katja Višnarin kanssa kahdeksanneksi, viestissä ensimmäisen osuuden hiihtäjänä 13:nneksi, vapaan hiihtotavan sprintissä 20:nneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 34:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli vapaan hiihtotavan parisprintissä Alenka Čebašekin kanssa kuudes, henkilökohtaisessa perinteisen hiihtotavan sprintissä seitsemäs, viestissä avausosuuden hiihtäjänä kahdeksas ja 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 27:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Lampič voitti hopeaa perinteisen parisprintissä. Vapaan sprintissä hän oli 17:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti perinteisen hiihtotavan sprintissä pronssia. Hän saavutti pronssia myös vapaan hiihtotavan parisprintissä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 12:nneksi ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17:nneksi.
Maailmancup
Lampič debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2013 Asiagon sprintissä sijoittuen sijalle 51. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti tammikuussa 2015 Otepään perinteisen sprinistä sijoituttuaan sijalle 11. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan seitsemäs Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2016. Tämä oli Lampičin paras sijoitus maailmancupin osakilpailussa kunnes hän voitti perinteisen hiihtotavan sprintin Pyeongchangissa helmikuussa 2017. Hän voitti Tour de Skillä 2019–2020 Lenzerheiden vapaan hiihtotavan sprintin ja Val di Fiemmen perinteisen sprintin. Hän sijoittui samalla kaudella toiseksi Dresdenin vapaan ja Oberstdorfin perinteisen hiihtotavan sprinteissä. Sprintticupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2020–2021 hän oli toinen Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä. Samalla kaudella hän oli kolmas Dresdenin ja toinen Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprinteissä. Hän oli toinen myös Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän voitti Eva Urevcin kanssa Ulricehamnin vapaan hiihtotavan parisprintin helmikuussa 2021. Hän voitti sprintticupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksanneksi. Joulukuussa 2021 hän sijoittui Davosin ja Dresdenin vapaan hiihtotavan sprinteissä kolmanneksi. Hän sijoittui Tour de Ski-kiertueen avausosakilpailussa Lenzerhaiden vapaan hiihtotavan sprintissä kolmanneksi. Hän sijoittui kolmanneksi myös Drammenin kaupunkisprintissä maaliskuussa 2022. Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä hän oli toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja sprintticupissa toiseksi.
Xiaomi Pocophone F1
Muotoilu
Pocophone F1 käyttää rungossaan polykarbonaattimuovia ja on tarjolla kolmessa eri värissä; mustana, sinisenä ja punaisena. Puhelimen etuosassa on 6,2 tuuman näyttö, jossa kuvasuhde on 18,7:9 ja resoluutio 2246 × 1080 pikseliä.
Suoritin ja muisti
Mallista riippuen Pocophone tulee joko kuuden tai kahdeksan gigatavun RAM-muistilla varustettuna. Lisäksi tallennusmuisti vaihtelee mallista riippuen 64, 128 ja 256 gigatavun välillä. Yhteistä kaikille malleille on Qualcommin Snapdragon 845 -suoritin ja Adreno 630 -grafiikkapiiri, jotka toimivat nestejäähdytyksellä.
Kamerat ja multimedia
Pocophone F1:ssä on 20 megapikselin etukamera. Puhelimen takaa löytyy puolestaan kaksi kameraa, jotka ovat tarkkuudeltaan 12 ja 5 megapikseliä. Lisäksi puhelimen takana on LED-salama ja sormenjälkilukija.
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa on esiasennettuna Android 8.1 "Oreo" Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Albert Salmi
pienoiskuva|Albert Salmi [[Karamazovin veljekset (elokuva)|Karamazovin veljesten (1958) trailerissa.]] Albert Salmi (11. maaliskuuta 1928 Brooklyn, New York – 22. huhtikuuta 1990 Spokane, Washington) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka oli taustaltaan amerikansuomalainen.
Brooklynissä asuneeseen suomalaiseen siirtolaisperheeseen syntynyt Salmi kävi armeijan ja alkoi vuonna 1951 opiskella metodinäyttelemistä Lee Strasbergin ohjauksessa Actors Studiossa. Vuonna 1955 Salmi näytteli Bussipysäkki -produktiossa Broadwaylla ja muutamassa muussa Broadway-näytelmässä. Hänelle tarjottiin myös miespääosaa vuoden 1956 elokuvaan Bussipysäkki, jossa naispääosassa näytteli Marilyn Monroe. Salmi kuitenkin kieltäytyi roolista, koska ei vielä tuolloin pitänyt esiintymisestä kameran edessä.
Salmi ehti näytellä uransa aikana myös lukuisissa televisiosarjoissa, kuten Wagon Train, Bonanza, Virginialainen, Takaa-ajettu, A-Team, Dallas ja Ritari Ässä.
Salmi ja hänen vaimonsa Roberta löydettiin 23. huhtikuuta 1990 kuolleina kotoaan Spokanesta, Washingtonista. Poliisin johtopäätöksen mukaan Salmi oli ampunut ensin vaimonsa ja sitten itsensä.
Rosalba Carriera
thumb|Omakuva, pastelli, 1715 Rosalba Giovanna Carriera (7. lokakuuta 1675 Venetsia – 15. huhtikuuta 1757 Venetsia) oli venetsialainen rokokooajan taidemaalari, joka tunnettiin erityisesti muotokuvistaan ja miniatyyreistään sekä pastellivärien käytöstään. Carriera nousi tunnetuksi nuuskarasioihin maalaamistaan miniatyyrimuotokuvista, ja hän oli ensimmäinen, joka käytti niiden pohjana norsunluun väriä. Miniatyyriensä ansiosta Carriera sai roomalaisen Pyhän Luukkaan akatemian jäsenyyden 25. ikävuoteensa mennessä, ja hänestä tuli suosittu muotokuvamaalari Venetsiassa. Carriera siirtyi Pariisiin vuosiksi 1720–1721 ja saavutti sielläkin suosiota. Hän sai paljon tilauksia, joista yhden lapsikuningas Ludvig XV:n muotokuvasta. Hän pääsi myös Ranskan kuninkaallisen akatemian jäseneksi. Vuonna 1730 hän maalasi lyhyen aikaa Wienin hovissa. Carriera menetti näkönsä viimeisinä vuosinaan ja kuoli Venetsiassa 81-vuotiaana.
Billboard 200
pienoiskuva|Billboard 200 -listan logo. Billboard 200 on lista kahdestasadasta eniten myyneestä musiikkialbumista ja EP-levystä Yhdysvalloissa. Listaa julkaisee viikoittain Billboard-aikakauslehti.
Pariisin maailmannäyttely (1900)
thumb|Vuoden 1900 Maailmannäyttelyn suuri sisääntuloportti. thumb|Näyttelyalueen kartta
Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttely oli Pariisissa 15. huhtikuuta – 12. marraskuuta 1900 järjestetty maailmannäyttely. Siihen osallistui yli 50 miljoonaa ihmistä, mikä oli ennätyksellinen määrä. Näyttelyssä oli yli 76 000 näytteilleasettajaa. Suuresta huomiosta huolimatta näyttely oli Ranskan hallitukselle tappiollinen.
Suomen paviljonki
Vuoden 1900 maailmannäyttelyssä pääpaino oli siirtynyt enemmän kulttuuriselle puolelle, teollisuuden jäädessä pienemmälle huomiolle. Suomen paviljongissa ei varsinaista teollisuutta ollut laisinkaan, vaan olivat esillä erillisissä teollisuuspalatseissa. Esimerkiksi Arabian posliinit olivat esillä muualla. Suomen Paviljonki voitti näyttelyssä Grand Prixin, mutta palkinto ei tullut Suomelle vaan Venäjän näyttelykomissiolle.
Maailmannäyttelyssä suomalaiset palkittiin 11 Grand Prixilla, 26 kultamitalilla, 45 hopeamitalilla, 42 pronssimitalilla ja 32 kunniamaininnalla (Mention Honorable).
Samanaikaisesti maailmannäyttelyn kanssa pidettiin Pariisissa myös toiset nykyaikaiset olympialaiset.
Carl David Skogman
oikea|pienoiskuva|pysty|Carl David Skogman Carl David Skogman (26. lokakuuta 1786 Pernaja – 20. helmikuuta 1856 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsin talouspolitiikkaan vahvasti vaikuttanut valtiosihteeri ja vapaaherra.
Skogmanin isä oli Pernajan kirkkoherra Jacob Skogman ja äiti Maria Magdalena Starck, äitinsä puolelta hän kuului Serlachius- ja Nylander-sukuihin. Skogman opiskeli Turun akatemiassa ja auskultoi Turun hovioikeudessa. Virkauransa hän aloitti vuonna 1804 siviilitoimituskunnan kanslistina Tukholmassa, ja vuonna 1809 hänestä tuli kauppa- ja finanssitoimikunnan sihteeri. Tässä toimessa hän teki useita matkoja, muun muassa Englantiin, Länsi-Intiaan, Yhdysvaltoihin ja Ruotsin hallussa olleelle Guadaloupe-saarelle. Hän omaksui matkoillaan liberaalit raha- ja tullipolitiikan periaatteet ja osallistui niiden toteuttamiseen Ruotsissa. Hänellä oli useita tehtäviä hoidettavanaan, kuten ylipostitirehtööri, kauppakollegion presidentti, konvoijikommissariaatin puheenjohtaja ja useiden eri komiteoiden jäsen 1820- ja 1830-luvuilla. Vuonna 1819 hänestä tuli valtiosihteeri ja vuonna 1826 hänet aateloitiin. Samana vuonna Skogman koki toisaalta valtiosihteerinä Ruotsin valtion talousromahduksen. Skogmanin rahapolitiikkaa arvostelivat sekä kuningas että oppositio. Vuoden 1838 katulevottomuuksien seurauksena hän erosi valtiosihteerin virastaan ja jättäytyi kokonaan kauppakollegion työhön. Vapaaherraksi kirjallisuutta ja taiteita harrastanut Skogman korotettiin vuonna 1854. Nuoruudenmuistelmansa Minnen af lediga stunder hän oli julkaissut jo 1846.
Skogmanin puoliso vuodesta 1817 oli Ulrika Scharp.
Dassault Super Étendard
Dassault Super Étendard on ranskalaisvalmisteinen lentotukialuksilta toimiva hävittäjäpommittaja. Koneen ensilento tapahtui 28. lokakuuta 1974. Sitä valmistettiin vuosina 1978–1983 yhteensä 85 kappaletta, joista 71 toimitettiin Ranskan ja loput neljätoista Argentiinan merivoimille.
Argentiina käytti koneita Falklandin sodassa, jossa ne upottivat Exocet-ohjuksilla brittiläisen hävittäjän HMS Sheffieldin ja huoltoaluksen SS Atlantic Conveyorin.
Tekniset tiedot
right|300px
Herkku & Partanen
thumb|250 px|Herkku ja Partanen juontavat ohjelmaa studiosta ja katsovat etukäteen kuvattua tarinaa. thumb|250 px|Neljännen jakson teemana rakastuminen. Teemaan liittyvässä tarinassa näyttelevät Mikko Kivinen ja Eija Vilpas. Herkku & Partanen on vuosina 1995–1996 MTV3-kanavalla lähetetty suomalainen televisiosarja, joka on Eija Vilppaan ja Mikko Kivisen käsikirjoittama ja Inkeri Pilkaman ohjaama.
Ohjelma koostui Herkun ja Partasen juonnosta ja valmiiksi kuvatusta näytelmästä. Jokaisessa jaksossa on tietty teema, muun muassa flirtti, kateus, rakastuminen, suvaitsemattomuus ja ahneus, jonka pohjalta Eija ja Mikko vuoroviikoin kirjoittivat tarinan. Herkku (Vilpas) ja Partanen (Kivinen) juonsivat televisio-ohjelmaa ja katsoivat etukäteen nauhoitettua tarinaa.
Eija Vilppaan ja Mikko Kivisen lisäksi vakionäyttelijänä oli Hannele Lauri. Heidän lisäksi jokaisessa jaksossa oli vierailevia näyttelijöitä muun muassa Juha Veijonen, Aake Kalliala, Mari Vainio, Esko Hukkanen, Ville Virtanen, Satu Silvo ja Sinikka Sokka.
Dan Wheldon
Daniel Clive "Dan" Wheldon (22. kesäkuuta 1978 Emberton, Olney, Englanti – 16. lokakuuta 2011 Las Vegas, Nevada, Yhdysvallat) oli brittiläinen autourheilija. Hän tuli kuuluisaksi IRL-sarjan kuljettajana, voittaen lajin mestaruuden 2005 sekä Indianapolis 500 -kilpailun 2005 ja 2011.
Wheldon oli naimisissa pitkäaikaisen assistenttinsa Susie Behmin kanssa, ja heille syntyi kaksi poikaa: Sebastian (s. 2009) ja Oliver (s. 2011).
Kuolema
thumb|Kuva onnettomuudesta Wheldon menehtyi kauden 2011 viimeisessä kilpailussa, IZOD IndyCar World Championshipissä Las Vegasissa, tapahtuneessa 15 auton joukkokolarissa. Hän törmäsi edellä ajavaan autoon, minkä jälkeen hänen autonsa lähti lentoon ja murskautui lopulta reunavalliin. Myöhemmin sairaalassa Wheldonin todettiin kuolleen saamiinsa vammoihin.
Otto III
thumb|200px|Otto III:n kruunaus keisariksi. Otto oli tuolloin vasta 16-vuotias, joten parta on taiteilijan kuvitelma.
Otto III (980 – 23. tammikuuta 1002) oli Saksan kuningas vuosina 983–1002 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 996–1002. Hän oli Otto II:n poika.
Otto III oli vain 3-vuotias, kun hänen isänsä kuoli ja hänet nimitettiin Saksan kuninkaaksi ja samalla Italian kuninkaaksi. Tähän aikaan ei germaanien hallitusjärjestelmässä tunnettu alaikäisen sijaishallitsijaa, mutta käytännössä haliitsijana toimi vuosina 983–991 hänen äitinsä Theofano ja vuosina 991–994 hänen isoäitinsä Adelheid Burgundilainen. Nuori hallitsija otti itse ohjat käsiinsä 15-vuotiaana vuonna 995.
Otto III oli suuntautunut kahteen suuntaan: toisaalta soturikuninkaaksi ja toisaalta uskonnollisuuteen. Hän aikoi yhdistää nämä rakentamalla imperiumin, jonka pääkaupunkina olisi Rooma. Hänen esikuvinaan olivat Konstantinus Suuri ja Kaarle Suuri. thumb|left|200px|Otto III noin vuonna 1000. Paavi Gregorius V kruunasi vuonna 996 Otto III:n keisariksi. Pian hän joutui vahvistamaan asemaansa alistamalla itäpuolella asuvat slaavikansat, vaikkakin operaatio jäi häneltä kesken. Seuraavat vuodet kuluivat Italian alueen asioita järjestellessä. Paaviksi hän nosti neuvonantajana Gerbert Aurillacilaisen nimellä Sylvester II.
Rooman asukkaat nousivat pian vastarintaan vierasta hallitsijaa vastaan. Kerran vihamielinen kansanjoukko saarsi hänet palatsiinsa, josta hän pääsi ulos vasta pitkällisten neuvottelujen avulla. Hän vietti sen jälkeen aikaa pyhiinvaelluksilla ja luostareissa, esimerkiksi Ravennassa. Hän ehti vielä auttamaan Unkarin kuningasta Tapania ja alistamaan kapinoivan Beneventumin herttuakunnan. Tammikuussa 1002 Otto III oli sotajoukkoineen matkalla kukistamaan Roomassa puhjennutta kapinaa, kun hän yllättäen kuoli, todennäköisesti malariaan. Otto III oli naimaton ja lapseton, joten hänen seuraajakseen tuli hänen serkkunsa Henrik II (Henrik II Pyhä).
Rahola
Rahola on Tampereella sijaitseva kaupunginosa, joka kuuluu kaupungin läntisiin kaupunginosiin. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Tampere–Pori-rataan, lännessä Kalkkuun ja Villilään, idässä Kaarilaan ja etelässä Pyhäjärveen. Se sijaitsee lähellä Tampereen ja Nokian rajaa, ja se voidaan jakaa kahteen maantieteelliseen alueeseen, Ala-Raholaan ja Ylä-Raholaan.
Raholan halki kulkevat 1973 valmistunut Nokian moottoritie (valtatie 12) ja vanha tie (Nokiantie) sekä moottoritieltä Tesomajärven kaupunginosaan johtava Tesoman valtatie.
Historiaa
Pirkkalan pitäjään kuulunut Raholan kylä mainittiin ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa, jonka mukaan kylässä oli neljä taloa. Näistä Ippinen ja Jurvala ovat säilyneet nykyisessä kadunnimistössä. Sittemmin yksi taloista hävisi. Rahola-nimen pohjana on mahdollisesti oravannahkaa tarkoittanut sana raha, joka voi viitata entisajan eränkäyntiin. Rahola kuului vuodesta 1639 Pirkkalan emäseurakunnan Harjun kappeliin. Kappeliseurakunta sai vuonna 1645 oman kirkon, joka purettiin vuonna 1848; seurakunta lakkautettiin vuonna 1841. Kirkon sijaintipaikalla on muistomerkki sekä hautakappeli ja siitä muistuttaa myös Kappelinkatu. Raholan kylän kolme taloa lahjoitettiin vuonna 1650 sotamarsalkka Carl Gustaf Wrangelille ja yhdistetty Raholan tila muodostettiin 1690-luvulla säterirustholliksi. 1700-luvun alkupuolella tila joutui Gaddin suvulle ja se toimi tämän jälkeen muun muassa kestikievarina ja käräjäpaikkana. Tilan päärakennus on peräisin vuodelta 1796 ja myös piha-alueella oleva pirttirakennus on samalta ajalta.
Tampereen kaupunki osti Raholan tilan vuonna 1935 ja alue siirrettiin Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Raholan ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1944.
Raholan kaupunginosan länsirajalla oleva kadunnimi Vanha kirkkotie viittaa ylöjärveläisten muinaiseen kulkutiehen Harjun vanhalle kirkolle, joka sijaitsi Nokiantien varrella lähellä Kaarilan kaupunginosaa. Nimen alkuperäinen muoto on ollut Vanhan kirkon tie, mutta nykyisin se olisi harhaanjohtava, koska paikalla ei ole enää mitään vanhaa kirkkoa ja nykyisin tunnettu Tampereen Vanha kirkko sijaitsee kaupungin keskustassa. Huokauskivenkujan nimi perustuu paikalla aikanaan olleeseen suureen, läpimitaltaan 3–4 metriä olleeseen kiveen, jonka luona kirkkoväki oli matkaa tehdessään pysähtynyt lepäämään, syömään eväitään ja vaihtamaan kenkiään.
Ylä-Rahola
Ylä-Rahola sijaitsee harjun päällä, Ristimäen kaupunginosan vieressä. Rautatie erottaa kaupunginosat. Ylä-Raholan vanhempi osa on täynnä vanhoja omakotitaloja, kun taas uudemmalla alueella on enemmän uutta rakentamistyyliä edustavia rivitaloja ja paritaloja. Ylä-Raholassa sijaitsee Raholan koulu, kehitysvammaisten laitos sekä kahvila Raholan Nurkka. 1960-luvulta saakka Raholassa toimi Leo Haikosen pitämä kyläkauppa. Haikonen jäi eläkkeelle lokakuussa 2015, jolloin myös kauppa lopetti toimintansa.
Ala-Rahola
Ala-Rahola sijaitsee Pyhäjärven rannalla. Jurvalanaukiolla ja sen läheisyydessä sijaitsevat kaikki Raholan tärkeimmät palvelut, kuten lounasravintola, Raholan Ripen Pub, kahvila Kesti-Tupa, Raholan Kioski, Tampereen Mediakulma Oy, yksi parturi, kaksi kampaamoa ja Raholan päiväkoti.
Ala-Raholassa on huomattavasti enemmän kerrostaloja kuin Ylä-Raholassa. Omakotiasutus on keskittynyt lähinnä Ippisenkadun ja Voionmaankadun varsille. Ala-Raholassa sijaitsee myös kaksi lastenkotia ja kulttuurihistoriallisesti arvokas luonnonsuojelualue-puisto, Piikahaka.
Matonpesu onnistuu Raholassa Pyhäjärven lähettyvillä. Kävellen matonpesupaikkaan pääsee Jurvalankadun eteläpäästä alikulusta, autolla Kaarilan kautta Simolankatua pitkin puhdistamon ohi. Raholan uimapaikka ja 600 metrin rantaviiva sijaitsevat matonpesupaikan lähettyvillä.
Lainvalvojat
Lainvalvojat on suomalainen dokumentaarinen televisiosarja, joka seuraa Helsingin poliisilaitoksen väkivalta-, huume- ja joukkojenhallintayksiköiden sekä järjestys- ja koirapoliisin toimintaa. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi 7. lokakuuta 2009, toinen kausi 11. helmikuuta 2011, kolmas kausi 3. huhtikuuta 2012 ja neljäs kausi 15. lokakuuta 2013.
Rahola
Ala-Rahola
Ala-Raholassa sijaitseva Voionmaankatu on nimetty kansansivistysmies, professori Väinö Voionmaan mukaan. Voionmaa asui Raholassa sijainneessa huvilassa muutamia vuosia 1890-luvulla.
Lainvalvojat
Century Filmsin tuottamaa sarjaa esittää Sub-kanava. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on julkaistu DVD:nä.
Jaksot
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sisältää 12 jaksoa, toinen kausi 8 jaksoa, kolmas kausi 12 jaksoa ja neljäs kausi 34 jaksoa.
Herb McKenley
Herbert ”Herb” Henry McKenley (10. heinäkuuta 1922 Pleasant Valley, Jamaika – 26. marraskuuta 2007) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
YYA (albumi)
YYA on Punatähtien ensimmäinen pitkäsoittolevy.
Herb McKenley
Helsingin olympiakisoissa 1952 McKenley sai kaksi henkilökohtaista hopeamitalia. Yhdysvaltain Lindy Remigino oli nopeampi 100 metrillä, jossa neljä parasta saivat ajan 10,4. George Rhoden voitti 400 metriä, kun tällä kertaa hitaasti aloittanut, kaksi tuntia aiemmin välieränsä voittanut McKenley ei saanut häntä loppusuoralla kiinni. Molemmat saivat ajan 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja otti Yhdysvaltain Charles Mooren yli 10 metrin etumatkan kiinni. Rhoden pysyi ankkuriosuudella johdossa, ja Jamaika voitti kultaa maailmanennätysajalla 3.03,9.
YYA (albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Kalervo sekä sanoittanut Aatos ja Varma Kosto, ellei toisin mainittu.
Herb McKenley
McKenley toimi uransa jälkeen muun muassa Jamaikan olympiakomitean jäsenenä. Hän kuoli marraskuussa 2007. Kuolinsyytä ei ole kerrottu, mutta hän joutui olemaan elämänsä viimeiset kaksi viikkoa sairaalahoidossa.
Hz
Hz tarkoittaa seuraavia:
Walk Along
Kappale ei päässyt kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisessä semifinaalissa, eikä siten päässyt finaaliin.
Valkotupakka
Valkotupakka (Nicotiana alata) on Etelä-Amerikasta kotoisin oleva kasvilaji. Siitä on jalostettu isokukkainen lajike koristekasviksi. Se on yksivuotinen kukkakasvi, joka on perhosten suosiossa.
Itsenäisyys
Itsenäisyys eli suvereniteetti tarkoittaa valtiolle, organisaatiolle tai hallitukselle samaa kuin itsemääräämisoikeus, kun toinen vaihtoehto on olla jonkin muun hallittavana. Itsenäisyyden saavuttaminen edellyttää joskus väkivaltaista irrottautumista. Itsenäisyyttä juhlistetaan useissa maissa kansallisena merkkipäivänä.
Itsenäisyydellä voi olla eri asteita, jolloin osa asioista on omassa päätäntävallassa, kun taas joissakin asioissa joudutaan noudattamaan jonkun muun sanelemia tai yhdessä laadittuja ehtoja.
Half-Life: Decay
Half-Life: Decay on Gearbox Softwaren kehittämä ja Sierra Entertainmentin julkaisema lisäosa ensimmäisen persoonan ammuntapelille Half-Life. Decay julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001.
Muiden Gearboxin kehittämien lisäosien tapaan Decay sijoittuu alkuperäisen Half-Lifen tapahtumiin. Pelattavina päähahmoina pelissä ovat Gordon Freemanin kollegat, tohtorit Gina Cross ja Colette Green. Pelissä on yhdeksän tasoa ja yksi bonustaso, jossa ohjataan kahta vortigauntia.
Pelaaminen
Half-Life: Decay on toimintavetoinen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli on monilta osin poikkeuksellinen lisäosa Half-Life-pelisarjaan, sillä se painottuu tehtävien suorittamiseen yhteistyön avulla. Pelaajat ohjaavat kahta Gordon Freemanin kollegaa tohtori Gina Crossia (Lani Minella) ja Colette Greenia (Kathy Levin), joiden silmin tapahtumat kuvataan. Toisin kuin aiemmilla pelattavilla hahmoilla, Decay:n protagonisteilla on ääninäyttelijät. Päästyään pääpelin läpi pelaajat saavat ohjattavakseen kaksi vortigaunt-olentoa lisäkentässä.
Juonta kuljetetaan eteenpäin kohtauksilla, jotka vaikuttavat satunnaisilta mutta ovat käsikirjoitettuja. Peli on aiemmista Half-Life -pelisarjan osista poiketen jaoteltu erilaisiin alueisiin, joiden päätyttyä peli vaihtaa tason seuraavaan, ja näyttää pelaajille taulukon josta ilmenee pisteet ja edistyminen.
Läpi pelin pelaajan aseistus pysyy samanlaisena. Aseistus koostuu pääosin realistisista tuliaseista ja sorkkaraudasta, jota käytetään lähitaisteluaseena. Useimmilla aseilla on myös toissijainen hyökkäys: esimerkiksi rynnäkkökiväärillä voi laukaista aseeseen liitetyn kranaatinheittimen.
Kentissä on saatavilla ammus- ja terveyspaketteja sekä seiniin kiinnitettyjä HEV-puvuille suunniteltuja terveyden ja suojauksen lataamislaitteita, joilla pelaajat voivat ladata omaa suojaliiviään. Latauslaitteet ovat ulkonäöltään hieman erilaisia, kuin aikaisemmissa osissa.
Pelin viholliset koostuvat pääosin Half-Lifesta tutuista Xen-ulottuvuuden avaruusolioista. Pelin erikoiskentässä pelaajat kohtaavat Yhdysvaltain hallituksen lähettämiä Hazardous Enviroment Combat Unitin, HECUn, erikoissotilaita sekä mustia operatiiveja.
Maailma
Opposing Forcen pääasiallisena tapahtumapaikkana ja peliympäristönä toimii Black Mesan tutkimuskeskus, joka on kuvitteellinen tutkimuslaitos New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Black Mesa rakennettiin 1950-luvulla, jolloin Yhdysvaltain asevoimat rakensi joukon huippusalaisia, strategisesti tärkeitä ydinohjussiiloja New Mexicon autiomaahan. Neuvostoliiton romahdettua ja kylmän sodan päätyttyä siiloilla ei enää ollut sotilaallista merkitystä, minkä johdosta Yhdysvaltain hallitus päätti muuttaa entisen sotilastukikohdan tutkimuslaitokseksi. Hylättyjä siiloja laajenettiin ja niihin rakennettiin tutkimustiloja.
Pelin toinen tapahtumapaikka on avaruusolioiden kotimaailma Xen, joka muistuttaa kaasusumun ympärille muodostunutta leijuven pienten asteroidien tai saarten muodostamaa rykelmää.
Prologi
New Mexicon osavaltiossa sijaitsevassa Black Mesan tutkimuskeskuksessa tapahtuu onnettomuus. Gordon Freeman -niminen tiedemies työntää kristallinäytteen vastakappalespektrometriin, mikä aiheuttaa [fiktiivisen] resonannsikaskadin ja synnyttää portaalin maan ja Xen-ulottuvuuden välille. Lopulta resonanssikaskadi kasvaa ja tuhoaa ison osan keskuksesta. Xenistä portaalien kautta matkaavat avaruusoliot ovat vihamielisiä ja keskuksen työntekijät kutsuvat apua. Hallitus lähettää Black Mesaan HECU-erikoisyksikön, jonka tehtävänä on avaruusolioiden sekä työntekijöiden eliminoiminen, jotta nämä eivät kertoisi laitoksen huippusalaisista kokeista.
Juoni
Tarina sijoittuu Black Mesan huippusalaiseen laboratorioon, jossa kaksi tohtoria, 25-vuotias Gina Cross sekä 37-vuotias Colette Green, saavat tehtäväkseen avustaa tieteellisessä kokeessa tohtori Gordon Freemania. He saapuvat Anomalous Materials-laboratorioon, jossa heidän esimiehensä tohtori Richard Keller ohjaa Crossin ja Greenin avustamaan tuntemattoman kristallinäytteen toimittamisessa Freemanille.
Freemanin suorittaessa kokeen, jossa näyte asetetaan vastakappalespektrometriin, niin kutsuttu resonanssikaskadi käy toteen ja alkaa raunioittaa tutkimuslaitosta siirtäen samalla muukalaisrotuja heidän kotimaailmastaan Xenistä maapallolle. Keller määrää Crossin ja Greenin kuljettamaan tohtori Rosenbergin maan pinnalle hälyttämään Yhdysvaltain erikoisjoukot apuun. Onnistuttuaan tässä Cross ja Green palaavat tohtori Kellerin luo Rosenbergin jäädessä odottamaan joukkojen saapumista.
Saavuttuaan Kellerin luo Cross ja Green avustavat Freemania laukaisemaan avaruusraketin ja aktivoimaan eräänlaisen majakan, joiden tulisi sulkea ulottuvuusrepeämä. Pian Cross ja Green tuhoavat erään uuden rodun, nimeltään Race X, lajin Spriten ennen kuin se ehtii vahingoittaa laitteistoa. Laitteen käynnistäminen aiheuttaa Crossin ja Greenin jatkuvaa telesiirtymistä Xeniin, ja takaisin maapallolle. Vaikka toimenpide ei sulkenut ulottuvuusrepeämää, se heikensi sen voimaa huomattavasti. Lopulta Cross ja Green palaavat turvallisesti maahan, ja Keller kiittää heitä menestyksestään.
Hahmojen kohtalo ei selviä itse pelissä, mutta Opposing Forcessa pelaaja voi löytää Xenistä Crossin ruumiin vedenalaisesta altaasta, ja Blue Shiftissä Greenin ruumiin voi nähdä kelluvalla saarella.
Pelin Vortigaunt-kampanjassa pelaaja ohjaa kahta vortigauntia joiden tehtävänä on toimittaa kolme kristallia Nihilantille armeijan kynsistä. Samat kristallit nähdään Half-Life:n Nihilant-kampanjassa, jossa Nihilant käyttää kristallien voimaa parantuakseen.
Merlene Ottey
Merlene Joyce Ottey OD (s. 10. toukokuuta 1960 Hanover, Jamaika) on jamaikalaissyntyinen, vuodesta 2002 alkaen Sloveniaa edustanut pikajuoksija. Ottey on saavuttanut MM-kisoissa kolme kultaa, neljä hopeaa ja seitsemän pronssia; olympialaisissa hän on saanut kolme hopeaa ja kuusi pronssia. 23 arvokisamitalia on enemmän kuin yhdelläkään toisella yleisurheilijalla.
Hän on juossut kaikkien aikojen kuudenneksi parhaan ajan naisten 100 metrillä ja kolmanneksi parhaan ajan 200 metrillä.
Ottey valittiin vuonna 1990 IAAF:n vuoden naisyleisurheilijaksi. Otteyn saavutukset ja hänen uransa pituus ovat antaneet hänelle lempinimen radan kuningatar. Otteystä käytettiin aikoinaan myös nimeä pronssikuningatar, koska hän ei lukuisista arvokisamitaleistaan huolimatta voittanut henkilökohtaista MM- tai olympiakultamitalia ennen Stuttgartin MM-kilpailuja vuonna 1993.
Opiskelu
Ottey muutti vuonna 1979 Yhdysvaltoihin ja aloitti opinnot Nebraskan yliopistossa. Hän valmistui Nebraskasta vuonna 1984 suoritettuaan Bachelor of Arts -tutkinnon.
1980-luku
Moskovan olympialaisissa 1980 Ottey sai pronssia 200 metrillä. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän voitti hopeaa 200 metrillä ja pronssia pikaviestissä. Los Angelesin olympialaisissa 1984 Ottey sai pronssia sekä 100 että 200 metrillä. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän toisti Los Angelesin olympialaisten saavutuksensa.