cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harjasjärvi
Harjasjärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Innalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Harjasjärvi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Maantietoa
Järvi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee metsämaastossa olevassa loivassa painanteessa ja sen rannat ovat suota. Rantaviiva on 750 metriä pitkä. Järveen laskee yksi lyhyt suo-oja ja toinen suurempi pelto- ja metsäoja, joka tuo järveen eniten ravinteita. Laskuoja lähtee järven pohjoispäästä ja virtaa Innalan peltojen kautta pohjoiseen. Se yhtyy kahden kilometrin jälkeen Mylly-Kartun jokeen Kolmhaaran kohdalla. Järvi on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Yöpartio
Yöpartio tarkoittaa seuraavia asioita:
Hulolampi
Hulolampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Mettälänperällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Hulolampi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Maantietoa
Soikea lampi on 200 metriä pitkä, 60 metriä leveä ja sen pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Se sijaitsee metsäalueella peltojen läheisyydessä. Siihen laskee muutama suo- ja pelto-oja ja sen oma laskuoja lähtee lammen eteläpäästä. Pohjoisesta lampeen laskevat Hulosuon suo-ojien vedet. Laskuoja on kilometrin pituinen ja se yhtyy Mylly-Kartun jokeen Kolmihaaran ja Latikankosken välissä. Samaan laskuojaan liittyy myös Paskolammin laskuoja. Rantojen läheisyydessä sijaitsevat vain läheisen Suojasen maatilan rakennuksia. Lammen taakse kiertää yksi metsätie.
Historiaa
Vuonna 1817 on jätetty yhteishakemus saada laskea "Husolammi" ja Teijärvi. Sen teki toimitusmaanmittari C.P. Hornborg ja hankkeelle on annettu päätös vuonna 1820.
Wallander: Perintö
Perintö on Wallander-elokuvasarjan toisen tuotantokauden yhdestoista elokuva.
Mehupuristamon toimitusjohtaja murhataan. Murhaaja löytyy helposti, mutta onko hän sittenkään oikea syyllinen? Siitä Wallander ja Katarina Ahlsell ovat eri mieltä, mikä viilentää heidän välejään.
Väärlä
Väärlä on kylä Salon kaupungin Perniössä. Väärlä sijaitsee Kiskontien varrella Perniön kaakkoiskulmalla.
Väärlä sijaitsee Kosken ruukkiyhdyskunnan pohjoispuolella. Koskelta tuleva Kiskontie kulkee Väärlän läpi länteen Korttilaan. Väärlän itarajalla Kiskontiestä haarautuu Lehtiniittuun vievä Kivilinnantie. Väärlän pohjoispuolella on Torkkila. Väärlän kyläalue ulottuu etelän Harmaamäeltä peltojen yli pohjoiseen Väärlänsuolle ja Torkkilansuolle. Kylän asutus sijoittuu Kiskontien varrelle.
Väärlä on ollut keskiajalla syntynyt yksinäistila. Kylän kantatila on jaettu kahtia isojaon yhteydessä vuonna 1786. Molemmilla taloilla oli tuolloin torppa. Kylän ilme muuttui suuresti 1800- ja 1900-lukujen taitteessa, kun kylän läpi rakennettiin Turku–Karjaa-rautatie. Rautatie myötäili aluksi Kiskontietä, mutta kulkee nykyään Harmaamäen tunnelin kautta kylän halki ja tien yli. Väärlään syntyi 1900-luvun alussa ja puolivälissä uutta pienasutusta, josta valtaosa on yhä jäljellä. Lähialueiden palvelut ovat siirtyneet Perniön keskustaan.
Juho Takkinen
Juho (Johan) Takkinen (23. elokuuta 1838 Posio – 13. helmikuuta 1892 Kittilä) oli lestadiolainen saarnaaja. Hän teki saarnamatkoja Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa. Ruotsin Lapin lestadiolaisseurakunta Juhani Raattamaan johdolla lähetti Takkisen ja Frans H. Nikan lähetysmatkalle Amerikkaan vuonna 1877. Seuraavana vuonna Takkinen muutti pysyvästi Amerikkaan.
Jääpallon Elitserien-kausi 2008–2009
Ruotsin jääpallon Elitserien pelattiin kaudella 2008-2009 neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Kahdeksan parasta joukkuetta selviytyivät pudotuspeleihin, sijoille 11-12 sijoittuneet joukkueet joutuivat karsimaan sarjapaikastaan ja sijoille 13-14 sijoittuneet putosivat Allsvenskaniin.
Juho Takkinen
Takkinen nousi Calumetin lestadiolaisen seurakunnan johtoon 1878, ja harjoitti kovaa kirkkokuria mikä johti seurakunnan jakautumiseen kahtia.
Hän julkaisi vuonna 1880 kirjan nimeltä Amerikan Suomalainen Aapinen. Takkinen matkusti Eurooppaan viimeisen kerran syksyllä 1891 ja kuoli tällä matkalla.
Jääpallon Elitserien-kausi 2008–2009
Loppuotteluun selvisivät Västerås SK ja Edsbyns IF.
Sarjataulukko
IFK Motala ja Örebro putosivat sarjasta.
Pudotuspelit
Puolivälierät ja välierät pelattiin paras kolmesta -systeemillä.
Loppuottelu
21.3.2009 Studenternas IP, Uppsala Yleisöä:
Karsinnat
Karsinnat pelattiin kaksiosaisina, ja ne aloitettiin Allsvenskan-seuran kotikentällä. Kungälv ja Vänersborg säilyivät Elitserienissä.
Wall End
Wall End eli Wallend on asuinalue Lontoon Newhamissa, East Hamin ja Barkingin välissä. Alueen väkiluku on 14 846 (2011), pinta-ala 1,38 km² ja väestötiheys 10 763 as./km². Wall End sijaitsee Rodingjoen vieressä. Se rajoittuu pohjoisessa Hammersmith & City Line sekä District Line -metrolinjojen rataan, idässä A406-kehätiehen, etelässä Flanders Road -katuun sekä lännessä Wellington Road, Altmore Avenue ja Keppel Road -katuihin.
Suur-Lontoon poliisitoimella on Wall Endissa turvallisen naapuruston ryhmä (Safer Neighbourhood Team, SNT). Elokuussa 2017 alueella tapahtui 4 rikosta 1 000 asukasta kohden, siinä missä koko Newhamissa niitä tapahtui 9 ja koko Lontoossa 8 jokaista 1 000 asukasta kohden. Wall Endissä sijaitsevat East Hamin rautatievarikko, academy-tyypin Langdon Academy -koulu ja St Paulin kirkko. Rodingjoen varrella on kevyttä teollisuutta.
Historia
thumb|vasen|Barkingin kartta vuodelta 1777, Wall End länteen kulkevan tien varrella.
Wall End tunnetaan keskiajalta pienenä, erillisenä kylänä East Hamin laidalla tai liepeillä Barkingiin vievän tien varrella. Kylä sai nimensä siitä, että se oli East Hamin lopussa (end) ja sen kohdalla oli Rodingjoen tulvien leviämistä estävä patopenger (wall).
1800-luvun alusta tunnetaan alueen ensimmäinen Duke’s Head -pubi Barking Roadin ja St Olave’s Roadin risteyksestä. 1800-luvun puolessavälissä Wall Endissä oli noin 20 taloa. Suurin osa nykyisistä rakennuksista valmistui 1880–1910. Suuren kasvun aikana Duke’s Head rakennettiin uudelleen laajennettuna vuonna 1900. Pubi suljettiin vuonna 2010; alueen kulttuuriin ei enää kuulunut pubissa käynti.
Väestö
Wall Endissä asuu Lontoon alueista eniten srilankalaisia. Alueen etninen jakauma on (2011): 10 % valkoisia brittejä, 8 % muita valkoisia, 21 % intialaisia, 14 % pakistanilaisia, 10 % bangladeshilaisia, 19 % muita aasialaisia, 11 % mustia, 3 % kuuluu useaan etniseen ryhmään ja 4 % muihin etnisiin ryhmiin kuuluvia. Asukkaista 43 prosenttia kokee itsensä britiksi, 53 % ei, 15 % taas kokee itsensä englantilaiseksi ja 82 % ei.
Wall Endin asukkaista 47 % puhuu äidinkielenään englantia, 12 % tamilia, 6 % bengalia, 6 % urdua, 3 % pandžabia, 2 % malajalamia ja 2 % gudžaratia. 34 % on muslimeja, 29 % kristittyjä, 23 % hinduja, 4 % sikhejä ja 4 % uskonnottomia.
Alueen aikuisväestön työttömyysaste on 28 prosenttia.
Miniä (televisiosarja)
Miniä on suomalainen kuusiosainen televisiosarja vuodelta 1973. MTV-teatterin tuottama mustavalkoinen minisarja perustuu Aino-Inkeri Kumaran romaaniin Vuosikymmen vuodelta 1965. Sarjan on dramatisoinut ja ohjannut Veikko Uusimäki.
Juoni
1950-luvun Etelä-Pohjanmaalla Karhian taloon tulee nuori miniä Anja, pankkitoimihenkilö ja Karhiaa pienemmän talon tytär. Nuori aviomies Erkki on hyväntahtoinen, mutta äitinsä tavoin huono näkemään todellisuutta maatilan menneen loiston varjossa. Sisarosuuksien maksu on aiheuttanut tilalle paljon velkaa, mutta isäntä ja anoppi haluavat vain ostella uusia maatalouskoneita ja autonkin. Heitä realistisempi miniä ahdistuu tilanteessa.
Konttainen
thumb|right|240px|Konttainen syksyllä 2018 nähtynä Konttaisjärven suunnasta thumb|240px|right|Näkymä Konttaisen huipulta lokakuussa 2012. Konttainen on Kuusamossa, Rukan pohjoispuolella sijaitsevan tunturijakson pohjoisin vaarahuippu. Vaaran korkeus on 407 metriä. Konttaiselle pääsee Virkkula-Vuotungintieltä, jonka varrella sijaitsee paikoitusalue sekä polku Konttaisen huipulle. Kyseinen polku on osa Karhunkierroksena tunnettua vaellusreittiä, joka jatkuu Konttaisen pohjoispuolelle.
Konttainen on Valtavaara-Pyhävaara-vaarajakson muiden vaarojen kanssa osa Natura 2000-luonnonsuojelualuetta.
John Crawfurd
pienoiskuva|John Crawfurd 1850-luvulla. John Crawfurd (13. elokuuta 1783 Skotlanti – 11. toukokuuta 1868 Englanti) oli skotlantilainen lääkäri, siirtomaajohtaja, diplomaatti ja tutkija.
Alkuvaiheet
Crawfurd oli ammatiltaan lääkäri ja hän liittyi Englannin Itä-Intian kauppakomppanian lääkintäpalvelukseen 1803. Hänen asemapaikkoinaan olivat muun muassa Penang ja Jaava. Jaavalla hän tapasi ensimmäisen kerran Thomas Stamford Rafflesin.
Salmisiirtokuntien residentti
Thomas Stamford Raffles oli erittäin tyytymätön Salmisiirtokunnan ensimmäisen residentin William Farquharin tapaan johtaa siirtokuntaa. Siksi hän nimitti lokakuussa 1823 uudeksi residentiksi Crawfurdin. Crawfurd jatkoi Rafflesin taistelua orjuutta ja merirosvoutta vastaan, mutta laillisti kuitenkin uudelleen uhkapeluun. Crawfurd oli vankkumaton vapaakaupan kannattaja. Salmisiirtokunnissa ei aikaisemminkaan ollut tullimaksuja, mutta nyt Crawfurd poisti myös kaikki satamamaksut.
Britannian ja Alankomaiden välinen, 17. maaliskuuta 1824 allekirjoitettu sopimus jakoi Malaijien saariston kahtia Malakansalmen kohdalta: britit saivat pohjoisosan (Malakan niemimaan ja Salmisiirtokunnat) ja Alankomaat eteläiset osat. Elokuussa 1824 Crawfurd sai vietyä päätökseen tätä koskeneet brittien, sulttaani Hussein Shahin ja temenggongin väliset neuvottelut. Sopimuksen mukaan Itä-Intian kauppakomppania sai haltuunsa Salmisiirtokuntien pääsaaren ja kaikki muut saaret jotka olivat 10 mailin säteellä siitä. Valta oli Salmisiirtokunnissa näin siirtynyt yksinomaan brittien käsiin. Joiden historioitsijoiden mielestä Crawfurd on tämän sopimuksen ansiosta Salmisiirtokuntien todellinen perustaja.
Kavalakärpässieni
Kavalakärpässieni (Amanita phalloides) on maailman vaarallisin kärpässieni ja yksi myrkyllisimmistä sienistä. Se on syynä lähes 90 prosenttiin kuolemaan johtaneista sienimyrkytyksistä.
Ulkonäkö
Kavalakärpässienen noin 5–15 senttimetriä leveän lakin väri voi vaihdella oliivinvihreästä kellanharmaaseen, ruskeanvihertävään tai jopa aivan vihreään tai valkoiseen. Lakki on nuorena pallomainen tai munamainen, kasvaessaan se laajenee ensin kuperaksi, vanhemmiten laakeaksi. Aivan nuoren sienen lakkia peittää valkoinen suojus. Lakki on pinnalta säteittäisviiruinen, kuivana silkinkiiltoinen ja kosteana limainen. Lakin alapinnan heltat ovat irtotyviset ja kellanvalkoiset. Jalka on vihertävänvalkoinen, nöyhtäpintainen, pitkä ja hoikka. Jalassa on leveä, hauras rengas ja iso, säkkimäinen tuppi. Sienen malto on valkoista, mutta kellertää heikosti pintakelmun alla. Itiöpöly on valkoista. Tuoksu on tyypillisesti nuorena makean hunajainen, vanhempana pistävän vastenmielinen, ammoniakkia muistuttava.
Kasvuaika ja -paikka
Kavalakärpässieni kasvaa yleisimmin ravinteikkaalla multamaalla tammi- ja pähkinälehdoissa sekä hakamailla loppukesällä ja alkusyksyllä. Keski-Euroopan tammimetsistä löytyy joskus massaesiintymiä.
Myrkyllisyys
Kavalakärpässieni sisältää amatoksiineja, erityisesti alfa-amanitiinia, jotka ovat myös valkokärpässienen sisältämiä solumyrkkyjä. Amatoksiinit vaikuttavat tuhoisasti erityisesti maksaan ja munuaisiin ja arviolta jo 50 gramman sienimäärän syöminen johtaa hoitamattomana kuolemaan. Myrkytysoireet, kuten pahoinvointi, oksentelu, maha- ja suolistovaivat sekä ripuli, ilmenevät 6–24 tunnin kuluessa sienen syömisestä ja maksavaurio syntyy parin-kolmen päivän kuluttua. Ainoa, toistaiseksi kokeellinen mutta lupaava hoitomenetelmä on lääkäri S. Todd Mitchellin Dominikaanisessa sairaalassa Santa Cruzissa, Kaliforniassa johtaman tutkijaryhmän maarianohdakkeesta (Silybum marianum) valmistama lääke. Lääkinnän aloittaminen 96 tunnin sisällä kavalakärpässienen syömisestä näyttää estävän maksavaurion ja siten mahdollistavan munuaisten poistavan myrkyn kehosta turvallisesti voimakkaan nesteytyksen avulla. Keittäminen ei poista kavalakärpässienen myrkkyjä.
Kavalakärpässieni sisältää myös fallotoksiineihin kuuluvaa falloidiinia (C35H48N8O11S, CAS-numero 17466-45-4), joka vaikuttaa sitomalla ja stabiloimalla eläinsolujen aktiinifilamenttiverkostoja. Vasta-aineeksi tähän vaikutukseen voi nauttia suuria määriä raakaa lihaa, missä on runsaasti aktiinia.
Kavalakärpässienen tekee erityisen vaaralliseksi sen ”ruokasienimäinen” ulkonäkö ja väri, ja erään arvion mukaan jopa 90 prosenttia maailman kuolemaan johtaneista sienimyrkytystapauksista on kavalakärpässienen aiheuttamia. Keski-Euroopassa kavalakärpässientä on poimittu herkkusieninä, valmuskoina ja haperoina. Kavalakärpässienestä poiketen herkkusienillä ei ole tuppea ja niiden heltat tummuvat itiöiden kypsyttyä. Valmuskoilla ja haperoilla ei ole tuppea eikä rengasta, paitsi tietyillä valmuskalajeilla on rengas.
Monien tunnettujen henkilöiden on sanottu kuolleen kavalakärpässienimyrkytykseen, joskus sekoitettuaan sienen keisarikärpässieneen. Näitä ovat keisari Claudius, paavi Klemens VII ja Pietari Suuren vanhemmat.
Diagnostiikkaväriaine indosyaanivihreä on alustavissa hiiritutkimuksissa todettu olevan potentiaalinen vastalääke kavalakärpässienimyrkytyksiin.
Kavalakärpässieni Suomessa
Kavalakärpässieni on Suomessa harvinainen. Sitä esiintyy vain lounaisrannikolla, muun muassa Halikossa, Turun seudun tammilehdoissa, Ruissalossa, Saaristomeren kansallispuistossa ja hieman yleisempänä Ahvenanmaalla. Itäisimmät löydöt ovat Lohjalta. Suomessa kavalakärpässienen aiheuttamia kuolemantapauksia ei sen pienen levinneisyysalueen ja harvinaisuuden takia tunneta.
Ahvenlampi (Ikaalinen, Mylly-Karttu)
Ahvenlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Mylly-Kartussa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Ahvenlampi on osa Mylly-Kartun joen valuma-aluetta.
Maantietoa
Soikean muotoisen lammen pituus on 250 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Se on peltojen ympäröimä ja sijaitsee asutuksen keskellä. Siihen ei laske ojia, mutta on loivasti viettävien rantojen vuoksi pintavaluman kohteena. Laskuoja lähtee lammen eteläkärjestä ja se virtaa kaksi kilometriä ennen yhtymistään Mylly-Kartun jokeen valtatien 3 lähellä. Sen rantaviiva on 600 metriä pitkä ja rantaan on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille pääsee kylätieltä, joka kiertää lammen eteläpään muutaman kymmenen metrin etäisyydellä.
Historiaa
Vuonna 1852 jätettiin anomus saada suorittaa järvenlasku, jonka onnistumista ei voida lähteiden puuttuessa vahvistaa.
Rentohanhikki
Rentohanhikki (Potentilla supina) on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Euraasian lauhkeilla ja lämpimillä alueilla.
Kasvutapa ja lehdet
Rentohanhikki on yksi- tai kaksivuotinen ruohokasvi, jonka maanpinnan yläpuolella olevat osat ovat kaljuja tai pehmeäkarvaisia. Kasvilla on tavallisesti useampia rentoja tai kohenevia, 20–50 senttimetriä pitkiä ja haarautuneita varsia.
Rentohanhikin vuorottaiset lehdet ovat jakautuneet 2–5 lehdykkäpariin. Sivulehdykät ovat pitkähköjä tai munanmuotoisia, karkeasti sahalaitaisista sulkamaisiin; päätylehdykkä on usein syvälohkoinen.
Kukat ja hedelmät
Rentohanhikki kukkii toukokuusta syyskuuhun; varret ovat monikukkaisia. Kukintojen suojuslehdet ovat samankaltaisia kuin kasvulehdet ja sijaitsevat nuorten kukkien yläpuolella. Rentohanhikin kaksineuvoiset kukat sijaitsevat 5-20 millimetrin pituisten kukkavarsien päissä; kukkavarsi taipuu alaspäin kukan avautumisen jälkeen.
Rentohanhikin säteittäisten, viisiteräisten kukkien halkaisija on 6-10 millimetriä. Viisi verholehteä ovat 3-4 millimetrin pituisia ja kolmion muotoisia. Viisi vapaata, keltaista terälehteä ovat tavallisesti verholehtiä lyhyempiä. Kukasta kypsyvä hedelmä on pienistä pähkylöistä koostuva kertohedelmä.
Kromosomiluku
Kasvin kromosomiluku on 2n = 28.
Häränsilmä (postimerkki)
pienoiskuva|250px|Kolme eriarvoista Häränsilmää. Häränsilmä (portugaliksi Olho de Boi) on nimitys Brasilian ensimmäisille postimerkeille. Ne julkaistiin 1. elokuuta 1843 kolmena eri arvona: 30, 60 ja 90 réistä. Britannian jälkeen Brasilia oli toinen maa joka julkaisi maanlaajuisia postimerkkejä. Kaikkiaan Häränsilmät olivat neljäs postimerkkijulkaisu maailmassa.
Rentohanhikki
Levinneisyys
Rentohanhikkia esiintyy Keski-Euroopan kasvillisuusalueella vain satunnaisesti ja usein epätavallisissa paikoissa. Ei ole varmaa, onko rentohanhikkia alun perin esiintynyt Keski-Euroopassa; laji vaikuttaa enemmän levinneisyysalueensa ulkopuolella kasvavalta satunnaiskasvilta, sillä sen kasvupaikat ovat usein nopeiden luonnollisten muutosten kohteena, jolloin lajin esiintyminen on uhattuna.
Saksassa lajia kasvaa ainoastaan valtion itäosissa, joskus myös Reinin ja Mainin alueilla. Satunnaisesti lajia tavataan myös Ala-Elbellä, Ylä-Weserillä, Neckerin keski- ja alaosissa sekä Tonavan varrella Regensburgin kohdalla. Sveitsissä lajia esiintyy harvinaisena ja satunnaisena. Itävallassa lajia tavataan satunnaisesti kaikissa osavaltioissa, mutta alkuperäisenä ainoastaan Pannonian luonnontieteellisessä maakunnassa. Keski-Euroopan kasvillisuusalueella lajia esiintyy vain satunnaisesti, mutta se on yleistymässä.
Elinympäristö
Rentohanhikki kasvaa monenlaisissa kasvupaikoissa, kuten mutaisilla ja hiekkaisilla rannoilla, tienvarsilla, katusorassa, satamien ja junaratojen joutomailla, täyttömailla ja jätevesilietteessä. Valosta ja lämmöstä pitävä laji suosii ravinnepitoista, tuoretta tai kosteaa maaperää. Keski-Euroopassa se on Bidentetalia-kasvillisuusryhmän tyyppilaji. Laji esiintyy usein yhdessä rantapuntarpään (Alopecurus aequalis) kanssa.
Piinapenkki
Piinapenkki on vanha ja raaka kidutusväline. Sitä on käytetty paljon etenkin keskiajan vankiloissa.
Kuuluisimpia piinapenkin uhreista oli Henrik VIII:n valtakaudella vääräuskoisuudesta ja maanpetturuudesta syytetty Anne Askew, jota kuukausien ajan kiduttaen yritettiin saada tunnustamaan. Myös vuoden 1606 ruutisalaliittoon kuulunut Guy Fawkes joutui piinapenkkiin, jotta hän paljastaisi muiden salaliittolaisten nimet.
Toiminta
Piinapenkki on puinen alusta, jonka molempiin päihin tai ainoastaan toiseen oli kiinnitetty rulla, johon oli solmittu naruja. Narujen toiset päät solmittiin kidutettavan raajoihin ja rullia alettiin hitaasti veivaamaan, vetäen uhrin raajoja erilleen. Jos uhri ei ole yhteistyöhaluinen, pyörittämistä jatketaan kunnes raajojen nivelet antavat periksi ja irtoavat kehosta. Tässä vaiheessa uhri on suurissa tuskissa ja kuolee hitaasti veren valuessa kehosta. Yleensä muita vankeja tuotiin katsomaan kidutusta. Tämän oli tarkoitus luoda psykologista pelkoa vankien keskuudessa ja heitä oli tällöin helpompi käsitellä.
Hamdallaye
Hamdallaye on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Tillabérin alueen Kollon departementissa. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeellä noin 35 kilometriä Niameysta itään. Kunnassa on 56 000 asukasta (vuonna 2010, arvio).
Hamdallayen kunnan pinta-ala on 1 852 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ouallamin departementin Simirin kuntaan, idässä Tagazariin ja Dantchandouhun, etelässä Kouréen ja N’Doungaan sekä lännessä Karmaan, Liboréen ja Niameyn kaupunkiin. Seutu on etupäässä heinäkasvillisuuden, pensaikon ja puuston peittämää kumpuilevaa tasankoa. Pohjoisessa esiintyy myös hiekkadyynejä. Luonnonvarainen kasvillisuus ja varsinkin eläimistö on kärsinyt voimakkaasti ihmisen toiminnasta. Sadevesi muodostaa pieniä järviä, joista osa kuivuu talven ajaksi.
Kunnan kautta kulkee Niameyn ja Filinguén välinen päällystetty maantie, josta haarautuu tie Dantchandouhun. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely sekä laiduntamiseen ja paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja maapähkinä. Kotieläimiin kuuluvat naudat, lampaat ja vuohet sekä vähäisessä määrin aasit, kamelit ja hevoset. Köyhtyneillä mailla alkeellisin menetelmin harjoitettava maanviljely on tehotonta ja karjanhoito kärsii eläintaudeista ja laidunmaiden puutteesta. Niiden lisäksi harjoitetaan kalastusta ja naiset tekevät perinteisiä käsitöitä. Suuri osa nuorisosta on muuttanut ansiotöihin Niameyhin tai naapurimaihin.
Matkailu Hamdallayeen on käytännössä olematonta. Mahdollinen turisteja houkutteleva kohde voisivat olla alueen kautta sadekauden aikana muuttavat kirahvit.
Sopimuspohjainen ohjelmointi
Sopimuspohjainen ohjelmointi on tietokoneohjelmistojen suunnittelutapa. Sen mukaan ohjelmistosuunnittelijoiden tulisi määritellä muodolliset, täsmälliset ja tarkastettavat rajapintamääritykset ohjelmistokomponenteille. Nämä määritykset laajentavat tavallisten abstraktien tietotyyppien määritelmää alkuehdoilla, loppuehdoilla ja invarianteilla. Näitä määrityksiä kutsutaan sopimuksiksi konseptin käyttämän liike-elämän sopimusten ehtojen ja velvollisuuksien metaforan mukaan.
Historia
Termin otti ensimmäisenä käyttään Bertrand Meyer suunnittelemansa Eiffel-ohjelmointikielen yhteydessä ja kuvailtiin ensimmäisenä useissa artikkeleissa alkaen vuodesta 1986  ja kahdessa peräkkäisessä versiossa (1988, 1997) kirjastaan Object-Oriented Software Construction. Eiffel Software haki menetelmän englanninkieliselle nimelle ”Design by Contract” tavaramerkkisuojaa joulukuussa 2003, ja se myönnettiin joulukuussa 2004. Tavaramerkin nykyinen omistaja on Eiffel Software.
Kuvaus
Keskeinen idea sopimuspohjaisessa ohjelmoinnissa on se, kuinka ohjelmistojärjestelmän osaset työskentelevät yhdessä yhteisten ”velvoitteiden” ja ”hyötyjen” pohjalta. Metafora tulee liike-elämästä, jossa asiakas ja toimittaja sopivat sopimuksesta joka esimerkiksi määrittää, että:
Vastaavasti, jos olio-ohjelmoinnin luokassa oleva rutiini tarjoaa tiettyä toiminnallisuutta, se voi: Sopimus on näiden velvoitteiden ja hyötyjen muodollistamista (formalisointia). Sopimuspohjaisen ohjelmoinnin voi tiivistää seuraaviin ”kolmeen kysymykseen”,joita suunnittelijan tulee jatkuvasti kysyä:
Monissa kielissä on mahdollisuus tehdä tällaisia vakuutuksia. Sopimuspohjainen ohjelmointi kuitenkin pitää näitä sopimuksia niin elintärkeinä ohjelmiston oikeellisuudelle että niiden tulisi olla osa suunnitteluprosessia. Käytännössä sopimuspohjainen ohjelmointi kehottaa kirjoittamaan nämä vakuutukset ensin. Sopimuksen merkintä ulottuu metodi/proseduuri-tasolle asti; jokaisen metodin sopimus sisältää normaalisti seuraavat tiedot: <!--
Subclasses in an inheritance hierarchy are allowed to weaken preconditions (but not strengthen them) and strengthen postconditions and invariants (but not weaken them). These rules approximate behavioral subtyping.
All class relationships are between Client classes and Supplier classes. A Client class is obliged to make calls to Supplier features where the resulting state of the Supplier is not violated by the Client call. Subsequently, the Supplier is obliged to provide a return state and data that does not violate the state requirements of the Client. For instance, a Supplier data buffer may require that data is present in the buffer when a delete feature is called. Subsequently, the Supplier guarantees to the client that when a delete feature finishes its work, the data item will, indeed, be deleted from the buffer. Other Design Contracts are concepts of "Class Invariant". The Class Invariant guarantees (for the local class) that the state of the class will be maintained within specified tolerances at the end of each feature execution.
When using contracts, a supplier should not try to verify that the contract conditions are satisfied; the general idea is that code should "fail hard", with contract verification being the safety net. DbC's "fail hard" property simplifies the debugging of contract behavior as the intended behaviour of each routine is clearly specified. This distinguishes it markedly from a related practice known as defensive programming, where the supplier is responsible for figuring out what to do when a precondition is broken. More often than not, the supplier throws an exception to inform the client that the precondition has been broken, and in both cases - DbC and defensive programming - the client must figure out how to respond to that. DbC makes the supplier's job easier.
Design By Contract also defines criteria for correctness for a software module:
Because the contract conditions should never be violated in program execution, they can be either left in as debugging code or removed from the production version of the code altogether for performance reasons.
Design by Contract can also facilitate code reuse, since the contract for each piece of code is fully documented. The contracts for a module can be regarded as a form of software documentation for the behavior of that module. -->
Suhde ohjelmistojen testaukseen
Yksikkötestaus testaa moduulia eristyksessä tarkastaakseen, että se toteuttaa sopimuksensa olettaen, että alihankkijat toteuttavat omansa. Integraatiotestaus tarkastaa että eri moduulit toimivat oikein yhdessä.
Kielet, joissa natiivi tuki
Kieliä, jotka toteuttavat useimmat sopimuspohjaisen ohjelmoinnin ominaisuuksista, ovat esimerkiksi:
Kielet, joissa kolmannen osapuolen tuki
Monia kirjastoja, esikääntäjiä ja muita työkaluja on kehitetty olemassaoleville ohjelmointikielille ilman natiivia sopimuspohjaisen ohjelmoinnin tukea.
Dylan Vox
Dylan Vox (s. ) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä. Dylan Vox on näytellyt muun muassa itseään reality-sarjassa Fight for Fame, Titanic II kapteeni Dwayne Stevenia sekä taiteilijanimellä Brad Benton homoeroottisissa elokuvissa. Dylan Vox on ollut yli 12 kertaa ehdolla GayVN Awards-palkinnon saajaksi sekä yli 15 kertaa Grabby Awards-palkinnon saajaksi. Vuosina 2004 ja 2005 Dylan Vox palkittiin parhaasta miessivuosasta GayVN Awardseissa.
Loganin kansainvälinen lentoasema
Kenraali Edward Lawrence Loganin kansainvälinen lentoasema on Bostonin kaupungin kansainvälinen lentoasema Massachusettsissa, Yhdysvalloissa. Se avattiin 8. syyskuuta 1923. Vuonna 2015 lentokenttä palveli 33 449 580 matkustajaa.
Lentoasemalla on kuusi kiitotietä ja neljä terminaalia.
Hitlerin hallitus
Hitlerin hallitus oli Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitlerin johtama hallitus, joka hallitsi Saksaa vuosina 1933–1945. Hallituksen nimitti valta­kunnan­­presidentti Paul von Hindenburg 30. tammikuuta 1933. Aluksi hallituksessa oli mukana kaksi puoluetta: Hitlerin johtama Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue (NSDAP) sekä konservatiivinen Saksalaiskansallinen kansanpuolue (DVNP), jonka toivottiin toimivan mahdollisimman voimakkaana vastapainona NSDAP:lle. . Lisäksi hallituksessa oli joukko ammatti­ministereitä. Varsin pian NSDAP kuitenkin tuli ainoaksi hallitus­puolueeksi, ja sen jälkeen kun maaliskuun 1933 vaaleissa valitut valtio­päivät olivat säätämällään valta­lailla myöntäneet hallitukselle lähes rajoitta­mattoman vallan, se julisti pian kaikki muut puolueet paitsi NSDAP:n laittomiksi. Hindenburgin kuoltua vuonna 1934 Hitler otti itselleen myös valta­kunnan­presidentin tehtävät.
Hitlerin hallitus oli toiminnassa läpi Saksan nousun talouslamasta 1930-luvulla ja läpi toisen maailmansodan. Hallituksen toiminta päättyi 30. huhtikuuta 1945, Hitlerin tehtyä itsemurhan ja hänen testamenttinsa astuessa voimaan. Hitlerin hallitus oli varsin pitkäaikainen, se oli Saksan johdossa kaksitoista vuotta. Sitä seurasi hyvin lyhytikäinen Dönitzin hallitus, joka jäi Saksan valtakunnan viimeiseksi.
Monet hallituksen ministereistä tuomittiin lokakuussa 1946 Nürnbergin oikeuden­käynnissä kuoleman­rangaistukseen tai pitkä­aikaiseen vankeuteen sota­rikoksista tai rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Saksanhanhikki
Saksanhanhikki (Potentilla thuringiaca) on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji. Laji muistuttaa ulkonäöltään läheistä sukulaistaan pystyhanhikkia (Potentilla recta), josta laji eroaa kuitenkin pienemmällä koollaan, lehtiruusukkeellaan ja tummemmankeltaisilla kukillaan.
Ulkonäkö ja koko
Saksanhanhikki on 25-30 senttimetrin korkuiseksi kasvava monivuotinen ruohokasvi, jolla on vankka ja haarova juurakko. Kasvin punertava varsi on koheneva tai pysty; varressa on tiheästi lyhyitä ja harvaan pitkiä karvoja. Saksanhanhikin ruodilliset, korvakkeelliset lehdet kasvavat tyviruusukkeesta tai varresta. Lehtilapa on sormilehdykkäinen; tyvilehdet ovat tavallisesti 7-lehdykkäisiä, varsilehdet 5-lehdykkäisiä. Lehdykät ovat suikeita, sahalaitaisia ja karvaisia, korvakkeet puolestaan suikeita ja pitkäsuippuisia.
Saksanhanhikki kukkii kesäkuusta elokuuhun; kukinto on muutamasta kirkkaankeltaisesta kukasta koostuva harsu huiskilo. Kukan 15-20 millimetrin levyinen teriö on säteittäinen; yhdessä kukassa on viisi lovikärkistä, 7-10 millimetrin pituista verholehtiä pidempää terälehteä. Verholehtiä on viisi. Yhdessä kukassa on tavallisesti 20 hedettä ja vähintään 10 erilehtistä emiä. Kukasta kypsyvä hedelmä on useista lyhytotaisista pähkylöistä koostuva kertohedelmä.
Saksanhanhikin kromosomiluku on 2n = 42.
Levinneisyys
Saksanhanhikki on kotoisin Keski- ja Etelä-Euroopan vuoristoista, Itä-Euroopasta ja Kaukasiasta. Nimialalaji ''subsp. thuringiaca kasvaa luonnonvaraisena Saksassa (thuringiaca'' viittaa Saksan osavaltioon Thüringeniin), mutta ei Suomessa. Saksanhanhikki on levinnyt Suomeen idästä; ensimmäisen kerran laji löydettiin Mikkelistä vuonna 1883. Viime aikoina saksanhanhikki on levinnyt laajalle alueelle Etelä- ja Keski-Suomeen, mutta päälevinneisyysalue on edelleen idässä.
Suomeen saksanhanhikki on kulkeutunut etupäässä heinänsiemenen mukana, mutta myös Suomen sodan aikana venäläisjoukkojen huoltokuljetuksissa.
Elinympäristö
Saksanhanhikki kasvaa nurmikoilla, niityillä, tienvarsilla, pientareilla, ratapihoilla, joutomailla ja lastauspaikoilla; joskus sitä voi tavata myös villiintyneenä koristekasvina.
Mélampes
Mélampes (myös transl. Mélambes) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ágios Vasíleioksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 591 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Vanha lähdekaivo Mélampesin kylässä. Mélampesin kylä sijaitsee Kreetan eteläosissa Vouvála-vuoren pohjoisrinteessä, noin 50 kilometriä etelään Réthymnosta. Se on rakennettu noin 600 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Antiikin aikana lähellä sijaitsi Korionin kaupunki.
Mélampes muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Μελάμπων, Topikí Koinótita Melámpon), johon kuuluu varsinaisen Mélampesin kylän lisäksi kylä Ágios Geórgios. Koko yhdyskunnan väkiluku on 605.
Aiemmin kylä kuului Lámpin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ágios Vasíleioksen kunnan Lámpin kunnallisyksikköön.
Guido Buzzelli
Guido Buzzelli (1927 – 25. tammikuuta 1992 Rooma) oli italialainen sarjakuvataiteilija.
Buzzelli piirsi valtavirtasarjakuvaa Italiassa ja Isossa-Britanniassa kaksikymmentä vuotta ja maalasi, kunnes julkaisi poliittisen allegorian Kurjien kapina vuonna 1967 italialaisessa scifi-lehdessä. Georges Wolinski julkaisi sen ranskaksi Charlie-lehdessä vuonna 1970. Tyyli sopi yleiseurooppalaiseen sarjakuvan aikuistumisen aaltoon ja sarjakuvia sekä kuvituksia julkaistiin kymmenissä lehdissä.
Buzzellin omat albumit ovat tyyliltään groteskeja. Ajankohdan ilmapiiri näkyy usein surrealistisina painajaisina, joihin Buzzelli on sijoittanut omakuvansa. Toistuvia teemoja ovat korruptio, yksilön vaikeudet toteuttaa itseään yhteiskunnassa ja taiteilijan ahdistus kaupallisuuden paineissa.
Suomennetut julkaisut
Buzzellin tuotannosta on suomeksi julkaistu vuonna 2019 yhteisnide Trilogia, joka sisältää albumit Kurjien kapina (1967), Labyrintit (1970) ja Zil Zelub (1972). Katkelma Zil Zelub -albumista sisältyi vuonna 1982 julkaistuun Sarjakuvan maailmat -antologiaan. Tapiirissa 3/1984 julkaistiin sarjakuvanovelli "Häät" ja 3/85 Buzzellin piirtämä "Lomakin on seikkailu". Historian suuret seikkailut -sarjassa julkaistiin vuonna 1980 Kristoffer Kolumbus: tie länteen ja vuonna 1981 Magalhães: ensimmäinen purjehdus maailman ympäri, jotka Buzzelli piirsi. Buzzellin piirtämä Tex Suuri julkaistiin suomeksi Tex Willerin numeroissa 1–2/1996 ja albumina vuonna 2003.
Aiheesta muualla
Italiankielinen virallinen sivu, jossa luettelo julkaistuista teoksista
AFTA
thumb|ASEAN+3 kuuluvat myös Kiina, Japani ja Etelä-Korea
AFTA eli ASEAN Free Trade Area on Kaakkois-Aasian maiden yhteistyöjärjestö ASEANin jäsenvaltioiden muodostama vapaakauppa-alue, jonka tehtävänä on tukea ASEAN-maiden omaa teollisuutta. AFTA perustettiin 28. tammikuuta 1992 Singaporessa, jolloin ASEANiin tuli mukaan kuusi maata; Brunei, Indonesia, Malesia, Filippiinit, Singapore ja Thaimaa. Myöhemmin siihen liittyivät Vietnam 1995, Laos ja Myanmar 1997 ja Kambodža 1999. AFTAan kuuluvat nykyisin kaikki kymmenen ASEAN-maata.
Medicien villat ja puutarhat
Kohteet
thumb|right|280px|Medicien huviloita on eri puolilla Toscanaa.
Medicien huviloista merkittävimmät on nimetty maailmanperintökohteeksi:
Oikeudenkäynti rikosasiassa Suomessa
thumb|right|250px|Raaseporin käräjäoikeuden istuntosali Oikeudenkäynnillä rikosasiassa tarkoitetaan laajassa mielessä tuomioistuinkäsittelyn lisäksi myös sitä edeltävää rikoksen tutkintavaihetta. Suomessa rikoksen esitutkinnan suorittavat poliisiviranomaiset ja syyteharkinnan syyttäjäviranomainen. Myös tulli ja rajavartiolaitos suorittavat omalla alallaan esitutkintaa. Rikosasian käsittely on oikeudessa huomattavasti enemmän viranomaisjohtoisempaa kuin oikeudenkäynnissä riita-asioissa. Tämä johtuu siitä, että rikos katsotaan loukkaukseksi myös valtiota kohtaan – ei siis pelkästään loukkaukseksi rikoksen uhria kohtaan. Myös syytetyn perus- ja ihmisoikeuksien turvaaminen edellyttää riitaprosessia pakottavammin säänneltyä menettelyä.
Esitutkinta
Esitutkinnan tarkoituksena on selvittää syytteen nostamista ja oikeudenkäyntiä varten onko rikosta tapahtunut, ketkä ovat epäiltyjä ja asianomistajia ja rikokseen liittyvät olosuhteet sekä millaista todistusaineistoa on olemassa oikeudenkäyntiä varten. Eräissä erikseen määritellyissä tapauksissa esitutkintaa ei tarvitse järjestää. Näitä ovat esimerkiksi rikokset, joiden maksimirangaistus on sakko ja asianomistajarikokset, joista asianomistaja ei vaadi rangaistusta.
Esitutkinta voi alkaa joko niin, että poliisiviranomainen epäilee omien havaintojensa perusteella rikoksen tapahtuneen tai joku tekee rikoksesta poliisille ilmoituksen. Esitutkintaa johtaa tutkinnanjohtaja. Esitutkinnassa käytetään sekä rikosteknisiä tutkintakeinoja että erityisiä oikeudellisesti säänneltyjä keinoja. Näistä tärkein on rikokseen liittyvien henkilöiden kuulustelu. Kuulusteltaville on ilmoitettava mahdollisimman varhaisessa vaiheessa, kuullaanko heitä todistajana, asianomistajana vai rikoksesta epäiltynä. Tutkinnan kohteeksi joutuvalla on oikeus käyttää avustajaa.
Tutkinnan yhteydessä voidaan käyttää myös ns. rikosprosessuaalisia pakkokeinoja, joista osa on tutkintaviranomaisten määrättävissä, osa taas vaatii tuomioistuimen luvan tai päätöksen. Pakkokeinoja käytettäessä pakkokeinojen kohteeksi joutuneiden suojattuja oikeuksia ei saa loukata enempää kuin on tarpeen. Pakkokeinojen käytön edellytyksenä on aina, että voidaan tietyllä todennäköisyydellä olettaa, että on tapahtunut rikos. Pakkokeinojen tulee olla tarpeen rikosoikeudenkäynnin häiriöttömän kulun turvaamiseen, todisteiden hankkimiseen ja turvaamiseen tai rikosprosessuaalisten vaatimusten täytäntöönpanon turvaamiseen kannalta. Kunkin laissa mainitun pakkokeinon käytölle on lisäksi säädetty erityiset edellytykset, joihin sisältyy pakkokeinon tarkoitus. Pakkokeinoja saadaan käyttää vain siinä laajuudessa, kuin ne ovat tarpeen edellä mainittujen tarkoitusten toteuttamiseen. Voimakkain pakkokeinoista on vangitseminen, joka voidaan kohdistaa vain rikoksesta epäiltyyn.
Syyteharkinta
Syyteharkinnassa virallinen syyttäjä tekee ratkaisun syytteen nostamisesta eli rikosasian viemisestä tuomioistuinkäsittelyyn. Virallisella syyttäjällä on syytepakko; syyttäjän on virkavastuun uhalla nostettava syyte, jos rikoksesta ja tietyn henkilön syyllisyydestä on riittävä näyttö. Syyttäjän on toiminnassaan myös noudatettava tasapuolisuusvaatimusta, ts. hänen on asiaa harkitessaan otettava huomioon sekä rikosepäilyä tukevia että sitä vastaan puhuvia seikkoja. Syytepakosta on myös erikseen säädettyjä poikkeuksia, joiden nojalla syyte voidaan jättää nostamatta seuraamusluontoisena toimenpiteistä luopumisena. Tämä tarkoittaa sitä, että syyttäjä tosin katsoo rikoksen tapahtuneen, mutta on olemassa anteeksiannettavia syitä olla nostamatta syyte, eikä yleinen etu vaadi syytteen nostamista. Epäillyllä on tällöin oikeus saattaa tuomioistuimen ratkaistavaksi kysymys siitä onko hän rikoksen tehnyt vai ei.
Rikosasian käsittely oikeudessa
Rikosasian käsittely on oikeudessa huomattavasti enemmän viranomaisjohtoisempaa kuin oikeudenkäynnissä riita-asioissa. Tämä johtuu siitä, että rikos katsotaan loukkaukseksi myös valtiota kohtaan – ei pelkästään loukkaukseksi rikoksen uhria kohtaan. Myös syytetyn perus- ja ihmisoikeuksien turvaaminen edellyttää riitaprosessia pakottavammin säänneltyä menettelyä.
Rikosasian käsittely tuomioistuimessa on järjestetty akkusatorisen periaatteen mukaan. Sillä tarkoitetaan sitä, että syyttäjän tehtävänä on esittää rangaistusvaade ja huolehtia sen tueksi tarvittavan oikeudenkäyntimateriaalin hankinnasta ja esittämisestä. Rikosasia tulee vireille pääsääntöisesti syyttäjän jättäessä haastehakemuksen oikeuden kansliaan. Mikäli syyttäjä päättää olla nostamatta syytteen, niin myös asianomistaja voi vaatia oikeudessa rangaistusta toissijaisen syyteoikeutensa nojalla.
Haastehakemuksessa esitetään
Haastehakemuksen perusteella tuomioistuin antaa haasteen. Haaste muodostaa perustan, jonka pohjalta syytetty voi valmistella puolustuksensa. Syyttäjällä ei tämän vuoksi ole enää pääsääntöisesti oikeudenkäynnin kuluessa oikeutta muuttaa rikosnimikettä tai teonkuvausta syytetyn vahingoksi. Tämä tarkoittaa, että syyttäjä ei voi esittää haastettaessa syytettä esimerkiksi pahoinpitelystä, mutta muuttaa syytettä oikeudenkäynnin kuluessa törkeäksi pahoinpitelyksi. Syyttäjä tai oikeusistuin voivat kuitenkin muuttaa rikosnimikettä, jos vaadittu tai tuomittava rangaistus ei nouse haasteessa esitetyn rangaistusvaatimuksen yli. Mikäli tapaus on monimutkainen, syyttäjä voi esittää useita vaihtoehtoisia syytteitä. Esimerkiksi henkirikosasiassa syyttäjä voi ensisijaisesti vaatia rangaistusta murhasta, toissijaisesti taposta. Tuomioistuin ei kuitenkaan ole sidottu rikosnimikkeeseen: se voi esimerkin tapauksessa päättää tuomita esimerkiksi törkeästä pahoinpitelystä ja törkeästä kuolemantuottamuksesta.
Yksinkertaisissa ja selvissä asioissa järjestetään suullinen pääkäsittely ilman suullista tai kirjallista valmistelua. Jos asia vaatii lisäselvitystä, asianosaiset velvoitetaan joko antamaan kirjallista lisäselvitystä tai osallistumaan suullisen valmistelun istuntoon. Syytetyn on ilmoitettava joko kirjallisesti tai suullisessa käsittelyssä kantansa syytteeseen ja muihin esitettyihin vaatimuksiin ja ilmoitettava todisteet, joita hän haluaa esittää. Rikosoikeudenkäynnin valmisteluvaiheessa tuomioistuimen on tarkistettava, että edellytykset asian käsittelylle ovat olemassa.
Syytetty ja asianomistaja voivat aina käyttää apunaan asianajajaa tai muuta oikeudenkäyntiavustajaa. Mikäli asianosainen ei kykene suoriutumaan oikeudenkäynnin ja avustajan käytön aiheuttamista kustannuksista, hänellä on tietyin edellytyksin oikeus julkiseen oikeusapuun.
Pääkäsittelyssä asia käsitellään keskitetysti, suullisesti ja välittömästi. Jos asianosaisten tai muiden henkilöiden läsnäolo käsittelyssä on tarpeen, käsittely voidaan joutua peruuttamaan heidän poissaolonsa vuoksi. Mikäli syytetyn tai todistajan epäillään pakoilevan istuntoa, heidät voidaan määrätä tuotaviksi. Tällöin poliisi ottaa tuotavan henkilön huostaansa ennen oikeudenkäyntiä ja toimittaa tämän oikeudenkäyntiin.
Pääkäsittely koostuu alkukeskustelusta, todisteiden esittämisestä ja loppukeskustelusta. Alkukeskustelussa esitetään syyte ja muut siihen liittyvät vaatimukset ja niiden perusteet. Syytetty tai hänen avustajansa esittää vastaavasti tässä yhteydessä vastauksensa ja sen perusteet. Todisteluvaiheessa esitetään asiaan liittyvä näyttö. Rikosasiassa todistamistaakka eli velvollisuus esittää langettavaan tuomioon riittävä näyttö on syyttäjäpuolella. Loppukeskustelussa asianosaiset esittävät käsityksensä asiasta esitetyn oikeudenkäyntimateriaalin perusteella.
Tuomioistuin muodostaa ratkaisunsa salaisessa päätösneuvottelussa. Tuomion perusteina saadaan käyttää vain sellaista oikeudenkäyntiaineistoa, joka on esitetty pääkäsittelyssä. Syytettyä ei voida tuomita enemmästä tai muusta kuin syytteessä esitetystä teosta. Tämä tarkoittaa, ettei rangaistus saa ylittää haasteessa esitettyä rangaistusvaatimusta. Päätöksen teon jälkeen tuomio julistetaan suullisesti tai laajemmissa asioissa annetaan kansliatuomio kahden viikon kuluessa pääkäsittelystä. Tuomiosta on käytävä ilmi, mihin seikkoihin ja oikeudelliseen päättelyyn ratkaisu perustuu ja oikeuden kanta esitettyyn näyttöön.
Tuomiosta voi valittaa ylempään oikeusasteeseen, Suomessa käräjäoikeudesta hovioikeuteen. Ylemmässä tuomioistuimessa toimitetaan pääsääntöisesti uusi pääkäsittely, jossa kuullaan samat todisteet kuin alioikeudessakin. Sen sijaan siellä ei voida esittää uusia todisteita, jolleivät nämä ole tulleet käytettäviksi vasta alioikeuskäsittelyn jälkeen. Syyttäjä ei myöskään voi muuttaa vaatimuksiaan syytetyn vahingoksi, jollei uutta todistusaineistoa ole tullut käytettäväksi.
Pienin toimiva tuote
pienoiskuva|Kehityspolku pienimmästä toimivasta tuotteesta kohti monimutkaisempia tuotteita. Pienin toimiva tuote (engl. Minimum Viable Product, MVP) on uusi, markkinoille vasta yrittävä tuote tai palvelu, jossa on vain sellaiset ominaisuudet, jotka tyydyttävät varhaisten asiakkaiden tarpeet. Pienimmän toimivan tuotteen tarkoitus on kerätä palautetta tuotekehitykseen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan olennaista on luoda tuote, jota voidaan jo myydä, vaikka se ei täyttäisi läheskään suunnittelijoiden visiota lopullisesta tuotteesta.
Yritykselle palautteen kerääminen pienimmästä toimivasta tuotteesta on usein edullisempaa kuin enemmän ominaisuuksia sisältävän tuotteen sisäinen tuotekehitys. Enemmän ominaisuuksia ja toiminnallisuuksia sisältävän tuotteen kehittäminen lisää kustannuksia ja riskejä, koska suunnittelijoiden oletukset asiakkaiden tarpeista ja käyttäytymisestä usein osoittautuvat virheellisiksi.
Käsitteen keksi ja määritteli vuonna 2001 Frank Robinson. Myöhemmin käsitteen ovat popularisoineet Steve Blank ja Eric Ries.
Nikólaos Kaklamanákis
Nikólaos ”Níkos” Kaklamanákis (, s. 19. elokuuta 1968 Ateena) on kreikkalainen uransa jo päättänyt kilpapurjehduksen olympiavoittaja ja maailmanmestari. 177 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Kaklamanákis edusti Nautical Club of Greecea ja kilpaili mistral-luokassa.
Kaklamanákis osallistui urallaan viisiin kesäolympialaisiin, vuosina 1992, 1996, 2000, 2004 ja 2008. Vuoden 1996 kisoista Atlantasta hän saavutti kultaa mistral-luokasta ja hopeaa samasta luokasta vuoden 2004 kotikisoista Ateenassa. Vuonna 2004 hän toimi myös olympiatulen lopullisena sytyttäjänä. MM-kilpailuista Kaklamanákis saavutti kolme kultaa ja kaksi hopeaa. EM-kilpailuista hän saavutti yhden kullan ja neljä pronssia.
Kaklamanákis kilpaili viimeisen kilpailunsa syyskuussa 2009.
Lauri Pohjola
Lauri Pohjola (1897 Jyväskylä – 24. elokuuta 1968) oli suomalainen hankintapäällikkö ja murrepakinoitsija.
Pohjola asui 1898–1919 Oulussa. Hän lähti sitten asepalvelukseen Vaasaan ja muutti sen jälkeen 1923 Yhdysvaltoihin josta hän palasi Suomeen 1930. Pohjola valmistui yhteiskuntatietetiden kandidaatiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta 1933 ja työskenteli valmistumisensa jälkeen vakuutusalalla Kansa-yhtiön palveluksessa.
Pohjola julkaisi 1948 Oulun murteella pakinakokoelman Jäijellähtö ja muita kuvvauksija vanahasta Oulusta. Hän kirjoitti myös pakinoita Oulun murteella eri lehtiin, muun muassa Kaltioon.
Chistén
Chistén on kunta Uescan maakunnassa Aragonian itsehallintoalueella Espanjassa.
Matti Rissanen
Matti Juhani Rissanen (23. kesäkuuta 1937 Viipuri – 24. tammikuuta 2018 Vantaa ) oli suomalainen professori ja kielitieteilijä.
Elafónisoksen taistelu (1718)
Elafónisoksen taistelu käytiin 20.–22. heinäkuuta 1718 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto otti yhteen osmanien laivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.
Matti Rissanen
Rissanen laati vuonna 1991 julkaistun The Helsinki Corpus -nimisen englanninkielisen historiallisen tekstikorpuksen. Vuonna 1995 perustettiin Rissasen johdolla englannin kielen vaihtelua tutkiva Varieng-tutkimusyksikkö.
Rissanen oli vuonna 1998 Societas Linguistica Europaean presidentti. Rissanen sai vuonna 2012 Alfred Kordelinin säätiön 30 000 euron tunnustuspalkinnon.
Elafónisoksen taistelu (1718)
Taistelu
Taistelu käytiin venetsialaisten ja osmanien välillä saaren edustalla 20.–22. heinäkuuta 1718, kun Markantónis Diedoksen johtama 26 aluksesta muodostunut laivasto otti yhteen Souleiman Kotzan johtaman 36 purjealuksen osmanilaivaston kanssa. Taistelu päättyi Venetsian voittoon ja osa osmanien laivastosta pelastautui Kytheran saarelle.
Rautaneitsyt
pienoiskuva|Erilaisia kidutusvälineitä. Rautaneito oikealla. Rautaneitsyt (myös rautarouva, rautaleski tai rautaneito) on populaarikulttuurissa elänyt kidutusväline, jollaista ei todennäköisesti ole koskaan oikeasti käytetty. Se on metallista tai puusta valmistettu kaappi, jonka sisäpinnoissa olevat piikit lävistävät uhrin kaapin ovet suljettaessa. Uhri olisi kuulemma elänyt muutaman päivän kunnes kuolee verenhukkaan. Joissakin rautaneitsyissä olisi ollut pohjalla reikä, josta veri pääsi pois, tai avattava luukku, jolla ruumis pudotettiin pois. Johann Philipp Siebenkees -niminen henkilö esitteli tämän vekottimen Nürnbergissä 1700-luvun lopulla väittäen sitä keskiaikaiseksi. Todennäköisesti hän kuitenkin rakensi sen itse. Tätä aiemmalta ajalta laitteesta ei ole mitään tietoa tai mainintoja.