cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Legend of Zelda: Majora’s Mask
Nintendo 3DS-käsikonsolille julkaistun Ocarina of Timen uusintaversion myötä sarjan ohjaaja Eiji Aonuma ei sulkenut pois uusintaversion tekemistä myös Majora's Maskista. Tämän jälkeen sarjan fanit aloittivat "Operation Moonfall"-nimisen kampanjan, joka ajaa pelin 3DS-version julkaisua. Kampanjan adressi sai viiden päivän jälkeen noin 10 000 allekirjoitusta. Vastauksena fanien vaatimuksiin Nintendo of America julkaisi tiedotteen, jonka mukaan pelin uudelleenjulkaisusta 3DS-käsikonsolille ei ole tehty virallista julkistusta. Yhtiö kuitenkin tarkkailee, mitä pelaajat ja kuluttajat pitävät tärkeänä. GamesRadar-sivuston haastattelussa Aonuma kertoi tietävänsä Operation Moonfall- kampanjasta ja kertoi toivovansa toteuttaa fanien toiveen joskus tulevaisuudessa. Vuoden 2012 E3-messuilla Shigeru Miyamoto kertoi uusintaversion olevan harkinnassa.
12. helmikuuta 2015 julkaistiin uudelleentehty versio, The Legend of Zelda: Majora's Mask 3D Nintendo 3DS:lle.
Pelaaminen
Majora’s Mask käyttää edeltäjänsä Ocarina of Timen 3D-grafiikalla toimivaa pelimoottoria. Link on säilyttänyt suurimman osan perustoiminnoistaan, jotka ovat käveleminen, juokseminen, kuperkeikkojen tekeminen ja rajoitettu hyppiminen. Peli on sarjan toinen peli, joka sijoittuu viralliselle sarjalle tunnusomaisen maailman, Hyrulen ulkopuolelle. Pelissä Link seikkailee maassa nimeltä Termina. Skull Kid on saanut aikaan monia ongelmia, kuten kuun irtoamisen radaltaan iskeytymään kohti Terminaa, ja pelaajalla on kolme päivää aikaa estää katastrofi. Pelaajan täytyy soittaa toistuvasti Ocarina of Timella (Ajan okariina) laulu nimeltään Song of Time (Ajan laulu), jolloin pelaaja siirtyy pelin ensimmäiseen päivään ja kaikki alkaa alusta. Vain Linkin keräämät naamarit ja tärkeimmät esineet säilyvät.
Kuten sarjan edellisissäkin osissa, Link käyttää erilaisia aseita ja esineitä taistellakseen vihollisia vastaan ja selvittääkseen arvoituksia. Miekka on hänen useiten käyttämänsä ase. Link osaa muutaman erilaisen miekkailutekniikan ja oppii pelin edetessä muutaman lisää. Kilpeä käytetään puolustautumiseen. Jousta ja nuolia käytetään tyypillisesti pitkän välimatkan päässä oleviin vihollisiin ja kytkinten aktivoimiseen, vaikka toki ne auttavat lähitaistelussakin. Link voi tainnuttaa viholliset hetkeksi ajaksi käyttämällä dekupähkinöitä ja sen jälkeen tuhota ne käyttämällä jotain toista asetta. Pommeilla voi tuhota vihollisia sekä muita esteitä, kun taas hookshotilla (eräänlainen tarttumakoukku) voi tarttua vihollisiin ja sinkoutua niiden luo tai toisin päin, jolloin viholliset usein tainnuttuvat.
Majora’s Maskin pelaamista ja pelaamisen eri mahdollisuuksia on laajennettu huomattavasti Ocarina of Timeen verrattuna. Peli on kuitenkin myös säilyttänyt tietyt peruspiirteet kuten arvoitusten selvittämisen erilaisilla esineillä. Majora’s Maskissa on uusia musiikkeja ja se sisältää uusien naamareiden lisäksi hahmonmuutoksia ja rajoitetun kolmen päivän kierroksen lisäten samalla vaikeusastetta ja monia sivutehtäviä peliin.
Kehitys
The Legend of Zelda: Link's Awakeningin julkaisun jälkeen 1993 pelisarjan fanit odottivat Ocarina of Timea viisi vuotta, ja pelin kehityksessä kesti kokonaisuudessaan neljä vuotta. Shigeru Miyamoto näki haastattelussaan Super Powerille viiden vuoden olevan liian pitkä aika sarjan faneille odottaa seuraavaa Zelda-peliä. Tämän takia hän tiimeineen päätti yrittää uudistaa Ocarina of Timen pelimoottoria ja käyttää Expansion Pak -muistilaajennusta luodakseen jatko-osan jo Nintendo 64:lle tuolloin vielä koodinimellä "Dolphin" tunnetun tulevan GameCuben sijaan. Näin pienempi tiimi sai Majora's Maskin valmiiksi vuodessa, kun pelin kehitys alkoi tammikuussa 1999. Peliä kehitti Eiji Aonuman, Yoshiaki Koizumin ja Shigeru Miyamoton johtama tiimi. Miyamoto oli mukana pelin kehityksessä "vain noin 10 prosentin verran ". Aonuman mukaan he joutuivat miettimään, millainen peli seuraisi seitsemän miljoonaa kappaletta myynyttä Ocarina of Timea. Ratkaisuna he keksivät pelin kolmeen päivään (aluksi viikkoon ) perustuvan mekaniikan, joka "tekisi pelin datasta kompaktimpaa mutta silti tarjoaisi syvällistä pelattavuutta". Aonuman mukaan ajan kulkeminen yhä uudestaan ja uudestaan sai innoituksensa vuonna 1998 ilmestyneestä saksalaisesta elokuvasta Juokse Lola!, Miyamoton ja Koizumin muokatessa sen pelimekaniikaksi. Miyamoto ja Koizumi tekivät myös pelin tarinan perustuen Mitsuhiro Takanon käsikirjoitukseen. Kehitystiimin tavoitteena oli tehdä hiottu ja kompakti jatko-osa Ocarina of Timelle, joka mahdollistaisi pelaajille erilaisen kokemuksen joka pelikerralle.
Majora's Mask käyttää paranneltua versiota Ocarina of Timen pelimoottorista ja tarvitsee toimiakseen Nintendo 64:n 4 megatavun Expansion Pak -muistilaajennuksen. IGN spekuloi tämän johtuneen Majora's Maskin mahdollisesta alkuperästä Nintendo 64 DD:lle tarkoitettuna pelinä, mikä olisi luonut tarpeen muistilaajennukselle. Expansion Pak mahdollistaa isomman piirtoetäisyyden, tarkemmat tekstuurit ja animoinnin, liikesumennuksen kaltaiset efektit ja isomman määrän hahmoja näyttämisen kerralla. Laajennettu piirtoetäisyys mahdollistaa pelaajalle näkemisen paljon kauemmas, jolloin ei ole tarpeellista käyttää sumua tai "pahvipanoraamaa" Ocarina of Timen tapaan kaukana olevien alueiden hämärtämiseen. IGN:n mielestä tekstuurien suunnittelu oli Nintendo 64:n parhaimmistoa; vaikka joissakin tekstuureissa oli matala resoluutio, ne olivat "värikkäitä ja moninaisia", mikä antoi jokaiselle pelin ympäristölle "omalaatuisen ulkonäkönsä".
Shigeru Miyamoton mukaan Expansion Pakilla pyrittiin tekemään Majora's Maskista "parempitasoisempi" parantamalla vihollisten älykkyyttä ja tekemällä pelin ympäristöistä elävämmän näköisiä grafiikoiden parantamiseen keskittymisen sijaan. Hän kommentoi vihollisten älykkyyttä seuraavasti: "Monet viholliset ovat muuttuneet aiempaa paljon älykkäämmiksi. Toisinaan ne muodostavat joukkoja ja hyökkäävät yhdessä Linkin kimppuun. Ne tulevat olemaan myös sillä tavalla älykkäämpiä, että osaavat kesken taistelun juosta pakoon ja piiloutua keräämään lisää energiaa palatakseen sitten takaisin täysivoimaisina."
Footbagin MM-kilpailut 2003
Footbagin MM-kilpailut 2003 järjestettiin Prahassa. Tämä kilpailu oli ensimmäinen, joka pidettiin Pohjois-Amerikan ulkopuolella. Kisoissa tehtiin osallistujaennätys, joka oli 215 osanottajaa.
Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)
Ivíronin Johannes Kastajan skiitta ( eli Ιβηριτική, Iviritikí, myös Johannes Edelläkävijän skiitta, Ivíronin skiitta) on ortodoksinen Ivíronin luostarin alaisuuteen kuuluva skiitta eli sivuluostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen kreikkalainen Johannes Kastajalle omistettu skiitta, siinä missä alueen toinen Johannes Kastajan skiitta on romanialainen.
Johannes Kastajan skiitta on perustettu vuonna 1730. Skiitan kirkko (kyriakon) rakennettiin vuonna 1779 ja sen seinämaalaukset ovat vuodelta 1799. Kirkko on omistettu Johannes Kastajan mestaukselle.
Skiitassa noudatetaan idiorytmistä kilvoittelutapaa ja se koostuu kahdeksasta erillisestä asunnosta, jotka muodostavat luostariyhdyskunnan. Näistä kuitenkin vain yksi on nykyään käyttökunnossa. Vuonna 2011 skiitassa oli neljä asukasta.
Rebel Yell
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Sanna
Sanna on skandinaavinen naisen etunimi. Sanna on lyhennetty muoto kansainvälisestä nimestä Susanna, joka on hepreaa ja tarkoittaa liljaa. Sanna voi myös olla johdos ruotsin kielen sanasta sann, joka merkitsee "totta". On myös esitetty, että Sanna olisi hellittelymuoto venäläisestä Aleksandrasta.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston Väestötietojärjestelmään merkitty vuoden 2019 loppuun mennessä 25 498 Sanna-nimistä naista ja muutama mies. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1960 ja 2000 välisenä aikana. Vuoden 2000 jälkeen nimi annettu yhä harvemmille lapsille. Vuosina 2010–2019 nimen sai enää 139 lasta.
Tunnettuja Sannoja
Luettelon Sannat ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Lähteet
Sanne
Luettelo Slovenian yli 25 kilometriä pitkistä joista
Merkinnät
Pääjoki Sivujoki  Sivujoen sivujoki  Sivujoen sivujoen sivujoki
Pro Evolution Soccer 2013
Pro Evolution Soccer 2013 on Konamin tuottama jalkapalloaiheinen videopeli, joka julkaistiin 20. syyskuuta 2012. Pelin kannessa esiintyvät Neymar ja Cristiano Ronaldo.
Robert Huber (liikemies)
Jacob Robert Huber (23. tammikuuta 1844 Basel – 22. joulukuuta 1905 Helsinki) oli sveitsiläissyntyinen insinööri, joka rakennutti 1870-luvulla Helsingin ja sen jälkeen usean muun Suomen kaupungin vesijohtoverkon. Hän perusti myös nimeään kantaneen vesijohtoalan yrityksen, Huberin.
Elämäkerta
Robert Huberin vanhemmat olivat kauppias Johann Jacob Huber ja Dorothea Stöbler. Huber valmistui insinööriksi Baselin teknillisestä opistosta vuonna 1864 ja työskenteli muutaman vuoden ajan kangaspuita valmistaneessa baselilaisessa konepajassa. Konepajayritys laajensi toimintaansa, ja Huber avusti englantilaista insinööri Moorea Baselin vesijohtoverkon rakentamisessa 1865–1867. Sen jälkeen hän työskenteli vuoden pariisilaisessa konepajassa, jossa kuitenkin teki epämieluisia konttoritöitä. Moore kutsui hänet 1868 apulaisekseen rakentaessaan vesijohtoja Kölniin Saksaan, ja seuraavana vuonna Huber johti jo yksinään Bochumin kaupungissa vastaavia töitä. Näin vesijohtojen rakentamisesta tuli vähitellen hänen erikoisalansa.
Huber astui vuonna 1870 berliiniläisen Elsner & Stumpf -yhtiön (sittemmin Neptun Continentale Wasserwerks-Aktiengesellschaft) palvelukseen ja oli kahden vuoden ajan rakentamassa vesijohtoja Wieniin. Urakan valmistuttua työnantaja tarjosi hänelle kolmea vaihtoehtoista komennusta, joista hän valitsi Helsingin. Huber saapui Suomeen Neptun-yhtiön edustajana vuonna 1872. Vesijohtojen rakentamista Helsinkiin oli ehdottanut jo aiemmin teknillisen reaalikoulun rakennustaidon opettaja Endre Lekve. Rakentaminen aloitettiin marraskuussa 1872, ja kolme neljäsosaa johdoista valmistui vuodessa, mutta sitten työt pysähtyivät pitkäksi aikaa Neptunin ajauduttua taloudellisiin vaikeuksiin kansainvälisen laman takia. Lopulta Helsingin kaupunki osti keskeneräisen vesijohdon ja rakennutti sen valmiiksi Huberin johtaessa edelleen töitä. Verkosto valmistui 1876, mutta Huberin urakka päättyi virallisesti vasta vuonna 1881 tehtyyn lopputarkastukseen. Vantaanjoelta keskustaan ulottuneeseen vesijohtoon liittyminen oli taloille vapaaehtoista, mutta useimmat johdon ulottuvilla olleet liittyivät 1880-luvun kuluessa.
Helsingin vesijohdon valmistuttua Huber asettui asumaan Suomeen ja johti Helsingin Vesijohtokonttoria, josta vuonna 1891 tuli Rob. Huberin vesijohtoliike. Se oli Suomen ensimmäinen vesijohtotöihin erikoistunut yritys. Seuraavana vuonna Huber perusti sen yhteyteen putkia ja laitteita valmistaneen metalliverstaan ja yrityksen nimeksi tuli Rob. Huberin vesijohtoverstas ja metallitehdas. Yhtiön toiminta laajeni Helsingistä muihinkin kaupunkeihin. Huber jätti yrityksen johdon vuonna 1901, mutta neljä hänen insinööripoikaansa jatkoi sen palveluksessa. Yrityksen ansiosta Huberin nimi yhdistettiin pitkään vesijohtoveteen. Huberin ja Norrménin suvun omistama yritys myytiin 1990-luvun laman aikana YIT:lle.
Huber oli vuosina 1886–1891 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
thumb|Huberin suunnittelema [[Keskustorin suihkukaivo Tampereella. Vuonna 1883 pystytetty veistos juhlisti kaupungin ensimmäistä vesi­johto­verkkoa.]] Helsingin jälkeen Huber vaikutti myös useiden muiden Suomen kaupunkien vesijohtohankkeisiin. Oulun vesijohtohankkeen on sanottu lähteneen alkuun hänen vierailtuaan kaupungissa vuonna 1886. Vuonna 1889 Huber teki Turun vesijohdon rakentamista tutkineelle toimikunnalle esityksen Aurajoen veden käyttökelpoisuudesta juomavetenä. Samana vuonna hän toimi asiantuntijana Hämeenlinnan vesijohtoa suunniteltaessa. Huber laati myös Tampereen Keskustorin suihkukaivon piirustukset.
Huber rakennutti vuonna 1891 yhdessä arkkitehti Theodor Höijerin kanssa Helsinkiin nykyiseen Mannerheimintie 14:een Huberin talona tunnetun komean uusrenessanssirakennuksen, jonka Höijer suunnitteli. Höijer ajautui pian vararikkoon ja myi osuutensa talosta Huberille. Myöhemmin omistajaksi tullut Helsingin Säästöpankki purki talon vuonna 1960.
Huber oli vuodesta 1874 naimisissa Emma Ulrika Maria Arvidssonin kanssa. Yksi heidän lapsistaan oli Konrad Huber.
Huber omisti tilan Tikkurilassa, ja Huber-yritys muutti 1960-luvun puolivälissä nykyisen Vantaan Veromiehen kaupunginosaan. Vuonna 1995 entisen Huberin tehdasalueen ohi kulkeva tie nimettiin hänen mukaansa Robert Huberin tieksi. Läheisyyteen tuli myös Robert Huberin polku vuonna 1999.
Syyskuun 2007 Indonesian maanjäristykset
thumb|250px|Maanjäristysalueen kartta.
Syyskuun 2007 Indonesian maanjäristykset alkoivat 12. syyskuuta 2007 Sumatran-saarella. Järistys sattui kello 18.10 paikallista aikaa. Järistyksen voimakkuudeksi mitattiin 6,4 magnitudia (8,4 Mw ).
Valkeakosken Kiekko-Ahma
Kiekko-Ahma on valkeakoskelainen joukkue, joka pelaa jääkiekon II-divisioonassa. Joukkueen jäähallina toimii Wareena.
Eturauhanen
thumb|250px|Miehen sukuelinten anatomiaa. 1. Virtsarakko. 2. Häpyliitos. 3. Siitin. 4. Paisuvaiskudos. 5. Terska. 6. Esinahka. 7. Virtsaputki. 10. Rakkularauhanen. 11. Siemenheittotiehyt. 12. Eturauhanen. 13. Bulbouretraali- eli Cowperin rauhanen. 15. Siemenjohdin. 16. Lisäkives. 17. Kives. 18. Kivespussi.
Eturauhanen on miehillä virtsarakon alapuolella sijaitseva lisäsukupuolirauhanen. Naisten vastaavaa elintä, Skenen rauhasta, voi pitää eturauhasen surkastumana.
Miehillä eturauhasen tehtävänä on tuottaa siemennesteeseen nestettä siittiöiden ravinnoksi. Miehen siemenjohtimet liittyvät virtsaputkeen eturauhasen sisällä.
Sairaudet ja niiden tutkiminen
Vanhemmiten valtaosalla miehistä on hyvänlaatuista eturauhasen liikakasvua, jonka seurauksena eturauhasen läpi kulkeva virtsaputki ahtautuu. Eturauhasen hyvänlaatuinen liikakasvu olisi muutoin lähes harmitonta, mutta siitä voi seurata virtsaamisvaikeuksia; virtsarakkoa ei saa tyhjennettyä kunnolla ja sinne kertyy tavallista enemmän virtsaa. Oireet voivat vaihdella, ja niitä ovat virtsaamistarpeen tihentyminen, tarve herätä yöllä virtsaamaan, virtsan kulun vaikeutuminen ja virtsasuihkun heikentyminen. Eturauhassyöpä ja sen riskitekijöiden kasvu on myös melko yleinen vanhemmilla miehillä.
Asiantuntija voi arvioida eturauhasen kokoa ja rakennetta yksinkertaisimmin tunnustelemalla sitä peräsuolen kautta (tuseeraus). Lisäksi sitä voidaan tutkia ultraäänellä. Myös laboratoriokokein veren seerumista mitattava, kohonnut PSA-arvo (prostataspesifinen antigeeni) voi antaa viitteitä mahdollisesta eturauhasen suurenemisesta, syövästä tai kasvaneesta syöpäriskistä. Kokeessa määritetään kokonais-PSA:n ja nk. vapaan PSA:n pitoisuudet ja niiden suhde.
Virtsaputken ahtautumaa tai virtsarakon rakennetta voidaan myös tutkia tähystystekniikan avulla.
Pakkomuutto
Pakkomuutto tarkoittaa ihmisten evakuointia tai olosuhteiden pakottamaa muuttoa pois kotoaan tai kotiseudultaan. Pakkomuutto voi olla konfliktien, kehityksen tai katastrofien aiheuttamaa. Pakkomuuttajista tulee siirtolaisia tai pakolaisia. Pakkomuutto voi johtaa luvattomaan siirtolaisuuteen ja luvaton siirtolaisuus pakkomuuttoon. Punaisen Ristin mukaan maailmassa on 72 miljoonaa pakkomuutettua.
Maan sisäistä pakkomuuttoa kutsutaan hallinnollisesti väestön siirroksi. Kansainvälisessä oikeudessa väestön pakkosiirto on kielletty, kun sen perusteena on etninen puhdistus. Pakkomuutto voi johtaa diasporaan.
Historiassa pakkomuutto on johtanut kansainvaelluksiin. Pakkomuutto on liittynyt siirtomaiden asuttamiseen, jossa pakkomuuttajia olivat siirtovangit ja orjat.
Konfliktien aiheuttama pakkomuutto on perinteisesti liittynyt uskonnolliseen tai poliittiseen syrjintään ja sotiin. Palestiinalaisten pakkomuutto liittyi Israelin itsenäistymiseen. Somalien sotasiirtolaisuuden aiheutti sisällissota. Suomalaisista sotasiirtolaisista tunnetaan karjalainen siirtoväki.
Kehityksen aiheuttama pakkomuutto liittyy taloudelliseen kehitykseen. Väestön siirtoja ovat vaatineet mm. tekojärvet vesivoimaa ja kasteluviljelyä varten sekä kaivostoiminta. Suomessa väestönsiirtoja toteutettiin mm. Lapissa Lokan tekojärven alta.
Katastrofien aiheuttama pakkomuutto liittyy luonnonilmiöihin tai ihmisten toiminnan aiheuttamiin katastrofeihin. Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristys aiheutti pakkomuuttoa laajalla alueella. Tsunamin seurauksena Ceylonin saarella kalastajat pakkosiirrettiin rannikolta sisämaahan ja kalastuskylien tilalle rakennettiin uusia hotelleja. Ihmisen aiheuttamista tunnetuin on Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus, jonka seurauksena asukkaat pakkosiirrettiin pois säteilyonnettomuuden saastuttamasta kaupungista.
Kupa
Kupa (kroatiaksi), Kolpa (sloveeniksi) tai Colapis (latinaksi) on Savan sivujoki. Kupa muodostaa luonnollisen rajan Kroatian ja Slovenian välille. Kupa on 297 kilometriä pitkä, josta maiden välistä rajaa on 118 kilometriä. Loput Kupasta sijaitsee Kroatiassa.
Kupan hydrologista valvontaa hoitaa nykyään neljä asemaa Kroatiassa: Radenci, Kamanje, Karlovac ja Jamnička Kiselica.
Rikk Scholvinck
Rikk Scholvinck on hollantilainen musiikkialan vaikuttaja. Hän on työskennellyt muun muassa tuottajana ja managerina. Schölvinck on toiminut useiden yhtyeiden kiertuemanagerina ja viime vuosina hän on ollut osana Ozzfest-festivaalikiertueen työryhmää. Hän on työskennellyt aiemmin muun muassa Megadethin sekä Twisted Sisterin kiertuemanagerina. Hän on työskennellyt suomalaisen Lordin kiertuemanagerina vuodesta 2007.
Ao
Ao tai AO voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Henkilöt
Ao on seuraavan henkilön nimi:
Leukemia
Leukemia (suom. valkoverisyys) on verisyöpä, veren valkosolujen syöpä. Valkosolujen esiasteiden lisääntynyt jakautuminen täyttää veren ja luuytimen syöpäsoluilla. Seurauksena on punasolujen, verihiutaleiden ja muiden kuin syöpävalkosolujen (”blastien”) vähäisyys veressä.
Esiintyvyys
Leukemiaa diagnosoidaan Suomessa vuosittain noin 150 tapausta, joista likimain 50 lapsilla, mikä tekee leukemiasta lasten yleisimmän syöpämuodon.
Oireet
Leukemian oireet ovat usein hyvin epämääräisiä, ja niitä tavataan myös tavallisissa, täysin vaarattomissa taudeissa.
Tyypillisiä potilaiden kuvaamia ongelmia ovat väsymys, kalpeus ja pitkittyneet tai toistuvat infektiot. Verihiutaleiden vähyydestä johtuen vuoto-oireita (mm. pienet pistemäiset verenpurkaumat ja yleinen mustelmataipumus) saattaa esiintyä. Luusärky (jalkakivut, selkäkivut) on myös tavallinen oire syöpäsolujen pakkautuessa luuydinonteloon. Lääkärin tutkimuksessa todetaan usein suurentunut perna tai maksa (suurentuneet imusolmukkeet kaulassa, kainaloissa, nivusissa sekä vatsan alueella ovat mahdollisia), mikä voi lapsilla aiheuttaa vatsan pömpötystä.
Leukemiaepäilyä vahvistaa verikokeessa nähtävä kahden solutyypin (punasolut, valkosolut tai verihiutaleet) epänormaali määrä, poikkeava valkosolujen erittelylaskennan tulos tai epänormaalien solujen näkyminen erittelylaskennassa. Leukemiadiagnoosin lopulliseen varmistamiseen vaaditaan kuitenkin aina luuydintutkimus.
Hoito
Leukemiaa hoidetaan tavallisimmin solunsalpaajilla. Hoitoon voidaan liittää myös sädehoito ja joskus harvinaisissa tapauksissa (esimerkiksi leukemiasolujen muodostaman kasvaimen tai poistettavan pernan kyseessä ollessa) leikkaus.
Hoitotapa vaihtelee huomattavasti leukemiatyypistä riippuen. Aikuisen hitaasti etenevää, kroonista lymfaattista leukemiaa voidaan aluksi vain seurata ja myöhemmin oireiden ilmaantuessa hoitaa nostaen lääkeannoksia asteittain, kun taas nuorten potilaiden aggressiivisesti etenevän taudin aktiivinen, monen lääkkeen yhdistelmistä koostuva hoito aloitetaan yleensä parin päivän sisällä. Nuorehkojen (alle 50-55 vuotta) potilaiden uusiutuneiden tai muuten huonoennusteisten tautien kohdalla tulee kyseeseen myös luuytimensiirto.
Luís Bará
Xosé Luís Bará Torres (kutsumanimeltään Luís Bará) (s. 1965 Vilaboa) on galicialainen poliitikko. Hän edustaa Galician itsenäisyyttä tavoittelevaa vasemmistolaista Bloque Nacionalista Galego -puoluetta Galician alueparlamentissa. Hän repi Espanjan kuninkaan Felipe VI:n kuvan Galician parlamentin puhujanpöntössä 11.4.2018 vain noin kuukausi sen jälkeen, kun Euroopan ihmisoikeustuomioistuin oli määrännyt Espanjan kumoamaan antamansa rangaistukset ja korvaamaan oikeudenkäyntikulut vuonna 2007 mielenosoituksessa Espanjan kuninkaan kuvan polttaneelle kahdelle katalonialaisnuorelle. Galician parlamentin puheenjohtaja Miguel Santalices harkitsi Barán rankaisemista mielenilmauksestaan, mutta jätti lopulta rangaistuksen antamatta parlamentin lakiasiantuntijoitten todettua, ettei symbolinen mielenilmaus ole peruste rangaistukselle.
Pasteurella
Pasteurella on bakteerisuku. Pasteurellaa tavataan erityisesti kaneissa ja tartuntaherkkyyden vuoksi se aiheuttaa kuolleisuutta populaatioissa. Pasteureulla leviää esimerkiksi lemmikin juomapullosta.
Novosibirskin kansainvälinen lentoasema
Novosibirskin kansainvälinen lentoasema eli Tolmatšjovon lentoasema  on Venäjän 3. suurimman kaupungin, miljoonakaupunki Novosibirskin kansainvälinen lentoasema.
Kentällä on kaksi 3,6 kilometrin kiitotietä, joista yksi on luokiteltu kansainvälisen siviili-ilmailujärjestö ICAO:n I kategoriaan ja toinen korkeampaan II kategoriaan.
Sijainti ja paikallisliikenne kentälle
Lentoasema sijaitsee runsaan 20 tuhannen asukkaan Obin kaupungissa Novosibirskin länsipuolella. Matkaa Novosibirskin kantakaupungista on noin 19 kilometriä. Lentoasemalle liikennöidään sekä lentokenttäbusseilla (pikavuoro 111E; linja-auto 112), paikallisjunalla (lentoaseman asema Aeroflot ja kantakaupungin Novosibirsk-Glavnyi), linjatakseilla (1122) että johdinautolinjalla (401).
Historiaa
Lentokenttä aloitti toimintansa vuonna 1957. Vuonna 1972 kentän vuosittainen matkustajamäärä ylitti ensimmäistä kertaa miljoonan.
Neuvostoliiton hajottua vuoteen 1992 saakka kentästä vastannut ilmailualan valtionyhtiö jaettiin kolmeen erilliseen osaan: Tolmatšjovon lentoasemaan, Länsi-Siperian ilmailunavigointiin ja Siperian lentoliikenteeseen (Siberian Airlines, S7-lentoyhtiön edeltäjä) keskittyviksi valtionyhtiöiksi. Syyskuussa 1992 Tolmatšjovon lentoasema luokiteltiin kansainväliseksi lentoasemaksi. 1995 lentoasemasta muodostettiin osakeyhtiö Tolmatšjovon lentoasema. Yhtiön osake-enemmistö (51 % osuus) säilyi valtiolla.
Lentoasemaa on modernisoitu laajalti 2000-luvulla muun muassa terminaaleja uusimalla. Vuonna 2007 hyväksyttiin kokonaissuunnitelma lentoaseman jatkokehitykselle vuoteen 2026 saakka. Toisen pääkiitotien luokitus kohosi ICAO:n II-kategoriaan vuonna 2010. Lentoaseman osake-enemmistö yksityistettiin vuonna 2011.
Matkustajamäärän kehitys
Alla oleva grafiikka kuvaa matkustajamäärän kehitystä vuosina 2003-2012:
Amsterdamin sopimus
Amsterdamin sopimus on yksi Euroopan unionin perussopimuksista. Se astui voimaan 1. toukokuuta 1999, kun kaikki jäsenvaltiot olivat ratifioineet sen omien perustuslakiensa mukaisesti.
Sopimus kehittää unionia vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueena. Sopimus sisältää pykäliä mm. seuraavista aiheista: unionin ja kansalaisten lähentäminen, unionin ulkosuhteiden vahvistaminen (mm. kriisinhallinta – kuten humanitaariset ja pelastustehtävät, rauhanturvaaminen ja rauhanpalauttaminen) sekä lisää määräenemmistöpäätöksiä neuvostossa ja laajentaa Euroopan parlamentin toimivaltaa. Lisäksi lisäpöytäkirjallaan tuo henkilöiden vapaan liikkuvuuden ns. Schengenin sopimus osaksi perussopimuksia.
Eurooppa-neuvoston Torinon kokouksessa 29. maaliskuuta 1996 käynnistettiin hallitustenvälinen konferenssi, joka johti Amsterdamin sopimukseen. Eurooppa-neuvosto hyväksyi sopimuksen Amsterdamin kokouksessaan 16.–17. kesäkuuta 1997, minkä jälkeen EU:n jäsenvaltioiden ulkoministerit allekirjoittivat sopimuksen 2. lokakuuta 1997.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1905
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 28.-29. tammikuuta 1905. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta. Johan Wikander onnistui tässä ja pudotti kuusi vuotta mestaruutta pitäneen Wathénin mestaruuspallilta. Ensimmäisenä päivänä luisteltiin 1 500 metrin matka ja seuraavana päivänä ensiksi 500 ja sitten 5 000 metriä.
Miesten yleiskilpailu
Parhaat tulokset.
<br style="clear:both;"/>
Hampden Park
Hampden Park on jalkapallostadion Glasgow'ssa, Skotlannissa. Stadion on Skotlannin vanhimman jalkapallojoukkueen Queen's Parkin ja Skotlannin maajoukkueen kotistadion.
Stadion avattiin vuonna 1903 ja sinne mahtuu 51 866 katsojaa. Yleisurheilutapahtumissa stadionin kapasiteetti on 44 000 katsojaa. Stadionin katsojaennätys on vuodelta 1937, jolloin Skotlannin ja Englannin välistä jalkapallomaaottelua oli seuraamassa 149 547 katsojaa.
Stadionilla pelattiin vuonna 2012 kesäolympialaisten jalkapallo-otteluita.
Ominaisuudet
Hampden Parkissa jokaiselle 52 500 katsojasta on istumapaikka. Se on soikea, ja jakaantuu neljään katsomolohkoon. Eteläkatsomo on kaksikerroksinen, yläkatsomo tulee jonkun matkaa alakatsomon päälle. Perinteisesti Celticin kannattajat stuvat itäkatsomossa, Rangersin kannattajat länsikatsomossa. Katto on koristeltu lipputangoilla ja lipuilla.
Stadioniln yhteydessä toimii Skotlannin jalkapallomuseo vuodesta 2001.
Historia
Stadion on saanut nimensä englantilaiselta John Hampdenilta, jonka mukaan nimetyn rivitalon viereisessä puistossa pelailtiin jalkapalloa. Queen's Park osti maata ja rakennutti siihen stadionin 1903. Skotlannin cup-finaali siirrettin stadionille 1903, ja siitä tuli Skotlannin maajoukkueen kotikenttä 1906.
Verihiutale
Verihiutale eli trombosyytti on keskeinen osa verenhyytymisjärjestelmää. Verihiutaleet ovat tumattomia solukalvon ympäröimiä solulimakappaleita, jotka varastoituvat pernaan. Maksan trombopoietiini stimuloi verihiutaleiden synteesiä luuytimessä. Verihiutaleiden vähäisyys (trombosytopenia) ilmenee verenvuototaipumuksena.
Haavan syntyessä verihiutaleita rikkoutuu ja niistä sekä vaurioittuneesta kudossolusta vapautuu trombiinientsyymiä vereen. Se laukaisee monivaiheisen reaktioketjun, jonka tuloksena veriplasmassa liuenneena oleva fibrinogeeni muuttuu säikeiseksi ja veteen liukenemattomaksi fibriiniksi. Näihin säikeisiin juuttuneet verisolut värjäävät hyytymän punaiseksi. Myöhemmin fibriinisäikeet vetäytyvät kokoon ja puristavat seerumin pois hyytymästä, joka kuivuu lopuksi ruveksi. Verihiutaleet voivat myös paikata verisuoniin syntyneitä pikkuvaurioita. Veren hyytyminen on siis suurimmaksi osaksi trombosyyttien ansiota.
Syntytapa
Vuonna 2017 University of Californian tutkijat havaitsivat hiirikokeella, että suurin osa verihiutaleista syntyy keuhkojen megakaryosyyttisoluissa. Tähän asti verihiutaleiden on uskottu muodostuvan luuytimessä tapahtuvassa niin sanotussa hematopoieesi-prosessissa.
Rautasin rautatieasema
Rautasin rautatieasema on rautatieasema Ruotsin rataverkolla Kiiruna–Narvik -malmiradalla Kiirunan kunnassa. Asema sijaitsee noin 20 kilometriä luoteeseen Kiirunan rautatieasemalta, ja se toimii pääasiassa junakohtauspaikkana. Junien kohtaamisia varten ratapihalla on yksi sivuraide, ja sen lisäksi myös yksi pistoraide, jota käytetään pääasiassa ratatyökoneiden väistöraiteena. Henkilöjunat eivät pysähdy liikennepaikalla.
Puertollano
Puertollano on kaupunki Ciudad Realin maakunnassa ja Kastilia-La Manchan itsehallintoalueella Espanjassa. Kaupungin väkiluku vuonna 2015 oli 50 035.
Puertollano on Kastilia-La Manchan suurin teollisuuskeskus. Kaupungissa oli aiemmin useita kivihiilikaivoksia, mutta nykyään pääteollisuudenalat ovat lannoite- ja petrokemian teollisuus, sähköntuotanto sekä aurinkopaneelien valmistus. Valtio ja Euroopan unioni ovat myöntäneet kaupungille kehittämistukia kivihiiliteollisuuden hiipumisen jälkeen.
Puertollanossa sijaitsee yksi vuonna 1992 avatun Madridista Sevillaan vievän AVE-suurnopeusjunalinjan asemista.
Puertollanosta tulee jalkapalloseura CD Puertollano, joka on pelannut parhaimmillaan Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kivikorallit
Kivikorallit (Scleractinia) on korallieläimiin kuuluva polttiaiseläinten lahko. Kivikorallit ovat useimmiten värikkäitä ja monimuotoisia merieläimiä, jotka elävät usein yhdyskuntina. Pehmytkoralleista poiketen kivikorallit rakentavat aragoniittista kalkkirunkoa. Näistä rungoista muodostuvat suurelta osaltaan koralliriutat.
Varhaisten tiedemiesten oli vaikea päättää, kuuluvatko korallit kivikuntaan, kasvikuntaan vai eläinkuntaan. Voidaan sanoa, että kaikki vaihtoehdot ovat oikeita: korallirunko on kivikuntaa, polyyppi itse eläinkuntaa ja useiden lajien elämälle välttämättömät symbioottiset levät kasvikuntaa.
Korallit voivat lisääntyä joko jakautumalla tai levittämällä sukusolujaan mereen, missä virtauksen mukana ajelehtivat hedelmöittyneet sukusolut voivat aloittaa uusia koralliyhdyskuntia. Kun eri yhdyskunnat leviävät lähelle toisiaan, alkaa usein kiivas taistelu elintilasta. Korallit käyttävät kemiallisia aseitaan paitsi toisiaan vastaan, myös saalistukseen ja puolustautuakseen pedoilta.
Ilmaston lämpeneminen ja merten saastuminen ovat korallien tulevaisuuden vakavimmat uhkat.
Yksittäisen polyypin anatomia
pienoiskuva|240px|[[Polyyppi (eläintiede)|Korallipolyypin rakenne.]] Useimmat korallit ovat tuhansien polyyppien muodostamia yhdyskuntia. Korallipolyyppi on yksittäinen eläinyksilö, ja jokainen uusi yhdyskunta aloittaa kasvunsa yksittäisenä polyyppina. Muiden polttiaiseläinten tapaan korallipolyypit muodostuvat kahdesta solukerroksesta: ulkokuoresta eli ektodermistä ja sisäkerroksesta eli entodermistä (jota kutsutaan myös gastrodermiksi). Ne ympäröivät pussimaista gastraalionteloa (ontelovatsaa). Kahden solukerroksen välissä on mesoglea-nimistä väliainetta, jossa ajelehtii irtosoluja. Suurimmat yksittäiset polyypit voivat olla kymmenien senttimetrien kokoisia kuten Cynarina lacrymalis tai Heliofungia actiniformis.
Ontelovatsan suuaukon ulkoreunaa reunustaa suulevy, joka voi olla lähes huomaamaton kuten Montipora-lajeilla, tai erittäin isokokoinen kuten Palythoa-lajeilla. Koralli imaisee ruokaa suuaukosta sisään ontelovatsaan, sulattaa sen entodermin erittämien entsyymien avulla ja poistaa ruoantähteet samasta aukosta ulos. Ruoka-aineen liikkumista kohti suuaukkoa koralli voi auttaa tentakkeleilla eli pyyntilonkeroilla. Pyyntilonkeroita on tyypillisesti kuudella jaollinen määrä, ja ne voivat sijaita useassa kehässä suuaukon ympärillä. Pyyntilonkerot liikkuvat ja venyvät ja niiden pinta saattaa olla tahmea. Lonkeroiden pinnassa kasvaa knidosyyttejä eli polttiaissoluja, ja niissä on nematokystejä eli poltinrakkoja. Nematokystejä on ainakin 25 eri tyyppiä. Koralli pystyy luomaan osmoottisen tai sähköisen paineen, jonka avulla se voi sinkauttaa nematokystistä myrkyllisen harppuunamaisen poltinsiiman. Harppuunasta tunkeutuu uhrin ruumiiseen myrkkyjä, jotka lamaannuttavat sen niin, että koralli voi siirtää sen pyyntilonkeroiden avulla suuaukkoonsa. Useimmat korallit saalistavat öisin, koska silloin on pienempi riski joutua petojen syömäksi, ja pitävät pyyntilonkeronsa päiväsaikaan koralliitin suojassa.
pienoiskuva|vasen|Euphyllia-koralliyhdyskunta. Vaaleat pehmeät osat ovat eläviä polyppeja, tummina näkyy paljaita koralliittirakenteita.
Koralliyhdyskunnan rakenne on peruste, jolla koralleja on jaettu sukuihin ja heimoihin ennen molekyylianalyysien keksimistä. Polyypit kiinnittyvät alustaansa aragoniitista muodostuvan kupin eli koralliitin avulla. Koralliitit liittyvät toisiinsa keenosteum-nimisten aragoniittisiltojen avulla, ja keenosarkkikudos peittää näitä siltoja. Koralliitissa on kahdenlaisia väliseiniä, septum-nimiset työntyvät sen sisään, costa-nimiset varsinaisen kupin ulkopuolelle. Polyypit ja koralliit ovat keskeissymmetrisiä, ja väliseiniä on niissä kuudella jaollinen määrä.
200px|pienoiskuva|Montopora digitata jonka enemmän valoa saaneissa pyyntilonkeroissa on enemmän levää ja siksi vihreämpi väri kuin muissa.
Monissa kivikoralleissa elää symbioottisia zooksantellileviä, jotka tuottavat ravintoa yhteyttämällä. Polyyppieläin puolestaan pyydystää vedestä planktonia pyyntilonkeroillaan. Luonnossa kivikorallit saavat keskimäärin 60–80 % ravinnostaan näiltä symbioottisilta leviltä, 15–30 % pyyntilonkeroilla pyydystämästään saaliista ja 5–10 % suodattamalla merivedestä siihen liuenneita aineita.
Korallien kudoksissa on monenlaisia pigmenttejä, jotka antavat niille niiden tyypilliset värit. Monet sävyt keltaisesta mustaan tulevan melaniinista. Ruskean sävyt syntyvät yleensä symbioottisista zooksantellilevistä, mutta on myös ruskeita väriaineita, joita kutsutaan skelotiineiksi. Ommokromit tuottavat keltaista, punaista tai ruskeaa. Karoteenin johdannaiset, joita korallit saavat ravinnostaan, tuottavat kirkasta punaista, oranssia ja kellanoranssia. Porfyriinit ja biliinit tuottavat vihreää, ja pretiinit, puriinit ja flaviinit tuottavat sinistä, keltaista ja punaista.
Kasvutapoja
Koralliyhdyskunta kasvaa kokoa kahdella tavalla: polyypit kasvattavat pohjaansa lisää aragoniittia tai jakautuvat suvuttomasti, jolloin uusi polyyppi alkaa rakentaa omaa pohjakuppiaan. Yhdyskunnan muoto voi vaihdella suuresti: jotkut lajit muistuttavat palloja, toiset levyjä, kolmannet pensaita. Saman heimon lajit voivat kasvaa eri tavoilla ja eri heimoihin kuuluvien lajien kasvutavat muistuttaa toisiaan.
Koralliyhdyskunnan rakennetta voidaan kuvata kahdella tasolla: pintarakenne eli miten viereiset koralliitit suhtautuvat toisiinsa, ja runkorakenne, eli millaisen kokonaismuodon koralliyhdyskunta saa. Runkorakenne voi olla pallomainen, pylväsmäinen, levymäinen tai haaroittuva. Pintarakenteesta voidaan erottaa kennomainen, sokkelomainen ja yksilöllinen rakenne.
Levinneisyys ja elinolot
pienoiskuva|vasen|Koralliriuttoja. pienoiskuva|vasen|[[Kylmänveden koralli|Kylmän veden korallilajin Lophelia pertusa levinneisyys.]] Koralliriuttoja on sekä kylmissä että lämpimissä vesissä. Kylmän veden riutat muodostuvat pääosin kuudesta korallilajista, kun taas lämpimissä vesissä riuttaa muodostavia lajeja on yli 800. Suuria lämpimän veden riutta-alueita ovat Iso Valliriutta Australiassa ja Indonesian vesien koralliriutat. Suuri kylmän veden riutta on Norjassa Røstin edustalla.
Korallit, joissa on levää, elävät korkeintaan 60 metrin syvyydessä, jotta levä saa tarpeeksi valoa. Levättömiä koralleja löytyy yli 500 metrin syvyydestä. Ne ovat yleensä lajeja, jotka eivät muodosta riuttaa. Ne pärjäävät kylmemmässä ja pimeämmässä kuin levälliset sukulaisensa, hankkivat energiansa pyydystämällä planktonia ja kasvavat hitaammin kuin matalan veden korallit. Tärkeitä syvänveden lajeja ovat silmäkoralli Lophelia pertusa ja Oculina varicosa. Pohjois-Atlantilla kylmän veden riuttoja muodostavat näiden lisäksi Madrepora oculata, Desmophyllum cristagalli, Enallopsammia rostrata, Solenosmilia variabilis ja Goniocorella dumosa.
Kilpailu ja puolustautuminen
pienoiskuva|180px|Kahden Diploria-sukuun kuuluvan korallin kilpailu on päätynyt asemasotaan. Monet kivikorallit puolustavat elintilaansa aggressiivisesti. Toisen lajin yksilön tullessa liian lähelle ne voivat kasvattaa taistelulonkeroita, jotka ovat jopa viisi kertaa normaaleita pyyntilonkeroita pidempiä.
On arvioitu, että luonnossa 22–38 % koralliyhdyskunnista on joko avoimessa sodassa toista yhdyskuntaa vastaan tai sotatilan partaalla. Taistelumekanismeja on useita: suoran pyyntilonkerohyökkäyksen lisäksi korallit voivat erittää kemiallisia aineita, jotka ovat muille vahingollisia, tai ne voivat kasvattaa sellaisia muotoja, jotka varjostavat toisia tai vetäytyä vapaaseen kasvusuuntaan.
Lisääntyminen
180px|pienoiskuva|left|Kivikorallin kutu. Kivikorallit voivat lisääntyä joko suvuttomasti jakautumalla tai suvullisesti laskemalla sukusoluja veteen.
Suvuton lisääntyminen voi tapahtua sattumalta niin että aallot, joku eläin tai vaikkapa akvaarioharrastaja taittaa palan korallin kalkkirungosta, jonka mukana irtoavat polyypit muodostavat uuden yhteiskunnan. Jotkut lajit tekevät tätä aktiivisesti, liuottamalla omaa runkoaan niin että siitä irtoaa soikeita kappaleita. Eräät korallit voivat kehittää kasvien rönsytaimia vastaavia rakenteita. Kivikoralleilla esiintyy myös itsehedelmöitystä kun samassa polyypissä syntyy naaras- ja koiraspuolisia sukusoluja, sekä partenogeneesiä eli alkion syntymistä naaraspuolisesta sukusolusta ilman koiraspuolisen sukupuolisolun vaikutusta.
Suvullisesti lisääntyessään korallien on ajoitettava koiras- ja naarapuolisten sukusolujen veteenlasku yhdenaikaiseksi. Parimillisiä valkoisia jyväsiä lasketaan liikkeelle muutaman minuutin ajan. Jos koralli myöhästyy neljännestunninkin naapuriensa kutuhetkestä, hedelmöittymistodennäköisyys pienenee paljon. Australian Isolla Valliriutalla kutu tapahtuu yöaikaan marras- tai joulukuussa. Veden lämpötilan on oltava vähintään 27 astetta, mutta vasta oikea kuunvaihe laukaisee kudun. Isolla Valliriutalla kutu tapahtuu 2–6 yötä marraskuun täydenkuun jälkeen. Kutu ajoittuu niin, etteivät vuorovesivirrat huuhdo sukusoluja heti avomerelle. Hedelmöittyneistä munasoluista kehittyy toukkia, jotka ajautuvat pois ja saattavat perustaa uuden koralliyhdyskunnan johonkin aivan muualle. Kutuaika vaihtelee eri puolilla maailmaa; Meksikonlahdella se ajoittuu elokuuhun. Havaijin korallit kutevat poikkeuksellisesti päiväsaikaan.
Uhkat
pienoiskuva|180px|Kuvan yläosassa koralli on kuollut mustaraitatautiin. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN pitää yleisesti korallien suurimpana uhkatekijänä ilmaston lämpenemistä, varsinkin ääreviä lämpötilanvaihteluita, jotka voivat johtaa korallien vaalenemiseen ja herkistymiseen taudeille, El Niño -ilmiön ja trooppisten hirmumyrskyjen voimistumista sekä valtamerten happamoitumista.
Korallien vaaleneminen on tila, jossa korallit menettävät värinsä joko siksi että niissä elävät symbioottiset zooksantellilevät lähtevät korallista tai ainakin menettävät pigmenttinsä. Levien kärsiessä ja kadotessa korallieläin menettää ravinnonlähteensä ja kärsii. Valkoisuuden jatkuessa pitempään koralli voi kuolla kokonaan. Lyhytaikaisestakin vaalenemisesta toipuminen voi viedä vuosia. Vaalenemisen voivat aiheuttaa monet ympäristötekijät. Ilmaston lämpeneminen aiheuttaa paitsi veden lämpenemistä myös vedenpinnan nousua, mikä johtaa valaistuksen vähenemiseen koralliriutoilla. Vaalenemisen aiheuttaa jo 1–2 asteen lämpötilannousu. Ilmastonmuutoksen aiheuttama veden hiilidioksidipitoisuuden nousu vähentää korallien käytettävissä olevien kalkkiyhdisteiden määrää, mikä voi osaltaan haitata riuttoja.
Liikakalastus voi vahingoittaa koralliriutan ekoyhteisön tasapainoa, ja kasvissyöjäkalojen puute voi johtaa siihen, että levät tukahduttavat korallikasvustoja alleen. Ranta-alueiden muutokset voivat lisätä mereen huuhtoutuvien aineiden määriä ja sedimenttien kertymistä koralliriuttojen päälle.
pienoiskuva|120px|Papukaijakalan Chlorurus microrhinos vahva nokkamainen suu sopii korallien murskaamiseen. Piikkikruunu-meritähtilaji syö koralleja. Normaalioloissa tämä on tärkeää riutan uudistumiselle, mutta Isolla valliriutalla sen hallitsematon runsastuminen on aiheuttanut tuhoja, koska korallit eivät ehdi uudistua samassa vauhdissa, kun niitä tuhotaan. Samoin pienen Drupella-nilviäisen massaesiintymiset ovat tuhoisia. Myös eräät kalalajit, kuten papukaijakalat ja perhokalat, syövät korallia: papukaijakalat haukkaavat vahvalla nokallaan palan kalkkirunkoa, kun taas perhokalat imaisevat polyypin irti koralliitista.
Taksonominen luokittelu
Kivikorallien sukulaisuussuhteita ja evoluutiota alettiin tutkia 1800-luvulla. Varhaisimmat luokittelut perustivat korallipolyyppien ulkonäköön, mutta 1800-luvun loppupuolella ilmestyi kaksi kattavaa luokittelua, joissa käytettiin kalkkirungon rakenteita sukulaisuuksien määrittelyyn. Jean-Jacques Alloiteau käytti korallien mikroskooppisia rakenteita vuonna 1952 ilmestyneeseen jakoon jossa kivikorallit jaettiin kahdeksaan alalahkoon. Myöhemmin hän osoitti mikro- ja makrorakenteita vertailemalla, että fossiilien ja nykyisten lajien väliltä löytyy todisteita konvergentista evoluutiosta. Molekyylibiologian menetelmien kehitys vahvisti joitakin ja kumosi joitakin toisia aiempia käsityksiä. Ribosomien RNA:n tutkimukset ovat osoittaneet että kivikorallit ovat monofyleettinen ryhmä eli niillä on yhteinen esi-isä. Kun ne jaetaan alempiin kladeihin, näillä ei ole yhteisiä morfologisia piirteitä vaan ainoastaa molekyylirakenteen osottamia samankaltaisuuksia.
Nykyisin kivikorallit jaetaan noin kolmeenkymmeneen heimoon.
Kivikorallit akvaarioissa
Kivikorallit tarvitsevat kasvaakseen paljon valoa: Loisteputki riittää vain hyvin matalassa akvaariossa; yleensä tarvitaan monimetallilamppu. Tukirangan muodostamiseen kivikorallit tarvitsevat vedestä kalsiumia.
Harrastuspiireissä kivikorallit jaetaan usein pienipolyyppisiin (SPS, small polype stony corals) ja suuripolyyppisiin (LPS). Jako ei ole biologinen vaan täysin mielivaltainen, sillä pyyntilonkeroiden koko muodostaa jatkuvan jakauman eikä voi asettaa kokorajaa, jota pienemmät polyypit ovat pieniä.
Akvaarioissa yleisiä kivikorallisukuja
180px|pienoiskuva|Eräs Acropora-koralli, uudet polyypit sinisinä.
Porin Karhu HT
Karhu HT oli porilainen vuonna 2000 perustettu jääkiekkoseura, joka pelasi Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Suomi-sarjassa. Karhu HT luopui paikastaan Suomi-sarjassa kesken kauden 2022-2023 hävittyään kaikki pelaamansa 13 ottelua. Seuran pelaamat ottelut mitätöitiin.
Unforgiven (2004)
Unforgiven (2004) oli showpaini pay-per-view (PPV), minkä tuotti World Wrestling Entertainment. Se pidettiin 12. syyskuuta, 2004 Rose Gardenissa Portlandissa, Oregonissa. Tapahtuma oli seitsemäs jokavuotinen Unforgiven -tapahtuma ja siellä pidettiin seitsemän matsia. Tapahtumassa esiintyneet painijat olivat RAW brändistä.
Taustaa
150px|thumb|Orton World Heavyweight Mestarina Tapahtuman pääfeudi oli Randy Ortonin ja Triple H:n välillä World Heavyweight Mestaruudesta. SummerSlamissa Orton voitti Chris Benoitin ja voitti täten World Heavyweight Mestaruuden,mikä teki Ortonista kaikkien aikojen nuorimman Maailman Mestarin WWE:n historiassa. 16. elokuuta RAW'ssa Orton puolusti onnistuneesti mestaruuttaan Benoitia vastaan, hänen uusintaottelussa. Matsin jälkeen Evolution (Batista, Ric Flair ja Triple H) tulivat juhlimaan Ortonin voittoa. Kun Batista "riemuissaan" nosti Ortonin harteilleen, Triple H näytti Randylle peukkuja ylös, mutta Triple H käänsikin peukut alas ja käski Batistan pudotta Orton maahan. Tämän jälkeen Evolution alkoi pieksää Ortonia ja Triple H kertoi, ettei Orton olisi mitään ilman Evolutionia. Tämän seurauksen Randysta tuli "face" ja jatkoi feudia entisiä tiimitovereita vastaan. 23. elokuuta RAW'ssa Triple H käski Ortonia lahjoittamaan World titteli hänelle, tai muuten Orton potkittaisiin Evolutionista. Orton oli antamassa Maailam Mestaruutta Triple H:lle, mutta Randy sylkäisikin HHH:n kasvoille ja löi häntä mestaruus vyöllä. Tämän jälkeen RAW'n general manager Eric Bischoff ilmoitti matsin Randy Ortonin ja Triple H:n välille World Heavyweight Mestaruudesta. Muutamia viikkoja ennen Unforgiveniä Orton ja Evolution hyökkäsivät toistensa kimpuun matsien jälkeen.
Pikkumalluaiset
Pikkumalluaiset muistuttavat paljon isomalluaisia, mutta eroavat niistä varsinkin uintitavallaan. Isomalluaiset uivat vatsa ylöspäin, kun taas pikkumalluaiset vatsa alaspäin. Tästä johtuu myös näiden eläinten vastakkainen väritys: pikkumalluanen on selkäpuolelta tummempi ja vatsapuolelta vaaleampi. Isomalluaisella värit ovat toisinpäin. Pikkumalluaiset ovat myös hieman pienempiä.
Ulkonäkö
vasen|pienoiskuva|Pikkumalluainen Pikkumalluaisilla on imukärsä, mutta ei lävistävää nokkaa. Etujalat ovat hyvin lyhyet, keski- ja takajalat ovat pitkät. Etujalkojen kärki on kauhamainen. Takajaloissa on karvoja, jotka saavat ne näyttämään meloilta. Niitä ne käyttävät uimiseen. Ruumis on virtaviivainen. Selkä on litteä ja siinä on ristikkäisiä viivoja.
Elinympäristö
Pikkumalluaiset elävät rehevissä vesissä, lammissa, kalliolammikoissa ja hitaissa virroissa. Lentäessään ne saattavat joskus eksyä myös uima- ja lintualtaisiin.
Elintavat
Pikkumalluaiset seulovat pohjan kariketta ja mutaa etujaloillaan ravintoa etsiessään. Ne ovat harvoin petoja. Yleensä pikkumalluaiset syövät hajoavaa orgaanista ainetta tai imevät levistä ja kasveista nestettä imukärsällään.
Pikkumalluaiset parittelevat yleensä yöllä. Koiraat kutsuvat naaraita parittelemaan sirittämällä. Ne hankaavat etujalkojensa okasia pään sivureunaa vasten. Sirityksen voi joskus iltaisin kuulla rannalle. Eräässä tutkimuksessa Micronecta scholtzi -lajin äänen voimakkuudeksi metrin etäisyydeltä mitattiin 80 dB ja huippukohdistaan 100 dB:n suuruiseksi. Miten näin pieni eläin saa aikaan niin suuren äänenvoimakkuuden, ei vielä tarkkaan tiedetä.
Aikuiset munivat munansa vesikasveihin. Nymfit muistuttavat paljon täysikasvuisia yksilöitä ja eroavat niistä vain koollaan ja siipien puutteellaan.
Nymfit saavat happensa suoraan vedestä, mutta aikuiset täytyy hakea ilmaa pinnalta. Ne ottavat ilmakuplan takaruumiin ja peitinsiipien alle ja sukeltavat. Pohjalle päästyään ne tarraavat etujaloillaan kiinni kasviin tai muuhun sopivaan. Hapen loputtua ne nousevat hakemaan uuden ilmakuplan.
Pikkumalluaiset voivat siirtyä vesistöstä toiseen lentämällä. Ne lentävät yleensä yöllä ja saattavat eksyä uima-altaisiin ja perhosharrastajien valopyydyksiin.
Pikkumalluaiset ovat monien vesieläinten, kuten kalojen ja hyönteisten, ja lintujen ruokaa. Myös ihmiset syövät pikkumalluaisen munia, nymfejä ja aikuisia yksilöitä. Ihmisravintoa ne ovat ainakin Meksikossa ja Egyptissä. Myös atsteekkien tiedetään syöneen niitä. Meksikossa eräiden pikkumalluais- ja isomalluaislajien munista tehdään suurta herkkua nimeltään Ahuahutle, jota kutsutaan myös Meksikon kaviaariksi. Malluaisten munia pyydystetään laskemalla ruokoja vedenpohjaan. Muutaman viikon kuluttua ruo'ot kuivataan ja munat karistetaan irti.
Allärs – Allmän tesaurus på svenska
Allärs on YSAn eli Yleisen suomalaisen asiasanaston ruotsinkielinen käännös, joka kattaa kaikki aihealueet. Toisin kuin YSA, Allärs on kaksikielinen (suomen- ja ruotsinkielinen). Tesaurusta kontrolloidaan niin, että jokaisen ruotsinkielisen termin rinnalta löytyy suomenkielinen vastine. Allärsin uusista sanoista vastaa Åbo Akademin kirjasto. Allärsiä käytetään eri aineistojen asiasanoitusta ja hakua varten. ALLÄRS on laadittu suomenkielisen tesauruksen laatimis- ja ylläpito-ohjeiden (SFS 5471) mukaan.
Allärs on käytettävissä Kansalliskirjaston Finto-palvelun kautta.
Lincoln Town Car
Lincoln Town Car on full-size-luokan sedan, jota yhdysvaltalainen Lincoln Motor Company valmisti vuosina 1980–2011.