cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
John Kay (taloustieteilijä)
Vuonna 2012 Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi John Kaylle Viipuri-palkinnon. Sen myöntää Viipurin Taloudellinen Korkeakouluseura ry joka toinen vuosi strategiatutkimuksesta, joka on merkittävällä tavalla tukenut ja edistänyt Lappeenrannan teknillisen yliopiston kauppatieteellisen tiedekunnan tutkimustyötä.
Kayn tunnetuimpia teoksia ovat The Truth about Markets (2003), The Long and the Short of It (2009) ja Obliquity (2010).
Georgios
Georgios tai Geórgios on kreikkalaisperäinen miehen etunimi, joka kreikan kielessä tarkoittaa maanviljelijää. Nimen alkuosana on sama kreikan maata tarkoittava sana ge (γη), joka esiintyy myös esimerkiksi sanoissa geologia ja geometria; loppuosa taas on työtä tarkoittava sana ergon (εργον).
Kuuluisa varhaiskristillinen pyhimys Georgios Voittaja, josta Suomessa tunnetaan yleisesti nimellä Pyhä Yrjö tai Pyhä Yrjänä, on tehnyt nimen laajalti suosituksi. Siitä esiintyy eri maissa ja kielissä useita muunnoksia. Monet niistä ovat ainakin kirjoitusasultaan lähellä nimen latinalaistettua muotoa Georgius, mutta saattavat poiketa siitä ääntämykseltään paljonkin. Sellaisia ovat esimerkiksi englannin George (lausutaan /džoodž/, ranskan Georges (lausutaan /žorž/, italian Giorgio (lausutaan /džoodžo/ sekä saksan ja ruotsin Georg, joka saksaksi lausutaan melkein kirjoitusasun mukaisesti mutta ruotsiksi /jori/. Näiden ohella esiintyy saksassa myös muunnelma Jürgen ja ruotsissa Göran.
Suomessa nimen vanhastaan tunnetuimmat muunnelmat ovat Yrjö ja Jyrki. Näistä Yrjö on länsi-, Jyrki itäsuomalaista alkuperää. Itä-Suomessa nimeä Jyrki ovat käyttäneet varsinkin ortodoksit. Nimeä Yrjö käytetään suomen kielessä vakiintuneesti myös englannin George- ja kreikan Georgios -nimisistä hallitsijoista. Muita nimen suomalaisia muunnelmia ovat Yrjänä, Jyri ja Jori. Kaikkien näiden nimipäivät ovat Pyhän Yrjön muistopäivänä 23. huhtikuuta.
Selma Abrahamsson
pienoiskuva|Selma Abrahamsson Selma Sofia Abrahamsson (12. heinäkuuta 1872 Kaarlela – 15. joulukuuta 1911 Korpilahti) oli suomenruotsalainen opettaja ja kirjailija, joka käytti nimimerkkiä Flavia.
Abrahamsson kävi vuoden verran Kruunupyyn kansanopistoa ja hän toimi pienten lasten koulun opettajana Alavetelissä ja Kaarlelassa. Hän oli mukana raittiusliikkeessä ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Husmodern- ja Nutid (Astra)-lehtiin.
Urramenjärvi
Urramenjärvi Urramenjärvi (p) on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kellosalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 102,4 metriä mpy.
Kusmiku Street Food & Bar
Kusmiku Street Food & Bar on Heinolassa sijaitseva katuruokaa tarjoileva ravintola, jonka ovat perustaneet yrittäjät Miku ja Jenita Leppälä. Ravintola aloitti toimintansa vuonna 2016 ruokarekan muodossa ja laajentui seuraavan vuoden kesäkuussa kivijalkatiloihin Heinolan keskustassa. Leppälöjen ravintola-alan yritys laajensi toimintaansa kevät-kesällä 2019 avaamalla Lahdessa Apulandian kAhvilan ja ottamalla käyttöön toisen ruokarekan.
Kusmikun Apulanta-hampurilainen valittiin toiseksi parhaaksi vegaanihampurilaiseksi Helsingissä kesäkuussa 2019 järjestetyillä Burger Lovers -festivaaleilla, joilla kilpaili 12 ravintolaa.
Luettelo televisiosarjan True Blood jaksoista
Tämä on luettelo yhdysvaltalaisen televisiosarjan True Blood jaksoista. HBO alkoi esittää sarjaa syksyllä 2008. Yle TV2 on esittänyt sarjaa Suomessa keväästä 2010. True Blood perustuu Charlaine Harrisin Sookie Stackhouse -kirjoihin (The Southern Vampire Mysteries) ja kertoo ihmisten ja vampyyrien yhteiselosta pikkukaupungissa Louisianassa.
Sarjan yleiskatsaus
! Kausi !! Jaksoja !! Alkuperäinen esitys !! DVD-julkaisu, Alue 1 !! DVD-julkaisu, Alue 2 18. elokuuta 2013 22. kesäkuuta 2014
Pilli (täsmennyssivu)
Pilli tarkoittaa pitkää ja kapeaa putkea, jonka läpi voidaan puhaltaa tai imeä. Se voi viitata ainakin seuraaviin:
Antoon Emeric Marcel De Roo
Antoon Emeric Marcel De Roo (1936 – 25. helmikuuta 1971) oli lintutieteilijä, joka tutki afrikkalaisia lintuja.
Dan Berger
Dan Berger (s. 2. maaliskuuta 1965 Ohio) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan työstään Turtlesin parissa.
Antoon Emeric Marcel De Roo
De Roo tutki museolintuja Tervurenissa sijaitsevassa "Musée Royal de l’Afrique Centrale" museossa.
Dan Berger
Ura
Berger valmistui sarjakuvapiirtäjäksi Cleveland Institute of Artista ja päätyi myöhemmin töihin Mirage Studiosille 1980-luvun lopulla. Hän aloitti kuitenkin sarjakuvien tekemisen Archie Comicsille vuonna 1989, kun Mirage antoi luvan Archien julkaista 1980-luvun televisiosarjaan pohjautuvaa sarjakuvaa Teenage Mutant Ninja Turtles Adventures. Berger muun muassa loi sarjakuvaan hahmon nimeltä Merdude. Hahmo sai myöhemmin oman 3-osaisen minisarjakuvan vuonna 1993. Sittemmin vuodesta 1992 Berger pääsi työskentelemään Miragen kustantaman Turtles-sarjakuvan parissa, kun hän käsikirjoitti, kuvitti ja väritti alkuperäisen sarjakuvan numeron 45. 2000-luvulla Berger on toiminut Tales of the TMNT sarjakuvan parissa kuvittajana ja käsikirjoittajana. Lisäksi hänellä oli oma kolme numeroa kestänyt Gutwallow sarjakuva, jonka julkaisi Digital Webbing vuosina 2002–2003.
Antoon Emeric Marcel De Roo
Vuonna 1967 De Roo nimesi edwardjärvenbulbulin (Chlorocichla prigoginei) Brysselissä ilmestyneessä Revue de zoologie et de botanique africaines -julkaisussa. De Roo nimesi myös sokkokiitäjien suvun Schoutedenapus.
Ranskan presidentinvaalit
Ranskan presidentinvaalit on toimitus, jossa valitaan Ranskan tasavallan presidentti viisivuotiskaudeksi. Ennen vuotta 2002 presidentin kausi oli seitsemän vuoden mittainen. Aiempaa vaalikautta kutsuttiin ranskaksi nimellä ”septennat”, ja nykyistä kautta kutsutaan puolestaan nimellä ”quinquennat”.
Vaalin toimittaminen
Ranskan tasavallan presidentin vaalin toimittaminen perustuu viidennen tasavallan perustuslakiin ja sen artikloihin 6, 7 ja 58.
Vuoden 1962 kansanäänestyksellä suoritetun perustuslakiuudistuksen jälkeen presidentinvaali on toimitettu suoralla kansanvaalilla, joka perustuu yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen. Jos vaalissa joku ehdokkaista saa enemmistön eli yli puolet annetuista äänistä, hän tulee valituksi. Mikäli kukaan ehdokkaista ei pääse tähän tavoitteeseen, kahden viikon kuluttua ensimmäisestä vaalista suoritetaan vaalien toinen kierros.
Toisella kierroksella voivat olla ehdokkaina kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saanutta ehdokasta. Tällä toisella kierroksella enemmistön äänistä saanut tulee valituksi.
Käytännössä kukaan ehdokas ei ole tullut valituksi ensimmäisellä kierroksella, on siis tarvittu aina myös toinen kierros. Historiasta tiedetään, että lähinnä tavoitteen saavuttamista ensimmäisellä kierroksella oli Charles de Gaulle vuoden 1965 presidentinvaalissa, kun hänen ääniosuutensa ensimmäisellä kierroksella oli 44,6 prosenttia annetuista äänistä.
Äänestyksen tuloksen julistaa Ranskan perustuslakineuvosto, jonka tehtävänä on myös valvoa vaalien lainmukaisuutta ja sääntöjenmukaista toimittamista.
Äänestysaika
Ranskan perustuslaki määrittelee presidentinvaalin ajankohdan, joka on vähintään 20 vuorokautta ennen ja kolmekymmentä viisi vuorokautta jälkeen virassa olleen presidentin viisivuotisen virkakauden alkamispäivästä. Mikäli tehtävä tulee ennen virkakauden päättymistä avoimeksi esimerkiksi tasavallan presidentin kuoleman tai eron johdosta, noudatetaan samoja perustuslain aikarajoituksia kuin aiemminkin, mutta nyt kyseessä on viran aukijulistamisen alkamisaika. Tänä aikana tasavallan presidentin tehtäviä hoitaa senaatin puhemies.
Tarkan vaalipäivän päättää Ranskan hallitus. Sitten presidentti Georges Pompidoun kuoleman 2. huhtikuuta 1974 presidentinvaalit on aina pidetty keväällä, ja kahden kierroksen vaalit ovat olleet huhtikuun lopulla tai toukokuun kahden ensimmäisen viikon aikana.
Valitsijat
thumb|Vuoden 2007 presidentivaalien äänestyskortin etupuoli.
Äänioikeus Ranskan presidentinvaaleissa on kaikilla äänioikeutetuilla Ranskan kansalaisilla ja tämä tarkoittaa:
Ehdokkaat
Allekirjoituksia tulee saada vähintään kolmenkymmenen departementin alueelta tai merentakaisilta alueilta. Lisäksi Euroopan parlamentin jäsenet ja ulkomailla asuvien ranskalaisten edustajat muodostavat kaksi fiktiivistä departementtia.
Sama henkilö voi allekirjoittaa vain yhden henkilön tukilistan.
Vaalitaistelun rahoitus
Ranskassa poliittisen toiminnan ja vaalijärjestelyiden rahoitus on säädeltyä toimintaa. Säännöstely on kaksiosaista: poliittisten puolueiden tuloihin ja menoihin kohdistuvaa sekä vaalikampanjoiden tuloihin ja menoihin kohdistuvaa. Tätä tarkoitusta varten on perustettu erillinen, itsenäisesti toimiva virasto. Yksittäisiä vaaleja varten kootaan vaalirahoituksesta erillinen juuri näitä vaaleja varten tehty muistio.
Valtion maksama kampanjatuki kattaa oleellisen osan ehdokkaiden vaalibudjeteista. Täten on taattu myös niiden ehdokkaiden mahdollisuudet pyrkiä tehtävään, joiden kannatus on vähäinen, ja se mainitaankin valtion tuen ensisijaiseksi tarkoitukseksi. Riippumatta ensimmäisellä kierroksella saatujen äänien määrästä valtion antama tuki on 1/20 osa koko vaalitaisteluun varatusta ensimmäisellä kierroksella sallitusta menojen enimmäismääräkatosta, joka oli 16 166 000 euroa. Ehdokasta kohden tämä tekee 808 300 euroa. Jos ja kun ehdokas saa enemmän kuin viisi prosenttia annetuista äänistä, valtion antaman tuen määrä nousee puoleen sallitusta enimmäismäärästä, eli ehdokas saa 8 083 000 euroa.
Ehdokkaiden vaalityötä voivat tukea vain luonnolliset henkilöt, joiden tuki saa olla vain 4 600 euroa henkilöä kohden. Lisäksi poliittiset puolueet saavat tukea ehdokastaan, mikä on osaltaan korostanut vaaleissa poliittisten puolueiden merkitystä.
Vaalit viidennessä tasavallassa
Viiden tasavallan perustamisen jälkeen on käyty 10. presidentinvaalia yleisen äänioikeuden periaatteella. Ensimmäisen vaalin suoritti epäsuoraa vaalitapaa käyttäen suuri valitsijamieskollegio.
Stickelbergerin lause
Matematiikassa Stickelbergerin lause on tulos joka antaa informaatiota syklotomisten kuntien luokkaryhmien Galois’n modulirakenteesta. Ernst Kummer todisti erikoistapauksen lauseesta, yleisen tapauksen todisti Ludwig Stickelberger.
Frederik Pohl
Frederik Pohl (26. marraskuuta 1919 New York, Yhdysvallat – 2. syyskuuta 2013 Palatine, Illinois, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija ja toimittaja. Hänet on nimetty yhdeksi tieteiskirjallisuuden suurmestareista.
Nuorena Pohl asui New Yorkissa, jossa hän kuului tieteiskirjallisuusfaneista koostuvaan Futurians-ryhmään. Ryhmän muihin jäseniin kuuluivat Donald Wollheim, John Michel, Cyril M. Kornbluth, Isaac Asimov, Damon Knight, James Blish ja Judith Merrill. Futurians-ryhmän jäsenten kantavana aatteena oli käsitys, että tieteiskirjallisuus voi toimia poliittisen muutoksen ja yhteiskunnallisen kritiikin välineenä.
1950-luvulla Pohl kirjoitti ystävänsä C. M. Kornbluthin kanssa useita novelleja ja romaaneja, joista kuuluisin on satiirinen Avaruuden kauppamiehet (The Space Merchants), joka kertoo suurten mainostoimistojen hallitsemasta maailmasta. Vuosina 1959–1969 Pohl työskenteli Galaxy-lehden ja sen sisarlehden Ifin toimittajana. Pohl palasi tieteiskirjallisuuden pariin 1970-luvulla Heechee-sarjallaan ja Plusmies-romaanillaan.
Giánnis Stournáras
Giánnis Stournáras (, etunimen kirjoitusasuna usein myös Yánnis tai Ioánnis, s. 10. joulukuuta 1956 Ateena) on kreikkalainen taloustieteilijä ja Ateenan yliopiston taloustieteen professori, joka toimi 2012–2014 Kreikan valtiovarainministerinä ja siirtyi sitten Kreikan keskuspankin johtajaksi. Samarásin hallituksen loppukaudella valtiovarainministerinä toimi Gkíkas Chardoúvelis.
Vuosina 2000–2004 Stournáras toimi kreikkalaisen Emporiki-pankin ja vuosina 2005–2008 Kappa Securitiesin toimitusjohtajana.
Miesten Ykköspesis-kausi 2016
Miesten Ykköspesiksen sarjajärjestelmä 2016
Vuonna 2016 Ykköspesiksen runkosarjassa pelataan kaksinkertainen sarja sekä kaksi (2) paikalliskierrosta. Runkosarjan ottelumäärä on 24 ottelua joukkuetta kohden.
Jatko-ottelut
Runkosarjan voittaja nousee suoraan Superpesikseen kaudelle 2017. Superpesisseuran kakkosjoukkueella nousumahdollisuutta ei kuitenkaan ole, vaan Superpesikseen nousee parhaiten Ykköspesiksen runkosarjassa sijoittunut seura, jolla ei ole superpesisjoukkuetta.
Runkosarjassa 2.-5. sijoittuneet joukkueet pelaavat Ykköspesiksen välierissä otteluparein (2-5 ja 3-4) pääsystä superpesiskarsintoihin. Otteluparit pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneilla joukkueilla. Superpesisseuran kakkosjoukkueella osallistumisoikeutta ei kuitenkaan ole. Välieriin pääsee tällöin Ykköspesiksen runkosarjan 6. sijoittunut joukkue. Välierissä joukkueet kohtaavat runkosarjan mukaisessa paremmuusjärjestyksessä.
Superpesiskarsinnassa superpesiksen runkosarjan 12. sijoittunut joukkue kohtaa Ykköspesiksen välierien voittajista heikoimmin runkosarjassa sijoittuneen joukkueen ja Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue kohtaa Superpesiksen runkosarjan 13. sijoittuneen joukkueen. Ottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on Superpesiksen 12. sijoittuneella joukkueella sekä Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittuneella joukkueella. Otteluparien voittajat pelaavat Superpesiksessä ja otteluparit hävinneet joukkueet Ykköspesiksessä kaudella 2017.
Superpesiskarsinnat
Superpesiskarsinnassa superpesiksen runkosarjan 12. sijoittunut joukkue kohtaa Ykköspesiksen välierien voittajista heikoimmin runkosarjassa sijoittuneen joukkueen ja Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittunut joukkue kohtaa Superpesiksen runkosarjan 13. sijoittuneen joukkueen. Ottelut pelataan paras viidestä -järjestelmällä ja kotietu on Superpesiksen 12. sijoittuneella joukkueella sekä Ykköspesiksen välierien voittajista paremmin runkosarjassa sijoittuneella joukkueella. Otteluparien voittajat pelaavat Superpesiksessä ja otteluparit hävinneet joukkueet Ykköspesiksessä kaudella 2017.
Manuel Marín
Manuel Marín González (21. lokakuuta 1949 Ciudad Real – 4. joulukuuta 2017 ) oli espanjalainen Espanjan sosialistinen työväenpuolueen poliitikko ja entinen Espanjan parlamentin alahuoneen puhemies vuosina 2004–2008. Marín oli myös pitkäaikainen Euroopan komission jäsen. Marín toimi väliaikaisena Euroopan komission puheenjohtajana Jacques Santerin johtaman komission jouduttua eroamaan 15. maaliskuuta 1999 komission toimintaan liittyvien väärinkäytösepäilyjen takia. Tätä ennen Marín toimi Santerin komissiossa Euroopan unionin ulkosuhteista vastaavana komissaarina ja samalla komission varapuheenjohtajana.
Koulutukseltaan Marín oli lakimies ja hän opiskeli Madridin yliopistossa.
Manuel Marín oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Alkuhärkä
Alkuhärkä (Bos primigenius) on sukupuuttoon kuollut villi nautaeläin, josta nykyisen nautakarjan oletetaan periytyvän. Ennen alkuhärkä erotettiin omaksi lajikseen, mutta nykytietämyksen valossa se kuuluu samaan lajiin kaikkien nykynautojen kanssa. Alkuhärkä oli levinnyt suureen osaan Eurooppaa, Aasiaa sekä osaan Afrikkaa. Eräiden lähteiden mukaan afrikkalais-aasialaiset härät poikkesivat jonkin verran eurooppalaisista, mutta kummatkin olivat nykynautaan verrattuna selvästi suurempia. Oletetaan että nykyisin kotieläiminä pidetyt gaurit, bantengit, Intian lehmät ja naudat ovat alkuhärän eri rotujen jälkeläisiä. Jakki on etäisempi sukulainen.
Alkuhärkiä tavattiin suuressa osassa Euroopan alueella ja niistä on olemassa muinaisia luolamaalauksia Ranskassa. Myös antiikin kreikkalaisia ja roomalaisia kuvauksia on säilynyt nykypäivään. Roomalaiset kutsuivat alkuhärkää nimellä urus. Sitä kuvattiin suureksi ja pelottomaksi eläimeksi, jonka metsästäminen vaati erityistä rohkeutta. Alkuhärän säkäkorkeus oli tyypillisesti lähes kaksi metriä ja sillä oli pitkät ja vahvat sarvet. Alkuhärän karva oli lyhyt ja musta ja sillä oli hyvin pitkä häntä.
Levinneisyys
Alkuhärkää tavattiin alun perin suurissa osissa Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Afrikkaa. Levinneisyysalue vaihteli kuitenkin voimakkaasti historian aikana. Lajin levinneisyysalue oli esimerkiksi laajempi pleistoseenikaudella kuin holoseenikauden aikana. Jääkaudet pienensivät ajoittain sen levinneisyysaluetta pohjoisessa, mutta laji palasi näille alueille jääkausien välisinä lämpiminä kausina. Pohjois-Afrikassa alkuhärkiä oli rannikolla Marokosta Egyptiin ulottuvalla alueella ja niiden elinalueen rajana etelässä Sahara. Niilin varrelta alkuhärän jäännöksiä on löydetty eteläisimmillään Wadi Halfasta nykyisestä Sudanista. Lähi-idässä alkuhärkiä esiintyi etenkin Välimeren rannikolla esimerkiksi Israelin ja läntisen Jordanian alueella. Itäisestä Jordaniasta ei ole löydetty lajin jäännöksiä ja sieltä itään alkuhärkää tavattiin vasta Mesopotamian alueella. Myöskään Arabian niemimaalta ei ole löydetty lajin jäännöksiä. Intiassa tavattiin alkuhärän alalajia nimeltä namadicus. Se oli todennäköisesti kesytetyn nautarotu zebun suora edeltäjä. Kaakkois-Aasiasta ei tunneta lajin jäännöksiä ja lajia ei todennäköisesti myöskään esiintynyt Himalajan alueella. Sitä vastoin sitä tavattiin pleistoseenikaudella Keski-Kiinassa, jonne laji levisi todennäköisimmin pohjoisesta, eikä Himalajan yli. Kiinasta laji oli todennäköisesti kadonnut jo holoseenikaudella. Alkuhärän Keski-Aasian levinneisyyden itärajaa holoseenikaudella ei tunneta tarkasti. Niitä on kuvattu luolamaalauksiin Minusinskissa Etelä-Siperiassa. Venäjällä alkuhärän esiintymisalueen pohjoisraja kulki Itämereltä Japaninmerelle. Pohjoisin alkuhäränjäännös Venäjältä on löydetty Laatokan etelärannalta. Suomesta ei tunneta alkuhärän jäännöksiä ja levinneisyysalueen raja täällä kulki todennäköisimmin Virossa. Ruotsissa alkuhärkää esiintyi maan eteläosissa, Norjassa niitä ei tavattu. Läntisessä Euroopassa alkuhärän esiintymisalueen raja on kulkenut Britannian ja Irlannin välissä, jälkimmäisestä ei ole tehty alkuhärkälöydöksiä.
Sukupuutto
Alkuhärän viimeiset vaiheet tunnetaan melko hyvin. Englannista se metsästettiin sukupuuttoon ensimmäisenä, ja 1300-luvulla se alkoi olla harvinaisuus muuallakin Euroopassa. Viimeiset yksilöt elivät Preussin itäosassa, Liettuassa ja Puolassa. Lopulta kanta hävisi kaikkialta muualta paitsi Jaktorowskin kuninkaallisesta metsästä Puolassa. Vuonna 1564 päätettiin ryhtyä suojelutoimiin kannan pelastamiseksi. Salametsästyksestä tehtiin kuolemanrangaistuksen alainen rikos ja kuninkaallisen metsän lähellä oleva kylä vapautettiin veroista, mutta heidät velvoitettiin ruokkimaan alkuhärkiä. Tällöin laskettiin, että kanta oli pudonnut niin rajusti, että jäljellä oli enää 22 vanhaa lehmää, 3 nuorta ja 5 vasikkaa sekä 8 sonnia. Suojelutoimista huolimatta kanta väheni jatkuvasti ja vuonna 1602 oli jäljellä enää kolme sonnia ja yksi lehmä. Lopulta 1620 jäljellä oli enää yksi lehmä, joka sekin kuoli vuonna 1627. Merkittävin sukupuuttoon kuolemiseen johtaneista syistä oli epäilemättä metsästys, mutta myös elintilan väheneminen ja etenkin viime vaiheessa sairaudet verottivat viimeisen lauman kantaa huomattavasti.
Chillinghamissa, Englannin Northumberlandissa on 300 vuotta pidetty yllä karjarotua, jonka uskotaan myös olevan lähellä alkuhärän muotoa.
Takaisinristeytys
pienoiskuva|200px|right|Heckin veljesten kehittämä "uusi alkuhärkä" - lehmä ja kaksi vasikkaa. Saksalaiset veljekset Heinz ja Lutz Heck yrittivät 1920-luvulla herättää alkuhärän uudelleen henkiin takaisinristeytyskokeiluilla. Heinz Heck teki jalostusta Hellabrunnin eläintieteellisessä puutarhassa Münchenissä ja hänen veljensä Lutz Heck työskenteli samaan aikaan Berliinissä. Heidän käyttämänsä ohjelmat ja rodut poikkesivat hieman toisistaan, mutta lopputulos oli huomattavan samanlainen. Berliinissä risteytetty rotu kuoli toisessa maailmansodassa, mutta Münchenissä tuotettua “alkuhärkärotua” on edelleen nähtävissä useissa maailman eläintarhoista ja sitä kutsutaan nimellä “uusi alkuhärkä”. Uskotaankin, että on onnistuttu luomaan alkuhärkää ulkonäöltään muistuttava karjarotu, mutta alkuhärän perimä on kuitenkin lopullisesti kadonnut. "Uusi alkuhärkä" on alkuperäistä alkuhärkää selvästi pienempi. Lelystadin suojellussa puistossa Hollannissa tätä rotua elää vapaana alkukantaisten hevosten kanssa.
Heikko Hausdorffin avaruus
Matematiikassa heikko Hausdorffin avaruus on topologinen avaruus X, niin että jokaisella jatkuvalla kuvauksella mielivaltaisesta kompaktista Hausdorffin avaruudesta avaruuteen X on suljettu arvojoukko. Erityisesti jokainen Hausdorffin avaruus on heikko Hausdorffin avaruus.
Mende (Pallene)
Mende (, myös Mendai/Menda,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pallenen niemellä nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kassándran kunnan alueella noin kaksi kilometriä itäkaakkoon nykyisestä Kalándran kylästä.
Maantiede
Mende sijaitsi Pallenen eli nykyisen Kassándran niemen luoteisrannikolla eli Thermainlahden rannalla suurin piirtein Sanen ja Skionen polisten puolivälissä. Niemi luettiin antiikin aikana osaksi Traakiaa, ei Khalkidikea, sillä viimeksi mainittu alue käsitti antiikin aikana vain osan siitä myöhemmin nimensä saaneesta Chalkidikín niemimaasta.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Menden arkeologista aluetta. Menden kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia
Mende oli joonialainen, euboialaisen Eretrian kaupungin perustama siirtokunta. Se perustettiin todennäköisesti 700-luvulla eaa. Paikalta on tehty keramiikkalöytöjä kuitenkin jo myöhäiseltä mykeneläiseltä kaudelta 1100-luvulta eaa. sekä varhaiselta geometriselta kaudelta, ja sillä vaikuttaa olleen yhteyksiä Euboialle, kuten Lefkantín asutukseen, jo ennen varsinaista siirtokunnan perustamista. Mende sai nimensä alueella kasvavasta mintunsukuisesta kasvista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Mendaios.
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Menden lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 460–423 eaa. Kuvituksessa juopunut [[Dionysos tai sileeni, joka ratsastaa aasilla kantharos kädessään; sekä viiniköynnös ja teksti (Mendaiōn).]] Menden tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Se oli merkittävä ja vauras kauppakaupunki, ja tunnettiin erityisesti viinistään. Mendeläisiä viiniamforoita on löydetty joka puolelta Välimerta. Mende perusti kaksi omaa siirtokuntaa, Neapoliin Pallenen niemen itärannikolle sekä Eionin jonnekin päin Traakiaa. Persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. kaupunki joutui avustamaan Kserkseen joukkoja. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Mende kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se kuitenkin kapinoi kaupungin oligarkiamielisen siiven johdolla Ateenaa vastaan Brasidaan johtamien spartalaisten alueelle peloponnesolaissodassa tekemän sotaretken aikaan vuonna 423 eaa. Ateenalaiset kuitenkin valtasivat kaupungin takaisin Nikiaan ja Nikostratoksen johdolla, ja demokratia palautettiin.
Menden tunnetuin asukas oli kuvanveistäjä Paionios 400-luvulla eaa. 300-luvulla eaa. Mende soti Khalkidiken liittoa ja Olynthosta vastaan. Filippos II:n Makedonia valtasi kaupungin vuosisadan puolessa välissä, mutta sitä ei kuitenkaan tuhottu. Mende menetti kuitenkin merkityksensä Kassandreian perustamisen jälkeen. Hellenistisellä kaudella Mende oli Kassandreian alaisuudessa, ja mahdollisesti menetti asemansa poliksena.
Mende löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Rahojen kuva-aiheet viittasivat kaupungin tuottamaan viiniin.
Menden paikka tunnistettiin 1800-luvulla. Kaupungin arkeologiset kaivaukset on suoritettu pääosin vuosina 1986–1994.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Menden raunioita.
Menden paikalta on löydetty joitakin raunioita geometriselta hellenistiselle kaudelle eli 800-luvulta 300-luvulle eaa. sekä keramiikkaa mykeneläiseltä ja geometriselta kaudelta lähtien. Menden akropolis (39.96389°N, 23.41861°W) eli linnavuori ja yläkaupunki on selvästi tunnistettavissa. Kukkula, joka tunnetaan nykyisin nimellä Vígla, on loivempi pohjoissivulta ja jyrkempi muilta sivuilta. Kaupunki on ollut ympäröity muurein. Muurin osia on ollut näkyvissä vielä 1900-luvun alkupuolella, ja niitä on kaivettu esille kaivauksissa. Alakaupungin alueelta on kaivettu esiin joidenkin talojen perustuksia, ja paikalla on nykyisin pieni arkeologinen alue (39.96364°N, 23.42242°W).
Kaupungin läheltä on löydetty yli 200 hautaa noin 700-luvulta 500-luvulle eaa. Nykyiseltä Poseídin niemeltä noin neljä kilometriä Menden paikasta länteen on löydetty Poseidonin pyhäkön rauniot. Pyhäkkö kuului kaupungin alaisuuteen ja on ajoitettu 500–400-luvuille eaa. Paikalta on löydetty myös 1100-luvulta eaa. lähtien käytössä olleen alttarin sekä 900-luvulla eaa. rakennetun protogeometrisen apsis-päätyisen talon jäänteet. Löytö on harvoja tunnettuja yksinomaan pyhäkkökäytössä olleita rakennuksia Kreikan niin kutsutuilta pimeiltä vuosisadoilta.
Burning Bridges
Burning Bridges on ruotsalaisen metalliyhtye Arch Enemyn kolmas studioalbumi vuodelta 1999. Albumia pidetään yhtyeen tuotannossa merkittävänä, ja sen avulla yhtye saavutti edeltäjäalbumeitaan enemmän suosiota Japanissa (jossa yhtyeen suosio oli tähän aikaan isompi kuin muualla), ja myös Euroopan markkinoilla. Albumilta julkaistiin musiikkivideo sen ensimmäisestä raidasta, ”The Immortalista”. Albumista julkaistiin kaksi erikoisversiota, toinen Japaniin ja toinen Eurooppaan. Kumpikin erikoisjulkaisu sisältää kaksi bonusraitaa, jotka on myöhemmin julkaistu myös muun muassa Burning Bridgesiä seuranneen albumin Wages of Sinin (2001) erikoisversioilla.
Hietarannan paviljonki
alt=|pienoiskuva|Hietsun paviljonki Hietarannan paviljonki (Hietsun paviljonki - Töölön kylätalo) on Helsingissä Hietaniemen uimarannalla sijaitseva rakennus. Rakennus toimii Töölön kylätalona ja sitä hallinnoi yleishyödyllinen kiinteistöosakeyhtiö.
Talossa on iso juhlasali ja Ateljé-Sali sekä työtiloja erityisesti luovien alojen työntekijöille.
Historia
Rakennuksen suunnitteli Gunnar Taucher 1930-luvulla Helsingin ensimmäiseksi yleiseksi uimarannaksi muuttuneen Hietarannalle pukeutumistiloiksi. Vuonna 1939 paviljonkia laajennettiin kummastakin päädystä Taucherin laajennussuunnitelman mukaisesti.
Burning Bridges
Albumista tehdyssä Japanin ja Korean erikoisjulkaisussa on kaksi bonusraitaa, Europe-cover ”Scream of Anger” sekä ”Fields of Desolation ’99”.
Hietarannan paviljonki
Historia
Vuonna 1957 Helsingin Sotainvalidien Naisjaosto vuokrasi paviljongin ja eteläpääty muutettiin kesäkahvilaksi ja se toimi kesäkahvilana vuoteen 2010 asti.
Vuonna 2011 valmistui uusi pukuhuonerakennus. Vanha pukuhuonerakennus jäi kunnostusta vaille ja joutui purku-uhan alle.
thumb|Hietarannan paviljonki ennen kunnostusta Töölön kylätaloksi|alt=
Purkutuomion saaneesta rakennuksesta on sittemmin tullut uusi palkittu kulttuuritila.
Toiminta
Töölön kaupunginosat – Töölö ry ylläpitää talon yleistä käyttöä asukasosallisuutta lisääviin tapahtumiin. Paviljongin toiminnanjohtajana toimii Markku Koivusalo.
Kylätalossa järjestetään kaupunkilaisille avoimia kulttuuritapahtumia, kirjallisuusiltoja, luentoja ja keskustelutilaisuuksia. Talo on myös suosittu intiimi konserttipaikka, jonka musiikkitoiminta on palkittu valtionpalkinnolla.
Kiinteistöosakeyhtiö vuokraa juhlasalia ja Ateljé-Salia myös kaupunkilaisten yksityistilaisuuksiin. Talossa järjestetään häitä, hautajaisia, syntymäpäiviä, start-up tilaisuuksia ja näyttelyitä.
Talossa on myös Artists at Risk (AR) järjestön työtilaresidenssi.
Kulttuuritalo
Kylätalon lisäksi paviljonki on tullut tunnetuksi vapaan taiteen, kulttuurin ja tieteen kulttuuritalona.
Vuonna 2021 Paviljongin musiikkitoiminnasta myönnettiin valtionpalkinto Hietsu is Happening ry:lle ja Klassinen Hietsu ry:lle.
Klassinen Hietsu
Klassinen Hietsu on Hietsun paviljongilla sunnuntaisin järjestetty valtionpalkinnolla palkittu konserttitapahtuma. Konserttisarjaa koordinoi kitaristi Petri Kumela, viulusti Eriikka Maalismaa ja pianisti Emil Holmström.
Hietsu is Happening!
Hietsu is Happening on Hietsun paviljongilla ja sen ympärillä järjestettävä monitaiteellinen ja monimuotoinen tapahtumasarja, jonka taiteellisina kuraattoreina toimivat Hietsun paviljongilla majailevat muusikot Mikko Innanen, Petri Kumela ja Antti Lötjönen.
Liettualais-valkovenäläinen sosialistinen neuvostotasavalta
Liettualais-valkovenäläinen sosialistinen neuvostotasavalta (,, LBSSR) oli lyhyen aikaa vuonna 1919 toiminut neuvostotasavalta. Liettuan–Neuvosto-Venäjän sodan aiheuttamien sotilaallisten vaikeuksien edessä liettualaiset, valkovenäläiset ja venäläiset kommunistit yhdistivät Liettuan neuvostotasavallan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallan yhdeksi neuvostotasavallaksi. Liettualais-valkovenäläisen neuvostotasavallan johtajana toimi liettualainen kommunisti Vincas Mickevičius-Kapsukas, joka oli aiemmin johtanut Liettuan neuvostotasavaltaa. Myös Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistiset puolueet yhdistettiin Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistiseksi puolueeksi, vaikkakin vain vuotta myöhemmin puolueet jatkoivat toimintaansa erillään.
Oops! I Did It Again – The Best of Britney Spears
'''Oops! I Did It Again – The Best of Britney Spears''' on Britney Spearsin vuonna 2012 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää singlet ”Oops!… I Did It Again”, ”…Baby One More Time”, ”I’m a Slave 4 U” ja ”Born to Make You Happy” sekä 12 muuta kappaletta. Kappaleita on valittu kaikilta Spearsin albumeilta lukuun ottamatta Blackoutia (2007) ja Femme Fatalea (2011). Albumi julkaistiin 18. kesäkuuta 2012.
Koukkujärvi (Padasjoki)
Koukkujärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Kellosalmen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,5 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy.
Molykreion
Molykreion (, myös Molykreia/Molykria,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijoitetaan yleensä nykyisen Nafpaktían kunnan alueelle linnuntietä noin kaksi kilometriä lounaaseen nykyisestä Velvínan kylästä ja noin 2,8 kilometriä pohjoiseen nykyisestä Molýkreion kylästä.
Maantiede
Molykreion sijaitsi Aitolian rannikolla lähellä Antirrhionin niemeä, joka kuului kaupungin alueeseen ja tunnettiin sen mukaan myös Molykreionin Rhionina (Rhion to Molykrikon, tai Molykrion Rhion, ). Joskus kaupunki luettiin osaksi Ozolian Lokrista. Molykreionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Varsinaisen Molykreionin kaupungin paikka on ollut epäselvä. Se sijoitetaan yleensä kapealle pohjois-eteläsuuntaiselle vuorenhuipulle lähellä nykyistä Velvínan kylää. Toisaalta kaupunki on sijoitettu myös lähemmäksi merenrantaa ja Antirrhion niemelle itselleen. On ehdotettu myös, että merenrannalla olisi sijainnut erillinen Molykreionin satamakaupunki, joka olisi tunnettu samalla nimellä. Seuraavassa kaupungin oletettua paikkaa vuorenhuipulla kutsutaan Molykreionin akropoliiksi.
Historia
Strabonin mukaan Molykreion perustettiin sen jälkeen, kun doorilaiset olivat valloittaneet Peloponnesoksen niin kutsutussa doorilaisvalloituksessa. Historiallisesti kaupungin katsotaan olleen olemassa noin 700-luvulta eaa. lähtien. Korintti teki kaupungista siirtokuntansa noin 500-luvulla eaa. Antiikin lähteissä Molykreion mainitaan lähinnä Antirrhionin niemen alueelle sijoittuvien laivasto-operaatioiden yhteydessä. Peloponnesolaissodan aikaan 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla kaupunki oli Ateenan vallan alla. Sodassa spartalaiset valtasivat kaupungin Eurylokhoksen johdolla ja aitolialaisten avustuksella vuonna 426 eaa.
Kaupungin tiedetään olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Molykrios, Molykrieus ja Molykraios , feminiininä Molykrissa  ja Molykrias.
Molykreionin akropoliin kaivaukset suoritettiin vuonna 1924. Nykyinen Molýkreion kylä, jonka vanha nimi oli Moúi (Μούι/Μούη), on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista.
Rakennukset ja löydökset
Molykreionin akropoliin paikalta on löydetty jäänteitä asutuksesta, kaupunginmuureista, temppelistä ja stoasta eli pylväshallista. Ne on ajoitettu 300-luvulle eaa. Kaupunginmuuria on säilynyt parhaimmillaan noin 1,5 metrin korkeudelta.
Akropoliilta löydettyjä temppelin perustuksia pidetään yleensä Poseidonille omistetun temppelin jäännöksinä. Temppeli on ajoitettu noin vuoteen 320 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 x 13 pylvästä. Temppeli on rakennettu lähes pohjois-eteläsuunnassa, ja sen stereobaatin koko on noin 14,4 x 31,5 metriä ja stylobaatin koko noin 12,9 x 30,3 metriä. Temppelissä oli pronaos, naos ja opisthodomos.
Antiikin lähteiden mukaan Antirrhionin niemellä sijaitsi Poseidonille omistettu pyhäkkö. On epäselvää, onko kyseessä mainittu temppeli vai joku erillinen, merenrannalla ollut pyhäkkö. Erään piirtokirjoituksen mukaan kaupungissa on ollut myös Athenen kultti.
Temppelin pohjoispuolella sijaitsi stoa, jonka koko oli noin 38,8 x 11,4 metriä. Temppelin eteläpuolelta akropoliin korkeimmalta kohdalta on löydetty neliömäisen rakennuksen rauniot sekä mahdollisen alttarin jäänteet, ja sen ja temppelin välistä neljännen rakennuksen rauniot. Näiden käyttötarkoitusta ei tunneta. Muurien ulkopuolelta on löydetty asuinrakennusten jäänteitä, hautoja sekä suurikokoinen pyöreä vesisäiliö.
Adventure Galley
thumb|Adventure Galleyn kulkema reitti. Adventure Galley oli 1690-luvulla englantilainen kaapparilaiva, jonka päällikkö oli pahamaineinen kapteeni Kidd.
Aluksen polttaminen
Adventure Galley poltettiin Île Sainte-Marien merirosvosatamassa Madagaskarilla. Aluksen vaurioitunut hylky makaa edelleen matalassa merenpohjassa.
Itävallan käsipallomaajoukkue
Itävallan käsipallomaajoukkue edustaa Itävaltaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Itävallan käsipalloliitto. Joukkueen kotipelien peliasuun kuuluvat valkoinen paita ja punaiset housut.
Itävalta teki ensiesiintymisensä EM-kisoissa vuonna 2010 isännöidessään turnausta. Joukkue sijoittui 16 joukkueesta yhdeksänneksi. Vuoden 2020 EM-kilpailuissa Itävalta oli yksi kolmesta kisaisännästä ja se sijoittui kahdeksanneksi. thumb|300px|Itävallan käsipallomaajoukkue vuonna 2010.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 2008
Vuoden 2008 kesäolympialaisten yleisurheilukilpailut käytiin 15.–24. elokuuta Pekingin kansallisstadionilla.
Dopingtapaukset Pekingin olympialaisten yleisurheilussa
Pekingin olympialaisissa otettiin 4 800 dopingnäytettä, jotka säilöttiin kahdeksaksi vuodeksi mahdollista myöhempää uusintatutkimista varten. Pakastettuja näytteitä uudelleentutkittiin kehittyneemmillä testeillä ensimmäisen kerran vuonna 2009 ja toisen kerran 2016. Kaikkiaan 1 053 säilöttyä näytettä tutkittiin uudelleen. Uusintatutkimusten perusteella 65 urheilijan suoritukset hylättiin, heistä 30 oli yleisurheilijoita ja näistä 16 mitalisteja.
Luis Vélez de Guevara
Luis Vélez de Guevara y Dueñas (1570–1646) oli espanjalainen kirjailija, jota Filip IV suosi. Filip kehotti häntä kirjoittamaan huvinäytelmiä sekä korjailutti hänellä omiaan. Guevara kirjoitti yli 400 näytelmää, joille on ominaista hyvä luonteenerittely, vilkas mielikuvitus, sukkeluus ja pirteästi pulppuileva komiikka. Erityisesti merkittäviä ovat näytelmät Más pesa el rey que la sangre, joka ylistää vasalliuskollisuutta, sekä Reinar después morir, joka käsittelee Inês de Castron elämäntarinaa. Näitä kuuluisampi on Guevaran henkevä satiirinen romaani El diablo Cojuelo (1641), joka on ollut Alain-René Lesagen romaanin Ontuva paholainen esikuva.
Näytteitä Guevaran tuotannosta on antologiassa Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1954).
Kosteusvaurioindikaattorit
Kosteusvaurioindikaattori viittaa mikrobikasvustoihin, joita tavataan yleisesti rakennusten kosteus- ja homevaurioiden yhteydessä. Kosteusvaurioihin on liitetty muun muassa seuraavia mikrobisukuja:
Actinobacteria; Acremonium; Aspergillus; Chaetomium; Fusarium; Stachybotrys; Trichoderma. Kaikissa näissä mikrobisuvuissa tiedetään myös esiintyvän myrkyntuottokykyisiä kantoja. Kantojen myrkyllisyyttä tutkitaan esimerkiksi sian siittiötestien avulla.
Toksisia, kosteusvaurioiden yhteydessä tavattuja mikrobeja
Streptomyces griseus on yleinen kosteusvaurioiden yhteydessä tavattu aktinobakteeri, joka kykenee tuottamaan valinomysiiniä. Kosteusvauriorakennuksista eristetty ja laboratorio-oloissa kasvatettu kanta on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi. Valinomysiinin solumyrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden tuhoamiseen.
Bacillus cereus tuottaa kereulidia, joka muistuttaa rakenteeltaan ja vaikutuksiltaan valinomysiiniä. Tämän bakteerin tuottama myrkkyaine tunnetaan myös ruokamyrkytysten yhteydestä ympäri maailman.
Stachybotrys chartarum on maailman tutkituimpia sisätilahomeita. Se tuottaa useita toksiineja.
Bacillus amyloliquefaciens tuottaa amylosiinia, erittäin toksista solumyrkkyä.
Trichoderma longibrachiatum on yleinen kosteusvaurioihin liitetty homesieni. Se tuottaa pieniä peptidejä, jotka imeytyvät elimistön kudoksiin ja soluihin, tuottaen kaliumia ja natriumia läpäiseviä nanokanavia. Nanokanava voi oikosulkea eliöiden omia elintärkeitä natriumia tai kaliumia kuljettavia ionikanavia, jotka säätelevät esimerkiksi sydän-, hengityselin- ja hermosolujen toimintaa ohjaavia viestintäjärjestelmiä.
Oireilu ei ole luotettava indikaattori sisäilman laadusta
Monien suomalaistutkimusten mukaan usein oireilu ei paljon kerro siitä, onko rakennuksen sisäilma huonoa vai ei, vaan se varmistuu vain tutkimalla rakennusta. Ihmiset myös yhdistävät oireensa esimerkiksi kouluun yhtä lailla riippumatta siitä, pahenevatko oireet koulussa vai eivät.
Say’un
Say’un on kaupunki Jemenin Hadramautin maakunnassa. Historiallisesti se tunnettiin Kathirin sulttaanikunnan pääkaupunkina. Sen asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 49 083.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Paikallista katukuvaa Say’un sijaitsee Jemenin Hadramautin alueella noin 16 kilometriä Shibamin kaupungista itään ja 24 kilometriä Tarimin kaupungista länteen Wadi Hadramautin varrella. Matkaa al-Mukallan satamaan rannikolla on noin 480 kilometriä.
Historia
Alueen muihin kaupunkeihin verrattuna Say’unin historia ei ole kovin pitkä. Kaupungin nimen pääte ūn on melko yleinen mehrinkielisissä paikannimissä. Ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä tehtiin 1400-luvulla Kathirin sulltaaneista puhuttaessa. Kathirin sulttaanit olivat vallanneet alueen ja he tekivät Say’unista pääkaupunkinsa. Sittemmin se mainitaan ajoittain islamilaisen oppineisuuden keskukisena. Se ei kuitenkaan saavuttanut koskaan samaa mainetta, kuin esimerkiksi naapurikaupunki Tarim. 1800-luvulla rakennettu Kathirin sulttaanien palatsi on yksi maailman suurimmista mutatiilestä rakennetuista rakennuksista. Kaupungin asema Kathirin sulttaanikunnan pääkaupunkina lakkasi brittien poistuessa Jemenistä vuonna 1967, jonka jälkeen kaupungista tuli osa Etelä-Jemeniä muun Adenin protektoraatin mukaan.
Väestö
Say’unin asukasluku oli vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 49 083. Suuremman piirkunnan asukasluku oli 102 409 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Hankasalmen kirjasto
Hankasalmen kunnankirjasto on Hankasalmella toimiva yleinen kirjasto, joka kuuluu Keski-kirjastot -kirjastokimppaan. Hankasalmella on kolme kirjaston toimipistettä: pääkirjasto sekä Aseman ja Niemisjärven lähikirjastot.
Historiaa
Hankasalmella on ollut kirjastotoimintaa vuodesta 1864 lähtien. Hankasalmen lainakirjasto perustettiin kappalainen Johan Fredrik Nilónin aloitteesta pitäjänkokouksessa. Nilónin lahjoittaman pääoman turvin hankittiin ensimmäinen kirjaston kokoelma: 75 nidettä. Hankasalmen pappilassa sijainneen kirjaston kokoelmaan kuului enimmäkseen hengellistä kirjallisuutta, kuten Martti Lutherin kirjoittamia tai hänestä kertovia kirjoja, mutta myös historiaa ja lääketiedettä käsitteleviä kirjoja.1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Hankasalmella toimi myös muutamia yhdistysten ylläpitämiä kirjastoja.
Kirjaston käyttö oli sen alkutaipaleella melko vähäistä, ja inflaation sekä huonon rahoitustilanteen takia toiminta hiipui hiljalleen. Vuonna 1929 voimaan tulleen kansankirjastolain myötä kirjastotoimintaa ryhdyttiin kuitenkin elvyttämään, ja vuonna 1946 perustettiin kuntaan Hankasalmen kantakirjasto.
Kirjasto on historiansa aikana ehtinyt muuttaa moneen otteeseen. Aluksi kirjasto toimi maamiesseuran ravintolahuoneen nurkassa, josta se siirrettiin vuonna 1954 rauhallisempaan paikkaan talon yläkertaan. Kolmen vuoden kuluttua uusi toimitila järjestyi paloasemalta. Vuonna 1966 kirjasto muutti jälleen: nyt Säästöpankin vuokralaiseksi postilta vapautuneisiin liiketiloihin. Vuonna 1977 kirjastotilat järjestettiin virastotalon alakertaan. Kirjastolautakunnan toiveena oli jo 1960-luvulta lähtien ollut oma kirjastorakennus, ja sellainen saatiin viimein vuonna 1993 kirkonkylälle virastotalon viereen, Rantakalliontielle, jossa pääkirjasto toimii edelleen.
Pääkirjasto
Hankasalmen kirjastopisteistä kokoelmansa ja asiakasmääränsä puolesta suurin on kirkonkylässä Rantakalliontiellä sijaitseva pääkirjasto. Se toimii arkkitehti Saara Juolan suunnittelemassa, vuonna 1993 valmistuneessa kirjastotalossa. Lainattavan kokoelman lisäksi pääkirjastossa säilytetään ja kartutetaan Hankasalmi-aiheista kotiseutukokoelmaa, joka on käytettävissä kirjaston tiloissa. Pääkirjastossa järjestetään kuukausittain vaihtuvia näyttelyitä sekä erilaisia kulttuuritapahtumia. Pääkirjasto on avoinna arkisin.
Aseman kirjasto
Aseman kylällä avattiin piirikirjasto vuonna 1952. Kirjasto on alusta alkaen toiminut Aseman koulurakennuksessa. Koulurakennus saneerattiin kokonaisuudessaan vuosina 2008–2009, missä yhteydessä myös kirjaston tilat uudistettiin. Aseman kirjaston palvelut laajenivat omatoimiasiointimahdollisuudella syksyllä 2020. Henkilökunnan palveluaikaa on lisäksi muutamana päivänä viikossa arkisin.
Niemisjärven kirjasto
Niemisjärven piirikirjasto perustettiin Niemisjärven koululle vuonna 1965. Kirjasto toimii edelleen koulun tiloissa. Niemisjärven kirjasto on koulun lukukausien aikana avoinna yhtenä päivänä viikossa.
Niilo Koljonen
thumb|Niilo Koljonen Niilo Johannes Koljonen (21. syyskuuta 1927 Suojärvi – 16. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen yhteiskuntatutkija ja -vaikuttaja. Koljosen luoma yritysdemokratia-aate ja siihen liittynyt yhteiskunnallinen toiminta vaikuttivat 1960- ja 1970-lukujen taitteessa merkittävästi suomalaisen ammattiyhdistysliikkeen eheytymiseen ja hyvinvointiyhteiskunnan kehitykseen.
Ura
Kandidaatintutkielmansa hän teki Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta. Hän suoritti myöhemmin jatko-opintoja Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Vuonna 1967 hän kävi Harvard Business Schoolin kahden kuukauden kurssin, jossa tutustuttiin Yhdysvaltain teollisuusyrityksiin ja ammattiyhdistystoimintaan.
Koljonen työskenteli vuosina 1959–1963 Osuustukkukaupan tiedotussihteerinä. Vuosina 1963–1967 hän oli Suomen Ammattijärjestön (SAJ) tutkimusosaston hoitaja. SAJ oli ”leskisläisten” sosiaalidemokraattien perustama SAK:n kanssa kilpaillut keskusammattijärjestö. Koljonen ei pitänyt pääsihteeri Jaakko Rantasen ja järjestösihteeri Olavi Järvelän tavasta johtaa SAJ:tä, sillä nämä jarruttivat tahallaan ammattiyhdistysliikkeen eheyttämisneuvotteluja, kiristivät jäsenliittoja tukemaan heidän linjaansa ja syyllistyivät taloudellisiin väärinkäytöksiin. Koljonen paljasti 14. lokakuuta 1967 julkaistussa ja paljon huomiota saaneessa Uuden Suomen haastattelussa, että SAJ oli saanut säännöllistä salaista rahoitusta Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA:lta ja että Rantanen ja Järvelä olivat syyllistyneet useisiin rikoksiin. Hän vaati samalla Rantasen ja Järvelän erottamista. SAJ:n johto kiisti kaikki syytökset ja erotti Koljosen luottamuspulan vuoksi, mutta SAK:ssa paljastuksen katsottiin vain vahvistaneen jo pitkään vallinneet epäilyt. Paljastus myötävaikutti ammattiyhdistysliikkeen eheytymiseen, sillä SDP veti ulkopoliittisista syistä tukensa pois SAJ:ltä. Koljosen henkilökohtaiset motiivit paljastukseen ovat jääneet avoimiksi.
Koljonen työskenteli vuosina 1974–1984 Valtioneuvoston kanslian suunnitteluosastolla ja tutki yhteiskunnan demokratisoitumisprosesseja.
Tutkimukset ja julkaisut
Koljosen pääteos oli SAJ:n palveluksessa syntynyt Työntekijä ja yritysdemokratia (1966). Kirjassa Koljonen esittää, että "esimies-alainen-suhde on tosiasiassa yksilön vapauden vihollinen. Yritysten tehokkuus kärsii tästä", ja "Taloudellisen vallan keskittyminen liian harvoihin käsiin on vierasta demokratialle". Kirjassa esitetään maailma, jossa koko yhteiskunnan ovat läpäisseet demokratia ja äänioikeus, mutta yritysmaailmassa eletään edelleen herra- ja alamais-ajattelun vankina. Koljonen kuvaa empiirisen aineistonsa pohjalta ihmisen motivaation kannalta hedelmällisimmät yritysmuodot, joissa jokainen työntekijä on "sisäinen yrittäjä", joka työskentelee yhteisen päämäärän hyväksi. Kirjan esipuheen on kirjoittanut Mauno Koivisto. Koljonen julkaisi 1970-luvulla tutkimuksia myös virastodemokratiasta.