cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Philip Hammond
Philip Anthony Hammond (s. 4. joulukuuta 1955 Epping, Essex) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka toimi David Cameronin hallituksessa ensin liikenne- ja myöhemmin puolustusministerinä. Brexit-kansanäänestyksen jälkeen Hammond oli valtiovarainministerinä 2016–2019. Hammond on Surreyssä sijaitsevan vaalipiirin, Runnymede and Weybridgen edustaja parlamentin alahuoneessa.
Poliittinen ura
Hammond aloitti David Cameronin hallituksessa liikenneministerinä vuonna 2010, ja vuoden 2011 lokakuussa hänet nimitettiin Liam Foxin tilalle puolustusministeriksi. Vuonna 2014 hän nousi ulkoministeriksi. Aiemmin, ennen konservatiivien nousua hallitukseen, Hammond oli toiminut Cameronin varjohallituksessa työ- ja eläkeasioiden varjoministerinä.
Hammond toimi valtiovarainministerinä, kunnes Boris Johnson valittiin konservatiivipuolueen johtoon ja samalla uudeksi pääministeriksi heinäkuussa 2019. Hammond oli jo ennen eronpyyntöään kertonut, että mikäli Johnson tulisi valituksi hän ei voisi hyväksyä tämän ajamaa Britannian sopimuksetonta eroa Euroopan unionista. Myöhemmin syyskuussa Hammond ja 20 muuta alahuoneen jäsentä erotettiin konservatiivipuolueesta näiden äänestettyä Johnsonin hallitusta vastaan sopimuksettoman EU-eron estämisen puolesta.
Kunnan talousarvio
Kunnille on kuntalaissa asetettu velvoite laatia talousarvio. Kuntalain mukaan: Valtuuston on vuoden loppuun mennessä hyväksyttävä kunnalle seuraavaksi kalenterivuodeksi talousarvio sekä taloussuunnitelma kolmeksi tai useammaksi vuodeksi. Talousarviovuosi on taloussuunnitelman ensimmäinen vuosi. Talousarviossa ja -suunnitelmassa hyväksytään kunnan toiminnan ja talouden tavoitteet. Talousarvioon otetaan toiminnan edellyttämät määrärahat ja tuloarviot sekä siinä osoitetaan, miten rahoitustarve katetaan. Kunnan toiminnassa on noudatettava talousarviota.
Kuntaliitto on antanut suosituksen kunnan ja kuntayhtymän talousarvion ja -suunnitelman laatimisesta.
Talousarvio on julkinen asiakirja, jonka kunnat julkaisevat internetsivuillaan. Kuntalaki velvoittaa kunnat tiedottamaan toiminnastaan ja taloudestaan (Kuntalain 29 §).
Talousarvion valmistelu
Kunnan talousarvion valmistelu alkaa yleensä keväällä talousarvioraamin (talousarviokehyksen) määrittelyllä. Raamin määrittelyyn vaikuttavat keskeisesti kolme näkökohtaa:
Talousarvioraami määritellään pääsääntöisesti kunnan toimintaan käytettävissä olevien verotulojen ja valtionosuustulojen perusteella, mutta myös lautakuntien ja toimialojen määrärahatarpeet pyritään siinä mahdollisuuksien mukaan ottamaan huomioon. Myös kunnan talouden tilanne eli ylijäämä tai alijäämä edellisiltä vuosilta vaikuttavat talousarvioraamiin. Talousarvioraamista päättää kaupungin- tai kunnanhallitus.
Kunnan talousarvion sisältö ja rakenne
Kunnan talousarvion sisältö ja rakenne on tavallisesti seuraavan sisällysluettelon mukainen. Kunnan talousarvio muodostuu yleisperusteluista ja talousarviolaskelmien osuudesta. Laskelmaosassa on käyttötalous- ja tuloslaskelmaosa sekä investointi- ja rahoitusosa.
Talousarvion yleisperustelut
Talousarvion yleisperusteluissa esitetään talousarvion yleiset perusteet kansantalouden, kuntatalouden sekä alueellisen ja oman kunnan kehityksen näkökulmista ja konkreettisemmat kunnan strategiaan, verotuloihin, valtionosuuksiin, investointeihin ja kehityshankkeisiin perustuvat talousarvion lähtökohdat. Yleisperusteluissa kuvataan tavallisesti myös kunnan organisaatio ja kuntakonserni sekä talousarvion rakenne ja sitovuustasot ja annetaan talousarvion toteutumisen seurantaa koskevat tiedot.
Käyttötalousosa
Käyttötalousosassa esitetään lautakuntien alaisten toimialojen kuten sosiaali- ja terveystoimen, kasvatus- ja opetustoimen, kulttuuri-, liikunta-, ja nuorisotoimen, ympäristötoimialan jne. toiminnalliset ja taloudelliset tavoitteet. Toimialan talousarvio esitetään laskelmalla, jossa sen käyttötuloista on vähennetty käyttömenot. Toimialojen käyttökatteet ovat huomattavan paljon negatiiviset, koska kunnan talousarviossa verotulot ja valtionosuudet kohdistetaan kuntatason tuloslaskelmaan. Niitä ei kohdisteta toimialoille.
Toimialan toiminnalliset tavoitteet esitetään pääosin tekstimuodossa toiminnan kehittämisen painopistealueina. Myös toiminnan laajuutta ja laatua kuvaavia mittareita käytetään, samoin tasapainoitetun tuloskortin (balanced scorecard) periaatteella asetettuja tavoitteita. Osassa kuntien talousarvioita toimialoille kohdistettavissa olevat poistot ja investointimenot esitetään käyttötalousosassa.
Kunnan taseyksiköiden ja liikelaitosten talousarviolaskelmat esitetään käyttötalousosassa täydellisen tuloslaskelman ja rahoituslaskelman muodossa. Niiden toiminnalliset tavoitteet asetetaan vastaavalla tavalla, kuin toimialoille.
Tuloslaskelma-, investointi- ja rahoitusosa
Talousarvion tuloslaskelma-, investointi- ja rahoituslaskelmaosat laaditaan koko kunnan tasolla. Tuloslaskelman ja rahoituslaskelman kaavoina talousarviossa käytetään samoja kaavoja, kuin tilinpäätöksessä.
Talousarvion sitovuustasot
Osa talousarvion taloudellisista tavoitteista asetetaan sitoviksi kunnanvaltuustoon tai -hallitukseen nähden. Sitovaksi eräksi voidaan määritellä määräraha, tuloarvio tai toimintakate. Toiminnallisia tavoitteita voidaan myös määritellä sitoviksi. Sitovuus merkitsee sitä, että esim. määrärahaa ei voi ylittää ilman kunnanvaltuuston tai -hallituksen päätöstä. Sitovuusmäärittelyt vaihtelevat eri kunnilla.
Talousarvion toteutumisen seuranta
Tilikauden aikana kunnan talousarvion toteutumista seurataan laskelmilla, joissa kirjanpidosta saatavat toteutumaluvut asetetaan talousarviolukujen rinnalle. Talousarvion toteutumista koskevat laskelmat ovat kuntalain edellyttämiä kunnan tilinpäätöslaskelmia. Alla esimerkkilaskelma kunnan tuloslaskelmaosan toteutumisesta. tyhjä|pienoiskuva|499x499px|Kunnan talousarvio ja sen toteutuminen
Catharina Palmér
Catharina Palmér (s. 10. tammikuuta 1963 Karlskrona) on ruotsalainen säveltäjä, urkuri, pianisti ja viulisti. Hän opiskeli säveltämistä Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa ja Indianan yliopistossa. Opettajien joukossa olivat Sven-David Sandström ja Pär Lindgren sekä lisäksi Kööpenhaminassa Per Nørgård. Palmér on keskittynyt muun muassa kuoroteosten säveltämiseen; niitä ovat esittäneet kuorot Ruotsista, Latviasta ja (Länsi-)Saksasta. Runous on toiminut Palmérille merkittävänä innoituksen lähteenä.
Loutti
Loutti on Järvenpään 2. kaupunginosa ja sijaitsee aivan keskustan luoteispuolella. Loutin rakennuskannasta suurin osa on kerrostaloja. Vuoden 2014 lopussa Loutin väkiluku oli 2 982.
Loutissa on kaksi kioskia, pizzeria-ravintola, yksi kauppa, muutama parturi-kampaamo sekä päiväkoti. Loutissa toimii myös Harjulan koulu (ala-aste), joka palvelee Loutin ja Kaakkolan kaupunginosia.
Järvenpään Puistoblues-festivaalin Bluestoimisto toimii Loutin Vuoritiellä.
Kaupunginosan asumistiheys on yksi Järvenpään suurimpia.
Jaakko Elo
Jaakko Oskari Elo (25. heinäkuuta 1925 Kokemäki – 28. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen urologi, kirurgi ja opinalansa historioitsija.
Jaakko Elo syntyi Kokemäellä 25. heinäkuuta 1925, joskin perhe oli asettunut asumaan Helsinkiin jo 1922. Hänen vanhempansa olivat DI ja rakennusyrittäjä Kalle Elo sekä sairaanhoitaja Eva Elo o.s. Saarivirta. Elo palveli talvisodassa Väestönsuojeluesikunnan lähettinä, jatkosodassa viime vaiheessa vänrikkinä ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin reaalilyseosta 1945. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta 1953 ja väitteli tohtoriksi 1960. Elo opiskeli British Councilin stipendiaattina Cambridgen yliopistossa 1948 sekä Ranskan valtion stipendiaattina Neckerin sairaalassa 1966 ja on täydentänyt opintojaan myös muissa ulkomaisissa instituutioissa.
Tieteellinen työ ja praktiikka
Tutkijakoulutuksen Elo sai professori K.O. Renkosen johtamalla Helsingin yliopiston Serobakteriologian laitoksella 1950-luvulla. Hänen tutkimuksensa käsittelivät paitsi mikrobiologiaa myös luonnossa esiintyvissä sienissä olevia ihmisen veriryhmien antigeenejä. Urologiksi valmistuttuaan Elo keskittyi tutkimaan virtsatieinfektioita (UTI). Ensimmäiset työt käsittelivät UTI:n epidemiologiaa, vaikeusastetta ja ns. vesikoureteraalisen refluksin merkitystä UTI:n vaikeusasteeseen. Myöhemmin tutkimukset keskittyivät UTI:n patogeneesin tutkimukseen yhdessä Kansanterveyslaitoksen tutkijoiden kanssa tutkimalla kolibakteerin kiinnittymistä limakalvosoluihin. Näin voitiin mikrobia tutkimalla määritellä kunkin infektion vaikeusaste eli mikrobin virulenssi.
Hän pätevöityi kirurgiksi 1961 ja erikoistui myöhemmin lasten urologiaan, jonka erikoisalueen dosentti hän oli Helsingin yliopistossa 1983–1995. Elo edisti lastenurologiaa merkittävästi ottaen huomioon, että lastenkirurgia ylipäänsäkin on Suomessa eriytynyt vasta 1940-luvulla. Hän työskenteli Auroran sairaalassa 1956–1963 sekä 1965–1988, hoitaen muun muassa osastonylilääkärin tehtäviä. 1963–1965 hän työskenteli Marian sairaalassa. Lisäksi hänellä oli yksityispraktiikka Mehiläisessä 1966–2002.
Elo julkaisi noin 30 tieteellistä artikkelia ja toimitti yhdessä Martti Ala-Oppaan kanssa Suomalaisen Urologiyhdistyksen historiikin Laski laulellen vesiä. Elo perusti Urologia Fennica -aikakauskirjan 1986 ja oli sen ensimmäinen päätoimittaja. Viroista eläkkeelle jäätyään Elo keskittyi urologian historian tutkimukseen. Hän oli vuodesta 2000 lähtien Euroopan Urologijärjestön (EAU) historiakomitean jäsen.
Elo oli sekä Suomen että skandinaavisen urologiyhdistysten kunniajäsen. Tasavallan presidentti myönsi hänelle professorin arvonimen vuonna 2011.
Eemeli Salminen
Eemeli Salminen (7. syyskuuta 1875 Hollola – 8. maaliskuuta 1946 Hollola ) oli suomalainen sanomalehtien perustaja, toimittaja ja päätoimittaja sekä tietokirjailija.
Henkilöhistoria
Eemeli Salmisen vanhemmat olivat talollinen Aadam Aataminpoika ja Lovisa Skruf. Salminen kävi kansakoulun ja Lahden kansanopiston 1893–1894 ja työskenteli puutavara- ja kauppa-alalla 1889–1907. Pohjois-Suomen toimittaja Salminen oli 1908 ja päätoimittaja 1909. Hän perusti Rovaniemen Sanomat -lehden 1909 ja työskenteli sen päätoimittajana 1910. Heinolan Sanomat -lehden toimittaja Salminen oli 1911–1912 ja perustamansa Riihimäen Sanomat -lehden päätoimittaja 1914–1919. Kokkola-lehden toimittaja ja taloudenhoitaja Salminen oli 1923–1924, mitä ennen hän työskenteli Etelä-Hämeen toimittajana ja päätoimittajana. Viimeksi Salminen oli Itä-Hämeen avustaja.
Chirutha
Chirutha on vuonna 2007 ilmestynyt, Puri Jagannadhin käsikirjoittama ja ohjaama telugunkielinen toimintaelokuva, jonka pääosia esittävät Ram Charan, Neha Sharma, Prakash Raj ja Ashish Vidyarthi. Elokuvan on tuottanut C. Ashwini Dutt. Chirutha oli megatähti Chiranjeevin pojan Ram Charanin ensimmäinen elokuva, ja Ram Charan voittikin Chiruthasta parhaan miestulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon.
Juoni
Charanilla on hurja lapsuus: eräänä päivänä Mattu Bhai (Ashish Vidyarthi) ystävineen murtautuu hänen kotiinsa ja tappaa hänen isänsä (Surya) aiempien riitojen takia. Myös Charanin äiti (Pragathi) haavoittuu vakavasti kahakassa, eivätkä rahat riitä äidin hoitamiseen. Samaan aikaan paikallisella mafiapomolla on murheita, kun hänen poikansa on syytettynä murhasta. Charan saa tilaisuuden pelastaa äitinsä, kun mafiapomo lupaa maksaa tämän hoitokustannukset, jos Charan suostuu istumaan vankilassa kahdentoista vuoden tuomion mafiapomon pojan puolesta.
Kaksitoista vuotta myöhemmin Charan (Ram Charan) vapautuu vankilasta ja saa selville äitinsä kuolleen. Charan aikoo kostaa Mattu Bhaille vanhempiensa kuoleman ja rakastuu siinä sivussa Sanjana-nimiseen tyttöön (Neha Sharma).
Barry Newman
Barry Foster Newman (7. marraskuuta 1930 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat – 11. toukokuuta 2023 ) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Newman tunnettiin muun muassa roolistaan vuoden 1971 elokuvassa Nasta laudassa.
Aatteellinen tahtopolitiikka
Aatteellisella tahtopolitiikalla tarkoitetaan keskustalaisten tiukkaa kiinnipitämistä omista tavoitteista ja näkemyksistä hallituspolitiikassa eli Keskustapuolueen korkean profiilin politiikkaa 1980-luvulla. Aatteellisella tahtopolitiikalla tähdättiin nousuun Suomen suurimmaksi puolueeksi, irtautumiseen apupuolueen asemasta ja sosiaalidemokraattien täysimittaiseen haastamiseen.
Aikakautena Keskustapuolueen puheenjohtajana toimineen Paavo Väyrysen tavoiteasettelussa korkea profiili merkitsi kaikenkattavaa ideologisuutta, sen tarkoituksellista terävöittämistä ja rajankäyntiä sosiaalidemokraatteihin ja myös kokoomukseen päin.
Cento Vergilianus de laudibus Christi
Cento Vergilianus de laudibus Christi (”Vergiliaaninen cento Kristuksen ylistykseksi”) on Faltonia Betitia Proban 300-luvulla muotoilema kristillinen cento-runo, joka on tehty Vergiliukselta lainatuista ja uudelleenjärjestetyistä säkeistä. Se on varhaisin tunnettu naispuolisen kristillisen kirjailijan taiteellinen teos ja varhaisimpia latinankielisiä kristillisiä runoja.
Historia
Faltonia Betitia Proba eli noin vuosina 306/315–353/366. Hänen runonsa edusti myöhäisantiikin aikana suosittua cento-runon lajityyppiä. Tällaiset runot muodostettiin lainaamalla kokonaisia säkeitä, säkeiden osia ja sanontoja varhaisemmista teoksista, yleensä eeppisestä runoudesta. Nykyisin kyseisen kaltaisia runoja ei ole aina arvostettu kovin paljon, ja ne on usein nähty mekaanisena kopiointina. Antiikin aikana tyyppi oli kuitenkin varsin arvostettu, ja centojen muodostaminen vaati paljon taitoa ja oppineisuutta. Myös niiden lukijalta vaadittiin oppineisuutta ja lähteenä olleen epiikan tuntemusta, jotta tämä osasi arvostaa lopputulosta.
pienoiskuva|vasen|upright=0.94|Faltonia Betitia Proba. Kuvitusta [[Giovanni Boccaccion teoksen De mulieribus claris käsikirjoituksesta, 1400-luku.]] Teoksen syntyä on selitetty sillä, että keisari Julianus kielsi vuonna 362 kristittyjä opettamasta klassista kirjallisuutta. Koska klassinen kirjallisuus oli opetuksen ja kaiken sivistyksen pohja, kristittyjen tuli keksiä uusia tapoja opettaa sitä lapsille, ilman että nämä altistuisivat pakanallisille aiheille. Tämän vuoksi Proba ja monet muut halusivat ”kristillistää” Vergiliuksen runouden. Proba laati teoksen mahdollisesti omien poikiensa kasvatusta varten.
Muita vastaavia varhaisia kristillisiä centoja olivat muun muassa Pomponiuksen Versus ad gratiam Domini (n. 322–370), Vettius Agorius Basilius Mavortiuksen De ecclesia (400/500-luku) sekä tuntemattoman kirjailijan De verbi incarnatione.
Proban teos ei saanut alun perin pelkästään kiitosta. Hieronymus torjui sen, ja paavi Gelasius I julisti sen apokryfiseksi. Runoa luettiin kuitenkin paljon myöhäisantiikin ja varhaiskeskiajan aikana. Sitä käytettiin sekä Länsi- että Itä-Roomassa. Lännessä sitä käytettiin muun muassa oppikirjana, jonka avulla lapsille opetettiin yhtä aikaa klassista latinaa ja kristillisiä kertomuksia. Renessanssiajalla Giovanni Boccaccio ylisti Probaa teoksessaan De mulieribus claris (Kuuluisia naisia). Runo painettiin jo vuonna 1472, mikä tekee siitä todennäköisesti ensimmäisen naispuolisen kirjailijan painetun teoksen.
Sisältö
Proban runoelma käsittää 694 säettä. Se koostuu kokonaan Vergiliukselta lainatuista säkeistä. Ne ovat peräisin Aeneis-eepoksesta sekä Bucolicasta ja Georgicasta.
Runon alku kuvaa luomista hyödyntäen Vergiliuksen kuvausta kulta-ajasta. Tämän jälkeen kerrotaan Jeesuksen syntymästä, opetuksista ja ihmeteoista. Jeesus näyttäytyy Aineiaan kaltaisena sankarina. Hän on komea ja miehuullinen lainsäätäjä ja rauhantuoja, joka opettaa roomalaisia hyveitä. Ristillä kuollessaan hän uhkaa surmaajiaan näitä kerran kohtaavalla kostolla.
Esimerkki
Katkelma ristiinnaulitsemisen kuvauksesta (säkeet 607–613), jossa on käytetty Aeneiksen ja Georgican säkeitä ja niiden osia; vapaa suomennos on koottu soveltaen Päivö ja Teivas Oksalan sekä Alpo Rönnyn vastaavien kohtien suomennoksia:
Tuhkasapelikolibri
Tuhkasapelikolibri (Campylopterus villaviscensio) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää Kolumbian eteläosan, Ecuadorin itäosan ja Perun koillisosan. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Ecuadorin Naposta vuonna 1851.
Nikobaarienlintuhaukka
Nikobaarienlintuhaukka (Accipiter butleri) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Nikobaareilla Bengalin lahdella Intiassa. Varmuudella se tunnetaan Car Nicobarilta ja Katchalilta, mutta kun saaret tunnetaan huonosti, sitä saattaa esiintyä muillakin saarilla. Tuoreita lukuja sen määrästä ei ole, eikä populaation suuruudesta siten ole arvioita.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät.
Nimialalajia on havaittu Car Nicobarilla saariston pohjoisosassa, A. b. obsoletusta Katchalin ja Camortan saarilla saariston keskiosassa.
Koko ja ulkonäkö
Sen pituus on 30 cm. Aikuinen koiras on päältä tummanharmaa, käsisulat ovat tummat, alapuoli on vaalea, rinnassa on punaruskeaa, kyljessä raidoitusta. Naaraat ja poikaset ovat punaruskeita, yläpyrstössä 3–5 tummaa raitaa.
Alalajit
Sillä on kaksi alalajia:
José Raúl Capablanca
José Raúl Capablanca (19. marraskuuta 1888 Havanna, Kuuba – 8. maaliskuuta 1942 New York, Yhdysvallat) oli kuubalainen shakinpelaaja ja shakin kolmas maailmanmestari. Hän voitti mestaruuden vuonna 1921 ottelussa Emanuel Laskeria vastaan ja menetti sen vuonna 1927 Aleksandr Alehinille.
Capablanca oli lapsinero ja oppi shakin jo neljävuotiaana. Urallaan hän voitti suurimman osan turnauksistaan. Hänellä on positiiviset tilastot kaikkia vahvoja pelaajia vastaan Paul Keresiä lukuun ottamatta. Monet pitävät Capablancaa yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Capablanca hävisi koko aikuisurallaan vain 37 vakavaa peliä ja hänellä oli noin kahdeksan vuoden tappioton putki vuosina 1916–1924. Normaalin shakin lisäksi Capablanca oli erityisen vahva pika- ja simultaanipeleissä.
Capablanca toimi myös kuubalaisena diplomaattina Euroopan eri maissa. Hän oli kahdesti naimisissa ja sai ensimmäisestä avioliitostaan kaksi lasta, tyttären ja pojan. Capablanca kuoli aivoverenvuotoon seuratessaan pelejä Manhattanin Shakkiklubilla 53-vuotiaana.
Perhe ja lapsuus
12-vuotiaana Capablanca kohtasi Juan Corzon, Kuuban parhaan pelaajan, epävirallisessa ottelussa. Voittoon vaadittiin neljä voitettua peliä. Capablanca oli ottelua ennen opiskellut ahkerasti loppupeliasemia ystävänsä lahjoittaman shakkikirjan avulla. Capablanca itse sanoi, että hänen vastustajallaan on selvä etulyöntiasema ottelussa, etenkin avausteorian tuntemuksessa. Corzo voittikin kaksi ensimmäistä peliä helposti. Kolmaskin peli olisi ollut Corzon voitto, mutta Capablanca osasi loppupelit hyvin ja sai Corzon virheiden takia tasapelin. Seuraava peli oli ottelun käännekohta, sillä Capablanca voitti hyödyntäen jälleen hyvää loppupeliosaamistaan. Kolme seuraavaa peliä päättyi tasan, minkä jälkeen Capablanca voitti kahdeksannen ja yhdeksännen pelin. Seurasi tasapeli, minkä jälkeen Capablanca ratkaisi otteluvoiton hienolla kuningattaren uhrauksella. Peli on yksi Capablancan huomattavimmista. Otteluvoitto saattoi vaikuttaa upealta, mutta muutamaa kuukautta myöhemmin pelatussa Kuuban mestaruusturnauksessa Capablanca hävisi molemmat pelinsä turnauksen voittaneelle Corzolle ja jäi vasta neljänneksi.
Varhainen ura
Vuonna 1904 Capablanca muutti Yhdysvaltoihin oppiakseen englantia sekä opiskellakseen Columbian yliopistossa. Loppuvuodesta 1905 Capablanca kävi New Yorkissa ja sen kuuluisalla Manhattanin shakkiklubilla. Hän alkoi käydä klubilla säännöllisesti pelaamassa, ja vuoden kuluttua hän oli yksi klubin parhaista pelaajista. Erityistä taitoa Capablanca osoitti pikapeleissä. Hän muun muassa voitti 32 pelaajan pikapeliturnauksen, johon osallistui myös maailmanmestari Emanuel Lasker. Vuonna 1906 Capablanca pääsi myös yliopistoon opiskelemaan kemiantekniikkaa.
Capablanca herätti huomiota simultaanitaidoillaan. Tämän ansiosta American Chess Bulletin -lehti sponsoroi Capablancalle koko maan laajan simultaanikiertueen. Kiertue alkoi 12. tammikuuta 1909 ja Capablanca teki useita maailmanennätyksiä sen aikana. Hän muun muassa voitti ensimmäiset 132 peliään. Kaksi kuukautta kestäneen kiertueen aikana Capablanca pelasi 27:ssä kaupungissa 602 peliä, joista hän saavutti yhteensä 96,4 prosentin tuloksen.
Capablancan simultaanimenestys herätti paljon huomiota, minkä seurauksena järjestettiin näytösottelu hänen ja Pohjois-Amerikan parhaana pidetyn pelaajan, Frank Marshallin välille. Pelit alkoivat 19. huhtikuuta 1909. Voittoon vaadittiin kahdeksan pelivoittoa. Marshall oli ottelun selvä ennakkosuosikki, mutta kaikkien yllätykseksi Capablanca voittikin ottelun tuloksella kahdeksan voittoa, yksi tappio ja neljätoista tasapeliä.
Ottelun jälkeen Capablanca piti lomaa ja vieraili kotimaassaan Kuubassa perheensä luona. Tämän jälkeen hän jatkoi uudelle simultaanikiertueelle Pohjois-Amerikkaan. Kiertueen aikana Capablanca saavutti yhteensä 469 voittoa, 17 tappiota ja 23 tasapeliä (94,4 %). Vuoden 1910 helmikuussa Capablanca osallistui New Yorkin osavaltion shakkimestaruuskilpailuihin, jotka hän voitti ennen toiseksi tullutta Marshallia. Kesällä Capablanca kutsuttiin Hampurissa pidettyyn kansainväliseen turnaukseen. Hän hyväksyi kutsun, mutta joutui jäämään lopulta pois turnauksesta sairastumisen takia. Talvella Capablanca teki kolmannen simultaanikiertueen. Tällä kertaa hän voitti 234 peliä, hävisi 19 ja 33 päättyi tasan (87,6 %). Heti kiertueen jälkeen Capablanca osallistui New Yorkin turnaukseen, jossa hän ylsi heikon alun jälkeen toiselle sijalle.
19. helmikuuta 1911 San Sebastiánissa, espanjalaisessa kylpyläkaupungissa, toimiva Gran Casino järjesti kansainvälisen turnauksen, johon oli kutsuttu vain shakkimestareita, jotka olivat saavuttaneet vähintään kaksi kertaa kolmannen sijan kansainvälisissä turnauksissa. Ainoana poikkeuksena oli Capablanca. Käytännössä kaikki sen ajan parhaat pelaajat osallistuivat turnaukseen Laskeria lukuun ottamatta. Etenkin Ossip Bernstein ja Aron Nimzowitsch vastustivat Capablancan osallistumista, sillä hän ei ollut osoittanut vahvuuttaan kansainvälisissä turnauksissa. Capablanca kuitenkin yllätti voittamalla heidät molemmat ja samalla koko turnauksen puolen pisteen erolla jaetulle toiselle sijalle tulleisiin Akiba Rubinsteiniin ja Milan Vidmariin. Capablanca sai myös ensimmäisen kierroksen pelistään Bernsteinia vastaan turnauksen ensimmäisen kauneuspalkinnon.
Kuubalaisen maine kasvaa
Capablancan menestys turnauksessa toi hänelle useita turnauskutsuja ympäri maailmaa. Pidettyään muutaman päivän loman Espanjassa Capablanca teki pienen simultaanikiertueen. Hän pelasi Pariisissa, Frankfurtissa, Nürnbergissä, Münchenissä, Berliinissä, Hampurissa ja Kölnissä yhteensä 286 peliä voittaen 234, häviten 19 ja pelaten tasan 33. Tämän jälkeen Capablanca suuntasi Argentiinan shakkiklubin vieraaksi Buenos Airesiin. Hän pelasi siellä kahden kuukauden ajan voittaen kaikki paitsi yhden ottelun. Vuoden 1911 syyskuussa Capablanca aloitti taas uuden simultaanikiertueen Euroopassa. Koska hänelle esitettiin niin paljon esiintymiskutsuja, hän korotti palkkioitaan ennenkuulumattoman korkeiksi, yleensä vielä menestyksekkäästi. Parhaiten Capablancalle pani kampoihin Lontoon shakkiklubi, joka saavutti häntä vastaan 9 voittoa, 3 tasapeliä ja 16 tappiota. Vuonna 1912 Capablanca teki laajan simultaanikiertueen Yhdysvalloissa ja pelasi seuraavana vuonna kolmesti pienessä turnauksessa. Tammi-helmikuussa hän voitti New Yorkin turnauksen tuloksella 11/13, puoli pistettä Marshallia edellä. Huhtikuussa hän sijoittui Marshallin jälkeen toiseksi Havannan turnauksessa. Heinä-elokuussa Capablanca sijoittui ensimmäiseksi voitettuaan kaikki pelinsä New Yorkissa järjestetyssä turnauksessa.
Syyskuussa Capablanca sai töitä Kuuban ulkoministeriöstä. Hänen työnkuvaansa kuului vierailu Euroopan pääkaupungeissa ja Kuuban tekeminen tunnetuksi shakin avulla.
Lokakuussa Capablanca aloitti taas uuden simultaanikiertueen Euroopan ympäri. Helmikuussa hän vieraili Suomen suuriruhtinaskunnassa. Hän antoi kaksi esitystä Helsingissä ja yhden Viipurissa. Suomen vierailu oli osa laajaa Venäjän-kiertuetta. Simultaanipelien lisäksi Capablanca pelasi useita näytösotteluita ympäri Eurooppaa. Hän saavutti yhteensä 19 voittoa, yhden tappion ja neljä tasapeliä voittaen Jacques Miesesis ja Richard Teichmannin 2–0. Joulukuussa Capablanca pelasi kolme kaksi peliä käsittävää ottelua Pietarissa. Häntä vastaan asettuivat Aleksandr Alehin, Jevgeni Znosko-Borovski ja Fyodor Duz-Khotimirsky. Ainoastaan Znosko-Borovski sai voitettua yhden pelin kuubalaista vastaan Capablancan voittaessa kaikki muut pelinsä. Capablanca jatkoi esiintymisiään Riiassa, jossa hän pelasi näytöspelin Aron Nimzowitschin kanssa. Capablanca vieraili vielä Moskovassa ja Wienissä pelaten muun muassa Richard Rétiä ja Saviely Tartakoweria vastaan ja palasi vuoden 1914 huhtikuussa Pietariin. Hänet oli nimitetty sinne Kuuban varakonsuliksi.
Pietarissa Capablanca pääsi osallistumaan vahvaan kansainväliseen turnaukseen, joka järjestettiin Pietarin shakkiseuran 10-vuotisjuhlan kunniaksi. Turnaukseen osallistui 11 vahvaa pelaajaa, joihin kuuluivat muun muassa Alehin, Blackburne, Capablanca, Rubinstein, Tarrasch sekä maailmanmestari Lasker. Ensin pelattaisiin yksinkertainen alkukilpailu, jonka viisi parasta jatkaisi kaksinkertaiseen finaaliin. Kaikki pisteet laskettaisiin yhteen voittajaa selvitettäessä. Alkukilpailun jälkeen tilanne oli Capablanca 8, Lasker ja Tarrasch 6½, Alehin ja Marshall 6. Lasker kuitenkin otti huiman loppukirin ja voitti turnauksen puolen pisteen erolla Capablancaan. Turnauksen loppujuhlassa Nikolai II julisti kaikki viisi finaaliin päässyttä pelaajaa "shakin suurmestareiksi".
Ensimmäinen maailmansota
Vuoden 1914 heinäkuussa Capablanca lähti Pietarista aikeenaan matkustaa Etelä-Amerikkaan. Hän matkusti Berliinin ja Pariisin kautta. Berliinissä hän otteli pikapeliottelun Emanuel Laskerin kanssa tuloksella 6½–3½. Hän lähti Cherbourg-Octevillestä höyrylaivalla Atlantin yli. Ensimmäinen maailmansota syttyi Capablancan ollessa matkalla. Capablanca oleskeli muutaman kuukauden Buenos Airesissa pelaten simultaaneja ja näytösotteluita. Sodan takia matkustaminen ei ollut helppoa, mutta Capablanca järjesti suhteillaan itselleen paikan Yhdysvaltoihin lähtevällä rahtilaivalla. Hän saapui vuoden 1915 tammikuussa Philadelphiaan, josta hän jatkoi matkaansa New Yorkiin. Capablanca osallistui New Yorkissa kaksinkertaisena pelattuun turnaukseen, jonka hän voitti pisteen erolla Marshalliin. Seuraavan vuoden alussa Capablanca otti osaa Isaac L. Ricen muistoturnaukseen New Yorkissa. Hän voitti turnauksen kolmen pisteen erolla toiseksi tulleeseen ja sai pelistään Schröderiä vastaan kauneuspalkinnon.
Capablanca piti lomaa turnauksista, kunnes osallistui Manhattanin shakkiklubin järjestämään turnaukseen New Yorkissa vuonna 1918. Ensimmäisellä kierroksella Capablanca sai vastaansa Marshallin, joka oli valmistellut mustilla useamman vuoden ajan espanjalaiseen peliin uutuutta, joka kantaa nykyään nimeä Marshallin gambiitti. Marshall uhrasi kahdeksannessa siirrossaan d-sotilaansa aloitteeseen ja sai lupaavan hyökkäyksen aikaan. Capablanca pystyi kuitenkin torjumaan Marshallin hyökkäykset ja voitti lopulta pelin. Peliä on kutsuttu yhdeksi maailman kauneimmista shakkipeleistä. British Chess Magazine -lehden lukijat äänestivät pelin yhdeksi 1900-luvun alun parhaista peleistä, ja sitä on analysoitu sadoissa shakkikirjoissa. Capablanca pelasi turnauksessa myös toisen merkittävän pelin, josta hän sai turnauksen toisen kauneuspalkinnon. Capablanca voitti turnauksen lopulta 10½/11 Boris Kostićin ollessa toinen tuloksella 9/11.
Maailmanmestariksi
Capablancan ja Kostićin välille järjestettiin ottelu Havannaan. Se alkoi 25. maaliskuuta 1919 ja voittajaksi oli tarkoitus julistaa ensimmäisenä kahdeksan voittoa saavuttanut. Capablanca kuitenkin voitti suoraan viisi ensimmäistä peliä, minkä jälkeen Kostić luovutti ottelun.
Elokuussa järjestettiin Hastingsissa, Englannissa kansainvälinen shakkiturnaus, jolla oli tarkoitus juhlia liittoutuneiden voittoa maailmansodassa. Hävinneiden valtioiden pelaajia ei ollut kutsuttu turnaukseen, mikä laski turnauksen tasoa. Capablanca voitti turnauksen pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Kostićiin. Capablanca jäi Britanniaan loppuvuodeksi ja antoi simultaaninäytöksiä pelaten muun muassa Westminsterin palatsissa parlamentin jäseniä vastaan.
Capablanca oli haastanut Laskerin maailmanmestaruusotteluun ensimmäistä kertaa jo vuonna 1911. Lasker oli tavallaan hyväksynyt haasteen, mutta asetti yhteensä 17 ehtoa, joihin kuului tärkeimpänä se, että haastajan piti voittaa ottelu vähintään kahdella pisteellä, jotta hän olisi voittanut mestaruuden. Capablanca piti ehtoja siksi epäreiluina, eikä suostunut pelaamaan. Pelaajat riitaantuivat, eivätkä olleet enää puheväleissä. Vuoden 1919 marraskuussa Hollannin Shakkiliitto tiedusteli Capablancan halukkuutta otteluun Laskerin kanssa. Pitkien neuvottelujen jälkeen elokuussa 1920 saatiin sopimus valmiiksi. Lasker ehti yhdessä vaiheessa jo luopua mestaruudestaan ilman ottelua, mutta Capablanca halusi oikean ottelun. Ottelu alkaisi Havannassa 1. tammikuuta 1921. Ottelupalkkio oli 20 000 dollaria, joista 11 000 menisi Laskerille joka tapauksessa. Voittoon vaadittiin kahdeksan voittoa tai pistejohto 24. pelin jälkeen.
Ottelu pidettiin lopulta 1921 maaliskuun puolivälissä. Lasker ei kuitenkaan valmistautunut otteluun kunnolla, vaan piti sitä välttämättömänä tapahtumana, jonka lopuksi kuubalainen nousisi maailmanmestariksi. Ottelusta Lasker sanoi myöhemmin seuraavasti:
Maailmanmestari
Kuuba lahjoitti Capablancalle huvilan Havannasta ja diplomaatinviran loppuelämäksi onnitellakseen tätä maailmanmestaruudesta. Capablanca ei pelannut enää loppuvuonna 1921, mutta meni naimisiin rikkaan Gloria Simoni Betancourtin kanssa. He saivat kaksi lasta: José Raúlin vuonna 1923 ja Glorian vuonna 1925. Capablancat kuitenkin erosivat oltuaan 16 vuotta naimisissa.
Vuonna 1922 Capablanca matkusti Yhdysvaltoihin ja antoi Clevelandissa simultaaniesityksen 103 vastustajaa vastaan. Hän voitti kaikki paitsi yhden pelin, joka päättyi tasan. Hän käytti simultaania pelatessaan alle kymmenen sekuntia yhteen siirtoon ja kaikki pelit olivat ohi seitsemässä tunnissa.
Capablancan ensimmäinen merkittävä turnaus maailmanmestarina oli Lontoon vuoden 1922 kansainvälinen turnaus. Turnaukseen osallistui Capablancan lisäksi viisitoista vahvaa mestaria, joihin kuuluivat muun muassa Milan Vidmar, Akiba Rubinstein, Aleksandr Alehin, Efim Bogoljubov, Saviely Tartakower, Géza Maróczy ja Richard Réti. Maailmanmestari voitti kuusi ensimmäistä peliään ja koko turnauksen tuloksella 13/15 puolentoista pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Alehiniin.
Lontoon turnauksen jälkeen Capablanca kutsui turnauksessa pelanneet johtavat suurmestarit kokoukseen. Kokouksessa keskusteltiin maailmanmestaruusotteluiden säännöistä ja lopuksi Capablanca, Alehin, Bogoljubov, Réti, Rubinstein, Tartakower ja Vidmar allekirjoittivat sopimuksen, joka nykyään tunnetaan nimellä "Lontoon säännöt". Lontoon sääntöjen mukaan maailmanmestarin piti vastata merkittävän mestarin haasteeseen vuoden sisällä ja otella mestaruudestaan tai hän menettäisi tittelinsä. Haastajan taas tuli kerätä 10 000 dollarin summa, josta hallitseva mestari sai joka tapauksessa yli puolet. Maailmanmestaruusottelu päättyisi, kun toinen osapuoli voittaisi kuudennen pelinsä. Pelinopeudeksi sovittiin 40 siirtoa kahdessa ja puolessa tunnissa ja päivän aikana pelattaisiin korkeintaan viisi tuntia. Sääntöjen tarkoitus oli välttyä kiistoilta maailmanmestaruusotteluissa, mutta Capablanca halusi niiden avulla myös varmistella omaa mestaruuttaan.
Capablanca jatkoi pelaamista, mutta paljon harvemmin kuin ennen maailmanmestaruuttaan. Vuonna 1924 hän osallistui New Yorkissa pidettyyn vahvaan turnaukseen, jossa olivat myös Alehin, Bogoljubov, Janowski, Marshall, Maroczy, Réti, Tartakower, Yates, Emanuel ja Edward Lasker. Samassa turnauksessa sai alkunsa myös Sokolskin avaus. Viidennellä kierroksella Capablanca koki ensimmäisen tappionsa kahdeksaan vuoteen hävitessään Rétille. Capablancan esitys turnauksessa olikin hieman heikko, sillä hän jäi toiselle sijalle, puolentoista pisteen päähän turnauksen voittaneesta Emanuel Laskerista.
Marraskuussa 1925 Moskovaan järjestettiin ensimmäinen Neuvostoliiton kansainvälinen shakkiturnaus, johon osallistui myös huomattavia pelaajia. Capablanca sijoittui turnauksessa kolmanneksi pisteillä 13½/20. Turnauksen voitti Bogoljubov tuloksella 15½ ja toinen oli Lasker pistein 14. Capablanca sai pelistään Subarevia vastaan turnauksen ensimmäisen kauneuspalkinnon. Osa kuubalaisen suhteellisen heikosta menestyksestä voi selittyä sillä, että hän antoi kesken turnauksen simultaaninäytöksen Pietarissa. Esitys kesti viisi ja puoli tuntia, jonka aikana Capablanca voitti 18, hävisi 4 ja pelasi tasan 12 peliä. Turnauksen aikana kuvattiin myös komeadiallinen lyhytelokuva Shakkikuume, jossa yksi pääosan esittäjistä oli Capablanca.
Moskovan turnauksen jälkeen Capablanca osallistui pieneen Lake Hopatcongin turnaukseen, jonka hän voitti tuloksella 6/8.
Alehin oli vuonna 1921 haastanut Capablancan maailmanmestaruusotteluun, kuten myös myöhemmin Rubinstein sekä Aron Nimzowitsch, mutta kukaan ei saanut kootuksi tarpeeksi rahaa ottelua varten. Vuonna 1926 Alehin sai koottua argentiinalaisia liikemiehiä rahoittajiksi maailmanmestaruusottelulle. Capablanca taas halusi New Yorkin 1927 turnauksen olevan virallinen haastajaturnaus, jonka perusteella päätettäisiin maailmanmestaruusottelun haastaja. Alehin kuitenkin vetosi turnauksen järjestäjiin ja lopulta turnaus pelattiin aivan tavallisena. Lopulta mukana olivat Capablanca, Alehin, Marshall, Nimzowitsch, Spielmann ja Vidmar. Turnaus pelattiin nelinkertaisena, jolloin jokaiselle tuli yhteensä 20 peliä. Capablanca voitti turnauksen häviämättä peliäkään. Toiseksi tullut Alehin jäi 11½ pisteellään kahden ja puolen pisteen päähän Capablancasta. Alehinin sijoittuminen toiseksi varmisti edelleen heidän tulevan maailmanmestaruusottelunsa.
Mestaruuden menetys
Maailmanmestaruusottelu Alehinin ja Capablancan välille saatiin sovittua ja ensimmäinen ottelupeli alkoi 16. syyskuuta 1927 Buenos Airesissa. Capablanca oli ottanut ottelun rennosti. Hän ei valmistautunut paljonkaan, koska ajatteli voittavansa helposti. Voittaja olisi se, joka saavuttaisi ensin kuusi voittoa. Alehin kuitenkin yllätti ja voitti mestaruuden 34 peliä kestäneen maratonottelun jälkeen. Hän voitti kuusi, hävisi kolme ja pelasi tasan 25 peliä.
Ensimmäisessä ottelupelissä Alehin puolustautui ranskalaisella puolustuksella, jonka Capablanca ajoi vaihtomuunnelmaan. Capablancan liian passiivinen peli kuitenkin johti tappioon. Toinen peli oli kuningatargambiittia ja päätti tasan. Alehin käytti kolmannessa pelissä kuningatarintialaista puolustusta ja hävisi pelin. Tämän jälkeen kumpikaan pelaaja ei enää uskaltanut pelata muuta kuin kuningatargambiittia. Capablanca meni hetkellisesti johtoon seitsemännessä pelissä hienon kuningashyökkäyksen ansiosta, mutta Alehin tuli ohi ottelun käännekohdaksi osoittautuneissa 11. ja 12. pelissä. Capablanca voitti enää yhden pelin, jota on kuvattu kuin suoraan oppikirjasta otetuksi suoritukseksi.
Osasyy Capablancan tappioon oli hänen liiallisessa itsevarmuudessaan. Siinä missä Alehin harjoitteli otteluun tutkimalla Capablancan pelityyliä, kuubalainen vietti kesän 1927 lepäämällä Kuubassa. Hän luotti luonnolliseen lahjakkuuteensa, ja siihen, että Alehin ei ollut ennen ottelua voittanut peliäkään heidän välisissä kamppailuissaan. Myös suuri yleisö luotti Capablancan voittoon, mikä vahvisti entisestään tämän käsitystä voittamattomuudestaan. 32 pelissä 34:stä käytettiin torjutun kuningatargambiitin samaa muunnelmaa, mikä sopi Capablancalle, sillä hän oli aina ollut laiska tutkimaan avausteoriaa. Ottelun pitkä kesto kuitenkin ärsytti Capablancaa, joka oli tottunut helppoihin voittoihin. Capablanca itse sanoi, että Alehinin uskomaton vastustuskyky yllätti Capablancan ja sai hänet menettämään tasapainonsa.
Aktiivinen kausi
Voitettuaan maailmanmestaruuden Alehin lupasi Capablancalle mahdollisuuden uusintaotteluun samoilla Lontoon säännöillä, joita Capablancakin oli vaatinut. Alehin kuitenkin sanoi ottelun olleen väsyttävä ja suostuvansa otteluun aikaisintaan vuonna 1929. Capablanca ehdotti sääntömuutoksia otteluun ensin Alehinille, ja kun tämä ei suostunut, FIDE:lle. FIDE asettui kuitenkin hallitsevan maailmanmestarin puolelle ja suositti ottelun pelattavaksi Lontoon sääntöjen mukaan. Kiista maailmanmestaruusottelusta ja Alehinin julkaisema Capablancan pelityyliä arvosteleva New Yorkin 1927 turnauksen turnauskirja hiersivät näiden kahden pelaajan välejä, mikä osaltaan vaikutti siihen, että Capablanca ei päässyt enää pelaamaan mestaruudesta.
Yhdeksän kuukauden kuluttua maailmanmestaruusottelusta Capablanca otti osaa Bad Kissingenin pieneen turnaukseen. Capablanca sijoittui toiseksi pisteen jäljessä turnauksen voittaneesta Bogoljubovista.
Syksyllä 1928 Capablanca haastoi Alehinin maailmanmestaruusotteluun Lontoon sääntöjen mukaisesti. Alehin kuitenkin hylkäsi haasteen, koska oli jo hyväksynyt haasteen Bogoljubovilta. Alehin esitti valintansa tueksi lehdistölle vähätteleviä lausuntoja Capablancasta, mikä katkaisi heidän välinsä lopullisesti.
Lokakuussa Capablanca osallistui Berliinissä pidettyyn turnaukseen, jonka hän voitti puolentoista pisteen erolla toiseksi sijoittuneeseen Nimzowitschiin. Tämän jälkeen Capablanca vei nimiinsä Budapestin turnauksen tuloksella 5/7. Capablancan voittoputki jatkui vuoden 1929 huhtikuussa Ramsgatessa, Englannissa, jossa hän voitti pienen turnauksen.
Vuoden 1929 syksyllä Capablanca osallistui Karlsbadin suureen turnaukseen, jossa pelasivat käytännössä kaikki parhaat Alehinia lukuun ottamatta. Hän toimi turnauksessa lehtimiehenä ja seurasi otteluita pelipöytien läheisyydessä. Kuubalainen protestoi kahdesti Alehinin oleskelulupaa vastaan heidän tulehtuneiden väliensä takia, mutta molemmat protestit hylättiin. Turnauksen voitti Nimzowitsch puolen pisteen erolla Capablancaan ja Spielmanniin. Syksyllä alkoi myös Suuri lama, mikä edelleen vaikeutti Capablancan mahdollisuuksia kerätä kymmenen tuhannen dollarin summa maailmanmestaruusotteluun.
Capablanca yritti pitkään ja hartaasti järjestää uusintaottelua siinä kuitenkaan onnistumatta. Maaliskuun 1954 Chess Review -lehden numerossa Hans Kmoch kertoi keskusteluistaan Capablancan kanssa Bad Kissingenin turnauksessa 1929:
Seuraavina vuosina Capablanca osallistui ahkerasti turnauksiin. Syksyllä hän voitti turnauksen Barcelonassa voittaen kaikki paitsi yhden pelin, joka päättyi tasan. Samoin hän voitti Budapestissä ja Hastingsissa pelatut turnaukset, molemmat pisteen erolla toiseksi tulleeseen pelaajaan. Vuonna 1930 Capablanca oli jaetulla toisella sijalla Hastingsissa Mir Sultan Khanin kanssa. Seuraavana vuonna hän voitti ylivoimaisesti New Yorkin turnauksen sekä Max Euwen ottelussa kahdella voitolla ja kahdeksalla tasapelillä.
Alehin taas kulutti vuosia vältellen uusintaottelua ja itse asiassa kieltäytyi pelaamasta missään tilaisuudessa, jossa Capablanca oli, ennen vuotta 1936, jolloin hän oli jo menettänyt tittelinsä Euwelle. Alehin käytti asemaansa maailmanmestarina pitääkseen Capablancan poissa San Remon 1930 ja Bledin 1931 turnauksista.
Vetäytyminen ja paluu
thumb|right|300px|Capablanca ja Botvinnik Moskovassa turnauksessa vuonna 1936 Seuraavaksi Capablanca vetäytyi vakavasta pelaamisesta. Vuosina 1932 ja 1933 hän ei osallistunut yhteenkään vakavaan turnaukseen. Hän pelasi vain rentoja pelejä sekä muutamia simultaaniotteluita. Hän vietti aikaa Yhdysvaltain länsirannikolla ja antoi muun muassa elokuvatähdille shakkiopetusta. Joulukuussa 1933 hän osallistui pikapeliturnaukseen, jossa hän voitti kaikki yhdeksän peliään.
Capablanca oli tavannut vuonna 1934 Olga Choubarovin, jonka kanssa hän meni myöhemmin naimisiin. Tämä inspiroi Capablancaa jatkamaan pelaamista turnauksissa. Vuoden lopulla Capablanca osallistui Hastingsin turnaukseen. Hän oli yllättäen alkanut käyttää uusia avauksia; yleensä Capablanca ei jaksanut tutkia avausteoriaa, vaan luotti muutamaan vakioavaukseensa. Capablanca sijoittui turnauksessa vasta neljänneksi Max Euwen, Salo Flohrin ja George Alan Thomasin jaettua ensimmäisen sijan. Vuonna 1935 Capablanca osallistui Moskovassa pidettyyn vahvaan turnaukseen. Capablanca sijoittui turnauksessa vasta neljänneksi Salo Flohrin, Emanuel Laskerin ja tulevan maailmanmestarin, Mihail Botvinnikin, jälkeen. Hän voitti kuitenkin pelistään Viacheslav Ragozinia vastaan turnauksen erikoispalkinnon. Seuraavana vuonna Capablanca osallistui uudestaan turnaukseen Moskovassa. Tällä kertaa hän oli kymmenestä osanottajasta paras pistein 13/18. Turnaukseen osallistui muun muassa Mihail Botvinnik, joka jäi lopussa pisteen Capablancasta. Capablanca osallistui vuosina 1935 ja 1936 myös kahdesti Margaten turnauksiin. Hän sijoittui molemmilla kerroilla toiselle sijalle tuloksella 7/9.
Viimeiset vuodet
Vuonna 1937 Alehin voitti maailmanmestaruuden takaisin. Tämä tarkoitti Capablancalle viimeistenkin mestaruusotteluhaaveiden katoamista. Samana vuonna Capablanca erosi vaimostaan, jonka kanssa hän oli ollut naimisissa 16 vuotta.
Capablanca jatkoi vielä aktiivista turnauspelaamista. Kissingenissä ja Baden-Badenissa pelatussa turnauksessa syksyllä 1937 hän jäi vasta neljänneksi Samuel Reshevskyn kanssa. Turnauksen voitti Paul Keres ja toiseksi tuli Reuben Fine. Alkuvuodesta 1938 Capablanca osallistui Pariisissa turnaukseen, joka ei kuitenkaan ollut kovin huomattava. Hän voitti turnauksen tuloksella 8/10. Marraskuussa Capablanca osallistui AVRO-turnaukseen, jossa oli tarkoitus päättää, kuka saisi haastaa Alehinin maailmanmestaruusotteluun. Capablanca meni turnauksen aikana myös naimisiin Olga Chourbarovin kanssa. Capablanca sai turnauksen aikana pienen sydänkohtauksen, mutta siitä ei seurannut mitään vakavaa. Turnaus meni kuubalaiselta hyvin heikosti, sillä hän oli lopulta kahdeksasta pelaajasta seitsemäs jättäen taakseen ainoastaan Salo Flohrin. Vuoden 1939 huhtikuussa Capablanca sijoittui toiseksi pistein 6½/9 tasoissa Flohrin kanssa.
Vuonna 1939 Capablanca osallistui myös shakkiolympialaisiin. Hän pelasi kisoihin ensi kertaa osallistuvan Kuuban kärkipöytää. Kuuba onnistui Capablancan johdolla pääsemään täpärästi finaaliin, jossa Capablanca jätti pelin väliin, koska olisi joutunut pelaamaan Alehinin kanssa. Kuuba sijoittui lopulta yhdenneksitoista. Capablanca voitti kisoista henkilökohtaisen kultamitalin kärkipöydältä tuloksella 11½/16. Esiintyminen olympialaisissa jäi samalla hänen viimeiseksi kilpailukseen.
Henkilökuva
Vuoden 1921 joulukuussa Capablanca meni naimisiin rikkaan perheen tyttären, Gloria Simoni Betancourtin, kanssa. He saivat liittonsa aikana kaksi lasta. José Raúl syntyi vuonna 1923 ja Gloria 1925. 16 vuoden avioliiton jälkeen pari erosi. 46-vuotiaana Capablanca tapasi Olga Choubarovin, jonka kanssa hän meni naimisiin neljä vuotta myöhemmin.
Capablancaa on kuvattu naistenmieheksi. Hän oli 173 senttimetriä pitkä, solakka, parraton ja viiksetön tummatukkainen mies. Capablancan toinen vaimo kuvaili miestään luonteeltaan tiukaksi ja mieheksi, joka ei peräänny päätöksistään. Vaimokin piti miestään naistenmiehenä. Venäläinen kansainvälinen mestari Vasili Panov kuvaili Capablancaa iloiseksi, elegantiksi, itsevarmaksi ja toisinaan kevytmieliseksi ihmiseksi.
Shakin lisäksi Capablanca oli hyvin lahjakas opiskeluissaan. Sisäänpääsytesteissä Columbian yliopistoon hän sai 99 prosentin tuloksen algebrassa käytettyään alle puolet sallitusta koeajasta. Edward Lasker sanoi Capablancan olleen shakin lisäksi hyvä niin baseballissa, tenniksessä kuin biljardissakin. Lisäksi hän sanoi Capablancan olleen bridgen asiantuntija.
Pelityyli ja vahvuus
Capablanca hävisi aikuisena urallaan vain 37 vakavaa peliä, mikä tekee hänestä yhden vaikeimmin voitettavista pelaajista shakin historiassa. Capablanca oli voittamaton kahdeksan vuoden ajan 10. helmikuuta 1916 – 21. maaliskuuta 1924. Hän pelasi tällöin 63 pelin tappiottoman putken. Huomattavaa on, että Capablanca osallistui tällöin Lontoon huippuvahvaan turnaukseen vuonna 1922 sekä otteli maailmanmestaruudesta.
Oikeastaan vain Frank Marshall, Emanuel Lasker, Aleksandr Alehin ja Rudolf Spielmann onnistuivat voittamaan enemmän kuin yhden vakavan aikuisiän pelin Capablancaa vastaan. Marshallin, Laskerin ja Alehinin tulokset Capablancaa vastaan olivat silti negatiiviset. Huippupelaajista vain Paul Keres saavutti positiivisen tuloksen kuubalaista vastaan, tämänkin kaksikymppisenä Capablancan ollessa 50-vuotias.
Chessmetrics.com-sivuston mukaan Capablancan vahvuus kolmen parhaan vuoden aikana oli kaikkien aikojen kolmanneksi paras, heti Garri Kasparovin ja Bobby Fischerin jälkeen. Capablanca debytoi Chessmetricsin listalla keväällä 1909 ja pysyi kärkikymmenikössä aina vuoden 1940 syksyyn asti (lukuun ottamatta kahden kuukauden taukoa alkuvuodesta 1935 inaktiivisuuden takia). Capablanca oli sivuston mukaan vahvin pelaaja yhtäjaksoisesti huhtikuusta 1919 aina joulukuuhun 1923 sekä satunnaisesti muulloinkin, yhteensä 81 kuukauden ajan. Huippupelaajien tilastollisessa tutkimuksessa nimeltä Warriors of the Mind Capablanca rankattiin kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi pelaajaksi.
Boris Spasski, maailmanmestari vuosina 1969-1972, piti Capablancaa kaikkien aikojen parhaana pelaajana Samaa mieltä oli myös Mihail Botvinnik, jonka mukaan Capablanca oli kaikkien aikojen lahjakkain shakinpelaaja.
Vladimir Kramnikin mukaan Capablanca oli shakissa luonnonlahjakkuus, jolla oli tuntuma harmonisiin siirtoihin. Häntä voitaisiin verrata Mozartiin, jonka musiikissa on samankaltaista luonnollisuutta ja helppoutta. Lahjakkuuden kääntöpuoli oli, että hänen ei tarvinnut tehdä kovin paljon töitä.
Capablanca oli hyvin itsevarma pelaaja. Tämä näkyi muun muassa hänen suhtautumisessaan otteluihin ja siinä, että hän ei valmistautunut maailmanmestaruusotteluunsa Alehinia vastaan. Hän sanoi itsestään seuraavaa: