cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Heinrich von Kittlitz
Kittlitz matkusti Pohjois-Afrikkaan 1831 ystävänsä Eduard Rüppellin kanssa, mutta joutui palaamaan Saksaan heikentyneen terveydentilansa vuoksi. Tällä matkalla, odottaessaan laivaa Egyptissä, hän keräsi linnun, jolle myöhemmin annettiin nimeksi Kittlitz's Plover (afrikantylli, Charadrius pecuarius). Kittlitzin nimeämiä lintuja ovat muun muassa chilentinami (Nothoprocta perdicaria), kosraenhuitti (Porzana monasa) ja kosraenkottarainen (Aplonis corvina).
MAC Újbuda
MAC Budapest on unkarilainen jääkiekkoseura Unkarin pääkaupungista Budapestistä.
Frances McDormand
Frances Louise McDormand (s. Cynthia Ann Smith; 23. kesäkuuta 1957 Gibson City, Illinois) on yhdysvaltalainen neljästi Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvatuottaja.
Vuonna 1982 ammatillisen uransa aloittanut McDormand on työskennellyt niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin. Hänet on palkittu naispääosan Oscarilla roolisuorituksistaan elokuvissa Fargo (1996), Three Billboards Outside Ebbing, Missouri (2017) ja Nomadland (2021); hän oli myös osatuottaja parhaan elokuvan Oscarin saaneessa elokuvassa Nomadland. Lisäksi hän on saanut parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuudet elokuvista Mississippi palaa (1988), Melkein julkkis (2000) ja North Country (2005). McDormand on elokuvantekijöiden Joel ja Ethan Coenin vakionäyttelijöitä. Fargon lisäksi hän on näytellyt muun muassa Coenin veljesten elokuvissa Arizona Baby (1987), Mies joka ei ollut siellä (2001), Burn After Reading (2008) ja Hail, Caesar! (2016).
Lapsuus ja nuoruus
McDormandin perhe asui eri paikkakunnilla Illinoisissa, Kentuckyn Hillsborossa, Georgian Statesborossa ja Tennesseen Chattanoogassa ennen asettumista Monessenin kaupunkiin Pennsylvaniaan. McDormand valmistui Monessen High Schoolista vuonna 1975. Hän sai B.A.-tutkinnon teatterista Länsi-Virginiassa sijaitsevasta Bethanyn collegesta vuonna 1979 ja M.F.A.-tutkinnon Connecticutin New Havenissa sijaitsevasta Yalen yliopiston draamakoulusta vuonna 1982.
USS Leary (DD-879)
USS Leary (runkonumerot DD-879 ja DDR-879) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1945 vesillelaskettu Gearing-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Consolidated Steel Corporationilta Orangesta Texasista, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 20. tammikuuta kumminaan vara-amiraali Theodore S. Wilkinsonin puoliso ja otettiin palvelukseen 7. toukokuuta ensimmäisenä päällikkönään Ernest G. Campbell.
Frances McDormand
1980-luku
Valmistumisensa jälkeen McDormand muutti New Yorkiin ja aloitti uransa teatterissa vuonna 1982. Hän esiintyi Broadwaylla ensi kerran vuonna 1984, jolloin hän näytteli Bergerin perheen Hennie-tytärtä Clifford Odetsin näytelmässä Herätkää ja riemuitkaa, joka sijoittuu 1930-luvun New Yorkiin. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Coenin veljesten ohjaama Blood Simple (1984), jossa hän näyttelee naispääosassa uskotonta Abby-vaimoa, jonka aviomies palkkaa yksityisetsivän tappamaan hänet rakastajineen. Blood Simple oli myös Coenin veljesten ensimmäinen elokuva.
Feministiteologia
Feministiteologia on teologian suuntaus, joka tarkastelee kristillistä oppia, kristinuskon historiaa ja Raamattua naisnäkökulmasta. Käsite alkoi levitä yleiseen käyttöön vuonna 1985. Suuntaus pyrkii tuomaan esiin sen, että Jumalaa koskevat käsitteet ovat hyvin patriarkaalisia. Äärimmilleen menevässä tulkinnassa Raamatun Jumala isänä pyritään korvaamaan Äiti-jumalalla.
USS Leary (DD-879)
Palvelus
Yhdysvaltain laivasto luovutti aluksen Espanjalle 1978.
Lángara
Espanja vastaanotti aluksen 17. toukokuuta 1978 ja liitti sen laivastoon nimellä Lángara. Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin vuonna 1992.
Frances McDormand
1980-luku
Vuonna 1985 McDormand teki ensimmäiset televisioroolinsa, joista huomattavin on puolustusasianajaja Connie Chapmanin rooli kuudessa Hill Street Bluesin jaksossa sarjan viidennellä tuotantokaudella. Vuonna 1988 hän näytteli Broadwaylla Stella Kowalskia Tennessee Williamsin näytelmässä Viettelyksen vaunu, josta hän oli ehdolla parhaan naispääosan Tonyn saajaksi. Samana vuonna hän näytteli onnetonta ja alistuvaa vaimoa Alan Parkerin ohjaamassa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Mississippi palaa, josta hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi.
1990-luku
Vuonna 1990 McDormand näytteli naispääosassa piirisyyttäjä Julie Hastingsia Sam Raimin ohjaamassa supersankarielokuvassa Darkman vastanäyttelijänään Liam Neeson. Kolme vuotta myöhemmin hän näytteli Betty Weathersia Robert Altmanin ohjaamassa elokuvassa Short Cuts – oikopolkuja, jonka näyttelijäkokoonpano palkittiin Golden Globen erikoispalkinnolla.
Vuonna 1996 McDormand näytteli naispääosassa Coenin veljesten ohjaamassa, tuottamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Fargo, jossa hän näyttelee henkirikoksia tutkivaa minnesotalaista poliisipäällikköä, pitkällä raskautta olevaa Marge Gundersonia. Kriitikoiden ylistämä pienen budjetin elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 60 miljoonan dollarin lipputulot. McDormand palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarilla ja Screen Actors Guildilla. Hän oli ehdolla myös parhaan naispääosan Golden Globen ja Baftan saajaksi. Samana vuonna hän näytteli sivuosissa sekä elokuvissa Alaston pelko ja Lone Star että televisioelokuvassa Hidden in America, josta hän oli Gus-nimisen mekaanikon roolistaan ehdolla parhaan naissivuosan Primetime Emmyn saajaksi. Vuonna 1997 McDormand näytteli kyynistä saksanjuutalaista tohtori Verstakia Bruce Beresfordin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Tie paratiisiin, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja kertoo japanilaisten vangitsemasta naisjoukosta.
2000-luku
thumb|right|upright|180px|McDormand elokuvan [[Miss Pettigrew – päivä täynnä elämää (2008) kuvauspaikalla toukokuussa 2007]] Vuonna 2000 McDormand näytteli kansliapäällikkö Sara Gaskellia Curtis Hansonin ohjaamassa elokuvassa Wonder Boys, joka perustuu Michael Chabonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1995. Samana vuonna ensi-iltansa saaneessa Cameron Crowen ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Melkein julkkis hän näyttelee komentelevaa ja ylisuojelevaista professoriäitiä, Elaine Milleriä. Hän oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Oscarin, Golden Globen, Baftan ja Screen Actors Guildin saajaksi. Vuonna 2001 hän palasi yhteistyöhön Coenin veljesten kanssa, kun hän näytteli naispääosassa kirjanpitäjä Doris Cranea heidän mustavalkoisena kuvatussa elokuvassaan Mies joka ei ollut siellä vastanäyttelijänään Billy Bob Thornton. Seuraavana vuonna hän näytteli naispääosassa omaa tietään kulkevaa ja menestyvää levytuottajaa Janea Lisa Cholodenkon ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Laurel Canyon.
Vuonna 2003 McDormand näytteli sivuosassa Zoe Barrya, Columbian yliopiston hippiprofessoria, elokuvassa Jotain annettavaa, jonka pääosissa ovat Jack Nicholson ja Diane Keaton. Vuoden 2004 helmikuussa hän toimi Berliinin elokuvajuhlien pääkilpailun tuomariston johtajana. Vuonna 2005 hän näytteli ALS-tautia sairastavaa rautakaivoksen kuorma-autonkuljettajaa Glory Dodgea Niki Caron ohjaamassa elokuvassa North Country. Hän sai roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Oscar-, Golden Globe-, Bafta- ja Screen Actors Guild -ehdokkuudet. Samana vuonna hän näytteli sivuosassa kapinallisjohtaja ”Käsittelijää” Charlize Theronin tähdittämässä elokuvassa Æon Flux, joka perustuu 1990-luvulla esitettyyn samannimiseen animaatiosarjaan.
Vuonna 2008 McDormand näytteli naispääosassa keski-ikäistä ja tiukkapipoista lastenhoitajaa Guinevere Pettigrew’tä 1930-luvun Lontooseen sijoittuvassa elokuvassa Miss Pettigrew – päivä täynnä elämää, joka perustuu samannimiseen romaaniin vuodelta 1938. Samana vuonna hän näytteli naispääosassa kuntosalityöntekijä Linda Litzkeä Coenin veljesten elokuvassa Burn After Reading, jossa hänellä on vastanäyttelijöinään George Clooney, John Malkovich, Tilda Swinton ja Brad Pitt. Elokuva sai kriitikoilta hyvän vastaanoton ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 163 miljoonaa dollaria. McDormand sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden.
2010-luku
Vuonna 2011 McDormand näytteli keskiluokkaista yksinhuoltajaäitiä Margaret ”Margie” Walshia David Lindsay-Abairen Bostoniin sijoittuvassa Broadway-näytelmässä Good People, josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Tonylla. Samana vuonna hän näytteli Yhdysvaltain kansallisen tiedustelun johtajaa Charlotte Mearingia Michael Bayn ohjaamassa elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli, joka tuotti maailmanlaajuisesti yli 1,1 miljardin dollarin lipputulot. Seuraavana vuonna 2012 hän näytteli Laura Bishopia, asianajajaäitiä, Wes Andersonin ohjaamassa elokuvassa Moonrise Kingdom, joka oli arvostelumenestys. Elokuvassa näyttelivät myös muun muassa Bruce Willis, Edward Norton, Bill Murray ja Tilda Swinton. Samana vuonna McDormand ääninäytteli monacolaista eläinpoliisia Chantel DuBois’ia animaatioelokuvassa Madagascar 3, joka on lipputulollisesti menestynein Madagascar-elokuva lähes 750 miljoonan dollarin lipputuloillaan.
Vuonna 2016 McDormand näytteli studion ketjupolttavaa elokuvaleikkaajaa C. C. Calhounia Coenin veljesten elokuvassa Hail, Caesar!, joka sijoittuu vuoden 1951 Hollywoodiin. Vuonna 2017 hän näytteli Martin McDonaghin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Three Billboards Outside Ebbing, Missouri, joka oli suuri arvostelu- ja lipputulomenestys. Elokuva kertoo McDormandin näyttelemästä Mildred Hayesista, joka vuokraa kolme tienvarsimainostaulua kerätäkseen huomiota tyttärensä ratkaisemattomaan murhatapaukseen. Hänet palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja Screen Actors Guild -palkinnolla.
Äly ja Väläys
Äly ja Väläys on Steven Spielbergin tuottama Daytime Emmyllä palkittu Animaanisten spin-off-televisiosarja, joka kertoo kahdesta koehiirestä. He ovat mutaatioita nimeltään Hiirten Äly ja Väläys. Äly on hiiristä viisaampi ja Väläys tyhmempi. Jokaisessa jaksossa hiirikaverukset suunnittelevat maailman valloitusta ja joissain jaksoissa hiiret auttavat myös ihmiskuntaa. Sarjassa esiintyy heidän lisäksi monia muitakin hahmoja, kuten Larry, Billie Hiiri ja Älyn ja Väläyksen vihollinen Lumipallo joka on hamsteri.
Äly ja Väläys tunnetaan erityisesti siitä, että Väläys kysyy joka ohjelman alussa "Hei Brain! Mitä teemme tänä iltana?" ja Äly vastaa siihen "Samaa mitä teemme joka ilta Pinky, yritämme valloittaa maailman."
Suomessa sarjaa esittää nykyisin C More Juniori ja aikaisemmin sitä esitti MTV3. Animaanisissa Äly ja Väläys -osuus oli koko muun sarjan tavoin dubattu, mutta hiirten oma sarja on tekstitetty.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2008 Äly ja Väläyksen sijalle 17 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatimalla sadan parhaan animaatiosarjan listalla Äly ja Väläys oli sijalla 47.
Ryōji Noyori
Ryōji Noyori (s. 3. syyskuuta 1938) on japanilainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2001 hapetus-pelkistysreaktiota koskevista tutkimuksistaan osana kiraalisesti katalysoitujen reaktioiden tutkimustyötä yhdessä William S. Knowlesin kanssa. Palkinnon toinen puoli meni Barry Sharplessille.
Ryōri Noyori on syntynyt Kobessa ja opiskellut Kiotossa. Hän on pyrkinyt edistämään "vihreää kemiaa" eli kemiallisten prosessien kehittämistä mahdollisimman vähän ympäristöä kuormittaviksi.
Jaime Mata
Jaime Mata Arnaiz (s. 24. lokakuuta 1988 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura
Madridilaissyntyinen Mata on paikallisseura Galáctico Pegason kasvatti, jonka reservijoukkueeseen hän nousi ensimmäistä kertaa vuonna 2007. Edustettuaan myös seuran edustusjoukkuetta, hän siirtyi vuonna 2009 Rayo Vallecanoon, josta hänet lainattiin suoraan Socuéllamosiin.
5. heinäkuuta 2012 Mata teki sopimuksen Lleida Esportiun kanssa, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Mata viimeisteli kahden kauden aikana yhteensä 32 maalia, jonka jälkeen hän siirtyi sarjaporrasta ylempänä pelanneeseen Gironaan kaksivuotisella sopimuksella.
Mata pelasi ensimmäisen ottelunsa seurassa 24. elokuuta 2014 kotikentällä Racing Santanderia vastaan. Ensimmäisen maalinsa hän teki kuusi päivää myöhemmin ottelussa Alcorcónia vastaan.
30. kesäkuuta 2016 Mata teki kaksivuotisen sopimuksen Valladolidin kanssa. Toisella kaudellaan seurassa Mata saalisti uransa korkeimman maalimäärän, kun hän viimeisteli kauden aikana yhteensä 36 maalia, joihin sisältyi muun muassa 19. toukokuuta 2018 Lorcaa vastaan tehty hattutemppu. 2. heinäkuuta 2018 Matasta tuli vapaa agentti ja hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Getafeen. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seurassa 24. elokuuta 2018 kotikentällä Eibaria vastaan.
Ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa Mata teki 1. lokakuuta 2018 ottelussa Celta Vigoa vastaan. Seuraavan vuoden puolella hän teki kaksi maalia otteluissa Deportivo Alavésia, Celtaa ja Huescaa vastaan sekä hänet valittiin sarjan kuukauden parhaaksi pelaajaksi helmikuussa 2019.
Maajoukkueura
15. maaliskuuta 2019 Mata sai ensimmäisen kutsunsa Espanjan maajoukkueeseen vuoden 2020 EM-karsintaotteluihin Norjaa ja Maltaa vastaan. Hän teki ensiesiintymisenä Norjaa vastaan pelatussa ottelussa.
Fokker F.VIII
Fokker F.VIII oli yksimoottorisen Fokker F.VII-version pohjalta kehitetty suurempikokoinen ja kaksimoottorinen, tehokkaammilla moottoreilla varustettu matkustajalentokone. Kone oli Anthony Fokkerin suunnittelema ja Fokker-lentokoneyhtiön rakentama. Se lensi ensilentonsa 12. maaliskuuta 1927. Kone oli sekarakenteinen, runko ja peräsimet olivat hitsattua teräsputkea kangas-, vaneri- ja duraaliverhouksin. Siipi oli vaneriverhottua puurakennetta.
F.VIII-mallia rakennettiin ainoastaan kymmenen kappaletta, joista kuusi tai seitsemän meni KLM:lle alkaen 24. kesäkuuta 1927, unkarilainen Malert osti ilmeisesti yhden koneen, ja kaksi tai kolme valmisti lisenssillä Unkarissa WM-tehdas. Unkarilaisten koneiden moottorina oli Gnome-Rhône Jupiter. Vuonna 1936 kaksi KLM:n konetta myytiin British Airwaysille, 1937 KLM:n PH-AED myytiin Venezuelaan, 1939 yksi KLM:n Fokker F.VIII (PH-AEG) kulkeutui ABA-lentoyhtiön kautta Ruotsin ilmavoimille, ollen aluksi siviilitunnuksella SE-AEB ja sitten Ruotsin ilmavoimien tunnuksella 916. Tätä konetta kutsuttiin Ruotsissa nimellä Typ 10 ja se oli varustettu Pratt & Whitney Wasp D1 T1-moottoreilla. Toinen KLM:n myymä kone oli SE-AHA.
Heinäkuussa 1927 Fokker muunsi yhden koneen pommituskäyttöön, joka oli kellukekone varustettuna eturungossa olevilla konekivääreillä. Tämän koneen tyyppimerkinnäksi tuli F.VIIIw, mutta se jäi ainoaksi yksilöksi myyntiponnistelujen epäonnistuttua.
Käyttö Suomessa
pienoiskuva|Ilmavoimille myöhemmin luovutettu OH-FOA [[Tampere-Härmälän lentoasemalla marraskuussa 1940.]] Suomen ilmavoimien ainoa Fokker F.VIII rakennettiin N.V. Nederlandsche Vliegtuigenfabriken tehtailla Amsterdamissa vuonna 1928 rekisteritunnukselle H-NAEL. Koneen valmistusnumero oli 5076. Lentoyhtiö KLM käytti sitä reittiliikenteessä tunnuksella PH-AEI ja 1937 se myytiin British Airwaysille rekisteritunnuksella G-AEPU lentämään reittilentoja kanaalin yli. Ruotsalainen G.A. Flygrender osti koneen 1939, siirtolennon tapahtuessa 7. huhtikuuta 1939 reitillä Amsterdam-Kööpenhamina-Torslanda. Ruotsissa koneella lennettiin pääasiassa Göteborgin ympäristössä.
Talvisodan aikana järjesti Ruotsissa Nationella Samlingen -yhdistys kansalaiskeräyksen, jonka tuotolla ostettiin Suomelle G. A. Flygrederiltä 73 500 kruunulla edellä mainittu Fokker F.VIII -kone. Kone oli tunnukseltaan SE-AHA, ja se oli muista poiketen varustettu Pratt & Whitney Wasp -moottoreilla. Kone lennettiin Suomeen 11. marraskuuta 1940 siirtolentotunnuksella OH-FOA. Kone sai tunnuksen FE-1 ja muun muassa huonokuntoisten siipien takia suoritetun peruskorjauksen jälkeen kone luovutettiin 4. elokuuta 1941 Lentolaivue 46:lle, jolla se suoritti huoltolentoja Lunkulan saaresta olevalta lentokentältä Karjalan armeijalle ja toi paluukyytinä haavoittuneita. Koneyksilöllä ehdittiin tehdä vain kymmenen lentoa, 45 h 15 min, ennen kuin se tuhoutui 27. syyskuuta 1941 polttoaineputkistoon päässeen ilman takia lennolla Latvan kentälle. Henkilövahingoilta vältyttiin, vaikka koneessa oli ainakin yksi pahasti haavoittunut ja pakkolasku tehtiin umpimetsään.
Luettelo Iranin lentoasemista
Luettelo Iranin lentoasemista, sijainnin mukaan lueteltuina.
William Regal
Matthewsin pituus on 188 cm ja paino 110 kg. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa, Daniel, Dane ja Bailey.
Matthews on otellut monia lajinsa parhaita vastaan, kuten maailmanmestaria King Bookeria ja entistä Yhdysvaltain mestaria, ystäväänsä Finlayä vastaan, jonka kanssa hän on myös otellut tag team -otteluita esimerkiksi entistä maailmanmestaria Batistaa ja entistä Yhdysvaltain mestaria Bobby Lashleyä vastaan. Hän oli myös King Bookerin hovin jäsen, ja King Booker teki hänestä Sir William Regalin.
Regalin uran ehkä surullisin tapahtuma oli No Mercy -PPV vuonna 2006. Hän hävisi Chris Benoit'lle, vilautti vahingossa penistään ja potkaistiin pois King Bookerin hovista.
Regalilla on ollut useita painimanagereja, jotka ovat Tajiri, King Booker, Paul Burchill, Eugene ja Christopher Nowinski. Muut managerit ovat Jeeves, Sir William ja Lady Ophelia. Hän on saavuttanut paljon urallaan, kuten MCW:n etelän raskaansarjan mestaruuden, kaksi kertaa intercontinental-mestaruuden, viisi kertaa WWF:n Hardcore-mestaruuden ja King of the ring 2008. Hänen lopetusiskujaan ovat esimerkiksi Regal Knee, Power of the Punch ja Regal Stretch. Regal sai toimitusjohtajan paikan voitettuaan Battle Royal -ottelun. Toisen kerran hän voitti Intercontinental-mestaruuden 10. marraskuuta 2008 Manchesterissa Englannissa, mutta hävisi mestaruuden CM Punkille 19.1.2009 No Disqualification ottelussa.
Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto
Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto (, lyhennettynä ZZS) on latvialainen puolueliitto. Sen muodostaa kaksi puoluetta: Latvian maanviljelijöiden liitto (, LZS) ja Latvian vihreä puolue (, LZP).
Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai 13 paikkaa ja nousi siten pienimpänä saeimaan.
TV Azteca
TV Azteca, S.A.B. de C.V. on meksikolainen mediayhtiö, joka on perustettu vuonna 1993. TV Azteca on Grupo Salinasin omistuksessa.
Pöytätennis
Pöytätennis on mailapeli, jonka perusidea on samanlainen kuin tenniksessä. Pelialustana toimii pöytä, joka on jaettu verkolla kahteen yhtä suureen kenttäpuoliskoon. Tavoitteena on lyödä palloa vastustajan puoliskolle siten, että pallo pomppaa pöydän pinnasta eikä vastustaja kykene lyömään sitä takaisin sääntöjen vaatimalla tavalla. Pallo on kevyt ja ontto, ja sitä lyödään pienikokoisilla mailoilla. Pöytätennis on hyvin suosittua ympäri maailman, erityisesti Euroopassa ja Aasiassa, varsinkin Kiinassa ja Japanissa. Nykyään se on yksi olympialajeista.
ITTF on pöytätenniksen ja kansallisten pöytätennisliittojen kansainvälinen kattojärjestö.
Pöytä
350px|thumb|left|Pöytätennispöydän mitat. Pelipöytä on valmistettu kovalevystä ja päällystetty jollakin sileällä aineella. Se on 2,74 metriä pitkä,1,525 metriä leveä ja 76 senttimetriä korkea. Keskelle on vedetty 15,25 senttimetrin korkuinen verkko, jonka yli pallo on lyötävä. Pystysuunnassa pöydän läpi kulkee viiva, jota käytetään nelinpelissä syöttöalueen osoittajana.
Maila
thumb|Pöytätennismailan kumi on liimattu vaneriseen lapaan. Pöytätennismailaa ei ole säännelty painoltaan ja muodoltaan: se voi olla nelikulmainen, soikea tai pyöreä. Mailan lapa on enimmäkseen vaneria. Sen kummallakin puolella on kumia enintään neljän millimetrin paksuudelta. Puolet ovat eriväriset. Kumi voi olla eri puolilla erilaatuista: yhdellä puolella sileää ja toisella nyppyläistä. Kumin laatu ja erilaiset liimaukset vaikuttavat lyönnin nopeuteen ja pallon kierteeseen. Erilaisia kumityyppejä ovat muun muassa hyökkäyskumit, puolustuskumit, pallon hallittavuutta lisäävät näppyläkumit ja antikumit, jotka vähentävät kierrettä ja yleensä myös nopeutta.
Pallo
Pallo on läpimitaltaan 4 senttimetriä, painoltaan 2,7 grammaa ja väriltään valkoinen tai oranssi. Pallo on valmistettu selluloidista tai muusta muovista, ja sen sisällä on kaasua.
Lyönnit
thumb|300px|Lyöjän mailan (punaisella vasemmalla) liike sekä pallon pyöriminen ja lentorata yläkierrelyönnissä. Varomaton vastaanotto voi johtaa pallon sinkoutumiseen ylöspäin. Mailaotteita on useita, joista yleisimmät ovat kättelyote ja kynäote. Palloa voi lyödä kämmen- tai rystypuolelta. Palloon on helppo saada voimakas kierre, ja pelaajat pyrkivät yleensä peittämään kierteen vastustajalta. Alakierrelyönnissä palloa lyödään ylhäältä alaspäin maila taaksepäin kallellaan. Näin pallon pomppu jää mahdollisimman lyhyeksi. Yläkierrelyönnissä maila on eteenpäin kallellaan ja palloa lyödään alhaalta ylöspäin. Lyönti kaartaa nopeasti pöytään ja pomppu on matala. Kämmenpuolen tappolyönnissä yhdistyvät kovan yläkierteen purevuus ja iskulyönnin voimakkuus. Sivukierrelyönnissä pallo pyörii ilmassa sivuttain ja pöytään osuessa lähtee vasemmalle tai oikealle, riippuen siitä mihin suuntaan pallo pyörii
Säännöt ja pelin kulku
Ottelun voittamiseen vaaditaan kolme tai neljä erävoittoa. Erän voittaa 11 pisteellä tai 10–10-tilanteessa se, joka saavuttaa ensin kahden pisteen johdon. Jokainen pallo alkaa syötöllä, jossa pelaaja heittää pallon avokämmenellä ylös ja lyö sen oman pöytäpuoliskonsa kautta vastustajan pöytäpuoliskoon. Sen jälkeen pallo saa osua vain vastustajan puolelle pöytää. Pallon pitää antaa pompata tasan yhden kerran omalla puolella ennen takaisin lyömistä. Nelinpelissä pelaajat lyövät palloa vuorotellen. Pelaajan syöttövuoro kestää kaksi pistettä.
Pöytätennis on hyvin nopea peli. Pallon nopeus voi olla yli 45 metriä sekunnissa, ja nopeissa palloralleissa palloa lyödään monta kertaa sekunnissa.
Yhden pisteen pelaamiseen käytettävää tapahtumaa kutsutaan ralliksi. Huipputasolla rallit kestävät usein vain muutamia lyöntejä, sillä lyönnit ovat hyvin voimakkaita ja erittäin kierteisiä. Yleisiä pelityylejä ovat hyökkäys- ja puolustuspeli. Hyökkäyspelaaja tekee voimakkaita yläkierrelyöntejä, yleensä spinnejä. Puolustuspelaaja tavallisesti palauttaa ne alakierteellä tai nostelemalla. Nykyajan pelaajat ovat yleisesti hyökkäyspelaajia, koska kumiteknologia on kehittynyt yhä enemmän hyökkäyspeliin sopivaksi.
Historia
Pöytätenniksen katsotaan saaneen alkunsa 1880-luvulla, jolloin se syntyi Britanniassa ja Yhdysvalloissa tenniksen sisäpeliversioksi. Pelialustana toimi aluksi suuri pöytä, ja verkkona oli rivi kirjoja. Mailoina käytettiin myös kirjoja, ja pallona oli golfpallo. Vähän myöhemmin mailoina alettiin käyttää sikarilaatikoiden kansia ja palloina viinipullon tai samppanjapullon korkkeja. Heinäkuussa 1890 brittiläinen David Foster alkoi myydä miniatyyritenniksen välinesarjaa, johon kuului verkko, kolmisenttinen verkkokankaalla päällystetty kumipallo ja tennismailoja muistuttavat pitkävartiset mailat. 1890-luvun aikana pelistä patentoitiin useita muitakin versioita. Britanniassa tenniksen sisäversio oli aluksi yläluokan salonkipeli, jota pelattiin illallisen jälkeen, ja jota myös naiset pelasivat. Helposti harrastettavana ja koko perheelle sopivana siitä tuli nopeasti laajemminkin suosittua.
thumb|Vanha yhdysvaltalainen ping-pong-välinesetti Brittiläinen James Gibb keksi vuonna 1900 korvata kumipallon ja korkkipallon peliin sopivammalla selluloidista tehdyllä ontolla pallolla. Vuonna 1901 E. C. Goode liimasi puumailan pintamateriaaliksi nyppyläisen kumipalan. Englantiin perustettiin vuonna 1901 kaksi lajiliittoa, toinen ping pongin ja toinen pöytätenniksen (table tennis) nimellä – pelistä käytettiin alkuaikoina monia muitakin nimityksiä (Suomessa lajin vanhahtava nimi on pingpong ). Ensimmäinen epävirallinen maailmanmestaruusturnaus pelattiin 1902, ja laji alkoi levitä ympäri maailmaa. Sen suosio kuitenkin hiipui väliaikaisesti vuoden 1904 jälkeen.
Keith David
Keith David Williams (s. 4. kesäkuuta 1956 Harlem, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet on palkittu kahdesti Emmyllä kertojan ääniroolistaan Ken Burnsin dokumenteissa Unforgivable Blackness: The Rise and Fall of Jack Johnson (2005) ja Amerikkalaiset sodassa (2007).
Pöytätennis
Historia
Pöytätenniksen suosio alkoi jälleen kasvaa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja jo lakkautettu Englannin lajiliitto perustettiin uudelleen 1921. Pelin kansainväliseksi nimeksi vakiintui pöytätennis. Ivor Montague laati vuonna 1922 sääntökokoelman, josta tuli lajin sääntökirjan perusta. Kansainvälinen kattojärjestö ITTF perustettiin 1926, ja samana vuonna pelattiin Lontoossa ensimmäiset viralliset maailmanmestaruuskilpailut sekä kodifioitiin lajin viralliset säännöt.
Keith David
Näyttelijänä
Jo lapsena David huomasi haluavansa näyttelijäksi näyteltyään pelokasta leijonaa koulunsa näytelmässä The Wizard of Oz. Myöhemmin David päätyi opiskelemaan New Yorkin High School of Performing Artsiin, jonka jälkeen hän jatkoi opintojaan Juilliardissa. Valmistumisensa jälkeen David näytteli teattereissa ja aloitti samalla uransa televisiossa 1980-luvulla. Hän on esiintynyt uransa aikana monissa elokuvissa, kuten The Thing – ”se” jostakin, Platoon – nuoret sotilaat, Saigon – kahden poliisin helvetti, Armageddon ja Vihollisen keskellä 2 – pahuuden akseli. Lisäksi hän on vieraillut useissa televisiosarjoissa kuten Greyn anatomia, Everwood, Seitsemäs taivas, Teho-osasto ja Kosketus.
Teatterinäytelmissä David sai Tony-ehdokkuuden vuonna 1992 sivuroolistaan Broadwayn musikaalissa Jelly’s Last Jam.
Ääninäyttelijänä
David on työskennellyt myös ääninäyttelemisen parissa, jossa hän on hyvin suosittu, erityisesti videopelien Halo 2, Halo 3, Mass Effect ja Mass Effect 2 myötä. Matalan ja komentavan äänensä ansiosta David on usein saanut sarjoissa ja videopeleissä konnien rooleja kuten Despero (Justice League), Mufasa (Mikin klubi), Atlas (Teen Titans) ja Barricade (Transformers: The Game). Lisäksi hän on usein eri televisiosarjoissa kertojaäänenä ja voitti elokuvasta Unforgivable Blackness: The Rise and Fall of Jack Johnson, sekä televisiosarjasta The War Emmy-palkinnon kertojan ääniroolistaan.
Pöytätennis
Historia
Pöytätenniksellä (”ping pong -diplomatialla”) oli merkittävä osansa Yhdysvaltain ja Kiinan poliittisessa lähentymisessä 1970-luvun alussa, kun kiinalaiset kutsuivat yhdysvaltalaisen pöytätennisjoukkueen kilpailumatkalle Kiinaan.
Vuonna 1986 tuli voimaan sääntö, jonka myötä mailan puolten täytyy olla eriväriset, jotta vastustaja tietäisi, millainen kierre oli tulossa. Pöytätenniksestä tuli olympialaji 1988. Pöytätenniksen ammattilaiskiertue käynnistyi 1996. Vuosina 2000 ja 2001 lajissa tehtiin suuria sääntömuutoksia, jotta peli hidastuisi ja muuttuisi katsojaystävällisemmäksi. Pallon kokoa kasvatettiin kahdella millimetrillä ja eriä lyhennettiin 21 pisteestä 11 pisteeseen sekä syöttövuoron vaihtumista tihennettiin.
Pekingistä 2008 lähtien nelinpelin on olympialaisissa korvannut joukkuepeli.
Kansainväliset kilpailut
Pöytätenniksen maailmanmestaruudesta kilpaillaan nykyään joka vuosi. Pöytätennis tuli ensimmäisen kerran viralliseksi olympialajiksi 1988. Paralympialaisissa laji on ollut virallisesti vuodesta 1960 lähtien. Euroopan-mestaruudesta on kilpailtu vuodesta 1958 lähtien. Myös yksi arvostetuimmista pöytätenniskilpailuista on maailmancup, jota on pelattu vuodesta 1980.
Tommy Troelsen
Tommy Brian Troelsen (10. heinäkuuta 1940 Nykøbing Mors – 8. maaliskuuta 2021) oli tanskalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja sekä televisioesiintyjä.
Troelsen saavutti pelaajana Tanskan miesten maajoukkueessa olympiahopeaa Roomassa 1960, missä maa hävisi loppuottelussa Jugoslavialle. Yhteensä Troelsen pelasi maajoukkueessa vuosien 1959–1968 aikana 16 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Seuratasolla Troelsen edusti koko uransa Vejle Boldklubia jossa voitti Tanskan mestaruuden vuonna 1958 ja Tanskan cup-mestaruuden vuosina 1958 ja 1959. Urallaan Troelsen myös valmensi Tanskan alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkuetta. Hän oli maassaan tunnettu televisiokasvo urheilulähetyksissä sekä omassa talk show’ssaan. Troelsen kuoli sairastettuaan pitkään 80-vuotiaana 8. maaliskuuta 2021.
Dr16
thumb|280px|Oulun alueella Dr16-veturit on sijoitettu raskaaseen henkilö- ja tavaraliikenteeseen. 5 200 tonnin rautamalmijuna 5053 nousee Hangaksen mäkeä Pikkaralassa [[Oulu–Kontiomäki-rata|rataosalla Oulu–Kontiomäki kolmen veturin vetämänä.]]
Dr16 (käytössä myös kirjoitusasu Dr 16) on VR:n dieselsähköveturi. Dr16 tunnetaan myös valmistajan nimellä M-veturi. Vetureita valmistettiin vuosina 1985–1992 Valmet Oy:n Tampereen Lentokonetehtaalla kaikkiaan 23 kappaletta. Vetureita käytetään sekä tavara- että henkilöliikenteessä, mutta viime aikoina niiden käytön painopiste on siirtynyt tavarajuniin Oulun ja Joensuun seuduille sekä Oulu–Kolari-hiihtojunaliikenteeseen.
Historia
Rautatiehallitus esitti uusien dieselveturien hankintaa vuonna 1981. Asiasta pyydettiin tarjoukset neljältä mahdolliselta valmistajalta. Tarjouksien perusteella Valtionrautatiet tilasi syksyllä 1983 Valmetilta 23 uutta dieselveturia. Dieselmoottorin valinnasta oli epävarmuutta, ja niinpä neljä ensimmäistä veturia (2801–2804) muodostivat protosarjan, jonka tarkoituksena oli tutkia eri koneistovaihtoehtoja. Vetureihin 2803 ja 2804 asennettiin Wärtsilän Vasa 8V22 -moottorit ja vetureihin 2801 ja 2802 Pielstick 12PA4V200 VG -moottorit. Protosarjan veturit valmistuivat vuosina 1985–1986.
Sarjavetureiden (2805–2823) tuotanto alkoi vuonna 1990. Niissä päädyttiin käyttämään Pielstickin 2 280 hevosvoiman moottoria. Ensimmäiset veturit valmistettiin Valmet Oy:n Tampereen tehtaalla, mutta teollisuuden uudelleenjärjestelyiden takia veturista 2810 alkaen valmistajana on ollut Transtech. Dr16-sarjan sähköisen ohjausjärjestelmän valmisti Strömberg Helsingissä. Vetureiden koeajot suoritettiin Tampereen ja Rauman välisellä rataosalla. Alkuvaiheessa veturisarjan tietokonejärjestelmässä esiintyi paljon ongelmia, mutta ne on suurelta osin jo saatu korjatuksi.
Ominaisuudet
Dr16-sarja poikkeaa sekä tekniikaltaan että ulkonäöltään muista VR:n dieselveturisarjoista. Vetureissa on dieselsähköinen voimansiirto, eli dieselmoottori on yhdistetty sähkögeneraattoriin, jonka tuottama virta syötetään ohjaustietokoneen ohjaamien taajuusmuuttajien kautta akseleihin kiinnitettyihin sähkömoottoreihin. Ohjaussignaalit kulkevat valokuituja pitkin veturin ohjaustietokoneen ja eri moduulien välillä. Moduulirakenteen ansiosta rikkoontunut tai viallinen osa veturista voidaan vaihtaa nopeasti uuteen, eikä veturia tarvitse seisottaa viikkoja korjattavana. Useat Dr16-veturin osat ovat samoja kuin N-veturissa.
Mahdollisuuksia veturien muuttamiseksi paremmin vaihtotyöhön sopivaksi on tutkittu ja kaiteiden sekä portaiden parantamista on kokeiltu veturilla 2812. Tarkoituksena oli selvittää veturien käyttömahdollisuuksia vaihtotyövetureina eteläisessä Suomessa. Veturi oli koekäytössä Kouvolan ratapihalla vaihtotöissä vuonna 2005. Alkuvuodesta 2007 Kouvolassa vaihtotyössä olleet veturit todettiin vaihtotyöhön sopimattomiksi ja ne palautettiin Ouluun. Suurimpana ongelmana ja vaaratekijänä vaihtotyömiehistön kannalta pidettiin huonoja portaita ja sisäänkäyntiä ohjaamon sivusta.
Veturisarjan lempinimiksi ovat vakiintuneet Iso-Vaalee ja Iso-Vaikee, johtuen veturin koosta, värityksestä sekä sarjan vetureiden ongelmista.
Saneeraus
thumb|280px|Saneerattu veturi numero 2806 Oulussa heinäkuussa 2009. Dr16-vetureille aloitettiin vuonna 2008 saneeraus eli peruskunnostustoimenpiteet. Saneeraus keskittyy veturin sähkölaitteisiin, joita uusitaan nykyaikaisemmiksi. Tavoitteena on veturin luotettavuuden parantaminen, huollon helpottaminen ja varaosien saatavuuden takaaminen. Sähkölaitteisiin ja veturin ohjelmistoihin tehtyjen muutosten avulla myös veturin hallittavuutta on yritetty parantaa ratapihatyöskentelyä ajatellen. Veturien käyntisiltojen kaiteet ja portaikot on myös uusittu samalla tavoin kuin veturissa 2812. Ensimmäinen saneerattu veturi oli 2817, ja sai saneerauksen yhteydessä ensimmäisenä Dr16-veturina uuden maalipinnan.
Vauriot ja hylkäykset
pienoiskuva|Yhteentörmäys Vartiuksessa 22. elokuuta 2006. Kaikki protosarjan veturit (2801–2804) on hylätty ja romutettu. Veturit 2801, 2803 ja 2804 hylättiin 2004. Veturi 2802 hylättiin vasta vuonna 2009, koska se toimi sarjavetureiden mallina. Se oli kuitenkin koko ajan hylkäysuhan alla. Sarjavetureista on hylätty veturit 2807, 2808 ja 2814. Veturi 2814 hylättiin sen vaurioiduttua pahoin tasoristeysonnettomuudessa Iin Akolassa 9. helmikuuta 2000. Veturit 2807 ja 2808 hylättiin vuonna 2014.
Vartiuksen ratapihalla tapahtui 22. elokuuta 2006 yhteentörmäys, jossa veturit nro 2808 ja 2820 vaurioituivat pahoin. Vetureiden rungot taipuivat törmäyksessä ja molemmat veturit kuljetettiin Hyvinkään konepajalle korjausta varten. Molempien veturien rungot uusittiin vaurioituneilta osin ja niille tehtiin samat vaihtotöitä helpottavat muutokset kuin saneeratuille vetureille. Molemmat veturit palasivat liikenteeseen.
Veturi nro 2812 syttyi tuleen 10. helmikuuta 2007, kun se oli vetämässä tavarajunaa Oulun ja Pikkaralan välillä. Veturi korjattiin Hyvinkään konepajalla.
Veturi nro 2806 syttyi tuleen 11. heinäkuuta 2012, kun se oli vetämässä tavarajunaa Kokkolan ja Talvivaaran välillä. Palo johtui moottoritilan polttoaineputken vuodosta.
Veturin nro 2812 moottoritilassa syttyi tulipalo Ylivieskassa 29. tammikuuta 2014.
Veturin nro 2805 moottoritilassa syttyi tulipalo 15. maaliskuuta 2016, kun se oli vetämässä tavarajunaa Kohtavaarassa.
Veturi nro 2806 syttyi tuleen 24. maaliskuuta 2017, kun se oli vetämässä tavarajunaa Luikonlahden ja Outokummun välillä. Palo sammui itsestään ennen palokunnan saapumista.
Veturi nro 2822 syttyi tuleen 19. lokakuuta 2017, kun se oli vetämässä tavarajunaa Niiralan ja Joensuun välillä.
Veturi nro 2815 syttyi tuleen 23. lokakuuta 2019, kun se oli vetämässä tavarajunaa Haukiputaan ja Iin välillä.
Veturi nro 2810 syttyi palamaan 6. heinäkuuta 2020, kun se oli apuveturina vetemässä ammoniakkijunaa Nilsiässä. Veturinkuljettaja sai vältettyä lisävahingot irrottamalla veturin vaunuista ja pelastuslaitos sammutti palon lopulta.
Veturi nro 2821 syttyi tuleen 20. heinäkuuta 2020, kun se oli apuveturina vetämässä junaa Alapitkän ja Pöljän välillä.
Veturin nro 2806 konetila syttyi palamaan Tikkalassa 22. lokakuuta 2020, kun se oli vetämässä junaa Niiralan ja Joensuun välillä.
Käyttö
Dr16-sarja on sijoitettu Joensuun ja Oulun varikoille, joista käsin niillä ajetaan Pohjois-Suomessa sekä Joensuun alueen sähköistämättömillä rataosilla. Lokakuussa 2007 Joensuussa aloitettiin veturinkuljettajien koulutus Dr16-vetureihin. Loppuvuodesta vetureilla päästiin jo ajamaan raskaita tavarajunia Niiralasta Joensuuhun ja Joensuusta Uimaharjuun. Oulusta käsin niillä ajetaan jonkin verran tavarajunia Kokkolaan ja Tornioon sekä yöpikajunia Kolariin.
Vuodesta 2010 alkaen alkoi Dr16-vetoinen säännöllinen tavarajunaliikenne Kokkolasta Iisalmeen kuljettaen Talvivaaran tavaraa. Myöhemmin vuonna 2011 Dr16-vetoinen liikenne Kokkolan seudulla lisääntyi edelleen. Säännöllistä liikennettä tuli väleille Kokkola–Pyhäsalmi ja Kokkola–Pietarsaari. Vuosina 2012–2013 liikennöi kaksi päivittäistä Dr16-vetoista tavarajunaa Kokkolan ja Siilinjärven Kemiran välillä. Samaan aikaan alkoi Kokkolan ja Pyhäsalmen välillä liikennöidä päivittäinen kahden Dr16:n vetämä tavarajunapari.
Teknisiä tietoja
Useat veturin osat ovat samoja kuin N-veturissa. Sarjamerkinnässä Dr tarkoittaa: Dieselveturi, raskas akselipaino (veturin akselipaino yli 15,1 tonnia), ja luku 16 on erotuksena muista dieselveturisarjoista.
Perustiedot
Päädieselmoottori
Valmistusvuodet (numerot)
Hylkäykset (numerot)
Suku Park
Suck-Woo ”Suku” Park (s. 29. maaliskuuta 1947 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen Suomeen asettunut keramiikkataiteilija, joka on suunnitellut Pentikille keramiikkaesineitä.
Park lähti vaimonsa kanssa Etelä-Koreasta Eurooppaan 1970-luvun puolivälissä. Hän teki jatko-opintoja Tukholman Konstfackissa ja asettui 1980-luvun keskivaiheilla Suomen Posiolle, jossa alkoi työskennellä Pentikille sekä uniikki- että sarjavalmistustuotteita. Hän toi mukanaan muitakin korealaisia, joista muodostui paikkakunnalle pieni vaihtuva yhdyskunta. Vuoden 1987 paikkeilla Park muutti Espooseen ja sitten Fiskarsiin, jonne hän perusti oman yrityksen. Vuonna 2000 hän sai professuurin korealaisesta yliopistosta, mutta eläkepäiviksi hän palasi Posiolle Anu Pentikin houkuttelemana.
Suku Park on jäsenenä Onomassa, Fiskarsin käsityöläisten, muotoilijoiden ja taiteilijoiden osuuskunnassa.
Park on pitänyt yksityisnäyttelyitä eri puolilla maailmaa, ja hänen töitään on parissakymmenessä museossa Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Giuseppe Meazza
250px|pienoiskuva|Giuseppe Meazza. Giuseppe Meazza (23. elokuuta 1910 Milano – 21. elokuuta 1979 Lissone ) oli italialainen jalkapalloilija, kaksinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Italian mestari.
Meazza pelasi Interissä 361 ottelua, joissa teki 243 maalia. Italian mestaruuden hän saavutti joukkueessa vuosina 1930, 1938 ja 1940. Myöhemmin urallaan hän pelasi myös Interin verivihollisen AC Milanin paidassa, samoin kuin Juventuksessa ja Atalantassa.
Meazza oli mukana Italian maajoukkueessa sekä 1934 että 1938 MM-kisoissa, joissa molemmissa Italia saavutti maailmanmestaruuden. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 53 ottelua ja teki 33 maalia.
Meazzan mukaan on nimetty Milanon Stadio Giuseppe Meazza.
Alaston lounas
Alaston lounas on David Cronenbergin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 1991. Se perustuu William S. Burroughsin samannimiseen romaaniin. Elokuva kertoo Bill Leestä, joka työskentelee tuholaistorjujana. Hän tulee vaimonsa kanssa riippuvaiseksi hyönteismyrkystä, joka alkaa aiheuttaa Billille erilaisia hallusinaatioita.
Palkinnot
Elokuva on saanut 13 palkintoa ja viisi palkintoehdokkuutta. Se palkittiin yhteensä seitsemällä palkinnolla kanadalaisessa Genie-palkintogaalassa. David Cronenberg sai gaaloissa tunnustusta ohjauksestaan ja käsikirjoituksestaan.
Vastaanotto
Haastattelukirjan Cronenberg on Cronenberg tekijä Chris Rodley on sanonut Alastonta lounasta Cronenbergin siihen asti huonoimmaksi ohjaustyöksi, liian tyylikkääksi Burroughsin painajaisten kuvaukseksi.
Aiheesta muualla
裸のランチ
Matt Biondi
Matthew Nicholas ”Matt” Biondi (s. 8. lokakuuta 1965) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on yksi olympialaisten historian menestyksekkäimpiä urheilijoita. Hän saavutti uinnissa yhteensä 11 olympiamitalia, joista kahdeksan kultaisia. Kultamitaleista kuusi on saatu viesteistä, ja henkilökohtaiset kultamitalit 50 ja 100 metrin vapaauinneista. Biondi on myös yksi harvoista urheilijoista, jotka ovat saavuttaneet seitsemän mitalia samoissa olympialaisissa. Biondi ylsi tähän saavutukseen Soulin olympialaisissa.
Soulin olympialaisissa Biondi sai todistaa lähietäisyydeltä, kun Surinamen Anthony Nesty voitti ensimmäisenä tummaihoisena miehenä uinnin olympiamitalin. Sadan metrin perhosuinnin finaalissa Biondi oli toinen häviten Nestylle yhden sekunnin sadasosan.
Jo uintiuransa aikana Biondi suoritti tutkinnon Kalifornian yliopistossa ja on sittemmin toiminut opettajana.
Tauno Kokko
Tauno Kullervo Kokko (20. kesäkuuta 1899 Oulujoki – 1. marraskuuta 1983 Oulu ) oli suomalainen kanslianeuvos ja vakuutusjohtaja, joka toimi myös Yleisradion ohjelmapäällikkönä ja kuoronjohtajana.
Henkilöhistoria
Tauno Kokon vanhemmat olivat opettaja, kirjailija Juhana Kokko ja Onnia Durchman ja puoliso vuodesta 1932 rautatievirkailija Aira Kyllikki Kilpua. Kokko tuli ylioppilaaksi 1918 ja toimi Pohjois-Suomen Keskinäisen Vakuutusyhtiön toimitusjohtajana lähes neljäkymmentä vuotta, 1928–1966. Oulun kaupunginvaltuuston jäsen hän oli kahteen otteeseen, 1946–1950 ja 1952–1953. Yleisradion ohjelmapäällikkönä Oulussa Kokko työskenteli kolmekymmentä vuotta, 1933–1963. Kokolla oli useita luottamustehtäviä ja hän oli sekakuoro Oulun Laulun johtaja 1929–1950 ja mieskuoro Pohjan Laulun johtaja 1945–1961. Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton sihteerinä 1931–1945 ja myöhemmin hallituksen ja työvaliokunnan jäsenenä toiminut Kokko toimitti liiton vuosikertomukset I–VIII. Kokko kirjoitti Kalevaan pakinoita nimimerkeillä Nuusku-Frekke ja Cocco. Kanslianeuvoksen arvonimen hän sai 1959.
Keskikiina
Keskikiina (Middle Chinese) on alkuaan vuonna 601 julkaistussa Qieyun-riimisanakirjassa kuvailtu kiinan kielen varhaismuoto. Kirjoitusjärjestelmän luonteen johdosta itse lausuminen sekä äänteistö on jouduttu rekonstruoimaan. Aiemmasta muinaiskiinasta poiketen keskikiinaan oli kehittynyt toonijärjestelmä, jossa on neljä toonia. Monet nykyisistä kiinan murteista ovat kehittyneet keskikiinasta; poikkeuksiakin tosin on, ja niihin lukeutuu muun muassa joitain min-kiinan muotoja.
Yksi merkittävistä keskikiinaa tutkineista kielitieteilijöistä on ollut ruotsalainen Bernhard Karlgren.
Kerstin Nylander
pienoiskuva|Nylander 1930-luvun alussa. Kerstin Signe Nylander, oikea nimi Kerstin Lindström, käytti myös nimeä Kerstin Lagus  (6. maaliskuuta 1899 Pietari, Venäjä – 18. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli kiinnitettynä Helsingin Svenska Teaterniin 1925–1960 ja toimi siellä myös ohjaajana.
Rooli oli äärimmäisen vaikea, ei vähiten käsikirjoittaja Mika Waltarin tahallisen yliampuvan tekstin takia, mutta Nylander piirsi loistokkaan kuvan pahasta ja paatuneesta naisesta.
Nylanderin puoliso oli Svenska Teaternin näyttelijä Erik Lindström. Myös Lindström sai Pro Finlandia -mitalin. Ensimmäinen puoliso oli Gunnar Wilhelm Lagus.
Joulupalmut
Joulupalmut (Adonidia) on palmukasvien (Arecaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joita tavataan Borneolla ja Filippiineillä. Yleisempi laji joulupalmu (Adonidia merrillii) esiintyy alkuperäisenä Borneolla ja Filippiineillä, harvinaisempi laji Adonidia dransfieldii vain yhdellä alueella Malesian Sabahissa. Joulupalmulajit ovat kummatkin noin 6 metriä pitkiä. Ne ovat melko samankaltaisia.
Buffalo Bill
thumb|upright|Buffalo Bill noin vuonna 1880. thumb|upright|Intiaanipäällikkö [[Istuva Härkä ja Buffalo Bill vuonna 1885.]] thumb|upright|Buffalo Bill vuonna 1911. Buffalo Bill (oik. William Frederick Cody; 26. helmikuuta 1846 Iowa – 10. tammikuuta 1917 Colorado) oli tunnettu villin lännen henkilö: biisoninmetsästäjä, sotilas, tiedustelija ja sirkusjohtaja.
Elämäkerta
William Frederick Cody syntyi 26. helmikuuta 1846 Leclairessa Scottin piirikunnassa Iowassa. Hänen isänpuoleinen sukunsa oli tiettävästi Kanaalisaarilta tulleita hugenotteja ja nimeltään Le Caude. Jotkut ovat esittäneet Codyn isänisän olleen amerikansuomalainen Viljami Kotilainen, joka muutti Amerikkaan Limingasta, mutta tämä tarina ei tiettävästi pidä paikkaansa.
Perhe muutti Missouriin ja vuonna 1854 Kansasin-Nebraskan territorioon ensimmäisten joukossa. Isä kuoli vuonna 1857. Mary Cody hankki 11-vuotiaalle pojalleen työpaikan rahtiyhtiöstä. Hän toimi yhtiön lähettipoikana konttorin ja armeijan linnakkeen välillä. Cody väitti omaelämäkerrassaan toimineensa myös Pony Express -yhtiön lähettinä 14-vuotiaana, mutta nykyisin jotkut ovat kyseenalaistaneet tämän tarinan paikkaansapitävyyden. Nuori Cody tapasi 1850-luvun lopulla Bill Hickokin, ja heistä tuli pitkäaikaiset ystävät.
Cody palveli sisällissodassa 7. Kansasin ratsuväkirykmentissä ja osallistui useisiin sotaretkiin. Sodan jälkeen hän muutti länteen. Hän sai paikan jyvittäjänä Union Pacificilla ja sen jälkeen biisoninmetsästäjänä Kansas Pacific Railroad -yhtiön ratatyöläisille, jolloin hän sai lempinimekseen Buffalo Bill. Hän tapasi vuonna 1869 kirjailija Ned Buntlinen, joka kirjoitti hänestä lehtiin artikkelin ”Buffalo Bill, rajamiesten kuningas”, joka tosin perustui enemmän Hickokin kuin Codyn seikkailuihin.
Cody jätti tiedustelemisen ja siirtyi näyttelijäksi. Vuodesta 1872 alkaen hänen ja ”Texas Jack” Omohundron perustama Buffalo Billin Kokoonpano -niminen teatteriseurue kiersi Yhdysvaltojen itäosissa kymmenen vuoden ajan esittämässä lännen elämään perustuvia melodraamoja. Myös Hickok oli jonkin aikaa mukana seurueessa.
Cody perusti vuonna 1883 Villin Lännen Näytös -sirkuksen. Se kiersi 30 vuoden ajan Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Sirkus teki Euroopassa kolme kiertuetta ja esiintyi Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Belgiassa ja Kroatiassa. Suurellisessa show’ssa esiintyi iso joukko intiaaneja, cowboyta sekä biisoneita ja muita eläimiä. Cody palkkasi sirkukseensa muun muassa tarkka-ampuja Annie Oakleyn ja intiaanipäällikkö Istuvan Härän.
Cody kuoli Denverissä, Coloradossa 10. tammikuuta 1917 hyvin tunnettuna ja ihailtuna henkilönä.
Mordheim
thumb|Mordheim-pelin materiaalia Mordheim on Games Workshopin luoma niin kutsuttu Skirmish-tason miniatyyripeli. Peli eroaa Warhammer Fantasy Battle -miniatyyripelistä siinä, että se on tarkoitettu 3–20 miniatyyrin peleihin, ja peli on kampanjamuotoinen, jonka tehtävistä saadaan kokemusta ja wyrdstoneja. Myös soturitappiot voivat johtaa hahmojen menetykseen kokonaan tai jonkinlaiseen haavoittumiseen, joka yleensä heikentää hahmon taitoja tai siitä voi joskus olla jopa hyötyä (esimerkiksi arpinaama herättää pelkoa vihollisissa). Kokemuksen avulla voi saada uusia taitoja hahmoille ja wyrdstoneja voi vaihtaa rahaan, jolla voi palkata lisää sotureita ja ostaa varusteita.
Itse peli etenee vuoropohjaisesti kahden tai useamman soturijoukon taistellessa saavuttaakseen jonkin tavoitteen. Pelin soturijoukkoihin kuuluu useita eri ryhmiä, kuten eri ihmispalkkasoturiryhmiä, noidanmetsästäjät, Sigmarin papittaret, kaaoksen kultistit, epäkuolleet, skavenit sekä myöhemmin White Dwarf -lehdissä lisätyt kääpiöt ja örkit.
Yksi pelin pääkehittäjistä on Games Workshopilla työskennellyt Tuomas Pirinen.
Lloyd (auto)
Lloyd oli vuosina 1950–1961 valmistettu saksalainen automerkki. Muut Borgwardin autotehtaan merkit olivat Borgward, Goliath ja Hansa. Tehdas sijaitsi Pohjois-Saksan Bremenissä ja sen virallinen nimi oli Lloyd Motoren Werke GmbH.
thumb|250px|Lloyd Alexander TS Sodan jälkeen valmistetut Lloyd-autot olivat pikkuautoja, joissa oli kaksi- tai nelisylinterinen moottori. Kaikissa malleissa oli kaksitahtinen moottori vuoteen 1957 saakka, minkä jälkeen tehdas siirtyi nelitahtimoottoristen autojen tuotantoon. Kaikissa vuosina 1958–1961 valmistetuissa Lloyd-autoissa oli nelitahtinen moottori.
Pula-ajan sodanjälkeisessä Lloyd 300:ssa oli puukori. Teräskoriset Lloyd 400 -autot tulivat tuotantoon vuosina 1953–1954. Niitä myytiin Länsi-Saksassa melko paljon 1950-luvulla, Volkswagenin ja Opelin jälkeen kolmanneksi eniten.
Vuonna 1957 esiteltiin Lloyd Alexander, joka oli melko nykyaikainen pikkuauto. Siinä oli tavaratilan kansi, sisäänvedettävät kampi-ikkunat (liukuvien sijasta) ja nelivaihteinen täysin synkronoitu vaihteisto. Tehoa oli 18,5 kilowattia.
Lloyd Alexander -mallilla on yhteys Suomeen, sillä auton maahantuoja Laatuvaunu kokosi Suomessa valmiista osista noin tuhat Lloyd Alexander -autoa.
thumb|250px|Lloyd Arabella Vuonna 1959 Borgward alkoi valmistaa Lloyd Arabellaa, jossa oli nelitahtinen vesijäähdytteinen 897 cm³ nelisylinterinen bokserimoottori. Moottorin teho oli 28 kW /4 800 (DIN). Suurin oli vääntömomentti 60,8 Nm /2 500. Moottorin oli suunnittellut Erich Übelacker.
Tehdas ajautui konkurssiin vuonna 1961.