cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LaDainian Tomlinson
LaDainian Tramayne Tomlinson (s. 23. kesäkuuta 1979 Rosebud, Texas ) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suurimman osan urastaan NFL-liigan San Diego Chargersissa, jonka lisäksi hän edusti kahden kauden ajan myös New York Jetsiä. Tomlinsonia kutsutaan usein hänen nimikirjaimiensa mukaan lempinimellä "L.T". Tomlinson valittiin amerikkalaisen jalkapallon Hall of Fameen vuonna 2017.
Ura ennen NFL:ää
Tomlinson aloitti jalkapallon yhdeksänvuotiaana kotikaupungissaan, pelipaikkana puolustuksen tukimies. Lukioiässä hän siirtyi Wacon kaupungissa sijaitsevaan University High Schooliin, jossa jalkapallon lisäksi hän pelasi jalkapallon lisäksi myös koripalloa sekä baseballia. Tomlinsonin pelipaikka vaihtui viimeisena vuotena puolustuksesta keskushyökkääjäksi, ja lopulta hänet valittiin alueen vuoden tärkeimmäksi pelaajaksi.
Vaikka useat yliopistot yrittivät saada Tomlinsonin joukkueeseen, hän ei kuitenkaan ollut valtakunnan tavoitelluimpia keskushyökkääjiä. Tämän uskottiin johtuvan siitä, ettei Tomlinson pelannut keskushyökkääjänä ennen seniorivuottaan, ja monet yliopistot olivat tehneet valintansa jo ennen sitä. Lopulta Tomlinson siirtyi Teksasin kristilliseen yliopistoon (Texas Christian University, TCU).
Kahtena ensimmäisenä opiskeluvuotenaan Tomlinson jakoi vastuun Basil Mitchellin kanssa. Vuonna 1999 ottelussa El Pason yliopistoa (UTEP) vastaan Tomlinson teki uuden NCAA:n yliopistoennätyksen juostuaan yhteensä 406 jaardia. Kyseisen vuoden lopussa hänellä myös oli eniten juostuja jaardeja (1 850 jaardia). Seuraavana ja viimeisenä vuotenaan Tomlinson voitti jälleen kyseisen tilaston juostuaan 2 158 jaardia. Hän voitti parhaalle keskushyökkääjälle annettavan Doak Walker Awardin, sekä oli ehdolla parhaalle yliopistopelaajalle annettavan Heisman Trophyn saajaksi. Voiton vei kuitenkin Florida Staten yliopiston 28-vuotias pelinrakentaja Chris Weinke, Tomlinsonin jäädessä äänestyksen neljänneksi. TCU on "jäädyttänyt" Tomlinsonin yliopistoaikojen pelinumeron.
NFL-ura
Tomlinsonin ammattilaisuran alun määräsi monen sattuman summa. San Diego Chargers varasi hänet vuoden 2001 NFL:n varaustilaisuuden viidentenä pelaajana. Ennen varaustilaisuutta Chargers piti hallussaan ykkösvarausta, mutta joukkue vaihtoi varausvuoroja Atlanta Falconsin kanssa. Atlanta otti ensimmäisenä pelinrakentaja Michael Vickin ja Chargers viidentenä Tomlinsonin.
Tomlinson otti heti ensimmäisellä kaudella paikkansa Chargersin aloituskokoonpanossa, ja on sen jälkeen ollut pois vain yhdestä ottelusta. Tomlinson pitää hallussaan kahdeksaatoista erilaista NFL:n ennätystä, muun muassa eniten maaleja (juoksut ja vastaanotetut heitot) yhdellä kaudella (31) ja eniten pelikausia (8), joiden aikana hän on edennyt juoksemalla vähintään 1 000 jaardia. Hän on myös heittänyt erittäin tehokkaasti, saldona kahdeksan syöttöä joista maaliin on johtanut seitsemän.
Tomlinson valittiin vuonna 2006 NFL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Samana vuonna hänet palkittiin myös koko Yhdysvaltojen parhaana urheilijana ESPN-kanavan vuotuisessa urheilugaalassa.
Chargers ilmoitti 22. helmikuuta 2010 vapauttavansa Tomlinsonin tämän pelattua seurassa yhdeksän kautta. Useiden joukkueiden kanssa käytyjen neuvotteluiden jälkeen hän allekirjoitti 14. maaliskuuta sopimuksen New York Jetsin kanssa. Jetsissä Tomlinson pelasi kahden kauden ajan, kunnes solmi kesäkuussa 2012 yhden päivän sopimuksen San Diego Chargersin kanssa, saadakseen lopettaa Chargersin pelaajana.
Tomlinson valittiin amerikkalaisen jalkapallon Hall of Fameen vuonna 2017.
Britannian singlelista
Britannian singlelistan kokoaa Official Charts Company brittiläisen musiikkiteollisuuden puolesta. Listaviikko alkaa sunnuntaina ja päättyy lauantaina. Lista kootaan sunnuntaina iltapäivällä. Useimmat singlet julkaistaan Britanniassa maanantaina.
Britannian singlelistalla on 200 singleä, ja mukaan lasketaan sekä levymyynti että lataukset. Top 75:tä pidetään virallisena listana, mutta Top 40 on ollut enemmän yleisen mielenkiinnon kohteena. Listalle antaa myyntitiedot noin 6 500 brittiläistä jälleenmyyjää. Sille ei lasketa radiosoittoja. UK Charts Companyn virallisten tietojen mukaan listan kärjessä on ollut yhteensä 1 034 singleä 2. heinäkuuta 2006 mennessä. Tarkkaa lukua ei voi sanoa varmasti, sillä 1950-, 1960-, 1970- ja 1980-luvuilla oli useita kilpailevia listoja. Yleisesti kuitenkin käytetään Guinness Book of British Hit Singles -kirjan suosimaa listaa, jonka myös UK Charts Company otti käyttöön.
Haisuhapero
Haisuhapero (Russula foetens) on Suomessa yleinen koivun juurisieni. Se kuuluu haperojen, rouskujen ja muun muassa lampaankäävän kanssa samaan kladiin ja luetaan haperojen seassa omaan lajiryhmäänsä.
Sen lakki on 7–15 senttimetriä leveä ja likaisen kellanruskea, jalka on valkea 5–8 senttimetriä pitkä ja 1,5–3 senttimetriä leveä. Malto on ruskettuva ja jalan poikkileikkaus tyypillinen porrasmaisesti ontto. Lajin haju ja maku ovat erikoiset, joidenkin mielestä salmiakkimaiset. Lajia ei ole pidetty Suomessa ruokasienenä, mutta se ei ole varsinkaan liotettuna tai ryöpättynä polttavan väkevä, ja muun muassa Venäjällä valuj eli haisuhapero luetaan yleensä kelvollisiin sieniin. Se on satoisa usein huonoinakin sienivuosina. Haisuhaperon kanssa saman näköisiä lajeja ovat esimerkiksi tuoksuhapero ja jauhojalkahapero. thumb|left|250px|Halkaistu haisuhapero Haisuhaperoa esiintyy laajasti Euroopassa ja osittain Pohjois-Amerikassa, Australiassa ja Japanissa.
DJI (yritys)
DJI, SZ DJI Technology Co tai Shenzhen DJI Sciences and Technologies Ltd, on vuonna 2006 perustettu kiinalainen pienoisilma-aluksia, kameroita ja kameranvakauttimia valmistava yritys, joka tunnetaan parhaiten sen valmistamasta Phantom-quadkopterista. Muita tunnettuja tuotesarjoja on yrityksen Mavic, Matrice ja Agras -ilma-alukset. Lentävien laitteiden ulkopuolella yrityksellä on kännyköiden Osmo ja videokameroiden Ronin -vakauttimet. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Shenzhenissä, Etelä-Kiinassa. Yrityksellä oli 2021 yli 70% osuudellaan markkinajohtajan asema sekä kuluttaja-, että ammattikäyttöön suunnatuissa nelikopteriessa.
Miehittämättömät ilma-alukset
Dji on yksi kuluttajille suunnattujen miehittämättömien ilma-alusten pioneereista. Yrityksen Phantom-sarjasta tuli suosittu, koska se popularisoi törmäyksentunnistuksen jolloin sillä oli helppo lentää, sekä siinä oli pitkän aikaa kertaluokkaa paremmat kamerat jolloin sitä pystyi käyttämään ammattikäytössä myös. Suurempina tuotantomäärinä se myös kykeni tuomaan edellämainitut ominaisuudet 1000-2000€ hintaluokkaan. Phantom-sarjan on korvasi kokoontaitettava ja painoltaan kevyempi Mavic-sarja.
Ammattikäytössä DJI julkaisi 2014 Inspire, joka oli suunnattu videokuvaamiseen. 2015 se julkaisi ensimmäiset Matrice ja Agras kopterinsa. Matrice oli suunnattu vaihdettavien kameroiden kuljetukseen ja Agras esimerkiksi torjunta-aineiden ja lannoitteiden levittämiseen.
Luettelo Georgian kuvernööreistä
Tämä on luettelo Georgian kuvernööreistä.
Georgian kuvernööri on Georgian hallinnon päämies ja osavaltion asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörillä on velvollisuus valvoa osavaltion lakeja ja valta vahvistaa uudet lait. Lisäksi kuvernöörillä on veto-oikeus Georgian uusiin lakiesityksiin.
Impi Sotavalta
Impi Vellamo Sofia Sotavalta (vuoteen 1906 Richter; 2. toukokuuta 1885 Lempäälä – 4. toukokuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Sotavalta pääsi ylioppilaaksi Tampereen Tyttölyseosta 1905, opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa 1905–1910, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1906–1910, Lehr- und Versucht- Ateliers für angewandte und freie Kunstissa Münchenissä 1913.
Hän oli piirustuksen ja mallisuunnittelun opettaja Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa Hämeenlinnassa 1910–1912 ja Tampereen käsityöopettajaseminaarissa 1912–1916. Suomen Käsityön Ystävien suunnittelija 1917–1939.
Sotavalta teki yhdessä Toini Nyströmin kanssa vanhojen suomalaisten ryijyjen työpiirustusmalliston 1924. Hän oli modernin suomalaisen ryijytaiteen uranuurtaja ja yksi menestyneimmistä ja tunnetuimmista ryijysuunnittelijoistamme 1920- ja 1930-luvuilla. Osallistui lukuisiin näyttelyihin ja sai muun muassa Diplóme de Collaborateur -palkinnon Barcelonan kansainvälisessä taideteollisuusnäyttelyssä 1929 ja 1. palkinnon Suomen Käsityön Ystävien ryijykilpailussa 1932. Hänen suunnittelemiaan ryijyjä oli ja on paitsi suomalaiskodeissa, myös esimerkiksi Victoria and Albert -museossa Lontoossa, Designmuseossa, Tampereen kaupunginmuseossa Hatanpään kartanossa, Presidentinlinnassa, ulkoministeriössä ja Tukholman kuninkaanlinnassa. Taideteollisuusmuseossa on talletettuna 244 hänen ryijymalliluonnostaan. Sotavalta suunnitteli ryijyjen lisäksi muitakin tekstiilejä ja esimerkiksi Harjavallan kirkossa on hänen suunnittelemansa alttarivaate ”Valvokaa ja rukoilkaa” vuodelta 1925.
Sotavalta matkusteli aikanaan harvinaisen paljon, lähes joka kesä 1920- ja 1930-luvulla matkustan laivalla Saksaan ja sieltä junalla Itävallan tai Ranskan kautta Italiaan. Italiasta käsin hän kävi myös Egyptissä, Turkissa, Marokossa ja Kanariansaarilla. Italiassa hän oleskeli eniten Firenzen lähistöllä ja Caprilla. Hänellä oli hyvä kielitaito, sillä kotimaisten lisäksi hän puhui sujuvasti italiaa, espanjaa ja saksaa. Eurooppalaisuudessaan hän oli aikalaistensa Tulenkantajien hengenheimolaisia. Matkoiltaan hän sai vaikutteita paitsi arabialaisesta mattotaiteesta, myös uusimmista eurooppalaisista taidevirtauksista, kubismista ja funktionalismista. Niinpä hän alkoi jo 1920-luvulla erkaantua perinteisestä suomalaisesta ryijytaiteesta ja alkoi uraauurtavasti koko maailmassa suunnitella kubistisia ja funktionalistisia ryijyjä. Hän vieraili muun muassa 1930 Tukholman rakennus- ja sisustusnäyttelyssä, jonka on sanottu aloittaneen funktionalismin laajamittaisen leviämisen Pohjoismaihin. 1930-luvulla hänen ryijymallinsa muuttuivat yhä modernimpaan suuntaan, ja 1930-luvun lopulla hän loi niin sanotun valööriryijyn, jossa ei enää ollut selviä väripintoja, vaan värit olivat vapaasti sekaisin. Valööriryijystä tuli sitten sodan jälkeen modernissa suomalaisessa ryijytaiteessa hallitseva tyyppi. Aivan sodan alla marraskuussa 1939 Sotavalta osallistui Suomen Käsityön Ystävien näyttelyyn Nationalmuseetissa Tukholmassa. Kuningas Kustaa V osti näyttelystä Sotavallan suunnitteleman modernin ryijyn ”Silvervide”. Tämä näyttely jäi Sotavallan viimeiseksi näyttelyksi hänen elinaikanaan, mutta muutamat ryijyistä kiertävät vieläkin yli 60 vuotta taiteilijan kuoleman jälkeen näyttelyissä ympäri maailmaa.
Impi Sotavalta omisti yhdessä sisarensa Viena Aaltion kanssa puoliksi kotitalonsa Lempäälän Sotavallan kartanon 1935–1942, jolloin hän myi osuutensa sisarelleen. Impi Sotavalta kuoli tapaturmaisesti jäätyään taksin alle Helsingissä Postitalon edessä nykyisellä Mannerheimintiellä.
Black Gives Way to Blue
Black Gives Way to Blue on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Alice in Chainsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin Australiassa syyskuun 25. päivänä 2009 ja Yhdysvalloissa neljä päivää myöhemmin. Ensimmäisenä albuminaan lähes neljääntoista vuoteen, Black Gives Way to Blue on Alice in Chainsin ensimmäinen julkaisu uuden laulajan, William DuVallin kanssa. DuVall korvasi yhtyeen jäsenenä vuonna 2002 heroiinin yliannostukseen kuolleen Layne Staleyn.
Lähes neljäntoista vuoden ajanjakso yhtyeen nimisen albumin ja Black Gives Way to Bluen välillä merkitsee Alice in Chainsin uran pisintä albumienvälistä aukkoa. Yhtye alkoi työskennellä uuden materiaalin parissa vuoden 2006 alusta lähtien, vähän aikaa ennen William DuVallin pestausta uudeksi laulajaksi. Huhtikuuhun 2007 mennessä Alice in Chains oli ollut kirjoittamassa ja äänittämässä demolle kappaleita uutta albumia varten. Yhtye ei kuitenkaan näyttänyt enempiä merkkejä vaiheesta, kunnes lokakuussa 2008 ilmoitettiin yhtyeen alkaneen äänittää albumia tuottaja Nick Raskulineczin (tuottanut mm. Foo Fightersia, Stone Souria ja Rushia) kanssa studiossa. Maaliskuun 18. päivänä 2009 - kitaristi Jerry Cantrellin 43. syntymäpäivänä - kirjoittaminen ja äänittäminen saatiin päätökseen.
Albumin nimikkokappale "Black Gives Way to Blue" on omistettu Layne Staleylle.
Julkaisu ja vastaanotto
Huhtikuun 25. päivänä ilmoitettiin, että uuden Alice in Chains-albumin tulisi julkaisemaan Virgin/EMI, tehden siitä yhtyeen 20-vuotisen uran ensimmäisen levy-yhtiön vaihdoksen. Alice in Chains paljasti osia albumista ennakkokuuntelutilaisuudessa Los Angelesissa 14. päivä heinäkuuta 2009. Yhtye soitti PA-vahvistimien kautta koko albumin ja esiintyi akustisesti, soittaen muiden lisäksi uuden albumin kappaleita "Your Decision" ja "Black Gives Way to Blue". Toinen ennakkokuuntelutilaisuus pidettiin New Yorkissa 21. heinäkuuta. Syyskuussa englantilainen Classic Rock-lehti antoi arvostelussaan albumille yhdeksän tähteä kymmenestä. Metal Hammer-lehti antoi syyskuussa albumille täydet kymmenen pistettä kymmenestä. Suomessa Soundi-lehti antoi Black Gives Way to Bluelle kolme tähteä viidestä. Arvostelussa moitittiin William DuVallin eleettömyyttä tuoda kokonaisuuteen jotain persoonallista.
Kesäkuun 30. päivänä albumin kappale "A Looking in View" julkaistiin sen ensimmäisenä singlenä. Heinäkuun alussa kappale oli rajoitetun aikaa ladattavissa ilmaiseksi Alice in Chainsin verkkosivuilta. Kappaleen "A Looking in View" musiikkivideo julkaistiin Alice in Chainsin verkkosivuilla heinäkuun 7. päivänä 2009. Toinen single "Check My Brain" julkaistiin radioasemille elokuun 14. päivänä 2009, ja kolme päivää myöhemmin sen pystyi ostamaan. Kappaleen musiikkivideo sai syyskuun 14. päivänä ensi-iltansa. Syyskuun aikana "A Looking in View" pääsi Billboard Mainstream Rock Tracks-listan sijalle 12 ja sijalle 27 Billboard Rock Songsissa. "Check My Brain" taas pääsi sijalle 92 Billboard Hot 100-listalla, sijalle 75 Hot 100 Airplayssa ja listojen Billboard Hot Mainstream Rock Tracks ja Billboard Hot Alternative Tracks ensimmäisille sijoille. Molemmat singlet voi ostaa iTunes Music Storesta ja Amazon.comista.
Noora Autio
Noora Autio on näyttelijä Olga Temosen esittämä fiktiivinen hahmo televisiosarjassa Salatut elämät. Hahmo on ollut mukana sarjassa vuosina 2007–2008, syksyllä 2009, keväällä 2010 ja syksyllä 2017.
Perhe ja muut tärkeät ihmissuhteet
Noora on koulutukseltaan valokuvaaja, joka opiskeli ja työskenteli vuosia Lontoossa. Hänen elämäntapansa on ollut hyvin liikkuvainen, mikä sai hänet ikävöimään vanhoja ystäviä ja perhettään sekä lopulta palaamaan Suomeen. Hänen perheeseensä kuuluvat vanhemmat Timo ja Raija Autio sekä adoptoitu pikkusisko Juulia Autio.
Nooran tärkein Pihlajakadulta mukaan tarttunut suhde oli Kari Taalasmaa, hänen entinen miesystävänsä, jonka kanssa hän asui jonkin aikaa yhdessä Keniassa. Heillä on myös yhteinen adoptiopoika Benjamin Taalasmaa. Karin ja Nooran yhteinen taival päättyi kuitenkin eroon ja nykyään Kari asuu Suomessa ja Noora ja Benjamin asuu Keniassa, jonne myös Benjaminin tyttöystävä Anna Ihalainen muutti.
SWAT 4
SWAT 4 on Irrational Gamesin kehittämä ja Vivendi Universal Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan taktinen ammuntapeli, joka ilmestyi Microsoft Windowsille vuonna 2005. Kyseessä on Sierra Entertainmentin luoman SWAT -pelisarjan neljäs osa, joka käyttää Unreal Engine 2.0:aan pohjautuvaa Vengeance -pelimoottoria. Peli on saanut yleisesti ottaen hyvän vastaanoton ja sitä pidetään joidenkin kriitikoiden mielestä genrensä parhaana.
SWAT 4 simuloi Yhdysvaltain poliisin SWAT-erikoisjoukkojen tehtäviä, joihin lukeutuvat muun muassa hankalat panttivanki- ja pommin purkutilanteet. Peli tähtää toteutuksessaan realistisuuteen, joten pelaajan täytyy toimia ja taktikoida kuten oikea poliisi. Pääasiallisena tavoitteena on selviytyä olosuhteista ilman turhaa väkivaltaa ja pyrkiä aina pidättämään epäillyt. SWAT-ryhmän jäsenten ja erityisesti panttivangin henki on kuitenkin aina etusijalla, joten tulen avaaminen puolustustarkoituksiin on oikeutettua.
Vuonna 2006 pelille ilmestyi ensimmäinen laajentava lisäosa, The Stetchkov Syndicate, joka julkaistiin myöhemmin myös emopelin yhteydessä SWAT 4 Gold Edition -kokoelman muodossa.
Pelaaminen
200px|thumb|Pelin yksityiskohtainen varustevalikko. SWAT 4 sisältää yksinpelikampanjan, jossa pelaaja johtaa viiden hengen ryhmäänsä läpi 13 tehtävän. Tehtävät eivät liity toisiinsa, eikä pelissä ole kaiken kattavaa juonta. Tilanteita ratkotaan 15 vuotta poliisivoimissa palvelleen kersantin näkökulmasta, joka on juuri siirretty Los Angelesista uuden tiiminsä luo. Hänen rinnallaan työskentelee Zack "Hollywood" Fields, Tony "Subway" Girard, Steve "Gramps" Reynolds ja Allen "Python" Jackson. Pelaaja ei pysty suoranaisesti ohjaamaan muita joukkueensa jäseniä, mutta heille voi antaa pikavalikon välityksellä käskyjä. Tekoälyn ohjastamat joukkuetoverit avustavat pidätyksissä ja heidät voi komentaa esimerkiksi tutkimaan huoneita tai sitomaan antautuneita ihmisiä nippusiteillä. Neljä muuta jäsentä on jaettu kahtia siniseen ja punaiseen tiimiin, joille voi antaa erikseen omat käskynsä. Tätä ominaisuutta voi hyödyntää esimerkiksi lähettämällä kummatkin tiimit täysin omille reiteilleen etsintöjen tehostamiseksi tai taktisen yliotteen saavuttamiseksi. Koska jokaisen jäsenen kypärään on asennettu videokamera, pelaaja pystyy vaivatta jakamaan käskynsä, vaikka olisikin itse muualla. Joissain kentissä tarkka-ampujan tuki on myös saatavilla, mutta sen näkökulma on rajoitettu vain tiettyihin osiin kenttää, kuten pelkästään yhteen ikkunaan.
SWAT 4 pyrkii pelattavuudessaan mahdollisimman realistiseen ja aidontuntuiseen kokemukseen. Peli esimerkiksi painostaa välttämään epäiltyjen ampumista ja pidättämään heidät haavoittumattomina. Lähes jokaisessa tilanteessa vaaditaan suullista varoitusta, jotta epäilty saisi mahdollisuuden antautua ilman tarpeetonta väkivaltaa. Hahmojen käyttäytyminen varoituksiin vaihtelee; pakeneminen ja tulen avaaminen ovat tyypillisimpiä reaktioita, mutta välitön antautuminenkaan ei ole tavatonta. Ampuminen on aina luvatonta, ellei epäilty avaa tulta tai osoita aseellaan siviilejä, pelaajaa tai muita SWAT-ryhmän jäseniä. Rangaistuksia jaetaan tarpeettomasta tai luvattomasta voiman käytöstä, panttivankien haavoittumisesta, ryhmän jäsenten kuolemasta tai omista vaurioista. Korkeammilla vaikeusasteilla peli vaatii suurempien pistemäärien saavuttamista tehtävän läpäisemiseksi. Täydet pisteet voi ansaita suorittamalla kaikki päätehtävät, ottamalla talteen todistusaineiston, raportoimalla kaikista tilanteen muutoksista ja kärsimättä vaurioista tiimin sisällä. Tehtävän päätyttyä pelaaja arvioidaan erilaisilla virkanimillä. Mikäli siviili kuolee, peli on automaattisesti ohi.
Kaikki tehtävät alkavat luutnantti Sonny Bondsin pitämällä informointitilaisuudella, jossa hän kuvailee olosuhteita ja antaa yksityiskohtaisia tietoja epäillyistä ja mahdollisista panttivangeista. Kuten monissa muissakin taktisissa ammuntapeleissä, myös SWAT 4:ssä alkutiedotteen sisältämän ohjeistuksen hyödyntämisellä on merkittävä osuus tehtävän onnistumisen kannalta. Tämä johtuu pitkälti siitä, että uran edetessä myös kriisitilanteiden vakavuusluokka kasvaa, jolloin rikolliset varustautuvat raskaammin ja pelaajan on valittava välineistönsä sen mukaisesti. Tällöin epäillyt saattavat käyttää tehokkaampien aseiden lisäksi myös luotiliivejä ja kyynelkaasun vaikutukselta suojaavia kaasunaamareita. Pelaaja saa valita jokaiselle joukkueensa jäsenelle varustuksen, joka koostuu kahdesta varsinaisesta aseesta, ovenmurtamistyökalusta sekä viidestä muusta apuvälineestä, kuten lamauttavista käsikranaateista ja paprikasumutteista. Yksi merkittävimmistä laitteista on optinen sauva, jonka päähän kiinnitetty kamera mahdollistaa ovien ja kulmien taakse kurkkimisen.
Noin 15 aseen suuruinen valikoima pohjautuu todellisiin Yhdysvaltain poliisin käyttämiin "taktisiin" ja kevyisiin aseisiin, joihin lukeutuu rynnäkkökiväärejä, haulikkoja, konepistooleja sekä käsiaseita. Näistä tyypillisimpiä ovat esimerkiksi Colt M4A1 -karbiini ja Heckler & Koch MP5, joiden kohdalla on mahdollista valita muiden tuliaseiden tavoin ballistisilta ominaisuuksiltaan poikkeavien ammusten, kuten reikäpää- ja täysvaippaluodin väliltä. Toisin kuin edeltäjässään, mukana on nyt etälamauttimen ja papupusseilla ladatun haulikon kaltaisia ei-tappavia aseita, joiden tarkoituksena on saada epäilty antautumaan ilman vakavia vaurioita. Ennen tehtävää esitellään myös aloituspaikkojen sijainnit sekä työtehtävät, jotka sisältävät pidättämisen lisäksi pommien purkamista ja peitetehtävässä kadonneen etsivän löytämistä.
Taktisille ammuntapeleille ominaiseen tapaan, myös SWAT 4:ssä on pyritty realistiseen vauriomallinnukseen. Tämän vuoksi hahmot haavoittuvat melko herkästi ja he voivat saada suojavarusteistaan huolimatta kuolettavan osuman hyvinkin äkillisesti. Haavoittuminen vaikuttaa myös pelattavuuteen, sillä osuman saanut jalka vaikeuttaa liikkumista ja käsivammat tähtäämistä. Pelissä annetaan kuitenkin ymmärtää, etteivät tiimin jäsenet varsinaisesti kuole, vaan he muuttuvat "toimintakyvyttömiksi".
Moninpeli
SWAT 4 sisältää neljä moninpelimuotoa, jotka ovat kaikki joukkuepohjaisia: SWAT vastaan epäillyt. Moninpelissä pelaajan suojavarustus on myös kontrolloitavissa ja mukaansa saa ottaa yhden suojaavan liivin sekä päähineen.
Perinteistä "deathmatchia" muistuttavassa Barricaded Suspects -pelimuodossa joukkueet keräävät pisteitä joko tappamalla tai pidättämällä vastapuolen pelaajia. Joukkue, joka saavuttaa pisterajan ensimmäisenä tai jolla on enemmän pisteitä aikarajan päättyessä, voittaa pelin. Suositun yhteistyöpelitilan ideana puolestaan on yksinpelikampanjan läpipelaaminen viisihenkisen ryhmän kesken.
VIP Escortissa yksi pelaaja SWAT-ryhmästä valitaan satunnaisesti VIP:ksi ja hänet täytyy muun tiimin kesken saattaa turvallisesti pakenemispisteelle. Epäiltyjen tehtävänä on vangita VIP kahdeksi minuutiksi, jonka jälkeen heillä on "lupa" teloittaa hänet. Ennen sitä epäillyt eivät saa tappaa VIP:tä tai se johtaa vastapuolen voittoon. Viimeisenä pelimuotona esiintyy Rapid Deployment, jossa SWAT pyrkii epäiltyjen puolustuksesta huolimatta paikantamaan ja purkamaan 3−5 kentälle asennettua pommia ennen aikarajan umpeutumista.
Vuonna 2012 GameSpy Technologyn lopettaessa monien vanhojen pelien Powered by GameSpy -tuen, mukaan lukien SWAT 4:n, eivät moninpeliominaisuudet ole enää käytettävissä suoraan pelistä. Pelin serverilistaa ylläpitävää palvelinta ei ole, joten moninpelilista näkyy tyhjänä. Moninpeleihin voi liittyä kuitenkin erilaisten muiden palveluiden tai lisäsovellusten, kuten esimerkiksi DExUSin Alternative server browserin tai X-Fire-clientin, kautta.
Kehitys
SWAT 4:n tuotanto aloitettiin helmikuussa 2003 ja peliä kehitettiin noin kaksi vuotta. Työtehtävät jaettiin kahdelle eri studiolle, jotka sijaitsivat Australiassa ja Bostonissa. Näistä jälkimmäisenä mainittu osapuoli vastasi kehityksestä suuremmissa määrin, mutta pelimoottori luotiin Australiassa. Ydintiimiin lukeutui useita entisiä Looking Glass Studiosin työntekijöitä, joista mainittavimpia ovat ohjelmoija Christopher Kline, käsikirjoittaja Sara Virrelli, graafinen taiteilija Steven Kimura sekä pääsuunnittelijat Paul Hellquist ja Ian Vogel.
George Arundale
Tohtori George Sidney Arundale (1. joulukuuta 1878 Surrey, Englanti — 12. elokuuta 1945 Adyar, Intia) oli Kansainvälisen Teosofisen seuran presidentti, vapaamuurari, ja Vapaan katolisen kirkon piispa.
Äidin kuoleman jälkeen hänen tätinsä Francesca Arundale adoptoi hänet. Aluksi hänen yksityisopettajana toimi Charles Webster Leadbeater ja myöhemmin hänen muuttaessaan tätinsä kanssa Saksaan hän aloitti normaalin koulun. Palattuaan takaisin Englantiin hän suoritti maisterin tutkinnon St John's Collegessa Cambridgessa.
Vuonna 1902 hän muutti Varanasiin missä hänestä tuli historian opettaja Central Hindu Collegeen ja myöhemmin samaisen koulun johtaja. Hän auttoi myös Herbert Whyteä lapsille ja nuorille suunnatun The Order of the Round Table-ritarikunnan toiminnassa. Vuonna 1917 hän organisoi Annie Besantin ja Rabindranath Tagoren kanssa "National University of India"-koulun Chennaihin.
Kesäkuussa 1917 Arundale pidätettiin yhdessä Annie Besantin ja Bahman Pestonji Wadian kanssa sotkeutumisesta Intian itsenäisyysliikkeeseen.
Vuonna 1920 hän avioitui Nilakanta Sri Ramin siskon Rukmini Devin kanssa. Avioliitto johti skandaaliin koska Rukmini Devi oli bramiini, joka oli avioitunut ulkomaalaisen kanssa.
Valéry Giscard d’Estaing
Valéry Giscard d’Estaing (2. helmikuuta 1926 Koblenz, miehitetty Reininmaa, Saksa – 2. joulukuuta 2020 Authon, Loir-et-Cher, Ranska) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan tasavallan presidenttinä 27. toukokuuta 1974 – 21. toukokuuta 1981.
Tie presidentiksi
Giscard d’Estaingin isä toimi valtion tilintarkastajana miehitetyllä Reininmaalla, joka on Ranskan valtion yksi kaikkein arvostetuimpia ja halutuimpia virkoja. Kahdeksantoistavuotiaana hän liittyi armeijaan ja ehti vielä toisen maailmansodan taisteluihin Ranskassa ja Saksassa. Ansioistaan sodassa Giscard d’Estaingille myönnettiin Croix de guerre, toisen maailmansodan urhoollisuusmitali Ranskassa.
Korkeakouluopintonsa hän suoritti teknisessä korkeakoulussa (École polytechnique), jonka jälkeen hän suoritti kansallisen hallintokoulun (ENA), jonka tehtävänä on kouluttaa virkamiehiä valtion hallintoon. Hallintokoulun jälkeen hän valitsi uran valtion tilintarkastajana, joka on hallintokoulun priimusten yleisin suosikki, kun he paremmuusjärjestyksessä saavat valita avoimista viroista itselleen sopivimman.
Giscard d’Estaingin eteneminen urallaan on hyvä esimerkki perinnöllisestä sosiaalisesta etenemisestä. Toisaalta ENA-koulun tarkoituksena on ollut tällaisen etenemisen estäminen, mutta siinä ei ole onnistuttu. Giscard seurasi siis isäänsä valtion tilintarkastajana. Hän kuitenkin jätti virkansa tilintarkastajana 1956, kun hänet valittiin kansanedustajaksi. Tämän tehtävän hän ”peri” isoisältään, joka luopui pitkään hallussaan pitämästään paikasta.
Vuonna 1962 Giscard nimitettiin valtiovarainministeriön valtiosihteeriksi ja pian tämän jälkeen pääministeri Georges Pompidoun ehdotuksesta kenraali Charles de Gaulle nimitti hänet valtiovarain- ja talousministeriksi. Tästä tehtävästä hän joutui kuitenkin luopumaan vuonna 1966 tultuaan hyvin epäsuosituksi. Tämän jälkeen hän perusti oman puolueensa, joka ohjelmaksi hän julisti: ”Me olemme enemmistöltämme keskusta- ja eurooppalainen puolue”. Hän tukikin 1960-luvun lopulla voimakkaasti Britannian jäsenyyttä Euroopan yhteisössä.
Kenraali de Gaullen eron jälkeen hänet nimitettiin uudelleen valtiovarain- ja talousministeriksi. Tässä tehtävässä Giscard d’Estaing toimi vuosina 1969–1974. Saaden hyväkseen Jacques Chiracin tuen valinnalleen, voitti Giscard d’Estaing Jacques Chaban-Delmasin presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella ja niin hänestä tuli oikeiston yhteinen ehdokas vasemmiston François Mitterrandia vastaan. Hänet valittiin elokuussa 1974 Ranskan tasavallan nuorimmaksi presidentiksi 48-vuotiaana.
Presidenttiys
thumb|280px|[[Giulio Andreotti, Takeo Fukuda (福田赳夫), Jimmy Carter, Helmut Schmidt ja Giscard d’Estaing G7-ryhmän huippukokouksessa Bonnissa 16.6.1978]]
Sisäpolitiikka
Tultuaan presidentiksi Giscard d’Estaing nimitti tukijansa Jacques Chiracin pääministeriksi, mutta erimielisyyksien tähden tämä erosi parin vuoden kuluttua. Seitsenvuotiskautensa aikana Giscard sai tehtyä joitain välttämättömiä uudistuksia: keskinäiseen sopimukseen perustuva avioero saatiin voimaan, ministeri Simon Veilin voimakkaasti ajama uudistettu aborttilaki toteutettiin ja täysi-ikäisyysraja laskettiin 18 vuoteen.
Uudistusmielisenä Giscard d’Estaing jatkoi muutoksiaan. Hän heikensi eräitä keskeisiä kansallisia symboleja: kansallislipun sinisestä tehtiin vähemmän aggressiivinen, kansallislaulua soitettiin vähemmän sotilaallisesti ja hyökkäävästi, puheensa hän piti myös englanniksi. Ensimmäisenä valtionpäämiehenä hän pukeutui virallisessa kuvassaan tavalliseen arkipukuun. Myös presidentin virka-asunnon Élysée-palatsin tiukkaa ja monimutkaista protokollaa yksinkertaistettiin. Ranskan oloissa nämä muutokset ovat todella merkittäviä.
Ulkopolitiikka
Giscard d’Estaing on aina ollut intohimoinen yhtyneen Euroopan puolustaja. Presidenttikaudellaan hän puolusti voimakkaasti ajatusta ”Euroopan Yhdysvalloista.” Hän toimi aloitteentekijänä valtionpäämiesten säännöllisille huippukokouksille ja vahvistutti Euroopan parlamentin valtaoikeuksia, eritoten tämän budjettivaltaa. Myös parlamentin valinta yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella oli hänen aloitteitaan. Talouden alueella hän sai aikaan EMU:n perustamisen, jonka tehtävänä oli vähentää jäsenvaltioiden välisen valuuttakaupan riskejä.
Giscard d'Estaingilla oli hyvät henkilökohtaiset suhteet Länsi-Saksan liittokansleriin Helmut Schmidtiin, ja yhdessä he panivat alulle seitsemän johtavan talousvallan vuosittaiset G7-kokoukset. Kokouksissa käsiteltiin aluksi vapaamuotoisesti valuuttakursseja ja korkotasoa, ja tarkoituksena oli, että valtionpäämiehet keskustelisivat luottamuksellisesti keskenään ilman avustajia. Vähitellen kokousten esityslista piteni ja virkamiehet oli otettava avuksi kokousten valmistelussa, kunnes 1990-luvulle tultaessa G7-kokouksissa käsiteltiin käytännössä koko maailman ongelmia.
Vuonna 1975 Giscard d'Estaing allekirjoitti Ranskan edustajana Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin Helsingin päätösasiakirja n. Kesäkuussa 1980 hän teki valtiovierailun Suomeen presidentti Urho Kekkosen toimiessa isäntänä.
Vuonna 1979 Giscard d'Estaing joutui skandaalin keskelle, kun hänen väitettiin Ranskan valtiovarainministerinä ottaneen vastaan timantteja Keski-Afrikan tasavallan keisarilta Jean-Bedel Bokassalta. Giscard d'Estaing kiisti syytökset, mutta kohu varjosti hänen presidenttikautensa loppuvuosia.
Vuoden 1981 vaaleissa vasemmiston ehdokas François Mitterrand voitti Giscard d’Estaingin toisella vaalikierroksella, ja näin hänestä tuli eläkeläispresidentti 55-vuotiaana.
Presidenttiyden jälkeen
Entisenä presidenttinä Giscard d’Estaing oli itseoikeutettu istumaan Ranskan perustuslakia tulkitsevassa perustuslakineuvosto ssa, mutta erosi siitä kuitenkin jo heti 1981, jotta säilyttäisi sanomisen vapauden ja kannanottojen mahdollisuuden. Tällöin hän johti hetken 1978 perustamaansa puoluetta.
Uudet yritykset
Giscard d’Estaing palasi vanhalle ”läänitykselleen” Auvergneen, jossa hän pääsi aluehallinnon puheenjohtajaksi, mutta epäonnistui yrityksissään päästä Clermont-Ferrandin kaupunginjohtajaksi. Tämän jälkeen hän jättäytyi pois varsinaisesta kansallisesta politiikasta ja keskittyi alueellisen politiikkaan ja Euroopan asioihin. Hän on ollut sittemmin mm. Euroopan parlamentin jäsen.
Pihlajat
thumb|220px|Kotipihlaja kukkii suurimmassa osassa Suomea kesäkuussa. thumb|220px|Riippapihlaja täydessä marjassa. Pihlajat eli paripihlajat (Sorbus) on kasvisuku, johon kuuluu 100–200 lajia. Pihlajat ovat pienehköjä puita tai pensaita. Lajien määrässä on suurta epätarkkuutta, koska pihlajia on monia lähisukuisia kantoja, jotka toiset kasvitieteilijät laskevat erillisiksi lajeiksi, toiset eivät. Pihlajien sukua on myös jaettu nykyään useammaksi pienemmäksi suvuksi. Suomessa esiintyvät 4–6 pihlajalajia luokitellaan nykyisin neljään eri sukuun. Pihlajat kuuluvat ruusukasvien heimoon (Rosaceae) ja ovat varsin läheistä sukua orapihlajille (Crataegus) ja omenapuille (Malus). Joskus myös aronioita (Aronia) on kutsuttu mustiksi pihlajiksi.
Pihlajien suvun puut ja pensaat ovat levinneet koko Eurooppaan, Pohjois-Amerikkaan ja Aasian lauhkean vyöhykkeen alueille. Pihlajat kuuluvat myös kaikkein pohjoisimpana menestyviin puulajeihin. Pohjois-Norjassa niitä tavataan 71. pohjoiselle leveyspiirille asti.
Lajeja
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena neljä pihlajalajia. Ylivoimaisesti yleisin on koko maassa menestyvä kotipihlaja (Sorbus aucuparia), jota useimmiten kutsutaan yksinkertaisesti pihlajaksi. Sen luontainen levinneisyysalue käsittää lähes koko Euroopan. Ruotsinpihlaja (Sorbus intermedia, aikaisemmalta nimeltään Sorbus suecica) on levinnyt Turun saaristoon, Ahvenanmaalle, Etelä-Ruotsiin ja läntiseen Baltiaan. Suomenpihlaja (Sorbus hybrida, aikaisemmin Sorbus fennica) kasvaa luonnonvaraisena Lounais-Suomessa, Kaakkois-Ruotsissa sekä Etelä- ja Keski-Norjassa. Kaunopihlaja (Sorbus meinichii) kasvaa ainoastaan Etelä-Norjassa ja Itämeren saarilla Gotlannissa, Tukholman saaristossa ja Ahvenanmaalla. Useat pihlajalajit risteytyvät keskenään, ja kolme viimeksi mainittua lajia ovat alkuperältään risteymäjohdannaisia toisena kantavanhempana kotipihlaja.
Suomessa kasvavat lajit on helpointa erottaa toisistaan lehtien perusteella. Kotipihlajan parilehdykkäisen lehden lehdykät ovat kokonaan irrallisia. Suomenpihlajalla on pari irrallista lehdykkää lehden tyvessä, ruotsinpihlajan lehti on vain syvähalkoinen. Sen sijaan kaunopihlaja muistuttaa suuresti suomenpihlajaa, ja sen ainoa varma tuntomerkki on marja, jossa on vain yksi kelvollinen siemen. Ruotsin- ja suomenpihlaja ovat selvästi leveäkasvuisempia kuin kotipihlaja.
Pohjois-Amerikassa yleisimpiä pihlajalajeja ovat amerikanpihlaja (Sorbus americana), komeapihlaja (Sorbus decora) ja sitkanpihlaja (Sorbus sitchensis). Myös kotipihlajaa kasvatetaan Pohjois-Amerikassa yleisesti puistoissa ja puutarhoissa, joista se on paikoitellen villiintynyt.
Pihlajalajikkeita
Tuomipihlajat, kuten esim. marjatuomipihlaja (Amelanchier alnifolia), nk. saskatoon, ei nimestään huolimatta kuulu pihlajien kasvisukuun, vaan on ruusukasvien heimoon kuuluva suku.
Käyttö
Pihlajia käytetään yleisesti koristekasvina. Kotipihlaja on suomalaisten vanha pyhä puu, ja se on yleinen maaseutujen pihapuu. Luonnonkannan lisäksi puisto- ja puutarhakasveina kasvatetaan nykyisin ruotsin- ja suomenpihlajaa sekä useita kotipihlajan jalostettuja muunnoksia. Kotipihlajan muunnoksia ovat esimerkiksi riippuvaoksainen riippapihlaja (Sorbus aucuparia 'Pendula') ja kapea ja korkea pylväspihlaja (Sorbus aucuparia 'Fastigiata').
Pihlajan marjamaiset hedelmät ovat sorbiinihappojensa vuoksi happamia, mutta silti ihmisravinnoksi kelpaavia, etenkin syksyn ensimmäisten pakkasten miedonnettua happamuutta. Pihlajan marja muistuttaa tiivistettyä omenaa ja ravintoarvoltaan sen maltoa pidetään vähintään perunan veroisena. Pihlajan lehdistä voidaan valmistaa erinomaista yrttiteetä.
Jonkin verran luonnonpihlajaa makeammat ja suuremmat marjat on makeapihlajassa (Sorbus aucuparia 'Edulis'). Pihlajan marjat sisältävät runsaasti C-vitamiinia. Marjoja käytetään hillojen, hyytelöiden, makeisten ja alkoholijuomien raaka-aineena.
Kansanlääkinnässä pihlajan marjoja on käytetty reumatismin ja keuhkovikojen hoitoon. Niillä on uskottu myös olevan virtsaneritystä lisäävää vaikutusta, ja niitä on käytetty ulostuslääkkeenä.
Pihlajan tiivis puuaines soveltuu puukäsitöiden ja puuastioiden raaka-aineeksi sekä huonekalujen valmistamiseen. Taipumista kestävänä pihlajaa on käytetty lisäksi muun muassa haravan piikeissä, seiväshypyssä seipäänä, tuuli- ja vesimyllyjen rattaiden hampaina, kärryjen akselina, puujousena, reen aisoissa ja vempeleenä luokkavaljastuksessa. Pihlajaa voidaan ”lahottaa” pari vuotta kosteassa, jolloin sen tumma sydän ja vaalea läski sekoittuvat, luoden erittäin kauniin puukuvion mustine raitoineen. Pihlajan kuori soveltuu nahan parkitsemiseen sisältäen runsaasti parkitsemisaineita. Pihlaja suojelee myös pihalla olevia omenapuita ja omenasatoa pihlajakoilta.
Pihlaja kansanperinteessä
Eurooppalaisessa kansanperinteessä pihlajalla on vankka asema pahalta taikuudelta suojelevana kasvina, ja siksi se on ollut yleinen esimerkiksi kävelykeppien materiaalina. Monissa tarinoissa velhojen taikasauvoja valmistetaan pihlajasta.
Pihlaja on Kalevalassa Ukko ylijumalan oletetun vaimon maanjumalatar Raunin puu. Se oli muinaissuomalaisten pyhä puu; erityisen pyhinä on pidetty sellaisia pihlajia, jotka kasvavat erityisissä paikoissa, kuten toisen puun rungosta tai kallion halkeamasta. Pihlajan marjassa on viiskanta, jota virolaiset ja suomalaiset ovat pitäneet onnea tuovana symbolina. Kalevalassa pihlajasta ennustettiin hyvät vuodet, naimaonni ja tulevat sodat.
Eljas Repo
Eljas Repo (s. 23. toukokuuta 1961 ) on journalisti, kirjailija ja yrittäjä. Hän on toimitusjohtajana Repo Media Oy:ssä, joka on listaamattomiin yrityksiin erikoistunut media. Hän oli aikaisemmin Arvopaperin päätoimittaja. Myytyään osaomistamansa Arvopaperi-lehden Talentumille vuonna 2004 hänestä tuli yksi suurimmista Talentumin osakkeenomistajista. Hän toimi lehden päätoimittajana 29.3.2016 saakka. Ennen siirtymistään Arvopaperiin Repo työskenteli 1980- ja 1990-luvuilla Kauppalehden pörssitoimittajana.
Repo on Helsingin Pörssiklubin, Pro Operan ja Ovaro Kiinteistösijoituksen hallituksen jäsen.
EVE Online
Eve Online (tyylitelty EVE Online) on tieteisfiktioaiheinen avaruuteen sijoittuva internet-yhteydellisillä tietokoneilla pelattava MMO-peli, tarkemmin MMO-roolipeli. Pelissä pelaaja on avaruusaluksen lentäjä (engl. Capsuleer), joka voi tutkia tuhansia tähtijärjestelmiä, taistella muiden pelaajien tai tietokoneen ohjaamia aluksia vastaan, louhia mineraaleja asteroideista, tutkia teknologioita, valmistaa avaruusaluksia ja niiden osia mineraaleista ja käydä kauppaa muiden pelaajien ja ryhmittymien kanssa.
Hilkka Ahde
Hilkka Marketta Ahde (o.s. Riikonen, s. 1. elokuuta 1957 Valkeakoski) on suomalainen poliitikko ja kansanedustaja Matti Ahteen (SDP) leski. Vuonna 2003 Ahde valittiin Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT:n viestintäpäälliköksi ja AKT-lehden päätoimittajaksi.
Ura
Koulutukseltaan Ahde on lastentarhanopettaja. Hän on urallaan työskennellyt muun muassa päiväkodin johtajana, Kauppalehden myyntineuvottelijana, Lastenklinikoiden kummien toiminnanjohtajana, yksityisyrittäjänä ja ohjelmajärjestäjänä. Oulussa asuessaan Ahde oli Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1985–1988. Vuonna 2021 hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuuston jäseneksi.
Ahde oli Suomen ensimmäinen rytmisen voimistelun tähti 1970-luvulla, kun laji rantautui Suomeen.
Ahde näytteli kuningatar Silviaa vuoden 1992 elokuvassa Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti. Hän myös juonsi Suomen Tietoviisas -visailuohjelmaa vuosina 1994–1996.
AKT:ssä
Ahde jätti yrityksensä Hilma Oy:n konkurssihakemuksen samana päivänä kun hänen valintansa AKT:n tiedotusosastolle julkistettiin.
Kesäkuussa 2011 Ahde teki Etelä-Suomen aluehallintovirastolle kantelun AKT:n puheenjohtajasta Timo Rädystä. Hän syytti Rätyä työpaikkakiusaamisesta. Aluehallintovirasto teki asiasta ilmoituksen poliisille ja Helsingin poliisi aloitti asiasta esitutkinnan.
Maaliskuun alussa 2012 AKT:n hallitus yllättäen irtisanoi Ahteen vedoten luottamuspulaan. Hallitus kuitenkin perui irtisanomisen 22. maaliskuuta, ja samana päivänä valtuusto hyllytti Rädyn.
Tammikuussa 2014 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Rädyn maksamaan 80 päiväsakkoa pahoinpitelystä ja kahdesta työturvallisuusrikoksesta. Lisäksi AKT ja Räty tuomittiin maksamaan Ahteelle loukkauksen aiheuttamasta kärsimyksestä ja muusta tilapäisestä haitasta korvauksia yhteensä 12 000 euroa. Räty valitti tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeuden käsittelyssä helmikuussa 2015 hovioikeus tuomitsi Rädyn syyllistyneen henkiseen väkivaltaan.
Yksityiselämä
Ahde avioitui SDP:n kansanedustaja Matti Ahteen kanssa 1.1.1977 Oulun tuomiokirkossa. Heillä on kolme lasta, Timo, Juha-Matti ja Tiina. Avioliitto päättyi Matti Ahteen kuolemaan 20.12.2019.
Nikolai van der Pals
Nikolai (Nicolaus) Ferdinand van Gilse van der Pals (19. toukokuuta 1891 Pietari – 22. huhtikuuta 1969 Porvoo) oli alankomaalais-venäläis-suomalainen musiikkitieteilijä ja kapellimestari.
Nikolai van der Palsin isä Hendrik van der Pals oli alankomaalainen liikemies ja kunniakonsuli ja äiti tanskalainen. Perhe asui Pietarissa, ja isä hankki Suomesta kesäpaikaksi Paloniemen tilan jo vuonna 1887. Pietarissa van der Palsin opettajiin kuului Aleksandr Ziloti. Hän väitteli tohtoriksi Leipzigin yliopistossa vuonna 1914 Nikolai Rimski-Korsakovin musiikista ja palasi Pietariin dosentiksi, mutta perhe pakeni vallankumousta Suomeen vuonna 1918. Isä perusti sittemmin Savion Gummitehdas Oy:n.
Van der Pals työskenteli Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelijana 1920–1939 sekä Helsingin Orkesteriyhdistyksen kapellimestarina 1921–1941. Hän vieraili myös ulkomailla ja johti muun muassa Berliinin, Wienin ja Münchenin filharmonikkoja sekä muita eurooppalaisia sinfonia- ja oopperaorkestereita.
Toisen maailmansodan aikana van der Pals julkaisi Tšaikovski-tutkielman ja työskenteli Alankomaiden Tukholman-suurlähetystössä. Hän johti Ruotsin radion sinfoniaorkesteria ja esitteli Ernest Pingoud’n ja Jean Sibeliuksen musiikkia. Sodan jälkeen hän palasi Helsinkiin ja johti edelleen sinfoniakonsertteja. Eläkevuotensa hän vietti Porvoossa ja johti musiikinharrastajien orkesteria.
Nikolai van der Palsin isoveli Leopold van der Pals (1884–1966) oli säveltäjä, joka asui Saksassa ja Sveitsissä. Toinen veli maanviljelysneuvos Max H. van Gilse van der Pals (1885–1966) viljeli Laakspohjan kartanoa vuodesta 1911.
Johan Henrik Deuntzer
Johan Henrik Deuntzer (20. toukokuuta 1845–16. marraskuuta 1918) oli tanskalainen Venstre-puolueen poliitikko ja oikeustieteilijä. Hän toimi maansa pääministerinä 1901–1905. Deuntzer valmistui oikeustieteen maisteriksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1867, ja toimi oikeustieteen professorina 1872–1901. Hän oli yksi Itä-Intian kauppakomppanian perustajista.
G&L
thumb|150px|Vuonna 1994 valmistettu G&L L2000-[[bassokitara|basso.]] G&L on Leo Fenderin, George Fullertonin ja Dale Hyattin perustama kitaroita ja bassoja valmistava yritys. Yritys perustettiin 1979 loppupuolella, Leo Fenderin myytyä Fender Musical Instruments Corporationin. G&L:n valmistamilla soittimet ovatkin samankaltaisia kuin Fenderin kitarat, mutta niissä on monia uudenaikaisia lisäyksiä. Yhtiön kitarat valmistetaan Fullertonissa, Kaliforniassa.
Skeptikot
Pyrrhon ja muut esikuvat
Pyrrhonin kerrotaan matkustelleen aina Intiassa saakka Aleksanteri Suuren sotajoukkojen mukana. Hän esitti, että filosofiassa tulisi omaksua ”käytännöllisen skeptisyyden” asenne tietoa kohtaan. Hänen skeptisyydessään keskeistä olivat näkemys asioiden tavoittamattomuudesta sekä kannanotoista pidättäytyminen. Pyrrhon katsoi, että kaikki käsitykset olivat vain seurauksia tavoista ja tottumuksista. Pyrrhon katsoi myös, että onnellisuus riippuu luonnosta, mutta koska luonnosta ei voida tietää mitään, mikään luonnossa ei ole itsessään hyvää eikä pahaa. Pyrrhon edelsi ajallisesti stoalaisia ja epikurolaisia, ja samoin heidän ajatuksiaan perusteettomien mielipiteiden ja tunteiden hylkäämisen ja mielenrauhaan (ataraksia) pyrkimisen osalta.
Pyrrhonin aikaan ei kuitenkaan vielä ollut olemassa minkäänlaista varsinaista skeptistä koulukuntaa, jota olisi voitu kutsua "pyrrhonilaiseksi koulukunnaksi", eikä häntä voida pitää minkäänlaisen skeptisistisen teorian perustajana. Pyrrhonin ajattelu ja elämäntapa vaikuttivat kuitenkin skeptisismiin sekä Akatemiassa että erityisesti Ainesidemoksen myöhemmin perustamassa niin kutsutussa pyrrhonistisessa skeptisismissä, joka jopa omaksui Pyrrhonin nimen.
Pyrrhonin lisäksi myöhemmät skeptikot hyödynsivät myös varhaisempien kreikkalaisten filosofien ajatuksia. Skeptikoiden kannalta hyödyllisiä argumentteja olivat esittäneet muun muassa Herakleitos, Parmenides, Zenon Elealainen, Anaksagoras, Protagoras, Ksenofanes, Empedokles ja Demokritos, sekä Sokrates erityisesti sellaisena kuin tämän ajattelu ilmenee Platonin varhaisissa aporeettisissa dialogeissa. Demokritoksen koulukunnassa täydellistä skeptisismiä oli kannattanut jo ennen Pyrrhonia Metrodoros Khioslainen.
Akateeminen skeptisismi
thumb|220px|Arkesilaos ja Karneades. Kuvitusta [[Ciceron teokseen Academica (Johann August Goerenzin toimittama laitos vuodelta 1810).]]
Pyrrhonin ajattelu vaikutti Platonin Akatemiassa toimineeseen Arkesilaokseen, josta tuli koulun johtaja noin vuonna 273 eaa. Akatemia kääntyikin tämän aikana, vielä Pyrrhonin oppilaan Timonin eläessä, skeptisismiin. Akateemisen skeptisismin eräänä lähtökohtana oli Sokrateen henkilöstä tehty tulkinta: akateemiset skeptikot katsoivat, että Sokrates katsoi ”tietämättömyyttään” korostaessaan, ettei mitään voida tietää. Näin myöhempi Akatemia tulkitsi hänet skeptikkona. Arkesilaos halusi korvata edeltäneen Akatemian dogmaattisen platonismin skeptisismillä, jonka esikuvaksi hän laittoi juuri Sokrateen.
Arkesilaos ja Karneades kehittivät teoreettisen lähestymistavan, jossa ehdottoman totuuden ja epätotuuden käsitteet kiellettiin kokonaan. He arvostelivat kaikkea dogmatismia, erityisesti stoalaisia ajatuksia, väittäen, että täydellistä varmuutta totuudesta ei voida saavuttaa. Viisaan tuli pidättäytyä arvostelmista kokonaan. Argumentoidessaan stoalaisia vastaan skeptikot käyttivät stoalaisten omia ajatuksia ja käsitteitä ja käänsivät ne sitten näitä vastaan. Näin skeptikot vaikuttavat kannanotoissaan helposti dogmaattisilta, mutta tosiasiassa kyseessä on lähinnä poleeminen argumentointi, ei koulukunnan omien kantojen esittäminen.
Akateeminen skeptisismi pehmeni ensimmäisellä vuosisadalla eaa., Filonin ja Antiokhoksen aikana, ja sai vähitellen vaikutteita stoalaisuudesta, jota se oli aiemmin vastustanut dogmaattisena suuntauksena. Näin siirryttiin kohti keskiplatonismia. Akateeminen skeptisismi vaikutti muun muassa Ciceroon, joka on sen merkittävimpiä lähteitä muun muassa teoksensa Academica kautta. Cicero opiskeli Akatemiassa Filonin ja Antiokhoksen aikana, mutta sai vaikutteita myös varhaisemmasta akatemialaisesta skeptisismistä.
Pyrrhonilainen skeptisismi
Ainesidemos erosi Akatemiasta noin vuonna 90-80 eaa. petyttyään sen opissa tapahtuneisiin muutoksiin; hän katsoi sen luopuneen puhtaasta skeptisismistä. Tämän vuoksi hän perusti niin kutsutun pyrrhonilaisen skeptisismin eli pyrrhonismin. Ainesidemos katsoi näin herättäneensä Pyrrhonin ja Timonin ajattelun uudelleen henkiin, 150 vuotta Timonin kuoleman jälkeen. Hän kirjoitti teoksen Pyrrhonistiset kirjoitukset, joka oli laaja yhteenveto Pyrrhonin opetuksista.
Antiikin ajan parhaiten tunnettu skeptikko on kuitenkin Sekstos Empeirikos, joka kokosi yhteen kaikki aiemmat skeptisen koulukunnan opetukset, myös Ainesidemoksen edeltäneet työt, sekä argumentit skeptikkojen ja dogmaatikkojen välillä teoksiinsa Pyrrhonismin pääpiirteet ja Matemaatikkoja vastaan. Tulkinnat Sekstoksen pyrrhonismista ja erityisesti siitä, missä määrin pyrrhonistit pidättäytyivät kaikista vai pelkästään "dogmaattisista" uskomuksista, kuitenkin vaihtelevat. Sekstoksen jälkeen skeptisismi hiipui vähitellen pois; Myles Burnyeatin mukaan hänen teoksensa voidaankin nähdä sekä antiikin skeptisismin huipentumana että päätepisteenä.
Filosofia
Skeptikoille kaikki väitteet olivat kestämättömiä, koska ne nojasivat väittämiin, joiden totuudesta tai epätotuudesta ei voitu sanoa mitään nojaamatta toisiin väittämiin. Näin väittämien palauttamisen ketju on loputon, koska kaikki väittämät aina riippuvat toisista väittämistä ollakseen tosia. Skeptikot myös sanoivat, etteivät kaksi väittämää voi riippua toisistaan, koska silloin ne muodostavat kehäpäätelmän.