cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario
Super Mario Bros. -elokuva
Vuonna 1993 julkaistiin Mario-peleihin pohjautuva elokuva. Sen tuotti pieni, lähes tuntematon elokuvastudio Light Motive. Elokuvassa Marioa esitti Bob Hoskins ja Luigia John Leguizamo. Elokuva oli teemaltaan liian synkkä sopiakseen sarjan nuoremmille faneille, ja vanhemmat fanit valittivat elokuvan ajautuneen liian kauas pelien värikkäästä maailmasta. Myös kriitikot haukkuivat elokuvaa. Elokuvan kaupallinen menestys oli odotettua huonompi.
Vaikka elokuva on saanut kulttimaineen, sen ja vuotta myöhemmin ilmestyneen Street Fighter 2 -peliin pohjautuneen elokuvan katsotaan pilanneen videopelielokuvien mainetta 1990-luvulla. Elokuvan myötä markkinoille ilmestyi elokuvaan pohjautuva kirja Super Mario Bros. – The Movie. Elokuvan hahmoista tehtiin kuusi erilaista, "realistisen näköistä" figuuria. Hahmot olivat Mario, Luigi, Koopa, Iggy, Goomba ja Spike.
The Super Mario Bros. Movie -elokuva
Vuonna 2023 julkaistiin Mario-peleihin pohjautuva The Super Mario Bros. Movie. Jonka on tuottanut Illumination yhdessä Nintendon kanssa. Elokuvan levittäjänä toimii Universal Pictures.
Maaselän sissit
Maaselän sissit  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Moderna Museet
pienoiskuva|Museon sisäänkäynti. Moderna Museet, usein vain Moderna, on modernin ja nykytaiteen museo, joka toimii Tukholmassa ja Malmössä. Se sijaitsee Skeppsholmenilla ja avattiin vuonna 1958. Museon ensimmäinen johtaja oli Pontus Hultén, joka vuonna 1973 kutsuttiin Pariisiin perustamaan Pompidou-keskusta. Johtajana toimi Daniel Birnbaum vuodet 2010–2019. Vuonna 2019 uutena johtajana aloitti Gitte Ørskou.
Ruotsin museoissa oli vuosina 2004–2006 ilmainen sisäänpääsy. Sen alkaessa vuonna 2004 Modernassa kävi 681 639 henkeä. Kävijämäärä kuitenkin väheni, kun ilmainen sisäänpääsy jouduttiin poistamaan. Vuonna 2007 museossa kävi 303 783 vierailijaa.
Rakennus
Museo toimii samassa rakennuskompleksissa Ruotsin arkkitehtuurimuseon kanssa. Alkuperäinen rakennus on Fredrik Blomin 1850-luvulla piirtämä laivaston harjoitushalli, joka muutettiin 1958 museoksi. Siihen on liitetty Per-Olof Olssonin suunnittelema lisärakennus vuodelta 1976. Vuonna 1991 pidetyn kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun jälkeen edellisten rinnalle valmistui 1995–1998 espanjalaisen arkkitehdin Rafael Moneon piirtämä kokonaan uusi museorakennus. Sisäänkäynti on liitetty entisen sotilasvankilan tiilimuuriin. Vanha museorakennus on nykyisin arkkitehtuurimuseon käytössä.
Alsedo (1922)
Alsedo oli Espanjan laivaston vuonna 1922 vesillelaskettu Alsedo-luokan hävittäjä.
Moderna Museet
Rakennus
Moneon suunnittelema uudisrakennus jouduttiin sulkemaan jo neljän vuoden kuluttua valmistumisestaan rakennusvirheiden takia. Se avattiin uudelleen vuonna 2004.
Moderna Museet Malmö
thumb|Moderna museet Malmö avattiin joulukuussa 2009. Moderna Museetin toinen osasto avattiin Malmössä joulukuussa 2009. Se otti käyttöön vuonna 2006 lopetetun Rooseumin taidehallin tilat. Museo on yhteistyö Malmön kaupungin, Skånen alueen ja Ruotsin valtion kanssa. Museon vaikutusalueet ovat Skåne ja Etelä-Ruotsi, sekä myös Tanska ja Pohjois-Saksa. Museolla on itsenäinen näyttelyohjelma, joka toteutetaan Moderna museetin ja kansainvälisten yhteistyökumppaneiden kanssa.
Alsedo (1922)
Valmistus
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 26. toukokuuta 1920. Alus laskettiin vesille 21. lokakuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 22. elokuuta 1924.
Moderna Museet
Kokoelma
thumb|Modernan veistospuistoa vuonna 2006. Taidekokoelmassa on teoksia vuodesta 1900 omaan aikaamme. Valokuvausosastossa teoksia on myös noin vuodesta 1840 alkaen. Kokoelmassa on muun muassa Marcel Duchampin, Louise Bourgeois’n, Karl Isaksonin, Pablo Picasson, Niki de Saint Phallen, Salvador Dalín, Carolee Schneemannin, Henri Matissen ja Robert Rauschenbergin avainteoksia, kuten myös uushankintoja nykyisin toimivilta taiteilijoilta. Ruotsin taide yhdistyy suurelta osin ulkomaiseen ja ruotsalaisten, esimerkiksi Vera Nilssonin ja Siri Derkertin teoksia voi nähdä yhdessä Oskar Kokoschkan ja Georges Braquen teosten kanssa. Nykyajan taiteen osastoissa ripustukset vaihtuvat useammin. Videokäytävässä esitetään sekä elokuva- että videotaidetta. Vuonna 2008 museo vietti 50-vuotisjuhlaa.
Alsedo (1922)
Palvelus
Alus siirrettiin modernisoitavaksi 11. joulukuuta 1943. Alus myytiin romutettavaksi 24. toukokuuta 1957.
Moderna Museet
Kokoelma
Kokoelmassa on noin 5 000 maalausta, veistosta ja installaatiota, noin 25 000 akvarellia, piirustusta ja grafiikan vedosta ja noin 100 000 valokuvaa. Siinä on myös taidevideoita ja elokuvia, kuten myös taiteilija Einar Hylanderin miljöörakennus Narvavägen 29:ssa.
Ulkomainen taide
Museon 1900-luvun alusta nykypäivään olevan ulkomaisen taiteen kokoelman maalausten ja veistosten määrä on jatkuvasti kasvanut hankintojen, lahjojen ja lahjoitusten avulla thumb|Rakennuksen julkisivua ja [[patio.]]
Tie helvettiin
Tie helvettiin  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Moderna Museet
Piirustukset ja grafiikka
Kokoelmassa on noin 12 000 piirustusta ja akvarellia, 15 000 grafiikan vedosta, 5 000 julistetta ja jonkin verran vähemmän taiteilijakirjoja.
Valokuva
Valokuvamuseon aloittamiseksi Ruotsin valtio osti The Helmut Gernsheim Duplicate Collectionin vuonna 1964.
Elokuva ja video
Moderna Museetin elokuva- ja videokokoelman perusti kokeellisen elokuvan yhdistys, jonka Pontus Hulten aloitti vuonna 1955.
Murto
Vuonna 1993 museoon murtauduttiin, ja sieltä varastettiin useita Picasson ja Georges Braquen taideteoksia.
Zor Alef
Zor Alef (s. 5. joulukuuta 1976) on venäläis-bulgarialainen, Venäjällä ja Bulgariassa asuva henkinen opettaja, luennoitsija ja kirjailija.
Zorin kirjoja on käännetty vuoteen 2015 mennessä Bulgarian kielelle.
Eheän Opin koulu
Zorin vuonna 2000 perustama Eheän Opin koulu tarjoaa järjestelmällistä opetusta, joka on seuraavien oppien henkinen ja filosofinen synteesi:
Karolina Kowalkiewicz
Karolina Kowalkiewicz (s. 15. lokakuuta 1985 Łódź) on puolalainen korsisarjan vapaaottelija ja entinen thainyrkkeilijä. Hän on saavuttanut vapaaottelussa KSW:n korsisarjan mestaruuden. Kowalkiewicz on otellut UFC:ssä vuodesta 2015 lähtien ja haastoi kerran UFC:n korsisarjan mestaruudesta, mutta hävisi sen Joanna Jędrzejczykille.
Thainyrkkeily
Kowalkiewicz aloitti harjoittelemaan kamppailulajeja 16-vuotiaana aluksi krav magalla, jonka jälkeen hän alkoi harjoittelemaan thainyrkkeilyä. Kowalkiewicz kilpaili sittemmin thainyrkkeilyssä amatööritasolla viiden ottelun verran ja voitti Puolan Cupin.
Vapaaottelu
Ammattilaiseksi hän siirtyi jo muutamaa kuukautta myöhemmin oteltuaan Puolassa Extreme Fighting Sports 2 -tapahtumassa Marzena Wojasia vastaan. Hän voitti kamppailun ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
KSW (2012–2015)
Toisen ammattilaisottelunsa hän kävi Paulina Bońkowskaa vastaan allekirjoitettuaan sopimuksen puolalaisen vapaaotteluorganisaation KSW:n kanssa. Joulukuussa 2012 käyty kamppailu oli lyhyt turnausmuotoinen kilpailu korsisarjan mestaruudesta. Ottelu päättyi Kowalkiewiczin voittoon tuomariäänin ja hän eteni loppuotteluun.
Korsisarjan mestaruus
Voiton jälkeen Kowalkiewicz kohtasi Marta Chojnoskan korsissarjan mestaruudesta. Ottelu käytiin kesäkuussa 2013, jolloin Kowalkiewicz voitti kamppailun takakuristuksella minuutin jälkeen ensimmäistä erää.
Syyskuussa 2013 hän otteli Simona Soukupovaa vastaan ei mestaruuskamppailun, kun Soukupova painoi yli sallitun painorajan. Kowalkiewicz voitti kamppailun tuomariäänin.
Toukokuussa 2014 Kowalkiewicz puolusti mestaruuttaan ensimmäisen kerran Jasminka Civea vastaan. Hän voitti ottelun käsilukolla ensimmäisen erän lopulla ja onnistui näin puolustamaan mestaruuttaan. Marraskuussa Kowalkiewicz siirtyi ottelemaan ensimmäistä kertaa Puolan ulkopuolelle. Hän kohtasi Mizuki Inouen Invicta FC:ssä ja voitti ottelun hajaäänin (28–29, 29–28, 29–28).
Helmikuussa 2015 Kowalkiewicz kohtasi ei mestaruusottelussa Kalindra Farian, jonka hän voitti hajaäänin.
UFC (2015–)
UFC ilmoitti lokakuussa 2015 tehneensä moniotteluisen sopimuksen Kowalkiewiczin kanssa, joka kohtasi ensimmäiseksi Randa Markosin joulukuussa 2015. Hänen ensimmäinen ottelu oli illan päätapahtuman ensimmäinen ottelu, jonka Kowalkiewicz voitti tuomariäänin (29-28, 29-28, 30-27).
Haastaminen mestaruudesta ja myöhemmät ottelut (2016–)
2016 Kowalkiewicz pääsi heti ensimmäisen ottelun jälkeen lähelle mestaruusottelua. Heinäkuussa hän otteli Rose Namajunasia vastaan, jonka voittaja pääsisi ottelemaan korsisarjan mestaruudesta. Kaksikon ottelu oli illan tapahtuman toinen pääottelu, jonka Kowalkiewicz voitti hajaäänin (28–29, 29–28, 29–28). 12. marraskuuta Kowalkiewicz kohtasi hallitsevan mestarin Joanna Jędrzejczykin, joka oli puolustanut mestaruuttaan kolmesti. Ottelu käytiin UFC 205 -tapahtumassa, joka oli samalla ensimmäinen kerta, kun vapaaottelutapahtuma on järjestetty Madison Square Gardenissa. Ottelu päättyi Kowalkiewiczin tappioon tuomariäänin (46–49, 46–49, 46–49). Tappio oli samalla hänen uran ensimmäinen voitettuaan sitä ennen kymmenen ottelua peräkkäin.
Mestaruusottelun jälkeen Kowalkiewicz palasi takaisin kesäkuussa 2017 Cláudia Gadelhaa vastaan, jolle hän hävisi Brasiliassa käydyn ottelun takakuristuksella ensimmäisessä erässä. Lokakuussa Kowalkiewicz katkaisi kahden ottelun tappioputkensa voitettuaan kotimaassaan Puolassa Jodie Esquibelin tuomariäänin (30-27, 30-27, 30-26).
Huhtikuussa 2018 Kowalkiewicz kohtasi Brooklynissa Felice Herrigin, jonka hän voitti hajaäänin (29-28, 28-29, 29-28). Syyskuussa Kowalkiewicz kohtasi Jéssica Andraden syyskuussa UFC 228 -tapahtumassa. Hän hävisi kamppailun tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Järvenpää
Järvenpää on noin 46 000 asukkaan kaupunki Uudenmaan maakunnassa. Se on Suomen kunnista 25:nneksi suurin (2021). Järvenpää kuuluu Keski-Uuteenmaahan, ja sen naapurikunnat ovat Mäntsälä koillisessa, Sipoo idässä ja Tuusula niin etelässä, lännessä kuin pohjoisessa. Järvenpää on osa Helsingin metropolialuetta ja se on yksi Helsingin seudun kehyskunnista. Järvenpään pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on maata ja 0 km² sisävesiä. Järvenpää on pinta-alaltaan Suomen seitsemänneksi pienin kunta ja asukastiheydeltään neljänneksi tihein kunta.
Järvenpää sijaitsee noin 35 kilometriä Helsingin pohjoispuolella ja noin 70 kilometriä Lahden eteläpuolella. Kaupunki on rakentunut Tuusulan­järven pohjoispäähän, ja sen kaupunkirakenne tukeutuu päärataan. Lähes koko Järvenpään väestö asuu Helsingin keskustaajaman alueella.
Järvenpää tunnetaan muun muassa Jean Sibeliuksen ja Juhani Ahon asuinkuntana. Kaupungin tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat useat kotimuseot, kuten Ainola, Ahola ja Villa Kokkonen. Järvenpäässä on myös taidemuseo, jonka pysyvässä kokoelmassa on esillä erityisesti Venny Soldan-Brofeldtin ja Eero Järnefeltin teoksia.
Järvenpää jakautuu 25 kaupunginosaan, joista suurimpia ovat muun muassa Pöytäalho, Jamppa, Keskus, Pajala ja Kyrölä. Kaupunginosat hajautuvat kahdeksaan eri suurpiiriin.
Maantiede ja luonto
pienoiskuva|vasen|Järvenpään nimikkolintu on [[silkkiuikku.]] pienoiskuva|vasen|Järvenpään nimikkokasvi [[keltavuokko Lemmenlaaksossa.]] Järvenpään pinta-alasta on maata 94 % ja vettä 6 %. Kaupunki sijaitsee Tuusulan­järven pohjois­päässä. Tuusulanjärven lintujensuojelualue luontopolkuineen ja lintutorneineen aivan kaupungin keskustan tuntumassa on Natura 2000 -ohjelmaan kuuluvaa luonnonsuojelualue. Myös Vanhankylänniemessä, niin ikään Tuusulanjärven rannalla, on luontopolku. Tuusulanjärvi on voimakkaasti rehevöitynyt niin maanviljelyn kuin yhdyskuntarakenteen vaikutuksesta, ja sen hoitoon on panostettu viime vuosina. Kaupungin itäosien halki virtaa Keravanjoki, jonka varrella sijaitseva Lemmenlaakson lehto on toinen Järvenpään Natura 2000 -luonnonsuojelualueista. Koko Järvenpää kuuluu Vantaanjoen valuma-alueeseen. Tuusulanjärven ja Keravanjoen vesistöalueiden välinen vedenjakaja kulkee kaupungin luoteisosien selänteiltä keskustan kautta kaakkoon.
Barbro Holmberg
Barbro Holmberg (s. 7. huhtikuuta 1952 Stensele, Västerbottenin lääni, Ruotsi) on Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko. Hän on ollut Ruotsin maahanmuuttoministeri vuosina 2003–2006 ja Gävleborgin läänin maaherra vuosina 2008–2015.
Järvenpää
Maantiede ja luonto
Meren läheisyys leudontaa Järvenpään talvea, mutta vähemmän kuin rannikolla. Järvenpää kuuluu ilmastoltaan Etelä-Suomen mantereiseen osaan, jossa Suomenlahden lauhduttava vaikutus ei enää tunnu samalla tavalla kuin rannikolla. Savikon sisältämä vesi viilentää kaupungin paikallisilmastoa. Moreenimäet taas ovat savikkoa lämpimämpiä ja paahteisempia. Tuulet puhaltavat alueella pääsääntöisesti lounaasta.
Barbro Holmberg
Holmberg on suorittanut sosiaalityön tutkinnon Tukholman yliopistossa.
Järvenpää
Maantiede ja luonto
Järvenpäässä on noin 100 hehtaaria puistoja ja 250 hehtaaria puistometsiä. Kaupungin suurimpia puistoja on Tuusulanjärven rannalla sijaitseva Järvenpään rantapuisto.
Barbro Holmberg
Holmberg on toista kertaa naimisissa. Ensimmäisestä avioliitostaan radiotoimittaja Thomas Nordegrenin kanssa hänellä on kolme lasta, poika ja kaksostyttäret, joista entinen valokuvamalli Elin Nordegren on ollut naimisissa golflegenda Tiger Woodsin kanssa.
Järvenpää
Luontoselvityksiä
Järvenpäässä on vuoden 2020 yleiskaavan valmistelun yhteydessä tehty ruutuinventointiin perustuva kasvillisuuskartoitus (1997–2000) sekä kasvien biotooppikartoitus (2000–2001). Lemmenlaakson linnustoa on selvitetty vuonna 1996 ja kääpälajistoa vuonna 2002. Vanhankyläniemen hoito- ja käyttösuunnitelma on hyväksytty 2005.
Historia
pienoiskuva|Vanha mylly [[Haarajoki|Haarajoella, Keravanjoen varrella.]] pienoiskuva|Nykyisin museona toimiva [[Ahola (Järvenpää)|Ahola oli kirjailija Juhani Ahon ja hänen vaimonsa Venny Soldan-Brofeldtin koti vuosina 1897–1911.]] Järvenpää oli aikaisemmin Tuusulaan kuulunut kylä, joka alun perin käsitti myös Kello­kosken. Sen taloista suurin oli aikoinaan Kyrölän ratsutila, joka 1700-luvulla laajeni Järvenpään kartanoksi. Järvenpään kautta kulki vanhastaan myös maantie Helsingistä Heinolaan. Vuonna 1862 valmistui Suomen ensimm­äinen rauta­tie Helsingistä Hämeenlinnaan, ja alusta lähtien yksi radan väli­asemista oli Järven­päässä.
Järvenpään kartanon omisti 1900-luvun alussa maan­viljelys­neuvos Bjarne Westermarck. Hän aikoi tehdä siitä Suomen maa­talouden kehittämis­keskuksen ja mallitilan, jossa suoritettai­siin koe- ja tutkimus­toimintaa. Taloudellisista syistä hän joutui kuitenkin luopumaan suunnitelmastaan, ja päätti sen sijaan kehittää Järvenpään asemanseudusta asutuksen ja pien­teollisuuden keskuksen. Tähän hän katsoi olevan hyvät mahdollisuudet, koska alue sijaitsi kohtalaisen lähellä Helsinkiä hyvien liikenne­yhteyksien varrella. Wester­marckin toimeksi­annosta maan­mittaus­insinööri Wolmar Svaetich laati yhdys­kunnalle asema­kaavan ja antoi myös teille nimet. Kartanosta erotettiin myös pienempiä maan­viljelys­tiloja, joista valtio osti kaksi ja perusti niille Maatalousnormaalikoulun ja Kotitalousopettajaopiston.
Teollista toimintaa harjoittivat 1920-luvulla Oy Mekanikus Ab, Järvenpään Rautavalimo, A. Salmen Huonekalutehdas, margariini- ja elintarviketehdas ARLA, U. B. Heinosen paitatehdas, Järvenpään Silkki- ja Villakutomo, Oy Plyysi- ja Mattotehdas, Järvenpään Höyläämö ja Puutavaraliike sekä Järvenpään saha. Pulavuosina edellä mainituista yrityksistä tekivät konkurssin Oy Mekanikus Ab, ARLA ja U. B. Heinosen paitatehdas. Vuonna 1929 Järven­päässä oli jo noin 2 000 asukasta. Vuoteen 1933 mennessä liiketoiminta oli alkanut viritä uudelleen, ja Järvenpää oli kehittynyt kouluyhdyskunnaksi, jossa sijaitsivat kotitalousopettajaopisto, maanviljelysnormaalikoulu, emäntäkoulu, maamieskoulu, karjanhoitokoulu, yliopistoon johtava yhteiskoulu sekä kaksi kansakoulua alakansakouluineen.
Siirtoväki käsitti sodan jälkeen noin kolmasosan Järvenpään asukkaista. Heille lunastettiin tontteja Ånäsin, Seutulan, Haara­joen ja Iso­kydön alueelta, kun taas Teriojalle ja Anttilaan muodostettiin rintama­mies­tontteja. Vuonna 1949 Järvenpäässä oli jo noin 4 000 asukasta.
Kauppalan perustaminen
Kysymys Järvenpää erottamiseksi omaksi kunnakseen tai mahdollisesti kauppalaksi tuli esille jo 1920-luvulla samoihin aikoihin kun Keravakin erosi Tuusulasta. Vuonna 1923 järven­pääläiset ehdottivat erillisen Järvenpään kunnan perustamista, johon olisivat kuuluneet myös Tuomala, Nummenkylä ja Kellokoski. Bjarne Westermarck teki vuonna 1927 ehdotuksen Järvenpään kauppalan perustamisesta. Valtioneuvosto antoi asian selvittämisen sisäasiainministeriön tehtäväksi, mutta ministeriön asettama selvitys­mies hylkäsi ehdotuksen.
Uudestaan asia nousi esille, kun Järven­pään asukasluku toisen maailman­sodan jälkeen nopeasti kasvoi. Kun paikalliset olosuhteet suuresti poikkesivat tavallisesta maalais­kunnasta, katsottiin yhä tarpeelli­semmaksi muodostaa paikka­kunnasta erillinen kauppala. Huhtikuussa 1949 pidetyssä kokouksessa asukkaat päättivät toimittaa valtio­neuvostolle asiaa koskevan kirjelmän. Valtioneuvosto tekikin 17. helmikuuta 1950 päätöksen Järven­pään kauppalan perustamisesta, mikä tuli voimaan vuoden 1951 alussa.
Kysymys uuden kauppalan rajoista herätti kuitenkin paljon kiistoja. Aloitteen­tekijöiden mielestä siihen olisi pitänyt sisällyttää Järvenpään ja Tuomalan kylät kokonaisuu­des­saan, osa Vanhasta­kylästä sekä Kello­kosken tehdas­yhdys­kunta ja sen läheisyydestä osia Mäntsälänkin alueesta. Tällöin kauppalan pinta-ala olisi ollut 61 km² ja asukasluku lähes 8 400. Erään ehdotuksen mukaan Jokelakin olisi liitetty uuteen kauppalaan. Myös Tuusulan kunta hyväksyi kauppalan perustamisen mutta edellytti, ettei siihen pitänyt liittää maan­viljelys­seutuja, ja sen ulko­puolelle olisi jätettävä Kello­koski, Tuomala ja Saunakallion pohjois­puoliset alueet sekä maa­talous­oppi­laitosten alueet. Tällöin kauppalan pinta-ala olisi ollut 28,5 km² ja asukas­luku noin 6 000. Kauppalan etelä­rajana olisi ollut Terva­nokka Tuusulan­järven rannalla, pohjois­rajana Halkian­tie. Myös kello­koskelaiset vastustivat koti­paikka­kuntansa liittämistä uuteen kauppalaan.
Uuden kauppalan nimeksi ehdotettiin aluksi Tuusulaa, sillä arveltiin, että jäljelle jäänyt Tuusulan maalais­kunta olisi kuitenkin ennen pitkää jaettu naapuri­kuntien kesken. Kun kuitenkin päädyttiin siihen, että supistu­neena­kin tämä kunta olisi vielä elin­voimainen, päätettiin nimi jättää sille ja kauppalan nimeksi valittiin Järven­pää.
Valtioneuvoston 17. helmikuuta 1950 tekemän päätöksen mukaan kauppalaan kuuluivat Järven­pään kylän lisäksi Kello­koski sekä osia Vanhasta­kylästä ja Tuomalan kylästä. Valtio­neuvosto teki kuitenkin jo samana vuonna 30. kesäkuuta uuden päätöksen, jonka mukaan Kello­koski ja osa Nummen­kylästä jäivät Tuusulaan kuuluviksi. Kauppalan pinta-alaksi tuli näin 41,4 km², ja asukasluvuksi vuoden 1951 alussa 8 244 henkeä. Kysymykseen kuntarajan paikasta on kuitenkin kuluneiden 50 vuoden aikana palattu uudelleen useita kertoja.
Kaupungiksi Järvenpää muuttui vuoden 1967 alussa. Tuolloin Järvenpäässä oli 14 606 asukasta. Vuoteen 1980 mennessä kaupungin väkiluku oli kasvanut noin 23 000:een ja vuonna 2015 kaupungin väkiluku oli ylittänyt jo 40 000:n asukkaan rajan.
Aluejako
pienoiskuva|Yksi kaupungin maamerkeistä on [[Pöytäalhon kaupunginosassa sijaitseva Järvenpään vesitorni.]] pienoiskuva|Näkymä Tuusulanjärveltä Järvenpään keskustaan. pienoiskuva|Jampan kaupunginosaa. pienoiskuva|Pientaloja Saunakalliossa Saunaniityn asuinalueella kevättalvella 2016.
Järvenpää jakautuu 25 eri kaupunginosaan, joiden sijainnit näkyvät alla olevassa kartassa.
Järvenpäässä on Invalidiliiton omistama 1950-luvun alussa toteutettu Invan asuinalue, joka on rakennettu arkkitehti Esko Suhosen suunnitelmien mukaan.
Postinumerot alkavat Järvenpäässä numeroilla ”044”. Järvenpään kantakaupungissa on käytössä postinumerot 04400–04440, Nummenkylän seudulla 04460 ja Haarajoella 04480.
Päätöksenteko
Järvenpää kuuluu Uudenmaan vaalipiiriin ja sen kaupunginvaltuustossa on 51 kaupunginvaltuutettua. Valtuuston puheenjohtaja on Eemeli Peltonen (sd.) ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana Helinä Perttu (kok). Järvenpään kaupunginjohtajana on toiminut vuodesta 2022 Iiris Laukkanen.
Vuonna 1976 rakennettu, kosteus- ja sisäilmaongelmista kärsinyt Järvenpään kaupungintalo purettiin vuonna 2020. Kaupungin teknisen toimen toimitilat sijaitsevat Seutulantalolla, ja sivistys- sekä lasten ja nuorten palvelujen toimitilat sijaitsevat Yhteiskouluntie 13:ssa. Vuonna 2017 sosiaali- ja terveyspalvelujen henkilöstö muutti uuteen sosiaali- ja terveyskeskukseen JUSTiin. Osa kaupungin toimitiloista sijaitsee väistötiloissa Järvenpää-talolla ja Mannilantiellä.
Väestö
pienoiskuva|Järvenpään keskustassa juhlitaan kävelykatu Jannen syntymäpäivää 15.8.2015. pienoiskuva|Järvenpään rantapuisto.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Järvenpään väestönkasvu oli vuonna 2017 Manner-Suomen nopeinta (2,5 % kasvua vuodessa). Vuonna 2019 laaditun ennusteen mukaan Järvenpään väkiluku kasvaisi edelleen voimakkaasti ja vuonna 2040 se olisi 52 674 henkilöä.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Järvenpäässä oli 42 572 asukasta, joista 41 825 asui taajamassa, 49 haja-asutusalueilla ja 698:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Järvenpään taajama-aste on 99,9 %. Järvenpään taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan. Järvenpään keskustaajama/kaupunkialue ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on osa Helsingin keskustaajamaa, joka ulottuu Järvenpään lisäksi usean Helsingin lähikunnan alueelle, ja josta tämän kaupungin alueella asui vuoden 2017 lopussa 41 825 asukasta. Yhteensä Helsingin keskustaajamassa on 1 268 296 asukasta ja sen pinta-ala on 680,12 neliökilometriä.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Järvenpää kuuluu yhteen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntaan, Järvenpään seurakuntaan. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Järvenpään alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Järvenpäässä on myös helluntaiseurakunta ja vapaaseurakunta.
Liikenne
vasen|pienoiskuva|250x250px|[[Järvenpään rautatieasema.]] Järvenpää sijaitsee Lahdenväylän eli valtatien 4 varrella. Moottoritieltä kaupunkiin on kaksi liittymää. Myös Tuusulanväylä (kantatie 45) yhdessä seututien 145 kanssa johtaa Järvenpäähän. Järvenpäästä Pornaisiin johtaa seututie 146, Jokelaan yhdystie 1421 ja Kellokoskelle Pohjoisväylä eli yhdystie 1456. Keravalle Järvenpäästä on matkaa kymmenen kilometriä, Hyvinkäälle 25 kilometriä, Helsinkiin 35 kilometriä ja Lahteen 70 kilometriä.
Tuusulan liityttyä HSL:n jäseneksi vuoden 2018 alusta Järvenpään läpi Jokelan ja Kellokosken taajamiin kulkevissa junissa ja busseissa on käynyt HSL:n D-vyöhykkeen sisältävät liput. Järvenpääläiset eivät tällöin voineet ostaa edullisempia ABCD-kausilippuja, sillä kaupunki ei vielä ollut HSL:n jäsen. Samasta syystä HSL:n liput eivät käyneet Järvenpään sisäisissä busseissa. Lokakuussa 2019 päätettiin, että Järvenpää liittyy HSL:n seutuliikennealueeseen vuoden 2022 alusta lähtien, mutta liittyminen jouduttiin siirtämään vuodelle 2024 koronaviruspandemian takia.
Koulutus
Järvenpää on jaettu kolmeen perusopetusta järjestävään alueeseen. Järvenpään keskusta-alueet ja Tuusulanjärven länsipuoliset alueet kuuluvat Kartanon alueeseen, jossa toimivia kouluja ovat Harjulan koulu (luokat 1–6), Mankalan koulu (luokat 1–6) ja Kartanon koulu (luokat 1–9). Kaakkoinen Järvenpää kuuluu Yhteiskoulun alueeseen, jossa toimivat Kinnarin koulu (luokat 1–9), Kyrölän koulu (luokat 1–6) ja Järvenpään yhteiskoulu (luokat 1–9). Pohjoinen Järvenpää kuuluu Koivusaaren alueeseen, jossa toimivat Anttilan koulu (luokat 1–6), Haarajoen koulu (luokat 1–6), Saunakallion koulu (luokat 1–6) ja Koivusaaren koulu (luokat 7–9). Juholan erityiskoulu kuuluu alueellisesti Yhteiskoulun alueeseen, mutta se kattaa koko kaupungin.
Järvenpään lukio on Suomen toiseksi suurin lukio. Ammatillista koulutusta Järvenpäässä tarjoavat Keski-Uudenmaan ammattiopisto Keuda sekä ammatillinen erityisoppilaitos Spesia. Järvenpään Opisto tarjoaa avoimen yliopiston opintoja sekä satoja erilaisia kursseja ja luentoja. Lisäksi Järvenpäässä toimii Seurakuntaopisto ja Luther-opisto, jotka sijaitsevat Tuusulanjärven rannalla. Seurakuntaopiston tiloissa toimi myös Diakonia-ammattikorkeakoulun Järvenpään yksikkö vuoden 2015 loppuun saakka.
Kirjasto
Järvenpään kaupunginkirjasto toimii Pöytäalhon kaupunginosassa, aivan kaupungin keskustassa osoitteessa Kirjastokatu 8. Se kuuluu Kirkes-kirjastoverkkoon yhdessä Tuusulan, Mäntsälän ja Keravan kirjastojen kanssa.
Phil Esposito
Phil Esposito O.C. (s. 20. helmikuuta 1942 Sault Ste. Marie, Ontario) on kanadanitalialainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen urheiluvaikuttaja. Keskushyökkääjänä pelannut Esposito aloitti ammattilaisuransa NHL:n Chicago Black Hawksissa, saavutti suurimmat menestyksensä Boston Bruinsissa ja pelasi uransa loppupuolen New York Rangersissa.
Kömpelön oloinen Esposito ei ollut poikkeusellisen hyvä pelaaja juniorina, mutta onnistui kovalla työllä vakiinnuttamaan Chicagon joukkueessa paikan laitahyökkääjälegenda Bobby Hullin rinnalla. Lehdistö valitti toistuvasti Espositon hitaudesta, ja seura myi Espositon Bostoniin vastoin Hullin tahtoa. Bruinsissa Espositon kentällisessä pelasi kaikkien aikojen puolustajana pidetty Bobby Orr. Joukkue voittikin Stanley Cupin kahdesti. Phil Esposito on ensimmäinen NHL-pelaaja, joka teki yhden kauden aikana 100 pistettä. Tämä tapahtui kaudella 1968–1969. Myös Bobby Hull ja Gordie Howe ylsivät sataan pisteeseen tuona kautena.
Kanadan maajoukkueessa Esposito oli ratkaisevassa roolissa, kun maa voitti tiukkojen vaiheiden jälkeen Neuvostoliiton lajissaan ensimmäisessä keskinäisessä Summit Series -ottelusarjassa vuonna 1972. Kohtaamisen kahdeksassa ottelussa hän teki seitsemän maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Sen sijaan neljä vuotta myöhemmin ensimmäisessä Kanada-cupissa keskushyökkääjä joutui todistamaan nuorten esiinmarssia ja jäi varsin vähälle peliajalle cupin voittoon yltäneessä isäntämaan joukkueessa. Hän pelasi silti kaikki seitsemän peliä ja sai tehopisteiksi 4+3=7.
Espositon viimeinen seura Rangers ei lukeutunut 1970-luvun lopulla NHL:n menestyjiin, ja keväällä 1977 liigan pudotuspelien ulkopuolelle jäänyt Esposito vapautui Kanadan maajoukkueen käyttöön Wienin maailmanmestaruuskilpailuihin. Sekä Espositon että Kanadan peliesityksissä hienot hetket vaihtelivat väkivaltaisten purkausten kanssa: kaukalon ulkopuolella juhliminen ja järjestyshäiriöt aiheuttivat otsikoita. Esposito sai silti kymmenessä ottelussa kokoon yhtä monta tehopistettä, jotka koostuivat 7 maalista ja 3 syötöstä.
Pelaajana lopetettuaan Phil Esposito toimi muun muassa Rangersin organisaation eri tehtävissä.
Esposito valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1984. Marraskuussa 1987 Boston Bruins jäädytti hänen pelinumeronsa #7 seremoniassa, jossa pelinumeron silloinen käyttäjä Ray Bourque antoi Espositolle paitansa paljastaen samalla uuden pelipaitansa numerolla 77. Vuonna 1981 hänet oli valittu National Italian American Sports Hall of Fameen.
Järvenpää
Terveys
Järvenpää kuuluu Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiriin ja Hyvinkään sairaanhoitoalueeseen. Vuoden 2017 alussa avattu Järvenpään uusi sosiaali- ja terveyskeskus (JUST) sijaitsee Pöytäalhon kaupunginosassa. Se palvelee akuuttipotilaita päivittäin kello 8–20; muina aikoina järvenpääläisiä palvelee Hyvinkään sairaala. Järvenpäässä on neljä apteekkia.
Kulttuuri
vasen|250px|pienoiskuva|Sibeliuksen kotimuseo [[Ainola.]] pienoiskuva|vasen|250px|[[Järvenpään kirkko.]] pienoiskuva|vasen|250px|[[Järvenpää-talo.]]
Nähtävyydet
Järvenpää on laajalti tunnettu taiteilijoiden kotimuseoista, kuten Jean Sibeliuksen Ainolasta, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Säveltäjämestari muutti perheineen Lars Sonckin piirtämään jyhkeään hirsihuvilaan syyskuussa 1904. Juhani Aho muutti puolisonsa taidemaalari Venny Soldan-Brofeldtin kanssa Järvenpäähän marraskuussa 1897. He asuivat 14 vuotta Tuusulanjärven rannalla Vårbacka-nimisessä huvilassa, joka sittemmin sai nimekseen Ahola. Vuonna 1901 samoille alueille valmistui Eero Järnefeltin perheen ateljee-koti Suviranta. Kun Sibelius ja taidemaalari Eero Järnefelt perheineen seurasivat Ahoja asettuen asumaan heidän naapurustoonsa, sai alkunsa ainutlaatuinen Tuusulanjärven taiteilijayhteisö. Ainola ja Ahola ovat kesäisin avoinna yleisölle, kun taas Suviranta on edelleen suvun omistuksessa yksityiskotina.
Järvenpään keskustassa sijaitsevan taidemuseon kokoelmiin kuuluu etenkin Venny Soldan-Brofeldtin ja Eero Järnefeltin teoksia. Lisäksi museossa järjestetään vaihtuvia teemanäyttelyitä ja oheisohjelmaa, kuten taiteilijatapaamisia, työpajoja ja yleisöluentoja.
Nikkō
Nikkō on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tochigin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosan vuoristoalueella Utsunomiyan luoteispuolella ja rajautuu pohjoisessa Fukushiman prefektuuriin ja lännessä Gunman prefektuuriin. Nikkōssa on 84 293 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 1 449,83 neliökilometriä.
Chaahat
Chaahat (suom. ”Halu”) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Mahesh Bhatt. Keskeisiä rooleja näyttelevät Shah Rukh Khan, Pooja Bhatt, Naseeruddin Shah, Anupam Kher ja Ramya Krishnan. Khanin elokuvayhtiö Red Chillies Entertainment osti elokuvan oikeudet Bhattilta vuonna 2013.
Nikkō
Nikkō on historiallisten nähtävyyksiensä johdosta suosittu matkailukohde. Kaupungissa sijaitsevat muun muassa shōgun Tokugawa Ieyasun mausoleumi Nikkō Tōshō-gū ja vuodelta 767 peräisin oleva Futarasanin pyhäkkö. Nämä rakennukset yhdessä Rinnō-jin temppelin kanssa on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon nimellä ”Nikkōn pyhäköt ja temppelit”. Kaupungissa on myös useita tunnettuja kuumia lähteitä. Nikkōn kaupungin länsipuolella sijaitsee Nikkōn kansallispuisto.
Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Nikkō-linja, Tōbu-rautateiden Nikkō- ja Kinugawa-linjat, Yagan-rautateiden Aizu Kinugawa -linja sekä Watarase Keikoku -rautateiden Watarase Keikoku -linja.
Chaahat
Juoni
Roop ja hänen isänsä tulevat kaupunkiin sairaalahoitoon ja Reshma rakastuu Roopiin. Roop rakastaa Poojaa, mutta kun Reshma uhkaa tappaa itsensä, Reshman veli Ajay tekee kaikkensa antaakseen sisarelleen haluamansa.
Järvenpää
Nähtävyydet
Modernin arkkitehtuurin ja 1960-luvun betonibrutalismin yksi puhtaimpia esimerkkejä on Järvenpään kirkko. Kirkko on arkkitehti Erkki Elomaan suunnittelema ja se valmistui joulukuussa 1968. Kirkon alttarikrusifiksin on veistänyt järvenpääläinen kuvanveistäjä Erkki Eronen. Krusifiksi on douglaskuusta. Kirkon erikoisen kuutionmuotoinen kellotorni on muodostunut Järvenpään seurakunnan tunnukseksi. Akateemikko Joonas Kokkonen on säveltänyt tornin kelloille kuusi eri sävelmää. Tämä 625-paikkainen kirkko on kirkkohallituksen päätöksellä suojeltu aikakautensa arkkitehtuurin tyypillisenä edustajana.
Tapahtumat
Järvenpään keskustassa sijaitsevassa Järvenpää-talossa järjestetään ympäri vuoden kulttuuritapahtumia, kuten konsertteja, teatteriesityksiä ja taidenäyttelyjä. Siellä järjestetään mm. joka naistenpäivä naistenpäivämessut. Järvenpään Sibelius-Viikkojen konsertit järjestetään niin ikään Järvenpää-talossa.
Toukokuun alussa kaupungin keskustassa järjestetään Järvenpää-päivä ja syksyllä Maa elää -toritapahtuma. Kevättalvella pidetään Värinää-viikot.
Vuosittaiset musiikkijuhlat kaupungissa aloittaa juhannuksen jälkeen Puistoblues. Bluesviikko alkaa keskustan ”blueskadulta”, lisäksi konsertteja ja jameja järjestetään klubeilla ja ravintoloissa. Pääkonsertti on bluesviikon päätteeksi lauantaina Vanhankylänniemessä.
Heinä-elokuun vaihteessa Järvenpäässä järjestetään Meidän Festivaalin (ent. Tuusulanjärven Kamarimusiikkifestivaali), jonka taiteellisena johtajana toimii viulisti Pekka Kuusisto. Tapahtuman aikana järjestetään konsertteja Tuusulanjärven taiteilijakodeissa, kirkoissa ja konserttisaleissa.
Herättäjäjuhlat järjestettiin Järvenpäässä vuonna 2001.
Järvenpään Lepolassa sijaitsee myös yksi Helsingin seudun suurimmista tapahtumapaikoista, Aino-areena, jossa järjestetään vuosittain useita urheilu- ja musiikkitapahtumia sekä messuja.
Ruokakulttuuri
Järvenpään pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla porkkanalaatikko, suolasilakkakastike, palvikinkku, hokkaloora (perunalaatikko) ja rosolli.
Järvenpään K-Citymarket valittiin vuonna 2019 maailman parhaaksi ruokakaupaksi ja on tullut myös kuuluksi sen sushien takia.
Media
Järvenpään, Keravan ja Tuusulan alueen paikallislehti on Keski-Uusimaa. Järvenpäässä jaetaan Keski-Uusimaan julkaisemaa ilmaisjakelulehteä Viikkouutiset Järvenpää.
Urheiluseuroja
Järvenpään palloiluseuroista Haukat pelaa ykkössarjassa ringetessä. Seuran jääkiekon edustusjoukkue pelaa Suomi-sarjassa jääkiekkoa. Se pelasi kauteen 2005–2006 asti Mestiksessä ennen sen toiminnan lopettamista. Nykyisin sen jääkiekkotoiminta on keskittynyt junioreihin. Järvenpääläisiä salibandyseuroja ovat muun muassa Panthers Järvenpää sekä SB-97. Jalkapallossa Järvenpään Palloseura pelaa Ykkösessä. Lisäksi seuran tytöt pelaavat B-junioreiden SM-sarjassa. Koripallossa Järvenpään Koripalloseura pelaa I-divisioonassa. Koripalloseura on voittanut junioreiden Suomen mestaruuden vuosina 2008 (A-pojat) ja 2009 (B-pojat). Pesäpallossa Kinnarin Pesis 2006 pelaa miesten Suomisarjassa ja C-pojat pelaavat nuorten SM-sarjoissa.
Järvenpääläisiä kamppailulajiseuroja ovat Järvenpään Hapkido, Akagi, Kehäkarhut, Sisu Gym, Järvenpään Taidoseura, Sandokai Ry JuJutsu Karate-Do ja Shukokai. Järvenpään Voimailijoista on tullut useita SM-tason painijoita sekä myös kansainvälistä menestystä. Urheilua voi myös harrastaa tanssiurheiluseura Cavalierissa ja Järvenpään urheiluampujissa.
Järvenpäässä järjestetään Tuusulanjärven luistelumaraton yhdessä Tuusulan kunnan kanssa vuosittain helmi-maaliskuussa osana Suomen Luisteluliiton Tour de Skate -sarjaa.
Ystävyyskunnat
Lähde:
Ritarivääpeli
Ritarivääpeli  on Reino Lehväslaihon kirjoittama sotaromaani.
Lazaga (1924)
Lazaga oli Espanjan laivaston vuonna 1924 vesillelaskettu Alsedo-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta Cartagenasta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1920. Alus laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1924 ja otettiin palvelukseen 17. elokuuta 1925.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 20. helmikuuta 1961.
Jääpallo
Jääpallo eli bandy on perinteikäs jäällä pelattava joukkuepeli. Suosituinta laji on Pohjoismaissa ja entisen Neuvostoliiton alueella, mutta viime vuosina lajin suosio on kasvanut muissakin maissa.
Laji muistuttaa monilta osin maahockeya ja hurlingia. Jääpalloa pelataan luistimilla jalkapallokentän kokoisella alueella. Säännöt ja periaatteet, esimerkiksi paitsiosääntö ja peliaika 2 × 45 minuuttia, ovat monilta osin samanlaiset jalkapallon kanssa.
Toisin kuin jääkiekossa, ovat jääpallossa tönimiset ja taklaukset, kuten hartia- ja lonkkaestot, kiellettyjä. Palloa ei saa myöskään esimerkiksi pelata kädellä tai lyödä olkapään yläpuolella olevalla mailalla. Rikkeistä tuomari määrää vapaalyönnin rikkomuspaikasta tai mikäli rike tapahtuu puolustavan joukkueen rangaistusalueella, lyönnin puoliympyrän muotoisen rangaistusalueen rajalla, 17 metrin päässä maalilta sijaitsevalta vapaalyöntipisteeltä. Vakavista rikkomuksista tuomitaan rangaistuslyönti rangaistuspisteeltä, joka sijaitsee 12 metrin etäisyydellä maalista.
Esihistoriaa
Jääpallon kaltaisia pelejä on pelattu tuhansien vuosien ajan. Ensimmäiset merkit muinaisesta ”jääpallosta” ovat egyptiläisissä hautapiirroksissa Beni Hasanissa, Minian lähistöllä. On epäselvää, onko peliväline ollut pallo vai ympyrän muotoinen, mutta esimerkiksi mailojen muoto on samanlainen kuin nykyäänkin jääpallossa. Muita eri puolilla maailmaa pelattuja samankaltaisia pelejä ovat eteläisessä Keski-Aasiassa pelattu ”poolo”, jota tiettävästi pelattiin ilman hevosia, Japanissa ”kachi” eli ”dakyu” ja asteekkien ”cheuca”, jossa puista palloa lyötiin hirvenluilla.
Myös Kreikassa tiedetään harrastetun Maratonin taistelun aikoihin samanlaista peliä, jossa nahkaista höyhenillä täytettyä palloa pelattiin käyrillä mailoilla. Pelin uskotaan levinneen myöhemmin Roomaan nimellä paganica ja Rooman laajenemisen myötä eri puolille Eurooppaa ja Välimeren ympäristöä.
Keskiajalla Euroopan pohjoisissa osissa pelattiin lukuisia pallopelejä. Islantilaisissa legendoissa ja kansantaruissa esiintyy knattleikr-niminen peli, jonka uskotaan levinneen islantilaisten uudisasukkaiden mukana Britteinsaarille. Knattleikrillä on monia yhtäläisyyksiä perinteisiin, myöhemmin saarilla pelattuihin peleihin kuten irlantilaisten hurlingiin, skottien shintyyn ja walesiläisten bandyyn eli jääpalloon, joiden uskotaan polveutuneen samasta esi-isästä, luultavasti paganicasta. Irlantilaisissa taruissa esiintyy useita sankareita, jotka esittelevät taitojaan hurlingissa. Skotlannissa kuningas Aleksanteri I:n (1078–1124) kerrotaan pelanneen shintyä.
Vanhimmat todisteet jääpallosta jääpallona ovat 1200-luvulta peräisin olevissa Canterburyn katedraalin ikkunamaalauksissa, joissa kuvataan toisessa kädessään käyrää mailaa ja toisessa palloa pitelevä poika.
Yksi Euroopan historiallisia mailoilla pelattuja jääpallon kaltaisia pallopelejä oli Alankomaitten jäällä pelattava kolv 1500- ja 1600-luvuilla. Kolv ei kuitenkaan ollut joukkuepeli, vaan muistutti enemmänkin golfia. Venäjällä pelattuja pelejä olivat muun muassa julas, kotol ja kubar.
Aiemmin termit ”bandy” ja ”hockey” merkitsivät samaa asiaa, mutta nykypäivään tultaessa jää- ja ruohoversiot ovat eriytyneet toisistaan. Bandya eli jääpalloa pelataan jäällä ja hockeya eli maahockeya ruohokentällä. Myöhemmin pohjoisamerikkalaiset kehittivät lajin pohjalta oman versionsa, jossa pelaajien määrä puolitettiin ja kenttää sekä maaleja pienennettiin. Tämän pohjalta syntyi jääkiekko.
Nykymuotoisen jääpallon synty
Nykyiseen muotoonsa jääpallo kehittyi 1700-luvun puolella Englannissa. Englannissa oli pelattu mailalla ja pallolla pelattavaa hockey -nimistä peliä jo satojen vuosien ajan. Siitä kehitettiin myös jäällä ja luistimilla pelattava versio, jota saatettiin pelata talvisin. Tämä tapahtui the Fens -nimisellä alueella Englannin itäosassa, missä alava soinen maa sai talvisin jääpeitteen. Pelin keskuksena toimi Bury-on-Fenin kylä, jossa jäällä pelattavaa hockeyta harrastettiin ainakin jo talvella 1813–1814, mutta todennäköisesti peli oli kehittynyt jo aiemmin.
Laji levisi myös Venäjän keisarikuntaan ja Pietarista tuli toinen tärkeä lajin tukikohta. Venäjällä ylhäisö oli jo pelannut vastaavaa peliä 1700-luvulla Neva-joen jäällä. Nykymuotoisen jääpallon pelaamisen on katsottu alkaneen Pietarissa vuonna 1898. 1890-luvulla lajin harrastus levisi myös Keski-Eurooppaan.
Kilpailutoiminnan alku
pienoiskuva|Jääpalloilijat juhlivat maalia Kansainvälinen jääpallotoiminta alkoi vuonna 1913, jolloin pelattiin ensimmäinen kansainvälinen jääpalloturnaus, kun Sveitsin Davosissa järjestettiin Euroopan mestaruuskilpailut. Turnaukseen osallistuivat Alankomaat, Belgia, Englanti, Italia, Itävalta-Unkari, Ranska, Saksa ja Sveitsi. Mestaruuden voitti Englannin joukkue. Ensimmäinen maailmansota kuitenkin katkaisi lajin kansainvälisen toiminnan kehityksen.
Pohjoismaissa maajoukkuetoiminta alkoi sotavuosien jälkeen, kun vuonna 1919, Ruotsi ja Suomi kohtasivat Helsingissä, kyseessä oli molempien maiden ensimmäinen jääpallomaaottelu. Vuodesta 1919 Suomi ja Ruotsi kohtasivat maaottelussa vuosittain. Ruotsi aloitti vuotuiset ottelut Norjaa vastaan vuonna 1927. Suomi ja Norja kohtasivat toisensa ensimmäistä kertaa vuonna 1940. 1920–1930-luvulla Suomi kohtasi ystävyysotteluissa myös Viron.
Kansallisista mestaruuksista alettiin pelata Ruotsissa 1907, Suomessa 1908 ja Norjassa 1912. Myös Virossa alettiin pelata kansallisesta mestaruudesta ja ensimmäinen kilpailu pidettiin vuonna 1921. Virossa toiminta kuitenkin kuihtui 1930-luvulla. Neuvostoliitossa kansallisesta mestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa vasta 1936.
1900-luvun alussa Eurooppaan levisi myös kanadalainen jääkiekko, joka tukahdutti jääpallon orastavan kehityksen Keski-Euroopassa, mutta Pohjoismaissa ja Venäjällä säilyi jääpallon suosio. Muualla peliä alettiin pelata kanadalaisin säännöin. Ratkaisevaa kehitykselle oli jääkiekon pääsy olympialaisten ohjelmaan vuonna 1920, mikä tukahdutti bandy-pelin Keski-Euroopasta 1920-luvun loppuun mennessä.
Venäjän jääpallohistoria
Jääpallon nykyaikaiset säännöt on kirjoitettu Englannissa, mutta tavallaan laji on kehittynyt osaksi myös Venäjällä, sillä Pietarissa pelattiin jääpallon tapaista peliä jo ennen britteinsaarilta tulleen pelin leviämistä. Huomattava vaikutus pelin leviämiselle Venäjän keisarikunnassa oli Pietarissa työskenneillä briteillä. Pietarissa kehitettiin lajille yhteiset säännöt vuonna 1898, mitä pidetään Venäjän jääpallon syntymävuotena. Pietarista muodostui lajin tukikohta ja siellä aloitettiin jääpallon pelaaminen toden teolla jo 1800–1900-luvun vaihteessa ja lajin hiipuessa muualla se säilytti Venäjällä suosionsa.
Vuonna 1900 Pietarissa toimi kahdeksan jääpalloseuraa, jotka pelasivat otteluita keskenään ja tekivät myös vieraspelimatkoja. Ensimmäinen pelimatka suuntautui Suomen suuriruhtinaskuntaan, kun Pietarin Sport kävi pelaamassa ottelun Viipurissa. Vuonna 1905 Pietarissa alettiin pelata paikallisesta mestaruudesta ja Moskovaan perustettiin ensimmäiset seurat vuonna 1902. Moskovasta kehittyi toinen keskus Venäjän jääpallolle. Muita kaupunkeja joissa pidettiin 1900-luvun alussa varhaisia jääpallokilpailuja olivat Blagoveštšensk, Vladivostok, Riika, Tver, Arkangeli, Harkova ja Novgorod.
1900-luvun alussa Moskovan ja Pietarin joukkueet pelasivat vuosittain ottelut molemmissa kaupungeissa ja ensimmäinen ulkomaanmatka suuntautui Ruotsiin vuonna 1907. Vuonna 1914 maassa oli yli 30 seuraa, mutta sota esti mestaruudesta pelaamisen.
Venäjän vallankumous ja sisällissota hidastivat jääpallon kehitystä maassa. Sodan jälkeen Venäjän keisarikunnasta muodostui Neuvostoliitto ja lajin kehitys maassa jatkui. Laji otettiin mukaan myös kansalliseen opetusohjelmaan ja kilpailuja järjestettiin lapsille ja nuorille, kuin myös naisille ja miehillekin. 1920-luvulla pelattiin kaupunkien välisiä otteluita, mutta Neuvostoliiton mestaruudesta ei vielä pelattu.
Vuonna 1928 perustettiin Neuvostoliiton jääpallo- ja maahockeyliitto. Samana vuonna syntyi myös Neuvostoliiton maajoukkue ja joukkue osallistui helmikuussa Oslossa pidettyihin työläisten kansainvälisiin talviurheilukilpailuihin. Tämän jälkeen kansainväliset kontaktit Neuvostoliiton ja muun jääpallomaailman välillä katkesivat neljännesvuosisadaksi ja kansainvälisiä otteluita jatkettiin 1950-luvun puolivälissä.
Neuvostoliiton mestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa turnausmuotoisesti Moskovassa vuonna 1936. 12 joukkueen turnauksen voitti Moskovan Dynamo. Seuraavan kerran maan mestaruudesta pelattiin vasta vuonna 1950. Välivuosina pelattiin cup-muotoista kilpailua, lukuun ottamatta sotavuosia jolloin kilpailutoiminta keskeytyi. Cup-kilpailun voitto jaettiin aina joko Moskovan Dynamolle tai Neuvostoliiton armeijan keskusurheiluseura TsSKA:n jääpallojoukkueelle. Myös naisille järjestettiin kansallisia cup-kilpailuita ja turnauksia maailmansotien väliseltä ajalta lähtien. Suhteellisen suuresta suosiosta huolimatta naisten kilpailutoiminta hiipui 1950-luvulla kolmeksi vuosikymmeneksi. Vuodesta 1950 Neuvostoliiton jääpallomestaruudesta pelattiin vuosittain. Moskovan TsSKA voitti mestaruuden kolme kertaa 1950-luvulla, muina vuosina aina 1970-luvulle asti maan mestaruuden voitti aina joko Moskovan Dynamo tai Sverdlovskin SKA. Vasta vuonna 1977 mestaruuden onnistui voittamaan joku muu seura, kun Alma-Atan Dynamo voitti Neuvostoliiton mestaruussarjan. 1980-luvulla maan sarjaa hallitsi Krasnojarskin Jenisei, joka voitti ennätykselliset kymmenen perättäistä mestaruutta vuosina 1980–1989. Yhdennentoista mestaruutensa se voitti vuonna 1991. Lisäksi Neuvostoliiton mestaruuteen kykeni Krasnogorskin Zorki kahdesti. Jälkimmäinen Zorkin mestaruuksista tuli vuonna 1992, jolloin kyseessä oli IVY:n mestaruussarja Neuvostoliiton muututtua Itsenäisten Valtioiden Yhteisöksi.
Vuonna 1992 perustettiin Venäjän jääpalloliitto, joka jatkoi Neuvostoliiton jääpalloliiton toimintaa. Venäjän mestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa kaudella 1992–1993. Mestaruuden saavutti Krasnogorskin Zorki. Sarjan alkuvuosina mestaruuteen ylsivät myös Jekaterinburgin SKA-Zenit ja Novosibirskin Sibselmash, ennen kuin Arkangelin Vodnik voitti kymmenen mestaruutta vuosina 1996–2005. Ainoastaan vuonna 2001 Krasnojarskin Jenisei saavutti mestaruuden katkaisten Vodnikin mestaruusputken. Vuoden 2005 jälkeen sarjaa on hallinnut jälleen Moskovan Dynamo. 2010-luvulla mestaruuteen ovat yltäneet myös Dynamo-Kazan ja Jenisei.
Ruotsin jääpallohistoria
thumb|250px|Jääpalloa Ruotsissa vuonna 1901. Ruotsiin jääpallo saapui talvella 1895–1896 ja laji sai maasta heti vankan jalansijan. Ensimmäinen seura, Hockeyklubben i Stockholm, perustettiin vuonna 1896. Ensimmäinen ottelu Tukholman ja Uppsalan seurojen välillä pelattiin vuonna 1901 Nybrovikenin jäällä. Seuraavana vuonna 1902 pelattiin kaikkien aikojen ensimmäinen jääpallosarja kahdeksan joukkueen kesken Ruotsin Pallopeliliiton järjestämänä. Vuonna 1906 Ruotsin jalkapalloliitto perustettiin pallopeliliiton tilalle hallinnoimaan maan jääpallotoimintaa.
Vuosi 1907 oli eräänlainen jääpallon läpimurtokausi Ruotsissa. Kyseisenä vuonna Ruotsin sai ensimmäiset kansainväliset kosketukset, kun pietarilainen St Petersburg Eislaufverein teki pelimatkan Ruotsiin, ja myös Ruotsin epävirallinen maajoukkue matkusti Helsinkiin, missä se pelasi ottelut pietarilaisia ja Polyteknikkojen Urheiluseuraa vastaan. Etelämpänä Ruotsissa Malmön Hockeyklubb ja Köpenhamns Skjötelöperförening kohtasivat myös kansainvälisessä ottelussa. Ensimmäiset Ruotsin mestaruuskilpailut järjestettiin myös vuonna 1907. Kilpailuun osallistui viisi joukkuetta ja mestariksi selviytyi IFK Uppsala. Alkuaikojen Ruotsin-mestaruuskilpailuja hallitsivat tukholmalaiset ja uppsalalaiset seurat. Myös naisten jääpallotoiminta käynnistyi 1910-luvulla.
Vuonna 1925 perustettiin Ruotsin jääpalloliitto, joka otti hallinnoidakseen maan jääpallotoiminnan jalkapalloliiton sijasta. 1920-luvulla myös yleisön kiinnostus lajia kohtaan kasvoi, kun 1910-luvulla ensimmäisten mestaruuskilpailujen loppuotteluita oli seuraamassa satoja katsojia, niin seuraavalla vuosikymmenellä puhuttiin jo useista tuhansista. Suurin yleisö nähtiin vuonna 1925, kun Tukholman stadionilla pelattua loppuottelua oli seuraamassa yli 9 000 katsojaa.