cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiberius Claudius Maximus
thumb|right|[[Trajanuksen pylväs|Trajanuksen pylvääseen kuuluva kohokuva, jossa Decebalus tekee itsemurhan juuri ennen kuin hänet saadaan kiinni.]] Tiberius Claudius Maximus (eli ensimmäisellä vuosisadalla) oli roomalainen sotilas, joka oli vähällä saada Daakian kuninkaan Decebaluksen vangiksi. Decebalus teki kuitenkin itsemurhan mieluummin kuin suostui antautumaan vangiksi roomalaisille. Maximus leikkasi Decebaluksen pään irti ja vei sen keisari Trajanukselle. Maximuksen hautakivi on löydetty.
Maximus aloitti uransa ratsumiehenä legio VII Claudiassa, jossa hän saavutti vexillariuksen arvon. Hänet palkittiin urhoollisuudesta Domitianuksen daakialaissodan aikana. Vaikka Maximus oli roomalainen, hän otti tämän jälkeen pestin auxilia-joukoissa ja palveli siellä duplicariuksena. Maximus taisteli apujoukoissa kummassakin Trajanuksen daakialaissodassa ala II Pannoniorumissa. Jos Maximus oli palvellut legioonassa vaadittavat kymmenen vuotta, hän oli noin 45-vuotias ottaessaan kiinni Decebaluksen, joka oli paennut roomalaisia joukkoja. Heti kun Decebalus näki, ettei pääsisi karkuun, hän otti itseltään hengen daakialaisten käyttämällä falx-miekalla. Maximus vangitsi Decebaluksen saattueen, johon kuului kaksi tämän lasta. Decebaluksen pään Maximus vei Trajanukselle, joka lähetti sen Roomaan, jossa se heitettiin nähtäväksi Scalae Gemoniaelle. Maximus palkittiin muun muassa nimittämällä hänet decurioniksi.
Mount Apo
Mount Apo on 2 954 metriä korkea kerrostulivuori Davaon kaupungin lähistöllä Mindanaon saarella Filippiineillä. Se on Filippiinien korkein vuori.
Eleanor Jarman
Eleanor Jarman (s. 1904, Sioux City - katosi 8. elokuuta 1940) oli yhdysvaltalainen vankikarkuri ja ryöstäjä, joka joutui FBI:n kymmenen etsityimmän henkilön listalle ja on ollut siitä lähtien kateissa lukuun ottamatta näyttäytymistään sukulaistensa luona vuonna 1975.
Varhainen elämä ja rikosura
Eleanor Jarman oli Julius ja Amelia Berendtin perheen kahdeksasta lapsesta nuorin. Hän meni naimisiin ja sai kaksi lasta Leroy Jarmanin kanssa. Kun mies jätti perheen, Jarman muutti Chicagoon työskennellen tilapäistöissä kunnes tapasi George Dalen. Dale ylläpiti häntä taloudellisesti, vaikkakin Jarman myöhemmin väitti ettei tiennyt Dalen pystyneen siihen tekemällä ryöstöjä.
Kun ryöstäjät pakenivat rikospaikalta, useat todistajat panivat merkille auton rekisterinumeron. Tämä johti poliisit Minnecin luo, jonka jälkeen myös muut ryöstöön osalliset pidätettiin pian. Dale syytti Minneciä ryöstöstä. Jarman sanoi, että hän ei tiedä, kumpi miehistä sen teki. Jarman väitti tuolloin olleensa takahuoneessa katsomassa vaatteita.
Kuitenkin todistajat kuvailivat kuinka Jarman ja Dale saapuivat kauppaan väittäen hänen uhanneen myyjää. Lehdistö teki Jarmanista päätekijän kaikkiin Dalen rikoksiin, kutsuen häntä the Blond Tigress -nimellä ja vertasivat häntä Bonnie Parkeriin.
Jarmania ei syytetty ryöstöistä mutta sen sijaan osallisuudesta Hoehin murhaan. Hänen puolustusasianajajansa oli A. Jefferson Schultze. Syyttäjä Wilbur Crowley vaati kuolemanrangaistusta.
George Dale tuomittiin teloitettavaksi sähkötuolissa. Viimeisenä toiveenaan Dale kirjoitti rakkauskirjeen Jarmanille. Minneci ja Jarman tuomittiin vankeuteen, Jarman 199 vuodeksi. Jarmanin lapset määrättiin hänen siskonsa ja tämän aviomiehen, Hattie ja Joe Stockerin huollettavaksi.
Vuoden 1975 sukulaisvierailu
Vuonna 1975 Jarman ilmestyi vierailulle veljensä ja kälynsä, Otto ja Dorothy Berendtin, ja poikansa Leroyn luokse. Leroy yritti saada äitinsä antautumaan, mutta tämä kieltäytyi uskoen että FBI ei koskaan unohtaisi ja katosi jälleen.
Yritykset selvittää hänen olinpaikkaansa ovat epäonnistuneet.
Rainbow (Ayumi Hamasakin albumi)
Rainbow on Ayumi Hamasakin viides studioalbumi, joka julkaistiin 18. joulukuuta 2002. Albumi nousi Oricon-albumilistan ensimmäiselle sijalle ja pysyi listalla kaikkiaan 21 viikkoa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Ayumi Hamasaki.
Tekijätiedot
Kappaleet 1 ja 6 on säveltänyt CMJK. Kappaleet 2 ja 3 on säveltänyt D・A・I. Kappaleet 4, 7, 10, 13 ja 15 ovat säveltäneet CREA ja D・A・I. Kappaleet 5, 11 ja 14 on säveltänyt CREA. Kappaleen 8 on säveltänyt tasuku. Kappaleen 12 on säveltänyt HΛL.
Kappaleet 1, 3, 7 ja 9 on sovittanut CMJK. Kappaleet 2, 4, 11 ja 12 on sovittanut HΛL. Kappaleet 5, 8, 10 ja 15 on sovittanut tasuku. Kappaleen 6 ovat sovittaneet Toshiharu Umesaki ja Atsushi Sato. Kappaleen 13 on sovittanut Ken Shima. Kappaleen 14 on sovittanut Seji Kameda.
Niza Racing
Niza Racing on vuonna 2009 perustettu malesialainen autourheilutalli. Talli on kilpaillu vuodesta 2015 lähtien TCR Asia Series -sarjassa.
Nikolai Ilminski
thumb|upright|Nikolai Ilminski Nikolai Ivanovitš Ilminski (, 5. toukokuuta 1822 Penza – 8. tammikuuta 1892 Kazan) oli venäläinen pedagogi, lähetyssaarnaaja, orientalisti ja filologi.
Ilminski syntyi papin perheeseen. Hän valmistui vuonna 1846 Kazanin hengellisestä akatemiasta ja työskenteli sen jälkeen raamatunkääntäjänä. Vuosina 1851–1853 Ilminski matkusteli Egyptissä, Palestiinassa, Libanonissa ja Syyriassa, jossa hän tutustui islamiin sekä opiskeli arabiaa, turkkia ja persiaa. Vuodesta lähtien 1854 Ilminski toimi Kazanin hengellisen akatemian arabian ja turkin kielten opettajana ja vuosina 1863–1872 Kazanin yliopiston tataarin kielen professorina.
Vuonna 1863 Ilminski perusti Kazaniin kristittyjen tataarien koulun, joka toimi mallina alueen muille lähetyskouluille. Ilminskin kehittämä ”vierasheimolaisten” koulutusjärjestelmä käsitti äidinkielisen alkuopetuksen, josta vähitellen siirryttiin paikallisiin olosuhteisiin sovellettuun venäjänkieliseen opetukseen. Tavoitteena oli myös vähemmistökansoihin kuuluvien opettajien kouluttaminen, vähemmistökielisten oppikirjojen, lastenkirjallisuuden ja uskonnollisen kirjallisuuden julkaiseminen sekä jumalanpalveluksen järjestäminen kansan äidinkielellä. Ilminskin järjestelmä otettiin vuonna 1870 virallisesti käyttöön Volgan alueella, Keski-Aasiassa ja Siperiassa, joskin sen toteuttaminen jäi usein pinnalliseksi. Vuonna 1872 Ilminski nimitettiin Kazanin vierasheimolaisten opettajaseminaarin johtajaksi.
Ilminskin edustamalla suuntauksella oli huomattava vaikutus Venäjän 1800-luvun lopun valtiolliseen ja kirkollispolitiikkaan. Vaikka hänen toimintansa tarkoituksena oli ensi sijassa ortodoksisen uskonnon levittäminen, se edisti samalla Volgan alueen kansojen kulttuurikehitystä. Turkologina Ilminski tunnetaan parhaiten kielenmuistomerkkien kuten tšagatainkielisen Baburnaman julkaisijana.
Viipurin historiallinen museo
Viipurin historiallinen museo (alk. Museum Wiburgense ) oli vuosina 1892–1939 Viipurissa toiminut museo. Sen toimialueeseen kuuluivat Viipurin kihlakunnan ohella Jääsken, Kymin, Lappeen, Rajajoen sekä Rannan kihlakunnat. Pääosa museon kokoelmasta on nykyään esillä Lahden historiallisessa museossa, osia on sijoitettu myös Etelä-Karjalan museoon Lappeenrantaan, Heinolan kaupunginmuseoon sekä Louhisaaren kartanoon. Kokoelman omistaa Viipuri-säätiö.
Mai Nakachi
Mai Nakachi (s. 16. joulukuuta 1980 Chiba) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Viipurin historiallinen museo
Historia
Viipurin historiallisen museon perustivat vuonna 1892 suomalaisuusaatteen innoittamana yhtyeistyössä Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura sekä Viipurin kaupunki. Kieliriitojen johdosta se aloitti toimintansa latinankielisellä nimellä Museum Wiburgense. Museo sai ensimmäiset omat näyttelytilansa vuonna 1895, jolloin sen käyttöön remontoitiin arkkitehti Brynolf Blomqvistin suunnitelmien mukaan Torkkeli Knuutinpojan torin laidalla sijaitseva Viipurin vanha raatihuone. Museon kokoelmien perusta oli kansatieteellisessä aineistossa, jota oli 1880-luvulta lähtien tallennettu eri puolille Viipurin lääniä tehdyillä keruumatkoilla. Vuonna 1900 museon kokoelmiin saatiin testamenttilahjoituksena Pietarissa syntyneen keräilijän William Grommén suuri taide- ja kansatieteellinen kokoelma. Museon johtajana toimi pitkään myös taidemaalarina tunnettu Rurik Lindquist.
Kaikkiaan Viipurin historiallisen museon kokoelmiin kuului noin 16 000 esinettä. Lähestyvän sodanuhan vuoksi museo suljettiin syksyllä 1939, mutta lopulta kokoelmista pystyttiin pelastamaan vain noin 3 000 esinettä, kun suurin osa tuhoutui talvisodan viimeisen päivän lentopommituksessa. William Grommén ohella toinen merkittävä taidekokoelma oli noin 900 karjalaisen taidemaalarin Viktor Svaetichinin Viipurin läänin rakennuksia kuvaavaa teosta, joista sodan jaloista onnistuttiin pelastamaan yli puolet. Sodan jälkeen vuonna 1950 talteen saatu esineistö luovutettiin Lahden historiallisen museon haltuun.
Mai Nakachi
Jalkapallomaajoukkue
Nakachi debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 1997. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1999, 2003. Hän on pelannut 30 maaottelua.
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
thumb|Langhen viinitarhoja Piemonten viinimaisema Lange-Roero ja Monferrato on Unescon maailmanperintökohde, joka käsittää viisi maisemiltaan kaunista viininviljelyaluetta sekä Grinzane Cavourin linnan Piemontessa, luoteisessa Italiassa. Langhen ja Monferraton kukkuloille sijoittuva kohde kuuluu Italian tärkeimpiin viinintuotantoalueisiin.
Langhe-Roeroa kuvataan kulttuurimaisemaksi, jollainen syntyy ihmisen ja luonnon yhteistyöstä. Se otettiin maailmanperintökohteeksi erityisen arvokkaan viininviljelykulttuurinsa johdosta: viljely on muokannut maisemaa satoja vuosia.
Kuvaus
thumb|Grinzane Cavourin linna Kohteeseen kuuluu viisi erillistä viininviljelyaluetta ja Grinzane Cavourin linna, jonka nimi on tärkeä niin viinitarhojen kehittämisen kuin Italian historiassa. Se sijaitsee Piemonten eteläosassa Po-joen ja Ligurian Apenniinien välissä. Linna on täysin varustettu seutua jo kauan leimannutta viljelyä ja viinin valmistamista varten. Alueelta on löydetty siitepölyä, joka on ajoitettu viidennelle vuosisadalle ennen ajanlaskun alkua. Tuolloin Piemonte oli etruskien ja kelttien kohtaamis- ja kauppapaikka. Seudun murteessa käytetään edelleen näiden kielten sanoja, erityisesti viiniin liittyen. Rooman keisarikunnan aikana elänyt Plinius vanhempi mainitsi alueen yhtenä muinaisen Italian kaikkein suotuisimmista seuduista viinitarhojen hoitamisen suhteen ja Strabon kirjoitti sen tynnyreistä.
Karin Boye
Karin Maria Boye (26. lokakuuta 1900 Göteborg, Ruotsi – 24. huhtikuuta 1941 Alingsås, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
Boye opiskeli 1921–1926 Uppsalan yliopistossa. Boyen ensimmäinen runokokoelma Moln ilmestyi vuonna 1922. Hän oli tuottelias runoilija, mutta julkaisi myös romaaneja. Boyen kenties tunnetuin teos onkin tieteiskirjallisuuteen kuuluva dystopiakuvaus Kallocain vuodelta 1940 (suom. Kallokaiini, romaani 2000-luvulta, 1943). Boye myös ruotsinsi T. S. Eliotia.
Boye kuului Clarté-organisaatioon. Hän oli biseksuaali ja eli vakituisissa suhteissa sekä mies- että naispuolisten rakastettujen kanssa. Viimeinen elämänkumppani oli Margot Hanel, jonka kirjailija oli tavannut vuosina 1932–1933 Berliinissä. Boye teki 40-vuotiaana itsemurhan ottamalla yliannostuksen lääkkeitä.
Lapsuus ja opiskeluaika
Boyen isä diplomi-insinööri Carl Fredrik "Fritz" Boye (1857–1927) ja äiti Signe (1875–1976), omaa sukua Liljestrand, olivat molemmat vaurasta virkamiessukua. Carl Fredrikin isä oli muun muassa konsulina toiminut Eduard Boye. Perheeseen kuului myös kaksi poikaa Sven (1903–1979) ja Ulf (1904–1999). Karin Boye itse piti kasvatustaan "yliesimerkillisenä". Vuonna 1907 hän aloitti opinnot kristillisessä tyttökoulussa Göteborgissa, jossa hänen koulumenestyksensä oli hyvä. Perhe muutti vuonna 1909 Tukholmaan isä Carlin työn vuoksi.
Vuonna 1915 perhe asettui Huddingeen, joka on osa nykyistä Suur-Tukholmaa. Talon paikalla on nykyään lukio, Sjödalsgymnasiet. Perheen koti oli metsäiselle mäentöyräälle rakennettu iso omakotitalo, jonka perhe nimesi Björkeboksi. Siellä Boye aloitteli kirjailijanuraansa kirjoittamalla lyriikkaa, novelleja ja näytelmiä, mutta myös kuvataiteilijana piirtämällä ja maalaamalla akvarelleja. Boyen henkilöakvarellit ja kuvat myyttisistä hahmoista eivät ole yhtä tunnettuja kuin hänen kirjallinen tuotantonsa. Hänen töitään on kuitenkin ollut esillä muun muassa prinssi Eugenin huvilassa Waldemarsudden alueella Djurgårdenin saaressa.
Boye valmistui ylioppilaaksi vuonna 1920 ja kansakoulunopettajksi seuraavana vuonna, minkä jälkeen hän jatkoi opintoja Uppsalan yliopistossa. Hän opiskeli kreikkaa, pohjoismaisia kieliä ja kirjallisuushistoriaa. Tuon aikana hän liittyi Clarté-organisaatioon. Opiskeluaikana Boye tutustui uudelleen Anita Nathorstiin, jonka hän tiesi entuudestaan nuoruuden kristilliseltä kesäleiriltä Fogelstadin kartanossa. Boyea seitsemän vuotta vanhempi Nathorst oli opiskellut Uppsalan yliopistossa teologiaa ja humanistisia aineita. Boyen omat opinnot jäivät kuitenkin kesken ylirasituksen ja stressin vuoksi. Perimmäiset syyt ylikuormitukselle eivät selvinneet. Opinnot saivat päätöksensä vasta vuonna 1926, jolloin Boye valmistui Uppsalasta filosofian kandidaatiksi. Hän opiskeli historiaa Tukholman korkeakoulussa ja valmistui 1928 maisteriksi.
Ensiteokset ja uran alkuvaiheet
Boye debytoi vuonna 1922 runokokoelmalla Moln, joka välitti lukijalle nuoren ihmisen pohdiskelua Jumalasta, elämän epäkohdista ja tulevaisuudesta. Kokoelmassa on jo nähtävillä Boyelle ominaisia erityispiirteitä ja tärkeitä aihepiirejä. Muodon puolesta esille nousevat sujuvat riimitykset ja Boyelle tyypillinen allitteraation eli alkusointujen käyttö, joka korostui Boyen tutustuttua opintojensa aikana muinaisskandinaavisiin, islanninkielisiin Edda-runoteoksiin. Ennen kaikkea Boyen rytmi on kuitenkin iskevää, esimerkiksi silloin, kun painotetut tavut seuraavat toisiaan. Ensikokoelmaa seurasivat runoteokset Gömda land (1924) ja Härdarna (1927). Näiden kristillisiin teemoihin perustuvien teosten aiheina ovat urhoollisuus, kamppailu ja uhraus. Teosten väliin sijoittuu Boyen kuuluisa puhe, "Talet till mannen"', jonka hän esitti Uppsalan yliopiston ylioppilaskunnan kevätjuhlassa vuonna 1925. Boyen ensimmäinen romaani Astarte ilmestyi 1931 ja sai toisen palkinnon pohjoismaisessa kirjallisuuskilpailussa.
Boye liittyi 1927 sosialistisen aikakauslehden Clartén toimitukseen. Hän oli mukana perustamassa myös aikakauslehti Spektrumia ja kuului sen toimitukseen vuosina 1931–1932 yhdessä Josef Riwkinin, Erik Mestertonin ja Gunnar Ekelöfin kanssa. Boye tuki lehtihanketta myös taloudellisesti rahoilla, jotka hän peri vuonna 1928 kuolleelta isältään. Perinnön ansiota hän oli muutaman vuoden ajan taloudellisesti riippumaton.
Boye valittiin 1931 yhdeksänjäsenisen kirjallisen akatemian samfundet De Nion jäseneksi.
Henkilökohtainen tilinteko
Boye oli naimisissa tilastotieteilijä Leif Björkin (1907–2000) kanssa 1929–1932. Ollessaan Berliinissä 1932–1933 Boye otti askeleen kohti avoimemmin biseksuaalista elämää. Avioliitto Björkin kanssa hajosi Berliinissä vietetyn vuoden aikana, ja palatessaan Ruotsiin hän oli ystäviensä mukaan muuttunut: hienostuneempi, vähemmän kiinnostunut Clartén aktiivisen marxistisesta puolesta ja ehkä hieman haavoittuvaisempi kuin aikaisemmin. Jonkin ajan kuluttua paluustaan hän kutsui luokseen nuoren saksalais-juutalaisen naisen Margot Hanelin, jonka hän oli tavannut ja "vietellyt" (Boyen oma ilmaisu) Berliinissä, ja he asuivat pääosin yhdessä Boyen kuolemaan saakka. Kaikki tämä tapahtui aikana, jolloin homoseksuaalisuus vielä oli Ruotsissa rikos. Boyen syvä rakkaus Anita Nathorstiin ei koskaan saanut vastakaikua. Myöhemmän selvityksen mukaan Margit Abenius on Boyen elämäkerrassa vähätellyt Hanelin todellista merkitystä Boyen elämässä. Hanelin merkitystä tuotiin esille Boyen syntymän satavuotismuistoksi pidetyssä valokuvanäyttelyssä, jonka Pia-Kristina Garde kokosi Lundin yliopiston kirjastoon.
Luultavasti Boye oli ollut tietoinen homo- tai biseksuaalisesta puolestaan jo ensiteoksestaan lähtien. Hänen oli kuitenkin vaikeuksia hyväksyä tätä puolta itsessään, sillä hän pelkäsi sen käytännössä vaativan häntä käyttäytymään ja elämään kuin mies. Asiasta oli muutenkin vaikeaa puhua avoimesti. Abenius, joka tunsi Boyen opiskeluajoista lähtien ja joka on voimakkaasti vaikuttanut Boyen julkiseen kuvaan, on jäljittänyt tätä problematiikkaa Boyen nuoruusvuosien runoista alkaen. Jo teini-ikäisenä kirjoittamissaan runoissa ja legendoissa Boye samaistuu usein "miehekkäisiin" sankareihin, ja heidän uhritoimituksensa voi usein nähdä eroottisesti latautuneina.
Abeniuksen mukaan taistelu uskollisuuden itseä kohtaan, oman vakaumuksen ja helposti omaksuttavien ulkoisten moraalivaatimusten välillä – merkittävä törmäyslinja ensiteoksesta lähtien – liittyy olennaisesti Boyen käsitykseen tukahduttamastaan halusta. Boye itse päätyy samanlaiseen tulkintaan romaanissaan Kris, mutta koska kirja on kirjoitettu juuri Berliinissä vietetyn vuoden jälkeen, sitä ei voi pitää seurauksena henkilökohtaisesta kriisistä, jonka Boye koki vuoden 1921 alussa ja jota hän itse analysoi ensimmäisen kerran kirjeessään ystävättärelleen Agnes Felleniukselle. Berliinissä ollessaan Boye kävi myös psykoanalyysissä ja todisti lähietäisyydeltä natsismin läpimurtoa.
Tunnetuimmat teokset
Boyen luultavasti tunnetuin runo on kokoelmassa För trädets skull julkaistu "Ja, visst gör det ont när knoppar brister". Hyvin tunnettu on myös runo "I rörelse". Romaaneista tunnetuimpia ovat osittain omaelämäkerrallinen Kris ja synkkä dystopiakuvaus Kallokaiini, jossa hän kuvaa totalitaristista valtiota vuonna 2000.
Esseistinä Boye kirjoitti enimmäkseen kirjallisuusanalyysejä ja pohdintoja psykoanalyysin vaikutuksista modernismiin. Hän oli myös aktiivinen kriitikko. Boyen katsotaan kuuluvan toisen sukupolven ruotsalaisiin modernisteihin – ensimmäisen aallon kirjailijoiden, kuten Pär Lagerkvistin ja Birger Sjöbergin, perillisiin.
Kuolema
thumb|Karin Boyen patsas Göteborgissa. Boye kuoli unilääkkeen yliannostukseen lähdettyään kotoaan 23. huhtikuuta 1941. Göteborgin maakunta-arkiston asiakirjojen mukaan Boyen ruumis löytyi Alingsåsista pohjoiseen kukkulan päältä suuren kiven luota. Boye oli Alingsåsissa auttamassa syöpäsairasta ystävätärtään Anita Nathorstia (1894–1941). Lähettämiensä kirjeiden ja jälkikäteen ystäviltä saatujen lausuntojen perusteella Boye alkoi viimeisten kuukausiensa aikana vaikuttaa henkisesti yhä ahdistuneemmalta ja epävakaammalta. . Kivi, jonka luota Karin Boye löytyi, on nykyään muistokivi.
Boyen kumppani Margot Hanel, joka itse ei ollut mukana Alingsåsissa, surmasi itsensä kuukausi Boyen kuoleman jälkeen. Anita Nathorst kuoli syöpään saman vuoden elokuussa.
Tunnustukset
Vuosi Boyen kuoleman jälkeen julkaistiin muistokirja Boyen uralle, Karin Boye – Minnen och studier, jonka toimittivat Margit Abenius ja Olof Lagercrantz ja johon osallistuivat myös useat hänen kirjailijaystävänsä. Kirjan viimeinen runo oli Hjalmar Gullbergin runo "Död amazon", jonka hän kirjoitti kuultuaan Boyen kuolemasta ja joka myöhemmin julkaistiin myös Bonnierin kirjallisessa aikakauslehdessä, Bonniers Litterära Magasinissa. . Runo tarjoaa koruttoman kuvauksen urhoollisuudesta, uhmakkuudesta ja traagisuudesta Boyen elämässä ja tuotannossa. Metaforan kautta runo vertaa Boyen elämää saksalaisten ja kreikkalaisten tuohon aikaan käynnissä olleeseen taisteluun Thermopylain solassa, missä spartalaiset sotilaat olivat taistelleet viimeiseen mieheen antiikin Kreikan vapauden puolesta. Runoa voi pitää Boyen sankarillisen julkisuuskuvan klassisena osoituksena.
Säkeistö Boyen postuumisti julkaistusta runosikermästä De sju dödssynderna ("Allt som är spritt och delat") sisältyy Ruotsin kirkon virsikirjan lisälehteen Psalmer och visor 76. Sitä ei kuitenkaan otettu mukaan vuonna 1986 uudistettuun viralliseen virsikirjaan.
Boyen romaanin Kallokaiini pohjalta on tehty televisiosarja Kallocain.
Boyen patsas sijaitsee Göteborgin kaupunginkirjaston vieressä, lähellä Götaplatsen-aukiota. Hänet on haudattu Östra kyrkogården-hautausmaalle Göteborgiin.
Boyen muistoksi on nimetty Karin Boye -kirjasto. Huddingen kunta myöntää hänen mukaansa nimettyä palkintoa Huddinge kommuns skönlitterära pris till minne av Karin Boye. Karin Boye -seura ylläpitää Boyen verkkosivustoa Karinboye.se, joka on perustettu 1995.
Suomennettu tuotanto
(sisältää luettelon runosuomennoksista)
Waterloo
Waterloo (holl. [ˈʋaːtərloː], ransk. [watɛʁlo]; ) on kaupunki Vallonian Brabantissa Belgiassa. Vuoden 2011 alussa Waterloossa oli 29 699 asukasta. Kaupungin pinta-ala oli 21 neliökilometriä ja väestötiheys 1 414 asukasta neliökilometrillä.
Liberation (Christina Aguileran albumi)
Liberation on yhdysvaltalaisen laulajan Christina Aguileran kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 15. kesäkuuta 2018.
Waterloo
Neljännes Waterloon asukkaista on nykyään ei-belgialaisia, ja heistä suurin osa käy töissä lähellä olevassa Brysselissä, Euroopan unionin hallintokaupungissa. Yleisimmät kansallisuudet ei-belgialaisten joukossa ovat ranskalaiset (1237), italialaiset (537), britit (503), amerikkalaiset (445) ja ruotsalaiset (425). Waterloossa sijaitsee myös St. John's International School, joka on yksi Belgian suurimmista kansainvälisistä kouluista, sekä pohjoismainen koulu, Scandinavian School of Brussels (SSB).
Kuuluisin Waterloo on kuitenkin 18. kesäkuuta 1815 käydystä Waterloon taistelusta, joka sinetöi Napoleon Bonaparten tappion ja Napoleonin sotien päätöksen.
Mosambikin politiikka
Mosambikin poliittinen valtiomuoto on presidenttijohtoinen edustuksellinen tasavalta. Valtiossa on monipuoluejärjestelmä, ja presidentti on valtionpäämies. Toimeenpanovalta on hallituksella, ja lainsäädäntövalta on sekä hallituksella että parlamentilla. Frelimo on ollut hallitseva puolue koko Mosambikin itsenäisyyden ajan.
Vallanjako ja perustuslaki
Mosambikin perustuslaissa on nimetty kolme eri elintä, jotka vastaavat vallasta vallan kolmijako -opin mukaan. Nykyinen perustuslaki hyväksyttiin marraskuussa 1990. Siihen on tehty sen jälkeen kolme lisäystä. Vuoden 2004 lisäys vähensi presidentin valtaoikeuksia. Kaksi kolmasosaa parlamentista tulee tukea perustuslain lisäystä, jotta se tulee voimaan.
Lainsäädäntö-, tuomio- ja toimeenpanovalta ovat erillään. Toimeenpanovalta on presidentillä, pääministerillä ja hallituksella, jota presidentin nimittämä pääministeri johtaa. Presidentti valitaan vaaleilla, ja presidentin virkakausi kestää viisi vuotta. Lainsäädäntövalta on parlamentilla, jossa on 250 jäsentä. Tuomiovalta on korkeimmalla oikeudella, jonka tuomarit presidentti nimittää.
Vaalit
Mosambikissa on järjestetty vuodesta 1994 monipuoluevaalit. Maassa valitaan viiden vuoden välein samanaikaisissa vaaleissa sekä presidentti että parlamentti. Vuoden 2009 vaaleista lähtien samassa yhteydessä on valittu myös maakuntien parlamentit.
Presidentinvaali on kaksikierroksinen, jos ensimmäisellä kierroksella yksikään ehdokkaista ei saa yli 50 % äänistä. Toinen kierros järjestetään kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välillä, ja toisella kierroksella eniten ääniä saanut ehdokas valitaan presidentiksi. Parlamentin 250 jäsentä valitaan suhteellisella vaalitavalla. Aiemmin puolue tarvitsi 5 % äänistä, jotta se sai paikan parlamenttiin, mutta laki on nykyään poistettu.
Puolueet, puolueliitto ja yksittäiset henkilöt voivat nimetä ehdokkaansa presidentinvaaliin. Ehdokkaat pitää nimetä vähintään 60 päivää ennen vaalipäivää, ja riippumaton ehdokas tarvitsee 10 000 nimeä päästäkseen ehdokkaaksi. Puolueet ja puolueliitot asettavat omat ehdokaslistansa parlamenttivaaleihin. Keskusvaalikomitea tarkistaa jokaisen ehdokkaan laillisuuden.
Ulkosuhteet
Mosambikin itsenäisyyden alkuaikoina maalla oli vaikeuksia naapurivaltioidensa Zimbabwe ja Etelä-Afrikan kanssa. Nykyään Mosambikin ulkopolitiikan perustana ovat hyvien suhteiden säilyttäminen naapureihin ja suhteiden muodostaminen sekä parantaminen kehitysyhteistyökumppaneihin.
Itsenäistymisen jälkeen Mosambik sai huomattavaa tukea joiltakin länsimailta, erityisesti Pohjoismailta. Neuvostoliitosta ja sen liittolaisista tuli kuitenkin Mosambikin tärkein taloudellinen, aseellinen ja poliittinen tukija maan marxistisen politiikan ansiosta. Mosambikin ulkopolitiikkaan vaikutti yhteys muihin kommunistisiin valtioihin. Mosambik liittyi vuonna 1984 Maailmanpankkiin ja Kansainväliseen valuuttarahastoon, minkä jälkeen maa alkoi saada myös apua muilta länsimailta. Pohjoismaat, Yhdysvallat, Alankomaat ja Euroopan unioni syrjäyttivät Neuvostoliiton Mosambikin tärkeimpinä taloudellisina tukijoina.
Mosambik on Sitoutumattomien maiden liikkeen jäsen, ja se on Yhdistyneiden kansakuntien ja muiden kansainvälisten järjestöjen maltillinen afrikkalaisjäsen. Mosambik kuuluu myös Afrikan unioniin, Eteläisen Afrikan kehitysyhteisöön ja Islamilaiseen konferenssiin. Vuonna 1995 Mosambik liittyi Kansainyhteisöön ja oli perustamassa Portugalinkielisten maiden yhteisöä. Mosambik liittyi vuonna 1995 Kansainyhteisön (Commonwealth) jäseneksi ensimmäisenä maana, jolla ei ollut historiallisia siteitä Britannian siirtomaavaltaan. Toinen tällainen maa oli vasta vuonna 2009 Kansainyhteisöön liittynyt Ruanda.
Tools of Destruction
Tools of Destruction on Thunderstonen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2005 levymerkillä Nuclear Blast. Albumi julkaistiin myös Yhdysvalloissa 28. kesäkuuta 2005.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 18 ja seuraavalla viikolla sijalle 33.
Tommi Halonen
Tommi Halonen (s. 14. huhtikuuta 1982 Tornio) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä.
Halosen kasvattajaseura on Tornion Pallo -47, josta hän siirtyi Valkeakosken Hakan riveihin 18-vuotiaana. Valkeakoskella Halonen vietti kolme kautta, mutta ei pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa edustusjoukkueessa. Hän oli kuitenkin mukana voittamassa Suomen Cupia kaudella 2002. Halonen pelasi muutamia otteluita lainasopimuksella kasvattajaseurassaan TP-47:ssä peliajan puutteen johdosta. Hän oli myös mukana Suomen alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa, joka pelasi EM-lopputurnauksessa 2001.
Halonen palasi kasvattajaseuraansa TP-47:ään, joka oli noussut kaudeksi 2004 Veikkausliigaan. Loukkaantumiset sekottivat kuitenkin hänen debyyttikauttaan pääsarjatasolla. Halonen pelasi kahden vuoden aikana yhdeksässä liigaottelussa. Alkupuolen kaudesta 2005 hän pelasi lainasopimuksella Ykkösen Oulun Luistinseurassa.
Kaikkiaan kolmen Tornio-vuoden jälkeen Halonen siirtyi Kokkolaan, jossa hän on pelasi vuosina 2007–2013 niin GBK:ssa kuin KPV:ssäkin.
Brian Grazer
thumb|Brian Grazer vuonna 2011. Brian Grazer (s. 12. heinäkuuta 1951 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvien ja televisio-ohjelmien tuottaja, joka perusti Imagine Entertainmentin Ron Howardin kanssa.
Hän on tuottanut useita menestyksekkäitä elokuvia kuten Kaunis mieli sekä Apollo 13. Lisäksi hän on ollut tuottajana muun muassa Bumerangi, Da Vinci -koodi sekä 8 Mile -elokuville.
Kaukoputki (tähdistö)
Kaukoputki (latinaksi Telescopium, genetiivi Telescopii, lyhenne Tel) on pieni ja himmeätähtinen tähdistö eteläisellä tähtitaivaalla, niin etelässä ettei se näy Suomessa. Tähdistön nimesi vuonna 1763 ranskalainen tähtitieteilijä Nicolas Louis de Lacaille, joka tutki eteläisen tähtitaivaan tähtiä. Tähdistö sijaitsee Jousimiehestä hieman etelään.
Kirkkaimman tähden Alfa Telescopiin kirkkaus on 3,49 eli tähti on melko himmeä.
Vanhoissa tähtiatlaksissa Kaukoputki kuvataan sen aikaisena pitkänä, puisen telineen kannattelemana laitteena. Lacaillen alkuperäisessä ehdotuksessa tämä tähtikuvio oli huomattavasti suurempi; se ulottui yli Jousimiehen tähtikuvion. IAU ei hyväksy päällekkäin meneviä kuvioita, joten IAU:n vahvistama kuvio on selkeästi Lacaillen ehdotusta pienempi.
Apo
Apo tai APO voi tarkoittaa:
Pinaatit
Pinaatit ovat yksivuotisia ja kaljuja ruohovartisia kasveja. Varsi on kasvutavaltaan pysty ja lehdet ovat vaaleanvihreitä, tasaisia, pehmeitä, suurin piirtein kolmiomaisia ja keihästyvisiä. Kukat ovat yksineuvoisia ja niissä on kahdesta neljään verholehteä. Hedekukat ovat tähkää muistuttvina rykelminä ja emikukat ovat ryhminä lehtihangoissa. Emikukissa on neljä tai viisi pitkää luottia. Hedelmä on pähkylä.
Pinaattien suvun tunnetuin laji lienee ravintokasvinakin kasvatettava pinaatti (Spinacia oleracea). Lamopinaatti eli uudenseelanninpinaatti (Tetragonia tetragonioides) ei kuulu pinaattien (Spinacia) sukuun, vaan lamopinaattien (Tetragonia) sukuun, joka kuuluu myös eri kasviheimoon kuin pinaattien suku.
Richard Waters
Richard A. Waters on yhdysvaltalainen multimediataiteilija, säveltäjä ja waterphone-soittimen kehittäjä. Nyttemmin hän on keskittynyt kuvataiteeseen ja on pitänyt useita näyttelyjä.
Asuttuaan välillä eri puolilla Yhdysvaltoja Waters asuu jälleen Ocean Springsissä Mississippissä, jossa hän on viettänyt lapsuutensa.
Miki Sugawara
Miki Sugawara on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Kvanttiteleportaatio
Kvanttiteleportaatio on kvantti-informaatiossa tekniikka, jossa kvanttitila voidaan kvanttitilojen lomittumisen avulla siirtää toiseen paikkaan. Siinä ei liiku ainetta tai energiaa mutta se on hyödyllinen kvanttitiedonsiirtossa ja laskennassa.
Teleportaatio valosta atomiin
Valon avulla voidaan siirtää tietoa atomeihin ja päinvastoin. Atomeihin voidaan tallentaa tietoa kvanttitietokoneessa. Tämä saatiin selville kun Fyysikko Eugine Polzikin tutkijaryhmä siirsi kvanttikoodattua informaatiota valosta atomien muodostamaan kaasuun vuonna 2006. Tavallisen arkiymmärryksen hallitsemassa elämässä kulkeminen teleportin eli kaukosiirtimen kautta paikasta toiseen ei onnistu, mutta kvanttimekaniikan lakien hallitsemassa atomien maailmassa se on jo mahdollista. Varsinaista fyysistä ainetta, atomeja, tosin ei ole vielä siirretty. Sen sijaan tutkijat ovat tuhonneet lasersäteen yhdessä paikassa ja luoneet siitä täydellisen kopion toisessa paikassa siirtämällä alkuperäisen säteen kvantti-informaation valon avulla toiseen paikkaan.
Kvanttitietokone
Tavallisen tietokoneen tavoin kvanttitietokoneessakin on muistiyksikkö, johon tietoa talletetaan, ja kanavia, joita pitkin tieto liikkuu muistiyksikössä. Atomeja pidetään loogisena tiedontallennusvälineenä, koska kvantti-informaatio säilyy atomeissa huomattavasti kauemmin kuin valossa. Valo sen sijaan sopii hyvin tiedon tallentamiseen atomimuistiin ja sen lukemiseen sieltä.
Misi
Misi on kylä Rovaniemellä, Kemi–Kelloselkä-rautatien varrella noin 50 kilometriä Rovaniemeltä itään. Kylässä sijaitsee Misin rautatieasema, jonka ympärille kylän asutus on keskittynyt. Vuonna 2010 kylässä oli 75 asukasta. Kylän pohjoispuolella sijaitsee Puolustusvoimain Rovajärven ampuma-alue. Misissä on myös 3. Logistiikkarykmenttiin kuuluva varasto-osasto.
Kylän alueella on useita moottorikelkkareittejä, ja alueen vesistöissä on hyviä kalapaikkoja. Kylällä on vuokrattavia vapaa-ajan asuntoja, niin yksityisillä kuin Rovaniemen kaupungillakin.
Liikenneyhteydet
Misin rautatieasemalta kulkee päivittäin InterCity-yöjuna Helsingistä Kemijärvelle ja takaisin. Rautatievirasto kielsi matkustajajunien pysähtymisen Misin rautatieasemalla asemainfrastruktuurin puutteiden vuoksi joulukuussa 2007, mutta pysähdykset alkoivat uudestaan 30. syyskuuta 2008. Ratahallintokeskus rakensi liikennekatkon aikana Misiin 350 metriä pitkän matkustajalaiturin, joka täyttää nykyaikaiset turvallisuusvaatimukset. Lisäksi on parannettu aseman valaistusta.
Savakot
Savakot ovat äyrämöisten ohella toinen kannaksenkarjalaisten ja inkerinsuomalaisten pääryhmistä, jotka voitiin erottaa vielä 1800-luvulla. Savakkojen väestöryhmä alkoi muodostua melko varhain ruotsinvallan aikana kun sotien hävittämään Karjalankannaksen länsiosaan eli Äyräpään kihlakuntaan alkoi muuttaa uutta väestöä Savosta ja Viipurin Karjalan läntisistä kihlakunnista.
Misi
Liikenneyhteydet
Linja-auton vakiovuoro kulkee Rovaniemen keskustan, Misin kylän ja Kemijärven Raajärven kylän välillä kerran suuntaa kohden maanantaista perjantaihin päivittäin. Noin 10 km Misin kylän pohjoispuolella kulkee Vikajärven kylän ja Kemijärven välinen kantatie 82, jolla Rovaniemen ja Kemijärven väliset vakiovuorot pysähtyvät Misin tienhaarassa. Näitä vuoroja kulkee suuntaa kohden maanantaista perjantaihin viisi, lauantaisin kaksi ja sunnuntaisin kolme. Vuoroista suurin osa pysähtyy Rovaniemen lentoasemalla tarvittaessa tai säännönmukaisesti ja kaikki pysähtyvät lentoaseman tienhaarassa ja Napapiirillä. Ala-asteikäiset koululaiset kuljetetaan taksilla Vikajärven koululle, ja yläasteikäiset kuljetetaan takseilla Rovaniemelle.
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta
Misin seutu asukkaineen on alkuaan kuulunut Oulun lääniin ja Kemin Lappiin. Kun vanha Lapin raja purettiin 1860-luvulla ja uusi raja vedettiin nykyisen Kemijärven ja Rovaniemen maalaiskunnan rajan kohdalle, Misin asukkaat siirtyivät Namman kyliin ja Rovaniemen maalaiskunnan veronmaksajiksi.
Savakot
Savakkojen ja äyrämöisten murteen ja kansanpuvun eroihin kiinnitti ensimmäisenä huomiota 1830-luvulla kielentutkija Anders Johan Sjögren. Venäläinen maantieteilijä ja tilastotutkija Peter von Köppen suoritti vuoden 1848 vaiheilla tutkimuksia, joissa hän totesi Inkerinmaan savakkojen lukumääräksi 43 080 henkeä ja äyrämöisten määräksi 29 242. Köppenin mukaan savakkojen enemmistö Inkerissä asui Nevan pohjoispuolella sijainneissa Valkeasaaren, Rääpyvän ja Kelton seurakunnissa sekä Markkova-Järvisaarella, Venjoella, Koprinassa, Spankkovassa, Kupanitsassa, Moloskovitsassa ja Novasolkassa.
Savakot poikkesivat äyrämöisistä lähinnä savakkomurteen ja naisten pukeutumisen suhteen. Inkerissä savakkomiesten pukeutuminen ei juurikaan eronnut venäläisestä. Suomalaiset kielentutkijat ja kansanperinteen kerääjät ovat kuvanneet savakoita herkemmiksi omaksumaan uusia tapoja ja vaikutteita kuin konservatiivisia ja hitaita äyrämöisiä. Läntisimmässä Inkerissä, Kosemkinan seurakunnassa, jakoa äyrämöisten ja savakoiden välillä ei tunnettu. Viipurin läänissä kansanomainen jako savakoihin ja äyrämöisiin rajoittui Äyräpään kihlakuntaan eli Länsi- ja Keski-Kannakselle.
Misi
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta
Paikkakuntalaisten tietämän mukaan Misin seudulle on pystytetty ainakin kolme tilaa ennen lääninrajan vetämistä ja isojakoa. Mikko Kulppi asettui Pirttijärven rannalle 1810-luvulla, Misikankaat Misijärven rannalle 1820–luvulla, ja ennen isojakoa asettui Aapo Venetvaara asumaan Venejärven rannalle 1860-luvulla. Leskeläisten mukaan Uuranjärven ranta sai ensimmäiset asukkaansa 1893. Juuso Laitinen asettui ensimmäisenä asustamaan Kielijärven rantaa vuonna 1915, ja heitä seurasivat vuonna 1918 Jaakko Kontio ja Matti Salla. Vuonna 1924 tuli Juho Närhistä Kuikura-nimisen tilan omistaja, myöskin Kielijärven rannalle. Näistä edellä mainituista ihmisistä ja suvuista on Misin kylä saanut alkunsa.
Savakot
1900-luvulle tultaessa savakkojen ja äyrämöisten väliset kulttuuriset erot olivat hioutuneet miltei kokonaan pois niin Suomen kuin Venäjänkin puolella rajaa. Murre-erot ovat sitä vastoin olleet paljon pitempään havaittavissa.
Misi
Misin historiaa ja kertomus kylän elämänkulusta
Misin seudulta on tehty löytöjä aikaisemmastakin asutuksesta: vanhojen asumusten jäännöksiä, jotka ovat olleet lähinnä metsästäjien ja kalastajien käytössä. Misistä on tehty joitakin löytöjä kivikauden ajalta, kivikirves ja Rovaniemi-tuura Venejärven rannalta.
Rovaniemi–Kemijärvi-välinen ratatyö käynnissä
Kemijärven rautatie Misi–Rovaniemen ja Kemijärven välisen rautatien piirtolinja raivattiin vuonna 1924, ja kesällä 1927 käynnistettiin radanrakennustyöt. 13. tammikuuta 1932 topparoikka ylitti Misijoen.
Misin asema vihittiin heinänteon aikaan kesällä 1934. Misin asema on ollut tärkeä junien kohtaus ja risteyspaikka sivuraiteineen. Asema on ollut keskeinen puutavaran lastaus- ja purkauspaikkana puhumattakaan rahti-, henkilö- ja sotilaskuljetuksista. Sivuraide Raajärven kaivokselle oli tarpeellinen malmin kuljetuksessa. Saksalaiset pitivät Misiä tukikohtanaan vuosina 1941–1944, joten Misin asema oli heille todella tärkeä myös läpikulkuliikenteen osalta.
Yhdistystoiminta
Yhdistystoiminta käynnistyi 22. maaliskuuta 1935, jolloin perustettiin Misin maamiesseura (nykyinen Kyläseura). Puheenjohtajaksi valittiin Heikki Rajamäki ja naistoimikunnan puheenjohtajaksi Elsa Kontio. Samana päivänä laskettiin peruskivi ompeluseuratoiminnalle, joka jatkuu vieläkin "Kahvi-illan" nimikkeellä. Tieyhteys Misiin parani, kun Kemijärventiestä rakennettiin pistotie Misiin vuonna 1937. Samana vuonna kylien niityille hankittiin hevosvetoiset niitto- ja haravakoneet.
Sota-aika
Saksalaisten itärintama alkoi murtua vuonna 1944, venäläisten sotarintama lähestyi ja saksalaisten perääntymisvaihe alkoi. Silloinen asemapäällikkö Honkasilta sai soiton Misin asemalle 13. syyskuuta 1944 (asemalla oli kylän ainoa puhelin) kylän evakuoinnista. Kaikkien oli kerättävä tavaransa ja eläimensä, sekä oltava asemalla vielä samana päivänä, mikäli mielivät pelastua. Evakkoon lähtijät olivat ajoissa asemalla, mutta junan lähtö viivästyi kaksi vuorokautta veturin puuttumisen takia. Vihdoin päästiin matkaan ja evakkolaisista misiläiset sijoitettiin Ruotsin Jörniin ja Byskeen. Köyryläiset sijoitettiin myös Ruotsin Hammarkkiin ja misijärviläiset Ähtävälle Suomeen.
Jälleenrakennus
Sodan loputtua vuonna 1945 alkoi jälleenrakentamisen aika. Uusia taloja rakennettiin ja saksalaisilta tuhoamatta jääneitä taloja korjattiin talkoovoimin ja yhteishenki oli voimakasta. Samana vuonna (1945) kylä sai postiaseman ja Lapinmaa perusti osuuskaupan. Puhelinkeskus saatiin vuonna 1948, ja näin kyläläiset saattoivat puhua "lankoja" pitkin. Yksityisyritteliäisyys käynnistyi, kun Sylvi Närhi perusti vuonna 1949 vähittäismyymälän ja samana vuonna Arvo Kontio ja veljekset Antero ja Akseli Närhi aloittivat kenttäsirkkeli- ja leveranssi-urakoinnit, joka myös työllisti paikkakuntalaisia. Postiauto alkoi kulkea Rovaniemen ja Misin väliä vuonna 1950.
Sähkövalot saatiin kylälle vuonna 1955 sopivasti Martti Kontion 50-vuotispäivän kunniaksi, jolloin syntymäpäiväkahvit juotiin ensimmäisten sähkövalojen loisteessa. Misin uudelle voimakkaalle kehityskaudelle antoi sysäyksen kaivostoiminnan käynnistyminen Kärväsvaarassa, ja hieman myöhemmin myös Raajärven kaivos aloitti toimintansa. Maantie Kärväsvaaraan valmistui toukokuussa vuonna 1958 ja Raajärvelle vuonna 1962. Malmin kuljetus vaati uuden tukevamman kiskotuksen, mikä taas merkitsi lisää työpaikkoja kyläläisille. Noihin aikoihin Misissä olikin hyvä työllisyystilanne.
Alasajo
Nämä olivat hyviä aikoja Misin kylälle, mutta tummia pilviä alkoi kertyä taivaalle. Kaivosyhtiö vähensi Kärväsvaaran kaivoksen toimintaa, mikä merkitsi monille misiläisille työn loppumista ja sen myötä toimeentulohuolia. Kaivoksen toiminta loppui täysin vuonna 1966, ja ensimmäiset misiläiset lähtivät Ruotsiin työn perään elokuussa 1968 yhdessä samaan aikaan Pohjois-Suomessa tapahtuneen suuren muuttoaallon mukana. Suurin osa misiläisistä lähti Motalaan Electroluxin jääkaappitehtaalle. Jotkut ovat jääneet sinne pysyvästi, toiset taas ovat palanneet juurilleen.
Kun Kärväsvaaran lakkauttamisesta oli juuri päästy toipumaan, kohtasi uusi isku kyläläisiä – myös Raajärvi aiottiin lakkauttaa. Viimeiset malmijunat lähetettiin matkaan Raajärveltä vuonna 1975. Kaivostyöläisillä oli edessä muuttomatka, osalla Kolariin, osalla Rautavaaralle, ja osa meni Raahen Rautaruukkiin. Kaivostoimintojen loputtua työmahdollisuudet Misin seudulla ovat lähes olemattomat. Työikäiset käyvät ansiotyössä Rovaniemellä ja Rovaseudulla.
Kylätoimikunta perustettiin 19. joulukuuta 1984. Puheenjohtajaksi valittiin Kauko Honkasilta, joka on ollut yksi pitkän linjan toimihenkilö kaikilla saroilla. Samana vuonna (1984) Lapinmaa lakkautti kauppatoiminnan ja vuonna 1986 lopetti Sylvi Närhi K-kaupan. Näin ollen kyläläiset joutuivat turvautumaan kauppa-autoon, kunnes rohkeana Sakari Laitinen perusti "Sakun puotin" 12. heinäkuuta 1988. Sittemmin senkin toiminta lopetettiin. Misin kansakoulu lakkautettiin 1993, minkä seurauksena paikkakunnan kouluikäiset kuljetetaan koulutaksilla Vikajärvelle, mihin on matkaa 25 kilometriä suuntaansa.
Terrorizer
Terrorizer on vuonna 1986 perustettu yhdysvaltalainen grindcore-yhtye. Yhtyeen merkitys extreme-musiikissa on merkittävä, vaikka se on julkaissut vain neljä albumia. Yhtyeen hajoamisen jälkeen sen jäsenet liittyivät muihin merkittäviin extreme metal -yhtyeisiin kuten Morbid Angel ja Napalm Death. Yhtyeen kitaristi, Jesse Pintado kuoli maksan vajaatoimintaan juuri kun Darker Days Ahead -albumin nauhoitukset oli saatu valmiiksi. Yhtye julkaisi uuden Hordes of Zombies albumin vuonna 2012.
Misi
Alasajo
Kyläläiset perustivat vuonna 1998 yhdistyksen Misi Arctic Life ry. Yhdistyksen tavoitteena on kylän kehittäminen, paikkakuntalaisten henkisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin edistäminen sekä työtilaisuuksia edistävän toiminnan tukeminen. Vuonna 1999 käynnistyi Lapin yliopiston täydennyskoulutuskeskuksen järjestämä 9 kuukautta kestävä luontomatkailuyrittäjäkoulutus.
Lähteet
66.62083°N, 26.68333°W
Grand Hotel Europe
thumb|220px|Grand Hotel Europe on ylellinen viiden tähden hotelli [[Pietari (kaupunki)|Pietarin keskustassa Nevski prospektin varrella.]]
Grand Hotel Europe  (alkuperäinen nimi  Hôtel d'Europe, ). on Pietarin arvostetuimpia hotelleja Nevsky Palacen ja Astorian ohella. Se sijaitsee kaupungin pääkadun Nevski prospektin ja Mihailovskaja-kadun kulmassa lähellä Kazanin katedraalia, Gostinyi Dvor -tavarataloa ja Venäläistä museota.
Seppo Sulonen
Seppo Sulonen (s. 22. toukokuuta 1962 Pori) on suomalainen jalkapalloilija.
Hän pelasi urallaan 76 pääsarjaottelua ja teki niissä 11 maalia. Vuonna 1988 hän oli PPT:n paras maalintekijä seitsemällä maalillaan. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä Sulonen pelasi yhden PPT-kauden lisäksi neljä vuotta Rauman Pallo-Iiroissa.
Grand Hotel Europe
Rakennus peruskorjattiin vuosina 1989–1991, jolloin nimeksi tuli Grand Hotel Europe.
Aiheesta muualla
59.93566°N, 30.33036°W
Seppo Sulonen
Seppo Sulosen serkut Petri ja Pasi Sulonen ovat myös entisiä pääsarjatason pelaajia. Hänen poikansa Niko Sulonen (s. 1995) pelasi FC Jazzissa 16 Kakkosen ottelua vuosina 2011–2013.
Liisa Erkintytär
Liisa Erkintytär s. 1733– (kuolinaika tuntematon) oli kalantilainen paimentyttö ja Länsi-Suomen rukoilevaisuuden käynnistäjä.
Liisa Erkintytär koki uskonnollisen herätyksen 23-vuotiaana, pyhäinpäivänä 1756. Tällöin näki itsensä ja läheisensä joutuvan syntien takia kadotukseen. Hän joutui ekstaattiseen tilaan, joka tarttui muihinkin kyläläisiin. Se synnytti uskonnollisen liikkeen, joka levisi varsinkin naisten keskuudessa.
Liisa Erkintyttären tiedetään lukeneen ennen herätyskokemustaan brittiläisen puritaanipapin Arthur Dentin teosta Totisen käändymisen harjoitus (suom. 1732 ). Hänen elämänsä myöhempiä vaiheita vuodesta 1759 ei tunneta, mutta niihin liittyviä käsityksiä ja uskomuksia on kansanperinteessä paljon.
Ohotnyi rjadin metroasema
Ohotnyi rjad on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.
Dissosiaatio
Dissosiaatiosta voidaan puhua:
Dzmitryi Verh’autsou
Seurajoukkueura
Verh’autsou pelasi vuosina 2005–2011 valkovenäläisessä Naftan Novopolotskissa 164 ottelua, joissa teki 17 maalia. Joulukuussa 2011 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Krylja Sovetov Samaran kanssa. Kesäkuussa 2014 hän teki kahden vuoden sopimuksen FK Ufan kanssa. Tammikuussa 2016 hän jätti seuran ja teki puolentoista vuoden sopimuksen Korona Kielcen kanssa.
Maajoukkueura
Verh’autsou on pelannut vuodesta 2008 alkaen Valko-Venäjän maajoukkueessa ja tehnyt kolme maalia.
Dean Whitehead
Dean Whitehead (s. 21. tammikuuta 1982 Abingdon, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stoke City FC. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Oxford United
Whitehead aloitti uransa Abingdon Townin juniorijoukkueessa ennen siirtymistään Oxford Unitediin. Viiden Oxford-kauden jälkeen Whitehead siirtyi Sunderlandiin vapaalla siirrolla. Myöhemmin FA määräsi Sunderlandin maksamaan 150 000 puntaa Oxfordille.
Sunderland
Whiteheadista tuli nopeasti edustusjoukkueen avainpelaaja ja hän oli johdattamassa Black Catsit mestaruussarjan voittoon kaudella 2004–05. Kauden päätteeksi pelaajat valitsivat hänet kauden parhaaksi.
Seuraavalla kaudella (2005/06) Whitehead solmi Sunderlandin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen. Sunderlandin osalta kausi oli epäonnistunut ja se putosi takaisin Championshipiin. Whiteheaden valioliigakaudesta parhaiten muistetaan hänen upea vapaapotkumaalinsa n. 27 metristä ohi Englannin maajoukkueen ja Tottenhamin maalivahdin Paul Robinsonin.
Championship -kauden 2006–07 aikana Whiteheadesta tuli joukkueen kapteeni, kun hän korvasi tehtävässä Burnleyyn siirtyneen Steven Caldwell'n. Kauden päätteeksi Sunderland nousi Valioliigaan.
Kausi 2007/08 alkoi hyvin ja Sunderland voitti ennakkosuosikki Tottenhamin 1–0. Onni ei ollut Whiteheaden puolella ja alkukauden Wigan -ottelussa saama vamma pitää keskikenttäpelaajan poissa pelikentiltä puolen vuoden ajan.
Stoke City
Whitehed allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Stoke Cityn kanssa 24. heinäkuuta 2009. Hän teki Stoke City debyyttinsä 15 elokuuta 2009 ottelussa Burnleyta vastaan. Whitehedin hitaasti alkanut ura Stokessa on kääntynyt nousuun ja hän on saanut kiitosta valmentaja Tony Pulisilta.
Let It Roll: Rocks & Rarities
Let It Roll: Rocks & Rarities on vuonna 2004 julkaistu Albert Järvisen kokoelmalevy.
Gibraltarin pääministeri
Gibraltarin pääministeri on Gibraltarin hallituksen päämies. Gibraltarin kuvernööri nimittää virkaan parlamenttivaalit voittaneen puolueen puheenjohtajan. Vuodesta 2011 pääministerinä on ollut Fabian Picardo.
Mickaël Poté
right|thumb|300px Mickaël Poté (s. 24. syyskuuta 1984 Lyon, Ranska) on beniniläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut seuratasolla Ranskassa, Saksassa, Kyproksella ja Turkissa. Hän on vuodesta 2018 edustanut turkkilaisseura Adana Demirsporia, jossa hän pelasi myös vuosina 2015–2017.
Poté on pelannut Beninin maajoukkueessa vuodesta 2008. Hän on pelannut Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2010 ja 2019.
Rudi Fischer
Alun perin ravintoloitsijana toiminut Fischer perusti Écurie Espadon -tallin vuonna 1948 ja toimi sen johtajana. Tiimi koostui sveitsiläisistä herrasmiehistä amatöörikilpailuissa ja ryhmään kuuluivat Fischerin lisäksi Rudolf Schoeller, Peter Hirt, Peter "Pierre" Staechelin, Max de Terra ja Paul Glauser. Fischerin debyyttikilpailu oli voituretteluokan Geneven osakilpailu Simca-Gordinin autolla ja hän ajoi Erlenin kisassa toiseksi. Suuremmissa Grand Prix-kisoissa hän ajoi vuonna 1949, jolloin hänen debyyttikilpailunsa Sveitsin osakilpailussa päättyi 15.sijaan. Pari vuotta vanha Simca-Gordini osoittautui kuitenkin hitaaksi ja Fischer osallistui SVA:n autolla vuoden 1950 San Remon -osakilpailuun keskeyttäen kuitenkin öljyputkivikaan. Myös OSCAn ja HWM:n autoilla ei tullut menestystä. Vasta vaihdettuaan Ferrarin 212-autoon alkoi tulla menestystä, kun hän keräsi useita palkintosijoja Formula 1-sarjan ulkopuolisista kilpailuista vuonna 1951.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)