cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ghost of a Rose
Ghost of a Rose on englantilaisen folk rock-yhtye Blackmore’s Nightin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003.
Charles Webster Leadbeater
Selvänäköisyys
Kirjassa Occult Chemistry hän yhdessä Annie Besantin kanssa esitti näkemyksensä atomin rakenteesta. Leadbeater väitti psykokineettisesti kykenevänsä pysäyttämään atomin liikkeen ja tarkastelemaan sitä ns. kolmannen silmän avulla. Leadbeaterin ja Besantin julkaisemat tulokset eivät vastaa nykytieteen näkemyksiä. Heidän kuvailemiaan alkuaineita occultumia ja adyariumia ei ole löydetty.
Ghost of a Rose
Albumi myi kultaa Tšekissä vuonna 2004.
Charles Webster Leadbeater
Teokset
thumbnail|right|Felix Mendelssohnin musiikin ajatusmuoto [[Annie Besantin ja C. W. Leadbeaterin mukaan kirjassa Thought Forms  (1901)]]
Ghost of a Rose
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ritchie Blackmore ja Candice Night, ellei toisin mainittu
Luettelo Suomen kuntamuutoksista
Luettelo Suomen kuntamuutoksista voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ghost of a Rose
Bonuskappaleet
Kappaleen "Way to Mandalay" musiikkivideon voi löytää levyn yhdysvaltain painoksen CD-extrasta.
Kaisa-talo
Kaisa-talo on Helsingin Kaisa­niemen­kadun varrella sijaitseva Helsingin yliopiston rakennus, jossa toimii yliopiston pää­kirjasto. Rakennukseen on keskitetty yliopiston keskustassa toimivien tiedekuntien kirjastopalvelut. Sen alakerrassa on myös myymälätilaa. Rakennus avattiin 3. syyskuuta 2012.
Rakennuksen pää- ja arkkitehtisuunnittelusta vastasi Anttinen Oiva Arkkitehdit Oy (AOA) ja pääurakoitsijana toimi SRV Rakennus Oy. Suomen Tasolasiyhdistys ry ja Suomen Arkkitehtiliitto ry (Safa) valitsivat rakennuksen vuoden 2012 lasirakenteeksi. Lisäksi Suomen arvostelijain liitto ry SARV myönsi vuoden 2012 Kritiikin Kannukset -palkinnon rakennuksen suunnitelleille arkkitehdeille Selina Anttiselle ja Vesa Oivalle. Kritiikin Kannukset annettiin ensimmäistä kertaa pitkän historiansa aikana rakennustaiteelle. Anttinen ja Oiva saivat vuonna 2013 myös arkkitehtuurin valtionpalkinnon.
Rakennuksen kolmannessa kerroksessa on Terhi Ekebomin ja Jenni Ropen tekemä taideteos Pienet maailmat, joka on valmistunut Valtion taideteostoimikunnan tilaustyönä ja kuuluu valtion taidekokoelmaan.
Miehitetty Japani
Japani miehitettiin toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Liittoutuneiden miehitystä johti SCAP ja Yhdysvaltain kenraali Douglas MacArthur brittiläisen Kansainyhteisön tuella. Toisin kuin sodan toisessa häviäjävaltiossa Saksassa, Neuvostoliitolla ei ollut miehityksessä juuri roolia. Miehityskauden päättänyt San Franciscon sopimus allekirjoitettiin 8. syyskuuta 1951 ja se tuli voimaan 28. huhtikuuta 1952.
Antautuminen
Japani antautui liittoutuneille 14. elokuuta 1945 keisari Hirohiton hyväksyttyä Potsdamin julistuksen ehdot. Seuraavana päivänä Hirohito julisti Japanin antautuneeksi radiossa, ja päivästä tuli V-J-päivä (Victory over Japan Day). Potsdamissa Yhdysvaltojen presidentti Harry Truman, Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin olivat sopineet Japanin keisarikunnan miehityksen menettelytavoista. Neuvostoliitto olisi vastuussa Pohjois-Koreasta, Sahalinista sekä Kuriileista, kun taas Yhdysvallat ja Britannia vastaisivat Japanista, Etelä-Koreasta ja Japanin jäljellä olevista alueista Oseaniassa.
thumb|250px|Japanin ulkoministeri [[Mamoru Shigemitsu allekirjoittaa antautumissopimuksen 2. syyskuuta]]
2. syyskuuta Japani antautui muodollisesti ja allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen. Kenraali Douglas MacArthurin oli periaatteessa tarkoitus vastata liittoutuneiden asettamalle neuvontakomissiolle, mutta käytännössä hän teki kaiken itse. Hänen ensimmäinen prioriteettinsa oli rakentaa ruoanjakelujärjestelmä, sillä hallituksen romahdettua ja tärkeimpien kaupunkien tuhouduttua pommituksissa lähes koko maa näki nälkää.
thumb|250px|Douglas MacArthur ja keisari Hirohito.
thumb|250px|Uutislähetys miehitetystä Japanista vuodelta 1946. Kun ruokahuolto oli aloitettu, MacArthur ryhtyi hankkimaan keisari Hirohiton luottamusta. Miehet tapasivat ensimmäisen kerran 28. syyskuuta, ja heistä otettiin kuuluisa valokuva, jossa MacArthur näyttäytyy rauhallisen oloisena arkisessa khaki-univormussaan – Yhdysvaltain ulkoministeriön virkailija John K. Emersonin sanoin ”pienen ja säälittävän” – Hirohiton vierellä. Useat liittoutuneista, merkittävimpinä Australia ja Uusi-Seelanti, vaativat Hirohiton saattamista oikeuden eteen sotarikollisena. Miehityshallinto kuitenkin vastusti tätä, ja Hirohito pysyi Japanin hallitsijana.
Rymättylän kirkonkylä
thumb|250px|Alueella sijaitseva keskiaikainen [[Rymättylän kirkko.]] Rymättylän kirkonkylä eli Rymättylän keskusta on nykyisen Naantalin kaupungin, entisen Rymättylän kunnan alueella sijaitseva taajama. Se sijaitsee Rymättylän pääsaarella Otavassa ja sitä ympäröi kolme vesistöä: itäpuolella merenlahti Kirkkolahti, lounaispuolella Kirkkojärvi ja luoteispuolella Riiaistenjärvi. Kirkonkylä toimii Rymättylän palvelukeskuksena ja se oli myös kunnan hallinnollinen keskus. Kirkonkylän pinta-ala ympäristöineen on noin 4,64 km². Alueella asui vuonna 2009 noin 800 ihmistä, mutta on suunniteltu, että vuonna 2030 väkiluku olisi 1 500–1 800 henkeä.
Miehitetty Japani
Aseistariisunta
Keisarillisten asevoimien päämaja lopetti toimintansa 13. syyskuuta 1945, ja laivasto- ja sotaministeriöt saivat uudeksi tehtäväkseen Japanin demobilisaation suorittamisen. Marraskuussa samana vuonna ne alennettiin ministeriöistä virastoiksi (ensimmäinen ja toinen demobilisaatiovirasto), ja ne alistettiin valtiosihteerin johtamalle demobilisaatiolautakunnalle. Joulukuuhun mennessä kaikki japanilaiset sotilasyksiköt oli hajotettu. Miehityshallinto määräsi vastalauseista huolimatta kaikkien sotaveteraanien eläkkeiden maksun keskeytettäväksi 1. helmikuuta 1946 mennessä, joten veteraaneille oli järjestettävä apua muilla tavoin. Entiset sotilasyksiköiden päämajat muutettiin avustuskeskuksiksi, joissa veteraaneja autettiin löytämään työpaikkoja ja sopeutumaan siviilielämään.
Rymättylän kirkonkylä
Kirkonkylän rakennuskanta on lähinnä taajaan asuttua pientaloasutusta, mutta alueella on myös muutamia kerrostaloja sekä kaupungin, seurakunnan ja yritysten palveluja, kuten Rymättylän kirkko, Rymättylän kirjasto, Rymättylän koulu, Sale, ravintola ja leipomo-kahvila sekä Rymättylän Osuuspankki ja apteekki. Keväällä 2019 valmistui Salen uusi suurempi myymälärakennus torin paikalle vanhan Salen viereen. Vanha kerrostalorakennus, jossa oli Sale, muita liiketiloja ja asuntoja, puretaan ja sen tilalle tulee uusi tori.
Viimeiset laulut
Viimeiset laulut on vuonna 1991 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy. Albumia on myyty 35 000 kpl, mikä on oikeuttanut kultalevyyn.
Rymättylän kirkonkylä
Länsi- ja itäosassa on pienehköt yritysalueet, joilla toimii muun muassa venetehdas TerhiTec Oy, sekä Durat-kierrätysmuovista kalusteita ja design-tuotteita valmistava Tonester Oy Ltd, jonka toiminnasta on vuosien ajan kiistelty korkeinta hallinto-oikeutta myöten. Tonester on toiminut Rymättylässä vuodesta 1996 lähtien, entisen Abloyn lukkotehtaan tiloissa.
Miehitetty Japani
Aseistariisunta
Aseistariisunnasta huolimatta Japanissa pidettiin edelleen kirjaa entisistä sotilaista sen varalta, että näitä tarvittaisiin. Muun muassa eversti Takushiro Hattorin ja muutaman muun entisen keisarillisen upseerin laatimat 70 000 ammattiupseeria sisältävät luettelot mahdollistivat sen, että kenraali MacArthurin esikuntapäälliköllä Charles A. Willoughbylla oli käytössään suuri määrä sotilaita, joista ja joiden avulla Japanille voitaisiin rakentaa uudet asevoimat. Hattorilla oli ennen pitkää noin 400 upseerin epävirallinen joukko, joka toimi mahdollisten uuden asevoimien johdon ”prototyyppinä”.
Rymättylän kirkonkylä
Pohjoisosassa sijaitseva jugend-tyylinen Rymättylän kunnantalo valmistui vuonna 1914. Rakennuksessa on kaksi kerrosta ja kellari, pinta-alaa lähes 500 neliötä. Nykyisin rakennus on yksityisomistuksessa.
Miehitetty Japani
Aseistariisunta
Japanin sodanjälkeinen perustuslaki, joka laadittiin liittoutuneiden valvonnassa, sisälsi ”rauhanpykälän” (artikla 9) kieltäen Japanilta sodankäynnin ja minkäänlaisten sotilaallisten joukkojen ylläpitämisen. Korean sodan alettua Japanista alettiin kuitenkin siirtää yhdysvaltalaisia joukkoja taistelemaan Koreaan, jolloin Japanin oma turvallisuus jäi kyseenalaiseksi. MacArthur antoi tällöin luvan perustaa noin 70 000 –75 000 miehen vahvuinen kansallinen poliisireservi, joka on nykyisten Japanin itsepuolustusvoimien edeltäjä. Pääministeri Shigeru Yoshida suostui kehotukseen vastahakoisesti, ja joukkojen koulutus alkoi yhdysvaltalaisten kenraalimajuri Whitfield P. Shepardin ja eversti Frank Kowalskin johdolla. Willoughby tarjosi Hattoria kansallisen poliisireservin komentajaksi ja Hattorin ryhmittymän jäseniä neljän sen divisioonan johtoon, mutta MacArthur kielsi tämän. Komentajaksi nimitettiin sisäministeriössä ja Tottorin prefektuurin kuvernöörinä työskennellyt Keizō Hayashi, jolla ei ollut aiempaa sotilastaustaa.
Rymättylän kirkonkylä
Alueen keskeltä kulkee pohjois–etelä-suunnassa seututie 189 eli Rymättyläntie, ja siitä erkanevat itä–länsi-suunnassa maantiet 12138 ja 12139.
Aiheesta muualla
60.37611°N, 21.94636°W
Miehitetty Japani
Talous
Liittoutuneet yrittivät hajottaa japanilaiset zaibatsut (konglomeraatit). Japanilaiset kuitenkin vastustuvat tätä, sanoen zaibatsuja tarvittavan Japanin kansainvälisen kilpailukyvyn pitämiseen kunnossa, ja niiden tilalle kehittyi väljempiä teollisuusryhmittymiä (keiretsu). Maassa käynnistettiin myös suuri maareformi, jossa maanomistajilla saattoi olla omistuksessaan korkeintaan kolme hehtaaria maata (Hokkaidolla 12 hehtaaria). 57 prosenttia maanviljelijöistä muuttui maareformin ansiosta vuokralaisista maanomistajiksi.
Ammattiliitot lisäsivät miehitetyssä Japanissa suosiotaan. Vuoteen 1947 mennessä maassa oli yli 19 000 ammattiliittoa ja niissä yli viisi miljoonaa jäsentä. Samana vuonna säädettiin laki kahdeksantuntisesta työpäivästä ja 48 tunnin työviikosta.
Demokratisoituminen
Vuonna 1946 valtiopäivät ratifioivat uuden Japanin perustuslain, joka seurasi tarkasti liittoutuneiden laatimaa ”mallikopiota” ja joka esitettiin lisäyksenä vanhaan preussilaistyyliseen Meiji-perustuslakiin. Uusi perustuslaki takasi väestön perusvapaudet, lakkautti aatelin ja, ehkä tärkeimpänä kohtana, teki keisarista maan symbolin poistaen hänen poliittisen vaikutusvaltansa. Šintolaisuuden asema valtionuskontona lakkautettiin ja kristinusko astui päivänvaloon ensimmäistä kertaa vuosikymmeniin. Naiset saivat äänioikeuden, ja saman vuoden huhtikuussa pidetyissä vaaleissa äänesti 14 miljoonaa henkeä. Japani sai nyt ensimmäisen modernin pääministerinsä, Shigeru Yoshidan.
Koulutusjärjestelmä
pienoiskuva|right|220px|Japanilaisessa koulukirjassa 1940-luvulla käytetty kuva, jossa aseita sulatetaan laivoiksi, autoiksi ja juniksi. Mustassa padassa lukee ”sodan hylkääminen”. Ennen sotaa ja sen aikana Japanin koulutusjärjestelmä oli perustunut saksalaiselle mallille. Miehityskaudella Japanin toisen asteen koulutusta muutettiin luomalla pakollinen kolmen vuoden yläaste sekä lukio, joka säilyi vapaaehtoisena. Keisarillinen koulutusasetus kumottiin ja keisarilliset yliopistot järjestettiin uudelleen. Pitkään vireillä ollut kysymys käytössä olevien kanjien määrän vähentämisestä ratkaistiin myös miehityksen aikana. Kirjoitusjärjestelmää uudistettiin dramaattisesti ja kielioppia muutettiin vastaamaan paremmin käytännön kieltä.
Sotarikolliset
Muiden uudistusten ollessa käynnissä pidettiin useita sotarikosoikeudenkäyntejä, huomattavimpana Tokion sotarikosoikeudenkäynti Ichigayassa. Oikeudenkäynneissä monet Japanin sodanaikaiset johtajat tuomittiin vankeuteen tai kuolemaan. Maan johtoon astui nyt uusi virkamiessukupolvi.
Osa sotarikoksista epäillyistä jätettiin syystä tai toisesta tuomitsematta. Näin kävi esimerkiksi entiselle kauppa- ja teollisuusministerille Nobusuke Kishille ja poliittiselle vaikuttajalle Ryōichi Sasakawalle, jotka molemmat olivat epäiltyjä korkeimmassa mahdollisessa luokassa (luokka A). Heistä Kishistä tuli myöhemmin pääministeri ja Sasakawasta miljardööri.
Huumekulttuuri ja rikollisuus
Ennen toista maailmansotaa Japani oli ollut välietappi Kiinaan vietävälle oopiumille, minkä lisäksi Japanissa oli myös itse kasvatettu jonkin verran oopiumia. Huumeriippuvuus oli ollut Japanissa suhteellisen harvinaista, tosin se alkoi 1930-luvulla hieman lisääntyä, kun Kiinassa vierailleet japanilaiset toivat Kiinassa oppimaansa huumekulttuuria kotimaahansa. Tärkeimpiä huumeita Japanissa olivat erilaiset opiaatit.
Miehityskaudella SCAP:n ja sitä kautta Japanin huumepolitiikkaan vaikutti voimakkaasti yhdysvaltalainen virkamies Harry J. Anslinger, jonka mukaan Japani oli ollut avainasemassa opiaattien välityksessä Kiinaan ja Yhdysvaltoihin. Anslinger ei ollut SCAP:n jäsen, mutta hänellä oli sen toimintaan silti paljon sananvaltaa.
Kaivopuisto
Kaivopuisto on Helsingin vanhimpia ja tunnetuimpia puistoja. Se sijaitsee Ullanlinnan vieressä kantakaupungin eteläosassa, aivan Helsinginniemen kärjessä meren rannalla. Alue saanut nimensä samalla paikalla 1800-luvulla toimineelta kylpy- ja kaivolaitokselta.
Miehitetty Japani
Huumekulttuuri ja rikollisuus
Japanin pimeille markkinoille levisi sodan loputtua suuria määriä aiemmin asevoimien varastoissa pidettyjä opiaatteja. SCAP toimi aggressiivisesti niiden sekä kannabiksen käyttöä vastaan Japanissa. Opiaatteja suuremmaksi ongelmaksi osoittautuivat kuitenkin piristeet kuten efedriini ja metamfetamiini, joita Anslinger ei katsonut ongelmaksi. Useat yhtiöt markkinoivat aiemmin asevoimille tarkoitettuja piristevalmisteitaan (esimerkkinä Hiropon), ja Japaniin muodostui sen ensimmäinen sodan jälkeinen huume-epidemia. Vuoteen 1954 mennessä Japanissa oli 200 000 piristeriippuvaista, 550 000 ”kroonista käyttäjää” ja noin kaksi miljoonaa entistä käyttäjää, mikä oli 3,8 prosenttia koko väestöstä. Piristeiden myynti kiellettiin lailla vasta vuonna 1951.
Piristekauppa rikastutti Japanin järjestäytynyttä rikollisuutta eli yakuzaa, joka oli harventunut toisen maailmansodan aikana. Yakuza sai pimeiltä markkinoilta tuloja myös muista japanilaisten kaipaamista tuotteista, kuten hygieniatarvikkeista ja vaatteista. Jo lokakuussa 1945 yakuzalla oli hallussaan yhteensä 17 000 kauppapaikkaa. Yakuzan johtajien piirissä toimintaa pidettiin järjestyksen ylläpitämisenä vaikeissa oloissa.
Kaivopuisto
Kaivopuiston osa-alueen asukkaista 34,3 prosenttia oli äidinkieleltään ruotsinkielisiä vuonna 2019. Ruotsinkielisten osuus oli Helsingin kaikista osa-alueista suurin Kyläsaaren jälkeen.
Miehitetty Japani
Japanin politiikka miehityskaudella
Poliittinen kirjo alkoi elpyä lähes välittömästi miehityksen alettua. Kaikki sotaa edeltävät puolueet olivat hajottaneet itsensä heinä-elokuussa 1940 siirtyäkseen Fumimaro Konoen Taisei yokusankai -ryhmän alaisuuteen, mutta niiden perillisiksi perustettiin uusia puolueita. Vanhat Seiyōkai- ja Rikken minseitō -puolueet tulivat takaisin puoluekentälle Jiyūtō- ja Shinpōtō-puolueiden muodossa, minkä lisäksi perustettiin myös sosialistinen puolue sotaa edeltävien proletaaristen puolueiden perilliseksi.
Luettelo pikkuplaneetoista: 153001–154000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 153001:stä ja päättyen 154000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Miehitetty Japani
Japanin politiikka miehityskaudella
Miehityskauden kaksi ensimmäistä pääministeriä, prinssi Naruhiko Higashikuni ja Kijūrō Shidehara, olivat poliittisesti sitoutumattomia. Shideharan pääministerikaudella parlamentti hyväksyi 16. joulukuuta 1945 lain, joka antoi naisille äänioikeuden ja alensi äänestysikää 25 vuodesta 20:een. Shidehara hajotti parlamentin heti tämän jälkeen ja oli aikeissa ilmoittaa 22. tammikuuta 1946 pidettävistä vaaleista. Liittoutuneiden valvontakomissio kuitenkin kielsi tämän ja suoritti 4. tammikuuta 1946 laajan sotarikollisia, äärioikeistolaisia ja kansallismielisiä vastaan kohdistetun pidätyskampanjan.
Kaivopuisto
Historia
pienoiskuva|vasen|Kaivopuistoa 1850-luvulla. pienoiskuva|vasen|Kaivopuisto noin vuonna 1900. pienoiskuva|Uimalaitos Kaivopuistossa vuonna 1910. Kaivopuiston seutu kuului alueeseen, jonka vanha nimi oli 1600-luvulta lähtien Helsingenäs, ja sen korkeimman kohdan nimenä oli 1700-luvulla Ugns Muns Berget (Uuninsuunvuori) sekä vuoren ympäristön nimenä Ugnsmunslandet (Uuninsuunmaa). Vuoden 1777 kartassa Itäisen Kaivopuiston korkeimman kohdan nimenä oli Skifferberget (Liuskavuori), joka on vuoden 1808 kartassa merkitty edellä mainitun Ugnsmunsberget-nimen tilalle. Koko alueen nimenä kukkulalta alas merenrantaan oli 1840-luvulta lähtien Ulricasborg eli Ulricasborgstrakten (Ulriikaporin seutu). Suomenkielinen nimi Kaivopuisto vahvistettiin virallisesti vuonna 1909, mutta se oli käytössä jo 1800-luvulla.
Miehitetty Japani
Japanin politiikka miehityskaudella
Ensimmäiset sodan jälkeiset parlamenttivaalit pidettiin 10. huhtikuuta 1946. Parlamenttiin valittiin 466 edustajaa, joista 376 oli ensimmäistä kertaa edustajiksi valittuja ja 38 naisia. Pääministeriksi tuli Shigeru Yoshida, jota seurasi vuoden 1947 vaalien jälkeen lyhytaikaisesti sosialistien Tetsu Katayaman johtama koalitiohallitus, joka ei ollut varsinaisesti sosialistinen.
Herbert Grönemeyer
thumb|Herbert Grönemeyer 2004 Herbert Arthur Wiglev Clamor Grönemeyer (s. 12. huhtikuuta 1956 Göttingen, Ala-Saksi) on saksalainen rock-muusikko ja näyttelijä.
Miehitetty Japani
Miehityksen päättyminen
Vuonna 1949 MacArthur hyväksyi muutoksen miehitysjoukkojen hallintorakenteessa antaen runsaasti lisää valtaa Japanin syntyperäisille johtajille. Hänen, ja Valkoisen talon, huomio kääntyi hitaasti Korean sotaan, ja miehityksen loppu alkoi lähestyä. 8. syyskuuta 1951 allekirjoitettu San Franciscon rauhansopimus lopetti liittoutuneiden läsnäolon Japanissa, ja sen tultua voimaan 28. huhtikuuta 1952 Japani oli jälleen itsenäinen valtio (lukuun ottamatta Okinawaa, joka pysyi Yhdysvaltain hallussa vuoteen 1972 asti). Vaikka Japanissa on yhä noin 47 000 amerikkalaista sotilashenkilöä, he ovat maassa Japanin hallituksen suostumuksella Yhdysvaltojen ja Japanin välisen yhteistyösopimuksen nojalla eivätkä miehitysjoukkoina.
Kaivopuisto
Historia
Kaivopuiston historia alkoi 1830-luvulla, kun Henrik Borgströmin perustama yhtiö Ulrikasborgs Bad- och Brunnsinrättnings Bolag (Ulriikaporin kylpylä- ja kaivoyhtiö) perusti ennestään asumattomalle ja karulle Helsinginniemen kärjelle Ullanlinnan hienostokylpylän puistoineen. Yhtiön perustamiskokous pidettiin vuonna 1834. Kylpylän perustamista varten ei osakeannilla saatu kokoon riittävää määrää rahaa. Rahoitus järjestyi lopulta niin, että eräät hallituksen jäsenet (H. Borgström, J. Etholén, K. Appelgren ja G.O.I. Wasenius) ottivat omissa nimissään 14 000 pankkoruplan lainan ja saivat siitä hyvästä äänienemmistön yhtiöstä. Heillä oli ratkaiseva vaikutusvalta kylpyläyhtiön hallinnossa.
Koska venäläiset aateliset eivät saaneet matkustaa ulkomaille huvittelemaan, Kaivopuiston kylpylästä tuli Pietarin seurapiirien suosima lomakohde ja Helsingistä pariksi vuosikymmeneksi kosmopoliittinen kylpyläkaupunki. Kaivopuiston itäosa jaettiin huvilatonteiksi, joiden vuokralaisten oli kesän sesongin aikana majoitettava kylpylävieraita. Kylpyläyhtiö menestyi. Yhtiö maksoi lainanottajille osinkoja 23 000 pankkoruplan edestä vuosina 1847–1864. Muut osakkeenomistajat sen sijaan jäivät kokonaan ilman osinkoa.
Vuonna 1852 matkustuskielto kumottiin, ja pian tämän jälkeen kylpylän toiminta tyrehtyi. Vuonna 1883 alue siirtyi kaupungin haltuun yleiseksi puistoksi. Kylpyläyhtiö purettiin vuonna 1886. Kaivopuiston itäosan huvilatontit kaupunki myi silloisille vuokraajilleen. Nykyään monet niistä ovat eri maiden suurlähetystöjen hallussa. Myös Länsi-Kaivopuistosta lohkaistiin 1870-luvulta lähtien huvilatontteja, mutta sinne rakennetuista huviloista on nykyisin jäljellä enää kaksi puiston reunassa Puistokadun varressa, muut on purettu ja tontit liitetty takaisin puistoon. 1890-luvulla rakennettiin Helsingin satamarata, joka kulki Puistokadun ja Laivasillankadun vieressä. Ison Puistotie ja Itäisen Puistotien rata alitti Kaivopuiston tunnelissa. Radan osuus Ullanlinnasta Katajanokalle purettiin 1980-luvulla.
Vanha kylpylärakennus, joka sijaitsi meren rannalla nykyisen Ison Puistotien ja Ehrenströmintien risteyksen kohdalla, tuhoutui jatkosodan ilmapommituksissa 1944. Alueella on edelleen kylpylän entinen ravintola- ja huvittelurakennus Kaivohuone, jossa toimii suosittu ravintola ja yökerho. Rakennuksen nimeksi on vuoden 1866 kartassa merkitty Wesilä, koska siellä tarjoiltiin vieraille ajan tavan mukaan kivennäisvesiä.
Kaivopuiston rantaa kiertävä Kaivopuiston Rantatie nimettiin vuonna 1950 Ehrenströmintieksi valtioneuvos Johan Albrecht Ehrenströmin muistoksi. Ehrenström toimi Helsingin uudelleenrakentamiskomitean puheenjohtajana vuosina 1812–1825 ja laati Helsingin keskustan asemakaavan. Myllytien nimi viittaa sen varrella sijainneeseen, vuonna 1836 rakennettuun tuulimyllyyn. Kalliota, jonka päällä tämä Helsingin viimeinen tuulimylly oli, kutsuttiin 1800-luvulla Myllyvuoreksi (Kvarnberget).
Maamerkkejä
pienoiskuva|Kaivopuisto kesällä 2018. Kaivopuiston korkeimmalla kalliolla on Ursan tähtitorni (1926). Kaivohuoneen vieressä kasvaa Itsenäisyyden kuusi, jonka pääkonsuli Rudolf Ray istutti siemenistä Suomen itsenäistyttyä ja lahjoitti eduskunnalle 1930-luvulla. Puistossa sijaitsevat myös juomakaivo Kalastava karhu (Bertel Nilsson, 1916), runoilija Arvid Mörnen patsas (Viktor Jansson, 1952) ja tutkimusmatkailija A. E. Nordenskiöldin muistomerkki (Johanna ja Heikki Häiväoja, 1985).
Tapahtumia ja traditioita
pienoiskuva|Kaivopuiston Ullanlinnanmäki on perinteinen vapunviettopaikka. Sitä ei tule sekoittaa [[Tähtitornin vuori|Tähtitorninvuoreen, joka sijaitsee Ullanlinnassa.]] Kaivopuisto on varsinkin kesäisin helsinkiläisten suosima ulkoilu- ja ajanviettopaikka. Vappuna kymmenet tuhannet juhlijat suuntaavat Kaivopuistoon seurustelemaan ja nauttimaan ruokaa ja juomaa keväisen piknikin hengessä. Suomenkieliset ylioppilaat juhlivat perinteisesti vappuaamua Kaivopuiston Ullanlinnanmäellä, kun taas suomenruotsalaiset suuntaavat Kaisaniemeen. Aamupäivällä järjestettävässä tilaisuudessa esiintyvät Ylioppilaskunnan laulajat ja Retuperän WBK, ja ylioppilaskuntien edustajat pitävät puheita. Kesäisin puistossa järjestetään suosittuja ulkoilmakonsertteja. Kaivopuistoa nimitetään Stadin slangilla Kaivariksi, minkä vuoksi ulkoilmakonsertteja kutsutaan Kaivarin kesäkonserteiksi.
Herbert Grönemeyer
Grönemeyer esitti sotakirjeenvaihtaja, luutnantti Wernerin roolin Wolfgang Petersenin elokuvassa "Das Boot"/ Sukellusvene U-96, mutta on sittemmin keskittynyt muusikon uraansa. Hänen 1984 julkaistu albuminsa 4630 Bochum oli ilmestyessään kaikkien aikojen myydyin saksankielinen levytys. Kaikki Grönemeyerin levyt ovat ylltyneet Saksan listaykkösiksi. Albumi "Mensch" (2002) on ollut Saksan kaikkien aikojen myydyin levy (3,7 miljoona).
Kaivopuisto
Rakennuskanta
Kaivopuiston huvilakaupunginosassa, Itäisen puistotien molemmin puolin, on yhä jäljellä muutamia 1800-luvulla rakennettuja huviloita. Fredrik Cygnaeuksen entisessä huvilassa toimii nykyisin Cygnaeuksen galleria joka esittelee hänen taidekokoelmiaan. Sen naapurina on marsalkka Mannerheimin kotimuseo. Suurin osa vanhoista huviloista on kuitenkin purettu ja paikalla on nykyisin kerrostaloja. Alueen huomattaviin rakennuksiin kuuluu myös Marmoripalatsi (Eliel Saarinen, 1916), jossa istuu työtuomioistuin ja jossa käytiin jatkosodan jälkeen ns. asekätkentäjutun oikeusistunnot pääsyyllisiksi nimettyjä upseereja vastaan.
Alueella on useiden maiden suurlähetystöjä, muun muassa Yhdysvaltain suurlähetystö, Britannian suurlähetystö, Ranskan suurlähetystö ja Viron suurlähetystö, Italian, Belgian, Brasilian ja Espanjan suurlähetystöt sekä Alankomaiden suurlähettilään virka-asunto. Venäjän suurlähetystö ja Turkin suurlähetystö ovat nekin aivan lähellä, tosin naapurikaupunginosan Ullanlinnan puolella. Saksan lähetystön vanha talo Kaivopuistossa kuuluu nykyään myös Venäjän suurlähetystölle.
Herbert Grönemeyer
Time palkitsi hänet vuonna 2005 humanitäärisestä työstään. Grönemeyer teki 2006 jalkapallon MM-kisojen tunnuskappaleen Celebrate the Day.
Kaivopuisto
Liikenneyhteydet
HKL-Raitioliikenne:
Aiheesta muualla
60.15694°N, 24.95694°W
Herbert Grönemeyer
Vuonna 2007 Grönemeyer palasi kameran eteen esiintyen pienessä sivuroolissa Anton Corbijnin ohjaamassa elokuvassa Control.
Mohammed Ibrahim
oikea|pienoiskuva|Mohammed Ibrahim Mohammed Ibrahim (9. elokuuta 1703 – 31. tammikuuta 1746) oli intialainen suurmoguli, joka toimi virassa 7.–29. syyskuuta 1719. Hän kapinoi mahtavia ja tunnettuja Saiyid-veljiä vastaan. Aiemmin samana vuonna Sayid-veljet olivat asettaneet Muhammedin kaksi veljeä Rafi ad Daradjatin ja Djahan II valtaistuimelle, syrjäyttäneet ja murhannet heidät. Mohammed otti vallan, mutta Saiyid-veljekset kukisti hänet lyhyessä taistelussa, joka päättyi siihen, että Muhammad Nasirista tuli suurmoguli.
Madurai
Madurai on kaupunki Tamil Nadun osavaltiossa Intiassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 1 465 625 asukasta, mikä tekee siitä Tamil Nadun kolmanneksi suurimman kaupungin. Se sijaitsee Vaigai-joen varrella 48 kilometriä Dindigulista kaakkoon. Madurai tunnetaan Meenakshi Ammanin temppelistä, joka on yksi tärkeimpiä Shivan temppeleitä, ja vetää puoleensa niin matkailijoita kuin pyhiinvaeltajia.
Madurain alueen työllistäjiä ovat maanviljely, matkailu, tekstiiliteollisuus sekä viljelystuotteiden pienimuotoinen jalostaminen. left|thumb|200px|[[Meenakshi Ammanin temppelin torni Maduraissa]]
Aseman koulu (Urjala)
Aseman koulu on Urjalassa toimiva alakoulu. Koulussa oli syyskuussa 2022 109 oppilasta ja sen rehtorina toimii Mervi Lumia. Koulun kanssa samoissa tiloissa toimivat myös esiopetus sekä päiväkoti. Koulu perustettiin vuonna 1900.
Naukio
Naukio on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella. Se sijaitsee Kuusaan keskustan pohjois- ja itäpuolella, entisen Kuusankosken kaupungin keskiosassa. Asukkaita Naukiossa on 2 496.
Kunnanpelto
Kuusaan länsipuolella sijaitsevalla Kunnanpellon pienalueella on paljon kerrostaloja ja muun muassa Kuusankosken Lidl-myymälä, päiväkoti, Kettumäen palvelukeskus, Kettumäen kotiseututalo sekä senioritalo.
Palvelut ja teollisuus
thumb|Kuusankosken jäähallin sisäänkäynti.
Aleksanteri (Kreikka)
Aleksanteri (, 1. elokuuta 1893 – 25. lokakuuta 1920) oli Kreikan kuningas, joka hallitsi Kreikkaa vuosina 1917–1920.
Elämä
Aleksanteri syntyi Tatóin palatsissa lähellä Ateenaa, Konstantin I:n ja Preussin prinsessa Sofian toiseksi vanhimpana poikana.
Konstantin I, joka tunnettiin saksalaissympatioistaan, vaati Kreikkaa pysymään puolueettomana ensimmäisessä maailmansodassa, kun taas pääministeri Elefthérios Venizélos vaati liittymistä ententen puolelle. Britti- ja ranskalaisjoukot saapuivat Venizéloksen kutsusta Kreikkaan ja Konstantin ja hänen vanhin poikansa Yrjö (Georgios) pakotettiin maanpakoon. Nuoresta Aleksanterista tuli kuningas. Hänellä ei ollut todellista valtaa, ja hänen ainoaksi tehtäväkseen jäi vierailla rintamilla kannustamassa joukkoja.
Aleksanteri uhmasi kuitenkin Venizélosta naimalla 4. marraskuuta 1919 aatelittoman Aspasía Mánoun (1896–1972), kenraali Pétros Mánoksen tyttären. Pääministeri olisi halunnut hänen naivan Ison-Britannian Yrjö V:n tyttären prinsessa Maryn. Kuningaspari pakeni skandaalia väliaikaisesti Pariisiin, kunnes avioliitto laillistettiin. Heidän ainoa tyttärensä, Tanskan ja Kreikan prinsessa Alexandra (1921–1993) nai Jugoslavian kuninkaan Pietari II:n.
Aleksanteri kuoli 25. lokakuuta 1920 Ateenassa verenmyrkytykseen, jonka kerrottiin johtuvan lemmikkiapinan puremasta. Muun muassa Konstantinin paluun vastustajien levittämien huhujen mukaan hänet surmattiin. Hänen kuolemansa jälkeen hänen isänsä palasi Kreikan kuninkaaksi.
Alexandroúpolin (entinen Dedeağaç) kaupunki Kreikan–Turkin rajalla nimettiin hänen kunniakseen vuonna 1920, kun hän vieraili kaupungissa Bulgarian luovutettua sen Kreikalle sodan jälkeen 14. toukokuuta 1920.
Pistooli
325px|thumb|Pistoolin päällysosat: 1. piippu 2. [[tähtäin|etutähtäin 3.luisti 4. uritus 5. takatähtäin 6. iskuvasara 7. varmistin 8. kahvavarmistin 9. kahvalevy 10. Ripustinrengas 11. lippaan pohjalevy 12. lippaan salpa 13. liipaisin 14. liipaisinkaari 15. luistin salpa ]] 250px|thumb|[[FN HP-DA (9.00 PIST 80) -pistooli.]] Pistooli on lyhyt käsituliase, jota on mahdollista käyttää yhdellä kädellä ja jossa ei ole kiinteää olkatukea toisin kuin pitkissä käsituliaseissa, kuten esimerkiksi kiväärissä ja haulikossa.
Lisävarusteena hankittavia, pikakiinnitysmahdollisuudella varustettuja olkatukia on valmistettu useita sotilaspistooleja varten, kuten esimerkiksi Remington 1858, Parabellum P08, Lahti L-35, Mauser C96 ja Glock 17.
Teholtaan pistoolit ovat yleensä kiväärejä heikompia.
Käsitteen alkuperä
Pistooli-sanasta on kaksi selitystä. Toista käytetään englantilaisella kielialueella ja toista saksalaisella.
Toisen mukaan pistooli tulee italian sanasta pistolese, jonka merkityksiä ovat muun muassa ’[suuri] tikari, metsästysveitsi’. Tällaisen veitsen kokonaispituus saattaa olla jopa 60 senttimetriä. Sanalla on nykyitaliassa edelleen tämä merkitys. Pistolese, nimisana ’pistoialainen’, tulee Italian Toscanan kaupungista Pistoia, jossa valmistetaan edelleenkin rauta- ja terästuotteita, mutta uuden ajan alussa myös erilaisia kylmiä aseita ja tuliaseita. Italian pistolet on sanan lyhyempi muoto. Tämän selityksen mukaan pistooli on tarkoittanut alun perin tikaria, josta sana on siirtynyt käyttötarkoituksen mukaan tarkoittamaan ”ruutitikaria”, siis tikarin tavoin aivan lähietäisyydeltä käytettävää pienehköä tuliasetta. Tätä selitystä suosivat englantilaisia etymologisia sanakirjoja käyttävät. Nykyitaliassa pistooli on pistola.
Toisen selityksen mukaan pistooli on peräisin myöhäiskeskiyläsaksasta, ja tarkemmin vielä itäkeskisaksasta. Keskiyläsaksa on nykyisen normisaksan, nykysaksan, jota kutsutaan germanistiikassa uusyläsaksaksi, edeltäjä ajalta noin 1050−1350 vuotta j. a. a. Yläsaksa on sitä saksaa, jonka perustalle normisaksa rakentui ja rakennettiin.
Myöhäisitäkeskisaksan loppuvaiheen aikana, 14. vuosisadalla tapahtuu tuliaseiden erittäin nopea leviäminen Euroopassa. Myöhäisitäkeskisaksassa käytettiin pienestä käsituliaseesta nimityksiä pitschal ja pischulle, jotka tulevat tšekin sanasta píšt’ala, joka merkitsee ’ruokoa, putkea, piippua, pilliä’. Sen lähtökohta on viheltämistä merkitsevä tšekin teonsana pískat. Varhais-uusyläsaksan kautta ”vihellyspilli” muuttui pistooliksi, das Pistole.
Kirjasuomeen pistooli (bistooli) ilmestyy ensimmäisen kerran vuonna 1642 Hartikka Speitzin Kustaa II Aadolfin sota-artiklojen suomennoksessa.
Historia
thumb|250px|Pistoolin esiaste, kiinalainen kädessä pidettävä tykki. thumb|250px|Ranskalainen laivaston tarkkuuspistooli vuodelta 1849. Pistoolit kehittyivät rinnakkain pitkien aseiden ohella. Pistoolin perusrakenne säilyi pitkään samanlaisena. Suustaladattavan pistoolin pääosat ovat piippu, lukko ja tukki.
Ruudin sytyttämiseen on käytetty lukuisia lukkolaitteita. Varhaisin näistä on 1400-luvun puolessavälissä keksitty lunttulukko. Sitä seurasi harvinaiseksi mutkikkaan rakenteen takia jäänyt rataslukko. Vasta sieppolukon ja siitä parannetun piilukon keksiminen aloitti pistoolin valtakauden. Viimeisenä tyyppinä ennen patruunan keksimistä oli nallilukkopistooli. Pistooli syrjäytti lopulta miekan sotilas- ja itsepuolustuskäytössä sekä kaksintaisteluissa. Tästä kehittyi kaksintaistelupistooli. Nämä tasapuolisuuden nimissä täysin identtiset pistooliparit olivat aikansa käsityönäytteen huippuja.
Aluksi pistoolin puutteena oli vain yksi laukaus ilman lataamista. Tämän vuoksi kannettiin usein kahta pistoolia. Ensimmäinen ratkaisu oli tehdä pistoolista kaksipiippuinen. Tämä ratkaisu yleistyi etenkin taskuaseissa. Seuraavaksi keksittiin kuudella, pyörivällä piipulla varustettu revolveri, englanniksi ”pepper box”, "pippurisirotin".
Samuel Colt kehitti rullarevolverin 1800-luvun alkupuolella, saaden idean kertomansa mukaan laivan ruorirattaasta. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Revolveri tuli tuotantoon ja yksi ensimmäisistä oli Yhdysvaltain laivaston tilaama Colt 1851 Navy Revolver.
Automaattipistooli
Puoliautomaattipistooli on puhekielinen yleisnimitys itselataavalle pistoolille. Tavallinen puoliautomaattipistooli on viralliselta tyyppinimeltään itselataava kertatulipistooli. "Täysin automaattinen" pistooli ampuu myös sarjatulta, mutta sarjatulen rekyyli tekee pistooliammunnasta suorin käsin ilman tukea hankalaa. Käytännössä tällaista asetta kutsutaan konepistooliksi.
Vuonna 1893 saksalais-amerikkalainen Hugo Borchardt keksi itselataavan pistoolin. Tästä eriytyivät revolveri ja pistooli omiksi käsiasetyypeikseen.
Borchardtin ensimmäinen pistooli oli varsin kömpelö kellonjousta muistuttavine palautusjousineen. Georg Luger kehitti pistoolia edelleen ja näin syntyi Parabellum P08, jota valmistettiin vuosisadan vaihteesta vuoteen 1942. Toisen vanhimmista automaattipistooleista suunnitteli Mauserin tehdas. Mauser C96 oli rakenteeltaan poikkeava siitä, että kymmenen patruunan patruunasiteellä ladattava lipas oli sijoitettu liipaisinkaaren etupuolelle.
1900-luvun alussa John Moses Browning suunnitteli ns. keikkapiippumekanismin. Tätä lyhytrekyyliperiaatteeseen perustuvaa ratkaisua käytettiin ensimmäisenä Colt M1911 pistoolissa, joka on nykyaikaisen automaattipistoolin kantaisä. Tätä legendaarista pistoolia valmistetaan edelleen. Viimeisin muutos oli muovin käyttö pistoolin rungon materiaalina. Laajamittaisesti polymeeriseosta käytettiin ensin Glock 17 -pistoolissa.
Pistoolityypit
Pistooliaseita on useita eri tyyppejä. Nykyään tavallisimmat ovat itselataavaa kertatulta ampuva pistooli, pyörivällä rullamakasiinilla varustettu revolveri ja kertalaukausase.
Kertalaukausaseet voivat olla taittuvapiippuisia, kiilalukkoisia, rullalukkoisia, tai pulttilukkoisia. Näihin voidaan ladata vain yksi patruuna kerrallaan. Kertalaukausaseita käytetään jonkin verran urheiluammuntaan tai metsästykseen niissä maissa, joissa pistoolilla metsästys on sallittua.
Itselataavat pistoolit täytyy ladata ennen ensimmäistä laukausta. Sen jälkeen ne latautuvat rekyylin voimalla niin kauan kuin lippaassa riittää patruunoita. Itselataavat aseet ovat yleisin pistoolityyppi. Lähes kaikissa urheiluammunan lajeissa itselataava ase on välttämätön.
Suomessa yksityishenkilö saa käyttää pistoolia urheiluammunnan ohella ainoastaan ansassa olevan tai loukkaantuneen riistaeläimen lopettamiseen sekä loukkupyyntiin.
Kaliiperimitoitus
thumb|right|250px|Kokoelma pistooleja. Kuvassa olevat aseet myötäpäivään vasemmasta yläkulmasta lähtien: [[Glock G22, Glock G21, Kimber Custom Raptor, Dan Wesson Commander, Smith & Wesson .357, Ruger Blackhawk .357, Ruger SP101, Sig Sauer P220 Combat.]] Pistoolien – kuten luotiaseiden yleensä – kaliiperimitoitus perustuu piipun sisähalkaisijaan joko tuuma- tai metrijärjestelmässä. Piipun tai luodin halkaisijan ilmoittamisen lisäksi kaliiperimerkintä kertoo usein myös patruunan hylsyn pituuden. Mittajärjestelmä on tässä, kuten aseissa yleensä, hyvin epähavainnollinen eikä annettu mittayksikkö, esimerkiksi halkaisija 7,65 mm, aina tarkoita, että luoti tai piippu olisivat täsmälleen juuri tuon mittainen. Eroja aiheuttavat valmistajien nimeämiskäytännöt, sinänsä väärän ilmoittamistavan vakiintuminen ja kahden eri standardin käyttö: Yhdysvaltalainen SAAMI ja eurooppalainen CIP.
Pistoolien piippujen pituus on 5–30 cm, tavallisesti noin 10 cm. Pistoolien piippujen halkaisijat ovat 4,5–12 mm. Tuumajärjestelmässä (mm. USA, Englanti) mitat ilmoitetaan usein tuuman osina, esimerkiksi .44, (= 0,44 × 1 tuuma) eli noin 11,2 mm.
Esimerkiksi kaliiperimerkinnän .44 jälkeinen ”magnum” tarkoittaa, että kyse on valmistajan tai kehittäjän mukaan korkeatehoisesta patruunasta halkaisijaluokassaan. Mitään yhtenäistä käytäntöä ei näissäkään valmistajien merkinnöissä ole; nimeäminen on vapaata, jopa harhaanjohtavaa.
Vastaava yleinen kaliiperi, jota käytetään revolvereissa, on .38 Special. Samaa patruunaa voidaan ampua myös .357 Magnum-revolverilla, mutta ei välttämättä päinvastoin.
Tehokkaan kiväärinpatruunan luodilla on noin 500–700 metrin päässä saman verran energiaa kuin tehokkaan pistoolinpatruunan luodilla välittömästi piipunsuulla. Pistoolien heikko teho on kuitenkin suhteellista: voimakkaan pistoolin luoti läpäisee lähietäisyydeltä useita kymmeniä senttejä puuta.
Kertalaukauspistooleita valmistetaan usein myös kiväärikaliiperisina, erityisesti silhuettiammuntaa varten, mutta myös metsästykseen maissa, joissa metsästys lyhyellä käsiaseella on sallittua.
Pistoolin käyttö
Pistooli on poliisien tyypillisin palvelusase, lisäksi niitä käytetään ampumaurheilussa lukuisissa eri ampumalajeissa.
Sotilaskäytössä pistooli on henkilökohtaisena aseena eräillä henkilöstöryhmillä, kuten ilma-alusten ja panssariajoneuvojen miehistöillä ja upseereilla sekä sivuaseena sotilaspoliiseilla ja erikoisjoukoilla.
Myös rajavartijat, tullivirkailijat ja vanginvartijat saattavat kantaa pistoolia kurssin ja ampumatutkinnon suoritettuaan.
Turkmeeni
Turkmeeni tarkoittaa seuraavia:
Maatalousnäyttely
Maatalousnäyttely on kaupallinen näyttely, jonka tarkoituksena on esitellä maatalouteen ostettavia maatalouskoneita, eläimiä, siemeniä, lannoitteita, rakennusratkaisuja sekä muita maatiloihin liittyviä palveluita.
Usein maatalousnäyttelyissä on myös osastoja, joiden tarkoitus on esitellä kotieläimiä myös kaupunkilaisille. Tätä ajatusta edustivat korostetusti maaseutunäyttelyt.
Maatalousnäyttelyitä alettiin järjestää 1800-luvun puolivälissä maatalouskoneiden esittelemiseksi maanviljelijöille.
Suomessa on järjestetty 1990-luvulta alkaen enää vain yksi vuosittainen valtakunnallinen maatalousnäyttely, Farmari-maatalousnäyttelyn nimellä. Vuonna 2011 se järjestettiin Porin Kirjurinluodolla. Näyttely keräsi kolmen päivän aikana yli 70 000 kävijää. Vuonna 2012 ei näyttelyä poikkeuksellisesti järjestetä lainkaan, vaan seuraava on vasta 2013 Seinäjoella. Farmarin lisäksi on Suomessa Oripäässä joka toinen vuosi pidettävä Okra-näyttely. Vuodesta 2019 alkaen Okra maatalousnäyttely on parittomina ja Farmari näyttely parillisina vuosina.
2000-luvulla näyttelytoiminta on laajentunut myös siten, että järjestetään erilaisia retkiä maakunnassa ympäröiviin kohteisiin, jotka liittyvät maatalouteen.
Epäkaupalliset pienmaatalousnäyttelyt
Suomessa järjetetään suuren kaupallisen maatalousnäyttelyn lisäksi myös pienimuotoisia kunnallisia maatalousnäyttelyitä, joissa esitellään entisaikojen maatalouskoneita, traktoreita ja työtapoja. Yksi tällainen toistuva tapahtuma on Pukkilan maatalousnäyttely.
Tunavallen
Tunavallen on jalkapallostadion Eskilstunan kunnassa Ruotsissa.
Historia
pienoiskuva|vasen|[[Damallsvenskanin ottelu vuonna 2015.]] Tunavallen on rakennettu vuosina 1923–1924. Kapasiteetti oli noin 22 000, joista vain 874 olivat istumapaikkoja katon alla.
Uusi Tunavallen, joka rakennettiin samalle paikalle, vihittiin käyttöön elokuussa 2002. Vuodesta 2008 asti stadionilla on ollut tekonurmi, joka mahdollistaa pelaamisen stadionilla ympäri vuoden.
Rogers Arena
Rogers Arena, tai lyhennettynä (aiemmin GM Place) on NHL-jääkiekkoliigassa pelaavan Vancouver Canucksin kotiareena. Se valmistui vuonna 1995 maksettuaan 160 miljoonaa Kanadan dollaria. Siitä tuli kotiareena Canuckseille, koripallojoukkue Vancouver Grizzlieseille, ja sisähaavipallojoukkue Vancouver Ravensille. Sittemmin Grizzlies muutti Memphisiin, ja Ravensin organisaatio lopetti toimintansa. Areenan kapasiteetti on jääkiekossa 18 630 ja koripallossa 19 193. Areenasta tuli Vancouverin pääareena Pacific Coliseumin tilalle. Areenan nykynimi johtuu areenan nyisen pääsponsorin, tietoliikenne- ja joukkoviestintäkonserni Rogers Communicationsin nimestä.
Areenalla pelattiin suurin osa vuoden 2010 talviolympialaisten jääkiekko-otteluista. Kisojen yhteydessä areena tunnettiin nimellä Canada Hockey Place, koska Olympialaisissa sponsorinimet ovat kiellettyjä.
250px|thumb|left|Sisäkuva Rogers Arenalta.
Muutokset
Areena sai vuonna 2006 uuden jumbotronin. Tämä korvasi edellisen Mitsubishi Mark IV -mallisen jumbotronin, sillä se oli vanhentunut, koska se ei ollut tarpeeksi nykyaikainen pitääkseen katsojia ajan tasalla. Nykyinen jumbotroni, ProAd LED, on NHL:n suurimpia. Se on 4,1 metriä korkea ja 7,3 metriä leveä ja siinä käytetään LED-teknologiaa.
Executive Outcomes
Executive Outcomes oli palkka-armeija, jonka Etelä-Afrikan puolustusvoimien entinen everstiluutnantti Eeben Barlow perusti vuonna 1989. Siitä tuli myöhemmin osa eteläafrikkalaista holdingyhtiötä nimeltä Strategic Resource Corporation.
John Ainsworth-Davies
John Creyghton Ainsworth-Davies (23. huhtikuuta 1895 Aberystwyth – 3. tammikuuta 1976) oli brittiläinen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän voitti Antwerpenin olympialaisista 1920 kultaa 4 × 400 metrin viestistä.
Lebanon (Ohio)
thumb|Lebanonin rautatieasema thumb|Lebanonin vuonna 1909 valmistuneen hautausmaan pääportti
Lebanon on kaupunki lounaisessa Ohiossa Yhdysvalloissa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 20 033 henkeä. Lebanon on Warrenin piirikunnan hallinnollinen keskus ja kuuluu Cincinnatin alueen Cincinnatin ja Northern Kentuckyn metropolialueeseen. Lebanon on suosittu turistikohde.
Historia
Lebanon kuului Symnesin oston alueisiin. Ensimmäinen eurooppalainen uudisasukas nykyisen Lebanonin alueella oli Amy Elizabeth Carnahan, Ohioon Kentuckysta vuonna 1769 muuttaneen Thomas Corwinin tytär. Hänen mökkinsä paikalla on nykyisin muistomerkki.
Maantiede
United States Census Bureaun tietojen mukaan Lebanonin kokonaispinta-ala on 33,59 neliökilometriä, josta maata on 33,57 neliökilometriä ja vettä 0,03 neliökilometriä.
Lebanoniin saapuvat valtaväylät ovat Interstate 71, U.S. Route 42 ja Ohio State Routet 48, 63 ja 123.
Väestö
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Lebanonissa asui 20 033 henkeä yhteensä 7 436 taloudessa ja 5 213 perheessä. Väestöntiheys oli 596,8 henkeä neliökilometrillä. Asuinrakennuksia oli 7 920 ka niiden keskitiheys oli 235,9 neliökilometrillä. Väestön etninen jakauma oli 92,7 prosenttia valkoisia, 2,6 prosenttia mustia, 0,2 prosenttia aasialaisia, 1,6 prosenttia muita etnisiä ryhmiä ja 2,0 prosenttia etniseltä taustaltaan sekalaisia. Latinoita oli yhteensä 2,5 prosenttia.
7 436 taloudesta 41,2 prosentissa oli alle 18-vuotiaita lapsia, 53,3 prosenttia käsitti avioparin, 13,5 prosentissa taloutta johti yksin asuva tai naimaton nainen, 5,3 prosentissa yksin asuva tai naimaton mies, ja 29,9 prosenttia luokiteltiin muiksi kuin perheiksi. 24,4 prosenttia kaikista talouksista oli yksinasujatalouksia ja 7,9 prosenttia 65-vuotiaan tai vanhemman yksinasujatalouksia. Talouden keskimääräinen jäsenluku oli 2,62 ja keskimääräinen perhekoko 3,12.
Kaupungin asukkaiden keski-ikä oli 34,7 vuotta. 29,2 prosenttia asukkaista oli alle 18-vuotiaita, 7,3 prosenttia 18-24-vuotiaita, 29,5 prosenttia 25-44 -vuotiaita, 23,9 prosenttia 45-64 -vuotiaita ja 10,1 prosenttia  65-vuotiaita tai vanhempia. Asukkaista 49,0 prosenttia oli miehiä ja 51,0 prosenttia naisia.
Vuoden 2000 väestönlaskennassa talouksien mediaanitulo oli 46 856 dollaria vuodessa ja perheiden mediaanitulo 52 578 dollaria. Noin 4,7 prosenttia perheistä ja 6,4 prosenttia väestöstä elivät köyhyysrajan alapuolella.
Palvelut
Suurin osa Lebanonista kuuluu Lebanonin puhelinkeskuksen alueelle, loput Masonin ja South Lebanonin puhelinkeskusten alueille. Kaupungin merkittävimmät paikallis- ja kaukopuheluntarjoajat ovat CenturyLink ja Cincinnati Bell.
Lebanon on yksi harvoista Yhdysvaltain kaupungeista, joissa on viranomaisten tarjoama kaapelitelevisio- ja puhelinjärjestelmä sekä verkkopalveluntarjoaja. Lebanonin telekommunikaatiosysteemi on ollut kiistanalaisena aloittamisvuodestaan 1999 lähtien ja sen vaikeudet kattaa kulujaan on johtanut 8 miljoonan dollarin velkaan. Verrattuna lähialueisiin Lebanonin asukkaat maksoivat viranomaispalveluistaan jopa puolet vähemmän ja talouksilta säästyi yhteensä 40 miljoonaa dollaria tätä kautta. Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa äänestystulos kuitenkin päätti, että kaupungin telekommunikaatiojärjestelmä myytäisiin Cincinnati Bellille.
Arvo Ylppö -mitali
Arvo Ylppö -mitali on arkkiatri Arvo Ylpön nimeä kantava mitali, joka myönnetään erityisen ansioituneille lastenlääkäreille. Taiteilija Gerda Qvistin muotoilema mitali jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1957, ja sen ensimmäiset kappaleet saivat Ylppö itse ja yhdysvaltalainen lastenlääkäri, professori Clement A. Smith.
Palkintoon ei aluksi kuulunut rahapalkintoa, mutta vuodesta 2007 palkinnon ohessa on luovutettu 50 000 euron summa.
Palkitut
Ulkomaiset mitalinsaajat
Suomalaiset mitalinsaajat:
Zs
Zs tarkoittaa seuraavia:
Eufor
Eufor eli European Union Force on Euroopan unionin alainen kriisinhallintaorganisaatio, joka kuuluu Eurooppa-neuvoston alaisuuteen.
Sitä on käytetty Bosnia ja Hertsegovinassa vuodesta 2004 ja Kongon demokraattisessa tasavallassa 2006. Vuonna 2008 päätettiin Eufor-joukkojen lähettämisestä Tšadiin ja Keski-Afrikan tasavallan alueelle tukemaan YK:n Minurcat-operaatiota.
Eufor – Operaatio Althea
Eurooppa-neuvosto vahvisti joulukuussa 2003 EU:n olevan valmis käynnistämään Bosnia ja Hertsegovinassa ESDP-operaation (European Security and Defence Policy). Nato päätti virallisesti Bosnia ja Hertsegovinan SFOR-operaation lopettamisesta kesäkuussa 2004. EU:n yhteisten asioiden ja ulkosuhteiden neuvosto hyväksyi 12.7. operaation toteuttamista koskevan yhteisen toiminnan, ja tuleva operaatio päätettiin nimetä Altheaksi. Tehtävienvaihto SFOR:ilta Althealle tapahtui 1.12.2004.
EU:lla oli ennestään käynnissä kaksi siviilikriisinhallintaoperaatiota Bosnia-Hertsegovinassa: poliisikoulutusmissio (EUPM) ja tarkkailumissio (EUMM). Althean käynnistymisen myötä Bosnia ja Hertsegovinassa toimii ensimmäinen EU:n johtama uudentyyppinen ja kokonaisvaltainen kriisinhallintaoperaatio, jossa käytetään sekä sotilaallisen (Althea) että siviilikriisinhallinnan (EUPM, EUMM) keinoja.
Operaation mandaatti
YK:n turvallisuusneuvoston 9.7.2004 hyväksymä päätöslauselma 1551 (2004) antoi mandaatin EU:n Bosnia ja Hertsegovinan sotilaalliselle kriisinhallintaoperaatiolle, joka käynnistyi välittömästi SFORin päätyttyä
Althea
Althean komentajana toimii Naton Euroopan joukkojen apulaiskomentaja (DSACEUR) ja EU:n operaatioesikunta toimii Naton Euroopan joukkojen päämajassa SHAPEssa. Althean esikunta sijoittuu Sarajevoon. Althea otti vastuulleen Daytonin sopimuksen mukaiset turvallisuus- ja vakauttamistehtävät.
Kansainvälinen yhteisö valvoo edelleen Daytonin rauhansopimuksen noudattamista nimittämänsä korkean edustajan (High Representative, HR) välityksellä. Tämänhetkinen korkea edustaja Miroslav Lajčák toimii Bosnia-Hertsegovinassa myös EU:n erityisedustajana (European Union Special Representative, EUSR) ja vastaa siten EU:n eri organisaatioiden toiminnan koordinoinnista. Korkealla edustajalla on laajat valtuudet (ns. Bonn powers) vaikuttaa osapuolten hallintoelimien, asevoimien ja kaupan järjestelyihin, ja hän voi päätöksiensä tueksi pyytää EUFOR:n apua.