cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Olivier Giroud
Seurajoukkueura
Montpellier’ssa Giroud pelasi kaksi kautta. Ensimmäisellä kaudella 2010–2011 mies viimeisteli 43 ottelussa 14 maalia ja löi itsensä läpi maajoukkuetasolle asti. Ranskan maajoukkuepaidassa ensimmäinen ottelu Olivierilla oli marraskuussa 2011 Yhdysvaltoja vastaan.
Viimeistään kaudella 2011–2012 Olivier Giroud löi itsensä läpi kansainvälisillä pelaajamarkkinoilla. Montpellier juhli kauden päätteeksi Ranskan liigamestaruutta ranskalaishyökkääjän juhliessa liigan maalikuninkuutta 21 maalillaan.
Giroud siirtyi kesällä 2012 Englannin Valioliigan Arsenaliin 12 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 180 valioliigaottelua, joissa teki 73 maalia. Parhaimmillaan hän teki 16 maalia kausilla 2013−2014 ja 2015−2016. Mestarien liigassa hän teki 29 ottelussa 12 maalia. Hän voitti FA Cupin mestaruuden 2014, 2015 ja 2017 pelaten joka kerta loppuottelussa. Hän voitti samoina vuosina myös Community Shieldin.
Giroud siirtyi toiseen lontoolaisseuraan Chelseaan 17 miljoonalla eurolla tammikuussa 2018. Heti debyyttikaudellaan hän pelasi neljännen kerran voitokkaasti FA Cupin loppuottelussa. Seuraavalla kaudella hän voitti 11 maalillaan Eurooppa-liigan maalikuninkuuden. Hän teki muun muassa kolme maalia eli hattutempun toisessa neljännesvälieräottelussa Kiovan Dynamoa vastaan ja yhden maalin voitokkaassa loppuottelussa entistä seuraansa Arsenalia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi vain 18 valioliigaottelua mutta teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2020–2021 hän oli voittamassa Mestarien liigaa, joskaan hän ei pelannut loppuottelussa ja välierissäkin vain yhden pienen hetken; kahdeksassa ottelussaan hän teki kuusi maalia, joista neljä maalia joulukuussa vierasottelussa Sevillaa vastaan Chelsean voittaessa 0–4. Kaikkiaan Giroud on pelannut 3,5 kauden aikana Chelseassa 75 valioliigaottelua, joissa hän on tehnyt 17 maalia, 12 Mestarien liigan ottelua, joissa hän on tehnyt kuusi maalia, ja 14 Eurooppa-liigan ottelua, joissa hän on tehnyt 11 maalia.
Heinäkuussa 2021 Giroud siirtyi Italian pääsarjan Milanin riveihin. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Serie A:ssa 29 ottelua, joissa hän teki 11 maalia Milanin voittaessa mestaruuden. Hän teki kaksi maalia samassa ottelussa elokuussa Cagliaria vastaan, helmikuussa Milanin 1–2-vierasvoittoon päättyneessä ottelussa sarjakärki Interiä vastaan ja toukokuussa liigakauden päättäneessä ottelussa Sassuoloa vastaan.
Maajoukkueura
Giroud pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Yhdysvaltoja vastaan marraskuussa 2011. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Saksaa vastaan helmikuussa 2012. Hänet valittiin Ranskan joukkueeseen vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailuihin, vaikka hän oli pelannut vain kolme maaottelua ennen valintaa. EM-kilpailuissa hän tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi Ranskan kaikissa viidessa ottelussa ja teki maalin alkulohkopelissä Sveitsiä vastaan.
Giroud oli kuudessa ottelussa avauskokoonpanossa Ranskan saavuttaessa EM-hopeaa 2016. Hän teki maalin alkulohko-ottelussa Romaniaa ja kaksi maalia puolivälieräottelussa Islantia vastaan. Giroud oli avauskokoonpanossa jokaisessa ottelussa Ranskan voittaessa maailmanmestaruuden Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän ei tehnyt turnauksessa yhtään maalia. Vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa yhteensä 40 minuuttia. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi Ranskan hopeajoukkueessa kuusi ottelua ja teki kaksi maalia Australiaa sekä yhden Puolaa ja Englantia vastaan.
Giroud on tehnyt 120 maaottelussaan 53 maalia. Hän ohitti Ranskan maajoukkueen maalintekijätilaston kärjessä Thierry Henryn joulukuussa 2022. Maaleistaan Giroud on tehnyt viisi MM-kilpailuissa, kolme EM-kilpailuissa, kuusi MM-kilpailujen karsinnoissa, kuusi EM-kilpailujen karsinnoissa, viisi Kansojen liigassa ja 28 ystävyysotteluissa. Ainoan hattutemmpunsa hän on tehnyt kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Paraguayta vastaan.
Pihlajaveden reitti
Pihlajaveden reitti on keskimmäinen Kokemäenjoen vesistön pohjoisen vesialueen kolmesta järvireitistä. Reitin keskusjärvi on Pihlajavesi entisen Pihlajaveden kunnan alueella Keuruulla. Reitti yhtyy Ähtärin reittiin kuuluvaan Tarjanneveteen Virroilla. Reitin valuma-alue 696,97 km².
Heli Sirviö
Heli Sirviö (s. Helsinki) on suomalainen näyttelijä, tuottaja ja opettaja.
Hän näytteli vuosina 2010–2014 Päivikki Korkea-ahoa televisiosarjassa Taivaan tulet. Lisäksi hän on näytellyt sketsisarjassa Testosteriili sekä vieraillut televisiosarjoissa Kaverille ei jätetä, Salatut elämät ja Syke. Hän on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa ja Kuopion kaupunginteatterissa.
Sirviö valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2001. Näyttelijätöiden lisäksi hän on tehnyt vapaaehtoistyötä Barack Obaman puolesta.
Vuonna 2018 Sirviö kertoi Ylen verkkosivuilla sekä A-Studion ohjelmassa joutuneensa raiskatuksi 20-vuotiaana ollessaan Teatterikorkeakoulun ensimmäisellä luokalla. Samassa koulussa opiskellut mies raiskasi hänet ensi-iltajuhlan päätteeksi. Vuodesta 2017 lähtien Sirviö on asunut New Yorkissa ja toiminut suomen kielen ja kulttuurin opettajana Columbian yliopistossa.
Pentti Linkola
Kaarlo Pentti Linkola (7. joulukuuta 1932 Helsinki – 5. huhtikuuta 2020 Valkeakoski  ) oli suomalainen kirjailija, radikaali syväekologinen ympäristöfilosofi, toisinajattelija, kehityskriitikko, luonnonsuojelija, ornitologi  ja esseisti. Ammatiltaan hän oli kalastaja.
Leena Pakkanen
Leena Pakkanen (s. 1948) on entinen Yleisradion toimittaja, juontaja ja toimituspäällikkö. Pakkanen on pitkän linjan radiotoimittaja, mutta 1990- ja 2000-luvulla hänet tunnettiin etenkin television aamuohjelmista. Koulutukseltaan hän on taloustieteen kandidaatti Tampereen yliopistosta.
Pentti Linkola
Linkola oli Suomen tunnetuin syväekologisen ajattelusuuntauksen edustaja. Hän perusti Luonnonperintösäätiön, joka ostaa Suomen vanhoja metsiä suojeltaviksi. Ammattikalastajaksi Linkola ryhtyi vuonna 1959.
Leena Pakkanen
Pakkanen on tehnyt suurimman osan urastaan Ylessä, mutta hänet tunnetaan myös MTV3:n Huomenta Suomen ensimmäisenä juontajana Arto Tuomisen kanssa. Radion puolella Pakkanen tuli tunnetuksi 1970-luvun Naapurineljännes- ja Näin naapurissa -ohjelmista, jotka käsittelivät Neuvostoliittoa. Myöhemmin hän toimi muun muassa radion ohjelmapäällikkönä ja Radiomafian ohjelmajohtajana, Ylen Ykkösen aamu-tv:n juontajana, tuottajana ja toimituspäällikkönä sekä tammikuussa 2003 alkaneen Yle Radio 1:n Ykkösaamun juontajana ja ensimmäisenä tuottajana.
Pentti Linkola
Elämäkerta
Linkola kuului isänsä puolelta itäsuomalaiseen Collanin sukuun ja äitinsä puolelta Palander–Suolahden sukuun. Pentti Linkolan isä Kaarlo Linkola oli Helsingin yliopiston rehtori, kasvitieteen professori ja luonnonsuojelun edistäjä. Hän oli Suomen Luonnonsuojeluyhdistyksen (nyk. Suomen luonnonsuojeluliitto) perustajajäsen ja ensimmäinen puheenjohtaja. Linkolan äiti oli laborantti Hilkka o.s. Suolahti (1907–2001) ja äidinisä Helsingin yliopiston kansleri Hugo Suolahti. Avioliitto oli Kaarlo Linkolan toinen, josta Pentti Linkolalla oli kaksi sisarusta: vuonna 1930 syntynyt sisar ja veli, kansatieteilijä ja Museoviraston intendentti Martti Linkola (1936–2011). Isänsä ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli 1921 syntynyt velipuoli Anssi, joka kaatui jatkosodassa 1941. Linkolan pikkuserkku on biologi Anto Leikola.
Leena Pakkanen
Pakkanen sai Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2004. ”Sananvapaus ja demokratia perustuvat journalismiin, joka ei kumartele eikä pelkää. Pakkasen tinkimättömät haastattelut ja laaja-alainen osaaminen luotaavat päivän tärkeitä keskustelunaiheita”, lautakunta perusteli valintaa.
Pentti Linkola
Elämäkerta
Linkola syntyi ja asui lapsuudessaan ja nuoruudessaan Helsingissä ja omien sanojensa mukaan tutustui Helsinkiin paljon tarkemmin kuin moni muu Helsingissä kasvanut henkilö. Toisaalta lapsuudessaan ja nuoruudessaan Linkola vietti kesänsä Hugo Suolahden maatilalla Tyrvännön Kariniemessä ja asettui myöhemmin asumaan lähelle Kariniemeä. Linkolan isä kuoli hänen ollessaan yhdeksänvuotias, minkä jälkeen perhe häädettiin virka-asunnosta. Oppikoulussa Linkola oli perheensä köyhyyden vuoksi vapaaoppilas. Linkola valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1950. Hän aloitti eläin- ja kasvitieteen opinnot Helsingin yliopistossa mutta jätti opintonsa kesken ensimmäisen vuoden jälkeen. Opinnot keskeytyivät Linkolan mukaan siksi, että hän on ulkoilmaihminen eikä kykene sisätyöhön. Vuosina 1952–1959 Linkola toimi vapaana luonnontutkijana. Ammattikalastajaksi hän ryhtyi vuonna 1959 ja kalasti sekä merellä että järvillä, vuodesta 1978 Vanajavedellä. Hän asui Sääksmäen Ritvalassa.
Leena Pakkanen
Tasavallan presidentti on myöntänyt Pakkaselle kunniamerkin, Suomen Leijonan ansioristin.
Pentti Linkola
Elämäkerta
Linkola oli naimisissa vuosina 1961–1975 Aliisa o.s. Lummeksen kanssa, ja hänellä on avioliitosta vuosina 1961 ja 1963 syntyneet tyttäret. Linkolan mukaan hänen avioliittonsa päättyi kalan hinnan laskettua ja perheen toimeentulon heikennyttyä. Ammattikalastus kävi entistä raskaammaksi, mutta Linkola halusi siitä huolimatta jatkaa ammattikalastajana. Hänen vaimonsa puolestaan ei halunnut, ja he erosivat. Vuodesta 1995 lähtien Linkola kalasti vain talvisin jäiden kantaessa. Hän sairastui ykköstyypin diabetekseen 64-vuotiaana. Linkola kertoi joutuneensa käyttämään mielialalääkkeitä vaikean kliinisen depression hoitoon.
Leena Pakkanen
Leena Pakkanen jäi Ylestä eläkkeelle keväällä 2010. Hän on toiminut esiintymiskouluttajana omassa yrityksessään vuodesta 2010.
Pentti Linkola
Elämäkerta
Linkola kuoli kotonaan Valkeakoskella 5. huhtikuuta, 2020.
Julkaisut
Linkolan ensimmäinen poliittinen julkaisu oli omakustannepamfletti Isänmaan ja ihmisen puolesta mutta ei ketään vastaan (1960), jossa hän otti voimakkaasti pasifistisen kannan ja kehotti aseistakieltäytymiseen, vaikka olikin itse käynyt armeijan ja oli arvoltaan alikersantti.
Linkola on yksi Suomen lintutieteen pioneereista. Hänen ensimmäinen ornitologinen julkaisunsa on yhdessä Olavi Hildénin kanssa koottu Suuri Lintukirja (1955). Linkola oli myös yksi 1960-luvulla ilmestyneen laajan Pohjolan linnut värikuvin -teoksen kirjoittajista. Lintuja hän tutki pitkään: hän muun muassa rengasti lintuja yli 60 vuotta ja vuonna 1974 Luonnontieteellisen keskusmuseon alaisuudessa toimivan Rengastustoimiston rengastajatoimikunta palkitsi hänet vuoden rengastajana.
Maapallon suojelu
Linkola herätti huomiota useilla lausumillaan, kuten: ”Niin kauan kuin yksikin terroristi on hengissä, on toivoa." ja ”Sodat ovat hyvä asia niin kauan kuin niitä käydään.” sekä ”AIDS antoi ensin toivoa, sitten sekin lässähti”.
Linkolan ajattelun pääasiallinen lähtökohta oli hänen huolensa maapallon ekologisesta tilasta. Hänen mukaansa elämän säilyminen maapallolla edellyttää paluuta maatalousyhteiskuntaan ja luontaistalouteen sekä ihmisten määrän jyrkkää vähentämistä. Elämän ensisijaisena vihollisena Linkola näkee väestöräjähdyksen ja toissijaisena henkeä kohden kasvavan luonnon kuormituksen.
Ajattelussaan Linkola vaatii ihmistä palaamaan kapeampaan ekologiseen lokeroon siirtymällä takaisin matalampaan elintasoon sekä hylkäämällä modernin tekniikan. Väestönkasvu on Linkolan mielestä suurin uhka elämän jatkumiselle, ja hän kertoi toistuvasti kannattavansa pidäkkeettömästi muun muassa terrorismia syyskuun 11. päivän terrori-iskuista Unabomberiin. Hän myös hyväksyisi suurkaupunkien vesijohtoverkkojen myrkyttämisen ja tautiepidemiat.
Vihreän liikkeen alkuaikoina Linkola oli mukana muun muassa Koijärven protestissa. Pian vihreisiin liian radikaaliksi osoittautunut Linkola kuitenkin erkani liikkeestä, eikä ollut enää mukana, kun Vihreä liitto puolueena perustettiin. Suoraan toimintaan Linkola on osallistunut myöhemminkin.
Vuonna 1995 Linkola perusti Luonnonperintösäätiön, jonka tarkoituksena on ostaa metsää luonnonsuojelualueiksi. Ylen Suuret suomalaiset -äänestyksessä moni laski Linkolan ansioksi sen, että hän ”elää kuten opettaakin”. Vuonna 1998 Suomen luonnonsuojeluliitto myönsi Linkolalle ympäristöpalkinnon puolivuosisataisesta elämäntyöstä Suomen luonnon hyväksi ja vuonna 2008 liiton juhlamitalin tunnustukseksi ympäristön hyväksi tehdystä työstä. Vuonna 1988 Linkola sai Lintutieteellisten Yhdistysten Liiton (nyk. BirdLife Suomi) kultaisen ansiomerkin linnuston suojelun eteen tehdystä työstä.
Linkola suhtautui vieraslajeihin jyrkän torjuvasti: minkit, supikoirat ja luonnossa vapaana liikkuvat kissat tulisi Linkolan mielestä hävittää Suomesta.
Yhteiskunnallisia näkemyksiä
pienoiskuva|vasen|upright|Pentti Linkola vuonna 2006.
Linkolan mukaan demokratia on ”kuoleman uskonto”, koska on kohtuutonta vaatia tavalliselta kansalta, että se osaisi toimia oikein. Hänen ajattelussaan onkin esiintynyt paljon vanhan ajan eliittiä ihannoivia ja keskivertokansalaisia (”roskaväkeä”) arvostelevia piirteitä, erityisesti Väinö Linnan päivillä vuonna 2000 pidetyssä puheessa, joka on julkaistu hänen kirjassaan Voisiko elämä voittaa, sekä hänen artikkelissaan Hiidenkiven numerossa 1/2001. J. P. Roos on katsonut Linkolan edustavan ajattelussaan ekofasismia. Jera ja Jyri Hännisen kirjan Tuhansien aatteiden maa mukaan ”Linkola on ehkä ainoa avoimesti fasismia ja diktatuuria kannattava julkisuuden henkilö Suomessa”.
Linkola on kirjoittanut myös, että korkealla aineellisella elintasolla ihminen paitsi tuhoaa luontoa myös rääkkää itseään henkisesti. Tämän perusteella hän on kritisoinut muun muassa nykyaikaista koulutusta. Hänen mielestään nykyinen koulutusputki on ylipitkä. Aikuiskoulutusta Linkola vastusti vielä enemmän, sillä hänen mielestään ihmisen ei pitäisi olla pakotettu opiskelemaan uutta nuoruutensa jälkeen ohitettuaan luonnollisen oppimisikänsä. Teoksessaan Voisiko elämä voittaa Linkola kirjoittaa, että koululaitosta pitäisi vaalia yhteiskunnan silmäteränä mutta että opetuksen sisältöä pitäisi muuttaa nykyisestä.
Linkola erosi Suomen evankelisluterilaisesta kirkosta nuorena mutta liittyi takaisin siihen 2010-luvulla.
Suomea Linkola arvosteli kulutusyhteiskunnan pohjoiseksi sillanpääasemaksi, joka on tihutöissään erityisen röyhkeä jopa muihin teollisuusmaihin verrattuna. Linkola tuomitsi ajatukset, joiden mukaan Suomessa on vielä tilaa eikä suomalaisten tarvitsisi huolehtia väestöräjähdyksestä. Linkola on kirjoittanut, että suhteellisesti Suomea voidaan pitää maailman tiheimmin asuttuihin maihin kuuluvana, kun otetaan huomioon, millä ilmastovyöhykkeillä maailman maat sijaitsevat. Hän on huomauttanut, että Suomen ilmastovyöhykkeellä melkein kaikkialla muualla maapallolla vallitsee lähes väestötyhjiö. Lisäksi hän vihaa suomalaisten kesämökkeilyä turhana ja rantoja valtaavana ja muistuttaa siitä, että muualla maailmassa ihmisillä on tavallisesti vain yksi asunto. Norjan hän on tosin sanonut olevan ”toinen öykkärien maa”, koska sielläkin on monia loma-asuntoja.
Linkola on luonnehdittu Suomen tunnetuimmaksi malthusilaiseksi, sillä hänen mukaansa kaikenlaiset ihmiskuntaa kohtaavat katastrofit ovat ainoa keino pelastaa maapallo ekologiselta tuholta. Helsingin Sanomien lukijaäänestyksessä Suomen kansallisaarteista Linkola oli neljäntenä.
Linkolan kuoleman jälkeen selvisi, että Supo oli ollut kiinnostunut hänen toiminnastaan jo 1950-luvulla.
Kalastus
Pentti Linkola sai vuodesta 1959 päätoimeentulonsa kalastuksesta, jota hän harjoitti verkoilla Päijänteellä, Suomenlahdella, Keiteleellä, Mallasvedellä ja vuodesta 1978 Vanajavedellä. Kalastus painottui talvikuukausiin. Kalastuksessa Linkola vältti moottorikäyttöisiä apuvälineitä. Kesäaikana hän liikkui vesillä soutamalla ja talvella apuna oli hevonen. Tärkein saaliskala oli kuha.
Maastohiihto talviolympialaisissa 2018 – naisten 30 km perinteinen
Maastohiihdon naisten 30 kilometrin perinteisen hiihtotyylin kilpailu talviolympialaisissa 2018 järjestettiin 25. helmikuuta 2018 Alpensian maastohiihtokeskuksessa Pyeongchangissa, Etelä-Koreassa.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 15.15.
Yhdistetty talviolympialaisissa 1932
Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 kilpailtiin yhdistetyssä 10. - 11. helmikuuta. Laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa kolmannen kerran, eli yhdistetyssä oli kisattu talviolympialaisten alusta alkaen. Ensin kilpailijat hiihtivät 18 kilometrin matkan samassa kilpailussa lajin erikoismiesten kanssa. Muutoksena edellisiin olympiakisoihin Lake Placidissa käytiin yhdistettyä varten erillinen mäkihyppykilpailu, joka käytiin hiihto-osuutta seuraavana päivänä. Osallistujia oli 33 kymmenestä maasta. Kilpailupaikkoina toimivat maastohiihdossa latu kaupungin ulkopuolella ja mäkihypyssä Intervales Ski-Hill -hyppyrimäki.
Lake Placidin yhdistetyn kilpailu oli Norjan ylivoimainen esitys. Johan Grøttumsbråten, Ole Stenen ja Hans Vinjarengen ottivat maahan kaikki jaossa olleet mitalit, minkä lisäksi Sverre Kolterud varmisti maahan neloisvoiton.
Lopputulokset
k = kaatunut hyppy
Inhaca
Inhaca on Mosambikille kuuluva pieni saari Intian valtamerellä. Se sijaitsee ainoastaan noin 40 kilometrin päässä Mosambikin rannikosta.
Inhacassa on noin 6 000 asukasta. Tärkein elinkeino on kalastus. Saarella on myös jonkin verran turismia.
Inchakaa ympäröivät koralliriutat kuuluvat maailman eteläisimpiin. Osa saaresta ja sitä ympäröivistä vesistä on rauhoitettu koralliriuttojen suojelemiseksi.
Juho Someri
Juho Alfred Someri (sukunimi vuoteen 1901 Ärlund; 8. huhtikuuta 1875 Rymättylä – 29. elokuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen matematiikan opettaja ja tilintarkastaja.
Somerin vanhemmat olivat perämies Johan Adolf Ärlund ja Johanna Kristina Vigren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Turun lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1901.
Someri kirjoitti yhdessä K. O. Winterin kanssa kauppalaskennon oppikirjan josta otettiin 11 painosta vuosien 1917–1952 välillä.
Juho Someri oli naimisissa 1901–1936 Aina Hanneliuksen, o.s. Hannikainen, (k. 1936) kanssa.
Doug Murray
Douglas Thomas Lars ”Doug” Murray (s. 12. maaliskuuta 1980 Bromma, Tukholma) on ruotsalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Murray pelasi yli 500 NHL-ottelua vuosien 2005 ja 2014 välisenä aikana pääosin San Jose Sharks -joukkueessa ja päätti uransa Saksan DEL-liigan Kölner Haie -seuran riveissä vuonna 2015.
Murrayn isoisä Lasse Björn on yksi Ruotsin jääkiekkohistorian tunnetuimmista pelaajista ja kuuluu IIHF Hall of Fame -kunniagalleriaan. Björn pelasi koko uransa Djurgårdens IF -seurassa ja se on myös Murrayn kasvattajaseura, joskin hän aloitti junioriuransa IK Götan riveissä. Maineikkaassa TV-pucken -junioriturnauksessa Murray pelasi Tukholman joukkueessa vuonna 1995.
Djurgårdenista Murray siirtyi ruotsalaispelaajille epätyypillistä reittiä Pohjois-Amerikkaan Yhdysvaltain itärannikon EJHL-junioriliigaan ja jatkoi NHL-varauksen jälkeen Cornellin yliopistoon toimien siellä joukkueen kapteenina ja tullen valituksi kahdesti yliopistosarjojen tähdistöjoukkueeseen.
Ammattilaisurallaan Murray edusti Ruotsin jääkiekkomaajoukkuetta sekä maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2008 että olympialaisissa vuonna 2010.
Jääkiekkouransa jälkeen Murray on esiintynyt TV3-kanavan Floridaan sijoittuvassa Parneviks-tositelevisiosarjassa päähenkilö Jesper Parnevikin tyttären Penny Parnevikin kumppanina.
Ylä-Syvärin voimalaitos
Ylä-Syvärin voimalaitos on TGK-1-yhtiön operoima vesivoimalaitos Syvärillä Koskenalan kaupungissa. Voimalaitos avattiin 13. helmikuuta 1952, ja sen kokonaisteho on 160 megawattia. Voimalaitos koostuu neljästä 40 megawatin turbiinista. Syväri on osa Vienanmeren–Itämeren kanavaa, ja voimalaitoksen kohdalle onkin rakennettu vesiliikennettä varten sulku. left|thumb|Voimalaitoksen ohittava sulku.
Voimalaitoksen rakentaminen käynnistyi vuonna 1936 yhdessä kaupunkiin rakennetun puunjalostuslaitoksen kanssa. Rakennusalue sai myös tässä yhteydessä oman rautatien. Vesivoimalaitos ei ehtinyt valmistua ennen vuotta 1941, jolloin Koskenala jäi jatkosodassa suomalaisjoukkojen miehittämäksi aina vuoteen 1944 saakka. Voimalaitoksen rakennustöitä jatkettiin toisen maailmansodan päätyttyä ja laitos valmistui vuonna 1952. Voimalaitos on toiminut yhteistyössä vuodesta 1955 joen alajuoksulla sijaitsevan Ala-Syvärin voimalaitoksen kanssa.
Pentti Koivu
Pentti Koivu (s. 3. toukokuuta 1941 Nurmijärvi, Palojoki) oli Rauman kaupunginjohtaja vuodesta 1988 vuoteen 2004.
Koivu valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1967. Hän oli Karjaan yhteislyseon tuntiopettaja vuosina 1962–1963, Kellokosken yhteiskoulun vanhempi lehtori vuosina 1967–1969, Kankaanpään lyseon lyseon rehtori 1969–1973, Järvenpään yhteiskoulun rehtori vuonna 1973 sekä Suomen kaupunkiliiton opetusasiain sihteeri, apulaisosastopäällikkö ja yleissihteeri vuosina 1974–1987. Koivu oli Kankaanpään kaupunginvaltuuston jäsen ja 1. varapuheenjohtaja vuonna 1973, Järvenpään kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1977–1987,josta puheenjohtaja 1981–1987, Rauman puhelin Oy:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 1989–1993, Rauman kauppakamarin hallituksen jäsen vuosina 1989–1995 ja Rauman aluesairaalan hallituksen puheenjohtaja vuosina 1990–1993. Koivu sai kaupunkineuvoksen arvonimen vuonna 2004.
Delut
Delut on kunta Koillis-Ranskassa Meusen departementissa Grand Estin alueella. Kunnassa asui 125 asukasta vuonna 2017 ja sen pinta-ala on 9,18 neliökilometriä.
Zabadani
Zabadani on kaupunki Syyriassa Zabadanin piirikunnassa Rif Dimašqin maakunnassa. Vuonna 2004 kaupungin asukasluku oli 26 285, mutta Syyrian sisällissodan aikana tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan.
Maantiede
Zabadani sijaitsee noin 37 kilometriä luoteeseen pääkaupunki Damaskoksesta Zabadanin piirikunnassa, jossa itse kaupunki muodostaa pienemmän hallinnollisen alueen nahiya. Hallinnollisesti alueeseen kuuluu myös kahdeksan kylää ja kuusi maatilaa, sekä kaupungin pohjoispuolella virtaava joki. Kaupungista pohjoiseen sijaitsevat Anti-Libanonvuoret. Kaupungin nimi on selitetty monilla eri tavoilla ja osa selityksistä liittyy juureen zabad ja alueen hedelmällisyyteen. Kaupunki onkin perinteisesti ollut tunnettu omenapuistaan. Kaupungista pohjoiseen sijaitsee Sirghaya, idässä Bludan ja Bakkin, sekä etelässä Madaya.
Historia
thumb|vasen|Näkymä Zabadaniin vanhassa valokuvassa. Bysantin valtakunnan aikana Zabadani kuului Abillan kaupungin hiippakuntaan, joka siirrettiin Zabadaniin muslimien vallattua Syyrian. Ennen Syyrian sisällissotaa Zabadani ja sen lähialueet olivat suosittuja kesänviettopaikkoja damaskoslaisille ja muille syyrialaisille. Syyrian levottomuuksien alettua vuonna 2011 turvallisuusjoukot tulittivat mielenosittajia Zabadanissa toukokuussa 2011 ja kaupunki päätyi lopulta sisällissodan kärjistyessä vapaan Syyrian armeijan käsiin. Vielä vuoden 2012 alussa Zabadani oli ainoa kapinallisten hallitsema kaupunki ja paikalla käytiin ankaria taisteluita kapinallisten ja hallituksen joukkojen välillä. Kesäkuusta 2015 lähtien kaupunki oli kokonaan hallituksen joukkojen ja Hizbollahin piirittämä ja kaupunki kärsi ruuan ja lääkkeiden puutteesta. Huhtikuussa 2017 tuhannet paikalliset evakuoitiin Idlibin maakuntaan osana hallituksen ja kapinallisten välistä niin sanottua neljän kaupungin sopimusta.
Väestö
Vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan Zabadanin väkiluku oli 26 285. 1990-luvulla kaupungin asukasluku oli noin 17 000 ja vielä 1950-luvun puolivälissä neljäsosa sen asukkaista oli kristittyjä. Valtaosa sen asukkaista on sunnimuslimeja. 1950-luvulla kaupungissa oli kuusi moskeijaa, sekä kreikkalaisortodoksinen ja kreikkalaiskatolilainen kirkko.
Luettelo suomalaisista videopeleistä
Suomessa on kehitetty videopelejä kaupallisesti vuodesta 1979 lähtien.
Ensimmäinen suomalainen videopeli on vuonna 1979 Telmacille julkaistu Chesmac. Aktiivinen pelinjulkaisutoiminta alkoi vasta vuodesta 1985, mutta mittakaava oli pientä: esimerkiksi suurin julkaisija Amersoft julkaisi vain alle kymmenen peliä 1980-luvulla. Ensimmäinen kansainvälisille markkinoille julkaistu peli oli Stavros Fasoulasin Sanxion (1986). 1980-luvun innostuksen jälkeen pelejä julkaistiin 1990-luvun puolivälin piikkiä lukuun ottamatta harvakseltaan. Julkaisumäärät kasvoivat huomattavasti 2000-luvun alun mobiilipelihuuman myötä. Seuraava nousukausi alkoi Applen tuotua markkinoille iPhonen.
Suomalaisten videopelien katalogisointia tehneiden Markku Reunasen, Mikko Heinosen ja Manu Pärssisen mukaan luettelosta ei voi tehdä ”täydellisen kattavaa”. Erityinen syy tähän on 2000-luvun alun mobiilipelit, joita yritykset tekivät parhaimmillaan 20 vuodessa. Yritykset eivät ole itse tallettaneet pelihistoriaansa, eikä digitaalisesti jaelluista peleistä ole jäänyt fyysisiä kopioita ostajille. Myös ulkomaille alihankintana tehdyt pelit ovat hankalasti löydettävissä, sillä alkuperäisiä tekijöitä ei välttämättä mainita. Merkittävä aukko on myös Android- ja iOS-laitteille tehdyissä kosketusnäyttöpeleissä.
Luettelo
Ellei toisin mainita, pelien tiedot ovat peräisin Sinivalkoisesta pelikirjasta. Shareware- ja freeware-pelit on listattu erilliseen luetteloon, ellei niitä ole julkaistu myöhemmin uudestaan kaupallisesti.
Moon (yhtye)
Moon on puolalainen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1996 Olsztynissa, Puolassa.
Diskografia
Studioalbumit
Kokoelma-albumit
Artur Olech
Artur Olech (22. kesäkuuta 1940 Lviv − 12. elokuuta 2010 Wrocław) on entinen puolalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Olech saavutti Tokion 1964 olympialaisissa hopeaa 51 kilogramman sarjassa. Hän hävisi loppuottelussa italialaiselle Fernando Atzoriille tuomariäänin 1–4. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa toistamiseen hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa meksikolaiselle Ricardo Delgadolle tuomariäänin 0–5.
Olech saavutti Bukarestin EM-kilpailuissa 1969 pronssia 51-kiloisten sarjassa.
Polle (kunta)
Polle on kunta Holzmindenin piirikunnassa, Ala-Saksissa, Saksassa. Kunta sijaitsee Weser-joen varrella. Siellä on arviolta 1 193 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 21,2 neliökilometriä.
Płockin piirikunta
Płockin piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 110 952. Siihen kuuluvat 15 kuntaa ovat Bielsk, Bodzanów, Brudzeń Duży, Bulkowo, Drobin, Gąbin, Łąck, Mała Wieś, Nowy Duninów, Radzanowo, Słubice, Słupno, Stara Biała, Staroźreby ja Wyszogród. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Płockin piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,2 prosenttia ja eläkeikäiset 19,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,7 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 063 lasta. Płockin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 111 105 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Viljo (saimaannorppa)
Viljo (k. joulukuu 2019) oli Saimaan Haukivedellä elänyt saimaannorppa, joka oli lajinsa suurimpia milloinkaan tavattuja yksilöitä, ja sitä kutsuttiin myös Saimaan tunnetuimmaksi norpaksi. Viljon tarkka ikä ei ole tiedossa, mutta se oli kuollessaan ainakin 20-vuotias. Tutkijat nimesivät Viljon tunnistamisen yhteydessä lähimpänä olleen nimipäivän mukaan.
Viljo oli poikkeuksellisen kookas yksilö, sillä se painoi noin 130 kiloa, kun aikuisen urosnorpan tavallinen paino on 60–80 kiloa. Kyseessä oli vasta toinen tavattu yli satakiloinen norppa. Viljo punnittiin keväällä, mutta syksyllä norpat painavat vielä huomattavasti enemmän. Suurin tunnettu naaras painoi punnitushetkellä 97 kiloa. Pituutta Viljolla oli yli 1,5 metriä, kun aikuiset urosnorpat ovat normaalisti noin 1,3 metriä pitkiä.
Viljo poikkesi muista urosnorpista myös elintavoiltaan, sillä se liikkui pienellä noin kolme kilometriä suuntaansa olevalla alueella. Viljon arveltiin myös kuuluvan seksuaaliseen vähemmistöön.
Tutkimus ja julkisuus
Itä-Suomen yliopisto teki ensimmäiset havainnot Viljosta vuonna 2009, jolloin siihen asennettiin myös radiolähetin. Tutkijoiden suorittamassa punnituksessa Viljon painoksi saatiin 124 kg, pituudeksi 154 cm ja ympärysmitaksi 150 cm. Myöhemmissä tutkimuksissa paino tarkentui 126 kiloon. Aluksi Viljon arveltiin noin 30-vuotias, mutta myöhemmin tutkijat ilmoittivat sen olevan hieman yli 20-vuotias.
Valtakunnallisesti tunnetuksi Viljo tuli keväällä 2015, kun saimaannorppien kuvaamiseen erikoistunut luontokuvaaja Juha Taskinen tapasi sen ensimmäisen kerran. Hän oli jo aikaisemmin kuullut tarinoita Haukivedellä elävästä poikkeuksellisen kookkasta norpasta. Viljosta tehtiin useita lehtijuttuja, ja siitä kerrotaan myös Taskisen vuonna 2019 ilmestyneessä teoksessa Jää hyvin saimaannorppa.
Kuolema
Viljo löydettiin kuolleena tammikuussa 2020 Rantasalmen Haukivedeltä. Norppa oli löydettäessä ollut kuolleena jo muutaman viikon ajan. Ruokavirastossa tehdyssä ruumiinavauksessa kuolinsyyksi paljastui suolitukos ja laajalle levinnyt tulehdus.
Harppuunasienet
Harppuunasienet (Microsporidia) on sienikaari, jonka lajit ovat yksisoluisia. Kaaren yli miljoonasta lajista ainoastaan 1 500 on nimetty nykyään. Noin kymmenen prosenttia lajeista on selkärankaisten, kuten ihmisten, loisia. Harppuunasienten koko vaihtelee 1–40 mikrometrin välillä, joten ne ovat eräitä pienimpiä aitotumaisia.
Serbia talviolympialaisissa 2018
Serbia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti neljä urheilijaa, jotka kilpailivat kahdessa eri urheilumuodossa. Avajaisissa sekä päättäjäisissä maan lippua kantoi alppihiihtäjä Nevena Ignjatović.
Alppihiihto
Serbia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle ja yhdelle naiselle, ja lisäksi kiintiöpaikkojen uudelleenjaossa yhden lisäpaikan.
James Houghton
James ”Jim” Houghton (s. 7. marraskuuta 1948 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja.
Serbia talviolympialaisissa 2018
Maastohiihto
Serbia sai maastohiihtoon maapaikan kahdelle miehelle ja yhdelle naiselle, mutta lähetti olympialaisiin ainoastaan yhden mieshiihtäjän.
James Houghton
Houghton oli CBS:n saippuaoopperan Tunteita ja tuoksuja näyttelijäkaartin alkuperäisjäsen, ja hän esitti sarjassa Greg Fosteria. Hänen kaikkein merkittävin roolinsa oli Kenny Ward saippuaoopperassa Knots Landing, jossa hän näytteli vuodesta 1979 vuoteen 1983. Viime vuosina Houghtonista on tullut saippuaoopperoiden käsikirjoittaja; hän on kirjoittanut sekä Tunteita ja tuoksuja että Kauniita ja rohkeita.
Houghton on Twilight Zonen tuottaja Buck Houghtonin poika, ja hänen siskonsa Mona Houghton on myös televisiokäsikirjoittaja. James ja Mona avustivat kolmessa Knots Landingin jakson käsikirjoituksessa vuonna 1982.
Houghton on myös Warren Zevonin The Envoy -albumin kannessa.
Työt
Kauniit ja rohkeat (CBS)
Knots Landing (CBS)
Colbyt (ABC)
Tunteita ja tuoksuja (CBS)
Code R (CBS)
Palkinnot ja ehdokkuudet
Daytime Emmy Writers Guild of America -palkinnot
Chaoyong
Chaoyong oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus
Chaoyong tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 406. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 4. marraskuuta ja George Rendell'n suunnittelema alus valmistui 15. heinäkuuta 1881.
HMS Älvsborg (M02)
HMS Älvsborg (runkonumero M02) oli Ruotsin laivaston vuonna 1971 valmistunut miinalaiva.
Chaoyong
Palvelus
Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa Yangwein kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. Perille saavuttuaan kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon, vaikka Chaoyong olikin marraskuun Shanghaissa telakalla. Kiinan Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin vuonna 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. Chaoyong ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.
Alpo Sarava
Alpo Alvar Sarava (16. marraskuuta 1920 Rauma – 28. helmikuuta 1984) oli suomalainen taidemaalari ja Rauman taidemuseon intendentti.
Chaoyong
Palvelus
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät Yoshino, Takachiho, Akitsushima ja Naniwa, joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus kallistui vasemmalle kyljelleen ja se täyttyi vedellä. Aluksen miehistö ajoi aluksen matalikolle estääkseen sen uppoamisen ja miehistö jätti aluksensa.
HMS Älvsborg (M02)
Valmistus
Alus tilattiin 1968 Karlskronavarvetilta, kun sen saman niminen edeltäjän tilaus oli peruutettu 1958. Köli laskettiin marraskuussa 1968. Alus laskettiin vesille 10. lokakuuta 1969 ja liitettiin laivastoon 6. huhtikuuta 1971.
Alpo Sarava
Saravan vanhemmat olivat kauppias Juho Salava ja Anni Kivivuori. Hän toimi prokuristina 1945–1951 ja toimitusjohtajana 1952–1958. Sarava opiskeli Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa 1959 ja oli sitten oppikoulun opettajana 1962–1970. Vuonna 1969 Sarava teki aloitteen Rauman Taidemuseon perustamisesta, ja hän toimi museon ensimmäisenä intendenttinä 1969–1981.
HMS Älvsborg (M02)
Palvelus
Vuodesta 1972 lähtien alus korvasi HMS Patrician 1. sukellusvenelaivueen emäaluksena. Alus poistettiin palveluksesta 1995 ja myytiin seuraavana vuonna sukellusveneiden emälaivaksi Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Almirante José Toribio Merino Castro.
Alpo Sarava
Alpo Sarava oli naimisissa taidemaalari Eeva Saravan o.s. Nummela kanssa.
John Cassaday
John Cassaday (s. 1971 Fort Worth, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija ja kirjoittaja, joka on työstänyt muun muassa Astonishing X-Men -sarjakuvasarjaa. Hänet tunnetaan erityisesti töissään käyttämästään täsmällisyydestä ja realismista. Cassaday on itseoppinut kuvittaja ja opiskeli elokuvien tekoa sekä ohjasi televisiouutisia ennen muuttoaan Teksasista. Hän kertoo töihinsä vaikuttaneen muun muassa N.C. Wyeth ja musiikki.
Erik Axl Sund
thumb|200px|Håkan Axlander Sundquist ja Jerker Erikson.Erik Axl Sund on kahden ruotsalaisen kirjailijan, Jerker Eriksonin (s. 1974) ja Håkan Axlander Sundquistin (s. 1965) luoma nimimerkki, jolla kirjailijat julkaisevat yhdessä kirjoittamiaan kirjoja. Erik Axl Sund on julkaissut neljä romaania: Varistyttö, Unissakulkija, Varjojen huone ja Lasiruumiit. Varistyttö, Unissakulkija ja Varjojen huone muodostavat yhdessä Varistyttö-trilogian. Ruotsin Dekkariakatemia myönsi vuonna 2012 Varistyttö-trilogialle vuoden parhaan rikosromaanin palkinnon. Palkintoraati kuvasi trilogiaa "hypnoottisen vangitsevaksi psykoanalyysiksi rikoskirjallisuuden muodossa". Erik Axl Sundin kirjojen oikeudet on myyty 38 kustantajalle ympäri maailman.
Surif
Surif on kaupunki Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 17 650.
Ust-Kišert
Ust-Kišert on kylä, maalaiskunta ja Kišertin piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sylvan sivujoen Kišertkan varrella 121 kilometriä Permistä kaakkoon. Kylän kautta kulkee Permin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Asukkaita on 4 500 henkeä (vuonna 2002).
Surif
Maantiede
thumb|vasen|Surifin maaseutua. Surif sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläosassa Hebronin kuvernoraatissa noin 18 kilometriä Hebronin kaupungista pohjoiseen. Sen naapuripaikkakuntia ovat Beit Ummar ja Safa idässä, Al Jab'a pohjoisessa ja Kharas etelässä. Kaupungin vieressä sijaitsee Israelin siirtokunta Kfar Etzion ja lännessä kulkee Länsirannan ja Israelin vastainen raja. Surifin korkeus merenpinnasta on 537 metriä.
Ust-Kišert
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1690. Se on ollut Kungurin kihlakuntaan kuuluneen Ust-Kišertin kunnan ja vuodesta 1924 Kišertin piirin keskus. Kylässä on elintarvike- ja kaivosteollisuutta. Palveluihin kuuluu keskikokulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kaksi kirjastoa ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Sylvenskije zori (”Sylvan aamurusko”). Lähistöllä sijaitsee Preduraljen maisemansuojelualue sekä Molebnojen ja Provalin karstijärvet.
Surif
Maantiede
Vuotuinen keskimääräinen sadanta Surifissa on 660,2 mm ja keskilämpötila 15,7°C.
Misato
Misato voi tarkoittaa:
Surif
Historia
Surifin nimi on johdettu syyriankielisestä sanasta Srifa, joka suomeksi viittaa rahan lyömiseen. Surifin Palestiinalaishallinnon alainen kunnallisvaltuusto perustettiin vuonna 1997. Huomattavia osia kaupungin maista on liitetty Israelin hallitsemiin alueisiin Länsirannalla. Länsirannan turva-aitaa alettiin rakentamaan kaupungin pohjoispuolella 2004 ja sen taakse jäi osa Surifin maista.
Ei-yhteismaan ongelma
Ei-yhteismaan ongelma on Michael Hellerin kehittämä uudissana, jolla kuvataan koordinoinnin hajoamista tilanteessa, jossa useat yksittäiset oikeudenomistajat turhautuvat yhteisön kannalta edullisen lopputuloksen tavoitteluun. Termi kuvaa yhteismaan ongelmana tunnettua ongelmaa.
Surif
Talous
Vuonna 2007 Surifin työssäkäyvästä väestöstä 55 % oli työllistynyt Israelin työmarkkinoilla, 20 % maataloudessa, 10 % kaupanalalla, 10 % hallinnossa tai yksityisellä sektorilla, 3 % teollisuudessa ja 2 % palveluissa. Työttömyysaste oli 40 %. Ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi oliiveja, vehnää ja ohraa.
Ei-yhteismaan ongelma
Heller käytti termiä ensimmäisen kerran vuonna 1998 ja hän kirjoitti aiheesta kirjan vuonna 2008.
Klassinen esimerkki
Harvard Law Review -lehdessä vuonna 1998 Heller huomautti, että Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen useissa itä-Euroopan maissa oli runsaasti kioskeja, mutta samaan aikaan myös runsaasti tyhjiä myymälätiloja. Tutkiessaan asiaa hän tuli siihen lopputulokseen, että myymälätilat olivat useiden eri osapuolten hallussa ja aloittavan yrittäjän oli hankalaa tai jopa lähes mahdotonta saada käyttöönsä myymälätila. Vaikka kaikki tilojen omistajat menettivät rahaa tilojen ollessa tyhjillään ja samaan aikaan tiloille oli runsaasti kysyntää, esti omistajien välinen kilpailu tilojen tehokkaan hyödyntämisen.
Rutulialaiset
Rutulialaiset eli rutulit olivat muinainen italialainen heimo. Se asui noin 35 kilometrin päässä Roomasta kaakkoon alueella, jonka pääkaupunki oli Ardea. Heimon nimi on peräisin muinaisitalian sanasta rudhuli, joka tarkoitti kirjaimellisesti ”punaiset”, mutta jota käytettiin tässä yhteydessä merkityksessä ”valkoiset”.
Rutulien on perinteisesti uskottu polveutuneen umbreista ja pelasgeista. Uusimpien tutkimusten mukaan on kuitenkin todennäköisempää, että heidän esi-isiään olivat etruskit tai liguurit.
Rannikkojääkäripataljoona
thumb|rannikkojääkärin baretti Rannikkojääkäripataljoona (RannJP) oli Suomen puolustusvoimien rannikkojääkärikoulutukseen erikoistunut maavoimien joukko-osasto, joka toimi vuosina 1960–1989 Porkkalan varuskunnassa Kirkkonummen Upinniemessä. Ylipäällikkö eli Suomen tasavallan presidentti myönsi 19. syyskuuta 1980 rannikkojääkäreille kullanvärisellä merikotkatunnuksella varustetun tummanvihreän baretin käyttöoikeuden merijalkäväen erikoiskoulutusta osoittamaan. Tuolloin Suomen puolustusvoimissa barettia saivat käyttää vain laskuvarjojääkärit ja rannikkojääkärit.
Kokoonpano
Vuosina 1960–1979 Rannikkojääkäripataljoonaan kuului esikuntakomppania, kaksi jääkärikomppaniaa, tukikomppania, venekomppania ja aliupseerikoulu. Vuosina 1979–1988 Rannikkojääkäripataljoonaan kuului vain esikuntakomppania, kertausharjoituskomppania ja Rannikkojääkärikoulu (RannJK), joka antoi erikoiskoulutusta iskuosastohyökkäyksiin sekä tiedustelutehtäviin rannikon ja saariston vaativissa olosuhteissa. Rannikkojääkärikoulun oppilaat valittiin vapaaehtoisista hakijoista valintakokeiden fyysisten testien, psykologisten soveltuvuuskokeiden ja haastattelujen perusteella. Kaikki Rannikkojääkärikouluun valitut saivat vähintään aliupseeritasoisen johtakoulutuksen ja noin viidesosa kävi Reserviupseerikoulun Haminassa.
Historia
Suomen käymät viime sodat osoittivat saaristo- ja rannikko-olosuhteisiin tottuneiden taistelijoiden tarpeen. Jatkosodan kiivaimmat rannikkotaistelut käytiin kesällä 1944 Viipurinlahdella. Näistä nimettiin 1.–5.7.1944 käydyt Teikarin taistelut Rannikkojääkäripataljoonan perinnetaisteluiksi ja heinäkuun 5. päivä joukko-osaston vuosipäiväksi. Suomenlahden alueen sotatapahtumista saatuja kokemuksia ryhdyttiin soveltamaan koulutukseen siten, että vuonna 1952 perustettiin RT 1:een Rannikkopataljoona. Se toimi aluksi Suomenlinnassa ja Espoon edustalla Miessaaressa. Itsenäinen Rannikkojääkäripataljoona perustettiin vuonna 1960 Neuvostoliiton palauttamalle Porkkalan vuokra-alueelle Upinniemeen, jossa se toimi vuoteen 1989 asti.
Vuonna 1962 Rannikkojääkäripataljoonan komentaja eversti Toivo Knuuttila määritteli rannikkojääkärien tehtävät seuraavasti: saaren valtaus, itsenäisesti toteutettu maihinnousuhyökkäys, maihinnousuhyökkäys suuremman joukon ensimmäisenä portaana sillanpään valtaamiseksi, tilapäinen puolustus yllättävissä tilanteissa, viivytys ja sissitoiminta saaristossa sekä tavanomaiset jääkärijoukon tehtävät maarintamalla. Siirtyminen alueelliseen puolustusjärjestelmään näkyi Rannikkojääkäripataljoonassa sissikoulutuksen selvänä lisääntymisenä erityisesti 1970-luvun alusta alkaen. Rannikkojääkärien kuntoa ylläpidettiin mm. joka-aamuisella kolmen kilometrin maastolenkillä. Kerran viikossa kierrettiin taisteluesterata, joka alkoi hypyllä laiturilta mereen. Ohjelmaan kuului joka viikko myös jalka-, polkupyörä- tai hiihtomarssi.
1960-luvulla Rannikkojääkäripataljoonassa tehostettiin tiedustelukoulutusta kiinnittämällä huomiota taistelusukeltajien koulutukseen ja ottamalla merikanootit käyttöön. Vuonna 1962 merivoimien sukeltajakoulutuksessa omaksi koulutushaarakseen eriytetty sissi- ja tuhoamistoimintaan erikoistunut rynnäkkösukeltajalinja palveli erityisesti Rannikkojääkäripataljoonan tarpeita. Rannikkojääkäripataljoonan varusmiehiä komennettiin merivoimien kolmen kuukauden taistelusukeltajakurssille, joka vuosina 1962–1972 oli nimeltään rynnäkkösukeltajakurssi. Myös useat Rannikkojääkäripataljoonan kantahenkilökunnan jäsenet suorittivat merivoimien taistelusukeltajakurssin. Lisäksi Rannikkojääkäripataljoonassa annettiin pintauintikoulutusta tiedustelu- ja tuhoamistehtäviin. Pintauimarit pudotettiin täyttä vauhtia ajavasta uiskosta lähelle vastustajan rantaa, minkä jälkeen he uivat pintauintipuvuissa pimeyden turvin maihin suorittamaan tehtäväänsä. Vuosina 1960–1970 sodan ajan Rannikkojääkäripataljoonan esikuntakomppanian tiedustelujoukkueeseen kuului kaksi pintauintiryhmää ja rynnäkkösukeltajaryhmä.
Oppia haettiin myös ulkomailta. Vuonna 1965 luutnantti K. Palosaari komennettiin Rannikkojääkäripataljoonasta kuukaudeksi Britannian kuninkaallisen merijalkaväen kommandoyksikköön (Royal Marines 43 Commando) seuraamaan koulutusta. Vuonna 1966 Britannian kuninkaallisen merijalkäväen luutnantti S. Sheridan kävi Rannikkojääkäripataljoonassa vastavierailulla tutustuen kuukauden ajan talvi- ja vesistökoulutukseen sekä sissitoimintaan. Vuonna 1967 luutnantti P. Honkaselkä komennettiin Rannikkojääkäripataljoonasta Britannian kuninkaallisen merijalkaväen kommandokurssille (All Arms Commando Course). Rannikkojääkäripataljoonassa vierailivat myös Britannian kuninkaallisen merijalkaväen luutnantit M.G.C Gosling (vuonna 1968) ja R. Williams (vuonna 1969) seuraamassa koulutusta kolmen viikon ajan pitkälti saman ohjelman mukaan kuin luutnantti S. Sheridan aiemmin. Vuonna 1969 Rannikkojääkäripataljoonan luutnantti P. Kujasalo kävi Lympstonessa Britannian kuninkaallisen merijalkaväen koulutuskeskuksessa kiipeilykurssin ja tutustui syöksyvenelaivueeseen sekä kuninkaallisen merijalkaväen koulutukseen.
Rannikkojääkärikoulu
"Punabaretit, rannikkojääkärit, taistelusukeltajat... Puolustusvoimissa on muutama paikka kovuudeltaan yli muiden. Näihin joukkoihin ei ketään pakoteta." (Suomen Kuvalehti nro 10/1980)
Vuosina 1979–1988 Rannikkojääkäripataljoonassa toimi Rannikkojääkärikoulu (RannJK), "merijalkaväen kommandokoulu", joka koulutti varusmiehistä johtajat ja erikoismiehet rannikkojääkärikomppanioihin sekä rannikolla ja saaristossa toimiviin tiedusteluyksiköihin. Yksikköjen miehistö koulutettiin sodan ajan tehtäviin kertausharjoituksissa. Rannikkojääkärikouluun hakeuduttiin vapaaehtoisena valintakokeiden fyysisten testien, psykologisten soveltuvuuskokeiden ja haastattelujen kautta samaan tapaan kuin silloiseen Laskuvarjojääkärikouluun. Suurin osa hakijoista karsiutui, kun Rannikkojääkärikoulun oppilaiksi hyväksyttiin 120–135 valintakokeissa parhaiten menestynyttä. Näistä vielä noin 10 prosenttia joutui keskeyttämään kurssin reipastahtisen koulutuksen aiheuttamien rasitusvammojen tai muiden syiden takia. Valintakokeiden perusteella 1980-luvun Rannikkojääkärikoulun tyypillinen oppilas oli varsin älykäs, johtajaksi sopiva, fyysisesti kestävä, painetta sietävä ja hyvän uimataidon omaava. Esimerkiksi Cooperin testissä Rannikkojääkärikouluun hyväksyttyjen keskiarvo oli 3 000 metriä, joka kurssin aikana nousi 3 200 metriin.
1980-luvulla rannikkojääkärien tärkein tehtävä oli vastustajan osittain valtaaman linnakesaaren takaisinvaltaus. Iskuosastohyökkäysten ohella rannikkojääkärien tehtäviin kuuluivat tiedustelu, sissitoiminta, väyläntorjunta ja erikoiskohteiden tuhoaminen. Tähystyspaikkojen perustamisen lisäksi tiedusteluun voitiin käyttää pintauimareita, kohdetta saatettiin lähestyä veneellä tai kanootilla ja jatkaa lähemmäksi uiden tai jalan. Tiedustelutehtävä saattoi muuttua sopivien kohteiden ilmaannuttua sissitoiminnaksi, jossa tehtiin koottuja iskuja vastustajan erityskohteisiin, kuten esikunnat, komentopaikat, alukset, satamat, huoltokeskukset ja varastot. Rannikkojääkärikoulun oppilaat saivat myös monipuolisen ase- ja ampumakoulutuksen, johon kuuluivat kaikkien jalkaväen keveiden ja raskaiden aseiden lisäksi linnakkeiden ilmatorjuntatykkien käsittelytaito sekä suora-ammunta rannikkotykeillä.
Rannikkojoukkojen uudelleenjärjestelyn seurauksena Upinniemessä toiminut itsenäinen Rannikkojääkäripataljoona ja sen myötä myös Rannikkojääkärikoulu päätettiin lakkauttaa. Asiasta tehtiin 27.6.1988 virallinen päätös, jonka johdosta Rannikkojääkäripataljoonan toiminta ajettiin alas vuoden 1989 loppuun mennessä. Vuodesta 1990 lähtien rannikkojääkärien koulutus on tapahtunut Uudenmaan prikaatin Vaasan rannikkojääkäripataljoonassa Tammisaaren, nykyisen Raaseporin Dragsvikissa. Uudenmaan prikaati liitettiin merivoimiin vuonna 1998. Rannikkojääkärikoulusta valmistui vuosina 1979–1988 reserviin yhteensä 1041 erikoiskoulutettua upseeria ja aliupseeria. Vuonna 2019 Rannikkojääkärikoulun kaikki kurssit 1–9 kokoontuivat RannJK 40 vuotta -tapahtumaan, johon osallistui 635 koulun entistä oppilasta.
Perinteet
Rannikkojääkäripataljoonan perinteitä vaalii Maanpuolustuskiltojen liittoon kuuluva Rannikkojääkärikilta sekä Rannikkojääkäripataljoonan perinneyhdistys ry. Pataljoonan vaiheita käsittelee Niilo Lappalaisen kirjoittama kirja Rannikkojääkäripataljoona 1960–1985 (Rannikkojääkärikilta ry, 1985).