cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dąbrowa (Opolen voivodikunta)
Vuoden 2019 lopussa 50,9 prosenttia Dąbrowan asukkaista oli naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 16,5 prosenttia, työikäiset 63,6 prosenttia ja eläkeikäiset 19,9 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 42,1 vuotta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 14 prosenttia oli saksalaisia.
Nicolae Ceaușescu
Teollisuustuotanto ja kasvanut valvonta
Valvonta kävi yhä tiukemmaksi, ja maahan rakennettiin Itä-Saksan tyyppinen puhelinkuuntelujärjestelmä. Securitate värväsi lisää ilmiantajia, laajensi sensuuria ja piti rekisteriä koko väestöstä. Kun 1980-luvun alussa tietoja Securitatelle antoi joka kolmaskymmenes romanialainen. Vuonna 1989 Securitaten toimia tutkineen komitean mukaan joka kolmas romanialainen oli Securitaten ilmiantaja.
thumb|Nicolae Ceaușescu romanialaisessa postimerkissä vuonna 1988.
Syrjäyttäminen
Toisin kuin Neuvostoliitossa, Romaniassa ei syntynyt suurta, etuoikeutettua puolue-eliittiä. Ceaușescun suvun ulkopuolisia puoluevirkailijoita kierrätettiin tehtävästä ja paikasta toiseen, jotta valtaklikkejä ei syntyisi. Tämä ehkäisi Gorbatšov-tyyppisen uudistuspolitiikan syntymisen. Toisin kuin Puolassa, Ceaușescun hallinto reagoi lakkoihin pelkästään kiristämällä valvontaa. Politiikasta varoittavia kohdeltiin rikollisina. Romania oli viimeisiä kaatuneita Euroopan kommunistihallintoja, ja sen kaatuminen oli siihen saakka väkivaltaisin.
Romanian vallankumouksena tunnetut protestit ja mellakat alkoivat Timișoarassa 17. joulukuuta 1989. Sotilaat avasivat tulen protestoijia kohtaan ja surmasivat noin sata ihmistä. Iranin vierailunsa keskeyttänyt Ceaușescu piti 20. joulukuuta televisiopuheen, jossa hän tuomitsi Timișoaran tapahtumat ja sanoi niitä ulkovaltojen tiedustelupalveluiden järjestämiksi. Timișoaran kansannousu levisi Sibiuhun, Bukarestiin ja muualle. Lopulta väkijoukon vallatessa hallintorakennusta Ceaușescu joutui pakenemaan helikopterilla. Hän päätyi Târgovișteen, jossa hänet tuomittiin vaimoineen sotaoikeudessa kuolemaan rikoksista valtiota vastaan, kansanmurhasta ja maan talouden vaarantamisesta ja heidät teloitettiin.
Ruumiit haudattiin Ghencean sotilashautausmaalle Bukarestiin salaa yöllä, ja haudoille pystytettiin ristit väärillä nimillä. Ceaușescun sukulaiset ovat kuitenkin epäilleet, että ruumiit on haudattu muualle. 21. heinäkuuta 2010 ruumiit kaivettiin ylös DNA-testejä varten. DNA-testit osoittivat myöhemmin, että vainajat todella olivat Ceaușescut.
Tyson Barrie
Tyson Barrie (s. 26. heinäkuuta 1991 Victoria, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsissa. Hän laukoo oikealta.
Barrie voitti WHL-sarjan mestaruuden Kelowna Rockets -joukkueessa 2009. Hän aloitti NHL-uransa Colorado Avalanchessa kaudella 2011–2012. Kolmella ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi myös AHL-seura Lake Erie Monstersissa. Kaudella 2014–2015 hän teki Coloradossa 53 tehopistettä.
Barrie saavutti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 2011. Hän kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Kanadan maajoukkueeseen Tšekissä 2015. Hän teki kisoissa yhden maalin ja antoi viisi maalisyöttöä.
Colorado kauppasi Barrien kaupattiin Alexander Kerfootin kanssa Toronto Maple Leafsiin kesällä 2019. Vaihdossa Colorado sai Nazem Kadrin ja Calle Rosenin.
Lokakuussa 2020 Barrie teki vapaana agenttina Edmonton Oilersin kanssa yksivuotisen ja 3,75 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Heinäkuussa 2021 Barrie solmi kolmen vuoden ja arvoltaan 13,5 miljoonan dollarin jatkosopimuksen Oilersin kanssa.
Maaliskuussa 2023 Oilers kauppasi Barrien, Reid Schaeferin, ensimmäisen kierroksen varausvuoron vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja neljännen kierroksen varausvuoron vuoden 2024 varaustilaisuudessa Nashville Predatorsiin vaihdossa Mattias Ekholmiin ja kuudennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa.
Fokker C.V
Fokker C.V oli alankomaalainen Fokkerin valmistama kevyt tiedustelu- ja pommikone, joka oli eräs menestyneimmistä 1920- ja 1930-luvun alun sotilaslentokoneista. Toukokuussa 1924 ensilentonsa tehneen C.V-konetyypin muunnokset olivat monen Euroopan maan ilmavoimien kalustona vuosina 1925–1935. Fokker-tehtaan lisäksi C.V:n eri versioita valmistettiin lisenssillä Italiassa, Norjassa, Ruotsissa, Sveitsissä, Tanskassa ja Unkarissa. Lukuisia eri moottori- ja siipivaihtoehtoja tarjonneen tyypin lopullinen tuotantomäärä nousi noin tuhanteen koneyksilöön.
Historia
Fokker C.V:n prototyyppi lensi ensilentonsa toukokuussa 1924. Konetyyppiä valmistettiin useina versioina eri moottorivaihtoehdoilla ja erikokoisilla yläsiivillä. C.VA-, C.VB- ja C.VC-malleissa oli tasaleveät yläsiivet, joiden siipipinta-alat olivat 37,5 neliömetriä (C.VA), 40,80 m² (C.VB) ja 46,10 m² (C.VC). Näistä poiketen C.VD:ssä siirryttiin V-tuettuun kärkiä kohti kapenevaan yläsiipen, jonka pinta-ala oli 28,8 neliömetriä. C.VE-mallissa oli D-mallin tapaan kapeneva yläsiipi, joka D-mallista poiketen oli N-tuettu. C.VE-mallin siipipinta-ala oli 39,30 neliömetriä. Vuonna 1926 esitellyt C.VD ja -E olivat tammikuun 1926 jälkeen ainoat asiakkaille toimitetut mallit. Kärkiväliltään pienemmällä siivellä varustettu D-versio oli suunniteltu tiedustelukäytön ohella kaksipaikkaiseksi hävittäjäksi.
Kaikki C.V-konesarjan versiot olivat rakenteensa puolesta sekarakenteisia: niissä oli teräsputkirunko ja puiset siivet. Koneisiin voitiin asentaa 350–730 hevosvoiman moottori. Fokkerin mukaan C.V-sarjan koneiden siivet ja moottori oli mahdollista vaihtaa tunnissa.
Alankomaat
Alankomaiden ilmavoimat teki vuonna 1926 tilauksen 33 C.VD-koneesta. Pääosa taktisiksi tiedustelukoneiksi luokitelluista koneista oli varustettu 350 hevosvoiman Hispano-Suiza-moottorein. Kahdessa koneessa oli tosin hieman suurempitehoinen 380 hevosvoiman Armstrong-moottori. Seuraavana vuonna tehtiin 26 koneen jatkotilaus, jossa koneet varustettiin edelleen tehokkaammilla 450 hevosvoiman Hispano-Suiza-moottoreilla. Vuonna 1931 tehtiin vielä tilaus viidestä koneesta, joiden moottoreina oli 500 hevosvoiman Hispano-Suizat. Vuonna 1936 kaikki kahden ensimmäisen tilauksen jäljellä olevat koneet varustettiin 630 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel VIIb ja XI -moottorein. Koneiden aseistuksena oli kaksi tahdistettua 7,9 millimetrin FN-konekivääriä ja yksi tähystäjän käyttöön asennettu 7,9 mm Lewis-pikakivääri.
Alankomaiden meri-ilmavoimat tilasi kymmenen C.VW-kellukekonetta, jotka muutettiin myöhemmin maakentille soveltuviksi C.VC-koneiksi. Nämä koneet oli varustettu 450 hevosvoiman Hispano-Suiza-moottorein. Muutamissa koneissa oli myös 400 hevosvoiman Lorraine-Dietrich-moottorit.
Saksan hyökätessä Alankomaihin 28 konetta oli edelleen palveluskäytössä. Niistä monet tuhoutuivat kentille, selvinneiden yksilöiden toimiessa maataistelukoneina sotatoimien päättymiseen saakka.
Bolivia
Bolivia tilasi 12. tammikuuta 1925 viisi 520 hevosvoiman Hispano-Suiza 51-52 moottoreilla varustettua Fokker C.VC -konetta, jotka luovutettiin seuraavan vuoden syyskuussa. Näistä ainoastaan yksi otettiin palvelukseen muiden jäädessä toimituslaatikoihinsa. Fokkerin koelentäjä Emil Meinecke lähetettiin Boliviaan vuonna 1927 johtamaan koneiden kokoamista ja kouluttamaan bolivialaiset käyttämään niitä. Korkealla lentäminen aiheutti ongelmia, ja Bolivian huonot lentokentät pakottivat tilaamaan vahvistetut laskutelineet Amsterdamista. Koneet saatiin lopulta Bolivian ilmavoimien käyttöön ongelmien tultua ratkaistuksi, ja lokakuussa 1928 päästiin tekemään lentomatka Buenos Airesiin Argentiinaan. Yksi lentokoneista menetettiin onnettomuudessa toisella lentomatkalla Brasilian Rio de Janeiroon.
Fokkerit muodostivat Breguet 19 -koneiden kanssa maan ilmavoimien alkuvaiheen konekannan. Paraguayta vastaan vuosina 1932–1935 käydyssä Chacon sodassa Bolivia menetti ensimmäisten sotaviikkojen aikana kaksi C.V-konetta. Jäljellä olleet Fokkerit poistuivat käytöstä jo joulukuun 1932 ja elokuun 1933 välillä, kun bolivialaiset saivat käyttöönsä yhdeksän Curtiss Hawk II -hävittäjää ja neljä kevyttä Curtiss Falcon -pommikonetta.
Yhdysvallat
Lopulta kaksi Italiassa valmistettua IMAM Ro-1 -konetta oli Yhdysvaltain tunnuksin Italiassa vuosina 1928–1934.
Kiina
Kiinan keisarikunnan protektoraatilla Mantšurialla oli omat ilmavoimat, joita piti vahvistaa jatkuvien sotatoimien vuoksi. Toukokuussa 1930 sotalordi Zhang Zuolin kutsui lentokonevalmistajien edustajia esittlemään tuotteitaan. Fokker sai tilauksen kolmestakymmenestä C.VE-tiedustelukoneesta ja samasta määrästä D.XVI-hävittäjiä. Sopimus allekirjoitettiin 4. huhtikuuta 1931. Ennen sopimuksen vahvistamista kumpikin konemalli tuli testata Mantšuriassa, jonne D.XVI saapui 25. heinäkuuta ja C.V 15. lokakuuta. Tilaus kuitenkin peruuntui Japanin tehtyä vallankaappauksen Mantsuriassa yöllä 18. syyskuuta.
Norja
Norjan maavoimien lentojoukot osti viisi Fokker C.VE -konetta ja 42 koneen lisenssivalmistusoikeudet vuonna 1927. Kjellerin lentokonetehdas oli valmistanut lisenssin puitteissa 15 C.VE:tä ja 27 C.VD:tä vuoteen 1939 mennessä. Vuoden 1934 jälkeen valmistuneet koneyksilöt varustettiin Norjassa lisenssivalmistetulla tehokkaamalla Armstrong Panther -voimalaitteella. 40 konetta oli edelleen käyttökunnossa Saksan hyökätessä Norjaan huhtikuussa 1940. Fokkereita käytettiin sotatoimien aikana etenkin Pohjois-Norjassa kevyissä kuljetus- ja tiedustelutehtävissä. Osa koneista pakeni miehittäjiä naapurimaa Ruotsiin.
Ruotsi
Ruotsin ilmavoimilla oli merkittävä tarve uusien hävittäjä- ja tiedustelukoneiden hankinnalle sen irtautuessa itsenäiseksi aselajiksi vuonna 1926. Kalustotarvetta paikkaamaan hankittiin 1927 Hollannista ensin hävittäjiksi kaksi Fokker C.VD:tä ja tiedustelukoneiksi kaksi C.VE:tä, jotka saivat Ruotsissa mallinimet J 3 ja S 6. Fokkerin kanssa tehtiin Alkuvuodesta 1928 lisenssivalmistussopimus, jonka nojalla ruotsalainen Centrala Flygverkstaden Malmslätt (CFM) ryhtyi valmistamaan C.VD- ja C.VE-koneita. Fokkerilta tilattiin myös kuusi C.VD- ja neljä C.VE-konetta. CFM valmisti 35 konetta vuosina 1929–1935. Kaksipaikkainen C.VD-malli ei kuitenkaan soveltunut hävittäjiksi ja luokiteltiin vuonna 1931 tiedustelukoneeksi. Uudelleenluokittelun myötä Ruotsin ilmavoimilla oli S 6 tunnuksella (C.VE, joissa 450 hevosvoiman Bristol Jupiter VI) kuusi Fokkerilta ostettua ja 24 CFM:n valmistamaa, S 6A tunnuksella (C.VD Bristol Jupiter VI) kahdeksan Fokkerilta hankittua ja yksi CFM:n valmistama ja S 6B tunnuksella (C.VE, joissa 600 hevosvoiman Nohab/Mercury VI) kymmenen CFM:n valmistamaa konetta.
Koneet vanhentuivat suorituskykynsä puolesta varsin pian, minkä seurauksena ne siirrettiin ilmakuvaus-, koulutus- ja tulenjohtotehtäviin.
Suomi
pienoiskuva|Fokker C.VE -kone FO-77 Tiiksjärvellä syyskuussa 1941. pienoiskuva|Fokker C.VE -kone lennolla Tiiksjärvellä kesäkuussa 1943. Uuden maatiedustelukoneen hankinnan suunnittelun yhteydessä Suomen ilmavoimille hankittiin yksi C.VE-kone vertailukokeita varten. Kone luovutettiin Amsterdamissa syyskuussa 1927, ja se lensi Utin lentoasemalle seuraavan kuukauden alussa. Konetyyppiä vertailtiin muihin vastaaviin, kuten Ilmavoimille hankittuun Potez 25:een ja VL Kotkaan. Maatiedustelukoneeksi valittiin Letov Š-328F, mutta 11 sarjakoneen ja yhden prototyypin hankintasopimus purettiin konetyypin keskeneräisyyden takia vuonna 1933. Lopulta päädyttiin silloin jo vanhentuneen Fokker-sarjan tilaukseen. Ilmavoimat pääsi sopimukseen maaliskuussa 1934 kaikkiaan 13 koneen tilaamisesta, jotka toimitettiin seuraavan vuoden alkupuolella. Koneet sijoitettiin Suur-Merijoelle lentoasema 5:n lentolaivue 12:een, mistä ne siirrettiin kesällä 1938 lentolaivue 14:n käyttöön. C.V-koneita saatiin vielä talvisodan alettua joulukuussa 1939 lahjoituksena Ruotsista. Talvisodassa Fokkerit lensivät lentolaivueissa 14 ja 16 tiedustelu- ja häirintäpommitustehtäviä pääasiassa yöaikaan. Ilmavoimat sai kaksi konetta lisää välirauhan aikana kesällä 1940, kun kaksi saksalaismiehitystä paennutta C.VD-konetta lensi pohjoisimpaan Suomeen Norjasta. Konetyyppi palveli jälleen jatkosodassa lentolaivueiden 10 ja 14 käytössä pääasiassa Tiiksjärveltä. Suomessa tyypin viimeinen lento tehtiin 14. helmikuuta 1945 ilmavoimien koneella FO-80, kun se lennettiin ilmavoimien varikolle varastoitavaksi. Koneista eniten lensi FO-69, jolle kertyi noin 1 291 lentotuntia.
Sveitsi
pienoiskuva|Sveitsin ilmavoimien C.VE museoituna Dübendorffissa Sveitsin ilmavoimat osti kuusi konetta ja valmisti lisenssillä 49 vuosina 1932–1936. Näistä viimeinen poistettiin palveluksesta vuonna 1954 palveltuaan viimeiset vuotensa maalinhinauskoneena. Sveitsissä on museoitu C.VE ilmavoimien museossa Dübendorffissa lähellä Zürichia.
Tanska
Fokker toimitti Tanskan ilmavoimille yhden 730 hevosvoiman Bristol Pegasus -moottorilla varustetun vientimallin koneen, minkä lisäksi Tanska oli hankkinut 13 konetta ja lisenssin 36 valmistamiseksi. Tanskan valtauksen yhteydessä vuonna 1940 Saksan sotasaaliiksi jääneitä koneita käytettiin yöpommittajina itärintamalla kesällä 1944.
Unkari
pienoiskuva|Weiss Manfredin valmistama Fokker C.VD. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Itävalta-Unkari hajosi ja Unkarin valtio perustettiin. Maan teollinen kyky oli heikko ja sillä ei ollut asevoimia. Ilmavoimat oli rauhansopimuksen ehtojen mukaan kielletty, mutta lentotoiminta käynnistyi uudelleen 1920-luvulla. Toiminnan mahdollistamiseksi tarvittiin lentokalustoa ja muodostettiin ilmailuministeriö LüH, jonka vastuulla oli kaluston hankinta. Vuonna 1926 ilmailuministeriön edustajat vierailivat Fokkerin samoin kuin muidenkin valmistajien tehtaalla.
Ensimmäiset neljä C.VD-konetta tilattiin 27. tammikuuta 1927 ja ne toimitettiin kesäkuun kahden viimeisen viikon aikana. Kolme C.VD- ja yksi C.VE-kone tilattiin 28. maaliskuuta 1928. Koneita käytettiin lentokoulutuksessa, vaikka virallisesti niitä kutsuttiin postikoneiksi. Lisenssivalmistusoikeudet hankittiin samana vuonna, ja Manfred Weiss sai luvan 30 koneyksilön rakentamiseen Budapestissa. Lisäksi hankittiin lisenssi Bristol Jupiter -moottoreiden valmistamiseen.
Lisenssikoneisiin tehtiin joitakin alkuperäisestä alankomaalaisesta konetyypistä poikenneita parannuksia: niihin suunniteltiin muun muassa paremmin Unkarin olosuhteisiin soveltuva laskuteline. Käytön aikana tuhoutuneet tai muuten käytöstä poistetut koneet korvattiin uusilla ja näin valmistui neljätoista lisäkonetta. Vuodesta 1931 alkaen koneisiin asennettiin nokalle kaksi kiinteää 7,9 millimetrin Gebauer-konekivääriä ja kolmas liikuteltava konekivääri takaohjaamoon.
Vuoden 1932 aikana aloitettiin parannellun C.VE koneen valmistus. WM-16A Budapestiksi nimetyssä koneessa oli tehokkaampi 550 hevosvoiman Gnome-Rhône 9K -moottori ja vahvennettu runko. Mallia valmistettiin vuonna 1935 yhdeksän ja siitä paranneltua versiota WM-16B Budapest II:ta, jossa oli Weissin valmistama 860 hevosvoiman moottori, samoin yhdeksän kappaletta. Kumpikaan malleista ei kuitenkaan osoittautunut onnistuneeksi ja ne korvattiin uusilla versioilla.
Vuonna 1936 suunniteltiin paranneltu versio Weiss WM-21 Sólyom, jonka ensilento tehtiin toukokuussa 1937. Koneessa oli uusittu ohuempi siipi, uusi pyrstö ja 870 hevosvoiman WM.14K-moottori, joka oli lisenssivalmisteversio ranskalaisesta Gnome-Rhône 14K -moottorista. Koneita tilattiin kaikkiaan 128 kappaletta useana eränä. Tyyppi palveli kahdeksassa tiedustelulaivueessa, joissa kussakin oli määrävahvuuden mukaan kahdeksan lentokonetta. Lisäksi kone palveli ratsuväkiyksiköiden tiedustelulentueissa. Kone oli käytössä rajapartioinnissa sekä hyökättäessä Jugoslaviaan 15. huhtikuuta 1941. Mallin operatiivinen käyttö päättyi operaatio Barbarossan alkuvaiheen jälkeen, kun se osoittautui kelvottomaksi ilmataisteluissa Neuvostoliiton koneita vastaan. Malli osoittautui kuitenkin hyväksi koulukoneeksi, palvellen tehtävässä sodan loppuun.
Tekniset tiedot (C.VE)
Tekniset tiedot Suomen ilmavoimien vuonna 1934 Fokkerilta ostetuille koneille.
Marja Aarnio-Isohanni
Marja Katriina Aarnio-Isohanni (s. 1962) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut hoiva-alan yritysten Esperi Caren, Esperi Care Groupin ja Esperi Care Holdingin toimitusjohtajana vuodesta 2003, kahden ensinmainitun yhtiön hallituksen puheenjohtajana sekä Ilmarisen hallituksen varajäsenenä.
Ennen hoiva-alaa Aarnio-Isohanni oli media-alan sarjayrittäjä.
Aarnio-Isohanni on koulutukseltaan terveystieteen tohtori ja MBA.
Aarnio-Isohanni on Elinkeinoelämän Keskusliiton sekä sosiaali- ja terveysalan yritysten asiaa ajavan Hyvinvointiala HALI ry:n hallituksen jäsen.
Vuonna 2016 Aarnio-Isohanni oli Suomen toiseksi eniten ansainnut nainen. Hän sai tuolloin tuloja Esperin enemmistöomistuksen myymisestä sijoitusyhtiö ICG:lle. Aarnio-Isohanni sai sinä vuonna 5,2 miljoonaa euroa pääomatuloja. Aarnio-Isohanni omistaa vuonna 2019 Esperistä suoraan ja oman yhtiönsä kautta 10,49 prosenttia.
Esperi Caren hoivakodeissa paljastuneista epäkohdista nousseen kohun seurauksena hän ilmoitti 29. tammikuuta 2019 jättävänsä tehtävänsä Esperi Caren toimitusjohtajana. Esperi Caren hallituksen puheenjohtaja Harri-Pekka Kaukosen mukaan Aarnio-Isohanni jatkaa edelleen yrityksen omistajana.
HMS Plym
Valmistus
Alus tilattiin 24. tammikuuta 1942 Smiths Dock Companyltä South Bank-on-Teesistä, missä köli laskettiin 1. elokuuta. Se laskettiin vesille 4. helmikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 16. toukokuuta.
Palvelus
Alus liittyi 29. syyskuuta 1943 Takoradissa HMS Bannin, HMS Teviotin ja HMS Trentin kanssa Britteinsaarilta Etelä-Afrikkaan matkanneeseen saattueeseen WS-33. Saattue saapui 9. lokakuuta Capetowniin. Saattue jatkoi edelleen Durbaniin, jonne se saapui 14. lokakuuta.
Alus osallistui 22. helmikuuta - maaliskuu 1945 operaatio Staceyyn suojaten saattuetukialuksia, joiden lentokoneet tekivät kuvauslentoja Penangissa ja Kran niemimaalla.
Aluksella räjäytettiin 3. lokakuuta 1952 Länsi-Australiassa Monte Bello-saarten Tremouille-saarella ydinräjähde.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat :
Pietari Suuren merilinnoitus
thumb|Pietari Suuren merilinnoitus Riianlahdelta Suomenlahdelle. Pietari Suuren merilinnoitus tai Tallinnan–Porkkalan linnoitettu puolustusasema oli 1900-luvun alussa suunnitellun Venäjän keisarikunnan pääkaupunkia Pietaria vihollisen maihinnousulta suojaava meripuolustusjärjestelmä.
Pietari Suuren merilinnoituksen rakennustyömaalla työskentelevistä n. 10 000 rakentajasta pääosa oli suomalaisia. Kun ryhdyttiin rakentamaan kenttälinnoituksia v. 1915 jouduttiin väkeä ottamaan työmaille pakko-otoilla, jotka perustuivat venäläiseen sotatilalakiin.
thumb|Linnoituksen raunioita Virossa.
Tausta
Venäjän tarve Suomenlahden rannikkopuolustuksen dramaattiselle vahvistamiselle seurasi Tsushiman meritaistelusta 1905, jossa merkittävä osa sen Itämeren laivastosta upposi. Nopein ja halvin tapa Pietarin suojaamiseksi oli uuden laivaston rakentamisen sijaan rannikkotykistö. Ajatus puolustusasemien rakentamisesta esitettiin ensimmäisen kerran 1907. Keisari Nikolai II hyväksyi suunnitelmat 5. heinäkuuta 1912, jonka jälkeen rakennustöiden oli määrä alkaa. Suunnitelma puolustusjärjestelyiksi tunnettiin merivoimien Itämeren suunnitelmana eurooppalaisen sodan varalta
Puolustusjärjestelmän linjat
Puolustusjärjestelmä käsitti useita kehiä.
Sisin kehä Pietarista katsottuna oli Suomenlahden keskellä kaupungin edustalla oleva merilinnoitussaari Kronstadt sekä Viipurin maa- ja merilinnoitusasemat, joiden tehtävänä oli varmistaa, ettei Kronstadtin linjaa pystytä kiertämään pohjoisesta Viipurinlahdelle tehtävällä maihinnousulla.
Seuraava puolustuslinja oli Kotkan–Kurkolanniemen-Merikülan (Viron mantereella) tasolla, ja kulki Suomenlahden saarien kautta.
Kolmas linja kulki Tallinnan–Porkkalan tasolla. Suunnitelman mukaan Porkkalaan sekä Tallinnan rannikolle oli rakennettava järeitä rannikkotykkejä sekä Tallinnaan perustettava laivastotukikohta. Paikka valittiin, koska se oli Suomenlahden kapein kohta. Mäkiluodon ja Naissaaren väli on vain 36 kilometriä, kun järeiden rannikkotykkien kantama oli tuolloin noin 25 kilometriä. Näin Suomenlahdella kulkeva osasto olisi joutunut ristituleen.
Neljäs linja käsitti Tahkunan (Hiidenmaalla)– Dirhamin ( - Viron mantereella)-Hankoniemen tason. Lisäksi venäläiset vahvistivat rannikkotykistöä sen länsipuolella Saarenmaalla ja Ahvenanmaalla. Ahvenanmaalle sijoitettiin rannikkotykistöä suojaamaan Maarianhaminaa sekä valvomaan Pohjanlahden meriliikennettä ja Suomenlahdelta tulevaa liikennettä. Krimin sodan jälkeen demilitarisoidulle Ahvenanmaalle sijoitettiin kolme lentoveneasemaa ja yksi lentoveneiden tukiasema sekä rannikkopatteri 71.
Alkuperäisten venäläisten suunnitelmien mukaista linnoitusten valmistumista hidasti ensimmäinen maailmansota. Rakennelmat olivat vain osittain valmiit, kun Suomi ja Viro itsenäistyivät lokakuun vallankumouksen jälkeen.
Tallinnan–Porkkalan raskaat ja järeät patterit 1. syyskuuta 1917
400px|thumb|Pietari Suuren merilinnoituksen rannikkotykistöä vuodelta 1916. Järeimmät 356 mm/52 -tykkien vm. 1913 muodostamat patterit olivat tällöin vielä pahasti kesken.
Mara (latvialainen jumala)
Mara tarkoittaa nykyajan Latvian mytologiassa korkearvoisinta jumalatarta, naispuolista Dievsiä. Hänet voidaan ymmärtää Jumalan vaihtoehtoiseksi puoleksi (kuten Yin Yang). Muita jumalattaria, joskus kaikkia heitä, pidetään hänen vaihtoehtoisina muotoinaan. Mara on myös saattanut olla sama jumalatar kuin Lopu mate.
Läntisessä Latviassa ja vähäisemmässä määrin muussa Latviassa Mara yhdistettiin voimakkaasti Laimaan, ja saatettiin pitää samana jumaluutena.
Maras-juhlaa vietettiin hänen kunniakseen 15. elokuuta.
Mara tunnettiin myös nimillä Marsava (läntinen Latvia), Moschel ja Marha.
Ruotsin naisten salibandymaajoukkue
Ruotsin naisten salibandymaajoukkue on Svensk Innebandyn hallinnoima joukkue, joka edustaa Ruotsia kansainvälisissä otteluluissa. Ruotsi on ylivoimaisesti MM-kisoissa menestynein joukkue. Se on voittanut 8 viimeisintä maailmanmestaruutta.
Abdelaziz Barrada
Abdelaziz ”Abdel” Barrada (s. 19. kesäkuuta 1989 Provins, Ranska) on marokkolainen jalkapalloilija, joka edustaa qatarilaista Al Rayyania. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Barradan ensimmäinen seurajoukkue aikuisten sarjatasoilla oli Ranskan CFA:n US Sénart-Moissy kaudella 2006–2007. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi samalla sarjatasolla pelanneeseen Paris Saint-Germainin reservijoukkueeseen, jota hän edusti kolmen kauden ajan.
Vuonna 2010 Barrada siirtyi espanjalaiseen Getafeen. Kauden 2010–2011 hän vietti seuran reservijoukkueessa, joka pelasi ensimmäistä kertaa historiassaan Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Hän nousi Getafen edustusjoukkueeseen kaudeksi 2011–2012 ja debytoi korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 28. elokuuta 2011 ottelussa Levantea vastaan.
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Barrada on osallistunut vuoden 2012 olympialaisten karsintoihin Marokon alle 23-vuotiaiden joukkueen mukana.
29. helmikuuta 2012 Barrada pelasi ensimmäisen maaottelunsa Marokon paidassa harjoitusottelussa Burkina Fasoa vastaan. Hän teki avausmaalinsa Marokon paidassa 13. lokakuuta 2012 Afrikan-mestaruuskisojen karsintaottelussa Mozambikia vastaan.
Brittienglanti
thumb|350px|Britteinsaarten murrealueet. Brittienglanti on Britanniassa eli Englannissa, Skotlannissa, Walesissa ja Pohjois-Irlannissa puhuttua englannin kieltä kaikkine paikallismurteineen, aksentteineen ja muine kielimuotoineen.
Yleiskieli ja Received Pronunciation
Brittienglannin yleiskieltä kutsutaan oxfordinenglanniksi. Sen standardi ääntämistapa (, RP) perustuu eteläisen Englannin oppineeseen puhetapaan. RP on perinteisesti yläluokan suosima ei-alueellinen aksentti, jota myös käytetään englannin opetuksessa ulkomaalaisille ja kansallisen yleisradioyhtiön BBC:n lähetyksissä. Briteistä RP:tä on aina puhunut alle kolme prosenttia väestöstä. Sitä kutsutaan usein brittienglannin korrekteimmaksi ja parhaaksi ääntämistavaksi, mutta joillekin se tuo mieleen snobismin, hienostelun ja puhujansa etuoikeutetun aseman. RP eroaa englannin muista aksenteista ennen kaikkea vokaalien ääntämisessä.
Murteet
Englannissa puhuttu englanti, ”englanninenglanti”, voidaan jakaa kaakkoisiin, lounaisiin, midlandsilaisiin, itäanglialaisiin ja pohjoisiin murteisiin. Kaakkoismurteita puhutaan pääkaupunki Lontoossa ja sen ympäristössä. Niistä tunnetuimpia on Itä-Lontoon työväestön cockney. Lontoossa kuulee paljon myös Karibialta tulleiden mustien siirtolaisten englantia. Midlandsin murteita puhutaan esimerkiksi Birminghamissa. Pohjoisista murteista merkittävimpiä ovat Yorkshiren, Lancashiren ja Cumbrian murteet sekä geordie. Lancashiren murretta puhutaan esimerkiksi Manchesterissä ja Liverpoolissa (scouse).
Walesinenglannissa on vaikutteita kymrin kielestä etenkin Walesin pohjoisosissa. Walesinenglanti kuulostaa hiukan ”laulavalta”.
Skotlanninenglanti muistuttaa skotin kieltä, jota pidetään kuitenkin yleensä omana kielenään. Skotlanninenglannin ääntämykselle on tyypillistä esimerkiksi /r/:n ääntäminen yksitäryisesti [ɾ].
Erot amerikanenglantiin
Brittienglannin ja amerikanenglannin sanastossa on monia eroja. Selvimmät erot ääntämisessä ovat brittienglannin pitkä a (amerikanenglannissa ä), lyhyt o (amerikanenglannissa avoin a) ja t (amerikanenglannissa usein d). Myös yksittäisten sanojen ääntämisessä on eroja.
Kantatie 55
Kantatie 55 on Porvoosta Mäntsälään kulkeva kantatie, jonka pituus on noin 35 kilometriä. Yhdessä Hankoon jatkuvan valtatien 25 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai Kehä V:ksi.
Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Porvoossa olevaa lyhyttä ja ruuhkaista nelikaistaista osuutta sekä Askolan Vahijärven lähellä olevaa ohituskaistaosuutta. Kantatie 55 on tärkeä varsinkin Porvoon öljykuljetuksille.
Reitti
pienoiskuva|vasen|Kantatie 55 Askolassa lähellä [[Monninkylää.]] Kantatie 55 alkaa Porvoosta seututien 170 risteyksestä. Tie jatkuu länteen ja risteää valtatien 7 kanssa eritasoliittymässä. Kuninkaanportissa tiestä erkanee yhdystie 1531 ja Kuninkaanportin jälkeen tie ylittää sillalla Porvoon radan.
Tie jatkuu pohjoiseen ja tulee Askolan Monninkylään, jossa tiestä erkanee seututie 151 Pornaisiin ja yhdystie 1635 Askolan kirkonkylälle. Monninkylän jälkeen tie tulee Vahijärvelle, jossa tiellä on lyhyt ohituskaistaosuus.
Liikennemäärät
Vuonna 2020 kantatien 55 vilkkain osuus oli sen alkupisteen ja valtatien 7 liittymän välillä. Osuuden keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 14 700 ajoneuvoa vuorokaudessa. Toiseksi vilkkain osuus oli tien päätepisteen ja yhdystien 1494 välillä. Osuuden liikenne oli 7 400 ajoneuvoa vuorokaudessa. Kuninkaanportin ja Monninkylän välillä liikennemäärä oli 6 000–7 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Monninkylän ja yhdystien 1494 välillä 3 500–5 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Historiaa
Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä kantatie 55 oli Porvoosta Mäntsälän, Oitin, Hausjärven kirkonkylän ja Turengin kautta Hämeenlinnaan kulkenut tie. Mäntsälän ja Hämeenlinnan välinen kantatieosuus on lakkautettu 1960- ja 1970-lukujen taitteessa. Entisen kantatien osuus Mäntsälästä Oittiin on nykyisin yhdystie 1471 ja osuus Hausjärveltä Hämeenlinnaan on osa seututietä 290.
Suunnitelmat
Valtatien 25 numerointia saatetaan jossain vaiheessa jatkaa Porvooseen. Näin Kehä V:lle tulisi yhtenäinen tienumerointi.
Kantatielle 55 on toistaiseksi suunnitteilla vain 4 ohituskaistaa Mäntsälän ja Askolan välille. Hanketta ei tulla toteuttamaan tällä vuosikymmenellä.
Vojtěch Jasný
Vojtěch Jasný (30. marraskuuta 1925 Kelč, Zlínin lääni – 15. marraskuuta 2019 Přerov) oli tšekkiläinen elokuvaohjaaja. Hän voitti vuonna 1963 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon (Prix du Jury) ja vuonna 1969 parhaan ohjaajan palkkinnon. Jasný kuului tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon ohjaajiin. Vuonna 1984 Jasný muutti Yhdysvaltoihin.
Jasný oli 1960-luvulla Tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisimpiä tekijöitä. Hänen elokuvansa Kun kissa tulee sai vuonna 1963 Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon (Prix du Jury). Kuusi vuotta myöhemmin Jasný sai Cannesissa parhaan ohjaajan palkkinnon elokuvasta Ystävät ja kylän miehet. Elokuva kiellettiin Tšekkoslovakiassa Neuvostoliiton miehityksen jälkeen, sillä se esitti Neuvostoliiton kommunismin raa’an vaikutuksen tšekkoslovakialaisiin.
Jasný lähti maanpakoon vuoden 1968 miehityksen jälkeen ja ohjasi sen jälkeen useita elokuvia muualla Euroopassa. Hän muutti 1980-luvulla Yhdysvaltoihin, missä hän muun muassa opetti Columbian yliopistossa, School of Visual Artsissa ja New Yorkin elokuva-akatemiassa. Jasný osallistui vuonna 2002 Steven Spielbergin perustaman Survivors of the Shoah Visual History Foundation -säätiön viisiosaiseen dokumenttisarjaan Broken Silence. Jasný ohjasi siihen osion ”Hell on Earth”.
Jasný oli urallaan useita kertoja ehdolla Kultaisen palmun saajaksi, ja hän toimi itse Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsenenä.
José Trinidad Medel Pérez
José Trinidad Medel Pérez (3. kesäkuuta 1928 – 11. syyskuuta 2017) oli meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Puebla de los Angeles, Pueblan hiippakuntaan 15. tammikuuta 1955 ja nimitettiin Tulan hiippakunnan piispaksi 22. toukokuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Rosendo Huesca Pacheco ja Ricardo Guízar Díaz.
Medel Pérez sai 4. maaliskuuta 1993 nimityksen Durangon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 5. kesäkuuta 2002.
Kiikka (taajama)
Kiikka on taajama ja kylä Sastamalan kaupungissa Pirkanmaalla. Taajama oli entisen Kiikan kunnan keskusta, ja vuoden 2009 kuntaliitokseen asti toinen Äetsän kunnan taajamista. Se sijaitsee Kokemäenjoen rannalla kaupungin keskustan ja Pehulan taajaman välissä. Vuonna 2014 taajaman asukasluku oli 1 252.
Kiikan taajama koostuu yhteenkasvaneista Kiikan ja Meskalan kylistä. Kiikka on ollut olemassa viimeistään vuonna 1250, mutta myös Meskala sekä muutamat lähikylät ovat peräisin varhaiskeskiajalta. Kiikasta on löytynyt esihistoriallinen kalmisto ja kirkonmäeltä on löytynyt merovingiaikainen hopea-aarre. Perimätiedon mukaan Meskalassa olisi ollut jo keskiajalla kirkko, mutta ensimmäinen Kiikan kirkko rakennettiin vuonna 1696. Nykyinen Kiikan kirkko on vuodelta 1806.
Kiikan entinen rautatieasema, joka avattiin vuonna 1895 ja suljettiin vuonna 1983, sijaitsee nykyisen taajama-alueen itäpuolella. Kirkon edustalla kulkee niin sanottu Kiikan raitti, joka edustaa 1920- ja 1930-lukujen jugend-tyylistä arkkitehtuuria.
Kiikassa on alakoulu, yläkoulu, kauppa, asiamiesposti, pankki, uimahalli ja apteekki.
Eta Ophiuchi
Eta Ophiuchi (η Oph / η Ophiuchi) eli Sabik on tähti Käärmeenkantajan tähtikuviossa. Sabik on kaksoistähti. Molempien tähtien summattu kirkkaus 2,43, etäisyys 84 valovuotta, absoluuttinen kirkkaus 0,37. Tähti on sinivalkoinen, väri-indeksi B-V -0,05. Spektrityyppi A2.5Va, lämpötila 8920 K, säteilyntuotto 70 Aurinkoa. Säde 2 Aurinkoa, massa 3 Aurinkoa. Kaksoistähden komponenttien väli on 22 AU, rata hyvin soikea, mikä tekee planeettojen muodostumisen ehkä mahdottomaksi. Kaksoistähden tähtien A ja B kirkkaudet ovat 2,9 ja 3,4. Kiertoaika on 88 vuotta. A:n tyyppi on A2V ja B:n A3V. Näiden luminositeetit ovat 36 ja 23 Aurinkoa.
Parkitseminen
Parkitsemisen tarkoituksena on tehdä herkästi pilaantuvasta, lämpöä huonosti kestävästä ja hauraasta raakavuodasta säilyvä, lämpöä kestävä, hyvin muokkautuva ja miltei ikuinen raaka-aine moniin eri käyttötarkoituksiin.
Ennen parkitsemista nahka on karvottava ja kaavittava puhtaaksi lihapuolelle jääneistä kudoksista nahan pilaantumisen estämiseksi. Parkitus tehdään kyllästämällä nahka erilaisilla aineilla. Parkituksen aikana nahkaa myös muokataan ja pehmitetään käyttötarkoituksensa mukaan. Teollisuudessa parkkiaineena käytetään usein myrkyllisiä metallisuoloja.
Hardy Krüger
thumb|Hardy Krüger vuonna 2013. Franz Eberhard August ”Hardy” Krüger (12. huhtikuuta 1928 Berliini, Saksa – 19. tammikuuta 2022 Kalifornia, Yhdysvallat ) oli saksalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi sekä saksalaisista että yhdysvaltalaisista elokuvista. Myös hänen tyttärensä Christiane Krüger on tunnettu näyttelijä.
Parkitseminen
Poroparkki
Poroparkki on nimitys parkitulle poronnahalle. Sitä käytetään pääasiassa vaatteiden valmistukseen, mutta sitä käytetään paljon myös lappilaisissa käyttöesineissä.
Toyotomi Hideyoshi
thumb|250px|Toyotomi Hideyoshi johtaa pientä ryhmää hyökkäyksessä Inaban linnaan. [[Tsukioka Yoshitoshin puupiirros vuodelta 1885.]] Toyotomi Hideyoshi (, 1536 tai 1537–18. syyskuuta 1598), oli Japanin sotilasdiktaattori vuosina 1591–1598. Hän ei kuitenkaan ottanut titteliä shōgun koska hän ei ollut aatelinen, joten hänestä tuli kampaku (korkein kansleri). Hän oli yksi Japanin kolmesta suuresta yhdistäjästä.
Hideyoshi aloitti uransa tavallisena jalkaväensotilaana, mutta kohosi lopulta menestyksekkään sotapäällikön Oda Nobunagan parhaaksi sotilaaksi. Nobunaga pyrki yhdistämään Japanin kukistamalla riitelevät daimiot, mutta menehtyi kenraalinsa Akechi Mitsuhiden käännyttyä häntä vastaan Honnō-jin temppelissä 1582.
Vuoteen 1584 mennessä Hideyoshilla oli hallussaan kaikki ne alueet, jotka Nobunaga oli aiemmin vallannut. Tällöin hän ryhtyi alistamaan loppua maasta kukistaen daimiot yksi kerrallaan. Vuoteen 1591 mennessä koko Japani oli yhdistetty, ja Hideyoshi komensi liki 250 000 samurain armeijaa. Näin hänestä tuli maan tosiasiallinen johtaja, ja keisari antoi hänelle aristokraattisen sukunimen Toyotomi, sillä samurailuokkaan alun perin kuulumattomana hänellä ei ollut sukunimeä.
Hideyoshi vakiinnutti yhteiskuntaluokkien rajat ja takavarikoi aseita kaikilta, jotka eivät kuuluneet samurailuokkaan. Hän otti kaiken maan hallintaansa ja luovutti sitä myöhemmin takaisin daimioille saatuaan näiltä uskollisuusvalan. Valtakautensa aikana Hideyoshi ryhtyi epäonnistuneeseen Korean valtaukseen tarkoituksenaan jatkaa valloitusta Kiinaan ja Intiaan. Suuruudenhullusta hankkeesta luovuttiin vasta hänen kuoltuaan vuonna 1598.
Testamentti (televisiosarja)
Testamentti (The Brothers) on BBC:n tuottama television draama sarja, jota esitettiin vuodesta 1972 vuoteen 1976 yhteensä lähes sadan jakson verran myös Suomen televisiossa.
Juoni
Sarjan juoni kietoutuu Hammondin perheen riitoihin siitä, mihin suuntaan perheen kuljetusyritystä pitäisi kehittää vahvan perustajahahmon Robert Hammondin kuoltua. Vanhin poika Edward (aluksi Glyn Owen, sittemmin Patrick O'Connell) valmistautuu ottamaan yhtiön vastuulleen, mutta kuuleekin että isä on testamentannut yhtä suuret osuudet myös hänen kahdelle veljelleen – tylsälle kirjanpitäjä Brianille (Richard Easton) ja vastavalmistuneelle Davidille (Robin Chadwick) – ja vieläpä hänen rakastajalleen ja sihteerilleen Jennifer Kingsleylle (Jennifer Wilson). Juonikuviot rakentuvat yrityksen kansainvälistymissuunnitelmien, perhekiistojen sekä Edwardin ja Jenniferin parisuhteen ympärille.
Muita vahvoja henkilöhahmoja sarjassa ovat perheen leskeksi jäänyt vanha äiti Mary (Jean Anderson), Brianin suorapuheinen vaimo Ann (Hilary Tindall) sekä Jill, Davidin tyttöystävä ja sittemmin vaimo (Gabrielle Drake). Sarjan myöhempien tuotantokausien hahmoja ovat 1980-luvun juppi aikoja enteilevä nuori liikenero Paul Merroney (Colin Baker), hänen sihteerinsä ja sittemmin vaimonsa April Winter (Liza Goddard) sekä Jane Maxwell (Kate O'Mara), lentorahtiyrityksen kovaotteinen johtaja. Työnjohtaja Billin hahmo (Derek Benfield) kuvasti 1970-luvun demokratisoituvaa työelämää nousemalla yhtiön hallitukseen.
Sarjan luoja ja tuottaja Gerard Glaister tuotti myöhemmin myös Colditz- ja Maanalainen armeija -sarjoja.
Lassen Volcanicin kansallispuisto
Lassen Volcanicin kansallispuisto on yhdysvaltalainen, 9. kesäkuuta vuonna 1916 perustettu kansallispuisto. Se sijaitsee Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa. Kansallispuisto ulottuu 429 km² laajuiselle alueelle, ja sitä hallinnoi Yhdysvaltain National Park Service. Puiston kuuluisin nähtävyys on alueella sijaitseva tulivuori Lassen Peak.
Historia
Alkuperäisamerikkalaiset heimot asuttivat nykyisen Lassenin kansallispuiston aluetta ennen eurooppalaisten uudisasukkaiden saapumista alueelle. Lassenissa elivät muun muassa Maidu-, Atsugewi-, Yana- ja Yahi-intiaaniheimot. Maidut asuttivat itä- ja eteläalueita, Atsugewit pohjoisia seutuja. Yanat ja Yahit elivät länsialueilla. Heimot tiesivät Lassen Peak -vuoren olevan "täynnä tulta", eli olevan vulkaanisesti aktiivinen, ja uskoivat sen jonakin päivänä purkautuvan.
Metsästäjä Peter Skene Ogdenin oletetaan olleen yksi ensimmäisiä eurooppalaisia Lassenin alueella. Hän saapui alueelle 1800-luvulla. Hänen jälkeensä tuli useita muitakin, jotka antoivat jokainen uuden nimen nykyiselle Lassen Peakille. Aikanaan enemmänkin eurooppalaisia saapui Lasseniin. He tosin käyttivät aluetta vain läpikulkureittinä matkallaan Kalifornian hedelmällisempään Sacramento Valleyyn. Eräs uudisasukkaiden oppaana toimiva mies oli tanskalainen Peter Lassen, joka oli jo pitkään tutkinut Lassenia ympäröiviä seutuja ja tunsi ne tarpeeksi hyvin voidakseen opastaa ihmisryhmiä alueen läpi. Lassen Peak ja kansallispuisto nimettiin myöhemmin hänen mukaansa. thumb|left|Luminen Lassen Peak. 1840-luvun loppupuolella alkanut kultaryntäys aiheutti paljon vahinkoa muun Kalifornian luonnolle ja eläimistölle, mutta syrjäinen Lassen ei siitä kärsinyt. Esimerkiksi kaivostoiminnasta tuli kuitenkin alueen tärkeä tulonlähde karjankasvatuksen ja puunhakkuun lisäksi. 1860-luvulla Lassenin geologisia ilmiöitä alettiin tarkemmin tutkia; muun muassa metsästäjä Kendall Vanhook Bumpass tutki alueen suurinta tuliperäistä ilmiötä, joukkoa kuumia lähteitä ja kuumia muta-altaita, joka sai sittemmin nimekseen Bumpassin helvetti. Nimen kerrotaan johtuneen siitä, että sen löytäjä Kendall Bumpass sattui loukkaamaan jalkansa aluetta tutkiessaan, ja palattuaan retkeltään hän tästä ärtyneenä kuvaili ystävilleen paikkaa "helvetiksi". thumb|Bumpass Hell.
Lassenia alettiin ensin suojella Lassen Peakin metsiensuojelualueena. Vuonna 1907 presidentti Theodore Roosevelt julisti Lassen Peakin Yhdysvaltain kansalliseksi suojelumonumentiksi. Suojelumonumentti ei vielä silloin käsittänyt koko nykyisen kansallispuiston aluetta. Toinen alueelle perustettu suojelumonumentti suojeli Cinder Conea, vulkaanista tuhkakartiota. Vuonna 1916 nämä kaksi suojelumonumenttia ja niiden lähialueet yhdistettiin ja kohotettiin kansallispuiston asemaan.
Vuosina 1914–1921 Lassen Peak-tulivuori purkautui muutaman kerran. Purkauksen seurauksena maanpinnalle nousi laavaa ja tuhkaa. Ne tuhosivat useita Lassenin rakennuksia. Tulivuorta on siitä lähtien tarkkailtu. Vuoden 1980 St. Helens -tulivuoren purkautuminen tehosti valvontaa entisestään Lasseninkin alueella.
Geologia
Plioseenikaudella Sierra Nevadan vuoriston kohoaminen ja alueen vulkaaninen toiminta nostattivat yhdessä laharin, pyroklastisen virran, joka muodosti lopulta niin sanotun Tuscanin muodostelman. Nykyään muodotelma ei ole näkyvissä missään puiston osassa, sillä se jää hieman maanpinnan alle. Plioseenikaudella syntyi useita "laavakenttiä", kun basalttiset laavavirrat peittivät alueita. Myöhäisellä plioseenikaudella ja pleistoseenikaudella basalttinen laava-alue peittyi andesiittisella laavalla. Andesiittilaava peitti lisäksi puiston lounaisalueen, ja pitkään puisto olikin kuin yksi suuri laavakenttä. Nykyisen puiston itäpuolella basalttinen laava purkautui ja muodosti matalia kukkuloita, jotka myöhemmin eroosion johdosta kuluivat lähes olemattomiin.
Luonto
thumb|Lassenissa kasvaa paljon havupuita. Lassen Volcanic sijaitsee heinäaron ja vuoriston havumetsän kasvillisuusvyöhykkeellä. Kansallispuiston kasveihin kuuluvat muun muassa lukuiset villikukat kuten orvokit, lupiinit ja iirikset. Alueella kasvaa lisäksi lukuisia havupuita. Esimerkiksi harmaapihdat, ponderosa- ja jeffreynmännyt viihtyvät hyvin Lassenissa. Muitakin pihtalajeja on tavattu etenkin puiston korkeammilta seuduilta. Alueelta löytyy myös sianpuolukan eri lajeja, karviaisia ja Ceanothus-suvun pensaita.
Lassenin kansallispuistossa on melko rikas eläimistö. Alueella elää sekä matelijoita ja lintuja että pieniä ja suuria nisäkkäitä. Lassenin matelijoihin kuuluu muun muassa muutama käärmelaji, linnuista esimerkkeinä ovat amerikanhuuhkaja, tikka ja samettinärhi. Muun muassa oravat, maaoravat, jänikset ja haisunäädät kuuluvat alueen pieniin nisäkkäisiin. Suurempiin nisäkkäisiin lukeutuvat esimerkiksi ketut, hirvieläimet ja puumat, joista jälkimmäistä tavataan tosin alueelta harvemmin.
WarioWare: Snapped!
WarioWare: Snapped! on Nintendon julkaisema toimintapeli Nintendo DS:lle. Peli julkaistiin alun perin Japanissa 24. joulukuuta 2008. Peli on viides osa WarioWare-pelisarjaa. Pelissä pitää suorittaa tehtäviä hyödyntäen Nintendo DSi:n sisäkameraa.
Antonio López Nieto
Antonio Jesús López Nieto (s. 25. tammikuuta 1958 Málaga, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloerotuomari. Hän tuomitsi Espanjan pääsarjan sekä Mestareiden liigan otteluita. López Nieto tuomitsi myös vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuiden otteluita. Hän on saanut viidesti Espanjan parhaan tuomarin palkinnon.
Vuonna 1995 Dynamo Kiova yritti lahjoa López Nieton ennen Mestareiden liigan ottelua kreikkalaista Panathinaikosia vastaan. UEFA rankaisi Dynamoa ja sulki tämän kahdeksi vuodeksi pois järjestämistään kilpailuista.
Vuonna 2000 López Nieto pääsi tuomitsemaan UEFA Cupin loppuottelun Galatasarayn ja Arsenalin välillä. Vuoden 2002 maailmanmestaruuskilpailuissa hän jakoi ennätysmäärän keltaisia kortteja Saksa–Kamerun-ottelussa, jopa 16 kappaletta. Myöhemmin vuoden 2006 turnauksessa Valentin Ivanov antoi myös saman määrän kortteja.
Barbara Kendall
Barbara Kendall (s. 30. elokuuta 1967 Papakura) on entinen uusiseelantilainen purjelautailija. Hän on osallistunut viidesti olympiakisoihin, joista kolmessa hän on voittanut mitalin.
Vuosina 2005–2008 Barbara Kendall oli Kansainvälisen olympiakomitean urheilijajäsen. Hänen veljensä Bruce Kendall on myös purjelautailija.
Hän lopetti uransa vuonna 2010.
Suvi (peruna)
Suvi on suomalainen Sabinasta ja Stinasta risteytetty perunalajike. Suvin tärkkelysprosentti on 18,9.
Leonard Warren
Warren syntyi New Yorkissa venäläisille vanhemmille. Hän teki monta vuotta töitä Metropolitan-oopperassa, jonka kanssa hän debytoi 1930-luvun lopulla. Lisäksi hän lauloi mm. La Scalassa ja teki kiertueen Neuvostoliitossa.
Vaikka Warren esitti mm. Georges Bizet'n, Ruggero Leoncavallon ja Giacomo Puccinin tuotantoa, hänet muistetaan ennen kaikkea Giuseppe Verdin oopperoiden baritoniroolien tulkitsijana.
Warren kuoli 48-vuotiaana sairauskohtaukseen kesken Verdin oopperan Kohtalon voima esityksen Metropolitan-oopperassa.
Rinko Kikuchi
Rinko Kikuchi (oik. Yuriko Kikuchi, s. 6. tammikuuta 1981 Kanagawan prefektuuri, Japani) on japanilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt elokuvien, televisiosarjojen ja näytelmien lisäksi yli 20 televisiomainoksessa ja musiikkivideossa.
Kikuchi teki ensiesiintymisensä vuonna 1999 Kaneto Shindōn ohjaamassa elokuvassa Ikitai. Pian vuonna 2001 hän näytteli Kazuyoshi Komurin ohjaamassa elokuvassa Sora no Ana, jota esitettiin monilla elokuvafestivaaleilla. Vuonna 2004 Kikuchi näytteli Katsuhito Ishiin ohjaamassa elokuvassa Cha no Aji, joka valittiin Cannesin elokuvajuhlille.
Kikuchi oli ehdolla monelle palkinnolle elokuvasta Babel muun muassa parhaasta naissivuosasta, jota hän ei voittanut mutta voitti silti muutamia muita palkintoja. Hän on 49 vuoden jälkeen ensimmäinen japanilainen näyttelijä, joka on ollut ehdolla parhaasta naissivuosasta Miyoshi Umekin jälkeen. Kikuchi näytteli seuraavaksi elokuvassa The Brothers Bloom, jossa hän teki ensimmäisen täysin englanninkielisen roolisuorituksensa.
Sigrid Lehrbäck
Sigrid Emilia Lehrbäck (26. lokakuuta 1876 Oulu – 20. kesäkuuta 1923 Oulu) oli suomalainen taidemaalari.
Lehrbäckin vanhemmat olivat lastinmittaaja Anders Lehrbäck ja Margareta Suutari. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1898–1899 sekä Taideteollisessa keskuskoulussa ja ulkomailla Pariisissa. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1899, 1900, 1903, 1904, 1905, 1906 ja 1907. Lehrbäck toimi 1890-luvun lopulla taidemaalari Albert Edelfeltin avustajana ja hän avusti 1897 kenraalikuvernööri, kreivi P. Suvalovin muotokuvan, vuonna 1898 Nikolai II:n muotokuvan sekä myöhemmin Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyä varten 1899 maalatun Näköala Haikon yli maalauksen tekemisessä Edelfeltiä.
Virpi Suutari
Virpi Maarit Suutari s. 21. huhtikuuta 1967 Kajaani ) on suomalainen dokumenttielokuvaohjaaja ja taiteilijaprofessori (2012–2016). Suutari on toiminut myös DocPoint-festivaalin taiteellisena johtajana vuonna 2008. Hänet on palkittu Suomi palkinnolla (2021). Suutari on voittanut kolme kertaa parhaan dokumentin Jussi-palkinnon elokuvista Yrittäjä (2018), Eedenistä pohjoiseen (2014) sekä vuonna 2001 elokuvasta Joutilaat yhdessä Susanna Helken kanssa. Suutarin ohjaama dokumentti Aalto (2020) voitti Jussi-palkinnot parhaasta musiikista ja leikkauksesta. Myös Sanna Salmenkallion säveltämät Yrittäjä ja Eedenistä pohjoiseen -elokuvat on palkittu parhaan musiikin Jussi-palkinnoilla.
Suutari on Lapin yliopiston kunniatohtori (2019).
Ura ja elämä
Suutari aloitti työuransa toimittajana 1990-luvun alussa, ja hän kirjoitti kolumneja muun muassa Helsingin Sanomiin ja Imageen 1992–2004. Hän sai Kritiikin kannukset vuonna 1996.
Suutarin ja Susanna Helken yhteistyö alkoi vuonna 1996 elokuvasta Synti – dokumentti jokapäiväisistä rikoksista, joka oli heidän yhteinen lopputyönsä Taideteollisessa korkeakoulussa. Elokuva oli lakonisen toteava katsaus seitsemän kuolemansynnin teemoihin. Suutari ja Helke saivat vuonna 1996 Kritiikin Kannukset -palkinnon ja vuonna 1997 Nuoren taiteen Suomi-palkinnon.
Vuonna 2010 Suutari ohjasi elokuvan Auf Wiedersehen Finnland, joka käsitteli Saksan armeijan mukaan vuonna 1944 lähteneiden suomalaisnaisten tarinoita. Vuonna 2013 ilmestyi Suutarin dokumentti Hilton!, jonka keskeisenä teemana on nuorten syrjäytyminen. Keväällä 2014 julkaistiin elokuva Eedenistä pohjoiseen, jonka keskiössä ovat puutarhojaan hoitavat pariskunnat. Elokuva palkittiin parhaan dokumentin Jussi-palkinnolla, Anjalankosken elokuvapalkinnolla (2015) sekä Tampereen elokuvajuhlien pitkien dokumenttielokuvien pääpalkinnolla ja Zagrebin dokumenttielokuvafestivaalin erikoispalkinnolla.
Vuonna 2016 Suutari ohjasi elokuvan Eleganssi, joka kuvasi tunnettujen suomalaisten talousvaikuttajien - mm. Antti Herlinin, Jorma Ollilan ja Heikki A. Reenpään - peltopyyn metsästystä. Elokuva palkittiin parhaan lyhytelokuvan palkinnolla Tampereen elokuvajuhlilla (2016) ja parhaan naisohjaajan palkinnolla Oberhausenin lyhytelokuvafestivaalilla.