cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lauri Viita
Elämäkerta
Vuonna 1965 Viita julkaisi toisen romaaninsa Entäs sitten, Leevi, joka oli tarkoitettu romaanitrilogian ensimmäiseksi osaksi. Hän kuitenkin kuoli tapaturmaisesti saman vuoden joulukuussa. Viita oli matkalla Mäntsälään tapaamaan ystäväänsä kuvanveistäjä Heikki Varjaa, kun häntä kuljettaneeseen taksiin törmäsi maantiellä Mäntsälän keskustassa rattijuopon ajama kuorma-auto. Viita kuoli saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä Töölön sairaalassa 49-vuotiaana. Rattijuoppo sai vuoden ja viiden kuukauden vankeustuomion. Kuolinpäivänä ilmestyi kirjallisuuslehti Parnasson vuoden 1965 viimeisessä numerossa jäähyväisenä Viidan runosikermä "Onni". Tosin tilanpuutteen vuoksi siitä puuttui viimeinen, kahdeksas sikermä.
Viidan kuolema rattijuopon aiheuttamassa liikenneonnettomuudessa sai presidentti Urho Kekkosen ottamaan kantaa rattijuoppouteen vuoden 1966 uudenvuodenpuheessaan, jossa hän siteerasi Viidan viimeistä runoa ”Onni”. Tämän jälkeen rattijuopumuksesta langetettavia tuomiota kovennettiin.
Kirjallisuuspalkinnot
Viita palkittiin teoksistaan Betonimylläri, Moreeni ja Suutarikin, suuri viisas. Elinaikanaan hän sai seuraavat palkinnot:
Muita tunnustuksia
Kirjailijan perintöä vaalii Tampereella Lauri Viita -seura. Se pitää yllä kirjailijan lapsuudenkotiin Tampereen Pispalaan vuonna 1977 perustettua museota.
Viidan tekstejä on yllättävissäkin paikoista. Hänen säkeitään on muun muassa Tampereen keskustan "Kivikirjasto"-muistomerkissä ja joidenkin hotelli Ilveksen 18. kerroksen huoneiden tapeteissa.
Tampereen kaupungin kulttuuriraittien sarjassa on julkaistu Lauri Viita -raitti. Sivustolla on tulostettava esite sekä lyhyt esittelyvideo.
Elokuva
Heikki Kujanpää on ohjannut vuonna 2004 näytelmän ja sen pohjalta vuonna 2008 elokuvan Putoavia enkeleitä, joka kertoo Viidan ja Aila Meriluodon myrskyisästä avioliitosta. Elokuvassa Viitaa näyttelee Tommi Korpela.
Tarraschin puolustus
Tarraschin puolustus on shakkiavaus, joka alkaa yleensä siirroilla
Valkea pelaa usein ensin 3.Rf3, mutta siirtää jälkeenpäin Rc3, jolloin avaus transponoituu Tarraschin puolustukseksi. Tarraschin puolustus on torjutun kuningatargambiitin muunnelma. Se on nimetty Siegbert Tarraschin mukaan.
Valkean ylivoimaisesti suosituin jatko on 4.cxd5, mutta myös siirtoja 4.e3 ja 4.Rf3 pelataan.
Lyönnin jälkeen peli jatkuu yleensä 4...exd5 5.Rf3 Rc6 6.g3. Toinen vaihtoehto mustalle on 4...cxd4.
Bleeding
Bleeding voi viitata seuraaviin:
CMA CGM
CMA CGM S.A. on ranskalainen laivanvarustamo ja konttilaivayhtiö, joka oli vuonna 2019 TEU-määrällä mitattuna maailman neljänneksi suurin konttilaivayhtiö A. P. Møller-Mærskin, Mediterranean Shipping Companyn ja COSCO:n jälkeen.
Historia
CMA CGM:n historia voidaan jäljittää vuoteen 1851, kun Messageries Maritimes (MM) perustettiin. Toinen osakasyhtiö Compagnie Générale Maritime (CGM) perustettiin 1855 ja nimettiin uudelleen 1861 Compagnie Générale Transatlantiqueksi. Nämä kaksi yritystä sulautuivat 1973, kun Ranskan valtio teki niistä yhden kokonaisuuden.
Libanonilaiset veljekset Jacques ja Johnny Saadé perustivat CMA:n vuonna 1977 ja aloittivat ensiksi Välimerellä toimivan linjaliikennepalvelun. Vuonna 1996 CGM yksityistettiin ja myytiin Compagnie Maritime d'Affrétement -yhtiölle (CMA) ja näin muodostui CMA CGM. Oston riitautti alhaisen kolmen miljoonan euron hinnan vuoksi Johnny Saadé, mikä johti veljesten välisiin oikeuskiistoihin, ja lopulta poissulkemiseen myöhemmin. Vuonna 1998 yhdistynyt yritys osti Australian National Lines -yhtiön (ANL).
CMA CGM hankki ranskalaisen kilpailijansa, pääkonttoriaan Le Havressa pitäneen Delmas-yhtiön Bolloré-konsernilta 600 miljoonalla eurolla vuonna 2005. Delmasin hankinta vahvisti CMA CGM:n asemaa Länsi-Afrikan markkinoilla. Yrityskaupan myötä CMA CGM nousi neljänneltä sijalta maailman kolmanneksi suurimmaksi laivayhtiöksi 244 aluksen ja noin miljoonan TEU:n konttilaivastollaan.
Suomen ensimmäiset tietokoneet
Suomen ensimmäisestä tietokoneesta on erilaisia näkemyksiä, samoin kuin maailman ensimmäisestä tietokoneestakin. Yhtäältä ensimmäinen suomalaisvalmisteinen tietokone oli Teknillisessä korkeakoulussa tutkimusprojektina vuonna 1954 alkunsa saanut ESKO, joka valmistui lopullisesti vuonna 1960. Toisaalta Suomen ensimmäinen toimiva tietokone oli kuitenkin Postisäästöpankille vuonna 1958 hankittu IBM 650, lempinimeltään Ensi. ESKO ei myöskään ollut puhtaasti suomalainen, sillä sen perusratkaisut sekä osa osista ja piirustuksista kopioitiin Saksasta.
Tässä artikkelissa keskitytään lähinnä näiden kahden koneen historian ja tekniikan esittelyyn. Lisäksi selvitetään yleisemmin, mitä Suomessa tapahtui 1960-luvulla ja myöhemminkin tietokoneistamisen alueella. 1960-luvulla tietokoneistaminen käynnistyi laajalti niin yliopistoissa, teollisuudessa, suuryrityksissä kuin valtionhallinnossakin.
Käytännön tietokonetoiminnan katsotaan siis alkaneen Suomessa vuonna 1954 eli 10–15 vuotta myöhemmin kuin Saksassa, Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa ja noin 5 vuotta myöhemmin kuin Ruotsissa.
ESKO
ESKOn, Elektronisen SarjaKOmputaattorin, kehitti Teknilliseen korkeakouluun perustettu Matematiikkakonekomitea. Tuohon aikaan tietokoneista käytettiin suomeksi nimiä matematiikkakone ja sähköaivot.
Syntyhistoria
ESKO-projektin aloitti Tage Carlsson. Johtajana toimi TKK:n teknillisen fysiikan professori Erkki Laurila, ja rakentamisessa avustivat teknikko Veikko Jormo sekä diplomi-insinööri Hans Andersin, josta myöhemmin tuli TKK:n ensimmäinen tietojenkäsittelyn professori. Laurilan laboratoriossa oli jo 1950-luvun alussa tutkittu vastaavanlaisia laitteita, ja rakennettu mm. Suomen ensimmäinen analogiakone (analoginen laskulaite) sekä röntgenanalysaattorin laskulaite puhelinreleistä. Näin ollen ESKO ei ollut edes Suomen ensimmäinen automaattisen laskulaitteen rakennusprojekti.
Laurilan aloitteesta Valtion luonnontieteellinen toimikunta asetti Matematiikkakonekomitean, jonka tehtävänä oli "selvittää Suomessa esiintyvää matematiikkakoneiden tarvetta ja mahdollisesti tehdä niiden hankkimista tai rakentamista koskevia ehdotuksia". Vaikuttajina toimivat Helsingin yliopiston kansleri P. J. Myrberg ja komitean puheenjohtajaksi valittu professori Rolf Nevanlinna. Valmistelevat toimenpiteet alkoivat huhtikuussa 1954.
Ted Honderich
Ted Honderich (s. 1933) on brittiläinen filosofi, joka on keskittynyt logiikkaan, mielenfilosofiaan ja metafysiikkaan. Hän on University College Londonin Grote-oppituolin mielenfilosofian ja logiikan emeritusprofessori ja Bathin yliopiston vieraileva professori.
Suomen ensimmäiset tietokoneet
Syntyhistoria
Darmstadissa Saksassa lokakuussa 1955 pidetty alan konferenssi antoi lopullisen sykäyksen, kun suomalaiset tutustuivat muissa maissa samaan aikaan käynnissä olleisiin hankkeisiin. Suomalaisilla oli rahaa niukasti, joten ainoa mahdollisuus oli jonkin jo olemassa olevan koneen kopiointi. Ruotsissa vastaavanlainen omatekoinen tietokone (BESK) valmistui vuonna 1955, Tanskassa (DASK) hieman myöhemmin. BESK oli jonkin aikaa jopa maailman nopein tietokone (16 000 yhteenlaskua/s), mutta sen kopiointimahdollisuus hylättiin, koska ajateltiin, että se olisi tullut kalliiksi. Sen sijaan päätettiin kopioida saksalainen G1a (20 yhteenlaskua/s). Tosiasiassa G1a oli niin kesken, että suomalaisten täytyi tehdä suurin osa työstä itse, ja korjata saksalaisten lähettämissä piirustuksissa olleet virheet. Valmiin koneen kopioinnin takia rakennustyöryhmä joutui myös unohtamaan kokeilunhalunsa ja hylkäämään monet omat ideansa koneen toteuttamiselle.
Ted Honderich
Honderich on käsitellyt ennen kaikkea determinismiä, tietoisuutta, nykyajan etiikkaa, valtion rankaisuvallan oikeutusta sekä poliittisen konservatiivisuuden perinnettä.
Suomen ensimmäiset tietokoneet
Syntyhistoria
Ongelmien takia projekti venyi, ja lopulta rahoilla olisi saanut tehokkaan ja nykyaikaisemman BESK-koneen kopion. ESKO rakennettiin kuitenkin sisukkaasti loppuun, Saksassa G1a:n rakennustyöt sen sijaan keskeytettiin.
ESKO sai nimensä amerikkalaisen mallin mukaan siten, että ensin keksittiin hauska lyhennys ja sitten sille joku loogiselta kuulostava selitys. Koneelle ehdotettiin myös nimeä Sampo. Tämä kuvaa hyvin niitä suuria odotuksia, joita tietokoneille tuona aikana asetettiin. Koneesta ei kuitenkaan tullut mitään loputonta onnea tuottavaa sampoa – se oli jo syntyessään auttamattoman vanhentunut ja myös teki laskutoimituksissa todella paljon virheitä.
ESKO valmistui lopullisesti vasta vuonna 1960, ja siirtyi silloin muutamaksi vuodeksi Helsingin yliopiston hoitoon. Nykyään ESKO on sijoitettu Tekniikan museoon Helsingin Vanhaankaupunkiin.
Tekniikka
Tekniikaltaan ESKO edusti ensimmäisen sukupolven elektroniputkiteknologiaa. Se koostui:
Kone oli mikro-ohjelmoitu käyttäen ferriittirengasketjuja käskyjen osatoimintojen ohjaamiseksi. Tämä teki uusien käskyjen lisäämisen joustavaksi. Itse ohjelmointi tapahtui suoraan konekielellä. Käskyvalikoimaan kuului 20 peruskäskyä, 11 aritmeettista ja loogista käskyä, sekä 9 syöttö-, tulostus- ja järjestelykäskyä. Käskyt olivat joko yksi- tai kaksiosoitteisia. Koneessa oli myös laaja toimintojen testaus- ja virheiden paljastamislogiikka.
Käsiteltävät luvut luettiin reikänauhalta tai 1 840 sanaa sisältävästä magneettisesta rumpumuistista. Koneen nopeus oli 20 yhteenlaskua sekunnissa.
Hitaus johtui lähinnä siitä, että suorituksen ohjaus ei tapahtunut muistiin talletetulla ohjelmalla, vaan lukemalla reikänauhalle lävistettyjä käskyjä. Kukin aliohjelma lävistettiin reikänauhalle, liimattiin renkaaksi ja asetettiin nauhanlukijaan. Näin aliohjelma oli suorituksen jälkeen jälleen alkukohdassaan seuraavaa kutsua varten. Kukin aliohjelma oli omalla nauhalukijallaan ja lukijoita oli yhteensä 10.
Merkitys
ESKO:n myötä Suomessa myös ymmärrettiin tietokoneiden myötä kehittyneet uudet koulutustarpeet. Suomen ensimmäiset tietotekniikan kurssit pidettiin jo vuosina 1954–1955 yrityksille ESKO:sta järjestettyjen seminaarien yhteydessä.
ESKO:n myötä syntyivät myös alan kontaktit ulkomaille, ja samalla maailmalle levisi ensimmäistä kertaa tietoutta siitä, että Suomikin on tietotekniikkamaa. Helsingin yliopistossa ESKO:n ympärille perustettiin matematiikan laitoksen laskentatoimisto, josta alkoi tietotekniikkatoiminta yliopistolla. Laskentatoimistosta kehittyi yliopiston laskentakeskus, joka on nykyisen keskushallinnon tietotekniikkatoimialan (tietohallinto ja tietotekniikkapalvelut) edeltäjä.
Ensi
Suomen ensimmäinen tuotannollisissa tehtävissä käytetty tietokone käynnistettiin Postipankissa vuonna 1958. Näin kaupallinen taho ennätti tieteellisen ESKO:n edelle. Postipankin tilaama kone oli tyyppiä IBM 650, ja se sai lempinimekseen Ensi.
Ensi oli käytössä ainoastaan kaksi vuotta. Se korvattiin uudenmallisella transistorikoneella, IBM 1401:llä, vuonna 1961. Samalla luovuttiin osittain reikäkorteista ja tiedot alettiin tallentaa magneettinauhoille.
Nykyään koneesta on jäljellä vain rumpumuisti, joka on tallessa Tekniikan museossa. Muu osa koneesta todennäköisesti romutettiin tai uudelleenkäytettiin jossain toisessa maassa.
Koneen ohjelmointikielenä oli SOAP (Symbolic Optimum Assembly Program).
1960-luku
Vuoden 1961 alussa Suomen Kaapelitehdas hankki Englannista pienehkön Elliott 803A -tietokoneen, joka oli ensimmäinen kokonaan transistoreilla toiminut tietokone Suomessa. Se myytiin Teknilliselle korkeakoululle saman vuoden huhtikuussa. Sinä vuonna kansalle esiteltiin tietotekniikan rajattomia mahdollisuuksia ensimmäistä kertaa televisiossa. Tällöin Suomen Kaapelitehtaan Siemens 2002 -tietokonetta käytettiin Ounasvaaran mäkikisan tulosten laskemiseen. Siemens oli aloittanut koneen valmistamisen vuonna 1958, ja se oli ensimmäinen massatuotettu kokonaan transistoreilla toiminut tietokone.
Puolustusvoimat hankki ensimmäisen oman tietokoneen vuonna 1963. Kone oli mallia IBM 1410 ja se oli hankinta-ajankohtana Suomen tehokkain. Aiemmin Puolustusvoimat oli saanut tietokoneaikaa jo ESKO:sta sekä Ensi-koneesta. Kone oli käytössä 1970-luvun alkuun saakka.
Valtiovarainministeriön alaisuuteen perustettiin vuonna 1964 Valtion tietokonekeskus (VTKK) hoitamaan julkisen hallinnon tietojenkäsittelyä ja suuria rekistereitä. Laitoksen ensimmäinen tietokone oli IBM 1410. Myöhemmin VTKK:n yhteyteen perustettiin Tieteellisen laskennan palvelu tarjoamaan laskentapalveluja yliopistoille. Samana vuonna perustettiin myös Tietosavo Oy seitsemän kuopiolaisen yrityksen yhteiseksi atk-keskukseksi. Tietosavon ensimmäinen tietokone GE-415 oli Bull General Electricin valmistama ns. kolmannen sukupolven tietokone. Laitteisto asennettiin yhtiön toimitiloihin huhtikuussa 1966. Tietosavo (nykyisin Enfo Oyj) oli ensimmäinen pääkaupunkiseudun ulkopuolella toimiva atk-palvelukeskus ja atk-palveluliiketoiminnan pioneereja Suomessa.
Suomen ensimmäinen teollisuuden prosessiohjaukseen käytetty tietokone oli Enson Kaukopään tehtaiden IBM 1620, joka saatiin käyttöön vuonna 1963.
Sääennusteiden laskeminen on yleensä ollut suurten koneiden ensimmäisiä tehtäviä. Suomessa Ilmatieteen laitos otti käyttöön ensimmäisen oman tietokoneensa SAAB D-21 vuonna 1969. Sitä käytettiin säärintamien leviämismallien laskemiseen. Ensimmäinen leviämismalli oli saatu Ruotsista koneen mukana, 1970-luvulla laitos alkoi kehittää omia leviämismallejaan.
1960-luvun päättyessä Suomessa oli hieman vajaat parisataa tietokonetta.
1970- ja 1980-luvut
Vuonna 1970 Strömberg Oy:llä suunniteltiin ja valmistettiin kokonaan suomalainen ja sarjavalmisteinen Selco 1000 (Strömberg 1000) prosessitietokone. Konetta varten kehitettiin myös reaaliaikainen Algol 60- kääntäjä. Konetta valmistettiin 9 kappaletta, ja niitä käytettiin muun muassa paperikoneiden ohjauksessa, sähköverkkojen valvomoissa ja Teknillisessä korkeakoulussa opetuskäytössä. Viimeinen kone oli toiminnassa vuoteen 1992 asti. Teollisuudessa oli käytössä myös Teuvo Kohosen (myöhemmin professori ja akateemikko) suunnittelema S-ODA prosessitietokone.
Vuonna 1972 Suomessa laskettiin olevan yli 200 tietokonetta. Tietokonepäätteitä, jotka oli yhdistetty suurempiin tietokoneisiin, arvioitiin olevan noin tuhat.
Univac
Vuonna 1970 Suomen korkeakouluille ja tutkimukselle hankittiin ensimmäinen yhteinen keskustietokone, Univac 1108. Suomen Pankilla oli 20 miljoonan markan ylijäämäsumma, joka haluttiin käyttää jotenkin tieteen hyväksi. Idea tietokoneen hankkimisesta keksittiin Suomen itsenäisyyden juhlarahaston Sitran syyspalaverin saunassa.
Aluksi Univacia käytettiin lähettämällä tieteelliset työt reikäkorteilla tavallisessa postissa Otaniemeen. Korkeakouluihin saatiin kuitenkin pian päätteitä, jotka kytkettiin puhelinyhteyksillä isäntäkoneeseen. Univac oli käytössä vuoteen 1982 asti.
Ensimmäiset suomalaiset mikrot
Mikrotietokoneiden valmistuksessa suomalaiset olivat liikkeellä samaan aikaan kuin muuallakin maailmassa. Suomen ensimmäisen mikrotietokoneen, Telmac 1800/Oscomin lanseerasi vuonna 1977 insinööri Osmo Kainulainen. Telmacin ympärille muodostui hyvin aktiivinen käyttäjäkerho.
1970-luvun lopulla useat suomalaiset elektroniikkayritykset (muiden muassa Strömberg ja Ahlström) valmistivat ja toimittivat teollisuudelle prosessinohjaukseen suunniteltuja mikrotietokoneita. Näistä koneista on jäljellä niukasti tietoja, koska niitä ei markkinoitu tuotemerkeillä.
Nokian kuluttajamarkkinoille tarkoitettu ensimmäinen MikroMikko ilmestyi syksyllä 1981, samoihin aikoihin kuin IBM PC. MikroMikon ensimmäinen malli toimi CP/M-käyttöjärjestelmällä. Myöhemmin yhteensopivuutta lisättiin ja käyttöjärjestelmäksi tuli DOS.
Kenzō Takada
Kenzō Takada (, 27. helmikuuta 1939 Himeji, Japani – 4. lokakuuta 2020 Neuilly-sur-Seine, Ranska ) oli japanilainen muotisuunnittelija. Hän on hajuvesistään, ihonhoitotuotteistaan ja vaatteistaan kansainvälisesti tunnetun Kenzo-brändin luoja. Takada oli ensimmäinen japanilainen, joka teki läpimurtonsa Pariisin muotimaailmaan.
Kenzō Takada syntyi vuonna 1939 Himejissä Osakan lähellä. Hän kiinnostui muodista jo nuorena ja luki siskonsa lehtiä, joista häntä kiinnosti erityisesti ompeluneuvot. Hän opiskeli Koben yliopistossa, josta hän vastoin perheensä tahtoa jättäytyi pois.
Takada aloitti 1958 opinnot Tokion Bunkan muotikorkeakoulussa, joka oli vasta avannut ovensa miesopiskelijoille. Takada oli innostunut erityisesti ranskalaisesta muotisuunnitelija Yves Saint-Laurentista. Häntä kannusti myös Pariisissa opiskellut opettajansa. Takada muutti Ranskaan vuonna 1965. Hän ajatteli ensin viettävänsä siellä kuutisen kuukautta, mutta hän jäi sinne pysyvästi tavattuaan siellä kumppaninsa Xavier de Castellan.
Ranskassa Takadalla oli aluksi sopeutumisvaikeuksia. Hän yritti saada paikkansa muotimaailmasta, hän kävi muotinäytöksissä, hankki kontakteja mediaan ja myymällä hahmotelmia. Takadan ensimmäiset kokeilut alkoivat vasta, kun hänellä oli varaa ostaa materiaaleja kirpputorilta. Suurin osa materiaaleista oli peräisin hänen isoäitinsä ompelukorista. Takada sai aikaan useita rohkeita kankaita joista tehdä vaatteita.
Takada alkoi menestyä vuonna 1970; vuoden aikana hän piti ensimmäisen muotinäytöksenä Vivienne Galleryssä, avasi ensimmäisen kauppansa Jungle Japin ja yksi hänen malleistaan oli Elle-lehden kannessa. Hänen mallistojaan esitettiin vuonna 1971 New Yorkissa ja Tokiossa. Seuraavana vuonna hän voitti Fashion Editor Club of Japanin palkinnon. Vuosina 1978 ja 1979 hän piti näytöksiään sirkusteltoissa ja ratsasti itse näytöksen lopussa elefantilla.
Takadan ensimmäinen miesten mallisto julkaistiin vuonna 1983, ja hänen ensimmäistä hajuvettänsä Kenzo Kenzo alettiin myydä vuonna 1988. Takada myi vuonna 1993 muotitalonsa ranskalaiselle luksusmerkille LVMH:lle. Takada ilmoitti jäävänsä eläkkeelle vuonna 1999 ja jätti apulaisensa huolehtimaan muotitalostaan. Vuonna 2005 hän kuitenkin jatkoi suunnittelua esittelemällä Gokan Kobon ("Viiden aistin työpaja"), johon kuuluu ruokailuvälineitä ja huonekaluja.
Frets on Fire
Frets on Fire on avoimen lähdekoodin musiikkipeli, joka tukee Windowsia, OS X:ää ja POSIX-standardin mukaisia käyttöjärjestelmiä, kuten Linuxia ja BSD:tä. Peli on kehitetty Python-ohjelmointikielellä. Pelin kehittäjäryhmä, suomalainen Unreal Voodoo, voitti pelillä vuoden 2006 Assembly-tietokonetapahtuman pelinkehityskilpailun. Peli julkaistiin 3. elokuuta 2006.
Pelaaminen
Frets on Firen ideana on Guitar Hero -pelisarjan tavoin kitaransoiton simulointi. Peliä voi pelata joko näppäimistöllä, jota pidetään kitaran lailla kädessä pystyasennossa, tai pelikonsolien Guitar Hero -kitaraohjaimilla. Oletuksena näppäimistön F1–F5-näppäimet vastaavat viittä kitaran kieltä (todellisuudessa lähinnä äänen korkeutta), joita painetaan sormilla kuten oikean kitaran kieliä ja enter-näppäimellä laitetaan ”kielet” soimaan. Peli kulkee kitaran otelautaa muistuttavalla tiellä eteenpäin ja sen varrella tulee vastaan kappaleen rytmiikan ja melodian mukaan säveliä vastaavia merkkejä, joiden kohdalla on painettava näppäimistöllä oikeaa kieltä vastaavaa tai vastaavia nappeja ja soitettava sitä merkin pituuden verran. Peliin voi sovittaa myös omia kappaleita peliin sisältyvän editorin avulla.
Pikku naisia
Pikku naisia on Louisa May Alcottin romaani neljästä sisaruksesta ja heidän elämästään 1860-luvun Yhdysvalloissa. Teos ilmestyi Yhdysvalloissa kaksiosaisena vuosina 1868 ja 1869. Yksiosaisena se julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1880.
Pikku naisia on erittäin rakastettu tyttökirjallisuuden klassikko, joka on käännetty monille eri kielille. Romaani perustuu Alcottin omaan lapsuuteen Bostonin lähistöllä. Pikku naisten Jo kuvaa kirjailijaa itseään. Kirjasta on ilmestynyt useita elokuvaversioita, muun muassa vuosina 1918, 1933, 1949, 1978, 1994, 2001 ja uusin 2019.
Kirjan jatko-osia ovat Pikku miehiä ja Plumfieldin pojat. Suomessa teos julkaistiin kahdessa osassa, joista jälkimmäisen nimi oli Viimevuotiset ystävämme. Kaikkiaan romaani on suomennettu kolme kertaa. Vuonna 1961 julkaistun Kynäbaari Oy:n version levittäminen kiellettiin korkeimman oikeuden päätöksellä vuonna 1967.
Juoni
Pikku naisia kertoo Marchin perheen neljän tytön vuodesta noin 1860-1865 isän olessa pappina rintamalla Yhdysvaltain sisällissodassa. Perheen äiti on järkevä ja lempeä nainen, joka auttaa tyttäriään selviämään vuodesta ja pääsemään ylitse omista huonoista puolistaan.
Kirjan alussa Jo, perheen rasavilli, tutustuu naapurissa asuvaan rikkaaseen Laurieen, josta tulee heidän hyvä ystävänsä. Kirjan aikana tytöt joutuvat monenlaisiin kommelluksiin ja joutuvat kokemaan koviakin kolauksia elämässään.
Pikkukiivi
Pikkukiivi (Apteryx owenii, vanh. Apteryx oweni ) on Uudessa-Seelannissa elävä lentokyvytön kiivilintu. Se on alun perin kotoisin Eteläsaarelta, josta niitä otettiin kiinni 1890-1910 (suojelun takia) ja myöhemmin vapautettiin Uuden-Seelannin pienille saarille. Pikkukiivi on pienin kiivilaji ja se painaa vain yhden kilogramman.
Pikku naisia
Juoni
Pikku naisia sisältää lukuisia viittauksia John Bunyanin Kristityn vaellukseen.
Artturi Vuorimaa
pienoiskuva|Artturi Vuorimaa vuonna 1932. Artturi Vilho Vuorimaa (vuoteen 1923 Vilhelm Arthur Blomberg, 8. elokuuta 1890 Helsinki – 28. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen Lapuan liikkeen aktivisti, jolla oli keskeinen rooli Mäntsälän kapinan syttymisessä vuonna 1932. Sotien jälkeen Vuorimaa toimi Kuuloliiton tehtävissä.
Pikkukiivi
Koska pikkukiivi on pieni lintulaji ja se on lentokyvytön, se olisi helppo saalis kissoille, koirille ja kärpille, mutta se elää saarilla, jossa näitä saalistajia ei ole.
Artturi Vuorimaa
Lapsuus ja perhe
Vuorimaa kävi seitsemän luokkaa Oulun suomalaista yhteiskoulua. Hänet vihittiin vuonna 1910 Emmi Maria Järvenpään (s. 1892) kanssa. Pariskunnalla oli yhteensä viisi lasta, joista ainakin kaksi eli aikuisikään.
Sotilasura
Suomen sisällissodan aikana, 15. huhtikuuta 1918, Vuorimaa ylennettiin vänrikiksi. Ainakin vuonna 1926 Vuorimaa toimi vänrikin arvoisena Suojeluskunnan esikunnassa taloudenhoitajana. Myöhemmin hänet ylennettiin kapteeniksi.
Vuorimaa kuului toukokuussa 1929 perustetun Vapaussodan Rintamamiesten Liiton ensimmäiseen hallitukseen.
Toiminta Lapuan liikkeessä
Hakkapeliitta-lehden taloudenhoitajana työskennellyt Vuorimaa toimi Lapuan liikkeen muilutuksia järjestäneen "Helsingin iskujoukon" johtajana kesällä 1930 ja järjesti yhdessä Kosti-Paavo Eerolaisen kanssa huomiota herättäneen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajien Jalmari Rötkön ja Eino Pekkalan sieppauksen eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnosta Säätytalosta 5. heinäkuuta 1930. Hän henkilökohtaisesti kantoi pienikokoisen Rötkön ulos valiokunnan huoneesta. Lokakuussa 1930 Lapuan liikkeen johto joutui maan hallituksen painostuksesta luovuttamaan viranomaisille siihen asti piilotelleet Vuorimaan ja Eerolaisen – tunnetuimmat vapaalla jalalla olleet muiluttajat. Liikkeen johto kuitenkin organisoi heti suuren solidaarisuuskampanjan heidän vapauttamisekseen.
Mäntsälän kapinan alkaessa helmikuussa 1932 Vuorimaa oli piilossa Mäntsälän Sääksjärvellä, koska hänet oli etsintäkuulutettu kansanedustajien muilutuksesta. Vuorimaa ryhtyi kapinallisten henkiseksi johtajaksi ja laati 28. helmikuuta kapinallisten julistuksen tasavallan presidentille, jossa vaadittiin marxilaisuuden tukahduttamista ja hallituksen eroa. Mäntsälän kapinan päätyttyä Vuorimaa vangittiin muiden kapinanjohtajien kanssa, ja hänet tuomittiin kahden ja puolen vuoden vankeusrangaistukseen toiminnastaan kapinaan yllyttäjänä ja toiminnan organisoijana. Tuomio muutettiin kuitenkin ehdonalaiseksi.
Vuorimaa osallistui 1940-luvun alussa Suomen Kansallissosialistisen Työjärjestön toimintaan. Hän jakoi oppejaan erityisesti SKT:n nuorille kannattajille.
Myöhemmin Vuorimaa työskenteli maalaisliiton tehtävissä erityisesti Pohjois-Suomessa.
Toiminta sotien jälkeen
Vuonna 1951 Vuorimaa valittiin Kuulonhuoltoliiton sihteeriksi ja Kuuloviesti-lehden päätoimittajaksi. Vuorimaasta tuli liiton toiminnanjohtaja 1955, ja hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle 1959. Eläkkeelle jääntiin vaikuttivat ne ristiriidat, joita liitossa syntyi Vuorimaan särmikkään luonteen ja hänen lapualaisvuosilta saamansa maineen takia, vaikka Vuorimaan kaudella liiton toiminta laajenikin voimakkaasti. Vuorimaa toimi vielä tämän jälkeen muutaman vuoden Helsingin Huonokuuloiset -yhdistyksen puheenjohtajana.
1960-luvulla Vuorimaa julkaisi muistelmansa Kokenut kaikki tietää. Hän nosti vahingonkorvauskanteen Lapualaisoopperan tekijää kirjailija Arvo Saloa vastaan, koska suuri osa Lapualaisoopperan teksteistä oli lainattu luvatta Vuorimaan 1931 ilmestyneestä kirjasta Kolme kuukautta Kosolassa. Juttu päättyi raastuvassa Arvo Salon voitoksi. Hovioikeus tuomitsi Salon sakkoihin tekijänoikeusrikkomuksesta ja määräsi hänet maksamaan Vuorimaalle 2 000 markan vahingonkorvauksen. Korkein oikeus hylkäsi kanteen ja piti lainauksia hyväksyttävinä osina taideteosta. Vuorimaa on Lapualaisoopperassa yhtenä henkilöhahmona.
Teoksia
Omalla nimellä: Kirjailijanimellä Vilho Artturi:
Cabo Gracias a Dios
Niemi sai nimensä Kristoffer Kolumbukselta, joka kiersi niemen ympäri vuonna 1502 intiaanien kanootissa.
Vickers Vincent
pienoiskuva|Vickers Vincent. Vickers Vincent on brittiläisvalmisteinen kaksitasoinen ja potkurikäyttöinen monikäyttöinen sotilaslentokone, joka oli varustettu Bristol Pegasus -tähtimoottorilla. Kone oli kolmipaikkainen ja varustettu avo-ohjaamolla. Kiinteä laskeutumisteline oli muotosuojin varustettu.
Konetyypin kehitys
Tyyppiä edelsivät sekä Fairey IIIF että Westland Wapiti. Vincent suunniteltiin niiden korvaajaksi, koska ne olivat konetyyppeinä ehtineet vanheta. Todellisuudessa ne kumpikin palvelivat aina vuoteen 1941 saakka, Wapiti jopa vuoteen 1944 RAAF:ssa. Prosessointi eli modifiointi aloitettiin suhteellisen varhain, vuonna 1932: muuttamalla Vildebeest Mk.I -torpedokone monikäyttöiseksi versioksi. Aloitteen tästä teki Britannian ilmailuministeriö.
Vincent I -tyypin 191 koneyksilöä valmistettiin heinäkuun 1934 ja lokakuun 1936 välillä, huomioiden mukaan Vildebeest-tyypin koneiden muunnokset. Koneita palveli 12 eri laivueessa.
Adheesioperiaate
Adheesioperiaate tarkoittaa, että riita-asiaa ja rikosasiaa käsitellään samassa oikeudenkäynnissä. Oikeudenkäyntimenettelyn pääperiaate on yksityisoikeudellisten oikeussuojavaatimusten käsitteleminen erillään rikosta seuraavasta rikosoikeudellisesta vastuusta. Tätä kutsutaan erillisyys- eli separaatioperiaatteeksi. Rikosprosessin ja siviiliprosessin yhdistäminen eli adheesioperiaate on poikkeus pääsääntöön.
Käytännössä adheesioperiaate tulee kyseeseen vain yhdessä tapauksessa. Tällöin tuomioistuin tutkii ja ratkaisee rikosasian yhteydessä myös tähän rikokseen liittyvän yksityisoikeudellisen vaatimuksen. Päävaatimuksena on syyte ja sivuvaatimuksena esimerkiksi korvaus rikoksen aiheuttamasta vahingosta tai rikoksella viedyn omaisuuden palauttamisvaatimus. Jos vaatimukset käsitellään yhdessä, noudatetaan rikosprosessin mukaista järjestystä. Jos siviilivaatimusta ajetaan erikseen, toimitaan siviiliprosessin mukaisesti. Syyte on aina päävaatimus, vaikka sivuvaatimus olisi miljoonia euroja. Joskus tuomioistuin erottaa yhteiskäsittelyssä olevan sivuvaatimuksen erilliseksi riita-asiaksi. Tällöin voidaan esimerkiksi ratkaista syyte ennen kuin korvausvaatimuksen tarkasta määrästä saadaan tarvittavat todisteet. Toisaalta tuomioistuin voi yhdistää eli kumuloida aiemmin erillisenä käsitellyt jutut.
Adheesio vähentää tuomioistuimen työtä, koska pää- ja sivuvaatimus perustuvat pääosin samaan oikeudenkäyntiaineistoon. Tuomioistuimen tarvitsee käsitellä asia vain yhteen kertaan. Jos juttu paisuu liian suureksi, voidaan syyte ja sivuvaatimus erottaa eri jutuiksi. Adheesion avulla myös rikoksen uhri saa pienin kustannuksin korvaustuomion. Erillinen siviilikanne on kalliimpi menettely. Vaikka rikoksen uhri ei saisikaan korvausta rikoksen tekijältä, saattaa hän saada korvaustuomion perusteella korvausta valtion varoista rikosvahinkolain (1204/2005) mukaan tai omasta vakuutuksestaan.
Adheesioperiaatteen mukainen menettely ei ole mahdollinen siviili- ja rikosprosessin sekä hallintoprosessin välillä. Hallintoprosesseja käsittelevät hallintotuomioistuimet eli hallinto-oikeudet ja korkein hallinto-oikeus. Hallintoriitaa tai hallintovalitusta ei voida käsitellä yleisessä tuomioistuimessa, eikä riita- tai rikosasiaa hallintotuomioistuimessa. Adheesioperiaatetta noudatetaan lähinnä Suomessa ja Ruotsissa. Muualla Euroopassa ja Yhdysvalloissa riita- ja rikosjutut kuuluvat usein eri tuomioistuimiin ja adheesio on harvinainen.
PyPy
PyPy on vaihtoehtoinen nopeampi Python-toteutus. PyPy pyrkii nopeuteen ja pienempään muistin käyttöön verrattuna alkuperäisen Python-tulkkiin. Se tukee tällä hetkellä python 2.7.13 ja 3.5.3 versioita.
PyPyn ensimmäinen versio 0.6 julkaistiin 21. maaliskuuta 2005.
Stiv Bators
Stiv Bators (vuoteen 1986 asti Stiv Bator, oik. Steven John Bator; 22. lokakuuta 1949 Youngstown, Ohio, Yhdysvallat – 3. kesäkuuta 1990 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen rock- ja punk rock -laulaja sekä kitaristi. Hänet muistetaan parhaiten yhtyeistä Dead Boys vuosina 1976–1978 ja The Lords of the New Church vuosina 1981–1988.
Ura
Dead Boysin laulajana ja johtohenkilönä Bators oli yksi punk rockin tärkeimpiä edelläkävijöitä niin tyylillisesti kuin musiikillisestikin. Bators ja Dead Boys esiintyi vuonna 1977 Ross McLarenin ohjaamassa punk rock -elokuvassa Crash 'n' Burn. Samoihin aikoihin yhtyeestä tuli newyorkilaisen rock-klubin CBGB's suosikkiesiintyjä.
Tämän jälkeen hän esiintyi eri elokuvissa, kuten vuonna 1981 John Watersin Polyesterissä. Seitsemän vuotta myöhemmin hän esiintyi Tapeheads-elokuvassa The Blender Childrenin laulaja Dick Slammerina.
1980-luvulla Batorsilla oli suhde Liv Tylerin äidin, laulajan ja mallin Bebe Buellin kanssa ja pari asettui asumaan Bangoriin Maineen. Yllättäen Bators muutti pian Englantiin perustamaan yhtyettä The Wanderers henkilöiden kanssa, jotka olivat Sham69:n ydinjäseniä.
Bator ei ehtinyt saada koskaan lapsia. Hän nai Anastasia Maisoneuven, mutta erosi pian hänestä. Vuonna 1983 Bator soitteli ja oli tekemisissä Lontoossa suomalaisen Hanoi Rocksin kanssa. Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe alkoi seurustella Batorsin entisen vaimon Anastasia Maisoneuven kanssa. Maisoneuvesta tuli taas Hanoi Rocksin kitaristin Andy McCoyn ensimmäinen vaimo. Hanoi Rocksin hajottua kesällä 1985 Michael Monroe sävelsi kappaleita Lontoon kämppäkaverinsa Stiv Batorin kanssa vuodet 1985–1986. Michael Monroe ja Stiv Bator lähtivät joulukuussa 1985 Yhdysvaltoihin työstämään Little Stevenin levyn Sun City - Artists United Against Apartheid  nimikappaleen videota New Yorkiin. He olivat jo olleet mukana itse levyn teossa. Monroe kuitenkin ihastui nauhoitusten aikana kaupunkiin niin, että päätti jäädä sinne. Samoihin aikoihin Stiv Bator lisäsi sukunimensä loppuun ylimääräisen S-kirjaimen. Lontoosta Stiv Bators muutti Pariisiin The Lords of The New Churchin hajottua vuonna 1988.
Vuonna 1990 päihtynyt Bators jäi auton yliajamaksi Pariisissa. Hänet vietiin sairaalaan, mutta sieltä hänet lähetettiin kotiinsa. Seuraavan yön aikana hän kuoli aivotärähdyksen seuraamuksiin. Vahvistamattomien huhujen mukaan rocklegenda Jim Morrisonia ihaillut Bators oli aiemmin ehdottanut, että hänen tuhkansa tulisi sirotella Morrisonin haudalle Pariisiin.
Vesieroosio
Vesieroosio on veden aiheuttamaa eroosiota.
thumb|300px|Aaltoeroosion kuluttama kalkkikivikallio [[Étretat'ssa (Haute-Normandie, Ranska)]]
Roiske-eroosio on pienten maahiukkasten irtoamista maasta ja kulkeutumista muualle ilmavirran mukana. Se johtuu hienojakoiseen, kuivaan maahan sataneitten sadepisaroitten pintajännityksestä, joka estää niitä imeytymistä maahan. Näin ollen pisarat pöllyttävät tomua sen sijaan, että kastelisivat sen heti.
Laattaeroosio on maa-aineksen kulkeutumista sadeveden mukana ja syntyy, kun sataa rankasti paljaalle maaperälle.
Mutavyöryjä esiintyy silloin, kun sataa enemmän kuin maaperä ehtii imeä. Vyörymän aiheuttamat pyörrevirtaukset kuluttavat maaperää usein enemmän kuin sadepisarat.
Laakso- tai uomaeroosiota esiintyy silloin, kun vesi virtaa jatkuvasti samaa uomaa. Tämä eroosiotyyppi kuluttaa maastoa sekä alaspäin syventäen uomaa että eteenpäin kasvattaen sen pituutta.
Natasja Saad
pienoiskuva|Natasja Saad Natasja Saad (31. lokakuuta 1974 – 24. kesäkuuta 2007), tunnetaan myös taiteilijanimillä Lil T, Little T ja Natasja, oli tanskalainen räppäri ja reggaelaulaja.
Saad oli tanskalaisen valokuvaajan Kirstine Saadin ja sudanilaisen isän tytär. Hän aloitti 13-vuotiaana laulamisen Kööpenhaminassa livenä Miss Mukupan ja McEmzeen kanssa yhtyeessä No Name Requested. Niihin aikoihin Saad esiintyi Queen Latifahin kanssa, ja sai näin suosiota Jamaikalla. Vuonna 1998 Saad putosi hevosen selästä, mikä hidasti paljon hänen uransa etenemistä.
Saad kuoli auto-onnettomuudessa Jamaikan Spanish Townissa. Kaksi muuta matkustajaa loukkaantuivat vakavasti, mutta Saadin ystävä, tanskalainen laulaja Karen Mukupa ei loukkaantunut onnettomuudessa juuri lainkaan. Hänet ja muut loukkaantuneet kuljetettiin Spanish Townin sairaalaan, jossa Saad julistettiin kuolleeksi. Hänet haudattiin Assistensin hautausmaalle.
Tähtijärjestelmä
Tähtijärjestelmä on useamman tähden muodostama kaksoistähti, kolmoistähti, nelostähti ja niin edelleen. Tähtijärjestelmissä komponentit kiertävät toisiaan painovoiman sitomina. Järjestelmän tähdet ovat aina lähellä toisiaan, eri tähtijärjestelmät kaukana toisistaan.
Termiä tähtijärjestelmä käytetään joskus myös tarkoitettaessa galaksia tai tähtijoukkoa. Myös yhtä tähteä yhdessä sitä kiertävän planeettajärjestelmän kanssa voidaan kutsua tähtijärjestelmäksi.
Töregene-kaanitar
pienoiskuva|300x300px|Töregene-katunin hallintokaudella Kaukasuksella lyöty raha, jonka kääntöpuolella lukee hänen nimensä. Töregene-kaanitar (katun), Doregene-Qatun (k. 1246) oli naimaani- heimoon kuuluva prinsessa, joka hallitsi Mongolivaltakuntaa sijaishallitsijana miehensä Ögödei-suurkaanin kuolemasta vuonna 1241 poikansa Güyükin suurkaaniksi valintaan asti vuonna 1246.
Avioliitto ja perhe
Hänen ensimmäinen miehensä oli merkiitti-prinssi Qudu (k. 1217). Kun Tšingis-kaani valloitti merkiitit vuonna 1204, hän antoi Töregenen pojalleen Ögedeille toiseksi vaimoksi, koska tällä ja ensimmäisellä vaimolla Boraqtšinilla ei ollut eloonjääneitä lapsia. Töregene synnytti viisi poikaa: Güyük, Kötän (Godan-kaani), Kötšü, Qaratšar ja Qaši (Kaidu-kaanin isä).
Töregene oli häikäilemätön, mutta tehokas vallankäyttäjä yhteiskunnassa, joka perinteisesti oli miesten hallitsema. Persialainen aikalaishistorioitsija Rashid ad-Din kuvailee häntä erittäin hallitsevaksi ja ei kovin kauniiksi. Töregene halusi Güyükin suurkaaniksi jo Ögödein eläessä, kun taas Ögödei nimitti seuraajakseen pojanpoikansa Širamunin (äiti joko Qadaqach tai ). On arveltu, että Töregene rohkaisi Ögödein juopottelemaan, mikä johti tämän alkoholismiin ja kuolemaan. Joidenkin huhujen mukaan Töregene jopa myrkytti Ögödein.
Kaanittarena
Töregenen hallintokauteen ei suhtauduta nykylähteissä myönteisesti, mutta nämä ovat kiinalaisia ​​ja siten käytännössä mongolien vihollisten tai valloitetun alamaisten kirjoittamia. Vaikka hänen tunnustetaan olleen erittäin älykäs, terävä ja poliittisilta taidoiltaan pätevä, hänen ankaraa verotuspolitiikkaansa kritisoidaan erityisesti. Se sisälsi veronkeruun yksityistämisen, jolloin veronkantajat pystyivät pitämään etukäteen sovitun summan ylittävän määrän valvonnassaan olevilla alueilla. Tulot kasvoivat korruption ja maanviljelijöiden ylirasituksen kustannuksella.
Muuta kritiikkiä on kohdistettu hänen (väitettyyn) halukkuutensa kuunnella liikaa lähellä olevia muslimineuvonantajia (erityisesti persialaista orjaa nimeltä Fatima) ja hänen toimiinsa poistaa kaikki esteet poikansa suurkaaniksi tulemisen tieltä, kuten tarpeeton viivyttely seuraavan suurkaanin vaalin suhteen. Töregene edisti myös diplomaattisia suhteita eri ruhtinaiden kanssa ja jakoi ylellisiä lahjoja kasvattaakseen poikansa tukijoukkoa. Tämän prosessin hän pystyi toteuttamaan viivyttelytaktiikkansa ja verotuspolitiikkansa ansiosta. Hän lienee kuollut onnellisena vuonna 1246 pian sen jälkeen, kun hänen poijastaan ​​Güyükista oli vihdoin tullut suurkaani.
Napalm Records
Napalm Records on vuonna 1992 perustettu itävaltalainen levy-yhtiö, joka julkaisee pääasiassa underground- ja goottimetallia. Viime vuosina se on keskittynyt folk metalliin. Sen kotipaikka on Eisenerz. Napalm Records avasi ensimmäisen konttorinsa Yhdysvaltoihin, Seattleen vuonna 1999. Sillä on kirjoillaan yli sata yhtyettä, ja se on julkaisut yli 600 albumia. Yhtiön päätoiminta on postitilauksissa, ja sillä onkin yli 25 000 asiakasta ympäri maailmaa.
Melonta kesäolympialaisissa 2020
Melonnassa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 21. kertaa. Kilpailut käytiin 25. heinäkuuta – 7. elokuuta. Koskimelontakilpailut käytiin Kasai Canoe Slalom Centrellä ja ratamelontakilpailut Sea Forest Waterwaylla. Koskimelontakilpailuja oli neljä, ja ratamelonnassa kilpailtiin 12 eri tapahtumassa.
Menestynein maa oli Unkari, jonka urheilijat saavuttivat kolme kultamitalia ja yhteensä kuusi mitalia. Myös uusiseelantilaiset melojat saavuttivat kolme kultamitalia, mutta ei muita mitaleja. Eniten mitaleja saavuttivat saksalaiset melojat (7). Uuden-Seelannin Lisa Carrington saavutti olympialaisissa kolme kultamitalia.
Aikataulu
Lähde:
Atte
Atte on suomalainen miehen etunimi.
Almanakkaan nimi Atte otettiin vuonna 1964. Nimipäivä on sama kuin Anteron, jonka lyhentymäksi se käsitettiin. Attea on käytetty myös Aadolfin, Atron, Aatoksen ja Agatonin kutsumanimenä. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 7 367 Attea.
Atte on myös Adolf Linderoosin kirjailijanimi.
Jussi Lehtonen (näyttelijä)
Jussi Lehtonen (s. 1974) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Lehtonen valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1999. Hän on näytellyt muun muassa Suomen Kansallisteatterissa. Lokakuussa 2015 hän väitteli teatteritaiteen tohtoriksi aiheenaan hoitolaitoksissa esiintyvän näyttelijän yleisökontakti.
Lehtonen toimii Suomen Kansallisteatterin Yhteisöt ja osallisuus -osaston päällikkönä. Osasto pitää sisällään Kiertuenäyttämön, Nuorten Kansallisteatterin ja yleisötyön toiminnot. Kiertuenäyttämö vie esityksiä hoitolaitoksiin ja vankiloihin sekä valmistaa dokumenttiteatteriesityksiä yhdessä eri tavoin marginalisoitujen ihmisten kanssa, ja se perustettiin osaksi Kansallisteatteria Lehtosen aloitteesta vuonna 2010. Lehtosen ensimmäinen oma kiertue-esitys oli Shakespearen sonetteihin pohjautuva monologi Rakkaus ei ole ajan narri. Sen kokemusten pohjalta hän on kirjoittanut kirjan Samassa valossa – Näyttelijäntyö hoitolaitoskiertueella. Lehtosen esikoisohjaus oli yhdessä vankilasta vapautuneiden kanssa toteutettu dokumenttiteatteriesitys Vapauden kauhu, jonka ensi-ilta oli Kiasma-teatterissa marraskuussa 2015. Vapauden kauhu -projektin osallistujien kokemuksista syntyi saman niminen kirja, jonka Lehtonen toimitti.
Syksyllä 2017 sai ensi-iltansa Lehtosen ohjaama Toinen koti -esitys, jossa näyttelivät pakolaisina Suomeen tulleet taiteilijat yhdessä Suomessa pitkään vaikuttaneiden taiteilijoiden kanssa. Lehtosen viimeisin ohjaus on Yle Draaman ja Kansallisteatterin yhteinen ääniteossarja Vankilataidetta.
Lehtonen sai 2007 Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin kulttuuripalkinnon ja vuonna 2011 opetus- ja kulttuuriministeriön jakaman Suomi-palkinnon. Näkövammaisten Kulttuuripalvelun Sokeain kuunnelmaraati valitsi Lehtosen vuoden 2019 ääninäyttelijäksi kuunnelmateoksessa Punainen myrsky (käsikirjoitus Elina Hirvonen ja dramatisointi ja ohjaus Soila Valkama). Lehtonen palkittiin 12.6.2020 Helsingin kaupungin vuoden taiteilijapalkinnolla.
Elokuvarooleja Lehtosella on ollut muun muassa Olli Saarelan elokuvassa Lunastus (1997) ja Heikki Kujanpään elokuvassa Suomen hauskin mies (2018).
Hänet tunnetaan myös ranskalaisen ja liettualaisen kirjallisuuden suomentajana. Hän on toiminut Teatterikorkeakoulussa tuntiopettajana vuodesta 2010.
Olli Puhakka
thumb|right|250px|Fiat G.50, konetyyppi jolla Puhakka lensi palvellessaan Lentolaivue 26:ssa. Risto Olli Petter Puhakka (11. huhtikuuta 1916 Sortavala – 28. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Sotilasarvoltaan hän oli everstiluutnantti. Puhakka lensi 401 sotalentoa ja saavutti 43 ilmavoittoa. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 21. joulukuuta 1944 numerolla 175.
Monacon Grand Prix 1959
Monacon Grand Prix 1959 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. toukokuuta 1959 Monacon radalla. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti Jack Brabham.
Messier 39
Messier 39 (M39, NGC 7092) on Joutsenen tähdistössä sijaitseva avoin tähtijoukko, jonka Charles Messier löysi vuonna 1764. Se sijaitsee noin 800 valovuoden etäisyydellä Maasta.
Messier 39 sijaitsee 9 astetta itään ja hieman pohjoiseen Joutsenen tähdistön Denebstä. Sen pystyy havaitsemaan paljain silmin, ja 7x50 suuretavilla kiikareilla näkyy kirkkaiden tähtien muodostama kolmio jonka sisällä noin 25 himmeämpää tähteä.
Tunturimittari
Tunturimittari (Epirrita autumnata) on melko suurikokoinen ja tavallisesti vaalea, joskin toisinaan voimakkaan poikkijuovikas mittariperhonen.
Koko ja ulkonäkö
Tunturimittari on harmaankirjava, keskikokoinen perhoslaji, jonka koko ja kuviointi vaihtelevat yksilökohtaisesti paljon. Siipiväli on 25–35 mm. Siipien pohjaväri on vaaleanharmaa ja mittareille tyypilliseen tapaan siiven poikki kulkee useita ohuita, aaltomaisia juovia. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat kaksinkertaiset ja niiden alue eroaa tavallisesti muun siiven värityksestä. Siiven tyvi ja kärkiosa saattavat myös olla muuta siipeä tummemmat. Etusiiven siipisuonet erottuvat tummempina siiven kärkiosassa ja aivan siiven kärjessä on tumma poikkijuova. Etusiiven keskellä erottuu usein tumma, Y-kirjaimen muotoinen kuvio, johon tuleva siipisuoni erottuu tummana siiven tyvestä saakka. Takasiivet ovat vaaleanharmaat, ulkoreunaa kohti tummenevat. Tuntosarvet ovat rihmamaiset.
Levinneisyys ja lentoaika
Nimestään huolimatta Suomessa tunturimittaria tavataan koko maassa. Aikuiset perhoset lentävät Lapissa ruskan aikaan elokuun loppupuolella ja etelämpänä erityisesti syyskuussa, mutta joskus jopa lokakuun loppupuolelle asti.
Elinympäristö ja elintavat
Naaras munii syksyllä etenkin hieskoivuihin niin, että ne jäävät talveksi lumipeitteen yläpuolelle. Munat kuolevat vasta jos pakkasta on −36 °C tai enemmän. Keväällä talvehtineista munista kuoriutuvat pienet toukat käyvät heti koivun silmujen syöntiin. Koivun puutteessa toukat syövät lähes kaikkea vihreää. Tunturimittari on yksilömääräisesti runsain kaikista yöllä lentävistä perhosista. Lisäksi se lentää pilvisinä päivinäkin. Tavallisesti perhonen lepää valoisan ajan näkyvällä paikalla: seinällä, puun rungolla tai lehdellä suojaväriinsä luottaen, ja lähtee häirittynä herkästi lentoon. Yöllä laji suunnistautuu hyvin mielellään lamppujen valoille.
Ravintokasvi
Toukat käyttävät ravinnokseen erityisesti koivuja (Betula), mutta kelpuuttavat tarvittaessa ravinnokseen monet muutkin kasvit.
La Cucaracha
La Cucaracha on espanjankielinen kansanlaulu, josta tuli suosittu Meksikon vallankumouksen aikana 1910-luvulla. Siitä on kuitenkin mainintoja jo vuodelta 1883, jolloin Francísco Rodríguez esittelee sen sanoituksia teoksessa Cantos populares españoles.
Laulun sanoitus suosii improvisointia: tarpeen vaatiessa tekstissä mainittu marihuana (marihuana que fumar) voidaan vaihtaa limonadiksi (limonada que tomar) tai näkökulma on anatominen: torakalta puuttuvatkin takajalat (las patitas de atrás). Vallankumouksen ajan poliittisissa sanoituksissa viitataan muun muassa Pancho Villaan ja Emiliano Zapataan.
Sanat
Laulun sanoista on olemassa useita versioita. Yksi yleisimmistä on seuraava:
La cucaracha, la cucaracha Ya no puede caminar Porque no tiene, porque le falta Marihuana que fumar.
Säkeet tarkoittavat suomeksi: Torakka, torakka se ei enää kävele koska siltä puuttuu, koska sill' ei oo marihuanata jota polttaa
Toinen versio kuuluu:
La cucaracha, la cucaracha Ya no puede caminar Porque le falta, porque le falta una pata para caminar.
Eräissä versioissa lauletaan turhanpäiväisistä...
Mi vecina de enfrente Se llamaba Doña Clara, Y si no había muerte Es probable se llamara.
... toisissa aiheena taas on rakkaus
Cuando uno quiere a una Y esta una no lo quiere, Es lo mismo como si un calvo En calle encuetre un peine.
En el norte viva Villa En el sur viva Zapata Lo que quiero es venganza Por la muerte de Madero.
Francísco Rodríguezin 1883 julkaisemassa kirjassa 'Cantos populares españoles' listataan useita versioita 'La Cucarachasta', jotka olisivat Reconquistan ajoilta.
De la patillas de un moro tengo que hacer una escoba, para que barra el cuartel la infantería española.
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2012
pienoiskuva|Maailmanmestaruuspokaali Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2012 olivat seitsemännet FIFA:n järjestämät futsalin maailmanmestaruuskilpailut, jotka pelattiin Thaimaassa 1.–18. marraskuuta 2012. Lopputurnaukseen osallistui yhteensä 24 maata. Lopputurnauksessa pelattiin yhteensä 52 ottelua ja kisakaupunkeina toimivat Bangkok ja Nakhon Ratchasima.pienoiskuva|OsallistujamaatMaailmanmestaruuden voitti Brasilia, joka kukisti finaalissa Espanjan jatkoajalla 3–2. Kolmanneksi selvitti tiensä Italia kukistettuaan Kolumbian pronssiottelussa. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Brasilian Neto.
Lohkovaihe
Lohkovaiheessa joukkueet jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon, Jokaisen lohkossa pelattiin yksinkertainen sarja. Kaikkien lohkojen kaksi parasta joukkuetta sekä neljä parasta lohkokolmosta etenivät pudotupeli vaiheeseen. Parhaat lohkokolmoset määräytyivät alkulohkon pisteiden ja tarvittaessa maalieron avulla.
Nicolai Meyer
Nicolai Meyer (s. 21. heinäkuuta 1993 Frederikshavn, Tanska) on tanskalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.