cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fernando Torres
Kausi 2007–2008
thumb|upright|Torres [[Liverpool FC|Liverpoolin paidassa ottelussa Middlesbroughia vastaan.]] Torres teki virallisen ensiesiintymisensä Liverpoolissa 11. elokuuta 2007 ottelussa Aston Villaa vastaan. Uransa ensimmäisen ottelun Mestarien liigassa hän pelasi neljä päivää myöhemmin Toulousea vastaan. 19. elokuuta 2007 hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 1–1-tasapeliin päättyneessä ottelussa Chelseaa vastaan. Torresin Liverpool-uran ensimmäinen hattutemppu syntyi syyskuussa 2007 liigacupin ottelussa Readingia vastaan. Hattutempun kaikki maalit syntyivät ottelun toisella puoliajalla. Ensimmäiset maalinsa Mestarien liigassa hän teki turnauksen kolmannessa ottelussaan Portoa vastaan, jossa hän osui kahdesti.
Torres nimettiin Valioliigan kuukauden pelaajaksi helmikuussa 2008. Hän onnistui kahden ottelun aikana neljästi maalinteossa, sisältäen hattutempun 23. helmikuuta 2008 ottelussa Middlesbroughia vastaan. Hän teki jälleen 5. maaliskuuta 2008 hattutempun ottelussa West Ham Unitedia vastaan, mikä tarkoitti Torresin olevan ensimmäinen Liverpool-pelaaja sitten Jack Balmerin vuoden 1946 marraskuussa, joka on onnistunut tekemään hattutempun kahdessa perättäisessä kotiottelussa. Myöhemmin maaliskuussa 2008 Torresin tehtyä osuman Readingia vastaan, hänestä tuli ensimmäinen pelaaja sitten Robbie Fowlerin kaudella 1995–1996, joka onnistui ylittämään 20 maalin rajapyykin liverpoolilaisseurassa. Huhtikuussa 2008 pelatussa Mestarien liigan puolivälieräottelussa Arsenalia vastaan hän onnistui maaliteossa ja nosti näin kauden kokonaismaalimääränsä 29:ään, mikä jätti varjoonsa muun muassa entisen Liverpool-legenda Michael Owenin henkilökohtaisen ennätyksen (28).
4. toukokuuta 2008 Torres teki maalin ottelussa Manchester Cityä vastaan, mikä oli hänen kahdeksas perättäinen kotiottelussa. Hän sivusi samalla myös Roger Huntin aikaisemmin tehtyä ennätystä. Hän päätti kautensa 24 maalilla, osumalla vielä kertaalleen sarjan viimeisellä kierroksella Tottenham Hotspuria vastaan. Kyseisellä maalimäärällä hänestä tuli eniten ensimmäisellä kaudellaan maaleja tehnyt ulkomaalaispelaaja, entisen ennätyksen oltua Ruud van Nistelrooyn nimissä (23). Torres jakoi toisen sijan Emmanuel Adebayorin kanssa kauden parhaan maaliintekijän mittelössä, jonka voitti Cristiano Ronaldo 31 maalillaan. Ensimmäisellä kaudellaan Liverpoolissa Torres teki kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 33 maalia ja nousi kannattajien suureksi suosikiksi.
Kausi 2008–2009
Torres aloitti toisen kautensa Liverpoolissa lupaavasti tehden sarjan avausottelussa voittomaalin Sunderlandin vieraana. Ottelussa Aston Villaa vastaan hän loukkaantui reväytettyään takareitensä ja joutui olemaan sivussa kolme viikkoa. Torres palasi pelikentille Mestarien liigan ottelussa Marseillea vastaan. 27. syyskuuta 2008 pelatussa Merseysiden derbyssä paikallisvastustaja Evertonia vastaan hän onnistui maalinteossa kahdesti. Hän jatkoi maalitehtailujaan myös seuraavan viikon ottelussa osuen kahdesti Manchester Cityn verkkoon, joista ensimmäinen oli Liverpoolin pääsarjahistorian 1000. maali. Loukkaannuttuaan vuoden 2010 MM-kilpailujen karsintaottelussa hän joutui olemaan sivussa arviolta noin kaksi viikkoa. 22. lokakuuta 2008 Torresilla oli mahdollisuus pelata kasvattajaseuraansa Atlético Madridia vastaan vanhalla kotistadionillaan Vicente Calderónilla, mutta loukkaantumisen takia hän joutui kuitenkin jättämään ottelun väliin. 150px|thumb|left|Torres ottelussa [[Manchester City FC|Manchester Cityä vastaan.]] Torres teki paluunsa kotiottelussa West Bromwich Albionia vastaan, tultuaan vaihdosta kentälle 72. peliminuutilla. Lihasvaivat aiheuttivat kuitenkin ongelmia lähes koko alkukauden ajan ja hän joutuikin vetäytymään jälleen sairauslomalle, joka lopulta kesti vuoden loppuun saakka. 3. tammikuuta 2009 hän palasi jälleen loukkaantumisensa jäljiltä FA Cupin ottelussa Preston North Endiä vastaan. 1. helmikuuta 2009 hän palasi maalien makuun tehden kaksi maalia ottelussa Chelseaa vastaan. Huolimatta lyhyestä urastaan Liverpoolissa Torres valittiin seuran kaikkien aikojen 50 parhaimman pelaajan joukkoon äänestyksessä, jonka järjesti sanomalehti The Times.
10. maaliskuuta 2009 Torres kohtasi vanhan paikallisvastustajansa Real Madridin Mestarien liigan neljännesvälierissä. Hän ei pelannut ensimmäisessä osaottelussa loukkaantumisen takia, mutta kykeni pelaamaan toisessa osaottelussa. Hän onnistui tekemään avausmaalin ottelussa, joka repesi lopulta Liverpoolin 4–0-voittoon ja se eteni näin yhteistuloksella 5–0 puolivälierävaiheeseen. Neljä päivää myöhemmin ottelussa Manchester Unitedia vastaan Old Traffordilla hän teki 1–1-tasoitusmaalin. Ottelu päättyi Liverpoolin 4–1-voittoon. Torres teki Liverpool-uransa 50. maalin 24. toukokuuta 2009 sarjan viimeisellä kierroksella ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan. Rajapyykin saavuttamiseen hänellä meni aikaa 84 ottelua.
Kausi 2009–2010
Torres teki Liverpoolin kanssa 28. toukokuuta 2009 julkistetun jatkosopimuksen, jonka hän allekirjoitti 8. elokuuta 2009. Sopimuksen oli määrä pitää hänet seurassa vuoteen 2013, mutta sopimuksessa oli pykälä, jonka perusteella Liverpool olisi voinut pitää hänet jopa vuoteen 2014. 19. syyskuuta 2009 hän teki kaksi maalia voitollisessa ottelussa West Ham Unitedia vastaan, jonka seuraksena Liverpool nousi sarjan kärkikolmikkoon. Viikkoa myöhemmin hän teki kauden ensimmäisen hattutemppunsa murskavoitossa Hull Cityä vastaan. Lokakuun 2009 alussa Torres valittiin toisen kerran urallaan Valioliigan kuukauden pelaajaksi, onnistuttuaan viidesti maalinteossa syyskuun aikana. 25. lokakuuta 2009 hän oli jälleen voiton takuumies pahinta kilpakumppania Manchester Unitedia vastaan, kun hän onnistui tekemään ottelun avausmaalin. Vuoden 2009 viimeisessä ottelussa 29. joulukuuta Aston Villaa vastaan hän teki ottelun lisäajalla tärkeän osuman, joka toi liverpoolilaisseuralle täydet sarjapisteet. Maali oli Torresille hänen Valioliiga-uransa 50:s, jonka hän saavutti ennätysajassa. Hän pelasi kauden viimeisen ottelunsa 8. huhtikuuta 2010 UEFA Cupissa portugalilaista Benficaa vastaan, jossa hän teki kaksi maalia. 18. huhtikuuta 2010 ilmoitettiin Torresin olevan loppukauden sivussa polvivamman takia. Hänen kauden kokonaismaalimääräkseen tuli 22 pelatuissa 32 ottelussa ja hän oli toista kertaa joukkueensa paras maalintekijä.
Kausi 2010–2011
thumb|200px|Torres pelaamassa [[Liverpool FC|Liverpoolissa vuonna 2010.]] Kesällä 2010 joukkueen uudeksi päävalmentajaksi tullut Roy Hodgson ilmoitti alkajaisiksiin, että Torres ei ole kaupan huolimatta muiden seurojen kiinnostuksista. Hän pelasi kauden ensimmäisen ottelun 14. elokuuta 2010 sarja-avauksessa Arsenalia vastaan. Kaksi viikkoa myöhemmin 28. elokuuta 2010 hän teki kauden ensimmäisen maalinsa ottelussa West Bromwich Albionia vastaan. Maali oli hänen 50. Anfieldillä kaikki ottelut mukaan lukien. Toisin kuin edelliset, kausi ei lähtenyt Torresin osalta hyvin käyntiin, sillä hän onnistui seuraavan kerran maalinteossa vasta 24. lokakuuta 2010 ottelussa Blackburn Roversia vastaan. Hän onnistui jatkamaan maaliputkeaan myös seuraavassa ottelussa Chelseaa vastaan, jossa hän osui kahdesti. Vuoden 2011 ensimmäisessä ottelussa Bolton Wanderersia vastaan hän teki 1–1-tasoitusosuman. Liverpool voitti lopulta ottelun lisäajalla.
27. tammikuuta 2011 Chelsea teki Torresista ostotarjouksen, jonka liverpoolilaisseura kuitenkin hylkäsi. Seuraavana päivänä Torres jätti seuralleen kirjallisen siirtopyynnön.
Chelsea (2011–2015)
31. tammikuuta 2011 lehtitiedot kertoivat hänen siirtyvän Chelseaan 58 miljoonan euron siirtokorvauksella. Myöhemmin samana päivänä Liverpool vahvisti hyväksyneensä Chelsean tekemän ostotarjouksen Torresista. Torres oli kertonut itse, että halusi pelata Chelseassa. Siirron myötä hänestä tuli Valioliigan historian kallein pelaaja. Hän solmi joukkueen kanssa 5½-vuotisen sopimuksen.
Kausi 2010–2011
Torres teki ensiesiintymisensä Chelseassa 6. helmikuuta 2011 ottelussa vanhaa seuraansa Liverpoolia vastaan, jonka voitti lopulta Liverpool numeroin 1–0. Torresin alku lontoolaisseurassa oli hyvin vaikea, sillä hän ei kovista ennakko-odotuksista huolimatta onnistunut tekemään ainuttakaan maalia ensimmäisten kahden kuukauden aikana. Ensimmäistä kertaa hän joutui avauskokoonpanon ulkopuolelle 2. huhtikuuta 2011 ottelussa Stoke Cityä vastaan. Hän onnistui lopulta tekemään ensimmäisen maalinsa joukkueessa 23. huhtikuuta 2011 ottelussa West Ham Unitedia vastaan, joka päätti yhteensä 903 minuuttia kestäneen maalittoman jakson. Maali jäi myös lopulta Torresin ainoaksi kaikkiaan 18 pelaamassaan ottelussa puolikkaan kauden aikana lontoolaisseurassa. thumb|left|198px|Torres [[Chelsea FC|Chelsean paidassa kauden 2011–2012 Mestarien liigan loppuottelussa.]]
Kausi 2011–2012
Kauden avausottelussa 14. elokuuta 2011 Chelsea kohtasi vieraskentällä Stoke Cityn, joka päättyi maalittomaan tasapeliin. Ottelun jälkeen Torresin pelaamisen kehuttiin olleen terävää sekä hänen onnistuneen hakeutumaan hyvin vapaisiin tiloihin pelattavaksi. Toisen maalinsa kokonaisuudessaan ja ensimmäisen kuluvalla kaudella lontoolaisseurassa hän onnistui tekemään 18. syyskuuta 2011 ottelussa Manchester Unitedia vastaan. Kauden toisen maalinsa hän teki kotiottelussa Swansea Cityä vastaan. Kymmenen minuuttia maalinsa jälkeen Torres ajettiin kentältä pois suoralla punaisella kortilla Mark Goweriin kohdistuneen kahden jalan liukutaklauksen takia. Suorasta punaisesta kortista seurasi automaattisesti kolmen ottelun pelikielto. 19. lokakuuta 2011 pelatussa Mestarien liigan ottelussa belgialaista Genkiä vastaan hän teki kaksi maalia. Seuraavan kerran maalinteossa hän onnistui 18. maaliskuuta 2012 FA Cupin puolivälierissä Leicester Cityä vastaan kaksi kertaa, jonka lisäksi hän antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Maalit päättivät hänen 24 ottelun mittaiseksi venyneen maalittoman putkensa. 31. maaliskuuta 2012 Torres teki ensimmäisen maalinsa Valioliigassa sitten kauden avausmaalinsa 19. syyskuuta 2011, kun Chelsea voitti Aston Villan numeroin 4–2.
24. huhtikuuta 2012 Torres otettiin vaihdosta kentällä ottelun loppuhetkillä Mestarien liigan välierien toisessa osassa espanjalaista Barcelonaa vastaan. Hetken oltuaan kentällä hän pääsi läpiajoon ja viimeisteli Chelsean 2–2-tasoitusosuman, joka varmisti samalla lontoolaisseuran paikan loppuotteluun. Hän teki ensimmäisen hattutemppunsa Chelseassa 29. huhtikuuta 2012 kotiottelussa Queens Park Rangersia vastaan. 19. toukokuuta 2012 pelatussa Mestarien liigan loppuottelussa saksalaista Bayern Münchenia vastaan, Torres vaihdettiin kentälle ottelun toisella puoliajalla saksalaisten avausmaalin jälkeen. Chelsea kuitenkin onnistui tasoittamaan ottelun 1–1 lisäajalla ja voitti lopulta rangaistuspotkukilpailuun venyneen jännitysnäytelmän numeroin 4–3. Torres pelasi lontoolaisseurassa ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan yhteensä 49 ottelua ja teki niissä 11 maalia.
Kausi 2013–2014
Lontoolaisseuran päävalmentajaksi palannut portugalilainen José Mourinho valitsi Torresin avauskokoopanoon kauden ensimmäisessä ottelussa Hull Cityä vastaan. Torresia rikottiin ottelun 5. peliminuutilla rangaistusalueen sisällä, josta seurauksena pallo vietiin pilkulle. Hän teki kauden ensimmäisen maalinsa 30. elokuuta 2013 pelatussa UEFA Super Cupin loppuottelussa Bayern Münchenia vastaan. 28. syyskuuta 2013 hän sai punaisen kortin White Hart Lanella vierasottelussa Tottenham Hotspuria vastaan, tultuaan varoitetuksi toisen kerran keltaisella kortilla.
Torres valittiin 100:nnen kerran Chelsea-urallaan avauskokoopanoon 22. lokakuuta 2013 Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa saksalaista Schalkea vastaan. Hän viimeisteli juhlaottelussaan kaksi maalia, jonka lontoolaisseura vei nimiinsä numeroin 3–0. Hänen kauden ensimmäinen osumansa Valioliigassa syntyi 27. lokakuuta 2013 ottelussa kärkijoukkue Manchester Cityä vastaan, jonka lisäksi hän tarjosi syötön André Schürrlen tekemään ensimmäiseen maaliin.
Milan (2015–)
31. elokuuta 2014 Torres siirtyi kaksivuotisella lainasopimuksella italialaisseura Milaniin. Hän teki ensiesiintymisensä uudessa seurassaan 20. syyskuuta 2014 ottelussa Juventusta vastaan, kun hän korvasi kentältä vaihtoon otetun Andrea Polin. Kaksi päivää myöhemmin hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Empolia vastaan.
27. joulukuuta 2014 Chelsea ilmoitti Torresin siirron Milanin kanssa muuttuvan pysyväksi 5. tammikuuta 2015 alkaen. Samana päivänä espanjalaiset urheilulehdet Marca ja AS uutisoivat Torresin palaavan kasvattajaseuraansa Atlético Madridiin, jossa osana kauppaa Alessio Cerci matkaa lainasopimuksella Milaniin.
Atlético Madrid (laina)
29. joulukuuta 2014 Atlético Madrid vahvisti virallisesti Torresin palaavan takaisin kasvattajaseuraansa lainasopimuksella. Sopimus on pituudeltaan 1½-vuotinen, joka ulottuu kesään 2016 asti.
Sagan Tosu
Torres allekirjoitti Japanin liigan joukkueen Sagan Tosun kanssa sopimuksen 10. heinäkuuta 2018. Kuitenkin kesäkuussa 2019 Torres päätti lopettaa ammattijalkapallouransa ja ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Maajoukkueura
Torres pelasi vuonna 2001 Englannissa alle 16-vuotiaiden EM-lopputurnauksessa, jonka Espanja voitti ja jossa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
6. syyskuuta 2003 Torres pelasi ensimmäisen ottelunsa miesten maajoukkueessa. Vastustajana oli Portugali. Ensimmäisen maajoukkuemaalinsa hän teki 28. huhtikuuta 2004 Italiaa vastaan. Torres edusti maataan vuoden 2004 EM-kisoissa. Vuoden 2006 MM-kisojen karsinnoissa hän auttoi maaleillaan Espanjan selviytymään lopputurnaukseen. Itse turnauksessa hän viimeisteli kolme maalia. Vuoden 2008 EM-kisoissa hän teki kaksi maalia. Niistä toinen ratkaisi Espanjalle Euroopan-mestaruuden Saksaa vastaan pelatussa loppuottelussa. Vuoden 2012 EM-kisoissa Torres voitti maalikuninkuuden 3 maalilla ja yhdellä syötöllä. Espanja voitti mestaruuden toisen kerran peräkkäin.
Yksityiselämä
Fernando Torresilla on sisko Mari Paz (s. 1976) ja veli Israel Torres Sanz (s. 1977). Torresin äidin nimi on Flori Torres Sanz ja isän nimi Jose Torres Sanz.
Torres avioutui 27. toukokuuta 2009 pitkäaikaisen tyttöystävänsä Olalla Domínguezin kanssa El Escorialissa. Pari sai 8. heinäkuuta 2009 tyttölapsen, jolle annettiin nimeksi Nora. 6. joulukuuta 2010 Torresille ja Domínguezille syntyi poika, Leo.
Seurajoukkue
''Päivitetty 16. helmikuuta 2017.''
Maajoukkue
''Päivitetty 27. joulukuuta 2014.''
La Renga
thumb|La Renga La Renga on argentiinalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1988. Yhtyeen ensimmäinen levytys oli vuonna 1991 julkaistu Esquivando charcos. Vuonna 2001 julkaistulla livelevyllä Insoportablemente en Vivo oli cover Neil Youngin kappaleesta Hey, Hey, My, My (Into the Black).
Randall Jarrell
Randall Jarrell (1914 Nashville, Tennessee, Yhdysvallat – 1965 Greensboro, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, kriitikko, esseisti ja kääntäjä.
Jarrellin esikoiskokoelma Blood for a Stranger ilmestyi 1942, ja kautta koko tuotantonsa aina viimeiseen kokoelmaan The Lost World (1965) hän keskittyy lyriikassaan lapsen suulla ilmaistuun menetyksen tunteeseen. Hän käänsi englanniksi Rainer Maria Rilken runoja ja sai tästä vaikutteita omaan tuotantoonsa.
San Pedro (Paraguay)
San Pedro de Ycuamandiyú on San Pedron departementin pääkaupunki Paraguayssa. Vuonna 2002 siellä oli 7 927 asukasta.
Kaupunki sijaitsee Jejui Guazú- ja Paraguayjoen välisellä alangolla. Se on perustettu vuonna 1786.
Mynämäen seurakunta
Mynämäen seurakunta on mainittu itsenäisenä seurakunana vuonna 1309. Siitä ovat myöhemmin eronneet Mietoisten, Karjalan ja Vehmalaisten seurakunnat, joista kuitenkin Vehmalaisten seurakunta vuonna 1860 liitettiin Karjalaan.
Folkloristiikka
Folkloristiikka (myös kansanrunoudentutkimus ja perinteentutkimus ) on humanistinen tieteenala, joka tutkii ihmisten elämismaailmaa ja kansanomaisia ajattelumalleja eli kansan tietämystä. Folkloristiikka tunnettiin ennen kansanrunouden tutkimuksena tai kansanrunoustieteenä. Sen tutkimuskenttä oli siis kapeampi kuin nykyään. Muualla Euroopassa folkloristiikka luetaan usein kuuluvaksi kansatieteeseen eli etnologiaan, joka Suomessa tarkoittaa aineellisen ja sosiaalisen kulttuurin tutkimusta. Henkisen kansankulttuurin tutkimuksena folkloristiikkaa voidaan pitää kulttuuriantropologian osa-alueena.
Folkloristiikkaa opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi tutkijana, toimittajana, amanuenssina ja opettajana. Tyypillisiä työnantajia ovat järjestöt, säätiöt, kunnat ja yliopistot.
Suomalaisen folkloristiikan historiaa
Suomalaisen folkloristiikan juuret ovat Mikael Agricolan psalttarin esipuheessa, jossa hän luettelee suomalaisten jumalia. 1800-luvulla kansanrunouden keräys sai vauhtia Elias Lönnrotin Kalevalasta, joka julkaistiin vuosina 1835 ja 1849. Teoksesta tuli kansanrunoudentutkimuksen auktoriteetti.
Osana alan merkittävää histroriaa Suomessa isä ja poika Julius ja Kaarle Krohn kehittivät maantieteellis-historiallisen menetelmän. Se tunnettiin maailmalla suomalaisena menetelmänä. Menetelmä tutki runojen paikallisia variaatioita ja yritti mallintaa niiden alkumuodon ja alkuperäisen sanottavan ja tarkoituksen.
Vuonna 1935 perinnearkisto karttui runsailla proosakertomusten, varsinkin tarinoiden kokoelmilla Kalevalan riemuvuoden kilpakeräyksessä. Maantieteellistä menetelmää alettiin käyttää myös muuhun perinneaineistoon kuin kalevalamittaiseen kansanrunouteen; esimerkiksi Antti Aarne tutki sen avulla kansansatuja ja Elsa Enäjärvi-Haavio kansanleikkejä.
Runojen, proosakertomusten ja pienfolkloren kuten sananparsien, arvoitusten ja vitsien ohella folkloristiikan tutkimuskohteena ovat olleet toiminnalliset kokonaisuudet kuten leikit, tanssit, juhlat ja muut tavat sekä viime vuosikymmeninä yhä enemmän erilaisten yhteisöjen ja ryhmien perinteet ja kulttuurit, esimerkiksi työväenperinne tai lastenperinne.
1960-luvulta lähtien folkloristiikka on laajentunut vanhoista kansanomaisista perinneaineksista kenttätutkimukseen, elävien perinteentaitajien ja myös urbaanien miljöiden ja modernien ilmiöiden tutkimukseen. Nykyaikana folkloristiikka ottaa tutkimuksessaan huomioon perinnetekstien lisäksi niiden esiintymiskontekstin eli yhteisön, kertojat, esittäjät ja kuulijat sekä esitystilanteen. Folkloristiikan tutkimuskohteena ovat myös erilaiset nyky-yhteiskunnan kulttuuri-ilmiöt pienryhmien sanankäytöstä aina laajoihin populaarikulttuurin piirteisiin asti. Nykyisyys- ja menneisyyskuvien lisäksi folkloristiikkaa sävyttää voimakas kiinnostus muistitietoon, muistin sosiaalisiin prosesseihin ja muistamisen politiikkaan. Folkloristiikan tutkimuskohteisiin kuuluu myös se, miten perinnettä käytetään esimerkiksi matkailussa tai markkinoinnissa.
Yliopistoissa
Suomalaisen ja vertailevan kansanrunoudentutkimuksen oppiaine syntyi Helsingin yliopistossa vuonna 1888, kun Kaarle Krohn nimitettiin aineen dosentiksi. Vuonna 1908 hänen ylimääräinen professuurinsa vakinaistettiin alan ensimmäiseksi professorin oppituoliksi. Oppiaineen nimi muutettiin folkloristiikaksi vuonna 1989 Leea Virtasen ollessa professorina. Helsingin yliopistossa oli kaksi folkloristiikan professuuria, joista toisen haltijana toimi alun perin apulaisprofessoriksi uuteen virkaan vuonna 1991 nimitetty Satu Apo, joka jäi eläkkeelle vuonna 2011. Apon jäätyä eläkkeelle oppiaineessa on yksi professuuri, johon Anna-Leena Siikalan jäätyä vuonna 2007 eläkkeelle valittiin 1. elokuuta 2009 alkaen Lotte Tarkka. Turun yliopistossa folkloristiikan juuret ovat vuodessa 1963, jolloin Lauri Honko nimitettiin vertailevan kansanrunoudentutkimuksen ja uskontotieteen henkilökohtaiseksi ylimääräiseksi professoriksi. Folkloristiikka itsenäistyi täysin omaksi oppiaineekseen Turussa vuonna 1992, jolloin alun perin folkloristiikan apulaisprofessoriksi nimitettiin Annikki Kaivola-Bregenhøj, ja vähän myöhemmin virka muutettiin täydeksi professuuriksi. Vuonna 2006 folkloristiikan professoriksi nimitettiin Pekka Hakamies. Joensuun yliopistossa perinteentutkimuksen professorina on Seppo Knuuttila ja Åbo Akademin folkloristiikan professori on Ulrika Wolf-Knuts. Jyväskylän yliopistossa etnologian apulaisprofessoriksi nimitettiin Päivikki Suojanen vuonna 1992. Virka muutettiin täydeksi professuuriksi vuonna 1998, jolloin Päivikki Suojasen etnologian professorin viran opetusalaksi määritettiin folkloristiikka. Suojanen siirtyi eläkkeelle vuonna 2003.
Anna-Leena Siikala on nimitetty tieteen akateemikoksi kesäkuussa 2009. Aiempia akateemikoiksi nimitettyjä kansanrunoudentutkimuksen professoreita ovat olleet Martti Haavio ja Matti Kuusi.
Alan seurat
Folkloristiikan tieteellinen seura on vuonna 1937 perustettu Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura, jonka toiminnan näkyvin osa on verkossa avoimesti saatavilla oleva ja tiettävästi Suomen vanhin vapaan saatavuuden tieteellinen verkkolehti Elore. Kansainvälinen tieteellinen seura on nimeltään Folklore Fellows, ja sen julkaisusarja Folklore Fellows Communications on yksi Suomalaisen Tiedeakatemian vanhimpia julkaisusarjoja. Alan merkittävä tieteellinen yhteisö, julkaisija ja tutkimuslaitos on vuonna 1831 perustettu Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, jonka kansanrunousarkistoa mainitaan maailman suurimmaksi perinneaineistojen kokoelmaksi.
Ródoksen arkeologinen museo
Historia ja rakennus
pienoiskuva|vasen|Museon pihaa.
Museo on perustettu vuonna 1914 Ródoksen italialaisvallan aikana. Se toimii keskiaikaisessa Johanniittain ritarikunnan hospitaalissa, joka sijaitsee Ródoksen vanhassa kaupungissa lähellä Suurmestarin palatsia ja satamaa. Sen rakentaminen alkoi vuonna 1440 ja se valmistui vuonna 1489. Rakennus edustaa goottilaista tyyliä, ja siinä on piirteitä myös renessanssiarkkitehtuurista. Rakennus on kaksikerroksinen ja sen keskellä on sisäpiha ja puutarha, joissa on myös museoesineitä. Museo vaurioitui toisessa maailmansodassa ja korjattiin sen jälkeen.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä esihistorialliselta ajalta bysanttilaiselle keskiajalle. Kokoelmiin kuuluu muun muassa mykeneläisiä esineitä, kuten koruja; geometrisen, arkaaisen, klassisen, hellenistisen ja roomalaisen kauden veistoksia, keramiikkaa, rakennusten koristeosia, lattiamosaiikkeja, hautakiviä ja piirtokirjoituksia; rodoslaisia leimattuja amforoita; rahoja; sekä kansatieteellistä aineistoa. Löydökset ovat peräisin kaivauksista eri puolilta Ródoksen saarta, muun muassa Ródoksen kaupungista sekä Ialysoksen ja Kameiroksen antiikin aikaisilta hautausmailta; sekä muilta Dodekanesian saarilta, kuten Kárpathokselta ja Nísyrokselta.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat muun muassa Kameiroksesta löydetyt arkaaiset kuros-patsaat ajalta 550–530 eaa.; lakonialainen hydria, jonka kuvitus esittää kahta taistelevaa heerosta, 500-luvulta eaa.; Vroulián tyyppiä edustava kyliks ja Fikélluran tyyppiä edustava pyksis samoin 500-luvulta eaa.; kylpevää Afroditea esittävä niin kutsuttu Ródoksen Venus, joka on ensimmäisellä vuosisadalla eaa. valmistettu marmorinen kopio alkuperäisestä veistoksesta 200-luvulta eaa.; Helios-jumalan marmorinen pää 100-luvulta eaa.; Kritonin ja Timaristan hautastele ajalta 420–410 eaa.; sekä Kalliaristan hautastele noin vuodelta 350 eaa.
Simpukat
Simpukat (Bivalvia) on kotiloiden jälkeen toiseksi suurin nilviäisluokka, joka kattaa lähes 10 000 elossa olevaa lajia. Simpukoilla ei ole lainkaan päätä, eikä radulaa tai muuta kalustoa ravinnon jauhamiseen, joten useimmat niistä syövät vain pieneliöitä. Joukkoon mahtuu kuitenkin myös raadonsyöjiä ja joitakin petoja.
Kaikilla simpukoilla on kaksiosainen, saranallinen kuori. Kuori muodostaa kasvaessaan renkaita, joita voidaan käyttää simpukan ikää määritettäessä. Kuorenpuoliskojen alla sijaitsevat vaippaliuskat, jotka erittävät kuoren, ja vaippaliuskojen alla kidusliuskat. Kidusliuskojen välissä on ruumis ja jalka. Simpukat elävät veden pohjalla, usein liejuun kaivautuneena. Ne liikkuvat työntämällä jalkansa kuoren välistä pohjamutaan. Jotkut lajit ovat myös kohtalaisia uimareita. Simpukoilla on yleensä kaksi (joillain lajeilla yksi) suurta lihasta, joilla kuoret suljetaan tiukasti — elävän simpukan kuoren avaaminen vaatii voimaa.
Ravintonsa ja happensa simpukka hankkii imemällä vettä vaippansa putkimaisilla jatkeilla, sifoneilla, jotka on työnnetty pohjaliejun pinnalle. Toisinaan simpukka pitää ruoansulatustaukoja ja sulkee kuorensa tiukasti; se selviää jonkin aikaa hapetta. Hapesta ja ravinnosta suodatettu vesi poistuu hylkyputken kautta. Simpukka voi suodattaa jopa kymmeniä litroja vettä vuorokaudessa. Niinpä simpukkaan kerääntyy paljon ympäristössä olevia myrkkyjä, joten syötävät simpukat on kerättävä puhtailta paikoilta ja lisäksi liotettava puhtaassa vedessä. Samasta syystä simpukat ovat herkkiä vesien likaantumiselle ja happamoitumiselle, mistä syystä ne ovat hyvä väline tutkittaessa veden laatua.
Simpukat kehittyivät kambrikaudella, yleistyivät maltillisesti paleotsooisella maailmankaudella ja lisääntyivät lähes räjähdysmäisesti mesotsooisella maailmankaudella.
Luokittelu
Simpukoiden luokittelusta on ollut useita erilaisia näkemyksiä. Viimeaikaisissa tutkimuksissa simpukat on eroteltu kuuteen pääkehityslinjaan, joista suurin on Imparidentia:
K-Meleon
thumb|K-Meleon 1.1.4 ja englanninkielisen Wikipedian etusivu K-Meleon on Windowsissa toimiva verkkoselain, joka on vapaa, pienikokoinen ja nopea. Se käytti alun perin Mozilla-projektin Gecko-ydintä, myöhemmin Goanna-selainmoottoria verkkosivujen näyttämiseen.
Saul og David
Saul og David on Carl Nielsenin ensimmäinen ooppera. Hän sävelsi sen vuonna 1901. Nelinäytöksisen oopperan libreton laati Einar Christiansen. Kantaesitys pidettiin säveltäjän itsensä johtamana Tanskan kuninkaallisessa teatterissa Kööpenhaminassa vuonna 1902.
K-Meleon
Hitailla tietokoneilla K-Meleon on yleensä Mozilla-projektin Firefox-selainta nopeampi kevyemmän käyttöliittymänsä ansiosta. Muistinkulutus on huomattavasti pienempi. Firefoxissa on toisaalta enemmän ominaisuuksia.
Saul og David
Saul og David -oopperan aihe perustuu Ensimmäiseen Samuelin kirjaan. Ooppera esitettiin Nielsenin eläessä vain muutamia kertoja. Teos on jäänyt vähäiselle huomiolle Tanskan ulkopuolella. Kuorotekstuurinsa johdosta oopperaa on toisinaan luonnehdittu oratorion kaltaiseksi.
Saul og David on peräisin välittömästi Nielsenin toista sinfoniaa edeltäneeltä ajalta.
K-Meleon
K-Meleon on myöhemmin siirtynyt käyttämään Goanna-selainmoottoria. Goanna on Gecko-moottorin forkki, joka otettiin käyttöön Pale Moon -selaimessa tammikuussa 2016. Goanna ajetaan yhtenä säikeenä, kun Gecko siirtyi hyödyntämään useita säikeitä/prossoriytimiä, mikä nopeuttaa toimintaa uusilla suorittimilla, mutta lisää resurssien kulutusta. Goanna ei myöskään tarvitse Rust-kielen kirjastoja tai kääntäjää, jotka on otettu mukaan Firefoxin kehitykseen. K-Meleon-kehitystiimi porttasi Goannan toimimaan myös Windows XP:llä.
Ohjelma on erittäin muokattava, vaikkakin jo perusasetuksista on pyritty tekemään käyttökelpoiset. Valikoita voi muokata vain käsittelemällä niiden asetuksiin vaikuttavaa tekstitiedostoa. Komentojen pikanäppäinten vaihtaminen onnistuu samalla tekniikalla. K-Meleon sisältää oman makrokielen. Ohjelma on hyvin modulaarinen: sitä voi laajentaa erilaisilla lisämoduleilla (plugins), joita löytyy mm. kirjanmerkkien (IE, Opera, Netscape -yhteensopivuus) hallintaan, makrokieleen ja sivuhistoriaan. Ohjelmalle löytyy myös runsaasti valmiita teemoja, joiden avulla vaihdetaan käyttöliittymän ulkoasu toiseksi.
K-Meleon tukee verkkosivujen avaamista eri välilehdille. Työkalupalkissa on valmiina evästeiden, kuvien, JavaScriptin, Ponnahdusikkunoiden, ja Javan esto.
Marcus Porcius Cato
Marcus Porcius Cato oli kahden merkittävän antiikin roomalaisen henkilön nimi:
Kovalenko
Kovalenko on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sámoksen arkeologinen museo
Sámoksen arkeologinen museo (myös Vathýn arkeologinen museo; ) on arkeologinen museo Sámoksen kaupungissa Sámoksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu esineitä antiikin Samoksen kaupungin kaivauksilta ja erityisesti Heraionista, jonka vaiheiden kautta saaren historiaa pääosin esitellään. Löytöjä on myös muista paikoista eri puolelta saarta. Museoesineisiin lukeutuu muun muassa suuri määrä Heraioniin lahjoitettuja arkaaisen kauden veistoksia, sekä hauta- ja votiivireliefejä, pienoispatsaita, keramiikkaa, käyttöesineitä, aseita ja piirtokirjoituksia. Myöhäisimmät esineet ovat varhaiselta bysanttilaiselta kaudelta.
Merkittävimpiin esineisiin lukeutuvat muun muassa suurikokoinen Samoksen kuros eli 5,5 metriä korkea, Heraioniin johtaneelta pyhältä tieltä löydetty kuros-patsas noin ajalta 580–560 eaa.; Heraionista löydetty niin kutsuttu Geneleos-ryhmä, johon on alun perin kuulunut kuusi hahmoa, ajalta 560–540 eaa.; lakonialainen norsunluinen reliefi, joka esittää Perseusta ja Medusaa, 600-luvulta eaa.; naista esittävä marmoripatsas, joka on Kheramyeen votiivilahja Heralle, ajalta 570–560 eaa.; puinen alastonta naista esittävä figuriini noin 600–500-luvulta eaa.; ratsastajaa esittävä pronssiveistos ajalta 530–520 eaa.; hevosen pronssinen rintapanssari, jonka kuvitus esittää Heraklesta ja Kerberosta; sekä Chórasta löydetty alastonta nuorukaista esittävä reliefi 400-luvulta eaa.
Kaislikossa suhisee
Kaislikossa suhisee on skotlantilaisen Kenneth Grahamen kirjoittama lastenkirja. Kirjan päähenkilöt ovat vesirotta (water vole), maamyyrä, mäyrä ja rupikonna. Tarina sijoittuu Englannin maaseudulle, 1900-luvun alkuun. Kirja julkaistiin vuonna 1908. Siitä on julkaistu useita suomennoksia. Ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1949 Eila Piispasen kääntämänä.
Kirja kertoo joenvarren eläimistä, jotka käyttäytyvät ihmisten tapaan: pukeutuvat vaatteisiin, asuvat taloissa, juovat teetä ja kaahaavat ylinopeutta autoillaan. Hyviä hahmoja edustavat touhukas herra Rupikonna, rauhallinen Rotta, ankara ja viisas Mäyrä sekä hermostunut Myyrä. Pahoja hahmoja ovat Näätien joukko.
Kirjan pohjalta on myöhemmin tehty animaatioita televisioon ja elokuvateattereihin ja kaksi näyteltyä elokuvaa.
Cajuninoravakoira
Cajuninoravakoira (Original Cajun Squirrel Dog) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö
Pää on litteä, korvat riippuvat ja häntä joko luonnontöpö tai typistetty. Karvapeite on lyhyt ja väriltään joko keltainen, punainen, brindle tai punavalkoinen.
Prosopis (kaupunki)
Prosopis eli Paari-sheps oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ala-Egyptissä eli Niilin suistossa ja kuului Prosopiteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli. Kaupunki oli rakennettu Niilin Kanobikos- ja Sebennytikos-suuhaarojen eli Kanopoksen ja Sebennytoksen suuhaarojen välille, eli todennäköisesti nykyisen Al-Minufiyyan alueelle, mutta muutoin siitä ei tiedetä enempää, eikä sen tarkempaa sijaintia tunneta.
Cajuninoravakoira
Alkuperä
1980-luvun lopulla louisianalainen Calvin Boutee ja tennesseeläinen Robert Kemmer alkoivat jalostaa curien ja feistien välistä risteytyslinjaa. Kantarodut olivat kemmer stock cur, mullins' feist, mountain treeing feist ja "kemmer feist". Original Cajun Squirrel Dog Register perustettiin vuonna 1996.
Rotu kuuluu amerikkalaisiin ns. "puuhun ajaviin koiriin" (treeing dogs). Kun riista on paennut puuhun, koira ilmoittaa sen sijainnin metsästäjälle haukkumalla puun juurella. Tämän lisäksi se luokitellaan myös oravakoiriin. Toisin kuin muita puuhun ajavia koiria, cajuninoravakoiraa käytetään lähes yksinomaan pelkästään oravien metsästykseen.
Viru Valge
Viru Valge on virolainen viljasta tislattu vodka, jota valmistaa Liviko Distilleries. Tavallisen Viru Valgen alkoholipitoisuus on 40 tilavuusprosenttia, Viru Valge Kangen 60 ja Viru Valge Vägevin 80 prosenttia. Viru Valgea myydään seuraavan kokoisissa pulloissa: 50, 200, 500, 700, 1 000 ja 1 750 millilitraa.
Kiiskijärvi (Padasjoki)
Kiiskijärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Romonkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 108,4 metriä mpy.
Jämijärven lentokenttä
Jämijärven lentokenttä eli ”Jämi” on harrasteilmailussa käytetty lentopaikka. Se sijaitsee Jämijärven kunnassa Satakunnassa, noin seitsemän kilometriä Jämijärven kirkonkylältä etelään.
Lentokenttä ja palvelut
Jämillä on ympäri vuoden lämpimät tilat rakennus- ja harrastustoiminnalle, yöpymismahdollisuus oheispalveluineen (mm. seisova pöytä, sauna- ja kokoustilat).
Jämijärven lentokentällä on kaksi 830 metriä pitkää kiitotietä.
Kentällä on noin 800 neliömetrin lentokonehalli. Kentällä on myynnissä Avgas 100LL -polttoainetta.
Heinäkuun puolivälissä kentällä järjestetään Jämi Fly-In -tapahtuma, johon tulee kymmeniä experimental-luokan lentokoneita (pääosin ultrakevyitä lentokoneita).
Historia
Saksalainen Deutscher Luftsportverein vieraili Suomessa ja esitteli purjelentoa Suomelle vuonna 1934. Vierailu pääsi lehdistön kautta koko kansan tietoon, ja purjelennon suosio kasvoi. Suomen Kuvalehti järjesti kilpailun purjelentokentän löytämiseksi. Kilpailun voitti jämijärveläinen maanviljelijä Arvo Kontti, joka kirjeessään ehdotti Jämin Soininharjua.
Lentokenttä on perustettu 15. heinäkuuta 1935. Kentällä piti järjestää kesällä 1940 Helsingin olympialaisten purjelentokilpailu. Liitolentäjien koulutus järjestettiin saksalaisen mallin mukaan – kuminauhoilla ilmaan veto oli liikuntaa ilmailusta kiinnostuneille pojille. Lentojen kesto mitattiin sekunneissa tai kymmenissä sekunneissa. Ohjaajan ensimmäinen lento oli yksinlento, joka kasvatti lentäjän itseluottamusta.
17. heinäkuuta 1935 alkoi Jämin Purjelentokoulussa ensimmäinen kurssi. Vuoteen 1945 asti kursseille saivat osallistua vain ilmapuolustusyhdistyksen jäsenet. Lennokkikursseille saattoi päästä isänmaallishenkisiksi katsottavien järjestöjen jäseniä. Suomen Ilmapuolustusliitto antoi Jämillä toimiville yhdistyksille ilmaiseksi purjelentokoneiden rakennussarjoja. Jatkosodan aikana Jämillä järjestettiin sotilaslennon peruskursseja ja radiosähköttäjäkursseja.
Vuonna 1945 Liittoutuneiden valvontakomissio tarkasti Jämijärven, koska se oli Suomen ilmapuolustusliiton koulutuskeskuksena nähty sotilaslentäjien esikoulutuspaikkana. Tällöin muun muassa Suomen Ilmavoimien kokardiin liittyvät lentokentän hakaristit poistettiin. Puolustusministeriö oli syksystä 1944 alkaen vähentänyt lentokeskuksen rahallista tukea. Tuen avulla sotilaiden antama lentokoulutus ja laaja puurakenteisten liitokoneiden valmistus oli ollut mahdollista.
Purjelento Jämillä siirtyi Suomen ilmailuliitolle ja pelkästään harrastuslentämiseksi. Vuoden 1945 kesällä suoritettiin Jämillä ennätysmäinen määrä liitolentotutkintoja kenties jonkinlaisena reaktiona venäläisten toimille.
Jämillä on 1970-luvun lopulta lähtien pidetty yksi Suomen suurimmista lennokkikilpailuista, Olavi Lumeksen perustamat Toka- ja F1AX-kilpailut. Toka- ja F1AX-luokkien yhteydessä on usein järjestetty myös Sinisiipi- ja rinnekilpailut, sekä 2010-luvulla syntynyt Oldtimer-luokka.
Vuoden 1991 Suviseurat pidettiin Jämijärven lentokentällä.
Kentällä sattui vakava onnettomuus huhtikuussa 2014, laskuvarjohyppääjiä kuljettanut kone syöksyi maahan. 11 matkustajasta 8 kuoli.
Toomas Edur
Toomas (Tom) Edur (s. 18. marraskuuta 1954 Toronto, Kanada) on kanadanvirolainen entinen jääkiekkopuolustaja, joka lopetti lupaavasti alkaneen uransa NHL:ssä 23-vuotiaana. Viron jääkiekkopiirit pitävät häntä yleisesti kaikkien aikojen virolaiskiekkoilijana. Edur pelasi uransa aikana 158 NHL-ottelua, joissa hän teki 17 maalia, antoi 80 maaliin johtanutta syöttöä ja kärsi 67 rangaistusminuuttia. Hän pelasi yhteensä kaksi kautta Colorado Rockiesin ja Pittsburgh Penguinsin joukkueissa. Tätä ennen hän pelasi kolme kautta WHA-joukkue Cleveland Crusadersissa.
Syy jääkiekkoilun lopettamiseen oli hänen kääntymisensä Jehovan todistajaksi. Asian taustalla vaikutti se, että hänen yhdysvaltalainen vaimonsa oli Jehovan todistaja. Niinpä hän halusi lopettaa omasta mielestään liian väkivaltaisen lajin, mutta myös alkoholin käytön ja pidättäytyä irtosuhteista. Edurin molemmat vanhemmat ovat virolaisia, ja Edur muuttikin vaimoineen vuonna 1990 Viroon. He ovat edelleen naimisissa. Uransa jälkeen Edur on toiminut 2010-luvulla muun muassa jääkiekkokommentaattorina.
Henrik Wrede (agronomi)
Henrik Knut Wrede (11. joulukuuta 1854 Anjala – 13. elokuuta 1929 Anjala) oli suomalainen agronomi, turvalaitoksen johtaja ja muistelmakirjailija.
Wreden vanhemmat olivat Vaasan läänin kuvernööri, vapaaherra Carl Gustaf Fabian Wrede ja Margareta Sofia Eleonora Glansenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1874 ja valmistui agronomiksi 1880 Ruotsin maatalousyliopistossa Ultunassa. Wrede perusti sisarensa Mathilda Wreden kanssa Toivolan vapautettujen vankien turvalaitoksen ja oli sen johtajana 1886–1897. Sittemmin hän oli Toivolan tilan vuokraajana.
Wrede matkusti 1880-luvulla Siperiassa ja Kaukoidässä levittäen Englannin ja ulkomaiden raamattuseuran kustantamia kirjoja. Hän tapasi matkoillaan myös Siperiaan karkotettuja suomalaisia ja kirjoitti myöhemmin kokemuksistaan muistelmakirjan I Sibirien för trettio år sedan.
Wrede oli naimisissa vuodesta 1894 kreivitär Ellen Jenny Creutzin kanssa.
Pii Poo
Pii Poo tarkoittaa seuraavia asioita:
Audi Coupé
Audi Coupé on Audin vuosina 1980–1996 valmistama coupé-korinen automalli, joka perustuu tekniikaltaan Audi 80:een.
Audi Coupé B2 (1980–1988)
Ensimmäisen sukupolven Coupé esiteltiin vuonna 1980. Se perustui alustaltaan ja tekniikaltaan sedan-koriseen Audi 80 (B2) -malliin, joka oli tullut markkinoille kahta vuotta aiemmin. Sen urheilullisempi versio on nimeltään Audi Quattro. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1982) Audi Coupé B2. Syksyllä 1982 Coupé koki pienen kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudet ajovalot. Toinen laajempi uudistus tuli vuonna 1984, jolloin puskurit vaihdettiin uusiin ja etusäleikköä kallistettiin aavistuksen verran taaksepäin. Sisällä oli uusi kojelauta. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1984) Audi Coupé B2.
NHL:n varaustilaisuus 1984
NHL:n varaustilaisuus 1984 oli NHL:n 22. vuotuinen varaustilaisuus. Se järjestettiin 9. kesäkuuta Montréalin Forum-jäähallissa. Ensimmäinen varaus oli kanadalainen keskushyökkääjä Mario Lemieux, jonka varasi Pittsburgh Penguins.
Lemieux oli varaustilaisuuden ehdoton ykkösvaraus. Hänen valintaansa pidettiin selvänä jo kuukausia ennen tilaisuutta. Kauden päättyessä viimeiselle sijalle jäänyt Pittsburgh sai sitten valita Lemieux'n listoilleen. Osapuolet olivat neuvotelleet sopimuksesta jo ennen varaustilaisuutta, ja koska Lemieux oli tyytymätön neuvotteluiden edistymiseen, herätti hän huomiota kieltäytymällä vastoin tilaisuuden perinteitä pukeutumasta Pittsburghin peliasuun. Toisena draftissa varasi New Jersey Devils, joka valitsi Kirk Mullerin ja kolmantena Chicago Black Hawks, joka otti Ed Olczykin.
NHL:n varaustilaisuus oli vuonna 1984 monellakin tapaa historiallinen. Se oli ensimmäinen televisioitu tilaisuus. Vuonna 1984 käytettiin myös ensimmäistä kertaa kykyjenetsintäpalvelua eurooppalaisten pelaajien arvioimiseen. Lisäksi tuolloin tehtiin ensimmäiset väärät varaukset. Buffalo Sabres valitsi yhdeksännellä kierroksella Eric Weinrichin, joka oli vielä liian nuori varattavaksi, ja Philadelphia Flyers yritti varata yhdennällätoista kierroksella Petr Růčkan, jonka Calgary Flames oli jo ottanut aiemmin.
Isorokkorokote
Isorokkorokote on variolaviruksen aiheuttaman isorokon torjumiseen tarkoitettu rokote. Isorokko on myös toistaiseksi ainoa tauti, jonka ihmiskunta on onnistunut kokonaan hävittämään rokotteiden avulla.
Vaikka isorokkorokotuksista ollaan nykyään luovuttu, on rokotteita edelleen varastoituna useissa valtioissa. Myös Suomessa on edelleen isorokkorokotevarastoja, joiden ylläpitoa ja rokotteiden käyttökelpoisuutta valvoo Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Vuonna 2022 apinarokon leviäminen teki isorokkorokotteiden varastoinnista jälleen erityisen ajankohtaisen aiheen, koska apinarokkoa aiheuttava virus kuuluu samaan Orthopox-sukuun kuin isorokkoviruskin, ja on siten oletettavasti herkkä isorokkorokotteilla luodulle immuniteetille.
Historia
Varhaisin keino luoda immuniteetti isorokkoa vastaan oli niin kutsuttu variolaatio. Variolaation kehityshistoriaa ei tunneta tarkasti, mutta se keksittiin alun perin Aasiassa, mistä menetelmä 1700-luvun alkupuolella levisi Osmanien valtakunnan kautta eurooppalaisten tietoisuuteen. Amerikkaan variolaatio puolestaan levisi Afrikasta tuotujen orjien välityksellä. Suomessa variolaatiota kokeiltiin ensimmäisen kerran vuonna 1754, ja suosiota se saavutti etenkin Pohjanmaalla.
Variolaatiossa isorokkoon sairastuneen ihmisen rakkuloiden kuivatettua hilsettä puhalletiin immunisoitavan henkilön nenään, mikä onnistuessaan aiheutti lieväoireisen infektion ja samalla vastustuskyvyn myöhempiä tartuntoja vastaan. Variolaatioon liittyi kuitenkin myös riski vakavasta tartunnasta ja jopa kuolemasta. On arvioitu, että variolaatioon menehtyi noin 1–2 % immunisoitavista potilaista. Lisäksi variolaatiosta lieväoireisenkin tartunnan saanut rokotettava saattoi levittää tautia eteenpäin, ja aiheuttaa näin lähipiirissään vaarallisen epidemian. Vaarallisuudestaan huolimatta keino oli suosittu, sillä kuolleisuus tavalliseen isorokkotartuntaan oli jopa noin 30 %. Etenkin Euroopassa tauti oli myös varsin yleinen. Siihen menehtyi yksistään 1700-luvulla esimerkiksi viisi istuvaa eurooppalaista hallitsijaa. Kolmannes kaikista sokeutumisista johtui sairastetusta isorokosta.
Variolaatiosta opittua periaatetta hyödynnettiin myöhemmin varsinaisia isorokkorokotteita kehitettäessä. Lehmärokon tiedettiin aiheuttavan ihmiselle isorokon kaltaisen, mutta lievemmän sairauden. Tieto lienee ollut maaseutuväestössä yleinen, mutta vasta Edward Jenner todisti lehmänrokkorokotteen toimivuuden vuonna 1796 tartutettuaan 13-vuotiaalle pojalle lehmärokon, ja sen jälkeen osoittamalla pojan olevan vastustuskykyinen myös isorokolle. Jennerin koejärjestely oli 1700-luvun kriteereilläkin pöyristyttävän epäeettinen eikä tutkimusotanta kattanut kuin yhden henkilön. Niinpä The Royal Society ei hyväksynyt raporttia julkaistavakseen. Lopulta Jenner julkaisi menetelmänsä omakustanteena Variolae Vaccinae vuonna 1798, uusittuaan kokeensa muutamia kertoja. Jennerin julkaisun levitessä lääketieteelliselle yhteisölle alkoi valjeta, kuinka vähäpätöisenä pidetty karjakoiden ja piikatyttöjen sairaus saattaisi olla avain ihmiskunnan suurimman tappajan kukistamiseksi. Menetelmä kiistatta toimi ja ensimmäiset varsinaiset isorokkorokotteet otettiin käyttöön vuodesta 1798 alkaen. Suomeenkin rokotusmenetelmä saapui jo 1802.
Rokotteen kehitys
Jennerin alkuperäinen menetelmä perustui lehmärokon iholle synnyttämästä rakkulasta otetun nesteen siirtämiseen rokotettavaan. Tällainen, kirjaimellisesti kädestä käteen tapahtuva rokottaminen oli vaivaton tapa, joka säilyi ainakin amerikoissa käytössä 1900-luvun alulle saakka. Menetelmän keskeinen ongelma oli, että nesteen mukana siirtyi luovuttajasta muitakin mikrobeja rokotettavaan. Italialaiset kehittivät jo 1800-luvun alussa tavan valmistaa rokote nautaeläimen iholle muodostuneista lehmärokkorakkuloista. Tämänkin menetelmän ongelmana oli rakkulanesteen eläinperäisten bakteerien suuri määrä, mikä vaati tuotteen prosessointia ensin linkoamalla bakteerimassa erilleen, sitten käsittelemällä syntynyttä seerumia kemiallisesti fenolilla ennen kuin rokote oli valmis käyttöön. Monimutkaisempi valmistusmenetelmä nosti merkittävästi rokottamisen kustannuksia. Lopulta suurin osa käytössä olleista isorokkorokotteista perustui kuitenkin juuri tähän valmistusmenetelmään.
Yhdysvalloissa 1930-luvun alussa keksitty tapa viljellä viruksia kananmunan alkiokalvoilla johti ensimmäisiin bakteerivapaisiin isorokkorokotteisiin ja 1960-luvulla useat valmistajat siirtyivät menetelmän käyttöön. Lopulta hollantilaiset onnistuivat viljelemään Lister-nimistä vaccinia-viruskantaa kaniinin munuaissolukossa ja 1970-luvun alussa yli 45 000 indonesialaislapsella tehty koe osoitti näin valmistetun rokotteen olevan yhtä tehokas kuin vasikan ihossa viljelty rokote. Isorokko oli kuitenkin jo häviämässä, eikä soluviljelmistä ehtinyt tulla valtavirtaa isorokkorokotteen valmistusmenetelmänä. Nykyisin tuotannossa olevat isorokkorokotteet valmistetaan soluviljelmissä, mutta eri valtioiden huoltovarmuusvarastoissa on edelleen runsaasti vanhempia valmisteita.
Niin kutsutuissa neljännen sukupolven isorokkorokotteissa hyödynnetään modernia molekyylibiologista ymmärrystä sekä käänteistä rokotekehitystä. Kehitteillä on ainakin yhdistelmä DNA-tekniikalla kehitettyjä proteiinirokotteita sekä DNA-rokotteita. Bioterrorismin uhan lisäksi isorokkorokotteita kehitetään tulevaisuudessa mahdollisesti eläimistä ihmisiin siirtyvien Pox-virusten aiheuttamiin epidemioihin varautumiseksi.
Nykyisin tuotannossa olevia isorokkorokotteita
Näiden lisäksi ainakin Venäjän uskotaan valmistavan omaa rokotevalmistettaan.
Rokotteen teho ja suojan kesto
Isorokkorokotteiden tehoa ei ole koskaan dokumentoitu kovin tarkasti. Suuren osan ajasta käsitys on perustunut siihen yksinkertaiseen havaintoon, että rokotteen saaneet sairastuivat ani harvoin vakavasti ja heidän kuolleisuutensa oli hyvin pientä. Tiedetään, että noin 90 % isorokkotapauksista ilmeni rokottamattomilla. Koska isorokkovirus on hävinnyt, tehon määrityksessä yleensä käytettäviä epidemiologisia tutkimuksia ei ole mahdollista tehdä. Käsitys nykyisten rokotteiden tehosta perustuukin vain verestä mitattavien vasta-aineiden määriin, mikä ei anna kattavaa kokonaiskuvaa rokotteiden tehosta. Jo Jenner itsekin huomasi 1800-luvun alussa, ettei rokote anna pysyvää immuniteettia, joten ihmisen elimistön vaste rokotteen vaccinia-virukselle on erilainen kuin itse isorokkovirusta kohtaan. Myös tämä vaikeuttaa tehon arviointia, kun käytännön epidemiologista dataa ei voida saada.
Jonkin verran epidemiologista tietoa kuitenkin ehti kertyä. Isorokkorokotteen antama suoja sairastumista vastaan näyttää olevan 80–90 % luokkaa, mutta vain muutaman vuoden ajan. Mikäli tarkoitus on estää rokotetun sairastuminen, tehoste olisi otettava arviolta 10 vuoden välein. Pitkään käytössä olleen Dryvax-rokotteen suora seuraaja, ACAM2000, suositellaan tehostettavan kolmen vuoden välein. Isorokon harvinaistuessa läpäisyinfektioiden määrä lisääntyi ja 1970-luvun alussa ymmärrettiin, että taudin ollessa vielä yleinen, rokotettujen toistuva altistuminen isorokkovirukselle oli toiminut tehosterokotteen tapaan nostaen veren vasta-ainepitoisuuksia, ja siten estänyt rokotettuja sairastumasta.