cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Edward Penard
Penard muutti 13-vuotiaana Yhdysvaltoihin, Everettiin Massachusettsiin. Hän opiskeli sähköinsinööriksi Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) vuosina 1896–1900 ja työskenteli Edison Electric Illuminating Co:ssa Arlingtonissa.
Vuosina 1912–1914 Arthur Penard toimitti Thomas Penardille noin 2 000 linnunnahan kokoelman surinamelaisia lintuja. Thomas myi kokoelman vuonna 1930 Harvardin Soveltavan eläintieteen museolle (Museum of Comparative Zoology).
Thomas Penard avioitui Sabrina Grantin kanssa 1905 ja heillä oli poika Frederick.
Veljiensä tavoin Thomas Penard tutki ja keräsi Karibian alueen intiaanien kieltä ja kulttuuria. Lintutieteen alalla hän julkaisi lukuisia tieteellisiä artikkeleita etenkin Surinamen linnustosta. Thomas Penard nimesi keltatöyhtötypäkön (Lophotriccus vitiosus) yhdessä tutkijakollegansa Outram Bangsin kanssa. He nimesivät myös suuren joukon alalajeja museon julkaisussa Bulletin of the Museum Comparative Zoology.
Sencha
thumb|Sencha-teelehtiä. thumb|Kupillinen hyvälaatuista senchaa. thumb|Shinchaa eli vuoden ensimmäisen satokuukauden aikana kerättyä senchaa. Sencha on japanilainen vihreän teen laatu. Teenvalmistuksen aikana lehdet pidetään kokonaisena. Sencha haudutetaan tyypillisesti noin 70-80 °C:n lämpöisessä vedessä.
Sencha on Japanin suosituin teelaatu, ja noin 80 prosenttia Japanissa valmistetusta teestä on senchaa. Sencha kasvatetaan pääosin avoimen taivaan ja auringon alla, joskin osaa tuotannosta varjostetaan harsoilla. Erityisen suosittua ja arvossapidettyä on vuoden ensimmäisen sadon sencha. Erityisen laadukasta senchaa on jô sencha ja huippulaatu tokujô sencha.
Senchalle on monia muitakin nimityksiä sadonkorjuuajan ja esikäsittelytavan mukaan:
Japanissa senchaa on tapana juoda talvella lämmitettynä ja lämpiminä vuodenaikoina viilennettynä.
Milan Lach
pienoiskuvaMilan Lach (s. 18. marraskuuta 1973 Kežmarok) on slovakialainen jesuiitta ja slovakialais-bysanttilainen katolinen piispa. Milan Chautur vihki hänet diakoniksi 11. marraskuuta 2000 ja papiksi 1. heinäkuuta 2001. Hänet nimitettiin Prešovin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ostracinen titulaaripiispaksi 19. huhtikuuta 2013, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ján Babjak, jota avustivat Chautur ja Peter Rusnák.
Norman Z. McLeod
Norman Z. McLeod (20. syyskuuta 1898 Grayling, Michigan – 27. tammikuuta 1964 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän aloitti uransa elokuvissa teini-ikäisenä animaattorina ja lyhytkomedioiden käsikirjoittajana.
Kallioinen
Kallioinen tarkoittaa seuraavia:
Norman Z. McLeod
McLeod palveli ensimmäisessä maailmansodassa hävittäjälentäjänä, ja oli vuonna 1927 apulaisohjaajana elokuvassa Siivet. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Neljä nolattua neroa (1931), Hevosen sulat (1932) ja Valkonaama (1951). Käsikirjoittajana McLeod oli muun muassa elokuvassa Papan poika seikkailemassa (1931).
McLeod on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Fairway Rock
Fairway Rock on pieni ja asumaton luoto Beringinsalmessa. Se sijaitsee noin 15 kilometriä kaakkoon Diomedesaarista ja 30 kilometriä länteen Prince of Walesin niemestä, Pohjois-Amerikan läntisimmästä kohdasta. Saari kohoaa 163 metrin korkeudelle merenpinnasta ja toimii noin 35 000 merilinnun pesimäpaikkana. Fairway Rock on läheisten Diomedesaarten tavoin jäännös viime jääkaudelta.
James Cook dokumentoi saaren vuonna 1778 ja Frederick Beechey nimesi sen 1826. Vuonna 1966 Yhdysvaltain laivasto asensi saarelle radioisotooppisen termosähkögeneraattorin antamaan virtaa sukellusveneliikennettä tarkkailevalle laitteistolle. Vuonna 1981 generaattoreita tuotiin kaksi kappaletta lisää ja kaikki kolme poistettiin saarelta 1995.
Non Fighting Generation
Non Fighting Generation ry toimii valtakunnallisena nuorisokasvatusjärjestönä, joka on perustamisestaan lähtien erikoistunut nuorten väkivaltaisuuden vähentämiseen väkivallattomuuskasvatuksen keinoin. NFG:ssä ollaan todettu, että varsinkin nuorten väkivaltaisuudessa on kyse elämäntaidollisesta ongelmasta. Ongelmien ratkaisemiseen tarvitaan arvokasvatusta, koska arvot ovat ihmisen maailmankuvan perusta, joka heijastuu tunteisiin, suhtautumistapoihin ja toimintatapoihin. Kasvatuksen perimmäisenä päämääränä on väkivallaton elämäntapa ja sellainen elämänkatsomus, jota ohjaa pyrkimys yhteiseen hyvään eli eettiseen yhteisöllisyyteen.
Non Fighting Generation on SOSTEn jäsenjärjestö.
Justin Tubb
Justin Wayne Tubb (20. elokuuta 1935 San Antonio, Texas – 24. tammikuuta 1998 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrymuusikko. Hän oli countrymusiikin pioneeri Ernest Tubbin vanhin poika.
Non Fighting Generation
Maantieteellinen toimialue
NFG on valtakunnallinen järjestö, jonka painopisteenä on maantieteellinen alue, jossa asuu 2/3 Suomen väestöstä. Keskusteluryhmätoimintaa on järjestetty tähän asti yli 50 paikkakunnalla ja järjestetään joka vuosi enimmillään noin 20 eri paikkakunnalla. Kiinteitä toimipaikkoja on Helsingissä, Mikkelissä ja Tampereella, joista käsin toimitaan Etelä-, Itä-, Kaakkois- ja Länsi-Suomen eri paikkakunnilla.
Justin Tubb
Elämä
Justin Tubb syntyi San Antoniossa Texasissa vuonna 1935. Hän vietti lapsuutensa lähinnä äitinsä Elainen kanssa, joka oli eronnut Ernestistä vuonna 1948. Isänsä suosituksesta Justin aloitti uran musiikin parissa. Hän teki debyyttinauhoituksensa, ”Ooh-La-La” vuonna 1953 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa, (”Looking Back to See”) vuonna 1954. Hänestä tuli 20-vuotiaana vuonna 1955 Grand Ole Opryn jäsen kuten isästäänkin noin 12 vuotta aikaisemmin. Samana vuonna hän julkaisi kaksi albumia, joista jälkimmäinen oli hänen soolodebyyttinsä. Halki 1950-luvun hän nauhoitti aktiivisesti uusia kappaleita, mutta julkaisi seuraavan albuminsa vasta 1963. 1960-luvulla hän matkaili niin paljon, että hänet erotettiin väliaikaisesti Oprystä sillä hän ei juurikaan ehtinyt esiintyä. Tämän jälkeen hän julkaisi enää kolme albumia, ”Hurry, Mr. Peters” (1965), ”We've Gone Too Far, Again” (1966) ja ”But Wait There's More” (1967). 1970-luvulla hän jatkoi esiintymistä Opryssä. Hän kuoli 24. tammikuuta 1998.
Non Fighting Generation
Käytännön kasvatustoiminnan muodot
NFG:n pysyvin ja keskeisin toimintamuoto on ohjatut elämäntaidolliset keskusteluryhmät ja muut kasvatukselliset pienryhmät nuorille, joita on järjestetty vuodesta 1999 lähtien. 15 vuoden aikana eli vuosina 1999–2013 on toteutettu yhteensä noin 700 kasvatuksellista pienryhmää. Niihin osallistuneiden nuorten kokonaismäärä on lähes 5000 nuorta.
Yksittäiseen vertaisryhmään osallistuu 4–8 samantyyppisesti oireilevaa tai samantyyppisessä elämäntilanteessa olevaa nuorta. He kokoontuvat keskustelemaan aikuisen kasvattajan johdolla tietyistä teemoista kerran viikossa vähintään 10 kertaa. Ohjattujen pienryhmien toteutuspaikkoina ovat olleet pääosin peruskoulut ja toisen asteen oppilaitokset sekä lastensuojelulaitokset ja vankilat eri paikkakunnilla. Ryhmiä järjestetään myös järjestön omassa keskustoimistossa Helsingissä, aluetoimistossa Mikkelissä ja Nuorten Kohtaamiskeskus Tasoristeyksessä Helsingissä. Näihin välittävät nuoria koulujen lisäksi muun muassa lastensuojelu- ja sosiaaliviranomaiset, nuorisopsykiatrian poliklinikat ja kriminaalihuoltolaitos. Lisäksi nuoret hakeutuvat toimintaan oma-aloitteisesti tai toisen nuoren mukana.
Keskusteluryhmät ovat maksuttomia sekä yhteistyötahoille että nuorille.
Rahoitus
Non Fighting Generation ry:n toiminnan rahoitus perustuu julkisilta tahoilta saataviin avustuksiin, säätiöiden myöntämiin apurahoihin ja yritysten ja yksityishenkilöiden tekemiin lahjoituksiin. NFG ei lähtökohtaisesti tuota myytäviksi tarkoitettuja palveluja eikä rahoita toimintaansa niiden avulla. Järjestön toiminta on siten perusluonteeltaan yleishyödyllistä auttamistyötä.
Bo Nilsson
Bo Nilsson (1. toukokuuta 1937 – 26. kesäkuuta 2018 ) oli ruotsalainen säveltäjä, sekä kotimaassaan että muissa maissa arvostusta saanut avantgardisti. Hän sai 1950-luvulla kuuluisuutta Darmstadtin koulukunnan keskeisenä ruotsalaisena edustajana. Toisaalta hän on omaksunut kansallisromanttisia vaikutteita. 1970-luvulla Nilsson ryhtyi kokeilemaan elektronimusiikin keinoja ja yhdistämään soitinesityksiin nauhamusiikkia. Hän on toiminut myös elokuvasäveltäjänä popmusiikinkin keinovaroin.
Made in Hong Kong (And in Various Other Places)
Made in Hong Kong (And in Various Other Places) on Nightwishin livealbumi + DVD. Se on äänitetty Dark Passion Play -maailmankiertueella ja se julkaistiin 11.3.2009. Bonus-DVD sisältää Ville Lipiäisen ohjaaman dokumentin, jolta löytyy materiaalia Israelista Etelä-Amerikkaan.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan toiselle sijalle.
Asteekkiaratti
Asteekkiaratti (Eupsittula nana) on keskiamerikkalainen papukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Asteekkiaratin pituus on noin 26 senttimetriä ja paino 73–85 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, kurkku ja rinta oliivinvihreät. Siipisulkien reunat ovat siniset, siiven alapeitinhöyhenet harmaat ja pyrstön alapinta oliivinkeltainen. Silmän ympärillä oleva paljas alue on valkoinen. Nokka on sarvenvärinen, iiris oranssi ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kuten aikuinen, mutta iiris on ruskea.
Esiintyminen
Asteekkiaratti elää Keski-Amerikassa Meksikon Tamaulipaksesta Panamaan ja Jamaikalla. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nana elää Jamaikalla, astec (joka joskus luetaan omaksi lajiksi) pääosassa Keski-Amerikkaa, ja vicinalis Meksikon pohjoisemmassa osassa. Se on paikoin yleisin papukaijalaji. Laji on lemmikkilintuna harvinainen. Nicholas Aylward Vigors kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta vuonna 1830.
Elinympäristö
Asteekkiaratit asuvat monen tyyppisissä trooppisissa metsissä ja pensaikoissa, eivät kuitenkaan korkealla vuoristossa.
Lisääntyminen
Asteekkiaratin pesä on puunkolossa. Munia on tavallisesti neljä tai viisi, ja haudonta-aika on noin 25 päivää. Poikaset jättävät pesän noin kahdeksan viikon ikäisinä.
Ravinto
Asteekkiaratit syövät siemeniä, hedelmiä, marjoja, kukkia ja mahdollisesti muitakin kasvinosia. Paikoitellen ne ovat maanviljelijöiden riesana syömällä viljaa.
Rapa Nuin kansallispuisto
thumb|Moai Rapa Nuin kansallispuisto on suojelualue Pääsiäissaarella. Sen tunnetuimmat arkeologiset kohteet ovat nimellä moai kutsutut suuret kivipäät. Niiden lisäksi puistossa on nimellä ahu kutsuttuja pyhättöjä ja Orongon seremoniallisen kylän rauniot. Puisto on Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1995. Puiston alueella on nykyisin suurin osa saaren kaikkiaan 900 moaista ja 270 ahusta. Puisto perustettiin vuonna 1966, mutta aluksi sen alue oli kovin pieni. Sitä laajennettiin vuosina 1972, 1983 ja 1999. Suojelemattomia kohteita on tuhottu 1800-luvulta alkaen, kun niitä on käytetty talojen, laiturien, karjan juoma-altaiden ja kilometripylväiden rakentamiseen.
Vuoden 2022 lokakuussa syttyneessä maastopalossa kansallispuiston moai-kivipäät vauroituivat yli 100 hehtaarin alueella.
HMS Patrician
HMS Patrician (viirinumero tammikuusta 1918 F.15, syyskuusta G.A1 ja sodan jälkeen H.86) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1916 palvelukseenotettu Thornycroftin M -luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja maailmansotien välillä.
Valmistus
Alus tilattiin helmikuussa 1915 John I. Thornycroft and Companyltä osana neljättä hätäohjelmaa ja sen köli laskettiin kesäkuussa 1915. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1916 ja se valmistui vielä saman vuoden elokuussa.
Asetonidikarboksyylihappo
Asetonidikarboksyylihappo eli 3-oksoglutaarihappo (C5H6O5) on dikarboksyylihappo.
Synteesi ja käyttö
Asetonidikarboksyylihappoa on mahdollista valmistaa sitruunahaposta dekarboksyloimalla ja hapettamalla rikkihapon avulla.
Asetonidikarboksyylihappoa käytetään muun muassa valmistettaessa sen diestereitä, joita käyettään esimerkiksi lääkeaineiden valmistuksessa.
Ominaisuudet
Asetonidikarboksyylihappo liukenee veteen ja alkoholeihin hyvin. Kuumennettaessa ainetta hapon tai emäksen kanssa se hajoaa muodostaen asetonia ja hiilidioksidia. Erilaisilla metallikatalyyteillä kuten natriumin, koboltin, nikkelin, kuparin ja sinkin perkloraattisuoloilla reaktiota saadaan nopeutettua.
Marco Wörgötter
Marco Wörgötter (s. 16. lokakuuta 2002) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edustaa Kitzbüheler SC:tä.
Wörgötter voitti nuorten talviolympialaisissa 2020 Lausannessa sekä normaalimäen että sekajoukkuemäen kultaa. Maailmancupissa hän debytoi helmikuussa 2020 Sapporossa sijoittuen heti ensimmäisessä kilpailussaan pisteille ollen 22:s. Continental Cupissa hän on ollut parhaimmillaan 13:s.
Kauluskottarainen
Kauluskottarainen (Gracupica nigricollis, myös Sturnus nigricollis) on kaakkoisaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Myanmarista ja Kiinan etelä- ja lounaisosista Indokiinaan ja Thaimaahan. Laji on siirretty Taiwanille. Sen holotyypin kuvaili Gustaf von Paykull Guangdongista Kiinasta 1801.
Tyyne Perttu
Tyyne Perttu (, 27. syyskuuta 1918 Lappeenranta – 12. huhtikuuta 1975 ) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja.
Perttu syntyi maalarin perheeseen, joka muutti Neuvostoliittoon Tyynen ollessa kolmetoistavuotias. Keskikoulun jälkeen hän meni opiskelemaan Leningradin farmakologiseen instituuttiin, mutta joutui jättämään sen kesken. Vuonna 1940 Perttu siirtyi Petroskoihin, jossa hän työskenteli aluksi kirjakustantamon toimittajana ja sittemmin Totuus-lehden kääntäjänä.
Perttu on suomentanut paljon neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta. Työskennellessään Neuvosto-Karjala -lehdessä hän toimi myös Petroskoin kaupunkineuvoston edustajana. Perttu palkittiin lehdessä julkaistusta artikkelisarjasta vuonna 1969 ja seuraavana vuonna hän sai Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen. Perttu hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1956 ja hän kuului myös Neuvostoliiton journalistiliittoon.
Vieno Levänen
Vieno Levänen-Sandelin (, 1. syyskuuta 1911 Hancock – 30. toukokuuta 1998 ) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden ja laulujen suomentaja.
Vieno Levänen syntyi amerikansuomalaiseen työläisperheeseen, joka palasi Suomeen vuonna 1920. Levänen kävi koulunsa Kotkassa ja opiskeli vuosina 1929–1932 Helsingin yliopistossa harrastaen myös kieliä ja musiikkia. Perhe muutti Petroskoihin vuonna 1932, ja samana vuonna Levänen meni naimisiin näyttelijä Alarik Sandelinin kanssa.
Levänen työskenteli säestäjänä Petroskoin radiossa, opetti suomea ja käänsi aluksi saksasta ja myöhemmin myös venäjästä. Hänen miehensä kuoli vuonna 1937 ja isä ammuttiin vuonna 1938. Levänen, hänen äitinsä ja kaksi lastaan karkotettiin Petroskoista Puudosin piiriin ja edelleen Tšeboksaryyn. Sodan aikana perhe oli evakossa Permin alueella.
Palattuaan Petroskoihin vuonna 1946 Levänen työskenteli radion toimittajana ja kaunokirjallisuuden kääntäjänä. Vuonna 1950 hän siirtyi suomenkielisen kaunokirjallisuuden toimittajaksi kirjakustantamoon. Levänen on suomentanut paljon venäläistä ja neuvostokirjallisuutta sekä sanoittanut lauluja. Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1955.
Kyläkottarainen
Kyläkottarainen (Gracupica contra, myös Sturnus contra) on eteläaasialainen varpuslintu. Sen laaja elinympäristö ulottuu Pakistanin itäosista Intiaan, Etelä-Kiinaan, Indokiinaan sekä Sumatralle, Jaavalle ja Balille. Siitä tunnetaan viisi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Kalkuttasta 1758.
pienoiskuva|vasen|Kyläkottarainen pesällään
Kaori Iwabuchi
Kaori Iwabuchi (, s. 28. huhtikuuta 1993 Ueda) on japanilainen mäkihyppääjä.
Iwabuchi kilpaili ensimmäisen kerran Continental Cupissa maaliskuussa 2009 Zaōssa, ja on parhaimmillaan sijoittunut viidenneksi. Maailmancupissa hän debytoi Lillehammerissa joulukuussa 2011. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Zaōssa maaliskuussa 2012 oltuaan seitsemäs. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kuudenneksi Lahdessa helmikuussa 2016 ja Klingenthalissa joulukuussa 2021.
Falunin MM-kilpailuissa 2015 Iwabuchi sijoittui normaalimäessä 36:nneksi ja Lahdessa 2017 11:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli kahdestoista. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän kilpaili vain joukkuemäessä, jossa tuloksena oli kuudes sija. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli suurmäessä 29:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui normaalimäessä 18:nneksi. Nuorten tasolta hänellä on joukkuemäen MM-kulta Erzurumista vuodelta 2012.
Butyloitu hydroksianisoli
Butyloitu hydroksianisoli eli butyylihydroksianisoli tai BHA (C11H16O2) on fenoleihin kuuluvien 2-tert-butyyli-4-hydroksianisolin ja 3-tert-butyyli-4-hydroksianisolin seos. Yhdistettä käytetään hapettumisenestoaineena muun muassa elintarvikkeissa sekä petrokemian tuotteissa.
Ominaisuudet
Butyloitu hydroksianisoli on huoneenlämpötilassa valkoista vahamaista ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, propyleeniglykoliin ja petrolieetteriin. Butyloidun hydroksianisolin karsinogeenisuudesta on ristiriitaista tietoa. Toisaalta sen on todettu ehkäisevän eräiden yhdisteiden aiheuttamia maksakasvaimia, eikä sitä ole todettu mutageeniseksi Amesin testillä. Toisaalta butyloidun hydroksianisolin on havaittu aiheuttavan rotilla kasvaimia vatsaan ja virtsarakkoon.
Valmistus ja käyttö
Butyloitua hydroksianisolia valmistetaan alkyloimalla p-metoksifenolia tert-butanolin tai isobuteenin avulla. Noin 90 % on 3-isomeeria ja loput ovat 2-isomeeria. Yhdistettä voidaan valmistaa metyloimalla hydrokinonin ja tert-buteenin tai isobuteenin muodostamaa reaktiotuotetta.
Butyloitua hydroksianisolia voidaan käyttää hapettumisenestoaineena muun muassa öljyissä, rasvoissa, kastikkeissa ja leipomotuotteissa. Aineen E-koodi on E320. Sitä voidaan käyttää hapettumisenestoaineena myös petrokemian tuotteissa, kumeissa, lääkkeissä ja kosmetiikassa.
Marion Wagner
Marion Wagner (s. 1. helmikuuta 1978 Mainz) on saksalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla USC Mainzia. Wagner on voittanut MM-kisoista kaksi ja EM-kisoista yhden mitalin, kaikki pikaviestistä. Hän on osallistunut olympialaisiin kolmesti, vuosina 2000–2008. Wagnerin paras olympiasijoitus on viides tila 4 × 100 metrin viestistä Pekingin kisoista 2008.
Wagner on voittanut maansa sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa kahdesti vuosina 2005–2006.
Zacarías Ortiz Rolón
Zacarías Ortiz Rolón (6. syyskuuta 1934 Arroyos y Esteros – 6. tammikuuta 2020) oli paraguaylainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 14. tammikuuta 1961 ja sai pappisvihkimyksensä 14. elokuuta 1965. Hänet nimitettiin Chaco Paraguayon apostoliseksi vikaariksi sekä Minoran titulaaripiispaksi 12. maaliskuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 26. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ismael Blas Rolón Silvero, jota avustivat Alejo del Carmen Obelar Colman ja Celso Yegros Estigarribia.
Ortiz Rolón sai 12. heinäkuuta 2003 nimityksen Concepción (Santissima Concezione) en Paraguayn hiippakunnan johtoon. Hän jäi tehtävistään eläkkeelle 11. heinäkuuta 2013.
Risi
Risi voi tarkoittaa seuraavia:
Jan Sztolcman
Sztolcman opiskeli Varsovan yliopistossa. Vuonna 1875 Varsovan yliopisto lähetti hänet Peruun tutkimaan Etelä-Amerikan linnustoa. Hän matkusteli myös mantereen muissa osissa ja palasi Eurooppaan 1881. Hän teki toisen matkan Peruun 1882–1884. Molempien matkojen sponsoroijina toimivat Branickin veljekset Konstanty ja Aleksander. Vuonna 1887 Branickin veljekset perustivat Varsovaan yksityisen eläintieteellisen museon, jonka ensimmäiseksi johtajaksi valittiin Sztolcman. Vuonna 1901 Sztolcman matkusti Sudaniin Valkoiselle Niilille.
Sztolcman nimesi ja kuvaili useita uusia eteläamerikkalaisia lintulajeja ja alalajeja yhdessä mesenaatti Hans von Berlepschin kanssa, kuten kirjuriaratin (Leptosittaca branickii) ja juninjärvenuikun (Podiceps taczanowskii).
Maanpuolustusnaisten Liitto
Maanpuolustusnaisten Liitto ry on naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö. MNL ry perustettiin 13.11.2004 Helsingissä Katajanokan Kasinolla. Liiton perustivat Suomen Maanpuolustusnaisten Liitto ry ja Suomen Naisten Maanpuolustusjärjestö ry, jotka näin sulautuivat yhteen. . Liiton juuret ovat yli 70 vuoden päässä, kun reservinupseerien ja aliupseerien naiset ryhtyivät perustamaan omia yhdistyksiä miesten yhdistysten rinnalle. Liitolla on noin 2 100 jäsentä, 65 jäsenyhdistystä ja 15 piiriä.
MNL määrittelee tarkoituksekseen mm. naisten maanpuolustustahdon, -tiedon ja -taidon sekä henkisen ja fyysisen kunnon vahvistaminen, kouluttaa naisia kriisiajan tehtäviin sekä maanpuolustuksen edistäminen kokonaisuutena.
Maanpuolustusnaisia yhdistää arvot: isänmaan rakkaus, osaava toimija ja yhdessä ilolla.
Organisaatio ja hallinto
Liiton asioita hoitaa vuosikokouksen valitsema liittohallitus; puheenjohtaja ja kaksi varapuheenjohtajaa ja 8–20 jäsentä. Liiton ylintä päätäntävaltaa käyttävät jäsenpiirien ja -yhdistysten valitsemat edustajat vuosikokouksessa. Liiton sääntöjen mukaan henkilö voi toimia samassa luottamustoimessa enintään kuusi vuotta kerrallaan.
Liiton nykyinen puheenjohtaja on Satu Virtanen Espoosta. Hänet valittiin tehtävään liittokokouksessa Jyväskylässä 19.11.2022 ja hänen kaksivuotinen puheenjohtajuuskautensa alkoi 1.1.2023.
Toiminta
Jäsenyhdistysten toiminta on monipuolista. Yhdistysten ohjelmassa on maanpuolustusvalmiutta edistävää toimintaa sekä mukavaa yhdessäoloa: kokouksia, ajankohtaisia esitelmä- ja juhlatilaisuuksia, erilaisia retkiä sekä kunto- ja liikuntatapahtumia. Maanpuolustusnaiset ovat aktiivisesti mukana alueidensa vapaaehtoisessa maanpuolustuskoulutuksessa toimien kurssilaisina, kouluttajina ja kurssien johtajina. Koulutetut naiset ovat mukana maakuntakomppanioissa sekä MPK:n (Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen) koulutus- ja tukiyksikköjen toiminnassa. Veteraanien perinteen siirtäminen tuleville sukupolville on yhdistyksissä tärkeässä asemassa.
Liiton jäsenlehti on nimeltään Topakka ja sitä julkaistaan kerran vuodessa.
Laazari
Laazari (myös Laasari; ; ) on entinen kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven rannalla noin 50 kilometriä Paatenesta luoteeseen.
Paatenen pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Lulozero vuoden 1588 tienoilla. Vuoden 1597 verokirjan mukaan siellä oli neljä taloa. Vuonna 1765 taloluku oli kasvanut kahteentoista. 1900-luvun alussa Laazari kuului Paatenen volostin Särkijärven kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 20 taloa, 122 asukasta ja koulu. Neuvostoaikana perustettiin Seesjärven piiriin kuulunut Laazarin kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Honkaniemen, Kuusiniemen, Lytän, Nesterinvaaran, Pölkkylän ja Tšiassalmen kylät sekä Voloman metsätyömaa. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 599 asukasta, joista kymmenen oli venäläisiä ja loput karjalaisia. Toisen maailmansodan jälkeen Laazari liitettiin Särkijärven kyläneuvostoon.
Laazarilla on historiallisen asutuksen status. Sen 1500-luvulla pystytetty Pyhän Eliaan tsasouna on valtakunnallinen suojelukohde. Muita rakennusmuistomerkkejä ovat vanhat talousrakennukset. .
Van Helsing (televisiosarja)
Van Helsing on yhdysvaltalainen draamasarja, jonka on luonut Neil LaBute. Sarja perustuu Zenescope Entertainmentin sarjakuvanovelliin "Helsing".
Sarjan esittäminen aloitettiin 23. syyskuuta 2016 Syfyn kanavalla, mutta ensimmäinen jakso julkaistiin ennakkoon 31. heinäkuuta 2016. Lokakuussa 2016 Syfy tilasi sarjalle toisen tuotantokauden, jonka esittäminen alkoi 5. lokakuuta 2017. Suomessa sarjaa voi seurata Netflix-palvelun kautta.
Joulukuussa 2019 Syfy ilmoitti tilanneensa sarjalle viidennen kauden, joka koostuu 13 jaksosta. Se on samalla sarjan viimeinen kausi.
Juoni
Abraham Van Helsingin tytär, Vanessa "Van" Helsing herätetään eloon post-apocalyptisessä lähitulevaisuudessa, jossa suurin uhka ihmisille ovat vampyyrit.
Tuotanto
Syfy hankki Van Helsing -sarjan esitysoikeudet Nomadic Picturesilta marraskuussa 2015. 13-osaisen ensimmäisen kauden kuvaukset aloitettiin vuoden 2016 tammikuussa.
Hero's
HERO'S oli japanilainen K-1-pystyottelujärjestön Fighting and Entertainment Group -yrityksen järjestämä vapaaottelupromootio. Se sai alkunsa K-1-tapahtumissa järjestetyistä vapaaotteluista ja eriytyi sittemmin vuonna 2005 omaksi tapahtumakseen ja saavuttaen suosiota pääosin Japanissa. Helmikuussa 2008 HERO'S lakkautettiin ja K1-järjestäjät yhdessä entisen PRIDE-järjestön kanssa perustivat uuden DREAM-organisaation, jonka leipiin useat HERO'S-ottelijat siirtyivät.
Alfredo Petit Vergel
Alfredo Petit Vergel (24. heinäkuuta 1936 Havanna – 7. elokuuta 2021) oli kuubalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi San Cristóbal de la Habanan arkkihiippakuntaan 23. joulukuuta 1961 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Buslacenan titulaaripiispaksi 16. marraskuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 1992. Pääkonsekraattorina toimi Jaime Lucas Ortega y Alamino, jota avustivat Faustino Sainz Muñoz ja Pedro Claro Meurice Estiu.
Selgi
Selgi eli Selki eli Sellinkylä on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sellinjärven rannalla 24 kilometriä Paatenesta lounaaseen. Kylässä on 130 asukasta (vuonna 2012).
Novgorodin Lappiin kuulunut Sellin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopulla. Sen vanhimpia kyliä olivat Himola, Jänkäjärvi, Kuutamalahti, Lupasalmi, Porajärvi, Roikonniemi, Soutujärvi, Tšiassalmi (ven. Tšijasalma) ja Uskali. Pogostan talomäärä pysyi lähes muuttumattomana, runsaana kahtenasatana, aina 1700-luvulle saakka. Sen keskuksen muodosti Sellin kyläryhmä, jonka osia olivat Pogosta (ven. Seletski Pogost), Pohjoispää (Severnyi Konets), Suvipää (Južnyi Konets), Ranta (Bereg), Präkkilä (Prjakkila) sekä myöhemmin syntynyt Tuhkavaara.
1900-luvun alussa Sellin kyläryhmä muodosti Poventsan kihlakunnan Paatenen volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siinä oli yhteensä 125 taloa, 846 asukasta ja kaksi koulua. Neuvostoaikana perustettiin aluksi Seesjärven piiriin kuulunut Sellin kyläneuvosto. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 958 asukasta, joista 922 oli karjalaisia, 26 venäläisiä, 6 suomalaisia ja 4 muiden kansallisuuksien edustajia.
Kylällä on historiallisen astutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluu joukko vanhoja asuin- ja talousrakennuksia sekä Venäjän sisällissodassa ja toisessa maailmansodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten ja partisaanien hautapaikka. Sellinjärven rannoilta on löydetty kivikautisia asuinpaikkoja.
Richard L. Breen
Richard L. Breen (1918–1967) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän aloitti radiokäsikirjoittajana ja oli muun muassa luomassa jännityskuunnelmasarjaa Pat Novak for Hire yhdessä Jack Webbin kanssa.
Affliction Entertainment
Affliction Entertainment oli yhdysvaltalainen vapaaottelujärjestö. Sen perusti Affliction Clothing -vaatevalmistaja vuonna 2008, kun Ultimate Fighting Championship kielsi ottelijoitaan käyttämästä valmistajan vaatteita.
Curium(III)oksalaatti
Curium(III)oksalaatti tai curiumoksalaatti Cm2(C2O4)3 on radioaktiivisen alkuaine curiumin oksalaatti. Se esiintyy tavallisesti kidevedellisenä dekahydraattina Cm2(C2O4)3·10H2O.
Curium(III)oksalaattia voidaan valmistaa saostamalla Cm3+-ioneja sisältävä liuos oksaalihapolla:
Dekahydraatti muuttuu vähitellen tyhjiössä kidevedettömäksi 280 °C lämpötilassa. Jos sitä lämmitetään edelleen 360 °C lämpötilaan, muodostuu curiumkarbonaattia:
Hydratoitunut oksalaatti liukenee alkalimetallien karbonaattiliuoksiin. Suuren radioaktiivisuuden vuoksi vasta muodostunut curiumoksalaatti muuttuu radiolyysillä karbonaatiksi muutaman tunnin kuluessa.
Curiumoksalaattia käytetään valmistettaessa curium(IV)oksidia CmO2 curium(III)hydroksidista Cm(OH)3.
Curiumoksalaatin ominaisuuksia on tutkittu käytetyn ydinpolttoaineen käsittelyä varten. Curiumionit, joihin on sekoittunut epäpuhtautena plutoniumia ja amerikiumia pitkän varastointiajan kuluessa, voidaan erotella liuoksista hyvällä saannolla (jopa 99,4 %) oksalaatin saostamisen avulla.
Stefan Richter
Stefan Richter syntyi Tampereella saksalais-tšekkiläisen arkkitehti-isän ja kokkina toimineen suomalaisen äidin perheeseen, joka muutti Saksaan kun poika oli seitsenvuotias. Richter kävi varusmiespalveluksen Suomessa, opiskeli hotelli- ja ravintola-alaa Saksan Immenstadtissa ja Bad Wörishofenissa ja suoritti sitten kondiittoriopintoja Sveitsin Zürichissä. Loppututkinnon hän sai Würzburg-Schweinfurtin ammattikorkeakoulusta. Richter teki töitä Saksassa, Thaimaassa ja Kanadassa kunnes muutti 1998 Yhdysvaltoihin ja pääsi töihin Ritz-Carlton-hotelliin Michiganin Dearbornissa. Sieltä hän siirtyi Las Vegasiin avatun Bellagio Hotelin keittiötiimiin, kunnes ryhtyi ravintolayrittäjäksi Kalifornian Santa Monicassa. Richter omisti siellä Stefan’s European Catering -pitopalvelun ja L.A Farm -nimisen ravintolan syksyyn 2014 saakka. Vuoden 2010 ajan hänellä oli myös ravintola nimeltä Stefan's on Montana, joka suljettiin tammikuussa 2011. Hän laittoi keväällä 2014 talonsa Santa Monicassa myyntiin ja muutti Suomeen. Hänellä oli vuonna 2014 oma tosi-tv-sarja Richterin asteikko TV5-kanavalla.
Yhdessä Restamax Oyj:n kanssa Stefan Richter on avannut Stefan’s Steakhouse -nimiset ravintolat 2010-luvulla Tampereelle, Turkuun, Helsinkiin, Jyväskylään, Rukalle ja Hankoon. Kesällä 2023 tämänniminen ravintola oli Helsingissä, Jyväskylässä, Levillä, Oulussa, Rukalla, Tampereella ja Vaasassa.
Richter tuomittiin elokuussa 2022 Pohjois-Savon käräjäoikeudessa kymmenen kuukauden ehdolliseen vankeuteen törkeästä veropetoksesta. Hän oli salannut verottajalta suuren osan henkilökohtaisista tuloistaan vuosina 2017–2020.
Naantalin–Raision kaupunkiuutiset
Kaupunkiuutiset on ilmaisjakelulehti, joka ilmestyy Naantalissa, Raisiossa, Maskussa, Nousiaisissa, Ruskolla, Mynämäessä ja Länsi-Turussa. Lehti ilmestyy joka keskiviikko, ja se on kokonaan nelivärinen. Lehti painetaan Salon Lehtitehtaassa.
Jakelu
Kaksi kertaa kuussa suoritettava jättijakelu on 39 000 kpl, jolloin lehti jaetaan Raision, Naantalin, Maskun, Ruskon ja Nousiaisten kuntiin sekä Länsi-Turun kaupunginosiin ja Mynämäen noutopisteisiin. Kuukauden toinen lehti jaetaan suppeammassa jakelussa Naantalin, Raision ja Maskun kuntiin, jolloin painomäärä on 27 000 kpl. Jakelun hoitaa Posti Group Oyj.
Urbain Ngassongo
Urbain Ngassongo (s. 15. lokakuuta 1961 Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta) on Kongon tasavallassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brazzavillen arkkihiippakuntaan 20. heinäkuuta 1996 ja nimitettiin Gamboman hiippakunnan johtoon 22. helmikuuta 2013. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anatole Milandou, jota avustivat Jan Romeo Pawłowski ja Victor Abagna Mossa.
Toivo Lankinen (näyttelijä)
Toivo Lankinen (, 12. heinäkuuta 1907 Siestarjoki – 8. joulukuuta 1970 Petroskoi) oli venäjänsuomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja, joka teki elämäntyönsä Petroskoin Kansallisessa teatterissa.
Elämä
Toivo Lankinen on haudattu Petroskoihin Peskin hautausmaalle.
Perhe
Lankisen puoliso oli Kansallisen teatterin näyttelijä Daria Karpova (1914–2003). Perheeseen syntyi kolme lasta. Aunuksessa Lankisten lastenhoitajana työskenteli vuonna 1948 vankileiriltä vapautunut entinen suomalainen kansanedustaja Siina Urpilainen, joka ei kuitenkaan saanut lupaa muuttaa perheen mukana Petroskoihin.
Kentucky Derby
thumb|Vuoden 2005 Kentucky Derby meneillään. Kentucky Derby on kolmivuotiaille hevosille tarkoitettu laukkakilpailu, joka järjestetään vuosittain Churchill Downsin kilparadalla Louisvillessa, Kentuckyssa, Yhdysvalloissa. Kilpailu järjestetään toukokuun ensimmäisenä lauantaina ja se on kolmivuotiaille hevosille tarkoitetun Triple Crownin ensimmäinen osakilpailu. Tapahtumaa seuraa paikan päällä runsaat 150 000 katsojaa, jonka lisäksi televisiokatsojia on miljoonia. Kentucky Derby järjestettiin ensimmäisen kerran 1875, jolloin myös Churchill Downsin rata valmistui.
Viiksivetvetti
Viiksivetvetti (Pteroptochos megapodius) on tapakuloihin kuuluva varpuslintu. Se on Chilessä kotoperäinen laji.
Viiksivetvetti on 23–34 cm pitkä. Pää, niska, selkä ja siivet ovat savunruskeat. Kurkku ja posket ovat valkoiset. Alarinta, vatsa ja kyljet ovat valkoviirulliset. Nokka ja jalat ovat mustat.
Lintu elää puoliaavikolla Chilen keskuslaaksossa, rannikolla ja Andien reuna-alueilla 3000 metrin korkeuteen asti. Se kaivaa itselleen kukkulanrinteeseen tai romahtaneeseen muuriin pesäluolan, joka on halkaisijaltaan 15 cm ja voi olla kaksi metriä syvä. Luolan päässä on 25 cm pesä, jonka lintu pehmustaa kuivalla heinällä. Sinne se munii 2–3 munaa.
ICESat
thumb|ICESat ICESat (Ice, Cloud, and land Elevation Satellite) on NASAn kaukokartoitussatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 12. tammikuuta 2003 Delta II-kantoraketilla. Sen toiminta päättyi helmikuussa 2010. Satelliitti pudotettiin ilmakehään ja se paloi 29. elokuuta 2010.
Satelliitin ainoa mittalaite ol Geoscience Laser Altimeter System (GLAS), avaruudessa toimiva LIDAR. Satelliitti mittasi pääasiassa napa-alueiden pilvisyyttä ja jääpeitteiden paksuutta.
Mustalakkityranni
Mustalakkityranni (Muscisaxicola frontalis) on Etelä-Amerikassa elävä tyranneihin kuuluva varpuslintu. Sitä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Chilessä ja Perussa.
Stonewall Inn
The Stonewall Inn New York Cityssä ja sen ympäristöt tunnetaan Stonewallina, joka oli näyttämö kuuluisille Stonewallin mellakoille vuonna 1969. Mellakat muistetaan HLBT-vapautusliikkeen alkulaukauksena. The Stonewall Inn'in osoite on Christopher Street, West 4th Street ja Waverly Place, Greenwich Village.
Historiaa
pienoiskuva|vasen|The Stonewall Inn pienoiskuva|Stonewall Innin sijainti Greenwich Villagessa.
Stonewall Inn sijaitsee osoitteessa Christopher Street 51 ja 53. Sen omisti useiden muiden kaupungin kapakoiden tavoin genovalainen perhe. Vuonna 1966 kolme mafian jäsentä investoi 3 500 dollaria Stonewall Innin muuttamiseen homobaariksi, kun se oli aiemmin ollut heteroiden ravintola ja yöklubi. Kerran viikossa poliisi tuli keräämään rahalla täytettyjä kirjekuoria lahjuksina: Stonewall Innillä ei ollut alkoholin myyntilupaa. Baaritiskin takana ei ollut lainkaan juoksevaa vettä, vaan käytetyt lasit pestiin vesisaaveissa ja otettiin välittömästi takaisin käyttöön. Baarissa ei ollut hätäuloskäytäviä, ja käymälät menivät jatkuvasti tukkoon. Vaikka baaria ei käytettykään prostituutioon, huumemyyntiä ja muita ”rahanliikkeitä” tapahtui. Stonewall Inn oli New Yorkin ainoa homomiehille tarkoitettu baari, jossa sai tanssia; tanssiminen oli sen tärkein vetonaula sen jälkeen kun se oli avattu uudestaan homoklubina.
Vuonna 1969 Stonewalliin saapuvaa vierailijaa tervehti ovivahti, joka tarkasti hänet ovessa olleen tirkistysreiän kautta. Alle 18-vuotiaat eivät lain mukaan saaneet juoda alkoholia, ja jotta siviiliasuiset poliisit (joita kutsuttiin nimillä ”Lily Law”, ”Alice Blue Gown” tai ”Betty Badge” ) eivät pääsisi epähuomiossa sisään, kävijöiden tuli olla ovimiehelle entuudestaan tuttuja tai heidän täytyi näyttää homoilta. Ovimaksu oli viikonloppuisin kolme dollaria. Niillä asiakas sai kaksi lippua, jotka sai vaihtaa kahteen juomaan. Asiakkaiden täytyi kirjoittaa nimensä kirjaan, jotta baarin voitiin todistaa olevan yksityinen ”bottle club”, mutta nimet olivat harvoin oikeita. Stonewallissa oli kaksi tanssilattiaa; sisältä baari oli maalattu mustaksi, minkä vuoksi se oli huomattavan pimeä, ja siellä oli sykkiviä geeli- tai mustavalolamppuja. Jos poliisin nähtiin tulevan paikalle, tavalliset kirkkaat valot laitettiin päälle merkkinä siitä, että kaikkien tuli lopettaa tanssiminen tai koskettelu.
Baarin takaosassa oli pienempi huone, jossa ”queenit” kävivät; se oli toinen kahdesta baarista, joissa feminiiniset, meikkiä käyttäneet ja hiuksiaan tupeeranneet miehet voivat vierailla (tosin miesten vaatteisiin pukeutuneina). Ovivahdit päästivät sisään vain muutamia transvestiittejä eli kokonaan naisten vaatteisiin pukeutuneita miehiä. Asiakkaat olivat ”98-prosenttisesti miehiä” mutta myös muutamat lesbot kävivät baarissa silloin tällöin. Nuoremmat kodittomat teini-ikäiset miehet, jotka nukkuivat viereisessä Christopher Parkissa, yrittivät usein päästä sisään, jotta baarin asiakkaat ostaisivat heille juomia. Asiakaskunnan ikähaarukka ulottui myöhäisteini-ikäisistä alun kolmekymppisiin, ja valkoisia, mustia ja latinalaisamerikkalaisia asiakkaita oli yhtä paljon. Ihmisten tasapuolisen sekoituksen, sijainnin ja tanssimisen vuoksi monet tunsivat Stonewall Innin kaupungin tärkeimpänä homobaarina.
Stonewall Innin sijainnin, Christopher Streetin, mukaan on nimetty vuosittainen Christopher Street Day -tapahtuma ("CSD"). Näitä järjestetään lähinnä saksankielisissä maissa ja ne vastaavat muissa maissa järjestettäviä Pride-tapahtumia.
Pascal Pelletier
Pascal Pelletier (s. 16. kesäkuuta 1983 Labrador City, Newfoundland ja Labrador, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-joukkue Utica Cometsissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä mutta osaa pelata myös laidassa. Hän on pelannut aiemmin myös 16 NHL-ottelua.
Junioriura
Pelletier pelasi Québecin paikallista juniorisarjaa Sainte-Foy Gouverneursin joukkueessa, jonka jälkeen QMJHL-joukkue Baie-Comeau Drakkar varasi hänet 90. pelaajana kesällä 2000. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2000–2001 ja teki tulokaskaudellaan runkosarjassa 59 tehopistettä. Kaudella 2001–2002 Pelletier jakoi pudotuspeleissä Drakkarin sisäisen tehotilaston voiton Louis-Philippe Martinin kanssa lukemalla +3. Kaudella 2012–2013 hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 46+55=101. Pelletier jakoi QMJHL:n maalipörssin kuudennen sijan Victoriaville Tigresin Guillaume Fournierin ja Hull Olympiquesin Maxime Talbotin kanssa. Hän jakoi myös liigan pistepörssin yhdeksännen sijan Moncton Wildcatsin Steve Bernierin kanssa.
Kaudeksi 2003–2004 Pelletier siirtyi Drakkarista Shawinigan Cataractesiin, jonka paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 39+52=91. Pelletier sijoittui QMJHL:n pistepörssissä kuudenneksi. Kevään 2004 pudotuspeleissä hän jakoi Cataractesin sisäisen syöttöpörssin voiton Benoît Mondoun kanssa yhdeksällä syöttöpisteellään.
Ammattilaisura
Pelletieriä ei koskaan varattu NHL:ään. Hän siirtyi syyskuussa 2004 try-outille AHL-joukkue Houston Aerosiin, mutta jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta ja teki lokakuussa vuoden mittaisen sopimuksen ECHL-joukkue Louisiana IceGatorsin kanssa. Maaliskuussa 2005 seura kauppasi hänet Gwinnett Gladiatorsiin vaihdossa Peter Flacheen. Kauden 2005–2006 kynnyksellä, lokakuussa 2005 Pelletier teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Joulukuussa hän siirtyi try-outille AHL-joukkue Providence Bruinsiin, jonne Pelletier sai loppukauden sopimuksen helmikuussa 2006. Hänen tulokaskautensa toi siellä 53 runkosarjaottelussa tehot 20+26=46 ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 2+4=6. Pelletier voitti pudotuspeleissä Bruinsin sisäisen tehotilaston lukemalla +3.
Elokuussa 2006 Pelletier teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Boston Bruinsin NHL-joukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 kokonaan farmijoukkue Providence Bruinsissa, jonka paras maalintekijä Pelletier oli pudotuspeleissä viidellä osumallaan. Kaudella 2007–2008 hän oli tehoilla 37+38=75 joukkueen paras pistemies ja maalintekijä. Pelletier sijoittui AHL:n maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä yhdeksänneksi. Kevään 2008 pudotuspeleissä hän oli Bruinsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 6+6=12. Pelletier pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Pelletier debytoi kauden aikana myös Boston Bruinsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Pelletier teki NHL-debyyttinsä 17. tammikuuta 2008 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.56 minuuttia. Pelletierista tuli kaikkien aikojen toinen Labradorin alueella syntynyt NHL-pelaaja Chad Penneyn jälkeen.
Heinäkuussa 2008 Bruins kauppasi Pelletierin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Martin St. Pierreen. Elokuussa hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Pelletier pelasi kauden 2008–2009 pääosin AHL-joukkue Rockford IceHogsissa, jonka paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 29+26=55. Pelletier valittiin 30. marraskuuta 2008 AHL:n viikon pelaajaksi. Hän pelasi kauden aikana seitsemän NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Heinäkuussa 2009 Pelletier teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Columbus Blue Jacketsin kanssa. Joulukuussa seura kauppasi hänet St. Louis Bluesiin vaihdossa Brendan Belliin ja Tomáš Káňaan. Pelletier oli farmijoukkue Peoria Rivermenin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+28=42. Hän ei pelannut NHL:ssä koko kaudella 2009–2010.
Kaudeksi 2010–2011 Pelletier siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Sveitsin National League A:n SCL Tigersiin. Hän nousi joukkueen kapteeniksi ja oli Langnaun paras maalintekijä ja paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 17+21=38. Pelletier jakoi NLA:n maalipörssin kahdeksannen sijan neljän muun pelaajan kanssa. Kaudella 2011–2012 hän oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Kurtis McLeanin jälkeen tehoilla 14+22=36. Kevään 2012 karsintasarjassa Pelletier oli Langnaun paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+6=8. Kaudella 2012–2013 hän oli joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 19+16=35. Pelletier voitti koko kevään 2013 karsintasarjan piste- ja maalipörssin tehoilla 9+8=17.
Pelletier palasi kaudeksi 2013–2014 Pohjois-Amerikkaan perheenlisäyksen vuoksi. Hän teki heinäkuussa 2013 kaksivuotisen NHL-sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Pelletier pelasi kautensa pääosin farmijoukkue Utica Cometsissa, jonka varakapteeniksi hän nousi ja voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 22+40=62. Pelletier pelasi kauden aikana myös kolme NHL-ottelua.
Pelletier ei pelannut Canucksin organisaatiossa enää toista sopimuskauttaan, vaan siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n kroatialaisjoukkue Medveščak Zagrebin riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 16+23=39. Kaudeksi 2015–2016 Pelletier siirtyi jatkamaan KHL-uraansa Admiral Vladivostokiin. Hän jäi siellä kuitenkin pieneen rooliin ja teki 11 pelaamassaan ottelussa vain kolme syöttöpistettä, kunnes joukkue asetti Pelletierin siirtolistalle lokakuussa 2015. Joulukuussa hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Jokereihin. Hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras syöttäjä neljällä syöttöpisteellään. Pelletier pelasi kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Maajoukkueura
Pelletier edusti Kanadan A-maajoukkuetta Spengler Cupissa vuosina 2010, 2011 ja 2012, joista viimeisin turnaus päättyi joukkueen voittoon.
Timo Sajavaara
Timo Pekka Sajavaara (s. 1973 Jyväskylä ) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on toiminut vuodesta 2015 fysiikan professorina Jyväskylän yliopistossa. Professorin tehtävän ohella Sajavaara toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen johtajana 1.12.2020–31.12.2021. Aiemmin hän oli vuosina 2018–2020 laitoksen varajohtaja.
Akateeminen ura
Timo Sajavaaran vanhemmat ovat professori Kari Sajavaara ja lehtori Paula Sajavaara. Timo Sajavaara opiskeli fysiikkaa Helsingin yliopistossa ja valmistui maisteriksi 1997. Akateemisen uransa hän aloitti lehtorina Helsingin yliopistossa. Sittemmin hän työskenteli yliassistenttina. Tohtoriksi Sajavaara väitteli 2002. Valmistumisen jälkeen hän työskenteli vuosina 2003–2005 postdoc-tutkijana Leuvenin yliopistossa Belgiassa ja IMEC-tutkimuskeskuksessa. Vuodesta 2005 lähtien Sajavaara on toiminut eri tehtävissä Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella. Hän on ollut vuodesta 2006 fysiikan dosentti Jyväskylän yliopistossa. Dosentuurin ala on tarkemmin määriteltynä kokeellinen materiaalifysiikka.
Suomen Akatemian tutkimusyksikkö
Sajavaara on toiminut reilun vuosikymmenen ajan Suomen Akatemian rahoittamassa fysiikan huippututkimusyksikössä. Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella toimi vuosina 2006–2011 ja sen jälkeen vielä toisen kauden vuosina 2012–2017 Suomen Akatemian nimeämä ydin- ja kiihdytinfysiikan huippuyksikkö, jota johti professori Rauno Julin. Sajavaara on vuodesta 2012 lähtien johtanut kiihdytinpohjaisen materiaalifysiikan tutkimusryhmää, joka toimi aluksi kyseisen huippuyksikön osana. Ryhmä on jatkanut toimintaansa, vaikka huippuyksikön toiminta päättyi vuonna 2017. Sajavaara tutkimusryhmineen tutkii erilaisten materiaalien ominaisuuksia hiukkaskiihdyttimeltä tulevien ionisuihkujen avulla. Ryhmä tekee materiaalifysiikan perustutkimusta ja soveltavaa tutkimusta sekä nano- että mikromittakaavassa. Tutkimustyöhön sisältyy esimerkiksi erilaisten ohutkalvojen valmistamista. Ionisuihkujen avulla voidaan tutkia muun muassa valmistettujen ohutkalvojen ja laajemminkin erilaisten materiaalien syvyysprofiilia. Ohutkalvoja Sajavaara ryhmineen valmistaa niin sanotun atomikerroskasvatusmenetelmän (engl. Atomic Layer Deposition, ALD) avulla. Nanomittakaavassa tapahtuva tutkimus (muun muassa ohutkalvojen tutkiminen) voidaan lukea nanotieteen ja tarkemmin ottaen nanofysiikan alaan. Sajavaaran tutkimustyöstä osa tapahtuukin Jyväskylän yliopiston poikkitieteellisessä Nanotiedekeskuksessa (NSC). NSC:n tutkimuslaitteista Sajavaara ryhmineen käyttää lähinnä atomikerroskasvatukseen tarkoitettua ALD-laitteistoa ja heliumionimikroskooppia.
Tutkimustyön ohella Sajavaara on työskennellyt vastuullisissa tehtävissä erilaisissa tieteellisissä hankkeissa muun muassa Tekesin, Suomen Akatemian, EU:n ja kansainvälisen atomienergiajärjestö IAEA:n projekteissa.
Professoriksi
Helmikuussa 2015 Sajavaara nimitettiin Jyväskylän yliopistoon määräaikaiseen fysiikan professuuriin. Fysiikan laitoksen vakinaisena professorina hän aloitti lokakuussa 2015. Professuuri keskittyy kiihdytinpohjaiseen materiaalitutkimukseen poikkitieteellisessä ympäristössä. Professorin tehtävien ohella Sajavaara on toiminut erilaisissa hallintotehtävissä fysiikan laitoksella ja tiedekunnassaan. Fysiikan laitoksen johtaja professori Markku Kataja nimitti Sajavaaran tammikuussa 2018 fysiikan laitoksen tutkimuksesta ja infrastruktuureista vastaavaksi varajohtajaksi toimikaudelle 1.1.2018 – 31.12.2021. Professori Kataja luopui vuoden 2020 jälkipuoliskolla yllättäen tehtävästään fysiikan laitoksen johtajana. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Mikko Mönkkönen nimitti marraskuussa 2020 laitosjohtajan jäljellä olevan toimikauden ajaksi (1.12.2020 – 31.12.2021) fysiikan laitoksen johtajaksi professori Sajavaaran. Samalla Sajavaara nimitettiin tiedekunnan johtoryhmän jäseneksi Katajan tilalle.
Tutkijana
Tutkimuksessa Sajavaara on erikoistunut tutkimaan hiukkaskiihdyttimellä tuotettuja ionisuihkuja. Hän on käyttänyt niitä myös apuvälineenä tutkiessaan erilaisia materiaalifysiikan kysymyksiä. Pääosan ionisuihkukokeista hän on tehnyt Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratoriossa. Laboratoriossa on raskasionikiihdyttimen lisäksi protoneille ja deuteronille tarkoitettu hiukkaskiihdytin sekä lisäksi erityisesti materiaalifysiikan tutkimukseen käytettävä pienempi tandemkiihdytin (Pelletron). Hiukkaskiihdyttimien lisäksi tutkimuksessa sovelletaan erilaisia ionilähteitä ja heliumionimikroskopiaa.