cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Raaseporin linna
Historiaa
Jouko Vahtola on katsonut, että Raaseporin linnan perustaminen olisi ollut jatkoa saksalaisten Baltian ristiretkille ja sen olisi perustanut Riian piispa Albertin seuraaja, hänen veljensä piispa Hermann von Buxhövden kalparitareineen. Nimi Raasepori tulisi näin saksalaisen Lyypekin lähellä sijaitsevasta Ratzeburgin hiippakunnan nimestä.
Mahtimies Bo Joninpoika Grip rakennutti ensimmäiset muurit 1360–1370-luvuilla Johannes Westfalin ollessa Turun piispana. Gripin tarkoitus oli ilmeisesti tasapainottaa Suomenlahden toisella puolella sijainneen vilkkaan hansakaupungin Tallinnan vaikutusta. Linna koki loistonsa 1400-luvulla, mutta Helsingin perustamisen jälkeen Raaseporin merkitys väheni, kunnes se vuonna 1553 hylättiin. Uusi yritys asuttaa linnaa tapahtui kolmen vuoden kuluttua. Olutkellarin romahdettua parin vuoden kuluttua linna hylättiin uudestaan, ja hylätty linna alkoi raunioitua. Kellarin tuhoutuminen oli suuri menetys, koska olut oli keskiajalla tärkeä elintarvike.
Muun muassa kuningas Kaarle Knuutinpoika piti hallussaan Raaseporin linnaa, jossa hän asui kolmatta hallituskauttaan edeltäneen välivaiheen aikana. Vuonna 1570 kuningas Juhana III läänitti linnaläänin alueen enovainajansa ja tukijansa Lewenhauptin suvulle, korottaen heidät kreivilliseen arvoon Raaseporin nimellä, jolloin Raaseporista tuli kreivikunta.
Toiminta nykyään
pienoiskuva|Raaseporin linnan katon puurakenteet sisäpuolelta Linnan raunioita on restauroitu vierailuun sopivaksi useampaan otteeseen 1800-luvun lopulta lähtien.
Linnassa on kuvattu myös muun muassa Babylon Whores -yhtyeen "Et In Arcadia", Anna Abreun ”Stereo” ja Teräsbetonin ”Orjatar” -kappaleiden musiikkivideot.
Vuonna 2017 linnan alueella tehtiin laittomia kaivauksia. Linnan alueelle kaivettiin 284 kuoppaa, joista nostettiin esiin ainakin kymmeniä keskiaikaisia ammuksia. Raaseporin linna suoja-alueineen on rauhoitettu muinaismuistolain nojalla. Metallinetsintää harrastanut mies tuomittiin rakennussuojelurikoksesta sekä kavalluksesta ehdolliseen vankeuteen.
Aiheesta muualla
59.99167°N, 23.65111°W
Bomarsundin taistelu
Bomarsundin taistelu oli 8.–16. elokuuta 1854 käyty Oolannin sodan taistelu, jossa brittiläis-ranskalainen laivasto ja ranskalaiset jalkaväkijoukot piirittivät ja valtasivat Venäjän armeijan puolustaman Bomarsundin linnoituksen Ahvenanmaan Sundissa. Linnoituksen puolustukseen osallistui myös suomalaisia. Taistelun jälkeen linnoitus tuhottiin räjäyttämällä.
Brittiläis-ranskalainen laivasto Itämerellä
Ison-Britannian ja Ranskan jouduttua mukaan Krimin sotaan lähetettiin Itämerelle maaliskuussa 1854 vara-amiraali Charles Napierin komentama brittiläinen laivasto ja huhtikuussa vara-amiraali Alexandre Parseval-Deschenesin komentama ranskalainen laivasto. Ne yhdistivät voimansa Inkoon Barösundin edustalla 13. kesäkuuta. Itämeren tärkein venäläinen linnoitus oli Pietarin edustalla sijaitseva Kronstadt ja toiseksi tärkein Helsingin edustalla sijaitseva Viapori, mutta Napier ilmeisesti piti kumpaakin liian vaikeasti valloitettavana ja valitsi siksi kohteeksi kolmannen tärkeän linnoituksen eli Bomarsundin. Senkin valloittamiseen tarvittiin vahvat maihinnousujoukot.
Bomarsund
thumb|upright=1.2|Havainnekuva Bomarsundin päälinnoituksesta. Bomarsundin linnoituksen rakentaminen oli aloitettu jo 1830-luvulla, mutta sodan puhjetessa se oli edelleen keskeneräinen. Linnoituksen puolustuksesta vastasi Venäjän 10. suomenmaalainen linjapataljoona, johon kuului noin tuhat miestä, sekä yksi 300 miestä käsittänyt tykistöosasto. Varuskunnan vahvistukseksi oli lähetetty Turusta kaksi Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan komppaniaa (400 miestä), joiden tehtävänä oli puolustaa linnoituksen eteläpuolista rantapatteria. Linnoituksen komendanttina toimi kenraalimajuri Jakob Bodisco, suomalaisia krenatöörejä komensi eversti Knut Furuhjelm, joka toimi samalla Ahvenanmaan tilapäisenä kuvernöörinä. Lisäksi linnoituksessa oli 180 miehen työkomennuskunta, 28 Donin kasakkaa ja insinöörikomennuskunta, yhteensä noin 2 200 miestä.
Bomarsundin päälinnaketta suojeli kolme erillistä puolustustornia: lännessä Brännklintin torni eli C-torni, pohjoisessa Notvikin torni eli U-torni ja idässä viereisellä Prästön saarella Z-torni. Muita suunniteltuja torneja ja niitä yhdistävää muuria ei oltu ehditty rakentaa valmiiksi. Bomarsundissa oli yhteensä 116 käyttökelpoista tykkiä, joista 70 päälinnoituksessa ja muut puolustustorneissa. Viereiselle Lumparninselälle johtavista salmista Ängösundia luultiin liian kapeaksi suurille sotalaivoille, joten linnoitussuunnitelmissa ei huomioitu siltä suunnalta tulevan hyökkäyksen mahdollisuutta.
Ensimmäinen taistelu kesäkuussa 1854
Ennen päähyökkäystä Bomarsundin luo saapui Ängösundin kautta 21. kesäkuuta 1854 kolme kapteeni William Hutcheon Hallin komentamaa brittiläistä sotalaivaa, kaksi höyryfregattia ja yksi höyrykorvetti. Pohjanlahtea vartioimaan määrätty Hall oli oma-aloitteisesti päättänyt hyökätä Bomarsundiin, vaikka se oli vähäisillä voimilla jokseenkin hyödytöntä. Alukset tulittivat linnoitusta yhdeksän tunnin ajan 48 tykillä ja Bomarsundista vastattiin tuleen. Alukset vetäytyivät seuraavana yönä saatuaan osumia ja käytettyään ammusvarastonsa loppuun. Linnoitus ei kärsinyt suuria vaurioita, ainoastaan sen edustalla ollut rantavarustus tuhoutui. Sekä venäläiset että britit juhlivat taistelua omana voittonaan, ja kummallakin puolella jaettiin ylennyksiä ja kunnianosoituksia. Operaatio joka tapauksessa osoitti brittien löytäneen käyttökelpoisen laivaväylän Bomarsundin luo, tosin Ängösundin väylän oli jo ennen Hallia löytänyt ja luodannut brittilaivaston kartoitustyötä tehnyt HMS Lightningin kapteeni Bartholomew Sulivan.
Tämän pienemmän taistelun yhteydessä Hallin lippulaivan HMS Heclan vt. perämies Charles Lucas kunnostautui heittämällä aluksen kannelle lentäneen kranaatin viime hetkellä yli laidan. Hänet palkittiin myöntämällä hänelle kaikkein ensimmäinen Viktorian risti, kun tämä uusi kunniamerkki kaksi vuotta myöhemmin otettiin käyttöön.
Maihinnousujoukkojen saapuminen
Calais’sta lähti 14.–20. heinäkuuta brittiläisillä kuljetusaluksilla noin 10 000 ranskalaista jalkaväen sotilasta, joita komensi kenraali Achille Baraguey d’Hilliers. Laivasaattue kohtasi brittiläis-ranskalaisen Itämeren-laivaston 31. heinäkuuta Ahvenanmaan Ledsundin luona, mistä ne lähtivät yhdessä kohti Bomarsundia. Kesäkuun hyökkäyksen jälkeen kenraali Bodisco oli pyytänyt lähettämään avukseen Turusta tykkiveneitä, joilla Ängösundin salmi voitaisiin suojata vihollisaluksilta. Vihollinen ehti kuitenkin paikalle ensin, joten apuun lähetetyt tykkiveneet joutuivat palaamaan tyhjin toimin. Kapteeni Sulivan luotsasi ensimmäisen brittiläisen eskaaderin Ängösundin läpi 22. heinäkuuta. Koska salmi oli liian kapea linjalaivoille, operaatioon käytettiin pienempiä alustyyppejä kuten fregatteja ja korvetteja. Brittiläisiä ja ranskalaisia sota-aluksia ankkuroitui Bomarsundin edustalle 24. heinäkuuta alkaen, mutta 7. elokuuta saakka ne pidättäytyivät ryhtymästä mihinkään sotatoimiin. Bodisco määräsi varotoimena polttamaan linnoituksen lähellä sijainneen Skarpansin kaupunkimaisen asutuskeskuksen, jotta vihollinen ei voisi käyttää rakennuksia.
Maihinnousu ja piirityksen alku
Joukkojenkuljetusalusten saavuttua alkoi suuri maihinnousu Ahvenanmantereelle 8. elokuuta vastaisena yönä. Ranskalaisten pääjoukko nousi maihin Tranvikissa Bomarsundin eteläpuolella ja pienempi brittijoukko samanaikaisesti Hultassa Bomarsundin pohjoispuolella, molemmat noin viiden virstan päässä linnoituksesta. Maihinnousujoukot yhtyivät 3,5 kilometriä linnoituksesta länteen sijainneessa Finbyn kylässä, johon kenraali Baraguey d’Hilliers perusti komentopaikkansa. Pienempiä maihinnousuja tehtiin myös Mångstektassa ja muissa paikoissa. Bomarsund oli nyt täydellisesti piiritetty sekä maalta että mereltä. Piiritysjoukkoja oli yhteensä lähes 13 000 miestä, joista brittejä noin 2 000. Piiritykseen osallistuneita laivoja oli lähes 80, ja ne pysyttelivät toistaiseksi linnoituksen tykkien ulottumattomissa. Hyökkääjän suuren ylivoiman vuoksi taistelun lopputulos oli selvä jo alusta alkaen.
Puolustustornien ja linnoituksen valtaaminen
Ranskalaisen jalkaväen ensimmäinen hyökkäys C-tornia vastaan torjuttiin 8. elokuuta. Ranskalaiset kokosivat maihin viedyistä laivatykeistä patteriston, joka alkoi tulittaa C-tornia 13. elokuuta vastaisesta yöstä alkaen vuorokauden ympäri. Tornin puolustusta johti suomalainen kapteeni Karl Alexander Joachim Tesche. Tykkitulesta vaurioituneen tornin puolustus kävi pian toivottomaksi, joten Tesche määräsi pääosan miehistään perääntymään yön turvin päälinnoitukseen, minkä jälkeen torni oli tarkoitus räjäyttää. Ranskalaiset onnistuivat kuitenkin valtaamaan tornin rynnäköllä 14. elokuuta, jolloin pistimestä jalkaan haavoittunut Tesche ja 34 muuta sotilasta jäivät vangeiksi. Ranskalaisille päätynyt C-torni muodosti nyt uhan Bomarsundille, ja sitä alettiin tulittaa päälinnakkeesta. Torni tuhoutui aamupäivällä 15. elokuuta suuressa räjähdyksessä ilmeisesti ruutivaraston sytyttyä tuleen tai saatua osuman.
thumb|upright=1.2|Piirros lähitaistelusta ranskalaisten ja venäläisten välillä. Prikaatikenraali Harry Jonesin komentamat brittijoukot aloittivat 14. elokuuta hyökkäyksen U-tornia vastaan, ja sitä tulitettiin samaan aikaan myös laivoista. Tornin puolustusta johti luutnantti Zverdjev. U-tornia tulitettiin kolmella järeällä laivatykillä, jotka puhkaisivat valtavan aukon sen ulkoseinään saattaen puolustajien tykit suojattomiksi. Torni antautui aamulla 15. elokuuta.
Päälinnaketta alettiin tulittaa samanaikaisesti maalta ja mereltä 15. elokuuta, jolloin laivat tuotiin tykinkantaman päähän. Laivojen ohella linnakkeen etupuolta tulitti Grinkaruddenin niemeltä brittien valtaama venäläinen patteri, kun taas ranskalaisten tykistö tulitti linnakkeen suojatonta takapuolta. Bomarsundin puolustajat olivat uupuneita ja heillä oli jäljellä vain muutama tykki. Vähitellen tuli ilmeiseksi, että jalkaväkihyökkäyksen sijaan britit ja ranskalaiset olivat valmiita pommittamaan koko linnoituksen maan tasalle. Lopettaakseen turhan verenvuodatuksen kenraali Bodisco määräsi linnoituksen antautumaan 16. elokuuta yhdeltä iltapäivällä. Jäljellä oli vielä Z-torni, jota tulitettiin pari tuntia, kunnes sen komentajalle luutnantti Châtelainille saatiin vietyä Bodiscon antautumiskäsky.
Bomarsundin makasiininhoitaja Westeniuksen arvion mukaan taistelussa kuoli 53 ja haavoittui 86 linnoituksen puolustajaa. Brittien on sanottu menettäneen kaatuneina ja haavoittuneina 16 ja ranskalaisten 38 miestä, mutta toisten tietojen mukaan hyökkääjien tappiot olivat yhteensä noin 100 miestä. Vangeiksi jäi 2 235 linnoituksen puolustajaa ja heidän perheenjäsentään, joukossa komendantti Bodisco ja kuvernööri Furuhjelm.
Bomarsundin päätaisteluun osallistuneista brittiläisistä sotilaista vielä kaksi sai Viktorian ristin. Palkitut olivat luutnantti John Bythesea ja William Johnstone, jotka onnistuivat väijytyksellä sieppaamaan 12. elokuuta Bomarsundista mantereelle pyrkineiden viestinviejien postisäkit.
Seuraukset
Britannia ja Ranska eivät voineet jättää joukkojaan miehittämään Ahvenanmaata ympärivuotisesti, joten Bomarsund päätettiin tuhota, jottei se päätyisi takaisin venäläisille. Ensin räjäytettiin kaksi jäljelle jäänyttä puolustustornia ja lopuksi itse päälinnoitus 2. syyskuuta. Viimeiset vihollisalukset poistuivat 4. syyskuuta.
Kaikki Bomarsundissa vangeiksi jääneet vietiin pois laivoilla. Vankeja kuljettaneet brittiläiset laivat lähtivät 17. ja ranskalaiset 18. elokuuta. Noin tuhat vankia – joukossa kenraali Bodisco – vietiin Ranskaan Aixin saarelle ja 500 muuta Englannin Sheernessiin lähelle Lontoota. Suomalaiset vangit vietiin kaikki Englantiin, jossa heidät sijoitettiin erilleen Lewesin kaupunkiin Sussexiin. Ranskaan viedyt Bomarsundin sotavangit pääsivät palaamaan jo syksyllä 1855, Englantiin sijoitetut vasta rauhanteon jälkeen vuonna 1856.
Muuta
thumb|upright|Bomarsundissa kaatuneiden brittien muistokivi.
Bomarsundin taistelua kuvataan suomalaisessa sotalaulussa Oolannin sota, jonka alkuperäisen version ovat ilmeisesti sepittäneet tuntemattomat Bomarsundissa sotavangeiksi jääneet suomalaiset.
Bomarsundin raunioista louhittuja kiviä käytettiin myöhemmin Suomessa moniin rakennushankkeisiin, kuten Helsingin Uspenskin katedraaliin ja Aleksanterin teatteriin.
Bomarsundin voiton innoittamana Englannin Northumberlandiin vuonna 1854 avattu hiilikaivos nimettiin Bomarsundiksi. Kaivoksen luona sijaitseva kylä kantaa nimeä edelleen.
Naalinsammal
Naalinsammal (Oligotrichum hercynicum) on lehtisammallaji karhunsammalten heimossa (Polytrichaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon viileillä alueilla. Ruotsissa ja Norjassa lajia esiintyy laajasti tunturialueella. Suomessa naalinsammalta kasvaa suuressa osassa maata, puuttuu Ahvenanmaalta, Etelä-Karjalasta ja osasta Pohjanmaata. Lajin uhanalaisuusluokka on elinvoimainen (LC).
Naalinsammal on karhunsammalmainen ja kapealehtinen. Itiöpesäkkeitä kasvaa toisinaan ja itiöt ovat pieniä. Naalinsammalen itiöpesäkkeet ovat symmetrisiä ja pystyjä, vain poikkeuksellisesti hieman vinoja.
Naalinsammal kasvaa pioneerilajina paljaalla maalla. Kasvupaikkoja ovat esimerkiksi tunturikankaat, metsäteiden ja polkujen varret, sorakuopat.
Lauri Olavinpoika Björnram
Lauri Olavinpoika Björnram (Lasse Olsson t. Lars Olofsson; k. noin 1572) oli sotilas. Hänen isänsä oli Lappträskin ja Domargårdin herra. Hän oli Pohjanmaan vouti 1531–1539 ja omisti Pernajassa Isnäsin kartanon.
Luettelo hiukkasista
Tämä on luettelo hiukkasfysiikassa löydetyistä ja joistakin hypoteettisista subatomisista hiukkasista.
Alkeishiukkaset
Alkeishiukkanen on hiukkanen, jolla ei ole havaittavissa olevaa sisäistä rakennetta eli se ei koostu muista hiukkasista. Ne ovat kvanttikenttäteorian fundamentaaleja kappaleita. Alkeishiukkasia luokitellaan niiden spinin perusteella fermioneihin ja bosoneihin. Jälkimmäisillä spin on kokonaisluku, ja fermioneilla se on puolikas.
Standardimalli
Hiukkasfysiikan standardimalli on tällä hetkellä paras tietämys alkeishiukkasten fysiikasta. Kaikki standardimallin hiukkaset Higgsin bosonia lukuun ottamatta on löydetty kokeellisesti.
Fermionit
Fermionien spin on puoliluku. Kaikilla tunnetuilla alkeellisilla fermioneilla se on ½. Jokaisella fermionilla on lisäksi oma antihiukkanen. Fermionit ovat aineen perusosasia. Ne luokitellaan sen mukaan, vuorovaikuttavatko ne vahvan vuorovaikutuksen värivoiman kautta. Standardimallin mukaan on olemassa 12 erilaista alkeisfermionien makua: kuusi kvarkkia ja kuusi leptonia.
! Nimi ! Symboli ! Sähkövaraus (e) ! Massa (MeV) ! ! Nimi ! Symboli ! Sähkövaraus (e) ! Massa (MeV)
On huomattava, että neutriinojen massan tiedetään eroavan nollasta johtuen neutriinojen oskillaatiosta, mutta niiden massat ovat niin pienet, ettei niitä ole voitu toistaiseksi mitata.
Bosonit
Bosoneilla on kokonaislukuspin. Luonnon perusvuorovaikutuksia välittävät mittabosonit ja massan arvellaan liittyvän Higgsin bosoniin. Standardimallin mukaan alkeisbosoneita ovat:
LHC:n CMS- ja ATLAS-kokeet ovat ilmoittaneet löytäneensä hiukkasen, joka vastaa Higgsin bosonia. Sen spin ja sähkövaraus vastaavat standardimallin ennustetta, mutta sen vuorovaikutuksista muiden hiukkasten kanssa on toistaiseksi vain vähän tietoa. Standardimallin Higgsin mekanismissa Higgsin kentän spontaani symmetriarikko synnyttää massiivisen Higgsin bosonin. Alkeishiukkasten sisäiset massat (erityisesti massiivisten W±- ja Z0-bosonien) selitetään vuorovaikutuksina kyseisen kentän kanssa. Higgsin bosoni vuorovaikuttaa kaikkien massallisten hiukkasten (myös itsensä) kanssa.
Supersymmetristen teorioiden ennustamat
Supersymmetriset teoriat ennustavat myös joidenkin hiukkasten olemassoloa. Yhtään niistä ei kuitenkaan oltu vielä vuoteen 2007 mennessä löydetty.
Muiden teorioiden ennustamat
Muut teoriat ennustavat muun muassa seuraavanlaisia hiukkasia.
Missä junat kääntyvät
Missä junat kääntyvät on Pasi Ilmari Jääskeläisen vuonna 2000 ilmestynyt novellikokoelma. Atena julkaisi kokoelmasta uudistetun laitoksen Taivaalta pudonnut eläintarha vuonna 2008. Esikoiskokoelma ilmestyi Pasi Jääskeläisen nimellä, uudemmat teokset kirjailijanimellä Pasi Ilmari Jääskeläinen. Kirja voitti Tähtivaeltaja-palkinnon vuonna 2001.
Fathi Shakaki
Fathi Shakaki (tunnetaan myös nimellä Shaqaqi,Shqaqi tai Shiqaqi) (1951 – 1995) oli palestiinalainen islamistisen jihadin perustajia.
Shakaki perusti islamistisen jihadin yhdessä Abd Al Aziz Awdanin kanssa Gazassa 1970-luvulla. Järjestö oli Egyptin islamilaisen jihadin alajärjestö. Fathi oli sunnimuslimi ja julkaisi pamfletteja, joissa perusteltiin jihadin käyttöä laillisesti politiikassa. Fathin jihadin perustelu oli martyyrius.
Israelin tiedustelupalvelu Mossad ampui Fathi Shakakin 26. lokakuuta 1995 Diplomat Hotelissa Sliemassa Maltalla. Fathi oli tullut Maltalle tekaistulla nimellä "tohtori Ibrahim Shaweshi". Fathi oli käynyt vuonna 1993 Maltalla neljä kertaa. Tällä kertaa hän oli matkalla Tripoliin, jossa hänen piti neuvotella Libyan johtajan Muammar Gaddafin kanssa, joka rahoitti Fathin järjestöä. Shakakia kohti käveli mies, kun hän oli saapumassa hotelliin, ja mies ampui Shakakin äänenvaimennetulla aseella. Shakakin murhaajat olivat salakuljettaneet Maltalle moottoripyörän, jota käytettiin Shakakin seuraamisessa. Se löytyi saaren pohjoisosasta Msidan kylästä, josta murhaajat pakenivat pikaveneellä avomerelle, jossa oli laivaa odottamassa. Shahakin hautaisissa Damaskoksessa oli noin 40 000 ihmistä 1. marraskuuta. Myös Gazassa mellakoitiin.
Aaltohuset
Aaltohuset eli Sundhcenter on Alvar Aallon suunnittelema yhdeksänkerroksinen rakennus Ruotsin Avestassa. Se valmistui vuonna 1960. Pintamateriaali on sinistä keraamista laattaa. Talon rakennuttamisesta vastasi rakennusmestari Ernst Sundh, joka oli Aallon hyvä ystävä. Rakennuksessa on sekä asuntoja että ravintoloita ja muita liikehuoneistoja. Ylimmässä kerroksessa on ylellisiä asuntoja, joissa on hieno näkoala. .
My Name Is Skrillex
My Name Is Skrillex on elektronista musiikkia esittävän Skrillexin (oik. Sonny Moore) toinen EP. EP on ensimmäinen Skrillex -nimellä julkaistu julkaisu, sillä ensimmäisen soolo EP:n, Gypsyhook EP:n, Moore julkaisi taiteilijanimellä Sonny. My Name Is Skrillex julkaistiin omakustanteena 7. kesäkuuta 2010.
Monovisio (näönkorjaus)
Monovisiomenetelmää käytetäänä laserleikkauksissa ja asetettaessa silmänsisäisiä IOL-linssejä. Potiaallee sopivimman menetelmän valinta riippuu monesta asiasta kuten silmän rakenteesta ja näköön liittyvistä tekijöistä sekä potilaan iästä. Ennakkotutkimuksessa eri menetelmiä voidaan verrata silmänsisäisiä moniteholinssejä käyttäen.
Monovisiolaserleikkaus on yleensä hyvä menetelmä ikänäön varhaisvaiheessa (n. 38–44-vuotiaille). Tässä vaiheessa silmät pystyvät vielä tarkentumaan lähelle, mutta ongelmia on odotettavissa pian, jos silmät leikataan niin, että kummallakin silmällä näkee kauas täydellisesti. Menetelmä soveltuu myös ikääntyneille potilaille RLE monovisio -menetelmän vaihtoehdoksi.
Monovisiolinssiä suositellaan silloin, kun ei ole varmaa, sopeutuuko potilas moniteholinssin haittoihin, mutta haluaa silti vähentää riippuvuuttaan silmälaseista lähelle katsottaessa enemmän kuin mitä pelkkä etäisyyden korjaaminen antaisi. Monovisiomenetelmää suositellaan myös, jos potilaan arvioidaan pystyvän sopeutumaan silmien taittoeroon, ja tätäkin voidaan testata piilolinsseillä ennen leikkausta.
Japanin ilmatieteen laitos
Japanin ilmatieteen laitos (, ; lyhenne JMA) on Japanin kansallinen ilmatieteellinen virasto. Sen vastuualueita ovat ilmatiedeen, hydrologian, ilmastotieteen, ilman ja vedenlaadun, meritieteen, seismologiaan ja vulkanologiaan liittyvä havainto- ja ennustustoiminta sekä tutkimustyö Japanissa.
Alkujaan vuonna 1875 perustetun JMA:n päätoimipiste on Tokiossa keisarillisen palatsin ja Tokion paloaseman naapuristossa. Tokion seudulla sijaitsee useita JMA:n muitakin keskeisiä toimipaikkoja. Aluekeskukset löytyvät Fukuokasta, Okinawasta, Osakasta, Sendaista ja Sapporosta. Hallinnollisesti JMA on Japanin maa-, infrastruktuuri- ja liikenneministeriön alainen laitos. JMA:n palveluksessa on noin 5 000 ihmistä. Virasto on miesvaltainen, sillä henkilökunnasta naisia oli likimain vain joka kymmenes.
Eräs Japanin ilmatieteen laitoksen kansainvälisistä vastuutehtävistä on toimia Maailman ilmatieteen järjestön trooppisten hirmumyrskyjen (taifuunien) ennustus- ja varoituspalvelun aluekeskukuksena omalla maantieteellisellä alueellaan. JMA:n vastuualue on Tyynenmeren luoteisosa (oheisessa kartassa alue IV).
Rusopahtasammal
Rusopahtasammal (Orthothecium rufescens) on lehtisammallaji palmikkosammalten heimossa (Hypnaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla vuoristoissa ja arktisilla alueilla. Suomen alueella laji on harvinainen ja erittäin uhanalainen (EN).
Rusopahtasammalen väri on punertavanruskeasta vihreänruskeaan tai kuparinkiiltoinen. Se kasvaa enimmillään kymmenen senttimetriä pitkäksi ja on vain vähän haarova. Lehdet ovat keskisuonettomat, leveän kolmiomaiset, pitkittäispoimuiset ja pitkäkärkiset. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin. Pesäkkeet ovat pystyjä.
Shirakumo-luokka
Shirakumo-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka.
Kasumi (1902)
Kasumi oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1902 valmistunut Akatsuki-luokan torpedovenehävittäjä. Alus riisuttiin aseista 1. huhtikuuta 1913 ja myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
Valmistus
Alus tilattiin osana vuoden 1897 hankintoja Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1901. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1902 ja valmistui kuukautta myöhemmin 14. helmikuuta.
Palvelus
Kasumi saapui 25. kesäkuuta 1902 Yokosukaan. Alus osallistui Venäjän–Japanin sotaan, jonka päätyttyä se luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi. Alus poistettiin ensilinjan palveluksesta ja riisuttiin aseista 1. huhtikuuta 1913, minkä jälkeen alus palveli tukitehtävissä. Alus myytiin romutettavaksi 1. heinäkuuta 1920.
Luettelo Euroopan unionin toimintakieltoon asettamista lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo Euroopan unionin toimintakieltoon asettamista lentoyhtiöistä eli niin sanottu lentoyhtiöiden musta lista. Euroopan unionin päätöksellä jokin lentoyhtiö saatetaan asettaa toimintakieltoon Euroopassa turvallisuuslaiminlyöntien vuoksi. EU saattaa myös rajoittaa joidenkin yhtiöiden toimintaa Euroopassa.
Lentoyhtiöiden musta lista
Seuraavien yhtiöiden toimintaa on rajoitettu tai niiden toiminta on kielletty Euroopassa.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2011
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2011.
Senoun kansainvälinen lentoasema
Senoun kansainvälinen lentoasema (IATA: BKO, ICAO: GABS) on Malin pääkaupungin Bamakon kansainvälinen lentoasema. Sen kautta kulki vuonna 2007 598 713 matkaajaa. Lentokentällä on yksi matkustajaterminaali ja yksi rahtiterminaali. Ainoan kiitotien pituus on 2 706 metriä.
Stratos
Stratos tai Strátos voi viitata seuraaviin:
Vihersäikeet
Vihersäikeet (Chaetomorpha) on viherleviin kuuluva makrolevien suku. Siihen kuuluu ainakin 53 lajia. Ne muodostuvat pitkulaisista, haarautumattomista pötkylöistä, jotka kasvavat joko toisesta päästään kiinni alustassa, takertuen muihin lajeihin tai vapaasti vellovana sykkerömassana matalikoilla.
Chaetomorpha-suvun lajeja tavataan ympäri maailmaa meri- ja murtovedessä, harvoin makeassa vedessä. Ne elävät usein vuoroveden huuhtomalla vyöhykkeellä ja muodostavat tiheitä mattoja.
Joitakin lajeja pidetään meriakvaarioissa, sillä ne sitovat vedestä tehokkaasti fosfaatteja ja nitraatteja. Ne näyttävät spagettimaiselta syheröltä. Chaetomorpha on helppohoitoisempi vaihtoehto ravinteiden poistoon kuin Caulerpa, sillä se on myrkytön eikä sillä ole taipumusta äkillisiin joukkokuolemiin.
Izabo
Izabo on vuonna 1989 perustettu israelilainen indie rock -yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi LP:tä, ja tehnyt yhteistyötä useiden israelilaisartistien kanssa.
Izabo edusti Israelia vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Time", jolla se ei kuitenkaan päässyt semifinaalista kilpailun finaaliin.
Southern Poverty Law Center
Southern Poverty Law Center (suom. 'Etelän köyhäin lakikeskus') on 1971 Morris Deesin ja Joseph J. Levin Jr:in Montgomeryssä, Alabamassa perustama ihmisoikeusasiajärjestö, joka tarjoaa lakiapua.
Se voitti vuonna 1987 alabamalaisen mustan nuoren (Michael Donald) lynkkaus-jutussa oikeusjutun United Klans of Americaa (suom. 'Amerikan yhdistyneet klaanit') vastaan.
Morris Deesin ja Southern Poverty Law Centerin tarinaa on kuvattu vuonna 1991 tv-elokuvassa Blind Hate.
Soha Ali Khan
Soha Ali Khan Pataudi (s. 4. lokakuuta 1978 New Delhi) on intialainen näyttelijä, joka tunnetaan pääasiassa työstään hindinkielisissä elokuvissa. Hän on kriketinpelaaja Mansoor Ali Khan Pataudin ja näyttelijä Sharmila Tagoren tytär, ja näyttelijä Saif Ali Khanin nuorempi sisar.
Yksityiselämä
Khan meni naimisiin näyttelijä Kunal Khemun kanssa Mumbaissa 25. tammikuuta 2015. Heidän tyttärensä syntyi syyskuussa 2017.
Foren kieli
Foren kieli on Papua-Uudessa-Guineassa elävän forekansan puhuma kieli, jonka puhuma-alue rajoittuu forejen asuinalueeseen.
Kieli jaetaan kahteen päämurteeseen: pohjois-keskiseen ja pamusaan (eteläiseen). Ensiksi mainitulla on 29 000 puhujaa ja jälkimmäisellä 10 000. Yhteensä puhujia on noin 39 000.
Kuru-taudin nimi on forea ja tarkoittaa "vapinaa" tai "tärinää".
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Vokaaleista vain [a] voi esiintyä myös pitkänä. Diftongeja ovat [ai], [ae], [ao] ja [au].
Lähde:
Etapit 1–11 Ranskan ympäriajossa 2009
Ranskan ympäriajon 2009 etappien 1–11 tulokset:
Etappi 2 – 5. heinäkuuta 2009, →  Brignoles, 182 km, tasamaaetappi
2. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 2. etapin jälkeen'''
Etappi 3 – 6. heinäkuuta 2009, Marseille →  Le Grande-Motte, 196,5 km, tasamaaetappi
3. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 3. etapin jälkeen'''
Etappi 4 – 7. heinäkuuta 2009, Montpellier, 39 km, joukkueaika-ajo
4. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 4. etapin jälkeen'''
Etappi 5 – 8. heinäkuuta 2009, Le Cap d’Agde →  Perpignan, 197 km, tasamaaetappi
5. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 5. etapin jälkeen'''
Etappi 6 – 9. heinäkuuta 2009, Girona →  Barcelona, 181,5 km, tasamaaetappi
6. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 6. etapin jälkeen'''
Etappi 7 – 10. heinäkuuta 2009, Barcelona →  Arcalis, 224 km, vuorietappi
7. etapin tulokset
Etappi 8 – 11. heinäkuuta 2009, Andorra la Vella →  Saint-Girons, 176,5 km, vuorietappi
8. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 8. etapin jälkeen'''
Etappi 9 – 12. heinäkuuta 2009, Saint-Gaudens →  Tarbes, 160,5 km, vuorietappi
9. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 9. etapin jälkeen'''
Etappi 10 – 14. heinäkuuta 2009, Limoges →  Issoudun, 194,5 km, tasamaaetappi
10. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 10. etapin jälkeen'''
Etappi 11 – 15. heinäkuuta 2009, Vatan →  Saint-Fargeau, 192 km, tasamaaetappi
11. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 11. etapin jälkeen'''
Punavartija
Punavartija on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä supersankari. Punavartijan identiteettiä käytettiin alun perin, jotta Neuvostoliitolla olisi oma vastineensa Kapteeni Amerikalle. Vähintään kaksi henkilöä on käyttänyt Punavartijan nimeä vielä Neuvostoliiton romahtamisen jälkeenkin.
Aleksey Lebedev
Aleksey Lebedev oli kronologiselta järjestykseltään ensimmäinen Punavartija. Hän esiintyi ensimmäisen kerran Namor, The Sub-Mariner Annual -lehden ensimmäisessä numerossa (kesäkuu 1991). Hahmon loivat kirjoittajat Dana Moreshead ja Mike Thomas sekä taiteilija Phil Hester. Hänestä tiedettiin hyvin vähän, mutta hän oli ollut paikalla heinäkuussa 1945 Potsdamin konferenssissa sen aikaisen Kapteeni Amerikan, William Naslundin, sekä Namorin lisäksi. Hän aloitti uransa jo toisen maailmansodan aikana ja kohtasi Hyökkääjien entiset jäsenet vain kerran ennen sodan päättymistä. Hän sai oletettavasti 1950-luvun puhdistuksessa, koska hän vastusti brutaaleja kokeita, joilla hänen seuraajiaan koulutettiin.
Alexei Shostakov
Alexei Alanovich Shostakov (oik. Aleksei Alanovitš Šostakov, ) oli kronologisesti toinen, mutta ensimmäinen sarjakuvissa esiintynyt Punavartija. Hahmon loivat Roy Thomas ja John Buscema. Shostakov oli Natasha Romanoffin aviomies. Hänestä ja hänen vaimostaan tuli molemmista Neuvostoliiton agentteja: Romanoffista tuli KGB:n vakooja koodinimellä ”Musta Leski”, kun taas Shostakovista tuli koelentäjä ja KGB:n agentti, joka lopulta koulutettiin Punavartijaksi.
Alexei Shostakov oli Neuvostoliiton parhaita lentäjiä. Toisen maailmansodan aikana hän ampui alas monia Luftwaffe-hävittäjiä itärintamalla, auttaen Neuvostoliiton ilmavoimia säilyttämään vallan Stalingradissa ja Kurskissa. Taitojensa vuoksi Shostakov valittiin vaarallisiin ja salaisiin kokeisiin, kuten ensimmäiseksi lentäjäksi testaamaan MiG-15 -hävittäjää. Levittämällä uutisia tästä ja muista suurista tehtävistään, kuten taisteluista Yhdysvaltain ilmavoimia vastaan Korean sodassa, he saivat tehtyä Shostakovista Neuvostoliiton kansallissankarin. Shostakov menestyi myös henkilökohtaisessa elämässään naimalla aivan yhtä kuuluisana pidetyn ballerinan Natalie (tunnettu paremmin nimellä Natasha) Romanoffin.
Pitkänokkakakadu
Pitkänokkakakadu (Zanda baudinii) on australialainen kakadulaji. Laji on nimetty ranskalaisen tutkimusmatkailija Nicolas Baudinin kunniaksi.
Punavartija
Alexei Shostakov
Kylmän sodan kasvaessa 1950-luvulla Nikita Hruštšov uskoi, että Neuvostoliitto tarvitsi oman vastineensa Kapteeni Amerikalle. Hruštšov valitsi Shostakovin kokeeseen Juri Gagarinin sijasta. KGB lavasti Shostakovin kuoleman ja koulutti häntä salaa Natashan tietämättä. Shostakovista tuli lähitaistelun mestari ja erinomainen atleetti. Lisäksi hän kantoi vyöllään heittolevyä, jota käyttää vastustajaa vastaan ja joka magneettisen voiman seurauksena palasi heiton jälkeen heittäjälleen. Levyä koristi keltainen vasara ja sirkkeli ja hänellä oli punainen tähdellä koristeltu asu symboloiden Neuvostoliiton lippua. Musta Lesken menetettyä uskonsa esimiehiinsä KGB:ssä ja käännyttyä Yhdysvaltojen puolelle, Punavartija pysyi uskollisena Neuvostoliitolle ja hänestä tuli yhä armottomampi. Punavartija kohtasi Kostajat taistelussa kiinalaisen liittolaisensa eversti Wai Lingin kanssa suojellakseen Kiinan kommunistien salaista, kohdaten taistelussa myös Mustan Lesken ja alkuperäisen Kapteeni Amerikan Steve Rogersin. Kun Musta Leski huomasi hänessä jotain tuttua, Shostakov paljasti henkilöllisyytensä hänelle. Romanoffia edelleen rakastava Shostakov yritti estää eversti Lingiä tappamasta tätä ja haavoittui itse kuolettavasti Lingin laseraseesta. Kun ase aiheutti vahingossa nukkuvan tulivuoren heräämiseen, Shostakovin ruumis hautautui laavaan.
Pitkänokkakakadu
Koko ja ulkonäkö
Pitkänokkakakadun pituus on noin 48 senttimetriä ja paino 400–500 grammaa. Sen höyhenpuku on alapuolelta ja päästä tummanruskea ja yläpuolelta musta. Koiraan reunimmaisissa pyrstösulissa on kirkkaanpunaiset raidat, naaraalla ne ovat keltaisen ja mustan kirjavat. Monilla naarailla on keltaista myös pään sivuilla ja kaulassa. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta keltaista on vähemmän, ja joillakin nuorilla koirailla saattaa olla punaista pyrstössä.
Esiintyminen
Pitkänokkakakadu elää Australian lounaiskolkassa Perthin, Albanyn ja Margaret Riverin välillä. Lajin kokonaispopulaatio on noin 10 000–15 000 yksilöä, mutta tästä vain noin 10 prosenttia muodostaa pesimäkannan. Pitkänokkakakadu on sangen riippuvainen järeistä, halkaisijaltaan yli 1,5-metrisistä marripuista (Eucalyptus calophylla eli Corymbia calophylla). Sen elinympäristössä on tehty erittäin laajoja hakkuita ja vuosina 1976–1998 kaadettiin hakkeeksi ja sahatavaraksi noin yhdeksän miljoonaa kuutiometriä marria. Laji onkin vähentynyt huomattavasti.
Punavartija
Alexei Shostakov
Myöhemmin Shostakovista luotiin Life Model Decoy, joka luuli olevansa oikea Shostakov. Sen luultiin tuhoutuneen ensimmäisessä taistelussa Mustaa Leskeä vastaan. Myöhemmin paljastui, että Shostakov oli yhä elossa ja saavuttanut valtaa Bulgariassa. Hän taivutteli Yhdysvallat luovuttamaan Natashan Bulgarialle lupaamalla luovuttaa itse Yhdysvalloille Madame Hydran. Natasha, yhdessä Daredevilin, Kostajien ja YPKVV:n avustuksella kuitenkin pysäytti hänet. Myöhemmin hän omaksui Roninin identitettin ja liittyi Dark Ocean Societyyn Vostokin, Perunin ja Purppuradynamon kanssa.
Tania Belinsky
Tohtori Tania Belinsky, neuvostoliittolainen aivokirurgi, omaksui Punavartijan henkilöllisyyden ja liittyi Puolustajiin.
Televisio
Alexei Shostakov / Punavartija esiintyi animaatiosarjassa Avengers Assemble, ääninäyttelijänään Troy Baker. Hän esiintyi jaksossa ”Secret Avengers” Winter Guardin jäsenenä. Salaisten Kostajien ja Winter Guard taistelivat aluksi toisiaan vastaan, kunnes heidän oli pelastettava läheinen kylä venäläisen laitoksen (joka käytti voimanlähteenä (Radioaktiivista Miestä) epävakauden räjähdykseltä. Punavartija selitti myöhemmin Kapteeni Amerikalle Winter Guardin olevan venäläisten vastine Kostajille ja heidän toimeksiantajinaan toimivan Keskuskomennon olevan venäläisten vastine YPKVV:lle.
Pitkänokkakakadu
Elinympäristö
Pitkänokkakakadut elävät tuoreissa eukalyptusmetsissä, eritoten siellä missä kasvaa karria (Eucalyptus diversicolor), E. calophylla ja E. marginata -puita.
Lisääntyminen
Pitkänokkakakadun pesäpuu on tavallisesti aukealla sijaitseva suuri yksinäinen marri. Naaras munii yhden, joskus kaksi, munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Naaras hautoo munaa noin neljä viikkoa. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Poikanen lähtee pesästä noin 11 viikon ikäisenä ja on emoistaan riippuvainen vielä usean kuukauden ajan.
Ravinto
Pitkänokkakakadut syövät pääasiassa mäntyjen siemeniä. Ne aterioivat myös muilla siemenillä ja puutarhoissa muun muassa omenan ja päärynän sekä muidenkin viljelypuiden siemenillä ja hedelmillä. Lisäksi ne juovat marrin kukkien mettä ja, etenkin pesimäkauden aikana, syövät hyönteisten toukkia.
Jason McAteer
Jason Wynne McAteer (s. 18. kesäkuuta 1971 Birkenhead, Englanti) on uransa jo päättänyt englantilais-irlantilainen jalkapalloilija. Oikeajalkainen McAteer oli pelipaikaltaan oikea keskikenttäpelaaja. Hän kuului vuosina 1994–2004 Irlannin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
McAteer aloitti ammattilaisuransa Bolton Wanderersissa, jota hän edusti vuodet 1992–1995. McAteerin aloittaessa seurassa joukkue pelasi kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, mutta McAteerin lähtiessä seurasta se pelasi Valioliigassa. Otteluita McAteerille kertyi Boltonissa 114 ja maaleja kahdeksan.
Heinäkuussa 1995 McAteer siirtyi Valioliigan suurseuraan Liverpool FC:hen. Hän saavutti seurassa viiden kauden aikana vain FA Cupin finaalipaikan vuonna 1996. Otteluita kertyi tasan sata ja maaleja kolme. Vuodet 1999–2001 McAteer edusti Blackburn Roversia. Hänen ensimmäisellä kaudellaan seurassa se pelasi vielä Valioliigassa, mutta kaksi seuraavaa kautta joukkue vietti 1. divisioonassa. McAteer pelasi Blackburnissa 72 ottelua tehden neljä maalia.
Vuodet 2001–2004 McAteer pelasi Sunderland AFC:ssä. Kaksi ensimmäistä kautta seura pelasi Valioliigassa, mutta kolmas kausi eli kausi 2003–2004 kuluikin taas 1. divisioonassa. McAteer pelasi Sunderlandissa 53 peliä tehden viisi maalia. Vuodet 2004–2007 McAteer pelasi kolmanneksi korkeimman sarjatason Ykkösliigan Tranmere Roversissa, joka on kotoisin McAteerin synnyinkaupungista Birkenheadista, 81 ottelua tehden neljä maalia. Hän lopetti uransa vuonna 2007.
Maajoukkueura
McAteer valitsi maajoukkueekseen synnyinmaansa Englannin sijaan isoisänsä synnyinmaan Irlannin. Hän olisi voinut edustaa myös Walesia, jossa hänellä myös on sukujuuria.
Debyytti Irlannin jalkapallomaajoukkueessa tapahtui vuonna 1994. McAteer kuului Irlannin joukkueeseen niin vuoden 1994 kuin 2002 MM-kilpailuissa. Vuoden 1994 kilpailuissa hän pelasi neljä peliä ja vuonna 2002 kaksi peliä. Yhteensä hän pelasi Irlannin maajoukkueessa vuosina 1994–2004 52 ottelua tehden kolme maalia.
Muuta
Uransa jälkeen McAteer on toiminut muun muassa televisiokommentaattorina ESPN:lle ja pelannut vanhan seuransa Liverpoolin paidassa hyväntekeväisyysotteluita. Hän oli myös EA Sportsin FIFA 96-pelin kansainvälisen version kansikuvassa yhdessä Ronald de Boerin kanssa vuonna 1995.
Budaörs
Budaörs on kaupunki Unkarissa Pestin läänissä. Asukkaita kaupungissa on 28 272 (2009) ja sen pinta-ala 23,59 neliökilometriä.
Ylinen Alhajärvi
Ylinen Ahlajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Mouhijärven alueessa suoraan Mouhijärveen laskevaan valuma-alueeseen.
Maantiede
Ovaalin muotoisen järven pinta-ala on 6,3 hehtaaria ja halkaisija on 200 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 2,5 kilometriä pitkä Karhuoja, joka laskee Mouhijärveen. Karhuoja laskee umpeen soistuneen ja osin ojitetun Alisen Alhlajärven kautta. Suurin tulo-oja Kailojärvenoja laskee luoteesta, missä sijaitsee neljä muuta järveä.
Historiaa
Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa Ylisen Alhajärven nimi on kirjoitettu "Pieni Alhajärvi" ja sen alapuolella ollut nyttemmin kuivatettu järvi "Iso Alhajärvi". Järven vedenpinnan korkeutta on aikoinaan laskettu alemmaksi ja Alinen Alhajärvi on kuivattu kokonaan.
Katso myös
joiden lisäksi Karhuojan kautta laskevat:
Siim Liivik
Liivik on tullut tunnetuksi myös viihdemaailmasta. Hän on muun muassa esiintynyt rap-yhtye JVG:n kanssa taiteilijanimellä "Märkä-Simo". Elokuussa 2020 Liivikin kerrottiin aloittavan C Morella Hockey Night – Tien päällä -ohjelman juontajana.
Seuraura
Liivik syntyi Virossa ja muutti pian maan itsenäisyyden palauttamisen jälkeen perheineen 4-vuotiaana Suomeen ja Vantaalle Korson kaupunginosaan. Hän aloitti jääkiekkoilun 10-vuotiaana Itä-Helsingin Kiekossa. Liivikiä lajin pariin oli houkuttelemassa hänen lapsuuden hyvä ystävänsä, myöhemmin näyttelijänä ja radiojuontajana tunnettu Mikko Parikka. Liivik siirtyi IHK:sta D-juniori-ikäisenä Helsingin IFK:hon. Hän voitti seurassa A-nuorten SM-pronssia vuonna 2007 ja B-nuorten Suomen mestaruuden vuonna 2005.
Kauden 2007–2008 Liivik pelasi Pohjois-Amerikassa, yhdysvaltalaisen USHL-liigan Waterloo Black Hawksin riveissä. Joukkueessa pelasi myös toinen suomalainen, Jan-Mikael Juutilainen. Molemmat pelasivat kauden aikana myös kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa ennen nuorten MM-kilpailuja, joissa molemmat pelasivat.
Liivik palasi HIFK:hon kaudeksi 2008–2009 ja hän liittyi sen SM-liigajoukkueeseen. Liivik teki liigadebyyttinsä heti runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2008 paikallisvastustaja Jokereita vastaan. Hänet merkittiin HIFK:n nelosketjun vasempaan laitaan Jerry Ahtolan ja Max Wärnin viereen. Liivikin liigauran avausmaali syntyi 30. syyskuuta 2008 ottelussa KalPaa vastaan. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Liivik pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 50 runkosarjaottelua tehopistein 5+5=10. Kahdessa playoff-ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä. Liivik vahvisti myös HIFK:n A-nuoria kevään 2009 karsintasarjassa. Kaudella 2009–2010 hän teki SM-liigassa 43 runkosarjaottelussa seitsemän pistettä. Hän pelasi kauden aikana myös yhden Mestis-ottelun lainalla Kiekko-Vantaassa. Toukokuussa 2010 Liivik teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Kausi 2010–2011 Liivikillä päättyi Suomenmestaruuteen. Toukokuussa 2011 hänen sopimustaan HIFK:n kanssa jatkettiin kahdella vuodella. Kaudella 2011–2012 Liivik keräsi SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksensä 149 minuutillaan, joilla hän sijoittui SM-liigan jäähypörssissä toiseksi edellään vain Jokereiden Jarkko Ruutu. Liivik pelasi kauden aikana myös kolmen ottelun verran lainalla Mestis-joukkue KooKoossa lokakuussa 2011. Kauden 2012–2013 aikana hän sai pelikieltoa mm. viiden ottelun verran potkaistuaan 30. marraskuuta 2012 pelatussa ottelussa JYPin Miika Lahtea luistimellaan. Liivik sai ottelussa viiden minuutin jäähyn ja pelirangaistuksen. Hän oli ollut aiemmin kauden aikana yhteensä kuuden ottelun verran pelikiellossa. 25. maaliskuuta 2013 pelatussa neljännessä puolivälieräottelussa Tapparaa vastaan erotuomari Timo Metsälä ilmoitti kuulleensa Liivikin nimitelleen vastustajajoukkueen Dragan Umiceviciä englanninkielisellä sanalla "gipsy", kun summerin soitua pelaajien keskuudessa syntyi kahakkaa. Liivik sai kielenkäytöstään päivää myöhemmin yhden ottelun pelikiellon.
Kaudeksi 2015–2016 Liivik nimettiin joukkueen varakapteeniksi. 4. marraskuuta 2015 hänen kuitenkin uutisoitiin purkaneen yllättäen sopimuksensa Bluesin kanssa omasta aloitteestaan jo kesken ensimmäisen jatkosopimuskautensa. Liivik palasi Helsingin IFK:hon kevääseen 2018 ulottuvalla sopimuksella. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Liivikin sopimuksessa oli optio ulkomaille siirtymisestä, jonka hän käytti kauden jälkeen ja siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon. Liivik ehti pelata siellä 12 ottelua, jonka jälkeen hänen jalkavaivansa alkoivat. Liivik pelasi tämän jälkeen vielä yhdeksän ottelua, kunnes hänen kautensa todettiin kipujen vuoksi päättyneeksi. Liivikin jalka leikattiin tammikuussa 2017. Kauden päätyttyä, huhtikuussa 2017 Liivik ja Örebro ilmoittivat sopimuksen purkamisesta yhteisymmärryksessä.
Liivik siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella SM-liigasopimuksella KooKoohon, jota hän oli aiemmin edustanut kolmen ottelun verran Mestiksessä. Liivik nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Klagenfurter AC:hen. Joukkuetta valmensi Liivikille HIFK:sta tuttu Petri Matikainen. Hän voitti kauden päätteeksi EBEL:n mestaruuden. Kesäkuussa 2019 Liivik teki Klagenfurtin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Elokuussa 2020 Liivik vahvisti lopettaneensa pelaajauransa. Hän kuitenkin jatkoi uraansa yhden kauden tauon jälkeen tehden sopimuksen Viron pääsarjassa pelaavan HC Panter -joukkueen kanssa sekä pelaamalla Viron maajoukkueessa.
Maajoukkueura
Liivik edusti Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008. Hän edusti myöhemmin myös Viron A-maajoukkuetta, mutta koska Liivik on aiemmin edustanut Suomea, hänellä ei ollut kuitenkaan oikeutta edustaa Viroa Kansainvälisen Jääkiekkoliiton alaisissa turnauksissa. Edustusoikeutta vaihtaakseen Liivikin olisi tullut pelata neljä vuotta Viron kansallisissa sarjoissa.
Myöhemmin Liivik on pelannut Viron maajoukkueessa epävirallisissa turnauksissa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Baltic Challenge Cupissa 13. marraskuuta 2018 Liettuan Vilnassa Latvian B-maajoukkuetta vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Liivik teki toisessa ottelussaan, vuoden 2019 Baltic Challenge Cupin avausottelussa 8. marraskuuta 2019 Tallinnassa Ukrainaa vastaan. Hänet valittiin Viron ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Muuta
Liivik on tullut tunnetuksi myös esiintymisestään taiteilijanimellä "Märkä-Simo" rap-duo Jare & VilleGallen kappaleessa "Häissä", joka äänestettiin Suomen viralliseksi kesähitiksi vuonna 2011. Samana vuonna hän esitti kappaleen HIFK:n mestaruusjuhlissa. Liivik on esiintynyt kappaleella myös JVG:n keikoilla. Hän esiintyi myös yhtyeen marraskuussa 2013 julkaisemalla singlellä "Voitolla yöhön" sekä niin ikään sen jatko-osana julkaistulla kappaleella "Tappiolla tappiin", joka julkaistiin JVG:n Popkorni -albumilla elokuussa 2017.
Kesällä 2015, Liivik oli kahden viikon ajan työharjoittelussa Nelosella. Ennen kauden 2015–2016 alkua hänestä esitettiin SM-liigan viikkomakasiinissa kolmiosainen #kohtamennään -videosarja, jossa Liivik kertoo kesästään.
Liivik osallistui tositelevisio-ohjelma Fort Boyard Suomen kolmannelle tuotantokaudelle vuonna 2018, jolloin hän muodosti Punaisen joukkueen näyttelijä Mikko Parikan ja juontaja Shirly Karvisen kanssa. He etenivät kilpailussa finaaliin, mutta kauden voitti lopulta kuitenkin Sininen joukkue.
Kesäkuussa 2020 Liivik aloitti juontajana yhdessä hänen entisen joukkuetoverinsa Ilmari Pitkäsen kanssa Spotifyssa ja YouTubessa alkaneessa jääkiekkoaiheisessa Jargoni -podcastissa, jonka on tuottanut hänen toinen ex-joukkuetoverinsa Henrik Koivisto. Saman vuoden elokuussa kerrottiin aloittavan C Morella Hockey Night – Tien päällä -ohjelman juontajana yhdessä toisen ex-jääkiekkoilijan, Ari Vallinin kanssa.
Elokuussa 2020 Liivik kertoi Ilta-Sanomien haastattelussa tekevänsä kirjaa omasta elämästään. Vuonna 2021 ilmestyi Siltalan kustantamana Liivikin yhdessä kirjailja Aki Ollikaisen kanssa kirjoittama elämäkertateos Fuck You Liivik.
Tuomas Alatalo
Alatalon kirjoitustaidosta käyty väittely
2000-luvun alussa käytiin keskustelua, kirjoittiko Alatalo itse vai tuottivatko tekstin hänen avustajansa. Väittely Alatalon kirjoitustaidosta nivoutui fasilitoinnista käytyyn debattiin. Useat Alatalon kirjoitustaidon epäilijät vastustivat fasilitaatiota kokonaisuudessaan. Väittely alkoi erityispedagogiikan professorin Eija Kärnän ja kielitieteen professorin Jussi Niemen esiteltyä Alatalon tapauksen julkaisussa Mental Detardation vuonna 2002, minkä jälkeen erityispedagogiikan professori Timo Saloviita ja tutkija Heikki Sariola kyseenalaistivat väitteen, että Alatalo kirjoittaisi itse.