cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vajrayana
Tantrisen meditaation harjoittaja tavoittelee valaistumista meditoimalla ja ympäröimällä itsensä symboleilla, jotka vastaavat harjoittajan uskonnollisia tavoitteita ja siten auttavat harjoittajaa suuntaamaan mieltään kohti vajrayānalaisuuteen kuuluvia hyveitä kuten muun muassa myötätuntoisia ja altruistisia ajatuksia, viisautta, eettistä käytöstä ja kärsivällisyyttä. Tällaisia symboleita ovat esimerkiksi sekä buddhalaisuuteen liittyvät symbolit (kuten lootus) että buddhalaisia pyhimyksiä esittävät maalaukset ja patsaat. Tiibetiläiset uskovat, että tantrinen meditaatio on tehokkain tapa saavuttaa valaistuminen. Tantriset harjoitukset ovat peräisin 400–800-luvuilta. Myös mandalan käyttö meditaatiossa on yleistä.
Vajrayāna Tiibetissä
Tiibetin buddhalaisuus sisältää kaikki Intiassa alkunsa saaneet opetukset. Tiibetiläisten kääntäjien ja intialaisten mestarien ponnistelujen ansiosta koko buddhalaisten opetusten kokoelma saatiin käännetyksi sanskritista tiibetin kielelle. Tällä pohjalla buddhalaisuus kukoisti Tiibetissä 1900-luvun puoliväliin saakka. Tiibetin valtauksen jälkeen arviolta 100 000 vajrayana-buddhalaista päätyi pakolaisina pääsääntöisesti Intiaan.
Tiibetin kuningas Trisong Detsen kutsui 700-luvulla Tiibetiin kaksi buddhalaista mestaria: Guru Rinpochen (Padmasambhava) ja Shantarakshitan. Samanaikaisesti kuningas käännätti tärkeitä buddhalaisia kirjoituksia tiibetin kielelle. Tämä varhainen opetus- ja käännöstoiminta synnytti nyingma- eli "vanhauskoisen" perinteen. Nyingma-perinteen opetukset perustuvat tämän varhaisen käännöskauden teksteihin.
Perseus (täsmennyssivu)
Perseus voi tarkoittaa:
Vajrayana
Vajrayāna Tiibetissä
Toinen käännöskausi tapahtui 1000-luvun puolivälissä, jolloin tarkistettiin aiempaa terminologiaa ja käännettiin uusia kirjoituksia. Perinteitä, jotka perustuvat tälle kaudelle, kutsutaan sarma- eli "uusiksi" perinteiksi. Näistä tunnetuimmat ovat kagyu, sakya ja gelug. Kagyü-perinteen toi Tiibetiin Marpa Kääntäjä (1012–1097), joka painotti neljää erityistä opetusten välitystä, joiden alkuperä johtaa intialaiseen siddhaan Tilopaan ja muihin mahamudra-linjan intialaisiin mestareihin. Sakya-perinteen perusti Khön Könchog Gyalpo (1034–1102), joka välitti eteenpäin intialaisen mahasiddha Virupan opetuksia. Gelug- eli ganden-perinteen perusti Tsonghapa (1357–1419), joka painotti intialaisen mestarin Atishan (982-1054) Tiibetissä perustaman kadampa-koulukunnan opetuksia.
Vajrayāna levisi Himalajalta edelleen Mongoliaan sekä nykyisen Venäjän alueelle mm. Tuvaan, Burjatiaan ja Kalmukiaan. Buddhalaisuuden hävitessä Intiasta, vajrayāna säilyi näillä alueilla. Tiibetistä tuli vajrayāna-buddhalaisuuden keskus. Länsimaihin vajrayāna on levinnyt 1950-luvulta lähtien tiibetiläispakolaisten ja heidän länsimaisten oppilaidensa välityksellä.
Sam Oldham
Sam Joshua Oldham (s. 17. helmikuuta 1993 Nottingham) on brittiläinen telinevoimistelija. 168 senttimetriä pitkä ja 62 kilogrammaa painava Oldham edustaa Loughborough Studentsia. Hänen valmentajanaan toimii Andrei Popov.
Oldham saavutti joukkuekilpailun pronssia vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Hän kilpaili myös henkilökohtaisissa lajeissa ilman menestystä. EM-kilpailuista Oldhamilla on kolme hopeaa rekiltä ja yksi hopea joukkuekilpailusta. Vuoden 2014 Kansainyhteisön kisoissa Glasgow'ssa Oldham kilpaili Englannin edustajana saavuttaen kultaa joukkuekilpailusta.
Oldham saavutti kultaa rekiltä ja hopeaa hevoselta vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisista. Vuoden 2009 Euroopan nuorten kesäolympiafestivaaleilta Tampereelta Oldham voitti kaksi kultaa.
Sergei Monja
Sergei Aleksandrovitš Monja (s. 15. huhtikuuta 1983 Saratov, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija, joka edustaa Himkiä.
Melonta kesäolympialaisissa 1976
100px|right|Melonta
Sergei Monja
Ura
Monja pelasi juniorina koripalloa Avtodor Saratovin joukkueessa, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi kaudeksi 2000–2001. Toisella kaudellaan hän pelasi jo 7,7 pisteen ottelukeskiarvolla, ja hän siirtyi vuonna 2002 TsSKA Moskovaan. Monja voitti seuran kanssa Venäjän-mestaruuden vuosina 2003–2005.
Melonta kesäolympialaisissa 1976
Vuoden 1976 kesäolympialaisten melonta järjestettiin 28. – 31. heinäkuuta 1976 Île Notre-Damella, Montrealissa, Kanadassa. Tämä oli yhdeksäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa virallisena lajina. Mukana oli 245 osanottajaa 28 eri maasta. Tapahtumia oli 11.
Sergei Monja
Ura
Kaudeksi 2005–2006 Monja hankittiin NBA-seura Portland Trail Blazersiin, jossa hän ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan pelipaikkaansa. Tämän johdosta hänet lainattiin kauden aikana D-liigaan, Fort Worth Flyersille. Helmikuussa 2006 Monjan pelioikeudet kaupattiin Sacramento Kingsille, jossa hän pelasi loppukauden aikana kolme ottelua.
Vuonna 2006 Monja palasi Venäjälle, jossa hän siirtyi pelaamaan Dynamo Moskovaan. Neljän pelikauden jälkeen hän jatkoi pelaamista Himkissä, jossa hän voitti VTB-liigan vuonna 2011 ja Eurocupin kaudella 2011–2012.
Kotikatu
thumb|235px|Kotikadun tunnus uusittiin täysin syksyllä 2009, samalla kun jaksot jaettiin kahteen osaan. Kotikatu oli suomalainen draamasarja, jota esitti televisiokanava Yle TV1 vuosina 1995–2012. Sarjan pilottijakso nähtiin TV1:n Kotikatsomossa maanantaina 21. elokuuta 1995 ja sarjan ensimmäinen osa Kotikadun vakiopaikalla torstaina 24. elokuuta 1995.
Alun perin Kotikatua esitettiin torstaisin 45–50 minuutin mittaisissa jaksoissa. Syksyllä 2009 sarjan esitysaika muuttui siten, että jaksot jaettiin kahteen puolen tunnin osaan, jotka esitettiin torstaisin ja perjantaisin. Sekä torstain että perjantain osat kuuluivat samaan jaksoon; torstaisin esitettiin osa 1/2 ja perjantaisin osa 2/2. Koko jakso esitettiin uusintana vajaan tunnin mittaisena koosteena lauantaisin.
Lokakuussa 2011 ilmoitettiin, että Kotikadun viimeinen jakso esitettäisiin 8. joulukuuta 2012. Sarjan viimeinen osa kuvattiin 26. lokakuuta 2012. Sarja oli Suomen pitkäikäisin yhtäjaksoinen draamasarja vuoteen 2016 asti, jolloin Salatut elämät ohitti sen.
Tammikuussa 2017 sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Yle Areenaan ja saman vuoden huhtikuussa sinne julkaistiin toisen tuotantokauden jaksot. Kesäkuussa 2017 katsottavaksi julkaistiin Kotikadun kolmas tuotantokausi, lokakuussa 2017 sarjan neljäs tuotantokausi ja tammikuussa 2018 sarjan viides tuotantokausi. Huhtikuussa 2018 Yle Areenaan julkaistiin Kotikadun kuudes tuotantokausi, ja seitsemäs tuotantokausi julkaistiin Yle Areenaan heinäkuussa 2018. Kotikadun kahdeksas tuotantokausi julkaistiin Yle Areenaan lokakuussa 2018, ja yhdeksäs tuotantokausi seurasi perässä tammikuussa 2019. Huhtikuussa 2019 Yle Areenaan julkaistiin sarjan kymmenes tuotantokausi, ja yhdestoista kausi julkaistiin Yle Areenaan heinäkuussa 2019. Kolmen kuukauden välein tasaisesti jatkunut julkaisutahti muuttui hieman syksyllä 2019, kun Kotikadun ensimmäinen ja toinen tuotantokausi julkaistiin toistamiseen Yle Areenaan 13. lokakuuta 2019. Vuodesta 2017 alkanut julkaisutahti jatkui kuitenkin totuttuun tapaan lokakuun loppupuolella, kun kahdestoista kausi julkaistiin Yle Areenaan. Jokainen kausi on toistaiseksi ollut Yle Areenassa katseltavissa puolen vuoden ajan.
Taustaa
Kotikadun alkaessa sarja oli perhedraama, jossa seurattiin lähinnä kahden samassa rapussa asuvan perheen, Mäkimaiden ja Luotoloiden elämää. Myöhemmin sarjaan lisättiin myös Lappeenrannasta Helsinkiin muuttaneet Partaset. Kotikatuna toimi tuotantokauteen 2004–2005 asti Helsingin Korkeavuorenkatu Johanneksenkirkon kohdalla, kunnes kotikatulaiset muuttivat alkuvuodesta 2005 Helsingin Kallioon. Syynä tähän oli Ylen säästötoimet, sillä sarjaa kuvattiin vuokratiloissa Tähtitorninmäellä ja nyt uudet tilat olivat Ylen omilla studioilla Pasilassa. Käytännön syistä myös sarjan miljöö siirrettiin lähemmäs uusia studioita.
Yleisötutkimusten mukaan sarjassa tapahtui liian vähän, sen katsojaluvut olivat laskussa, Ylessä pohdittiin sarjan lopettamista. Syksyllä 2008 Kotikadun vastaavaksi tuottajaksi palkattiin aiemmin Salattujen elämien tuottajana työskennellyt Marko Äijö, jonka tehtävänä oli tuoda Kotikatu nykyaikaan. Keväällä 2009 sarjaan lisättiin uusia nuoria henkilöhahmoja ja vanhoille hahmoille kirjoitettiin yllättäviä ja yhtäkkisiä juonenkäänteitä. Kotikatu oli nyt hajanaisempi ja sen tapahtumat sijoittuivat useampien yksittäisten perheiden elämään; olivathan sarjan alkuaikojen lapset jo kasvaneet aikuisiksi. Keväällä 2009 myös sarjan kuvakerrontaa päivitettiin ja aiemmin käytetystä monikameratekniikasta siirryttiin yhteen kameraan. Seuraavana syksynä torstaisin esitetyt 45 minuutin jaksot jaettiin torstaille ja perjantaille puolen tunnin jaksoiksi. Uuden tuottajan tekemät muutokset aiheuttivat paljon keskustelua ja saivat paljolti negatiivisen vastaanoton – sarjan "pelastamiseksi" tehtiin jopa adressi. Osa sarjan näyttelijöistä ei myöskään hyväksynyt millaisiksi heidän hahmonsa kirjoitettiin. Rauhalan tekemät uudistukset kuitenkin onnistuivat, sillä sarjan katsojaluvut nousivat.
Syksyllä 2010 Kotikadun tuottajaksi palkattiin Marina Meinander, jonka tehtävänä oli palauttaa Kotikatuun jälleen piirteitä "vanhasta Kotikadusta". Hän toi sarjaan yhteiskunnallisia aiheita, joista yksi oli keväällä 2011 esitetty raiskaus. Aihe herätti katsojissa ristiriitaisia reaktioita, sillä joidenkin mielestä aihetta käsiteltiin sarjassa liian kauan.
Sarjan tekeminen
Yksi Kotikadun tuotantokausi sisälsi 32–37 jaksoa. Aiemmin sarjaa kuvattiin kahdella kameralla, mutta myöhemmin siirryttiin yhden kameran tekniikkaan ja samalla erikoislähikuvien määrää lisättiin.
Sarjan katsojaluvut
Kotikadun alkaessa tekijät olivat asettaneet katsojalukujen keskitavoitteeksi 600 000 katsojaa. Syksyllä 1995 katsojia oli kuitenkin keskimäärin 586 000, vaikkakin syksyn viimeistä osaa (jakso 19) katsoi keskimäärin 708 000 katsojaa. Sarjan ensimmäinen kausi keräsi keskimäärin 703 000 katsojaa, ja silloinen katsojaennätys oli 22. helmikuuta 1996 saavutettu 846 000 katsojan raja.
Toisella kaudella sarja vakiinnutti asemansa, kun sarja rikkoi miljoonan katsojan rajan maaliskuussa 1997. Tuolloin sarjaa katsoi 1 021 000 katsojaa. Kotikadun kaikkien aikojen katsotuin jakso nähtiin 16. tammikuuta 2003, jolloin katsojia oli 1 155 000. Myöhemmin Kotikadun katsojaluvut laskivat huomattavasti, esimerkiksi kevään 2003 päätösjaksoa seurasi 825 000 katsojaa, kun taas kevään 2008 päätösjaksoa seurasi enää vain 577 000 katsojaa. Lauantaina esitettyä uusintaa seurasi keskimäärin 250 000 katsojaa. Keväällä 2009 sarjalla oli torstai-iltaisin keskimäärin 650 000 katsojaa.
Torstai-iltaisin esitetty osa keräsi noin 600 000 katsojaa, perjantain osa huomattavasti vähemmän. Kauden katsojaennätys saavutettiin torstaina 3. syyskuuta 2009, kun kauden avausjakson ensimmäistä osaa katsoi keskimäärin 719 000 katsojaa.
Kirjasarja
Kotikadun pohjalta on julkaistu kahdeksanosainen Hannu Kahakorven toimittama ja Gummeruksen kustantama kirjasarja, joka kattaa sarjan tapahtumat vuodesta 1995 vuoteen 1999.
VHS-julkaisut
YLE Tallennemyynti ja Finnkino julkaisivat vuonna 1999 neljä Kotikatu VHS-myyntivideota, jotka olivat yhdistelmiä ensimmäisen tuotantokauden alkujaksoista.
DVD-julkaisut
YLE Tallennemyynti ja Pan Vision alkoivat vuonna 2007 julkaista Kotikatu-sarjaa DVD:nä. Poikkeuksena VHS-julkaisuihin jaksot ovat DVD:llä kokonaisuudessaan, ja levy sisältää myös lisämateriaaleja.
Sarjasta on julkaistu DVD:llä sarjan tuotantokaudet 1–4. Neljäs tuotantokausi julkaistiin 17. helmikuuta 2011.
Calliope
Calliope tarkoittaa seuraavia:
Kustaa Sihvo
Kaarlo Kustaa Sihvo (23. helmikuuta 1900 Muolaa – 4. maaliskuuta 1940 Vuosalmi, Äyräpää) oli suomalainen majuri.
Sihvo oli 1920-luvulla ilmavoimien esikuntapäällikkönä ollen aikansa merkittävimpiä ilmastrategian asiantuntijoita Suomessa. Hänen mielestään ilmavoimien tehtävänä ilmasodassa oli olla puhtaasti offensiivinen.
Kustaa Sihvon veli oli jalkaväenkenraali Aarne Sihvo.
Comayagua
Comayagua on kaupunki Hondurasissa noin 80 km pääkaupunki Tegucigalpasta San Pedro Sulan suuntaan menevän moottoritien varrella. Sen asukasluku on noin 156 000 ja se on Comayaguan departementin pääkaupunki.
Comayagua sijaitsee vuoristossa, joten sen ilmasto on miellyttävän viileä trooppisesta sijainnista huolimatta. Päivän ylin lämpötila on alle 30 astetta lokakuusta helmikuuhun, muulloin vähän yli 30 astetta. Yön alin on 15-20 astetta. Eniten sataa syys- ja lokakuussa.
Kaupungin perusti nimellä Santa María de la Nueva Valladolid konvistadori Alonso de Cáceres Yucatánin kuvernööri Francisco de Montejon käskystä 8. joulukuuta 1537. Vuodesta 1540 se oli Uuden Espanjan Hondurasin piirin pääkaupunki. Siirtomaiden itsenäistyessä kaupunki oli Hondurasin pääkaupunki Keski-Amerikan liittovaltion aikana. Kun maa julistautui itsenäiseksi, pääkaupungin asema vaihteli kulloinkin vallassa olleen ryhmittymän mukaan Tegucigalpan kanssa, josta tuli virallisesti pääkaupunki 1880.
Noin 16 km kaupungin eteläpuolella on Soto Canon lentotukikohta, jossa on Hondurasin ilmavoimien akatemia ja jossa Yhdysvaltain USSOUTHCOMin Joint Task Force Bravo (JTF-B) on sijoitettuna.
Jääpallon Ruotsin 1.divisioonan kausi 1943
Lohkovoittajiksi selviytyivät Bollnäs GIF ja Västerås SK. Tukholmassa 21. helmikuuta pelatussa loppuottelussa joukkueet pelasivat tasan 2–2. Uusintaottelua Bollnäs johti 1–0, mutta surkean jään takia ottelua ei saatu pelatuksi loppuun ja se jouduttiin jälleen uusimaan. 7. maaliskuuta pelatussa toisessa uusintaottelussa Västerås SK voitti lopulta mestaruuden maalein 3–0.
Loppuottelut
21.2. Tukholma, 28.2. Bollnäs ja 7.3. Tukholma, Yleisöä Tukholman otteluissa: 15 769 ja 6 392
Virpi Horttana
pienoiskuva|Virpi Horttana vuonna 2017. Virpi Liisa Anneli Horttana (s. 1965) on suomalainen taitoluisteluvalmentaja. Hän on valmentanut muiden muassa Laura Lepistöä, Jenni Vähämaata, Viveca Lindforsia, Matthias Versluis’ta, Emmi Peltosta sekä Linnea Cederiä.
Vuonna 2008 Suomen Valmentajat ry palkitsi Horttanan vuoden parhaana yksilölajien naisvalmentajana. Vuonna 2011 hän sai Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön ansiomitalin kultaisin ristein. Vuonna 2017 Horttana palkittiin vuoden valmentajana Ragnar Wikström Trofé -kiertopalkinnolla.
Jared Leto
Jared Joseph Leto [ˈlɛtoʊ] (s. 26. joulukuuta 1971 Bossier City, Louisiana) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja muusikko. Hänet tunnetaan muun muassa 30 Seconds to Mars -yhtyeen laulajana.
Elämä
Jared Leto oli levoton nuori, joka jätti koulun kesken. Myöhemmin hän kuitenkin paransi tapansa ja opiskeli taidekouluissa maalaamista ja elokuvantekoa. Leto on tunnettu itsekriittisyydestään, julkisuuden ja seurapiirien karttamisesta, erakkoluonteestaan ja hyvästä huumorintajusta. Hänen vanhempansa erosivat Leton ollessa nuori joten hänen äitinsä Constance kasvatti hänet ja hänen vanhemman veljensä Shannonin. Heidän isänsä meni uudelleen naimisiin, mutta kuoli pian sen jälkeen.
Letolla on kaksi velipuolta sekä veli Shannon, joka soittaa rumpuja 30 Seconds to Marsissa.
Elokuvaura
Vuonna 1992 Leto muutti Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi. Hänen ensimmäinen suuren yleisön esiintymisensä oli vuonna 1994 televisiosarjassa Niin sanottu elämäni (My So-Called Life), jossa hän esitti Jordan Catalanoa. Sen jälkeen Leto siirtyi elokuva-alalle ja on näytellyt noin 20 elokuvassa, joista tunnetuimpia ovat Veteen piirretty viiva (1998), Urban Legend – kauhutarinoita (1998), Fight Club (1999), Amerikan psyko (2000), Unelmien sielunmessu (2000), Highway – vaarojen valtatie (2002), Panic Room (2002), Aleksanteri (2004) ja Lord of War (2005). Vuonna 2009 Leto näytteli elokuvassa Mr. Nobody, joka sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla.
Vuonna 2014 hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla ja Golden Globella elokuvasta Dallas Buyers Club.
Musiikkiura
thumb|Jared Leto esiintymässä [[30 Seconds to Marsin konsertissa vuonna 2013.]] Musiikillisen uransa Leto aloitti vuonna 1998, perustamalla yhtyeen 30 Seconds to Marsin veljensä Shannonin kanssa. 30 Seconds to Marsin musiikkityyli on lähinnä alternative rock. 30 Seconds to Mars on julkaissut neljä albumia. Esikoisalbumi 30 Seconds to Mars julkaistiin vuonna 2002, jota myytiin noin 108 000 kappaletta ja toinen albumi, A Beautiful Lie on myynyt platinaa. Kolmas albumi, This Is War julkaistiin Suomessa 4. joulukuuta 2009 ja Yhdysvalloissa 8. joulukuuta 2009. Neljäs albumi Love Lust Faith + Dreams julkaistiin toukokuussa 2013. 30 Seconds to Mars on ensimmäinen yhdysvaltalainen yhtye, joka on kuvannut musiikkivideonsa Kiinan kielletyssä kaupungissa ja Grönlannissa.
Solomon Grundy
Solomon Grundy on DC Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Alfred Besterin ja Paul Reinmanin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1944 All-American Comics -sarjakuvalehden numerossa 61. Hahmon nimi on peräisin vanhasta englantilaisesta lastenlorusta.
Sarjakuvissa
Solomon Grundy on yli-inhimilliset voimat omaava zombie, joka oli alun perin gangsteri nimeltään Cyrus Gold, joka tapettiin ja heitettiin suolle. Hän kuitenkin heräsi mystisesti henkiin zombiena, mutta ei muistanut entisestä elämästään mitään. Ensimmäiset kohtaamansa ihmiset, kaksi karannutta rikollista, Grundy tappoi ja varasti heidän vaatteensa. Grundy on toiminut pääosin Vihreän Lyhdyn vihollisena, mutta on ollut myös useiden muiden DC Comicsin sankareiden vihollisena, joista mainittakoon Teräsmies ja Batman. Grundy ei ole kovin älykäs, joten hän toimii yleensä jonkun alaisuudessa tai ryhmässä. Hän työskentelee myös yksin, mutta usein rikokset rajoittuvat pankkiryöstöihin. Kun Grundy luuli tappaneensa Vihreän Lyhdyn ensimmäisen taistelunsa jälkeen, hän näki vihreän välähdyksen. Hän piti siitä ja aloitti murha-aallon toivoen näkevänsä välähdyksen aina, kun tappaa jonkun.
The New 52
The New 52 -sarjakuvissa Solomon Grundy on Vihreä Lyhty Alan Scottin vihollinen. Hän työskenteli teurastamolla 1898. Tuolloin hänen työnjohtaja raiskasi vaimonsa, joka teki pian itsemurhan. Työnjohtaja laittoi työntekijänsä syöttämään ruumiin osat krokotiileille piilotellakseen todistusaineistoa. Grundy ei pitänyt tästä ja raivostui. Hän tappoi työnjohtajansa ja kaikki teurastamolla olleet työntekijät. Grundy teki lopulta itsemurhan.
Grundyn palattua takaisin maan päälle hän muun muassa hyökkäsi Washington DC:hen saadakseen arkkivihollisensa Alan Scottin huomion. Hän joutui kuitenkin sitä vastoin taistelemaan Atomia vastaan.
Superystävät
Grundy esiintyi vuonna 1978 Superystävissä, jossa hahmon äänenä toimi Jimmy Weldon. Grundy oli yksi Lex Luthorin alaisista johtamassa Tuomion Legioonassa. Grundy oli sarjakuvaansa nähden älykkäämpi versio.
Superman/Batman: Public Enemies
Grundylla oli pieni rooli elokuvassa Superman/Batman: Public Enemies, jossa hahmon äänenä oli Corey Burton. Elokuvassa Grundy oli Gorilla Groddin mielenhallinnassa ja yritti hukuttaa Batmanin hengiltä.
Batman: The Long Halloween
Solomon Grundy esiintyi pienessä roolissa animaatioelokuvassa Batman: The Long Halloween, jossa häntä ääninäytteli Fred Tatasciore.
Catwoman: Hunted
Solomon Grundylla oli pieni rooli animaatioelokuvassa Catwoman: Hunted, jossa häntä ääninäytteli Steve Blum.
Tahdotko mut tosiaan
Tahdotko mut tosiaan on suomirockyhtye Popedan kappale ja single vuoden 1994 studioalbumilta H.Ö.N.Ö.. Kappale julkaistiin CD-singlenä 16. toukokuuta 1994.
Kappaleen on säveltänyt yhtyeen silloinen bassokitaristi Markku Petander, ja kappaleen sanat on kirjoittanut Kolmas Nainen -yhtyeen laulaja Pauli Hanhiniemi. Kappale on yksi Popedan tunnetuimmista ja suosituimmista, ja yhtye soittaa sen edelleen jokaisessa konsertissaan. Popedan pisimmälle studioalbumille H.Ö.N.Ö. koottiin kaikkiaan 17 kappaletta, joista nimenomaan "Tahdotko mut tosiaan" nousi koko albumin valovoimaisimmaksi. Yhtyeen silloisen rumpalin Kari Holmin mukaan koko kappale pelasti albumin, ja auttoi sitä ylittämään kultalevyrajan heinäkuussa 1995.
Kokoonpano
+
Clemens
Clemens voi tarkoittaa seuraavia:
Meriurut
Meriurut (kroatiaksi Morske orgulje) on arkkitehtoninen teos Zadarissa Kroatiassa. Kokeellinen musiikkisoitin soi, kun meren aallot saavat aikaan äänen pilleissä, jotka sijaitsevat marmoriportaiden alla.
Historia
Kun Zadarin kaoottinen jälleenrakentaminen alkoi toisen maailmansodan jälkeen, rakennettiin rantaan ainoastaan yksitoikkoista betonimuuria, jotta kaupunki saataisiin nopeasti kuntoon.
Arkkitehti Nikola Bašić suunnitteli urut Zadarin vanhankaupungin bulevardin (Nova riva) elävöittämiseksi. Bulevardi avattiin 15. huhtikuuta 2005. Meren aallot vaikuttavat urkujen alla ja synnyttävät satunnaisia mutta harmonisia ääniä. Veteen johtavat marmoriportaat lisättiin myöhemmin. Mekanismi perustuu polyeteenistä valmistettujen putkien kykyyn resonoida aaltojen ja tuulen vaikutuksesta.
Meriurut ovat houkutelleet Zadariin matkailijoita, ja ne ovat kaupungin tunnetuimpia nähtävyyksiä. Vuonna 2006 teos sai European Prize for Urban Public Space -palkinnon.
Senghenyddin kaivosturma
Senghenyddin kaivosturma tapahtui Senghenyddissä Aber laaksossa lähellä Caerphillyä Etelä-Walesissa 14. lokakuuta 1913 kello 8:00. Universal Colliery -kaivoksella sattuneessa räjähdyksessä, jonka aiheutti metaanikaasun syttyminen, kuoli 439 kaivostyöläistä ja yksi pelastaja. Räjähdys oli niin voimakas että se työnsi painavan hissinhäkin ylös takaisin kaivoskuilusta rikkoen rakenteet kuilun suulta.
Kylässä oli koettu jo aikaisemmin kaivosonnettomuus vuonna 1901, jolloin 81 sai surmansa, mutta kaikeksi onneksi se tapahtui työvuorojen välillä, jolloin suurin osa miehistä oli maan päällä. Se herätti katkeruutta etteivät kaivoksen omistajat olleet tämän ensimmäisen onnettomuuden jälkeen suostuneet parantamaan turvatoimia. Tällä kertaa lähes kaikki miehet olivat maan alla, lähes 1 000, osa heitä oli kylläkin poikia vielä. Pelastustoimet kestivät kolme viikkoa.
Musiikkimies
Musiikkimies (The Music Man) on Morton DaCostan ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1962. Se pohjautuu Meredith Willsonin Broadway-musikaaliin The Music Man, joka sai ensi-iltansa vuonna 1957. Elokuvan päähenkilöä Harold Hilliä näyttelevä Robert Preston esitti saman roolin myös Broadwaylla. Elokuva noudattaa melko pitkälle alkuperäistä musikaalikäsikirjoitusta, mutta esimerkiksi Hermione Gingoldin ja Buddy Hackettin esittämiä rooleja on laajennettu. Musiikkimies oli Oscar-ehdokkaana kuudessa eri kategoriassa. Niistä se sai palkinnon parhaasta sovitetusta sävellyksestä.
Senghenyddin kaivosturma
Ensimmäisen maailmansodan syttyminen vuotta myöhemmin ei hävittänyt muistoa Senghenyddin kaivosturmasta. Turman jäljiltä jäi 542 orpoa lasta ja yli kaksi sataa naista jäi leskeksi. Tämän sekä muiden kaivosonnettomuuksien muistoksi paljastettiin muistomerkki turman satavuotispäivänä.
Victor L. Berger
thumb|180px|Victor L. Berger Victor Louis Berger (28. helmikuuta 1860 Nieder-Rehbach, Itävalta – 7. elokuuta 1929 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sosialistinen poliitikko. Hän oli ensimmäinen sosialisti, joka valittiin Yhdysvaltain kongressiin.
Itävallassa syntynyt Berger muutti siirtolaisena Yhdysvaltoihin vuonna 1878. Hän työskenteli koulunopettajana Milwaukeessa ja vuodesta 1892 perustamansa Vorwärts-nimisen saksankielisen lehden toimittajana. Hän toimitti myös Social Democratic Herald (myöhemmin Milwaukee Leader) -nimistä vasemmistolaista lehteä. Berger perusti yhdessä Eugene V. Debsin kanssa Yhdysvaltain sosiaalidemokraattisen puolueen, josta vuonna 1901 tuli sosialistinen puolue, Socialist Party of America. Berger valittiin 1910 puolueensa edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jolloin hänestä tuli ensimmäinen sosialisti kongressissa. Hän toimi edustajana yhden kauden.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Berger vastusti Yhdysvaltain osallistumista sotaan, ja hänet tuomittiin puheidensa vuoksi Espionage Actin nojalla 20 vuoden vankeuteen. Kun hänet valittiin vankilasta käsin vuoden 1918 vaaleissa toisen kerran edustajainhuoneeseen, edustajainhuone peruutti hänen paikkansa äänestyksen jälkeen. Vuonna 1919 järjestyssä täytevaalissa hän tuli uudelleen valituksi, mutta tälläkin kertaa hänen paikkansa peruttiin. Korkein oikeus kumosi Bergerin maanpetostuomion vuonna 1921, ja seuraavana vuonna hänet valittiin jälleen edustajainhuoneeseen, jossa hän sai nyt istua vuoteen 1929. Vuodesta 1927 kuolemaansa asti Berger toimi sosialistipuolueen toimeenpanevan komitean puheenjohtajana.
Daniel Ellsberg
Daniel Ellsberg (7. huhtikuuta 1931 Chicago – 16. kesäkuuta 2023 Kensington, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen RAND Corporation -tutkimuslaitokselle työskennellyt sotilaallinen tutkija, joka vuonna 1971 vuoti ”Pentagonin papereiden” nimellä tunnetut huippusalaiset asiakirjat The New York Timesille ja muille yhdysvaltalaislehdille. Paperit käsittelivät Yhdysvaltain hallinnon Vietnamin sotaa edeltänyttä päätöksentekoa.
Tausta
Ellsberg syntyi Chicagossa ja kasvoi Detroitissa aškenasijuutalaisessa perheessä, joka oli kääntynyt kristilliseen tieteeseen. Ellsberg kävi Cranbrookin Kingswood-koulua. Äiti toivoi pojasta konserttipianistia ja tämä harjoitteli pianonsoittoa 10 vuotta, mutta lopetti sen 15-vuotiaana äidin kuoltua auto-onnettomuudessa heinäkuussa 1946. Danielin isän rattiin nukahtamisesta johtuneessa onnettomuudessa kuoli myös Danielin sisko. Daniel sai aivotärähdyksen ja hänen polvensa murtui. Daniel Ellsbergin taipumuksen tarkkailla auktoriteettien toimia on arveltu olevan peräisin tästä onnettomuudesta.
Ellsberg väitteli taloustieteen tohtoriksi Harvardin yliopistossa vuonna 1962. Hän oli jo aiemmin valmistunut Yhdysvaltain merijalkaväen Quanticon koulusta parhaana 1 100 koulutetusta luutnantista. Hän palveli merijalkaväessä kaksi vuotta muun muassa komppanian päällikkönä Vietnamissa. Sodasta palatessaan hän toimi RAND Corporationin analyytikkona pohtien muun muassa ydinsodan aloittamisen malleja.
Ellsberg työskenteli puolustusministeriössä elokuusta 1962 alkaen. Hän toimi lähellä puolustusministeri Robert McNamaraa ja sen jälkeen kaksi vuotta Vietnamissa kenraali Edward Lansdalen neuvonantajana ulkoministeriön virassa.
Pentagonin paperit
Vietnamista palattuaan Ellsberg palasi RAND Corporationiin. Vuonna 1967 hän oli mukana kirjoittamassa huippusalaista muistiota, jossa arvioitiin Vietnamin sodan kulkua. Tämä muistio oli osa ”Pentagonin papereita”, jotka Ellsberg vuosi yhdysvaltalaisille sanomalehdille myöhemmin. Asiakirjojen arvio oli, että Yhdysvallat häviää sodan ja aiheuttaa Kaakkois-Aasiassa hyvin suuria määriä siviiliuhreja. Hallinnon julkinen viesti oli ollut 1950-luvun lopusta alkaen päinvastainen. Vuonna 1969 Ellsberg alkoi lähestyä sotaa vastustavia ryhmiä työskennellen edelleen RAND Corporationissa. Elokuussa 1960 hän oli kuulijana tilaisuudessa, jossa puhujina oli sotaan menosta kieltäytymisen vuoksi vankeuteen tuomittuja entisiä opiskelijoita.
Vuoden 1969 lopulla hän alkoi kopioida RAND Corporationin hallussa olevia salaisia asiakirjoja. Vuoden 1970 aikana Ellsberg tapasi salaa joitakin sotaan epäilevästi suhtautuvia senaattoreita, kuten William Fulbrightin ja George McGovernin. Tämä ei johtanut mihinkään, mutta sen on esitetty auttaneen Ellsbergiä myöhemmin.
Hän vei lopulta asiakirjat New York Timesin toimittaja Neil Sheehanille. Sunnuntaina 13. kesäkuuta 1971 lehti julkisti ensimmäiset osat kaikkiaan 7 000 asiakirjasta. Presidentti Nixonin hallinnon oikeusministeri John Mitchell hankki artikkelille julkaisukiellon, mutta se oli voimassa vain kaksi viikkoa. Ellsberg vei asiakirjat myös The Washington Postiin ja 17 muuhun lehteen. 30. kesäkuuta Yhdysvaltain korkein oikeus joutui antamaan New York Timesille luvan jatkaa artikkelin osien julkaisua. Lehti ei paljastanut Ellsbergiä lähteeksi, mutta hän piileskeli 16 vuorokauden ajan pidätyksen varalta.
29. heinäkuuta 1971 Alaskan osavaltiota edustava demokraattipuolueen senaattori Mike Gravel vei 4 100 sivua Pentagonin papereista kongressin virallisiin asiakirjoihin. Nämä julkaistiin kirjana.
Presidentti Nixonin toiminta
Presidentti Nixon arveli keskustelussaan 14. kesäkuuta H. R. Haldemanin kanssa Ellsbergin paljastusten ylittävän kansan ymmärryksen, mutta oli huolissaan, että joku voi uhmata Yhdysvaltain presidenttiä (”implicit infallibility of presidents”). Paperit paljastivat Kennedyn, Johnsonin ja Nixonin hallitusten valehdelleen tietoisesti. Nixonin hallinnon sisäpiiri alkoi hakea Ellsbergistä huonoja puolia ja aloitti mustamaalauskampanjan tätä vastaan. Tätä varten perustettiin ”Valkoisen talon putkimiesten” ryhmä, joka hieman myöhemmin murtautui Demokraattisen puolueen toimitiloihin Watergate-rakennuksessa etsien Ellsbergistä tietoja muun muassa siitä, oliko tämä ollut psykiatrin hoidossa. 3. syyskuuta 1971 Nixonin miehet murtautuivat Lewis Fieldingin toimistoon; operaatio oli nimeltään ”Hunt/Liddy Special Project No.1”. Ellsbergin papereita ei löydetty. Uhrit Ellsberg ja Russo saivat selville murrot huhtikuussa 1973 Watergate-oikeudenkäyntien aikana.
Oikeudenkäynti oli vaikea, sillä syyttäjä salasi aineistoa puolustukselta. Tuomarina toiminut Byrne yritettiin lahjoa lupaamalla hänelle FBI:n pääjohtajuus, mutta hän kieltäytyi. Murto Fieldingin toimistoon ja FBI:n tekemä laiton Ellsbergin salakuuntelu paljastuivat oikeudessa. Neljä myöhemmin Watergate-murrosta tuomittua Nixonin neuvonantajaa joutui eroamaan.
Perhe ja kuolema
Ellsberg oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen vaimo Carol Cummings oli merijalkaväen kenraalin tytär. Liitto kesti 13 vuotta ja siitä syntyivät lapset Robert ja Mary. Toinen vaimo on journalisti Patricia Marx ja tästä avioliitosta hänellä on Michael-niminen poika. Ellsberg seurusteli Patricia Marxin kanssa aikana, jolloin hän vaihtoi puolta Vietnamin sodan suhteen.
Ellsbergillä diagnosoitiin helmikuussa 2023 haimasyöpä. Hän kuoli saman vuoden kesäkuussa 92-vuotiaana kotonaan Kalifornian Kensingtonissa.
Jimmy Smith
James Oscar ”Jimmy” Smith (8. joulukuuta 1925 – 8. helmikuuta 2005) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko. Tuotannossaan hän soitti Hammondin B3-mallin sähköurkuja, jonka soundeista tuli hänelle eräänlainen tavaramerkki. Jimmy Smith oli suosionsa huipulla 1950- ja 1960-luvuilla.
Jimmy Smith teki paljon yhteistyötä eri muusikoiden kanssa. Hänen tunnetuin yhteistyökumppaninsa oli jazzkitaristi Wes Montgomery.
Smithin albumi Back at the Chicken Shack (1963) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Emil Forsberg
Emil Peter Forsberg (s. 23. lokakuuta 1991 Sundsvall, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa RB Leipzigia. Pelipaikaltaan Forsberg on vasen laitalinkki.
Seurajoukkueura
Forsberg nousi GIF Sundsvallin junioreista edustusjoukkueeseen kaudeksi 2009 ja pelasi ensimmäisen sarjaottelunsa 10. toukokuuta 2009, kun joukkue pelasi kotonaan 1–1-tasapelin Qviding FIF:n kanssa. Kausina 2009–2011 hän pelasi seurassa yhteensä 76 Superettanin ottelua ja teki niissä 18 maalia. Kaudella 2011 hän oli saavuttamassa nousua Allsvenskaniin. Ensimmäisen pääsarjaottelunsa Forsberg pelasi 31. maaliskuuta 2012, kun GIF Sundsvall hävisi kotonaan Kalmar FF:lle 0–1. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki 21. heinäkuuta 2012, kun GIF Sundsvall voitti kotonaan Mjällby AIF:n 3–1. Yhteensä Forsberg teki kaudella 2012 kuusi maalia 21 pääsarjaottelussa.
Kaudeksi 2013 toinen Allsvenskan-seura Malmö FF hankki Forsbergin 290 000 eurolla. Hän nousi heti runkopelaajaksi pelaten ensimmäisenä kautenaan 28 sarjaottelua ja tehden viisi maalia. Kaudella 2014 Forsberg teki 29 sarjaottelussa 14 maalia. Malmö FF voitti Ruotsin-mestaruuden ja Ruotsin supercupin molempina kausina. Forsberg siirtyi toisen Malmö-kautensa jälkeen Saksan 2. Bundesliigaan RB Leipzigiin 3,7 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2015. Hän pelasi toisella sarjatasolla puolentoista vuoden aikana 46 sarjaottelua, joissa teki kahdeksan maalia. Leipzigin noustua Bundesliigaan 2016 hän on kauden 2022–2023 loppuun mennessä pelannut 183 pääsarjaottelua, joissa hän on tehnyt 38 ja syöttänyt 45 maalia. Mestarien liigan 35 ottelussa hän on viimeistellyt kymmenen maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut kymmenen ottelua ja tehnyt kaksi maalia. Hän voitti Saksan cupin 2022 ja 2023.
Maajoukkueura
Forsberg edusti Ruotsia alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ranskassa 2010 pelaten kolme ottelua. A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Moldovaa vastaan tammikuussa 2014. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi EM-karsinnassa Liechtensteinia vastaan lokakuussa 2014. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-jatkokarsinnassa Tanskaa vastaan marraskuussa 2015.
Forsberg pelasi Ruotsin kaikki kolme ottelua EM-kilpailuissa 2016 sekä viisi ottelua MM-kilpailuissa 2018, joissa hän teki voittomaalin neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailujen alkulohkossa hän teki maalin Slovakiaa ja kaksi maalia Puolaa vastaan sekä tappiollisessa neljännesvälierässä maalin Ukrainaa vastaan. Hän pelasi kisoissa Ruotsin kaikki neljä ottelua. Hän on pelannut 22 MM-karsintaottelua, joissa on tehnyt kuusi ja syöttänyt kaksi maalia, sekä 18 EM-karsintaottelua, joissa on viimeistellyt kolme ja alustanut neljä maalia.
Saavutukset
RB Leipzig
Perseus (Makedonia)
thumb|250px|Kuningas Perseus muinaisessa kolikossa. Kreikkalaisessa kirjoituksessa lukee: ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΠΕΡΣΕΩΣ (Kuningas Perseus).
Vuonna 179 eaa. Filippos V kuoli ja Perseuksesta tuli kuningas. Filippoksella oli ollut toinenkin poika, roomalaismielinen Demetrios. Demetrios oli kunnostautunut ollessaan lähettiläänä Roomassa. Mustasukkainen Perseus sai isänsä luulemaan että Demetrios aikoi kaapata vallan ja Filippos antoi myrkyttää poikansa.
Noustuaan valtaistuimelle Perseus solmi uudestaan liiton Rooman kanssa. Roomassa hänen muut tekonsa aiheuttivat huolta. Perseus sekaantui Kreikan politiikkaan. Tämä sai Pergamonin kuninkaan Eumenes II:n lietsomaan Roomaa sotaan Makedoniaa vastaan.
Kolmas makedonialaissota (171 eaa. – 168 eaa.) alkoi lupaavasti makedonialaisten voitolla Kallinikoksen taistelussa. Sota kuitenkin jatkui kummankaan osapuolen saamatta voittoa. Lopulta Aemilius Paullus otti Rooman joukot johtoonsa ja murskasi makedonialaiset Pydnan taistelussa 22. kesäkuuta 168 eaa. Perseus vietiin vankina Roomaan jossa hän myöhemmin kuoli. Roomalaiset jakoivat aluksi Makedonian neljään "tasavaltaan".
Klindamysiini
Klindamysiini on linkosamidiryhmään kuuluva antibiootti. Sitä valmistetaan puolisynteettisesti sen esiasteesta linkomysiinistä, jota eristetään Streptomyces lincolnensis -sädesienestä.
Perseus (Makedonia)
Vuonna 150 eaa. alkoi Neljäs makedonialaissota siitä että eräs Andriskos väitti olevansa Perseuksen poika ja julistautui kuninkaaksi nimellä Filippos VI. Hänen kukistamisensa jälkeen Makedoniasta tehtiin Rooman provinssi.
Klindamysiini
Klindamysiinin kemiallinen nimi on 7-deoksi-7-kloorilinkomysiini, kemiallinen kaava C18H33ClN2O5S, moolimassa 424,98 g/mol ja CAS-numero 18323-44-9.
Toiminta
Klindamysiinin toimintamekanismina on bakteerien proteiinisynteesin esto, joka aiheutuu lääkkeen sitoutumisesta bakteerin ribosomin 50S-alayksikköön erytromysiinin tapaan. Klindamysiini tehoaa hyvin anaerobisiin bakteereihin, kuten Bacteroides- ja Fusobacterium-sukujen jäseniin. Lääke on tehokas myös monia grampositiivisia kokkibakteereja vastaan. Klindamysiini imeytyy hyvin suun kautta otettaessa, ja sen puoliintumisaika seerumissa on noin 2–3 tuntia.
Käyttö
Klindamysiiniä, Suomessa nimellä Dalacin käytetään anaerobisten bakteerien aiheuttamiin infektioihin, kuten hengitystieinfektioihin, sepsikseen ja peritoniittiin. Toinen käyttöaihe on Staphylococcus aureus -bakteerin aiheuttamien luuinfektioiden hoito. Klindamysiinivoiteella voidaan hoitaa paikallisesti vaikeaa aknea.
Haittavaikutukset
Yleinen haittavaikutus on ripuli, jota esiintyy noin 10 prosentilla klindamysiinillä hoidetuista henkilöistä. Muita mahdollisia sivuvaikutuksia ovat pahoinvointi, vatsakipu, ihottumat ja pseudomembranoottinen koliitti.
Albert Abraham Michelson
Albert Abraham Michelson (19. joulukuuta 1852 – 9. toukokuuta 1931) oli saksalais-amerikkalainen fyysikko, joka tunnetaan erityisesti nimeään kantavasta Michelsonin–Morleyn kokeesta. Michelson sai vuonna 1907 ensimmäisenä yhdysvaltalaisena Nobelin fysiikanpalkinnon ansioistaan tarkkojen optisten instrumenttien kehityksessä sekä näillä suoritetuista spektroskopisista ja metrologisista tutkimuksista.
Nuoruus
Michelson syntyi juutalaisen kauppiaan perheeseen vuonna 1852 preussilaisessa Strelnon kaupungissa (nykyään Puolassa sijaitseva Strzelno). Michelsonin perhe muutti kaksivuotiaan poikansa kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1855. Hän varttui Nevadan osavaltiossa sijaitsevassa Virginia Cityssä, jossa hänen isänsä työskenteli. Lopulta perhe kuitenkin muutti San Franciscoon, Kaliforniaan, missä hän päätti lukio-opintonsa vuonna 1869.
Akateeminen ura
Michelson matkasi vuonna 1869 Annapolikseen, jossa presidentti Ulysses S. Grant nimesi hänet Yhdysvaltain laivastoakatemiaan. Hänestä tuli fysiikan ja kemian opettaja ja hän toimi William T. Sampsonin alaisuudessa. Michelson päätti palata Eurooppaan vuonna 1880 jatkaakseen opintojaan siellä. Hän vieraili muun muassa Berliinin ja Heidelbergin yliopistoissa sekä Collège de Francessa ja École polytechniquessa, Pariisissa. Michelson erosi Yhdysvaltain laivastosta ja palasi vuonna 1883 takaisin Yhdysvaltoihin ottaakseen vastaan hänelle tarjotun professorin paikan Clevelandissa, Ohiossa. Vuonna 1890 hän sai hyvin samankaltaisen fysiikan professuurin Clarkin yliopistosta ja lopulta fysiikan professuurin Chicagon yliopistosta kaksi vuotta myöhemmin.
Aikuisikä
Michelsonille myönnettiin ensimmäisenä yhdysvaltalaisena tiedemiehenä Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1907. Samana vuonna hän sai myös Copley-mitalin, vuonna 1916 Henry Draper -mitalin ja vuonna 1923 Royal Astronomical Societyn kultamitalin. Myös yksi Kuun kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Michelson liittyi uudelleen Yhdysvaltain laivastoon ensimmäisen maailmansodan sytyttyä, ja vuonna 1918 hän palasi takaisin Chicagoon. Hän kuitenkin erosi virastaan vuonna 1929 ja aloitti tutkimukset Mount Wilsonin observatoriossa Kaliforniassa. Observatoriossa Michelson työskenteli loppuelämänsä. Hän kuoli 78 vuoden ikäisenä vuonna 1931. Michelson meni naimisiin Illinoisista kotoisin olevan Edna Stantonin kanssa vuonna 1899. Perheeseen syntyi yksi poika ja kolme tytärtä.
Varhaiset mittaukset
Ollessaan töissä Yhdysvaltain laivastossa Michelson alkoi suunnitella valonnopeuden mittaamista Léon Foucault’n mukaan nimetyllä Foucault’n menetelmällä. Varakkaan appensa ansiosta hän kykeni rakentamaan parempaan optiikkaan ja pitempään matkaan perustuvan koejärjestelyn kuin Focault itse aikoinaan. Simon Newcomb kiinnostui Michelsonin suunnittelemasta kokeesta. Michelson mittasi vuonna 1879 valonnopeudeksi 299 910±50 km/s. Mittaustensa jälkeen Michelson muutti Washingtoniin auttamaan Newcombia. Newcombin järjestämässä vastaavanlaisessa kokeessa valonnopeudeksi mitattiin 299 860±30 km/s, joka on hyvin lähellä Michelsonin aiemmin saamaa tulosta. Michelson jatkoi vielä tutkimuksia ja julkaisi vuonna 1883 valonnopeudeksi 299 853±60 km/s.
Michelsonin–Morleyn koe
Michelsonin ja Edward Morleyn vuonna 1887 suoritetussa kokeessa oli tarkoituksena mitata valonnopeutta eri suunnista ja todeta, mistä suunnasta mitattuna valolla on suurin nopeus. Ennen 1900-lukua valon ajateltiin olevan mekaanista aaltoliikettä, joka tarvitsee väliaineen jossa se voi edetä. Väliaineeksi ehdotettiin eetteriä. Maapallon pyörimisliikkeen auringon ympäri pitäisi aiheuttaa ”eetterituulen”, jonka takia valon nopeus pitäisi olla noin 30 kilometriä sekunnissa suurempi valon tullessa siitä suunnasta, mihin aurinko kulkee ja maa on sillä puolen aurinkoa, että sen nopeus on tämän 30 kilometriä aurinkoa suurempi, kuin valo joka tulee sivusuunnasta. Kokeessa Michelson ja Morley eivät kuitenkaan havainneet poikkeamaa. Kokeen lopputuloksena oli siis se, ettei eetteriä ole olemassa. Samaan tulokseen päätyi Albert Einstein omissa pohdinnoissaan vuosia myöhemmin. Michelson ei itse luopunut eetterikäsityksestä, vaan piti tekemiään kokeita epäonnistuneina.
Yhdessä Morleyn kanssa tehty koe osoitti, ettei valonnopeus riipu havaitsijan liikkeestä. Tämä on Einsteinin tulkinta tehdystä kokeesta ja se on yksi suppean suhteellisuusteorian peruspilareista. Michelson myös ehdotti valon aallonpituuden käyttöä pituusyksikön määritelmässä. Hänen tekemänsä mittaukset valonnopeudesta olivat aikansa tarkimpia.
Baleaarit
thumb|Baleaarien hallinnolliset rajat. Saaret: Menorca, Mallorca, Ibiza ja Formentera. Baleaarit on neljän suurehkon saaren muodostama Espanjan itsehallintoalue ja maakunta Välimerellä. Pääkaupunki on Palma de Mallorca, ja saarilla on noin 1,1 miljoonaa asukasta.
Maantiede
Baleaarien saariryhmä on muodostunut itäisestä ja läntisestä ryhmästä. Itäiseen kuuluvat saariston pääsaari Mallorca sekä Menorca ja pieni Cabrera. Läntinen ryhmä tunnetaan nimellä Pitiusassaaret, ja siihen kuuluvat Ibiza ja Formentera. Saariryhmän pinta-ala on 4 992 neliökilometriä.
Baleaarit ovat Espanjan eteläosissa olevan Baetisten kordilleerien jatke, joka ulottuu mannermaassa Cabo de la Naon itäkärkeen asti.
Historia
Baleaarien ensimmäiset ihmiset ovat asettuneet saarille arkeologien mukaan noin vuonna 5000 eaa. Esihistoriallinen talaiotkulttuuri sai nimensä talaioteiksi kutsuista kivitornista. Talaiotkulttuurin keramiikka oli vallitseva aina roomalaiskaudelle asti.
Vandaalit valtasivat saaret vuonna 526 ja Bysantti vuonna 534. Muslimeille saaret siirtyivät vuonna 903. Aragonian Jaakko I valtasi Mallorcan ja Ibizan vuosina 1229–1235. Menorca siirtyi 1287 Aragonialle Alfonso III:n vallattua sen.
Baleaareilla alkoi tämän jälkeen taloudellinen nousukausi kauppakeskuksena ja katalaanien siirtokuntien ansiosta. Saaret ajautuivat kuitenkin 1400-luvulla vaikeuksiin, mihin vaikuttivat eristäytynyt sijainti, nälänhädät ja merirosvojen jatkuvat hyökkäykset. Turkkilaiset käytännössä tuhosivat Menorcan kaksi tärkeintä kaupunkia 1500-luvulla, ja Formentera hylättiin samoihin aikoihin.
Menorca (englanniksi Minorca) oli brittien hallinnassa 1700-luvulla. Britit valtasivat vuonna 1708 ensin Maón kaupungin, ja koko saari luovutettiin briteille vuonna 1713 Utrechtin rauhassa. Saari oli Britannian hallussa vuoteen 1802 asti.
Baleaareista tuli vuonna 1833 Espanjan maakunta. Siellä syntyi 1800-luvun lopulla alueellista liikehdintää, mutta se ei lopulta saanut laajamittaista kannatusta. Baleaareille ehdotettiin autonomiaa vuonna 1931, mutta itsehallintoalue siitä muodostettiin vasta vuonna 1983.
Väestö ja talous
Viralliset kielet ovat katalaani ja espanja. Espanjan tilastokeskuksen mukaan vuonna 2017 Baleaarien asukasluku oli 1 115 999. Mallorca on suurin saarista, sillä siellä oli 868 693 asukasta vuonna 2017. Saarten pääkaupungissa Palma de Mallorcassa asui samana vuonna 406 492 asukasta. Toiseksi suurin kunta oli Mallorcalla sijaitseva Calvià. Ibizan (asukasluku 143 856) suurin kunta oli Ibiza (49 689 asukasta) ja Menorcan (91 170 asukasta) Ciutadella de Menorca (28 838 asukasta). Formenteralla oli 12 280 asukasta.
Saaristo on suosittu turistikohde espanjalaisten ja ulkomaalaisten keskuudessa.
Florian Kringe
thumb|200px|Florian Kringe Florian Kringe (s. 18. elokuuta 1982) on saksalainen jalkapalloilija. Hän edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa FC St. Paulia. Hän on voittanut Saksan-mestaruuden kolme kertaa ja Saksan cupin kerran.
Tilastot
Päivitetty 25. helmikuuta 2013.
The Giving Pledge
The Giving Pledge on sijoittaja Warren Buffettin ja Microsoftin perustajan Bill Gatesin vuonna 2010 aloittama kampanja, jossa kannustetaan raharikkaita sitoutumaan julkisesti luopumaan suurimmasta osasta omaisuuttaan joko elämänsä aikana tai kuolemansa jälkeen. Kampanja ei kerää rahaa, vaan ainoastaan julkisia sitoumuksia siitä, että rikkaat lupaavat antaa omaisuuttaan hyväntekeväisyyteen. Sitoumuksia oli kertynyt noin sata kappaletta helmikuuhun 2013 mennessä.
Siltasaari – ennen ja nyt
Siltasaari – ennen ja nyt on Siltasaariseuran julkaisema Helsingin Siltasaaren kaupunginosasta kertova teos vuodelta 1993. Teoksen on toimittanut Siltasaariseuran silloinen puheenjohtaja rovasti Mauri Virtanen, joka on kirjoittanut suuren osan artikkeleista ja ottanut muut kuin mustavalkoiset arkistokuvat. Runsaasti artikkeleita on kirjoittanut myös Jussi Hakama. Kannen kuvassa on kartta vuodelta 1876 Siltasaaresta ja sen ympäristöstä.
Teos ilmestyi juhlistamaan Siltasaariseuran kymmenvuotista toimintaa, ja se kertoo paitsi Siltasaaresta, myös kaupunginosayhdistyksestä ja alueella kirjan ilmestymisaikaan toimineista yrityksistä.
Aló Presidente
Aló Presidente (suomeksi: Haloo Presidentti) on Venezuelan presidentti Hugo Chávezin vetämä viikoittainen televisio-ohjelma. Keskustelutyyppinen ohjelma lähetetään sunnuntaisin kello 11 alkaen. Ohjelmalla ei ole virallista päättymisaikaa, ja yleensä se kestää useita tunteja.
Riitta-Liisa Roponen
Riitta-Liisa Roponen (o.s. Lassila, s. 6. toukokuuta 1978 Haukipudas) on suomalainen maastohiihtäjä. Roponen on menestynyt erityisesti vapaalla hiihtotyylillä. Hän voitti vapaalla Oberstdorfin MM-hiihdoissa 2005 sprinttiviestin hopeaa yhdessä Pirjo Mannisen kanssa. Sapporon maailmanmestaruuskilpailuissa kaksi vuotta myöhemmin hän voitti samassa lajissa maailmanmestaruuden Virpi Kuitusen kanssa ja hiihti kolmannen osuuden vapaalla kultaa voittaneessa Suomen viestijoukkueessa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän hiihti jälleen kolmannen osuuden Suomen voittaessa kultaa viestissä. Vancouverin olympialaisissa 2010, Oslon MM-kilpailuissa 2011, Falunin MM-kilpailuissa 2015 ja Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli mukana Suomen pronssijoukkueessa 4 × 5 kilometrin viestissä hiihtäen joka kerralla vapaata kolmannella osuudella. Roponen on myös voittanut FIS Marathon Cupin vapaalla vuonna 2014. Hänellä on myös 12 henkilökohtaista Suomen mestaruutta vapaalla tyylillä, mikä on eniten Suomessa. Maastohiihdon Suomen Cupin kokonaiskilpailun Roponen voitti kaudella 2012–2013.
Ura
Roponen on osallistunut aikuisten arvokilpailuihin Salt Lake Cityn olympialaisista 2002 lähtien. Olympiatasolla hänen paras henkilökohtainen saavutuksensa on kuudes sija Vancouverin 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Yhdistelmäkilpailussa hän on ollut kolmastoista Torinossa 2006 ja viidestoista Vancouverissa 2010. MM-kisoissa hän on sijoittunut Oberstdorfissa 2005 yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi ja 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa kahdenneksitoista. Sapporossa Roponen oli yhdistelmäkilpailussa viides ja 10 kilometrillä (v) seitsemäs, Liberecissä 30 kilometrillä kuudes ja sprintissä neljästoista sekä Oslossa 2011 yhdistelmäkilpailussa neljästoista ja 30 kilometrillä viidestoista. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 10 kilometrillä kahdeksas. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti pronssia viestissä ja oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Viestipronssillaan hänestä tuli hiihtolajien vanhin MM-mitalisti kautta aikain, 42 vuotta, 9 kuukautta ja 29 päivää.