cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rolf Witting
Sotakabinetti
Tilanteessa, jossa apua ei saatu Ruotsista eikä länsiliittoutuneilta, jäi jäljelle niin kaupallisten suhteiden, elintarvikkeiden saannin ja sotilaallisen tuen suhteen Saksa. Saksan sotajoukkojen kauttakulkulupa Suomen läpi ei ollut tarkoitettu sodan valmistelemiseksi Neuvostoliittoon yhdessä Saksan kanssa. Kyseessä oli tekninen sopimus, jollaisen Ruotsikin oli tehnyt aiemmin. Saksan suunnitelmat idän sotaretkestä tulivat Suomen sodanjohdon tietoon vasta talvella 1940–1941. Sodan alkamisajankohtaa ei kuitenkaan tiedetty. Kuten Witting totesi sodan syttymishetkestä: ”Jumala aavistaa, Hitler tietää…” Saksa teki alkusyksystä 1940 päätöksen siirtää Suomi omaan etupiiriinsä. Suomen suuntautuminen Saksaan ei syntynyt ennen vuoden 1940 elokuuta, jolloin Hitler, Göring ja Veltjens pitivät kokouksen, jossa päätettiin myydä Suomelle aseita ja esittää Suomelle kauttakulkusopimusta. Suomelle Saksa olikin ainoa vaihtoehto muiden suunnitelmien, kuten Ison-Britannian suuntauksen ja Ruotsi-Suomi puolustusliiton, ajauduttua karille.
Witting näki kauttakulussa tervetulleen tasapainottavan tekijän Neuvostoliiton vastapainona, vaikka Saksa olikin ilmoittanut, ettei se tukisi diplomaattisesti eikä muilla keinoin Suomea Neuvostoliittoa vastaan. Väite, että Saksaan suuntautuminen olisi tapahtunut jo helmikuussa 1940 Göringin luvattua, että talvisodan lopettamiseksi tehty rauha merkitsisi jatkossa Saksan apua menetetyn alueen takaisin saamiseksi, on ristiriidassa Saksan todellisen käyttäytymisen kanssa. Moskovan rauhan jälkeen ei ollut jälkeäkään Saksan tuesta Suomelle. Ensin pyrittiinkin tukeutumaan Isoon-Britanniaan. Sen jälkeen Suomi pyrki puolustusliittoon Ruotsin kanssa. Vielä heinäkuussa 1940 Göring vastasi Wittingin kyselyihin kreivi Eric von Rosenin välityksellä selkeästi, ettei Saksa anna tehokasta apua Suomelle, jos Neuvostoliitto hyökkäisi uudelleen Suomeen.
Reksuo
Suon rakenne ja historia
Atte Korholan vuonna 1992 suorittamien tutkimusten perusteella Reksuo kuroutui Itämerestä ennen Anculys-vaiheen alkua noin 9 600 vuotta sitten. Näin suo on ollut metsämaana huomattavan ajan, noin 1 500 vuotta, ennen soistumisen alkua. Myös järvisedimenttien puuttuminen pohjakerrostumista sekä sienirihmastojen runsaus pohjaturpeessa viittaavat soistumisen alkaneen juuri mineraalimaan soistumisena, vaikka suon syvimmän kohdan lajikoostumus viittaakin siihen, että tätä ennen paikoin oli myös avovettä. Näin suon synty olisi muistuttanut Pohjanmaan rannikolla korpien kehityksen ensimmäisenä vaiheena havaittavaa kenties vain osan vuodesta veden täyttämien lampien soistumista.
Rolf Witting
Sotakabinetti
Presidentti Kyösti Kallio piti Wittingin hyvänä ominaisuutena, ”ettei hän osannut puhua”. ”Nyt ei ulkoministerin sovi puhua”, totesi Kallio. Entinen pääministeri Jukka Rangell katsoi 1945 sotasyyllisyyskuulusteluissa, että Wittingin esitystapa nimenomaan suomen kielellä oli ”hiukan sekava”. Ulkoministeri yritti tällä tavoin kiertää vaikeita kysymyksiä.
Eniten vaikutti rauhanopposition – joka vaikutti etupäässä eduskunnan ulkoasiainvaliokunnassa – arvosteluun Wittingiä kohtaan se, ettei hän jatkosodan aikana vuotojen pelossa kovinkaan usein selvittänyt arkaluontoisia asioita eduskunnan ulkoasiainvaliokunnalle. Ulkoministeri korosti usein sitä seikkaa, että talvisodan jälkeisessä Suomessa ulkopolitiikan päättäjien piirin tuli olla suppea.
Witting selosti kuitenkin välirauhan aikana usein Neuvostoliiton painostusta, heinäkuussa kaksi kertaa ja heti elokuun 1. päivänä 1940. Hän informoi valiokuntaa lokakuun alussa kerran, sitten kaksi kertaa marraskuussa, kerran tammikuussa 1941 sekä sen jälkeen helmikuussa, maaliskuussa ja toukokuussa. Itse asiassa huhtikuun alkuun 1941 hän oli usein nähty vieras valiokunnassa, mutta sen jälkeen selostukset harvenivat. Valiokunnan jäsenille jäi käsitys, että Witting tiesi kyllä mitä teki, muttei halunnut kertoa sitä eduskunnan jäsenille. Syksyllä 1941 Witting vastusti sodan päämääristä käytävää keskustelua eduskunnassa, sillä siellä olisi oltu erimielisiä, mikä olisi antanut huonon kuvan liittoutuneille, mutta myös Saksalle. Rajoista hän ei halunnut puhua. Eduskuntaryhmien puheenjohtajia hän kyllä informoi luottamuksellisesti.
Reksuo
Suon rakenne ja historia
Turvenäytteiden ajoituksen perusteella soistuminen näyttäisi alkaneen suon keskiosan painanteessa noin 7 780 vuotta sitten tai hieman aiemmin. Painanteen täytyttyä turpeella suo alkoi laajeta nopeasti ympäröiville kivennäismaille, aluksi lounaaseen ja luoteeseen 6 500–5 200 vuotta sitten. Tämän jälkeen suo laajeni etenkin luoteessa 6 000–4 000 vuotta sitten. Vasta kun suo oli kasvanut tarpeeksi korkeutta noin 4 000–2 000 vuotta sitten, se saattoi laajeta pohjoisessa, missä maa vietti jyrkemmin. Tämän jälkeen suon laajeneminen on ollut hitaampaa. Näin suon laajenemiseen ovat vaikuttaneet lopulta erittäin pienet maaston korkeuserot.
Rolf Witting
Sotakabinetti
Kaikki eduskuntaryhmät halusivat luopua Wittingistä, kun uutta hallitusta koottiin helmi-maaliskuussa 1943. Witting oli toiminut ammattiministerinä, joten hänen tukenaan ei ollut mitään tiettyä eduskuntaryhmää.
World Hockey Association
World Hockey Association eli WHA oli yhdysvaltalais-kanadalainen jääkiekon ammattilaisliiga, joka toimi vuosina 1972–1979. Se oli modernilla aikakaudella ensimmäinen ja ainoa liiga joka pystyi tosissaan kilpailemaan NHL:n kanssa. WHA:n perustajat Dennis Murphy ja Gary Davidson olivat aiemmin perustaneet myös koripallon ABA-liigan, joka kilpaili NBA:n kanssa. ABA:n tavoin joukkueita perustettiin markkina-alueille, jota suurempi liiga ei hallinnut.
Rolf Witting
Sotakabinetti
Ulkomaista Yhdysvallat tiedotti monia kanavia kautta tyytymättömyytensä Suomen ulkoministeriin. USA:n kanta oli saatettu kaikkien eduskuntaryhmien tietoon. Suomessa erityisesti ruotsinkielisten ja osin sosialidemokraattien edustajat olivat ”amerikkalais- ja ruotsinmielisiä”. Niinpä 5. maaliskuuta 1943 muodostettu Edwin Linkomiehen hallitus sai uudeksi ulkoministerikseen Henrik Ramsayn. Hän oli tunnettu anglofiili ja siten sopiva rauhanneuvottelijaksi. Kyseessähän oli maailmanpoliittisesti ja ulkopoliittiselta luonteeltaan uusi aikakausi.
Reksuo
Kulttuurimaantiedettä
Suo rajoittuu Someron Jurvalan kylään, siihen kuuluvaan Kaurakedon kulmakuntaan sekä Someron Pitkäjärven kylään pohjoisessa, Someron Kerkolan kylään etelässä ja osuu lounaassa myös Kosken Tapalan kylän takamaille. Suon keskiosat kuuluvat Pitkäjärven kanssa samaan isonjaon jakokuntaan kuuluneeseen Someron Sillanpään kylään.
World Hockey Association
WHA pyrki erottumaan NHL:stä muun muassa brändäyksellään ja ottamalla mukaan eurooppalaisia pelaajia, mikä oli siihen aikaan Pohjois-Amerikassa harvinaista. WHA kuitenkin kärsi talousvaikeuksista ja jatkuvasta epävakaudesta. Joukkueet menivät usein konkurssiin tai vaihtoivat kaupunkia ja nimeä, joskus jopa kesken kauden.
Rolf Witting
Liikeura
Witting toimi Helsingin Osakepankin pääjohtajana 1936–1944.
Reksuo
Kulttuurimaantiedettä
Suon nimi Reksuo (alkujaan *rekisuo) on samaa nimiperhettä suosta alkunsa saavan Uskelanjoen latvahaaran Rekijoen kanssa, joka nimistöntutkija Timo Alasen mukaan on saanut nimensä suosta ja antanut nimensä myös joen alajuoksulla sijaitsevalle Kiikalan Rekijoen kylälle, ja alun perin myös joen latvapuolelle muodostuneelle nykyiselle Someron Kerkolan kylälle, jonka vanha nimi on ollut vuonna 1390 Uskelan pappilan katselmuksen yhteydessä mainittu Rekijoenperä, samaan tapaan kuin viereisen Kuusjoen latvoilla viimeinen kylä on vieläkin nimeltään Kuusjoenperä.
World Hockey Association
WHA lopetti toimintansa seitsemän kauden jälkeen. Lopettamisen yhteydessä neljä WHA-joukkuetta siirtyi NHL:ään: Edmonton Oilers, Winnipeg Jets, New England Whalers (sittemmin Hartford Whalers) ja Quebec Nordiques. Viimeinen WHA-ottelu pelattiin 20. toukokuuta 1979, kun Jets voitti kolmannen Avco Cup -mestaruutensa.
Reksuo
Kulttuurimaantiedettä
Hämeen ja Varsinais-Suomen välisen historiallisen maakuntarajan rajapaikoista suon laidoille osuvat suon etelälaidalla sijaitsevat Lausaari ja Assomäki.
Rolf Witting
Yksityiselämä
Rolf Wittingin puoliso oli Ellen Julie Elise Neovius (1883–1961). Heidän neljästä lapsestaan tytär Ebba Aschan (s. 1917) toimi pitkään Espoon kunnallispolitiikassa.
World Hockey Association
Historia
Dennis Murphy ja Gary Davidson perustivat WHA:n tammikuussa 1971. Ensimmäinen peli WHA:ssa pelattiin 11. lokakuuta 1972. WHA aloitti 12 joukkueen liigana, jonka historian aikana joukkueet muuttivat useasti paikasta toiseen ja osa joukkueista joutui lopettamaan taloudellisten syiden takia. Koko historiansa ajan WHA joutui taistelemaan olemassaolostaan NHL-liigaa vastaan. Vuonna 1977 NHL ja WHA aloittivat neuvottelut liigojen yhdistämisestä. Sopimukseen asiasta päästiin 22. maaliskuuta 1979, jolloin sovittiin neljän joukkueen liittymisestä NHL-liigaan ja WHA:n laukkauttamisesta. NHL-liigaan liittyneet joukkueet olivat Edmonton Oilers, Winnipeg Jets, Québec Nordiques ja New England Whalers (NHL:ssä nimellä Hartford Whalers). Näistä neljästä ainoastaan Edmonton Oilers on välttynyt muuttamiselta toiseen kaupunkiin. Winnipeg Jets muutti Phoenixiin, Arizonaan vuonna 1996 (nimeksi tuli Phoenix Coyotes), Québec Nordiques Denveriin, Coloradoon vuonna 1995 (nimeksi tuli Colorado Avalanche) ja Hartford Whalers Raleighiin, Pohjois-Carolinaan vuonna 1997 (nimeksi tuli Carolina Hurricanes).
Rolf Witting
Yksityiselämä
Witting ei kirjoittanut muistelmia, ja hänen henkilökohtainen arkistonsa nähtävästi poltettiin syksyllä 1944 Wittingin kuoleman jälkeen.
World Hockey Association
Historia
1970-luvulla peliasut olivat NHL:ssä hyvin konservatiivisia. WHA:ssa sitä vastoin lähdettiin hakemaan näkyvyyttä varsin räikeilläkin peliasuilla sekä joukkueiden nimillä. Muun muassa New York Golden Blades pelasi nimensä mukaisesti luistimilla, joiden terät olivat kullan väriset. Peli ei aina ollut kovin siistiä ja peleissä olikin tappeluita ajoittain enemmän kuin NHL:ssä. Monenlaisia sääntöuudistuksia myös kokeiltiin, joista monista kuitenkin jouduttiin luopumaan. Tällaisia olivat esimerkiksi oranssi kiekko paremman näkyvyyden aikaansaamiseksi.
Mestarit
200px|pienoiskuva|WHA:n mestari palkittiin [[Avco Cupilla.]]
Hockey Hall of Fame
Luettelo Hockey Hall of Fameen valituista WHA:n pelaajista ja toimihenkilöistä:
Pronssimitali
thumb|[[kesäolympialaiset 1980|Vuoden 1980 kesäolympialaisten pronssimitali]] Pronssimitali on urheilukilpailuissa tai muissa kilpailuissa jaettava mitali. Pronssimitali jaetaan kilpailussa kolmanneksi sijoittuneille kilpailijoille. Ensimmäiseksi sijoittunut saa kultamitalin ja toiseksi sijoittunut hopeamitalin.
Nykyaikaisissa olympialaisissa pronssimitaleita on jaettu vuoden 1904 kesäolympialaisista lähtien. Joissakin lajeissa, kuten nyrkkeilyssä, ei järjestetä erillistä pronssiottelua, joten pronssimitaleita jaetaan kaksi kappaletta, molempien semifinaalien häviäjille. Taekwondossa ja painissa puolestaan käydään kaksi pronssiottelua, joiden voittajat saavuttavat pronssia.
Vuonna 1995 tehdyn tutkimuksen mukaan pronssimitalistit ovat usein tyytyväisempiä kilpailun jälkeen kuin hopeamitalistit. Tämä selittyy sillä, että hopeamitalisti häviää viimeisen ottelunsa, kun taas pronssimitalisti voittaa viimeisen ottelunsa.
Emily Woodruff
Emily S. Woodruff (19. huhtikuuta 1846 Cincinnati – 28. maaliskuuta 1916 Berwyn, Illinois) oli yhdysvaltalainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Cincinnati Archers.
Woodruff osallistui St. Louisin olympialaisissa 1904 kolmeen lajiin. Hän sijoittui neljänneksi sekä kaksoiskansallis- että kaksoiskolumbialaiskierroksella, jonka lisäksi hän sai kultaa joukkuekilpailusta. Myös Emilyn aviomies Charles oli jousiampuja.
Daltonit (televisiosarja)
Daltonit (ranska. Les Dalton) on ranskalainen animaatiosarja vuodelta 2010, jonka päähahmoina toimivat Morrisin ja René Goscinnyn Lucky Luke-sarjakuvissa esiintyvät Daltonin veljekset.
Juoni
Sarja kertoo surkuhupaisista Daltonin veljeksistä Joesta, Jackistä, Williamista & Averellista, joiden ryöstöretket päätyvät aina vankilaan, mutta vapauden kaipuu on sammumaton. Luvassa on toinen toistaan ovelampia pakoyrityksiä, mutta aina joku tunaroi ratkaisevalla hetkellä. Mukana toiminnassa häärää vankilan vahtikoira Rantanplan, jolla ei ole hajuakaan, ketä pitäisi vahtia ja miksi.
Lucky Luke ei itse varsinaisesti esiinny sarjassa, mutta häneen viitataan parissa jaksossa.
Jaksot
Ensimmäisellä tuotantokaudella sarjaa tehtiin 78 jaksoa ja toisella 113 jaksoa.
Esitykset Suomessa
Suomessa sarjan ensimmäistä tuotantokautta esitettiin ensi kerran Sub Juniori -maksukanavalla vuosina 2009–2010. Jaksot esitettiin uusintoina MTV3 Juniorilla, MTV3:lla ja Subilla vuosina 2011–2015.
Toisen tuotantokauden jaksoja alettiin esittää MTV Juniorilla syyskuussa 2015.
Äänirooleissa
Alkuperäiset:
Suomenkieliset:
Sarjan suomenkielisen tunnuslaulun esittää Joona Kortesmäki.
Daddy (PSYn kappale)
Daddy on eteläkorealaisen laulajan PSYn marraskuussa 2015 julkaistu single, joka kuuluu myös hänen seitsemännelleen albumille Chiljip PSY-Da. Kappaleessa on vierailevana laulajana Lee Chae-rin eli CL.
Tammikuuhun 2016 mennessä Daddy on kerännyt lähes 100 miljoonaa näyttökertaa YouTubessa.
Töölön yhteiskoulu
Töölön yhteiskoulu (TYK), puhekielellä Tykki, on Helsingin Taka-Töölön kaupunginosassa sijaitseva peruskoulun yläkoulu sekä toisen asteen oppilaitos. Koulu on perustettu oppikouluna vuonna 1912. Koulussa toimivat perusopetuksen luokat 7–9 ja lukio sekä iltaisin toimiva aikuislukio. Vuonna 1927 perustettu Töölön yhteiskoulun aikuislukio on Suomen vanhin ja yksi Euroopan vanhimmista. Yksityisen koulun omistaa Töölön yhteiskoulun osakeyhtiö. Koulurakennus sijaitsee osoitteessa Urheilukatu 10–12. Vuonna 2021 koulussa oli noin 340 peruskoulun oppilasta, noin 300 lukion opiskelijaa ja noin 200 aikuislukion opiskelijaa. Lukioon otettiin vuoden 2022 yhteishaussa 96 uutta opiskelijaa. Alin keskiarvo haussa oli 9,25. Aikuislukioon ei ole keskiarvorajaa.
Koulun historia
Töölön yhteiskoulun perustajana toimi filosofian maisteri Väinö Heikkilä. Vuonna 1912 hän anoi lupaa koulun perustamiseen Töölöön. Koulun perustamisen päällimmäisenä syynä oli helpottaa Töölön alueen ja esikaupungin kasvavaa oppikoulutarvetta. Töölön yhteiskoulun yleisistä asioista päättänyt kokous pidettiin Töölön sokeritehtaan lukusalissa. Osakeyhtiö perustettiin senaattori Otto Stenrothin toimesta 8000 markan osakepääomalla. Töölön yhteiskoulu aloitti toimintansa syksyllä 1912 Rosavillan huvilassa Läntisen viertotien (nykyisen Mannerheimintien) varrella. Jo seuraavana syksynä koulu muutti kuitenkin suurempiin tiloihin Ruusulankatu 16:een. Ensimmäisenä lukuvuonna oppilaita oli 58 ja opettajia 10. Koulu sai luvan antaa keskikoulutodistuksia keväällä 1921. Ylioppilastutkinto-oikeus saatiin marraskuussa 1928.
Vuonna 1927 valmistui koulun nykyiselle paikalle Urheilukatu 10–12:een uusi koulurakennus. Rakennuksen on piirtänyt arkkitehti A. Ekman. Koulutalo vaurioitui helmikuussa 1944 Helsingin suurpommituksissa, mutta rakennus korjattiin sodan jälkeen kuntoon. Vuosina 1959–60 suoritettiin koulurakennuksen mittava laajennus- ja uusimistyö, jonka suunnitteli arkkitehti Markus Tavio. Oppilaiden määrä nousi 1960-luvun alussa 600:sta yli 700:aan. Kouluun rakennettiin muun muassa kotitaloustila sekä yhdeksän uutta luokkahuonetta. Saneeraus jatkui aina 1970-luvulle asti, jolloin kouluun saatiin kielistudio.
Viimeisin peruskorjaus tehtiin 2000-luvun alussa koulun 90-vuotisjuhlia varten. Syksyllä 2006 valmistui täysin peruskorjattu oppilasruokala. Vuonna 2012 koulu juhli 100-vuotisjuhlia.
Aikuislukio
Lukion päättötodistuksen ja ylioppilastutkinnon lisäksi aikuislukiossa voi jatkaa keskeytyneet lukio-opinnot loppuun tai opiskella yksittäisiä oppiaineita. Vuosittain noin puolella aikuislukiosta ylioppilaaksi kirjoittavilla on taustallaan ammatillinen tutkinto. Muu kuin perusopetukseen tai lukion päättötodistukseen tähtäävä opiskelu on maksullista.
Aikuislukiossa on tarjolla myös maahanmuuttajille ja vieraskielisille suunnattu lukioon valmistava koulutus eli LUVA. Opetus kestää yhden lukuvuoden ja käsittää 25 kurssia.
Senioriyhdistys
Vuonna 1966 perustetun senioriyhdistyksen tavoitteena on luoda yhteenliittymä Töölön yhteiskoulun entisille oppilaille. Yhdistys järjestää vuosittain erilaisia tapahtumia ja on mukana koulun merkkivuosien juhlien järjestelyssä. Entisten oppilaiden lisäksi yhdistyksen toiminnassa on mukana myös entisiä rehtoreita ja opettajia. Lisäksi senioriyhdistys jakaa vuosittain neljälle oppilaalle stipendin tiettyjen kriteerien perusteella.
George Cukor
George Dewey Cukor (7. heinäkuuta 1899 New York City, New York, Yhdysvallat – 24. tammikuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka tunnetuin ohjaustyö lienee My Fair Lady vuodelta 1964. Hänet palkittiin ohjauksesta Oscarilla.
Elämä ja ura
thumb|250px|George Cukor (vas.) tervehtii [[Vivien Leightä ja tämän puolisoa Laurence Olivieriä lentokentällä Los Angelesissa 1957]] Cukor syntyi 7. heinäkuuta vuonna 1899 New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat unkarilaisia siirtolaisia. Cukor kiinnostui jo varhain teatterista, ja vuonna 1917 hän haki ja pääsi töihin chicagolaiseen teatteriin. Kolmen vuoden ajan hän keräsi kokemusta alalta, ja työskenteli sitten seitsemän vuotta omassa yhtiössään New Yorkissa. Hän oli mukana myös muutamassa Broadway-tuotannossa.
Vuonna 1929 Cukor lähti Hollywoodiin työskennelläkseen uuden elokuvatrendin, äänielokuvan, parissa. Ensimmäiset vuodet hän työskenteli lähinnä apuohjaajana Paramountilla. Ensimmäisen kokonaan oman ohjaustyönsä hän teki elokuvassa Hänen vaimonsa moraali vuonna 1931. Elokuvan pääosassa oli Tallulah Bankhead.
Vuonna 1932 Cukor sai sopimuksen RKO Studios -elokuvayhtiöön, jossa hänen uransa alkoi kukoistaa. Hän ohjasi muun muassa elokuvat What Price Hollywood? (1932) ja Romeo ja Julia (1936), ja työskenteli yhteistyössä Katharine Hepburnin kanssa elokuvissa Erokirja (1932) ja Pikku naisia (1933). Greta Garbon kanssa hän työskenteli vuonna 1936 valmistuneen elokuvan Kamelianainen merkeissä.
Cukor palkattiin myös ohjaamaan elokuva Tuulen viemää vuonna 1937 ja hän työskenteli elokuvan esivalmistelujen parissa lähes kaksi vuotta. Kolme viikkoa ennen kuvausten alkua hänet korvattiin toisella ohjaajalla. Cukor kuitenkin jatkoi elokuvan parissa ja valmensi elokuvan päätähteä Vivien Leightä kuvausten ulkopuolella.
Vuonna 1939 Cukor teki elokuvan Naiset, joka on kuuluisa siitä, että siinä esiintyy vain ja ainoastaan naisia. Mukana olivat muun muassa Joan Crawford ja Norma Shearer. Crawfordin kanssa Cukor teki yhteistyötä vielä kahden elokuvan verran.
Syanoakrylaatti
pienoiskuva|Metyyli-2-syanoakrylaatti molekyylin rakenne. Syanoakrylaatit ovat ryhmä voimakkaita ja nopeasti kovettuvia liimoja, joita käytetään teollisuudessa, lääketieteessä ja kotitalouksissa. Niitä sisältäviä liimoja kutsutaan usein pikaliimoiksi tai superliimoiksi.
Kehityshistoria
pienoiskuva|Harry Wesley Coover Jr., 2010.|vasen Alkuperäisen patentin syanoakrylaatille haki Yhdysvalloissa Goodrich Company vuonna 1942 osana kehitystyötä, jossa etsittiin sopivia läpinäkyviä muovimateriaaleja aseiden tähtäimiin. 1942 Harry Wesley Coover Jr. johtama tutkijoiden ryhmä sattui löytämään kaikkeen tarttuvan liimamaisen yhdisteen. Työskennellessään Eastman Kodak yritykselle 1951 Coover ja hänen kollegansa tajusivat syanoakrylaattien kaupallisen merkityksen ja 1958 myytiin ensimmäinen kaupallinen syanoakrylaattiliima nimeltä Eastman #910.
Vietnamin sodan aikana syanoakrylaatteja alettiin käyttää lääketieteellisiin tarkoituksiin. Kenttäkirurgit käyttivät niitä sotavammoihin ensiapuna muun muassa ruiskuttamalla syanoakrylaatteja avohaavoihin estämään verenvuotoa välittömästi. Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA antoi myöhemmin luvan syanoakrylaattien käyttöön lääketieteessä esimerkiksi valtimoiden yhdistämiseen, haavaumien paikkaamiseen ja hammaslääketieteellisiin tarkoituksiin.
Kemialliset ominaisuudet
Nestemäisinä syanoakrylaatit koostuvat yksittäisistä molekyyleistä, eli monomeereistä. Liiman kovettuessa monomeerit polymerisoituvat ketjuiksi. pienoiskuva|595px|Metyyli-2-syanoakrylaatin polymerisaatio. Nu on jokin [[nukleofiili.|keski]] Metyyli-2-syanoakrylaatin (CH2=C(CN)COOCH3 tai C5H5NO2) molekyylimassa on 111,1 g/mol, leimahduspiste 79 °C ja tiheys 1,1 g/ml 20 °C:ssa.
Käyttö
Etyyli-2-syanoakrylaattipohjaisia liimoja voidaan käyttää useimpien materiaalien liimaamiseen. Syanoakrylaatteja ei suositella käytettäväksi lasin tai lasitettujen pintojen liimaamiseen. Liimakohta voi aluksi olla voimakas, mutta heikkenee aikaa myöten. Muita epäsopivia käyttökohteita ovat silikonikumit, kuumat pinnat, suurta liiman joustavuutta vaativat kohdat, luuposliini, polypropeeni-, PTFE- ja polyeteenimuovit.
Suojakäsineiden käyttö on suositeltavaa. Liimaustilan tulisi olla avoin ja hyvin tuuletettu. Liimattavien pintojen tulee olla puhtaat ja kuivat: puhdistuksessa voidaan käyttää esimerkiksi nopeasti pois haihtuvaa ja rasvoja liuottavaa asetonia. Parempi pitävyys saadaan karhentamalla liimattavia pintoja ennen liimausta esimerkiksi hiekkapaperilla. Liima tarttuu 5–45 sekunnissa, jona aikana liimattavia kappaleita kannattaa painaa kevyesti vastakkain: pitävyys on sitä parempi, mitä lähempänä liimattavat pinnat toisiaan ovat. Liima kovettuu täysin 12–72 tunnissa. Syanoakrylaatit kestävät hyvin rasvaliukoisia (poolittomia) liuottimia kuten öljyjä, dietyylieetteriä ja tolueenia, mutta huonosti vesiliukoisia kuten natriumhydroksidia, etikkahappoa ja asetonia. Syanoakrylaatit kestävät kylmää, mutta ne ovat termoplastisia, eli ne muuttuvat helposti muovautuviksi korkeissa lämpötiloissa. 80 °C on suositeltu maksimikäyttölämpötila, vaikka liima voi pitää lyhytaikaisesti vielä 120 °C lämpötilassa. PTFE-, polypropeeni- ja polyeteenimuovit kannattaa pintakäsitellä plasma- tai koronapurkauksin ennen liimausta.
Haitat
Syanoakrylaatit voivat aiheuttaa vaurioita päätyessään iholle tai silmiin liimaten näitä voimakkaasti. Syanoakrylaatit kuitenkin lähtevät iholta itsestään aikaa myöten noin neljässä päivässä.
Syanoakrylaattien höyryt ärsyttävät hengitysteitä, sillä ne kovettuvat (polymerisoituvat) välittömästi päätyessään esimerkiksi nenän ja hengitysteiden sisäpinnoille. Toistuva altistuminen voi pienelle osuudelle väestöstä aiheuttaa nuhankaltaisia yliherkkyysoireita.
Syanoakrylaatit reagoivat usein hyvin kiivaasti lämpöä vapauttaen (eksotermisesti) puuvillan ja lampaanvillan kanssa mahdollisesti aiheuttaen palovammoja tai tulipalon vaaran. Näistä tai joistakin muista materiaaleista tehtyjä hansikkaita ei kannata siksi käyttää syanoakrylaattiseoksia käsiteltäessä.
Säilyvyys
Syanoakrylaatit säilyvät huoneenlämmössä noin vuoden avaamattomana paketissa valmistuksen jälkeen ja enimmillään 9 kuukautta avattuna. Pakastettuna ja valolta suojattuna jotkin syanoakrylaattiseokset voivat säilyä käyttökelpoisina lähes loputtoman pitkään. Ennen käyttöä niiden tulee kuitenkin antaa lämmetä huoneenlämpötilaan. Huono säilyvyys johtuu syanoakrylaattien jähmettymisestä ja kovettumisesta aikaa myöten. Jähmettyneen seoksen ohennuksessa voidaan käyttää pienemmän molekyylipainon syanoakrylaattiyhdistettä.
Pitäjänkäynti
Pitäjänkäynti oli Ruotsissa ja Suomessa varattomien koululaisten (teinien) ja ylioppilaiden tapa tehdä avunkeruumatkoja seurakuntiin. Käytäntö alkoi jo keskiajalla, mutta siinä ilmeni niin paljon epäkohtia, että Ruotsin hallitus kielsi sen 1780. Siitä huolimatta tapa jatkui 1800-luvulle saakka. Avunkeruualueet jaettiin opiskelevan nuorison kesken ja kerääjiä kehotettiin käyttäytymään siivosti. Käytäntö kuitenkin häiritsi maalaisväestön rauhallista eloa, mutta maan hallitus sieti tapaa vuosisatoja välttämättömänä pahana. Pitäjänkäynnin vähentämiseksi Ruotsissa otettiin 1624 käyttöön teinirahat, joka oli maanomistajilta kannettu vero. Teinirahat lakkautettiin Ruotsissa 1835 ja Suomessa 1865.
Magneettiset polymeerikomposiitit
Magneettiset polymeerikomposiitit ovat komposiittimateriaaleja, joilla on magneettinen ominaisuus. Ne luovat ympärilleen pysyvän tai väliaikaisen magneettikentän, tai sähkökentässä ollessaan reagoivat siihen. Magneettisia polymeerikomposiitteja kehitetään jatkuvasti biolääketieteen, pinnoittamisen, mikrofluidiikan ja mikroelektroniikan tarpeisiin. Poikkeuksellisia niistä tekee kyky muuttaa muotoa ja muita ominaisuuksiaan, olla siirreltävissä ilman fyysistä kontaktia ja aktivoitua magneettikentän alaisena.
Polymeerit ovat harvoin luonnostaan magneettisia. Eräs harvinainen poikkeus tähän on polyaniliinin ja tetrasyanokinodimetaanin (TCNQ) muodostama polymeeri, joka säilyttää magneettisuutensa ilman ulkoista magneettikenttää huoneenlämmössä. Vuonna 2004 Durhamin yliopistossa Englannissa kehitetty muovimagneetti perustaa toimintansa vapaiden radikaalien järjestyneisyyteen, ja lopullinen varaus kehittyy muutaman kuukauden aikana valmistuksesta.
Elastomeerit
Elastomeerin magneettisuus syntyy seostamalla siihen magneettisia partikkeleita. Magneettikentässä partikkeleihin kohdistuva voima siirtyy polymeerimatriisiin ja vetää kappaletta puoleensa (homogeeninen kenttä) tai pyrkii muuttamaan tämän muotoa (heterogeeninen kenttä). Magneettisuus voi aiheuttaa huomattavaa nousua Youngin moduulissa, pseudoplastisuutta tai muistia pehmeissä elastomeereissa. Magneettisen voiman vaikutusta vahvistavat elastomeerin matala elastisuusmoduuli ja seospartikkeleiden korkea magneettisuustaipumus ja pitoisuus. Magneettikentässä voidaan valmistaa räätälöityjä elastomeereja, joissa partikkelit ovat orientoituneita myös mekaanisilta, sähkönjohtavuus- ja magneettisilta ominaisuuksiltaan. Näissä magneettiset hiukkaset voivat järjestäytyä ketjuiksi magneettikentän suunnan mukaisesti.
Ferrogeelit
Ferrogeelejä voidaan pitää turvonneina verkkoina, joissa on superparamagneettisia partikkeleita, tai vastaavasti kemiallisesti ristisilloittuneina polymeereina, jotka sitovat itseensä ferrofluidia. Superparamagneettisuus on ferromagneettisille nanopartikkeleille tyypillinen ominaisuus, jonka takia niiden luoma magneettikenttä voi vaihtaa suuntaa lämpötilan vaikutuksesta. Kahden suunnanvaihdoksen välistä aikaa kutsutaan Néelin relaksaatioajaksi.
Ferrogeelien magneettikenttävaste on hyvin nopea ja ne voivat asettua alle sekunnissa jyrkkäkulmaisiin, venyneisiin ja kiertyneisiin muotoihin heterogeenisessa magneettikentässä. Partikkelit ovat kiinnittyneinä polymeeriverkostoon adheesiovoimilla, jolloin metallinanopartikkelien magneettiset ja polymeerin mekaaniset ominaisuudet pääosin säilyvät. Magneettikentän hävitessä ferrogeelit palautuvat heti alkuperäiseen muotoonsa. Tyypillinen polymeeri on ristisilloittunut polyvinyylialkoholin (PVA) hydrogeeli, jossa on kolloidikokoisia magnetiittihiukkasia. Valmistustapa on samanlainen kuin muillakin täyteaineisilla elastomeereilla: partikkelit voidaan lisätä matriisiin ennen ristisilloitusreaktiota, sen aikana tai sen jälkeen.
Bioyhteensopivat polymeerit
Biologisissa sovelluksissa magneettisuutta hyödynnetään lääkeaineiden kuljetuksessa, yksittäisten solujen manipuloinnissa sekä komponenttien separaatiossa, kun kohteena ovat monimutkaiset liuos- ja ympäristönäytteet.
Magneettinen lääkeaineiden kuljetus
Lääkeaineiden hallitussa vapauttamisessa haasteena on usein kohdistaminen oikeaan kudokseen tai soluun. Magneettisuus on yksi harvoja keinoja, joilla voidaan hallita lääkeainetta kuljettavaa objektia kehon ulkopuolelta. Magneettikentällä ohjattavat nanokokoiset objektit mahdollistavat lääkeaineen vapauttamisen oikea-aikaisesti kohdesolujen luona, ja monissa tapauksissa myös kudokseen siirtyminen helpottuu.
Kuljettavalta objektilta vaaditaan hyvää ohjattavuutta, eli ulkoisen magneettikentän avulla sitä on monissa tapauksissa voitava ohjata voimakkaasta verenkierrosta huolimatta ja ihmiskehon muotojen takia riittävän etäältä. Suurin osa magneettiohjatuista drug carrier –sovelluksista hyödyntääkin staattista magneettikenttää, jolla kuljetinlaite saadaan pysähtymään halutulle alueelle ja vapauttamaan lääkeainetta paikallisesti. Esimerkiksi teräksinen stentti voidaan magnetisoida ulkoisella magneettikentällä, jolloin magneettiset, lääkeainetta kantavat nanopartikkelit saadaan kiinnittymään siihen ja stentinalaiseen kudokseen. Magneettisuutta voidaan hyödyntää myös syöpähoidoissa ja kuvantamisessa sekä geeniterapiassa. Soluterapiassa rautaoksidia sisältäneet PLA-nanopartikkelit kuljettivat onnistuneesti eristettyjä valtimon sisäpinnan soluja stentille, muodostaen uuden endoteelin sen pintaan.
Termoresponsiiviset polymeerit
Muuttuva magneettikenttä aiheuttaa magneettisissa hiukkasissa tilanmuutoksen, joka voidaan havaita lämmön muodostumisena. Ilmiö tunnetaan paremmin induktiona, joka käytännössä tuotetaan vaihtovirtakentällä. Tällöin lämpö syntyy joko ferromagneettisten partikkelien hystereesihäviöistä tai superparamagneettisten partikkelien relaksaatioliikkeestä. Seurauksena termoresponsiivisessa polymeerimatriisissa saadaan aikaan faasi- tai konformaatiomuutos. Lämmitettäessä magneettisia partikkeleita in vivo –sovelluksissa riskinä on ylikuumeneminen, mutta materiaalien Curie-lämpötilat huomioon ottamalla tämä voidaan välttää. Curie-lämpötilaa korkeammassa lämpötilassa ferromagneettisuus katoaa, jolloin magneettikentän vaikutus hiukkaseen heikkenee merkittävästi.
Esimerkiksi lääkeaineiden annostelussa toinen suuri haaste on aineen tasainen vapautuminen kantajamatriisin hajotessa. Induktiivisella lämmityksellä voidaan muuttaa termosensensitiivisen materiaalin ominaisuuksia väliaikaisesti, muun muassa rakennetta. Tällöin magneettiset partikkelit saadaan vapauttamaan lääkeainetta paitsi oikeassa paikassa myös oikeaan aikaan ja halutussa määrin.
Muistipolymeerit
Hiukkaspitoisuuden nostaminen parantaa lämmitettävyyttä, mutta alentaa usein murtopistettä. Yhdistämällä ympäristön lämmitys ja valittuihin osiin kohdistuva magneettikentän lisälämmitys voidaan saavuttaa hyvinkin monimutkaisia muodonmuutosketjuja ja fyysisiä rakenteita.
Muita sovelluksia
Yksinkertaisista muovin tai kumin ja metallipartikkeleiden seoksista valmistetaan muun muassa magneettisia listoja ja rakennustarvikkeita ja ikkunoiden ja ovien sulkimia. Komposiitteja käytetään myös tulostuspintoina, leluissa, taidetarvikkeissa, autoissa ja moottoreissa (esimerkiksi staattorit, roottorit ja kytkimet), erilaisissa sensoreissa, kylteissä ja taipuisien LED-näyttöjen taustana. Komposiittimagneeteilla on käytännössä metallisia ja keraamisia magneetteja heikompi magneettisuus, kapeampi käyttölämpötila-alue ja alhaisempi lämpötilastabiilisuus, mutta toisaalta etuna on muovien ja kumien kaltainen käyttäytyminen sekä muotoilun mahdollisuudet.
Materiaalit ja valmistus
Valmistus tapahtuu sekoittamalla magneettista metallijauhetta, kuten ferriitiä Fe2O3, nikkeliä tai kobolttia, polymeerihartsiin ja kovettamalla komposiitti ruiskuvalun tai ekstruusion yhteydessä. Tärkeimpiä materiaaleja ovat ferriitti, NdFeB, SmCo sekä SmFeN. Ferriitti on yleisin ja myös halvin vaihtoehto useimpiin sovelluksiin. Muiden metalliseosten etuna on ferriittiä korkeampi pysyvä magneettisuus, ja osalla parempi lämmönsietokyky ja magneettisuuden pysyvyys lämpötilan noustessa.
Huntingdon (täsmennyssivu)
Huntingdon voi tarkoittaa:
Ritter Sport
Ritter Sport on saksalaisen Alfred Ritterin valmistama suklaalevy. Sitä myydään monissa maissa ympäri maailmaa. Jokainen levy painaa 100 grammaa, ja ne sisältävät 16 palaa 4 x 4 -asetelmassa. Levystä on saatavilla myös isompia 250 gramman ja pienempiä 16,5 gramman minilevyjä, jokseenkin pienemmällä valikoimalla. Ritter Sportin tehtaat sijaitsevat Waldenbuchissa, Saksassa.
Makuvaihtoehdot
thumb|upright=1.34|Ritter Sport Minis -levyjä
Nabil Madi
Madi myös sijoittui 800 metrin juoksussa neljänneksi yleisurheilun Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006.
So-Called Chaos
So-Called Chaos on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten albumi vuodelta 2004.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut ja säveltänyt Alanis Morissette.
Jussi-Pekka Rantanen
pienoiskuva|Jussi-Pekka Rantanen vuonna 2014. Jussi-Pekka Rantanen (s. 1975) on Porista kotoisin oleva Yleisradion toimittaja, joka toimii Yle Uutisten uutisjuontajana. Hän on toiminut uutisjuontajana vuodesta 2007 alkaen. Ennen sitä hän työskenteli Ylellä muissa tehtävissä ja Satakunnan Kansan toimittajana. Rantanen on toiminut Itsenäisyyspäivän vastaanoton selostajana vuodesta 2012 lähtien, vuoteen 2017 Piia Pasasen ja vuonna 2018 Ella Kannisen kanssa.
Vaihejohdin
Vaihejohdin eli L-johdin (engl. Phase) on sähköasennuksissa käytetty johdin, jota pitkin virta pääsee kuormalle. Yksivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimen värinä käytetään ruskeaa, kun taas kolmivaiheisissa kytkennöissä vaihejohtimien värit ovat ruskea (L1), musta (L2) ja harmaa (L3). Vaihejohdin on aina jännitteinen ja suojattava kosketukselta.
Koripallon Suomen Cup 2020
Koripallon Suomen cup 2020 oli 48. kerta, kun koripallon miesten Suomen cup-mestaruudesta pelattiin. Ensimmäinen cup-ottelu pelattiin 9. joulukuuta 2019 ja loppuottelu 25. tammikuuta 2020. Osallistumisoikeus cupiin myönnettiin tällä kertaa vain kahdeksalle liigajoukkueelle Korisliigan 23. marraskuuta voimassa olleiden voittosuhteiden mukaisesti. Cup-ottelulähetyksiä pystyi seuraamaan Elisa Viihde Sport -palvelun kautta, ja loppuottelun televisioi myös Yleisradio TV2:lla.
Rexi (albumi)
Rexi on Rexin vuonna 1995 julkaistu albumi.
Koripallon Suomen Cup 2020
Loppuotteluun etenivät Helsinki Seagulls ja Salon Vilpas. Helsingissä, Töölön kisahallissa, pelatussa ottelussa Seagulls voitti Vilppaan jatkoajan jälkeen 94–93 ja juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta.
Rexi (albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Raimo Kero sekä sovittanut Kari Salli, ellei toisin mainittu.
Koripallon Suomen Cup 2020
Kilpailumuoto ja säännöt
Suomen cup 2020 julkistettiin syyskuun 2019 lopulla. Samalla julkistettiin, että kuuden vuoden tauon jälkeen pelattaisiin myös naisten Suomen cup samanlaisella formaatilla kuin miesten cup-kilpailu. Suomen cupin kilpailumuotoa ja sääntöjä muutettiin edelliskauteen verrattuna merkittävästi. Cupin osallistumisoikeus rajattiin vain niille Korisliiga-joukkueille, jotka olivat sarjan voittosuhteiltaan kahdeksan parhaan joukossa 23. marraskuuta voimassa olleen runkosarjatilanteen mukaisesti.
Voittosuhde laskettiin jakamalla voitettujen ottelujen määrä pelattujen ottelujen määrällä ja korisuhde jakamalla tehtyjen koripisteiden määrä päästettyjen pisteiden määrällä. Mikäli joukkueiden keskinäinen voittosuhde oli sama, käytettiin sijamäärityksessä kaikkien otteluiden korisuhdetta. Jos tilanne oli edelleen tasan, järjestys arvottiin. Joensuun Kataja luopui cup-mestaruuden tavoittelusta sarjasäädösten mukaisesti eli kansainvälisten otteluidensa aiheuttaman rasituksen vuoksi, jolloin voittosuhteissa mainittuna ajanhetkenä yhdeksäntenä ollut Lahti Basketball sai osallistumisoikeuden. Koska osallistujajoukkueet olivat kaikki samalta sarjatasolta, oli edelliskaudella kritiikkiä saanut tasoitusheittojärjestelmä poistettu käytöstä.
Cupiin selviytyneistä joukkueista Korisliigan runkosarjan paras joukkue valitsi itselleen vastustajan sijoilta 5-8. Tämän jälkeen toiseksi paras joukkue valitsi itselleen vastustajan sijojen 5-8 jäljellä olleista joukkueista, ja tämän jälkeen runkosarjan kolmas valitsi vastustajan kahdesta jäljellä olleesta vaihtoehdosta. Runkosarjan neljäs joukkue sai näin vastaansa sen joukkueen, jota muut eivät valinneet. Sijojen 1–4 joukkueet saivat kotiedun ensimmäisiin otteluihinsa. Käytössä on perinteinen cup-kilpailumuoto, eli yhden ottelun otteluparin voittaja etenee seuraavalle kierrokselle.
Välierien kotijoukkueet arvottiin, ja otteluparit olivat sijoittelusijoitusten perusteella 1 vastaan 4 ja 2 vastaan 3. Loppuottelun kotiedun sai Korisliigan 23.11. tilanteen voittosuhteeltaan parempi joukkue. Otteluissa sai peluuttaa Korisliigaan verrannollisesti neljää pelaajaa, jotka eivät olleet ns. home grown -pelaajia.
Puolivälierät
Hallitsevana mestarina cupiin lähti Salon Vilpas. Puolivälierien otteluparien valintatilaisuus järjestettiin Helsingissä 28. marraskuuta 2019. Samassa tilaisuudessa arvottiin välieräotteluiden kotiedut.
Cupin ensimmäisessä ottelussa Tampereen Pyrintö voitti Karhun Kauhajoella johtohahmonaan puolivälierävaiheen suurimman pistelukeman heittänyt Benjamin Raymond (34/6). Toisessa puolivälieräottelussa KTP-Basket hävisi viimeisen neljänneksen kiristään huolimatta BC Nokialle. Muut välieriin edenneet joukkueet olivat Vilpas ja Helsinki Seagulls.
Loppuottelu
Loppuottelun voittaja palkittiin cup-pokaalin lisäksi 10 000 euron palkintosummalla. Hopealle jäänyt joukkue palkittiin 3 000 eurolla. Lisäksi loppuottelun järjestänyt joukkue sai pitää ottelun tuotot sarjalisenssisopimuksen mukaisia rajoituksia lukuun ottamatta.
Saksan 8. vuoristodivisioona
'''Saksan 8. vuoristodivisioona''' oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Ensimmäinen divisioona
Divisioona perustaminen aloitettiin maaliskuussa 1944 Lapissa, jolloin sen runkona oli Vuoristojääkärirykmentti 139. Divisioona nimettiin pian uudelleen komentajansa eversti Mathias Kräutlerin mukaan ryhmä Kräutleriksi ja edelleen erillisdivisioona 140:ksi 7. syyskuuta, jolloin siihen kuuluivat erillisdivisioonan esikunta, vuoristojääkärirykmentti 139, jääkäripataljoona 3, tykistörykmentti 139 sekä pioneeri ja viestikomppaniat. Divisioona vetäytyi muun armeijan mukana Norjaan, jossa se antautui sodan lopulla briteille.
Toinen divisioona
Toisen yhtymän historia alkaa Münchenistä VII täydennysalueesta, joka asetettiin liikekannalle 26. elokuuta 1939. Siitä muodostettiin 9. marraskuuta Divisioona Nr 157 ja se nimettiin 12. joulukuuta 1942 edelleen 157. täydennysdivisioonaksi. Seuraavana keväänä divisioonaan kuuluivat täydennysrykmentit 7 ja 157, vuoristotäydennysrykmentti 1, tykistötäydennysrykmentti 7, täydennystulenjohtopatteristo 7, täydennyspanssarintorjuntapataljoona 7, täydennyspioneeripataljoona 7, täydennysmoottoripataljoonat 7 ja 27, täydennyskuljettajapataljoonat 7 ja 27 sekä täydennysrakentajapataljoona 7.
Divisioonasta muodostettiin 1. lokakuuta 1942 157. reservidivisioonaksi, jolloin siihen kuului reservikrenatöörirykmentit 7 ja 157, reservivuoristorykmentti 1, reservitykistörykmentti 7 ja reservipioneeripataljoona 7. Se oli sijoitettu Besanconiin Ranskaan varuskuntajoukoksi. Sen vahvuus oli 1. syyskuuta 1943 lähes 12000 sotilasta. Italian antauduttua divisioona siirrettiin Grenobleen, jossa se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. vuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi. Divisioona täydennettiin Mittenwaldissa Baijerissa, jonka jälkeen se siirrettiin Westfaleniin ja edelleen Ranskaan Besanconiin. Divisioona lähetettiin Italian antauduttua Grenobleen lähelle Italian rajaa, jolloin se liitettiin osasto von Zangeniin (myöhemmin Ligurian armeija) taistelemaan Pohjois-Italian partisaaneja vastaan.
Divisioona ei koskaan saavuttanut määrävahvuutta. Se nimettiin 1. syyskuuta 1944 157. reservivuoristodivisioonaksi ja edelleen helmikuussa 1945 8. vuoristodivisioonaksi, jolloin se samalla siirrettiin ensimmäistä kertaa etulinjaan taistelemaan Rovereto-Trenton alueen Yhdysvaltain joukkoja vastaan. Divisioona osallistui Po-joen laakson taisteluihin Italian toisen maailmansodan viimeisiin sotatoimiin. Divisioonan vahvuus oli noin 3000 miestä, mutta se oli kuitenkin Saksan 10. armeijan suurin yhtymä. Divisioona antautui huhtikuun lopulla Yhdysvaltain joukoille.
Komentajat
Divisioonankomentajana oli kenraaliluutnantti Paul Schricker syyskuusta 1944 aina antautumiseen saakka.
Thomas Vose Daily
Thomas Vose Daily (23. syyskuuta 1927 Belmont, Massachusetts – 14. toukokuuta 2017 Douglaston, Queens, New York) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan 10. tammikuuta 1952 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bladian titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Humberto Sousa Medeiros, jota avustivat Thomas Joseph Riley ja Lawrence Joseph Riley.
Daily sai 17. heinäkuuta 1984 nimityksen Palm Beachin ja 20. helmikuuta 1990 Brooklynin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2003.
Laurolaktaami
Laurolaktaami (C12H23NO) on syklisiin eli rengasrakenteisiin amideihin eli laktaameihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään polymeeriteollisuudessa polyamidien syntetisoimiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa laurolaktaami on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain niukasti veteen mutta paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin.
Valmistus ja käyttö
Laurolaktaamin valmistukseen käytetään kahta menetelmää. Syklododekanolin ja syklododekanonin seos hapetetaan syklododekanoniksi, joka reagoi hydroksyyliamiinin kanssa muodostaen syklododekaanioksiimin. Tämä oksiimi reagoi happamissa olosuhteissa Beckmann-toisiintumisella muodostaen laurolaktaamia. Toinen tapa on syklododekaanin ja nitrosyylikloridin välinen reaktio, jonka tuote nitrosyylisyklododekaani tautomerisoituu syklododekaanioksiimiksi, joka reagoi edelleen Backmann-toisiintumisella laurolaktaamiksi.
Laurolaktaamia käytetään polymeerien valmistukseen. Renkaanavautumispolymerisaatiolla siitä saadaan Nylon-12:a. Sitä voidaan käyttää myös komonomeerina kaprolaktaamin kanssa ja muiden sekapolyamidien valmistuksessa sekä poly(eetteriamidi)elastomeerien valmistamiseen.
Savukääpä
Savukääpä (Bjerkandera fumosa) on lähes koko Suomessa harvalukuisena, varsinkin ulkomailta peräisin olevissa koristelehtipuissa ja -pensaissa kasvava kääpälaji. Sitä voi löytää myös lehtometsistä. Savukääpä valkolahottaa tyviloisena eläviä puita, toisaalta myös kantoja ja muuta kuollutta puuainesta.
pienoiskuva|Savukäävän pillipintaa. Savukäävän itiöemä on yleensä pileaattinen. Savukääpä näyttää ”peruskäävältä” ilman silmiinpistäviä tuntomerkkejä ja toisaalta itiöemissä on suurta muotovaihtelua. Lakki voi olla pienellä oksalla kasvaessaan ohut, suurilla rungoilla taas paksun hyllymäinen ja useamman lakin ryhmässä. Tuore itiöemä on helposti lohkeava ja kuivana se napsahtaa palaa taittaessa. Yläpinta on samean vaaleanokranruskea ja leveästi reunaltaan homehtuneelta näyttävän vaalea. Pillipinta on valkoinen ja nuorena kolhukohdista mustuva, kuivana pillipinta saa rusehtavaa sävyä. Pillejä mahtuu 4-5 millimetrille. Lohkopinnassa näkyvät likaisen valkoinen malto ja sitä vaaleammat harmaanvalkeat pillit, joiden välissä on selvä hiuksenohut tumma viivakerros. Käävän kokonaispaksuus on 3-15 mm. Savukääpä tuoksuu heikosti hedelmälle.
Nefeliini
thumb|right|350px| Suuri nefeliinin kide Canaã Massifista, [[Brasiliasta ]] Nefeliini tai nefeliitti on foideihin kuuluva pii-alikylläinen alumiinisilikaattimineraali, ja sen kaava on Na3KAl4Si4O16. Nefeliiniä esiintyy vähän piitä sisältävissä vulkaniiteissa ja plutonisissa kivilajeissa sekä niiden pegmatiiteissa. Joskus, tosin erittäin harvoin, nefeliiniä löydetään kiilleliuskeesta ja gneissistä.
Nefeliinikiteet ovat harvinaisia, ja ne kuuluvat heksagonaaliseen järjestelmään. Mineraalilla on usein lyhyet, kuusisivuiset kiteet, jotka päättyvät perustahkoon. Keinotekoisesti särmäpinnalle tehdyt epäsymmetriset etsatut kuviot kuitenkin viittaavat siihen, että kiteet ovat hemimorfisia ja tetartohedraalisia, ja ainoa symmetrinen elementti on polaarinen heksadi akseli. Kiteitä esiintyy tiiviissä, rakeisissa kasaumissa, ja väriltään ne voivat olla valkoisia, keltaisia, harmaita, vihreitä ja jopa punertavia (eleoliitti muunnos). Nefeliinin kovuus on 5,5–6, ja sen ominaispaino on 2,56–2,66. Se on usein läpikuultava ja sillä on rasvakiilto.
Vähäinen valon taittuminen nefeliinissä ja sen himmeä kahtaistaitteisuus ovat lähes samat kuin kvartsilla, mutta koska nefeliinin kahtaistaitteisuus on negatiivista ja kvartsilla se on positiivista, mineraalit on helppo erottaa toisistaan mikroskoopilla. Hyvä nefeliinin tuntomerkki on sen helppo hajottaminen suolahapolla, joka erottaa sen hyytelömäiseen piihin (joka on vaivatta värjättävissä väriaineilla) ja suolakuutioihin. Tästä syystä nefeliinin puhdas kide muuttuu sameaksi, kun se upotetaan happoon.
Vaikka kalsiumia ja natriumia on aina luonnollisesti esiintyvässä nefeliinissä atomisuhteessa 3:1, keinotekoisesti tuotettujen kiteitten koostumus on NaAlSiO4, jota vastaavaa kaliumyhdistettä KAiSiO4 (kaliofiliitti) on myös valmistettu keinotekoisesti. Sen tähden on ehdotettu, että ortosilikaattikaava (Na,K)AlSiO4 on nefeliinin aito koostumus.
Nefeliini on erittäin altis muuntelulle, ja laboratoriossa nefeliinille on luotu lukuisia korvaavia aineksia. Luonnossa se muuttuu usein zeoliiteiksi (erityisesti natroliitiksi), sodaliitiksi, kaoliiniksi tai tiiviiksi muskoviitiksi. Gieseckiitti ja liebeneriitti ovat nefeliinin pseudomorfeja.
Nefeliinille tiedetään kaksi muunnosta, jotka eroavat ulkonäöltään ja esiintymistavoiltaan toisen ollessa yhdenmukainen sanidiinille ja toisen ortoklaasille. Lasisella nefeliinillä on pieniä, värittömiä läpinäkyviä kiteitä ja rakeita, joilla on lasikiilto. Sitä esiintyy tyypillisesti myöhäisissä, runsasalkalisissa vulkaniiteissa, kuten fonoliitissa, nefeliini-basaltissa, leusiitti-basaltissa jne., ja myös tietyissä kivissä, jotka esiintyvät magmajuonessa, joka leikkaa kohtisuoraan sedimenttikerroksia, kuten tinguaiitissa. Parhaat kiteet löytyvät Monte Somman kiilteissä, sanidiinissa, graniiteissa jne. Nefeliinin toinen muunnos, joka tunnetaan elaeoliittinä Karstenin ja Klaprothin (1809) nimeämänä, esiintyy suurina, karkeina kiteinä ja useammin epäsäännöllisinä kasaantumina. Näillä on rasvakiilto, ja ne ovat sameita tai enintään läpikuultavia, ja ovat väriltään punertavia, vihertäviä, rusehtavia tai harmaita. Elaeoliitti on olennainen osa tiettyjä nefeliinisyeniittisarjan alkalisia plutonisia kiviä, jotka ovat tavallisesti muodostuneet Etelä-Norjassa.
Lapionokat
Lapionokat (Ramphotrigon) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Robert Joseph Cunningham
thumb|Robert Joseph Cunningham pienoiskuva
Robert Joseph Cunningham (s. 18. kesäkuuta 1943 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Buffalon hiippakuntaan Bernard Joseph McLaughlin 24. toukokuuta 1969, ja hänet nimitettiin Ogdensburgin piispaksi 9. maaliskuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edward Michael Egan, jota avustivat Henry Joseph Mansell ja Gerald Michael Barbarito.
Cunningham sai 21. huhtikuuta 2009 nimityksen Syracusen piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 26. toukokuuta.
Ruijanpallas
Ruijanpallas (Hippoglossus hippoglossus) on kampelakala, joka elää pohjoisella Atlantilla. Ruijanpallas on yksi suurimmista kampelakaloista, ja se voi kasvaa jopa kolme metriä pitkäksi ja 320-kiloiseksi.