cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ernos (albumi)
Edellisen albumin Lekaa otsaan (1970) jälkeen yhtye oli pitänyt hiljaiseloa levytysten suhteen parin vuoden ajan. Kati Borg ja rumpali Timo Penttilä olivat lähteneet yhtyeestä syksyllä 1971. Rumpaliksi oli tullut Timo ”Tonttu” Aittokallio ja kosketinsoittajaksi siirtyi yhyeen valomies Jukka Borg.
Albumilla kuullaan viisi Erno Lindahlin säveltämää ja sanoittamaa suomenkielistä esitystä, yksi sävellys ja sanoitus kitaristi Timo Kosolta, ”Hei päivä”, kaksi instrumentaalia kosketinsoittaja Jukka Borgilta: klassistyylinen ”Yksi tie” ja latinotyylinen ”Kaksi tietä”. Ernolta ja Timo Kosolta on kummaltakin mukana yksi englanninkielinen esitys.
Barbara Mikulski
Barbara Ann Mikulski (s. 20. heinäkuuta 1936 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain senaattorina Marylandista vuodesta 1987 vuoteen 2017. Hän istui sitä ennen vuosina 1977–87 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa.
Ennen politiikkaan lähtemistä Mikulkski työskenteli sosiaalityöntekijänä ja korkeakouluopettajana. Hän pyrki Yhdysvaltain kongressiin ensimmäisen kerran vuonna 1974, mutta ei vielä tuolloin tullut valituksi. Valintansa jälkeen Mikulski toimi Yhdysvaltain kongressissa yhtäjaksoisesti 30 vuoden ajan, kunnes hän päätti olla hakematta enää vuoden 2016 vaaleissa jatkokaudelle ja poistui näin senaatista tammikuussa 2017. Mikulskin seuraajaksi senaattiin nousi demokraattien Chris Van Hollen.
Willie Adams
Willie Adams (s. 22. kesäkuuta 1934) on kanadalainen poliitikko, joka kuuluu Kanadan liberaalipuolueeseen. Adams oli Kanadan senaatin jäsenistä pitkäaikaisin. Pääministeri Pierre Trudeau nimitti hänet senaattoriksi 5. huhtikuuta 1977. Vuonna 2009 Adamsin täytettyä 75 vuotta hänen täytyi Kanadan lakien mukaisesti jäädä eläkkeelle poliittisesta virasta. Adams edusti senaatissa Luoteisterritorioita ennen Nunavutin luomista vuonna 1999.
Adams syntyi Fort Chimon kylässä Quebecissa. Adams on naimisissa ja hänellä on kymmenen lasta, joista yksi kuoli vuonna 1983.
Victor Fleming
Victor Fleming (23. helmikuuta 1889 La Cañada, Kalifornia, Yhdysvallat – 6. tammikuuta 1949 Cottonwood, Arizona, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Flemingin tunnetuimpia ohjauksia ovat Ihmemaa Oz (The Wizard of Oz, 1939), Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939) ja Tri Jekyll ja Mr. Hyde (Dr. Jekyll and Mr. Hyde, 1941). Fleming voitti parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvastaan Tuulen viemää.
Mykkäelokuvat
Fleming aloitti elokuva-alalla sekalaisissa töissä 1910-luvun alussa ja eteni pian kameramieheksi useissa Allan Dwanin elokuvissa. 1915 hän oli päätynyt kuvaajaksi ja Dwanin Douglas Fairbanks -elokuvien lisäksi hän oli myös yksi D. W. Griffithin Kansakunnan synnyn kuvaajista.
Flemingin ensimmäinen ohjaustyö oli Fairbanks-elokuva Aivan tuiki hullu (When the Clouds Roll By 1919) United Artists -yhtiölle, jonka perustajajäseniä Fairbanks oli. Hänen ensimmäinen menestyselokuva oli Lord Jim 1925. Seuraavana vuonna hän ohjasi Clara Bow'n ensimmäisen menestyselokuvan Synti joka houkuttelee (The Mantrap). Kiusauksessa (The Way of All Flesh, 1927) pääosaa esitti Emil Jannings, joka sai roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon.
Äänielokuvat (1929–1948)
Flemingin ensimmäinen äänielokuva oli The Virginian (1929), jonka myötä Gary Cooper nousi tähdeksi. Fleming siirtyi MGM:lle. Siellä hän ohjasi Clark Gablen läpimurtoelokuvan Saigonin kaunotar (Red Dust, 1932).
Vuonna 1939 saivat ensi-iltansa Flemingin tunnetuimmat teokset: Ihmemaa Oz ja Tuulen viemää. Kumpaankin elokuvaan hänet palkattiin korvaamaan aikaisemmat ohjaajat. Ihmemaa Oz ei menestynyt hyvin, joidenkin lähteiden mukaan se olisi jo tuottanut tappiota ensi-iltakierroksellaan, mutta televisioesitysten myötä siitä on tullut klassikko. Tuulen viemää sen sijaan oli jättimenestys heti alusta alkaen.
Flemingin 1940-luvun elokuvat tuottivat kaikki hyvin – En lennä yksin (A Guy Named Joe) oli MGM:n tuottoisimpia elokuvia 1944. Vain hänen viimeiseksi jäänyt elokuva Orleansin neitsyt ei menestynyt.
Filmografia
Tämä on luettelo Flemingin ohjaustöistä:
Liberaalidemokraattinen puolue
Liberaalidemokraattisen puolueen nimellä toimii useita poliittisia puolueita:
Iriomotenkissa
Iriomotenkissa (Prionailurus bengalensis iriomotensis) on ainoastaan Japanin Riukiusaariin kuuluvalla Iriomotella tavattava leopardikissan alalaji. Aikaisemmin se on määritelty kokonaan omaksi lajikseen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut iriomotenkissan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi ja koko kannan koko oli vuonna 2008 arviolta 100 yksilöä.
Finding Beauty in Negative Spaces
Finding Beauty in Negative Spaces on Seetherin neljäs studioalbumi vuodelta 2007. Albumi julkaistiin Etelä-Afrikassa 19. lokakuuta 2007, ja maailmanlaajuisesti 23. lokakuuta 2007. Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan yhdeksännelle sijalle.
Iriomotenkissa
Taksonomia
thumb|vasen|Luuranko. thumb|vasen|Täytetyn yksilön pää. Iriomotenkissa on nykyisin usein luokiteltu leopardikissan (Prionailurus bengalensis) alalajiksi P. b. iriomotensis. Se on aikaisemmin luokiteltu myös kokonaan omaksi lajikseen Mayailurus iriomotensis tai Prionailurus iriomotensis. Iriomotenkissa löydettiin vuonna 1965. Sen kuvaili tieteellisesti Yoshinori Imaizumi vuonna 1967.
Finding Beauty in Negative Spaces
Albumin "Careless Whisper" on cover-versio George Michaelin ja Andrew Ridgeleyn Wham!-duobändin kappaleesta "Careless Whisper".
Iriomotenkissa
Koko ja ulkonäkö
Iriomotenkissa on kissaeläimeksi pieni- tai keskikokoinen. Urosten ruumiin pituus on 50–60 cm ja paino 3,5–5 kg. Naaraiden vastaavat lukemat ovat 50–55 cm ja 3–3,5 kg. Hännän pituus on molemmilla 23–24 cm. Turkki on väritykseltään pääasiassa tummanharmaa ja vaaleanruskea. Ruumiin sivuilla on tummanruskeita täpliä. Rinnalla kulkee 3–4 epäsäännöllistä raitaa. Jotkin yksilöt ovat lähes kokonaan tummanharmaita ilman selviä kuvioita. Vatsapuoli ja raajojen sisäpuolet ovat muuta ruumista hieman vaaleampia. Pää on pieni ja pyöreä. Poskilla on kaksi tummanruskeaa laikkua, sekä 5–7 otsalta päälaelle. Leuka on valkoinen. Silmien väri on kullanruskea. Nenä on punertavanruskea, suuri ja litteä. Korvat ovat pyöreät ja takaa tummanruskeat. Häntä on tummanruskea ja tuuhea.
Mantereen leopardikissoihin verrattuna iriomotenkissa on pitempiruumiinen, sillä on lyhyemmät jalat ja sen väritys on tummempi. Väritykseltään sen turkki on lähinnä Pohjois-Kiinan leopardikissoja. Kesykissa on hieman pienempi ja lyhytjalkaisempi, sekä suhteellisesti pitkähäntäisempi.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|vasen|Iriomote [[Nasan valokuvassa.]] Iriomotenkissaa tavataan ainoastaan Japaniin kuuluvalla Iriomoten saarella. Iriomote kuuluu Japanin Riukiusaariin maan pääsaarien eteläpuolella. Iriomoten pinta-ala on 284 km² ja iriomotenkissaa tavataan koko saaren alueella lukuun ottamatta pienehköä kyläaluetta.
Suurin osa Iriomotesta on matalaa vuoristoa noin 300–460 metrin korkeudella merenpinnasta ja saarta peittää subtrooppinen ainavihanta metsä. Vesistöjen yhteydessä on myös suuria mangrove-alueita. Iriomotenkissaa esiintyy myös vuoria matalammilla seuduilla esimerkiksi kosteikoilla, pienillä kukkuloilla ja virtojen varsilla, joilla on tyypillisesti myös ihmisasutusta.
Elintavat
thumb|Iriomotenkissa videolla. Iriomotenkissa elää yksin. Se on aktiivinen öisin ja hämärässä. Päivisin se tyypillisesti nukkuu esimerkiksi puunonkaloiden tai luolien suojassa. Iriomotenkissa on territoriaalinen. Yksilöiden reviirin koko on uroksilla 4,47  ±   2,24  km² ja naarailla 2,80  ±  1,08 km². Urosten reviiri voi olla päällekkäinen naaraiden reviirien kanssa. Osa uroksista vaeltelee myös ilman säännöllistä omaa reviiriään. Iriomotenkissat merkitsevät oman alueensa virtsaamalla tai ulostamalla esimerkiksi kiviin, puunrunkoihin tai pensaisiin.
Iriomotenkissa on oman elinympäristönsä merkittävin petoeläin. Iriomoten saarella ei ole lainkaan monien muiden kissaeläinten saalistamia kotoperäisiä pieniä jyrsijöitä. Iriomotenkissan saaliselämiin lukeutuvat linnut, matelijat, sammakkoeläimet, äyriäiset ja hyönteiset ja nisäkkäät. Ravinto vaihtelee jonkin verran kausittain tarjonnan mukaan. Esimerkiksi kesäisin huomattavan tärkeän ravinnonlähteen muodostavat skinkit. Iriomotenkissa metsästää pääosin maassa, mutta se pystyy myös kiipeämään puussa ja uimaan. Omia petoeläimiä iriomotenkissalla ei ole lainkaan.
Lisääntymiskausi ajoittuu helmikuun ja toukokuun välille. Iriomotenkissat pystyvät kuitenkin myös lisääntymään koko vuoden ympäri. Tiineys kestää 60–70 päivää ja poikaset syntyvät yleensä huhtikuun ja heinäkuun välillä. Poikaisia on kerrallaan 1–2 ja emo imettää niitä 2–3-kuukautta. Poikaset itsenäistyvät yleensä elokuun ja joulukuun välillä. Sukukypsiä niistä tulee 10–12-kuukauden ikäisinä. Vanhin tunnettu luonnossa elänyt iriomotenkissa oli 13-vuotias naaras.
Uhat ja suojelu
thumb|Kyltti varoittaa liikennöitsijöitä iriomotenkissoista. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on luokitellut iriomotenkissan äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Japanin punaisessa kirjassa se on luokiteltu uhanalaiseksi. Vuonna 2008 koko kannan kooksi arvioitiin noin 100 yksilöä ja kannan koon uskotaan olevan laskussa.
Suurimpina iriomotenkissaa uhkaavina tekijöinä on pidetty sen elinympäristön katoamista ja liikennettä. Muita uhkatekijöitä ovat vieraslajit. Koirat voivat tappaa iriomotenkissoja ja villiintyneet kesykissat kilpailevat niiden kanssa. Kesykissojen kautta iriomotenkissoja saattavat uhata myös taudit. Matkailu Iriomotella on lisääntynyt, mikä voi vaikuttaa esimerkiksi suurempiin liikennekuolemien määrään. Kantojen laskusuhdanne on koskenut etenkin erityisesti Iriomoten rannikkoalueita. Sen sijaan vuorialueilla kantoja pidettiin suhteellisen vakaina. Jos matkailu lisääntyy, saattavat nämäkin alueet tosin vaarantua.
Iriomotenkissa kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II (nimellä  Prionailurus iriomotensis). Japanissa se on suojeltu laeilla vuodelta 1977 ja 1994. Suuri osa Iriomoten saaren sisäosista kuuluu kansallispuistoon. Lajin suojelutoimissa on keskitytty etenkin liikenteen aiheuttamiin uhkiin.
Sandra Denton
thumb|280px|Sandra Denton Salt-n-Pepan kiertueella [[Canberrassa Australiassa vuonna 2013]] Sandra ”Pepa” Denton (s. 9. marraskuuta 1964 Kingston, Jamaika) on yhdysvaltalainen hip hop -artisti. Hän on yksi kolmesta jäsenestä, jotka muodostavat Salt-N-Pepan vakituisen kokoonpanoon. Hän muutti lapsena perheineen Queensiin, New Yorkiin, ja tapasi sairaanhoitajaksi opiskellessaan tulevan yhtyetoverinsa Cheryl Jamesin. Salt-N-Pepa on myöhemmin saavuttanut maailmanlaajuisen menestyksen ja voittanut yhden Grammy-palkinnon.
Denton sai ensimmäisen lapsensa Tyranin vuonna 1990. Hän teki vuonna 1993 vierailevan esiintymisen Ricki Laken show’ssa. Hän oli vuosina 1999–2001 naimisissa räppäri-näyttelijä Treachin kanssa, ja avioliitosta syntyi yksi tytär.
Denton on muusikonuransa ohessa toiminut elokuvanäyttelijänä.
Toppinen
Toppinen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Mihail R. Sturdza
Diplomaattina
Sturdza opiskeli Iasin yliopistossa lakia ja saavutti lakitieteen tohtorin tutkinnon aihealueena kansainvälinen oikeus. Vuonna 1913 hän aloitti uransa diplomaattina Bernissä. Romanian liityttyä syksyllä 1916 ensimmäiseen maailmansotaan hän palveli armeijassa tykistöupseerina. Siihen liittyen hän oli marraskuussa 1917 Venäjällä ja Petrogradissa, jossa puhkesi vallankumous.
Diplomaatinuran jatkuessa Sturdza toimi lähettiläänä Wienissä, Budapestissä ja Washingtonissa. Vuonna 1929 hänet nimitetään lähettilääksi Baltian maihin, Liettuaan, Latviaan ja Viroon sekä vuodesta 1932 myös Suomeen asemapaikkanaan Riika. Hänen lähettiläsaikansa päättyi keväällä 1934. Suomessa hänelle myönnettiin lähettiläsajastaan Suomen Valkoisen Ruusun suurristi. Vuonna 1932 hän on mukana Romanian ja Neuvostoliiton välisissä hyökkäämättömyyssopimusneuvotteluissa, jotka ajautuivat kuitenkin umpikujaan Bessarabian kysymyksen johdosta.
Romanian lyhytaikaisena ulkoministerinä
Sturdzan ja Rautakaartin asema muuttui syyskuussa 1940 Romanian kuningas Kaarle II:n menetettyä asemansa ja kenraali Ion Antonescun noustua valtaan. Antonescun ja Rautakaartin johtajan Horia Siman johdolla muodostettiin fasistinen niin sanottu Kansallinen legioonalaishallitus. Sima halusi Sturdzan hallituksen ulkoministeriksi. Kansallisen legioonalaishallituksen aikana Romanian ulkopoliittinen suuntaus kääntyi akselivaltojen suuntaan. Maahan tuli saksalaisjoukkoja lokakuussa 1940, ja marraskuun lopulla Romania liittyi saksalais-italialaisjohtoiseen Kolmen vallan sopimukseen. Sturdza allekirjoitti sopimuksen Berliinissä Romanian edustajana.
Legioonalaishallituksen pääministeri Antonescu halusi keskittää itselleen enemmän valtaa hallituksessa vuoden 1940 lopulla. Sturdzan itsenäisen toiminnan johdosta Antonescu erotti hänet nimittämättä ketään muuta rautakaartilaista tilalle. Ulkoministeritehtävät siirtyivät tässä vaiheessa Antonesculle. Pian sen jälkeen tammikuun lopulla 1941 puhkesi Antonescun johtaman valtion ja Rautakaartin edustajien välillä aseellinen välienselvittely, joka päättyi Rautakaartin tappioon. Useita Rautakaartin jäseniä surmattiin. Sturdza joutui tällöin vankeuteen ja tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen.
Maanpakolaisena
Kesällä 1941 käynnistyneen akselivaltojen Neuvostoliittoon suuntautuneen hyökkäyksen alkuvaiheessa, johon myös Antonescun johtama Romania osallistui, vangitut rautakaartilaiset pääsivät ehdonalaiseen vapauteen. Tällöin Sturdza pakeni Saksan kautta Tanskaan, ja yritti sieltä käsin päästä Suomen armeijaan, joka oli myös mukana Neuvostoliiton vastaisessa sodassa. Hän olisi ollut valmis muodostamaan Romaniasta paenneista rautakaartilaisista eli legioonalaisista joukko-osaston Suomen armeijaan, mutta Suomen sodanjohto ei halunnut päästää romanialaisia Suomeen.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 kuningas Mikael I syöksi luotetun lähipiirinsä kanssa Antonescun vallasta, teki rauhan liittoutuneiden kanssa ja käänsi aseensa akselivaltoja vastaan. Siihen liittyen Saksassa oleskelleet rautakaartilaismaanpakolaiset muodostivat Wienissä 10. joulukuuta 1944 Rautakaartijohtaja Horia Siman johdolla pakolaishallituksen, jossa Sturza oli ulko- ja opetusministerinä.
Maailmansodan päättymisen jälkeen Sturdza pakeni Tanskaan vuonna 1946 ja pian sen jälkeen Espanjaan ja edelleen Yhdysvaltoihin. Pakolaisaikanaan Sturdza piti aktiivisia yhteyksiä romanialaisiin pakolaisyhteisöihin. Seuraavina vuosina hän oleskeli myös Argentiinassa, Ranskassa ja Espanjassa. Vuonna 1968 hän julkaisi muistelmansa. Sturdza kuoli Madridissa 5. helmikuuta 1980 93-vuotiaana.
Final Fantasy VI:n diskografia
Final Fantasy VI on Squaren kehittämä roolipeli, jonka musiikista vastasi Final Fantasy -sarjan peleistä suurimman osan säveltänyt Nobuo Uematsu. Pelin ensimmäinen soundtrack oli Japanissa maaliskuussa 1994 julkaistu Final Fantasy VI Original Sound Version, jota seurasivat pianolla soitettuja kappaleita sisältävä Final Fantasy VI Piano Collections sekä orkesteroitu Final Fantasy VI Grand Finale. Albumien lisäksi on julkaistu myös kolme Final Fantasy VI -EP-levyä, jotka ovat Final Fantasy VI Special Tracks sekä Final Fantasy VI Stars Vol. 1 ja Vol. 2. Kaikki levyt ilmestyivät pelin tavoin vuonna 1994.
Final Fantasy VI Original Sound Version
Pohjois-Amerikassa Original Sound Versionia markkinoitiin nimellä Final Fantasy III: Kefka’s Domain, joka julkaistiin pari kuukautta japanilaisversion jälkeen. Kefka’s Domain oli mahdollista tilata pelin mukana tulevalla katalogilla joko CD:n tai kasetin muodossa. Amerikkalaisjulkaisun kansikuva ja kappaleiden nimet ovat erilaisia Original Sound Versioniin nähden, mutta kappalesisällöltään soundtrackit eivät poikkea toisistaan.
Levyt
<br style="clear:both;" />
Final Fantasy VI Grand Finale
Grand Finalen ainoa sanoitettu kappale on Final Fantasy VI:n oopperakohtauksessa kuultava "Aria di Mezzo Carattere", jonka Svetla Krasteva esitti italian kielellä.
Kappaleet
<br style="clear:both;" />
Final Fantasy VI Piano Collections
Final Fantasy VI Piano Collections on kesäkuussa 1994 julkaistu albumi, johon on nauhoitettu 13 Reiko Nomuran pianolla esittämää Final Fantasy VI:n kappaletta. Vuonna 2001 NTT Publishing julkaisi Piano Collectionsin uudestaan.
Vol. 2
<br style="clear:both;" />
Final Fantasy VI Special Tracks
Final Fantasy VI Special Tracks julkaistiin huhtikuussa 1994. EP:n 6 kappaleesta suurinta osaa ei käytetty itse pelissä. Mikäli vokalisoitu "Chikazuku Yokan" olisi lisätty Final Fantasy VI:een, olisi se ollut pelisarjan ensimmäinen laulua sisältävä kappale. Loput kaksi kappaletta – "Techno de Chocobo" ja Final Fantasy IV:n " Troian Beauty" – ovat uusia versioita alkuperäisistä sävellyksistä.
Kappaleet
1. Aiemmin julkaisematon kappale 2. Remix
Goblin (yhtye)
Goblin on italialainen, pääosin instrumentaalista progressiivista rockia esittävä yhtye, joka tunnetaan elokuvamusiikistaan. Yhtye nousi suosioon esikoisteoksensa, Dario Argenton Verenpunaiseen kauhuun esittämänsä ääniraidan myötä vuonna 1975, minkä jälkeen se toimi vuosien ajan Argenton hovisäveltäjänä. Muita merkittäviä sävellystöitä ovat Suspiria – tappavat huokaukset (1977) sekä Dawn of the Dead (1978).
Goblinin jäsenistö on vuosien mittaan vaihtunut toistuvasti, ja myös kokoonpanojen nimet ovat vaihdelleet. Rinnakkaiskokoonpanoja on tällä hetkellä toiminnassa peräti neljä: New Goblin, Claudio Simonetti’s Goblin, Goblin Rebirth sekä yhtyeen alkuperäisellä nimellä toimiva Cherry Five. Kaikissa kokoonpanoissa on mukana alkuperäisjäseniä. Vuonna 2013 perustettu Claudio Simonetti’s Goblin on vieraillut aktiivisesti myös Suomessa.
Goblinin musiikki sekoittaa useita eri lajityyppejä. Allmusicin Donald A. Guariscon mukaan siinä sekoittuvat King Crimsonin henkinen jazz-rock, progressiivinen rock ja metallimusiikki ”tehokkaaksi ja omalaatuiseksi tyyliksi”. Imperiumin Janne Rintala kuvailee yhtyeen musiikkia improvisaatiohenkiseksi ja elektroniseksi, ”melko erikoiseksi syntikkaprogeksi”.
Syväjärvi (Kangasala, Mattilankylä)
Syväjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,5 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,2 metriä mpy.
Valentina Tereškova
220px|right|thumb|Valentina Tereškova Tiedekeskus Heurekassa 14.9.2002 Valentina Vladimirovna Tereškova (, s. 6. maaliskuuta 1937 Bolšoje Maslennikovo ) on venäläinen/neuvostoliittolainen kosmonautti ja ensimmäinen nainen avaruudessa, jossa hän kävi Vostok 6 -lennolla 16.–19. kesäkuuta 1963. Myöhemmin hän on toiminut ilmavoimien lentäjänä ja ottanut osaa politiikkaan. Hän on sotilasarvoltaan kenraalimajuri ja koulutukseltaan insinööritieteiden tohtori. Ennen kosmonauttiuraansa hän harrasti laskuvarjohyppyä, mikä edesauttoi hänen valitsemistaan kosmonauttikoulutukseen.
Valentinan ollessa vasta kahden vuoden ikäinen hänen isänsä Vladimir Aksjonovitš Tereškov kaatui talvisodassa Lemetin tienhaaran motissa 1940, palvellessaan Neuvostoliiton puna-armeijassa vaunumiehenä. Valentina sai tietää vasta vuonna 1988 isänsä kuolinpaikan Gorbatšovin aloittaman avoimuuspolitiikan johdosta.
thumb|right|Tereškova neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuonna 1963
Tereškova on palkittu Neuvostoliiton sankari -kunniamerkillä sekä monilla muilla tunnustuksilla ja arvonimillä, muun muassa Greatest Woman Achiever of the Century.
Tereškova on kiertänyt maailmaa kertomassa Venäjän kosmonauttikoulutuksesta. Hän vieraili Tiedekeskus Heurekassa 14. syyskuuta 2002 luennoimassa ja tutustumassa tiedekeskukseen.
Marja Toppinen-Schumacher
Marja Toppinen-Schumacher (1940 – 6. joulukuuta 2016 ) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan koloratuurisopraano.
Ura
Kouluaikana Toppinen opiskeli maalausta, pianon ja viulun soittoa sekä laulua. Toppinen tuli ylioppilaaksi Helsingin Svenska Flicklyceet’istä 1960 ja valmistui diplomilaulajaksi Sibelius-Akatemiasta 1966. Hän debytoi Suomen kansallisoopperassa Yön kuningattaren roolissa Mozartin Taikahuilussa 1965. Ensikonserttinsa Toppinen-Schumacher piti Helsingissä 1967. Täydentäviä lauluopintoja hän suoritti Itävallassa ja Espanjassa 1965, 1966 ja 1967. Hän sai laululehtorin pätevyyden vuonna 1991. Toppinen-Schumacher on esiintynyt omissa konserteissa ja orkesterisolistina Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa. Hän piti 30-vuotistaiteilijakonserttinsa 1997.
Vuosina 1984–2009 Toppinen-Schumacher toimi Pohjois-Kymen musiikkiopiston laulunopettajana ja perustamansa oopperaluokan oopperamusiikin lehtorina, tuottaen Kouvolassa 13 oopperaa pitkälti oppilasvoimin. Hän oli Kouvolan seudun oopperayhdistyksen perustajajäseniä ja toimi sen puheenjohtajana 1997–2008.
Toppinen-Schumacher harjoitti myös maalaustaidetta ja piti yksityisnäyttelyitä Suomessa ja Saksassa sekä suunnitteli puvustoja ja lavastuksia tuottamiinsa oopperoihin.
Kouvolan kaupunki myönsi Toppinen-Schumacherille Kouvola-mitalin vuonna 2004.
Trance
thumb|Hollantilainen [[Tiësto on yksi tunnetuimpia trance-artisteja.]] Trance on elektronisen tanssimusiikin tyylilaji, joka kehittyi Euroopassa 1990-luvun alussa housen ja teknon vaikutuksesta. Se on muihin elektronisen tanssimusiikin tyylilajeihin verrattuna usein huomattavasti melodisempaa. Aikaisemmat vaikutteet tulivat 1980-luvun loppupuolen brittiläisestä acid housesta. Tyylin synnyinmaana pidetään Saksaa, varsinkin Frankfurtin kaupunkia. Alan pioneereina tunnetaan Oliver Lieb, Sven Väth ja DJ Dag, jotka kaikki toimivat useilla eri taiteilijanimillä tuottaen lukuisia merkittäviä kappaleita.
Ensimmäisenä virallisesti puhtaana trance-kappaleena pidetään Age of Loven samannimistä debyyttisingleä vuodelta 1990. Varhaisella trancella on paljon yhteistä teknon kanssa tempon ja rytmisen rakenteen suhteen, lisäten mukaan melodisia elementtejä, joita lainailtiin silloisesta Euroopassa vallinneesta house-tyylistä. 1990-luvun puolivälissä muodostuneet progressiivinen trance sekä uplifting trance popularisoivat tyylin suurempien massojen suosioon, lisäten mukaan usein naisvokaaleja, muuten hyvin instrumenttivoittoiseen tanssimusiikkiin. Tämän seurauksena musiikkitapahtumat siirtyivät pienistä tehdashalleista suuriin kaupallisiin klubeihin ja esiintymisareenoihin.
Trance-musiikissa käytetään lähes poikkeuksetta 4/4-tahtilajia. Tyyli muodostuu usein melodioiden kautta, joiden luomaa tunnetilaa monesti ylikorostetaan. Kestoiltaan kappaleet vaihtelevat viidestä kymmeneen minuuttiin. Useimmiten rakenne perustuu hitaaseen kehittelyyn ja energian kasvattamiseen, joita korostetaan tuomalla mukaan uusia elementtejä kappaleen kehittyessä. Myös erilaisilla rumpufilleillä ja breakdown-osuuksilla on suuri merkitys voimatasojen kasvattamisessa tai vähentämisessä. Kappaleiden tempo on yleensä 125–152 iskun välillä, riippuen mikä lukuisista eri alatyyleistä on kyseessä.
Äänieristetty työtila
Äänieristetyssä työtila tarkoittaa esimerkiksi monitilatoimistoon tarkoitettua äänieristettyä tilaa, jossa voi keskustella muiden kuulematta. Toimistotiloihin tarkoitettujen äänieristettyjen puhelinkoppien, työtilojen ja kokoustilojen tarjonta on 2010-luvulla kasvanut nopeasti. Vuoden 2019 Neocon-toimistokalustemessuilla esillä oli tusinan verran valmistajia, yhteensä alalla toimi yli 50 yritystä ympäri maailmaa. Suomessa Framery, Heinolan Seinälinja, Martela, Muotolevy, Octacell, Taigaja Vetrospace tekivät ja suunnittelivat äänieristettyjä työtiloja.
Kuortane
Kuortane, paikallisella murteella Kuurtanes, on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa, Länsi-Suomessa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kuortaneen naapurikunnat ovat Alajärvi, Alavus, Lapua ja Seinäjoki.
Kuortaneen vaakuna on aaltokoroisesti katkoinen hopea-sininen kilpi, jonka yläkentässä kolme nousevaa punaista liekkiä ja alakentässä uiva hopeinen kuha. Kuha on vanhasta pitäjänsinetistä. Liekit viittaavat tarinaan järven palosta. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar.
Kuortane ja Lehtimäki kävivät alkuvuodesta 2006 neuvotteluja Lehtimäen liittymisestä Kuortaneeseen. Neuvotteluprosessin lopputuloksena Kuortane olisi hyväksynyt kuntaliitoksen, mutta Lehtimäki vetäytyi viime hetkellä jo valmiiksi neuvotellusta liitossopimuksesta. Vuoden 2009 alussa Lehtimäki liittyi Alajärven kaupunkiin. Entisiä Kuortaneen naapurikuntia ovat myös Seinäjokeen liitetty Nurmo ja Alavuteen liitetty Töysä.
Kuortaneella on avoin langaton lähiverkko freedom.
Varhainen asutus
Kuortaneella on ollut asutusta jo Suomusjärven kulttuurin kaudella. Aikakauden asuinpaikkoja ovat muun muassa Lahdenkangas ja Haavistonharju. Haavistonharjun asuinpaikalta on tavattu muun muassa Suomusjärven kulttuurin hauta. Löydöt sijoittuvat silloisen Litorinameren rannalle, 90 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolelle. Muita esihistoriallisen ajan asuinpaikkoja on muun muassa Lappakangas ja Salmi. Löydetyistä kivikautisista esineistä yleisimpiä ovat taltat, keihäänkärjet ja verkonpainot. Kunnasta on löydetty myös kivikautinen reenjalas.
Maankohoamisen vaikutuksesta rantaviiva vetäytyi kunnan alueelta ja samalla asutus siirtyi länteen päin. Niinpä pronssikauden aikaisia löytöjä Kuortaneella ei ole tehty. Sen sijaan muutamia rautakautisia esineitä on löydetty.
Kyläkuntien synty
Kuortane asutettiin vakinaisesti 1500-luvulla. Seudun ensimmäinen asukas oli Simo Juhonpoika, joka muutti 1549 Ruonan kylään. Vuoden 1557 Kyrön manttaaliluettelon mukaan tällä Kurtana by -nimisellä paikkakunnalla oli kuusi taloa. 1500-luvun lopulle tultaessa Kuortaneen taloluettelo käsitti jo 30 taloa. Vaurauden kasvaessa ja väkiluvun lisääntyessä tuli tarve kirkollisten olojen järjestämiseen. Kuortane perustettiin Lapuan kappeliseurakunnaksi 1645. Ensimmäinen kirkko paikkakunnalle rakennettiin 1654. Kuortaneen käräjäkunta perustettiin vuonna 1794 ja 1798 Kuortaneesta muodostettiin oma kirkkoherrakunta, johon Alavus liitettiin kappelina. Kuortaneen keskeinen sijainti korostui merkittävästi, kun pitäjän halki valmistui 1786 Vaasan ja Kuopion välinen tieyhteys. Tällöin myös Kuortaneen Salmesta tuli tärkeä kauppa- ja kauttakulkupaikka. Tähän liikenteellisesti keskeisen sijaintiin liittyy yksi paikkakunnan historian vaikeimmista hetkistä: Kuortaneella käytyä Ruonan ja Salmen taistelua on luonnehdittu Suomen sodan verisimmäksi ratkaisutaisteluksi. 1.–2. syyskuuta 1808 käydyssä taistelussa suomalaiset menettivät kaatuneina, haavoittuneina tai kadonneina yhteensä 680 miestä. Ruonan taistelun muistomerkki on pystytetty Nurminiemeen.
Tervanpolton aloittaminen
Tervanpoltto on yksi Kuortaneen kulttuurihistorian merkittävimpiä tekijöitä. Se muodosti jo 1600-luvulla kuortanelaisille tärkeän sivuelinkeinon. Tervanpolton todellinen valtakausi alkoi 1700-luvun puolivälissä, jolloin Kuortaneella poltettiin tervaa vuosittain yli 1 000 tynnyriä. Viimeinen noususuhdanne tervamarkkinoilla sattui 1860-luvun loppupuolella. Tällöin Kuortaneen kihlakunnasta myytiin tervaa 25 000 tynnyriä vuodessa, minkä määrän koko maassa ylitti ainoastaan Kajaanin kihlakunta. Kuortaneen seudulta on löydetty kaikkiaan yli 300 tervahautaa. Sitä mukaa kun tervanpoltto sai yhä suuremman merkityksen, se toi paikkakunnalle vaurautta. Kuuluisat kaksifooninkiset talonpoikaistalot rakennettiin Kuortaneella pääasiassa 1800-luvun alkupuolella. Ensin otettiin käyttöön yksitupaiset ja sitten kaksitupaiset tuparahdit. Kuortaneen jäljellä olevat 170 kaksifooninkista asuinrakennusta esittävät kokonaisuutena yhtä kaikkein arvokkainta helmeä suomalaisessa talonpoikaiskulttuurissa.
Korsholman itäisen jaon yhteydessä perustettiin 1834 Kuortaneen kihlakunta, johon kuuluivat Keuruu, Pihlajavesi, Multia, Kuortane, Alavus, Töysä, Ähtäri, Virrat, Ruovesi, Alajärvi, Soini, Lehtimäki, Lappajärvi, Evijärvi, Vimpeli ja Kortesjärvi.
Kuortaneen väkiluku oli vuonna 1960 hieman yli 6 000. Vuoteen 1975 mennessä väkiluku oli laskenut 5 200 asukkaaseen. Samanaikaisesti oli maatalouden ammatissa toimivien määrä pudonnut runsaalla tuhannella hengellä. Epäsuotuisan kehityksen katkaisemiseksi Kuortaneella laadittiin 1975 koko valtakunnankin huomioon ottaen uraauurtava kunnallispoliittinen kehitysohjelma. Elinkeinoelämän kehittämisen tavoitteeksi asetettiin samanaikaisesti maatalouden kehitysedellytysten turvaaminen, teollisten elinkeinojen monipuolistaminen ja palveluelinkeinojen laajentaminen. Myös jokaiselle talouskylälle laadittiin oma kehittämisohjelmansa. 250px|Kuortaneen yhteiskoulu|oikea|pienoiskuva
Kuortaneelta on myös löydetty noin 400 vuotta vanha ruuhi.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Kuortaneen kirkonrantaa. Kuortane sijaitsee itäisellä Etelä-Pohjanmaalla, keskisen Suomenselän alueella. Kuortaneen kohdalla Etelä-Pohjanmaan lakeus ja kankaremaa muuttuvat vaihtelevaksi mäkimaaksi. Kuortaneen korkein kohta, Jäkälämäki, kohoaa 204 metrin korkeuteen, kun taas Kuortaneenjärven pinta on 75 metrin korkeudella.
Maisema
Kuortaneen maisemakuvaa hallitsevat kunnan halki virtaava Lapuanjoki ja sen varrelle levittäytyvät yhtenäiset viljelyalueet. Kuortaneenjärvi, pinta-alaltaan 16,5 neliökilometriä, on Lapuanjoen vesistöalueen suurin järvi. Se on tunnettu kauniista hiekkarannoistaan ja hyvästä kalasaalistaan. Muista pääasiassa huvila-asutuksen kannalta merkittäviä pikkujärviä ovat Kuhajärvi, Kaarankajärvi ja Porraslampi. Aivan oman erityishuomionsa ansaitsee Nisosjärvi: Se on karulla Suomenselällä harvinainen keidas, joka on luokiteltu valtakunnallisestikin arvokkaaksi lintuvedeksi. Nisosjärvi avautuu maisemassaan selvästi muuta ympäristöä alempana, joten sen linnustoa on helppo tarkkailla. Järvellä pesii muun muassa heinätavi, lapasorsa, jouhisorsa, haapana ja punajalkaviklo.
Puhelinkioski
thumb|250px|Klassisia lontoolaisia puhelinkioskeja. thumb|250px|Alumiinirunkoinen puhelinkioski [[Tampereen Hervannassa vuonna 2006]] Puhelinkioski, arkikielessä usein puhelinkoppi, on julkisella paikalla oleva maksullinen puhelin. Puhelinkioskit ovat yleensä lasiseinäisiä ja alumiinirunkoisia koppeja, jotka on varustettu lankapuhelimella ja puhelinluettelolla. Puhelut maksettiin puhelinkioskeissa alkujaan kolikoilla, mutta myöhemmin nämä puhelinkioskit korvattiin puhelukorteilla toimivilla.
Kuortane
Luonto
Kuortaneen kallioperän pääkivilajit ovat graniitti ja dioriitti. Kunnan länsiosassa on huomattavia kiilleliuske- ja gneissiesiintymiä. Entisestä Kaatialan maasälpälouhoksesta on tullut keräilijöiden ja korukiven hiojien suosima matkailukohde. Irtaimet maalajit ovat Kuortaneella pääasiallisesti hietaa, hiesusavea ja moreenia. Turve peittää lähes 20 prosenttia maa-alasta. Lappakankaan ja Lahdenkankaan soraesiintymiä on hyödynnetty tehokkaasti. Lappakangas on maakunnallisesti tärkeä pohjaveden muodostumisalue.
Kunnan pinta-alasta on hyväkasvuista metsämaata noin 59 prosenttia. Mäntyvaltaisten kuivien kankaiden osuus metsämaasta on lähes kolme neljäsosaa. Heikkotuottoiset rämeet ja rahkasuot käsittävät kunnan pinta-alasta noin 16 prosenttia. Kaulalamminnevan samoilualueella voi tavata kalasääsken omalla reviirillään. Kuortaneen riistapolut jättävät taitavan eränkävijän harvoin ilman saalista. Myös sudet ja karhut ovat alkaneet yhä useammin liikkua Kuortaneen kytöpeltojen laitamilla.
Puhelinkioski
Historia
Ensimmäinen kioski avattiin tiettävästi vuonna 1878 Yhdysvaltain Connecticutissa. Yleisiksi ne tulivat kuitenkin teollisuusmaissa vasta 1910-luvulla, ja esimerkiksi Suomen ensimmäinen puhelinkioski otettiin käyttöön vuonna 1912. Matkapuhelimien yleistyttyä puhelinkioskien tarpeellisuus ja käytännöllisyys ovat laskeneet lähes kaikkialla, eikä niitä ole Suomessa käytössä enää lainkaan. Helsingissä puhelinkoppeja oli 1990-luvulla noin 900 kappaletta, mutta vuonna 2006 enää 200. Vuonna 2007 oli luovuttu jo lähes kaikista puhelinkioskeista, ja viimeisetkin purettiin vuonna 2009.
Kuortane
Kylät
Kuortane koostuu seuraavista kylistä: Kirkonkylä, Salmi, Ruona, Länsiranta, Kaaranka, Mäyry, Leppälä, Heikkilä, Löyä, Ylijoki ja Luhtala-Kivenmäki.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kuortaneella oli 3 637 asukasta, joista 1 250 asui taajamassa, 2 361 haja-asutusalueilla ja 26:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kuortaneen taajama-aste on 34,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kuortaneen kirkonkylä.
Liikenne
Kuortaneen kautta kulkee Oriveden ja Lapuan välinen kantatie 66. Lähimmät rautatieasemat ovat Lapuan rautatieasema Seinäjoki–Oulu-radalla ja Alavuden rautatieasema Seinäjoki–Haapamäki-radalla sekä Seinäjoen rautatieasema viiden radan risteyksessä.
Puhelinkioski
Käyttö
Puhelinkioskit olivat aikoinaan olennainen osa populaarikulttuuria, ja ne esiintyivät televisiosarjoissa ja elokuvissa. Erityisen tunnettuja olivat Ison-Britannian punaiset puhelinkioskit. Puhelinkioskit joutuivat helposti ilkivallan kohteiksi, ja esimerkiksi niiden ikkunoita ja puhelinkojeita rikottiin säännöllisesti.
Kuortane
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Kristinusko
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kuortaneella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Puhelinkioski
Käyttö
Puhelinkioskien muotoilu vaihteli eri aikoina. Suomen ensimmäiset puhelinkioskit olivat rustiikkisia ja koristeellisen muotoisia. Myöhemmin siirryttiin alumiinirunkoisiin ja lasiseinäisiin kioskeihin, jotka lopulta jäivätkin kaikkein yleisimmäksi malliksi. Puhelinkioskien käytöstä poistamisen jälkeen moni niistä on päätynyt uudenlaiseen käyttöön: joko siinä olevat raaka-aineet on käytetty uudestaan tai sitten kioskista on tehty esimerkiksi varasto, sadesuoja tai taideteos.
Joissain maissa muodostui 1950-luvun lopussa muoti-ilmiöksi yrittää ennätyksiä, joissa mahdollisimman monta ihmistä ahtautui yhteen puhelinkoppiin samanaikaisesti.
Kuortane
Kristinusko
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Kuortaneella toimii Kuortaneen helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kuortaneen alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinorakenne
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Kuortaneen Kaivin Oy, Kotoraitti Oy ja Kuortaneen Osuuspankki.
Koulutus
Kuortaneella opetetaan luokkia 1-6 kolmessa koulussa: Ruonan, Ylijoen kyläkouluissa ja keskustan Alvarin koulussa. Keskustassa sijaitsevassa Kuortaneen yhteiskoulussa opetetaan luokkia 7-9. Keskustassa toimii myös Kuortaneen urheilulukio.
Ruoka
Kuortaneen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla hernesoppa.
Urheilu
Team Kuortane pelaa jääkiekon naisten SM-liigassa.
Hallinto
Kuortaneen kunnanjohtaja on Teemu Puolijoki. Kunnanvaltuustossa on 19 paikkaa, joista kahdeksan on Keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Politiikka
Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa. (lähde: YLE, Vaalitulospalvelu)
EBM
EBM on lyhenne sanoista electronic body music. Musiikkityyli on 1980-luvulla syntynyt yhdistelmä elektronista tanssimusiikkia ja industrialia. Luonteenomaista sille on kolkko, synkkä äänimaailma. Nykyään EBM-muusikot suosivat myös efektejä, jotka tekevät lauluäänestä lähes tunnistamatonta ja entistä vihaisemman kuuloista. Joskus EBM:ää onkin sanottu ”vihaisen miehen teknoksi”. Musiikkityyli lasketaan usein myös goottimusiikin lähisukulaiseksi. Termiä EBM käytti ensi kerran belgialainen Front 242.
DJ Spinderella
Deidra Muriel Roper eli DJ Spinderella (s. 3. elokuuta 1970) on hip hop -yhtye Salt-N-Pepan DJ. Hän tutustui 16-vuotiaana Sandra Dentoniin ja Cheryl Jamesiin ja liittyi heidän yhtyeeseensä Pamela Greenin jätettyä kokoonpanon.
DJ Spinderella avasi vuonna 1997 oman kauneussalonkinsa. Hänellä on koripalloilija Kenny Andersonin kanssa yhteinen tytär. Hän on maassaan myös tunnettu radiopersoonallisuus.
Hoikka-Viheriä
Hoikka-Viheriä on 1,3 hehtaarin laajuinen järvi Multialla. Se on yksi Pengerjoen ja Jämsän reitin neljästä latvajärvestä. Etäisyys Multian kuntakeskuksesta on noin neljätoista kilometriä koilliseen.
Niukkojen havaintojen mukaan Hoikka-Viheriän vesi on erittäin hapanta ja ruskeaa. Veden fosforipitoisuus osoittaa keskiravinteikkuutta eli mesotrofiaa.
Maantiede
Hoikka-Viheriä kuuluu Rajajoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Rajajoen valuma-alueeseen kuuluu Hoikka-Viheriän lisäksi Haukijärvi ja eräitä lampia, kuten Korpi-Viheriä (204,5 metriä mpy) ja Lehto-Viheriä (207,7 metriä mpy) Hoikka-Viheriän eteläpuolella. Järvien vedet virtaavat etelään Pengerjokeen ja edelleen Päijänteeseen.
Jämsän reitti latvajärviltä etelään:
Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1 metriä mpy).
Tamandua
Tamandua (Tamandua tetradactyla) on muurahaiskarhuihin kuuluva nisäkäslaji, jota paikalliset alkuasukkaat sanovat kaguaariksi. Siitä on käytetty myös nimeä eteläntamandua erotukseksi sen lähimmästä sukulaisesta, pohjantamanduasta (Tamandua mexicana).
Ravinto
Tamanduan ravintoa ovat termiitit, muurahaiset, mehiläiset ja pienet selkärangattomat.
Hwaseongin sarjamurhaaja
Hwaseongin sarjamurhaaja, tunnettu myös nimellä Hwaseongin kuristaja, on sarjamurhaaja, joka tappoi 10 ihmistä Hwaseongissa, Etelä-Koreassa vuosina 1986–1991. Koska tekijää ei ole pitkään aikaan saatu kiinni ja hän oli Etelä-Korean ensimmäinen, vahvistettu sarjamurhaaja tunnistettavalla modus operandilla, hän on noussut legendaksi Etelä-Koreassa ja häntä on verrattu muun muassa Zodiac Killeriin. Murhasarja pysyi pitkään selvittämättömänä, kunnes tekijä jäi kiinni syyskuussa 2019. Tekijä on nimeltään Lee Chun Jae (hangul:이춘제 ) (hanja: 李春在). Hänen DNA:nsa löytyi yhden hänen uhrinsa alusvaatteista. Tekijä oli istumassa tuomiota vankilassa murhasta ja raiskauksesta, johon oli syyllistynyt vuonna 1994.
Tapauksen historiaa
Vuosien 1986–1991 välissä monia naispuolisia uhreja oli löydetty murhattuina syrjäisissä paikoissa. Uhrien joukossa oli niin teinejä kuin aikuisiakin. Koska tekotapa oli samanlainen kaikissa, paikallinen poliisi yhdisti ne heti toisiinsa ja tajusi olevansa ratkaisemassa sarjamurhaajatapausta. Kaikkien uhrien kimppuun oli hyökätty, kun he olivat yksin. Heidät oli sidottu omilla vaatteillaan, raiskattu ja sen jälkeen kuristettu. Todisteet viittasivat mieheen, joka oli 20–30-vuotias ja pituudeltaan 165–176 senttimetriä. Rikospaikoilta löytyneen siemennesteen avulla hänen veriryhmäkseen todettiin B.
Profiili
Alkuperäinen profiili:
Hey Jupiter
Hey Jupiter on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale, single ja EP vuodelta 1996.
Taustaa
Hey Jupiter -EP sisältää nimikappaleen lisäksi live-versioita Amosin muista kappaleista sekä elokuvasävelmästä "Somewhere Over the Rainbow". EP nousi Billboard 200 -listan sijalle 94.
Pääsarja
thumb|200px|Pääsarja ulottuu tähtien väri-kirkkauskaaviossa eli [[HR-kaaviossa kuumista, kirkkaista sinisistä tähdistä kylmiin, punaisin ja himmeisiin tähtiin]]
Pääsarja (, MS) on Hertzsprungin–Russellin kaaviossa kohta, missä suurin osa tähdistä on. Pääsarja on pitkäaikaisin vakaa vaihe tähden kehityksessä. Synnyttyään tähti asettuu pääsarjaan tasapainotilaan.
Pääsarjan tähdet ulottuvat kirkkaasta sinisestä himmeään punaiseen. Aurinko on keltainen, keskimääräisen kirkas, keski-ikäinen pääsarjan tähti, joka kuuluu spektriluokkaan G2 ja jonka absoluuttinen kirkkaus on 4,8. Aurinko muuttuu pääsarjavaiheen jälkeen punaiseksi jättiläiseksi ja nielaisee Merkuriuksen ja Venuksen noin viiden miljardin vuoden kuluttua. Maata se ei nielaise, mutta Maan meret kiehuvat tyhjiksi ja elämä lakkaa. Sitä ennen Auringosta tulee keltainen alijättiläinen, jonka säteily riittää tuhoamaan elämän maan pinnalta.
Kirkkaat, kuumat siniset pääsarjan tähdet ovat suhteellisen lyhyikäisiä, säästöliekillä vetyä polttavat himmeät pääsarjan tähdet pitkäikäisiä.
Pääsarjaa merkitään spektriluokituksessa roomalaisella numerolla V, esimerkiksi Aurinko on G2V. Joissain yhteyksissä pääsarjan tähtiä sanotaan hieman hämääväksi kääpiötähdiksi. Himmeimmille pääsarjan tähdille, M-spektriluokan punaisille kääpiöille, tämä nimitys onkin osuva. Auringon spektriluokka on erään merkintätavan mukaan dG2, missä d = dwarf eli kääpiö. Kirkkaita pääsarjan tähtiä merkitään esimerkiksi G0Va, himmeämpiä G0Vb.
Hajontaluku
thumb|350px|Keskihajonta [[normaalijakauman tapauksessa: yhden keskihajonnan etäisyys keskiarvosta rajaa todennäköisyysmassasta 68,27 %, kahden keskihajonnan etäisyys 95,45 % ja kolmen keskihajonnan etäisyys 99,73 %.]]
Hajontaluku on tilastotieteessä todennäköisyysjakauman hajonnan eli sen satunnaismuuttujan vaihtelun mitta. Yleisimpiä hajontalukuja ovat keskihajonta, varianssi, otoskeskihajonta, otosvarianssi, kvantiili ja variaatiokerroin. Hajontaluvut ovat keskilukujen ohella keskeisimpiä jakaumiin liittyviä käsitteitä.
Hajonnan mittaaminen
Hajontaluku on reaaliluku, joka saa sitä suuremman arvon mitä enemmän vaihtelua jakauman satunnaismuuttujien arvoissa esiintyy. Yleensä tämä lasketaan mittaamalla havaittujen arvojen etäisyyttä havaintoarvojen odotus- tai keskiarvosta. Käytettävän hajontaluvun valinta riippuu käyttötarkoituksesta; eri hajontaluvut sopivat eri tilanteisiin riippuen, pyritäänkö tarkastelemaan jakauman absoluuttista vaiko suhteellista hajontaa. Jos otannassa ei ole vaihtelua, hajontaluku saa arvon nolla.
Pääsarja
Pääsarjan tähdet kirkkauden ja värin mukaan
500px|Kuumat, siniset pääsarjan tähdet ovat suurempia ja kirkkaampia kuin kylmemmät ja punaisemmat. thumb|right|200px|Suurin osa tähdistä kuuluu pääsarjaan. Näitä ovat esimerkiksi [[Aurinko, Tau Tauri ja Proxima Centauri. Kuumat, siniset pääsarjan tähdet ovat suuria ja kirkkaita, ja myös lyhytikäisiä. Punaiset kääpiöt ovat himmeitä pääsarjan tähtiä, jotka ovat sinisiä viileämpiä. Ruskeat kääpiöt ovat vielä punaisia kääpiöitä himmeämpi. ]]
Hajontaluku
Hajonnan mittaaminen
Joskus hajontaa kuvattaessa käytetään mittauksen kohteen kanssa samaa yksikköä. Jos mittauksen kohteen yksikkö on esimerkiksi kilogramma, myös hajonnan yksikkönä käytetään kilogrammaa. Tällöin hajontalukua voi käyttää hajonnan absoluuttisten arvojen tarkasteluun. Tällaisia hajonnan mittoja ovat: Yksiköttömät hajontaluvut kuvaavat suhteellista hajontaa satunnaismuuttujan odotusarvoon nähden. Usein nämä voidaan ilmaista prosentteina. Tällöin on mahdollista vertailla myös eri yksiköissä ilmaistujen jakaumien hajontoja. Yksiköttömiä hajontalukuja ovat: Muita hajontalukuja ovat:
Pääsarja
Pääsarjan tähdet kirkkauden ja värin mukaan
<!-- !rowspan="2"|Tähden luokka !Säde !Massa !Luminositeetti !Lämpötila !Pääsarjavaiheen kesto suunnilleen -->
Hajontaluku
Varianssi
Diskreetin jakauman varianssi lasketaan kaavalla
Pääsarja
Pääsarjan tähtien energiantuotannosta ja sisäisestä rakenteesta
Suurimassaiset pääsarjan tähdet ovat lyhytikäisiä, koska ne ovat ytimeltään kuumia ja polttavat vetyä hyvin nopeasti. Pienet tähdet polttavat vetyä äärimmäisen hitaasti ja elävät pitkään.
Hajontaluku
Varianssi
, jossa X on satunnaismuuttuja ja μ on sen odotusarvo tai keskiarvo.
Pääsarja
Pääsarjan tähtien energiantuotannosta ja sisäisestä rakenteesta
Auringon tyyppisessä alemman pääsarjan tähdessä lämpö kulkee ytimessä säteilyn avulla, ulompana konvektiolla kaasuvirtausten mukana, ja nämä tähdet tuottavat energiaa polttamalla vetyä protoni-protoni-ketjussa.
Hajontaluku
Varianssi
Jatkuvan jakauman varianssi lasketaan kaavalla.
Pääsarja
Pääsarjan tähtien energiantuotannosta ja sisäisestä rakenteesta
Hyvin pienimassaiset alle 0,08–0,25 Auringon massaiset punaiset kääpiöt ovat kokonaan konvektiivisia.
Hajontaluku
Keskihajonta
Satunnaismuuttujan standardipoikkeama eli keskihajonta kuvaa keskimääräistä poikkeamaa odotusarvosta. Keskihajonta on varianssin neliöjuuri:. Etuna varianssiin nähden on tulkinnan helppous, sillä keskihajonnan asteikko vastaa mittausten asteikkoa.
Otosvarianssi
Otosvarianssi on varianssi, joka lasketaan suuremman joukon osajoukosta. Kun n lukuarvon joukko on suuremman joukon Y osajoukko, tämän otosvarianssi on, missä   on tutkittavan muuttujan y keskiarvo.
Pääsarja
Pääsarjan tähtien energiantuotannosta ja sisäisestä rakenteesta
Ylemmän pääsarjan tähtien massa on yli 1,1 Auringon massaa. Näiden tähtien pääasiallinen energiantuotantomekanismi on vetyä hiilien, typen ja hapen avulla heliumiksi polttava hiilisykli, ja niiden ydin on konvektiivinen, vaippa radiatiivinen.
Hajontaluku
Otoshajonta
Otoksen keskihajonnan harhaton estimaatti eli otoshajonta on otosvarianssin neliöjuuri:
Kvantiiliväli
Kvantiilit ovat satunnaismuuttujan kertymäfunktiolta säännöllisin välein poimittuja prosenttipisteitä. Satunnaismuuttujan x \beta-kvantiili k_\beta,, on luku, joka toteuttaa ehdot ja.
Pääsarja
Pääsarjan tähtien energiantuotannosta ja sisäisestä rakenteesta
Pääsarjan tähden elinikä τrms.
Hajontaluku
Kvantiiliväli
Jakamalla todennäköisyysjakauman kertymäfunktio q kappaleeseen yhtä suuria joukkoja saadaan q-kvantiili. Osalle kvantiileista on vakiintuneet nimet: 100-kvantiilit ovat persentiilejä, 10-kvantiilit ovat desiilejä, 5-kvantiilit ovat kvintiilejä, ja 4-kvantiilit ovat '''kvartiileja. '''Kvantiilien avulla on mahdollista muodostaa kvantiiliväli, joka kuvaa todennäköisyyttä, jolla satunnaismuuttuja saa arvot kahden eri kvantiilin välillä.
Pääsarja
Nollaiän pääsarja ZAMS
Nollaiän pääsarjalla (engl. Zero Age Main Sequence ZAMS) tarkoitetaan viivaa, jolla tähti on HR-kaaviossa asetuttuaan pääsarjaan. Tähdillä on taipumus hieman kirkastua elinikänsä aikana. Aurinko oli nollaiän pääsarjassa 70 % nykyistä himmeämpi. Jos Auringon metallipitoisuus olisi eri, sen ZAMS-kohta olisi eri kohdassa kuin sen nykyisellä kemiallisella koostumuksella. Alikääpiöt ovat hyvin metalliköyhiä pääsarjan tyyppisiä tähtiä. Tähden paikkaa pääsarjassa muuttavat myös sen pyöriminen, läheiset kaksoistähtikumppanit ja magneettikentät. Tähti voi tilapäisissä purkauksissa kirkastua pääsarjasta ulos.
Hajontaluku
Variaatiokerroin
.
Pääsarja
Nollaiän pääsarja ZAMS
Nollaiän pääsarjan absoluuttinen visuaalinen kirkkaus MV ja väri-indeksi B-V.
Hajontaluku
Vaihteluväli
Vaihteluväli on järjestys-, välimatka- ja suhdeasteikon muuttujille sopiva hajontaluku. Se kuvaa pienimmän ja suurimman muuttujan välin, joka lasketaan näiden arvojen erotuksena.
Pääsarja
Nollaiän pääsarja ZAMS
!Absoluuttinen näennäinen kirkkaus MV !Väri-indeksi B-V
Hajontaluku
Käyttötarkoituksia
Hajonnan avulla on mahdollista saada kattavampi käsitys satunnaismuuttujan todennäköisimmistä arvoista. Esimerkiksi joukkojen  ja lukuja arpomalla saadaan alkioiden arvojen yhtäsuuresta odotusarvosta huolimatta hyvin erilaisia tuloksia. Tunnettujen hajontalukujen avulla onkin mahdollista arvioida erilaisten tapahtumien todennäköisyyksiä, mikä on keskeistä muun muassa riskienhallinnassa.
Fysiikassa, kemiassa ja muissa mitattavissa luonnontieteissä mittaustulosten vaihtelua tarkastelemalla on mahdollista arvioida koetulosten luotettavuutta.
Pääsarja
Pääsarja-taulukoita
Spektri, väri-indeksi B-V, lämpötila.
Hajontaluku
Käyttötarkoituksia
Biologiassa populaation ominaisuuksien määrittämisessä on keskeistä huomioida havaittujen ominaisuuksien vaihtelu.