cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Porin tulitikkutehdas
Ruotsalaisomistus ja tehtaan sulkeminen
Vuonna 1919 Porin tulitikkutehdas siirtyi ruotsalaisen Ivar Kreugerin kaksi vuotta aikaisemmin perustaman Svenska Tändsticks Aktiebolagetin (STAB) omistukseen. Kreuger osti myös useita muita tulitikkutehtaita eri puolilta maailmaa ja parhaimmillaan hänen imperiuminsa tuotti lähes 80% koko maailman tulitikuista. 1920-luvulla STAB perusti Porin tulitikkutehtaan nimellä kulkeneen tuotantolaitoksen myös Jyväskylän maalaiskuntaan Jyväsjärven rannalle. Kreugerin tehtyä itsemurhan vuonna 1932 hänen tehtaansa joutuivat vaikeuksiin ja Porin tulitikkutehdas jouduttiin sulkemaan 1934. Tehdas päätyi amerikkalaisomistukseen, jolta STAB osti sen taas itselleen vielä samana vuonna. Se avattiin laajennettuna uudelleen 1938 ja vuoden kuluttua tuotanto oli noin 80 miljoonaa rasiaa. Siitä puolet meni vientiin. Tehdas säilyi vuonna 1980 nimensä Swedish Matchiksi muuttaneen ruotsalaisyrityksen omistuksessa aina lakkauttamiseensa 1987 saakka. Viimeisinä vuosinaan se valmisti vain pelkkiä haavasta tehtyjä säleitä ilman massapäätä. Työntekijöitä tehtaassa oli lopettamisen aikaan noin 80.
Tehtaan myöhemmät vaiheet
Nykyään Porin tulitikkutehtaasta on jäljellä alkuperäisessä asussaan vain kaksikerroksinen konttorirakennus. Itse tehdasrakennus purettiin vuonna 2003 valmistuneen ABC-liikennemyymälän tieltä. Sen kadunpuoleinen julkisivu jätettiin kuitenkin paikalleen muistoksi tulitikkutehtaasta. Lisäksi aseman sisätiloissa on tehtaaseen liittyvää sisustusta ja sen logo on mukailtu vanhasta Karhu-tulitikkujen etiketistä. Liikenneaseman viereen tehtaan vanhojen varastohallien paikalle valmistui muutamaa vuotta myöhemmin S-ryhmän Kodin Terra -myymälä.
Ikhia Zodi
Ikhia Aboubekr Zodi (1919 Winditen – 16. helmikuuta 1996 Niamey ) oli nigeriläinen poliitikko.
Ikhia Zodi syntyi vaikutusvaltaiseen tuaregiperheeseen. Hän valmistui William Ponty -koulusta ja työskenteli opettajana vuodesta 1941. Myöhemmin hän toimi Ranskan mustan Afrikan instituutin aluekeskuksen johtajana.
Zodi kuului Nigerin edistyspuolueeseen vuodesta 1946. Myöhemmin hän liittyi puolueen oppositioon ja perusti oman järjestönsä. Zodi valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1951 ja hän oli Ranskan Länsi-Afrikan suuren neuvoston jäsen vuosina 1952–1957.
Politiikan sivuraiteille ajautunut Zodi palasi Hamani Diorin edistyspuolueeseen vuonna 1958 ja sai opetusministerin paikan Nigerin hallituksesta. Vuonna 1960 hänet siirrettiin puolustusasiain valtiosihteeriksi. Zodi oli mukana vuoden 1963 vallankaappausyrityksessä ja hänet pidettiin vangittuna vuoteen 1971 saakka.
Maya (1930)
Maya oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1930 vesillelaskettu Takao-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 4. joulukuuta 1928. Alus laskettiin vesille 8. marraskuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1932.
Palvelus
Alus upposi sukellusveneen torpedoimana 23. lokakuuta 1944.
Yhteis-Vapaamuurari
thumbnail|right|200px|Yhteis-Vapaamuurari Nro. 1, 1921
Yhteis-Vapaamuurari oli jäsenille sekä suurelle yleisölle tarkoitettu, mm. vapaamuurariutta käsittelevä aikakausjulkaisu. Tämä Suomen Yhteis-Vapaamuurarijärjestön toimittama lehti alkoi ilmestyä tammikuussa 1921 ja viimeinen numero julkaistiin helmikuussa 1926. Kaiken kaikkiaan lehtiä ilmestyi tänä aikana 36 numeroa. Päätoimittajana toimi Kyllikki Ignatius, toimitussihteerinä R. Candolin ja muuna toimituskuntana Jussi Snellman, Laina Brummert sekä Edvin Larsson. Aikaisemmin vuoden 1921 alussa Pekka Ervast oli julkaissut neljässä Ruusu-Risti-lehden numerossa erillistä osastoa tai lehteä lehdessä nimeltä Suomen Yhteis-Vapaamuurari-järjestö.
Iboteenihappo
Iboteenihappo on vesiliukoinen, luonnossa esiintyvä aminohappo, joka on huoneenlämmössä puhtaana kemikaalina valkoinen ja kiteinen yhdiste. Iboteenihappoa on saatavilla kaupallisesti ja sitä esiintyy luontaisesti eräissä sienissä. Iboteenihappo eristettiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla pantterikärpässientä muistuttavasta Amanita ibotengutake -sienestä.
Käyttö
Iboteenihappoa käytetään agonistisen luonteensa vuoksi paljon tieteellisessä tutkimuksessa, lähinnä eläinkokeissa. Iboteenihappo on osoittautunut hiiri- ja rottakokeissa voimakkaaksi neurotoksiiniksi, joka vaurioittaa koe-eläinten aivoja ruiskutettaessa suoraan aivoihin. Hiirimallien avulla on tutkittu myös muun muassa kemikaalin vaikutuksia muistiin ja oppimiskykyyn. Tutkimukset ovat antaneet myös tietoa aivojen välittäjäainereseptorien toiminnasta.
Alibi (täsmennyssivu)
Alibi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Iboteenihappo
Käyttö
Edellisten lisäksi on tutkittu iboteenihapon hyönteisiä tappavia ominaisuuksia, mutta kemikaalin teho on todettu heikoksi. Historiallisessa mielessä iboteenihappoa on käytetty punakärpässienien mukana nautittuna shamaaniperinteessä ainakin Itä-Siperiassa. Sienen nauttimisella oli lääkinnällisiä tarkoituksia ja sitä käytettiin myös päihteenä.
Iboteenihapon kemiaa
Iboteenihappo on luontainen aminohappo, jonka sulamispiste on monohydraattina 145 °C ja puhtaana 151–152 °C. Yhdisteelle ei voida määrittää kiehumispistettä, koska se hajoaa kuumennettaessa. Iboteenihappo esiintyy yleensä kidevedellisenä. Kideveden poistaminen, samoin kuin kuumentaminen, saa kemikaalin herkästi dekarboksyloitumaan, mikä on poikkeuksellinen ominaisuus luonnossa esiintyvälle aminohapolle. Puhdasta iboteenihappoa on suhteellisen vaikeaa saada liukenemaan kylmään veteen, ja kylmää vettä voidaankin käyttää uudelleenkiteyttämisen väliaineena.
Iboteenihaposta voidaan helposti valmistaa johdannaiskemikaaleja, koska molekyylin rengasrakenteessa oleva N-O -sidos helpottaa vedyn liittämistä runkohiileen. Tällöin iboteenihaposta muodostuu erittäin reaktiivinen alfa-aminoketoni, josta olosuhteista riippuen voidaan muodostaan erilaisia johdannaisia. Iboteenihapon johdannaisten valmistukseen liittyen tunnetaan lukuisia kemiallisia reaktioita.
Iboteenihappo sienissä
250px|thumb|Punakärpässieni tuottaa useita erilaisia toksiineja, muun muassa iboteenihappoa.
Useat Amanita-suvun sienet tuottavat iboteenihappoa. Näitä sieniä ovat muun muassa punakärpässieni (Amanita muscaria), pantterikärpässieni (Amanita pantherina) ja ruskokärpässieni (Amanita regalis).
Happopitoisuus jakautuu sieneen epätasaisesti. On osoittautunut, että suurimmat pitoisuudet keskittyvät sienen lakin kuoren tuntumaan. Keskikokoisessa punakärpässienessä (lakki läpimitaltaan 10–15 cm) on laskettu enimmillään olevan 70 mg iboteenihappoa. Keskimäärin saannon on laskettu olevan kuitenkin keskimäärin 30–35 mg sientä kohden. Toisen lähteen mukaan punakärpässienessä (Amanita muscaria) iboteenihappoa on raportoitu olevan keskimäärin noin 0,34 mg/ml.
Pitoisuudet vähenevät kuivatuissa sienissä ajan mittaan, joskin kemikaalin säilyvyys on suhteellisen hyvä. Toksisen vaikutuksen on raportoitu säilyneen kuivatuissa sienissä vähintään seitsemän vuotta. Iboteenihappo on osoittautunut kemiallisesti epävakaaksi yhdisteeksi sienten uutto- ja puhdistusprosessissa, jolloin voi tapahtua suurtakin hävikkiä.
Käyttäytyminen elimistössä
250px|thumb|Iboteenihappo jäljittelee glutamaatin toimintaa. Neurotoksisia vaikutuksia tehostaa [[glysiini|glysiinin läsnäolo. ]]
Iboteenihappo imeytyy nopeasti ruoansulatuskanavasta elimistöön. Iboteenihappo läpäisee ihmisen veri-aivoesteen, mutta suurin osa nautitusta haposta erittyy muuttumattomana virtsaan. Iboteenihappo on agonisti, joka jäljittelee glutamaatin toimintaa, joka on aivojen tärkein hermosolujen toimintaa kiihdyttävä välittäjäaine. Iboteenihapon psykoaktiiviset vaikutukset elimistössä välittyvät N-metyyli-D-aspartaattireseptorien (NMDA-reseptorien) kautta. On todennäköistä, että iboteenihappo aktivoi NMDA-reseptorien lisäksi myös aivojen trans-ACPD-reseptoreita. Jälkimmäisten reseptorien aktivaatio ei kuitenkaan johda neurotoksisiin vaikutuksiin.
Iboteenihapon neurotoksisia vaikutuksia elimistössä lisää glysiini. Ditsosilpiini (MK-801) puolestaan estää kemikaalin neurotoksisuutta salpaamalla NMDA-reseptoreja. Osa iboteenihaposta dekarboksyloituu elimistössä muskimoliksi, psykoaktiiviseksi GABAA-agonistiksi, joten se jäljittelee elimistön oman välittäjäaineen, gamma-aminovoihapon toimintaa.
Myrkytysoireet
250px|thumb|Pantterikärpässienen iboteenihappopitoisuus on suurempi kuin punakärpässienellä. Iboteenihappo aiheuttaa nautittaessa muuntuneen tajunnantilan 50–100 mg annostuksella. Päihtyminen saavutetaan 2–3 tunnin kuluttua suun kautta saadun annoksen jälkeen. Päihtymisen seurauksena koetaan usein hallusinaatioita tai näkökentän vääristymiä, lihasnykinää sekä muuntuneita aistimuksia. Tavallisesti oireet katoavat annoksen koosta riippuen 6–8 tunnin kuluessa. Psykoaktiivisiin vaikutuksiin riittää yhden punakärpässienen tai pantterikärpässienen syöminen.
Myrkytystilastoja
Iboteenihappoa sisältäviin sieniin liittyviä myrkytystapauksia raportoitiin USA:ssa vuonna 2009 61 kpl. Tapauksista 60 % johtui viihdekäytöstä. Iboteenihappoa sisältäviin sieniin liittyy harvoin kuolemantapauksia: USA:ssa raportoitiin yksi tällainen tapaus vuonna 2004 ja edellinen vastaavanlainen tapaus oli raportoitu vuonna 1992.
Aleksandr Rodimtsev
Elämä
Rodimtsev syntyi vuonna 1905 köyhään maanviljelijäperheeseen Šarlykin kylässä. Hän liittyi puna-armeijaan 1927 ja  1932  hän valmistui sotilasakatemiasta majurin arvoisena. Sotaan hän osallistui ensimmäisen kerran Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisten puolella Neuvostoliiton interventiojoukoissa vuosina 1936-1937, jolloin hänet julistettiin ensimmäisen kerran Neuvostoliiton sankariksi. Vuonna 1940 hän valmistui Frunzen sotilasakatemiasta.
II maailmansodassa Rodimtsev taisteli Stalingradin taistelussa, jossa hän komensi 13. kaartin kivääridivisioonaa. Vuodesta 1943 Rodimtsev komensi 32. kaartin jalkaväkiryhmää, joka otti osaa Tšekkoslovakian pääkaupungin Prahan valtaukseen. Toisen kerran hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen 2. kesäkuuta 1945, kun hänen joukkonsa saavuttivat Oderjoen Puolassa, "sankarillisuudesta ja rohkeudesta". Rodimtsev oli hyvin suosittu joukkojensa keskuudessa ja tunnettiin rohkeudestaan.
Sodan jälkeen Rodimtsev suoritti erilaisia korkeita sotilastutkintoja nousten lopulta Puna-armeijan yleisesikuntaan. Pian sodan jälkeen hänet siirrettiin komentamaan Itä-Siperian sotilaspiiriä, jonka jälkeen hänet siirrettiin sotilasattaseaksi Albaniaan, ennen kuin hänet lopulta komennettiin komentamaan Pohjoista sotilaspiiriä.
Vuonna 1966 hän nousi kansanedustajaksi Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon. Rodimtsev kuoli Moskovassa huhtikuussa 1977. Rodimtsevin mukaan on nimetty katu Volgogradissa, Orenburgissa ja Tšernigovissa. Rodimtsev kirjoitti useita kirjoja, jotka olivat yleensä joko omaelämäkerrallisia tai sodankäynnin teoriaa käsitteleviä.
Kilometrihinnoiteltu autovakuutus
Maailmalla kilometrihinnoiteltu autovakuutus tunnetaan esimerkiksi nimillä Usage-based insurance tai Pay as you drive. . Ajomäärään perustuvan vakuutushinnoittelun etuja ovat muun muassa
Anouk (laulaja)
Anouk Teeuwe (s. 8. huhtikuuta 1975 Haag) on alankomaalainen poprock-laulaja. Kansainvälisesti hänet tunnetaan vuoden 1997 hittikappaleestaan ”Nobody’s Wife”.
Pop-punk
Pop-punk on musiikkityyli, jossa yhdistyvät elementit punk rockista ja popmusiikista. Pop-punkin kulta-aikaa oli 1990-luvun puoliväli, mutta 2000-luvun alussa se on lähtenyt uuteen nousuun yhtyeiden kuten Sugarcult, New Found Glory, Motion City Soundtrack, Good Charlotte, Fall Out Boy, Simple Plan ja Panic! at the Disco ansiosta.
Anouk (laulaja)
Anoukin levy-yhtiö on EMI. Hän oli naimisissa muusikko Remon Stotijnin kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme lasta. Myös Anoukin äiti on laulaja.
Anouk edusti Alankomaita vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa, jotka järjestettiin Ruotsin Malmössä. Kappaleella "Birds" hän sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi. thumb|Anouk esiintymässä vuonna 2008.
Pop-punk
Pop-punkin kotiseutuna voidaan pitää Kaliforniaa, josta monet suositut pop-punk -yhtyeet ovat kotoisin. Pop-punk -bändien esikuvia ovat mm. Green Day ja The Offspring, joiden läpimurto tapahtui vuonna 1994. Musiikilliselta tyyliltään pop-punk on huomattavasti alkuperäistä punkkia kevyempää ja hienovaraisempaa, eikä musiikissa kuulla niin usein esimerkiksi kiroilua tai yhteiskunnallisesti kantaanottavia sanoituksia.
Dokumentti (albumi)
Dokumentti on Juice Leskisen sooloalbumi vuodelta 1981. Levyä markkinoitiin sillä, että lauluosuuksien lisäksi Leskinen soitti levylle kaikki soittimet, mutta vuonna 2013 levyn äänittäjä Mika Sundqvist kertoi soittaneensa levylle kitaraa ja bassoa joihinkin kappaleisiin. Kaikki kappaleet sekä levynkansi ovat Leskisen käsialaa.
Levyn CD-versio ilmestyi vuonna 1989.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Meniñ Qazaqstanım
Meniñ Qazaqstanım (Менің Қазақстаным) on Kazakstanin kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön 6. tammikuuta 2006. Laulu perustuu Kazahstanin autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan hymniin, joka on valmistunut 1956. Laulun on säveltänyt Šamši Kaldajakov ja sanoittanut Žumeken Nažimedenov. Kazakstanilaisten tietojen mukaan laulun tekstin on muokannut nykyaikaan sopivaksi Nursultan Nazarbajev, Kazakstanin presidentti.
Vuoden 2012 tapaus
Maria Dmitrienkon voitettua kultaa Kuwaitissa ammunnassa vuonna 2012 Kuwaitin viranomaiset soittivat vahingossa Borat-elokuvassa esiintyneen pilaversion Kazaksanin kansallislaulusta. Selutyksen mukaan laulu oltiin ladattu YouTubesta.
The Nation
The Nation on yhdysvaltalainen politiikkaa ja kulttuuria käsittelevä viikkolehti, jota pidetään Yhdysvaltojen "poliittisen vasemmiston lippulaivana". Se on vuoden 2007 tiedon mukaan maan luetuin mielipidelehti. Lehti perustettiin 6. heinäkuuta 1865 orjuuden vastustajien lehdeksi. Lehteä julkaisee The Nation Company New Yorkissa. Se on Yhdysvaltain vanhin yhtäjaksoisesti julkaistu viikkolehti.
Elcat
ELCAT oli sähköautovalmistaja ja sähköajoneuvojen maahantuoja, jonka päätoimipaikka oli Mikonkorvessa Järvenpäässä Matkaaja Oy:n tehtaassa. Sen omisti aikaisemmin energiayhtiö Fortum (entinen Neste/IVO), joka vuonna 2001 myi yhtiön sen työntekijöille. Elcatissa on kehitetty vuodesta 1974 sähköautoja pohjoismaiseen ilmastoon. Yhtiö teki yli 200 autoa Subarun pikkupakettiautojen pohjalle, kunnes valmistus lopetettiin, kun mallia ei enää tuotu Eurooppaan. Pääkäyttäjiä olivat Posti ja tukholmalainen kuljetuspalvelu.
The Nation
Lehti ilmoittaa tukevansa kansalais- ja ihmisoikeuksia, taloudellista tasa-arvoa ja rauhaa. Se pyrkii haastamaan status quota sekä rohkaisemaan toisinajattelua.
Elcat
Elcat lopetti sähköautojen valmistuksen vuonna 2002 ja keskittyi sähköajoneuvojen maahantuotiin. Elcat maahantoi sähkökäyttöisiä mopo-, golf- ja huoltoautoja sekä sähköskoottereita ja -polkupyöriä. Yhtiö meni konkurssiin vuonna 2017.
Historia
Yhtiö alkoi vuonna 1985 Imatran Voiman ja Nesteen yhteistyöprojektiryhmänä. Yhtiö harkitsi sähköauton rakentamista alusta loppuun, mutta päätti lopulta muuntaa olemassaolevia autoja sähkökäyttöisiksi. Ensimmäisen sähköauton pohjaksi yhtiö valitsi Subaru Domingon, ja vuoteen 1991 mennessä yhtiö oli valmistanut 17 Elcat Cityvan -sähköpakettiautoa.
Suomen Posti aloitti Elcat Cityvan -autojen käytön postinjakelussa vuonna 1990. Enimmillään autoja oli Postin käytössä kuutisenkymmentä. Viimeinen Elcat-sähköauto poistui Postin käytöstä vuonna 2006.
Citywagon 202 oli Cityvan 202:sta johdettu malli, jossa oli tavaratilan sijaan istumapaikkoja viidelle henkilölle ja sen huippunopeus oli 88 km/h ja ajomatka 70 km.
Postin tilaamat Cityvanit tunnistaa siitä, että niiden mallimerkinnässä on P, eli esimerkiksi 202:n postiversio oli Cityvan 202P. Näissä ohjaus on oikealla postinjakelun helpottamiseksi, kun yleensä se on vasemmalla.
Seuraavassa valmistajan tekemät automallit:
Agony (albumi)
Agony on italialaisen teknisen death metalin yhtyeen Fleshgod Apocalypsen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 9. elokuuta 2011 Yhdysvalloissa ja 19. elokuuta 2011 Euroopassa.
Kappaleista ”The Violation” ja ”The Forsaking” kuvattiin musiikkivideot.
Kokoonpano
+
Elohopea(I)nitraatti
Elohopea(I)nitraatti eli merkuronitraatti (Hg2(NO3)2) on elohopea- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena valmistettaessa muita elohopeayhdisteitä, joissa elohopea on hapetusluvulla +I ja laboratorioreagenssina.
Ominaisuudet
Elohopea(I)nitraatti esiintyy tyypillisesti kidevedellisenä dihydraattina (Hg2(NO3)2·2H2O), joka on väritöntä monokliinistä kiteistä ainetta. Se liukenee pieniä määriä veteen heikosti happamaksi liuokseksi ja typpihappoon se liukenee hyvin. Elohopea(I)nitraatin vesiliuokset hydrolysoituvat hitaasti, jolloin muodostuu liukenematon väriltään keltainen elohopea(I)hydroksidinitraattisaostuma (Hg2NO3(OH)). Muiden elohopean yhdisteiden tavoin elohopea(I)nitraatti on erittäin myrkyllistä.
Valmistus ja käyttö
Elohopea(I)nitraatti liukenee veteen ja näitä liuoksia käytetään valmistettaessa veteen liukenemattomia elohopea(I)yhdisteitä. Esimerkiksi saostamalla natriumkloridin avulla muodostuu elohopea(I)kloridia ja saostamalla natriumbromidin avulla muodostuu elohopea(I)bromidia. Typpihapoketta, typpihappoa ja elohopea(I)nitraattia sisältävää liuosta kutsutaan Millonsin reagenssiksi, jota käytetään tyrosiinia sisältävien proteiinien läsnäolon osoittamiseen.
Työnohjaus
Työnohjaus on oman työn, työn vaatimusten, toimintatapojen ja oman itsen tutkimista, arviointia ja kehittämistä koulutetun työnohjaajan avulla. Se on työhön, työyhteisöön ja omaan työrooliin liittyvien kysymysten, kokemusten ja tunteiden tulkitsemista ja jäsentelyä.
Työnohjauksen tavoitteena on vapauttaa henkilöstön voimia, luovuutta ja ajattelua työhön ja sen rajojen tunnistamiseen. Työnohjauksen päämääränä on myös kehittää ohjattavan työssäjaksamista, työn tekemistä sekä kehittymistä omassa työssään. Vaikka työnohjauksessa voidaan hyödyntää konsultatiivista otetta se ei ole konsultointia. Työnohjaus ei ole myöskään terapiaa vaikka sillä voi olla terapeuttisia vaikutuksia.
Työnohjauksen menetelmät ja historia
Keskeisenä menetelmänä työnohjauksessa on keskustelu: siinä hyödynnetään ohjaajan ja ohjattavan keskinäistä vuorovaikutusta, jota tuetaan esimerkiksi sosiometrian ja psyko- ja sosiodraaman keinoin sekä erilaisten roolinvaihtotekniikoiden (esimerkiksi tyhjän ja kahden tuolin tekniikat) ja kokemuksellisten menetelmien avulla. Työnohjausta voidaan antaa yksilöille, työryhmille ja kokonaisille työyhteisöille, jolloin kysymyksessä on työyhteisöohjauksena toteutuva suurryhmäohjaus. Työnohjausryhmän jäsenet voivat olla myös eri työpaikoista, jolloin yhdistävänä tekijänä voi olla esimerkiksi ammatti, toimiala tai elämäntilanne.
Suomessa työnohjauksen perinteet nousevat psykoterapian, psykiatrisen terveydenhuollon, kirkon ja sosiaalityön työnohjauksesta 1950-luvulta lähtien. 1970-luvulla työnohjausta alettiin kehittää järjestelmällisesti ja työnohjaajien koulutusta kehitettiin. 1980-luvulla työnohjaus yleistyi ja sitä alettiin käyttää yhä useammalla alalla, 1990-luvulta lähtien entistä enemmän myös liike- ja talouselämän alueella. Aluksi työnohjausta käytettiin kirkon ja terveydenhoidon piirissä ammateissa, joissa työntekijät joutuivat kohtaamaan paljon inhimillistä kärsimystä. Työnohjaus tarjosi silloinkin näiden palveluammattien työntekijöille ammatillisia työkaluja ja tukea omaan jaksamiseen. Nykyisin työnohjaus on levinnyt käytännössä kaikille toimialoille ja kehittynyt tehokkaaksi työyhteisöä kehittäväksi sekä työkykyä ylläpitäväksi menetelmäksi. Työnohjausta hyödyntävät niin vaativissa asiantuntijatehtävissä toimivat työntekijät sekä paineisessa ja yksinäisessä roolissa toimivat projektien vetäjät, esimiehet ja organisaatioiden ylin johto.
Työnohjaajan ammatti
Työnohjaaja tutkii ohjattavansa työtä, työyhteisöä, työhön liittyviä kysymyksiä, kokemuksia ja tuntemuksia pyrkien jäsentämään niitä yhdessä ohjattaviensa (yksilö tai ryhmä) kanssa. Työnohjaus on ajan, huomion ja kunnioituksen antamista ohjaustilanteessa oleville työyhteisön jäsenille. Työnohjaaja ei ole työnopastaja tai perehdyttäjä vaan hän auttaa ohjattaviaan tutkimaan omia työtapojaan ja tiedostamaan niihin liittyviä ajatuksia, asenteita ja tunteita. Työnohjattavana voi olla yhtä lailla työntekijä, asiantuntija, esimies kuin myös organisaation pääjohtaja.
Työnohjaajaksi kouluttautuminen kestää minimissään kaksi lukuvuotta. Työnohjaajina toimii usean eri pohjakoulutuksen saaneita ammattilaisia. Yksi yleisimmistä on psykologin tutkinto. Työnohjaajina toimii myös runsaasti koulutettuja psykoterapeutteja, sairaanhoitajia, lääkäreitä, sosiaalityöntekijöitä, pappeja, opettajia ja monia muidenkin ammattialojen edustajia, kuten insinöörejä, ekonomeja ja juristeja.
Vuonna 1982 perustetun Suomen työnohjaajat ry:n (STOry) tehtävänä on saattaa yhteen eri alojen työnohjaajia ja toimia työnohjauksen puolestapuhujana.
Arvo Sakrelius
Arvo Andrea Sakrelius (23. joulukuuta 1898 – 12. tammikuuta 1979) oli turkulainen teollisuusneuvos, joka muistetaan Asa Radio Oy:n perustajana ja pitkäaikaisena toimitusjohtajana.
Arvo Sakreliuksen isä oli pienyrittäjä Johan Frans Sakrelius ja äiti Amanda Karoliina Suominen. Hän oli jo koulupoikana kiinnostunut kemiasta, fysiikasta ja sähköopista. Viipurissa asunut sukulainen otti 15-vuotiaan pojan apulaiseksi sähköliikkeeseen. Turkuun palattuaan 17-vuotiaana Sakreliuksella oli sähköasentajan paperit taskussaan. Pian nuorukainen sai sähköliikkeen vastuullisena toimihenkilönä laskea urakkatarjoukset, suorittaa hankinnat ja asennustyöt alaisenaan nelisenkymmentä miestä.
Vuonna 1922, vain vuosi sen jälkeen kun maailman ensimmäinen yleisradiolähetys oli kuultu Pittsburghissa Yhdysvalloissa, Sakrelius sai valmiiksi ensimmäisen oman vastaanottimensa. Tämä paristokäyttöinen vastaanotin syntyi vaatimattomasti kotikeittiön työnurkkauksessa ja rakentajansa nimen alkukirjainten mukaan se sai leikkimielellä nimen ASA. Hän oli hellittänyt otettaan sähkömiehenä ja siirtynyt polkupyörien edustajaksi. Kauppatupa-nimisessä yrityksessä oli ollut tilaisuus tutustua myymälän hoitoon ja kulutustavaroiden myyntiin, kunnes hän perusti Radioliike Arvo Sakrelius -nimisen yrityksen 27. syyskuuta 1927. Vuonna 1930 yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja nimeksi tuli Asa Radio Oy. Vuonna 1949 Sakreliukselle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi. 1. helmikuuta 1972 hän luopui terveydellisistä syistä toimitusjohtajan tehtävistä ja jäi hallituksen puheenjohtajaksi.
Ralph van Raat
Ralph van Raat (s. 1978) on alankomaalainen pianisti ja musiikintutkija. Hän opiskeli pianonsoittoa Ton Hartsuikerin ja Willem Bronsin johdolla Amsterdamin konservatoriossa sekä musikologiaa Amsterdamin yliopistossa. Hän valmistui näistä kouluista vuosina 2002 ja 2003. Lisäksi Raat sai opetusta Claude Helfferiltä Pariisissa, Liisa Pohjolalta Helsingissä, Ursula Oppensilta Chicagossa ja Pierre-Laurent Aimardilta Kölnissä.
Raat on voittanut lukuisia palkintoja muun muassa Prinsessa Kristiinan kilpailussa ja Internationale Ferienkurse für Neue Musik in Darmstadtissa. Raat esiintyy resitalistina ja solistina eurooppalaisten, lähi-itäläisten, aasialaisten ja yhdysvaltalaisten orkesterien kanssa. Hän on ollut Steinway-artisti vuodesta 2003.
Raat on julkaissut Naxos-levymerkillä John Adamsin, Gavin Bryarsin, Charles Koechlinin, Magnus Lindbergin, Olivier Messiaenin, Claude Debussyn, Hans Otten, Arvo Pärtin, Frederic Rzewskin, Igor Stravinskyn ja John Tavenerin teosten tulkintoja.
Heikki Ruskoaho
Heikki Juhani Ruskoaho (s. ) on suomalainen lääkäri ja farmakologian ja lääkekehityksen professori emeritus. Hän on Suomen tunnetuimpia ja arvostetuimpia sydäntutkijoita. Ruskoaho on toiminut Suomen Akatemian hallituksen puheenjohtajana 2018-2018.
Purgatory of the Second Sun
Purgatory of the Second Sun on Pain Confessorin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2007. Levyn kansiteema käsittelee maailmanloppua, jossa kaksi aurinkoa syntyvät vierekkäin.
Heikki Ruskoaho
Elämä ja ura
Kemissä syntynyt Ruskoaho suoritti ylioppilastutkinnon 1971 Limingassa, lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1978 Oulun yliopistossa ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1983. Farmakologian dosentuuri Ruskoaholle myönnettiin vuonna 1986 Oulun yliopistosta.
Hän toimi Oulun yliopistossa vs. apulaisprofessorina vuosina 1986–1988, apulaisprofessorina 1989-1996, ja molekulaarisen farmakologian professorina 1996-2012. Vuonna 2103 hän siirtyi farmakologian ja lääkekehityksen professoriksi Helsingin yliopistoon. Ruskoaho on ollut Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2010.
Ruskoaho on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta. Ruskoaho harrastaa perhokalastusta.
Purgatory of the Second Sun
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Videla (1928)
Videla oli Chilen laivaston Serrano-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 1927 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 25. tammikuuta. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta kumminaan Elvira Plaza de Goñi ja valmistui 26. heinäkuuta 1929. Alus otettiin Chilen laivaston palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään Enrique Errázuriz.
Palvelus
Videla lähti 9. elokuuta Southamptonista vieraillen Weymouthissa, Las Palmasissa, Santa Cruzissa, San Vicentessä, Pernambucossa, Montevideossa, Punta Arenasissa, Puerto Buenossa, Grapplerissa ja Talcahuanossa, jonne se saapui 28. syyskuuta. Alus jatkoi matkaansa San Antonion kautta Valparaisoon, jonne se saapui 1. lokakuuta.
Alus poistettiin 21. kesäkuuta 1957 palveluksesta ja 12. helmikuuta 1958 alusluettelosta. Alus on romutettu.
Labyrinth (Fleshgod Apocalypsen albumi)
Labyrinth on italialaisen teknisen death metalin yhtyeen Fleshgod Apocalypsen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä Nuclear Blast.
Melodifestivalen 1988
Melodifestivalen 1988 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1988 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin avoimena sävelyskilpailuna, johon lähetettiin 1100 kappaletta. Niistä 12 valittiin finaaliin. Finaali pidettiin 27. helmikuuta Malmön kaupunginteatterissa Malmössä. Finaalissa voittajan valitsivat ympäri Ruotsia kokoontuneet 11 alueraatia kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisellä kierroksella raadit valitsivat kuusi kappaletta toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella raadit äänestivät voittajan. Kilpailun voitti Tommy Körberg kappaleella "Stad i ljus".
Kuikan pelto
Kuikan pelto on kuunnelma, jonka on kirjoittanut Pentti Saarikosk i. Jyrki Lehtisen ohjaama kuunnelma vuodelta 1981 voitti Sokeain kuunnelmapalkinnon. Kuunnelmassa näyttelevät mm. Erkki Luomala ja Lauri Komulainen.
Maatalouskauppa
Maatalouskauppa on laaja kaupallinen kokonaisuus, joka käsittää koneet ja kotieläinten tarvitsemat rehut sekä myös viljelyn edellyttämät siemenet, lannoitteet, kasvinsuojeluaineet kuin myös valmiin sadon ostamisen.
Maatalouskauppa Suomessa
Maanviljelyn, karjanhoidon ja jalostuksen koneellistuessa tuli maatalouskaupan muodostuminen välttämättömäksi. Suomessa 1900-luvun alussa yleensä osuustoimintaperiaatteella muodostuneet meijerit hakivat vientimarkkinat yhdessä muodostamalla keskusosuuskunnakseen Valion. Lihanjalostuksen keskittyminen voita vähäisemmän viennin vuoksi muodostui paljon myöhemmin.
Olli Heinonen (kemisti)
Olli Heinonen (s. 1946 Helsinki) on suomalainen radiokemisti, joka työskenteli YK:n kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) johtoryhmässä ja sittemmin Harvardin yliopiston asiantuntijatehtävissä.
Maatalouskauppa
Maatalouskauppa Suomessa
Vuosisadan alussa ongelmaksi koettiin siemenkauppa, jolloin perustettiin Hankkija, jonka tunnuslauseena oli tutkittu, tarkastettu, taattu viljansiemeniä koskien. Osuustoiminnalliselta pohjalta Hankkijan tapaan toimi myös SOK sekä siitä 1917 eronnut Osuustukkukauppa. Myöhemmin myös yksityinen kauppa muodosti valtakunnallisia tukkuja (Tuko).
Olli Heinonen (kemisti)
Heinonen on väitellyt radiokemiasta Helsingin yliopistossa. Vuodesta 1983 alkaen hän työskenteli tutkijana VTT:llä. Vuosina 1999–2005 hän toimi erilaisissa johtotehtävissä IAEA:n ydinainevalvonnan osastolla. Vuonna 2005 Heinonen valittiin ydinainevalvonnan johtajaksi ja IAEA:n apulaispääjohtajaksi.
Heinonen erosi IAEA:n apulaispääjohtajan paikalta elokuun alusta 2010 ja siirtyi Harvardin yliopistoon kansainvälisiin asioihin keskittyvän Belfer Centerin asiantuntijatehtäviin.
Amerikanbandoggi
Ulkonäkö
Amerikanbandoggi on rakenteeltaan voimakas ja sillä on suhteellisen suuri pää. Jalat ovat vahvat ja kuono on neliömäinen. Karva on lyhyttä ja voi olla väriltään mikä tahansa. Rotu painaa 54–64 kg ja sen säkäkorkeus on 66–73 cm.
Alkuperä
Amerikanbandoggi on harvinainen kaikkialla, jopa siellä missä sitä esiintyy yleisimmin eli Yhdysvaltojen koillisosassa.
Pertti Lehtinen
pienoiskuva|Pertti Lehtinen Pertti Juhani Lehtinen (s. 15. syyskuuta 1947 Iitti) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Hän aloitti musiikinopiskelun Lahden Musiikkiopistossa vuonna 1969 Tauno Kaivolan oppilaana ja opiskeli lisäksi laulua Kouvolan musiikkiopistossa (nykyisin Pohjois-Kymen musiikkiopisto). Lehtinen aloitti varsinaisen laulajanuransa Lahden oopperayhdistyksessä vuonna 1971 Silvion roolissa Leoncavallon Pajatsossa. Hän piti ensikonserttinsa 6.3.1978 Sibelius-Akatemian konserttisalissa Helsingissä. Vuosina 1975–1977 Lehtinen oli kiinnitettynä näyttelijänä Lahden kaupunginteatterissa ja vuosina 1979–1982 sekä 1985–1986 hän työskenteli solistikiinnityksellä Saksassa Stadttheater Gießenissä.
Suomen Kansallisoopperassa hän vieraili vuosina 1977–1979, 1985–1986, 1987–1988 ja 1990–1991. Hän on esiintynyt myös Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Lisäksi Lehtinen on konsertoinut Saksassa ja Yhdysvalloissa.
Rooleja mm:
Lisäksi useita musikaali- ja operettirooleja.
Muuta:
Vuodesta 1988 alkaen Pertti Lehtinen oli usean vuoden ajan jokakesäisen Iitin Hiidenvuoren yökonsertin vakiosolisti.
Lehtinen tunnetaan myös motocrossin ystävänä ja ajoi joitain kertoja ennen laulajanuraansa mm. Päijänne-ajoissa.
1990-luvulta alkaen Pertti Lehtinen on harrastanut golfia ja kilpailee lajissa aktiivisesti. Hänellä on Hole-in-One tulos Iitti Golfista vuodelta 2012.
Viktor Platan
Viktor Platan (16. lokakuuta 1919 Lappeenranta - 12. tammikuuta 2013 Lahti ) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija. Hän oli kuten useimmat ennen vuotta 1948 aloittaneista viisiottelijoista ammatiltaan upseeri.
Lontoon olympiakisoissa vuonna 1948 Platan sijoittui nykyaikaisessa viisiottelussa kymmenenneksi. St. Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän osallistui ainoana suomalaisena kisoissa näytöslajina olleeseen talviviisiotteluun. Hän joutui keskeyttämään kilpailun kaaduttuaan syöksylaskussa niin, että menetti tajuntansa. Kilpailun 14 osanottajan joukossa hänen sijoituksekseen merkittiin kuitenkin 13:s.
Sääksin uimaranta
pienoiskuva|Sääksin uimaranta.
Sääksin uimaranta eli Sääksjärven uimaranta on Sääksjärven rannalla sijaitseva uimaranta Nurmijärvellä Uudellamaalla. Se sijaitsee lähellä Rajamäkeä ja sen rannalla sijaitsee Kiljavan kylä. Sääksjärvi on kirkasvetinen lähde, joten ranta on tunnettu kirkkaasta vedestä. Noin 800 metriä pitkän uimarannan palveluihin kuuluvat wc:n ja pukukoppien lisäksi kesäkahvila ja beach volley -kenttä ja SUP-lautojen vuokraus. Järven on kerrottu olleen Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen Ilvesjärven esikuva.
Sääksin uimaranta on suosittu etenkin nurmijärveläisten ja hyvinkääläisten keskuudessa mutta se houkuttelee kävijöitä myös muualta Uudeltamaalta.
Sveitsin Grand Prix 1952
Sveitsin Grand Prix 1952 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 18. toukokuuta 1952 Circuit Bremgartenin radalla. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti Piero Taruffi, jolle voitto oli uran ainoa.
Kilpailua varten sääntöjä muutettiin myös Formula 2 -sarjan autoille sopivammaksi, koska F1-sarjan uudet säännöt ja rahalliset kustannukset aiheuttivat katoa osallistujamäärissä. Hallitsevan maailmanmestarin Nino Farinan ensimmäinen kilpailu Ferrarilla päättyi keskeytykseen kahdesti, kun ensin hänen autonsa moottori hajosi ja André Simonilta lainatussa autossa oli tekninen vika. Taruffi ja hänen tallikaverinsa Rudi Fischer ajoivat kaksoisvoittoon (Fischer oli myös ainoa, jota Taruffi ei ohittanut kierroksella).
Serrano (1928)
Serrano oli Chilen laivaston Serrano-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 1927 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 21. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1928 kumminaan Chilen Lontoon-suurlähettilään Antonio Huneeus Ganan puoliso Magdalena Valdés de Hunneus ja valmistui 18. joulukuuta.
Palvelus
Serrano lähti 3. tammikuuta 1929 Southamptonista Valparaísoon ensimmäisenä päällikkönään Victor Contreras. Matkalla alus vieraili Portlandissa, Las Palmasissa, Pernambucossa, Montevideossa ja Punta Arenasissa. Puerto Buenoon se saapui 13. helmikuuta ja jatkoi sieltä matkaansa Puerto Edénin ja San Antonion kautta Valparaísoon, mihin se saapui 22. helmikuuta.
Alus modernisoitiin 1950-luvun puolivälissä saattajaksi, mutta suurimmat muutokset olivat yhdysvaltalaisen tutkan asentaminen sekä maston muuttaminen kolmijalkaiseksi. Lisäksi polttoainesäiliöitä suurennettiin ja asennettiin kaikuluotain. Aseistusta lisättiin neljään 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin.
Alus poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta 1962 ja alusluettelosta 29. syyskuuta 1966. Alus myytiin 17. heinäkuuta 1967 romutettavaksi Agencias Metalúrgicas S.A.C:lle.
Erkki Kumpunen
Erkki Arvid Kumpunen (22. toukokuuta 1925 Suolahti – 21. kesäkuuta 1990) oli suomalainen urheiluselostaja ja mäkihyppääjä sekä mäkihypyn arvostelutuomari. Hän selosti Yleisradion radio- ja tv-lähetyksiin vuodesta 1963, muun muassa Sapporon talviolympialaisia 1972 sekä kesäolympialaisia vuodesta 1972. Lisäksi hän selosti muun muassa hiihdon, ampumahiihdon, pikaluistelun ja suunnistuksen arvokilpailuja. Hän kirjoitti artikkeleita muun muassa teoksiin Uljaat mäkikotkamme ja Talviurheilun sankarit.
Kumpunen kilpaili nuorempana mäkihypyssä ja sijoittui neljänneksi Ounasvaaran kisoissa 1946 sekä SM-kilpailuissa 1951. Hän oli vuodesta 1969 Kansainvälisen hiihtoliiton (FIS) mäkihypyn arvostelutuomari. Kumpunen saavutti myös neljä SVUL:n Keski-Suomen piirin mestaruutta.
Erkki Kumpunen sai Suomen Leijonan ritarimerkin 1979. Kumpunen toimi Suolahden Urheilijoiden puheenjohtajana vuosina 1961–1967. Hän oli myös Suomen Hiihtoliiton liittovaltuuston (1964–1965) sekä mäki- ja arvostelutuomarivaliokunnan jäsen. Piirinsä mäkivalmentajana hän toimi 15 vuotta. Kumpuselle myönnettiin SVUL:n hopeinen ansiomerkki (1975), Suomen Hiihtoliiton hopeinen ansiomerkki (1962) ja hopeinen plaketti (1975). Hänelle myönnettiin myös Pihtiputaan keihäskarnevaalien Karnevaalimitali.
Varsinaiselta ammatiltaan Kumpunen oli konttoristi ja toimistoesimies.
Abdulkadir Said Ahmed
Abdulkadir Said Ahmed (s. 17. heinäkuuta 1999) on somalilainen jalkapalloilija, joka pelaa keskikenttäpelaajana suomalaisessa HJS Hämeenlinnassa ja Somalian maajoukkueessa. Hänellä on myös Suomen kansalaisuus.
Abdulkadir Said Ahmed on Ahmed Said Ahmedin nuorempi veli. He aloittivat junioreina Lehmon Pallossa Kontiolahdella.
Zitti e buoni
Zitti e buoni on italialaisen rock-yhtyeen Måneskinin esittämä kappale, jolla he edustivat Italiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Kappale voitti lopulta laulukilpailun saaden yhteensä 524 pistettä raadeilta ja yleisöltä.
Kappaleen nimi on suomeksi ’hiljaa ja kunnolla’. Se esiintyy säkeessä Vi conviene stare zitti e buoni, ’teidän on parasta olla hiljaa ja (käyttäytyä) kunnolla’.
Uuden maailman käännös
thumb|New World translation of the Holy Scriptures (2013 edition).
Uuden maailman käännös (UM) on Vartiotorniseuran julkaisema ja Jehovan todistajat -liikkeen käyttämä raamatunkäännös. Englanniksi laitoksen nimi on The New World Translation of the Holy Scriptures (NWT).
thumb|left|250px|Uuden maailman käännös eri kielillä.
Käännöksen historia
Lokakuussa 1946 Vartiotorniseuran tuolloinen presidentti Nathan Homer Knorr esitti Jehovan todistajien oman raamatunkäännöksen laatimista. Siihen saakka Jehovan todistajat olivat käyttäneet englanninkielisessä maailmassa ennen kaikkea vuodelta 1611 peräisin olevaa "Kuningas Jaakon käännöstä" (King James Version) sekä vuonna 1901 julkaistua "Amerikkalaista standardikäännöstä" (American Standard Version). Englannin kieli oli kuitenkin muuttunut kovasti 1600-luvusta, ja uudet käsikirjoituslöydöt olivat 1800-luvulta lähtien tehneet järjestön mukaan mahdolliseksi Raamatun alkutekstin rekonstruoimisen huomattavasti aiempaa suuremmalla tarkkuudella. Knorr halusi myös luoda käännöksen, joka olisi vapaa "kristikunnan luopio-opeista" ja "kääntäjien omista tulkinnoista".
Käännöstyö saatiin käyntiin 2. joulukuuta 1947, jolloin Uuden maailman käännöksen käännöskomitea (New World Bible Translation Committee) muodostettiin. Syyskuun 3. päivänä 1949 Knorr ilmoitti virallisesti New Yorkin ja Pennsylvanian Vartiotorniseurojen johtokuntien yhteisessä kokouksessa, että Uuden testamentin eli "Kristillisten kreikkalaisten kirjoitusten" käännös oli saatu painovalmiiksi. Käännöksen julkaisuoikeudet sai Pennsylvanian Vartiotorniseura. Lisäksi Knorr ilmoitti, että käännöksen luovuttaessaan käännöskomitea oli esittänyt toiveen saada pysytellä nimettömänä. Tätä toivetta luvattiin kunnioittaa.
"Kristillisten kreikkalaisten kirjoitusten Uuden maailman käännös" saatettiin julkisuuteen New Yorkin Yankee Stadiumilla pidetyssä Jehovan todistajien konventissa 2. päivä elokuuta 1950, 82 075 henkilön ollessa läsnä. Heprealaisten kirjoitusten eli Vanhan testamentin käännös julkaistiin viidessä osassa vuosina 1953, 1955, 1957, 1958 ja 1960. Kaikki viisi osaa kattava, vielä kertaalleen kielellisesti tarkastettu "Pyhien kirjoitusten Uuden maailman käännös" julkaistiin yhtenä niteenä 1961. Vuonna 1970 ilmestyi tarkistettu laitos, 1971 alaviitteillä varustettu laitos. Vuonna 1984 julkaistiin tarkistettu käännös ja Uuden maailman käännöksen viitelaitos. Tämä viitelaitos sisältää lukijalle lisätietoja alkukielistä, lauseiden kirjaimellisesta merkityksestä, viittauksia vanhoihin käsikirjoituksiin jne. Vuonna 1985 julkaistiin lisäksi Kreikkalaisten kirjoitusten rivienvälinen laitos (The Kingdom Interlinear Translation of the Greek Scriptures), jossa on Uuden testamentin kreikkalainen teksti ja sen alla tekstin sananmukainen käännös. Lisäksi laitoksessa on mukana Uuden maailman käännöksen kreikkalaiset kirjoitukset (ns. "Uusi Testamentti"; 1984 käännös). Lokakuussa 2013 julkaistiin uusi tarkistettu käännös, jossa vanhentuneita englanninkielisiä termejä oli ajantasaistettu nykyenglantiin. Kohtia, jotka eivät esiinny varhaisimmissa käsikirjoituksissa ja joiden autenttisuutta epäillään on jätetty kokonaan pois: Johanneksen evankeliumin 8. luvun alkujakeet ja Markuksen evankeliumin vaihtoehtoiset loput.
Suomenkielinen käännös
Kristillisten kreikkalaisten kirjoitusten Uuden maailman käännös valmistui suomeksi 1975. Koko Uuden maailman käännös valmistui vuonna 1995. Siinä myös kreikkalaisten kirjoitusten käännös oli tarkastettu. Loppuvuonna 2018 julkaistiin englanninkieliseen 2013 tarkistettuun Raamattuun perustuva suomenkielinen käännös.
Käännöksen tekijät
Kääntäjien nimiä ei ole mainittu Uuden maailman käännöksen sisäsivuilla, koska Vartiotorniseuran mukaan kääntäjät olivat ilmaisseet halunsa pysytellä nimettöminä. Järjestön julkaisujen mukaan he eivät halunneet työstään kunniaa itselleen, vaan halusivat tuottaa kunniaa Jehovalle. Käännöksen julkaisun ajankohtana tarkempien tietojen puuttuessa oli epäselvää jopa se, olivatko kääntäjät Jehovan todistajia. Järjestö on myöhemmin kertonut kääntäjien olleen "hengellä voideltuja" Jehovan todistajia.
Uuden maailman käännöskomiteaan kuuluvien ihmisten nimiä ei ole toistaiseksi järjestön taholta virallisesti julkistettu. Tiedot löytyvät aikaisemman Vartiotorniseuran pitkäaikaisen hallintoelimen jäsenen Raymond Franzin, Fred W. Franzin veljenpojan, julkaisemasta kirjasta Crisis of Conscience. Vastaavat tiedot on kertonut myös toinen aiemmin korkeassa asemassa Brooklynin Betel-yhteisön julkaisukomiteassa toiminut entinen todistaja William Cetnar. Molempien mukaan käännöskomiteaan kuuluivat Nathan Homer Knorr (Seuran 4. presidentti), Frederick William Franz (seuran 5. presidentti), Martin Schroeder ja George Gangas. Cetnar mainitsee lisäksi jäsenenä Milton G. Henschelin, Seuran 6. presidentin. Henkilöistä Nathan Homer Knorr johti käännöstyötä. Toistaiseksi järjestö ei ole julkaissut tietoja kääntäjien tutkinnoista heprean tai kreikan alkukielistä. Joukosta Fred W. Franzin tiedetään osallistuneen Cincinnatin yliopistossa jonkin verran kreikan perusteiden kursseille.
Raymond Franz ja William Cetnar erosivat järjestöstä 1980-luvulla.
Painosmäärä ja käännetyt kielet
Uuden maailman käännöstä on painettu yli 238 miljoonaa kappaletta (lokakuu 2020). Koko Raamattu on käännetty 193 kielelle, kreikkalaiset tekstit (Uusi testamentti) on käännetty 55 kielelle ja kaksi laitosta on saatavilla sokeiden pistekirjoituksella.
Pohjatekstit
pienoiskuva|Johanneksen evankeliumin 1:1 Westcott & Hortin kreikkalaisen tekstin mukaan Heprean- ja arameankieliset tekstit - Biblia Hebraica - Kittel (Viitelaitos päivitetty Biblia Hebraica Stuttgartensia) Kreikka - The New Testament in the Original Greek - Westcott ja Hort.
Näiden lisäksi NWT luettelee johdantosanoissa noin 90 eri lähdettä käännökselle, muun muassa papyruksia, koodekseja, Kuolleenmeren kirjakääröjä ja heprealaisia käännöksiä.
Suomenkielinen UM on käännetty englanninkielisestä laitoksesta, verraten tekstiä heprean-, aramean- ja kreikankielisiin pohjateksteihin.
Puolesta
Pohjois-Arizonan yliopistossa uskontotieteen apulaisprofessorina toimiva Jason BeDuhn, joka tutki kahdeksan merkittävän englanninnoksen tarkkuutta ja vertaili niitä keskenään, sanoi Uuden maailman käännöksen olevan harvinaisen hyvä ja "vertailluista käännöksistä täsmällisin" vaikkakin arvosteli eräitä käännösratkaisuja etenkin Jeesuksen jumaluutta koskevissa paikoissa.
Kritiikki
Uuden Maailman Käännös eroaa useimmista muista käännöksistä useissa kohdissa, jotka kristinuskon perinteisen tulkinnan mukaan tukevat muun muassa kolminaisuusoppia sekä Jeesuksen jumaluutta. Etenkin käännöserot näissä kohdissa ovat saaneet osakseen runsaasti kritiikkiä häivyttämisestä tarkoitushakuisesti Raamatun ilmoittamaa jumaluusoppia.
Käännöskomitea
Käännöskomitean jäsenten päätöstä pysytellä anonyymeina on kritisoitu, sillä se on rajoittanut mahdollisuutta arvioida heidän kompetenssiaan.
Viron lippu
thumb|200px|Viron kansallis-, kauppa- ja valtiolippu.
Uuden maailman käännös
Teologia
Kenties useimmin kritisoitu kohta käännöksessä on ensimmäinen jae Johanneksen evankeliumissa:
Viron lippu
thumb|200px|Viron sotalippu merellä thumb|200px|[[Rainelippu]] 200px|thumb|Tasavallan presidentin lippu maalla. 200px|thumb|Tasavallan presidentin lippu merellä. Viron lippu ( tai sinimustvalge eli sinimustavalkoinen) on Viron tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta vaakasuorasta palkista, joiden värit ovat ylhäältä alaspäin sininen, musta ja valkoinen ja sen suhteet ovat 7:11. Lipun sininen väri kuvaa taivasta tai uskollisuutta ja lojaaliutta. Musta kuvaa menneisyyden synkkiä kärsimyksiä tai maata. Valkoinen kuvaa lunta tai toivoa.
Historia
Joukko tarttolaisia opiskelijoita yritti vuonna 1881 perustaa Vironia-nimisen opiskelijajärjestön, jonka väreiksi oli valittu valkoinen, musta ja sininen. Perustaminen ei onnistunut. Kolme vuotta myöhemmin lipun otti ensimmäisenä käyttöön Eesti Üliõpilaste Selts (Viron ylioppilasseura). Se vihittiin 4. kesäkuuta 1884 Otepään pappilassa.
Lipusta tuli nopeasti Viron kansallismielisyyden ja kansallisen vapauden symboli. Sini-musta-valkeaa lippua käytettiin yleisesti virolaisten kansallislippuna vuoden 1905 vallankumouksen aikana ja vallankumousta seuranneina vuosina. Viron epäviralliseksi kansallislipuksi se tuli Viron itsenäisyysjulistuksen myötä 24. helmikuuta 1918 ja vahvistettiin Viron tasavallan valtiolipuksi yhdeksän kuukautta itsenäistymisen jälkeen 21. marraskuuta 1918. Ensimmäisen kerran lippu nostettiin kansallisena symbolina Pikk Hermannin torniin 12. joulukuuta 1918. Laki valtiolipusta annettiin 27. heinäkuuta 1922. Lipun täyttäessä 50 vuotta vuonna 1934 järjestettiin valtakunnallisia juhlia lipun kunniaksi.
Uuden maailman käännös
Teologia
Evankeliumi Johanneksen mukaan 1:1 (KR-38) "1. Alussa oli Sana, ja Sana oli Jumalan tykönä, ja Sana oli Jumala." (Myös useimmat muut käännökset kuten KJV, NIV, NASB) Evankeliumi Johanneksen mukaan 1:1 (UM) "Alussa oli Sana, ja Sana oli Jumalan luona, ja Sana oli jumala. " (korostus lisätty) (Myös AT, Mo, ED:n rivienvälinen käännös)
Viron lippu
Neuvostoliiton miehitys
Neuvostoliitto kielsi lipun käytön miehitettyään Viron kesäkuussa 1940. Viron ollessa vielä itsenäinen 21. kesäkuuta 1940 lippu otettiin alas sen symbolisimmasta paikasta, Pikk Hermannin tornista. Seuraavana päivänä 22. kesäkuuta, se nostettiin punalipun myötä takaisin. Trikolori katosi lopullisesti 27. heinäkuuta 1940, ja se korvattiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipulla.
Uuden maailman käännös
Teologia
Tässä esiintyvä sana "jumala" on englanninkielisessä Uuden maailman käännöksessä epämääräisessä muodossa "a god", vaikka myöhemmin muissa saman luvun jakeissa Jumalasta puhuttaessa sama sana on käännetty "the God". Raamatun kreikassa "Jumala" kirjoitetaan aina pienellä alkukirjaimella, mutta yleensä määräisen artikkelin kanssa "ho theos" silloin kun se suomennetaan "Jumala"; ei kuitenkaan aina. Myöhemmin näemme samassa luvussa Joh. 1:12, että Jumalasta puhuttaessa on käännetty isolla J:llä, vaikka määräinen artikkeli puuttuu kreikan kielisestä versiosta. Toisin sanoen tämä tarkasti harkittu lause καὶ θεὸς ἦν ὁ λόγος, "Sana oli Jumala", osoittaa että Raamatun mukaan Jeesus todella jakaa Jumalan ominaisuudet, kuten asia yhteys ja Raamatun kokonaisuus osoittaa. Jos Jehovan todistajien käännös “sana oli jumala” voisi olla oikein, Johanneksen olisi pitänyt kirjoittaa καὶ ὁ λόγος ἦν θεὸς. Uuden maailman käännös johtaa teologisesti polyteismiin eli monijumalisuuteen.
Vartiotorni-seura sanoo, että jälkimmäinen on jakeen kirjaimellinen käännös, ja että alkuperäinen ilmaisu ilmaisee, ettei Jeesus ("Sana") ole "Jumala" vaan "jumalankaltainen" tai "jumalallinen" tai "jumala" pienellä alkukirjaimella. He ovat päätyneet tällaiseen käännöstapaan, vaikkei alkukielen tekstistä tällaiseen päätelmään voida tulla. Sana on kirjaimellisesti Jumala.