cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksi (alue)
Keskiajan saksilaiset
Saksi sai nimensä Pohjois- ja Luoteis-Saksassa varhaiskeskiajalla asuneelta heimolta sakseilta. Heidän maakuntiaan, joita olivat Itä-Saksi, Engria ja Westfalen, kutsuttiin yhteisnimellä Saksi. Muinaisen saksilaisheimon asuma-alueiden keskeisestä osasta Saksan liittotasavallassa muodostettu osavaltio sai 1900-luvulla nimekseen Ala-Saksi (Niedersachsen). Maantieteellisesti siis juuri se osoittaa parhaiten, missä alkuperäiset saksit vaikuttivat.
Eulerin lause (funktioteoria)
Eulerin identiteetti
saa Eulerin lause kuuluisan Eulerin identiteetiksi kutsutun muodon jota on kutsuttu matematiikan kauneimmaksi kaavaksi. Se sitoo toisiinsa useat nykymatematiikan tärkeät luvut: Neperin luvun, piin, imaginaariyksikön ja perusluvut 1 ja 0. Siinä esiintyvät myös matematiikan kolme tärkeää laskutoimitusta: yhteenlasku, kertolasku ja potenssiin korottaminen.
Saksi (alue)
Ensimmäinen herttuakunta
thumb|250px|Keski-Eurooppa vuosina 919–1125. Saksin herttuakunta (Duchy of Saxony englanniksi) keltaisella. Ensimmäinen Saksin herttuakunta syntyi 700-luvulla nykyisen Ala-Saksin ja Westfalenin alueelle. 900-luvulla Saksin ruhtinaat olivat Saksan kuninkaita ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita.
Vuonna 1137 Saksi joutui Welfien suvulle. Herttuakunta oli mahtavimmillaan Henrik Leijonan aikana mutta alkoi hajota kun Fredrik Barbarossa kukisti hänet. Vuonna 1180 suuria alueita Weserin länsipuolelta joutui Kölnin piispoille, ja niistä muodostui Westfalen, kun taas Henrik Leijonan welfiperillisille muodostui Elben-Weserin välille Braunschweig-Lüneburgin herttuakunta. Saksin nimi jäi itäisimmälle, askanialaiselle ruhtinaskunnalle. Vuonna 1260 loput askanialaisten maat jaettiin pieniksi Saksi-Lauenburgin ja Saksi-Wittenbergin ruhtinaskunniksi. Saksi-Lauenburgista käytettiin myöhemmin uudella ajalla lyhyttä nimeä Lauenburg.
Eulerin lause (funktioteoria)
Todistus Taylorin sarjan avulla
Funktiot ex, cos(x) ja sin(x) (olettaen, että x on reaalinen) voidaan Taylorin sarjan avulla kirjoittaa:
Kompleksisille z määritellään vastaavat funktiot Taylorin sarjan avulla korvaten x:t muuttujalla iz. Havaitaan, että
Saksi (alue)
Vaaliruhtinaskunta
Vuonna 1356 Saksi-Wittenbergin hallitsija sai vaaliruhtinaan aseman, minkä jälkeen ruhtinaskunnasta käytettiin nimeä Saksin vaaliruhtinaskunta. Sen hallitsijat olivat vaaliruhtinaita, joilla oli oikeus ottaa osaa keisarinvaaliin.
Vuonna 1423 Askania-suvun hallitsema Saksi-Wittenberg päätyi Wettinin suvulle, jotka olivat jo valmiiksi Meissenin rajakreivejä ja lääninherroja Thüringenissä. Näin muodostui uusi, voimakas ruhtinaskunta. Näiden vaiheiden jälkeen Saksin nimi, joka alkujaan oli tarkoittanut suunnilleen nykyisen Ala-Saksin aluetta, oli siirtynyt tarkoittamaan nykyistä Saksin vapaavaltiota vastaavaa aluetta, joka kuitenkaan ei alun perin ollut kuulunut saksien vaan thuringiheimon ja slaavilaisten vendien asuma-alueeseen.
Tämä Saksi oli myöhäiskeskiajan ja uuden ajan merkittäviä saksalaisia valtioita. Vaaliruhtinas Fredrik August (August Väkevä) kääntyi kuitenkin luterilaisuudesta katolisuuteen pyrkiessään Puolan kuninkaaksi, ja Saksi menetti johtoasemansa protestanttisten ruhtinaiden joukossa Preussille. Saksi oli kuitenkin edelleen keskitason vaikuttaja Euroopan politiikassa.
Saksin kuningaskunta
Kun Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi vuonna 1806, Saksista tuli kuningaskunta ja vaaliruhtinas Fredrik August III:sta tuli kuningas Fredrik August I. Hän teki erehdyksen jäämällä liian pitkään uskolliseksi Napoleonille, ja hänet vangittiin. Preussi pyrki anastamaan kaikki hänen maansa 1813. Itävallan, Ranskan ja Britannian vastustuksesta Fredrik August kuitenkin palautettiin valtaan Wienin kongressissa, mutta hän menetti Preussille pohjoisimmat osat maistaan. Näistä maista tuli Preussin Saksin provinssi, joka kuuluu nykyisin Saksi-Anhaltin osavaltioon. Saksin kuninkaille jäljelle jäänyt osa vastasi suunnilleen nykyistä Saksin vapaavaltiota, joskin Saksin vapaavaltioon liitettiin joitakin Preussin anastamia alueita.
Vuosien 1848–1849 kapinoissa Saksista tuli vallankumouksellisten pesä, ja muun muassa anarkisti Mihail Bakunin, hovisäveltäjä Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper ottivat osaa toukokuun 1849 kansannousuun.
Vuoden 1918 jälkeen Saksi oli osavaltio Weimarin tasavallassa mutta päätyi natsi-Saksan jälkeen Neuvostoliiton miehittämäksi. Saksan demokraattinen tasavalta purki osavaltion 1952, mutta Saksan jälleenyhdistyttyä vuonna 1990 Saksin osavaltio palautettiin ja se on nyt yksi Saksan osavaltioista.
Giovanni Zerbini
Giovanni Zerbini (s. 29. joulukuuta 1927) on Chiarissa, Italiassa, mutta Brasiliassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 29. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Guarapuavan hiippakunnan piispaksi 11. tammikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Foresti, jota avustivat Vigilio Mario Olmi ja Pedro Antônio Marchetti Fedalto.
Zerbini jäi eläkkeelle 2. heinäkuuta 2003.
Leri Leskinen
Leri Jari Johannes Leskinen (alun perin Jari Johannes Leskinen, s. 24. syyskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen säveltäjä, muusikko ja yrittäjä. Hänen instrumenttinsa on piano ja muut kosketinsoittimet. Leskinen on säveltänyt ja tuottanut musiikkia muun muassa Samuli Edelmannille, lauluyhtye Rajattomalle ja Sakari Kuosmaselle. Hänen säveltämiään ovat muun muassa Levottomat- ja Kuutamolla-elokuvien tunnuslaulut. Levottomat-elokuvan musiikista hän sai Jussi-palkinnon. Hän on säveltänyt musiikin marraskuussa 2007 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan Joulutarina. Yhdessä Kim Kuusen kanssa hän on säveltänyt "Pohjantähtimarssin".
Leskinen on säveltänyt musiikkia myös TV-sarjoihin ja mainoksiin. Muun muassa Finnair on käyttänyt Leskisen säveltämää musiikkia vuodesta 1995, viimeksi mainoselokuvissaan Poro ja Panda. Leskinen esiintyi myös Idols-laulukilpailun kaikilla tuotantokausilla toimien bändin johtajana ja soittaen kosketinsoittimia.
Leskinen on toiminut Vain Elämää -sarjan kapellimestarina ja sovittajana kaikilla tuotantokausilla.
Leri Leskinen toimii Helsingin Punavuoressa toimivan studioyrityksen vetäjänä. Hän toimii myös tuottajana ja A&R -tehtävissä Warner Music Finlandissa.
Yksityiselämä
Leskisen ensimmäinen vaimo oli laulaja Anna Hanski ja heillä on tytär. Leskinen oli toisen kerran naimisissa personal trainer Kristiina Leskisen kanssa. He jättivät avioerohakemuksen vuoden 2019 lopussa, mutta peruivat sen. Leskinen haki uudestaan eroa, nyt yksin, syyskuussa 2022. Heillä on kolme yhteistä lasta Vaimo on kertonut medialle syyksi avioliiton ulkopuolisen suhteen.
Hvidbjørnen-luokka
Hvidbjørnen-luokka oli Tanskan laivaston neljän fregatin muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin 1961-1963 ja poistettiin palveluksesta 1990-luvun alussa.
Skåldön lossi
thumb|250px|Skåldön lossin kyltti
Skåldön lossi on Tammisaaren saaristossa Raaseporissa liikennöivä lossi. Se liikennöi Skåldön ja Tammisaaren välillä, ja on osa yhdystietä 1002. Lossi liikennöi yhdeksäntoista tuntia vuorokaudessa, tarvittaessa myös useammin. Lossiin mahtuu noin kaksikymmentä autoa, tosin silloin vähemmän kun mukana on kuorma-autoja.
Fultonin piirikunta (Georgia)
Väestö
Piirikunnan asukkaista 43,5 prosenttia on mustia, 39,4 prosenttia valkoisia ja 7,32 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 91,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 35,5 vuotta.
Benito Cocchi
pienoiskuva|Benito Cocchin piispanvaakuna
Benito Cocchi (5. marraskuuta 1934 Minerbio – 5. toukokuuta 2016) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bolognan arkkihiippakuntaan 14. maaliskuuta 1959 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Zaraïn titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Poma, jota avustivat Marco Cé ja Luigi Dardani.
Rooman keisarikunnan kielet
pienoiskuva|Rooman valtakunta 330-luvulla: punaisella alueet, joilla latina oli hallitseva kieli ja sinisellä alueet, joissa vastaava kieli oli kreikka. Rooman valtakunta oli melko monikielinen alue, mutta antiikin klassiset kielet, latina ja kreikka, olivat dominoivassa asemassa.
Latina oli aluksi pienen ihmisjoukon puhuma kieli Tiberjoen varrella. Kieli levisi roomalaisten mukana ensin muualle Apenniinien niemimaalle ja sitten muualle Rooman valloittamille alueille. Erityisen tärkeä asema latinalla oli Rooman armeijassa. Esimerkiksi Octaviuksen valloitettua Egyptin vuonna 30 latinaa alettiin käyttämään paikallisessa hallinnossa johtuen Rooman armeijan vahvasta läsnäolosta uudessa provinssissa.
Rooman valtakunnan romahdettua latina alkoi kehittyä nykyisiksi romaanisiksi kieliksi (muiden muassa espanja, italia ja ranska). Latina itse säilyi katolisen kirkon käyttämänä kielenä.
Aleksanteri Suuren valloitusretkien seurauksena muinaiskreikasta alkoi kehittyä jokseenkin yhtenäinen puhuttu kieli, eli koinee-kreikka. Tätä puhuttiin Rooman valtakunnassa etenkin Vähässä-Aasiassa, Egyptissä ja Syyriassa. Itä-Rooman aikana kreikka korvasi latinan keisarikunnan virallisena kielenä keisari Herakleioksen valtakaudella (610–614).
Egyptin kieli säilytti asemansa tavallisen kansan ensisijaisena kielenä Egyptin päädyttyä Rooman valtakunnan alaisuuteen. Tästä kehittyi sittemmin koptin kieli, jota Egyptistä lähtöisin olevat koptikristityt käyttävät edelleen liturgisena kielenä.
Khalifa St. Fort
Khalifa St. Fort  (s. 13. helmikuuta 1998) on trinidadtobagolainen pikajuoksija.
St. Fort juoksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015 alkuerissä ankkurina Trinidad-Tobagon 4 × 100 metrin viestijoukkueessa. Alkuerien aika oli sen hetkinen maan ennätys. Hänet korvattiin finaalissa, jossa Trinidad-Tobago juoksi pronssille, Semoy Hackettilla. St. Fort sai kuitenkin mitalin alkueräjuoksunsa ansiosta. Rion olympialaisissa 2016 Trinidad-Tobago sijoittui viidenneksi 4 × 100 metrin viestissä, jossa St. Fort juoksi joukkueen ankkurina. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja sijoittui pikaviestissä kuudenneksi.
Karl Collan
thumb|right|250px|Karl Collan noin vuonna 1864 Karl Collan (3. tammikuuta 1828 Iisalmi – 12. syyskuuta 1871 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja säveltäjä. Hän kuuluu romantiikan ajan yksinlaulun arvostetuimpiin edustajiin.
Henkilöhistoria
Karl Collanin vanhemmat olivat kirkkoherra Pehr Johan Collan ja Christina Elisabet Crohns ja veljet toimittaja Fabian Collan, lääkäri Alexander von Collan ja sotarovasti Clas Collan. Hänen puolisonsa vuodesta 1866 oli laulajatar Maria Margareta Pacius, säveltäjä Fredrik Paciuksen ja Nina Lucia Martinin tytär. Karl ja Maria Collanin tytär oli pianisti Maria Elisabeth Beaurain (1869–1937).
Collan tuli ylioppilaaksi vuonna 1842. Hänet vihittiin maisteriksi Keisarillisessa Aleksanterin-yliopistossa vuonna 1850, minkä jälkeen hän toimi Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun opettajana. Vuonna 1859 hän tuli yliopistoon saksan kielen lehtoriksi sekä 1866 yliopiston kirjastonhoitajaksi. Tohtorintutkinnon Collan suoritti vuonna 1860, puolustettuaan Öfversigt af Serviens historiska folksånger -nimistä väitöskirjaansa. Litterär Tidskrift -lehden päätoimittaja hän oli 1863-1865.
Collan kuoli koleraan vain 43-vuotiaana.
Taiteellinen tuotanto
Collanin elämäntyön pysyvintä puolta on hänen säveltaiteellinen toimintansa. Collan oli itseoppinut, hänen sävellyksensä ovat miltei yksinomaan yksinkertaisia yksin- ja kuorolauluja. Hänen tunnetuin sävelmänsä lienee Sylvian joululaulu. Myös Savolaisen laulu ja Vaasan marssi ovat Collanin säveltämiä. Collan oli myös suomalaisten kansansävelmien keräystyön uranuurtajia. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran stipendiaattina hän kävi vuonna 1854 kansanrunojen ja -sävelmien keräysmatkalla Savossa ja Karjalassa. Matkan tuloksena hän julkaisi 1854–1856 kaksi vihkoa Valituita suomalaisia kansanlauluja, johon sisältyneet kansansävelmät Kreivin sylissä istunut ja Paremp’ olla tyttönä innoittivat virolaista Aleksander Kunileidia säveltämään Viron ensimmäisille laulujuhlille kuorolaulut Sind surmani ja Mu isamaa on minu arm. Collan on säveltänyt Runebergin runoon Hurtti-Ukko-marssin, joka on Pohjois-Savon prikaatin ja Kainuun prikaatin kunniamarssi. 1860-luvulla hän käänsi Kalevalan ruotsiksi.
Sävellyksiä ja sovituksia
Collanin sävellyksiä ja sovituksia ovat:
Kirjallisia teoksia
Collanin kirjallisia teoksia ovat:
Ornans
Ornans on kunta itäisessä Ranskassa Doubsin departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella.
Historia
Kuntaan liitettiin 1. tammikuuta 2016 naapurikunta Bonnevaux-le-Prieuré.
Tunnettuja kuntalaisia
Ornans on ranskalaisen realistisen taidemaalari Gustave Courbet'n (1819-1877) synnyinpaikka. Eräs Courbet'n kuuluisimmista maalauksista, joka tunnetaan nimellä Hautajaiset Ornansissa kuvaa hänen isosetänsä hautajaisia Ornansissa syyskuussa 1848. Courbet'n maalaus kuvaa todellisia henkilöitä, jotka osallistuivat hautajaisiin ja joita Courbet käytti mallinaan.
Nähtävyyksiä
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Musée Courbet. thumb|left|[[Loue (joki)|Louejoki ja Saint-Laurentin kirkko]]
Kenttämyyrä
Kenttämyyrä eli lännenkenttämyyrä (Microtus arvalis) on pienikokoinen, Euroopassa ja Aasiassa elävä myyrälaji.
Levinneisyys
Suomessa kenttämyyrä esiintyy vain pienellä alueella Kaakkois-Suomessa, mutta suuressa osassa Eurooppaa se on hyvin yleinen. Suurelta osin se kuitenkin puuttuu Välimeren alueelta ja Britteinsaarilta.
Tuntomerkit
Kenttämyyrä on pituudeltaan 8–10,5 cm ja sen massa on 20–25 g. Kenttämyyrä eroaa peltomyyrästä vain pienten yksityiskohtien osalta. Se on peltomyyrää hieman vaaleampi ja lyhytkarvaisempi. Korvan sisäpinta on lähes karvaton, mutta korvalehden reuna on tiheän, tasapaksuisen karvan peitossa. Ks. myös idänkenttämyyrä.
Lisääntyminen
Lisääntymiskausi alkaa välittömästi lumen sulettua. Kenttämyyrän ensimmäiset poikueet syntyvät Etelä-Suomessa vapun tienoilla. Kantoaika vain 20 vuorokautta, kesän aikana 6–7 poikuetta ja 35–40 jälkeläistä.
Esiintyminen
Kenttämyyrä kaivaa maanalaisia käytäviä paljon, joten se menestyy laidunmailla hyvin. Koiraan elinpiiri voi olla jopa 1 500 m² ja naaraan noin neljäsosan siitä. Kenttämyyrä karttaa kosteita ruohostomaita eikä esiinny korkeakasvuisessa heinikossa. Kuivilla niityillä kenttämyyrä valitsee lyhytkasvuisen heinikon. Se voi asustaa myös sarakkeina peltomyyräpopulaatioiden keskellä.
Out ’n loud
Out 'n loud on vuonna 2004 perustettu helsinkiläinen, kaksikielinen homokuoro. Kuoron toimintaa ylläpitää ja tukee taustayhdistys Helsingin gaykuoro Out 'n loud ry – Helsingfors gaykör Out 'n loud rf. Out 'n loud on tiettävästi Suomen ensimmäinen ja ainoa homokuoro.
Historia
Out 'n loud syntyi Aleksis Kiven päivänä 10. lokakuuta 2004 Bo-Eric Rosenqvistin aloitteesta noin kymmenen laulajan voimin. Ensimmäisenä kuoronjohtajana toimi Tommi Varis ja neuvoa aloittelevan homokuoron alkutaipaleelle saatiin mm. Stockholms Gaykörin kuoronjohtajalta Karol Viekeriltä. Taustayhdistys, Helsingin gaykuoro Out 'n loud ry – Helsingfors gaykör Out 'n loud rf, perustettiin tukemaan kuoron toimintaa 8. toukokuuta 2005. Vuoden päästä syntymisestään kuoro oli ehtinyt pitää viisi konserttia ja jäsenmäärä oli kasvanut kolmeentoista.
Toukokuun 11. 2007 mennessä pidettyjä konsertteja oli 29 ja jäseniä yli 30.
Syksyllä 2007 kuoronjohtajana aloitti Hilkka Kangasniemi. Syksyllä 2018 uutena kuoronjohtajana aloitti Aleksi Vasko. Tahtipuikko siirrettin symbolisesti uudelle kuoronjohtajalle konsertissa 17.11.2018.
Taustayhdistys
Helsingin gaykuoro Out 'n loud ry – Helsingfors gaykör Out 'n loud rf:n sääntöjen mukaisesti "yhdistyksen tarkoituksena on tukea ja kehittää harrastajien musiikki- ja orkesteritoimintaa kehittämällä laajaa suomalaista ja kansainvälistä kuoromusiikin ohjelmistoa sekä edistää seksuaalista tasavertaisuutta, suvaitsevaisuutta ja monikulttuurisuutta sekä vahvista [sic] homoseksuaalista ryhmäidentiteettiä." Yhdistyksen toimintaa ei voi erottaa kuoron toiminnasta—jokainen kuoron laulaja on samalla yhdistyksen jäsen ja yhdistyksen toiminta on yhtä kuoron toiminnan kanssa.
Yhdistyksen perustamiskokous pidettiin 8. toukokuuta 2005. Yhdistyksessä oli 37 jäsentä 31.12.2020.
Helsingin gaykuoro Out 'n loud ry – Helsingfors gaykör Out 'n loud rf on Legaton (European Association of LGBTQ+ Choirs) ja Finlands svenska sång- och musikförbundin jäsen.
Alkuvuosien toiminta
Perustamisvuonnaan Out 'n loud ei esiintynyt julkisesti. Sen sijaan seuraavana vuonna kuoro esiintyi jo seitsemästi. Vähäisempien esiintymisten lisäksi kuoro esiintyi Helsingin seudun Setan 15-vuotisjuhlassa 10. lokakuuta 2005 sekä järjesti yhteiskonsertin Stockholms gaykörin kanssa 24. syyskuuta 2005, missä konsertissa Out 'n loud ennemminkin toimitti lämmittelijän virkaa ruotsalaisten ollessa varsinaisia esiintyjiä.
Out 'n loud järjesti toukokuussa 2007 yhteistyössä Ismo Dance co:n kanssa konserttisarjan, joka kokeili tanssin yhdistämistä kuorolauluun. Koreografiat ohjasi Ismo-Pekka Heikinheimo. Vielä samana vuonna kuoro järjesti yhteiskonsertin lontoolaisen Pink Singers -kuoron kanssa. Syyskuun 15. järjestetty konsertti oli nimeltään "Pink. The colour of the season."
City-lehti valitsi 10. lokakuuta 2007 Out'n loudin "Vuoden julkihomoksi". Samana päivänä kuoro täytti tasan kolme vuotta.
Merkittävimmät esiintymiset ja konsertit kotimaassa
Lisäksi Out 'n loud on osallistunut säännöllisesti Kuorojen Kierrokselle vuodesta 2006 alkaen.
Levytykset
12. tammikuuta 2007 Out 'n loud julkaisi ravintola DTM:ssä Z-lehden vuosijuhlan yhteydessä CD-singlen Var är min midja, joka sisälsi kappaleet Var är min midja sekä Shoppaileen.
Ensimmäisen CD-albumin Out 'n loud kuoro julkaisi 10.5.2014.
Esiintyminen julkisuudessa
Ensimmäisenä suomalaisena homokuorona Out 'n loud on saanut julkisuutta.
Sanoma- ja aikakauslehdistä kuorosta ovat kertoneet Kalliolainen (28.2.2005), Hufvudstadsbladet (25.5.2007, 24.5.2006, 3.8.2005), Z-lehti (2/2007, 3/2006, 6/2005, 5/2005, 2/2005), City-lehti (18/2005), Helsingin Sanomien NYT-liite (23.9.2005), Helsingin Sanomat (13.10.2005), Helsingin Uutiset (25.5.2007, 27.11.2005), Exit-lehti (1/2006), V-lehti (4/2006), QX Tidningen (12.1.2007) ja Musikstationen (27.9.2006). Radiokanavista kuoroa ovat haastatelleet Radio Vega Mellannyland (23.9.2005), YleX (3. ja 15.11.2005), Radio X3M (12.1.2007) sekä Radio Vega (7.2.2007). Televisioesiintymisiä on ollut seuraavasti: FST Ratatosk (22. ja 23.5.2005), TV2 Lista (5. ja 8.4.2006) ja FST Närbild (7. ja 8.5.2006). Lisäksi Out 'n loud on esiintynyt Nelosen Maria!-keskusteluohjelmassa (24.3.2010).
Out 'n loud esiintyi Senaatintorin uudessa vuodessa Ylen suorassa lähetyksessä 31.12.2011. Out 'n loud esiintyi UMK-finaalissa Ylen suorassa lähetyksessä 28.2.2015. Out 'n loud esiintyi Kansalaistorin Suomi 100 -uudenvuoden juhlassa 31.12.2016.
Paolo Rabitti
thumb|right|Paolo Rabitti pienoiskuva Paolo Rabitti (s. 18. lokakuuta 1936 Castellarano) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Bolognan arkkihiippakuntaan 30. lokakuuta 1960 ja nimitettiin San Marino-Montefeltron hiippakunnan piispaksi 25. toukokuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giacomo Biffi, jota avustivat Francesco Marchisano ja Mariano De Nicolò.
Rabitti sai 2. lokakuuta 2004 nimityksen Ferrara-Comacchion arkkihiippakunnan arkkipiispaksi. Hänet asetettiin tähän virkaan 28. marraskuuta.
Jenő Fuchs
Jenő Fuchs (29. lokakuuta 1882 Budapest, Itävalta-Unkari – 30. maaliskuuta 1954 Budapest, Unkari) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Fuchs voitti säilämiekkailussa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa olympiakultaa Lontoossa 1908 ja Tukholmassa 1912. Hän oli maansa ensimmäinen miekkailun olympiavoittaja, ja hänen jälkeensä Unkari on ollut säilämiekkailun selvästi menestynein maa.
Ellen Taaffe Zwilich
Ellen Taaffe Zwilich (o.s. Zwilich; s. 30. huhtikuuta 1939 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen taidemusiikin säveltäjä ja entinen viulisti.
Elämä ja ura
Ellen Taaffe opiskeli lapsena pianon, viulun ja trumpetin soittoa. Hän suoritti Floridan valtionyliopistossa musiikkilinjalla alemman (1960) ja ylemmän korkeakoulututkinnon (1962). Hän muutti 1964 New Yorkiin, jossa jatkoi viuluopintojaan Ivan Galavianin johdolla. Taaffe soitti viulua Leopold Stokowskin johtamassa American Symphony Orchestra -orkesterissa 1965–1972. Hän nai Metropolitan-oopperan orkesterissa viulistina soittaneen Joseph Zwilichin, joka kuoli vuonna 1979.
Zwilich opiskeli säveltämistä Juilliard Schoolissa Elliot Carterin ja Roger Sessionsin johdolla. Hän valmistui 1975 tohtoriksi oppilaitoksen ensimmäisenä naisena. Sen jälkeen Zwilich on työkennellyt säveltäjänä. Hän sai 1980 Guggenheim-stipendin. Vuodesta 2000 hän on ollut myös opettajana Floridan valtionyliopistossa. Vuosina 1995–1999 hän oli Carnegie Hallin virallinen säveltäjä ja perusti ”Making Music” -nimisen konserttisarjan, jossa esitetään elävien säveltäjien uutta musiikkia. Zwilich sai vuonna 1983 ensimmäisestä sinfoniastaan ensimmäisenä naisena musiikin Pulitzer-palkinnon. Zwilich on ollut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004.
Musiikki
Zwilichin läpimurtoteos oli 1973 valmistunut Symposium for Orchestra, jonka esityksen Pierre Boulez johti Juilliard Schoolissa vuonna 1975. Zwilich on sittemmin säveltänyt useita mittavia orkesteriteoksia perinteisissä ilmaisumuodoissa. Hän sävelsi vuoteen 1999 mennessä neljä sinfoniaa, niistä ensimmäisen 1982. Hän on säveltänyt myös konserttoja lyömäsoittimille ja kahdelle pianolle sekä soolokonserttoja vetopasuunalle, käyrätorvelle, fagotille, viululle ja pianolle. Muita Zwilichin mainittavia sävellyksiä ovat baletti Tanzspiel (1987) ja Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvan innoittama kamariorkesterisarja Peanuts® Gallery (1996).
Aurinkoista Amerikkaa
Aurinkoista Amerikkaa on toimittaja Urho Toivolan matkakirja vuodelta 1932. Teos kertoo hänen Yhdysvaltain-matkastaan, jonka hän teki vuonna 1930.
Lomakeskus Revontuli
Historiaa
Yrittäjä Markku Kinnunen osti konkurssiin menneen Hankamotellin vuonna 1993. Hän oli etsinyt yritystoiminnalleen paikkaa, joka olisi hyvien liikenneyhteyksien varrella ja järven rannalla. Aluksi hän rakennutti alueelle Revontulisalin viihdetoimintaa varten. Toinen askel oli täysimittainen golfkenttä, jonka jäseniksi saatiin nopeasti 4 000 henkilöä, sillä pelaajia saatiin Etelä-Suomesta saakka halvan pelioikeuden houkuttelemana. Toimintaa pyörittää Revontuli Golf Oy. Kolmas iso satsaus oli keilahalli, joka on sijoitettu ravintolan yhteyteen.
Aurinkoista Amerikkaa
Andrew Carnegien perustama kansainvälinen rauhansäätiö (Carnegie Endowment for International Peace) pyrki edistämään kansainvälistä yhteisymmärrystä järjestämällä toimittajien vaihtovierailuja Yhdysvaltain ja muiden maiden välillä. Vuonna 1930 Keski- ja Pohjois-Euroopasta kutsuttiin neljätoista toimittajaa kahden kuukauden kiertomatkalle Yhdysvaltoihin, heidän joukossaan Suomesta Urho Toivola (Turun Sanomat), Ruotsista Sven Backlund (Nyt Tid), Virosta Georg Meri (Viron ulkoministeriö) ja Itävallasta Felix Salten (Neue Freie Presse). Toimittajat kiersivät Yhdysvaltoja, tapasivat merkkihenkilöitä, kuten presidentti Herbert Hooverin ja Henry Fordin, sekä tavallisia kansalaisia ja tutustuivat nähtävyyksiin.
Toimittajat saapuivat New Yorkiin laivalla 18. toukokuuta 1930, kiersivät muiden muassa Washingtonin, Atlantan, New Orleansin, Los Angelesin, San Franciscon, Denverin, Chicagon ja Buffalon kautta ja lähtivät paluumatkalle New Yorkista 17. heinäkuuta 1930.
Toivola esittelee lukijoilleen myös Yhdysvaltain työelämää ja palkkoja, joista eurooppalaisilla oli ollut stereotyyppisiä käsityksiä. Hän toteaa, että hänen matkansa aikana pörssiromahduksen ja työttömyyden vaikutukset eivät vielä näkyneet kaduilla mutta ne ovat sittemmin saaneet ”mittasuhteet, jotka pakottavat kysymään, voiko Amerikkakaan enää kotvaan päästä takaisin siihen hyvään aikaan, josta se viime vuosikymmenen kuluessa ylpeili”.
Oman lukunsa saavat myös kunnallishallinto ja kaupunkikaavoitus. Kieltolain Toivola arvioi jääneen kuolleeksi kirjaimeksi: ”Suurkaupunkien kunnallishallinto, niin vanha kuin uusikin, katselee sormiensa lävitse, kun on kysymys [kielto]laista, jonka vastustajana lukuisissa [osa]valtioissa on väestön enemmistö.”
Helsingin Sanomain arvostelija piti kirjaa ”miellyttävänä hämmästyksenä” ja vaikutelmien kuvausta ”eheänä ja selvänä”.
Julian Marley
Julian Ricardo Marley (syn. 4. kesäkuuta 1975 Lontoo) on brittiläinen reggae-muusikko. Hän on Bob Marleyn ja Lucy Pounderin poika.
Ura
Marley vietti lapsuutensa Britannia–Jamaika-akselilla. Hän oli jo nuorena musikaalinen ja osasi soittaa mm. kosketinsoitinta, rumpuja, bassoa ja kitaraa.
Marley on julkaissut neljä studioalbumia: Lion in the Morning (1996), A Time & Place (2003), Awake (2009) ja As I Am (2019). Näistä kaksi viimeisintä on ilmestymisvuonnaan ollut ehdolla parhaan reggae-albumin Grammy-palkintoon.
Sulkavanniitty
Sulkavanniitty on asuinalue Siilinjärvellä. Sulkavanniitty sijaitsee Simonsalon takana noin kolme kilometriä keskustasta koilliseen. Alue on Siilinjärven asuinalueista koillisin. Asuinrakentaminen koostuu omakoti- ja rivitaloista.
Lentokone
Lentokone on ilmassa liikkuva, ilmaa raskaampi kiinteäsiipinen ilma-alus. Lentokone pysyy ilmassa sen kantopintojen, kuten siipien aiheuttaman nostovoiman ansiosta, mutta lentokoneet vaativat ilmassa pysyäkseen myös huomattavan kulkunopeuden, joka voidaan saavuttaa erilaisilla moottoriteknologioilla. Lentokoneet mahdollistavat lentoliikenteen, jota käytetään pääasiassa henkilöliikenteeseen, mutta myös rahdin kuljettamiseen. pienoiskuva|[[Emirates|Emiratesin Airbus A380 vuonna 2013.]] Sodankäynti on kehittänyt lentokoneita huomattavasti, koska lentokoneiden ensimmäiset käyttökohteet olivat ensimmäisessä maailmansodassa ja edelleen toisessa maailmansodassa ja näiden sotien välillä käytettiin vielä ilmalaivoja. Lentokoneiden käyttö henkilö- ja tavaraliikenteessä alkoi vasta toisen maailmansodan aikana ja sen suosio kasvoi vasta rauhan aikana toisen maailmansodan jälkeen. Lentokone mullisti yhteiskuntaa, koska se lyhensi matka-aikoja huomattavasti. Lentokoneet olivat huomattavasti nopeampia kuin ilmalaivat ja valtamerilaivat, joilta merien ylittäminen kesti useita vuorokausia. Nykyään kuitenkin suurnopeusjunilla matka-ajat ovat lyhyempiä kuin lentokoneilla melko lyhyillä matkoilla.
Lentokonetyypit
Lentokone voi olla moottoroitu tai moottoroimaton (purjelentokone tai lihasvoimalla kulkeva). Moottoroidut lentokoneet voidaan jakaa potkuri- ja suihkukoneisiin. Lentonopeusalueen mukaan voidaan lentokoneet jakaa ali-, trans-, yli- ja hypersoonisiin koneisiin. Valmistus ja viranomaishyväksyntä jakaa koneet tyyppihyväksyttyihin ja tyyppihyväksymättömiin (koe- ja harrasteluokka, experimental). Lentokone voi olla siviilikone tai sotilaskone. Koneiden jako käytön – siviililentoliikenne, sotilasilmailu, kokeellinen lentäminen, harrastusilmailu – mukaan jakaa lentokoneet kategorisesti, tosin entisiä sotilaskoneita on harrastuskäytössä, matkustajakoneiden erikoisversioita käytetään esimerkiksi painottomuuslennoilla kokeellisessa lentämisessä jne.
Lentokoneet voidaan jaotella
Tämä jako on aina ollut epämääräinen, koska lukuisia lentokoneita ja -tyyppejä on käytetty sekä siviilirooleissa että sotilaallisissa rooleissa.
Käyttötarkoituksen mukaan voidaan lentokoneet jaotella ainakin seuraaviin luokkiin
Runko
Runkoon kuuluu eturunko, johon kuuluu ohjaamo, ja usein lisäksi matkustamo tai rahtitila sekä perärunko. Eturunkoon voi kuulua esimerkiksi sää- tai maalinetsintätutka radiotaajuuksia läpäisevän kuomun eli radomin suojaamana. Ohjaamo voi kokonaan puuttua miehittämättömistä lentokoneista (UAV), joita 1990-luvulle asti kutsuttiin (tiedustelu)lennokeiksi (ts. ne ovat lentokoneen määritelmän ulkopuolella), jos ne ovat pieniä, tai maalikoneiksi (drone), jos ne ovat pääasiassa ohjusten jne. maaleiksi rakennettuja ilma-aluksia. Nykyisistä UAV-koneista osa ei enää täytä lennokin määritelmää vaan ovat pikemmin lentokoneita. Suomen ilmailusäädökset määrittelevät miehittämättömäksi lentokoneeksi sellaisen lennokin, jonka siipien kärkiväli ylittää 4 metriä.
Matkustajakoneissa ja rahtikoneissa matkustamo on merkittävin osa runkoa. Matkustajakoneet on jaettu rungon leveyden suhteen kapearunkoisiin (istumapaikkoja 1–2 + 2–3 per rivi) ja laajarunkokoneisiin (matkustamossa kaksi käytävää ja rivillä istuu jopa 10 ihmistä). Kuljetettava hyötykuorma eli lasti voi olla rahtia tai aseita, esimerkiksi pommeja tai ohjuksia. Nyttemmin useimmat pommikoneet eivät kuljeta pommeja sisäisissä pommikuiluissa – tosin suurimmat niistä – B-1, B-2, B-52, Tu-22 – kuljettavat asekuorman sisällään.
Lentokoneesta on toisen maailmansodan jälkeen tullut yhä enemmän sähkötekniikkaa, elektroniikkaa ja ohjelmistoja sisältävä laite – nämä on pääosin sijoitettu runkoon. Runko näkyvänä elementtinä puuttuu vain lentävä siipi -tyyppisistä lentokoneista, jotka ovat verraten harvinaisia (esimerkiksi Northrop XB-35). Lentävä siipi -konfiguraatiossa koko lentokone on siipeä eikä runkoa ole.
Siipi
thumb|Siiven ohjauspintoja. Lentokoneen siipi voi olla muodoltaan suora, trapetsinen, elliptinen tai kolmiomainen eli deltasiipi. Sen etureuna voi olla suora tai taaksepäin tai, harvemmin, eteenpäin viistetty, jollainen on yleensä potkuri tai potkuriturbiinikoneissa. Aikoinaan koneet olivat yleensä kaksitasoisia, jolloin siiven kuormitus pieneni ja kevyen ja kestävän siiven suunnittelu helpottui. Siiven poikkileikkauksen muoto, siipiprofiili, on hyvin tärkeä siiven nostovoimaan ja vastukseen vaikuttava tekijä.
Nostovoimaa lisäävät laitteet (laipat, solakot jne.), laskutelineet ja muut järjestelmät ja laitteet ovat merkittävä osa lentokoneesta. Siipeen liittyy laipat, lentojarrut, siivekkeet ja etureunalaipat. Siivekkeillä säädellään koneen kallistusta pituusakselin suhteen. Muut mainitut ohjaimet liittyvät koneen nousuun ja laskuun ja silloin tarvittavaan lisänostovoimaan. Lentojarru hidastaa konetta joko laskussa tai laskun jälkeen. Sotilaskoneissa lentojarrulla voi olla käyttöä, esimerkiksi syöksypommittajan nopeuden rajoittaminen. Siiven kärkeen voidaan asentaa winglet parantamaan nostovoimaa ja alentamaan polttoaineenkulutusta.
Deltasiipisessä lentokoneessa korkeusvakain puuttuu tai on toisinaan koneen eturungossa nk. canardina. Sivuvakain voi toisinaan yhdistyä V-kulmassa olevaan korkeusvakaimeen, kuten on esimerkiksi Fouga Magister -koneessa. Korkeusvakain ja -peräsin tasapainottavat siiven tuottaman nostovoiman ja koneen painopisteen keskinäisen aseman aiheuttaman koneen nokkaa alaspäin kääntävän momentin ja aikaansaavat voimat, joilla koneen asentoa poikittaisakselin suhteen muutetaan. Korkeusvakain ja korkeusperäsin integroidaan nykyisin sotilaskoneissa yhdeksi liikkuvaksi elementiksi, esimerkiksi F-16-hävittäjässä on näin.
Voimalaite
Lentokoneen voimalaite on useimmiten mäntä-, potkuriturbiini-, suihkuturbiini- tai suihkumoottori tai rakettimoottori, ja nykyään kehitteillä on myös sähkömoottorilla toimivia lentokoneita. Koneen voimalaitteen ollessa suunnattava, kone voi nousta ilmaan pelkän moottorin työntövoiman avulla, tällöin kyseessä on VTOL-lentokone. Useimmissa purjelentokoneissa ei ole voimalaitetta, vaan lentäjä hankkii ilmassa pysymiseen tarvittavan energian ilmakehän nousevista ilmavirtauksista.
Lihasvoimalla lentäviä koneita on rakennettu satojen vuosien ajan, mutta ensimmäiset todella lentävät valmistettiin vasta 1970-luvulla, jolloin muun muassa lennettiin ensimmäistä kertaa yli Englannin kanaalin poljettavalla ilma-aluksella. Toimiviksi osoittautuneissa ratkaisuissa käytetään polkupyörään verrattavaa poljinmekanismia.
Toimintaperiaate
Lentokone pysyy ilmassa aerodynamiikan lakien mukaisesti siipien nostovoiman avulla. Lentokoneen liikkuessa eteenpäin riittävällä nopeudella sen siivet kääntävät ilmavirtausta ja nostovoima syntyy Newtonin III lain mukaisesti vastakkaiseen suuntaan. Samalla siiven pinnalle aiheutuu paineenmuutoksia, ja nostovoima on laskettavissa yläpinnan ja alapinnan välisestä paine-erosta siiven vaikutusalueella.
Ohjaus
thumb|Kiitotielle laskeutuva [[Boeing 747 laskutelineet ulkona. Koneen perän pystysuuntainen ohjainpinta on sivuperäsin ja vaakasuuntainen korkeusperäsin.]]
Lentokoneen ohjauslaiteratkaisuja on kahta päätyyppiä: sauvamainen ("joystick") ja rattityyppinen ("yoke") ohjaussauva. Sauvamaisella ohjaussauvalla ohjataan joitakin pienkoneita, käytännössä kaikkia hävittäjiä sekä useimpia Airbus-merkkisiä liikennekoneita. Sauva on sijoitettu joko ohjaajan jalkojen väliin, tai Airbusin ratkaisussa ohjaamon sivulle. Toinen yleisesti käytetty ratkaisu on muotoilultaan hieman rattia muistuttava ohjaussauva, joka kääntymisen lisäksi liikkuu myös syvyyssuunnassa. Ohjaussauvalla liikutetaan ohjaussiivekkeitä (sauvan sivuttaisliike tai rattia muistuttavan sauvan kääntöliike) ja korkeusperäsintä (työntö ja veto). Lisäksi polkimet liikuttavat sivuperäsintä (esimerkiksi vasen poljin kääntää peräsintä sekä koneen keulaa vasemmalle).
Siivissä olevien liikkuvien tasojen eli ohjaussiivekkeiden avulla kone saadaan kallistumaan ja kaartamaan. Myös sivuperäsintä käytetään kaarrossa apuna estämään sivuluisua. Koneen pituuskallistusta muutetaan korkeusperäsimen avulla, millä käytännössä ohjataan konetta ylös ja alas.
Suurten koneiden siivissä voi olla myös niin sanotut spoilerit, jollaisia kutsuttiin aiemmin lentojarruiksi. Ne ovat siivestä ylös nousevia paneeleita, joita on yleensä 3–5 kpl/siipi. Lähimpänä runkoa olevat paneelit molemmissa siivissä ovat ns. maaspoilerit ja muut ovat l,,entospoilereita. Spoilerit auttavat kaarrossa siten, että ne tulevat ulos laskevasta siivestä sitä enemmän, mitä jyrkempi kaarto on. Spoilereita käytetään lentojarruina, ja silloin ne toimivat ohjaamon lentojarruvivusta symmetrisesti. Koneen laskeutuessa ja telineiden osuessa maahan tulevat spoilerit (nyt myös maaspoilerit) ulos siivestä tuhoten siiven nostovoiman.
Etenkin purjekoneissa käytettävä muunnelma spoilereista on lentojarru, jota käytetään laskussa koneen liitokulman säätelyyn. Se lisää vastusta ja usein myös tuhoaa osan nostovoimasta. Yleisin malli on Schempp-hirth -lentojarru, joka nousee kohtisuoraan siiven ylä-, ja joskus myös alapinnasta.
Siivissä olevien laskusiivekkeiden eli laippojen avulla kone voi hidastaa vauhtiaan laskeutumista varten kohtauskulman muuttumatta liian suureksi. Eräissä lentokoneissa on siipien etureunassa solakot, joiden avulla siiven nostovoimaa voidaan kasvattaa lentoonlähtöä ja laskua varten.
Vanhemmissa ja pienemmissä lentokoneissa käskyt ohjaimilta siirtyvät ohjainpinnoille vaijereiden ja vipujen välityksellä. Uudenaikaiset liikenne- ja sotilaslentokoneet on varustettu ns. fly-by-wire -järjestelmällä, jossa käskyt ohjainpinnoille välittyvät sähköisesti tietokoneen kautta ilman mekaanista yhteyttä ohjainten ja ohjainpintojen välillä. Tällaisissa lentokoneissa on yleensä monimutkainen kolmen ohjauskomentojärjestelmän yhdistelmä, joista ainakin kahden on toimittava samalla tavalla samanaikaisesti, muuten lennon turvallisuus vaarantuu.
Lentokoneen synty
Ensimmäiset välineet, joilla ihminen on päässyt jonkinlaiseen lentoon tai liitoon, saattavat olla leijat ja liidokit. Muun muassa Kiinassa on jo varhain ollut isoja tiedusteluleijoja, joihin kiinnitetty lapsi tai poikkeuksellisen pienikokoinen ihminen on tarkkaillut korkealta maastoa. Ensimmäiset itseään liikuttavat ilma-alukset ovat olleet eurooppalaisia ilmalaivoja.
Ilmaa raskaampaa alusta on ennen niiden valtakauden alkua pohtinut muun muassa kirjailija Jules Verne. Hän oletti, että tulevaisuus on ilmaa raskaampien lentolaitteiden ilmaa kevyempien ilmalaivojen ja ilmapallojen sijaan. Hänen ilma-aluksensa muistutti kovasti laivaa. Sen kannella oli paljon isoja potkureita, ikään kuin purjeita mastoissa. Tällaisia lentäviä laivoja, ”lentolaivoja”, on ollut muissakin kuvitelmissa, mutta niitä ei ole koskaan toteutettu.
Vuosina 1799–1853 brittiläinen Sir George Cayley suunnitteli ja rakennutti liitimiä, joilla tehtiin koelentokin. Cayley oli lentämisen uranuurtaja, joka toi monta lentämisen peruskäsitettä esille. 1800-luvun loppua kohti tehtiin tihenevissä määrin kokeita erilaisilla ilmaa raskaammilla lentolaitteilla. Yleensä ne olivat liitimiä. Höyrykäyttöisiä lentolaitteita koetettiin saada nousemaan tuloksetta ilmaan. Onnistuttiin lennättämään hyvin tuloksin kumimoottorilla ja myös paineilmalla toimivia pieniä lennokkeja.
Vuonna 1890 ranskalainen insinööri Clément Ader lensi rakentamallaan höyrykonekäyttöisellä laitteellaan Pariisin lähistöllä noin 54 m:n matkan lentokorkeuden ollessa noin 20 cm, kone ei kuitenkaan ollut mitenkään ohjattavissa sivusuunnassa tai muutenkaan ja se ei osoittautunut kehityskelpoiseksi. 1891–1896 saksalainen Otto Lilienthal teki muutama tuhat lentoa itse rakentamallaan liitimellä, mutta lopulta syöksyi eräällä lennollaan ohjausvirheen takia torille, vammautui vakavasti, ja kuoli seuraavana päivänä.
Wrightien johtoasema lentokoneen kehityksessä säilyi jonnekin vuosille 1908–1909. Sen jälkeen kehityksen painopiste siirtyi Ranskaan. Ensimmäinen maailmansota ajoi potkurikäyttöisten lentokoneiden kehitystä kovasti eteenpäin, ja toi mukaan metallirunkoisen yksitason.
Uusia lentämisen pioneereja ilmestyi taas 1970-luvulla. Lihasvoimakoneella lennettiin ennaltamäärätty 8-muotoinen mailin rata vuonna 1977, koneen nimi oli ”Gossamer Condor”. Vuonna 1979 saman tekijän (Paul McCready) ”Gossamer Albatross” oli ensimmäinen lihasvoimakone joka ylitti Englannin kanaalin.
Turvallisuus
Lentomatkustaminen on nykyään turvallisin tapa matkustaa. Kuolemantapaukset miljardia kilometriä kohden ovat lentäen 0,003, junalla 0,27 ja autolla 2,57.
Onnettomuudet
Lentokoneiden turvallisuudesta huolimatta myös niille tapahtuu joskus onnettomuuksia, nykyisin kuitenkin huomattavasti harvemmin kuin ennen. Lento-onnettomuudet ovat aina useamman osatekijän summa. Syitä on monia, kuten sää, lentäjien vireystila, lentäjien koulutus, kieliongelmat ja lentokoneen tekniset ongelmat. Onnettomuuden satuttua syyt sen tapahtumiseen ja muut taustat siihen liittyen selvittää yleensä onnettomuuden tapahtumavaltion onnettomuustutkintaviranomainen. Tutkintaan saattaa lisäksi osallistua tutkintaviranomaisia myös ilma-aluksen suunnittelu-, valmistus- ja rekisteröintimaista, sitä käyttävän lentoyhtiön kotimaasta sekä esimerkiksi maista, joiden kansalaisia on ollut onnettomuuslennolla huomattava määrä. Vuosittain tapahtuu noin 70–90 lento-onnettomuutta.
Guitrancourt
Guitrancourt on Ranskan kunta Île-de-Francen alueella Yvelinesin departementissa. Se sijaitsee departementin pohjoisosassa Mantes-la-Jolien koillispuolella. Kunnan pinta-ala on 7,32 neliökilometriä ja siellä on arviolta 609 asukasta (vuonna 2016).
Massimo Oddo
Massimo Oddo (s. 14. kesäkuuta 1976 Città Sant'Angelo, Pescara, Italia) on italialainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän pelasi Italian maajoukkueessa yhden ottelun sekä EM-kisoissa 2004 että MM-kisoissa 2006. Kaikkiaan hän pelasi 34 maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Oddon pelipaikka oli oikea laitapuolustaja. Hänen isänsä, Francesco Oddo, on myös ollut jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Oddo on vuodesta 2015 valmentanut Pescaraa, Udinesea ja Crotonea.
Mika Salo
Mika Juhani Salo (s. 30. marraskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja. Salo osallistui F1-urallaan yhteensä 111 kilpailuun kausien 1994 ja 2002 välillä. Hänen F1-uransa huippuhetkiin kuului Michael Schumacherin korvaaminen Ferrarilla kesken kauden 1999. Kyseisellä F1-kaudella hän saavutti kaksi palkintosijaa, jotka myös jäivät hänen uransa viimeisiksi.
F1:n jälkeen Salo on kilpaillut CART:ssa ja American Le Mans Series -sarjassa. Lisäksi hän on osallistunut kuudesti Le Mansin 24 tunnin ajoihin, joissa hänen autokuntansa ajoi GT2-luokan voittoon vuosina 2008 ja 2009.
Uran alku
Salo aloitti uransa karting-radoilla ja voitti neljä Suomen mestaruutta. Sen jälkeen hänen uransa jatkui Formula Fordeissa, joissa Salo hallitsi SM-, PM- ja EM-sarjoja voittaen kaikki kolme mestaruutta vuonna 1988. Vuosina 1989 ja 1990 hän ajoi Britannian Formula 3 -sarjaa. Vuoden 1990 F3-kautta Salo hallitsi yhdessä Mika Häkkisen kanssa. Salo voitti kuusi osakilpailua ja Häkkinen mestaruuden, minkä takia sarjasta puhuttiin Mika–Mika-sarjana. Kauden lopussa Salo ajoi kuuluisassa Macaon Grand Prix'ssa toiseksi Michael Schumacherin vietyä voiton. Mika Salo sijoittui Formula 3-luokan Englannin mestaruussarjassa toiseksi.
Vuonna 1990 Salo jäi kiinni rattijuopumuksesta Lontoossa. Englantilainen autourheilujärjestö RAC peruutti Salon kilpailuluvan 12 kuukaudeksi, kun taas Autourheilun Kansallinen Keskusliitto päätti, että hän saa pitää suomalaisen ajolisenssinsä.
F1-uran ensimmäiset vuodet
thumb|left|250px|Salo ajamassa Nokian sponsoroimaa Tyrrelliä vuonna 1995.
Loppukaudesta 1994 Salon haave täyttyi, kun hän pääsi ajamaan Formula 1:ssä Lotus-tallin autolla. Lotus oli aiemmin ajautunut vakaviin rahoitusongelmiin sekä selvitystilaan, ja muun muassa henkilöstön palkkoja oli maksamatta. Salo onnistui keräämään tukijoiltaan kokoon useita miljoonia jenejä. Salo sijoittui ensimmäisessä kilpailussaan Japanin GP:ssä kymmenenneksi ja kauden viimeisessä kilpailussa Australiassa hän keskeytti. Nämä olivat samalla Lotuksen viimeiset osakilpailut.
Kausina 1995–1997 Salo kilpaili Tyrrell-tallin heikolla kalustolla ja sai kerättyä yhteensä 12 pistettä. Kausi 1996 oli Tyrrell-kausista Salon paras. Kauden 1998 Salo ajoi Arrows-tallissa, jossa hän parhaimmillaan taisteli palkintokorokesijoituksesta Monacon GP:ssä Eddie Irvinen kanssa, mutta sijoittui lopulta neljänneksi, joka oli siihen astisista kilpailuista Salon paras.
Tuuraajana BAR:lla ja Ferrarilla
thumb|right|270px|Mika Salo tuurasi Michael Schumacheria Ferrarilla kuudessa kilpailussa vuonna 1999. Kaudelle 1999 Salo jäi ilman tallipaikkaa Arrowsin purettua yllättäen hänen sopimuksensa. Salo pääsi kuitenkin ajamaan San Marinon, Espanjan sekä Monacon kilpailuissa tulokastalli BAR:n kalustolla, kun Ricardo Zonta oli loukkaantuneena. Espanjassa hän sai kunnian olla ensimmäinen kuljettaja, joka toi BAR-tallin auton maaliin saakka (8. sija).
Kolmen kisan pestin jälkeen Salo jäi jälleen ilman F1-töitä, kunnes kauden kahdeksannen kilpailun jälkeen Ferrari palkkasi hänet loukkaantuneen Michael Schumacherin tuuraajaksi. Schumacher oli loukkaantunut Britannian GP:ssä, ja Ferrari päätti palkata tuuraajaksi BAR-tallissa hyvää työtä tehneen Salon. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Salo pääsi ajamaan huippukalustolla Formula 1 -sarjassa. Hänen tehtävänään oli toimia mestaruudesta taistelleen Eddie Irvinen tukena.
Salo ajoi Ferrarilla yhteensä kuusi osakilpailua, kohokohtanaan Saksan GP, jossa hän sijoittui toiseksi. Hän oli sijoittunut aika-ajoissa neljänneksi ja nousi lähdössä toiseksi Mika Häkkisen perään. Ajettuaan Häkkistä nopeampia kierrosaikoja, eron kavennuttua ja lopulta Häkkisen keskeytettyä Salo johti kilpailua, mutta joutui päästämään tallimääräyksellä toisena ajaneen Eddie Irvinen edelleen. Kilpailun jälkeen Irvine kuitenkin luovutti kiitollisuudesta ykköspalkintonsa voittotaistelun suosiolla luovuttaneelle Salolle. Salo nousi palkintokorokkeelle vielä Italian GP:ssä, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Muissa kilpailuissa hän jäi ilman pisteitä ja saavutetut palkintosijat jäivät Salon F1-uran ainoiksi.
Viimeiset vuodet F1:ssä
Kaudelle 2000 Salo siirtyi Sauber-talliin. Hän sijoittui parhaimmillaan Monacon- ja Saksan GP:eissä viidenneksi lisäksi Salo oli kahdesti kuudes, keräsi yhteensä kuusi MM-pistettä ja peittosi näin pisteittä jääneen tallikaverinsa Pedro Dinizin..
Vuodeksi 2001 Salo päätti ottaa vastaan haasteen ja siirtyi testaamaan uuden, lähes tyhjältä pohjalta aloittaneen Toyotan F1 -tallin autoa. Vuoden testaamisen jälkeen Toyota aloitti kilpailemaan kaudella 2002. Salo nappasi uudelle tallille heti ensimmäisessä kilpailussa Australiassa yhden pisteen sijoittumalla kuudenneksi, ja hän toisti tämän sijoituksen myös kauden kolmannessa kilpailussa Brasilian GP:ssä. Vaikka jatkossa aika-ajoissa tulikin hyviä sijoituksia, kausi oli suuriin odotuksiin nähden pettymys Salolle. Kauden alun kaksi pistettä jäivät hänen ainoikseen, eikä Toyota jatkanut tiimiä kritisoineen Salon sopimusta, mikä johti hänen F1-uransa päättymiseen.
F1-uran jälkeinen aika
F1-uran jälkeen Salo on ajanut muun muassa CART-sarjassa kaudella 2003. Hän osallistui neljään kilpailuun ja ajoi toisessa kilpailussa palkintosijalle kolmanneksi. Hänestä tuli ensimmäinen CART-sarjassa palkinnoille yltänyt suomalainen.
Salo on myös osallistunut Audilla kestävyyskilpailuihin Sebringin 12 tunnin ajoissa ja Le Mansin 24 tunnin ajoissa. Kaudella 2004 Salo ajoi FIA GT -sarjaa Ferrari F430 -autolla. Hän ajoi American Le Mans Series -sarjassa Ferrarilla kauden 2009 loppuun ja voitti GT2-luokan mestaruuden kaudella 2007 yhdessä ajoparinsa Jaime Melon kanssa. Vuonna 2008 Salo voitti Jaime Melon ja Gianmaria Brunin kanssa GT2-luokan Le Mansin 24 tunnin ajossa. Vuonna 2009 Salo voitti Le Mansin 24 tunnin ajon GT2-luokassa Melon ja Pierre Kafferin kanssa. Kaudella 2010 Salo kilpaili uudessa FIA GT1 -sarjassa. Vuonna 2014 Salo osallistui uudestaan Le Mansin 24 tunnin kilpailuun venäläisen SMP Racingin LMP2-luokan autolla.
Salo on toiminut MTV3-kanavan F1-lähetysten kommentaattorina vuodet 2011–2013. 2015 hän palasi kommentoimaan lähetyksiä. Vuodesta 2022 lähtien Salo on Viaplayn F1-lähetysten asiantuntija.
Salo on juontanut Virittäjät-sarjaa yhdessä Tomi Tuomisen kanssa vuodesta 2011 lähtien. Sarjaa esitettiin ensin MTV3 MAX:lla, nykyään se kuuluu Elisa Viihteen ohjelmistoon. Sarjassa Mika koeajaa ja arvostelee harrastajien muokattuja autoja antaen tiukkoja kommentteja esimerkiksi koskien autojen tekniikkaa, sisätiloja ja yleistunnelmaa.
Alahärmässä sijaitseva karting-kilpailukeskus (Mika Salo Circuit) on nimetty Salon mukaan. Vuoden 2012 alussa Mika Salo teki sopimuksen Ferrarin kanssa ja on ajanut Kimi Räikkösen kauden 2008 Ferrarilla näytösajon Japanin Suzukassa.
Salo palasi syyskuussa 2020 kilpa-auton rattiin osallistumalla Fujin 24 tunnin kisaan Field Management Racingin -tallissa Porsche Cayman GT4 -autolla. Autokuntaan kuuluu yhteensä kuusi kuljettajaa, joista Salon 18-vuotias poika Max Salo on yksi.
Yksityiselämä
Mika Salo on kotoisin Martinlaaksosta, Vantaalta. Hänen lapsuudentalonsa sijaitsee osoitteessa Raiviosuonmäki 3. Kadun toisella puolella, Raiviosuonmäki 6:ssa, vietti samanaikaisesti lapsuuttaan toinen suomalainen formulakuljettaja Mika Häkkinen.