cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evald Odenwall
Evald Odenwallin vanhemmat olivat Lappajärven nimismies Karl Ossian Odenwall (1848–1926) ja Juliana Edla Ticklén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1896 ja sai erotodistuksen 1901.
Suomen valokuvataiteen museo
Museon päätukijat ovat opetusministeriö ja Helsingin kaupunki, joka tarjoaa museolle tilat. Vakituista henkilökuntaa museossa on 13. Museon johtaja on vuodesta 2023 lähtien ollut Anna-Kaisa Rastenberger. Hänen edeltäjänsä vuodesta 2007 alkaen oli Elina Heikka.
Siimaevät
Siimaevät eli vanhemmalta nimeltään rihmaevät (Polynemidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä meristä sekä eräitä lajeja myös makeista vesistä.
Suomen valokuvataiteen museo
Kaapelitehtaan näyttelyt tuovat esiin kotimaista ja kansainvälistä nykyvalokuvausta sekä valokuvan monimuotoista historiaa. Näyttelytilojen koko on noin 800 m2. Tilat jakautuvat suureen näyttelytilaan, nopeammin vaihtuvien ja pienimuotoisempien näyttelyiden Projekti- ja Prosessi-tiloihin sekä Kuvakulmaan.
Kóstas Várnalis
Kóstas Várnalis (, 1884 Burgas, nyk. Bulgariaa – 1974 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen runoilija.
Suomen valokuvataiteen museo
Valokuvataiteen museon näyttelytila K1:n näyttelytarjonta painottuu kansainväliseen valokuvaan ja popkulttuuriin.
Siimaevät
Levinneisyys ja elintavat
Siimaevälajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Osa lajeista elää murtovesissä ja eräät Polynemus-suvun lajit makeavetisissä joissa. Kalat elävät hiekka- tai mutapohjilla yleensä alle 150 metrin syvyydessä. Kalojen ravinto koostuu äyriäisistä ja pienemmistä kaloista, Filimanus-suvun lajit syövät planktonia. Siimaevien rintaevien rihmamainen osa toimii tuntoelimenä, jota ne käyttävät ravinnonetsintään mutapohjista. Heimon lajit liikkuvat usein parvina. Siimaevät ovat tärkeitä ruokakaloja trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla ja kalastettuihin lajeihin kuuluvat muun muassa kuningassiimaevä (Pentanemus quinquarius) ja suurisiimaevä (Polydactylus quadrifilis).
Kóstas Várnalis
Várnalis opiskeli Ateenassa ja kirjoitti isänmaallisia runoja. Hän näki kuitenkin Kreikassa todellisuuden, ja hänestä tuli marxilainen internationalisti. Asuessaan vuodesta 1919 pitkään Pariisissa hän tutustui moderniin eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Hänen tuotantonsa kiellettiin Kreikan sotilasjuntan aikana. Runojen lisäksi hän kirjoitti proosaa, kritiikkiä ja näytelmän. Kootut teokset julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen.
Evald Odenwall
Odenwall toimi aluksi matematiikan ja luonnontieteiden opettajana Helsingin ruotsinkielisissä oppikouluissa. Vuonna 1901 Odenwall julkaisi yhdessä Toivo Henrik Järven kanssa tutkimuksen Suomen harvinaisista hämähäkeistä. Hän keräsi tutkimusta varten hämähäkkejä vuosina 1897–1899 muun muassa Lappajärveltä, Helsingistä, Kemiön saarelta, Karjalan kannakselta ja Laatokalta Valamon saarelta. Vuonna 1913 Lappajärvellä huvilan omistanut Evald Odenwall kiinnitti valtiongeologi Hugo Berghellin huomiota huvilansa lähiympäristön moreenissa esiintyneisiin kärnäiittilohkareisiin. Berghell alkoi tutkia asiaa ja hän löysi lisää kärnäiittilohkareita Lappajärven saarista sekä tutki myös kärnäiittipaljastumia Vartijasaaressa ja Kärnänsaaren pohjoisosassa.
Suomen valokuvataiteen museo
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu noin 3,7 miljoonaa valokuvaa, jotka kattavat valokuvan eri käyttökulttuurit. Kokoelma sisältää suomalaisia ja ulkomaisia aineistoja, mutta se painottuu suomalaiseen 1900-luvun valokuvaukseen. Kokoelmassa on sekä valokuvaajien valikoituja teoksia että laajoja valokuva-arkistoja. Esinekokoelmissa on myös kameroita ja muuta valokuvaukseen liittyvää erikoisaineistoa. Kokoelmaostoissa painotetaan kotimaista nykyvalokuvataidetta.
Kóstas Várnalis
Jussi Korhonen ja Pentti Saaritsa ovat suomentaneet Várnalisin runon ”Alistuneet” (Oi moiraíoi), joka on levytetty.
Suomen valokuvataiteen museo
Kokoelmat
Museo harjoittaa kokoelmia koskevaa perustutkimusta sekä tuottaa tutkimuksellisia julkaisuja. Kotimaista valokuvatutkimusta museo edistää yhteistyöhankkeilla tutkimusta tekevien laitosten kanssa, ylläpitämällä valtakunnallista valokuvatutkijoiden verkostoa ja jakamalla apurahoja Börje ja Dagmar Söderholmin rahastosta.
Kóstas Várnalis
Várnalisille myönnettiin 1959 neuvostoliittolainen Leninin rauhanpalkinto.
Suomen valokuvataiteen museo
Kokoelmat
Tutkimusta ja valtakunnallista kuva-arkistotyötä palvelevat myös museon ylläpitämä tietokanta suomalaisista valokuvaajista sekä museon tietokannat ja selvitykset suomalaisista kuva-arkistoista. Museolla on lisäksi tutkijoille tarkoitettu valokuva-alan kirjasto. Museo palvelee sekä asiantuntijoita, että suurta yleisöä Kysy museolta ja Kuka kuvasi? -verkkopalveluiden kautta.
Evald Odenwall
1920- ja 1930-luvuilla Odenwall tutki kaloja ja teki lintuhavaintoja. Vuonna 1927 hän julkaisi 20 vuoden tutkimustyöhön perustuneen tutkimuksen Lappajärven kalalajeista, tutkimukseen sisältyi myös kuvaus Lappajärven maa- ja kallioperägeologiasta sekä pinnanmuodoista. Vuonna 1934 Odenwall julkaisi Hydrografisen toimiston tiedonantoja-sarjassa Lappajärven syvyyskartan ja artikkelin Lake Lappajärvi – Bathymetric chart, notes on thermal conditions. Artikkeli sisälsi järviveden lämpötilaan, sademääriin, virtaamaan ja järviveden kemiaan liittyneitä mittauksia, joita Odenwall oli tehnyt parinkymmenen vuoden aikana sekä lyhyen kuvauksen Lappajärven järvimalmiesiintymistä.
Suomen valokuvataiteen museo
Konservointi
Museon konservointiosaston alaa on paitsi kokoelmien, myös valtakunnallisesti tärkeimpien valokuvien kunto ja säilytysolosuhteet. Osasto tarjoaa työharjoittelupaikkoja alan opiskelijoille sekä järjestää valokuvien hoitoon ja säilytykseen liittyvää koulutusta. Osasto tekee myös ohjeistoja kuva-arkistoille kokoelmien kartutuksesta ja hallinnasta.
Evald Odenwall
Evald Odenwall oli naimisissa vuodesta 1905 ylioppilas Vera Rosina Heimbergerin kanssa.
Suomen valokuvataiteen museo
Yleisötyö
Suomen valokuvataiteen museon yleisötyön tehtävä on edistää ja tukea valokuvaan liittyviä oppimisen, tekemisen ja kokemisen muotoja. Museo järjestää opastuksia, työpajoja, taiteilijatapaamisia ja luentoja sekä tiedotustilaisuuksia opettajille kauden työpajatarjonnasta ja näyttelyistä. Museopedagogiikka tuottaa myös valokuva- ja mediakasvatushankkeita eri yleisöille.
Julkaisut ja museokauppa
Näyttelytilojen yhteydessä toimii museokauppa, joka keskittyy valokuva-alan laatukirjoihin. Myös Kämp Gallerian tiloissa Valokuvataiteen museo K1:n yhteydessä toimii museokauppa.
Sven Johan Backman
Sven Johan Backman (30. lokakuuta 1801 Porvoo – 18. kesäkuuta 1844 Tukholman saaristo) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kirjailija.
Backmanin vanhemmat olivat kauppias Johan Backman ja Magdalena Charlotta Nymalm. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa vuonna 1819. Backman valmistui filosofian kandidaatiksi 1826 ja maisteriksi 1827.
Backman toimi Aleksanterin yliopiston kirjaston amanuenssina 1829–1840 sekä yliopiston apulaisena ja varakirjastonhoitajana 1840–1842. Hän oli myös Helsingin yksityislyseon opettajana 1836–1842. Backman oli Suomen opetuslaitosta järjestämistä pohtivan komission sihteerinä 1835 ja sensuurikomitean jäsenenä 1836.
Backman teki ulkomaanmatkan 1843–1844. Ollessaan palaamassa Suomeen hän kuoli höyrylaivalla Tukholman saaristossa Vaxholmin lähellä.
Rahvarinne
Eesti Rahvarinne oli Viron itsenäistymisen alkuaikojen kansanrintama, joka asetti Edgar Savisaaren pääministeriksi. Puolue oli aktiivinen 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa. Se edelsi nykyistä Viron keskustapuoluetta, joka perustettiin syksyllä 1991.
Kansanrintama – itseensä suljettu kansa heräilee vuonna 1988
thumb|[[IME-ohjelman keskeiset toimijat Edgar Savisaar, Mikk Titma, Tiit Made ja Siim Kallas, jotka olivat näkyviä henkilöitä myös kansanrintamatoiminnassa.]] Viron Kansanrintaman lähtökohtana on Neuvostoliiton yhteiskunnallinen 1980-luvun loppupuoliskon muutoskehitys perestroika. Viron taloudesta johdettiin silloin yli 90 prosenttia Moskovan yleisliittolaisista ministeriöistä. Tämän asian muuttamiseksi ja samalla itsemääräämisoikeuden lisäämiseksi etsittiin silloisessa Viron sosialistisessa neuvostotasavallassa aktiivisti ratkaisua. Luottamus silloiseen Viron kommunistinen puolueen johtoon eli puoluejohtaja Karl Vainoon ja pääministeri Bruno Sauliin oli hyvin vähäinen. Taloudellisesti itsenäisen Viron niin sanottu IME-ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1987 Edasi-lehdessä. 13. huhtikuuta 1988 syntyi Viron television suorassa lähetyksessä spontaani ajatus luoda vielä kansanrintama uudistuspolitiikan tueksi. Vielä samana yönä luotiin Kansanrintaman aloiteryhmä ja laadittiin Kansanrintama-julistus.
Parissa viikossa sen jälkeen kaikissa Viron kaupungeissa ja useimmissa tehtaissa, tutkimuslaitoksissa ja kolhooseissa oli perustettu Kansanrintaman tukiryhmät. Viron kommunistisen puolueen keskuskomitea päätti 28. huhtikuuta 1988 sallia Kansanrintaman syntymisen. Merkittävin julkinen tuen osoitus tuli esiin Tallinnan Laulujuhlakentällä 17. kesäkuuta järjestetyssä tilaisuudessa, jonka 150 000 osallistujaa tukivat yksimielisesti uutta Kansanrintaman johtamaa toimintaa. Perusarvoksi Kansanrintama julisti silloin: ”Viro, jonka kohtalosta päättäminen piti kuulua virolaisille, mutta jossa jätettäisiin elintilaa myös muille kansallisuuksille.” Ajatus itsenäisestä valtiosta ei ollut vielä sillä hetkellä näkyvänä tavoitteena. Samoihin aikoihin Viron kommunistipuolueen johtaja Vaino joutui eroamaan ja tilalle valittiin Viron virolainen Vaino Väljas. Todelliseksi alkuvaiheen näkyväksi voimannäytön huipentumaksi muodostui syyskuun 11. Tallinnan Laulujuhlakentällä järjestetty kokous ja laulujuhla, joka keräsi peräti 300 000 ihmistä. Kansankokous näkyi ja kuului yli koko maailman. Virolainen ”Laulava vallankumous” oli osoittanut silloin voimansa.
Kansanrintama järjestäytyy – itsenäisyysajatus julkiseksi
Kansanrintama perustettiin virallisesti 1.–2. lokakuuta 1988 Tallinnan Linnahallissa pidetyssä ns. ensimmäisessä kongressissa. Puheenjohtajaksi valittiin Edgar Savisaar. Johtoryhmään kuuluivat korkeakoulujen dosentit Marju Lauristin Tarton yliopistosta, Kostel Gerndorff Tallinnan teknisestä korkeakoulusta, Mati Hint Tallinnan pedagogisesta korkeakoulusta, Heinz Valk Tallinnan taidekorkeakoulusta, päätoimittajat Lembit Koik Neuvosto-oikeus -lehdestä, Rein Veidemann Vikerkaar-lehdestä. Sen jälkeen loka-marraskuussa kerättiin Kansanrintaman johdolla yli 800 000 allekirjoitusta Neuvostoliiton lakiesitykseen ”muutoksista ja lisäyksistä Neuvostoliiton perustuslaissa (perustuslakisopimuksessa)”, jolla haluttiin vähentää edelleen Neuvostoliiton keskusvallan oikeuksia. Kansanrintaman painostuksella saatiin aikaan merkittävänä asiana Viron suvereenisuusjulistus 16. marraskuuta 1988, jolloin silloinen Neuvosto-Viron Korkein Neuvosto julisti tasavallan suvereeniksi. Samoihin aikoihin 20. lokakuuta 1988 Kansanrintaman johtaja Edgar Savisaar teki Maalehden haastattelussa ensimmäisenä julkisesti ja virallisesti ehdotuksen nostaa sinimustavalkoinen lippu Toompealle Pitkän Hermannin torniin. Väittelyistä huolimatta kansallislipun nostaminen sai suuren kannatuksen. Lisäksi silloinen Korkein neuvosto kannatti ratkaisua. thumb|upright=1.5|Baltian halki 23. elokuuta 1989 muodostettu [[Baltian ketju oli Molotov–Ribbentrop-sopimuksen solmimisen 50-vuotispäivänä järjestetty rauhanomainen mielenosoitus. Kuva Liettuasta.]] Maaliskuussa 1989 järjestettiin Neuvosto-Virossa ensimmäiset vaalit, jossa oli muitakin ehdokkaita asettavia tahoja kuin kommunistipuolue. Kansanrintama oli yksi uusista ryhmistä, joka asetti ehdokkaita Neuvostoliiton kansanedustajien kongressin vaaliin. Kaikkiaan 36 vaalilla valitusta edustajasta 14 edusti kansanrintamaa.
Vuoden 1989 aikana muutokset Neuvostoliitossa oli selvästi nähtävissä. Virolaisittain merkittävimmäksi tapahtumaksi muodostui Molotov–Ribbentrop-sopimuksen 50. vuosipäivään liittyvä mielenosoitus eli niin sanottu Baltian ketju. Sen järjestämisessä Baltian kansanrintama-liikkeillä oli keskeinen asema. Tässä yhteydessä täydestä itsenäisyydestä puhuttiin jo aivan julkisesti. Esimerkiksi Edgar Savisaar totesi, että ”Viro esittää kansanäänestystä täydestä itsenäisyydestä, jos Neuvostoliiton hallitus yrittää pysäyttää Virossa meneillään olevan uudistusprosessin”. Marju Lauristin puolestaan totesi, että ”kahden viime viikon tapahtumat ovat vahvistaneet virolaisten toivetta täydestä itsenäisyydestä”.
Kansanrintaman nousu valtaan
Vuoden 1990 aikana Kansanrintama nousi virallisestikin valtaan. Maaliskuussa 1990 käydyt Korkeimman neuvoston vaalit tekivät Kansanrintamasta suurimmaan ryhmittymän. Vaalit eivät menneet niin hyvin kuin alun perin odotettiin. Virallinen ryhmän koko alkuvaiheessa oli 40 edustajaa. Kansanrintaman johtaja Edgar Savisaar valittiin 2. huhtikuuta pääministeriksi 54 äänellä 105-jäsenisessä parlamentissa eli niukalla enemmistöllä. Kansanrintaman edustajan Marju Lauristinin valinta puhemieheksi epäonnistui, jota pidettiin silloin tappiona Kansanrintamalle. Kansanrintama joutui taistelemaan muiden merkittävien valtaryhmien so. vanhan vallanpitäjän eli kommunistien kanssa, jotka toimivat Vapaa Viro-nimisenä ryhmänä. Lisäksi Viron tasavallan perintöä tukeva oikeistolainen Viron kongressin kautta aktiivisti toiminut Kansallinen riippumattomuuden puolue (ERSP) sekä neuvostomielisten venäläisten ryhmä, josta tuli ns. Inter-liike.
Hajoaminen
thumb|Vuosina 1988–1994 Kansanrintaman toimisto sijaitsi Tallinnassa, Uus tänav 28:ssa. Nykyään toimiston paikka on merkitty talon seinällä olevalla kyltillä. Kansanrintama piti toisen kongressinsa 26. ja 27. toukokuuta 1990. Tärkein linjanveto kongressissa oli selkeä kannanotto kohti Viron valtiollisen itsenäisyyden palauttamista eli ”Viron tasavallan palauttaminen de facto”. Vuoden 1990 aikana Kansanrintaman sisällä alkoivat eri suuntaukset eriytyä omiksi puolueikseen. Niinpä syksyllä 1990 Kansanrintaman pohjalta syntyi Sosiaalidemokraattinen puolue, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Marju Lauristin. Muita tunnettuja entisiä kansanrintamalaisia oli muun muassa Rein Veidemann.
Kansanrintaman rooli entisenlaisena joukkoliikkeenä oli päättymässä. Kansanrintaman keskeinen tavoite – itsenäisyys – saavutettiin 20. elokuuta 1991. Merkkinä kansanrintama-aatteen hiipumisesta oli Edgar Savisaaren johtaman suuntauksen muuttuminen viralliseksi puolueeksi lokakuussa 1991 nimellä Kansan keskustapuolue, jonka johtoon nousi pääministeri Edgar Savisaar. Kansanrintaman neljäs kongressi 12. huhtikuuta 1991 oli päättänyt vielä jatkaa liikkeen olemassaoloa, vaikka lopettamista jo vahvasti suunniteltiin. Kansanrintaman tarpeellisuus nähtiin vielä tulevissa presidentin ja parlamenttivaaleissa. Kansanrintaman presidenttiehdokkaana oli ulkovirolainen, Yhdysvalloissa asunut professori Rein Taagepera. Presidentinvaaleissa Taageperan kannatus oli 25 % eli hän jäi kolmanneksi. Vaaliliitto, käytännössä keskustapuolueen kannattajat, sai 15 paikkaa 101-jäseniseen riigikoguun jääden oppositioon. Seuraavissa vaaleissa kansanrintama-nimitystä ei enää käytetty.
Raine
Raine on suomalainen miehen etunimi, germaanisperäisen Rainer- tai Ragnar-nimen muunnelma. Nimi on käytössä myös Virossa. Varsinkin aikaisemmin se on ollut käytössä myös naisen nimenä. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on 1 806 miestä ja noin 20–30 naista saanut nimekseen Raine.
Sinuhe (nimi)
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Sinuhea on alettu käyttää virallisena nimenä 1960- tai 1970-luvulla. Vuoteen 2021 mennessä se on annettu etunimeksi noin 40 miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt 2000–2010-luvuilla.
Kuusankoskitalo
Kuusankoskitalo on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva kulttuurikeskus, joka käsittää 500- ja 200-paikkaiset nousevakatsomoiset salit, neljä pienempää kokoustilaa, yleisen kirjaston, kahvila-ravintolan sekä kolmisalisen Studio123 -elokuvateatterin.
Kuusankoskitalon pääsalit ovat konserttisaliksi soveltuva suurin auditorio Kuusaasali sekä teatterinäyttämönäkin käytettävä katsomoltaan puoliympyrän muotoinen Voikkaasali. Niiden lisäksi suurimpaan kokoustilaan mahtuu 66 ja pienempiin yhteensä 93 vierasta (24+24+45). Kellarissa on musiikin ja tanssin harjoitustiloja. Talon galleriatiloissa järjestetään taidenäyttelyitä, joihin on vapaa pääsy. Kuusankoskitalon pihalla on myös ulkonäyttämö, jonka katsomoon mahtuu istumaan noin 300 henkilöä.
Anna Brunowin ja Juhani Maunulan suunnittelema Kuusankoskitalo valmistui vuonna 1985 Kuusankosken keskustaajamaan Kymijoen rantaan. Se oli Suomen ensimmäisiä monia eri kulttuurilaitoksia yhdistäviä monitoimitaloja tai kulttuurikeskuksia, joita rakennettiin 1980-luvulla erityisesti Itä-Suomen kaupunkeihin. Muita olivat Mikkelin Mikaeli ja Imatran Kulttuuritalo Virta, molemmat Arto Sipisen suunnittelemia, sekä Pieksämäen Kulttuurikeskus Poleeni (Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo, Timo Vormala, 1989).
Naphtali Rudnitzky
Naphtali Rudnitzky (4. toukokuuta 1869 Nikolajev, Ukraina, Venäjä – 1940 Ruotsi) oli juutalais-kristitty pappi, lähetyssaarnaaja ja kirjailija. Hänellä oli merkittävä rooli Israelin Ystävät ry:n perustamisessa Suomeen 1900-luvun alussa ja hän oli eräs varhaisimpia julkisesti kansallissosialistien toimintaa Saksassa arvostelleita kirjoittajia 1933.
Tausta ja koulutus
Rudnitzky syntyi Nikolajevissa nykyisen Ukrainan alueella. Hän tuli 21-vuotiaana vakuuttuneeksi, että Jeesus on juutalaisten pyhien kirjoitusten lupaama Messias lukemalla Raamattua. Tultuaan sukunsa taholta hylätyksi asian vuoksi, Rudnitzky muutti Saksaan ja suoritti papin tutkinnon. Hän oli baptisti.
Toiminta
Rudnitzky siirtyi pian kokoaikaiseen julistustyöhön ja hän matkusteli paljon manner-Euroopassa. Aluksi hän toimi pastorina hetken aikaa, jonka jälkeen hän muutti Berliiniin. Berliinissä hänen järjestämissään hengellisissä kokouksissa kerrotaan olleen paljon kuulijoita. Hän piti kokouksia sekä juutalaisille että kristityille ja perusti useita ns. esirukouspiirejä, jotka tukivat hänen työtään. Suomessa Rudnitzky vieraili ensimmäisen kerran vuonna 1903. Vuonna 1904 jo joillekin Suomen paikkakunnille perustettiin yhdistyksiä tukemaan hänen julistustyötään. Hän vieraili kuukauden ajan Suomessa vuonna 1907 kannustaen suomalaisia juutalaislähetystyöhön ja hän oli puhujana Israelin Ystävät ry:n perustavassa kokouksessa Helsingissä vuonna 1908.
Englantilainen juutalaislähetysjärjestö The Hebrew Christian Testimony of Israel tuki noina aikoina Rudnitzkyn työtä ja sen kautta myös Suomesta tullut tuki ohjattiin noina aikoina hänen käyttöönsä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän vaikutti erityisesti Berliinin alueella vankileireissä ja hänen kerrotaan saavuttaneen satoja tuhansia ihmisiä, kunnes hänen työnsä kiellettiin kaupungin juutalaisyhteisön vaikutuksesta. Tämän jälkeen hän toimi Skandinaviassa. Vuonna 1917 hän siirtyi Puolaan ja Liettuaan, jossa hän toimi köyhyydessä eläneiden juutalaisten parissa toimittaen eteenpäin muun muassa Ruotsista saamiansa lahjoituksia ja materiaalista apua eritoten Kovnossa, Grodnossa, Białystokissa, Varsovassa ja Łódźissa. Vuonna 1918 hän toimi myös Etelä-Venäjällä ja Kiovassa, Ukrainassa.
Hän ei kuitenkaan jättänyt työtään ja hän vieraili jälleen muun muassa Suomessa vuosina 1935 ja 1936, puhuen Israelin Ystävien vuosikokouksissa. Hän jatkoi työtään muun muassa Tšekkoslovakian Brnossa vuoteen 1939 saakka. Saksan miehitettyä maan hän pääsi Ruotsin konsulin avustamana pakenemaan Ruotsiin. Hän kuoli Ruotsissa vuonna 1940.
Yleisesti ottaen hänen lähetystyötään juutalaisten keskuudessa on kuvattu ”tehokkaaksi”. Hän julkaisi eräänä ensimmäisistä kirjoittajista kansallissosialistien valtaannousua ja toimia kritisoivia kirjoituksia jo 1933.
Kirjallinen tuotanto
Rudnitzky julkaisi toistakymmentä teosta, muun muassa saksaksi ja ruotsiksi. Suomeksi hänen tuotannostaan on julkaistu ainakin kaksi teosta:
Aiheesta muualla
Kuva ja lyhyt biografia Israelin Ystävät ry:n sivustolla
Flemington (New Jersey)
Flemington on kunta (borough) New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli arvion mukaan 4 541 vuonna 2021. Kunta toimii Hunterdonin piirikunnan hallintokeskuksena.
Väestö
Vuonna 2010 Flemingtonin asukkaista valkoisia oli 78,5 %, aasialaisia 5,8 % ja mustia 3,9 %.
Fiat 128
pienoiskuva|250x250px|Fiat 128 1978 Fiat 128 (1969–1985) oli suosittu perheautomalli, jonka edeltäjä oli Fiat 1100 ja seuraaja Fiat Ritmo. 128 oli Vuoden auto vuonna 1969. Fiat 128 edusti Dante Giacosan selkeää ja kulmikasta muotoilua, jota edusti jo isompi ja vanhempi Fiat 124. pienoiskuva|Fiat 128 3P Fiat 128:ssa oli eteen poikittain sijoitettu 4-sylinterinen bensiinikäyttöinen rivimoottori ja etuveto. Rakennetapa oli tullut muotiin Minin suuren menestyksen myötä. 128:n varsinainen uutuus oli kuitenkin eripituiset vetoakselit, ja rakenteen ansiosta moottori ja vaihteisto voitiin sijoittaa vierekkäin. 1975 esitelty versio 3P oli ensimmäinen viistoperäinen monikäyttöauto, joka käytti tätä rakennetapaa. Nykyisin melkein kaikki pikkuautot ovat Fiat 128 3P:n tavalla tehtyjä. pienoiskuva|Fiat 128 Panorama 128:n ajettavuutta ja jarruja kehuttiin aikanaan, ja autoa pidettiin muutenkin ”ajajan autona”. Auto kuitenkin ruostui nopeasti, ja ensimmäiset moottorit olivat huonolaatuisia. Suomeen tuotiin aluksi vain kaksiovista mallia 1 116 cm³ moottorilla. Sen SAE-normin mukainen teho on 55 hevosvoimaa. Keskikulutus on 8 litraa/100 km. Huippunopeus on 135 km/t.
Serbia ja Montenegrossa autoon pohjautuvia malleja valmistettiin Yugo- ja Zastava-nimillä. Jugoslavialaisia Zastava-merkkisiä 128-malleja tuotiin Suomeenkin 1970-luvun lopussa, jolloin ihmeteltiin auton edullisuutta italialaiseen versioon verrattuna, mutta Zastavan laatu ei ollut italialaisen 128:n tasoa.
Odenwall
Odenwall on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Super Mario Kart
Super Mario Kart on Nintendon kehittämä ja alun perin 1992 Super Nintendo Entertainment System-pelikonsolille julkaisema ensimmäinen Mario Kart -ajopelisarjan videopeli.
Pelattavana on kahdeksan eri hahmoa, joiden ajo-ominaisuudet vaihtelevat. Pelin yksinpelivaihtoehtoina ovat Mario Kart GP, jossa otellaan tietokoneen ohjastamia kuljettajia vastaan sekä Time Trial -aika-ajot. Valittavana on kolme eri vaikeusastetta: 50 cc, 100 cc ja 150 cc.
Yksi pelin erityispiirteistä olivat ajon aikana käytettävät bonusesineet, joiden vaikutukset vaihtelevat muun muassa vauhdin hetkellisestä lisääntymisestä muiden kilpailijoiden pienentämiseen.
Pelin taustamusiikin sävelsivät Soyo Oka ja Tarō Bandō.
Hahmot
Super Mario Kartissa on kahdeksan pelattavaa hahmoa:
Super Mario Kart 2000-luvulla
thumb|right|200px|Kuvakaappaus yksinpelistä Vaikkakin Super Mario Kart (lyhyemmin SMK) on julkaistu 1990-luvun alkupuolella, on se säilyttänyt suosionsa lukuisten Super Nintendo -harrastajien parissa. Tästä esimerkkinä mariokart64.com -sivustolla toimiva aktiivinen pelaajajärjestö, jonka toiminta keskityy suurimmaksi osaksi Time Trial -moodissa kisaamiseen ja siinä saavutettujen aikojen toimittamiseen sivustolle. Sivustolta löytyy Time Trial -moodin lisäksi ranking-listat muun muassa Mario Kart Game Boy:lle, eri ajajilla saavutetuille ajoille (nopeimmat ajat tehtäessä Bowserilla tai Donkey Kong JR:llä) sekä erilaisilla tempuilla eli huijauksilla tehdyille ajoille.
Jeff Agoos
Jeffrey ("Jeff") Alan Agoos (s. 2. toukokuuta 1968 Geneve, Sveitsi) on yhdysvaltalainen, entinen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän on myös yksi eniten maaotteluita Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa pelanneista.
Agoos syntyi Sveitsissä, kun hänen isänsä, joka oli yhdysvaltalainen diplomaatti, oli siellä työasioissa. Hän kuitenkin varttui Texasissa, ja voitti uransa aikana ennätykselliset viisi MLS-mestaruutta, joista kolme pelatessaan D.C. Unitedissa ja kaksi pelatessaan San Jose Earthquakesissa.
Uransa jälkeen Agoos on ollut New York Red Bullsin taustavoimissa Bruce Arenan apulaisena.
Feodor Kiseleff
thumb|Feodor (Fjodor) Kiseleff Feodor (Fjodor) Pantelejevitš Kiseleff (1. maaliskuuta (J: 17. helmikuuta) 1772 Hamina – 9. toukokuuta (J: 27. huhtikuuta) 1847 Helsinki) oli Helsingissä vaikuttanut suomenvenäläinen kauppaneuvos, liikemies, tehtailija ja rakennusurakoitsija.
Kiseleffin isä oli ostaškovilainen kauppias Pantelei Kiseljov (Kiseleff), joka asettui Haminaan pian vuoden 1743 Turun rauhan jälkeen. Fjodor Kiseleffkin aloitti porvarina Haminassa, mutta siirtyi vuonna 1809 Viaporiin ja sieltä vuonna 1812 pääkaupungiksi korotettuun Helsinkiin, jossa hän sai uudet porvarioikeudet seuraavana vuonna. Venäläisen sotaväen tavarantoimittajana vaurastunut Kiseleff oli jo tuolloin Helsingin suurimpien veronmaksajien listalla jaetulla kolmannella sijalla.
Sarvi
thumb|Vuohen käyrät sarvet. thumb|Sarvesta tehty soitin. Sarvi on monien eläinlajien parillinen, päästä ulkoneva rakenne, joka on usein suippo, terävä ja näyttävä. Eläintieteessä varsinaisia sarvia on kuitenkin vain sorkkaeläimillä. Eläimillä sarvet ovat usein taisteluvälineitä tai niitä käytetään mahtailuun tai tunnistamiseen.
Eläinkunnan sarvet
thumb|Skotlantilaiseen [[ylämaankarjaan kuuluva pitkäsarvinen nauta.]]
Sarvet kulttuurissa
Ihminen on suhtautunut sarviin hyvin monin tavoin. Komeat sarvipäiset eläimet ovat usein olleet haluttua riistaa, ja niiden päät sarvineen ovat koristaneet monen metsästäjän trofeehuoneen seiniä. Sarvia on käytetty hyödykkeinä esimerkiksi juoma-astioina ja kuppauksessa sekä koristeina. Antiikin tarustoista löytyy Sammon tavoin rikkauksia tuottava runsaudensarvi. Toisaalta sarvet liittyvät monessa, etenkin kristillisessä kulttuurissa paholaiseen, joka on sarvipäinen ja sorkkajalkainen. Viikingit esitetään populaarikulttuurissa usein hurjat, sarvekkaat kypärät päässään, vaikka sellaisten jatkuvalla käytöllä ei historiallista totuuspohjaa olekaan. Nykyään esiintyy myös sarvi-implantteja, metallisia, kalloon ruuvattavia esteettisiä istutteita. Muun muassa Espanjassa sarvet ovat parisuhteessa pettämisen symboli.
Berklee College of Music
thumb|300px|Berklee Performance Center -rakennus kuvattuna Boylston Streetiltä. Berklee College of Music on Bostonissa, Massachusettsissa sijaitseva vuonna 1945 perustettu yksityinen musiikkiopisto. Koulussa on noin 4 100 oppilasta ja 520 henkilökuntaan kuuluvaa. Koulun lukukausimaksu on noin 20 000 dollaria vuodessa. Koulun tutkinnot kestävät neljä vuotta. Neljäsosa oppilaista on ulkomaalaisia ja samoin neljäsosa naisia.
Berkleen perusti Lawrence Berk nimellä Schillinger House of Music. Vuonna 1954 Berk muutti nimen Berklee School of Musiciksi poikansa Lee Berkin mukaan. Koulu sai college-oikeudet vuonna 1973 ja muutti samalla nimensä Berklee College of Musiciksi. Koulun perustamisen aikaan käytännössä kaikki muut musiikkiopistot tarjosivat ainoastaan klassisen musiikin koulutusta. Berklee päätti alusta asti keskittyä pop- ja rockmusiikin sekä jazzin opetukseen.
Observatorio
Observatorio (, havainnointipaikka) on luonnon ja tähtitaivaan ilmiöiden havaitsemiseen tarkoitettu paikka tai rakennus.
Tähtitieteellinen observatorio
Yleisimmin observatoriolla tarkoitetaan pelkistetysti tähtitornia, jossa maapallon ulkopuolisia kohteita voidaan tutkia tähtikaukoputken avulla. Observatoriot ja niissä käytetyt teleskoopit ovat kalleutensa vuoksi yliopistojen, valtioiden, järjestöjen ja avaruustutkimuslaitosten (NOT, ESO, ESA) yhteisiä tutkimuskeskuksia, joissa tähtitieteilijät tutkivat hyvinkin kaukaista ulkoavaruutta käyttäen myös silmälle näkymättömiä valon aallonpituuksia (infrapuna) ja muuta sähkömagneettista säteilyä.
Tähtitornit sijoitetaan yleensä kauaksi taajamista sellaiseen paikkaan, jossa valosaaste on mahdollisimman vähäistä. Parhaat tähtitornit ja teleskoopit sijaitsevat korkeilla vuorilla pilvien yläpuolella tai jopa avaruudessa maapallon kiertoradalla (Hubble), jolloin ilmakehä ja sääilmiöt eivät häiritse avaruuden tutkimista. Suomessa ei ole mahdollista sijoittaa tähtitornia näin korkealle, koska Suomen tunturit ovat suhteellisen matalia.
Moni yleisötähtitorni on rakennettu korkeaan rakennukseen, kuten vesitorniin. Näin saadaan hyödynnettyä rakennus kahteen tarkoitukseen. Korkeudesta on myös hyötyä: horisontin madaltuminen ja valosaasteen väheneminen. Usein kuitenkin rakennetaan oma rakennus, jonne kaukoputki sijoitetaan.
Suurin osa Suomen tähtitorneista on lähinnä harrastekäytössä ja ne omistaa usein paikallinen tähtiharrastusyhdistys. Moni tähtitorni on myös yleisölle avoin. Ammattitutkijoiden käytössä Suomessa on Turun lähellä Tuorlan observatorio ja Kirkkonummella Metsähovin havaintokeskus, jossa on Helsingin yliopiston kolme tähtitornia, Aalto-yliopiston radioteleskooppi ja aiemman Geodeettisen laitoksen havaintoasema. Helsingin yliopiston vanha observatorio Tähtitorninmäellä on ollut opetus- ja tutkimuskäytössä.
Vulkanologinen observatorio
Vulkanologisessa observatoriossa tutkitaan tulivuoria. Tutkimustyön tarkoituksena on saada selville syitä ja tapahtumaketjuja, jotka aiheuttavat tulivuorenpurkauksia. Maailman vanhin vulkanologinen observatorio on Italiassa sijaitseva vuonna 1841 perustettu Vesuviuksen observatorio.
Raino
Raino on suomalainen miehen etunimi, germaanisperäisen Rainer- tai Ragnar-nimen muunnelma. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on tasan 900 miestä saanut nimekseen Raino.
Back Through Time
Back Through Time on skotlantilaisen power metal -yhtye Alestormin kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 3. kesäkuuta 2011 Napalm Recordsin kautta.
Vaslui (piirikunta)
Vaslui on piirikunta Romanian Moldaviassa. Piirikunnan pääkaupunki on Vaslui. Sen pinta-ala on 5 318 km² ja siellä on noin 389 463 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 318 km². Prutjoki virtaa sen itäosassa ja muodostaa rajan Moldovan kanssa.
Vasluin piirikunta rajautuu lännessä Neamţin, Bacăun ja Vrancean piirikuntiin, pohjoisessa Iaşin piirikuntaan, etelässä Galaţin piirikuntaan sekä idässä Moldovan Cantemirin ja Cahulin piireihin.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 375 148 asukasta ja sen väestötiheys oli 70,54 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 98 prosenttia, loput romaneja ja muita vähemmistöjä.
Old Colwynin rautatieasema
Old Colwynin rautatieasema oli rautatieasema Old Colwynin kaupungissa nykyisen Conwyn county borough’n alueella, Walesissa. Se sijaitsi North Wales Coast Linen varrella.
Historia
Aseman avasi 9. huhtikuuta 1884 London and North Western Railway. Se tunnettiin aluksi nimellä Colwyn, mutta tämä aiheutti sekaannusta Colwyn Bayn kanssa, ja niinpä asema nimettiin Old Colwyniksi 1. kesäkuuta 1885. Old Colwynin asema palveli pääasiassa Colwynin ja Colwyn Bayn alueelle tulevia lomailijoita. Siellä oli kaksi laituria, joilla oli yksinkertaiset odotustilat. Lisäksi asemalla oli sivuraide ja hiilikenttä, jolla oli neljän eri hiilikauppiaan toimistot ja varastot.
Koska Old Colwynin asema oli alle kahden kilometrin päässä Colwyn Bayn asemasta, se oli melko hiljainen lomakauden ulkopuolella. Niinpä se suljettiin matkustajaliikenteeltä 1. joulukuuta 1952. Tavaraliikenteen käytössä se pysyi 4. toukokuuta 1964 asti.
Ainoa jäänne Old Colwynin asemasta on länteen menevien junien laituri, joka näkyy yhä kumpuna radan varrella.
Kauraka Kauraka
Kauraka Kauraka (1951–1997) oli cookinsaarelainen kirjailija. Hän syntyi Rarotongalla, Cookinsaarten pääsaarella. Kauraka opiskeli muun muassa Fidžillä ja Havaijilla. Hän julkaisi kuusi runokokoelmaa englannin ja rarotongan kielillä. Kaurakan kuoltua vuonna 1997 hänet haudattiin Manihikin atollille.
Mika Viinanen
Mika Viinanen (s. 21. heinäkuuta 1979 Kaarina) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, joka osasi pelata myös laidassa. Viinanen oli monipuolinen kahdensuunnan hyökkääjä.
Ura
Viinanen ei pelannut Tšeljabinskissä koko kautta vaan hän siirtyi kesken kauden Elitserienin Timrå IK:hon. Timråsta Viinanen palasi kaudeksi 2011–2012 TPS:an. TPS:ssa hän pelasi tammikuulle 2012 asti, jolloin TPS vuokrasi hänet loppukaudeksi Sveitsin kakkostasolla pelaavaan EHC Vispiin. Kauden viimeisessä SM-liigaottelussaan hän teki SM-liigauransa 200:nnen pisteensä.
Savonmaa
Savonmaa tarkoittaa seuraavia asioita:
Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major
thumb|Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major (halkileikkaus) Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major on kuuluisan Pratt & Whitney Wasp- sarjan viimeinen ja tehokkain tähtimoottori. Se oli tarkoitettu alun perin Boeing B-29 Superfortressin suorituskykyisempien versioiden voimanlähteeksi, mutta toinen maailmansota ehti loppua ennen Majoreiden pääsyä palvelukseen. Nämä tehokkaammat versiot tuotettiin kuitenkin sodan jälkeen nimellä B-50 Superfortress. Wasp Majorista kehkeytyi viimeisten ja loisteliaimpien mäntämoottoristen matkustajakoneiden ja Yhdysvaltain ydinasearsenaalin toisen sukupolven kantojuhta. Sillä varustettiin myös ensimmäisen sukupolven ilmatankkauskoneita sekä lukuisia erikoiskoneita. Esimerkiksi Convair B-36 Peacemakerissa näitä oli 6 kpl, myöhemmissä versioissa lisäksi neljä J-47 -suihkumoottoria. Moottoreita valmistettiin kaikkine versioineen 1944–1955 18 697 kpl. Moottorilla oli lempinimi corncob ("maissintähkä").
Rakenne on nelirivinen, nelitahtinen 28-sylinterinen tähtimoottori, jossa rivit on sijoitettu siten että sylinterit muodostavat pituussuunnassa spiraalin ilmajäähdytyksen tehostamiseksi. Venttiilikoneistossa on kaksi kansiventtiiliä sylinteriä kohti. Sytytysjärjestelmässä on 7 magneettoa (1 magneetto per 4 sylinteriä) ja kaksi sytytystulppaa/sylinteri, yhteensä 56. Mekaanisesti ahdetun moottorin kierroslukua laskettiin potkurille suhteella 0,375:1 jotteivät potkurinlavat karkaisi ylisoonisiin nopeuksiin. Keskipakoisahtimen kierroslukusuhde puolestaan on 6,374:1.
Wasp Majorilla oli tyyppivikana vuotaa kampikammiosta öljyt ulos kesken lennon, mikä näkyi usein moottorikoteloiden alareunan mustina juovina. Se saatettiin myös sammuttaa täysin moitteettoman toiminnan lopuksi mutta seuraavassa startissa ilmeni ongelmia. Tämä johti sangen pitkään tarkistuslistaan ja lentoonlähtövalmistelujen venymiseen useiden tuntien mittaisiksi. Loppujen lopuksi Wasp Major oli kuitenkin aikalaisekseen kohtuullisen luotettava oikein huollettuna. Öljynvaihtoonkaan ei usein jouduttu, koska moottorin öljynkulutus oli niin suuri, että sitä täytyi lisätä joka lennon jälkeen runsaasti. Mm. B-36:ssa oli 380 litran öljysäiliö jokaista Wasp Majoria kohden.
Kustaa Huostila
Kustaa Huostila (24. huhtikuuta 1827 Lammi – 28. lokakuuta 1867 Lammi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Huostilan vanhemmat olivat Aatami Vappula ja Hedvig Sofia Lind ja puoliso Karolina Lovisa Palén. Talollinen Huostila oli talonpoikaissäädyssä Hollolan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Valtiopäivillä hän oli jäsen yleisessä ja säädyn yksityisessä valitusvaliokunnassa ja teki muun muassa mestänhoitoa koskevan esityksen.
Aaro Jalkanen
Aaro Johannes Jalkanen (8. lokakuuta 1875 Rautalampi – 14. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli kuopiolainen varatuomari ja kulttuurivaikuttaja. Hän toimi muun muassa pääkonsulina Pietarissa sekä diplomaattina Yhdysvalloissa. Musiikin historiaan hän on jäänyt ”Kallavesj'”-laulun sanoittajana.
Jalkasen vanhemmat olivat tilanomistaja Petter Juho Jalkanen ja Fredrika Varis. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion yksityislyseosta 1896 ja hän suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1908. Jalkanen sai varatuomarin arvon 1911. Tämän jälkeen hän toimi asianajajana Kuopiossa.
Kuopiossa juristi Jalkanen säilytti 1900-luvun alussa toimistossaan osaa maahantuodusta aktivistien aselastista. Venäläiset santarmit saivat kuitenkin kuulla asiasta ja hän joutui pakenemaan 1914 Yhdysvaltoihin. Siellä hän opiskeli kielitaitoisena sekä Harvardin yliopistossa että Minnesotassa ja hankki myös pappisvihkimyksen. Jalkasesta tuli lähetystöneuvos 1930 ja hän toimi Suomen pääkonsulina Montrealissa Kanadassa 1932–1939.
Vuonna 1916 Yhdysvalloissa asuessaan Jalkanen kuuli suomalaisten siirtolaisten juhlissa virolaisen kuorolaulun "Vieraalla maalla" (Yksinäin täytyy pois mun rientämäin), joka oli hänelle ennestään tuntematon. Kyseessä oli Johannes Kappelin sävellys Ado Grenzsteinin runoon ”Võõrsil” (Üksinda pean võõrsil rändama), joka oli suomennettu vuonna 1884 Jyväskylässä vietettyjen Suomen ensimmäisten laulujuhlien ohjelmaan. Jalkanen oli harrastanut ennenkin laulujen sanoittamista muiden säveliin ja päätti aloittaa sanoitustyön. Koti-ikävä kanavoitui lauluun ”Kallavesj”, ja etenkin sen kaihoisaan kertosäkeeseen ”Tokko suanen koskaa ennee kierteep Puijonsarven nennee”. Laulusta tuli heti suosittu sekä Amerikassa että Suomessa.
Aaro Jalkaselle on pystytetty arkkitehti Kaj Michael vuonna 1980 suunnittelema muistokivi Kuopion Puijonsarventien näköalapaikalle.
Tuotanto
Myös tietokirjallisuutta, julkaisemattomia runoja, pakinoita.
Aimeliik
Aimeliik on yksi Palaun kuudestatoista osavaltiosta. Se on yksi kymmenestä Babeldaobin saarella sijaitsevasta osavaltiosta. Sen pinta-ala on 52 neliökilometriä ja siellä on 327 asukasta (vuonna 2015).
Modafiniili
Modafiniili on stimulantti, joka lisää vireyttä ja poistaa unentarpeen. Cephalon-nimisen lääketehtaan kehittämälle modafiniilille myönnettiin Yhdysvalloissa myyntiluvat 1999 ja Isossa-Britanniassa 2002. Sitä määrätään lähinnä narkolepsiasta kärsiville, vuoro- tai yötyössä oleville, mutta myös terveet ihmiset käyttävät sitä työvireen tai elämäntavan ylläpitämiseen. Modafiniilia käytetään maailmalla ADHD:n hoidossa.
Euroopan lääkevirasto suosittelee modafiniilin määräämistä ainoastaan narkolepsian hoitoon, koska modafiniilin käytön hyödyt ovat sen mukaan haittavaikutuksien riskeihin nähden riittämättömät. Modafiniilin mahdollisia haittavaikutuksia ovat mm. erilaiset psyykkiset häiriöt, sydämen toimintahäiriöt ja vaikeat iho-ongelmat. Modafiniilin kauppanimiä ovat muun muassa Provigil tai Modiodal (Yhdysvallat, Iso-Britannia, Ranska, Meksiko, Ruotsi, Tanska), Vigil (Saksa), Modalert (Intia), Modavigil (Australia), Alertec (Kanada), Modafinil Orion (Suomi).
Modafiniilin tarkkaa toimintatapaa ei osata vielä selittää, mutta ilmeisesti se vaikuttaa vain otsalohkoon, jossa on ihmisten vuorokausirytmiä säätelevään ajastimeen liittyviä rakenteita. Modafiniililla voidaan pysäyttää ns. ihmisen biologinen kello, ja kun aine lakkaa vaikuttamasta, vuorokausirytmi palaa ennalleen eikä univajetta tarvitse korvata, toisin kuin monien amfetamiinijohdannaisten tapauksissa.
Modafiniilin on todettu vähentävän päiväväsymystä ja parantavan keskittymiskykyä. Yhdysvaltain armeijan testeissä modafiniilia saaneet ovat valvoneet neljä vuorokautta, ilman henkisen suorituskyvyn heikkenemistä. Maailman Antidopingtoimisto WADA on luokitellut modafiniilin kielletyksi piristeeksi.
Armeijakäyttö
Ranskan muukalaislegioona on käyttänyt modafiniilia. Ison-Britannian puolustusministeriö on myös tehnyt tutkimuksia modafiniilin käytöstä. Yhdysvaltain armeija on myös tutkinut modafiniilin mahdollisuutta korvata nykyisin käytössä olevat amfetamiinijohdannaiset.
Neumann (yhtye)
Neumann, Neumann Band tai Neumann & Albion Rockers oli Pertti Neumannin taustayhtye 1980-luvun lopulla. Yhtye perustettiin vuonna 1988, ja vuonna 1989 se julkaisi albumin Kotiinpaluu Neumann-nimellä. Yhtye lopetti toimintansa 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Cape May Court House
Cape May Court House on CDP Middle Townshipissä, New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 5 573 vuonna 2020. Alue toimii Cape Mayn piirikunnan hallintokeskuksena.
Kyyttö
thumb|300x300px|Itäsuomenkarjan kyyttöjä. Kyyttö tarkoittaa raidallista tai juovikasta. Sanaa käytetään kuvaamaan nautojen väritystä, jossa eläimen kyljet ovat tummat ja selkäpii, joskus myös vatsanalus, on valkoinen. Suomessa sana kyyttö on vakiintunut väriltään kyytöksi vakiintuneen itäsuomenkarjan toiseksi nimeksi, joka kuitenkin on oma rotunsa. Kyytöllä on kuitenkin voitu viitata kansanperinteessä moniin muihinkin asioihin, esimerkiksi rukiinjyviin (jotka tuleentuessaan vaalenevat ensin yhdeltä kyljeltä). ”Kyyttösilmä” puolestaan on viitannut ihmiseen, jolla on viirumaiset tai kierot silmät.
Cape May Court House
Väestö
Vuonna 2020 Cape May Court Housen 5 573 asukkaasta valkoisia oli 86,6 %, mustia 5,9 % ja aasialaisia 0,6 %. Vuonna 2019 4,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 3,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Jarkko Pyymäki
Jarkko Pyymäki (s. 1. helmikuuta 1982 Nokia) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikka kentällä on hyökkääjä.
Ura
Hän pelasi kauteen 2009–2010 pääosassa Tapparassa, vaikka pelasi myös välissä yhden kauden SaiPassa. Kesällä 2010 hän solmi sopimuksen Mestiksen LeKin kanssa. Pyymäki palasi Tapparaan lokakuussa 2011, kun Tappara hankki hänet LeKistä korvaamaan loukkaantunutta Tuomas Vänttistä. Pyymäki pelasi loppukauden Tapparassa ja kauden jälkeen hän teki vuoden sopimuksen LeKin kanssa. 2014 Pyymäki palasi kotikaupunkiinsa pelaamaan Nokian Pyryssä Suomi-sarjaa. Hän toimiikin kaudella 2014–2015 ja edelleen 2015–2016 joukkueen kapteenina
Liseyn tarina
Liseyn tarina (Lisey's Story) on Stephen Kingin vuonna 2006 julkaisema kauhuromaani. Kirja perehtyy kauhun lisäksi käsittelemään kuoleman jälkeistä rakkautta. King on usein kutsunut tarinaa hänen omaksi suosikikseen kaikista kirjoittamistaan romaaneista.
Romaanin pohjalta on tekeillä J. J. Abramsin tuottama samanniminen televisiominisarja, jonka käsikirjoituksesta myös Stephen King vastaa. Minisarjan ohjaa Pablo Larraín ja Julianne Moore tähdittää Lisey Landonin roolia.
Juoni
Kirjassa on kolme osaa, joista ensimmäinen sijoittuu kahden vuoden päähän Liseyn puolison Scottin kuolemasta. Liseyllä on hallussaan miehensä julkaisemattomat käsikirjoitukset, joita monet muut havittelevat keinoja kaihtamatta. Näihin lukeutuu muun muassa eräs psykopaatti, joka pelottelee Liseytä uhkauksillaan ja mielenvikaisuudellaan. Jotta Lisey voisi mitenkään selviytyä hengissä, on hänen sukellettava syvään menneisyyteen. Liseyn alkaessa siivota miehensä työhuonetta, hän alkaa kuulla miehensä äänen päässään. Scottin ääni pyytää Liseytä etsimään lapun ja hopeisen lapion. Lisey löytääkin etsimänsä ja häntä jää vaivaamaan lapun lumpi-sana. Liseyn selvittäessä lumpi-sanaa hän päätyy Lumokuuhun, maailmaan, joka on päivisin paratiisi ja öisin painajainen. Kirjan viimeisessä osassa Lisey päättää siivota miehensä työhuoneen lopullisesti. Huonetta siivotessaan hän saa soiton paikallisilta poliisivoimilta, jotka kertovat saanneensa Liseyn vaanijan kiinni ja Liseylle selviää kaikki mitä Scott on halunnut kertoa veri-lummesta ja Lumokuusta.
Kyyttö
Naudan värityksenä
Nautaeläimen värityksenä kyyttö tarkoittaa kuviota, jossa selkä on valkea ja kyljet tummat. Suunnilleen samaa tarkoittaa nimitys juonikki. Tällaista värityskuviota kutsutaan myös nimellä kyyselkä. Kyytön väriyhdistelmää tavataan melko yleisesti maatiaiskarjassa sekä niistä jalostetuissa roduissa, lähialueilla kyyttömäistä väritystä tavataan esimerkiksi Venäjän Karjalassa, paikoitellen Luoteis-Venäjällä sekä Skandinaviassa ja Britanniassa (hereford) ja kauempana muun muassa Siperian Jakutiassa. Geneettisessä tutkimuksessa on paljastunut, että lähes kaikki kyytön itäsuomenkarjan isälinjat periytyvät Volgan mutkasta, minne ne vuorostaan ovat tulleet Kaukasuksen suunnalta. Yksi itäsuomenkarjan isälinja on jo muinoin päätynyt Itä-Siperiaan, sikäläiseen jakutiankarjaan. Itäsuomenkarja edustaa Euroopassa nykyään harvinaista aronautojen perimää, johon liittyy paitsi erityinen sitkeys myös niukka maidontuotto.
Juha Kiilholma
Juha Kiilholma (s. 26. kesäkuuta 1982 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi BeNe Leaguen Heerenveen Flyersissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Kiilholma toimi kaudella 2015–2016 SM-liigajoukkue Porin Ässien kapteenina.
Kyyttö
Etymologia
Kyyttö-sanan alkuperäksi tarjotaan usein teoriaa, jonka mukaan sana on johdettu juovikkaan kyykäärmeen nimestä. Tälle ei kuitenkaan ole voitu esittää näyttöä, ja väitettä voidaan myös epäillä vääräksi sen perusteella, että kansanperinteessä kotieläimiä ei ole kutsuttu kielteisin sanoin. Vaarallista käärmettä kuvaava sana on voinut olla jopa tabu sanan karhu tavoin. On myös mahdollista, että kyykäärme on saanut nimensä kuvionsa mukaan eikä toisin päin.
Juha Kiilholma
Ura
Kiilholma on Porin Ässien kasvatti. Hän siirtyi 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin AWHL-juniorisarjan Minot Huskiesiin kaudeksi 2000–2001. Kiilhoma palasi kaudeksi 2001–2002 Suomeen ja siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin. Hän teki siellä yli piste per peli -tahdilla 21 runkosarjaottelussa 22 tehopistettä, mutta Kiilholma palasi kuitenkin kesken kauden kasvattajaseuraansa Ässiin, jossa hän teki myös SM-liigadebyyttinsä tehden 13 runkosarjaottelussa kaksi maalia. Kiilholma pelasi kuitenkin suurimmaksi osaksi seuran A-nuorissa, joita hän oli nostamassa kauden päätteeksi A-nuorten I-divisioonasta A-nuorten SM-liigaan. Huhtikuussa 2002 Kiilholma teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ässien kanssa.
Kyyttö
Etymologia
Kyyttö sanana on voinut liittyä vatjalaisiin ja inkeriläisiin vaatteiden koristeiden nimiin. Se kuuluu itämerensuomalaisten kielten sanastoon ja on johdettavissa kanta-suomeen. Myös viron kielessä on sana küüt.
Juha Kiilholma
Ura
Varsinaisella SM-liigan tulokauskaudellaan 2002–2003 Kiilholma teki 53 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Kaudella 2003–2004 tehopisteitä syntyi lähinnä kolmossentterin roolissa 16. Hän teki huhtikuussa 2004 kaksivuotisen jatkosopimuksen Ässien kanssa. Kaudella 2004–2005 Kiilholmalta odotettiin lopullista läpimurtoa, mutta hän juuttui kuitenkin nelosketjuun ja teki vain yhdeksän tehopistettä. Myös kauden 2005–2006 Kiilholma pelasi lähinnä nelosketjussa Patrik Forsbackan ja Matti Kuparisen rinnalla, mutta hän onnistui koko ketjun tapaan roolissaan hyvin ja teki 55 runkosarjaottelussa 14 tehopistettä ja 12 playoff-ottelussa seitsemän tehopistettä. Kiilholma voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kyyttö
Kyytöt kansanperinteessä
Erään käsityksen mukaan nimitykset kyyttö ja kyyselkä johtuvat siitä, että karjatarhassa viihtyvä ja muniaan hautova tarhakäärme ymmärrettiin karjanjumalaksi tai sen edustajaksi. Sen kuvaa selässään kantavien lehmien uskottiin ilmeisesti olevan karjanjumalan tai -haltian erityisessä suosiossa ja menestyvän hyvin. Tarhan käärmeet olivat paitsi pyhiä myös kesyjä, ja niille annettiin aina maitotilkka uhriksi. Kyyttö-sana tunnetaan muun muassa kalevalamittaisesta kansanrunoudesta ja esiintyy Kalevala-eepoksessakin. Sana esiintyy myös Aleksis Kiven teksteissä.
Juha Kiilholma
Ura
Kaudeksi 2006–2007 Kiilholma siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Tapparaan. Loukkaantuminen pilasi hänen alkukautensa ja joukkue vuokrasi Kiilholman marraskuun maaottelutaukoon asti ulottuneella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskanin IFK Arboga IK:hon. Loppukaudella hän pelasi Tapparassa lähinnä nelossentterinä laidoillaan Teemu Virkkunen ja Niko Nieminen. Koko kolmikko ylsi kevään 2007 pudotuspeleissä joukkueen ainoana tehotilastossa plussalle jokaisen kerättyä lukeman +1. Kaudella 2007–2008 Kiilholma teki runkosarjassa tehot 5+14=19, mutta kevään 2008 pudotuspeleissä hän kuului Tapparan suurimpiin onnistujiin ja teki 11 ottelussa tehot 1+7=8. Kiilholma oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Steve Savianon jälkeen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.