cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Argentiinan historia
Perónin paluu valtaan ja uusi sotilasjuntta
11. maaliskuuta 1973 järjestettiin ensimmäiset vaalit kymmeneen vuoteen. Perónia estettiin osallistumasta, mutta hänen tukijansa Héctor José Cámpora valittiin presidentiksi. Perónin seuraajat saivat hallintaansa myös kongressin molemmat kamarit. Cámpora erosi heinäkuussa 1973 ja oli järjestettävä uudet vaalit. Perón palasi maanpaosta, asettui ehdolle varapresidenttinään kolmas vaimonsa Isabel Martínez de Perón ja tuli valituksi Argentiinan presidentiksi. Sekä vasemmiston että oikeiston terroristiryhmät uhkasivat maan järjestystä. Hallitus hallitsi hätätilavaltuuksin ja vangitsi ihmisiä ilman syytteitä. Jo iäkäs Perón kuoli kesken kautensa 1. heinäkuuta 1974. Presidentiksi tuli hänen vaimonsa ja varapresidenttinsä, Isabelita.
Maahan syttyi laajoja lakkoja ja puhkesi poliittisen terrorismin aalto. Entinen kabareetanssija Isabelita oli heikkotahtoinen valtionpäämies, ja asevoimien kaikkien puolustushaarojen muodostama juntta otti vallan 24. maaliskuuta 1976 Jorge Rafael Videlan johdolla. Ihmisoikeusloukkauksista tuli juntan valtakaudella arkipäivää. Arviolta 8 960–30 000 argentiinalaista tapettiin tai katosi. Argentiinassa aikakautta nimitetään likaiseksi sodaksi tai nimellä El Proceso. Ihmisoikeusloukkaukset rasittivat maan kuvaa ulkomailla. Juntta leimasi kritiikin Argentiinan vastaiseksi kampanjaksi. Ulkopoliittisesti juntta kiisteli Chilen kanssa kolmesta asumattomasta saaresta Etelä-Amerikan eteläkärjessä Beaglen kanaalissa. Vuonna 1977 Pinochetin Chile ja Argentiina olivat hyvin lähellä avointa sotaa.
Falklandin sota ja demokratisoituminen
Argentiina yritti valloittaa Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsemat Falklandsaaret 2. huhtikuuta 1982. Britit lähettivät paikalle laivasto-osaston ja argentiinalaiset antautuivat taisteluiden päätteeksi 14. kesäkuuta 1982. Sotilasjuntta kaatui, Argentiina palasi demokratiaan 1983 ja inflaatio riistäytyi 900 prosenttiin vuodessa. Ensimmäiseksi presidentiksi valittiin 30. lokakuuta 1983 vaaleissa Unión Cívica Radicalin Raúl Alfonsín. Seuraavien 16 vuoden aikana järjestettiin kolmet vaalit ilman vallankaappauksia. Alfonsínin hallitus aloitti tutkimuksen sotilasjuntan aikaisista ihmisoikeusloukkauksista ja järjesti asevoimat siviilien alaisuuteen. Talousvaikeuksien vuoksi Alfonsín menetti kuitenkin luottamuksen ja luopui kuusivuotisesta kaudestaan puoli vuotta ennenaikaisesti. Häntä seurasi presidenttinä vaaleilla valittu Partido Justicialistan Carlos Menem.
Menem yritti leikata hyperinflaatiota liberaalilla talouspolitiikalla. Vuonna 1992 käyttöön otettu, australin korvannut Argentiinan peso sidottiin kiinteällä kurssilla Yhdysvaltain dollariin, valtionyrityksiä yksityistettiin ja kaupan ja liiketoiminnan rajoituksia purettiin. Argentiina oli perustamassa Mercosur-tulliliittoa. Talouskasvu oli aluksi nopeaa. Side Yhdysvaltain dollariin osoittautui lopulta vääräksi päätökseksi ja dollarin vahvistuminen tuhosi Argentiinan vientikaupan. Menem palautti diplomaattiset suhteet Britanniaan 1990, armahti sotilasjuntan edustajat ja valittiin uudelle kaudelle 1995. Jo syyskuussa 1996 talousvaikeudet johtivat kuitenkin yleislakkoon. Valtiovarainministeri Domingo Cavallo erosi kyllästyneenä valtion korruptioon ja laittomuuksiin.
Vuonna 1999 presidentiksi valittiin vasemmistolaisen Alianzan Fernando de la Rúa. Hänen hallintonsa peri edeltäjiltään 114 miljardin dollarin valtionvelan. Suurin osa veloista oli aiempien diktaattorien, yksityisten pankkien ja yritysten yksityisiä lainoja, jotka Argentiinan valtio oli ottanut maksettavakseen moraalittoman velan teorian mukaisesti. Vuoden 1998 Aasian talouskriisi johti valuuttapakoon ja nelivuotiseen taantumaan, joka päättyi talouspaniikkiin marraskuussa 2001. Vuoden 2000 suu- ja sorkkatautiepidemia oli tuhonnut Argentiinalle elintärkeiden maataloustuotteiden viennin. Kansainvälinen valuuttarahasto myönsi maalle 40 miljardia lisää lainaa.
Maaliskuussa 2001 de la Rúa muodosti kansallisen yhtenäisyyden hallituksen ministerien eroamisten jälkeen. Maassa oli kolme valtiovarainministeriä kolmessa viikossa. Heinäkuussa koko maa pysähtyi yleislakkoon hallituksen leikkausten vuoksi. Opposition peronistit saivat haltuunsa kongressin molemmat kamarit. 3. joulukuuta 2001 valtiovarainministeri Cavallo rajoitti rahan nostamista tileiltä valuuttapaon vuoksi. Päätöstä seurasi yleislakko ja väkivaltaisia mielenosoituksia (ns. Corralito). De la Rúa erosi virastaan 20. joulukuuta.
Vuoden 2001 lopussa väliaikainen presidentti Adolfo Rodríguez Saá julisti maan maksukyvyttömäksi 88 miljardin velkojen takia. Seuraava väliaikainen presidentti Eduardo Duhalde katkaisi dollarin ja peson suhteen, mikä johti Argentiinan valuutan devalvaatioon. Talousromahdus heikensi keskiluokan asemaa, palkat laskivat lähes puoleen ja pankkisäästöt haihtuivat olemattomiin.
Seuraavat presidentinvaalit järjestettiin 27. huhtikuuta 2003 kahden vuoden väliaikaishallinnon jälkeen. Presidentiksi valittiin vasemmistolainen peronisti Néstor Kirchner. Toiselle kierrokselle häntä vastaan noussut Menem luovutti ennen vaalien toista kierrosta. Kirchner vahvisti edelleen asemaansa lokakuun 2005 vaaleissa. Maaliskuussa 2005 Argentiina pääsi sopimukseen velkojiensa kanssa 103 miljardin Yhdysvaltain dollarin velkojensa uudelleenjärjestelystä. Joulukuussa 2005 maa ilmoitti maksavansa Kansainväliselle valuuttarahastolle (IMF) koko velkansa, noin 9,9 miljardia dollaria. Néstor Kirchner ei pyrkinyt toiselle kaudelle. Lokakuussa 2007 Argentiinan presidentiksi valittiin hänen vaimonsa Cristina Fernández de Kirchner, joka oli kokenut poliitikko. Peronistit palasivat Argentiinassa taas valtaan lokakuun 2019 presidentinvaaleissa, jolloin peronistien ehdokas Alberto Fernandez voitti istuvan presidentin – Argentiinan presidenttinä vuodesta 2015 olleen Mauricio Macrin. Uusi presidentti Alberto Fernandez astui virkaansa 10. joulukuuta 2019. Hänen varapresidenttinään on entinen presidentti Cristina Fernandez de Kirchner.
Gaahl
Gaahl (oik. Kristian Eivind Espedal, s. 7. elokuuta 1975, Sunnfjord, Norja ) on norjalainen black metal -vokalisti ja black metal -yhtye Gaahls Wyrdin keulakuva. Espedal toimi pitkään myös black metal -yhtye Gorgorothin laulajana.
Historia
Gaahl syntyi Espedalin kylässä Fjalerissa, Norjassa 1975. Hän vietti nuoruutensa tässä pienessä kylässä, jonka hänen perheensä oli omistanut vuosisatoja. Gaahl opiskeli kylän pienessä koulussa, jossa oli hänen lisäkseen vain yksi oppilas. Gaahl ja hänen perheensä asuvat yhä tässä kylässä, vaikkakin 15 minuutin matkan päässä toisistaan. Gaahlilla on arvoituksellisen ihmisen maine.
Gaahl on ollut mukana black metal -piireissä vuodesta 1992 ja on ollut mukana yhtyeissä kuten Gaahlskagg (kitaristi Skaggin kanssa), Trelldom ja Sigfaderissa (Skaggin ja Kvitrafnin kanssa). Gaahl liittyi Gorgorothiin 1998 ja osallistui yhtyeen Nuclear Blastilla julkaistun albumin Destroyer tekoon, vaikka lauloi vain nimiraidalla.
Gaahl tuomittiin väkivaltarikoksesta vuodeksi vankilaan vuonna 2001 ja määrättiin maksamaan uhrille 158 000 norjan kruunua. Vuonna 2006 Gaahl vietti toiset 9 kuukautta (14 kuukauden tuomiosta) vankilassa tuomittuna erään miehen raa'asta pahoinpitelystä ja väitetystä kidutuksesta 2002. Hän kidutti uhriaan kuusi tuntia ja vuodatti uhrin verta kuppiin ja yritti juottaa sitä uhrille. Uhri sai korvausta 190 000 norjan kruunua. Gaahl vapautui joulukuussa 2006.
Häntä haastateltiin lyhyesti vuoden 2005 dokumentissa Metal: A Headbanger's Journey. Hän kertoo siinä näkemyksistään 1990-luvun alun black metaliin liittyvistä tapahtumissa ja mielipiteistään satanismista ja kristinuskosta.
Huhtikuussa 2007 Gaahl oli mukana 5-osaisessa dokumenttisarjassa nimeltä True Norwegian Black Metal. Sarjan tuotti kuuluisa valokuvaaja Peter Beste ja sai ensi-iltansa vbs.tv:llä, joka on Vice Magazinen julkaisukanava. Gaahl tarjosi Bestelle haastattelun ja kierroksen tilallaan. Dokumentti päättyy oudosti. Gaahl vaikuttaa hieman kyllästyneeltä toistamaan itseään, sillä haastattelija ei tunnu vieläkään ymmärtävän Gaahlin maailmankuvaa. Kun Beste sanoo "opasta minua" niin Gaahl hiljenee täysin. Syy lienee turhautumisesta, sillä Gaahl on dokumentissa puhunut erittäin paljon individualismista ja siitä kuinka ihmisten tulisi luoda omat polkunsa eikä lammasmaisesti seurata muita. Seuraa kaksi ja puoli minuuttia piinallista hiljaisuutta Gaahlin istuessa liikkumatta. Lopuksi Gaahl kääntää päänsä hitaasti kohti kameraa ja siemaisee viiniä lasistaan sanomatta sanaakaan. Dokumentti päättyy.
Lokakuussa 2007 hän ja King ov Hell yrittivät erottaa perustajajäsen Infernuksen Gorgorothista ja saada itselleen oikeudet yhtyeen nimeen. Tämä johti kiistaan, jossa osapuolet Gaahl/King ov Hell ja Infernus päätyivät oikeuteen asti. Alkuvuodesta 2009 Norjan oikeus päätti, että nimen haltija on yhtyeen perustaja Infernus ja näin he itse tulivat erotetuiksi yhtyeestä. Samana vuonna hän ja King soittivat keikkoja God Seediksi nimeämänsä yhtyeen kanssa.
Vuonna 2009 hän ilmoitti jättäneensä yhtyeen eikä nauhoittanut lauluja God Seedin muutoin valmiille levylle. Kingin mukaan hän itse asiassa päätti siirtyä kokonaan pois metallimusiikin parista. God Seed laitettiin jäihin ja King perusti uuden yhtyeen Ov Hell ja Gaahlin paikan levyllä otti Dimmu Borgirista tuttu Shagrath.
Vuonna 2012 Gaahl palasi God Seedin ja he alkoivat Kingin kanssa työstää tulevaa God Seedin debyyttialbumia.
Musiikin lisäksi Gaahl näyttelee norjalaisessa seikkailuelokuvassa nimeltä Flukt (suom. Pako). Elokuvan ilmoitettu ensi-ilta oli 28. syyskuuta 2012.
Yksityiselämä
Heinäkuussa 2008 Gaahl paljasti verkkohaastattelussa, että hän oli mukana erään naisten muotivaatemalliston "Wynjon" suunnittelussa yhteistyössä norjalaisen muotiagentin Dan DeVeron ja suunnittelija Sonja Wun kanssa. Samassa haastattelussa DeVero kertoi toimittajalle, että "minulla ja Kristianilla oli läheinen suhde, ja hän kertoi usein, että hänellä oli voimakkaita tunteita minua kohtaan." Blabbermouthin uutisoinnin mukaan Gaahl seurusteli De Veron kanssa vuodesta 2006 (jolloin De Vero oli 18). Myöhemmin kerrottiin etteivät he enää ole pari mutta pysyivät ystävinä. Marraskuussa 2008 Rock Hard -lehden haastattelussa Gaahl vahvisti tiedon homoseksuaalisesta suuntautumisestaan. Saman kuukauden aikana De Vero ilmoitti, että hän on saanut uhkauksia black metal -yhteisön edustajilta sekä kotiovellaan että sähköpostitse.
FaceCulture.com-sivusto haastatteli Gaahlia siitä, että arveleeko hän ihmisten suhtautuvan musiikkiinsa eri tavalla nyt, kun hän julkisti homoseksuaalisuutensa. "Ihmiskunta on niin kapeakatseinen," Gaahl vastaa, "joten… ehkä jotkut [suhtautuvat kielteisesti]." "Luulen kuitenkin, että tilanne vielä tasoittuu jollain tavalla. Jotkut tulevat suhtautumaan asiaan myönteisesti ja jotkut kielteisesti. On kuitenkin hyvä, että on aina joitain, jotka suhtautuvat kielteisesti. Muuten päädytään tasa-arvoon, ja tasa-arvo on pahinta kaikista… Tasa-arvo on pinttymä. Se ei anna minkään kasvaa. Se pitää aloillaan." Tammikuussa 2010 vuosittainen Bergen Gay Galla äänesti Gaahlin "Vuoden homopersoonaksi". Gaahl oli paikalla vastaanottamassa palkinnon. Tällä hetkellä hän seurustelee itseään 15 vuotta nuoremman Robin Jakobsenin kanssa.
Uskomukset
Gaahl tunnetaan populaarikulttuurissa satanistina, vaikka hän sanoo pitävänsä Saatanaa kulttuurillisesti ja hengellisesti merkityksettömänä: hän sanoo käyttävänsä satanismia vain ilmaistakseen antikristillistä kantaansa. Hän kertoi eräässä haastattelussa, että "elämme kristillisessä maailmassa, jossa meidän on puhuttava heidän kielellään." Hän sanoo käyttävänsä satanismia sen kristinuskoa uhmaavan aseman vuoksi. Todellisuudessa Espedal sanoo harjoittavansa vanhaa norjalaista šamanismia ja vastustaa toisten määräilyä omien uskonnollisten aatteiden takia. Gaahl käyttää usein Mjölner-riipusta. Gaahl sanoo olevansa kasvissyöjä ja on äitinsä mukaan "hyvin nirso ruokansa suhteen".
JAP
JA Prestwich Industries, oli englantilaisen John Alfred Prestwichin perustama konetekniikanalan yritys, joka valmisti kuvaustarvikkeita, polttomoottoreita sekä muita hienotekniikkaa soveltavia laitteita. Yritys sulki ovensa lopullisesti vuonna 1964. Polttomoottoreiden osalta yritys tunnettiin lyhyemmin kirjainyhdistelmästä J.A.P.
Historia
Insinööri J. A. Prestwich perusti yrityksensä isänsä talon viereen Landowne Road 1:lle Tottenhamiin Lontooseen vuonna 1895. Vuoteen 1911 mennessä Prestwich siirsi yritystoimintansa Northumberland Park Road 17:nelle. Yritysrakennuksen etufasadi yrityksen logoineen purettiin lopulta vuonna 2012 ja tilalle rakennettiin J.Sainsbury's supermarketti osana Tottenham Hotspur Redevelopment Scheme -kaavoitushanketta. Prestwich tuli tunnetuksi sekä kuvaustarvikkeistaan että polttomoottoreistaan. Prestwich työskenteli yhteistyössä sähkötekniikan insinöörin S.Z. de Ferrantin kanssa sekä myöhemmin kuvaustekniikan uranuurtajan William Friese-Greenen kanssa.
J.A.P -moottoreita asennettiin moniin kuuluisiin moottoripyöriin, mutta myös varhaisaikojen lentokoneisiin moottorisahoihin, kultivaattoreihin, sekä pikaraitiotien huoltorekoissa. . Moottoripyöriin asennetut moottorit menestyivät hyvin ja niitä käytettiin speedway-pyörissä 1960-luvulle asti. Toisen maailmansodan aikana Prestwich tuotti n. 240 000 teollisesti valmistettua ottomoottoria sotakäyttöön miljoonien lentokoneen osien ohella.
Vuoden 1945 jälkeen Prestwichin tuotannosta vastasi Villiers Ltd. ja yritys fuusioitui kokonaan Villiers Engineering Companyn ympärille vuonna 1957, mutta myös Villiers itse päätyi Manganese Bronze Bearingsin alaisuuteen.
Prestwichin Northumberland Parkin konetekniikkaosasto suljettiin 1963. . Asiapaperit, valokuvat ja yrityksestä julkisesti esille tarkoitettu materiaali siirrettiin Science Museum Library & Archivesiin Wroughtonin Luonnontieteelliseen museoon.
Kuvausala
Prestwich tuotti 1900-luvun alussa kuvaustarvikkeita, kuten kameroita, tulostimia, mutoskooppeja, leikkaus- ja perforointikoneita sekä elokuvaprojektoreita (esim. elokuvakameroita Warwick Trading Companylle sekä Charles Urban Trading Companylle).
Cliffjumper
Animaatiosarja
Cliffjumper on robottimuodoltaan lähes identtinen Bumblebeen kanssa, mutta ajoneuvomuodoltaan aivan erilainen. Sarjan ensimmäisen jakson alussa hän ja Hound olivat neljän miljoonan vuoden unen jälkeen ensimmäiset Maata tutkineet Autobotit.
JAP
Auton moottoreita
pienoiskuva|1934 Morgan Super Sport J.A.P -moottorilla J.A.P moottoreita käytettiin laajasti kevytautoissa vuosina 1910-1914, jolloin ne olivat useiden pienautovalmistajien suosiossa. Vuonna 1914 J.A.P julkisti uuden juuri kevytautolle tarkoitetun moottorinsa, jonka poraus oli 90 mm ja iskunpituus 85 mm (1082 kuutioinen) V2-moottori. Moottorissa oli suurempi vauhtipyörä kuin moottoripyörän vastaavassa koneessa ja suljettu rengasgeneraattori. Moottorin ajateltiin mahtuvan kolmipyöräiseen Morganiin.
J.A.P:n suurtehoisten, mutta kevyiden kilparatamoottoreiden kehityksen ohella osa ennen sotia edeltäneistä autonvalmistajista, kuten G.N., T.B.(Thompson Brothers), Morgan Motor Company ja Reliant, käyttivät J.A.P -moottoreita voimanlähteinään.
J.A.P laajensi toimintaansa kilpa-autoiluun toisen maailmansodan jälkeen, jolloin useita moottoreista käytettiin Britannian pikkuformuloissa tai Formula 3-sarjassa John Cooperin tekemän kehitystyön seurauksena. J.A.P osallistui myös ensimmäiselle Formula 1 -kaudelle moottorintoimittajana, jolloin sen asiakkaana toimi yksityistalli Horschell Racing Corporation. Kyseisen moottorin tahdittamaa Cooperin valmistamaa autoa käytettiin Monacon GP:ssä, joka päättyi tallin kuljettajan Harry Schellin keskeytykseen.
Viimeisinä vuosinaan Prestwich tuotti osia myös muille autonvalmistajille, kuten sylinterikansia Lotus Cortinaan sekä varhaisiin Ford-pohjaisiin Lotus Elanin moottoreihin.
Moottoripyörät
Vuosien 1904 ja 1908 välisenä aikana moottoripyöriä tuotettiin Britanniassa kansiventtiilisten moottoripyörien moottorien kehityksen ansiosta.
Sen jälkeen kun J.A.P:n tehdas alkoi keskittyä moottorien toimittamiseen muille valmistajille, kuten Brough Superiorille, Triumph Engineeringille, AJS:lle, Enfield Cycle Co:lle, Hazlewoods Limitedille, Zenith Motorcyclesille sekä HRD Motorcyclesille (Vincent Motorcyclesin edeltäjälle), J.A.P:n moottoreilla varustettuja koneita toimitettiin Venäjälle ensimmäisen maailmansodan aikana. Eräs kyseisistä koneista oli AJS Model D.
J.A.P toimitti useita moottoreita ulkomaisille moottoripyörävalmistajille, kuten Dreschille ja Terrot´lle Ranskaan, mutta myös Ardielle, Heckerille ja Tornaxille Saksaan.
Myöhemmin J.A.P -moottoreita käytettiin Villiersin alaisuudessa moottoripyöräkilpailuissa. Useimmiten niitä käytettiin speedwayllä tai mutaradoilla. Suomessa moottori oli yleinen maarata-ajoissa eli kansankielellä "jappiajoissa.
Rautatiekoneisto
Varhaisimpiin rautatieverkoston huoltokulkuneuvoihin kuulunut Wickhamin resiina käytti J.A.P:n V2-moottoria. Kulkuneuvoon kuuluivat iso vauhtipyörästö sekä pyörien toimintaa säädellyt kitkamoottori.
Maamoottorit
J.A. Prestwich valmisti myös maamoottoreita J.A.P:n nimellä moniin käyttötarkoituksiin ja niiden koko vaihteli pienimmästä 0-mallista (kaksitahtinen) suurempaan 6-malliin. Niitä käytettiin kultivaattoreissa, generaattoreissa, lypsykoneissa, vesipumpuissa, ruohonleikkureissa, heinäpaalien nostureissa sekä muissa maatalouslaitteissa. Laitteet olivat usein nelitahtisia, mutta myös kaksitahtisia käytettiin niiden luotettavuuden vuoksi (niitä voidaan nähdä edelleen Britannian Vintage-ralleissa).
J.A.P:llä oli tehdas myös Chelmsford Roadilla, Lontoon Southgatella, joka työllisti 40-50 ihmistä vuonna 1955.
Cliffjumper
The Transformers: The Movie
Elokuvassa Cliffjumper oli yhdessä Jazzin kanssa vastuussa Kuuasema 1:n turvajärjestelmästä. He molemmat joutuivat Unicronin kitaan Kuuaseman mukana, mutta elokuvan lopussa Daniel pelastaa heidät isänsä, Spiken ja Bumblebeen ohella.
Thessalia
Thessalia sijaitsee Manner-Kreikan itäosassa, Keski-Kreikan, Epeiroksen ja Makedonian sekä Egeanmeren välissä. Sen pinta-ala on 14 037 neliökilometriä ja asukasluku 732 762 (vuonna 2011).
Maantiede
pienoiskuva|vasen|pysty=1.1|Thessalian tasankoa, vuoria ja [[Pineiós (Thessalia)|Pineiós-joki.]] Kreikan korkein vuori Ólympos sijaitsee alueen pohjoisosassa Thessalian ja Makedonian rajalla. Itäosaa hallitsee eteläinen Píndos-vuoristo, jonka korkeimmat huiput Thessalian ja Epeiroksen rajalla ovat Kakardítsa ja Lákmos. Thessalian eteläosassa sijaitsee Óthrys-vuori ja itäosassa rannikolla Óssa- ja Pílio-vuoret. Píndokseen kuuluva Metéoran luontoalue, joka tunnetaan myös luostareistaan, sijaitsee Thessaliassa Kalampákan lähellä. Thessalian ja Makedonian välisenä tärkeimpänä kulkuväylänä on aina toiminut Témpin sola Ólympos- ja Óssa-vuorten välissä.
Thessalian tasangot ovat alueen tärkeimmän ja pisimmän joen Pineióksen (205 km) ja sen sivujokien valuma-aluetta. Sivujoista pisin on Enipéas (84 km). Merkittävimmät järvet ovat tekojärvet Plastíras ja Smókovo. Alueella ei ole enää nykyisin suuria luonnonjärviä, mutta osa tasangosta on muinoin ollut järveä.
Kaakkoisosassa Thessaliaan kuuluu Pílion niemimaa, joka rajaa Pagasitikóslahden Egeanmerestä. Niemimaan itäpuolella sijaitsevat Thessaliaan luetut Pohjoisten Sporadien pohjoisimmat saaret, joista suurimmat ovat lännestä itään Skiáthos, Skópelos ja Alónnisos. Saariryhmän pääsaarista eteläisempi Skýros ei kuulu Thessaliaan.
Thessalian suurimmat kaupungit ovat Lárisa, Vólos , Tríkala , Kardítsa , Néa Ionía ja Týrnavos  (vuonna 2011).
Alueyksiköt ja kunnat
Vuoden 2011 alusta lähtien alue on jaettu alueyksiköihin ja kuntiin seuraavasti:
pienoiskuva|Kámpoksen tasankoa, antiikin [[Histiaiotis|Histiaiotiin aluetta.]] pienoiskuva|[[Pineiós (Thessalia)|Pineiós-jokea Témpin solassa.]] pienoiskuva|[[Vólos|Vóloksen kaupunki Pílio-vuorelta nähtynä.]] pienoiskuva|[[Gónnoin kylä.]]
Antiikki
pienoiskuva|pysty=1.6|Antiikin aikaisen niin kutsutun [[Larissan ensimmäinen teatteri|Larissan ensimmäisen teatterin rauniot nykyisessä Lárisassa.]] Thessalia oli aristokraattis-oligarkisten maanomistajasukujen hallitsemaa aluetta, eikä siellä ollut samanlaista laajaa tasa-arvoisten kansalaisten luokkaa kuin muualla Kreikassa. Alue tunnettiin maanomistajien vauraudesta sekä hevosistaan ja ratsuväestään.
Thessalia tuli Makedonian valtakunnan alaisuuteen Filippos II:n valloittamana vuonna 352 eaa. Rooman valtakunta sai sen valtaansa Kynoskefalain taistelun vuonna 197 eaa. myötä. Roomalaisella kaudella Thessalia nautti muodollisesti vapaasta asemasta. Viimeistään 300-luvulta jaa. lähtien alue muodosti oman provinssinsa.
Myöhempi historia
pienoiskuva|pysty=1.6|[[Metéoran luonnonnähtävyys ja luostarialue Píndos-vuoristossa Kalampákassa.]]
Rooman valtakunnan jakaantuessa Thessaliasta tuli muun Kreikan tavoin osa itäistä Bysantin valtakuntaa. 600-luvulta lähtien aluetta valloittivat slaavit, saraseenit, bulgaarit ja normannit. 1100–1200-luvuilla Thessalian valloittivat valakit, ja tämän vuoksi se tunnettiin nimellä Suuri Valakia (Suuri Vlakhia, Megale Vlakhia). 1300-luvulla alueen valloittivat puolestaan katalaanit ja serbit. Serbit tekivät Tríkalasta alueen hallintokeskuksen. Metéoran luostarialue sai alkunsa 1300-luvulla.
Turkkilainen Osmanien valtakunta valtasi Thessalian vuonna 1394. Osmanivallan aikana alueen keskus säilyi Tríkalassa. Piispa Dionysios Skylosofos yllytti ensimmäisenä 1600-luvulla thessalialaisia kapinaan osmaneja vastaan. Kreikan itsenäistymisen jälkeen 1800-luvun alkupuolella kreikkalaiset aloittivat taistelun myös Thessalian yhdistämisestä Kreikkaan. Pääosa Thessaliasta liitettiin Kreikkaan vuonna 1881, kun turkkilaiset luovuttivat alueet Berliinin sopimuksella Venäjän–Turkin sodassa kärsimänsä tappion jälkeen. Thessalian pohjoisosa Témpistä pohjoiseen liitettiin Kreikkaan ensimmäisen ja toisen Balkanin sodan vuosina 1912–1913 jälkeen solmitussa Bukarestin rauhassa vuonna 1913.
Cliffjumper
Transformers: Energon
Cliffjumper kuului Downshiftin ja Bulkheadin ohella Autobottiryhmään, joka oli ollut vuosituhansia vankina Alpha Q:n hallitsemissa maailmoissa, jotka Unicron oli lähettänyt toiseen ulottuvuuteen.
Seppä Örn
Seppä Örn on Erkki Ahosen vuonna 1970 julkaisema proosateos. Teoksen on julkaissut Gummerus.
Cliffjumper
Transformers: Animated
Cliffjumper oli Cybertronin tiedustelijoiden johtajan, Longarm Primen oikeankädenmies. Kun Autoboteille selvisi, että Longarm olikin Decepticonien kaksoisagentti Shockwave valeasussa, Cliffjumperista tuli tiedustelun uusi johtaja ja sitä myötä Autobottien suurneuvoston jäsen.
Thessalia
Myöhempi historia
Osmanien lähtö aiheutti Thessaliassa maanomistusongelmia ja yhteiskunnallisia levottomuuksia, sillä maanomistus jäi harvojen kreikkalaisten käsiin. Alueen maat jaettiin uusiksi väestölle 1930-luvulla.
Cliffjumper
Aligned-jatkumo
thumb|left|110px|Cliffjumper sarjassa [[Transformers: Prime.]]
Kapinkiuru
Kapinkiuru (Certhilauda brevirostris) on Etelä-Afrikassa tavattava kiuruihin kuuluva varpuslintu. Laji erotettiin omaksi lajikseen pitkänokkakiurusta (Certhilauda curvirostris) vuonna 1999.
Cliffjumper
Transformers: War for Cybertron
Videopelissä Transformers: War for Cybertron Cliffjumper esiintyy vain Nintendo DS -versiossa. Cliffjumper löysi Decepticoneja valmistautumassa hyökkäämään Omega Supremen kimppuun. Hän yritti estää Decepticonien etenemistä suojakilvillä ja asetorneilla. Cliffjumperin puolustus ei kuitenkaan toiminut loppuun asti ja hän alkoi takaa ajoon ampumalla Decepticoneja samaan aikaan. Decepticonit saivat Cliffjumperin kiinni kun hän törmäsi seinään. Cliffjumper jäi henkiin mutta ei voinut estää Decepticoneja jatkamasta matkaa.
Transformers: Prime
Sarjan alussa Cliffjumper etsi Arceen kanssa energonia ja löysi Decepticonien kaivoksen ja hyökkää sinne. Liiallisen itsevarmuutensa vuoksi hän haavoittui ja sotilaat veivät hänet Starscreamin eteen, joka tappoi hänet. Megatron käytti häneen pimeää energonia ja muutti hänet zombiksi eli Terrorconiksi. Autobotit luulivat cliffjumperin olevan elossa nähdessään hänen signaalinsa ja lähtivät decepticonien kaivokseen. Arcee yritti pelastaa cliffjumperin jonka megatron oli halkaissut kahteen osaan. Arcee oli nostamassa cliffjumperia ylös mutta cliffjumper alkoi rimpuilla ja tippui korkealta enrgon kristallien sekaan. Erityisesti Arcee oli masentunut Cliffjumperin kohtalosta.
Kapinkiuru
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan kapinkiuru on noin 21 cm. Lajin pää, selkä siivet ja pyrstö ovat väriltään ruskeat. Vatsa on valkoinen, ja siinä on mustia raitoja. Nokka on kapinkiurulla pitkähkö ja hieman alaspäin taipunut. Päässä on lisäksi valkoinen silmäkulmajuova.
Gustaf Mauritz Armfelt
Gustaf Mauritz Armfelt (suomeksi usein myös Kustaa Mauri; 31. maaliskuuta 1757 Tarvasjoki, Marttila – 19. elokuuta 1814 Tsarskoje Selo, Pietari) oli suomalais-ruotsalainen kreivi, hovimies, diplomaatti ja jalkaväenkenraali. Hän syntyi Suomessa ja oli Kaarle XII:n kenraalin, Carl Gustaf Armfeltin, pojanpojanpoika. Gustaf Mauritz Armfeltin poika oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt.
Kapinkiuru
Levinneisyys ja elinympäristö
Kapinkiurua tavataan Western Capen osavaltiossa sijaitsevasta Agulhasin tasankoalueilla, joita rajaavat Bot-joki ja Georgen kaupunki. . Laji elää peltomailla, mutta välttää alueita, jotka ovat tehoviljelyssä. Lajia tavataan myös hiekkaisten karoo-arojen pensaikoissa. Suurin osa lajin elinympäristöä on nykyään viljapeltoja ja laitumia, joihin se on sopeutunut hyvin. Lajin elinympäristö on tuntemattomista syistä laikuittainen.
Elintavat ja ravinto
Kapinkiurut liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Laji pesii syyskuusta lokakuuhun. Pesän se rakentaa kasvillisuuden sekaan tai maahan. Naaras munii kahdesta kolmeen munaa. Poikaset poistuvat pesästä marraskuuhun mennessä.
Gustaf Mauritz Armfelt
Ura
Armfeltin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan kuulunut Gustaf Mauritz Armfelt syntyi Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka oli Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalo. Hänen syntymäkotinsa on nykyään museona. Armefeltin vanhemmat olivat myöhemmin Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt ja Maria Katarina Wennerstedt. Armfelt opiskeli Turun Akatemiassa vähän aikaa vuosina 1770–1771 ja suoritti upseerintutkinnon Karlskronan kadettikoulussa vuosina 1771–1773.
Kapinkiuru
Elintavat ja ravinto
Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, mutta ajoittain myös siemeniä.
Gustaf Mauritz Armfelt
Ura
Armfeltista tuli 1774 henkivartiokaartin vänrikki Ruotsin Kustaa III:n hovissa. Hän joutui jättämään Ruotsin kaksintaistelusta syntyneen skandaalin vuoksi ja matkusti Pietarista Varsovaan ja Berliinin kautta Pariisin 1778–1780. Armfelt tutustui Kustaa III:een Belgian Spassa ja hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin kavaljeeri sekä henkivartiokaartin kapteeni. Hän osallistui neuvotteluihin Venäjän Katariina II:n kanssa 1783 ja Kustaa III:n sodan aikana 1788–1790 hän oli yksi kuninkaan luotetuista neuvonantajista. Tanskalaisten noustessa maihin 1788 ja uhatessa Göteborgia, hän järjesti Taalainmaan sotajoukot ja johti ne voittoon. Armfelt pysyi hallitsijan puolella epäluulon kasvaessa kuninkaan järjestämää sotaa vastaan. Hän oli Ruotsin pääneuvottelija Värälän rauhanneuvotteluissa elokuussa 1790. Armfelt oli haavoittunut vakavasti olkapäähän 4. kesäkuuta 1790 Savitaipaleen taistelussa.
Armfelt oli myös kulttuurimies, joka osallistui Kustaa III:n Italian-matkalle 1783–1784. Matkalla he kävivät Roomassa, Napolissa ja Pariisissa osallistuen moniin teatteri- ja oopperaesityksiin. Tästä matkasta oli perintönä valtion talouden huonontuminen ja epäluottamuksen kasvu kuninkaaseen, mutta myös Ruotsin Akatemian perustaminen. Armfelt valittiin sinne 14:stä edustajasta teatteriansioidensa perusteella. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen ja puheenjohtaja 1786–1794, Draamateatterin ja Oopperan johtaja sekä Musikaalisen akatemian jäsen 1786–1792.
Kuollessaan 1792 Kustaa III määräsi Armfeltin alaikäisen poikansa holhoojaksi ja nimitti hänet valtaneuvostoon ja Tukholman ylikuvernööriksi (Överståthållare). Kustaa III:n veli, Karl, kuitenkin lähetti Armfeltin lähettilääksi Napoliin päästäkseen hänestä eroon. Napolista käsin Armfelt neuvotteli Venäjän Katariina II:n kanssa suostutellen häntä voimanäytökseen kustavilaisten pääsemiseksi valtaan Ruotsissa. Kuninkaan vakoojat paljastivat juonen, ja Armfelt pakeni häntä hakemaan määrätystä laivasta vain kuningatar Maria Carolinan avulla. Hän pakeni Venäjälle, missä hänet käytännössä vangittiin: hänet sijoitettiin pienehköön huvilaan Kalugan pikkukaupunkiin kohtalaisen eläkkeen turvin – mutta tosiasiassa hän oli koko Venäjällä olonsa ajan 1794–1797 poistumiskiellossa. Tukholmassa hänen omaisuutensa takavarikoitiin ja hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan petturina. Hänen rakastajattarekseen mainittua kreivitär Magdalena Rudenschöldiä syytettiin myös salaliittolaisuudesta, hänet piiskattiin julkisesti ja hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin kahden vuoden vankeudeksi.
Tosin eräs yllättävä taho asettuikin vastahankaan: Tanskan hovi ilmoitti kylmästi ruotsalaisille, ettei heidän nähdäkseen Armfelt ole syyllistynyt mihinkään todelliseen rikokseen – eikä sijaishallitsija Gustaf Adolf Reuterholmin vaatimusta, että Armfeltille myönnetty Elefanttiritarikunnan suurristi olisi pitänyt peruuttaa ja takavarikoida, voitaisi toteuttaa: tanskalaisten mielestä syyte Armfeltia vastaan olisi vain poliittisten vastustajien häpäisy-yritys ja Armfelt säilyttäisi ritarikunnan jäsenyyden – kuten kävikin. Julkisuuteen tämä päätös tuli vasta kun Armfelt sai kunniansa ja kaikki ruotsalaiset ritarimerkkinsä takaisin. Hän oli tosin pitänyt niitä hallussaan koko karkotuksen ajan ja polttanut monen mutkan kautta käsiinsä päätyneet Reuterholmin kirjeet, joissa vaadittiin kunniamerkkien palautusta.
Vuosina 1797–1799 Armfelt asui mm. Berliinissä ja Dresdenissä. Vuosina 1799–1802 Armelt asui Kuurinmaan herttuan Peter von Bironin perheessä muun muassa Sleesiassa ja Böömissä.
Kustaa IV Aadolfin noustua valtaistuimelle 1800 Armfelt armahdettiin ja hänen aatelisarvonsa ja kunniansa palautettiin. Hän pääsi Ruotsin lähettilääksi Wieniin, mutta joutui eroamaan kaksi vuotta myöhemmin hyökättyään Itävallan hovin kantaa vastaan Napoleon-kysymyksessä. Vuosina 1805–1807 hän toimi Ruotsin Läntisen armeijan joukkojen johdossa Etu-Pommerissa ja puolusti ruhtinaskuntaa. Palattuaan hänet määrättiin Ruotsin joukkojen komentajaksi Norjan vastaiselle rajalle.
Vallankumouksen syöstyä Kustaa IV:n ja hänen koko perheensä vallasta 1809 Armfelt päätti vetäytyä Suomeen, jonka Venäjä oli valloittanut. Hän ei voinut hyväksyä Napoleonin kenraalin, Jean Baptiste Bernadotten (kuninkaana Kaarle XIV Juhana), nimittämistä Ruotsin kruununperilliseksi ja de facto hallitsijaksi. Hänen vihollisensa estivät hänen lähtönsä, kunnes 1811 saivat nostettua syytteen, jossa Armfelt karkotettiin salaliittolaisena. Hän meni Venäjän Tukholman lähetystöön 31. maaliskuuta ja vannoi uskollisuudenvalan. Hän lähti Ruotsista seuraavana päivänä. Armfeltista tuli Aleksanteri I:n kenraaliadjutantti Pietarissa. Hänen ansiokseen luetaan muun muassa voimakas vaikutus niin sanotun Vanhan Suomen liittämiseksi suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Hän toimi Pietarissa Suomen Asiain Komitean ensimmäisenä puheenjohtajana ja vuosina 1812–1813 hän oli myös virkaatekevä Suomen kenraalikuvernööri. Armfelt vaikutti Haminan kadettikoulun ja Suomen kaartin syntyyn. Armfelt oli ollut kuninkaallisen Turun Akatemian kansleri vuosina 1791–1792, ja hän sai saman viran samassa yliopistossa, jonka nimi oli muutettu Turun Keisarilliseksi Akatemiaksi. Keisari korotti Armfeltin kreiviksi 1812.
Yksityiselämä ja perhe
Oleskellessaan Pariisissa Armfeltillä oli suhde näyttelijätär Mademoiselle L’Eclairin kanssa, josta syntyi avioton poika Maurice L’Eclair (1780–1841). Armfeltillä oli suhde kreivitär Magdalena Rudenschöldin (1766–1823) kanssa vuosina 1785–1793. Armfelt avioitui 7. elokuuta 1785 kreivitär Hedvig Ulrika De la Gardien (1761–1832) kanssa Drottningholmin linnassa. Hedvig oli kreivi Carl Julius De la Gardien ja kreivitär Magdalena Christina Stenbockin tytär.
Heillä oli kahdeksan lasta:
Suhteesta Kuurinmaan herttuan tyttären Saganin prinsessan Catharina Fredrika Wilhelmina Benigne von Kurlandin (1781–1839) (myöhemmin Rohan-Guémenée’n herttuatar; ruhtinatar Trubetskoi; kreivitär von der Schulenburg-Vitzenburg) kanssa oli avioton tytär Adelaide Gustava Aspasie (Vava) Armfelt (1801–1881).
Avioton poika Maurice aateloitiin Ruotsissa vuonna 1816 nimellä Mauritz Clairfelt ja hänestä tuli kenraali; Vava adoptoitiin Armfeltien kreivilliseen sukuun vuonna 1812.
Buxhoevden
thumb|Buxhoeveden-suvun vaakuna Buxhövden (myös muodoissa Buxhoeveden, Buxhœwden, Buxhowden, Buxthoeven, Buksgevden, von Buxhoevden) oli baltiansaksalainen aatelissuku. Sukunimi Buxhoevden kertoo, että suku oli kotoisin Bexhövedestä Ala-Saksista.
Gustaf Mauritz Armfelt
Yksityiselämä ja perhe
Armfelt menehtyi rintatautiin 19. elokuuta 1814 57-vuotiaana Tsarskoje Selossa Pietarin lähellä. Hänet on haudattu sukuhautaan Halikon kirkkoon, lähelle omistamaansa Joensuun (Åminne) kartanoa. Viimeisinä vuosinaan 1811–1814 hän kunnosti kartanon päärakennusta ehtimättä kuitenkaan asua siellä. Armfeltin suku omisti kartanon vuosina 1786–1925.
Armfelt Suomen asiain komitean jäsenenä
thumb|200px|left|Armfelt vanhemmilla päivillään. Armfelt ajoi suomalaisille suhteellisen itsenäistä asemaa omana kansakuntana. Hän kirjoitti keisarille virkakirjeen Nöyrä selonteko Suomen oloista (1810), jossa hän propagoi pyrkimystään: ”Rauhamme ja menestyksemme riippuu siitä, että me rehellisesti ja täydellisesti muutumme suomalaisiksi”. Historioitsija Päiviö Tommila pitää Armfeltia ensimmäisenä suomalaisuusohjelman laatijana.
Suomalaisuus oli Armfeltille tavoite, jota kohti voitiin ja tuli pyrkiä. Samaan aikaan eräät akatemian edustajat suhtautuivat Suomen uuteen asemaan skeptisesti. Aura-seurassa vaikuttanut Johan Jakob Tengström pelkäsi maan kulttuurin luisuvan Venäjän vallan alla alaspäin eikä hän löytänyt suomalaisuudesta mitään omintakeista. Armfelt taas puhui suomalaisen kasvatuksen puolesta ja kutsui ”kanaljoiksi” sellaisia, jotka eivät tahtoneet olla suomalaisia. Sittemmin kansalliseksi herättäjäksi nimitetyn Adolf Iwar Arwidssonin suuhun laitettu lentävä lause ”Ruotsalaisia emme enää ole, venäläisiksi emme tahdo tulla, olkaamme siis suomalaisia” (”Svenskar äro vi inte längre, ryssar vilja vi inte bli, låt oss alltså bli finnar”), oli jo Armfeltin piirin johtolauseena.
Armfelt kehotti suomalaisia erilaisiin parannuksiin. Hänen virkakirjeensä yleisönä oli paitsi keisari, myös kollegat, jotka rakensivat maahan uutta institutionaalista järjestelmää. Armfeltin mukaan ei ollut Venäjänkään etu, että sen alaisena oli erämaita. Parannuksia pidettiin tärkeinä, sillä yleinen hyvinvointi ja yleisön vaurastuttaminen nähtiin isänmaanrakkautta herättäväksi. Kuten P. J. Bladh Suomen Talousseurasta asian ilmaisi: ”Kurjalle on samantekevää, kenen maalla hän kerjää.”
Suomen Asiain Komitean mukaan ylempien säätyjen tehtävä oli johtaa muutosta. Rahvaasta sanottiin, että se ei tehnyt omin päin ja omasta aloitteestaan mitään, ja kuten komitean jäsen C. J. Walleen lisäsi: ”eikä onneksi ole tapahtunut mitään sellaista, joka olisi saanut sen liikkeeseen.” Alempia kansankerroksia pidettiin hallitsemattomana väkijoukkona, villieläiminä, joihin ei ollut syytä luottaa. Armfelt suositti keisarille lujatahtoista lempeyttä ja vakuutti, että kansa ei kapinoisi, jos sille tehtäisiin oikeutta. Hemmotteluun ei hänen mukaansa kuitenkaan ollut tarvetta. Kansa tyytyi vähään, kun sen ei annettu tietää paremmasta. Tämä armfeltilainen käsitys periytyi sittemmin muiden muassa Zacharias Topeliuksen kansankuvaan.
Aegis (kuu)
Aegis on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Minervan suurempi ja ulompi kuu, jonka läpimitta on noin 4 km. Kuu sai nimensä roomalaisen mytologian jumalatar Minervan (kreikkalaisittain Athene) käyttämän maagisen kilven Aigisin mukaan, joka pystyi lamauttamaan siihen katsovat viholliset. Ennen nimeämistään se tunnettiin tunnuksella S/2009 (93) 1. Aegiksen löysivät F. Marchis, P. Descamps, J. Berthier ja F. Vachier Mauna Kealla 16. elokuuta vuonna 2009. Toinen Minervan kuista on nimeltään Gorgoneion.
Aleksei Ostapenko
pienoiskuva|Aleksei Ostapenko Aleksei Ostapenko (s. 26. toukokuuta 1986) on venäläinen lentopalloilija. Hän pelaa Venäjän A-maajoukkueessa jossa hän on yksi kantavista voimista. Ostapenko pelaa keskitorjujan roolissa. Hän on 208-senttimetriä pitkä pelaaja, joka tunnetaan etenkin kovasta syötöstään. Hän voitti kaudella 2006 muun muassa Venäjän Superliigan All-Stars pelin yhteydessä käydyn aloitussyöttökilpailun, jossa mitattiin voimakkain syöttö.
Ostapenko on pelannut urallaan tähän mennessä vain kotimaisessa superliigassa. Hän on esiintynyt Venäjän A-maajoukkueen mukana MM-kisoissa, EM-kisoissa, Maailmanliigassa, Maailmancupissa sekä Olympialaisissa.
Neitsyt Marian tahraton sydän
Neitsyt Marian tahraton sydän on Marian kunnioituksessa käytettävä nimitys, johon sisältyy Marian sisäinen elämä, hänen ilonsa ja surunsa, hänen hyveensä ja ennen kaikkea hänen neitseellinen rakkautensa Jumalaa kohtaan.
1500- ja 1600-luvuilla askeettiset kirjoittajat käsittelivät hartautta ja pyhä Jean Eudes edisti sitä, teki siitä julkisen ja järjesti juhlan Marian sydämen kunniaksi ensin Autunissa 1648 ja sitten muissa Ranskan hiippakunnissa. Paavi Benedictus XIV järjesti bullassa 3. maaliskuuta 1753 yhteisön joka otti nimensä Neitsyt Marian tahrattomalta sydämeltä ja paavi Pius VII hyväksyi hartauden 31. elokuuta 1805 ja antoi sille hetkipalveluksen ja messun. Hartaus sai uuden painotuksen Lúcia dos Santoksen näyistä hänen nunnaluostarissaan Tuyssa, Espanjassa, joissa Neitsyt Maria pyysi viiden ensilauantain hartautta hyvitykseksi hänen sydäntään vastaan tehdyille pyhäinhäväistykselle ja kiittämättömyydelle. Neitsyt Marian tahrattoman sydämen juhlaa vietetään 22. elokuuta. Paavi Pius XII omisti 31. lokakuuta 1942 kirkon ja koko maailman Neitsyt Marian pyhälle sydämelle ja elokuu on myös omistettu sille.
Roomalaiskatolisessa messussa Neitsyt Marian tahratonta sydäntä on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Omnípotens sempitérne Deus, qui in Corde beátæ Maríæ Vírginis dignum Spíritus Sancti habitáculum præparásti: concéde propítius; ut eiúsdem immaculáti Cordis festivitátem devóta mente recoléntes, secúndum cor tuum vívere valeámus."
Neitsyt Marian tahrattomalle sydämelle on perustettu kaksi sääntökuntaa:
Glutamaattidehydrogenaasi
thumb|250px|Malli ihmisen glutamaattidehydrogenaasin rakenteesta. Glutamaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi olosuhteista ja eliöstä riippuen joko glutamiinihapon hapettavaa deaminaatiota alfaketoglutaarihapoksi ja ammoniumioniksi tai alfaketoglutaarihapon pelkistävää aminointia glutamiinihapoksi. Entsyymi osallistuu täten aminohappojen aineenvaihduntaan. Glutamaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.4.1.2.
Toiminta
Glutamaattidehydrogenaasin toiminta on allosteerisesti säädeltyä. Glutamiinin deaminaatiota aktivoi ADP-molekyyli ja inhiboi GTP-molekyyli. Kun solun energiavarannot ovat vähäiset aktivoituu glutamiinihapon deaminaatio alfaketoglutariinihapoksi, jonka solut käyttävät sitruunahappokierrossa.
Terhi Peltokorpi
Terhi Päivikki Peltokorpi (o.s. Lehto, s. 25. kesäkuuta 1975 Jämsä) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän oli kansanedustaja vuosina 2004–2007 ja 2014–2015 Helsingin vaalipiiristä. Molemmilla kausillaan hän nousi kansanedustajaksi varasijalta. Eduskuntavaaleissa 2015 Peltokorpi sai 1 848 ääntä eikä tullut uudelleen valituksi.
Peltokorpi on ollut Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001.
Koulutukseltaan Peltokorpi on sairaanhoitaja (AMK) ja kätilö (AMK).
Ura
Peltokorpi on Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2001. Hän on keskustan valtuustoryhmän puheenjohtaja. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen. Peltokorpi oli Keskustan puoluehallituksessa 2005–2006. Muissa luottamustoimissa hän on ollut Kuntaliiton valtuustossa vuodesta 2005 toisena varapuheenjohtajana, Tehyn valtuustossa vuodesta 2005 ja Helsingin kirkkovaltuustossa vuodesta 1999, joista vuosina 2003–2004 varajäsenenä.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa Peltokorpi oli kolmas keskustan Helsingin vaalipiirin ehdokkaista ja pääsi varaedustajaksi, kun keskusta sai kaksi edustajaa. 21. heinäkuuta 2004 Peltokorpi nousi ensimmäisen kerran eduskuntaan varasijalta, kun Anneli Jäätteenmäki valittiin Euroopan parlamenttiin. Hän oli jäsen työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa sekä varajäsen sosiaali- ja terveysvaliokunnassa, perustuslakivaliokunnassa ja hallintovaliokunnassa.
Peltokorpi pyrki eduskuntaan myös vuoden 2007 vaaleissa, sai kolmanneksi eniten ääniä keskustasta (1 158 ääntä) ja oli ensimmäinen putoaja varaedustajan paikalta. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Peltokorpi sijoittui jälleen varasijalle. Heinäkuussa 2014 Mari Kiviniemi nimitettiin OECD:n apulaispääsihteeriksi, ja Peltokorpi nousi varasijalta hänen tilalleen eduskuntaan.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Peltokorpi jäi Helsingin vaalipiirissä 1 848 äänellään keskustan ehdokkaista neljänneksi, ainoastaan Olli Rehnin tullessa valituksi.
Poliittinen linja
Vanhoillislestadiolaisena Suomen Keskustan poliitikkona Peltokorpi on todennut olevansa politiikassa puolueensa ja kotikaupunkinsa Helsingin eikä ensi sijassa lestadiolaisten äänestäjiensä edustaja. "Toki hengellinen elämänkatsomus vaikuttaa arvopohjaani." Jos valtion budjetin käsittelyssä tulee eteen tilanne, jossa äänestetään Helsinkiin kohdistuvista leikkauksista, Peltokorpi on luvannut puolustaa kotikaupunkiaan.
Eduskuntatyössä Peltokorpea kiinnostaa lainsäädäntöön vaikuttaminen erityisesti työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa, sosiaali- ja terveysvaliokunnassa tai sivistysvaliokunnassa. Niihin liittyvien kysymysten osalta Peltokorpi esimerkiksi vastustaa yhdenvertaista avioliittolakia ja pitää raskauden ehkäisyä syntinä. Peltokorpi on todennut, että työssään kätilönä hän ei kuitenkaan torju samaa sukupuolta olevia pareja. "Kätilöntyössä minulla on ollut naispareja asiakkaina. Samalla lailla minä kaikkia hoidan."
Yksityiselämä
Peltokorpi avioitui Risto Peltokorven kanssa vuonna 1996. Perheessä on yhdeksän lasta. Peltokorpi on vanhoillislestadiolainen.
Juhan Aavik
Juhan Aavik (29. tammikuuta 1884 Viljandimaa, Viro – 26. marraskuuta 1982) oli virolainen säveltäjä ja kapellimestari. Hänen isänsä Andres Aavik oli opettaja sekä kuoron ja puhallinyhtyeen johtaja, mikä mitä ilmeisimmin vaikutti Juhan Aavikin uran valintaan. Aavik aloitti musiikin opiskelun Pietarin konservatoriossa, josta hän valmistui vuonna 1907.
Ura
Vuosina 1925–28 hän toimi lehtorina, ja vuonna 1928 hänestä tuli professori. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Tuudur Vettik ja Gustav Ernesaks, joista tuli hänen ohellaan suuria vaikuttajia virolaiseen musiikkielämään. Hän oli Tallinnassa yksi musiikkielämän johtavista vaikuttajista. Vuonna 1933 hän aloitti orkesterin johtajana ja kapellimestarina Estonia-teatterissa, ja Aavik oli siten mukana lähes kaikissa merkittävissä musiikkihankkeissa. Aavik oli myös lukuisten yhteisöjen ja yhdistyksien puheenjohtaja,varajohtaja tai hallituksen jäsen. Hän toimi Tallinnan konservatorion (1933–1940 ja 1941–1944) johtajana sekä Viron kuorojen yhdistyksen puheenjohtajana 1929–1940. Lisäksi hän oli Viron säveltäjäliiton edeltäjän, Viron muusikoiden akateemisen yhdistyksen (1924) perustajajäsen, Viron kulttuuriministeriön (1934–1940) musiikkitoimikunnan puheenjohtaja, Viron IX–XI laulufestivaalien pääohjaaja sekä monien maakuntaliittojen festivaalien johtaja.
Kirjalliset ja musiikilliset työt
Aavik oli virolaisen Muusikaleht-nimisen musiikkilehden toimittaja vuosina 1924–1940, ja hän kirjoitti siihen noin 200 artikkelia. Hän kirjoitti myös lukemattomia artikkeleja lehtiin Postimees, Tartu Päevaleht ja Päevaleht. Hän on myös kirjoittanut muistelmansa nimellä "From the Paths of Music I" (Toronto, 1959) ja neliosaisen Viron musiikin historiikin (I–II, Tukholma, 1965, III–IV, 1969).
Hän on säveltänyt kaksi sinfoniaa ynnä muita sinfonisia teoksia, piano- viulu-, sello- ja kontrabassokonserton ja yksin-, kuoro- ja lastenlauluja, näyttämömusiikkia sekä oopperan Sügisunelm.
Vuonna 1944 hän pakeni Tukholmaan, jossa kuitenkin jatkoi toimintaansa musiikin parissa. Aavik esitteli ja teki tunnetuksi virolaista kuoromusiikkia sekä johti monia virolaisia laulujuhlia Ruotsissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Dprevank
Dprevank (armeniaksi Դպրեվանք, myös Dprevanq) on kunta Aragatsotnin maakunnassa Armeniassa. Se on Dzoragyughista Tsakhkasariin kulkevan tien varrella.
Kehtolaulu
right|thumb|William-Adolphe Bouguereau, Kehtolaulu, 1875. Kehtolaulu eli tuutulaulu on lapsen nukutuslaulu. Perinteisiä suomalaisia unilauluja ovat muun muassa Aa tuuti lasta, Nuku, nuku nurmilintu ja Tuu tuu tupakkarulla. Maailmanlaajuisesti tunnetuin lienee kuitenkin Brahmsin kehtolaulu (Levon hetki nyt lyö, ).
Alternative Games
Alternative Games on suomalainen videopeliyritys, joka on erikoistunut kääntämään pelejä Linux- ja Mac-alustoille. Yrityksen ensimmäiset Linuxille kääntämät pelit olivat suomalaisen Frozenbyten kehittämät Shadowgrounds ja Shadowgrounds Survivor.
Roger Gnoan M'Bala
Roger Gnoan M'Bala, joskus muodossa Roger Gnoan Mbala (1943; Grand-Bassam, Norsunluurannikko) on norsunluurannikkolainen elokuvaohjaaja.
M'Balan ensimmäinen pitkä elokuva oli vuonna 1986 valmistunut Ablakon. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiin kuuluu Au nom du Christ (1993), joka voitti parhaan elokuvan palkinnon eli Yennegan kultaisen oriin afrikkalaisilta FESPACO-elokuvajuhlilta vuonna 1993. Elokuva Adanggaman (2000) kertoo hollantilaisten kauppiaiden kanssa yhteistyössä toimivasta afrikkalaisesta, jonka orjuuttamaksi hänen kotikylänsä joutuu. Tämä totuutta ja fiktiota yhdistävä draamaelokuva sai Marrakechin elokuvajuhlien tuomariston palkinnon.
Sirppikääpä
Sirppikääpä (Sidera lenis) on Suomessa koko maassa harvinaisena esiintyvä ja vanhoissa metsissä viihtyvä kääpälaji. Sitä kasvaa jo pitkälle lahonneissa ja sammalten peittämissä maapuissa, isäntäpuuna on lähinnä mänty, hyvin harvoin myös kuusi.
Sirppikäävän itiöemä on monivuotinen ja alustanmyötäisesti kasvava. Nuori ohut itiöemä kasvaa vuosien myötä paksuutta (jopa 1 senttimetriin asti) muuttuen pulleaksi ja huopamaiseksi. Reuna on häipyvä, epämääräinen. Tuoreenakin itiöemä on kuivan tuntuinen, kuivuessaan se kuitenkin kevenee. Väriltään sirppikääpä on kokonaisuudessaan valkoinen. Pillien vuosilustot ovat epämääräisiä, kulmikkaita pillejä mahtuu 3–5 millimetrille.
Vertaa lajeihin: hopeakääpä, sekä sirppikääpää pienempipilliset laikkukääpä ja kuusensirppikääpä.