cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lauri Räsänen
Räsäsen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Otto Räsänen ja konttorinhoitaja Maija Rissanen ja puoliso vuodesta 1956 kosmetologi Raili Pipinen. Räsänen työskenteli jo nuoresta isänsä johtamassa Viipurissa 1930 perustetussa perheyritys Itä-Suomen Kumikorjaamossa, joka siirtyi sotien jälkeen Lappeenrantaan. Tultuaan ylioppilaaksi Lappeenrannan lyseosta 1954 ja suoritettuaan merkonomin tutkinnon 1956 Liikemiesten Kauppaopistossa Helsingissä hänestä tuli yrityksen apulaisjohtaja ja myyntiedustaja. Isän kuoltua 1965 Räsänen siirtyi yrityksen toimitusjohtajaksi.
Isko-nimen 1980-luvulla saanut yhtiö kehittyi Räsäsen johdolla merkittäväksi kumialan teollisuusyritykseksi, se oli muun muassa Skandinavian suurin raskaiden ajoneuvorenkaiden pinnoittaja. Pörssiyhtiö siitä tuli vuonna 1988. Lauri Räsänen, joka oli saanut edellisenä vuonna teollisuusneuvoksen arvonimen, luovutti yrityksen toimitusjohtajuuden pojalleen 1991. Räsäsellä oli alansa merkittäviä järjestötehtäviä sekä alueellisia ja yhteiskunnallisia luottamustoimia. Lappeenrannan teknillinen yliopisto promovoi Räsäsen kauppatieteiden kunniatohtoriksi keväällä 2003. Sotilasarvoltaan Räsänen oli reservin majuri.
Kerttu Mustonen
thumb|Kerttu Mustonen Kerttu Mustonen (21. maaliskuuta 1891 Nurmes – 21. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen laulujen sanoittaja ja kirjailija. Hän teki yhteistyötä muun muassa Toivo Kärjen, Eugen Malmsténin ja George de Godzinskyn kanssa.
Muutettuaan Helsinkiin 1920-luvulla Mustonen työskenteli päätoimisesti konttoristina ja kirjanpitäjänä eri yrityksissä, pisimpään – noin 15 vuotta – erään vienti- ja tuontiliikkeen palveluksessa. Näihin aikoihin hän julkaisi kertomuksia eri lehdissä, myöhemmin myös radiohupailuja, elokuvakäsikirjoituksia ja myös yhden kaunokirjallisen teoksen.
Mustosen sanoittajanura lähti liikkeelle sattumalta, kun hän kirjoitti työpaikkansa pikkujoulujuhlaa varten uudet sanat "Oolannin sota" -lauluun ja sai siihen mukaan hämmästyttävän monet yrityksen kaikkiaan 70 työntekijästä. Tämä suoritus teki vaikutuksen Mustosen työtoveriin, joka toimi samaan aikaan tilapäisesti erään tanssiorkesterin pianistina, ja tämä kehotti häntä tekemään käännökset muutamaan brittiläiseen iskelmään. Mustosen ensimmäinen huomiota herättänyt sanoitus oli Eugen Malmsténin vuonna 1935 levyttämä "Heipä hei, vaikka kärryt kaatukoon". Välirauhan aikana Mustonen aloitti yhteistyön Toivo Kärjen kanssa, joulukuussa 1940 levytettiin Eero Väreen laulamana 8 Kärjen-Mustosen kappaletta, mm. valssi "Olit Karjala kaunein maa", tango "On elon retki näin" ja foxtrot "Keinutellen". Mustosen aiemmin iloisiin ja hilpeisiin sanoituksiin tulivat mukaan surumieliset sävyt, elämän koko kirjo. Yhteistyö jatkui intensiivisenä jatkosodan aikana. Kärki oli silloin rintamalla, eikä hän siten päässyt tekemään yhteistyötä Mustosen kanssa samalla tavalla kuin myöhemmin varsinkin Reino Helismaan kanssa pitkissä palavereissä vaan Mustosen "sanat tulivat takaisin rintamalle vastauskirjeissä". Kesäkuussa 1942 Eero Väre lauloi levylle 11 Kärjen-Mustosen kappaletta kuten foxtrotit (joita oli 7) "Maantien laitaa"  ja  "Tuuli tuon kertokoon", valssit (joita oli 3)  "Meripojan motti" ja "Kirje korsusta"  mutta vain yhden tangon, "Muistojen tie". Yhteistyö jatkui maaliskuussa 1944, jolloin Olavi Virta levytti 10 Kärjen-Mustosen kappaletta, joukossa tango "Siks oon mä suruinen"  ja valssi "Auringonnousu Laatokalla". Kärjen sota-aikaisissa mustakantisissa muistikirjoissa oli vielä 4 Mustosen sanoittamaa kappaletta, jotka oli tarkoitus levyttää kesäkuussa 1944, esim. valssi "Valkopurje kuutamossa" ja foxtrot "Onko kuultu kummempaa", mutta ne jäivät tuolloin levyttämättä. 2000-luvulla kaikki nämäkin on saatu levylle.
Sotien jälkeen Mustonen oli Kärjen tärkein sanoittaja. Suurin osa yhteistyön tuloksista oli nyt tangoja kuten "Tule hiljaa" ja "Liljankukka" (1945), "Jos muistelet mua" ja "Ei onnea suurempaa" (1946), "Anna-Liisa" (1947), "Laulava sydän" ja "Toukokuu" (1948), "Katkennut sävel" (1949). Kaikkiaan Kärjen-Mustosen kappaleita levytettiin 55 vuosina 1939-1949. Kärjen myöhempi näkemys Mustosesta oli tällainen: "Teknisesti [sanoitukset] eivät olleet niin ihmeellisiä mutta tunnelma oli tavoitettu." Hän sanoo Mustosesta, että tämä oli "hyvin eloisa ihminen mutta luultavasti onneton".
Luonteeltaan Mustonen on muistettu iloisena ja räiskyvänä persoonana, vaikka hänen viimeisiä vuosiaan varjosti vakava sairaus. Hänen viimeiseksi julkaistuksi sanoituksekseen jäi Kipparikvartetin levyttämä "Heinäsirkka ja unikko" vuodelta 1954.
Mustosen salanimiä olivat muun muassa Vuokko ja Marjaana. Lisäksi hän käytti salanimeä Jouko Kukkonen, joka oli myös oikea henkilö. Toivo Kärjen mukaan nimimerkki on "J. Kukkonen". Asia on epäselvä, joidenkin kappaleiden osalta ei ole varmaa tietoa, kumpi oli todellinen sanoittaja. Ensimmäiset tällä nimellä levytetyt sanoitukset ovat nimittäin heinä-elokuulta 1939, jolloin oikea Jouko Kukkonen olisi ollut vasta 18-vuotias, mikä vaikuttaa epäilyttävältä.
Mustonen kertoi omasta sanoitustyöstään vuonna 1941 seuraavasti: ”Hauskempaa iltatyötä tuskin tiedän! Oikein hekumoitsen kun levittelen eteeni uusia nuotteja. Soitan ne sitten viululla pari kertaa läpi – ja sitten alkaa sanojen nikartelu. Idean teksteihini saan melkein aina sävelestä, ainoastaan Eugen Malmsténin sävellyksiin olen saanut idean häneltä. Toisinaan sanat syntyvät hyvin helposti, toisinaan ne voivat olla suurenkin työn takana. Usein on sattunut, että jo sävelestä kuulen iskelmän nimen – siis pääidean. Yleensä tekstejä tehdessäni koetan pitää pääasiana sitä, että saisin ne syntymään hyvälle kielelle – mikäli siinä onnistun on eri asia. Suomen kieli on taipuisa, sanarikas. Löytyy suunnattomat määrät kauniita sanoja, jotka jo lausuttuna kaiullisesti ovat musiikkia. Jos onnistun tällaisia sanoja käyttelemään sopivissa paikoissa musiikin kanssa, on iloni kaksinkertainen.”
Qaf
thumb|Koraanin monissa suurissa esiintyy nimeltä mainitsematon profeetta, "varoittaja".
Qaf on Koraanin 50. suura. Se sisältää 45 jaetta.
Varoittaja omasta joukosta
Suura alkaa Jaakko Hämeen-Anttilan suomennoksen mukaan seuraavasti:
Mystinen alkukirjain
Alkukirjan Q on niin sanottu "muqatta'at" eli Koraanin mystinen kirjainyhdistelmä. Sellainen esiintyy yhteensä 29 suuran alussa. 900-luvulla Tabari esitteli useita teorioita kirjainten HM tulkinnasta. Hän luettelee seuraavia annettuja selityksiä: kirjaimet eivät liity tosiinsa, vaan viittaavat Jumalan kahteen nimeen; kyseessä on Jumalan esittämä kirous ja yksi hänen nimistään; kyseessä on yksi Koraanin nimistä; ne ovat aakkosten kirjaimia; se on suuran nimi. Tabari itse ratkaisee kirjainten arvoituksen siten, että mystiset kirjaimet ovat toisistaan irrallisia ja tarkoittavat useita eri asioita, niiden joukossa Jumalan kaikki nimet ja hänen ominaisuutensa. Jaakko Hämeen-Anttila puolestaan katsoo, että kirjainten tarkoituksena on vain luoda otollista tunnelmaa Koraanin sanoman vastaanottamiselle.
Christoph Luxenberg on hakenut niiden ratkaisua syyrialais-antiokialaisen kirkon perinteestä. Liturgiseen rukouskirjaan merkittiin lyhenteillä jumalanpalvelustekstien esittämistapa. Lyhenteet viittasivat muun muassa siihen, millä sävelmällä aloituspsalmi kuului laulaa, mikä psalmi oli kyseessä tai oliko mukana vuorolaulua. Kirjaimet voisivat siten olla viittauksia tiettyyn aloituspsalmiin, ja suura itse olisi varhaiskristillinen hartausteksti. Luxenbergin mukaan kirjan Q voi viitata psalmiin ja tulla sanasta "qaddish" (Pyhä Hän on/olkoon).
Muuta
Jakeet 2–5 ovat polemiikkia uskottomia vastaan, 6–18 esittävät Jumalan tunnusmerkkejä luonnossa ja historiassa ja jakeet 19–35 kuvailevat tuomiopäivää. Suura päättyy yleisiin kehotuksiin ylistää Jumalaa. Jakeet 39–40 lausuvat: "ylistä Herrasi kunniaa ennen auringon nousua ja ennen sen laskua, ja yölläkin ylistä Häntä ja vielä kumarrettuasi". Hämeen-Anttilan mukaan tämä osoittaa, että yörukoukset kuuluivat vanhempaan käytäntöön. Vastaavia kehotuksia on suurissa 51, 52 ja 73.
Jeni Packalén
Jeni Packalén (s. 12. huhtikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala on mezzosopraano. Hän aloitti ammattiin tähtäävät lauluopinnot Perheniemen opistossa 2002 ja jatkoi niitä Lahden konservatoriossa 2003–2005. Vuodesta 2005 lähtien hän on opiskellut Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa musiikin koulutusohjelmassa Brita Margareta Brandtin oppilaana. Lisäksi hän on osallistunut professori Irina Gavrilovicin, Colin Hansenin ja Lilli Paasikiven mestarikursseille.
Tammikuussa 2008 Packalén sai Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa naisten sarjan jaetun toisen palkinnon.
Packalénin rooleja oopperoissa ovat olleet
Packalénin laulamiin kirkkomusiikkiteoksiin kuuluvat Giovanni Battista Pergolesin Stabat Mater ja Camille Saint-Saënsin Jouluoratorio.
Friedrich Jeckeln
Friedrich Jeckeln (2. helmikuuta 1895 Hornberg – 3. helmikuuta 1946 Riika) oli SS-kenraali, joka palveli poliisi- ja SS-johtajana Neuvostoliitossa toisen maailmansodan aikana. Jeckeln johti yhtä suurimmista Einsatzgruppeista ja oli vastuussa satojen tuhansien juutalaisten tuhoamisesta.
thumb|left|Friedrich Jeckeln (vas.) syytettynä sotarikoksista. Helmikuussa 1945, ollessaan Waffen-SS-kenraali ja poliisijohtaja, Jeckeln nimitettiin SS-Freiwilligen-Gebirgs-Korpsin komentajaksi ja myös täydennysjoukkojen ja Eteläisen Länsi-Saksan korkeimmaksi poliisi- ja SS-komentajaksi. Sodan jälkeen hän jäi puna-armeijan vangiksi, ja asetettiin oikeuden eteen Riiassa Latviassa. Jeckelnin oikeudenkäynti alkoi 3. helmikuuta 1946, ja hänet teloitettiin samana päivänä.
DSL-keskitin
thumb|[[Siemens (yritys)|Siemensin DSL-keskitin SURPASS hiX 5625]]
DSL-keskitin eli DSLAM on laite, joka erottaa puheliikenteen dataliikenteestä tilaajaliitännässä. Puheliikenne ohjataan edelleen DSL-keskittimestä puhelinkeskukseen. Se yhdistää tilaajaliittymät (esimerkiksi ADSL) operaattorin runkoverkkoon. Yksinkertaisimmillaan DSL-keskittimen toimintaa voidaan verrata kytkimeen, joka muuntaa mediatyypin toiseksi.
Songs About Jane
Songs About Jane on pop rock -yhtye Maroon 5:n debyyttialbumi. Se julkaistiin kesäkuussa 2002 Octone Recordsin ja J Recordsin kautta. Albumi tuli tunnetuksi varsinkin hittisingleistään ”This Love” ja ”She Will Be Loved”.
Songs About Jane ylsi listaykköseksi Britannian lisäksi neljässä muussa maassa. Suomen virallisella listalla sen paras sijoitus oli toinen. Vuoteen 2007 mennessä sitä oli myyty maailmanlaajuisesti yli 10 miljoonaa kappaletta.
Vator
Vator Oy oli suomalainen, vuonna 1938 perustettu venealan tukku- ja vähittäismyyntiin keskittyvä yritys. Aiemmin Vator valmisti veneitä. Yritys oli liikevaihdoltaan Suomen suurin puhtaasti veneitä ja siihen liittyviä tarvikkeita myynyt ketju. Vatorilla oli viisi myymälää Helsingissä, Tampereella ja Turussa. Vatorin pitkäaikaisena toimitusjohtajana 1944–1983 toimi teollisuusneuvos Jussi Nemes.
Metroid Prime Pinball
Metroid Prime Pinball on vuonna 2005 julkaistu Metroid-teemainen flipperipeli Nintendo DS:lle. Metroid Prime Pinball hyödyntää Metroid Primen graafista tyyliä ja tarinallisia elementtejä, ja pelin laudat pohjautuvat Primen kenttiin. Pelin on kehittänyt brittiläinen pelitalo Fuse Games. left|thumb|200px|Metroidien hyökkäys Samuksen kerätessä pisteitä pallomuotoa käyttäen.
Vator
Vator oli alkujaan Helsingin Jollaksessa toiminut puuveneveistämö, ja yritys valmistikin puuveneitä aina 1960-luvun lopulle saakka. 1970-luvulle tultaessa materiaali vaihtui lujitemuoviin, ja vuonna 1974 toiminta siirtyi tilanpuutteen vuoksi Jollaksesta Puumalaan. Vuonna 1986 Vator myi veneentuotantonsa Flipper-konsernille.
Metroid Prime Pinball
Pelaaminen
Peli on radoiltaan pääosin kuin mikä tahansa flipperi. Normaalista flipperistä poiketen esimerkiksi pelaaja voi ampua, radalla voi vaellella vihollisia ja pallo voi hyppiä seiniä pitkin. Pelin tavoitteena on saada 12 Chozojen artefaktia neljältä eri pöydältä, ja saavuttaa pääsy artefaktitemppeliin tuhoamaan loppuvastus Metroid Prime. Pelin pallo on Metroid-pelien sankari Samus Aran.
Vator
Vuonna 2006 Vator esitteli pitkästä aikaa uuden Vator-mallin, Vator 27:n. Se on edeltäjistään poiketen urheilullinen luksusvene.
Vator ajautui konkurssiin kesällä 2009. Se oli Suomen suurin puhtaasti veneitä ja siihen liittyviä tarvikkeita myyvä veneketjumyymälä. Toimitusjohtajata Joel Nemesin mukaan yritys kaatui, kun Mercury-moottoreiden amerikkalainen emoyhtiö Brunswick otti haltuunsa Vatorilla 56 vuotta olleen moottoreiden maahantuontioikeuden. Yhtiö haastoi Brunswickin sopimusrikkomuksesta oikeuteen ja vaati lähes kymmenen miljoonan vahingonkorvauksia. Välimiesoikeus päätti kesäkuussa 2009, että korvauksia ei tule.
Vatorin pääomistaja ja toimitusjohtaja Joel Nemes tuomittiin 2011 puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen kavalluksesta. Hän oli vuosina 2007–2009 myynyt Nordealta vuokraamansa veneet eteenpäin pankille ilmoittamatta, ja vielä myynnin jälkeenkin hän oli tehnyt niistä Nordean kanssa uuden vuorasopimuksen. Yritys oli vakavissa talousvaikeusissa ja ajautui konkurssiin. Kavallus paljastui vasta konkurssin yhteydessä 2009.
GUID
GUID (Globally unique identifier) tietotekniikassa hyödynnetty ainutkertaiseksi tarkoitettu tunnusnumero. GUID on 128-bittinen satunnaisluku, joka esitetään yleensä 32:na heksalukuna yhdysmerkein ryhmiteltynä. Esim. {21EC2020-3AEA-4069-A2DD-08002B30309D}.
Pirttijärvi (Jämsä, Jämsänniemi)
Pirttijärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva kahdentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kaksitoista kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 90 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Pirttijärvi sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Järven pituus on puoli kilometriä ja sen rannat ovat metsäisiä. Järven eteläpuolella sijaitseva Pirttivuori kohoaa yli 160 metriä merenpinnan yläpuolelle, luoteessa sijaitseva Soijonmäki kohoaa 180 metriä mpy. Myös pohjoisessa maasto kohoaa useita kymmeniä metrejä Pirttijärven korkeustason yläpuolelle. Lännessä ja idässä on alavampaa. Ympäristössä on lukuisia järviä: Ahvenrimmi eli Koivulanjärvi lounaassa, Ruuhijärvi koillisessa, Kaitajärvi idässä ja Pieni Kaitajärvi kaakossa. Etäisyys Pirttijärveltä Päijänteelle on kaksi kilometriä.
Pirttijärvi on yleinen vakaveden nimi. Jämsässä on Jämsänniemen Pirttijärven lisäksi Eväjärven Pirttijärvi, Koskenpään Pirttijärvi ja Kavalan Pirttijärvi. Kuhmoisten ja Jämsän rajalla on Pirttijärvi–Riihijärvi.
Ootraus
Ootraus eli puunmukailumaalaus on pinnan käsittelyä kuultomaalaamalla siten, että lopputulos muistuttaa puupintaa. Siinä pintaan maalataan puun syyt ja muut kuviot näkyviin. Ootraus on tyypillistä talonpoikaishuonekalujen valmistuksessa, kun haluttiin männystä valmistetun huonekalun näyttävän esimerkiksi tammelta tai muulta jalopuulta. Ootraus on suurta taitoa vaativaa käsityötä.
Aikoinaan oli myös talosta taloon kiertäviä maalareita, jotka maalasivat koristemaalauksia ja ootrausta huonekaluihin. Köyhillä talonpojilla ei ollut varaa ostaa kalliita esimerkiksi mahonkisia tai pähkinäpuisia huonekaluja, joita he olivat nähneet kartanoissa, mutta maalaamalla niiden pintaa voitiin jäljitellä. Ootraus on kuulto- eli lasuurimaalausta, joka tarkoittaa, että alempi kerros (yleensä sopiva pohjamaalaus) näkyy kuultavasti läpi. Ootrausliemi on yleensä vesipohjainen (esimerkiksi kotikalja, maito tai piimä) tai öljypohjainen (ohennettu vernissa). Eri pigmenteillä saadaan kullekin puulajille sopivia värejä, esimerkiksi kasselinruskea pähkinäpuulle, luonnonterra tammelle ja poltettu terra mahongille. Pohjaväri valitaan yleensä muistuttamaan puun vaaleiden kohtien väriä.
Ootrauksessa työvälineinä näytetään erilaisia siveltimiä, jäykkiä kampoja, taipuvia piiskoja, lastoja ja kangaspaloja. Vesipohjainen ootraus on kestävyydeltään heikko, joten se yleensä suojataan lakalla.
Historia
Vanhimmat tunnetut puunmukailukoristelut ovat yli 4 000 vuotta vanhoja. Pronssikaudelta on löytynyt puukuvioista keramiikkaa, ja monet varhaisimmista esimerkeistä ovat peräisin Egyptistä, maasta jossa kasvaa hyvin vähän puita. Myös egyptiläisistä sarkofageista on löydetty ootrauksen tyyppisiä koristeita. Puunmukailun todellinen suosio alkoi vasta keskiajalla, jolloin ootrausta suosittiin kirkkojen ja linnojen sisustuksissa. Myöhemmin ootrauskoristelu löysi tiensä varakkaisiin porvariskoteihin.
Englannissa puunmukailutaito kehittyi myöhemmin, ja eräs vanhimmista esimerkeistä, noin vuodelta 1600 peräisin oleva tammea jäljittelevä paneeli, on yhä nähtävissä Lontoon Victoria ja Albert -museossa. Yleensä vanhimmat mukailutyöt löytyvät 1600-luvun kirkkojen sisustuselementeistä ja barokkihuonekaluista. Näissä mukailutöissä tuloksena oli useimmiten karkeahkosti jäljitelty syykuviointi tai hyvin vapaasti imitoitu luonteenomainen väri. Huonekaluissa haluttiin jäljitellä hyvin tummia puulajeja, esimerkiksi eebenpuuta. Kirkonpenkkien päädyt ja muut osat ovat monesti ruskehtavia, ja kuvioinnista on välillä vaikea sanoa onko kyseessä puun vai kiven mukailu.
Suomessa käsityöammatin harjoittajat perustivat ammattikiltoja asemansa parantamiseksi; esimerkiksi Turussa 1600-luvun alkupuolella perustetut killat määräsivät mestarikokeen avulla alalle valittavien taidollisen tason. Maalariammattikuntaan pyrkivien kisällien opintomatkat suuntautuivat 1700-luvulla useasti Ruotsiin, joka suurvalta-asemansa takia seurasi Euroopassa vallalla olevia tyylivirtauksia.
Barokin jälkeen puun mukailutekniikan käyttö väheni melkoisesti, mutta sen sijaan kiven jäljittelystä tuli entistä suositumpaa. Ootrauksen teko-ohjeita on Ruotsissa 1700-luvulla painetuissa maalausoppaissa. Sitä mukaa kun siirtomaavaltiot toivat Eurooppaan uusia ja kalliita puulajeja, koristemaalarit opettelivat jäljittelemään niiden syykuviointia. Tällöin ootrattiin tammea ja mahonkia, pähkinäpuuta, palisanteria ja tiikkiä.
Ruotsissa 1800-luku oli jäljittelyjen kukoistusaikaa kertaustyyleineen. Käyttökohteita olivat muun muassa paneloidut seinät, katot, ovet ja listoitukset. Käytetyimpiä malleja olivat vaaleasävyinen vaahtera makuu- ja ruokahuoneissa sekä tummempi mahonki herrainhuoneissa, kirjastoissa, saleissa ja halleissa. Talonpoikaisrakennuksissa käytettiin yksinkertaistettuja maalauskoristeluja, joissa värisävyt olivat lähellä aitoja puun värejä ja kuviointi riippui tekijästä. Ruotsista löydetyssä päiväkirjassa merkintä: ”3 september 1800 – Mahogenemåla 18 stolar till salen”.
Biedermeier-aikana n. 1840–1860 huonekkalut olivat lakattua jalopuuta tai kotimaisista puulajeista valmistetut maalattiin tummiksi, esimerkiksi eebenpuuta muistuttaviksi, ootraamalla. Myös huoneiden ovilevyjen puujäljitelmämaalaus yleistyi. Kirkoissa saatettiin koko kiinteä sisustus ootrata tammea jäljitellen. Joissakin kohteissa tiedetään tehdyn seetripuumaalausta. 1800-luvun puolivälissä Thomas Kershaw ja John Taylor asettivat näytteille paneeleja, joissa oli niin taidokasta puunmukailua, että arvostelijat vaativat todisteita, että kyseessä olivat maalatut jäljitelmät eikä aito puu. Viktorian aikakaudella puunmukailusta tuli erittäin suosittua, ja asiakas voi valita luetteloista esimerkiksi katajan, saarnen, pähkinäpuun, tammen, rautatammen, koivutkoivun, linnunsilmävaahteran, italialaisen pähkinäpuun, oksatammen, mahongin, pikimännyn, juuritammen, palisanterin tai satiinipuun. 1850-luvun jälkeen tulivat käyttöön metallikammat, joilla tehtiin yksinkertaisia syykuvioita, useimmiten ne tehtiin kuitenkin siveltimellä.
Kamman käyttöönoton jälkeen seurasi 20–30 vuoden kausi (1870–1900), jolloin lähes kaikkien uusien suomalaiskirkkojen sisätilojen puuosat ootrattiin vaaleahkon tammen näköisiksi. Tehtiin myös pähkinäpuujäljitelmää. Ovissa kehä ootrattiin suorasyiseksi ja peililevyihin saatettiin tehdä taidokkaita pähkinäpuun juurivisan kuvioita. Visapuun mukailussa kostean maalipinnan kuviointiin käytettiin aikoinaan erilaisten siveltimien ja luonnonpesusienen lisäksi teuraseläinten virtsarakkoja, joita pyöriteltiin yli koko käsiteltävän pinnan. Uusrenessanssia eli 1800-luvun kolmen viimeisen vuosikymmenen aikaa voidaan kutsua koristemaalauksen runsauden kultakaudeksi. Marmorointi ja ootraus kuuluivat lähes aina tämän aikakauden interiöörien maalaukseen. Tammi ja pähkinäpuu olivat suosituimpia puulajeja. Ootrauksen loistoaikoina Ranskassa tehtiin jo ero tavallisten kylämaalarien kömpelöimpien, pelkäksi puunmukailuksi kutsuttujen yritelmien sekä taiteilijoiden tekemien faux bois -puujäljitelmien välillä.
Vuosisadan vaihteen tienoilla tuli huonekaluissa ja ovilevyissä muotiin vaalean visakoivun jäljittely. Rautasängytkin maalattiin usein 1910-luvulla visakoivulta näyttäviksi. Mahongin jäljittely tuli uudelleen muotiin 1920–1930-lukujen tummien tapettien käytön yhteydessä. Tätä ennen mahonkia oli jäljitelty 1800-luvun alkupuolelta lähtien, etupäässä kuitenkin huonekalujen pinnoissa, petsaamalla, sekä ootraustekniikkaa käyttäen. Myös kansanomaisissa huonekaluissa mahonkia jäljittelevä poltetun terran väri oli pitkään valta-asemassa.
Serra da Estrelan alue
thumb|Serra da Estrela Portugalin kartalla Serra da Estrela on samannimisen vuoristoalueen mukaan nimetty Região Centron ala-alue Portugalissa. Se rajoittuu Dão-Lafõesiin, Beira Interior Norteen, Cova da Beiraan ja Pinhal Interior Norteen.
Serra da Estrelan alueen pinta-ala on 872 km² ja väkiluku noin 43 737 (2011 ).
Saint-Brisson
Saint-Brisson on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 37 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista koilliseen.
Maison du Parc on 1800-luvulla rakennettu entinen asuinrakennus. Nykyään se toimii Morvanin luonnonpuiston, Morvanin vastarintaliikemuseon ja Morvanin ekomuseon tiloina. Lisäksi siellä on käsityöläisten toimitiloja. Talon 40 hehtaarin poistossa on lampia, kasvitieteellinen puutarha sekä arboretum.
pienoiskuva|vasen|Dolmen Chevresse Kunnan alueella oleva Chevressen dolmen on todellisuudessa ryhmä eroosion muodostamia graniittilohkareita.
Real Jaén
Real Jaén Club de Fútbol on jalkapalloseura Jaénista Espanjasta. Joukkue pelaa tällä hetkellä Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Nuevo Estadio de la Victorialla, joka on rakennettu vuonna 2001. Real Jaén on perustettu vuonna 1922 ja historiansa aikana se on muun muassa pelannut yhteensä 3 kautta Espanjan pääsarjassa.
Joukkue on pelannut historiansa saatossa 3 kautta Primera Divisiónissa, 15 kautta Segunda Divisiónissa, 23 kautta Segunda División B:ssä ja 24 kautta Tercera Divisiónissa.
Vaasan
Vaasan Oy eli Vaasan on suomalainen leipomoalan yritys, jolla on toimintaa Suomen lisäksi myös Baltian maissa. Yrityksen juuret ulottuvat vuoteen 1849 ja Vaasan on yksi Suomen vanhimmista valtakunnallisista leipomoista.
Vaasanilla on yhteensä 9 leipomoa, joista viisi sijaitsee Suomessa, yksi Virossa, yksi Latviassa ja kaksi Liettuassa. Suomen viisi leipomoa sijaitsevat Kiimingissä, Kotkassa, Kuusankoskella, Vammalassa ja Vantaalla.
Vaasanin tuotevalikoima koostuu tuoreista leivistä ja leipomotuotteista. Tuotemerkkejä ovat Vaasan Suomessa, Leibur Virossa, Hanzas Maiznicas Latviassa ja Vilniaus Duona Liettuassa.
Vuodesta 2015 Vaasan on ollut osa kansainvälistä leipomokonsernia Lantmännen Unibakea. Vuonna 2019 Vaasanin liikevaihto Baltian toiminnot mukaan lukien oli 198 miljoonaa euroa (2020) ja se työllisti yhteensä noin 1 300 henkilöä, joista noin 530 työskentelee Suomessa. (30.6.2021).
Liiketoiminta-alueet
Vaasan valmistaa tuoreita leipiä ja leipomotuotteita. Se toimittaa tuoreita leipomotuotteita Suomessa yhteensä 6 000 vähittäiskauppaan päivittäin. Vaasan-tuotteita Suomen markkinoilla ovat muun muassa Suomen suosituin leipä Vaasan Ruispalat, Vaasan Kauratyynyt, Vaasan Kaurasydän ja Vaasan Kaura 100 %. Sen valikoimiin kuuluvat myös Vaasan hampurilais- ja hot dog -sämpylät sekä muutamat makeat leivonnaiset.
Vaasanista tuli 2015 yrityskaupan seurauksena osa kansainvälistä leipomokonsernia, Lantmännen Unibakea, jolla on toimintaa yli 20 maassa eri puolilla maailmaa. Lantmännen Unibaken kautta Vaasan on osa maanviljelijöiden omistamaa Lantmännen-monialakonsernia, joka on yksi Euroopan suurimpia toimijoita bioenergia-, kone-, maatalous- ja elintarviketoimialalla.
Vaasan Oy valmistaa nykyään vain tuoreita leipomotuotteita, sillä sen leivonnaispakasteliiketoiminta on sulautettu osaksi sen sisaryritystä Lantmännen Unibake Suomea. Näkkileivät ja hapankorput -liiketoiminta puolestaan on yhdistetty osaksi Lantmännen Cerealiaa, jonka tuotevalikoimiin kuuluvat viljapohjaiset tuotteet, kuten jauhot, aamiaishiutaleet, pasta sekä valmisateriat.
Historia
Yrityksen historia alkaa vuodesta 1849, jolloin August Alexander Levón perusti Vaasaan ruisjauhojen jauhamiseen keskittyneen Vaasan Höyrymyllyn. Vuonna 1904 perusti vaasalaisten Schaumanien omaisuudesta vastaava Hanna Schauman Vaasan Höyryleipomon, joka alkoi valmistaa leipomotuotteita.
Vaasan Höyryleipomo muuttui Vaasanmyllyksi vuonna 1981, ja seuraavana vuonna Suomen Sokeri (myöh. Cultor, nyk. Danisco) hankki Vaasanmyllyn omistukseensa. Koko maan kattava leipomoketju Vaasan Leipomot perustettiin vuonna 1990. EQT Scandinavia II -pääomarahasto osti leivontatoimialan Cultorilta vuonna 1998 ja ryhtyi muodostamaan siitä Vaasan & Vaasan -konsernia.
Kansainvälinen pääomasijoittaja Lion Capital osti vuonna 2007 Vaasan & Vaasan -konsernin, jonka nimi muuttui Vaasan-konserniksi vuonna 2009.
Tammikuussa 2015 julkaistiin uutinen, jossa kerrottiin Lantmännenin ostavan Vaasan Groupin sijoitusyhtiö Lion Capitalilta. Kauppa toteutui vuoden 2015 puolivälissä.
Kuutsalo
Kuutsalo (aiemmin ) on saari ja kylä Suomenlahdella Kotkan kaupungissa. Saari sijaitsee kolme kilometriä kaupungin keskustasta Kotkansaarelta kaakkoon. Kuutsalon kylään kuuluu myös useita muita saaria, joista suurin on sen eteläpuolella sijaitseva Kirkonmaan saari.
Kuutsalossa on 27 asukasta ja Rankki-Kirkonmaalla 17 asukasta (31.12.2012).
Maantiede ja asutus
Kuutsalon pinta-ala on seitsemän neliökilometriä ja pituus kuusi kilometriä. Kuutsalon erottaa Tiutisen saaresta Ruotsinsalmi. Kuutsalon pohjoiskärjessä sijaitsee Santaniemi. Asutuksellisesti Kuutsalo on jakautunut Autionkylään, Mullinkylään, Sumarinkylään ja Suurkylään. Vakituisia asukkaita on 27 (31.12.2012) ja kesäasukkaita noin 400. Vakituisia asukkaita Kuutsalossa oli enemmän kuin 400 vielä 1920-luvulla.
Historia
Kustaa Vaasan aikana 1500-luvulla kruunu kiinnostui luotsauksen virallisesta organisoinnista, jolloin Kuutsaloon perustettiin kaksi luotsitilaa. Kuutsalon talot olivat sidottuja kruunun intresseihin myös sotilaallisesti. Luotsilaitoksen maakirjassa 1862 kaikki Kuutsalon seitsemän maakirjatilaa on merkitty luotsitiloiksi. Nämä seitsemän perustilaa olivat Autio, Brunila, Mulli, Piipari, Seppälä, Suutari ja Vanhala, joiden sukumerkit näkyvät Kuutsalo -viirissä.
Kuutsalosta otettiin tammikuussa 1900 Aleksandr Popovin järjestämä Suomen ensimmäinen radioyhteys Suursaareen Admiral Apraksinin pelastustoimia varten. Kuutsalon kansakoulu oli toiminnassa vuosina 1893–1963. Kuutsalo kuului Kymin kuntaan vuoteen 1977 saakka. Saaren perinnettä vaalii 1979 Kuutsalon Saarimajalla perustettu Kuutsalo-Seura ry. Viljo Suutari on kirjoittanut omalaatuisen, Kuutsaloon sijoittuvan historiallisen romaanin Puu ui länteen (1976).
Nähtävyydet
Kuutsalon kappeli on arkkitehti Tuomo Hovin suunnittelema ja se siunattiin käyttöön vuonna 2003. Kappelin alttariristi on peräisin Ruotsinsalmen taistelun aikaisesta laivanhylystä. Aleksandr Popovin ottaman radioyhteyden muistoksi on pystytetty muistolaatta Kuutsalon eteläosassa sijaitsevalle Autionkylänvuorelle. Saarimaja toimii pääosin Kuutsalon juhlien ja tapahtumien järjestyspaikkana.
Yhdistystoiminta
Kuutsaloon perustettiin Kuutsalo-seura vuonna 1979, jonka tarkoituksena on edistää Kuutsalon saariston alueiden ja kylien kehitystä. Seura pyrkii myös herättämään kotiseutuharrastusta. Se on tallentanut saariston historiaa julkaisemalla kolme Kuutsaloa käsittelevää kirjaa. Kuutsalo-seuran puheenjohtajana toimii Matti Sulin. Kuutsalossa toimii lisäksi Kuutsalon osakaskunta ja Kuutsalon Erämiehet -yhdistys.
Nokia Asha 300
Nokia Asha 300 on Nokian valmistama kosketusnäytöllä ja numeronäppäimistöllä varustettu matkapuhelin, joka julkistettiin Nokia World 2011-tapahtumassa lokakuussa 2011. Sen hintaluokka on 80–90 euroa alueesta riippuen.
Pekka Siira
Pekka Siiran vanhemmat olivat Iisak ja Margareta Alasiira ja puoliso Anna Elisabet Matinolli. Siira oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Siira oli molemmilla valtiopäivillä lakivaliokunnan varajäsen ja jälkimmäisillä myös valitsijamiesten varamies. Hän kannatti eduskuntauudistusta sekä ajoi yleistä ja yhtäläistä valtiollista äänioikeutta kaikille suomalaisille. Hän allekirjoitti yhdessä muiden valtiopäivämiesten kanssa myös anomukset muun muassa kansanopistojen valtionavun korottamisesta sekä maamiestalvikoulujen avustamisesta valtiollisilla varoilla. Omana anomuksena hän esitti tutkimuksen toimittamisesta koskien rautatien rakentamista Oulujärveltä Ouluun tai Kempeleeseen. Siira kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Tyrnävän edustajana.
J. H. Erkko
Henkilötietoja
Erkon kuolema herätti huomiota ja hautajaisissa hänen arkkuaan kantoivat Eero Erkko, Juhani Aho, Pekka Halonen, Eino Leino, Oskari Merikanto, E. N. Setälä, K. A. Castrén ja Juho Lallukka. Erkko oli suomalaisuusaatteen kannattaja ja vaikutti tarmokkaasti kansanvalistuksen piirissä tukien nuorisoseurojen, raittiusseurojen ja työväenyhdistysten perustamista ja toimintaa. Hän rakennutti 1902 itselleen Erkkola-nimisen taiteilijakodin Tuusulaan. Talon suunnitteli Pekka Halonen ja se rakennettiin Erkon toivomuksesta lähelle Syvälahden torppaa, jossa Aleksis Kivi oli viettänyt 1872 viimeiset elinkuukautensa veljensä Albert Stenvallin hoidossa. Erkko on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Runokokoelmia
Monet Erkon runoista ovat tunnettuja lauluja, muun muassa Hämeen maakuntalaulu Hämäläisten laulu, Jouluaatto (alkaa sanoin: No onkos tullut kesä) ja Kansalaislaulu (alkaa: Olet maamme armahin Suomenmaa). Erkko oli suomalaisen aforismin uranuurtaja, hän julkaisi tiettävästi ensimmäiset suomenkieliset aforismit vuonna 1899 teoksessaan Runoelmia ja ajatelmia.
Griffen Molino
Griffen Molino (s. 21. tammikuuta 1994 Trenton, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilja, joka pelaa AHL-joukkue Toronto Marliesissa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Utica Cometsissa. Molino on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Molino on monipuolinen ja energinen hyökkääjä, joka kykenee tekemään myös kohtalaisen hyvin pisteitä. Molino ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen ja hänellä on kehitettävää voimassa ja fysiikassa.
Elite Prospects -sivuston mukaan Molino on nopeajalkainen kahden suunnan hyökkääjä, joka voi pelata joko laidassa tai keskellä useimmiten alemmissa ketjuissa. Molino luistelee nopeasti ja hän tekee erinomaisia ratkaisuja kiireellisissäkin tilanteissa. Hän pelaa tasaisia vaihtoja ja Molinolla on hyvät hyökkäyspään vaistot. Hän puolustaa kovaa ja pelaa hyvin laitojen läheisyydessä.
Ura
Molino pelasi Little Caesarsin juniorijoukkueissa, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 Kanadaan CCHL-junioriliigan Brockville Bravesiin. Kesällä 2013 Molinon varasi sekä USHL-joukkue Sioux Falls Stampede 389. pelaajana että NAHL-joukkue Springfield Jr. Blues 88. pelaajana. Hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 Stampedeen, jossa Molino teki USHL:n runkosarjassa tehot 8+31=39. Toukokuussa 2014 seura kauppasi hänet ja saman kesän neljännen kierroksen varausvuoron Muskegon Lumberjacksiin vaihdossa Chaz Switzeriin sekä saman kesän viidennen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin. Kaudella 2014–2015 Molino toimi Lumberjacksin varakapteenina ja oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+46=64. Molino jakoi koko USHL:n pistepörssin neljännen sijan Sioux City Musketeersin Joe Snivelyn ja Youngstown Phantomsin Maksim Letunovin kanssa. Hän eteni joukkueen kanssa aina Clark Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Molinon entinen seura Sioux Falls Stampede otteluvoitoin 3–0.
Kaudeksi 2015–2016 Molino siirtyi Western Michigan Universityn yliopistojoukkueeseen. Hän teki Freshman -vuotenaan tehot 14+11=25, jotka riittivät joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voittoon sekä sisäisen maalipörssin Sheldon Driesin kanssa jaettuun voittoon. Sophomore -vuotenaan 2016–2017 Molino oli WMU:n paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Matt Iacopellin kanssa tehoilla 15+18=33. Yliopistokautensa jälkeen, maaliskuussa 2017 NHL-varaamaton Molino teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän siirtyi heti myös seuran NHL-joukkueen vahvuuteen ja teki NHL-debyyttinsä 31. maaliskuuta 2017 Los Angeles Kingsia vastaan. Molino sai ottelussa jääaikaa 9.33 minuuttia. Hän pelasi kevään aikana Canucksissa viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Canucks lähetti Molinon AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuuteen.
Kaitajärvi (Jämsä, Jämsänniemi)
Kaitajärvi on Jämsän kaakkoisosassa sijaitseva yhdentoista hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kolmetoista kilometriä kaakkoon ja Tampereelta 91 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Kaitajärven pituus lounaasta koilliseen on 700 metriä. Järvi sijaitsee Päijänteeseen työntyvän Jämsänniemen kaakkoisosassa. Rannat mutkittelevat loivasti ja niillä on jonkin verran asutusta ja peltotilkkuja. Järven eteläpuolella sijaitseva Kärmemäki kohoaa 150 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ympäristössä on lukuisia järviä: Pirttijärvi lännessä, Ruuhijärvi pohjoisessa, Kuolemajärvi kaakossa ja vajaan hehtaarin laajuinen Pieni Kaitajärvi (115,7 metriä mpy) lounaassa. Etäisyys Kaitajärveltä Päijänteelle on kaksi kilometriä.
Kaitajärvi kuuluu Nielevän valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Nielevän valuma-alue kattaa Jämsänjoen alueen kaakkoisosan. Kaitajärvi on viidenneksi laajin Nielevän alueen yhdestätoista yli hehtaarin laajuisesta järvestä, Pirttijärven ohella se on valuma-alueen eteläisin vakavesi. Kaitajärveen saapuu laskuoja lounaasta ja siitä lähtee laskuoja pohjoiseen.
Myös Jämsän Rasissa on Kaitajärvi.
Lummennen ja Vesijaon valuma-alue
Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.25) on Kymijoen vesistön (14) Suur-Päijänteen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Vesistön valuma-alue on bifurkaatiovesistö, jonka latvajärvet Lummenne ja Vesijako ovat yhteiset länteen ja itään virtaaville lasku-uomille. Tämä valuma-alue on järvien laskusuuntien itäinen puoli, joka virtaa idässä Päijänteen alueella (14.22) sijaitsevaan Päijänteeseen ja Kymijokena Suomenlahteen Kotkassa. Järvien laskusuuntien läntinen puoli laskee puolestaan Kukkian reitin valuma-alueen vesistöihin (35.78), joka laskee Kokemäenjokena Selkämereen Porissa.
Vesistön sijainti
Lummennen ja Vesijaon valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 265,5 neliökilometriä ja sen järvisyydeksi 6,18 %. Valuma-alueen pituus on noin 25 ja leveys 15 kilometriä. Se sijaitsee Kymijoen vesistöalueen länsireunassa ja sillä on lännessä yhteinen vedenjakaja Kokemäenjoen vesistön (35) Kukkian reitin valuma-alueen kanssa, ja sillä on jopa kolme yhteistä järveä sen kanssa. Järvet ovat Lummenne, Vehkajärvi ja Vesijako. Idässä, pohjoisessa ja etelässä siihen rajoittuu Päijänteen alue (14.22). Valuma-alue sijaitsee pääosin Päijät-Hämeessä Padasjoella, mutta ulottuu pohjoisessa Pirkanmaan Kuhmoisiin asti.
Pääoman kulun ja pituuden määritys
Lummennen ja Vesijaon valuma-alueen pääuoma on käsitteenä kaksijakoinen. Vesistöalueen yläjuoksulla toisiinsa yhteydessä oleva järvikolmikko (Vesijako, Vehkajärvi ja Lummenne) laskee kahta uomaa pitkin Päijänteeseen ja yhtä uomaa Vanajaveteen. Eteläisempää vesireittiä kutsutaan Padasjoen reitiksi. Se alkaa Vesijaosta ja laskee Padasjoen kirkonkylän läpi Kirkkojokena. Pohjoisempi laskujoki on lyhyt Harmoistenjoki, joka alkaa Lummennesta ja laskee pian Myllylahteen ja siellä Päijänteen Harmoistenlahteen.
Harmoistenjoki on Paikkatietoikkunan verkkopalvelun uomarekisterin mukaan 1,7 kilometriä pitkä ja Lummennesta Päijänteeseen oleva reitti on 3,0 kilometriä pitkä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 72,65 neliökilometriä ( tai 99,7 km² ). Reitillä sijaitsevan Myllylahden pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistöalueen jako
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Eteläinen vesireitti (Padasjoen reitti): Pohjoinen vesireitti:
Vesistöalueen maankäyttö
Padasjoen reitin valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 76,0 %, maatalousalueita 4,0 %, kosteikkoja ja soita on 0,5 % ja rakennettuja alueita on 3,8 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 15,6 %.
Harmoistenjoen valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 71,7 %, maatalousalueita 2,5 %, kosteikkoja ja soita on 0,6 % ja rakennettuja alueita on 22,4 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 12,1 %.
Gustaf Adolf Silén
Gustaf Adolf Silén (19. heinäkuuta 1839 Lammi – 1899) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Silénin vanhemmat olivat Gustaf ja Eva Sofia Silén ja puoliso Karolina Silén. Ratsutilallinen Silén oli kunnallismies ja talonpoikaissäädyssä Hollolan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1882. Valtiopäivillä hän esiintyi vain vähän.
Castro (Chile)
Historia
Castro on Chilen kolmanneksi vanhin jatkuvasti asuttuna pysynyt kaupunki. . Chilen väliaikaisena kuvernöörinä toiminut Rodrigo de Quiroga käynnisti vuonna 1567 vävynsä Martin Ruiz de Gamboan johtaman kampanjan Chiloén saaren valloittamiseksi ja siellä asuvien cuncojen rauhoittamisesti, ja samassa yhteydessä perustettiin Castron kaupunki. Perustamisestaan lähtien 12. helmikuuta 1576 vuoteen 1767 saakka Casto oli Chiloén saaren hallinnollinen keskus. Vuonna 1594 Castrossa oli 8000 asukasta, joista suurin osa oli maanviljelijöitä. Hollantilaiset merirosvot uhkasivat kaupunkia useita kertoja 1600-luvun puoleenväliin saakka. Vuonna 1767, Espanjan imperiumin modernisointiin pyrkineiden Bourbonien uudistusten yhteydessä Chiloé erotettiin Chilen kenraali­kapteenikunnasta, johon se oli siihen saakka kuulunut, ja se asetettiin suoraan Perun vara­kuningas­kunnan alaisuuteen. Jotta yhteydenpito Limaan käisi helpommin, saariryhmän pääkaupunki siirrettiin samana vuonna Castrosta Ancudiin. Vielä sen jälkeen kun Chiloé oli liitetty Chilen tasavaltaan, Ancud pysyi saariryhmän pääkaupunkina.
Vuonna 1837 maanjäristys tuhosi Castron, ja vuonna 1907 siellä oli vain 1243 asukasta. Vasta kun rautatieyhteys Ancudiin oli valmistunut, kaupunki alkoi kehittyä nopeammin. Mutta vuonna 1960 maanjäristys ja tsunami saivat aikaan suurta tuhoa: muun muassa rautatieasema, kaupungintalo ja monet puiset palafito-talot tuhoutuivat tai vahingoittuivat pahoin. Vuonna 1960 kaupungissa oli 7000 asukasta. Vasta vuonna 1982 Castrosta tuli jälleen Chiloén saariryhmän pääkaupunki.
Väestö
Vuoden 2002 väestönlaskennan muaan Castron kunnassa, jonka pinta-ala on 427,5 km2, oli 39 366 asukasta, joista 19 325 miestä ja 20 041 naista. Näistä 74 % eli 29 148 henkeä asui kaupunkialueella ja loput 26 % eli 10 218 maaseutumaisella alueella. Vuosien 1992 ja 2002 välisenä aikana alueen väkiluku kasvoi 31,5 % (9 435 henkilöllä).
Hallinto
Kuntana Castro on Chilessä kolmannen tason hallintoalue. Sitä johtaa kaupunginvaltuusto, jota johtaa suoralla vaalilla neljäksi vuodeksi valittu alcade. Vuosina 2012-2016 alcadena toimii Nelson Áquila Serpa, joka edustaa Chilen kristillisdemokraattista puoluetta (PDC).
thumb|250px|left|Värikkäitä [[palafito-taloja Castrossa]] thumb|left|Puinen kappeli Gamboassa thumb|left|Plazuela del Tren -puisto thumb|left|Nuestra Senora de Gracia -kikko Nercónissa Chilen vaali­piiri­jaossa Castro kuuluu 58. vaalipiiriin yhdessä Ancudin, Quemchin, Dalchahuen, Ciraco de Vélezin, Quinchaon, Puqueldónin, Chonchin, Queilénin, Quellónin, Chaiténin, Hualaihuén, Futaleufún ja Palenan kanssa. Vaalipiiriä edustavat Chilen edustajain­huoneessa kristillis­demokraattinen Gabriel Ascencio ja Kansallisen uudistus­puolueen Alejandro Santanassa. Chilen senaatissa Los Lagosin aluetta, johon Castro kuuluu, edustavat sosialistisen puolueen Camilo Escalona Medina ja Kansallisen uudistus­puolueen Carlos Kuschel Silva.
Nähtävyydet
Plaza de Armas on kaupungin keskustori, johon liittyy hyvin hoidettu puisto. Kaupungintalo ja Pyhän Franciscuksen kirkko ovat aina muodostaneet Castron keskuksen. Torin ympärillä on useita kauppoja, pankkeja, baareja ja ravintoloita.
Castron alueellinen museossa (Museo Regional de Castro) on esillä monia Castrossa valmistettuja esineitä sekä kansa­tieteellisiä ja arkeologisia kokoelmia.
Vuonna 1988 perustetussa Chiloén modernin taiteen museossa (Museo de Arte Moderno de Chiloé) on huomattava nykytaiteen kokoelma.
Pieni Plazuela del Tren -niminen puisto on istutettu entisen ratapihan paikalle lähellä satamaa. Siellä on näytteillä veturi ja muita Anchudiin vuosina 1912-1960 johtaneeseen rautatiehen liittyviä kulkuneuvoja ja koneita.
Castroon vuonna 2007 liitetyssä Nercónin kylässä on vuosina 1886-1890 rakennettu kirkko, Nuestra Senora de Gracia, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on rakennettu Nothofagus dombeyi -puusta, ja sen edustalla on hyvin hoidettu puutarha. Castron ja Nercónin välissä sijaitsee pieni kappeli jossa on useita ex-votoja. Se näkyy Nercón-joen ylittävältä sillalta ja sijaitsee lähellä pientä veneveistämöä, jossa veneitä valmistetaan lehtikuusesta.
Liikenneyhteydet
Maitse Castroon pääsee Chilen valtatietä 5 pitkin. Castrosta pääsee päällystettyä tietä pitkin helposti lähes jokaiseen Chiloén kylään. Useimpiin kyliin on myös hyvät linja-autoyhteydet. Linja-autoasema on lähellä kaupungin keskustoria.
Vuodesta 2012 lähtien saarella sijaitsevalle Mocopullin lentoasemalle on lento­yhteydet muualta Chilestä neljä kertaa viikossa.
Castron ja Ancudin välinen rautatieyhteys tuhoutui vuoden 1960 maan­järistyksessä, eikä sitä ole rakennettu uudestaan.
Monacon Grand Prix 1971
Monacon Grand Prix 1971 oli Formula 1 -sarjan historian 200. osakilpailu, joka ajettiin 23. toukokuuta 1971 Monacon radalla. Kilpailu oli kauden kolmas ja sen voitti brittiläinen Jackie Stewart Tyrrell-Fordilla.
ISO 3166-2:JP
ISO 3166-2:JP on ISO 3166-2 standardin osajoukko, joka määrittää geokoodit Japanille. Se käsittää 47 prefektuuria. Ensimmäinen osa on ISO 3166-1:n koodi JP Japania varten, toinen osa on kaksinumeroinen luku.
Edgar Álvarez
Edgar Álvarez (oik. Edgard Anthony Álvarez Reyes, s. 18. tammikuuta 1980 Puerto Cortes, Honduras) on hondurasilainen jalkapalloilija, joka pelaa monipuolisesti oikealla keskikentällä, puolustajana ja hyökkääjänä. Hänet tunnetaan erityisen nopeana juoksijana. Álvarez pelaa tällä hetkellä Serie B:n Livornossa.
Ura
Álvarez pelasi pitkään kotimaassaan Platensen paidassa, josta hän siirtyi uruguaylaiseen Peñaroliin. Joukkue lainasi hänet heti ensimmäisen kauden jälkeen Italiaan Cagliariin ja kaudella 2005–2006 AS Romaan. Menestyksekkään lainakauden jälkeen Roomassa joukkue maksoi 1,5 miljoonaa euroa Peñarolille Álvarezista. Roma kuitenkin lainasi hänet heti Messinaan ja myöhemmin kaudeksi 2007–2008 Livornoon.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2003
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 2003 pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Mestaruuden voitti Malmin Palloseura. Viimeiseksi sijoittunut FC Sport putosi suoraan Ykköseen ja toiseksi viimeinen joukkue FC Honka karsi sarjapaikasta Ykkösen FC Konnun kanssa. FC Honka säilytti SM-sarjapaikkansa.
Sarjanousijat kaudeksi 2003 olivat FC Honka ja KMF. Kauden 2002 jälkeen Atlantis Ladies luopui sarjapaikasta ja tilalle nostettiin FC Sport.
SM-nousukarsinta
FC Honka säilytti paikkansa SM-sarjassa yhteismaalein 3–2
Sudan
thumb|200px Sudanin tasavalta eli Sudan on valtio Keski- ja Pohjois-Afrikassa, Sahelin alueella. Sen pinta-ala on 1,88 miljoonaa neliökilometriä, ja se on siten Afrikan kolmanneksi suurin valtio Algerian ja Kongon demokraattisen tasavallan jälkeen. Ennen Etelä-Sudanin itsenäistymistä Sudan oli pinta-alaltaan Afrikan suurin valtio. Sudanin pohjoisosassa sijaitsevassa toimeenpanovaltaisessa pääkaupungissa Khartumissa asuu noin 2,5 miljoonaa ihmistä (metropolialueella noin 5,3 miljoonaa). Osa lainsäädäntöelimistä toimii Omdurmanissa. Koko maassa asuu lähes 35 miljoonaa ihmistä, joista 96,7 prosenttia on muslimeita. Sudanin rajanaapureita ovat pohjoisessa Egypti, idässä Eritrea sekä Etiopia, etelässä Etelä-Sudan, lounaassa Keski-Afrikan tasavalta, lännessä Tšad ja luoteessa Libya.
Sudan itsenäistyi vuonna 1956. Maa oli siitä lähtien käytännössä koko ajan sisällissodassa 2000-luvulle asti. Ensimmäinen sisällissota alkoi jo ennen itsenäistymistä (1955) ja jatkui vuoteen 1972 asti. Toinen sisällissota alkoi pohjoisen arabien ja etelän ei-arabialaisen väestön välillä vuonna 1983 etelän arabilaistamis- ja islamilaistamisohjelmia vastaan. Etelän suurilla öljyvaroilla oli myös vaikutusta sodan syttymiseen. Noin 1,5 miljoonaa henkeä vaatinut sisällissota päättyi vuonna 2005 solmittuun rauhansopimukseen, ja Etelä-Sudan itsenäistyi heinäkuussa 2011.
Uusi kriisi oli jo alkanut vuonna 2003 lännessä Darfurin alueella, mikä on kiristänyt Sudanin ja Tšadin välejä. YK on luokitellut Darfurin kriisin maailman pahimmaksi humanitaariseksi ongelmaksi. Maan itäosa on jäänyt muiden konfliktien vuoksi huomiotta, minkä vuoksi sielläkin on syntynyt kapinallisliike hallitusta vastaan. The Fund for Peace -järjestön epäonnistuneiden valtioiden luettelossa Sudan sijaitsi vuonna 2009 kolmantena oltuaan vuonna 2008 toisena ja vuonna 2007 listan ensimmäisenä.
Kenraali Omar al-Bashir nousi valtaan sotilasvallankaappauksella vuonna 1989. Hän johti Sudania 30 vuotta, kunnes vuonna 2019 sotilasvallankaappaus syöksi hänet vallasta. Omar al-Bashirin hallinto oli kovaotteinen ja diktatorinen, ja häntä on syytetty kansanmurhasta, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja sotarikoksista.
Sudanin sotilashallinto on taistellut huhtikuusta 2023 alkaen RSF-nimistä puolisotilaallista ryhmittymää vastaan. Valtakamppailu jatkuu yhä.
Suuri osa Sudanista on kuivaa Saharan aavikkoa sekä malariatartunnoista ja nopeasta aavikoitumisesta tunnettua Sahelin aluetta. Maan läpi kulkee maailman toiseksi pisin joki Niili, joka alkaa Keski-Afrikasta Valkoisen-Niilin nimisenä ja johon Khartumissa yhtyy Etiopiasta alkava Sininen-Niili.
Etymologia
Maa-alueena Sudan tarkoittaa Sahelin eteläpuolista Afrikan savannivyöhykettä, joka ulottuu Punaisestamerestä Atlantin valtamereen saakka. Arabit käyttivät alueesta ainakin jo 1100-luvulla nimeä Bilad as-Sudan eli ”Mustien maa”. Eurooppalaiset tutkimusmatkailijat ottivat nimen käyttöön 1700-luvulla. Britit antoivat valloittamansa nykyisen Sudanin valtion alueen nimeksi Angloegyptiläinen Sudan (käytössä vuosina 1899–1955). Nimi lyheni Sudaniksi, kun maa itsenäistyi.