cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maailman ympäri
Formaatti
Ohjelmassa varsinaisen visailun lisäksi juontaja Frangén piti usein humoristia juontoja. Jokainen ohjelma päättyi Frangenin sanoihin: "Minä olen teidän matkaoppaanne Simo Frangén, ja minä en lähde matkalle maailman ympäri, minä lähden Tampereelle. Moi!"
Ohjelman pohjalta julkaistiin myös tietokilpailuaiheinen kirja Maailman ympäri maisteri Frangénin siivellä vuonna 2001.
Kaupunkisanomat
right|200px Kaupunkisanomat on ilmaislehti, jota jaetaan alueilla Kauniainen, Espoo, Helsinki, Vantaa, Hyrylä, Tuusula, Järvenpää, Kerava ja Korso. Lehti on perustettu vuonna 1995 ja se ilmestyy perjantaiaamuisin. Lehden päätoimittaja on Merja Nordbäck-Raunio.
Lehden kustantajan nimi on vaihdellut: RHH-kustannus, 1995-, kustantaja myöhemmin: Kaupunkimediat ja vuodesta 2000 Kaupunkilehdet.
Ville Leinonen (neurokirurgi)
Ville Leinonen (s. 1977) on suomalainen lääketieteen tohtori ja neurokirurgian erikoislääkäri, joka on vuoden 2020 alusta lähtien toiminut Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan (KYS) Rankakeskuksen ylilääkärinä. Tätä ennen hän toimi Oulun yliopiston neurokirurgian professorina kaksi vuotta.
Leinonen opiskeli Kuopion yliopistossa lääkäriksi (LL 2002) ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (2004). Hänen englanninkielinen, fysiologian alaan kuuluva artikkeliväitöskirjansa (2003) tarkasteli selän liikekontrollia ja sen häiriöitä perussyyltään tunnettujen pitkittyneiden selkäongelmien tapauksessa. Väitöskirja oli otsikoitu Neuromuscular control in lumbar disorders (Liikekontrolli alaselkäongelmissa). Leinonen suoritti samassa yliopistossa myös neurokirurgian erikoislääkärin pätevyyden (2009). Itä-Suomen yliopiston neurokirurgian dosentiksi Leinonen nimitettiin vuonna 2012.
Sittemmin Leinosen tutkimustyö painottui selkäongelmien sijaan enemmän neurokirurgiaan. Hän työskenteli Itä-Suomen yliopiston kliinisenä opettajana sekä Kuopion yliopistollisen sairaalan Neurokeskuksen neurokirurgian erikoislääkärinä vuosina 2012–2019. Kuopiosta Leinonen siirtyi Oulun yliopiston neurokirurgian professoriksi ja Oulun yliopistollisen sairaalan osastonylilääkäriksi (12/2017–12/2019).
Anthony Daniels
Anthony Daniels (s. 21. helmikuuta 1946 Salisbury, Wiltshire) on englantilainen näyttelijä.
Parhaiten Daniels tunnetaan roolistaan droidi C-3PO:na, jota hän näyttelee kaikissa yhdeksässä Tähtien sota -elokuvassa sekä Star Wars: Clone Wars -animaatioelokuvassa. Hän on myös näytellyt C-3PO:ta muun muassa lastenohjelmissa The Muppet Show ja Seesamitie. Animaatiosarjassa Droidit hän toimi hahmon äänenä.
Daniels on näytellyt monessa televisiosarjassa useimmiten pienissä rooleissa. Hän ääninäytteli Legolasia animaatioelokuvassa Taru sormusten herrasta vuodelta 1978.
Petolinnut
Petolinnut tai päiväpetolinnut (Accipitriformes) on lintujen lahko. Siihen kuuluvista heimoista ei ole yksimielisyyttä, esimerkiksi jalohaukat luokitellaan nykyisin erilliseen jalohaukkalintujen (Falconiformes) lahkoon. Sääksi ja sihteeri luetaan toisinaan haukkojen heimoon, vaikka ne yleensä muodostivat omat Pandionidae- ja Sagittariidae-heimonsa. Päiväpetolinnut ovat kehittyneet papukaijalinnuista. Monilla lajeilla sukupuolet ovat samannäköiset. Naaras on koirasta kookkaampi. Petolinnuille ominaisia piirteitä ovat voimakas, koukkupäinen nokka ja pitkät, terävät kynnet.
Eräissä vanhoissa lähteissä on kaikki päivällä saalistavat petolinnut sisältävän lahkon nimenä ollut "petolinnut Falconiformes".
Telesphore Placidus Toppo
Telesphore Placidus Toppo (s. 15. lokakuuta 1939) on intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Franz von Streng 3. toukokuuta 1969, ja hänet nimitettiin Dumkan hiippakunnan piispaksi 8. kesäkuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pius Kerketta, jota avustivat Leo Tigga ja Joseph Robert Rodericks.
Trofim Lysenko
thumb|Trofim Lysenko Trofim Denisovitš Lysenko (29. syyskuuta (J: 17. syyskuuta) 1898 Karlivka, Ukraina – 20. marraskuuta 1976 Moskova) oli neuvostoliittolainen biologi, joka johti 1930-luvulla lysenkolaisuutena tunnettua kampanjaa. Hän hyökkäsi perinnöllisyystiedettä vastaan, ja hänen toimintansa jatkui 1960-luvulle asti.
Lysenkon menestyksiä julkistettiin tiedotusvälineissä vuosina 1927–1964 ja raportoitiin loistavista läpimurroista, jotka todellisuudessa yleensä epäonnistuivat. Viralliselle medialle riitti, että Lysenko oli lähtöisin köyhistä oloista ja oli siten neuvostoliittolaisen talonpoikaisneron muotokuva.
Nuoruus
Lysenko oli syntyisin ukrainalaisesta talonpoikaissuvusta, ja hän opiskeli Kiovan maatalousinstituutissa. Vuonna 1927 Pravda kertoi Lysenkon keksineen, kuinka pellot voidaan lannoittaa ilman lannoitteita ja mineraaleja, ja todistaneen, että Azerbaidžanissa voitaisiin kasvattaa talvisatoa tekeviä papuja. Pravda antoi Lysenkolle arvonimen "Paljasjalkatieteilijä" ja artikkeli oli ponnahduslauta hänen urallaan. Sadot kuitenkin menetettiin seuraavina vuosina.
Lysenkolaisuus
Lysenkolaisuuden tieteellinen pohja oli lähes olematon. Kun hän kehitteli uusia teorioita, hän sekoitteli lamarckismia ja väärin ymmärrettyä darwinismia. Hän ei esimerkiksi hyväksynyt Gregor Mendelin tutkimustuloksia perinnöllisyystieteen alalla vaan väitti hankittujen ominaisuuksien periytyvän. Suurin osa Lysenkon työstä oli käytännön ohjeita maanviljelyyn, kuten viljan jäähdyttäminen ennen sen kylvämistä. Lysenkon tavoitteita olivat muun muassa vernalisaatio ja hybridisaatio. Lysenko sai tutkimuksilleen oman julkaisun vuonna 1935.
Talonpoikien motivointi
Neuvostoliiton lehdistö raportoi Lysenkon suurista menestyksistä, vaikka ne usein päättyivätkin epäonnistumiseen. Hallituksen silmissä Lysenkon ansiona oli talonpoikien motivointi. Pakkokollektivisointi 1930-luvun alussa oli vahingoittanut maataloutta, ja monet talonpojat mieluummin tuhosivat satonsa kuin luovuttivat sen hallitukselle. Lysenko sai talonpojat sitoutettua suureen vallankumoukselliseen kokeeseen.
Lysenko tuomitsi mielellään akateemiset tiedemiehet ja geneetikot ja väitti, että heidän eristetty laboratoriotyönsä ei auttanut neuvostokansaa. Hän ei yleensä vaivautunut puolustamaan teorioitaan tieteellisin argumentein, vaan saattoi syyttää kritisoijiaan sabotaasista. Koska Lysenko oli päässyt Stalinin suosioon, tällainen syytös johti helposti virasta erottamiseen, vangitsemiseen tai jopa teloittamiseen. Vuoden 1930 puhdistuksissa tuhansia maataloustieteen tutkijoita vangittiin. Lysenko ei täysin onnistunut tukahduttamaan arvostelua, vaan sitä esiintyi jopa Stalinin valtakaudella.
Teoreettisuuden vähättely
Neuvostoliiton johtoon noussut Josif Stalin piti vuonna 1929 puheen, jossa hän nosti "käytännön" tärkeämmäksi kuin "teorian" ja korotti poliittisen arvostelukyvyn tärkeämmäksi kuin tieteellisen. Vaikka oikeaakin tutkimusta tuettiin, vuoden 1935 jälkeen huomio siirtyi tieteen käyttämiseen politiikan apuna, kuten Lysenkoon ja hänen kannattajiinsa.
Lysenko nostettiin Neuvostoliiton maataloustieteiden akatemian johtoon, ja hän vastusti omalta kannaltaan haitallisten ideoiden leviämistä tiedemiesten keskuudessa. Satoja tiedemiehiä karkotettiin, vangittiin ja teloitettiin ja perinnöllisyystiede kitkettiin Neuvostoliitosta. Lysenko on vastuussa myös biologi Nikolai Vavilovin kuolemasta NKVD:n käsissä. Lysenko oli pitänyt tilaisuudessa, jossa Stalin oli ollut läsnä, puheen että "luokkavihollinen on aina luokkavihollinen, oli tämä tiedemies tai ei" ja Stalin osoitti puheelle voimakkaasti suosiotaan.
Stalinin kuoltua vuonna 1953 Lysenko säilytti asemansa ja nautti myös tämän seuraajan Nikita Hruštšovin tukea. Hruštšov oli vuonna 1939 täysin vakuuttunut Lysenkon suunnitelmasta lähettää kanoja Ukrainaan hävittämään sokerijuurikkaita turmelevia kärsäkkäitä. Kun asiantuntijat esittivät varovaista epäilyä, puuttui Hruštšov asiaan. Hän totesi että "Lysenko on ensiluokkainen ja johtaa ensiluokkaisten ihmisten koulukuntaa". Biologian valtasuuntausta edustavat tiedemiehet saivat kuitenkin nyt arvostella Lysenkoa ensi kertaa sitten 1920-luvun.
Vastustajat tulevat esille
Vuonna 1962 kolme merkittävää neuvostofyysikkoa, Jakov Zeldovitš, Vitali Ginzburg ja Pjotr Kapitsa syyttivät Lysenkoa valetieteellisyydestä ja tieteellisten vastustajiensa tuhoamisesta. Tämä liittyi suurempaan kampanjaan, jossa taisteltiin neuvostoyhteiskunnan ja -tieteen ideologisia vaikutteita vastaan.
Myös ydinfyysikko Andrei Saharov hyökkäsi Lysenkoa vastaan. Hän totesi Lysenkon aiheuttaneen neuvostotieteelle vahinkoa ja että hänen teorioitaan ei yhdistänyt mikään biologinen näkemys vaan ainoastaan Stalinin henkilöpalvonta. Saharovin mukaan tiede kehittyy ainoastaan ristiriitojen ja kritiikin kautta, mutta lysenkolaisuudessa kaikkien oli tuettava yksimielisesti Lysenkon oppia.
Vuoteen 1964 mennessä lehdistö täyttyi lysenkolaisuuden vastaisista artikkeleista, ja tieteellistä metodia vaadittiin palautettavaksi biologiaan ja maanviljelyyn. Lysenko erotettiin tiedeakatemian johdosta ja asetettiin arestiin koetilalle lähelle Moskovaa. Akatemia lakkautettiin pian. Hruštšovin erottamisen jälkeen vuonna 1965 tiedeakatemian puheenjohtaja ilmoitti, ettei Lysenkoa enää ollut suojeltava arvostelulta. Asiantuntijakomitea lähetettiin Lysenkon koetilalle. Muutamaa kuukautta myöhemmin arvostelu julkaistiin ja Lysenkon maine tuhoutui Neuvostoliitossa kokonaan, vaikka Kiinassa hänen opeillaan oli vaikutusta vielä monia vuosia.
Viimeiset vuodet
Lysenko kuoli Moskovassa vuonna 1976. Hänet on haudattu Kuntsevon hautausmaalle. Neuvostohallitus ei aluksi sallinut Lysenkon kuolinilmoituksen julkaisemista, ja se kuitenkin julkaistiin kaksi päivää myöhemmin Izvestiassa vain pienikokoisena ilmoituksena.
Regia Aeronautica
thumb|Regia Aeronautican symboli Regia Aeronautica on Italian kuningaskunnan ilmavoimien nimitys 23. maaliskuuta 1923 – 2. kesäkuuta 1946. Kuninkaalliset ilmavoimat perustettiin erottamalla maavoimien lentojoukot omaksi puolustushaarakseen ja sen olemassaolo päättyi Italian julistautuessa tasavallaksi 1946, jolloin ilmavoimien nimeksi tuli Aeronautica Militare (Italiana).
Historia
Ilmavoimista tuli puolustushaara, Regia Aeronautica, 28. maaliskuuta 1923. Benito Mussolinin fasistihallinto teki ilma-aseesta propagandavälineen ja sen kalustolla rikottiin useita voimassa olleita ennätyksiä kuten Atlantin ylitykset lentoveneillä 1931 ja 1933. Ilmavoimat osallistuivat 1930-luvun lopulla Etiopian ja Espanjan sotiin.
Libya 1921–1935
Vuosina 1921–1935 Italia miehitti Libyan ja teki siitä siirtomaansa sijoittaen lähes puoli miljoonaa asukasta keskitysleireille, joista monet myöhemmin palasivatkin hävitetyille asuinsijoilleen. Ilmavoimilla oli suuri merkitys miehityksen onnistumiselle. Ilmavoimien käyttämät BR.1- ja Ca.73-pommikoneet, R2- ja A300/4-tiedustelukoneet, CR.1-, AC.2- ja AC.3-hävittäjät sekä S.55-vesilentokoneet etsivät maaleja ja häiritsivät heimotaistelijoiden kokoontumisia.
Etiopian sota lokakuu 1935 – toukokuu 1936
Libyan valtauksen jälkeen Mussolini halusi todistaa, että maa kykenisi hallitsemaan siirtomaita kuten muutkin eurooppalaiset valtiot. Etiopiaan lähetettiin 6 000 sotilasta ja saman verran siirtomaasotilaita valtaamaan maata, jonka oma armeija oli noin 300 000 miestä. Mussolini päätti käyttää kaasua 1925 allekirjoitetusta Geneven sopimuksesta huolimatta, mikäli se takaisi helpon ja nopean voiton. Maajoukkojen avuksi Mussolini määräsi marsalkka Badoglion lähettämään vähintään 250 lentokonetta.
Etiopian ilmavoimilla oli 13 lentokonetta, jotka oli kaikki sijoitettu Akakiin. Koneista neljä oli aseistamattomia Potez 25, kahdesta neljään Fokker VII -kuljetuskonetta ja de Havilland Moth koulukone. Ruotsalaisen kreivin Carl Gustav von Rosenin lentämä ambulanssikone tuhoutui ilmapommituksessa K’orahessa. Toinen ambulanssikone, jonka lentäjänä toimi ranskalainen lääkäri Marcel Junod, koki saman kohtalon.
Italia käytti 10. lokakuuta kenraali Grazianin määräyksestä ensimmäisen kerran sinappikaasua K’orahen pommituksessa. 27. lokakuuta Mussolini ilmoitti olevansa ainoa, joka voi antaa luvan kaasun käyttöön. Siitä huolimatta ilmavoimat pudotti kaikkiaan noin 2 100 kaasupommia sotilas- ja siviilikohteisiin.
Italian lähettämistä koneista tuhoutui sodan aikana lähes 100, joista kahdeksan tiedetään tuhoutuneen käsiaseiden tulessa. Koneista 61 tuhoutui erilaisissa onnettomuuksissa. Lentäjistä sai surmansa 110 ja 150 haavoittui.
Espanjan sisällissota heinäkuu 1936 – maaliskuu 1939
Espanjan sisällissodassa Regia Aeronautican Aviazione Legionaria -yksikkö taisteli nationalistien ja Saksan rinnalla. 30. heinäkuuta 1936 12 S.81-pommikonetta everstiluutnantti Ruggero Bonomin komentamana nousi Elman lentotukikohdasta Sardiniasta kohti Nadoria Espanjan Marokossa. Koneista kaksi putosi Algeriaan ja yksi katosi matkalla. Osasto tunnettiin myöhemmin nimellä Aviacion del Terciona ja se aloitti itsenäisen toiminnan 4. elokuuta Tetuanista pommittaen Larachen edustan sotalaivoja sekä suojaten saattueita, jotka kuljettivat Francisco Francon joukkoja Afrikasta Espanjaan. 18. elokuuta osasto siirtyi Sevillaan, Granadaan ja Tallaveraan.
Voitonjulistus annettiin 1. huhtikuuta 1939 ja nationalisti-ilmavoimien voitonparaatissa Barajasin lentotukikohdassa oli mukana 147 Regia Aeronautican lentokonetta. Sodan aikana oli Espanjassa palvellut 6 000 ilmavoimien sotilasta ja 720 lentokonetta, jotka olivat lentäneet kaikkiaan 138 265 tuntia. Ne olivat tehneet muun muassa 5 318 pommituslentoa, ilmoittaneet ampuneensa alas 903 vihollisen lentokonetta ja menettäneet taisteluissa 88 lentokonetta (73 CR.32-, neljä S.79-, viisi S.81-, kaksi Ba.65-, kaksi BR.20- ja kaksi Ro.37bis-konetta), joiden lisäksi 100 lentokonetta tuhoutui erilaisissa onnettomuuksissa.
Huhtikuussa 1937 Aviazione Legionaria osallistui Guernican pommitukseen, joka oli siihenastisen sotahistorian suurin siviilikohteita vastaan tehty ilmapommitus. Se tuhosi Baskimaalla sijainneen Guernican kaupungin lähes kokonaan.
Albania huhtikuu 1939 – toukokuu 1945
Regia Aeronautica perusti Albaniaan yhtymän Aeronautica dell’Albanian, joka vastasi Adrianmeren ja Balkanin alueen valvonnasta. Yhtymän esikunta oli Tiranassa.
Nokia 232
Nokia 232 oli suomalaisen matkapuhelinvalmistaja Nokian matkapuhelinmalli, joka oli tarkoitettu analogisiin matkapuhelinverkkoihin kuten NMT-900, AMPS ja TACS. Vuonna 1994 esitellyn puhelinmallin muotoilijana toimi Nokian muotoilujohtajaksi sittemmin kutsuttu Frank Nuovo, ja puhelinmalli loi suuntaa Nokian tulevalle puhelinmuotoilulle kaarevine ja elliptisine muotoineen senastisten suorakulmaisempien muotojen sijasta. Nuovo kutsuikin laitetta tuolloin ”puhelinmaailman Ferrariksi”.
Regia Aeronautica
Toinen maailmansota
Italian julistaessa 10. kesäkuuta 1940 sodan Isolle-Britannialle ja Ranskalle liittolaisineen Regia Aeronautica oli valmistautunut siihen, että ainoastaan yksi suurimittainen isku tarvittaisiin. Joukkojen moraali oli korkealla ja miehistöt luottivat kykyihinsä. Sen lentorykmentit oli jaettu kolmeen ilma-armeijaan Squadraan, joiden esikunnat olivat Milanossa (Squadra 1), Palermossa (Squadra 2) ja Roomassa (Squadra 3). Näiden lisäksi olivat Sardiniassa Aeronautica della Sardegna, Libyassa Aeronautica della Libia, Egeanmerellä Aeronautica dell’Egeo, merivoimien tukena Comando Superiore Aviazione per La Regia Marina, kuljetuskoneista vastaava SAS ja Italian Itä-Afrikassa Africa Orientale Italiana.
Nokia 232
Nokia 232 -puhelin tuotesijoiteltiin Alicia Silverstonen näyttelemän päähenkilön käteen vuoden 1995 elokuvassa Clueless, joka kertoi äveriäiden teinien elämästä Beverly Hillsissä. Nokia 232 oli myös yksi ensimmäisistä malleista, joilla Nokia otti mainonnassaan etäisyyttä Oskar Korkmanin ja Mika Pantzarin mukaan siihen asti varsin tekniseen ja bisneshenkiseen matkapuhelinten markkinointiin. Mainontaan tuli leikkimieltä, värikkyyttä, sosiaalista vertailua ja jännitystä.
Regia Aeronautica
Toinen maailmansota
Ensimmäisenä sotapäivänä iskettiin Korsikalle ja Etelä-Ranskaan sekä brittien tukikohtiin Maltalla, Palestiinassa, Kyproksella, Egyptissä ja Gibraltarilla. Heinäkuussa aloitettiin toiminta merenkulkua vastaan, mikä osoittautui vaikeaksi alusten väistellessä ja ilmatorjunnan nostaessa pommien pudotuskorkeutta.
Nokia 232
232-mallia myytiin AMPS-verkkoon etenkin Yhdysvalloissa esimerkiksi vuonna 1996 noin 1,4 miljoonaa kappaletta. Sitä oli saatavana kuutena kirkkaana värinä, ruskeana jalopuujäljitelmänä sekä mustana. Puhelimen TACS-versiota myytiin paljon Ison-Britanniaan, jossa What Cellphone -lehti valitsi sen parhaaksi kuluttajapuhelimeksi 1994–1995 ja parhaiten muotoilluksi puhelimeksi 1995. Vielä vuonna 1997 puhelin oli lehden suosituslistalla.
Regia Aeronautica
Belgia syyskuu 1940 – huhtikuu 1941
Saksan murskattua Alankomaiden ja Ranskan puolustuksen saavuttaen Englannin kanaalin Mussolini päätti liittyä voittajiin. Hän ilmoitti 26. kesäkuuta 1940 Adolf Hitlerille maansa osallistuvan hyökkäykseen Isoa-Britanniaa vastaan. 13. heinäkuuta Hitler ilmoitti ottavansa tarjotun avun vastaan, vaikka huomioikin organisaatioiden, asejärjestelmien ja koulutustason erot maiden välillä.
10. syyskuuta Italian ilmavoimat perustivat Corpo Aereo Italianon, johon kuului 80 BR.20M-pommikonetta, 50 CR.42-hävittäjää, 45 G.50-hävittäjää, viisi Z.1007bis-tiedustelukonetta, 12 Ca.133-kuljetuskonetta sekä 11 Ca.164-yhteyskonetta. Ainoastaan viidellä pommikonemiehistöllä oli karttalentopätevyys ja radiokalusto oli heikkolaatuista lisäksi koneista puuttui jäätymisenestojärjestelmät kokonaan.
Kaikesta huolimatta osasto aloitti 27. syyskuuta siirtymisen Belgiaan Saksan Luftflotte 2:n alaisuuteen. 13. ja 43. lennoston 42 pommikonetta lensivät Melsbroekiin ja Chievresiin. Koneista kolme jäi vikojen vuoksi lähtökentille ja yhdeksän joutui tekemään matkalla pakkolaskun huonon lentosään vuoksi. 18. rykmentin CR.42-hävittäjät lähtivät matkaan 6. lokakuuta ja ne joutuivat myös huonoon säähän. Koneet saapuivat uudelle kotikentälleen Urseliin 19. lokakuuta. 20. rykmentin G.50-hävittäjät siirtyivät 6. lokakuuta Trevisosta Bolzanoon, josta ne sään seljettyä jatkoivat matkaansa Neubibergiin. Koneet jatkoivat 17. lokakuuta Neubibergista Frankfurtin kautta Maldegemiin, jonne osasto saapui 19. lokakuuta. Laskussa yksi koneista pyörähti mutaisella kentällä ympäri. Kaikkiaan siirtolennoilla tuhoutui ennen vihollisen kohtaamista kaksi G.50- ja viisi BR.20-konetta.
20. lokakuuta Belgiaan sijoitetun osaston vahvuus oli 61 BR.20M-, 50 CR.42-, 42 G.50-, viisi Z.1007bis-, 12 Ca.133-, yhdeksän Ca.164- ja yksi SM.75Tp-lentokone. Osaston hävittäjät kykenivät lentämään ainoastaan kymmenen minuuttia Englannin yllä eli ne eivät kyenneet tehokkaasti saattamaan pommikoneita. Vuodenajan heikko sää vaikeutti osaston toimintaa entisestään, mutta Saksan ilmavoimien koulutus auttoi osastoa toimimaan.
Osasto perusti toimintaansa varten etutukikohdat Mervilleen ja Norrent Fontesiin, jotta lyhyen toimintasäteen omaavat G.50-hävittäjät kykenisivät tehokkaammin tukemaan pommittajia. Osaston operaatio alueeksi määrättiin Thamesin suiston ja 53 astetta pohjoiseen ja 1 aste itään Greenwichistä. Lisäksi osaston tuli estää liittoutuneiden iskut Ostend Schelden alueelle sekä suojata rannikkosaattueita kaistallaan.
Osasto teki ensimmäisen iskunsa 24. lokakuuta, jolloin 17 BR.20-pommikonetta iski Ramsgateen ja Harwichiin. Yksi koneista tuhoutui nousussa surmaten kuusi koneen miehistön jäsentä, kolme koneista tuhoutui ilmatorjuntatulessa sekä yksi vaurioitunut tuhoutui laskeutuessaan Lilleen. 16. huhtikuuta 1941 24 G.50 ja neljä Ca.133 konetta lähti kohti Italiaa lentäen Frankfurtin ja Neubibergin kautta Goriziaan.
Osasto teki kaikkiaan 137 pommituslentoa, joissa pudotettiin 27 tonnia pommeja sekä 590 hävittäjälentoa. Yhdeksän viholliskonetta ammuttiin alas ja lisäksi kuusi mahdollista pudotusta. Osasto menetti 19 pommikonetta, 14 hävittäjää, yhden Z.1007bis- sekä yhden Ca.164-koneen, näistä 19 vihollisen toiminnan vuoksi ja kuusitoista erilaisissa onnettomuuksissa. Kaikkiaan 29 miestä sai surmansa tai katosi, kuusi jäi sotavangeiksi ja kaksitoista haavoittui.
Kreikka lokakuu 1940 – syyskuu 1943
Italian hyökättyä Kreikkaan Regia Aeronauticalla oli täydellinen ilmaherruus alueella. Se ei kuitenkaan kyennyt estämään Italian maavoimien työntämistä takaisin Albaniaan.
Jugoslavia huhtikuu 1941 – 1943
Saksan aloitettua hyökkäyksensä Jugoslaviaan Regia Aeronautica tuki eteneviä maajoukkoja. Suuri osa ilmavoimien maataistelukykyisistä sekä yhteyskoneista palveli partisaanisodassa vuoden 1943 aselepoon saakka.
Neuvostoliitto heinäkuu 1941 – toukokuu 1943
Regia Aeronautica perusti itärintamalla olleiden maavoimien tueksi 25. heinäkuuta 1941 Corpo di Spedizione Italiano in Russian, jonka päämaja sijoitettiin Tudoraan. Yhtymän tehtävänä oli tukea Italian 8. armeijan etenemistä Donjoelle sekä muita rintaman operaatioita. Tarpeen mukaan se tuki myös Wehrmachtin toimintaa kenraali Messen ja paikallisten saksalaiskomentajien määräysten mukaan. Stalingradin menetyksen jälkeen yhtymä palautettiin Italiaan tammikuussa 1943.
Itä-Afrikka kesäkuu 1940 – huhtikuu 1941
Italian Itä-Afrikkaan sijoitetut ilmavoimat, jotka vastasivat Eritrean, Etiopian ja Somalimaan alueiden taisteluista kesäkuusta 1940 marraskuuhun 1941, kärsivät pahoin materiaalipulasta eristetyn sijaintinsa vuoksi. Johtosuhteet oli jaettu pohjoiseen, itäiseen, läntiseen ja eteläiseen alueeseen. Koneet partioivat Sudanin, Kenian, Ranskan ja Englannin Somalimaan raja-alueilla sekä valvoivat Punaisenmeren, Intian valtameren ja Adeninlahden merenkulkua.
Hyökkäykset aloitettiin Brittiläiseen Somalimaahan ja Etelä-Sudaniin. Kummankin puolen vanhentuneet ja harvassa olleet koneet kävivät alueella kiivaita taisteluita. Alueella korostuivat varsinkin pommikoneiden suuri suhteellinen osuus.
Pohjois-Afrikka kesäkuu 1940 – kesäkuu 1943
Ilma-armeija tuki 1. syyskuuta 1940 alkanutta maavoimien etenemistä Sidi Barraniin. Hyökkäys kuitenkin pysähtyi ja liittoutuneet aloittivat vastahyökkäyksen 9. joulukuuta. Tykistön vähyyden vuoksi ilmavoimien koneet suorittivat runsaasti tukilentoja matalalta, mikä aiheutti runsaasti tappioita. Koneista Ba.65, Ba.88 ja CR.32 osoittautuivat sopimattomiksi nykyaikaiseen sodankäyntiin.
Saksan joukkojen otettua rintamavastuun Pohjois-Afrikassa joukot aloittivat hyökkäyksen 15. helmikuuta 1941 vetäytyen jälleen marraskuussa. Edenneet liittoutuneiden joukot valtasivat lähes 250 lentokonetta Kyrenaikan alueen lentotukikohdista, minkä lisäksi satoja koneita ammuttiin alas ilmataisteluissa. Akselivallat aloittivat vastahyökkäyksen tammikuussa 1942, mikä päättyi Tobrukin valtaukseen kesäkuussa ja etenemiseen El Alameiniin kuukautta myöhemmin.
Regia Aeronautican heikon kalusto- ja huoltotilanteen vuoksi Saksan alueella toiminut sodanjohto antoi 1941–1942 italialaisille luvan keskittyä satamien ja huoltolinjojen suojaamiseen sekä saattotehtäviin. Saksan alueella oleva lentoase taas keskittyisi rintamataisteluihin. Ohjeistusta muutettiin, kun MC.202-koneita saatiin lisää. Tämä mahdollisti vanhempien MC.200-, G.50- ja CR.42-koneiden siirtämisen hävittäjäpommittajiksi. 15. heinäkuuta 1942 perustettiin kolmas sektori Settore Centrale suojaamaan Kyrenaikaa.
Joukkojen määrän kasvaminen päättyi El Alameinin taisteluun lokakuussa, jonka jälkeen akselivaltojen joukot aloittivat vetäytymisen. 15. helmikuuta yhtymä vastasi Tunisian puolustuksesta, kunnes sen viimeinen laivue vetäytyi Afrikasta toukokuussa.
Marraskuussa perustettiin Aeronautica della Tunisia suojaamaan Sisilian ja Tunisian välistä huoltoreittiä sekä tärkeimpiä satamia Tunisia, Bisertaa, Soussea ja Sfaxia. Yhtymä käytti Sisiliaan sijoitetun Aeronautica della Sicilian yksiköitä 15. helmikuuta 1943 saakka, jolloin yhtymän toiminta-alue liitettiin osaksi Squadra 5:n alueeseen ja yhtymä lakkautettiin.
Jakautuneet ilmavoimat 1943–1945
Italian asevoimien komentajan marsalkka Badoglion ilmoittaessa 8. syyskuuta 1943 radiossa kello 20:00 alkavasta aselevosta liittoutuneiden kanssa ja määräten samalla asevoimien yksiköt siirtymään Etelä-Italiaan liittoutuneiden hallitsemille alueille. Ilmoitus aiheutti kaaoksen, koska sitä ei ollut valmisteltu mitenkään ja käsky ei sisältänyt lainkaan toimintaohjeita. Paikallisille komentajille jäi toteuttamisvelvollisuus.
Saksan sodanjohto halusi värvätä koulutetun ilmavoimien henkilöstön jatkamaan taistelua liittoutuneita vastaan, joten kiinnisaadut lentäjät ja kenttähenkilöstö sai kaksi vaihtoehtoa liittymisen Saksan joukkoihin tai leireille siirtymisen. Italialaisista joukoista muodostettiin Aeronautica Nazionale, jonka nimi vaihtui kesäkuussa 1944 Aeronautica Nazionale Repubblicanaksi.
Ainoastaan 270 lentäjää noudatti siirtymisohjetta. Liittoutuneiden puolelle siirtyivät seuraavat yksiköt:
Liittoutuneiden puolelle siirtyneistä koneista ainoastaan 25 MC205-, 16 MC.202-, seitsemän MC.200-, 12 Re.2001-, 12 Re.2002-, yhdeksän S.84- ja kolme Z.1007-konetta olivat välittömästi toimintakykyisiä.
Siirtyneitä ei pidetty liittolaisina vaan rinnalla taistelijoina ja siten heille ei osoitettu materiaalitäydennyksiä eikä tukea huollossa. Koneita käytettiin muun muassa täydennyksen ja varaosien hakemiseen Pohjois-Afrikasta, Sisiliasta, Sardiniasta ja Etelä-Italiasta.
Välimerelle sijoitettujen liittoutuneiden ilmavoimien komentaja kenraali Ira Eaker esitti Regia Aeronautican vastuulle Balkania, jossa ne eivät kohtaisi akselivaltojen puolelle jääneitä maan miehiään. Täten Regia Aeronautica tukisi muun muassa Titon partisaaniarmeijaa ja niihin liittyneitä kahta Italian maavoimien divisioonaa.
Ari Poutiainen
Ari Poutiainen (s. 1972, Kaarlela) on suomalainen jazzmuusikko, -säveltäjä ja -tutkija. Poutiainen on Suomen tunnetuimpia jazzjousisoittajia. Hänen pääinstrumenttinsa on viulu, sekä akustinen että sähköinen. Lisäksi hän soittaa harvinaista viisikielistä alttoviulua. Poutiainen näppäilee usein jompaakumpaa instrumenttia kitaristien tavoin, pidellen soitinta sylissään tai ripustaen sen kaulaansa kitarahihnalla. Tämän erikoisen teknisen lähestymistavan avulla hän pystyy tuottamaan viululla sekä alttoviululla epätavallisia sointuja ja sointivärejä.
Musiikillinen ura
Poutiainen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 1999. Hänen omintakeinen jazztyylinsä perustuu myös pitkiin ulkomaanopintoihin muun muassa Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Tanskassa ja Yhdysvalloissa. Esiintymisen ohella hän on menestynyt myös säveltäjänä ja sovittajana. Suomessa hän on johtanut esimerkiksi yhtyeitä Soul Small Instruments, Another & Fast, NoneAlike, The String Thing sekä Open Strings. Tällä hetkellä hänen yhtyeistään aktiivisia ovat Ardency, Farther-Out sekä Jyjy. Lisäksi hän kuuluu anarkistisen marssiorkesterin Bad Ass Brass Bandin kantaviin voimiin. Poutiainen on työskennellyt ja esiintynyt esimerkiksi Beninissä (Länsi-Afrikassa), Ranskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä.
Myös tohtorin tutkintonsa (2009) Poutiainen hankki Sibelius-Akatemiasta. Englanninkielisessä väitöskirjassaan, Stringprovisation - A Fingering Strategy for Jazz Violin Improvisation, hän paneutuu viulunsoiton vasemman käden tekniikkaan. Huomion keskipisteessä ovat sormittaminen sekä asemanvaihto- ja asemasoittotekniikka. Kirjassa esitellään ainutlaatuinen, innovatiivinen sormitusstrategia, jota sovelletaan erityisesti formulatiiviseen moderniin jazzimprovisaatioon (formulaic modern jazz improvisation). Strategiassa tarkoituksellisesti vältetään viulun vapaiden kielten käyttöä ja tukeudutaan johdonmukaisesti niin kutsuttuun skemaattiseen sormittamiseen (schematic fingering). Tässä edistyksellisessä lähestymistavassa ja siitä juontuvissa teknisissä ratkaisuissa painottuvat viulunsoitossa olennaisessa asemassa olevat liike- ja kosketusmuistin osa-alueet. Skemaattista sormittamista korostavan sormitusstrategian avulla modernille jazzilmaisulle tyypillisiä idiomaattisi sävelkulkuja (idiomatic patterns) voidaan tehokkaasti hyödyntää kaikissa sävellajeissa ja viuluasemissa. Stringprovisation sai erinomaiset arvostelut kansainvälisissä alan johtavissa lehdissä kuten The Strad (June 2011), Strings (January 2010) ja Fiddler Magazine (Summer 2010). Kirjaa pidettiin pioneerihenkisenä läpimurtona jazzviuluimprovisoinnin tekniikan sekä sen tutkimuksen ja pedagogiikan suhteen.
Pedagogina ja tutkijana Poutiainen on erikoistunut juuri jousisoitinimprovisointiin. Hän on toiminut vuosia alan opettajana ja kouluttajana eri koulutustasoilla. Poutiainen on myös julkaissut tieteellisiä artikkeleita ja pitänyt lukuisia konferenssiesitelmiä jazzviuluimprovisoinnista ja -historiasta. Tällä hetkellä hän toimii musiikin didaktiikan yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa sekä jousisoitinimprovisoinnin opettajana Sibelius-Akatemiassa.
Levytyksiä
Yllä olevat listattu Tuhat-tietokannassa.
Elokuvamusiikkia
Yllä olevista [i]-merkinnällä varustetut listattu Elonet.fi:ssä.
Julkaisuja
Yllä olevat listattu Tuhat-tietokannassa.
Viimeaikaisempia tieteellisiä esitelmiä
Yllä olevat listattu Tuhat-tietokannassa.
Kenttäpiispa
Kenttäpiispa on Suomen puolustusvoimien kirkollisesta työstä vastaava johtava viranhaltija. Virka perustettiin 11. heinäkuuta 1941, kun presidentti Risto Ryti myönsi kenttäpiispan arvonimen senhetkiselle sotarovastille. Arvonimeen kuului myös virkanimi. Kenttäpiispan nimittää virkaansa tasavallan presidentti viideksi vuodeksi kerrallaan puolustusministerin esityksestä.
Kenttäpiispa on aina evankelis-luterilaisen kirkon pappi; sotilaspastoreina sen sijaan voivat toimia myös ortodoksisen kirkon papit.
Arvo ja oikeudet
Kenttäpiispa ei ole piispa, vaikka virkanimike siihen näennäisesti viittaakin: hänellä ei ole hiippakuntaa tai muitakaan piispan oikeuksia eikä hän kanna piispan liturgisia tunnuksia lukuun ottamatta sotilaspuvun päällä kannettavaa piispanristiä. Luterilaisen kirkon hierarkiassa kenttäpiispa vastaa kirkkolain mukaan lähinnä lääninrovastia.
Kenttäpiispa on kirkolliskokouksen jäsen ja hänellä on puhe- ja läsnäolo-oikeus piispainkokouksessa. Kenttäpiispa kuuluu Turun arkkihiippakuntaan, mutta on Puolustusvoimien palveluksessa.
Vuonna 2013 otettiin käyttöön kenttäpiispan vaakuna, jonka ovat suunnitelleet Pekka Särkiö ja Harri Rantanen.
Vrede (kappale)
Vrede on Ruth Jacottin esittämä kappale, joka edusti Alankomaita vuoden 1993 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Millstreetissä.
Kenttäpiispa
Kenttäpiispana toimineet
Kenttäpiispan tehtävässä ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Vrede (kappale)
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 6. 92 pisteellä.
Kenttäpiispa
Kenttäpiispan arvonimi
Kenttäpiispa on myös tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimen on ainoana henkilönä Suomessa saanut ensimmäinen kenttäpiispa Johannes Björklund, jolle se myönnettiin 11. heinäkuuta 1941. Arvonimiluettelossa Björklundin ammatiksi tai arvoksi oli merkitty ”puolustuslaitoksen hengellisen työn johtaja, sotarovasti” ja kotipaikaksi Helsinki.
Olivier Messiaen
Messiaen vieraili Suomessa keväällä 1966 ja esitti Helsingissä pitämässään konsertissa kahdelle pianolle säveltämänsä teoksen Les Visions de l'Amen yhdessä puolisonsa pianisti Yvonne Loriod'n kanssa. Vuonna 1971 Messiaen sai Wihurin kansainvälisten palkintojen rahaston myöntämän Sibelius-palkinnon. Koreografi Marjo Kuusela laati Messiaenin toisen maailmansodan aikana keskitysleirillä säveltämän teoksen Quatuor pour la fin du temps pohjalta baletin Aikojen lopun kvartetto, joka kantaesitettiin Lahden Ristinkirkossa vuonna 1988.
Tuotannosta
Ollessaan sotavankina Saksassa 1940–42 Messiaen sävelsi kvarteton Quatuor pour la fin du temps (Ajan lopun kvartetto) viululle, klarinetille, sellolle ja pianolle. Vapauduttuaan hän ryhtyi opettamaan Pariisin konservatorion professorina ja saavutti kansainvälistä mainetta. Hänen oppilainaan olivat muun muassa nuoret Karlheinz Stockhausen ja Pierre Boulez. Tässä virassa hän pysyi vuoteen 1978 saakka.
Useiden urkuteosten lisäksi hänen keskeiseen tuotantoonsa kuuluvat noin kaksituntinen pianosarja Kaksikymmentä katsahdusta Jeesus-lapseen (Vingt regards sur l'Enfant-Jésus) (1944), 10-osainen Turangalîla (1948), sinfonia ondes Martenot’lle, pianolle, orkesterille ja eksoottisille lyömäsoittimille, 14-osainen La Transfiguration de Notre-Seigneur Jésus-Christ (1969) kuorolle, soolosoittimille, orkesterille ja laajalle lyömäsoitinryhmälle, 12-osainen Kanjoneista tähtiin (Des canyons aux étoiles..., 1974) orkesterille ja soolosoittimille sekä ooppera Franciscus Assisilainen (Saint François d'Assise, 1983).
Messiaenin musiikin perusta on syvä katolinen mystiikka, ja hänen teoksensa tuovat julki tämän individualistis-uskonnollisen näkemyksen. Toisin kuin useimpien länsimaisten säveltäjien tuotanto Messiaenin musiikki ei perustu dynaamiseen kehittymisen ideaan: esimerkiksi sonaattimuotoa Messiaen ei käyttänyt lainkaan. Musiikki on suhteellisen helposti messiaenilaiseksi tunnistettavaa, paikallaan pysyvää, modaalista, äänenväriin ja rytmiikkaan perustuvaa, ja rakentuu monenlaisesta epätavallisesta materiaalista: kaikkea gregoriaanisesta laulusta ja itämaisesta modaliteetista ja rytmistä sarjallisuuteen, elektronimusiikkiin ja lintujen lauluun (josta hän kirjoitti tutkielman ja pitkän pianosarjan "Catalogue d'oiseaux"). Ominaista on ennen kaikkea hienostunut, monimutkainen ja tarkka rytmiikka ja hyvin kehittynyt äänenvärin käyttö.
Messiaen kirjoitti paljon säveltämistyönsä teoriasta ja tekniikasta.
Modaalisen musiikin uusi tuleminen
Tonaalinen musiikki (pääasiassa 1700- ja 1800-luvun musiikki) erotuksena aiemmasta modaalisesta ja uudemmasta atonaalisesta musiikista kirjoitettiin kiinteään viitekehykseen, jota sanottiin sävellajiksi. Sävellajeja on vain kaksi, duuri ja molli, jotka voidaan transponoida eri sävelaloihin.
Vaikka Messiaen luonnehtikin käsitteitä tonaalinen, modaalinen, sarjallinen jne. harhaanjohtaviksi analyyttisiksi mukavuuksiksi, hän loi sävellysten viitekehykseksi määrältään rajoitettujen transpoosien modaliteetin. Tämän perustana oli kahdentoista sävelen kromaattinen sävelasteikko: C, Cis, D, Dis, E, F, Fis, G, Gis, A, Ais, H, C, mutta kysymys ei kuitenkaan ollut dodekafoniasta. Messiaenin ensimmäinen moodi on kokosävelasteikko: C, D, E, Fis, Gis, Ais, C. Kun tämä transponoidaan (puolisävelaskeleen verran ylemmäs tai alemmas), saadaan toinen kokosävelasteikko Cis, Dis, F, G, A, H, Cis, ja kun tämä transponoidaan edelleen, saadaan sama asteikko josta lähdettiin. Transpoosien määrä on kaksi. Toisen moodin kaava on neljä kertaa (puoliaskel, kokoaskel), kuten C, Cis, Dis, E, Fis, G, A, Ais, C. Tämä asteikko, joka tunnetaan myös oktatonisena asteikkona, voidaan transponoida puoliaskelin kahdesti joko ylöspäin tai alaspäin päätymättä samaan asteikkoon. Transpoosien määrä on kolme. Kolmannen moodin kaava on kolme kertaa (kokoaskel, puoliaskel, puoliaskel) kuten: C, D, Dis, E, Fis, G, Gis, Ais, H, C. Moodeja voidaan generoida aina seitsemänteen saakka, mutta kiintoisampia ovat toinen ja kolmas moodi.
Messiaen oppi käsittelemään moodejaan sekä melodisesti että harmonisesti. Kysymys on atonaalisesta musiikista, sillä mitään säveltä ei voida käsitellä perussävelenä.
Sergei Kirov
Sergei Mironovitš Kirov (, 27. maaliskuuta (J: 15. maaliskuuta) 1886 Uržum, Vjatkan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. joulukuuta 1934 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli neuvostovenäläinen vallankumouksellinen ja myöhemmin uskollinen stalinisti.
Bas-Sassandra
Bas-Sassandra on yksi Norsunluurannikon 19 entisestä alueesta. Se lakkautettiin vuoden 2011 hallintouudistuksessa, kun Norsunluurannikko jaettiin 14 piirikuntaan. Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan alueella oli 1 395 251 asukasta ja sen pinta-ala oli 26 440 neliökilometriä. Alueen pääkaupunki oli San-Pédro.
Sergei Kirov
Elämäkerta
Kirovin alkuperäinen nimi oli Kostrikov (Ко́стриков). Hän menetti vanhempansa nuorena, ja isoäiti kasvatti häntä seitsenvuotiaaksi, jolloin hänet laitettiin orpokotiin. Kostrikov muutti Pietariin ja liittyi 1904 Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen. Hänestä tuli keskeinen hahmo bolševikkien osuudessa vallankumouksiin 1905 ja 1917.
Bas-Sassandra
Hallintouudistuksessa Bas-Sassandran alueesta ja osasta Sud-Bandaman aluetta muodostettiin Bas-Sassandran piirikunta.
Sergei Kirov
Elämäkerta
Kirov pidätettiin 1905 kolmeksi kuukaudeksi osallisuudesta vuoden 1905 vallankumoukseen. Päästyään vankilasta hän liittyi bolševikkeihin. Hänet pidätettiin jälleen seuraavana vuonna ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi kielletyn kirjallisuuden painamisesta. Hänet vangittiin tämänkin jälkeen uudestaan. Vapauduttuaan Kirov muutti Kaukasiaan ja asui siellä maaliskuun vallankumouksen puhkeamiseen saakka vuonna 1917. Kostrikov otti vallankumouksellisen salanimen Kirov, ja hänestä tuli lokakuun vallankumouksen jälkeen bolševikkien sotilashallinnon johtaja Astrahanissa.
Murha
30-vuotias bolševikkipuolueen jäsen Leonid Nikolajev ampui Kirovin 1. joulukuuta 1934 Leningradissa Smolnan palatsissa. Stalin käynnisti laajat puhdistukset, ja seurauksena oli monien vanhankaartin johtavien bolševikkien pidätyksiä ja teloituksia. Stalin väitti murhan olleen osa suurempaa, Lev Trotskin johtamaa salaliittoa neuvostohallitusta vastaan.
Gers
Gers on departementti Ranskan lounaisosassa Oksitanian alueella. Se on saanut nimensä Gersjoesta. Vuonna 2006 siellä oli 181 374 asukasta. Departementin pääkaupunki on Auch. Gers on maanviljelysaluetta, jossa tuotetaan hanhenmaksaa ja metsäsieniä. Sijainti lähellä Espanjan rajaa on vaikuttanut kulttuuriin, varsinkin kun maatalouteen on tullut vierastyöläisiä.
Historia
Ranskan lounaisosaan rakennettiin vuosina 1250-1330 noin 350 bastidea. Niistä Gersiin rakennettiin 43: Aujan, Aurimont, Barcelonne du Gers, Barran, Bassoues, Beaucaire, Beaumarchés, Bretagne d'Armagnac, Castelnau-Barbarens, Cazaubon, Cologne, Fleurance, Fourcés, Gimont, La Bastide Saves, Lannepax, Larée, Lias d'Armagnac, Marciac, Marguestau, Masseube, Mauleon d'Armagnac, Mauvezin, Meilhan, Mielan, Miradoux, Mirande, Monclar, Monfort, Monguilhem, Montréal, Mourède, Ornezan, Pavie, Plaisance du Gers, Réjaumont, Saint-Clar, Saint-Sauvy, Seissan, Sère, Solomiac, Valence-sur-Baïse ja Villefranche d'Astarac.
Tekstilaji
Tekstilaji eli genre on eräs tapa jäsentää inhimillistä toimintaa tulkitsemalla sitä teksteinä tai tekstien kautta. Yksittäiset tekstit voidaan nähdä yhden tai useamman tekstilajin ilmentyminä. Tekstilajien hallinta erityisesti omalla äidinkielellä opitaan vähitellen niihin sosiaalistumalla. Tekstilajiosaaminen on siis tavallaan hiljaista tietoa, jota on vaikea tuoda esiin erillään konkreettisista tilanteista. Tekstilaji on monitieteinen tutkimuskohde, siksi siitä ei voida, tai on vähintään hyvin vaikeaa antaa suppeaa, yksiselitteistä määritelmää. Yleisellä tasolla tekstilajia voidaan tarkastella esimerkiksi rakenteena tai toimintana. Se voidaan käsittää tutkimuskohteeksi useilla tieteenaloilla. Esimerkiksi tekstilajitutkimuksen laaja suomalainen kokoomateos Genreanalyysi: tekstilajitutkimuksen käsikirja (2012) sisältää 37 eri tutkimusaloihin perustuvaa jäsennystä omina artikkeleinaan. Tekstilaji voi sijoittua tietyn tieteenalan tutkimuksen ytimeen, tieteenalalla voi olla herkkyttä sitä kohtaan tai se voi olla tieteenalan kannalta toissijainen kohde.
Tekstilajia ympäröi joukko muita siihen kytkeytyviä käsitteitä. Tekstilajin käsite voi tietyssä tutkimusperinteessä ja tiettynä ajankohtana olla käytössä esimerkiksi tekstityypin synonyymina tai näiden välillä voi olla muunlaisia suhteita. Tekstilajista käytetään myös nimitystä genre. Genrellä voidaan tarkoittaa myös laajempaa lajikäsitettä, jota sovelletaan esimerkiksi musiikkiin.
Tekstilajeja ovat mm. uutinen, runo, keskustelu ja mainos.
Supernanny Suomi
Supernanny Suomi on suomalainen tositelevisio-ohjelma, joka perustuu brittiläiseen Supernanny-formaattiin. Suomen Supernannyna toimii erityistason psykoterapeutti ja lastensuojelualan ammattilainen Pia Penttala. Sarjassa hän vierailee perheiden luona eri puolilla Suomea antamassa ammattiapua lasten kasvatuksen haasteisiin ja arjen ongelmakohtiin.
Ensimmäinen tuotantokausi
Sarjan ensimmäiseen tuotantokauteen kuuluu 12 jaksoa, ja niistä ensimmäinen sai ensiesityksensä 5. maaliskuuta 2019. Sarjaa esitettiin televisiossa tiistaisin AVA-kanavalla.
1 Keskikatsojamäärä esityspäivänä
Toinen tuotantokausi
1 Keskikatsojamäärä esityspäivänä
Kolmas tuotantokausi
1 Keskikatsojamäärä esityspäivänä
Neljäs tuotantokausi
1 Keskikatsojamäärä esityspäivänä
Mama Corsica
Mama Corsica on Patrick Fiorin esittämä kappale, joka edusti Ranskaa vuoden 1993 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Millstreetissä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa neljänneksi 121 pisteellä.
Raivaaja Rautu
Raivaaja Rautu (aiemmin Murman tai Fortral) oli Suomen merivoimien raivaaja.
Valmistus
Alus rakennettiin 1917 Varkaudessa nimellä Murman tai Fortral Venäjän keisarikunnan laivastolle, jonka laivastoluetteloon se sisällytettiin. Se ei kuitenkaan kerenennyt kunnolla edes vesille ennen kuin suomalaiset ottivat sen haltuunsa.
Palvelus
Talvisodan aikana Rautu oli emälaivana. Alus oli raivaajalaivueen mukana 1941 venäläisten poistuttua Hangosta. Alus mursi jäätä yhdessä miinalaiva Louhen kanssa raivattaessa Hangon edustan miinoituksia. Sodan päätyttyä alus oli raivaajaosaston emälaivana raivattaessa miinoituksia Suomen vesialueilta. Rautu poistettiin 1952 raivaustoiminnan päätyttyä palveluksesta ja se romutettiin.
Raudun sisaralus oli Vilppula.
Mäntän paperitehdas
thumb|Mäntän paperitehdas Mäntän paperitehdas on Metsäliitto-konserniin kuuluvan Metsä Tissue Oyj -yrityksen pehmopaperitehdas Mänttä-Vilppulassa, Pirkanmaalla. Tehdas on toinen Suomessa toimivista pehmopaperitehtaista (toinen on Nokian Paperi) ja valmistaa noin puolet Suomessa myytävistä pehmopapereista (mm. wc- ja talouspaperit sekä paperiset käsipyyhkeet). Mäntän tehtaalla tehdään pehmopaperin lisäksi tiivispaperia ruoanlaittoon ja leivontaan. Raaka-aineena käytetään keräyspaperia ja sellua. Painomusteen poistamiseksi tehtaalla on siistaamo. Tehtaalla työskentelee noin 400 työntekijää. Tehtaan paperintuotantokapasiteetti on noin 122 000 t vuodessa. Tuotemerkkejä ovat muun muassa Serla, Lambi ja Katrin. Tehdas aloitti toimintansa puuhiomona vuonna 1869 ja ensimmäiset kaksi paperikonetta hankittiin vuosina 1881 ja 1882.
A Bit of What You Fancy
A Bit of What You Fancy on Isosta-Britanniasta tulevan hard rock -yhtye The Quireboysin debyyttialbumi. Albumi julkaistiin EMIn kautta vuonna 1990 ja se nousi Ison-Britannian albumilistalla sijalle kaksi.
Mäntän paperitehdas
Yhtiön alaisuuteen kuului vuosina 1923–1988 myös Laukaassa sijaitseva Kuhankosken voimalaitos. Voimalaitos tuotti sähköä Kankaan paperitehtaan sekä  Mäntän tehtaiden tarpeisiin, joiden välillä oli oma 45 kV:n voimansiirtoverkko Kuhankoski–Kangas–Mänttä–Kolhon saha.
A Bit of What You Fancy
Levyltä julkaistiin neljä raitaa singleinä (7 O'Clock, Hey You, I Don't Love You Anymore ja There She Goes Again) ja jokaisesta kuvattiin musiikkivideo. Hey You nousi korkeimmalle singlelistalla, saavuttaen sijan 14.
Mäntän paperitehdas
Kuhankoski–Kankaan muuntamon välin linja purettiin 1990-luvun alussa. Kankaan muuntoasema–Mänttä-välin purkamisesta ei ole tietoa.
A Bit of What You Fancy
Levyllä rumpuja soittaa mm. Bob Dylanin sekä Steve Marriottin kanssa työskennellyt Ian Wallace, vaikkei hän ollutkaan varsinaisesti The Quireboysin jäsen. Levyn äänittäjänä sekä toisena tuottajana toimi Jim Cregan, joka soittaa Rod Stewartin yhtyeessä kitaraa.
Mäntän paperitehdas
Linjaa on osin vielä olemassa osin pystyssa tehtaan lähistöllä.
Tammikuussa 2021 uutisoitiin uuden pehmopaperikoneen investoimisesta.
Tehtaan paperikoneet
Tuotanto kolmella vanhimmalla koneella oli yhteensä noin 5 000 tonnia kääre-, pingotus- ja pussipaperia vuodessa. Tehtaalla on neljä tuotantokäytössä olevaa paperikonetta, joista kolme konetta valmistaa pehmopapereita ja yksi kone tiivispaperia.
Tuotteet vuoden 1911 jälkeen: kirjoitus-, paino-, ja käärepaperi sekä tapettipaperi. Vuosina 1919–1920 PK1:llä valmistettiin sanomalehtipaperia. Vuonna 1925 PK1:llä aloitettiin pergamiinipaperin valmistus.
Pergamiinin lisäksi Mäntän paperitehtaalla tuotettiin 1950-luvulla kattohuopaa, raakapahvia, käärepaperia, silkkipaperia, konekrepattua paperia, selluloosavanua sekä erilaisia talouspapereita (mm. wc-paperia, lautasliinoja ja nenäliinoja).
Tuotteet 1970-luvulla: rasvatiiviit paperit, leivinpaperit ja muut leipomoteollisuuden tarvitsemat paperilaadut sekä niistä tehdyt jalosteet kotitalouksia varten.
Voima-asema
Tehtaan yhteydessä oleva voima-asema koostuu höyry- ja vesivoimalasta sekä muuntoasemasta. Molemmat ovat Mäntän Energia Oy:n omistuksessa
Mäntän vesivoima-aseman teho on 1,5 MW (1 turbiini). Höyryvoima-asemalla on 1 höyryturbiini.
Aikoinaan tehtaiden välillä oli oma verkosto Kuhankosken voimalaitos–Kankaan muuntoasema–Mäntän tehtaat. Linja valmistui 22.2.1925 Kytkettiin 45kV  Kuhankoski-Kangas -mäntän linjaa korkeajännite. ( Linja on nykyään purettu) Lisäksi mäntästä jatkettiin 45kV linjaa yhtymän Kolhon sahalle asti.
Tehtaan rautatiekalusto
Tehtaalla oli aiemmin oma kuljetusosasto ja veturikalusto (GAS Kuljetusosasto), joka hoiti tehtaan sisäisen liikennöinnin. Nykyään tehtaan raideliikennettä hoitaa VR Osakeyhtiö. Tehtaalta lähtee päivässä noin 40 junanvaunun ja 50 rekan verran pehmopaperia.
Tehtaalla oli vuoteen 1955 asti myös oma 600 mm:n kapearaideverkosto.
Rakennettu ympäristö
Mänttä tunnetaan korkeatasoisesta teollisuusarkkitehtuuristaan, joka on rakentunut paperitehtaan ja ympäröivän yhdyskunnan kiinteässä suhteessa. Tehdasyhdyskunta alkoi rakentua 1860-luvulla apteekkari G. A. Serlachiuksen perustettua Mäntänkoskeen puuhiomon. Valtaosa tehdasalueen nykyisestä rakennuskannasta on 1920- ja 1930-luvuilta. Tehdasalue käsittää paperitehtaan ja entisen sulfiittisellutehtaan rakennukset, ja kokonaisuuteen liittyvät vanha spriitehdas ja voimalaitos sekä pääkonttori, johtajien asuntoja, Asemankulman asuinalue sekä Mäntän klubin kerhorakennus. Gösta Serlachiuksen kodikseen rakennuttamassa Joenniemen kartanossa toimii nykyisin Taidemuseo Gösta. Paperitehdasyhtiö on rakennuttanut myös Mäntän kirkon.