cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kainkoira
Luonne ja käyttäytyminen
Kainkoira on jykevä, lihaksikas koira, jolla on poikkeuksellinen rohkeus ja kunto. Kainkoiran tiedetään jopa kiipeävän puihin ja uivan saalista tavoitellessaan. Perinteiset japanilaiset kirjoitukset kuvaavat kaita luonnollisena metsästäjänä, luotettavana vartijana ja erittäin omistautuneena isännälleen. Uskotaan myös, että mikäli sen omistajan henki on uhattuna, kainkoira taistelee kuolemaansa saakka puolustaessaan isäntäänsä. Kainkoirat voivat olla melko varautuneita vieraita kohtaan, mutta ne ovat silti hyvin ystävällisiä, eivätkä käyttäydy aggressiivisesti muita koiria kohtaan. Ne vaativat kuitenkin paljon sosiaalisuutta heti pennusta lähtien, ettei koirasta tulisi arka tai aggressiivinen, ja tuota sosiaalistumista tulee ylläpitää koko koiran eliniän. Lisäksi on tärkeää jättää pentu yksin heti uuteen kotiin muuttaessa, sillä rodussa esiintyy vaikeaa eroahdistusta. Kainkoirat ovat myös lapsiystävällisiä, kunhan ne totutetaan lapsiin pennusta asti. Se on yhden omistajan koira: se kiintyy mieluummin vain yhteen omistajaan kuin koko perheeseen. Kainkoirat tarvitsevat järkähtämätöntä ja rakastavaa koulutusta kärsivälliseltä omistajalta. Rotu oppii nopeasti ja sillä on hyvä arviointikyky; joitain kainkoiria on koulutettu jopa pelastuskoiriksi. Se saattaa näyttää villiltä, mutta on hyvä ymmärtämään omistajansa tunteita. Kainkoirat ovat enemmän pehmeitä, kuin kovia koiria. Ne muistavat hyvin huonot kokemukset ja mahdollisen kaltoinkohtelun.
Alkuperä
Kainkoiraa käytettiin aikanaan metsästämiseen. Rotu on alun perin kotoisin nykyisestä Yamanashin prefektuurista, entisestä Kai no kunista (mistä nimikin on lähtöisin), ennen kuin se levisi eteläisille Japanin Alpeille. Kainkoirat voitiin jakaa kahteen kategoriaan sen perusteella, mitä riistaa ne koulutettiin metsästämään: villikarjutyyppiin ja peuratyyppiin. Rodun on arveltu kehittyneen Ashiyasun kylässä, joka koostui suurimmaksi osaksi metsästävistä perheistä. Kylän selviytyminen riippui täysin voimakkaista ja hurjista koirista, jotka pystyivät metsästämään pienissä laumoissa. Kyläläiset omistautuivatkin koirilleen olennaisena osana elämäänsä. Tämä saattoikin vaikuttaa siihen, että kainkoira on hyvin puhdas ja tasapainoinen rotu. Siitä tehtiin suojelukohde 1933, aiemmin kuin mistään muusta japanilaisesta koirarodusta. Kai Ken Aigokai (Kai Dog Protection Society - KKA) on vanhin ja ylivoimaisesti suurin Kai-rekisteri, ja se rekisteröi joka vuosi noin 800–900 pentua. Heidän toimistonsa sijaitsee edelleen Yamanashissa, ja klubilla on vuosittain kaksi kelloa (näyttelyä) keväällä ja syksyllä.
Kainkoira Suomessa
Ensimmäinen kainkoira tuotiin Suomeen vuonna 2009, minkä jälkeen kanta on tasaisesti kasvanut. Suomen ensimmäinen kainkoirapentue syntyi joulukuussa 2012. Kainkoira on neljästä shika inu -rodusta Suomessa kaikkein yleisin, käytännössä lähes yhtä yleinen kuin toisena oleva kishunkoira.
Wäinö Arajärvi
Wäinö Herman Arajärvi, sukunimi aik. Alin (12. heinäkuuta 1879 Honkola, Urjala – 8. kesäkuuta 1961 Tampere) oli suomalainen toimitusjohtaja, isännöitsijä ja talousneuvos. Arajärvi oli Tampereella ilmestyvää Aamulehteä kustantaneen Tampereen Kirjapaino Oy:n johtajana 1915–1954.
Wäinö Arajärven vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Kristian Alin ja Regina Eerola. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Jyväskylän seminaarista 1902. Arajärvi teki opintomatkoja Ruotsiin ja Tanskaan 1908, Saksaan 1922, Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan 1933.
Arajärvi toimi kansakoulunopettajana 1902–1906. Hän oli Kotkassa ilmestyneen Etelä-Suomi-lehden v. t. päätoimittajana 1906, Porvoossa ilmestyneen Uusimaa-lehden päätoimittajana 1906–1909, Hämeenlinnassa ilmestyneen Hämeen Sanomat-lehden päätoimittajana 1909–1911 ja Uudenkaupungin Sanomat-lehden päätoimittajana 1911–1915. Hän toimi sitten Aamulehteä kustantaneen Tampereen Kirjapaino Oy:n isännöitsijänä vuodesta 1915 alkaen hoitaen Aamulehden talouspuolta.
Impermanent Resonance
Impermanent Resonance on Dream Theaterin laulajana tunnetun James LaBrien kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin 29. heinäkuuta 2013.
Wäinö Arajärvi
Arajärvi oli Sanomalehti Osakeyhtiö Uusimaan. Sanomalehtien Ilmoitustoimisto Oy:n, K. J. Gummerus Oy:n ja Suomen Sanomalehdenkustantajain Liiton johtokuntien jäsenenä. Arajärvi oli Suomen Graafillisen Teollisuuden Harjoittajain Liiton hallituksen jäsen ja hän osallistui liiton edustajana työehtosopimusneuvotteluihin. Hän oli mukana raittiusliikkeessä ja toimi Tampereen Raittiuskerhon johdossa. Arajärven aikana Aamulehti ei julkaissut alkoholijuomailmoituksia. Politiikan puolella Arajärvi osallistui suomalaisen puolueen ja myöhemmin kokoomuspuolueen toimintaan. Arajärvi kirjoitti Aamulehteen artikkeita ja pakinoita nimimerkillä.
Wäinö Arajärvi oli naimisissa Eriikka Lehmuksen (1881–1953) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Marja Annikki Arajärvi (1910–2008), lehtori ja historioitsija Kirsti Päivätär Arajärvi (1911–1991), varatuomari Heikki Johannes Arajärvi (1917–2003) ja oikeustieteen tohtori, varatuomari Tauno Ilkka Yrjänä Arajärvi (1920–2003). Professori Pentti Arajärvi on Wäinö Arajärven pojanpoika.
Katkaistu nuoli
Katkaistu nuoli on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1950. Se ei ollut ensimmäinen lännenelokuva, joka asettui intiaanien puolelle, mutta sillä oli suuri vaikutus yleiseen mielipiteeseen.
Leberin atrofia
Leberin atrofia on perinnöllinen mitokondrioiden toimintahäiriö, joka aiheuttaa vaikean näkövamman.
Leberin atrofia puhkeaa yleensä elämän kolmannella vuosikymmenellä; tästä saattaa kuitenkin olla merkittäviäkin poikkeuksia. Näkö alkaa hämärtyä ensin toisessa silmässä, ja se voi nopeastikin sokeutua. Myös toisen silmän näkö alkaa heiketä tämän jälkeen. Useimmilla potilailla sairauteen ei liity muita oireita kuin näkövamma.
Toistaiseksi tuntemattomasta syystä 80 prosenttia kaikista Leberin atrofiaan sairastuneista on miespuolisia. Joillakin potilailla ilmenee näkövamman lisäksi keskushermostoperäisiä oireita.
Leberin atrofialle ei toistaiseksi tunneta parantavaa hoitoa.
FS Tonnant (1880)
Tonnant oli Ranskan laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu rannikkopanssarilaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Rochefortin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin tammikuussa 1875. Alus laskettiin vesille vuonna 1880 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1884.
Palvelus
Tonnant poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
June Foray
June Foray (18. syyskuuta 1917 Springfield, Massachusetts – 26. heinäkuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen ääninäyttelijä. Hän teki äänirooleja animaatioihin 1940-luvulta lähtien.
Elämäkerta
Foray syntyi Massachusettsin Springfieldissä, jossa hän aloitti ääninäyttelemisen jo 12-vuotiaana. Sittemmin 15-vuotiaana Foray käsikirjoitti radioon omia sarjoja, joissa hän myös näytteli. Muutettuaan teini-ikäisenä Los Angelesiin Foray toimi radiossa vielä 1950-luvulle asti ja aloitti ääninäyttelemisen animaatioiden parissa vuonna 1943.
Yksi Forayn ensimmäisistä äänirooleista oli Paramount Picturesin tuottamassa lyhyessä näytelmäohjelmassa Speaking of Animals, jossa hän dubbasi eläinten äänet. Sittemmin hänen uransa sai nousua 1950-luvulla työskennellessään Disneylle. Foray näytteli muun muassa Tuhkimon Lucifer-kissaa vuonna 1950 ja Peter Panin Squaw'ta vuonna 1953. Myös Warner Bros. kiinnostui Forayn palkkaamisesta ja roolitti hänet useiden naishahmojen rooleihin Looney Tunes -lyhytanimaatioihin. Foray oli jo tuolloin Tipin ja Sylvesteri -lyhytanimaatioissa Grannyn äänenä. Koska Mel Blancin sopimuksen mukaan Blancin nimi sai erityisen maininnan alkutekstien aikana, Foray ei aina saanut mainintaa tehdyistään äänirooleista.
Forayn ura sai uuden käänteen tehdessään yhteistyötä Jay Wardin kanssa, joka tuotti Rocky and His Friends ja The Bullwinkle Show -animaatiosarjojen lisäksi sarjat Hoppity Hooper ja George of the Jungle. Foray toimi vuodesta 1959 Rocky and His Friends -sarjassa Rocket J. Squirrelin ja pahan Natasha Fatalen ääninä, joiden rooleissa hän jatkoi toisessa sarjassa The Bullwinkle Show vuoteen 1964 asti. Foray jatkoi äänityötään ja teki satunnaisia rooleja 1960-luvulla animaatiosarjoihin The Bugs Bunny Show, Jogi-karhu, The Alvin Show sekä Kiviset ja Soraset.
Animaatioiden ohella Foray kokeili 1970-luvun alussa nukketeatteria. Hän toimi muun muassa kirahvin, norsun ja maasian ääninä "The Curiosity Shop" -esityksessä vuonna 1971. Samoihin aikoihin Foray oli äänittämässä useita rooleja Disney on Paraden mukana, joka teki kiertueita Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Hän teki myös äänirooleja animaatioihin These Are the Days, The Sylvester & Tweety Show, Fabulous Funnies ja The Bugs Bunny/Road Runner Show.
Foray sai neljä Annie-palkintoa vuosina 1982, 1995, 1997 ja 1998. Hänellä on ollut vuodesta 2000 tähti Hollywood Walk of Famella.
Heinäkuussa 2009 Foraysta julkaistiin elämäkertakirja Did You Grow Up With Me, Too?.
Messier 89
Messier 89 (M89 lyhyemmin, tunnetaan myös nimellä NGC 4552) on elliptinen galaksi Neitsyen tähdistössä. Charles Messier löysi sen 18. maaliskuuta 1781. M89 kuuluu Virgon galaksijoukkoon. Sen punasiirtymä on 0.001134.
June Foray
Elämäkerta
Foray oli vuodesta 1954 naimisissa Hobart Donavanin kanssa mutta jäi leskeksi 3. joulukuuta 1976.
Messier 89
Epätavalliset piirteet
Nykyisten havaintojen mukaan M89 voi olla lähes täydellisen pyöreä muodoltaan. Tämä voi olla epätavallista, koska kaikki muut tunnetut elliptiset galaksit ovat suhteellisen litistyneitä ellipsoideja. On kuitenkin mahdollista, että galaksi on sellaisessa asennossa, että se ainoastaan näyttää pallomaiselta maapallolla oleville havaitsijoille, vaikka se olisikin oikeasti elliptinen.
June Foray
Elämäkerta
Foray kuoli 99-vuotiaana Los Angelesissa 26. heinäkuuta 2017.
Messier 89
Epätavalliset piirteet
Galaksin ympärillä on myös kaasua ja pölyä jopa 150 000 valovuoden etäisyydelle asti. Galaksi myös puhaltaa kuumia hiukkasia, M89 on mahdollisesti kvasaari tai aktiivinen radiogalaksi
Sylvia Robinson
Sylvia Robinson (oik. Sylvia Vanterpool, 6. maaliskuuta 1936 New York, Yhdysvallat – 29. syyskuuta 2011) oli yhdysvaltalainen laulaja, muusikko, äänilevytuottaja ja levy-yhtiön johtaja, joka tunnetaan erityisesti hip hopiin erikoistuneen merkin Sugar Hill Recordsin johtajana. Häntä pidetään lajin kahden merkittävimmän singlen taustavoimana. Ensimmäinen oli Sugarhill Gangin levytys ”Rapper’s Delight”, joka oli ensimmäinen hiphoppareiden tekemä rap-levytys. Toinen oli Grandmaster Flash & the Furious Fiven levyttämä ”The Message”.
Robinsonin ensimmäinen menestynyt levytys oli ”Love Is Strange”. Hän avioitui Joe Robinsonin kanssa vuonna 1964. Vuonna 1968 Sylvia perusti All Platinum Recordsin joka julkaisi soul-musiikkia, esimerkiksi Donnie Elbertin ja Shirley Goodmanin levyjä. Hän tuotti vuonna 1970 The Momentsin kappaleen ”Love on a Two Way Street”. Sooloartistina nimellä Sylvia hän levytti Vibrationille vuonna 1973 singlen ”Pillow Talk”, joka oli menestys ja sai kultalevyn vuonna 1973. Sitä on pidetty diskomusiikin varhaisena edeltäjänä.
1970-luvulla Robinson perusti miehensä kanssa levy-yhtiön Sugar Hill Records. Se sai nimensä Manhattanilla sijaitsevan kulttuurisesti rikkaan alueen Sugar Hillin mukaan.
Rapin markkinoiden kaupallistajana Robinsonia on pidetty nykyaikaisen hiphopin äitinä. Robinson kuoli 75-vuotiaan aamulla 29. syyskuuta 2011 Meadowlandsin sairaalassa Secaucusissa sydänkohtaukseen.
Lahokapo
Koko ja ulkonäkö
Lajokapo on 11–14 mm pitkä, huomattavasti pituuttaan kapeampi, lieriömäinen kovakuoriainen. Väriltään se on tummanruskea ja kiiltäväpintainen.
thumb|left|Lahokapon toukka.
Levinneisyys
Lahokapo kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen lajien uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Suomessa lahokapo on rauhoitettu
Elinympäristö ja elintavat
Lahokapo asuttaa vanhoja männiköitä, joissa on jatkuvasti saatavilla juuri kuolleita puita. Toukkia tavataan paljon aikuista kuoriaista useammin ja käsitys lajin levinneisyydestä perustuukin ennen kaikkea toukkahavaintoihin. Toukka elää vasta kuolleen, vielä pystyssä olevan männyn kaarnan alla, mutta joidenkin tietojen mukaan sitä on tavattu myös koivuilta ja Latviassa laji on tavattu tammesta. Myös palaneet puut kelpaavat elinpaikaksi. Toukkien kehityksen aikana kuolleessa puussa elävät Aureobasidium-suvun sinistäjäsienet muuttavat puun pinnan mustaksi ja toukka ilmeisesti käyttää näitä sieniä ravinnokseen. Sen on myös todettu saalistavan muita hyönteistoukkia. Lahokapo saalistaa ainakin pölkkyhärkiä (Sinodendron cylindricum). Riippuvuus sienistä aiheuttaa sen, että yksittäinen puu kelpaa lajin lisääntymispaikaksi vain vähän aikaa. Toukan kehitys kestää ainakin kaksi vuotta ja kuoriaiset aikuistuvat loppukesällä. Lisääntyminen tapahtuu ilmeisesti kuitenkin vasta talvehtimisen jälkeen seuraavana keväänä.
Laji on aikaisemmin ollut koko maassa yleinen, mutta ikimetsien häviäminen on hävittänyt myös kuoriaiset. Sopivien elinympäristöjen puute hajottaa esiintymät nykyään laikuiksi. Noin kaksi kolmasosaa lahokavon esiintymistä Suomessa on suojelualueilla ja loputkin niiden tuntumassa.
Manas
Manas on kirgiisien kansalliseepos, joka koostuu kolmesta, isän, pojan ja pojanpojan, sankariteosta kertovasta osasta Manas, Svemetei ja Seitek. Siitä on ainakin 13 toisintoa, joiden pituus vaihtelee, mutta sitä pidetään maailmankirjallisuuden laajimpana kokonaisuutena. Karalajevin versiossa on yhtenäinen juoni, S. Orozbakovin toisinnossa kukin jakso muodostaa itsenäisen kokonaisuuden. Ensimmäisen kerran sen kirjasi muistiin 1856 Tšokan Valihanov.
Joaquín Caparrós
Joaquín Caparrós (s. 18. marraskuuta 1955) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Ura valmentajana
Vaatimattoman peliuransa jälkeen Caparrós on tehnyt pitkän valmennusuran Espanjassa. Hän aloitti alasarjajoukkueissa. Hän teki läpimurtonsa Recreativo de Huelvan päävalmentajana johdattamalla joukkueen Segunda Divisióniin kauden 1997/98 päätteeksi. Kaudeksi 1999/2000 hän siirtyi Segundaan pudonneen Villarrealin päävalmentajaksi, mutta sai potkut jo lokakuussa 1999. Kesällä 2000 hänestä tuli Sevillan päävalmentaja. Caparrósin johdolla Sevilla voitti Segundan mestaruuden kaudella 2000/01 ja nousi takaisin liigaan. Hänen aikakaudellaan Sevillassa tehtiin voimakas nuorennusleikkaus ja seuran nuorista edustusmiehistöön nousivat mm. José Antonio Reyes, Carlos Marchena, Jesuli ja Sergio Ramos. Caparrós hankki joukkueeseen myös Dani Alvesin, Júlio Baptistan ja Renaton. Parhaimmillaan Caparrós johdatti Sevillan kuudenneksi kahteen otteeseen.
Kesäkuussa 2005 hän jätti Sevillan ja siirtyi Deportivo de La Coruñan peräsimeen. Debyyttikaudellaan Caparrós johdatti Deportivon liigassa kuudenneksi ja Espanjan cupissa välieriin. Kausi 2006/07 oli vaikeampi. Liigassa pelit eivät kulkeneet ja Deportivo jäi lopulta keskikastiin sijalle 13, mikä oli seuran huonoin sijoitus sitten kauden 1991/92. Cupin toinen välieräpaikka ei Caparrósia pelastanut, vaan hän sai kauden jälkeen potkut. Pian Deportivo-potkujensa jälkeen Caparrósin ura jatkui Athletic Bilbaon päävalmentajana.
Bilbao taisteli Caparrósin alaisuudessa säilymisestä liigassa, mutta kipusi vaikeina kausina 2007/08 ja 2008/09 lopulta keskikastiin. Kaudella 2008/09 Bilbao esiintyi edukseen Espanjan cupissa selvittäen tiensä loppuotteluun 24 vuoden tauon jälkeen. FC Barcelona oli kuitenkin loppuottelussa vahvempi maalein 4–1. Cup-menestyksen myötä Caparrós löysi keinoja myös Bilbaon menestykseen La Ligassa ja johdatti seuran kaudella 2009/10 jo sijalle kahdeksan. Andalusialaisvalmentajan viimeiseksi kaudeksi Bilbaossa jäi 2009/10, jolloin seura sijoittui komeasti kuudenneksi ja selvisi Eurooppa-liigaan. Kauden jälkeen seuran uusi puheenjohtaja Josu Urrutia ei kuitenkaan jatkanut enää miehen sopimusta.
Bilbaosta lähtönsä jälkeen Caparrós siirtyi valmentamaan sveitsiläistä Neuchâtel Xamax'ta. Hänen pestinsä päättyi kuitenkin lyhyeen, sillä seuran tšetšeeniomistaja Bulat Tšagajev erotti Caparrósin jo syyskuun alussa 2011 viiden sarjakierroksen jälkeen. Seuran pelaajat olisivat halunneet Caparrósin jatkavan.
Lokakuussa 2011 Caparrósista tuli RCD Mallorcan uusi päävalmentaja. Caparrósin johdolla Mallorca nousi sarjataulukossa pari pykälää ja sijoittui lopulta kahdeksanneksi. Kausi 2012/13 sujui joukkueen osalta huomattavasti kehnommin ja vajoaminen sarjan toiseksi viimeiseksi johti lopulta helmikuun alussa 2013 Caparrósin potkuihin.
Maaliskuussa 2016 Espanjan jalkapalloliiton puheenjohtaja Ángel Villar kertoi, että Caparrós on hänen suosikkinsa Espanjan maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi.
Marraskuun alussa 2016 Caparrós palasi valmennustehtäviin CA Osasunan uutena päävalmentajana. Pesti Osasuna peräsimessä jäi kuitenkin lyhyeksi, kun Caparrós sai potkut jo tammikuun alussa 2017. Osasuna voitti kahdeksasta Caparrósin alaisuudessa pelaamastaan kahdeksasta ottelusta vain yhden ja juuttui liigan jumboksi.
Huhtikuun lopussa 2018 Caparrós palasi Sevillan päävalmentajaksi kauden loppuun ulottuvalla sopimuksella. Caparrós luotsasi Sevillan La Ligassa seitsemänneksi. Hän valmensi joukkuetta myös Copa del Reyn loppuottelussa, jossa FC Barcelona murskasi Sevillan maalein 5-0. Finaalitappio oli Caparrósin uran toinen. Kauden jälkeen Caparrós siirtyi valmentajan tehtävistä Sevillan urheilutoimenjohtajaksi.
Caparrós palasi Sevillan päävalmentajaksi maaliskuun puolivälissä 2019, kun seura erotti Pablo Machínin tappiollisen Eurooppa-liigan pudotuspeliottelun jälkeen. Caparrósin johdolla Sevilla säilytti kuudennen sijansa La Ligassa selvittäen tiensä Eurooppa-liigan lohkovaiheeseen kaudelle 2019/20. Hän vetäytyi valmentajan tehtävästä kauden jälkeen.
Maaliskuussa 2020 Caparrós teki marraskuuhun 2021 ulottuvan sopimuksen Armenian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajan tehtävästä. Caparrósin johdolla Armenia nousi Kansojen liigan B-sarjaan kaudeksi 2022/23. Caparrós vapautettiin tehtävistään syyskuussa 2022.
Vanha sydän
Musiikkivideo
Vanha sydän -kappaleen musiikkivideolla Erin on kahvilassa ja kirjoittaa kappaleen sanoitusta paperilapulle. Video on kuvattu rovaniemeläisessä Kauppayhtiö-kahvilassa ja se julkaistiin 14. joulukuuta 2011 YouTube-palvelussa.
Muut versiot
Kaija Koo teki kappaleesta oman versionsa Vain elämää -televisiosarjan ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2012. Samu Haber teki kappaleesta myös oman versionsa Vain elämää -televisiosarjan 10. tuotantokaudella vuonna 2019.
Vladimir Levenštein
Vladimir Iosifovitš Levenštein (, 20. toukokuuta 1935 – 6. syyskuuta 2017) oli venäläinen matemaatikko, joka tutki informaatioteoriaa ja virheenkorjauskoodeja. Hänet tunnetaan etenkin Levenšteinin etäisyyden eli editointietäisyyden käsitteen kehittäjänä.
Levenštein valmistui Moskovan valtiollisen yliopiston matematiikan ja mekaniikan laitoksesta vuonna 1958. Hän työskenteli valmistumisestaan asti Keldyšin sovelletun matematiikan instituutissa Moskovassa.
Levenštein palkittiin elämäntyöstään IEEE:n Richard W. Hamming -mitalilla vuonna 2006.
Pirkko Alitalo
Pirkko Marjatta Alitalo (s. 28. joulukuuta 1949 Kuopio) on suomalainen talouselämän vaikuttaja. Hän toimi Pohjola Vakuutuksen varatoimitusjohtajana vuosina 1997–2000.
Alitalo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1970, ekonomiksi 1974 ja kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1976 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1976–1977 hän toimi Postipankin yritystutkijana. Pohjolan palvelukseen hän tuli vuonna 1977 arvopaperiosaston päälliköksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1986 saakka, jolloin hänestä tuli Midland Montagu Osakepankin johtaja ja hallituksen jäsen. Vuosina 1988–1989 hän oli Keskinäisen henkivakuutusyhtiö Suomen (Suomi-yhtiö) sijoitus- ja hallintojohtaja.
Ennen nimitystään Pohjolan varatoimitusjohtajaksi Alitalo työskenteli Pohjola-yhtiöiden sijoitusjohtajana vuodet 1989–1997. Alitalosta tuli varatoimitusjohtaja Iiro Viinasen noustua yhtiön pääjohtajaksi. Alitalo ja Viinanen pyysivät eroa Pohjolasta sen jälkeen, kun Suomi-yhtiö päätti myydä pääosan omistamistaan Pohjolan osakkeista.
Alitalo on toiminut muiden muassa Capmanin (1990–1993), Tukon (1991–1996), Nokian (1992–2000), Alma Median (1997–2000) ja Svenska Handelsbankenin (2000–2009) hallituksissa. Lisäksi hän on ollut Huhtamäen (1992–1996) ja Fortumin (1998–2000) hallintoneuvoston jäsen. Vuodesta 2001 hän on ollut myös ruotsalaisen pörssiyhtiö Lagercrantz Group AB:n hallituksessa.
Alitalon veli on akatemiaprofessori Kari Alitalo.
Tuhokapitalismin nousu
Tuhokapitalismin nousu on No Logon kirjoittajan Naomi Kleinin kolmas teos. Se julkaistiin syyskuussa 2007. Klein teki useamman vuoden journalistista taustatutkimusta ja kenttätyötä maailman kriisialueilla kirjaansa varten.
Milton Friedman
Tuhokapitalismin nousussa Naomi Klein kyseenalaistaa liberaalikapitalismin demokraattisuuden ja vapauden. Hän arvostelee erityisesti talousnobelisti Milton Friedmanin ja Chicagon koulukunnan uusliberalistisia oppeja, joilla on 1980-luvun alusta lähtien ollut suuri vaikutus maailmanpolitiikkaan. Niihin perustuen markkinoita on yhä yleisemmin vapautettu sääntelystä ja julkiselle vallalle kuuluneita toimintoja yksityistetty maailmanlaajuisesti. Naomi Kleinin mukaan tämä on kuitenkin luonut otollisen ympäristön monikansallisten yritysten ylivallalle kansallisten etujen ohittamiseksi maan poliittisen eliitin avulla. Hän väittää myös, että muutos uuteen maailmanjärjestykseen pyritään monessa tapauksessa toteuttamaan käyttämällä hyväksi luonnonkatastrofeja, mutta siinä tarkoituksessa on käytetty myös kidutusta ja sotilaallisia väliintuloja.
Šokkidoktriini
Kirjan alkuperäinen nimi The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism liittyy sähköšokkien käyttöön kuulusteltavan murtamiseksi ja aivopesuun. Sama logiikka pätee Kleinin mukaan myös suurempiin ihmisryhmiin: Katastrofin jälkeen he ovat alttiita muutoksille, joita muuten jaksaisivat vastustaa. Tämän jälkeen vapaat rahamarkkinat toimivat šokkien koettelemien ihmisten kustannuksella. Klein väittää, että kriisien hyväksikäytön arkkitehti on ekonomisti Milton Friedman, jonka tavoite yksityistämisestä ja valtion roolin minimoimisesta on konkretisoitunut eri puolilla maailmaa. Katastrofit eivät tästä näkökulmasta ole humanitäärisen avun kohteita vaan globalisaation välikappaleita. Katastrofit ”puhdistavat pöydät” ja raivaustyö on valmis uuden liberaalikapitalistisen maailmanjärjestyksen rakentamiseksi. Ihmiset alistetaan passiiviseen rooliin ja eristetään leireille pois kotiseudultaan. Muutos toteutetaan yksityisten yritysten avulla. Sitä hoitavat yksityisiä koulupalveluja myyvät yritykset (New Orleans), hotelliketjut (Sri Lanka) tai turva-alan yritykset (Irak), jossa hyödyn saajana on kansainvälinen sotateollinen kompleksi. Tällaiselle katastrofien hyväksikäytölle hän on antanut nimityksen tuhokapitalismi.
Chicagon pojat
Klein kertoo, kuinka chileläiset valitsivat vuoden 1970 vapaissa vaaleissa vasemmistolaisen presidentin Salvador Allenden Yhdysvaltojen vastustuksesta huolimatta. Presidentti Richard Nixon määräsi avustajansa ”pistämään Chilen talouden kirkumaan”. CIA:n tuella kenraali Augusto Pinochet suoritti sotilasvallankaappauksen 11. syyskuuta 1973. Pelottelun, kidutuksen, mielivaltaisten vangitsemisten ja teloitusten avulla šokkihoidettu kansakunta hyväksyi vastaan panematta talousneuvonantajina toimineiden Friedmanin ja Chicagon poikien rankat talousreseptit: valtion menoja leikattiin, valtion yrityksiä ja sosiaaliturvaa yksityistettiin, finanssikeinottelulle avattiin portteja, verotusta kevennettiin ja ammattiyhdistysliike kiellettiin. Jopa markkinatalouden äänenkannattaja The Economist puhui ”itsesilvonnan orgioista”. Samoja oppeja sovellettiin niin Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa kuin Uruguayssakin. Mainitut Chicagon pojat olivat ennen vallankumousta Chicagossa opiskelleita.
Thatcherismin nousu
Tuhokapitalismin nousu kertoo, kuinka Margaret Thatcher Falklandin sodan kriisin varjossa iski ammattiyhdistysliikkeeseen ja uusliberalisoi Britannian politiikan ja talouden.
Kuinka romutettiin Puolan solidaarisuusliikkeen demokratia- ja osuustoimintaideat? Kuinka Venäjän oligarkiat syntyivät? Klein väittää Milton Friedmanin todenneen Kiinassa vuonna 1980, että Hongkong, jossa ei ole demokratiaa, on vapaampi kuin Yhdysvallat, koska viranomaiset antavat talouselämän toimia vapaasti. Toisaalta Friedman on sanonut, että Kiinassa on edessä "rysähdys", koska se yrittää vapauttaa talouttaan ilman poliittista vapautta.
Don’t Panic (albumi)
Don’t Panic on yhdysvaltalaisen pop-punk-yhtye All Time Lowin viides studioalbumi, jonka julkaisi Hopeless Records 8. lokakuuta 2012. Albumin uusintapainos Don’t Panic: It’s Longer Now! julkaistiin lokakuussa 2013, jossa esiintyi Pierce the Veil -yhtyeen Vic Fuentes kappaleella ”A Love Like War”. Yhtyeen levytyssopimus Interscope Recordsin kanssa purettiin ja he liittyivät takaisin Hopeless Recordsiin.
Tuhokapitalismin nousu
Rotusortohallituksen velkojen maksaja
Vaikka Nelson Mandelan johtama vapausliike, ANC, nousi Etelä-Afrikassa valtaan vuonna 1994, Frederik de Klerk onnistui Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin tuella ujuttamaan maan lainsäädäntöön ja talousjärjestelmään friedmanilaisen oikeistoliberalismin sisällön. Säilyttääkseen rauhan ANC oli valmis suostumaan jopa rotusortohallituksen ulkomaanvelkojen maksajaksi. Vapauden hintana on ollut köyhyyden lisääntyminen. Alle dollarilla päivässä slummihökkeleissä asuvien työttömien määrä on vuoteen 2006 mennessä kaksinkertaistunut ja lähes miljoona mustaa on häädetty maatiloiltaan. Tuloksena ANC on pettänyt lähes kaikki lupauksensa.
Myönteisiä arvioita kirjasta
Kleinin kirja sai ilmestyttyään paljon ylistystä. Kirja valittiin mm. Los Angeles Timesin vuoden paras ajankohtainen kirja finalistiksi, New York Timesin kriitikoiden valitsemaksi parhaaksi kirjaksi , The Observerin "vuoden suosikkikirjaksi" , Warwick Prize for Writing palkinnon voittajaksi sekä kanadalaisen National Business Book Award palkinnon finalistiksi.
Suomalainen aatehistoriaan erikoistunut toimittaja Tapani Lausti katsoo maailmanlaajuisen talouskriisin vahvistaneen Kleinin ja tämän väitteiden uskottavuutta. Laustin mukaan Klein purkaa talousteoreetikoiden propagandan ja osoittaa heidän palvelevan ennen kaikkea rikkaiden etuja.
Kirjan kritiikkiä
Financial Times -lehdessä John Willman kuvasi kirjan olevan "syvästi vääristynyt teos, joka sekoittaa keskenään erillisiä ilmiöitä luodakseen houkuttelevan – mutta epärehellisen – väitteen." London Review of Books -lehdessä Stephen Holmes kritisoi kirjaa naiiviksi ja sanoi sen sekoittavan keskenään vapaan markkinatalouden ja joidenkin yritysten predatorisen toiminnan. New York Times -lehdessä Tom Redburn toteaa Kleinin olevan "täysin sokea yritteliään kapitalismin välttämättömyydelle siinä, että selvitään minkä tahansa yhteiskuntajärjestelmän väistämättömästä taipumuksesta vaipua pysähtyneisyyteen". The New York Sun -lehdessä taloustieteilijä Tyler Cowen sanoi Kleinin retoriikkaa "naurettavaksi" ja kirjaa "todelliseksi taloustieteelliseksi tuhoksi" ja totesi kirjan sisältävän "joukon sepitettyjä väitteitä kuten sen, että Margaret Thatcher olisi luonut Falklandin saarten kriisin (1982) murskatakseen ammattiliitot ja ujuttaakseen vastentahtoiselle Britannian kansalle pidäkkeettömän kapitalismin." Fred Kaplan sanoi Slate-lehdessä, että Naomi Kleinin kuvaus vuoden 1993 Venäjän perustuslaillisesta kriisistä "yhteenottona Chicagon-tyylisten kapitalistien ja kunniallisten demokraattien välillä oli naurettava".
Myös libertaristisessa CATO-instituutissa työskentelevät ruotsalainen globaalin kapitalismin puolustaja Johan Norberg ja instituutin varajohtaja David Boaz kritisoivat Kleinin kirjaa.
Boazin mukaan šokit ovat johtaneet useasti taloudellisen vapauden lisääntymisen sijasta sääntelyn lisääntymiseen. Robert Higgs osoittaa kirjassaan Crisis and Leviathan (1987), ja Obaman henkilöstöpäällikkö Rahm Emanuel sanoi haluavansa käyttää finanssikriisin momenttia sääntelyn lisäämiseen. Myös Klein itse vaatii finanssikriisin hyödyntämistä järjestelmän muuttamiseksi radikaalisti kuten 1930-luvullakin (kun sääntelyä lisättiin).
Norbergin mukaan Kleinin päätodiste liberalismin haitallisuudesta ovat vain neljän tarkoitushakuisesti valikoidun maan lyhyet, erikoisesti ja eri tavoin valikoidut ajanjaksot tarkoituksellisesti valituin mittarein, kun taas tutkimalla kaikkia talouttaan vapauttaneita maita koko ajanjaksolta johdonmukaisesti nähdään, että köyhyys ja työttömyys ovat vähentyneet dramaattisesti.
Norberg kirjoittaa, että professori Friedman kutsui Chilen diktatuuria "kammottavaksi" ja "inhottavaksi". Hän ei suostunut Pinochetin neuvonantajaksi, vaan oli Chilessä yksityisen säätiön vieraana, piti puheen siitä, miten talousuudistukset johtavat demokratian palautumiseen, ja kieltäytyi valtiollisten yliopistojen tarjoamista kunniatohtorinarvoista, koska ne olisi voitu tulkita tueksi diktatuurille. Kotimaastaan käsin hän lähetti Chilelle muistion talousuudistussuosituksistaan kuten myös sosialististen diktatuurien johtajille.
Norbergin näkemyksen mukaan Milton Friedman on myös arvostellut Maailmanpankin ja IMF:n politiikkaa ankarasti.
Norberg myös muistuttaa, miten Friedman kannatti yksilönvapautta ja vastusti uuskonservatismia, Irakin sotaa, IMF:ää, valtion rahojen syytämistä avokätisesti sotateollisille komplekseille sekä kaikkia diktatuureja päinvastoin kuin Klein hänen mukaansa tahallaan antaa ymmärtää. Lisäksi Kleinin vahvin todiste globaalista salajuonesta on se, kun eräs ekonomisti kysyi eräässä seminaarissa, voiko korkea inflaatio lisätä uudistusmielialaa. Norbergin mukaan Klein yhdistelee asioita mielivaltaisesti, kuten sähköšokit ja talousuudistukset tai Milton Friedmanin ja uuskonservatismin.
Lisäksi Norbergin mielestä kriisit, kuten sodat ja onnettomuudet, ovat pikemminkin kasvattaneet julkista sektoria kuin markkinasektoria.
Koska taloudellisen vapauden indeksin mukaan kaikki maailman maat neljää lukuun ottamatta ovat vapauttaneet talouttaan vuoden 1980 jälkeen, Kleinin on helppo löytää joukosta diktatuurejakin. Kuitenkin demokratioiden määrä on noussut huomattavasti tänä aikana.
Kleinin vastaus kritiikkiin
Klein vastasi esitettyy kritiikkiin väittämällä, että Friedman kannatti Irakin sotaa kun sitä valmisteltiin ja kääntyi vastustamaan sitä myöhemmin. Väitteensä tueksi Klein esittää Friedmanin haastattelun saksalaisessa Focus lehdessä, jossa Friedman katsoi Irakin sodan stimuloineen USA:n taloutta ja totesi ettei Bushin USA:n presidenttinä pidä hakea valtuutusta Irakin sotaan YK:lta. Kysyttyäessä Euroopan ja USA:n erimielisyyksistä Irakin sotaan, Friedman vastasi, että lopputulos pyhittää keinot ja Saddamista pääsemisen jälkeen Euroopan ja USA:n suhteet palautuvat ennalleen. Johan Norberg sanoi Kleinin siteeranneen Friedmania tahallaan vääristäen: Friedman sanoi, että USA ja EU ajattelevat suhteissaan, että tarkoitus pyhittää keinot, kun taas Friedman itse on jo aiemmin ilmoittanut olevansa päinvastaista mieltä. Friedman myös piti sotaa virheenä (ja aiemmin Klein oli väittänyt, ettei hän olisi kirjassaan sanonut Friedmanin kannattaneen sotaa, vaikka kirjasta saa sen kuvan).
Klein huomautta myös, ettei hän missään kohtaa kirjassaan väittänyt Friedmanin olevan uuskonservatiivi. Kuitenkin hän kirjassaan pyrkii Johan Norbergin mukaan tekemään kaikkensa, jotta lukija harhautuisi tuohon käsitykseen, mm. sanomalla uuskonservatiivien agendan olevan ytimeensä asti friedmanilainen (s. 322), Friedmanin luoneen uuskonservatiivien agendan (s. 56), uuskonservatiivien olevan Friedmanin älyllisiä seuraajia (s. 444) (vaikka olivat samanaikaisia) ja Friedmanin olleen sidoksissa "uuskonservatiiviseen" Cato-instituuttiin (s. 17) (joka johtajiensa artikkelin mukaan päinvastoin on liberaali ja pitää uuskonservatismia uhkana ). Norbergin mukaan kirjassa on paljon muutakin samanlaista tahallista harhaanjohtamista.
Klein myös seisoo väitteensä takana, jonka mukaan Friedman tuki Pinochetin hallintoa. Todisteena väitteelleen Klein pitää ainoaa Friedmanin Pinochetille lähettämää kirjettä, jossa Friedman toteaa Chilen talouden ongelmia ja neuvoo niiden ratkaisuissa. Friedman itse huomautti eräässä haastattelussa, että on vieraillut myös Itä-Euroopassa ja Kiinassa ja neuvonut näidenkin hallintoja vaikkei hyväksy kommunismia, ja Kiinassa hän piti saman luennon kuin Chilessä. Chileläinen taloustieteilijä Orlando Letelier tosin jakaa Kleinin näkemyksen siitä, että sortotoimenpiteet olivat välttämättömiä Chicagon koulun talouspoltiikan toteuttamiselle Chilessä.
Norberg oli kritiikissään syyttänyt Kleiniä täysin perustelemattomista väitteistä kuten "talouttaan vapauttavissa maissa 25–60 % kansasta hylätään tai muuttuu pysyväksi alaluokaksi". Klein vastasi tähän avaamalla nettisivuilleen osion, jossa esittää lähteitä väitteilleen. Norbergin mukaan paljastui, että lähteet olivat mielivaltaisesti valittuja, usein vertailukelvottomia ominaisuuksia, mielivaltaisesti valituilta vuosilta, mielivaltaisesti valituista maista, esimerkiksi Bolivian työttömyys vuonna 1987 (pian se putosi kolmannekseen), Puolan vuonna 1993 (sekin on pudonnut) jne., ja tästä mielivaltaisesta otoksesta oli "saatu" mainittu väite. Jos taas katsotaan koko maailmaa, otetaan esimerkiksi maiden taloudellisesti vapain viidennes, YK:n tilastojen mukaan siellä köyhyys on 15,7 % ja työttömyys 5,2 % ja muualla maailmassa 29,8 % ja toistakymmentä prosenttia. Taloudellisesti vähiten vapaimmassa eli "Kleinin suosittelemaa politiikkaa noudattavassa" viidenneksessä luvut ovat 37,4 % ja 13 %. Lisäksi Kleinin Puolan vuoden 2006 lukema oli vuonna 2005 julkaistusta artikkelista.
Beautiful Shade of Grey
Beautiful Shade of Grey on Dream Theaterin laulajana tunnetun James LaBrien neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 20. toukokuuta 2022.
Thomas B. Marsh
Thomas Baldwin Marsh (1. marraskuuta 1799 – 1866) oli merkkihenkilö Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon eli mormonien varhaisessa historiassa. Hän toimi kahdentoista apostolin koorumin ensimmäisenä johtajana vuosina 1835–1839.
Marsh sai mormonikasteen vuonna 1830, mutta joutui 1839 erotetuksi kirkosta apostasiasta. Vuonna 1857 hänet kastettiin ja otettiin siten kirkon yhteyteen uudelleen.
Avaruuslentäjä
thumb|320px|Avaruuteen kansalaisiaan lähettäneet valtiot. Väritys ensilennon vuosikymmenen mukaan. Tilanne huhtikuussa 2008. Avaruuslentäjä on henkilö, joka on lentänyt avaruudessa. Yhdysvaltalaisen määritelmän mukaan avaruus alkaa 50 mailista (noin 80 km) ja Fédération Aéronautique Internationalen (FAI) mukaan 100 kilometristä (katso Kármánin raja). Tätä korkeammalla käyneitä ihmisiä voidaan näin kutsua avaruuslentäjiksi.
Kärstilän seisake
Kärstilän seisake oli rautatieliikennepaikka Viipuri-Joensuu rataosalla. Se sijaitsi Viipurin maalaiskunnan ja Viipurin välisellä harvaanasutulla seudulla. Jatkosodan aikana seisakkeen miehitys poistettiin. Rakennus on purettu sotien jälkeen 1940-luvulla.
Avaruuslentäjä
Yhdysvallat
thumb|Yhdysvaltalaisia astronautteja tehtävineen kuvaava kaavio Yhdysvalloissa otettiin kreikan kielestä kehitetty nimitys, astronautti, 1950-luvun lopulla ja se on yleisesti käytössä länsimaissa. Yhdysvalloissa termiä "astronautti" käytetään henkilöstä heti, kun tämä on aloittanut astronautin koulutuksen, mutta varsinaisen astronautin lentomerkin (nykyisin kangasta, ennen sotilaslentäjän merkin kaltainen metallinen merkki) saa vasta suoritettuaan avaruuslennon.
Alan Shepard oli ensimmäinen avaruudessa käynyt yhdysvaltalainen astronautti. Häntä ennen avaruudessa oli käynyt vain neuvostoliittolainen Juri Gagarin.
Venäjä
Venäjän (ja sitä edeltäneen Neuvostoliiton) avaruushallinnon kouluttamia lentäjiä kutsutaan kosmonauteiksi (, 'kosmonavt'). Venäjällä kosmonautiksi kutsutaan onnistuneen avaruuslennon suorittanutta henkilöä.
Venäläinen Juri Gagarin matkasi ensimmäisenä ihmisenä avaruuteen 12. huhtikuuta 1961 suoritetulla Vostok 1 avaruuslennolla. 16. kesäkuuta 1963 Vostok 6 -lennolle lähtenyt kosmonautti Valentina Tereškova oli ensimmäinen nainen avaruudessa.
Kiinan kansantasavalta
Termiä taikonautti käytetään kiinalaisista astronauteista länsimaisessa mediassa. Kiinalaiset itse kuitenkin käyttävät sanaa yuhangyuan (宇航員 yǔháng yuán, "avaruusnavigaattori") ja virallisissa englanninkielisissä teksteissä Kiinan hallitus on käyttänyt termiä "astronautti".
Yang Liwei oli ensimmäinen Kiinan kansantasavallan kansalainen avaruudessa.
Euroopan unioni
Eurooppalaisesta avaruuslentäjästä on joskus, etenkin Ranskassa käytetty nimitystä spationautti. Tämä nimitys liittyi 1970- ja 1980-lukuun, kun Ranska lennätti avaruuslentäjiään Neuvostoliiton avaruusaluksilla.
Jean-Loup Chrétien oli Ranskan ja Länsi-Euroopan ensimmäinen avaruuslentäjä. Sigmund Jähn oli ensimmäinen saksalainen avaruuslentäjä.
Euroopan avaruusjärjestö ESA ei ole vielä järjestänyt miehitettyjä avaruuslentoja, mutta eurooppalaisia on ollut mukana sekä Venäjän että Yhdysvaltain lennoilla.
ESAn astronautti Christer Fuglesang oli ensimmäinen ruotsalainen ja pohjoismaalainen avaruudessa.
Malesia
Malesiaksi astronautti, kosmonautti tai avaruuslentäjä on angkasawan. Malesian ensimmäinen avaruuslentäjä šeikki Muszaphar Shukor laukaistiin avaruuteen Baikonurin kosmodromilta lokakuun alussa 2007.
Intia
Vuoden 2006 aikana Intia on alkanut pohtia, miksi intialaisia avaruuslentäjiä tulisi kutsua. Nimeä haetaan omasta kielestä, sanskriitista, eikä englannista. Gaganautti voi olla intialainen avaruuslentäjän nimitys. Intialainen miehitetty avaruuslento on viivästynyt alkuperäisestä tavoitteesta (vuodesta 2014). Intia käy avaruuskilpaansa Kiinan kanssa, joka aikoo lentää Kuuhun vuonna 2024. Astronautti voitaisiin kääntää sanskriitiksi: Antarikshyatri, mutta se on hankala sana lausua. “Gaganautti”-sana tulee sanasta "gagan", joka tarkoittaa taivasta. Länsimedia on käyttänyt myös termiä "indonaut".
Terveys
Avaruuslentäjien valinta on ollut sotilaslentäjien valinnan kaltainen, lisäksi hakijoita on ollut suuria määriä. Siksi avaruudessa avaruuslentäjillä ei ole ollut kovin suuria terveysongelmia, avaruuspahoinvointia ja joskus kuumetta on esiintynyt. Vuoden 2012 lopulla Yhdysvalloissa julkaistiin artikkeli, joka arvelee kosmisen säteilyn aikaansaavan avaruuslentäjien muistiin vaurioita pitkillä avaruuslennoilla, esim. lennoilla Marsiin.
Neco Williams
pienoiskuva|Neco Williams vuonna 2019. Neco Shay Williams (s. 13. huhtikuuta 2001 Wrexham) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Nottingham Forestia. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa vuodesta 2020.
Williams nousi Liverpoolin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2019–2020, jolloin hän pelasi Valioliigassa kuusi ja FA Cupissa neljä ottelua sekä liigacupissa yhden ottelun. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Valioliigassa jälleen kuusi ottelua, FA Cupissa yhden ottelun ja liigacupissa kaksi ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua kokonaan ja tuli kahdessa loppuhetkiksi vaihdosta kentälle.
Williams pelasi kaudella 2021–2022 Valioliigassa vain seitsemän minuuttia yhdessä ottelussa. Mestarien liigassa hän pelasi kolmessa alkulohko-ottelussa. Liverpoolin voittamassa liigacupissa hän pelasi neljä ottelua, muun muassa loppuhetket molemmissa välieräotteluissa. Tammi-helmikuun vaihteesta kauden loppuun hän oli lainalla Englannin Mestaruussarjan Fulhamissa, jossa hän teki 14 sarjaottelussa kaksi maalia. FA Cupissa hän pelasi yhden ottelun.
Williams siirtyi Valioliigaan nousseeseen Nottingham Forestiin heinäkuussa 2022. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 31 ottelua, joissa hän oli 20 kertaa avauskokoonpanossa. Hänen kautensa päättyi leukamurtumaan kauden kuudenneksi viimeisessä liigaottelussa tapahtuneessa törmäyksessä oman joukkueen pelaajan kanssa.
Williams pelasi Walesin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa toistakymmentä ottelua. Walesin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan. Kolme päivää myöhemmin hän teki Kansojen liigassa Bulgariaa vastaan ottelun ainoan maalin. Toisen maaottelumaalinsa hän teki marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Williams pelasi vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa kolme ottelua, joista Italiaa vastaan avauksessa. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi avauskokoonpanossa joukkueensa kaikki kolme ottelua mutta joutui jättämään niistä viimeisen kesken jo 36. minuutilla loukkaantumisen vuoksi. Williams on pelannut toukokuun 2023 loppuun mennessä 28 A-maaottelua, joissa 20 kertaa avauskokoonpanossa.
Natalian tasavalta
Natalian tasavalta oli vuosina 1839–1843 itsenäinen buuritasavalta nykyisen Etelä-Afrikan alueella. Voortrekkerit perustivat tasavallan Blood Riverin taistelun jälkeen. Britit valtasivat maan 1843. Tasavalta lakkautettiin ja siitä tuli Natalin siirtomaa. Andries Pretorius toimi Natalian pääministerinä.
Dylan Levitt
pienoiskuva|Dylan Levitt vuonna 2017. Dylan Levitt (s. 17. marraskuuta 2000 Bodelwyddan) on walesilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin Valioliigan Manchester Unitedin junioreissa ja kuuluu edelleen seuran omistukseen mutta pelasi kaudella 2020–2021 lainalla ensin Englannin ykkösliigan Charlton Athleticissa ja helmikuusta alkaen Kroatian ykkösliigan Istra 1961:ssä. Hän on pelannut Walesin maajoukkueessa vuodesta 2020.
Levitt pelasi maalis-toukokuussa 2021 Istra 1961:n joukkueessa seitsemän Kroatian ykkösliigan ottelua, joista kaksi ottelua avauskokoonpanossa.
Levitt pelasi Walesin alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Walesin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Suomea vastaan. Hän on pelannut kesäkuun 25. päivään 2021 mennessä yhdeksän A-maaottelua, joissa neljä kertaa avauskokoonpanossa.
Pieksämäen Vanha kirkko
Pieksämäen Vanha kirkko on yksi Pieksämäellä sijaitsevista kirkoista ja kaupungin merkittävimpiä rakennuksia. Kirkko rakennettiin vuonna 1753 ja sen rakennustöitä johti August Sorsa. Kirkon rakennuttaja oli kirkkoherra Paul Krogius, jonka muotokuva on sakastin seinällä. Vanhaan kirkkoon mahtuu 600–800 henkeä, ja se on yksi Itä-Suomen vanhimmista säilyneistä puukirkoista. Kirkossa on Mikael Toppeliuksen maalauksia saarnastuolissa ja parvissa. Toppeliuksen tekemiä maalauksia on yli 30. Näiden maalausten aiheita ovat muun muassa suuret profeetat. Lisäksi kirkossa on Aatamia ja Eevaa paratiisissa esittävä sommitelma Syntiinlankeemus. Kirkkoa on peruskorjattu useaan kertaan, viimeksi vuosina 2001–2002. Viimeisimmän korjauksen yhteydessä myös restauroitiin arvokkaita maalauksia.
Kirkon vieressä sijaitseva kellotapuli valmistui vuonna 1746, myös se on August Sorsan rakentama.
Kun Pieksämäen kauppalaseurakunta (vuodesta 1962 kaupunkiseurakunta) perustettiin 1956, jäljellejääneen Pieksämäen seurakunnan nimeksi muutettiin Pieksämäen maaseurakunta. Pieksämäen Vanha kirkko toimi aluksi molempien seurakuntien yhteisenä kirkkona, kunnes kaupunkiseurakunnalle valmistui uusi kirkko vuonna 1968, tällöin Vanha kirkko jäi maaseurakunnan käyttöön. Lyhytikäiseksi jääneen Pieksänmaan kunnan syntyessä vuoden 2004 alussa Jäppilän, Pieksämäen maalaiskunnan ja Virtasalmen yhdistymisen pohjalta, liitettiin Jäppilän ja Virtasalmen seurakunnat Pieksämäen maaseurakuntaan. Kaupunki- ja maaseurakunta yhdistyivät jälleen vuoden 2007 alussa Pieksämäen ja Pieksänmaan kuntaliitoksen yhteydessä nimelle Pieksämäen seurakunta.
Bill Withers
thumb|Bill Withers vuonna 1976 William Harrison ”Bill” Withers Jr. (4. heinäkuuta 1938 Slab Fork, Länsi-Virginia – 30. maaliskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tunnettu 1970-luvun alun menestyskappaleistaan kuten ”Lean on Me” ja ”Ain’t No Sunshine”.
Elämä ja ura
Withers oli kuusilapsisen perheen kuopus. Isän kuoltua äiti ja isoäiti kasvattivat hänet. Withers palveli laivastossa yhdeksän vuoden ajan ja muutti vuonna 1967 Los Angelesiin luomaan muusikon uraa. Hän teki päivisin Boeingin lentokonetehtaalla vessanpöntön istuimia ja nauhoitti iltaisin demoja.
Windtalkers
Windtalkers on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut sotaelokuva, joka kertoo Navajo-intiaanien roolista koodinmurtajina Saipanin taistelussa Tyynenmeren sodassa toisessa maailmansodassa. Elokuvan pääosia esittävät Nicolas Cage, Adam Beach, Roger Willie, Mark Ruffalo, Peter Stormare, Noah Emmerich ja Christian Slater. Elokuvan on ohjannut John Woo.
Bill Withers
Elämä ja ura
Withersin levytysura urkeni kun hänet esiteltiin Sussex Recordsin johtajalle Clarence Avantille. Booker T. Jones tuotti hänen esikoisalbuminsa Just as I Am (1971). Siltä otettu single ”Ain’t No Sunshine” myi kultaa, nousi R&B-listan kuutoseksi ja poplistan kolmoseksi sekä voitti parhaan R&B-laulun Grammyn. Myös ”Grandma Hands” nousi singlelistalle.
Windtalkers
Windtalkers voitti vuonna 2003 World Stunt Award -palkinnon tulikohtauksestaan. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti.
Bill Withers
Elämä ja ura
Withersin toinen kultasingle oli vuoden 1972 Still Bill -albumin kappale ”Lean on Me”, joka nousi R&B-listan ja poplistan kärkeen. Seuraava single ”Use Me” nousi listakakkoseksi. Myös albumi myi kultaa ja nousi R&B-listan ykköseksi sekä poplistan neloseksi.
Withers kirjoitti kappaleita myös José Felicianolle ja Gladys Knightille mutta kieltäytyi kirjoittamasta alentavina pitämiensä blaxploitaatioelokuvien soundtrackeja.
Withers oli lyhyen aikaa naimisissa näyttelijätär Denise Nicholasin kanssa. Kun Sussex meni konkurssiin vuonna 1975 Withers siirtyi Columbia Recordsille. Withers ei viihtynyt Columbialla, ja siellä tehdyistä albumeista top-40:een nousi vain Menagerie (1977). Withersin viimeinen studioalbumi on Watching You, Watching Me (1985). Sen jälkeen Withers on keskittynyt lastensa kasvattamiseen mutta kirjoittaa toisinaan lauluja ystäviensä albumeille.
Lukemattoman moni artisti on tehnyt cover-versioita Withersin kappaleista tai samplannut niitä. Withersistä on tehty dokumenttielokuva Still Bill (2010).
Withers nimettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 2005 ja Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2015. ”Lean on Me” on valittu Grammy Hall of Fameen.
Light Sweet Crude
Light Sweet Crude on raakaöljyn laatuluokka.
Raakaöljyä (crude) pidetään sweet-tyyppisenä (makeana), jos se sisältää vähemmän kuin 0,5 prosenttia rikkiä. Raakaöljyä pidetään light-tyyppisenä (kevyenä), jos öljyn suhteellista tiheyttä veden tiheyteen mittaavan API-asteikon lukema on korkeampi kuin 31,1 °API.
Light Sweet -raakaöljy sopii ominaisuuksiensa puolesta kaikista raakaöljyistä parhaiten bensiinin, petrolin ja korkealuokkaisen dieselin valmistukseen, ja siksi se on kaikkein kysytyintä raakaöljyä.
Light Sweet Crude -laatuluokkaan kuuluvia öljylaatuja ovat muun muassa Yhdysvaltojen West Texas Intermediate (WTI) ja Pohjanmeren Brent.