cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anders Paulsson
Anders Paulsson (s. 14. lokakuuta 1961) on ruotsalainen sopraanosaksofonisti.
Carnegie Hallin ensikonsertin jälkeen 1992 on Anders Paulsson esiintynyt sadoissa solistikonserteissa ainakin 22 maassa.
47 säveltäjää eri puolita maailmaa on omistanut teoksia Anders Paulssonille, joka on onnistunut luomaan saksofonistille harvinaista uraa myös taidemusiikin puolella.
Immunisaatio
pienoiskuva|Lapsi rokotetaan poliota vastaan. Immunisaatio on prosessi, jossa yksilön immuunijärjestelmä vahvistuu tartunnanaiheuttajaa vastaan.
Immunisaatio voi olla passiivista, jolloin immuuniksi tehdään tuomalla elimistöön valmiita vasta-aineita tai se voi olla aktiivinen, jolloin immusaatio tehdään tuomalla elimistöön antigeeneja, joita vastaan elimistö reagoi. Rokotus kuuluu aktiivisen immunisaation muotoihin. Ihmisen immuunipuolustusjärjestelmä voi tulla taudille immuuniksi myös taudin sairastamisen jälkeen.
Salvator mundi
thumb|250px|[[Joos van Cleven Salvator Mundi -maalaus noin vuodelta 1516.]] Salvator mundi (suom. 'maailman pelastaja') on kristillinen kuva-aihe, joka esittää Jeesusta toinen käsi kohotettuna siunaukseen ja toinen käsi kannattelemassa valtakunnanomenaa. Valtakunnonomena symboloi maapalloa, ja asetelma itsessään sisältää viittauksen eskatologiaan.
Kuva-aiheen tekivät suosituiksi 1400-luvulla renessanssimaalarit Jan van Eyck, Hans Memling sekä Albrecht Dürer. Samasta kuva-aiheesta on lukuisia Tizianin nimissä tehtyjä versioita, kuten Eremitaašissa sijaitseva Salvator Mundi.
Indiana
Pohjoisessa osavaltio rajoittuu Michigan-järveen ja Michiganin osavaltioon, idässä Ohioon, etelässä Kentuckyyn (rajajokena Ohio-joki) ja lännessä Illinoisiin. Liki 800 kilometriä pitkä Wabash-joki jakaa osavaltion kahtia koillis-lounas-suunnassa.
Indianan pääkaupunki on Indianapolis. Muita suuria kaupunkeja ovat Fort Wayne, Evansville ja South Bend.
Sijainti ja maastonmuodot
Pohjoisessa osavaltio rajoittuu Michigan-järveen ja Michiganin osavaltioon, idässä Ohioon, etelässä Kentuckyyn (rajajokena Ohio-joki) ja lännessä Illinoisiin.
Indianassa on kolmea maastotyyppiä. Pohjoisimpana ovat Suurten järvien tasangot, joilla jääkausi on kasannut moreenia ja muovannut pieniä järviä. Niiden eteläpuolella on Tillin tasanko, joka on osa Maissivyöhykkeeksi kutsuttua hedelmällistä aluetta. Eteläisin osa ei ollut koskaan mannerjäätikön alla, ja niinpä siellä ovat jyrkimmät kukkulat. Merkittäviä jokia ovat Ohio, Kankakee, Tippecanoe, Wabash ja White River.
I Love You Mi Vida
I Love You Mi Vida on espanjalaisen poikabändin D’NASH:in single, joka oli myös Espanjan edustuskappale Eurovision laulukilpailussa 2007. Se sai kilpailussa 43 pistettä jääden sijalle 20.
Indiana
Ilmasto
pienois|vasen|Kaksi tornadoa Elkhartissa 1965. Michigan-järven avoveden vaikutus lumisateeseen tuottaa noin viideosan Indianan sademäärästä. Yksi kaikkojen aikojen pahimmista lumimyrskyistä koettiin vuonna 1978, kun osavaltion eteläosassa satoi noin puoli metriä lunta ja pohjoisessa paikoin yli metri.
I Love You Mi Vida
Laulun alkuperäinen sanoitus oli kokonaan espanjankielinen lukuun ottamatta kertosäkeessä toistuvaa lausetta ”I love you”. Kun euroviisuedustus varmistui, kappaleeseen lisättiin enemmän englanninkielisiä sanoja.
Laulun säveltäjä, ruotsalainen Thomas G:son, teki saman vuoden viisukilpailuun myös Norjan edustuskappaleen, Ven a bailar conmigon, jonka esitti Guri Schanke.
Indiana
Ilmasto
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Indianapolisissa on noin 29 astetta. Keskimääräinen alin on pakkasen puolella joulukuusta helmikuuhun, kylmimmillään tammikuussa −6,1 astetta.
Vuosina 1950–2005 keskimäärin 20 tornadoa vuodessa on ulottunut maahan asti Indianan alueella. Koko tuolla 55 vuoden jaksolla havaittiin kahdeksan tornadoa, jotka kuuluivat Fujitan asteikolla voimakkaimpaan luokkaan F5.
Luonto
1800-luvun alussa lähes koko Indiana oli lehtimetsän peitossa. Osavaltion luoteisnurkkaan ulottui ruohotasanko Suurilta tasangoilta. Maanviljelyn, kaupungistumisen ja teollistumisen myötä ikimetsät ovat väistyneet. Nykyisissä, suurelta osin viljellyissä metsissä kasvaa monia puulajeja, joille on tyypillistä kirkas syysväri. Valkohäntäpeuran kanta on kasvanut suojelun ansiosta. Muita nisäkäslajeja ovat opossumit, haisunädät, pesukarhut, jänikset, maamyyrät ja lepakot. Kosteikoissa elää monia vesilintuja, kuten joutsenia, sorsia ja hietakurkia. Vesistöissä tavataan monenlasia kaloja, myös uhanalaisia järvisampia.
Suurimmat kaupungit
Vuonna 2012 Indianassa oli neljä yli sadantuhannen asukkaan kaupunkia: Indianapolis, Fort Wayne, Evansville ja South Bend.
Historia
pienois|Vene Munsterin pääkadulla 2008. Nykyisen Indianan osavaltion alueella eli paleointiaaneja jo tuhansia vuosia sitten.
Sijaintinsa takia Indiana on ollut keskeinen alue liikuttaessa idästä länteen ja pohjoisesta etelään. Ranskalaiset turkismetsästäjät kulkivat sen kautta matkallaan Kanadasta Louisianaan. Britit valtasivat sen 1763. Alueelle muutti idästä jatkuvasti uudisraivaajia, kun idässä alkoi tulla viljelysmaasta pulaa. Monet etsivät myös vapautta harjoittaa haluamaansa uskontoa.
Nykyinen Indiana oli osa Luoteisterritoriota, josta se irrotettiin vuonna 1800 Indianan territorioksi. Vuonna 1816 territorion eteläosa liittyi Yhdysvaltoihin Indianan osavaltioksi.
National Road ulottui Indianaan asti vuonna 1829 ja loi yhteyden Yhdysvaltojen itäosiin. 1832 alettiin rakentaa Wabash-Erie -kanavaa, joka yhdisti Ohiojoen Suuriin järviin. Näiden liikenneyhteyksien valmistaminen liitti Indianan tiiviimmin itärannikkoon, vaikka luontaiset vesireitit olisivat vieneet Meksikonlahdelle.
Vuosina 1780–1840 tehtiin päätöksiä ja sopimuksia, joilla intiaanit karkotettiin osavaltiosta vuoteen 1840 mennessä lähes kokonaan.
Sisällissodassa Indiana oli Unionin puolella. Unionin armeijaan liittyi yli, ja indianalaisten joukko oli Pohjoisvaltioista toiseksi suurin. Näiden lisäksi liittyi.
Talouskasvu sai vauhtia, kun 1880-luvulla löytyi maakaasua.
Vuoden 1913 tulvissa kuoli ainakin sata ihmistä.
Ensimmäisen maailmansodan aiheuttama kysyntä vauhditti teollistumista. Indianan teollisuuden tärkeitä tuotteita tuohon aikaan olivat teräs, rauta, autot ja junanvaunut. Ku Klux Klan oli voimissaan.
Suuren laman aikana otettiin käyttöön Indianan ensimmäinen tulovero. Kuvernööri julisti sotatilalait käyttöön lopettaakseen lakkoja. Myös toisen maailmansodan aikana Indianan teollisuus osallistui varusteluun. 1970-luvun öljykriisi vaikutti autoteollisuuteen.
Vuonna 2008 oli jälleen pahoja tulvia. Ihmishenkien menetyksiltä vältyttiin, mutta taloudelliset tappiot olivat noin miljardi dollaria.
Hallinto
pienois|Indiana State House Indianan lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 50 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on sata jäsentä. Alahuoneen jäsenet valitaan kahdeksi vuodeksi, senaattorit neljäksi vuodeksi kerrallaan.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2017 kuvernöörinä on ollut Eric Holcomb, jonka edeltäjästä Mike Pencestä tuli Yhdysvaltojen varapresidentti.
Osavaltio jakautuu 92 piirikuntaan.
Indianassa on käytössä kuolemanrangaistus. Sähkötuolista siirryttiin vuonna 1995 tappavien ruiskeiden käyttöön.
Talous
Indianassa tuotetaan kivihiiltä, joka tuo kaksi kolmasosaa kaivosteollisuuden tuotoista. Muita kaivannaisia ovat hiekka, sora ja sepeli. Karjatalous tuottaa ennen kaikkea sikoja, mutta myös maitoa, nautakarjaa ja munia. Peltokasveista tärkeimpiä ovat maissi ja soijapavut.
Vuonna 2013 Indianan kymmenen suurimman työnantajan joukossa oli viisi sairaalaa ja kolme yliopistoa. Suurin oli Indianan yliopiston yliopistollinen keskussairaala Bloomingtonissa,.
Indianassa tuloverotus on toteutettu tasaverona, ja sen veroprosentti oli vuonna 2013 alhaisin seitsemästä tasaveroa käyttävästä osavaltiosta eli 3,4 prosenttia.
Liikevaihtovero on seitsemän prosenttia ja sitä sovelletaan muihin artikkeleihin paitsi elintarvikkeisiin ja lääkkeisiin.
Omasta osavaltiossa tuotettu kivihiili kattaa noin puolet kulutuksesta. Hiilen lisäksi muista osavaltioista tuodaan maakaasua; 1800-luvun talouskasvun laukaisseet kaasuvarannot on käytetty jo loppuun. Uusiutuvien energianlähteiden osuus on tarkoitus kasvattaa vuosien 2013–2018 neljästä prosentista kymmeneen prosenttiin vuoteen 2015 mennessä.
Liikenne
Indianassa on kaikkiaan 37 lentoasemaa. Suurin niistä on Indianapolis International. Indianassa on myös kuusi satamaa – kolme Michiganjärven rannalla osavaltion pohjoisosassa, kolme Ohiojoen varrella osavaltion etelärajalla.
Väestö
Osavaltion väkiluku vuonna 2014 oli. Vuoden 2000 väestönlaskentatietojen mukaan noin 87 prosenttia Indianan asukkaista on valkoihoisia, mustia on hiukan yli kahdeksan ja hispaanoja 3,5. Virallinen englanninkielinen nimitys Indianan asukkaalle on Hoosier.
Protestantteja on 52 prosenttia väestöstä, katolisia 18, muita uskontoja kolme ja uskonnottomia 26.
Kuuluisia indianalaisia ovat Michael Jackson, Janet Jackson, Axl Rose, Izzy Stradlin, James Dean, Adam Lambert.
Indianassa toimii kymmeniä yliopistoja ja korkeakouluja. Vuoden 2014 4icu-luokituksen mukaan niistä parhaita olivat
Kulttuuri ja urheilu
Indianan osavaltion nimikkokukka on pioni ja tunnuslintu punakardinaali.
Indianapolisissa toimivat Indianan taidemuseo ja Indianan sinfoniaorkesteri. Myös South Bendissä ja Fort Waynessä on sinfoniaorkesterit. Brownin piirikunta tunnetaan bluegrass-musiikista, ja siellä järjestetään vuosittain Bill Monroen perustamat bluegrassjuhlat. Cole Porter ja monet muut tunnetut lauluntekijöt ovat kotoisin Indianasta, samoin kuin kirjailija Kurt Vonnegut.
Indianapolis 500 -moottoriurheilutapahtuma on järjestetty vuosittain Indianassa vuodesta 1911 alkaen.
Evansville Icemen ja Fort Wayne Komets pelaavat jääkiekkoa ECHL-liigassa. Indianapolis Colts on amerikkalaisen jalkapallon NFL-joukkue. Indianapolisissa pelaa NBA-joukkue Indiana Pacers ja naisten NBA:n Indiana Fever. Pacers oli ABA-liigan menestynein seura, kun sarja yhdistyi NBA:n kanssa 1976.
Paikkarin torppa
thumb|Paikkarin torppa vuonna 2016. thumb|Paikkarin torppa Sammatissa 1840-luvulla. Paikkarin torppa (ruots. Paikkari torp) on Sammatissa sijaitseva Suomen kansalliseepoksen Kalevalan kokoajan Elias Lönnrotin lapsuudenkoti.
Paikkarin torppa rakennettiin Valkjärven rannalle noin vuonna 1800, ja siinä asui räätäli Fredrik Johan Lönnrot perheineen. Elias-poika syntyi torppaan neljäntenä lapsena vuonna 1802. Hän asui Paikkarin torpassa vuoteen 1814 saakka, jolloin lähti kouluun Tammisaareen.
Museoviraston luovuttua Paikkarin torpasta se on nykyisin Lohjan museon ylläpitämä kotimuseo, ja se on auki yleisölle kesäaikaan. Siellä on esillä Lönnrotiin liittyvää esineistöä, muun muassa Lönnrotin kehto sekä hänen käyttämänsä kantele.
Aiheesta muualla
60.35233°N, 23.80492°W
Deborah Birx
thumb|upright|Birx maaliskuussa 2020. Deborah Leah Birx (s. 4. huhtikuuta 1956 Carlisle, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen immunologi ja diplomaatti. Hän toimi Yhdysvaltain globaalina AIDS-koordinaattorina vuosina 2014–2021 Barack Obaman ja Donald Trumpin hallinnoissa. Lisäksi hän toimi Yhdysvaltain globaalin terveysdiplomatian erityisedustajana vuosina 2015–2021. Hän kuului koronaviruspandemian yhteydessä perustettuun Valkoisen talon koronavirustyöryhmään.
Birx on erikoistunut HIV-immunologiaan, rokotetutkimukseen ja maailmanlaajuiseen terveyteen. Hän vastasi Yhdysvaltain hallinnon PEPFAR-ohjelmasta 65 maassa.
Louin (Deux-Sèvres)
Louin on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Kunnan pinta-ala on 20,6 neliökilometriä ja siellä on arviolta 682 asukasta (vuonna 2016).
Louin rajoittuu idässä Loiren sivujokeen Thouet’hen. Kunnan lounaisosissa virtaa Cébronjoki ja sen sivujoet La Raconnière ja La Taconnière. Myös osa Cébronjärven rannoista sijaitsee Louinissä. Kunnan keskustasta on kolmisen kilometriä matkaa Airvault'n keskustaan ja 17 kilometriä Parthenayn kaupunkiin Louinin eteläpuolella.
Laanila (Inari)
Laanila on kylä valtatien 4 varrella Lapissa Inarin kunnassa. Se sijaitsee noin kolme kilometriä etelään Saariselältä ja noin 34 kilometriä etelään Ivalon taajamasta. Kylä on Laaniojan varrella, Laanipalon ja Laaniselän vaarojen välissä, noin 320 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Kylässä sijaitsee Laanihovin hotelli. Kylän talous on voimakkaasti matkailupainotteinen.
Prospektorin kultakaivos
thumb|Prospektorin kaivos Laanilassa Laanilasta noin kilometrin verran koilliseen sijaitsee Prospektor-yhtiön vuonna 1902 rakentama kaivos, josta etsittiin kultaa. Kultaesiintymistä Saariselän alueella oli saatu viitteitä. Tätä varten aikoinaan rakennettiin tie Sodankylästä Laanilaan. Myöhemmin tietä jatkettiin aina Petsamoon saakka. Saariselän ensimmäinen rakennus oli Prospektorin konttori. Yhtiön lopetettua siellä toimintansa siitä tuli vuosikymmenien ajaksi Laanilan kestikievari, josta kerrotaan myöhemmin artikkelissa. Rakennus sijaitsi nykyisen Metsäntutkimuslaitoksen paikalla. Saksalaiset polttivat rakennuksen perääntyessään pohjoiseen Lapin sodassa vuonna 1944. Kultaa ei Prospektorin kaivoksesta koskaan löydetty. Nykyään kaivoskuilun päälle on rakennettu mökki, josta voi kurkistaa kuiluun ja kuunnella ääninauhalle taltioituja työskentelyn ääniä. Mökin pihamaalla on esillä kivikasoja ja kaivosvaunu raiteineen.
Neuvostopartisaanien hyökkäys Laaniojalla
thumb|Piispanojan silta Laanilassa. Piispankivi näkyy kuvan oikeassa laidassa mäen päällä Jatkosodan aikana 4. heinäkuuta 1943 hyökkäsivät neuvostoliittolaiset partisaanit A. S. Smirnovin johdolla siviilejä kuljettaneen postilinja-auton kimppuun Laaniojan sillalla yöllä noin kello 02.45. Sillan räjäytettyään partisaanit ampuivat kuljettajan ja auton pysähdyttyä tien laitaan he jatkoivat tulitusta. Tässä hyökkäyksessä sai surmansa auton kuljettajan lisäksi kolme matkustajaa, joista yksi oli tarkastusmatkalla ollut Oulun hiippakunnan piispa Yrjö Wallinmaa. Myöhemmin samana yönä tämän osasto Bolševik Zapoljarjan partisaanit hyökkäsivät läheiseen Laanilan majataloon, jossa sai surmansa yksi ihminen rajussa tulituksessa.
Paikalle avattiin levähdysalue tapauksen 50-vuotismuistotilaisuuden yhteydessä 1993. Paikalle on pystytetty opastustauluja kertomaan tästä Laaniojalla tapahtuneesta partisaanihyökkäyksestä. Viereinen puro tunnetaan nykyään nimellä Piispanoja, ja paikalle oli jo aiemmin pystytetty muistokivi. Nelostien länsipuolella puro tunnetaan edelleen Laaniojan nimellä.
USS Achernar
USS Achernar (runkonumero AKA-53) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1943 vesillelaskettu Andromeda-luokan kuljetusalus.
Laanila (Inari)
Lähteet
68.39°N, 27.4°W
USS Achernar
Valmistus
Maritime Commission tilasi aluksen runkonumerolla MC208 Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 3. joulukuuta kumminaan Adela Rogers St. John. Laivasto lunasti aluksen 29. tammikuuta 1944 ja se otettiin palvelukseen 31. tammikuuta päällikkönään H. R. Stevens.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1963 ja se siirrettiin Maritime Administrationin valvontaan. Laivasto lunasti aluksen 29. tammikuuta 1964, mutta alusta ei otettu kuitenkaan aktiivipalvelukseen ennen sen siirtoa Espanjalle 2. helmikuuta 1965.
Espanjan laivasto
Alus liitettiin Espanjan laivastoon nimellä Castilla ja runkonumerolla TA21. Alus romutettiin vuonna 1982.
The CBS Radio Workshop
The CBS Radio Workshop oli kokeellinen radio-antologiasarja, jota CBS esitti Yhdysvalloissa vuosina 1956 – 1957. Sen edeltäjänä oli Columbia Workshop (1936 – 1947).
Ensimmäinen jakso esitettiin 27. tammikuuta 1956. Sarja aloitettiin kaksi-osaisella sovituksella Aldous Huxleyn romaanista Uljas uusi maailma, jonka Huxley itse esitteli ja toimi myös kertojana. Sarjan päätösjakso esitettiin 22. syyskuuta 1957.
Sarjan musiikin olivat säveltäneet Bernard Herrmann, Jerry Goldsmith, Amerigo Moreno, Ray Noble ja Leith Stevens. Sarjassa esitettyjen kuunnelmien kirjoittajia olivat muun muassa Robert A. Heinlein, Sinclair Lewis, H. L. Mencken, Edgar Allan Poe, Frederik Pohl, James Thurber ja Thomas Wolfe.
Sankariniemen stadion
Sankariniemen stadion on Iisalmessa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion. Kentällä on muun muassa 8 kestopäällysteistä juoksurataa. Jalkapallossa sitä käyttää kotikenttänään kolmosessa pelaava Pallo-Kerho 37 ja naisjalkapallojoukkue Klubi-36. Stadionin yleisökapasiteetti on 5 000 ja 1 500 paikoista on katettu.
Cynthia Macdonald
pienoiskuva|Cynthia Macdonald vunna 1979. Cynthia Macdonald (o.s. Lee; 2. helmikuuta 1928 New York – 3. elokuuta 2015 Logan, Utah) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Sankariniemen stadion
Stadionilla on pelattu myös Suomen nuorten jalkapallomaaotteluja. Kentän yleisöennätys on vuodelta 1979, jolloin Suomen nuorten maaottelua Skotlantia vastaan seurasi 3 510 katsojaa.
Cynthia Macdonald
Macdonald opiskeli Bennington Collegessa ja Sarah Lawrence Collegessa. Hän opetti Sarah Lawrence Collegen lisäksi Johns Hopkinsin yliopistossa ja toimi Houstonin yliopiston professorina.
Macdonald meni vuonna 1954 naimisiin E. C. Macdonaldin kanssa, ja hänelle syntyi tytär Jennifer vuonna 1956. Hänen ensimmäinen kokoelmansa Amputations oli vuodelta 1972. Hänelle myönnettiin O. B. Hardison, Jr:n runopalkinto vuonna 1992.
Antonio Feltrinelli -palkinto
Antonio Feltrinelli -palkinto on huomattava italialainen kulttuuri- ja tiedepalkinto, jonka myöntää Accademia Nazionale dei Lincei Palkinto myönnetään merkittävistä saavutuksista kulttuurin eri aloilla, joita ovat taide, musiikki, kirjallisuus, historia, filosofia, lääketiede sekä fysiikka ja matematiikka. Palkinnon arvo on 250 000 euroa, ja siihen kuuluu kunniakirja ja kultamitali. Palkinto myönnetään kullakin alalla joka viides vuosi. Aika ajoin akatemia myöntää poikkeuksellisesta eettisestä suorituksesta
Palkinto perustuu italialaisen teollisuusjohtajan Antonio Feltrinellin lahjoitukseen. Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran 1950.
No Gods No Masters
No Gods No Masters on yhdysvaltalaisen rockyhtye Garbagen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 11. kesäkuussa 2021.
Venäjän kerrostalopommit
Venäjän kerrostalopommit olivat sarja pommeja, jotka räjähtivät pääasiassa kerrostaloissa elo–syyskuussa vuonna 1999 Venäjällä. Räjähdykset tappoivat noin 300 ihmistä ja haavoittivat noin tuhatta. Kaksi pommia räjähti Moskovassa, ja lisäksi yksittäiset pommit Buinakskissa ja Volgodonskissa. Viranomaisille tulleen puhelinsoiton mukaan iskujen takana olivat tšetšeenit. Tšetšenian hallitus ei virallisesti myöntänyt osuuttaan iskuihin. Ainakin yhden puhelinsoiton ja muun muassa sissipäällikkö Šamil Basajevin mukaan tšetšeenit ja muut muslimiterroristit tekivät iskut.
Lännessä ja Venäjällä on esitetty vaihtoehtoinen salaliittoteoria kerrostalopommien tekijöistä. Sen mukaan Venäjän turvallisuuspalvelu FSB räjäytti pommit itse, koska halusi vierittää syyn niistä tšetšeenien niskoille. Tällöin olisi saatu syy toisen Tšetšenian sodan aloittamiselle ja Venäjää uhkaava hajoaminen estettyä. Salaliittoteoria esitetään suomeksi FSB-virkailija Aleksandr Litvinenkon ja historioitsija Juri Felštinskin kirjoittamassa kirjassa Venäjä kuilun partaalla – turvallisuuspalvelut demokratian uhkana. Kirjan alkuperäisen painoksen kustansi Venäjältä paennut suurliikemies Boris Berezovski. Venäjän viranomaisten mielestä kirja on tyypillistä Berezovskin propagandakoneiston tuottamaa loanheittoa. Monia terrori-iskun tekijöinä pidettyjä on tuomittu tai surmattu Tšetšenian sodassa.
Ensimmäinen pommi-isku Moskovaan
8. syyskuuta 1999 kello 23.59.58 Kaakkois-Moskovassa Petšatnikin kaupunginosassa räjähti 300–400 kilogrammaa heksogeenipohjaista räjähdettä eräässä kerrostalossa Ulitsa Gurjanova -kadulla. Räjähdys tuhosi talosta yhdeksän kerrosta ja 108 asuntoa, ja sen seurauksena 95 ihmistä kuoli ja 150 haavoittui. Venäläiseen uutistoimistoon tulleen soiton mukaan pommi oli vastaus Tšetšenian ja Dagestanin kylien pommitukselle.
Buinakskin pommi-isku
Dagestanissa Tšetšenian lähellä Buynaksissa räjähti 4. syyskuuta autopommi, joka tappoi 62 ihmistä ja haavoitti kymmeniä.
Toinen pommi-isku Moskovaan Kashirskojen valtatielle
Moskovan toinen pommi-isku tapahtui 13. syyskuuta, edellisten pommi-iskujen uhrien hautajaispäivänä. Silloin räjähti suuri pommi Moskovassa Kashirskojen valtatien varressa kello viisi aamulla. Kahdeksan kerrosta meni maan tasalle, kaduille lensi sirpaleita ja betonia jopa satojen metrien päähän. 118 ihmistä kuoli ja 200 haavoittui. Venäjän presidentti määräsi näihin aikoihin sodan ”laittomia sotilasosastoja” vastaan Tšetšeniassa, vaikka ei ollut suoria todisteita tšetšeenejä vastaan. Salainen palvelu syytti iskusta TV:ssä islamilaisterroristi Mukhit Laipanovia, joka oli kuollut auto-onnettomuudessa samana vuonna.
Iskujen tekijät
Räjähdykset tapahtuivat pian islamilaisten tšetšeenisissien hyökättyä Dagestaniin. He valtasivat siellä muutamia kyliä ja julistivat valtaamansa pienet alueet uudeksi Venäjästä irralliseksi valtioksi. Venäjän sisäministeriön joukot saapuivat paikalle. Viranomaisille tulleen puhelinsoiton mukaan iskujen takana oli Dagestanin vapautusrintama, ja kerrostaloihin kohdistuvat pommi-iskut vastaus Venäjän toimille Dagestanissa. Terrori-iskut Venäjällä kohdistuivat muun muassa sotilaiden asuntoihin. Dagestanissa toimivia muslimisissejä johti Shamil Basajev.
Venäjän turvallisuusviranomaisten mukaan Venäjän pommit olivat Amir Khattabin ja Abu Umarin johtamien muslimiterroristiryhmien tekemiä. Iskujen johto olisi ollut Atšimez Gotšijajevilla. Khattab ja Umar ovat kiistäneet osuutensa iskuihin. FSB:n tutkinnan mukaan räjähteiden kuljetuksessa ja avustuksessa auttoivat muun muassa muutaman karatsailaiset ja Dagestanin avaarit.
Räjähdysaine oli valmistettu Urus-Martanissa lannoitetehtaassa. Räjähde lastattiin kuorma-autoon, josta eri ryhmät ottivat räjähdeosansa ja kuljettivat sen kohteisiin. Monet iskuissa avustaneet eivät olleet syntyperäisiä tšetšeenejä. Monia kerrostaloiskuihin syyllisiksi epäiltyjä on tapettu Tšetšenian sodassa, tai vangittu pitkäksi aikaa. Monet länsimaisetkin asiantuntijat uskovat, että Khattabin wahhabiittiryhmä oli Venäjän kerrostaloiskujen takana.
Seuraukset
Venäjän joukot olivat alkaneet luoda turvallisuusvyöhykettä Dagestaniin elokuun alussa. Tšetšeenisissien vastahyökkäys Dagestaniin tapahtui 7. lokakuuta. Sissit tekivät siellä hyökkäyksiä ja räjäyttivät pommeja. Venäjä vastasi omalla operaatiollaan elokuun lopulla, ja kapinalliset vetäytyivät Tšetšeniaan syyskuun loppupuolella. Jo syyskuussa venäläiset sotilaskoneet hyökkäsivät Tšetšenian pääkaupungin Groznyin ympäristössä oleviin kohteisiin. Tämä ja kerrostalopommit ajoivat Tšetšenian sotaan Venäjän kanssa. Venäjä julisti sodan 1. lokakuuta, ja maavoimat alkoivat edetä alueelle lokakuun loppupuolella.
Salaliittoteorioita
Lännessä ja Venäjälläkin melko suositun teorian mukaan turvallisuuspalvelu FSB itse räjäytti tai räjäytytti pommit. Terroriteot pantiin sitten tšetšeeni- ja muiden muslimiterroristien syyksi. Näin saatiin tekosyy Tšetšenian sodan aloittamiselle. Kun KGB-taustainen pääministeri Vladimir Putin esiintyi kovin sanoin televisiossa terroristeja vastaan, hänestä tuli kansan silmissä tiukka terroristeja tuhoava sankari. Tämän maineen turvin Putin voitti presidentinvaalit. FSB sai miehensä Venäjän johtoon häikäilemättömästi juonitellen. Korruptiosyytteitä vastaan pyristelevä presidentti Boris Jeltsin saatiin pelastettua. Tämän mukaan terrori-iskujen perimmäinen motiivi olisi ollut Venäjän hajoamisen estäminen. Ainakin osa iskujen tekijöistä saattoi olla FSB:hen kytköksissä olevia rikollisia. Teoriaa näyttäisi tukevan se, että Rjazanissa nähtiin nuorten venäläisten näköisten ihmisten asentavan pommia kellariin. Räjäytys pystyttiin estämään, mutta miliisi ei ehtinyt saada asentajia kiinni. Räjäytyksiä ei enää tämän jälkeen sattunut. Tapausta esitettiin muutaman päivän ajan TV:ssä epäonnistuneena terrori-iskuna, kunnes FSB:n johtaja Nikolai Patrušev sanoi sen olleen harjoitus. Lisäksi Venäjä aloitti Tšetšenian vastaisen hyökkäyksen valmistelun jo keväällä 1999.
Venäjällä teoriaa ovat kannattaneet muun muassa tšetšeenit, Boris Kagarlitski, Vladimir Pribylovski, Anna Politkovskaja, Aleksandr Litvinenko ja kenraali ja poliitikko Aleksandr Lebed. Ulkomailla ajatusta on tuonut esille David Satter. Tämä salaliittoteoria esitetään muun muassa Juri Feštinskin ja Aleksandr Litvinenkon kirjassa Venäjä kuilun partaalla. Tämän kirjan kustansi alkujaan maasta paennut oligarkki Boris Berezovski. Myös Satter on kytköksissä Berezovskiin. Näin ollen Venäjän viranomaisten ja muutamien läntistenkin asiantuntijoiden mielestä salaliittoteoria on tarkoitettu tukemaan Berezovskia. Duumassa oli 2000-luvun alussa vireillään salaliittoteoriaa koskeva tutkimus, mutta tutkimusta ajaneet komitean jäsenet ovat joutuneet muun muassa murhien ja pahoinpitelyjen kohteiksi. Muutenkin salaliittoteoriaa julkisesti tukeneet ovat joutuneet onnettomuuksien ja väkivallan kohteeksi. Komiteassa olivat Sergei Kovaljov, Juri Štšekotšihin ja Sergei Jušenkov, joista kaksi viimeistä murhattiin.
Litvinenko myrkytettiin poloniumilla Lontoossa vuonna 2006. Lebed kuoli helikopterionnettomuudessa Tšetšeniassa, ja Politkovaskaja surmattiin. Tuntemattomat murhamiehet ovat surmanneet monta muutakin Tšetšenian sotatoimien ihmisoikeusrikkomuksia arvostellutta ihmisoikeusaktivistia, muun muassa Natalia Estemirovan.
Sulaiman Juma Al-Habsi
Al-Habsi osallistui olympialaisiin kerran, Soulissa 1988. Hän oli 400 metrillä alkueränsä viides eikä päässyt jatkoon ja juoksi myös maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka niin ikään putosi alkuerissä. Al-Habsi juoksi vuonna 1988 400 metrin ennätyksekseen ajan 47,9 sekuntia.
Ilmenau
thumb|230px|Ilmenaun kaupungintalo Ilmenau on kaupunki Thüringenissä, Saksassa. Sen pinta-ala on 62,64 km² ja asukasluku 25 975 (2011 ).
Haruna Ogata
Haruna Ogata (jap. 尾形春水; s. 15. helmikuuta 1999 Osaka) on japanilainen poplaulaja. Ogata kuului Morning Musumen 12. sukupolveen. Hän valmistui eli jätti yhtyeen vuonna 2018. Ogata avasi YouTube-kanavansa elokuussa 2019.
Sponde
Sponde on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Pasiphaë-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2001. Kuu sai silloin väliaikaiseksi nimekseen S/2001 J 5. Sponde on läpimitaltaan noin 2 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 23,8 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 748 päivää. Radan inklinaatio on 151° ja eksentrisyys 0,3132.
Kuu on saanut nykyisen nimensä kreikkalaisesta mytologiasta.
Vallisneriat
Vallisneriat (Vallisneria) on lämpimien alueiden vesikasvien suku, jonka monet jäsenet ovat suosittuja akvaariokasveja. Suvussa on 6–10 lajia. Ne leviävät rönsyistä ja muodostavat joskus laajoja vedenalaisia niittyjä.
Terminen diffuusiokerroin
Terminen diffuusiokerroin kuvaa materiaalin lämmönjohtavuuden suhdetta tilavuudelliseen ominaislämpökapasiteettiin. Kutsuttu myös "lämpötilanjohtavuudeksi". Sen SI yksikkö on m²/s. Materiaalit, joilla on suuri terminen diffuusiokerroin saavuttavat nopeasti ympäristön lämpötilan, koska niiden lämmönjohtavuus on suuri verrattuna ominaislämpökapasiteettiin eli lämmönvarauskykyyn.
Steven Kampfer
Steven Allan "Steve" Kampfer (s. 24. syyskuuta 1988) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Arizona Coyotesin organisaatiossa. Hän on Anaheim Ducksin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2007.
Ura
2. maaliskuuta 2010 Anaheim Ducks kauppasi Kampferin Boston Bruinsiin vaihdossa neljännen kierroksen varaukseen. Bruins teki hänen kanssaan kolmen vuoden mittaisen tulokassopimuksen ja lähetti hänet farmijoukkue Providence Bruinsiin loppukaudeksi 2009–2010.
Accademia Nazionale dei Lincei
Accademia Nazionale dei Lincei ('Ilvesakatemia') on italialainen tiedeakatemia. Se on Italian vanhin tiedeakatemia, ja sen perusti 1603 Federico Cesi. Se sijaitsee Palazzo Corsinissa Via della Lungaralla Roomassa. Se on nimetty ilveksen mukaan, jonka tarkka näkö kuvastaa tieteen havainnoinnin tarkkuutta. Virallisen tiedeakatemian aseman se sai 1871.
Steven Kampfer
Ura
Kampfer aloitti kauden 2010–2011 AHL:ssä Providencessa, mutta sai joulukuussa kutsun NHL:ään Mark Stuartin loukkaannuttua. Hän teki debyyttinsä 9. joulukuuta 2010. Hän pelasi 19 vaihtoa ja sai 13:50 jääaikaa Bostonin 5–2 -kotivoitossa New York Islandersista.
Kampferin ensimmäinen NHL-piste syntyi hänen kolmannessa ottelussaan 15. joulukuuta Buffalo Sabresia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän iski 28. joulukuuta Tampa Bay Lightningia vastaan. Ensimmäisen useamman pisteen ottelun hän pelasi 13. tammikuuta 2011 Philadelphia Flyersia vastaan, kun sai syöttöpisteen sekä teki itse voittomaalin, kun ottelua oli jäljellä 1:14. Hänet valittiin myös ottelun ykköstähdeksi.
Kampferin korkea keskimääräinen jääaika ensimmäisissä 17 ottelussa kertoi valmennuksen luottavan häneen ylivoimalla ja puolustuksessa. Kampfer sai pysyvämmän roolin NHL-kokoonpanossa, kun puolustaja Mark Stuart vaihdettiin Atlanta Thrashersin keskushyökkääjä Rich Peverleyhyn.
Kampfer kärsi polvivamman 9. huhtikuuta 2011 pelatessaan AHL:ssä Providencen riveissä ja oli loppukauden sivussa. Hän ei tämän vuoksi voinut palata Bostoniin edustamaan joukkuetta, pudotuspeleissä, joissa se voitti Stanley Cupin. Kampfer pelasi kauden aikana 38 NHL-ottelua, mikä ei riittänyt siihen, että hänen nimensä olisi kaiverettu Stanley Cup -pokaaliin. Boston teki NHL:lle vetoomuksen Kampferin ja loukkaantuneen Marc Savardin nimien lisäämisestä pokaaliin. Savardin nimi lisättiin, mutta Kampferin ei, koska hän pelasi ensimmäisen neljäsosan kaudesta farmijoukkueessa, kyseessä oli hänen ensimmäinen NHL-kautensa, eikä hän ollut pelannut otteluakaan pudotuspeleissä. Boston antoi kuitenkin Kampferille Stanley Cup -sormuksen ja hän oli mukana joukkueen virallisessa mestaruuskuvassa.
Vuoden 2012 vaihtojen takarajapäivänä Kampfer kaupattiin Bostonista Minnesota Wildiin vaihdossa puolustaja Greg Zanoniin.
1. heinäkuuta 2014 Kampfer siirtyi yhden vuoden mittaisella kaksisuuntaisella sopimuksella New York Rangersiin, josta hänet 6. lokakuuta kaupattiin Andrew Yoganin kanssa Florida Panthersiin vastineeksi Joey Crabbista.
Michelangelo
Michelangelo di Lodovico Buonarroti Simoni (6. maaliskuuta 1475 Caprese, Firenzen tasavalta – 18. helmikuuta 1564 Rooma, Kirkkovaltio) oli italialainen renessanssitaiteen yleisnero – kuvanveistäjä, taidemaalari, arkkitehti ja runoilija. Häntä pidetään yhtenä Italian täysrenessanssin suurena nerona Leonardo da Vincin ja Rafaelin ohella. Michelangelon tuotantoa leimaa tietty suurekkuus ja paatoksellisuus. Hänen tyylinsä oli tienviitoittaja täysrenessanssia seuranneelle manierismille. Michelangelo vaikutti myös taiteilijan yhteiskunnallisen aseman nousuun.
Michelangelon huomattavimpia töitä ovat muun muassa Sikstuksen kappelin freskot ja Pietà-veistos Vatikaanissa, sekä Medicien hautakappeli ja Daavid-patsas Firenzessä. Pietarinkirkon keskeisimmät osat ja kupoli ovat hänen suunnittelemiaan.
Varhainen elämä
thumb|[[Daavid (veistos)|Daavid, 1501–1504. Veistos on yksi Michelangelon kuuluisimpia töitä. Ilman jalustaakin yli viisimetrisessä marmoriveistoksessa Michelangelo murtaa sovinnaisuuden kahleet kuvaamalla Daavidin ilman suojavarustusta alastomana urheilullisena nuorukaisena, vain linko olallaan. Patsas sijoitettiin Firenzen Palazzo Vecchion eteen, mistä se siirrettiin vuonna 1873 Galleria dell’Accademiaan ja korvattiin vuonna 1910 jäljennöksellä. ]]
Opinnot
Michelangelo pääsi kouluun vasta kymmenvuotiaana ja oppi siellä lukemaan ja kirjoittamaan italiaa. Hän oli innokas piirtäjä ja vietti aikaansa taiteilijaopiskelijoiden seurassa mieluummin kuin koulussa. Lopulta hän päätti ryhtyä itsekin taiteilijan uralle ja jätti koulun kesken. Buonarrotien suvussa ei ollut ollut taiteilijoita ennen Michelangeloa. Isä ei ymmärtänyt taidetta eikä hyväksynyt poikansa uravalintaa, mutta ei onnistunut kääntämään poikansa päätä ja antoi lopulta periksi. Vuonna 1488 Michelangelo pääsi 13-vuotiaana maalari Domenico Ghirlandaion oppipojaksi. Kolmen vuoden oppisopimus katkesi vuoden jälkeen, mutta Michelangelon lahjakkuus oli jo alkanut näkyä hänen töissään, jotka jättivät mestarin työt varjoonsa. Ghirlandaiolta Michelangelo oppi paitsi piirtämistä, myös freskomaalauksen perusteet. Michelangelo piirsi oppipoika-aikoinaan tutkielmia etenkin Giotton ja Masaccion freskoista. Hän ihaili myös kuvanveistäjä Donatelloa.
Ghirlandaion suosituksesta Michelangelo pääsi Firenzen kaupunkiruhtinaan ja taiteentukijan Lorenzo de’ Medicin suojatiksi ja pääsi asumaan Medicien palatsiin. Lorenzo antoi hänelle kuukausirahan ja täyden ylläpidon. Medicien hovissa kaupungin lupaava nuori taiteilijapolvi pääsi Bertoldo di Giovannin johdolla tutustumaan kuvanveistoon, Italian tunnetuimpiin oppineisiin ja Firenzen taiteellisen perintöön. Hän tutustui kuuluisiin humanisteihin kuten Marsilio Ficino, Pico della Mirandola ja Angelo Poliziano, jotka vaikuttivat häneen merkittävästi. Michelangelo loi vuosien 1489–1492 välillä myös ensimmäiset veistoksensa, marmorireliefit Madonna della Scala ja Kentaurien taistelu.
Michelangelon nenä murtui hänen opiskeluaikanaan Lorenzon hovissa, mikä näkyy selkeästi hänen jokaisessa omakuvassaan. Teräväkielinen Michelangelo suututti taideopiskelija Pietro Torrigianon, joka iski nyrkillään Michelangeloa nenään.
Ura
Lorenzo de’ Medici kuoli vuonna 1492 ja hänen poikansa Piero karkotettiin Firenzestä vuonna 1494. Medicien jouduttua epäsuosioon Firenzestä tuli Michelangelollekin vaarallinen paikka, ja kun samalla sen kulttuuri-ilmapiiri muuttui ahtaammaksi, hän muutti vuonna 1494 jo ennen Pieron karkotusta Bolognaan vuodeksi. Siellä hän asui kuvataiteesta kiinnostuneen aatelisen Gianfrancesco Aldovrandin talossa puolen vuoden ajan. Aldovrandin kautta hän sai ensimmäisen julkisen tilaustyönsä, pienoisveistoskoristelun Pyhän Dominicuksen haudalle. thumb|left|Michelangelo, [[Pietà (Michelangelo)|Pietá, 1499. Michelangelon varhaisessa marmoriveistoksessa Jeesus on laskettu ristiltä ja hän lepää kuolleena äitinsä sylissä. Michelangelo kuvasi Marian nuorempana kuin hänet yleensä kuvattiin. Veistosta pidetään mestariteoksena niin sen sommittelun kuin yksityiskohtiensakin taidokkuuden ansiosta. Pietà on Michelangelon ainoa signeerattu työ. ]] Michelangelo muutti väliaikaisesti Roomaan ensimmäisen kerran vuonna 1496. Siellä hän veisti ensimmäiset merkittävät teoksensa, viininjumalaveistoksen Bacchus (1496–1497) ja Mariaa sekä Jeesusta kuvaavan veistoksen Pietà (1499). Ranskan kardinaalin omaan hautakappeliinsa tilaama Pietà nosti Michelangelon maineeseen. thumb|Michelangelo, Pyhä perhe ja Johannes Kastaja, 1504–1505. Michelangelon ainoa tunnettu paneelimaalaus esittää Jeesusta, Mariaa ja Joosefia pyramidimaisessa sommitelmassa, plastisesti maalattuina kuin veistokset. Heidän takanaan on nuori [[Johannes Kastaja. Taustalla on alastomia mieshahmoja, joiden merkitys ei ole selvä. ]] Michelangelo palasi vuonna 1501 Firenzeen, missä taide-elämä oli jälleen alkanut kukoistaa. Hän sai paljon julkisia tilauksia, joista kuuluisin oli kankurien killalle tehty Daavid-veistos. Hän teki myös sopimuksen 15 veistoksen tekemisestä Sienan tuomiokirkkoon ja 12 apostolin patsaan tekemisestä Firenzen tuomiokirkkoon, mutta kumpikin hanke jäi kesken. Hänen yksityisistä tilauksistaan tunnetaan muun muassa kaksi Neitsyt Mariaa esittävää pyöreää kohokuvaa eli tondoa (1502–1503), Agnolo Donille tekemänsä paneelimaalaus Pyhä perhe (1504–1505), Johannes Kastaja (1504–1506) ja Bruggen Neitsyt Maria (1498–1501). Michelangelon töissä herätti paljon huomiota paitsi niiden tekninen täydellisyys, myös niissä käytetyt epäsovinnaiset kuvalliset ratkaisut.
Vuonna 1503 Michelangelo sai tilaisuuden työskennellä yhdessä ajan toisen taiteilijaneron Leonardo da Vincin kanssa. Firenzen johto tilasi kummaltakin taiteilijalta sota-aiheisen maalauksen Palazzo Vecchion suureen saliin. Kumpikaan työ ei kuitenkaan toteutunut, ja vaikka alkuperäiset luonnokset ovatkin kadonneet, niistä on säilynyt paljon jäljennöksiä. Michelangelon luonnos esitti Arnojoessa peseytyneitä sotilaita, jotka saavat pikaisen hälytyksen taisteluun.
Vuonna 1505 paavi Julius II kutsui Michelangelon Roomaan ja tilasi tältä hautamuistomerkin. Hanke kuitenkin keskeytyi toistuvasti seuraavien paavien omien töiden vuoksi, ja muistomerkki valmistui vasta vuonna 1545 Michelangelon tehtyä sitä yli 40 vuoden ajan. Veistosten Kuoleva orja ja Kapinoiva orja oli määrä sisältyä hautamuistomerkkiin, johon oli suunniteltu 40 figuuria. Vuonna 1508 aloitetusta työstä valmistui orjahahmojen lisäksi Mooses, joka on sijoitettu San Pietro in Vincoliin Roomaan. Julius menetti nopeasti kiinnostuksensa hautamuistomerkkiin ja alkoi samalla suhtautua torjuvasti Michelangeloon. Tästä tuohtuneena Michelangelo lähti välittömästi Firenzeen. Julius vaati häntä palaamaan Roomaan, ja viestien uhkaava sävy huolestutti jopa Firenzen gonfalonieeri Piero Soderinia, joka ei halunnut joutua sotaan paavin kanssa. Soderinin kehotuksesta Michelangelo palasi vuoden 1506 lopulla Rooman, missä paavi armahti hankalaksi luonteeksi tuntemansa taiteilijan.
Pronssiveistokset
Michelangelo sai pian tehtäväkseen Juliuksen yli kolmimetrisen pronssiveistoksen: hän sai veistoksen valmiiksi vuonna 1508, mutta jo kolme vuotta myöhemmin siitä valettiin tykki. Michelangelo teki muitakin pronssipatsaita, muun muassa Daavid-marmoripatsaasta oli pienempi pronssinen versio, mutta se katosi Ranskan vallankumouksen aikana. Kaikkien pronssiveistosten uskottiin hävinneen kunnes vuonna 2015 tutkijaryhmä ilmoitti uskovansa, että Rothschildin pronssiveistokset ovat Michelangelon tekemiä.
Freskoja
thumb|Michelangelo, [[Aatamin luominen 1511. Osa Sikstuksen kappelin kattofreskoa. Michelangelo kuvasi Jumalan poikkeuksellisesti vaaka-asennossa. Myös Jumalan ja Aatamin sormenpäiden kosketus oli uusi ajatus, jonka ansiosta maalauksesta on tullut yksi tunnetuimmista luomisaiheen kuvauksista. ]] Vuonna 1508 Julius II antoi Michelangelolle tehtäväksi Vatikaanin Sikstuksen kappelin freskojen maalaamisen, vaikka Michelangelo pitikin itseään tuolloin ensisijaisesti kuvanveistäjänä. Michelangelo laajensi paavin alkuperäistä suunnitelmaa. Hän teki mittavan, raskaan työn kokonaan itse ja kirjoitti veljelleen vuonna 1509: ”Minä elän täällä murheiden painamana ruumiillisesti ponnistellen, ilman ainuttakaan ystävää – tosin en heitä kaipaakaan – eikä minulla ole aikaa edes syödä.” Hän sai työnsä valmiiksi vuonna 1512. Freskoihin kuuluu monta Michelangelon kuuluisinta ja vallankumouksellisinta maalausta, kuten Aatamin luominen sekä Auringon ja Kuun luominen. Freskot keräsivät seuraavien vuosisatojen aikana likaa pintaansa, ja ne entisöitiin alkuperäiseen väriloistoonsa 1990–1994.
Vuonna 1516 Medici-sukuinen paavi Leo X tilasi Michelangelolta julkisivun San Lorenzon kirkkoon Firenzeen. Paavi perui hankkeen kolme vuotta myöhemmin Michelangelon tyrmistykseksi, mutta taiteilija sai pian tehtäväkseen Medicien hautakappelin ja Biblioteca Laurenziana -kirjaston. Kirjastosta tunnetaan etenkin sen eteishallin portaikko, sekä manierismia enteilleet sisäseinät. Myös Medicien hautakappeli San Lorenzon kirkossa jäi keskeneräiseksi. Kokonaisuudesta valmistuivat Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin hautamonumentit sekä niiden yötä, päivää, aamua ja iltaa kuvaavat allegoriset hahmot. Michelangelon ainoa nykyisin tunnettu muotokuva on tuolta ajalta (noin 1532) hänen firenzeläisestä lapsuudenystävästään Andrea Quaratesista. thumb|left|Michelangelo, [[Viimeinen tuomio (maalaus)|Viimeinen tuomio, 1535–1541. Sikstuksen kappelissa olevassa maalauksessa on yli 390 hahmoa, joiden alastomuutta kirkko ei suvainnut. ]]
Leonardo kuoli vuonna 1519 ja Rafael vuonna 1520, ja jäljellä oli enää Michelangelo renessanssin ajan kolmesta suuresta taiteilijanerosta. Michelangelo muutti vuonna 1534 Roomaan, missä hän eli elämänsä viimeiset 30 vuotta tekemällä töitä useille paaveille. Vuonna 1535 Michelangelon vanha ihailija Paavali III nimitti Michelangelon ”Vatikaanin ylimmäksi arkkitehdiksi, kuvanveistäjäksi ja taidemaalariksi”. Seuraavana vuonna Michelangelo aloitti Viimeisen tuomion freskon maalaamisen Sikstuksen kappeliin: teos paljastettiin vuonna 1541. Trenton kirkolliskokous määräsi Michelangelon kuoltua hahmojen alastomuuden osin peitettäväksi.
thumb|Michelangelon suunnittelema Pietarinkirkon kupoli. Michelangelo keskittyi 1540-luvulla arkkitehtuuriin. Hän suunnitteli muun muassa Capitolium-kukkulan aukion Piazza del Campidoglion uuteen uskoon, ja hänet nimitettiin vuonna 1547 Pietarinkirkon rakennusmestariksi. Kirkkoa oli siihen mennessä rakennettu jo neljä vuosikymmentä, ja Michelangelo purki joitain aikaisemmin rakennettuja osia ja keskittyi erityisesti suunnittelemaan kirkolle suuren kupolin. Kupoli valmistui vasta 26 vuotta Michelangelon kuoleman jälkeen.
Runous
Michelangelo kirjoitti runoja koko elämänsä ajan. Hän ei pitänyt itseään varsinaisena runoilijana eikä antanut runojaan koskaan painettavaksi; ne järjesteltiin ja julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Hän kirjoitteli runojaan käteensä sattuviin paperinpalasiin ja jätti usein runonsa kesken tai heitti ne pois. Osan runoistaan hän kirjoitti itselleen, osan ihailemilleen ystäville, naisille ja miehille. Runoissaan ja kirjeissään hän selvitteli etenkin suhdettaan Platonin filosofiaan. Viimeisinä vuosinaan hän kuvasi runoissaan myös yksinpuheluaan Jumalan kanssa. Hänen muutakin myöhäistuotantoaan sävyttävä pessimismi on läsnä hänen runoissaankin.
Kuolema
Viimeisinä vuosinaan Michelangelo palasi tekemään veistoksia: näistä tunnetuimpia ovat kaksi keskeneräistä ja osittain taiteilijan itsensä tuhoamaa pietà-aiheista. Michelangelo kuoli Roomassa 18. helmikuuta 1564 lyhyen sairauden jälkeen. Hänet haudattiin toiveensa mukaisesti Firenzeen, Basilica di Santa Croceen.
Yksityiselämä
Michelangelon elämäntapa oli askeettinen: työhankkeiden aikana hän söi vähän ja myös nukkui vähän, usein vaatteet päällään. Hän valitti myös kärsivänsä kivuista nukkuessaan. Luonteeltaan hän oli äkkipikainen mutta toisaalta ujo ja epäluuloinen. Ystävilleen hän oli kuitenkin ystävällinen ja antelias. Hän antoi suurimman osan suuresta omaisuudestaan sukulaisilleen Firenzeen. Roomassa Michelangelo asui vaatimattomassa talossa Macello dei Corvilla Trajanuksen forumin lähellä. Hän viihtyi suurimman osan elämästään omissa oloissaan ja eli pelkästään taiteelleen. Elämänsä loppupuolella hän kuitenkin solmi useita merkityksellisiä ihmissuhteita. Hänen tärkeimpiä ystäviään oli nuori roomalainen aatelismies Tommaso de’ Cavalieri, johon hän tutustui vuonna 1532. Michelangelo teki Cavalierille lukuisia piirroksia ja veistoksia sekä omisti hänelle kirjoittamiaan sonetteja, joissa julisti ihailevansa Cavalieria. Miehen homoseksuaalisen rakkauden tunnustus miehelle on tulkittu Michelangelon sankarillisuudeksi, koska tuohon aikaan saattoi tulla tuomituksi poltettavaksi sodomian harjoittamisesta. Michelangelo väitti elävänsä selibaatissa ja että hänen suhteensa Tommaso de’ Cavalieriin oli platoninen.
Toinen Michelangelolle läheinen henkilö oli leskeksi jäänyt markiisitar Vittoria Colonna. Sivistynyt markiisitar kirjoitti itsekin runoja ja tunsi monia aikansa kuuluisia henkilöitä. Vittoria Colonna tutustutti uskonasioista kiinnostuneen Michelangelon hengelliseen liikkeeseen, joka pyrki uudistamaan Italian katolisuutta. Michelangelo lahjoitti Vittoria Colonnalle useita uskonnollisaiheisia töitään. Michelangelon uskonnollisuuteen vaikuttivat koko hänen elämänsä ajan paljon myös Firenzessä 1490-luvulla vaikuttaneen synkän dominikaanimunkin Girolamo Savonarolan apokalyptiset saarnat.
Taidekäsitys
thumb|Michelangelo, Bacchus, 1496–1497. Teos ilmentää Michelangelon ottamia vaikutteita antiikin taiteesta. Humalainen viininjumala seisoo horjuvassa asennossa jalkojensa juuressa pieni [[satyyri, joka tukee pääfiguuria. ]] Michelangelo perehtyi hyvin antiikin taiteeseen ja otti siitä vaikutteita. Hän omaksui siitä yksittäisiä aiheita, kuten Bacchuksen, mutta tulkitsi ne uudella tavalla.
Michelangelon koko tuotannolle on luonteenomaista eräänlainen paatoksellisuus ja suurisuuntaisuus, mikä korostui uran edetessä. Michelangelo kirjoitti: ”Ylevä tyyli, vakava ja arvokas, on välttämätön suurelle teokselle.” Michelangelon veistotyyli oli omaperäistä, ja se irtautui varhaisrenessanssin aikana arvostetuista säännöistä. Aluksi Michelangelo pyrki kilpailemaan parhaiden tuolloin tunnettujen antiikin veistosten kanssa, mutta uran loppuvaiheessa hän siirtyi uusiin tavoitteisiin ja tuotanto sai manieristista ilmettä. Hän olikin tulevan tyylikauden manierismin ehkä tärkein tiennäyttäjä. Lisäksi hän ennakoi barokkia. Viimeinen tuomio oli käännekohta hänen taiteellisessa tyylissään. Sikstuksen kappelin katon freskojen (1508–1512) sommittelu on avara ja seesteinen, mutta Viimeinen tuomio (1536–1541) on sommiteltu ahtaasti ja teos on rauhaton, hahmojen vääristymiseen asti manieristisen liioiteltu.
Michelangelolle ihmisen anatomia oli erottamaton osa hänen taidekäsitystään: hän kuvasi alastoman mallin kautta kaiken kokemuksen sisäistä olemusta. Hän kirjoitti arkkitehtuurista: ”Arkkitehtonisen rakenteen osat noudattavat ihmiskehon lakeja. Se joka – – ei hallitse alastonmallia – – ei voi ymmärtää arkkitehtuurin periaatteita.” Taidehistorioitsija James S. Ackermanin mukaan Michelangelon nerous arkkitehtina kumpuaa siitä, että hänen rakennuksensa ikään kuin liikkuvat: elävät ja hengittävät. Leonardon tavoin Michelangelo tutkikin koko ikänsä ihmisen anatomiaa ja leikkeli itse ruumiita jo 18-vuotiaana. Sen mahdollisti Santo Spiriton luostarin priori, joka salli hänen käydä luostarin ruumishuoneella tutkimassa ihmiskehon lihasten ja luiden yhteyksiä toisiinsa, vaikka ruumiiden asiaton leikkely olikin laissa ankarasti kielletty.
Työtapa
Michelangelo peri opettajaltaan Ghirlandaiolta arvostuksen piirustustaitoa kohtaan ja osoitti siinä suurta lahjakkuutta jo nuorena. Hän korostikin myöhempinä vuosinaan useasti piirtämisen merkitystä, mikä myös näkyi hänen voimakkaassa ja elävässä viivankäytössään. Hän kirjoitti: ”Luonnostelun tiede, tai viivapiirroksen jos sitä niin halutaan kutsua, on maalauksen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin lähde ja koko olemus.”
Michelangelo käytti usein miesmalleja maalaustensa ja veistostensa naishahmoja luonnostellessaan, ja hänen naishahmonsa olivat aina miehekkään rotevia toisin kuin aikalaisillaan Botticellilla, Leonardolla ja Rafaelilla.
Michelangelo aloitti veistoksen piirtämällä nopein ja karkein vedoin pienikokoisen luonnoksen. Myöhemmin hän piirsi uusia luonnoksia, jotka olivat tarkempia ja eri suunnista. Seuraavaksi hän valmisti pieniä karkeita kolmiulotteisia malleja ja myöhemmin lopullisen kokoisiakin. Hän käytti yleensä marmoria, jonka hän valitsi itse louhokselta. Michelangelo aloitti veistämisen yleensä figuurin etupuolelta ja eteni vähä vähältä syvemmälle marmoriin, kuin korkokuvaa tehden; hänen tyylinsä oli epätavallinen, sillä tuohon aikaan kuvanveistäjillä oli tapana kiertää marmoria kehässä.
Kansallinen kaupunkipuisto
Kansallinen kaupunkipuisto on Suomen maankäyttö- ja rakennuslaissa määritelty kaupunkiympäristössä sijaitseva arvokkaiden kulttuuri- ja luonnonmaisemien sekä virkistysalueiden laaja kokonaisuus, jonka säilyttämiseen ja hoitamiseen kaupunki tai kunta on sitoutunut.