cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lappeenranta
Uskonnolliset yhteisöt ja kirkot
Muita Lappeenrannan seurakuntia ovat Lappeenrannan helluntaiseurakunta Betania, Lappeenrannan vapaaseurakunta ja Lappeenrannan metodistiseurakunta. Lappeenrannan Ylämaalla sijaitsee myös Suomen ainoa metodistinen hautausmaa.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Lappeenrannan kaupungin nykyisellä alueella.
Urheilu
pienoiskuva|[[Kimpisen urheilukeskus|Kimpisen urheilukeskuksen stadion]] Lappeenrantalaisella joukkueurheilulla on erittäin vankka edustus maan sarjoissa. Jääkiekon SM-liigassa pelaa Saimaan Pallo (SaiPa). Korisliigassa pelaava Lappeenrannan NMKY on vuosien 2005 ja 2006 Suomen-mestari, ja Catz pelaa koripallon naisten SM-sarjassa. Amerikkalaisen jalkapallon toisessa divisioonassa pelaa Rajaritarit. Veiterä on perinteikäs Bandyliigassa pelaava jääpallojoukkue, ja Wiipurin Sudet pelaa jääpalloa naisten SM-sarjassa. RB-93 pelaa Kaukalopalloliigassa, jossa voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2010–2011. SaiPa Salibandyn miehet pelaavat Divarissa ja naiset pelaavat Salibandyliigassa, ja naisten joukkue voitti kaudella 2005–2006 Suomen-mestaruuden. Kultsu FC ja PEPO pelaavat jalkapallon miesten Kakkosessa, minkä lisäksi PEPOlla on joukkue naisten Kakkosessa. Pesäpallossa Pesä Yseillä on joukkue Superpesiksessä, jossa se on saavuttanut himmeämpiä mitaleja. Sukellusta harrastavat Saimaan Norpat ja miekkailua Saimaan Säilät. Triathlonharrastajille kaupungin alueella toimii kaksi seuraa, Karjala Triathlon (Kartri) ja Willtri. Lappeenrannassa pelaa myös roller derby -joukkue Lpr HCRollers, joka on perustettu vuonna 2011.
Koulutus
pienoiskuva|[[Lappeenrannan teknillinen yliopisto|Lappeenrannan-Lahden teknillisen yliopiston (LUT) Lappeenrannan yksikön pääsisäänkäynti]] Lappeenrannassa suorittaa peruskoulun tai lukion jälkeisiä opintojaan noin 13 000 opiskelijaa. Lappeenrannan-Lahden teknillisessä yliopistossa (LUT) opiskelee noin 5 000, LAB-ammattikorkeakoulussa 3 000, Saimaan ammattiopisto Sampossa 2 800 ja Maasotakoulussa 700 opiskelijaa. Osa ammattiopiston opiskelijoista suorittaa opintojaan Imatralla. Lappeenrannassa toimivat myös kesäyliopisto, kansalaisopisto ja musiikkiopisto. Joutsenon kaupunginosassa sijaitsee Joutsenon Opisto -kansanopisto, jossa voi opiskella päätoimisesti tai Taidekesän kymmenillä harrastekursseilla. Lappeenrannassa voi opiskella voi myös avoimen yliopiston tai avoimen ammattikorkeakoulun kursseilla.
Lappeenrannan kunnalliset lukiot ovat Lappeenrannan Lyseon lukio ja Kimpisen lukio, jonka yhteydessä toimii myös aikuislukio. Lisäksi kaupungissa toimivat Itä-Suomen suomalais-venäläisen koulun lukio ja kansainväliseen International Baccalaureate -ylioppilastutkintoon johtava Etelä-Karjalan IB-lukio. Lukiokoulutus Lappeenrannan steinerkoulussa on päättynyt. Entisiä kunnallisia lukioita ovat Kesämäen (lakkautettu 1996), Armilan (1997), Lauritsalan (2014) ja Joutsenon lukiot (2014).
Elinkeinot
pienoiskuva|[[Kaukaan sellu- ja paperitehdas on Lappeenrannan suurimpia työllistäjiä.]] Merkittäviä työllistäjiä ovat muun muassa:
Liikenneyhteydet
pienoiskuva|pysty|Ennen sotia Lappeenrantaan tuli [[Simola–Lappeenranta-rata|pistoraide Simolasta, Luumäki–Vainikkala-rataosuudelta. Kuva Gunnar ja Heikki Grönqvistin kokoelmista.]]pienoiskuva|[[Lappeenrannan lentoasema]] Lappeenrantaa palvelevat Karjalan rata ja Lappeenrannan lentoasema. Valtatie 6 johtaa etelän suuntaan Kouvolan kautta Helsinkiin ja pohjoisen suuntaan Joensuun kautta Kajaaniin. Valtatie 13 johtaa Nuijamaan raja-asemalle ja edelleen Venäjälle. Toiseen suuntaan Valtatie 13 johtaa Savitaipaleen ja Suomenniemen kautta Mikkeliin ja sieltä edemmäs Jyväskylän kautta aina Kokkolaan saakka. Matka-aika Helsinkiin on lyhimmillään 1 tunti 55 minuuttia junalla, noin 3 tuntia henkilöautolla, 35 minuuttia lentokoneella sekä 3 tuntia ja 40 minuuttia linja-autolla. Mikkeliin ja Jyväskylään on linja-autolla vaihdoton ja junaa nopeampi yhteys.
Lappeenrannan joukkoliikenteessä liikennöidään 12 kaupunkilinjaa (1, 1X, 2, 2H, 3, ­3K, 4, 5, 7, 8, 12, 14) ja 21 seutulinjaa (100, 101, 110, 111, 112, 113, 114, 120, 121, 130, 131, 200, 201, 300, 301, 500, 601, 602, 603, 610, 620). Linjat 1, 2, 4, 5 ja 1X liikennöivät joka päivä vuorovälin ollessa tiheimmillään (maanantai–lauantai) 30 minuuttia. Linja 5 liikennöi arkisin päivällä 15 minuutin välein ja illalla 60 minuutin välein matkakeskukselta yliopistolle. Seutulinja 100 on Lappeenrannan seudun tärkein seutulinja, ja se kulkee arkisin tunnin välein ja viikonloppuisin kahden tunnin välein Lappeenrannan keskustasta Joutsenon kautta Keskusasemalle Mansikkalaan, Imatralle.
Lappeenrannan kaupunkiliikennettä liikennöi Savonlinja, ja seutulinjoja liikennöi Savonlinjan lisäksi myös Vento, Soisalon Liikenne, V-S Bussipalvelut ja Mikkonen. Joukkoliikennettä kutsutaan Jouko-nimellä, ja kaupunkibusseissa tämä näkyy myös vahvasti Joukon pinkin brändin väreissä.
Joukossa on käytössä valtakunnallinen Waltti-lippujärjestelmä, joka toimii Lappeenrannan kaupunkiseudun lisäksi monissa muissa Suomen isojen kaupunkien busseissa ja niiden lippujärjestelmissä. Imatran paikallisliikenne ei ole osana Joukoa eikä Walttia, joten Joukon matkakortti ei kelpaa Imatran paikallisbusseissa. Joukon matkakortti kelpaa Imatralla vain Joukon seutulinjoissa 100, 101, 111 ja 112.
Joukon liikenteellinen solmukohta sijaitsee Lappeenrannan ydinkeskustassa Koulukadulla, kävelykatu Oleksin vieressä. Pysäkki tunnetaan nimellä ”Keskusta”, ja sen kautta kulkevat lähes kaikki Joukon linjat muutamaa seutulinjaa lukuun ottamatta.
Joukossa on myös käytössä oma reittiopas (Digitransit-palvelu), josta näkee muun muassa kaikki kaupunkibussit kartalla, jokaisen bussipysäkin, aikataulut, lähtö- ja saapumisaika-arvion ja tiedotteet mahdollisista poikkeuksista. Reittioppaassa voi myös hakea joukkoliikennereitin tietyn lähtö- ja päätepisteen välille.
Hallinto
pienoiskuva|[[Lappeenrannan raatihuone kaupungin keskustassa]] Lappeenrannan kaupunginjohtaja on Kimmo Jarva, joka aloitti virassaan joulukuussa 2011. Lappeenrannassa on toiminut kaupunginjohtaja vuodesta 1930 alkaen. Sitä ennen kaupungissa on ollut pormestari.
Lappeenrannan ensimmäinen pormestari valittiin kolme vuotta kaupungin perustamisen jälkeen vuonna 1652. Lappeenrannan kaupunginoikeudet lakkautettiin vuonna 1683 ja perustettiin Hamina-Lappeenrannan kaksoiskaupunki. Haminan pormestari oli vuoteen 1784 asti myös Lappeenrannan johdossa.
Kuntavaalien 2021 jälkeinen valtuuston paikkajako:
Lappeenrannan ystävyyskaupungit
Ystävyyskaupunkien lisäksi Lappeenranta solmi vuonna 1987 Viipurin kanssa erityisen naapurikaupunkisopimuksen. Sopimus solmittiin edistämään kaupunkien välistä yhteistyötä.
Giancarlo Cornaggia-Medici
Cornaggia-Medici voitti kultaa kolmissa olympiakisoissa. Amsterdamissa 1928 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa, Los Angelesissa 1932 henkilökohtaisessa kilpailussa ja Berliinissä 1936 joukkuekilpailussa. Lisäksi hän sai urallaan yhden hopea- ja yhden pronssimitalin. Hän oli ensimmäinen italialainen kalpamiekkailun henkilökohtainen olympiavoittaja.
Sámos (kunta)
Sámos ( eli Δήμος Σάμου, Dímos Sámou) oli Kreikan kunta, joka sijaitsi Sámoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala oli 476 neliökilometriä ja väkiluku 32 977 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus oli Sámoksen kaupunki.
Sámoksen kunta käsitti koko Sámoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluivat seuraavat pienemmät saaret: Ágios Ioánnis, Ágios Nikólaos, Diapórti, Kasonísi, Makróniso, Pláka, Prasonísi, Samiopoúla ja Vareloúdi.
Sámoksen kunta syntyi, kun Karlóvasi, Marathókampos, Pythagóreio ja Vathý yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta lakkautettiin ja jaettiin vuonna 2019 Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kahdeksi kunnaksi, jotka ovat Anatolikí Sámos (”Itä-Sámos”) ja Dytikí Sámos (”Länsi-Sámos”).
Kunnan osat
Sámoksen kunta muodostui neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastasivat Kallikrates-uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset olivat:
Jack Hughes
Jack Hughes (s. 14. toukokuuta 2001 Orlando, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura New Jersey Devilsin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä mutta osaa pelata myös laidassa. Hän oli odotetusti ykkösvaraus vuoden 2019 NHL:n varaustilaisuudessa. .
Pelityyli
Hughesin suurimpina vahvuuksina on pidetty luistelua, liikettä ja pelinlukutaitoja. Hän ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen, eikä fyysinen. Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja Seth Appert on luonnehtinut hänestä USA Today -lehdelle:
Hughesia on pienen kokonsa vuoksi verrattu mm. Patrick Kaneen, Mitch Marneriin ja Johnny Gaudreauun. Jatkoaika.com-verkkolehden toimittaja Juuso Kokkosen mukaan hänen liikehdintänsä kaukalossa ja kiekonkäsittelyominaisuudet tuovat Hughesista helposti mieleen myös Auston Matthewsin ja Connor McDavidin.
Seuraura
Hughes syntyi Yhdysvaltain Floridan Orlandossa, mutta vietti suurimman osan lapsuudestaan Kanadan Ontarion Torontossa, jonne hän muutti perheineen Hughesin isän Jimin siirryttyä valmentajaksi NHL-joukkue Toronto Maple Leafsin organisaatioon. Hughes vietti siellä myös suurimman osan juniorivuosistaan. Hän siirtyi kaudeksi 2015–2016 Toronto Marlborosin junioreista Mississauga Rebelsiin. Hughes haki vain 14-vuotiaana poikkeuslupaa siirtyä alaikäisenä OHL-junioriliigaan kaudeksi 2016–2017. Häntä aiemmin luvan ovat saaneet vain viisi pelaajaa: John Tavares (2005), Aaron Ekblad (2011), Connor McDavid (2012), Sean Day (2013) ja Joe Veleno (2015). Hockey Canada kuitenkin hylkäsi Hughesin hakemuksen. Hän siirtyi pelaamaan Marlborosiin, joiden AAA-joukkueen kapteenina Hughes toimi. Hän teki Midget-sarjassa 80 runkosarjaottelussa jopa 159 tehopistettä. Pudotuspeleissä Hughes edusti OJHL-junioriliigan Georgetown Raidersia, jossa Hughes voitti kauden päätteeksi mestaruuden.
Mississauga Steelheads varasi Hughesin koko OHL:n varaustilaisuuden kahdeksantena pelaajana ja ensimmäisenä yhdysvaltalaisena kesällä 2017. Hän päätti siirtyä kaudeksi 2017–2018 kuitenkin Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukaan. Hughes nousi samalla kaudella alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteeniksi. Hän teki kehitysohjelmassa kauden aikana yhteensä tehot 40+76=116, joilla Hughes jäi vain yhden tehopisteen päähän Auston Matthewsin tekemästä yhden kauden piste-ennätyksestä kaudella 2014–2015. USA Hockey palkitsi hänet kauden päätteeksi kauden parhaana yhdysvaltalaisjuniorina Dave Tyler Junior Player of the Year Awardilla. Hughes pelasi kaudella 2018–2019 CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
New Jersey Devils varasi Hughesin varsin odotetusti koko NHL:n varaustilaisuuden 2019 ykkösvarauksena. Heinäkuussa hän teki seuran kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hughesin palkka NHL:n puolella on 925 000 dollaria. Hänen sopimukseensa sisältyi myös 92 500 dollarin allekirjoitusbonus.
Hughes sai ensimmäisen NHL-tehopisteensä syöttämällä Miles Woodin maalin 17. lokakuuta 2019 pelatussa ottelussa New York Rangersia vastaan.
Joulukuussa 2021 Devils teki Hughesin kanssa kahdeksan vuoden mittaisen ja yhteensä 64 miljoonan dollarim arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Hughes edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä vain 17-vuotiaana MM-kenraaliharjoitusottelussa 7. toukokuuta 2019 Mannheimissa Saksaa vastaan. Hughes merkittiin debyytissään samaan ketjuun yhdessä NHL-pelaajien, James van Riemsdykin ja Alex DeBrincatin kanssa. Hän keräsi ottelussa yhden syöttöpisteen. Hughes oli MM-kilpailujen nuorin pelaaja ja hän teki seitsemässä ottelussa kolme syöttöpistettä.
Hughes pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti hopeaa. Hughesin turnaus jäi neljän ottelun mittaiseksi, kun hän oli loukkaantumisen vuoksi kolme ottelua sivussa Slovakiaa vastaan pelatun avausottelun jälkeen. Hughes palasi kaukaloon kuitenkin puolivälierävaiheessa.
Hughes pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Vuoden 2018 turnauksessa hän voitti tehoilla 5+7=12 koko turnauksen pistepörssin sekä jakoi syöttöpörssin voiton Slovakian Maxim Čajkovičin kanssa. Hughes valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, parhaaksi hyökkääjäksi ja tähdistökentälliseen. Hänet valittiin myös Sveitsiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Yhdysvaltain ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2019 turnauksessa Hughes toimi joukkueensa kapteenina. Hän voitti jälleen turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 9+11=20. Hughes jäi vain yhden tehopisteen päähän Venäjän Nikita Kutšerovin tekemästä yhden turnauksen piste-ennätyksestä (21 pistettä vuonna 2011). Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen ja valmennus valitsi Hughesin Yhdysvaltain turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Hughes pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017, jolloin hän toimi Yhdysvaltain kapteenina ja johdatti joukkueen kultaan. Hughes voitti turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+10=15. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Muuta
Hughesin isoveli Quinton ja pikkuveli Luke pelaavat myös jääkiekkoa. Heistä Quinton pelaa puolustajana NHL-seura Vancouver Canucksin organisaatiossa. Luke pelaa puolestaan puolustajana Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelmassa. Veljesten isä Jim Hughes pelasi omalla urallaan kaksi ottelua ammattilaisena, mutta hän on luonut uran valmentajana mm. apuvalmentajana NHL-tasolla sekä päävalmentajana KHL:ssä ja AHL:ssä. Nykyään Jim työskentelee NHL-joukkue Toronto Maple Leafsin organisaatiossa pelaajatuotantopuolella. Veljesten äiti Ellen Weinberg-Hughes oli aikanaan menestynyt yliopistourheilija niin lacrossessa, jääkiekossa kuin jalkapallossakin. Hän oli voittamassa jääkiekossa naisten MM-hopeaa vuonna 1992. Myös Jack Hughesin setä Marty sekä serkku Teddy Doherty ovat pelanneet jääkiekkoa.
Jacques Cathelineau
pienoiskuva|Jacques Cathelineau, [[Anne-Louis Girodet de Roussy-Triosonin maalaama postuumi muotokuva vuodelta 1816.]] Jacques Cathelineau (5. tammikuuta 1759 Le Pin-en-Mauges – 11. tai 14. heinäkuuta 1793 Saint-Florent-le-Vieil) oli ranskalainen kapinajohtaja. Hän oli Ranskan vallankumouksen aikana puhjenneen vastavallankumouksellisen ja rojalistisen Vendéen kapinan ensimmäinen sotilaallinen johtaja vuonna 1793.
Cathelineau oli vaatimattomista oloista lähtöisin ollut kulkukauppias ja kirkkoväärti, joka vastusti Bourbonin suvun syrjäyttämistä Ranskan valtaistuimelta sekä katolisen kirkon asemaan vallankumouksen aikana kohdistettuja hyökkäyksiä. Hän ryhtyi maaliskuussa 1793 johtamaan kotipaikkakuntansa talonpoikia, jotka nousivat kapinaan vastustaakseen kansalliskonventin määräämiä laajamittaisia sotaväenottoja. Hän onnistui lyömään kansalliskaartilaiset Jallais’ssa ja valtaamaan Chemillén sekä yhdessä Jean-Nicolas Stofflet’n kanssa Cholet’n, mikä nostatti laajan kapinaliikkeen Vendéen maaseudulla. Cathelineaun talonpoikaisarmeija yhdisti voimansa ylhäissukuisten rojalistien johtaman katolilaisen ja kuninkaallisen armeijan kanssa. Cathelineu tarjoutui palvelemaan itseään kokeneempien aatelisten upseerien Charles de Bonchampsin ja Maurice d’Elbéen alaisuudessa, mutta hänet otettiin kuitenkin kapina-armeijan esikuntaan ja nimettiin sen ensimmäiseksi ylikomentajaksi (généralissime). Cathelineau kärsi tappion Fontenay-le-Comtessa, mutta onnistui valtaamaan Saumurin 9. kesäkuuta 1793. Hän haavoittui kuolettavasti Nantesiin kohdistuneen hyökkäyksen yhteydessä 29. kesäkuuta. Hänet vietiin Saint-Florentiin, jossa hän kuoli haavoihinsa pari viikkoa myöhemmin.
Bourbonien palattua valtaan kuningas Ludvig XVIII aateloi Cathelineaun samannimisen pojan vuonna 1816. Tämä kaatui osallistuessaan vuonna 1832 Vendéessä Berryn herttuattaren johtamaan legitimistien kapinaan. Cathelineaulle pystytettiin vuonna 1902 patsas Angersin lähelle.
ReLoad
ReLoad on Metallica-yhtyeen vuonna 1997 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Kyseessä on Metallican toinen kokeellinen albumi, joka jatkaa tyyliltään samalla kevyemmällä linjalla kuin edeltäjänsä Load. Loadin ja ReLoadin kappaleet onkin sävelletty samoihin aikoihin. Levyn tunnetuin kappale lienee sen avaava nopeahko ”Fuel”, jota onkin soitettu ilmestymisensä jälkeen ahkerasti keikoilla. Muita levyn tunnetuimpia kappaleita lienevät ”The Memory Remains” ja ”The Unforgiven II”. Kappale ”Better Than You” voitti Grammyn parhaasta metal/hard rock -esityksestä. Albumia on myyty Suomessa yli 45 000 kappaletta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalla. Se vietti albumilistalla yhteensä 15 viikkoa.
Rotametri
thumb|right|150px|Rotametrissä virtaava fluidi5 kulkee alhaalta ylös. Kellukkeen4 korkeus määrittelee asteikolta fluidin nopeuden ilmaisevan lukeman.
Rotametri on laite, joka mittaa lävitsensä kulkevan fluidin tilavuusvirtaa.
Rotametri on oikeastaan Elliot Automationin kauppanimi, mutta nimitystä on alettu käyttää yleisnimityksenä kaikista Rotametriä vastaavista virtausnopeutta mittaavista laitteista. Vaihtoehtoinen nimitys on "muuttuvan pinta-alan virtausmittari" (variable-area flowmeter).
Rakenne ja käyttö
Rotametri on rakenteeltaan pystysuuntainen kartiomainen putki, jonka poikkileikkauspinta-ala kasvaa alhaalta ylöspäin. Putki on tavanomaisesti valmistettu läpinäkyvästä materiaalista, kuten lasista tai muovista.
Putken sisällä on kelluke, joka nousee putkessa kulkevan fluidin virtausnopeuden suurentuessa, kunnes se saavuttaa tasapainoaseman. Tasapainoasema on se korkeus, jossa kellukkeeseen vaikuttavien voimien summa on nolla, eli kellukkeen paino on yhtä suuri kuin nosteen ja fluidin aiheuttaman työntövoiman summa.
Virtausnopeuden suuruus luetaan putkessa olevasta asteikosta kohdalta, jossa kellukkeen tasapainokohta on.
Joissain tapauksissa koko tutkittava virtaus kuljetetaan rotametrin läpi, kun taas jossain tapauksissa vain osa virrasta kuljetetaan sen läpi.
Kaaos – Live
Kaaos – Live on Kilven livealbumi, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 2007.
Sinornithosaurus
Sinornithosaurus (”kiinalainen lintulisko”) oli pieni, höyhenpeitteinen lihansyöjäteropodi. Xing Xu, Xiao-Lin Wang ja Xiao-Chun Wu löysivät Sinornithosauruksen Liaoningin maakunnasta Pohjois-Kiinasta Yixianin muodostumasta 1999. He myös nimesivät eläimen samana vuonna. Tämä vain 1,3 metriä pitkä dinosaurus eli 124 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella. Sinornithosaurus luetaan heimoon Dromaeosauridae, johon kuului muun muassa Deinonychus ja Jurassic Park-elokuvista tuttu Velociraptor.
Tuntomerkit
Sinornithosaurus oli pääpiirteiltään samantapainen kuin muutkin heimon jäsenet. Sen pää oli pitkä ja kapea. Sinornithosauruksen kolmisormisten eturaajojen pituus oli neljä viidesosaa takaraajojen pituudesta. Sen olkapäiden kuopat osoittivat sivuille, joten eturaajojen liikerata oli suuri. Takaraajoissaan sillä oli neljä varvasta ja isot sirppikynnet. Sinornithosauruksen häntä oli limittäisten luisten puikkojen jäykistämä. Se oli Microraptorin ohella yksi heimonsa varhaisimmista ja primitiivisimmistä jäsenistä.
Höyhenpeite
Suurinta osaa Sinornithosauruksen ruumiista peitti tiheä untuvainen kuitupeite, joka tosin oli alkeellisempi kuin liskolintu Archaeopteryxin höyhenet. ”Protohöyheniä” oli mahdollisesti monilla muillakin lintumaisilla dinosauruksilla, mutta ne säilyvät vain erityislaatuisissa geologisissa olosuhteissa. Samankaltaisia jälkiä on löydetty usealta pieneltä teropodilta Kiinan Liaoningin maakunnasta, esimerkiksi Sinosauropteryxilta.
Elintavat
Vaikka Sinornithosaurus oli pieni, se oli kokoonsa nähden tehokas saalistaja. Yksinään Sinornithosaurus saalisti pieniä saaliseläimiä, kuten hyönteisiä, liskoja, pieniä nisäkkäitä ja varhaisia lintuja. Sinornithosaurukset saattoivat myös metsästää laumoissa, jolloin ne saivat kaadettua itseään suurempia saaliita.
Mahdollinen myrkky
Empu Gongin johtama kiinalainen tutkijaryhmä löysi vuonna 2009 Sinornithosauruksen kallosta piirteitä jotka viittasivat sen myrkyllisyyteen. Sen keskihampaat olivat epätavallisen pitkät ja torahammasmaiset ja niiden pinnassa oli uurteet, jotka ovat tyypillisiä myrkyllisille pedoille. Hampaiden juuressa oli pienet syvennykset joiden he uskoivat olleen mahdolliset myrkkyrauhaset.
Vuotta myöhemmin toinen tutkimus kyseenalaisti tämän teorian. Heidän mukaan uurteiset hampaat olivat yleisiä teropodien keskuudessa, eikä ollenkaan merkkejä myrkyn kuljetuksesta. He selittivät myös että pidentyneet hampaat olivat yksinkertaisesti tavallisen kokoiset hampaat jotka olivat osittain pudonneet. Myrkkyrauhasille ei ollut mitään todisteita eikä niille olisi ollut tilaa.
Turbiini
Turbiini eli turpiini ( 'vetää') on pyörivä kone, joka muuttaa virtaavan aineen eli fluidin energiaa turbiinin pyörimisenergiaksi. Yleensä turbiinin akseliin on kiinnitetty generaattori, joka muuttaa liike-energian sähköenergiaksi. Turbiini-generaattori-yhdistelmillä tuotetaan liki kaikki kulutettava sähköenergia. Muita turbiinien käyttökohteita ovat suihkumoottorit. Käänteisesti toimiva turbiini on kompressori tai turbopumppu.
Turbiinien jaottelu
Turbiinit jaotellaan väliaineen perusteella seuraavasti;
Toinen tapa jaotella turbiineja perustuu niiden toteuttamaan termodynaamiseen sykliin. Tuossa jaottelussa kaasuturbiinit yleensä toimivat puhtaasti Brayton-syklillä, höyryturbiinien mennen Rankine-periaatteella. Näin päin ajatellen huomataan usein, että välimuotojakin on. Esimerkiksi välitulistimen käyttö höyryturbiinissa tuo sen lähemmäs Brayton-periaatetta, pois Rankinesta. Lisäksi puhtaat kaasuturbiinit, kuten hävittäjälentokoneiden korkeatehoiset suihkumoottorit, voivat myös toimia yliääninopeuksisilla kaasuvirroilla, jolloin moottorin lämpötieteellinen ja virtaustekninen analyysi sekä luokittelu mutkistuvat entisestään. Tällaisissa sovelluksissa muun muassa ulosvirtauskanavan tai -suuttimen sisällä tapahtuu hankalasti mallinnettavaa työn ja voiman tuottoa, yhteisesti edeltävän turbiinikoneiston tekemästä. Kts. raketti.
Teoreettinen perusta
Väliaine sisältää paine- ja lämpöenergiaa eli entalpiaa sekä liike-energiaa. Turbiinit jaetaan kahteen eri ryhmään sen perusteella, miten tätä väliaineen energiaa muunnetaan mekaaniseksi energiaksi.
Näitä kahta tapaa käytetään turbiineissa usein rinnakkain. Tuuliturbiinissa pääosa energiasta muodostuu, kun poikkileikkaukseltaan siivenmuotoinen lapa aiheuttaa nosteen, joka pyörittää turbiinin akselia. Lavat saavat energiaa myös impulssista kun tuulen suunta muuttuu. Vesiturbiineihin kuuluvat ristivirtausturbiinit ovat impulssiturbiineja ja niissä on suutin, mutta matalan putouskorkeuden sovelluksissa ne toimivat reaktiolla kohtuullisella hyötysuhteella kuten tavallinen vesipyörä.
Perinteinen turbiinisuunnittelu kehittyi 1800-luvun puolivälissä. Vektorianalyysi yhdisti virtauksen turbiinin siipien muotoon ja pyörimiseen. Graafinen laskeminen oli ensimmäinen käytetty menetelmä. Kaavat perusmitoituksen tekemiseen mille ja minkälaiselle tahansa virtaukselle soveltuvalle, hyötysuhteeltaan hyvälle koneelle ovat olemassa. Osa näistä on kokemusperäisiä ja niin sanottuja peukalosääntöjä toisten perustuessa klassiseen mekaniikkaan. Säännöissä on tehty yksinkertaistavia oletuksia, kuten on tyypillistä tekniikan laskennassa.
Käyttö
Lähes kaikki maailman sähköstä tuotetaan turbiineilla. Korkeimman hyötysuhteen turbiinit pystyvät hyödyntämään jopa 40 % lämpöenergiasta. Hyödyntämättä jäävää nimitetään lämpöhäviöksi. Valtaosa suihkumoottoreista perustuu turbiinien tuottamaan mekaaniseen työhön.
Turbiinit ovat usein vain osa suurempaa kokonaisuutta. Esimerkiksi kaasuturbiini voi viitata polttokoneeseen, johon kuuluu turbiini, kompressori, polttokammio, lämmönvaihdin, puhallin ja mahdollisesti generaattori, mikäli laitoksen tarkoituksena on tuottaa sähköä.
Meeri Kalavainen
Meeri Sirkka Kalavainen (27. huhtikuuta 1918 Tuprova – 27. lokakuuta 2010 Espoo) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1948-1979. Hän oli myös toisena opetusministerinä 1970–1971 hoitaen Suomen ensimmäistä kultuuriministerin virkaa. Kalavainen istui pitkällä urallaan kaikkiaan 32 valtiopäivät.
Elämä
Inkerinmaalla syntyneen Kalavaisen vanhemmat olivat työmies Pekka Kalavainen (1892-1966) ja Anna-Maria Asikainen (1895-1988). Perheen muutettua Suomeen Kalavainen varttui Kotkassa, jossa hän kävi kansakoulun ja työskenteli kotiapulaisena sekä kaupungin lähettinä. Kaksivuotisen ammattikoulun jälkeen Kalavainen työskenteli Kymenlaakson Työväen Säästöpankin virkailijana 1938-1945. Kalavainen aloitti poliittisen uransa vuonna 1935, jolloin hänet valittiin Kotkan Sosialidemokraattisen Nuorison puheenjohtajaksi. Jatkosodan aikana Kalavainen suoritti Työväen Akatemian kurssin ja muutti sodan päätyttyä Helsinkiin, jossa hän toimi Sosialidemokraattisen työläisnuorisoliiton järjestösihteerinä 1945–1947 ja Suomen Liiketyöntekijäin Liiton opintosihteerinä 1947–1948.
Kalavainen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1948. Eduskuntatyössään hän keskittyi koulutus- ja sivistyskysymyksiin. Vuonna 1970 Kalavaisesta tuli Karjalaisen hallituksen II opetusministeri, jonka vastuulla olivat myös kulttuuriministerin tehtävät. Kalavaisen näkyvimpiä hankkeita oli aikuiskoulutuksen kehittäminen, jonka ohella hän ajoi uudistuksia nuorisojärjestöjen valtionapuihin. Ministerikautensa jälkeen Kalavainen keskittyi tasa-arvokysymyksiin toimiessaan Tasa-arvoasiain neuvottelukunnan ensimmäisenä puheenjohtajana 1972–1981. Hän oli myös SDP:n eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja 1966–1978.
SDP:n puoluehajaannuksen aikana Kalavainen kuului Väinö Leskistä tukeneeseen enemmistösiipeen. Hänellä oli keskeinen rooli kahtia jakautuneen sosiaalidemokraattisen naisliikkeen eheytymisessä. Hajaannuksen alkaessa vuoden 1957 puoluekokouksessa Kalavainen toimi Sosialidemokraattisen naisliiton puheenjohtajana. Naisliitto jäi skogilaisten haltuun, jolloin siitä eronneet naiset perustivat Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliiton. Kalavainen toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1972 lähtien, kunnes liitot 1979 yhdistyivät Sosialidemokraattisiksi Naisiksi. Vuonna 1953 Kalavainen oli perustamassa Vanhus- ja lähimmäispalvelun liiton edeltäjää Koteja Vanhuksille -yhdistystä. Hän toi�mi muun muassa Työväen Sivistysliiton varapuheenjohtajana sekä Pajulahden urheiluopiston johtokunnan puheenjohtajana 1963–1987. Kalavainen oli presidentin valitsijamiehenä 1950, 1956, 1962 ja 1968. Hän oli myös Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen.
Meeri Kalavainen kuoli Jorvin sairaalassa 92-vuotiaana lokakuussa 2010. Hänet on haudattu perhehautaan Kotkan Vapaa-ajattelijain hautausmaalle.
Luettelo tenoreista
Tämä on kansallisuuksien mukaan osioihin jaettu luettelo oopperalaulajista, joiden ääniala on tenori.
Lunch Money
Lunch Money on Atlas Gamesin vuonna 1996 julkaisema korttipeli, jossa pelaajien kuvitteelliset hahmot tappelevat keskenään. Voittaja on se pelaaja, jonka hahmot ovat viimeiseksi hengissä. Pelin erikoisuus on korttien kuvitus, jonka hahmoina esiintyy pieniä tyttöjä synkeissä maisemissa. Kuvitusta tehostetaan runoilla.
Pakassa on eri tehoisia ja eri rajoitteilla vaikuttavia tai toimivia hyökkäyskortteja, eri tehoisia puolustuskortteja, parannuskortteja sekä "grab" in kaltaisia kortteja, joita tarvitaan joidenkin erikoishyökkäyksien läpisaamiseen, sekä aseita, joilla hahmonsa voi "varustaa". Hyökkäykset muodostavat usein erilaisia kombinaatioita joissa useampaa korttia käytetään samalla kertaa.
Isommissa peliporukoissa voittoon vaaditaan sosiaalista taitoa.
Lunch Moneyn kortit ovat seuraavat: Kortin aikaansaama vahinko on suluissa perässä. Lainauksena on kortissa oleva runo.
Tavalliset lyömiskortit
''You have sinned. You must be punished'' Twinkle, twinkle, little star; how you wonder who you are. Trust me, I'm a dentist Hi! ''Kick You Once. Kick You Twice. Next time I WON't be so nice'' Look at me when I'm hitting you.
Kiertävät lyömiskortit
Kuuluvat tavallisiin lyömiskortteihin,mutta niille ominaista on se,että jos kohde estää hyökkäyksen Dodge-kortilla,niin hyökkäys siirtyy pöydässä seuraavalle kohteelle.
Puolustuskortit
''Mother Mary won't you whisper? Save me from unconsciousness. Mother Mary won't you whisper? Did Jesus ever have days like this?'' You cannot possess me
Asekortit
Jokaisen asekortin tuottama vahinko on 3. Jos niitä saa useamman,ne voidaan liittää yhteen. Tällöin saadaan +1 tuottamaan vahinkoon. Yhteenliitetty ase lasketaan yhdeksi Disarm-korttia käytettäessä. This will only hurt for a minute… ''What's black and blue and red all over? You are, silly!''
Erikoiskortit
''I'm in MY Happy Place. Aren't you?'' Jesus HATES you; and so DO I ''I shall stomp upon all who oppose me. The stomping shall be swift. The stomping shall be painful. And I shall show no mercy in all of my stomping. Amen.''
Chaya Czernowin
Chaya Czernowin (s. 7. joulukuuta 1957 Haifa, Israel) on israelilainen säveltäjä. Chaya Czernowin on opiskellut sävellystä Tel Avivin Rubin Academy of Music -akatemiassa Abel Ehrlichin ja Izhak Sadain johdolla, Berliinissä Dieter Schnebelin johdolla sekä Yhdysvalloissa Bard Collegessa Eli Yardenin ja Joan Towerin johdolla. Hän työskentelee professorina Harvardin yliopistossa.
Chaya Czernowinin tuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, orkesterimusiikkia ja kaksi oopperaa. Toisinaan hän hyödyntää teoksissaan elektroniikkaa.
Chaya Czernowin on voittanut teoksillaan lukuisia musiikkialan palkintoja.
Swallow the Sun
Swallow the Sun on melodista doom- ja death metal -musiikkia esittävä yhtye Jyväskylästä.
Historia
Swallow the Sunin perusti kitaristi Juha Raivio vuonna 2000. Kolmen vuoden päästä vuonna 2003 yhtye äänitti ensimmäisen tuotoksensa, demon nimeltä Out of This Gloomy Light, joka sisälsi neljä kappaletta. Samana vuonna yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Firebox Recordsin kanssa, ja saman vuoden aikana julkaistiin debyyttialbumi The Morning Never Came. Inferno-lehti valitsi yhtyeen vuoden tulokkaaksi.
Huhtikuussa 2005 Swallow the Sun julkaisi singlen Forgive Her..., jolla on myös cover-versio Candlemass-yhtyeen kappaleesta "Solitude". Single nousi ensimmäisellä viikolla Suomen singlelistan sijalle 4. Elokuussa 2005 ilmestyi yhtyeen toinen albumi Ghosts of Loss, joka nousi listalla sijalle 8.
14. toukokuuta 2009 Swallow the Sun ilmoitti virallisella sivustollaan rumpali Pasi Pasasen jättävän yhtyeen. Pasasella ei omien sanojensa mukaan enää ollut tarpeeksi motivaatiota Swallow the Sunissa työskentelyyn. Hänen tilalleen tuli Kai Hahto.
Neljäs albumi New Moon julkaistiin Suomessa 4. marraskuuta 2009, viides albumi, Emerald Forest and the Blackbird 1. helmikuuta 2012 ja kuudes albumi, Songs from the North I, II & III 13. marraskuuta 2015.
Diskografia
EP:t
Armand Massard
Massard voitti kalpamiekkailussa olympiakultaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja pronssia joukkuekilpailussa Antwerpenin 1920 olympialaisissa. Kolmannen olympiamitalinsa hän saavutti Amsterdamin 1928 kisojen joukkuekilpailussa.
Hard Candy
Hard Candy voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Rudolf Hess
Rudolf Walter Rikhard Heß (yleensä Hess, 26. huhtikuuta 1894 Aleksandria, Egypti – 17. elokuuta 1987 Spandau, Länsi-Berliini) oli Saksan kansallissosialistisen puolueen varajohtaja. Hän oli vuoteen 1941 saakka ainakin nimellisesti puolueen ja natsi-Saksan toiseksi tai kolmanneksi merkittävin henkilö Adolf Hitlerin ja mahdollisesti Hermann Göringin jälkeen. Hitler nimitti Hessin seuraajakseen vuonna 1939, mutta Hess menetti kaikki tittelinsä toukokuussa 1941 jäätyään liittoutuneiden vangiksi. Hän oli lentänyt yksin Skotlantiin aikeenaan neuvotella rauha Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan välille.
Hess oli yksi kansallissosialistisen puolueen varhaisimmista jäsenistä. Hän pakeni maasta oluttupavallankaappauksen (1923) jälkeen mutta palasi vapaaehtoisesti Hitlerin luokse Landsbergin vankilaan. Siellä Hess kirjoitti tai puhtaaksikirjoitti sekä toimitti Hitlerin saneleman kirjan Taisteluni.
Elämäkerta
Rudolf Hessin isä Fritz Hess oli lähinnä ulkomailla työskennellyt tukkukauppias. Rudolf syntyi Aleksandriassa Egyptissä, missä hän aloitti koulunkäyntinsä saksalaisessa koulussa. Ylioppilastutkinnon jälkeen Hess aloitti kauppatieteiden opinnot Hampurissa. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan vapaaehtoisena. Sodan jälkeen hän liittyi Franz von Eppin johtamiin Freikorps-joukkoihin ja osallistui muiden muassa Münchenin neuvostotasavallan murskaamiseen. Hess kuului myös useisiin kansallismielisiin yhdistyksiin.
Hess opiskeli Münchenin yliopistossa oikeustiedettä ja geopolitiikkaa. Opiskeluaikoinaan hän kuuli Münchenissä Hitlerin puhuvan ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen 1. heinäkuuta 1920 jäsennumerolla 16. Hänestä tuli eräs Hitlerin luotetuista ja hän osallistui myös kansallissosialistisen opiskelijajärjestön perustamiseen.
Joulukuussa 1928 Hess avioitui opiskelija Ilse Pröhlin (1900–1995) kanssa. Pariskunnalle syntyi poika Wolf Rüdiger vuonna 1937.
Vuonna 1921 Hess haavoittui suojellessaan Hitleriä räjähdykseltä. Hess osallistui vuonna 1923 Hitlerin epäonnistuneeseen vallankaappausyritykseen ja joutui vankilaan. Siellä hän auttoi Hitleriä Mein Kampfin (Taisteluni) kirjoittamisessa. Vapauduttuaan Hess alkoi työskennellä Hitlerille tämän yksityissihteerinä, ja Hitler nimesi hänet adjutantikseen heinäkuussa 1929. Hän sai SS-kenraalin arvon vuonna 1932. Vuonna 1933 Hessistä tuli salkuton valtakunnanministeri ja 21. huhtikuuta 1933 Hitler nimitti Hessin kakkosmiehekseen kansallissosialistisessa puolueessa. Hess tultiin myöhemmin tuntemaan ”Johtajan seuraajana”. Toisen maailmansodan sytyttyä 1. syyskuuta 1939 Hitler nimitti puheessaan valtiopäiville Hessin seuraajakseen, mikäli hänelle sattuisi jotakin taistelussa.
Hess profiloitui 1930-luvulla ”maltillisena kansallissosialistina”, minkä vuoksi hänestä tuli ulkomailla hyvin suosittu. Hitler lähetti Hessin mielellään isännöimään erilaisia ulkovaltojen edustajille pidettyjä vastaanottoja, kuten myös ulkomaille erilaisiin neuvottelutehtäviin.
Lento Skotlantiin
thumb|Hessin lentokoneen hylky, Bonnyton Moor, Skotlanti, 10. toukokuuta 1941. Eräs toisen maailmansodan merkillisimpiä tapahtumia sattui 10. toukokuuta 1941, kun Hess lensi Messerschmitt Bf 110 -koneella Britanniaan tapaamaan Hamiltonin herttuaa. Koneeseen tuli vika, ja laskuvarjolla pelastautunut Hess laskeutui Floorsin maatilalle Eagleshamiin, Glasgow’n eteläpuolelle.
Hess halusi lentää Skotlantiin neuvotellakseen Hamiltonin kanssa rauhasta Saksan ja Britannian välillä. Hän ei halunnut keskustella suoraan Winston Churchillin ja tämän hallituksen kanssa. Hessin ehdotus oli, että Saksa voisi suojella brittiläistä imperiumia, jos tämä ei asettuisi Saksan tielle Manner-Euroopassa.
Briteille selvisi pian Hessin kummallisesta käytöksestä ja mahdottomista ehdotuksista, että tämä oli liikkeellä omin päin eikä virallisesti edustanut Saksaa. Hitler levitti ympäri Saksaa sanaa, että Hess oli tullut hulluksi ja toimi yksityisesti. Hessin siihenastisesta sihteeristä Martin Bormannista tuli Hessin seuraaja.
Spandaun vanki
thumb|left|Rudolf Hess 24. marraskuuta 1945. Sodan jälkeen Hessiä syytettiin Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä. Hänet vapautettiin syytteistä rikoksista ihmiskuntaa vastaan ja sotarikossyytteistä, mutta katsottiin kuitenkin syylliseksi hyökkäyssodan suunnitteluun ja rikoksiin rauhaa vastaan.
Hess sai elinkautisen vankeustuomion, jonka hän kärsi Spandaun vankilassa. Hänet tunnettiin siellä yksinkertaisesti vankina numero 7. Hess osoitti vankeusaikanaan enenevissä määrin omalaatuisia, osin vainoharhaisia piirteitä, jotka tekivät hänestä epäsuositun vartijoiden ja muiden vankien keskuudessa. Hess kieltäytyi työnteosta, koska se oli hänen arvonsa alapuolella. Hän ei myöskään suostunut osallistumaan vankilan jumalanpalveluksiin. Hess valitti jatkuvasti ruumiillisia vaivoja, jotka hänen vankitoverinsa tulkitsivat joko teeskentelyksi tai psykosomaattisiksi vaivoiksi. Lisäksi Hess väitti, että hänet yritettiin myrkyttää. Hän kieltäytyi myös ottamasta vastaan vierailijoita. Vasta vuonna 1969, jolloin Hess oli hoidettavana sairaalassa, hän tapasi vaimonsa ja lapsensa ensi kertaa sodan jälkeen.
Vuonna 1966 Baldur von Schirach ja Albert Speer vapautettiin Spandausta, ja Hessistä tuli paikan ainoa vanki yli kahdeksi vuosikymmeneksi. (Erich Raeder ja Walter Funk, jotka myös oli tuomittu elinkautiseen vankeuteen, oli vapautettu terveydellisistä syistä, Raeder 1955 ja Funk 1957.) Hess oli luultavasti maailman tarkimmin vartioitu vanki – häntä vartioi samaan aikaan jopa sata liittoutuneiden sotilasta, jotka tulivat vuorokuukausin Britanniasta, Neuvostoliitosta, Yhdysvalloista ja Ranskasta.
thumb|Rudolf Hess istumassa eturivissä toisena vasemmalta. Hessin oikealla puolella istuu [[Hermann Göring ja vasemmalla puolella Joachim von Ribbentrop.]] Yksin jäätyään Hess sai joitakin erioikeuksia. Hänen selliään ei enää lukittu, joten hän pääsi vapaasti saniteettitiloihin ja vankilan kirjastoon. Hän sai lisäksi vedenkeittimen, jolla pystyi keittämään itselleen teetä ja kahvia haluamaansa aikaan. Vartijoiden mukaan hänen mielenterveytensä järkkyi yhä enemmän vuosien aikana, ja hän menetti suurimman osan muististaan.
Hess anoi monesti armahdusta, mutta anomukset kariutuivat Neuvostoliiton vastustukseen. Useat poliitikot, kuten Winston Churchill ja Willy Brandt, tuomitsivat Hessin pitämisen vankeudessa. 1980-luvulla yhä useammat poliitikot ja kirkolliset edustajat alkoivat vaatia Hessin vapauttamista – osin humanitäärisistä syistä, osin siksi, että hänestä pelättiin tulevan uusnatsien marttyyri. Hess teki itsemurhan 93-vuotiaana.
Hessin kuoleman jälkeen eurooppalaiset uusnatsit kokoontuivat ”muistomarssille” Wunsiedeliin, jonne Hess oli haudattu. Mielenosoituksia on ollut vuosittain Hessin kuolinpäivänä. Ne olivat kiellettyjä Wunsiedelissä 1991–2000, jolloin uusnatsit marssivat muissa Saksan kaupungeissa ja muun muassa Alankomaissa ja Tanskassa. Vuodesta 2001 uusnatsit ovat jälleen saaneet kokoontua Wunsiedeliin, ja vuonna 2004 marssiin osallistui yli 5 000 uusnatsia. Nämä ovat olleet suurimpia natsien mielenosoituksia Saksassa sitten vuoden 1945. Tästä johtuen heinäkuussa 2011 Hessin ruumis poistettiin haudasta ja polttohaudattiin; tuhkat siroteltiin mereen omaisten läsnä ollessa.
Teorioita
Hessin elämää koskeneita värikkäitä teorioita on liikkunut vuosien mittaan. Anthony Mastersin kirjan The Man Who Was M: The Life of Charles Henry Maxwell Knight mukaan Hessin lento Britanniaan oli James Bond -kirjailija Ian Flemingin kehittämä ansa (Fleming toimi tuolloin Britannian tiedustelupalvelussa). Masters myös väitti, että Hess valitsi lentonsa päivän astrologinsa suositusten mukaan.
Erilaiset salaliittoteoriat ovat väittäneet, että Spandaun vanki ei ollutkaan Hess vaan kaksoisolento. Tätä perustellaan sillä, että Neuvostoliitto olisi halunnut Hessin pysyvän vankilassa, koska näin he saivat ainakin näennäisesti pysyvän jalansijan Länsi-Berliinissä, minkä taas sanottiin olleen heille poliittisesti hyvin merkittävä asia.
On myös esitetty vaihtoehtoinen teoria kuolinsyystä. Hessin tunisialaisen sairaanhoitajan Abdallah Melaouhin mukaan hänet murhattiin kuristamalla, ja murha lavastettiin itsemurhaksi. Teorian mukaan murhan motiivi olisi ollut Hessin vaientaminen joidenkin sodan aikaisten salaisuuksien vuoksi.
Länsväg 277
thumb|right|250px|Länsväg 277 [[Värtahamnenin kohdalla Tukholmassa.]] Länsväg 277 on tie, joka kulkee Tukholman Roslagstullista Gärdetin kautta Lidingön Gåshagaan. Tien pituus on 13,6 kilometriä.
Matkallaan tie ylittää yhden Ruotsin pisimmistä silloista, Uuden Lidingön sillan ja menee sekä sen että Lidingön läpi samansuuntaisesti yhdessä Lidingöbananin kanssa. Tiellä on yhteistä linjausta Eurooppatien 20 kanssa Roslagstullista Ropsteniin, Tegeluddsvägenin liittymään asti. Siellä E20 erkaantuu Frihamneniin, josta lähtevät Tallinnaan ja Suomeen menevät laivat.
Roslagstullista Tukholman Stadionille tie kulkee nimellä Valhallavägen. Tällä osuudella on molempiin suuntiin vähintään kaksi kaistaa. Tätä osuutta tiestä ei ole kuitenkaan numeroitu. Sieltä alkaa Lidingövägen joka on nelikaistainen tie aina Lidingöbronin toiseen päähän asti. Silta itsessään on kuusikaistainen.
Angara
Angara on  pitkä Jenisein sivujoki Siperiassa, Irkutskin alueella ja Krasnojarskin aluepiirissä. Angara on Baikaljärven laskujoki. Se virtaa järven lounaisosasta luoteeseen läpi Irkutskin, Angarskin, Bratskin ja Ust-Ilimskin kaupunkien, kääntyy sitten länteen ja laskee Jeniseihin Strelkan kylän lähellä. Suurimmat sivujoet ovat Oka ja Ilim. Joen alajuoksua Ilimin yhtymäkohdan alapuolella on kutsuttu myös nimellä Ylä-Tunguska.
Angara on purjehduskelpoinen Irkutskin ja Bratskin välillä. Bratskissa sijaitsee suuri pato ja yksi maailman suurimmista vesivoimaloista, Irkutskenergo, (noin ). Myös Ust-Ilimskissa ja Irkutskissa on merkittävät vesivoimalat. Vuosina 1950–1959 rakennetun Irkutskin padon yläpuolella joen yläjuoksu noin 50 kilometrin matkalta on padottu Baikaljärven tasoon Irkutskin patoaltaaksi.
Ardilleux
Ardilleux on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin kaakkoispuolella. Kunnan pinta-ala on 10,3 neliökilometriä ja siellä on arviolta 179 asukasta (vuonna 2016).
Taste of Love
Taste of Love on eteläkorealaisen tyttöyhtye Twice n kymmenes minialbumi, joka julkaistiin 11. kesäkuuta 2021. Albumi sisältää seitsemän kappaletta, mukaan lukien nimikkosinglen ”Alcohol-Free”.
David Whitmer
thumb|right|David Whitmer
Toini Havu
Toini Johanna Havu (oik. Ollikainen; 24. kesäkuuta 1908 Turku – 15. marraskuuta 1998 Virkkala) oli suomalainen kulttuuritoimittaja ja kirjallisuuskriitikko, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
David Whitmer
David Whitmer (7. tammikuuta 1805 – 25. tammikuuta 1888) oli eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeen varhaisista kannattajista ja yksi Mormonin kirjan kolmesta todistajasta.
Taste of Love
Julkaisu
Nimikkosingle ”Alcohol-Free” julkaistiin kaksi päivää aikaisemmin kuin itse minialbumi. ”Alcohol-Free” on kesäkappale, joka yhdistää genrellisesti bossa novaa ja hip-hopia. Itse minialbumi julkaistiin 11. kesäkuuta. Yhtyeen jäsenet osallistuivat kappaleiden sanoittamiseen, ja viisi albumin kappaleista on jäsenten oma kirjoittamia. Yhtye vaikuttaa tuotantoon aiempaa enemmän osallistuen kappaleiden kirjoittamisen lisäksi musiikkivideoiden ja kuvausten tuotantoon.
David Whitmer
Whitmer kuuli ensimmäistä kertaa Joseph Smithistä ja hänen maasta löytämistään kultalevyistä vuonna 1828, jolloin hänen ystävänsä ja Mormonin kirjan toinen tuleva todistaja Oliver Cowdery kertoi hänelle tästä. Cowdery arveli asiassa olevan jotain todenperää. Whitmer tapasi tulevan profeetan ja tuli pian vakuuttuneeksi hänen sanomansa totuudesta. Hänet kastettiin kesäkuussa 1829, lähes vuosi ennen "Kristuksen kirkon" virallista järjestämistä 6. huhtikuuta 1830. Myös Whitmerin perhe liittyi Smithin seuraajiin.
Toini Havu
Tuntemattoman sotilaan arvostelu
Havu laati Helsingin Sanomiin 1954 Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan arvostelun. Kriittinen, teilaava arvostelu herätti paljon huomiota ja aloitti niin sanotun kirjallisen jatkosodan. Havu oli arvostellut aiemmin vuonna 1954 Jussi Talven Ystäviä ja vihollisia -romaanin, jota hän kuvasi monumentaaliseksi, suurimittaiseksi sotaromaaniksi, ”jota meillä ei aikoihin hevillä ylitettäne”. Havua vaivasi se, että Linna lähestyi Suomen kohtalonhetkiä ”sammakkoperspektiivistä” eli antoi tavallisten rivimiesten kuvailla jaloa isänmaallista taistelua. Erityisesti häntä kiukutti kuitenkin se tapa, jolla Linna kohteli upseereita ja lottia. Havu tiivisti arvostelunsa toteamukseen: ”Tuntematon sotilas on paksu, mutta ei suuri sotaromaani.” Havulla oli sotaan kipeä henkilökohtainen suhde, koska hänen pikkuveljensä, Jalkaväkirykmentti 2:ssa taistellut luutnantti Teppo Havu oli kaatunut Räisälässä jatkosodan alkuvaiheissa elokuussa 1941.
David Whitmer
Ilmeisesti vielä saman kuun aikana Whitmer kertoi, että hän oli yhdessä Joseph Smithin ja Oliver Cowderyn kanssa nähnyt näyn, jossa enkeli ilmestyi heille ja näytti heille ne kultaiset levyt, joista Smith oli kääntänyt Mormonin kirjan. Myöhemmin myös Martin Harris, joka oli joutunut poistumaan ennen enkelin vierailua, sai nähdä samanlaisen näyn. Whitmer allekirjoitti yhdessä Cowderyn ja Harrisin kanssa todistuksen, jossa he kertoivat nähneensä kultalevyt ja vakuuttuneensa niiden aitoudesta. Tämä "Kolmen silminnäkijän todistus" painettiin ensimmäisen Mormonin kirjan alkuun, ja se on painettu lähes kaikkien seuraavienkin painosten alkulehdille.
Toini Havu
Tuntemattoman sotilaan arvostelu
Väinö Linna palasi Havun kritiikkiin neljännesvuosisataa myöhemmin, syksyllä 1980 Aamulehteen kirjoittamassaan kolumnissa. Linna pureutui arvostelun kohtaan, jossa Havu totesi, että ”Tuntematon sotilas on loistavan tyyliniekan kirjoittama”:
David Whitmer
David Whitmer oli yksi kuudesta "Kristuksen kirkon" alkuperäisestä jäsenestä. Vuonna 1838 kirjoittamassaan historiassa Joseph Smith kertoi, että kirkko järjestettiin Whitmerin isän Peter Whitmerin kodissa Fayettessa, New Yorkissa. Vuonna 1842 hän kuitenkin kertoi kirkon järjestetyn Manchesterissa, New Yorkin osavaltiossa.
Toini Havu
Tuntemattoman sotilaan arvostelu
Linna totesi, että tämä havainto lisäsi jonkin verran hänen suopeuttaan Havua kohtaan.
David Whitmer
Whitmer oli vihitty vanhimmaksi 9. kesäkuuta 1830, ja 5. lokakuuta 1831 Oliver Cowdery vihki hänet ylipapiksi. 7. heinäkuuta 1834 Smith vihki Whitmerin Missourissa sijaitsevan Kristuksen kirkon johtajaksi. Samalla hän määräsi tämän seuraajakseen kirkon johdossa, mikäli profeetta saisi surmansa tai "ei eläisi Jumalan mielen mukaan".
Toini Havu
Tuntemattoman sotilaan arvostelu
Havu ja Väinö Linna olivat ennen Tuntemattoman sotilaan ilmestymistä tavanneet yhden kerran, kun Havu oli käynyt esitelmöimässä Pirkkalaiskirjailijoiden tilaisuudessa Tampereella ja Linna oli tämän jälkeen saattanut Havun sihteerin ominaisuudessa taksilla Hotelli Tammeriin. Toisen ja viimeiseksi jääneen kerran he tapasivat Lahdessa järjestetyssä kirjallisuusmatineassa vuonna 1959. Tällöin Havu ehdotti Linnalle menneiden unohtamista ja tarjosi sovinnon kättä, mihin Linna ei tarttunut. Myöhemmin Havu laski leikkiä siitä, kuinka rikas hän olisi, jos hän olisi saanut markan jokaisesta hänen kritiikkinsä ansiosta kaupaksi menneestä Tuntemattomasta. Havun lapset ovat kertoneet perheen elämän muuttuneen tapauksen vuoksi täysin: perhe joutui vuosikausiksi solvauskirjeiden ja puhelinterrorin kohteeksi. Havu ei itse koskaan katunut arviotaan Tuntemattomasta sotilaasta, mutta myöhemmin hän lahjoitti Täällä Pohjantähden alla -trilogian työtovereilleen Matti Paavilaiselle, Pekka Tarkalle ja Timo Tiusaselle.
David Whitmer
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon varhaiset asiakirjat esittävät, että Whitmer olisi vihitty myös kirkon apostoliksi. Toisaalta hänen vihkimyksestään ei ole kirjallista todistetta, eikä hän koskaan toiminut kahdentoista apostolin koorumin jäsenenä.
Toini Havu
Henkilökohtainen elämä
Havun ura Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikkona katkesi vuonna 1962 hänen riitauduttuaan Eljas Erkon kanssa. Myöhemmin hän teki muun muassa radio-ohjelmia. Väinö Linnan tavoin Havu, joka oli ollut ketjupolttaja, koki viimeisinä vuosinaan aivohalvauksen ja menetti puhe- ja kirjoituskykynsä.