cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brasilialainen jujutsu
Brasilialainen ju-jutsu on brasilialaisten Carlos ja Hélio Gracien perinteisten japanilaisten jujutsu- ja judotekniikoiden pohjalta kehittämä kamppailu- ja itsepuolustuslaji. Brasilialainen jujutsu painottuu erilaisiin maassa käytäviin kamppailutekniikoihin. Tyypillisessä ottelutilanteessa vastustaja pyritään viemään mahdollisimman pian maahan, jossa ottelu lopetetaan lukolla tai kuristuksella. Lukkopaini muistuttaa hyvin paljon Brasilialaista jujutsua, mutta siinä ei käytetä jujutsu-pukua, gi'tä.
Laji myös tunnetaan lyhenteellä 'BJJ', sekä nimellä Gracie Jiu-jitsu, Gracien suvun mukaan nimettynä.
Historia
Gracien suvun historia Brasiliassa alkoi, kun George Gracie muutti aikanaan Skotlannista Brasiliaan. Hänen poikansa Gastão oli poliitikko Brasiliassa 1900-luvun alussa. Gastãolla oli avustajanaan jujutsu- ja judomestari Mitsuo Maeda, joka opetti Judoa (joka tuolloin tunnettiin vielä nimellä Kano Ju-jutsu) Gastãon pojalle Carlosille, joka taas opetti oppimansa veljilleen. Hélio Gracie, joka oli veljeksistä pienin ja kevyin, joutui kehittämään tekniikoita, koska ei saanut tekniikoita toimimaan isommille vastustajille. Näin alkoi kehittyä brasilialainen jujutsu, jonka pääkehittäjinä toimi Gracien perhe.
Brasilialainen jujutsu tuli maailmankuuluisaksi kun 1990-luvun puolivälissä Hélio Gracien poika, vain 84 kg painava Royce Gracie, voitti ylivoimaisesti kaikki vastustajansa ensimmäisessä, toisessa ja neljännessä Ultimate Fighting Championship-turnauksessa. Vaikka osa vastustajista oli huomattavasti häntä isokokoisempia, Roycen taktiikka oli pakottaa vastustajansa mattokamppailuun, ja saada heidät luovuttamaan joko kuristukseen tai lukkoon. Myös myöhemmin Brasilialaisen jujutsun edustajat ovat pärjänneet hyvin erilaisissa vapaaottelukilpailuissa. Toisaalta tilannetta on tasoittanut se, että muutkin, Gracieiden menestyksen nähtyään, ovat ruvenneet harjoittelemaan aiemmin aliarvioituja mattotekniikoita.
Suomessa ensikosketus lajiin saatiin vuonna 1997, kun Helsingin ju-jutsuklubilla järjestettiin viikonloppuleirejä Hokutoryu ju-jutsun harrastajille. Ohjaajina toimivat brasilialaiset Alexandre Paiva ja Roberto Mirenda sekä myöhemmin Fabio Gurgel.
Säännöt
Brasilialaisen jujutsun harjoittelu on perinteisesti jakautunut kolmeen osaan: itsepuolustus, vapaaottelu ja kilpailu. Kilpailumuodossa on säännöt ja pistelasku, ja ottelu päättyy joko pistevoittoon tai toisen ottelijan luovutukseen (lukko tai kuristus), tajuttomuuteen (kuristus) tai tuomarin keskeytykseen (loukkaantuminen, diskaus).
Pisteitä saa seuraavasti:
Ottelussa on kiellettyä kaikenlainen lyöminen ja potkiminen, pureminen, hiuksista vetäminen, sormien työntäminen silmiin tai nenään, sukuelinten tahallinen vahingoittaminen, piennivelmanipulaatio ja doping-aineiden käyttö. Tekniikoista kiellettyjä ovat kaikki polven kiertoa aiheuttavat jalkalukot (esimerkiksi ns. heel hook) sekä niskaan tai selkärankaan kohdistuvat lukot. Jalkalukoista ainoastaan suora nilkkalukko on sallittu alle ruskeavöisille, ruskea- ja mustavöisille sallitaan lisäksi suora polvilukko sekä ns. toe hold-nilkkalukko. . Lisäksi erilaiset rannelukot ovat laillisesti kiellettyjä valkovöisillä.
Asu ja vyöjärjestelmä
Brasilialaisessa jujutsussa, niin kuin monessa muussakin kamppailulajissa, käytetään gi'tä. Gi saa virallisissa kilpailuissa olla väriltään sininen (royal blue), valkoinen tai musta, muttei sekoitettuna (esimerkiksi mustat housut ja valkoinen takki).
Brasilialaisessa jujutsussa on myös kaksi erilaista vyöjärjestelmää: aikuisille ja junioreille. Kuhunkin värivyöarvoon on mahdollista suorittaa 4 kappaletta natsoja, ennen etenemistä seuraavaan vyöarvoon. Brasilialaisessa jujutsussa koulukunnasta riippuen järjestetään vyökokeita tai vyöarvoja myönnetään ilman vyökokeita yleisen teknisen osaamisen ja kamppailutaidon perusteella.
Moniin muihin lajeihin verrattuna brasilialaisessa jujutsussa mustan vyön saaminen kestää huomattavasti kauemmin. Mustan vyön saaminen kestää arviolta 10-15 vuotta, kun monissa muissa lajeissa sen saaminen kestää nopeimmillaan noin 4-6 vuotta. Toisaalta tähän vaikuttaa myös se että jo ensimmäisen asteen musta vyö on brasilialaisessa jujutsussa opettaja-arvo (joista käytetään nimitystä professori) kun monissa muissa lajeissa vasta neljännen asteen musta vyö on opettaja arvo ja ensimmäinen on vasta kaikki lajin perusteet osaava oppilas.
Junioreiden vyöarvot (16-vuotiaasta alaspäin)
Aikuisten vyöarvot (16-vuotiaasta ylöspäin)
Heinäpään urheilukeskus
thumb|250px|[[Heinäpään palloiluhalli eli Arina-Areena.]] thumb|250px|Liikuntakeskus Hukka. Heinäpään urheilukeskus on Oulussa Heinäpään osa-alueella pääosin kaupungin liikuntaviraston ylläpitämä liikuntapaikkojen keskittymä.
Heinäpään palloilukentät
Heinäpään palloilukentät muodostavat Pohjois-Suomen laajimman jalkapalloiluun tarkoitetun alueen. Alueella on viisi nurmipintaista ja yksi tekonurmipintainen jalkapallokenttä. Tekonurmea voidaan käyttää ympäri vuoden, sillä Oulun Energian kaukolämpöputket kulkevat kentän alla ja pitävät kentän sulana. Tekonurmen ja kenttänumero neljän vieressä on katsomot, joiden ansiosta kentällä voi järjestää pieniä yleisötapahtumia.
Heinäpäässä on vuodesta 2003 järjestetty jalkapallopuulaakin SM-turnaus, joka vuonna 2007 jäi pelaamatta, sillä Oulun kaupungin liikuntavirasto ei antanut kenttiä järjestäjän käyttöön. . Toinen suuri vuosittainen tapahtuma on Oulun Luistinseuran junioripalloilijoille järjestämä Oulu Cup. Vuonna 2007 palloilukentillä pelattiin Rockfutiksen SM-turnaus, johon osallistui noin 800 pelaajaa. Kentillä järjestettiin myös poikien Pohjola Cup vuonna 2007. Vuonna 2013 kentillä järjestetään nimekäs Kai Pahlman -turnaus
Heinäpään palloiluhalli
Jalkapallohalliksi rakennettu Heinäpään palloiluhalli otettiin käyttöön lokakuussa 2007. Hallissa on täysimittainen, keinonurmipintainen jalkapallokenttä, 100 metrin juoksurata sekä 630 hengen katsomo.
Liikuntakeskus Hukka
Liikuntakeskus Hukka on yksityisessä omistuksessa oleva liikuntakeskus. Se perustettiin vuonna 1973 squashhalliksi. Sen jälkeen rakennukseen on rakennettu suorituspaikat muun muassa tennikselle, sulkapallolle sekä kattavat ryhmäliikunta- ja kuntosalitilat.
Oulun keilahalli
Oulun keilahalli on Oulun Luistinseuran omistama vuonna 1957 avattu keilahalli. Hallissa ja sen lähellä on suorituspaikat keilailun lisäksi biljardille ja ratagolfille.
Heinäpään laskettelukeskus
Heinäpään laskettelukeskus oli pienikokoinen laskettelukeskus. Se toimi palloilukenttien viereen kasatulla jätemaalla. Toiminta alkoi, kun silloin Euroopan lyhin hiihtohissi siirrettiin Sankivaarasta Heinäpäähän. Keskuksen juurella oli pieni suksivuokraamo ja kahvila. Toiminta hiipui vuosituhannen vaihteessa vähäisen kävijämäärän vuoksi. Oulun alueella on kaksi laskettelukeskusta; Kempeleen Köykkyri ja talvikaudelle 2013-14 avattu Ruskotunturi, jossa on kahvio ja suksivuokraamo.
Jon Hiseman
Philip John ”Jon” Hiseman (21. kesäkuuta 1944 Blackheath, Lontoo – 12. kesäkuuta 2018 Sutton, Lontoo ) oli englantilainen jazz- ja rock-rumpali, ääniteknikko, levytuottaja ja musiikin julkaisija.
Ura
Jon Hiseman opiskeli lapsena pianon ja viulun soittoa, mutta hän päätyi jo varhaisessa teini-iässä lyömäsoittimiin. Hänen ensimmäiset esiintymisensä olivat patarumpalina (timpani) pienessä orkesterissa ja jazz-triossa pianisti Dave Greensladen ja basisti Tony Reevesin kanssa, joista myöhemmin tuli Colosseum-yhtyeen alkuperäisiä jäseniä. 18-vuotiaana hän soitti puoliammattilaisena Lontoossa rhythm & blues -yhtyeissä ja modernin jazzin yhtyeissä. Vuonna 1964 hän tapasi tulevan vaimonsa Barbara Thompsonin. Jon Hiseman oli ottanut kutsumanimekseen John erottuakseen isästään, mutta ensimmäisessä lehtiartikkelissa hänen nimensä oli kirjoitettu virheellisesti Jon ja virhe on saanut jatkua siitä asti.
Vuonna 1966 Jon Hiseman ryhtyi ammattilaiseksi korvatessaan Ginger Bakerin Graham Bond Organisation -yhtyeessä. Tämän jälkeen hän soitti lyhyen aikaa Georgie Famen yhtyeessä ja John Mayall & the Bluesbreakers -yhtyeessä, joka levytti vuonna 1968 Bare Wires -albumin.
Vuonna 1968 hän perusti jazz-rockin pioneeriyhtye Colosseumin yhdessä tenorisaksofonisti Dick Heckstall-Smithin ja basisti Tony Reevesin kanssa. Mukaan tulivat myös Dave Greenslade ja James Litherland. Myöhemmin Clem Clempson korvasi James Litherlandin ja Mark Clarke Tony Reevesin. Mukaan kutsuttiin myös Chris Farlowe. Tässä kokoonpanossa Colosseum hajosi loppuvuonna 1971.
Vuonna 1972 Hiseman perusti Tempest-yhtyeen, johon mukaan tuli Colosseumista Mark Clarke. Vuonna 1975 Hiseman perusti Colosseum II -yhtyeen, jossa olivat mukana muun muassa kosketinsoittaja Don Airey ja kitaristi-laulaja Gary Moore.
Vuonna 1977 Jon Hiseman tapasi Andrew Lloyd Webberin, jonka kanssa Colosseum II teki vuonna 1978 Variations-albumin, joka nousi albumilistoilla toiseksi. Hän soitti sen jälkeen myös Andrew Lloyd Webberin musikaaleissa (mm. Cats) ja levytti TV-musiikkia.
Jon Hiseman on soittanut myös monissa jazz-yhtyeissä. Hän oli myös vuonna 1974 perustamassa vaimonsa saksofonisti Barbara Thompsonin kanssa United Jazz and Rock Ensemblea, "bändijohtajien bändiä", joka toimi vuoteen 2002. Jon Hiseman esiintyi Suomessa Pori Jazzfestivaaleilla URJE:n kanssa 16.-17.1993. Vaimonsa Paraphernalia-yhtyeessä hän soitti vuodesta 1979.
Vuodesta 1983 Jon Hisemanilla oli kotonaan Lontoon Suttonissa Temple Music Studio, jossa hän harjoitti ääniteknikkoammattiaan.
Vuonna 1994 hän kokosi Colosseum-yhtyeen uudelleen samassa kokoonpanossa, jossa se hajosi vuonna 1971. Kun yhtyeen alkuperäinen saksofonisti Dick Heckstall-Smith kuoli 17.12.2004, Barbara Thompson tuli yhtyeen saksofonistiksi. Yhtye soitti noin 21 vuotta, kunnes jäähyväiskonsertti oli 28.2.2015 Lontoossa Shepherd`s Bush Empiressa.
Lokakuussa 2010 julkaistiin Jon Hisemanin musiikillisesta elämästä laajasti kertova Martyn Hansonin kirjoittama kirja Playing the Band – The Musical Life of Jon Hiseman.
Vuonna 2017 Jon Hiseman perusti JCM-trion, jonka muut jäsenet olivat kitaristi/laulaja Clem Clempson ja kitaristi/laulaja Mark Clarke. Yhtye levytti albumin "Heroes" loppuvuonna 2017 ja se julkaistiin huhtikuussa 2018 sekä CD- että vinyylimuodossa. JCM aloitti Euroopan kiertueensa 7. huhtikuuta 2018 Lontoosta. Yhtye ehti soittaa 11 konserttia, kunnes kiertue keskeytyi 22.4.2018 Bonnin konsertin jälkeen Jon Hisemanin sairastuttua vakavasti. Kiertueen loput 17 konserttia peruutettiin.
Keskiviikkona 25.4.2018 Lontoossa Jon Hisemanilla diagnosoitiin aivoissa syöpäkasvain ja hänet leikattiin 8.5.2018. Leikkaus onnistui hyvin ja toipuminen alkoi, mutta maanantaina 14.5.2018 hänelle tuli aivoverenvuoto ja hänet leikattiin äkillisesti uudelleen. Tästä leikkauksesta hän ei kuitenkaan palannut tajuihinsa. Hänet siirrettiin Suttoniin kotinsa lähelle saattokotiin terminaalihoitoon, missä hän kuoli 12.6.2018 klo 3:55.
Jon Hisemanin muistokonsertti "Tribute to Jon Hiseman" pidettiin lauantaina 2.2.2019 Lontoossa samassa paikassa kuin Colosseumin jäähyväiskonsertti eli Shepherd`s Bush Empiressa.
Tuula Urrila
Tuula Urrila (s. 4. huhtikuuta 1975) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen NMKY:n kasvatti Urrila edusti Tampereen Pyrintöä naisten SM-sarjassa kolmena kautena vuosina 1993–1996. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan Urrila pelasi neljässä ja seuraavalla kaudella viidessä ottelussa. Kaudella 1995–1996 Urrila pelasi 20 ottelua 3,1 pisteen, 1,3 levypallon ja 0,6 torjunnan ottelukohtaisilla keskiarvoilla. A-nuorten maajoukkueessa Urrila pelasi viisi ottelua ja alle 22-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ottelua.
Paul Féval
Paul Féval on seuraavien henkilöiden nimi:
Rajkot
Rajkot on kaupunki Gujaratin osavaltiossa Intiassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 1 286 995 asukasta. Rajkot sijaitsee Aji-joen varrella, jossa virtaa vettä vain monsuunisateiden aikaan.
Rajkot on perustettu 1610. Kaupungissa on tekstiiliteollisuutta ja Saurashtran yliopisto. Mahatma Gandhi vietti lapsuusvuotensa Rajkotissa, ja hänen silloinen kotinsa on nyt museona.
Juice Leskinen Slam
Juice Leskinen Slam on yksi lauluntekijä Juice Leskisen tunnetuimmista yhtyeistä. Se oli toiminnassa vuoden 1977 syksystä vuoden 1981 syksyyn. Yhtyeen alkuperäisjäsenet olivat Juice Leskinen, Eero ”Safka” Pekkonen, Pekka ”Petteri” Salminen, Matti A. Takala ja Hannu Tervaharju.
Yhtyeen kokoonpanot kuitenkin muuttuivat. Ensiksi kitaristi Petteri Salminen väsyi keikkailuun ja lähti Sibelius-Akatemiaan opiskelemaan vuonna 1979, jolloin tilalle tuli Jari Yliaho.
Toinen muutos tapahtui, kun rumpali Matti Takala erosi yhtyeestä vuonna 1980 syynään, että yhtyeen esittämä musiikki oli liian helppoa ja yksinkertaista. Eroamisensa jälkeen Takala alkoi soittaa Catwalk-yhtyeessä ja hänen tilalleen Slamiin tuli rumpaliksi Kari Peltonen.
Kolmas muutos tapahtui, kun Kari Peltonen erosi yhtyeestä keväällä 1981 ja hänen tilalleen tuli silloisen Jukka Törmä & Omuna -yhtyeen rumpali Vesa Sytelä, joka soitti Slamin loppuun saakka.
Neljäs muutos tapahtui, kun Eero Pekkonen ja Jari Yliaho sanoivat olevansa kyllästyneitä Hannu Tervaharjun bassonsoittoon. Leskisellä oli kaksi vaihtoehtoa: joko erottaa hyvä pitkäaikainen ystävänsä Hannu Tervaharju yhtyeestä tai sitten ei, jolloin sekä Eero Pekkonen että Jari Yliaho jättäisivät yhtyeen. Juice Leskisen mielestä oli mahdoton ajatus saada yhtyeeseen sekä uusi kitaristi että urkuri, joten hän erotti keväällä 1981 Tervaharjun, ja Slamissa pianoa soittava Ila Loueranta ryhtyi yhtyeen uudeksi basistiksi. Vaikka yhtye oli tyytyväinen vallitsevaan kokoonpanoon, se päätti silti lopettaa. Kesäksi 1981 oli kuitenkin luvassa monia keikkoja, jotka yhtye sai hoidettua. Yhtye oli kesällä 1981 myös Tuuliajolla-kiertueella, jossa ainakin kahdessa konsertissa, jotka olivat Saimaa-ilmiö-elokuvassa, soitti mukana yhtyeen entinen kitaristi Petteri Salminen. Yhtye esiintyy myös Mika Kaurismäen elokuvassa Valehtelija.
Slamin kanssa Leskinen julkaisi kaikkiaan viisi albumia ja 11 singleä. ”Ilomantsi” tehtiin nimellä Juice Leskinen Slamfonia ja sillä osallistuttiin Suomen euroviisukarsintaan 1981.
August Eskelinen
Aku ”August” Eskelinen (16. heinäkuuta 1898 Iisalmen mlk – 10. kesäkuuta 1987 Iisalmi) oli suomalainen olympiamitalisti. Hän oli mukana Chamonix’n talviolympialaisissa vuonna 1924 sotilaspartiohiihdossa hopeaa voittaneessa Suomen joukkueessa.
John Havlicek
John Joseph ”Hondo” Havlicek (8. huhtikuuta 1940 Martins Ferry, Ohio – 25. huhtikuuta 2019 Jupiter, Florida ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi NBA:ssa vuosina 1962–1978 joukkueenaan koko tuon ajan Boston Celtics. Hän oli voittamassa kahdeksan kertaa NBA:n mestaruutta. Vain kolmella muulla pelaajalla on saman verran ja Bill Russellilla ja Sam Jonesilla enemmän mestaruuksia.
Menestyksekkään uransa ansiosta Havlicek sai vuonna 1984 paikan Basketball Hall of Famesta. Hänet valittiin vielä vuonna 2011 koripallolehti Slamin kaikkien aikojen 500 parhaan NBA-pelaajan listalla 17. sijalle.
Martins Ferryssä, Ohiossa syntyneen Havlicekin pituus oli 196 senttimetriä.
Saavutuksia
Henkilökohtaiset saavutukset
Joukkuesaavutukset
Kunnianosoitukset
Petro Šelest
thumb|right|Petro Šelest. Petro Juh’ymovytš Šelest (, ; 14. helmikuuta (J: 1. helmikuuta) 1908 – 22. tammikuuta 1996) oli ukrainalainen ja neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä eli Ukrainan neuvostotasavallan puoluejohtajana vuosina 1963–1972.
Šelest tunnettiin Ukrainan taloudellisten etujen ja kulttuurin ajajana, kunnes hänet erotettiin virastaan syytettynä pehmeästä suhtautumisesta nationalismiin.
RTA Rapid Transit
RTA Rapid Transit on Clevelandin ja Cuyahogan piirikunnan alueen metro- ja pikaraitiotiejärjestelmä, jonka omistaa Greater Cleveland Regional Transit Authority.
Punaista linjaa alettiin rakentaa 1950-luvulla ja 1968 valmistui lentokentälle päättyvä rataosuus. Se on yhteensä 31 kilometriä pitkä ja sillä on 18 asemaa.
Vihreä ja sininen linja ovat raitiotielinjoja, jotka käyttävät keskustassa punaista linjaa. Shaker Squaren jälkeen vihreä linja jatkuu Greeniin kun taas sininen linja menee Warrensvilleen
Makano
Makano (myös Makono) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kitan piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin kaakkoisosassa 80 kilometriä Kitasta kaakkoon. Kunnassa on 11 000 ja kylässä 1 300 asukasta (vuonna 2009).
Makanon kunta rajoittuu pohjoisessa Kitan piirin Kassaron, Sébékoron ja Senkon, lännessä Sirakoron ja idässä Koulikoron alueen Katin piirin Nioumamakanan, Sobran ja Bossofalan kuntiin. Maisemaa leimaavat vuorijonot, laaksot ja tasangot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Ilmasto on sudanilaistyyppinen.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, maapähkinä, riisi ja puuvilla. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä, harjoitetaan käsityöammatteja ja pienimuotoista kaupankäyntiä.
Paul Féval nuorempi
thumb|right|Paul Féval nuorempi Paul Auguste Jean Nicolas Féval (25. tammikuuta 1860 – 15. maaliskuuta 1933) eli Paul Féval nuorempi oli ranskalainen romaanikirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten historiallisista romaaneista, erityisesti Alexandre Dumas’n Kolme muskettisoturia -romaanille kirjoitetuista jatkoteoksista, joista osa on kirjoitettu yhdessä M. Lassezin kanssa.
Févalin muskettisoturisarja koostuu seitsemästä kirjasta, jotka on julkaistu suomeksi myös yhteisniteinä Salaperäinen ritari ja Rautanaamion pako. Kirjat sijoittuvat ajankohtaan, jonka Dumas’n kirjasarja jättää käsittelemättä. Tarinan kehyskertomuksessa kirjailija saa Dumas’lta löytämättä jääneen käsikirjoituksen Athoksen palvelijan Grimandin jälkeläiseltä. Kirjoissa on mukana myös kirjailija Cyrano de Bergerac ystävineen.
Févalin isä Paul Féval vanhempi oli myös romaanikirjailija.
Migmatiitti
Suomalainen petrologi Jakob Sederholm (1863–1934) oli migmatiittien tutkija ja loi nimityksen migmatiitti vuonna 1907. Nimi pohjautuu muinaisen kreikan kieleen ja tarkoittaa sekakiveä.
Spriitehtaan talo
Spriitehtaan talo purettiin 1962. Sen tilalle tuli asunto-osakeyhtiö Kauppakartanon liike- ja asuinkerrostalo, jonka suunnitteli Mirjam Kulmala. Purkamista perusteltiin muun muassa taloudellisella kannattavuudella: korkeampaan taloon mahtui lisää asuntoja, joten se tuotti enemmän.
Alkinoos (filosofi)
Alkinoos (, ; 100-luku) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi. Hänen elämästään ei tiedetä mitään. Aiemmin jotkut tutkijat pitivät häntä samana henkilönä kuin Albinos.
Filosofia
Alkinoos kirjoitti teoksen Didaskalikos (”Opetukset”), joka on tunnettu myös nimellä Platonismin käsikirja (, Epitomē tōn Platōnos dogmatōn). Se on yksi harvoja keskiplatonismin kaudelta säilyneitä käsikirjoituksia. Keskiplatonilaiset olivat Ateenassa, Roomassa ja muualla vaikuttaneita filosofeja, joilla ei ollut juurikaan muuta yhteistä kuin rakkaus Platonia kohtaan. Teos on kirjoitettu enemmän Aristoteleen kuin Platonin tyyliin, eikä Alkinoos epäröinyt esitellä muiden filosofien näkemyksiä, jos ne näyttivät auttavan tekemään hänen järjestelmästään entistä täydellisemmän. Hänen filosofinen järjestelmänsä yhdisteli Platoniin ja Aristoteleeseen lisäksi itäisiä vaikutteita sekä mahdollisesti pythagoralaisuudesta lainattuja ajatuksia.
Alkinoos katsoi, että maailma ja sen elävöittävä sielu (maailmansielu) ovat ikuisia. Maailmansielu ei ollut Jumalan luoma, vaan se oli Jumalan ikään kuin syvästä unesta herättämä ja itseään kohti kääntämä, niin että se voisi katsella ja vastaanottaa ikuisia ideoita jumalallisesta mielestä. Se oli ensimmäinen ketjussa välittäviä olentoja Jumalan ja ihmisen välissä. Ideat tulivat välittömästi Jumalan mielestä, ja olivat järkemme korkeimpia kohteita, joilla oli olemassaolo itsessään.
Alkinoos oli eri mieltä aiempien platonistien kanssa siitä, että hän asetti ideoille rajat yleisten lakien mukaan: näytti sopimattomalta kuvitella, että Jumala voisi ajatella ideoita, jotka olisivat keinotekoisia tai luonnottomia, tai partikulaareja eli yksilöolioita koskevia, tai mitään suhteellista. Hän vaikuttaa pyrkineen harmonisoimaan Platonin ja Aristoteleen ideoita koskevat näkemykset, koska hän erotti ideat eidoksista, asioiden muodoista, joille hän salli sen, että ne olivat aristoteelisesti erottamattomia yksilöolioista: näkemys, joka vaikuttaa olevan välttämättä yhteydessä oppiin aineen ikuisuudesta ja itsenäisestä olemassaolosta.
Jumalaa, ideoiden ensimmäistä lähdettä, ei voida tuntea sellaisena kuin hän on: saamme hänestä vain vähäisen mielikuvan negaatioiden ja analogioiden avulla; hänen luontonsa on ajattelu- ja ilmaisukykyjemme saavuttamattomissa. Hänen alapuolellaan ovat erilaiset henkiolennot (daimones), jotka valvovat kaikkien elävien asioiden luomista, ja ovat yhteyksissä ihmisiin. Ihmisen sielu kulkee erilaisten sielunvaellustasojen läpi, ja näin se puhdistuu ja tulee lopulta Jumalan hyväksymäksi.
Alkinooksen käsikirja on ajoitettu toisen vuosisadan puoliväliin. Vuonna 1879 saksalainen tutkija Jacob Freudenthal väitti, että Alkinoos oli todellisuudessa filosofi Albinos, Galenoksen opettaja. Tämä teoria pysyi voimassa vuoteen 1990, kunnes John Whittaker vahvisti Alkinooksen aitouden.
A1 Uuden-Seelannin Grand Prix 2008
A1 Uuden-Seelannin Grand Prix 2008 oli A1 Grand Prix -kauden 2007–2008 viides osakilpailu, joka ajettiin 20. tammikuuta Taupo Motorsport Parkin moottoriradalla Uudessa-Seelannissa.
Yksikelainen mikrofoni
thumb|[[Sähkökitaran kielten alla näkyy kaksi kappaletta yksikelaisia mikrofoneja (keskellä ja oikealla) sekä yksi humbucker (vasemmassa reunassa).]] Yksikelainen mikrofoni (single coil) on alun perin sähkökitaralle kehitetty sähkömagneettinen mikrofonityyppi. Nimensä mukaisesti se voi olla joko yhden sauvamagneetin tai vaihtoehtoisesti useamman vierekkäisen magneettitangon ympärille ohuesta kuparilangasta käämitty kela.
Yleisesti yksikelaisesta
Fenderin kitaratehtaan alun perin kehittämä yksikelainen mikrofoni on yksinkertaisin sähkökitaran (tai muun sähköisen kielisoittimen) mikrofonimalli. Kitaralle kehitetyssä versiossa on tyypillisesti kuusi magneettista napapalaa: yksi jokaiselle kielelle, tai puolestaan yksi yhtenäinen sauvamagneetti. Koska Fender on käyttänyt kitaroissaan pääasiassa yksikelaisia mikrofoneja, on kyseinen mikrofonityyppi mielletty tähän merkkiin. Tyypillinen esimerkki on valmistajan Stratocaster-mallinen kitara.
Vaikka näitä mikrofoneja ovat käyttäneet vuosikymmenten kuluessa lukemattomat soittajat, niille ovat ominaisia tietyt ongelmat. Merkittävä ongelma on yksikelaisen mikrofonin tuottamassa signaalissa esiintyvä 50 Hz – 60 Hz taajuinen sähköverkon aiheuttama hurina, Suomessa 50 Hz. Ongelmaan löytyi kunnollinen ratkaisu vasta vuonna 1996, jolloin kitaramikrofoneja valmistava Kinman Company toi markkinoille patentoidun ratkaisun mikrofonihurinan poistamiseksi. Ratkaisu perustuu päällekkäisiin keloihin kuten ns. stacked humbucker -mikrofonissa. Kelat on erotettu metallisuojalla ja alemmassa kelassa on teräksinen sydän magneettien sijasta. Kela poimii häiriötaajuuden mutta vaikuttaa mahdollisimman vähän ylemmän kelan magneettisuuteen. Kelojen vastukset on sovitettu toisiinsa pyrittäessä yksikelaisen kaltaiseen sointiin. Myös muut valmistajat ovat tuoneet markkinoille vastaavia ratkaisuja.
Gibson Guitar Corporation teki usean vuoden ajan pelkistettyjä yksikelaisia mikrofoneja eräisiin kitaramalleihinsa. Nämä olivat tekniseltä toteutukseltaan Fenderin yksikelaisia yksinkertaisempia. Mikrofoni koostui yhdestä AlNiCo-magneettiseoksesta valmistetusta tangon ympärille käämitystä kelasta, joka on ohutta kuparilankaa. Sen kevyen rakenteen heikkoutena oli mikrofonisuus osien värähtelyn tuottaessa ei-toivottuja signaaleja. Samasta syystä aiheutui hallitsematonta kiertoa voimakkaalla särösoundilla soitettaessa (hi-gain feedback). Mikrofoneissa ei ollut mahdollisuutta kielikohtaiseen säätöön ulostulotasojen muokkaamiseksi. Tämä ongelma koski erityisesti eräitä Gibsonin edullisimpia malleja.
Toinen yksikelaisten tyyppi on Gibson Guitar Corporationin suunnittelema mikrofonimalli P-90. Mallista tuli välittömästi suosittu soundin poiketessa Fenderin yksikelaisista mikrofoneista. Näissä mikrofoneissa on isokokoinen litteä kuparisesta käämilangasta käämitty kela, napapaloina säädettävät teräksiset ruuvit, ja pari käämin alle sijoitettua litteää AlNiCo-tankomagneettia. Säädettävät teräksiset naparuuvit johtavat magneettikentän ja poimivat kielten värähtelyt.
Soundiltaan mikrofonimalli sijoittuu rinnakkaiskelaisen Gibson-humbuckerin ja yksikelaisen Fender-mikrofonin väliin. Koska P-90 on tyypiltään yksikelainen, 50 Hz hurinaongelma on mikrofonin ominaisuutena. Korkeammasta induktanssista johtuen hurinan on luonnehdittu olevan voimakkaampaa kuin Fenderin yksikelaisissa. Tästä huolimatta se on saanut lukemattomien kitaristien suosion. Mikrofonin hurinaongelmaan toivotaan ratkaisua kuitenkin sen ominaissoundia (tone) muuttamatta.
Kolmantena on niin kutsuttu lipstick -mikrofoni, jossa kela on sijoitettu metalliputkeen. Alkuperäiset mikrofonit oli rakennettu metallisiin huulipunakoteloihin, joka antoi niille tunnusomaisen ulkonäön. Mikrofoni tuli tunnetuksi Danelectro-kitaramerkissä. thumb|Gibson ES-150 jossa Charlie Christian - mikrofoni. Kiinnitysruuvit näkyvät kielten alla.
Gibson-kitaroissa käytetty Charlie Christian -mikrofoni on rakenteeltaan poikkeavampi. Kela on tehty magneettisuutta siirtävän kapean tangon ympärille. Kela on poikittain kahden myös runkona toimivan sauvamagneetin päällä. Mikrofoni kokonaisuutena kiinnitetään soittimeen suurikokoisilla ruuveilla. Magneetit ovat suhteellisen heikkoja, mistä johtuen ne sekä itse mikrofoni ovat suurikokoisia. Tämän vuoksi sitä käytetään enää vain alkuperäisinstrumenteissa tai haluttaessa jäljitellä vanhaa tyyliä. Mikrofoni sai nimensä tunnetun jazz-kitaristi Charlie Christianin mukaan.
Ääni
Klassista Fenderin yksikelaista soundia voisi luonnehtia kuulaan kirkkaaksi ja dynamiikaltaan varsin herkäksi, olematta kuitenkaan humbuckermaisen tumma tai paksu. Hyviä esimerkkejä tyypillisestä fendermäisestä yksikelaisesta "twang" soundista löytyy Rolling Stonesin kappaleesta "Brown Sugar". Toinen esimerkki löytyy Bob Dylanin kappaleesta "All Along the Watchtower" Jimi Hendrixin versioimana ja esittämänä. Myös rautalankamusiikki on yleisesti soitettu yksikelaisilla mikrofoneilla varustetuilla sähkökitaroilla.
The Shadows -yhtyeelle tyypillinen rautalankasoundi on esimerkki yksikelaisten mikrofonien puhtaasta soinnista.
Stratocaster-design
thumb|Tyypilliset Stratocaster-mikrofonit
Perinteisen Stratocaster-mallisen kitaran tunnistaa yleensä helposti kolmesta yksikelaisesta mikrofonista, joita kutsutaan sijoituksensa mukaisesti talla- keski- ja kaulamikrofoneiksi. Tavallisessa Stratocaster- mallisessa kitarassa kitaristi voi valita kolme- tai viisiasentoisesta kytkimestä haluamansa mikrofonin tai mikrofoniyhdistelmän. Lisäksi voimakkuus- ja sävysäätimet tarjoavat lisää mahdollisuuksia äänenvärin muokkaukseen.
Mikrofonin paikka, käämin kierrosten lukumäärä, käämilangan tyyppi, magneetit ja muut sähköiset komponentit vaikuttavat sointiväriin. Kaulamikrofoni tuottaa yleensä tummemman, täyteläisen ja lämpimän soinnin. Tallamikrofoni soi kirkkaammin, terävämmin ja harmonisesti rikkaammin. Kaulamikrofonin voimakas antoteho verrattuna tallamikrofoniin selittyy kielen liikkeellä, joka on voimakkaampaa kaulamikrofonin kohdalla koska kielellä on luonnollisesti enemmän tilaa värähdellä verrattuna talla-asemaan. Samalla kieli tuottaa enemmän matalampia taajuuksia. Monet mikrofonivalmistajat tuottavat erityisiä tallamikrofoneja tasatakseen mikrofonien sijoituksen aiheuttamia eroja. Stratocaster -mallisissa kitaroissa tallamikrofoni on myös sijoitettu kulmaan tallaan nähden kielten erojen tasaamiseksi.
Kielikohtaiseen antotehoa voidaan muokata napapalojen tai mikrofonin korkeuden säädöllä suhteessa kieliin. Magneettien tai naparuuvien korkeutta määrittävät otelaudan kaarevuus sekä kielten materiaalin ja sijoituksen vaikutus antotehoon. Tämä on korostunut punomattomassa G- kielessä ja sen magneetin säädössä.
Alkuperäisessä Stratocaster -mallissa mikrofoneille on kolmiasentoinen valitsin. Kitaristit huomasivat, että tasapainottamalla kytkimen asentojen 1–2 tai 2–3 väliin saatiin uudenlaisia sointivärejä vastaavien mikrofonien kytkeytyessä samanaikaisesti. Fender toi kitaroihin viisiasentoisen kytkimen 1980-luvulla. Tällöin yksittäiset mikrofonit kytkeytyvät asennoissa 1, 3 ja 5. Asennot 2 ja 4 kytkevät yhdistelmän talla + keskimikrofonit vastaamaan kytkentää keski + kaulamikrofonit. Uudelleenjulkaistussa mallissa tai tarkassa jäljitelmässä on kolmiasentoinen kytkentä.
Joissakin mikrofoniyhdistelmissä keskimikrofonin kela on käämitty käänteisesti ja keskimikrofonissa voi olla käänteinen magneettien polaarisuus. Tällä yhdessä normaalin talla- tai kaulamikrofonin kanssa saadaan humbucker-kytkentä. Vastoin yleistä luuloa tällainen mikrofonikonfiguraatio on keskenään samanvaiheinen. Asennoissa 2 ja 4 mikrofonien tuottama soundillinen efekti luonnehditaan termillä "quack", ja joskus kitaranuoteissa voi löytyä ohjeistus tällaisen mikrofonikombinaation käyttämiseksi.
Telecaster-design
Perinteisessä Fenderin Telecasterissa on kaksi yksikelaista mikrofonia. Kaulan mikrofoni tuottaa täyteläisen soundin, ja vastaavasti tallamikrofoni terävän, erittäin nasaalin, treble-pitoisen äänenvärin. Tämä johtuu siitä, että tallamikrofoni on kiinnitetty teräksiseen alustaan. Tällainen toteutus mahdollistaa muusikolle steelkitaran matkimisen, jota toisinaan voidaan hyödyntää esimerkiksi soitettaessa kantrimusiikkia.
Mikrofonien valinta Telecasterissa tapahtuu kolmiasentoisella kytkimellä, jonka kytkentä voidaan toteuttaa ainakin kahdella tapaa:
Tunnettuja yksikelaisia kitaramikrofoneja
Useita tunnettuja yksikelaisia mikrofoneja, jotka ovat selkeästi erottuvia soundiltaan ja ovat monesti lajiteltu jonkinlaiseen "standardin" mukaiseen järjestykseen:
Blomin talo
thumb|Blomin talo. Blomin talo oli Tampereella Hämeenkadun ja Kuninkaankadun kulmassa sijainnut liike- ja asuintalo, jonka rakennutti konsuli Johan Viktor Blom vuonna 1907. Blomin talo ja viereinen Kansallispankintalo muodostivat yhtenäisen, kansallisromanttista jugendia edustavan kokonaisuuden. Molemmat talot suunnitteli arkkitehti Birger Federley.
Nelikerroksinen Blomin talo kohosi keskeisellä paikalla Hämeenkatu 20:ssä, joten jykevänä ja arvokkaan näköisenä kivitalona sillä oli huomattava vaikutus kaupunkikuvaan. Rakennuksen pohjakerroksessa oli myymälätiloja. Yläkerroksissa oli isoja asuntoja, joissa oli WC:t ja kylpyhuoneet.
Blomin talo purettiin kesällä 1955. Sen paikalle valmistui pari vuotta myöhemmin Helsingin Osakepankin ja Stockmannin yhteinen pankki- ja tavaratalorakennus.
Jon Watts
Watts on kotoisin Fountainin pikkukaupungista Coloradossa. Hän opiskeli elokuva-alaa New Yorkin yliopistossa ja ohjasi valmistuttuaan muun muassa mainoksia ja musiikkivideoita. Vuonna 2011 hän ohjasi jaksoja televisiouutisia parodioivaan Onion News Network -sarjaan.
Watts pääsi ohjaamaan ensimmäisen kokopitkän elokuvansa Clown (2014) tehtyään ensin käsikirjoittajaystävänsä Christopher D. Fordin kanssa pilatrailerin kauhuelokuvasta, jossa pellepuku ja -naamio jäävät pysyvästi miehen päälle. He merkitsivät olemattoman elokuvan ohjaajaksi piloillaan Eli Rothin ja latasivat trailerin YouTubeen, jossa se saavutti odottamatonta huomiota. Se kantautui myös Rothin tietoon ja hän tarjosi Wattsille tilaisuuden ohjata pilatrailerin pohjalta oikean elokuvan.
Jari Jussila
Jari Jussila on suomalainen tietokirjailija, tietohallintojohtaja ja tietojohtamisen tutkijayliopettaja Hämeen ammattikorkeakoululla. Hän on tutkinut sosiaalisen median käyttöä yrityksissä ja tuo itsekin aktiivisesti esiin tutkimustaan sosiaalisessa mediassa.
Koulutus ja ura
Jussila valmistui Hämeen ammattikorkeakoulusta automaatiotekniikan insinööriksi vuonna 2003. Tuotantotalouden diplomi-insinööriksi hän valmistui vuonna 2007 Tampereen teknillisen yliopiston Porin yksiköstä. Vuonna 2010 hän aloitti projektipäällikön tehtävät Tampereen teknillisen yliopiston Tiedonhallinnan ja logistiikan laitoksella, jossa hän alkoi myös tehdä väitöskirjaansa. Jussila toimi projektipäällikkönä Soita-hankkeessa, jossa kehitettiin ja pilotoitiin asiakasymmärryksen luomista sosiaalisin median keinoin. Jussila keskittyi sosiaalisen median käyttöön B2B-yrityksissä vuonna 2015 valmistuneessa Social Media in Business-to-Business Companies’ Innovation -väitöskirjassaan. Tutkimuksen mukaan sosiaalinen media tuo yrityksille paljon hyötyjä innovaatiotoimintaan ja se voi myös lyhentää tuotekehitykseen kuluvaa aikaa. Tutkimuksessa kehitettiin sosiaalisen asiakasoppimisen malli.
Vuodesta 2016 alkaen Jussila on toiminut tietohallintojohtajana Moodmetric-yrityksessä, joka on kehittänyt stressin mittaamiseen soveltuvan sormuksen ja kännykkäsovelluksen.
Helmikuussa 2018 ilmestyi Jussilan, Isotaluksen ja Matikaisen toimittama Twitter viestintänä -kirja. Kyseessä on ensimmäinen suomenkielinen Twitteriin keskittyvä tieteellinen kirja.
Pesiökylä
pienoiskuva|Aamuista maisemaa Pesiökylän Uutelanvaarassa. Pesiökylä on kylä Suomussalmen kunnassa, noin 18 kilometriä kuntakeskuksesta länteen Pesiöjärven lounaispuolella.
Yleistä tietoutta Pesiöstä
Ämmänsaaren radan Pesiökylän rautatieasemalta haarautuvat radat Ämmänsaareen ja Taivalkoskelle. Rataosuudella Pesiökylä–Taivalkoski kunnossapito on lopetettu vuonna 2004, ja rataosa lakkautettiin elokuussa 2004 liikennekelvottomana.
Pesiökylässä sijaitsi myös Hyrynsalmen–Kuusamon kenttäradan asema, jonka saksalaiset rakennuttivat jatkosodan aikana vankityövoimalla. Kenttäradan raideleveys oli Suomen rataverkkoa kapeampi.
Sodan jälkeen kapearaiteinen kenttärata muutettiin osin vankityövoimalla yleisen raideleveyden mukaiseksi. Rataa käytettiin 1950-luvulta alkaen sekä henkilö- että tavaraliikenteeseen. Lättähattuliikenne Kontiomäen ja Taivalkosken välillä lakkasi 1982 ja tämän jälkeen rata Taivalkoskelle toimi vielä puutavarakuljetuksiin.
Kulttuuria ja Pesiön ihmisiä
Pesiökylän asutus on hajaantunut laajalle alueelle. Aseman lähellä sijaitsee kauppiaskoti Pesiönlinna, jota kauppias Venja Niemen perhe asusti jo ennen sotia. Nykyisin Pesiönlinna on kesäaikaan museo- ja näyttelykäytössä ja sen käytöstä vastaa kauppiaan tytär Marja Niemi. Pesiönlinnan esineistö kertoo aikansa elämästä ja muun muassa Ilmari Kiannon monista vierailuista. Pääosa kylän taloista sijaitsee järven luoteispuolelle kiertävän tien varressa.
Koulun läheisyydessä on hautasaari, jonne kylän asukkaita on menneinä vuosisatoina haudattu. Pesiöllä on europarlamentaarikko Merja Kyllösen koti.
Sigurd Hoel
thumb|Sigurd Hoel 1950. Sigurd Hoel (s. 14. joulukuuta 1890 Nord-Odalen – 14. lokakuuta 1960 Oslo ) oli norjalainen kirjailija, kustannusalan vaikuttaja, yhteiskunnallinen keskustelija, kulttuuripersoona ja kirjallisuuskriitikko. Hänen esikoisteoksena oli novellikokoelma Veien vi gaar 1922.
Tuomas Kivisaari
Tuomas Kivisaari (s. 1979) on suomalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikkana laitahyökkääjä. Vuonna 2005 hän oli 184 senttimetriä pitkä ja painoi 86 kilogrammaa.
Pesiökylä
Pesiön koulu eli Kopionniemen koulu
Pesiön koululaiset kävivät Pesiön ja Laajan yhteistä Laajan koulua 1923–1938. Pesiön oma kansakoulu perustettiin 1938, ja opettajana toimi Ilmi Kauppinen. Koulutilat vuokrattiin Pesiön talosta Jooseppi Juntuselta ja asuntolatiloina toimi Lauri Juntusen pirtti. Oppilaita kouluun tuli 41. Toinen opettajan virka saatiin syksyllä 1939. Oppilaspaineen purkamiseksi valtuusto päätti siirtää osan Pesiön koulun oppilaista Piispajärvelle. Lapsia ei sinne voitu siirtää ilman vanhempien tahtoa. Oppilaat jäivät Pesiölle. Lähestyvä ratatyömaa tuli lisäämään paineita Pesiön suunnalla. Vuonna 1940 oppilasmäärä kasvoi 64:ään ja asuntolaan majoitettiin 42 oppilasta. Sota keskeytti toiminnan sekä koulussa että asuntolassa. Uusi koulutalo valmistui Pesiön Kopionniemeen vuonna 1949, oppilaita oli 82 ja opettajia kolme. Uusi koulu antoi tilat myös asuntolalle. Oppilasmäärä saavutti huippunsa vuonna 1964, jolloin koulussa oli 92 oppilasta. Kuljetusten lisääntyminen vaikutti asuntolan olemassaoloon ja se suljettiin vuonna 1963. Peruskouluun tultaessa Pesiön koulussa oli 51 oppilasta ja opettajia kolme. Vuonna 1995 oppilaita oli 51 ja opettajia kolme. Koulun opettajina ovat toimineet viime vuosikymmeninä muun muassa Niilo Väisänen, Pasi Vahtera, Sirkka ja Elias Löhönen sekä Kari Ikonen. Loppuvaiheessa koulun johtajana toiminut hämeenlinnalaislähtöinen Ikonen oli 1970-luvulla kiertävänä englannin kielen opettajana.
Sigurd Hoel
Hoel opiskeli luonnontieteitä ja työskenteli opettajana ja toimittajana. Hän teki läpimurtonsa 1927 teoksella Syndare i sommarsol, jonka pohjalta on tehty elokuva vuosina 1934 ja 2001. Hänen pääteoksensa on Veien til verdens ende (1933), joka on maalaisympäristöön sijoittuva lapsuudenkuvaus, Møte ved Milepelen (1947) jolla hän ottaa etäisyyttä natsismiin ja problematisoi toisen maailmansodan aikaisia tapahtumia, sekä viimeinen romaani Trollringen (1958).
Tuomas Kivisaari
Kivisaari on voittanut Vaahteraliigassa Helsingin Roostersin riveissä Suomen mestaruudet vuosina 2000, 2002 ja 2004 sekä Porvoon Butchersissa vuonna 2005. Hän palasi Butchersista kaudelle 2006 Roostersiin.
Muoto (taiteessa)
Muoto tarkoittaa taiteessa kahta asiaa. Se viittaa teoksen saamaan kokonaismuotoon, sen fyysiseen olemukseen. Taideteoksen sisällä muoto viittaa sen hahmon elementteihin niiden perusosien joukossa, joista taideteos koostuu. Esimerkiksi maalaus koostuu viivasta, väreistä, pinnasta, tilasta, mittakaavasta ja formaatista sekä muodosta. Veistos koostuu lähes kokonaan muodosta. :
Merkittävä muoto
Modernin taiteen ilmestymiseen asti muoto oli maalauksen kaikkein tärkein elementti ja se perustui ennen kaikkea ihmisen vartaloon.
Käsitellessään tai luodessaan muotoa taiteilija pyrkii muokkaamaan luonnossa olevia ilmiöitä saadakseen aikaan uuden muodon, joka ilmaisee ja vakuuttaa jotain aistimusta tai merkitystä. Modernissa taiteessa yleistyi käsitys siitä, että muoto voisi olla ilmaiseva, vaikka se erotettaisiin etäälle tai täydellisesti ilmentymistä. Vuonna 1914 taidekriitikko Clive Bell toi esiin sanan "merkittävä muoto" tätä kuvatakseen. Tämä liittyi formalismiin ja ajatuksella oli tärkeä osa abstraktissa taiteessa.
Tuomas Kivisaari
Kivisaari on valittu Vaahteraliigan All Stars -miehistöön vuosina 2001 ja 2007
Luna (nimi)
Luna on naisen etunimi, joka johtuu kuuta tarkoittavasta latinan sanasta luna. Luna oli myös roomalaisten Kuun jumalatar.
Pesiökylä
Pesiö vapaa-ajan viettopaikkana
Pesiöjärven ja viereisen Pienen Pesiöjärven rannoilla on melko runsasta mökkiasutusta. Pesiöjärven vedet laskevat Pesiöjokea pitkin Kiantajärven Pesiönlahteen. Pesiöllä toimii mökkimatkailuyrittäjiä. Pesiökylän harjumaisemissa mutkittelee retkeilypolku. Ämmänsaaresta Pesiönjärven maisemiin on ainakin 1980-luvulla hiihdetty ns. Joosepin hiihtoa.
ORP Dzik (1942)
ORP Dzik oli toisessa maailmansodassa Puolan laivaston U-luokan sukellusvene HMS P52, jonka Britannia lainasi Puolalle ORP Jastrząbin tuhouduttua 2. toukokuuta 1942 Norjan rannikolla.
Puolan laivastossa
ORP Dzik otettiin palvelukseen Puolan laivastossa, ja se oli aluksi koulutettavana Holy Lochissa. Koulutuksen päätyttyä alus liitettiin Dundeehin sijoitettuun Britannian kuninkaallisen laivaston 7. sukellusvenelaivueeseen, jonka mukana se aloitti operaatiot Norjan rannikolla. Alus siirrettiin vuoden 1943 alkupuolella Välimeren laivaston 10. sukellusvenelaivueeseen Maltalle.
Aluksen laukaisemat torpedot vaurioittivat 24. toukokuuta 1943 Cape Spartiventon edustalla Italian merivoimien suojaamaa tankkeri SS Carnaroa. Iskun jälkeen sukellusvene joutui suojauksena toimineiden kahden korvetin syvyyspommien maaliksi, mutta se pääsi poistumaan alueelta.
Alus laukaisi 15. elokuuta neljän torpedon viuhkan italialaisiin kauppa-laivoihin SS Citta di Speziaan ja SS Goggiamiin 12 merimailia Barista itään. Jälkimmäiseen aluksista osui, ja se ajettiin rantaan uppoamisen estämiseksi. Alus laukaisi 21. syyskuuta torpedonsa Bastian satamaan ja upotti saksalaisen tankkerin SS Nikolausin sekä hinaajan SS Kraftin. Alus upotti vielä 17. marraskuuta tykkitulella purjealuksen Kreikan rannikolla.
ORP Dzik laukaisi torpedonsa 7. tammikuuta 1944 saksalaiseen tankkeriin Brunhildeen Tenedoksen eteläpuolella ilman tulosta. Seuraavana päivänä alus upotti Lesboksen saaren edustalla kreikkalaisen purjealuksen Elleniin tykkitulella. Alus palasi 8. huhtikuuta Plymouthiin suoritettuaan 12 partiomatkaa Välimerellä. Se siirrettiin telakalle huollettavaksi, jonka jälkeen alus siirrettiin koulutustehtäviin.
Sigurd Hoel
Hoel oli yhtenä aloitteentekijänä, kun Norjan akatemia (Det Norske Akademi for Språk og Litteratur) perustettiin 1953.
Filmografia
Hoelin teoksien pohjalta on tehty elokuvia, ja hän on myös käsikirjoittanut niitä.
Luna (nimi)
Suomessa nimi Luna on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1140 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla. . Lunan nimipäivä on suomenruotsalaisen ja vuodesta 2020 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 16. lokakuuta.
Oleksi Kyrytšenko
thumb|right|Kyrytšenko vuonna 1942. Oleksi Ilarionovytš Kyrytšenko (, ; 12. helmikuuta 1908 – 8. joulukuuta 1975) toimi Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean ensimmäisenä sihteerinä (Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan puoluejohtajana) 1951–1957.
Jelena Karleuša
Jelena Karleuša Tošić (s. 17. elokuuta 1978) on serbialainen turbofolk-laulaja. Karleušan esikoisalbumi, Ogledalce, julkaistiin vuonna 1995.
Narva Kreenholmi staadion
pienoiskuva|Narva Kreenholmi staadion Narva Kreenholmi staadion on Viron Narvassa sijaitseva urheilustadion. Stadionin katsojakapasiteetti on 3 000. Viron jalkapallon pääsarjajoukkue Trans Narva pelaa kotiottelunsa stadionilla.
Maunu Eerikinpojan maanlaki
thumb|right|300 px| Kuninkaankaaren katkelma [[Codex Aboensis|Codex Aboensiksesta, 1400-luvun alussa laaditusta maanlain käsikirjoituksesta.]] Maunu Eerikinpojan maanlaki syntyi Ruotsissa, kun kuningas Maunu Eerikinpoika määräsi kolmen laamannin tehtäväksi eri maakunnissa voimassa olleiden maakuntalakien yhtenäistämisen. Maanlaki perustui monessa kohdin Uplannin ja Itä-Götanmaan maakuntalakeihin. Kuningas esitti lain hyväksymistä Örebron herrainpäivillä 1347, mutta papiston vastustuksen vuoksi uusi laki jäi vaille kuninkaallista vahvistusta. Tästä huolimatta lakia käytettiin yleisesti koko valtakunnassa, vaikka tuomareilla oli edelleen lupa noudattaa paikallista oikeuskäytäntöä epäselvissä tilanteissa.
Maunu Eerikinpojan maanlaki koski vain maaseutua. Kaikkia Ruotsin kaupunkeja varten laadittu Maunu Eerikinpojan kaupunginlaki valmistui luultavasti 1349. Se oli voimassa vuoden 1734 lakiin saakka.
Maunu Eerikinpojan maanlain korvasi vuonna 1442 kuningas Kristofferin maanlaki joka oli täydennetty ja paranneltu versio edeltäjästään. Uusi maanlaki syrjäytti vanhan maanlain lopullisesti vasta 1608 kun kuningas Kaarle IX painatti sen. Tämä maanlaki oli Ruotsin ja Suomen yleisenä lakikirjana vuoteen 1734 saakka, jolloin astui voimaan vuoden 1734 laki.
Suomessa käytössä ollutta vanhaa tapaoikeutta ei koskaan koottu maakuntalaiksi, mutta osassa Suomea oikeudenkäyttö pohjautui ruotsalaiseen Helsinglannin maakuntalakiin. Ruotsin laki otettiin Suomessa yleisesti käyttöön vasta Maunu Eerikinpojan maanlain myötä jota sovellettiin ensimmäisen kerran Suomessa tiettävästi 1370-luvulla.
Maunu Eerikinpojan maanlaki on säilynyt noin 90 keskiaikaisena käsikirjoituksena, joista tunnetuin on Codex Aboensis ("Turun käsikirjoitus") -nimellä tunnettu käsikirjoitus 1430-luvulta.
Kirjastotieteellis-bibliografinen luokittelu
Kirjastotieteellis-bibliografinen luokittelu on venäläinen kirjastoaineiston luokittelujärjestelmä. Se sisältää seuraavat luokat:
Le Mené
Le Mené on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.
Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016 kun seitsemän kuntaa Collinée, Langourla, Le Gouray, Plessala, Saint-Gilles-du-Mené, Saint-Gouéno ja Saint-Jacut-du-Mené yhdistyivät.
Nähtävyyksiä
Le Gourayn nähtävyyksiä on keskiaikainen linna Château de la Motte-Basse. Linna on kunnostettu 1600- ja 1700-luvuilla. Toinen nähtävyys on Croquelien kivimuodostelma, jonka on muinoin uskottu olevan keijujen asuinpaikka.
Pohjanmeren valtakunta
Pohjanmeren valtakunta oli valtakunta, jota hallitsi Knuut Suuri Englannin, Tanskan sekä Norjan kuninkaana vuosien 1016 ja 1035 välillä. Valtakuntaan kuului myös osa nykypäivän Ruotsista.
Komposiittivideo
Komposiittivideo on analogisen kuvasignaalin siirtomuoto, jossa kirkkaussignaali, värisignaalit ja tahdistuspulssit on yhdistetty yhteen signaaliin. Komposiittivideosignaalin kuljettamiseen riittää siis yksi koaksiaalikaapeli. Signaali on myös helppo lähettää radioteitse, sillä pelkkä kantoaallon modulointi komposiittivideosignaalilla riittää.
VHS-videonauhoissa signaali on tallennettuna lähes komposiittivideota vastaavassa muodossa. Se voidaankin viedä suoraan televisiolle esimerkiksi SCART-kaapelia pitkin tai signaalilla voidaan moduloida jotain VHF- tai UHF-taajuutta, jolloin voidaan käyttää antenniliitäntää.
Komposiittivideosignaalin kuljettamiseen käytetään useimmiten keltaisilla RCA-liittimillä varustettua koaksiaalikaapelia tai SCART-kaapelia, jossa signaali lähtee pinnistä 19 ja viedään pinniin 20. Vastaavat maadoituspinnit koaksiaalikaapelin suojavaippaa varten ovat 17 ja 18.
Komposiittivideosignaalin värikoodausta on kolmea eri tyyppiä: NTSC, PAL ja SECAM.
Paul Féval (vanhempi)
Féval oli tuottelias ranskalainen romaanikirjailija. Hänen ensimmäinen romaaninsa Le club des Phoques ilmestyi 1841, ja 1843 ilmestyi Loup blanc. Salanimellä Francis Trolopp 1844 julkaistu Mystères de Londres herätti yhtä suurta huomiota kuin Eugene Suen Pariisin salaisuudet (Mystères de Paris). Féval taisteli vuonna 1848 tasavaltaa vastaan, ja sen jälkeen hänen kynästään lähti runsas romaanitulva, josta esimerkkeinä La femme du banquier (1851), Le capitaine Simon (1853), Le paradis des femmes (1854), L’homme de fer (1856), Mme Gil Blas (1857), Frère Tranquille (1859), Le roi des gueux (1860), Quatre femmes et un homme (1862), Les tribunaux secrets (1864), L’hôtel Carnavalet (1866), Le secret des habits noirs (1870), Le chevalier Keramour (1874), La ville vampire (1875) ja Veillées de la famille (1882).