cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Epikuros
pienoiskuva|upright=0.62|Epikuros. Epikuros (, ; 341–270 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi, jonka mukaan on nimetty epikurolaisuus. Epikuros syntyi Samoksella ja kuoli Ateenassa. Hänen opetuksensa poikkesi suuresti muista sen ajan kreikkalaisista filosofioista, hän muun muassa kielsi jumalien osallistumisen maailman toimintaan ja kaiken tarpeen pelätä ja palvoa jumalia.
Elämä
Epikuros syntyi Samoksen saarella ateenalaiseen emigranttiperheeseen. Hänen vanhempansa, Neokles ja Khairestrate, jotka kummatkin olivat Ateenan kansalaisia, oli lähetetty saarella sijaitsevaan ateenalaiseen siirtokuntaan. Apollodoroksen mukaan hän syntyi Gamelion-kuun seitsemäntenä päivänä, 109:n olympiadin kolmantena vuonna, arkontti Sosigeneen aikana, eli suunnilleen helmikuussa vuonna 341 eaa. Hän palasi Ateenaan 18-vuotiaana palvellakseen armeijassa. Näytelmäkirjailija Menandros palveli armeijassa samassa ikäluokassa.
Epikuros liittyi isänsä seuraan Kolofonissa sen jälkeen, kun Perdikkas oli karkottanut ateenalaiset Samokselta, koska he olivat kapinoineet Aleksanteri Suuren kuoltua n. 320 eaa. Hän vietti seuraavat vuodet Kolofonissa, Lampsakoksessa ja Mytilenessä. Hän perusti koulunsa viimeksi mainitussa 32-vuotiaana ja sai paljon oppilaita. Hän palasi Ateenaan Anaksikrateen ollessa arkonttina (307 eaa. – 306 eaa.). Hän muodosti sinne koulun joka tunnettiin nimellä Puutarha. Se oli nimetty hänen omistamansa puutarhan mukaan, joka oli koulun kokoontumispaikkana. Puutarha sijaitsi Stoa poikilen ja Akatemian puolessavälissä.
Epikuros kuoli Ateenassa 127:n olympiadin toisena vuonna Pytharatoksen arkonttikaudella 72-vuotiaana kivuliaaseen virtsakivitautiin.
Filosofia
pienoiskuva|upright|Epikuros
Epikuroksen opetukset erosivat huomattavasti muiden suurten kreikkalaisten filosofikoulukuntien opetuksista. Se perustui kuitenkin moniin Demokritoksen opettamiin asioihin.
Epikuros hyväksyi naiset ja orjat koulunsa jäseniksi, korosti tietoteoriassaan aistien merkitystä ja oli ensimmäisiä kreikkalaisia, joka halusi luopua kokonaan ajalle ominaisista jumalien pelon ja palvonnan perinteistä. Hän kuitenkin myönsi, että uskonnolliset menot olivat hyödyllisiä jumalallisten asioiden mietiskelyssä ja ne auttoivat käyttämään jumalia mukavan elämän esikuvana.
Epikuros tunnetaan parhaiten siitä, että hän kehotti ihmisiä tavoittelemaan nautintoja ja hemmottelua tuntematta syyllisyyttä, ja piti sellaista käytöstä moraalisesti hyvänä. Hän ei kuitenkaan suosinut liioitteluja, vaan sanoi, että suurin nautinto on kivun puuttuminen. Kaikki muut nautinnot ovat yksinkertaisesti sen muunnelmia. Hänen filosofiassaan on nähty yhtäläisyyksiä esimerkiksi sekulaarihumanismiin, Ayn Randin ja Oshon ajatteluun sekä zen-buddhalaisuuteen.
Tunnetuin epikurolainen sanonta, joka kiteyttää koko filosofian, on λάθε βιώσας (lathe biōsas), joka tarkoittaa "elä salaisesti", "elä elämääsi niin, ettet vedä huomiota itseesi", eli elämää jossa ei tavoitella kunniaa, rahaa tai valtaa vaan anonymiteettiä, jossa nautitaan elämän pienistä asioista kuten ruoasta ja ystävien seurasta.
pienoiskuva|vasen|upright|Epikuros [[Rafaelin maalauksessa Ateenan koulu.]] Epikuroksen moraalioppi suuntautui suoraan stoalaisuuden velvollisuusoppia vastaan: ei ole mitään todellisuuden ”takana” olevaa, mitään tuonpuoleista Kohtaloa, jonka vuoksi ihmisten pitäisi uhrautua tämänpuoleisessa elämässä. Ei myöskään ole ihmisten ruumiillisista tarpeista erillistä ”hyvän” ideaa, kuten platonismi opetti: hyvä ja paha eivät ole muuta kuin mielihyvää ja mielipahaa. Moraalilla ei ole mitään yliluonnollista, jumalallista perustaa.
Epikuros korosti voimakkaasti sitä, että on välttämätöntä pyrkiä riippumattomuuteen kaikista ulkoisista olosuhteista. On pyrittävä elämään erillään valtion toimista ja antauduttava rauhalliseen yksityiselämään. Jopa avioliittoa kannattaa välttää sen tuomien velvollisuuksien vuoksi.
Diogenes Laertios kertoo Epikuroksen kirjoittaneen lähes 300 kirjakääröä. Hän myös sanoo niiden kaikkien olleen täysin hänen omaa tuotantoaan, ilman lainauksia muiden teoksista. Epikuros esitti oppinsa pääkohdat teoksessa Pääopit (Kyriai doksai), joka on säilynyt osana Diogeneen filosofielämäkertoja. Sen lisäksi häneltä on säilynyt kolme kirjettä, fysiikkaa käsittelevä Kirje Herodotokselle, taivaan ilmiöitä käsittelevä Kirje Pythokleelle sekä etiikkaa käsittelevä Kirje Menoikeukselle; sekä joukko mietelmiä Vatikaanista löydetyssä käsikirjoituksessa.
Jälkivaikutus ja -maine
pienoiskuva|upright|Epikuroksen rintakuva [[Louvresta. Rooman keisarikaudelta toiselta vuosisadalta.]]
Epikuroksen ajattelu on jättänyt vaikutuksia koko länsimaisen ajattelun historian varrelle. Epikuroksen paradoksiksi kutsuttu pahan ongelma on kuuluisa perustelu jumalan olemassaoloa vastaan.
Epikuros puhui ihmisyksilön luonnollisesta oikeudesta ”elämään, vapauteen ja turvallisuuteen”. Myöhemmin Ranskan vallankumouksen kansanvaltaa kannattavat ajattelijat poimivat tämän ajatuksen, samoin sellaiset ajattelijat kuin John Locke, joka puolusti ihmisten oikeutta ”elämään, vapauteen ja omaisuuteen”. Tämä ajattelu oli merkittävässä osassa Yhdysvaltain itsenäisyysliikkeessä sekä Thomas Jeffersonin muotoilemana Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksessa oikeutena ”elämään, vapauteen ja onnen tavoitteluun”.
Jumalaisessa näytelmässä Dante sijoittaa Epikuroksen helvetin kuudenteen piiriin, harhaoppisten ja lahkolaisten asuinsijaan (suom. Eino Leino) :
Alain Blondel
Alain Blondel (s. 7. joulukuuta 1962 Le Petit-Quevilly, Seine-Maritime ) on ranskalainen kymmenottelun Euroopan-mestari.
Blondel sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 kymmenottelussa kahdeksanneksi, Rooman MM-kilpailuissa 1987 seitsemänneksi ja Soulin olympialaisissa 1988 kuudenneksi. Hän oli vuonna 1990 Talencen kymmenottelussa kolmas ja Splitin EM-kilpailuissa 1990 viides. Seuraavana vuonna hän oli kymmenottelun Euroopan cupissa kolmas ja Tokion MM-kilpailuissa 1991 kolmastoista Vuonna 1992 hän sijoittui  Barcelonan olympialaisissa viidenneksitoista   ja Talencen ottelussa kolmanneksi.
Blondel keskeytti seitsenottelun Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993. Hän sijoittui samana vuonna kolmanneksi Euroopan cupissa ja viidenneksi Stuttgartin MM-kilpailuissa. Hän saavutti seitsenottelussa pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 pistein 6084. Hän voitti samana vuonna kymmenottelun Euroopan-mestaruuden Helsingissä ennätyspisteillään 8453. Talencen ottelussa hän sijoittui 1994 ja 1995 kolmanneksi. Hän keskeytti kymmenottelun Göteborgin MM-kilpailuissa 1995.
Emacs
Emacs on tekstieditorien perhe, jotka ovat lähtöisin tai saaneet inspiraatiota ensimmäisestä tämän nimisestä editorista. Keskeinen piirre on ohjelmoitava laajennettavuus.
Ensimmäisen Emacs kirjoitettiin TECO-tekstieditorin laajennuskielellä DEC PDP-10 ja PDP-11 -koneille 1970-luvun puolessavälissä. Ensimmäinen Emacs Unixille oli Gosling Emacs, josta tuli kaupallinen Unipress Emacs. GNU Emacsin kirjoitti Richard Stallman, joka oli alkuperäisen TECO Emacsin pääkehittäjä, ja se on edelleen ylläpidetty.
Emacs yhdessä Vi:n kanssa ovat kaksi suosittua klassista tekstieditoria, joita monet ohjelmoijat edelleen käyttävät.
Historia
Emacs periytyy TECO-editorin makrokokoelmista TECMAC ja TMACS, joista yhdistettiin EMACS (Editor MACroS) vuonna 1976. Ensimmäinen Emacs julkaistiin Incompatible Timesharing System (ITS) ja TOPS-20 (TWENEX) -käyttöjärjestelmille, jolloin se oli toteuttu PDP-10 assemblyllä. Samana vuonna ilmestyi Dan Weinrebin Lisp-kielellä tehty EINE (EINE Is Not EMACS).
TECO:sta tehtiin versio Multics-käyttöjärjestelmälle vuonna 1971. Vuoteen 1976 mennessä TECO:lle oli useita makropaketteja kuten TMACS ja TECMAC. Richard Stallman yhdisti makropaketit vuonna 1976, josta syntyi nimi EMACS.
1970- ja 1980-luvuilla julkaistiin Multics Emacs (1978) ja Gosling Emacs (1981). Multics Emacs oli kirjoitettu MacLispillä ja se myös käytti Lispiä laajennuskielenään. James Goslingin Gosling Emacs on kirjoitettu C:llä ja käyttää "Mocklisp"-kieltä laajennuskielenään.
Emacsista oli jo 1980-luvun alussa useita klooneja. Richard Stallman nimitti vuoden 1981 muistiossaan "AI Memo 519a" editoreja, jotka toteuttivat Emacsin toiminallisuuden vain pinnallisesti, kuten näppäinyhdistelmät, mutteivat laajennuskieltä, termillä "Ersatz EMACS" (korvike-Emacs).
Vuonna 1984 aloitettu GNU Emacs oli GNU-projektin ensimmäinen merkittävä ohjelma. GNU Emacsista eriytyi vuonna 1991 XEmacs (aluksi nimellä Lucid Emacs). XEmacsin kehitys oli pysähdyksissä vuosikymmenen, kunnes toukokuussa 2023 julkaistiin ensimmäinen beta-versio sitten vuoden 2013.
Microemacs (myös kirjoitettu uEmacs, tai MicroEMACS) on eräs muunnos, jonka kehitti Dave Conroy vuonna 1985 tai 1986 henkilökohtaiseen käyttöön. MicroEmacsin siirsivät Amigalle Steve Wilhite ja George Jones, jotka julkaisivat korjauksia public domainiin. Editori toimitettiin AmigaOS:n mukana nimellä MEmacs. Kehitystä jatkoi Daniel M. Lawrence (1958–2010), joka julkaisi oman versionsa ilmaisohjelmana kieltäen kaupallisen käytön. Linus Torvalds ylläpitää omaa MicroEmacsista muokattua versiota, joka perustuu Petri H. Kutvosen uEmacs/PK -versioon (joka pohjautuu Lawrencen versioon). Eräs versio, jonka GNU hyväksyy vapaaksi ohjelmaksi, on Jasspa's MicroEmacs. Se perustuu Lawrencen Microemacsin versioon 3.8 vuodelta 1988. Ylläpitäjät Jon Green ja Steven Phillips saivat vuonna 2002 Lawrencelta luvan julkaista oma versionsa GPL:n alaisuudessa. MicroEmacs on toteutettu C-kielellä ja ei ole yhteensopiva muiden Emacsien kanssa nimestä huolimatta: MicroEmacsissa on samankaltaisuuksia Gosling EMACSiin, mutta muun muassa komennot ja avainsanat eroavat.
JOVE (Jonathan's Own Version of Emacs) on Jonathan Paynen versio Emacsista ilman Lispiä.
Muunnelmia
Emacsista on useita muunnelmia. Näitä on luetteloitu Craig Finsethin ylläpitämässä Usenet FAQ:issa Emacs implementations, list of, regular post [long, FAQ], joka tuntee muunnelmia yli sata kappaletta.
Emacs-emulaatio
Useissa muissa editoreissa on emulaatiotila Emacsin kaltaiselle toiminnalle:
Espanjan Grand Prix 1975
Espanjan Grand Prix 1975 oli Formula-1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 27. huhtikuuta Montjuïcin radalla. Kilpailun voitti Saksan Jochen Mass. Kilpailu muistetaan yhtenä kiistellyimmistä ja traagisimmista kilpailuviikonlopusta urheilun historiassa, kun turva-aitojen pystytyksessä esiintyi puutteita, kisajärjestäjät uhkasivat oikeustoimilla ja kilpailussa esiintyi vakavia kolareita.
Yhteenveto
Ensimmäisen mutkan massakolarin jälkeen James Hunt johti kilpailua, Andretti oli toinen, John Watson oli kolmas, Rolf Stommelen neljäs, Lella Lombardi viides ja Carlos Pace kuudes.
Kierroksella neljä moottori-ongelmista kärsineen Jody Scheckterin moottori hajosi ja radalle valunut öljy aiheutti Alan Jonesin ja Mark Donohuen kolarin. Kolme kierrosta myöhemmin James Hunt myös liukastui öljyyn ja liukui ulos radalta. Kilpailun johdossa oli nyt Andretti, toisena Watson, ja kolmantena Stommelen. Watsonin auto kärsi värinästä ja hän joutui keskeyttämään. Andrettin oikea jousitus hajosi ja hän ajoi ulos kilpailun johdosta. Stommelen johti kilpailua perässään Carlos Pace, Ronnie Peterson, Jochen Mass ja Jacky Ickx.
Kierroksella 26 Rolf Stommelen menetti autonsa hallinnan takasiiven hajottua ja hän ajoi reunakaiteeseen, josta hän kimposi takaisin radalle, osui toisella puolella olevaan reunakaiteeseen ja lensi sen yli katsomoon. Stommelenilta murtui jalka, ranne ja kaksi kylkiluuta. Surmansa saivat viisi katsojaa.
Kilpailu jatkui neljä kierrosta, minkä jälkeen voittajaksi julistettiin Jochen Mass. Kilpailu keskeytettiin noin puolessa välissä, minkä takia pisteet puolitettiin. Kuudennelle paikalle yltänyt Lella Lombardi on ainoa naiskuljettaja, joka on toistaiseksi saanut pisteitä Formula 1 -kilpailussa. Hän sai puoli pistettä.
Planeetan pintalämpötila
Planeetan pintalämpötila riippuu keskustähden säteilyn voimasta, planeetan etäisyydestä ja planeetan kyvystä heijastaa ja imeä saamaansa säteilyä. Samalla etäisyydellä samantehoisesta tähdestä oleva tumma planeetta on vaaleaa lämpimämpi. Esimerkiksi monet pilvet ja jää heijastavat huomattavan paljon valoa pois, ja esimerkiksi tumma maa ja merivesi imevät Auringon säteilyä. Planeettojen pintalämpötila vaihtelee huomattavasti paikasta toiseen, vuorokauden ajasta toiseen ja vuodenajasta toiseen. Kasvihuoneilmiö nostaa planeetan pintalämpötilaa. Ilmakehässä olevat pölyhiukkaset ja aerosolit laskevat planeetan pintalämpötilaa. Tapahtuu myös pitemmän aikavälin muutoksia, jotka johtuvat planeetan radan ja akselikallistuman muutoksista. Ne aiheuttavat esimerkiksi Maassa ja Marsissa jääkausia.
Pyörimisen vaikutus
Jos teoreettinen musta, ilmaton Maa ei pyörisi lainkaan, Auringon alla olisi +120 °C ja yöpuolella -273 °C. Jos Maa pyörisi hyvin nopeasti, päiväntasaajalla olisi vuorokauden ympäri +22 °C yöllä ja päivällä.
Lämmön kuljetus ja varastointi
Kaasukehä ja meret tasaavat Maan lämpötilaa.
Sejny
Sejny on kaupunki ja oma kuntansa Podlasian voivodikunnassa Puolassa. Kaupungin asukasluku oli 5 640 vuonna 2015. Se on Sejnyn piirikunnan hallinnollinen keskus ja sijaitsee lähellä Liettuan rajaa.
Vuonna 2002 kaupungin väestöstä 91 prosenttia oli puolalaisia, 8 % liettualaisia ja 1 % muita. Sejny on Puolan liettualaisen vähemmistön keskus. Ennen toista maailmansotaa huomattava osa kaupungin väestöstä oli juutalaisia.
Kaupunki on perustettu vuonna 1602. Merkittävin nähtävyys kaupungissa on dominikaaniluostari 1600-luvulta, Sejnyn ainoa hävitykseltä säilynyt osa ruotsalaisten ryöstäessä ja polttaessa kaupungin 1656. Hävityksen jälkeen rakennettuihin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa synagoga ja raatihuone.
Same as It Ever Was
Same as It Ever Was on House of Painin toinen albumi, ja se julkaistiin 28. heinäkuuta 1994. Singleinä julkaistiin On Point, Who's The Man ja Word Is Bond.
Iso-Miekka
Iso-Miekka on Pirkanmaalla Oriveden Untavan koillispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 38 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvenselällä sijaitseva saari ei vähennä avonaisuuden vaikutelmaa. Selältä työntyy etelään kaksi kapeasuista lahtea. Näistä pisin on Kaakkolahti, jonka lahdensuu on alle 20 metriä leveä, mutta pohjukka 150 metriä leveä. Kaakkolahden pohjoispuolella sijaitsee Isoniemi ja niemen pohjoispuolen lahden takana on vielä Vähäniemi, jonka taakse jää Riihilahti. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on yli 60 metriä pitkä ja joka sijaitsee keskellä järveä. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven haja-asutuksena on vain yksi kiinteä talous ja sen lisäksi lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Teiskon ja Oriveden keskustaajaman väliseltä yhdystieltä 3381 tai Viteliin johtavalta tieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,9 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän metsä- tai suo-ojaa. Ojat ovat laskuojia pienille järville kuten Iso-Vasulle ja Pikku-Vasulle sekä Ahvenlammille. Näiden lisäksi järven Kaakkolahteen laskee Nuijaoja, jonka kautta laskevat Nuijajärvi, Särkijärvi, Vaatelammi ja Etanalammi. Suurempi tulo-oja on Vitelijärvenoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Ylä-Viteli ja Ala-Viteli, Norojärvi, Likolammi, Vääräjärvi ja Koppelolammit. Järven oma laskuoja laskee Pikku-Miekan kautta Sääksjärveen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa oli järven ympäristössä toiminnassa kolme maatilaa, joiden pellot olivat kuin pieniä sirpalemaisesti maastoon raivattuja peltopalstoja. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa olivat kahden maatilan pellon peltoalat kasvaneet yhteen, kun taas kolmannen pellot oli metsitetty.
Abebe Aragai
Abebe Aragai (1903–1960) oli etiopialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Abebe johti Etiopian Italia miehityskaudella italialaisten vastaisia taistelijoita. Toisen maailmansodan päättyessä Itä-Afrikassa hän sai useita tehtäviä maan hallinnossa esimerkiksi eri kuvernöörin ja ministerin viroissa. Vuosina 1957–1960 Abebe oli Etiopian pääministeri, kunnes hän sai surmansa vallankaappausyrityksen yhteydessä.
Elämäkerta
thumb|vasen|Valokuvassa todennäköisesti ennen vuotta 1950. Abebe Aragai syntyi Aksumissa 18. elokuuta 1903. Hän sai kirkollisen koulutuksen, minkä lisäksi hän oppi amharan kieltä, lakia ja hallintoa. Myöhemmin Abebe opiskeli myös Addis Abebassa Tafari Makonnenin koululla. Koululta Abebe värväytyi Tafari Makkonenin eli myöhemmän keisari Haile Selassien henkilökuntaan. Abebe palveli keisari Haile Selassien henkivartiojoukoissa 1930-luvulle asti ja hänestä tuli edelleen Addis Abeban poliisipäällikkö.
Italia hyökkäsi Etiopiaan vuonna 1935. Keisari pakeni Addis Abebasta 2. toukokuuta 1936, jolloin Abeben vastuulle jäi järjestyksen ylläpito. Pitäen tehtävää mahdottomana hän itsekin lähti pääkaupungista asettuen Shewan alueelle. Abebesta tuli yksi Italian vastaisen sotilaallisen vastarintaliikkeen johtohahmoista. Hänen johtamansa joukot toimivat Sinisen-Niilin ja Kassamjoen välisellä alueella. Monet taistelijoista värvättiin Ankoberin, Gindeberetin, Marabatien ja Menzin alueilta. Italialaiset tekivät toistuvia yrityksiä Abeben taistelijoiden kukistamiseksi tässä kuitenkaan onnistumatta.
Italian kärsittyä tappion Itä-Afrikassa ja Etiopian tullessa vapautetuksi maahan palannut keisari Haile Selassie antoi Abebella aatelisarvon ras, jota hänen seuraajansa olivat epävirallisemmin käyttäneet hänestä jo aikaisemmin. Abebesta tuli vuonna 1941 myös Addis Abeban kuvernööri. Myöhemmin hän toimi myös Sidamo kuvernöörinä vuosina 1941–1942 ja Tigrayn kuvernöörinä vuosina 1943–1955. Vuosina 1947–1955 sisäministerinä ja vuosina 1955–1960 Etiopian puolustusministerinä. Vuonna 1957 Abebesta tuli Etiopian pääministeri. Hänen virkakautensa päättyi kuolemaan 16. joulukuuta 1960 sotilasjoukkojen tulituksessa vallankaappausyrityksen yhteydessä. Hänen surmaajansa oli Mengistu Newaye, keisarin henkivartiokaartin päällikkö ja yksi vallankaappausyrityksen pääsuunnittelijoista.
Syanoasetamidi
Syanoasetamidi (C3H4N2O) on amideihin ja nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa syanoasetamidi on valkoista kiteistä ainetta. Se liukenee erittäin hyvin veteen ja hieman etanoliin. Syanoasetamidia valmistetaan syanoetikkahapon tai syanoetikkahapon estereiden ja ammoniakin välisellä reaktiolla. Syanoasetamidia käytetään valmistettaessa lääkkeitä, maatalouskemikaaleja, biosideja kuten 2,2-dibromi-2-syanoasetamidia, ja väriaineita. Aikaisemmin siitä valmistettiin kuumentamalla maloninitriiliä, mutta muut prosessit ovat syrjäyttäneet tämän käytön.
Maailmanhistoria
thumb|400px|Maailma noin vuonna 1700. thumb|400px|Siirtomaavallat ja suuret imperiumit sekä niiden hallitsemat alueet vuonna 1912. thumb|400px|Maailman maiden liittolaissuhteet [[Kylmä sota|kylmän sodan aikana vuonna 1980. Tummansinisellä Nato-maat, keskisinisellä Yhdysvaltain liittolaiset, punaisella Varsovan liiton maat, vaaleamman punaisella kommunistiblokin muut jäsenet tai liittolaiset, vaaleansinisellä puolueettomat maat.]] Maailmanhistoria on ihmiskunnan menneisyyden kuvaus ja tulkinta. Maailmanhistoria on se ihmiskunnan menneisyys, joka ylittää kansalliset, alueelliset ja kulttuuriset rajat. Maailmanhistoria ei siis ole kansallisten ja alueellisten historioiden kokoelma, eikä siihen kuulu kaikki mitä koskaan on tapahtunut, vaan maailmanhistorian täytyy olla johdonmukainen ja ymmärrettävä menneisyyden rekonstruktio, jossa on järjestys ja tarkoitus. Maailmanhistoria on laajuudessaan kuin panoraamakuva, jota kuvataan laajakulmaobjektiivilla.
Teemat
Erityisen keskeistä maailmanhistoriassa ovat yhteiskuntien väliset yhteydet. Maailmanhistoria kuvaa esimerkiksi sitä, kuinka maailman eri yhteiskunnat ovat tulleet kosketuksiin toistensa kanssa, harjoittaneet kulttuurivaihtoa ja sopeutuneet. Maailmanhistorioitsijat tarkastelevat myös yhteiskuntien välistä yhteistyötä ja konflikteja. Maailmanhistoriaan kuuluu lisäksi vertailevaa tutkimusta, jossa tarkastellaan erilaisten ja toisistaan erillisten kulttuurien tapoja reagoida samanlaisiin ärsykkeisiin.
Maailmanhistorian suuria linjoja ovat esimerkiksi ihmisen suhde luontoon ja ympäristöön, yhteiskuntien kehitys, alueellisen maantieteen merkitys, muuttoliikkeen historia, kielten kehitys ja historia, kosmologian ja uskonnon historia, työkalujen käytön historia, teknologian historia, maatalouden synty, kaupungistuminen, monimutkaisten poliittisten järjestelmien kehitys, teollistuminen ja globalisaatio.
Maailmanhistorian historia ja opetus
Jo jotkut varhaiset historioitsijat pyrkivät ottamaan laajan näkökulman omissa historiateoksissaan, eivätkä kirjoittaneet vain omista maistaan. Kreikkalainen Herodotos kirjoitti 400-luvulla eaa. kuvauksia itäisen Välimeren alueen maista, joissa oli itse käynyt. Myös pohjoisafrikkalainen arabihistorioitsija Ibn Khaldun pyrki tuomaan esiin useita maailmankolkkia. Vaikka he pyrkivätkin maailmanlaajuiseen näkökulmaan, heidän historiateoksensa eivät vielä olleet maailmanhistoriaa termin nykyisessä merkityksessä, sillä heidän aikoinaan maailmasta ei vielä tiedetty paljoakaan. Vielä 1700-luvun valistusfilosofi Voltairenkin historiateokset käsittelivät kapeasti vain Länsi-Eurooppaa. 1800-luvulla nationalismin nousu vei historioitsijoiden ajatukset kansallisiin historioihin. Jotain huomiota alettiin kuitenkin antaa myös antiikin Kreikan ja Rooman historioille ja Yhdysvalloissa Euroopan yleiselle historialle. Historioitsijat alkoivat kuitenkin samoihin aikoihin erikoistua yksittäisiin historian jaksoihin tai tapahtumiin, joista he pyrkivät kertomaan mahdollisimman yksityiskohtaisesti ja kattavasti.
Historioitsijat alkoivat luonnostella maailmanhistorioita vasta 1900-luvun puolivälin tienoilla. Arnold J. Toynbee aloitti vuonna 1934 laajan Study of History -teoksensa, jossa hän esitteli suurten valtakuntien nousun ja tuhon. 1960-luvulla amerikkalaiset historioitsijat kuten William McNeill keskittyivät kirjoittamaan maailmanhistoriasta suurelle yleisölle ja sisällyttivät aiheeseen länsimaiden ja Välimeren historioiden lisäksi myös Kiinan, Intian ja Lähi-idän. Näihin aikoihin saatiin lisäksi paljon uutta tietoa Afrikan ja Lähi-idän historioista. Myös kommunistimaiden historioitsijat kiinnostuivat tuolloin maailmanhistoriasta.
Vaikka kansalliset historiat pitivätkin pitkään pintansa kouluissa, maailmanhistoriasta alkoi tulla yliopistojen oppiaine aluksi Yhdysvalloissa 1980-luvulla, ja sen jälkeen muuallakin maailmassa.
Jako esihistoriaan ja historialliseen aikaan
Maailmanhistoria jaetaan esihistoriaan ja historialliseen aikaan.
Esihistorialliselta ajalta ei ole olemassa ensisijaisia kirjallisia lähteitä, vaan tiedot siitä ajasta perustuvat arkeologisiin lähteisiin ja suulliseen kertomusperinteeseen. Esihistoria jaetaan kivikauteen, pronssikauteen ja rautakauteen sen mukaan, millaisia työkaluja ihmiset osasivat valmistaa.
Esihistoria
thumb|Esihistorialliset ihmiset jättivät myöhemmille sukupolville luolamaalauksensa.
Esihistoria tarkoittaa aikaa ennen kirjoitettua kieltä. Yli 99 prosenttia ihmissuvun olemassaolon ajasta on ollut esihistoriaa.
Nykyihminen levittäytyi Afrikasta jääkauden aikaan suuressa muuttoliikkeessä yli 50 000 vuotta sitten Lähi-idän kautta Euraasiaan ja Australiaan. Myös Amerikkaan ihminen levittäytyi yli 10 000 vuotta sitten, mutta tarkkaa aikaa ei tiedetä. Esihistoriallinen ihminen sai elantonsa yksinomaan metsästämällä ja keräilemällä vielä 12 000 vuotta sitten. Sen jälkeen maatalous alkoi syrjäyttää entistä elintapaa vähä vähältä eri aikaan eri puolilla maailmaa.
Asetuttuaan aloilleen viljelemään maata ja pitämään karjaa, esihistorialliset kansat alkoivat perustaa pysyviä asetuksia, kyliä ja kaupunkeja.
Esihistoria päättyi Mesopotamiassa ja Egyptissä noin vuonna 3000 eaa. Muualla maailmassa siirtyminen esihistoriasta varhaishistoriaan tapahtui huomattavasti myöhemmin. Kivikausi oli useimmilla seuduilla esihistoriallinen aikakausi, ja pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa.
Varhaishistoria
Varhaishistoriaksi kutsutaan ajanjaksoa noin vuosina 3000 eaa.–700 eaa., jolloin ensimmäiset tekstilähteet ilmaantuvat. Historiallinen aika alkoi, kun kirjoitustaito keksittiin toisistaan riippumatta Mesopotamiassa, Egyptissä, Intiassa, Kiinassa ja Mesoamerikassa. Ensimmäisenä kirjoitustaidon kehittivät mesopotamialaiset ja egyptiläiset yli 3000 vuotta sitten. Kirjoitettujen lähteiden määrä on kuitenkin varhaishistoriallisella kaudella vähäinen ja tiedot usein epäluotettavia.
Varhaiset korkeakulttuurit
Sivilisoitumiskehitys lähti käyntiin noin 5500 eaa., jolloin asutusta siirtyi Mesopotamian tulvatasangolle. Ensimmäinen sivilisaatio syntyi noin 3500 eaa. Sumerissa nykyisen Irakin alueella Eufrat- ja Tigrisjokien suistossa. Mesopotamiassa Sumeria seurasivat Elamin (Iran n. 3000–570 eaa.), Akkadin (Keski-Irak n. 2500–2200 eaa.), Assyrian (n. 2000–700 eaa.) ja Babylonian kulttuurit (n. 1800–500 eaa.).
thumb|Muinaiset egyptiläiset rakensivat kuninkailleen [[Egyptin pyramidit|pyramideja.]] Faaraon hallitsema Egyptin valtakunta syntyi Niilin varrelle Ylä- ja Ala-Egyptin kuningaskuntien yhdistyessä vuonna 3100 eaa.
Sivilisaation synnyn syinä olivat muun muassa kauppa ja uudet keksinnöt. Sivilisaatio syntyi yleensä jokilaaksoon, jossa oli mahdollista kehittää kastelujärjestelmä, joka oli maanviljelylle välttämätöntä. Maanviljely vaati ihmisiä jäämään sille seudulle. Varhaisen sivilisaation tuntomerkkejä olivat muun muassa kaupunkimainen asumismuoto, kirjoitustaito, valtiomainen hallinto, tavaroiden massatuotanto ja uudet keksinnöt.
Nykyisen Turkin keskiosissa sijaitsi vuosina 1700–1200 eaa. heettiläisten valtakunta. Foinikialaisten rannikkokaupungit alkoivat käydä kauppaa Välimerellä vuodesta 1200 eaa. alkaen.
Intia
Indusjoen varsille syntyi 2000-luvulla eaa. Harappan ja Mohenjo-Daron kaupunkikulttuurit. Ne kehittivät kirjoitusjärjestelmän, jota tosin ei ole vielä kyetty tulkitsemaan. Indusjoen tärkeimmät kaupungit romahtivat yhtäkkiä vuoden 1750 eaa. tienoilla. Sen jälkeen Pohjois-Intiaan syntyivät hindulainen uskonto, sanskritinkielinen kirjallisuus ja kastijärjestelmä. Vuosina 1800–500 eaa. Intiassa vallitsi vedalainen kulttuuri ja syntyi Intian kansalliseepos Veda.
Arjalaiset levittäytyvät vähitellen Intiaan ja Pakistaniin. He kukistivat alkuperäiset asukkaat ja orjuuttivat heidät. Pohjoiseen muodostui taistelevia kuningaskuntia. 1300-luvulla eaa. alueella alkoi kaupungistuminen.
Kiinan varhaishistoria
thumb|left|150px|Shang-dynastian aikaisten asuinalueiden löytöpaikkoja Keltaisenjoen alueelta.
Kiinassa Keltaisenjoen varrelle oli alkanut keskittyä neoliittisia yhteisöjä vuodesta 4500 eaa. lähtien. Niistä kehittyi kaupunkeja ja Kiinan ensimmäinen keskitetty valtio Shang-dynastian aikana 1000–700 eaa. Ennustamiseen käytetyistä oraakkeliluista on löydetty Kiinan vanhinta kirjoitusta.
Eurooppa
Euroopan historiallinen aika alkaa vuodesta 1600 eaa. kun Kreetan minolainen kulttuuri kehitti kirjoitusjärjestelmän. Mykeneläiset valloittivat Kreetan 200 vuotta myöhemmin ja nousivat Egeanmeren sotilas- ja talousmahdiksi. Vuoden 1200 eaa. jälkeen Kreikan historiasta ei ole seuraavan 400 vuoden ajalta säilynyt juuri mitään merkintöjä.
Amerikka
Mesoamerikassa ja Perussa alkoi kehittyä monipuolisia yhteiskuntia 1000-luvun eaa. puolivälistä lähtien. Olmeekkien ja Chavínin kulttuurit rakensivat suuria seremoniakeskuksia mutta eivät jättäneet itsestään kirjallista aineistoa.
Antiikki
Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa.–500 jaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä koska on katsottu että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Myös latinalaiset aakkoset ovat antiikista. Foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana ns. latinalaiseksi kirjaimistoksi.
Antiikin Kreikka
thumb|Antiikin kreikkalaiset rakensivat muun muassa Ateenan [[Parthenonin.]] Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen aikaan (noin 700–480 eaa.), klassiseen aikaan (480–330 eaa.) ja hellenistiseen aikaan (330–27 eaa.).
Antiikin Kreikan vahvimmat kaupunkivaltiot olivat Ateena ja Sparta. Kreikkalaiset perustivat runsaasti siirtokuntia Välimeren ja Mustanmeren rannikoille. Ateenassa kehitettiin maailman ensimmäinen demokratia. Kreikan kaupunkivaltiot kehittivät 500–300-luvuilla eaa. sivilisaation, jonka filosofisia ja taiteellisia saavutuksia pidetään edelleen arvossa.
Makedonialainen Aleksanteri Suuri löi persialaiset 330-luvulla eaa. ja perusti suuren mutta lyhytaikaisen valtakuntansa, joka hajosi osiin hänen kuoltuaan. Kreikkalaisten valloitukset jättivät Lähi-itään hellenistisen kulttuurin.
Rooman valtakunta
Rooman valtakunta (usein myös antiikin Rooma) oli Rooman kaupunkivaltion pohjalta kasvanut laaja imperiumi. Rooma kehittyi vuosisatojen aikana Välimeren ympäröiväksi maailmanvallaksi.
Ensimmäiset asutuksen merkit Rooman kaupungin alueella ovat noin 1300-luvulla eaa. Kyläyhteisö oli olemassa vuoden 1000 eaa. tienoilla. Rooman kaupungistuminen lienee alkanut 700-luvulla eaa. Rooman perustamistarinan mukaan kaupungin perustivat Romulus ja Remus vuonna 753 eaa.
400- ja 300-luvuilla eaa. Rooma kävi monia sotia Italian muita valtioita vastaan. Vähitellen Rooma laajensi hallitsemiaan alueitaan ja voitti muun muassa Kreikan ja Karthagon. Rooma ajautui kriisiin vuonna 133 eaa., joka johti sarjaan sisällissotia. Vuonna 91 eaa. lähes koko Italia kapinoi ja se rauhoitettiin antamalla kaikille Pojoen eteläpuolisille asukkaille kansalaisuus. Vuonna 73 eaa. orjat nousivat kapinaan kolmessa orjasodassa. Vuonna 44 eaa. salaliittolaiset murhasivat diktaattori Julius Caesarin, minkä jälkeen alkoi uusi sisällissotien kausi ja valtakunnasta tuli keisarikunta.
thumb|Rooman valtakunta laajimmillaan vuonna 117. Rooma laajeni Keski- ja Länsi-Euroopassa kelttien alueille ja alisti keltit Irlantia ja Skotlantia lukuun ottamatta. Pohjoisessa Rooman valtakuntaa reunustivat germaaniheimot.
Rooman valtakunta jakautui kahtia Länsi-Roomaksi ja Itä-Roomaksi eli Bysantin valtakunnaksi vuonna 395. Länsiosa kukistui vuonna 476, jolloin Länsi-Rooman viimeinen keisari syrjäytettiin. Itä-Rooma jatkoi toimintaansa Konstantinopolin turkkilaisvaltaukseen saakka 1453.
Muu maailma antiikin aikana
Euraasian aroja asuttivat antiikin aikana paimentolaiskansat kuten skyytit, hunnit ja kušanit.
Gangesjoen varrelle oli vuoteen 600 eaa. mennessä noussut ainakin 16 valtiota, joiden määrä laski sotien seurauksena neljään. Pohjois- ja Keski-Intiaa hallitsi 300-luvulta eaa. lähtien sarja valtakuntia, kuten Maurya-valtakunta, Kušana-dynastia ja Gupta-valtakunta.
Kiina oli 400-luvulla eaa. jakautunut joukoksi kilpailevia kuningaskuntia. Qin-valtio valloitti muut valtiot, ja Qin Shi Huangdi nousi yhdistetyn Kiinan ensimmäiseksi keisariksi vuonna 211 eaa. Sitä seurasi vakauden ja vaurauden aikakausi. Han-dynastia kaappasi vallan noin vuonna 200 eaa. ja hallitsi Kiinaa noin 400 vuoden ajan.
Mesoamerikan klassisella kaudella vuodesta 200 eaa. alkaen kukoisti useita kulttuureita, kuten Teotihuacán, sapoteekit ja mayat. Etelä-Amerikassa syntyivät Moche-, Nazca- ja Paracas-kulttuurit.
Maailmanuskontojen synty
Suurista maailmanuskonnoista vanhin on hindulaisuus, joka oli syntynyt Intiassa jo ennen antiikin aikaa. Siitä kehittyi buddhalaisuus, jonka perusti Siddhartha Gautama 500-luvulla eaa. Buddhalaisuus katosi myöhemmin Intiasta mutta levisi Kiinaan ja Japaniin.
Tottori
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Tottori kehittyi linnanaluskaupunkina osana Ikeda-klaanin hallitsemaa Tottorin daimiokuntaa. Meiji-restauraation jälkeen Tottorista tehtiin uuden Tottorin prefektuurin pääkaupunki, ja Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 se sai kaupunkioikeudet. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen liitettiin kahdeksan ympäristön kuntaa. Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Tottorin hiekkadyynit, 16 kilometriä pitkä ja 2 kilometriä leveä dyynialue; rakennettua kulttuuriperintöä edustavat vuorostaan Tottorin linnan rauniot ja keisari Taishōn vierailua varten rakennettu Jinpūkaku-huvila. Elokuisin kaupungissa juhlitaan Shanshan-festivaalia, jonka huipentuma on 3 500 hengen esittämä sateenvarjotanssi. Tottoria palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja ja Inbi-linja sekä Tottorin lentoasema.
Maailmanhistoria
Maailmanuskontojen synty
thumb|upright|Apostoli [[Paavali oli ensimmäisellä vuosisadalla kristinuskon merkittävin levittäjä.]] Lähi-idässä kehittynyt juutalaisuus oli ensimmäinen monoteistinen uskonto. Siitä erkaantui ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla kristinusko, joka perustuu uskoon Jeesus Kristuksesta. Kristinuskosta tuli 300-luvulta alkaen Rooman valtakunnan virallinen uskonto, ja seuraavina vuosisatoina se levisi koko Eurooppaan. Lähi-idässä muodostui 600-luvulta alkaen islam, joka perustuu profeetta Muhammedin saamaan jumalalliseen ilmestykseen. Islam levisi nopeasti laajalle alueelle Etelä-Aasiasta Espanjaan.
Mahdollisesti 1200-luvulla eaa. tai myöhemmin Persiassa saarnanneen Zarathustran ajatusten pohjalle kehittyi 600-luvun eaa. tienoilla zarathustralaisuus. Kiinassa kehittyivät 500-luvulla eaa. kungfutselaisuus ja taolaisuus.
Keskiaika
Keskiajan katsotaan yleensä alkaneen vuonna 476 Länsi-Rooman tuhosta ja päättyneen viimeistään vuonna 1492 Amerikan löytymiseen.
Varhaiskeskiaika
Varhaiskeskiaikana siirryttiin rahataloudesta vaihtokauppaan, talous ja kauppa taantuivat sekä asutuskeskukset pienenivät. Varhaiskeskiaikana väestön elinikä oli alhainen. Germaanit eivät omaksuneet roomalaista valtiorakennetta, vaan käytössä olivat yksinkertaisemmat hallinto- ja valtarakenteet. Feodalismijärjestelmä syntyi. Kirjallinen kulttuuri alkoi elpyä 700-luvulla.
Rooman valtakunta oli alkanut taantua jo myöhäisantiikissa. Ihmisten liikkuvuus väheni ja maaorjuus yleistyi. Väestömäärä pieneni. Pohjoisesta saapui kuitenkin germaaneja, jotka saattoivat Rooman puolustuskannalle. Hunnien saapuminen lisäsi väestöpainetta ja Rooman alueille saapui gootteja. Talouden taantuma vaikeutti Rooman valtakunnan alueiden puolustusta.
700-luvulta lähtien Länsi-Eurooppa alkoi elpyä. Ilmaston viileneminen pysähtyi ja maataloustuotanto kasvoi. Kaarle Suuri palautti keisariuden länteen, paavi kruunasi hänet keisariksi. Kulttuurielämä elpyi Kaarle Suuren kaudella.
Sydänkeskiaika
thumb|Keskiajan Euroopassa rakennettiin suuria [[Goottilainen arkkitehtuuri|goottilaisia kirkkoja, kuten kuvan Chartresin katedraali (1194–1220).]]
Sydänkeskiajalla vaihtokauppa vaihtui rahan käyttöön. Talouskasvu kehittyi ja kulttuurinen kehitys nopeutui. Myös väestönkasvu kiihtyi ja poliittinen tilanne Euroopassa vakiintui. Tämän ansiosta syntyi lukuisia poliittisia ja sosiaalisia muutoksia. Tilanne tarjosi myös pohjan oppineisuuden uudelle nousulle ja skolastiikan kehitykselle. Opetuksen tason nostamista edesauttoivat myös kirkon sisäiset vaatimukset papiston tason nostosta. Tämä johti yliopistojen syntyyn. Myös kaupungit kasvoivat.
Suuri skisma johti 1000-luvulla idän ja lännen kirkon eroon. Ristiretket syntyivät paavin aloitteesta 1000-luvun lopulla. Sydänkeskiajan alussa Pohjolaan levisi kristinusko ja sinne syntyi kolme kristillistä kuningaskuntaa: Tanska, Norja ja Ruotsi. Ruotsi suuntasi katseensa itään. Normannit valloittivat Englannin vuonna 1066. 1100-luvulla Englantiin muodostettiin ensimmäinen parlamentti, jonka suhteet hallitsijaan määritettiin Magna Cartassa 1215. Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan idässä, vaikkakin entisestä heikentyneenä.
Myöhäiskeskiaika
right|thumb|1300-luvulla riehunutta [[Musta surma|mustaa surmaa kuvattiin taiteessa luurangoilla.]]
Myöhäiskeskiaika alkoi 1300-luvun alussa ja päättyi uuden ajan alkaessa 1400-luvun lopulla. Musta surma saapui Eurooppaan, minkä seurauksena Euroopan väkiluku putosi nopeasti kolmanneksella. Sodat ja monet muut kriisit pysäyttivät myös Euroopan taloudellisen kehityksen. Kun rutosta alettiin selvitä, ihmiset alkoivat muuttaa maaseudulta kaupunkeihin.
Ranskan ja Englannin välillä käytiin satavuotinen sota. Aragonian Ferdinand II ja Kastilian Isabella menivät naimisiin ja yhdistivät valtakuntana. Siitä syntyi Espanja. Idässä osmanit valloittivat Konstantinopolin 1453. Bysantin valtakunta tuhoutui.
Kiina
Sui-dynastia (581–617) yhdisti hajaantuneen Kiinan uudelleen ja yhdenmukaisti instituutiot, levitti buddhalaisuutta ja rakensi kanavaverkoston. Sitä seurannut Tang-dynastia (618–907) loi maahan yhtenäisen hallintorakenteen, joka perustui byrokraatteihin. Kiina oli laajimmillaan 660-luvulla kun se oli valloittanut Tamirin altaan ja Pohjois-Korean.
Kiina hajosi kymmeneksi erillisvaltioksi vuonna 907, mutta Song-dynastia (960–1279) yhdisti maan jälleen. Talouskasvun seurauksena maan väestö kaksinkertaistui. Nomadien |Jin-valtio valloitti Pohjois-Kiinan vuosina 1126–1127. Rikkaassa Etelä-Kiinassa kuvataide, kirjallisuus, filosofia, luonnontiede ja tekniikka kehittyivät uudelle tasolle.
Mongolit
Mongolit valloittivat koko Kiinan 1200-luvun aikana. Mongolivaltakunta kattoi 1200-luvulla valtavia alueita Euraasiasta. Euroopassa mongolit etenivät aina Wienin edustalle, ja idässä he yrittivät valloittaa Japanin siinä onnistumatta.
Afrikka
Afrikassa Saharan autiomaan läpi perustettiin keskiajalla kauppareittejä, mikä johti kaupallisten keskusten ja kukoistavien valtakuntien syntyyn. Afrikan suuria kuningaskuntia keskiajalla olivat Malin kuningaskunta, Beninin kuningaskunta, Songhain kuningaskunta ja Suur-Zimbabwen kaupunkikeskus.
Polynesia
Taiwanista mahdollisesti lähteneet kansat alkoivat levittäytyä eteläisen Tyynenmeren saarille vuodesta 200 eaa. alkaen. Vuoteen 1000 jaa. mennessä he olivat kehittyneiden navigointitaitojensa ansiosta asuttaneet jo koko laajan Polynesian saariston Uudesta-Seelannista Pääsiäissaarelle ja Havaijisaarille.
Renessanssi
thumb|Renessanssi syntyi [[Firenzessä Italiassa 1400-luvulla.]]
Euroopassa vaikutti vuosina 1450–1550 renessanssiksi ("uudelleensyntyminen") kutsuttu Italiasta alkanut laaja liike, jota inspiroi uusi mielenkiinto antiikin maailmaa kohtaan. Renessanssin aikana Euroopassa tuotettiin runsaasti merkittävää taidetta, arkkitehtuuria ja kirjallisuutta. Renessanssin ajan taiteilijat saivat aiempaa suuremman ilmaisuvapauden ja tukea vauraalta kauppiasluokalta, ja kirjapainotaidon keksiminen mahdollisti ajatusten nopean levityksen. Renessanssin merkittävimpiä taiteilijoita ja arkkitehteja olivat muun muassa Leonardo da Vinci, Rafael, Michelangelo, Filippo Brunelleschi ja Sandro Botticelli.
Renessanssin aikana sai suosiota myös humanismi, jossa ihminen asetettiin maailman keskiöön Jumalan sijasta. Eräs merkittävä humanisti oli hollantilainen Erasmus Rotterdamilainen.
Uskonpuhdistus
Renessanssin aikana jotkut alkoivat nousta katolisen kirkon oppeja vastaan. Reformaatio, jota sen kannattajat kutsuivat uskonpuhdistukseksi, on 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka syntyi alun perin Sveitsissä. Saksan Wittenbergissä toiminut Martti Luther vastusti sitä, että kirkko myi aneeksi kutsuttuja kirjeitä, joissa luvattiin paikka taivaaseen. Lutherin uskonpuhdistuksellisen toiminnan tuloksena syntyi luterilainen kirkko. Uskonpuhdistuksen aikana syntyi luterilaisen kirkon lisäksi myös anglikaaninen ja reformoitu kirkko.
Löytöretket
thumb|[[Kristoffer Kolumbusta pidetään Amerikan löytäjänä. Kartassa hänen ensimmäisen matkansa reitti vuonna 1492.]] Varhaisiksi löytöretkeilijöiksi voidaan kutsua Marco Poloa ja Leif Erikinpoikaa. Suurten löytöretkien aika alkoi 1400-luvun alussa ja päättyi 1600-luvun alussa. Tuona aikana eurooppalaiset löytöretkeilijät purjehtivat ympäri maapalloa kartoittaen Euroopalle aiemmin tuntemattomia alueita. Renessanssin aikainen kartografian sekä navigointi- ja laivanrakennustaidon kehitys mahdollisti valtameripurjehduksen Välimerta kauemmas, mikä oli edellytyksenä näille retkille. Ennen kuin löytöretkille lähdettiin, piti kartuttaa tietoa merivirroista ja tuulista. Löytöretkien tavoitteet olivat usein talouspoliittisia, mutta tavoitteina saattoivat olla myös uskonnolliset päämäärät, eli levittää kristinuskoa pakanoiden keskuuteen.
Merkittävimpiä löytöretkeilijöitä olivat muun muassa Kristoffer Kolumbus ja James Cook. 1800-luvulla David Livingstone ja Henry Morton Stanley saivat Afrikan keskiosatkin pääpiirtein kartoitetuksi.
Kolonialismin aika
Löytöretkien seurauksina Euroopan merivallat alkoivat laajentua 1500-luvun alkupuolella Intiaan ja vasta löydettyyn Amerikkaan. Espanjalaiset valloittivat ja tuhosivat Asteekkivaltakunnan ja Inkavaltakunnan ja tekivät suuresta osaa Amerikasta siirtomaitaan, joista he laivasivat emämäaahan etenkin hopeaa. Ranskalaiset ja englantilaiset perustivat siirtokuntiaan Pohjois-Amerikkaan.
Aasiassa portugalilaiset ja hollantilaiset alkoivat vaiheittain ottaa haltuunsa kauppareittejä, ja 1700-luvulla Britannia nousi itäisten merten johtavaksi kauppavallaksi. Siirtomaita alettiin perustaa 1700-luvun lopulla. Amerikassa Espanjan kruunu perusti oman, laajuudeltaan ennennäkemättömän siirtomaahallintonsa, jonka piirteet säilyivät yli kaksi vuosisataa. Amerikan Länsi-Intia oli kolonialismin keskuspaikka 1600-luvun puolivälistä 1700-luvun lopulle. Amerikan siirtomaissa tuotettiin hyvin laajamittaisesti raaka-aineita ja jalostettuja tuotteita kuten sokeria orjatyövoimalla.
thumb|400px|Eurooppa [[Afrikan jako|jakoi Afrikan vuoden 1880 jälkeen siirtomaiksi.]] 1800-luvu oli vapaakauppaimperialismin aikaa. Vuosisadan kahdella viimeisellä vuosikymmenellä eurooppalaiset jakoivat Afrikan siirtomaiksi. Maailman siirtomaiden yhteinen laajuus saavutti huippunsa 1920-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeiset vuosikymmenet olivat siirtomaavallan purkautumisen aikaa. Siirtomaat itsenäistyivät yksi kerrallaan, mutta esimerkiksi Intia säilytti läheiset talousyhteydet entiseen emämaahansa.
Tieteellinen vallankumous
Tieteellinen vallankumous on tieteenhistoriassa käytetty nimitys jotakuinkin vuosien 1500–1700 välisen ajan luonnontieteiden edistykselle. Tieteellisen vallankumouksen aikana käytettiin tiedon hankinnassa kokeellisia menetelmiä. Luonnonilmiöitä pyrittiin kuvaamaan mahdollisimman tarkasti matemaattisin keinoin. 1500–1700-lukujen kehityksen ansiosta eurooppalaisen tieteen taso ohitti muun maailman. Tieteellisen vallankumouksen aikana havaittiin muun muassa mekaniikan lait ja aurinkokeskeinen maailmankuva, jonka pani alulle Nikolai Kopernikus.
Valistusaika
Valistus oli 1700-luvun jälkipuoliskon aatevirtaus, joka korosti muun muassa järjen ja tiedon merkitystä. Valistusaate pyrki järkeen nojautuen perusteellisiin uudistuksiin kulttuurin ja yhteiskuntaelämän aloilla. Liikkeen johtavat hahmot näkivät olevansa rohkea ja tärkeä älykköjen ryhmä, joka vei maailmaa eteenpäin ”pimeän ajan” eli keskiajan synnyttämän irrationaalisen ja taikauskoisen hirmuvallan ikeestä. Ensimmäisiä kuuluisia ajattelijoita tällä aikakaudella olivat John Locke ja Thomas Hobbes, jotka kirjoittivat monia autoritaarisia pakkovaltoja vastustavia sekularistisia kirjoituksia jo 1600-luvulla.
Valistusaikana syntyi liberalismi, jonka isiksi katsotaan muun muassa Locke, Kant, Chydenius, Smith ja Jefferson. Liike antoi mahdollisuudet Amerikan ja Ranskan vallankumouksen lisäksi myös kapitalismille ja sosialismille.
Vallankumousten aika
Läntisellä pallonpuoliskolla syttyi vuosien 1755–1823 välillä useita vallankumouksia ja kapinoita. Yhdysvallat kävi vapaussodan ja julistautui itsenäiseksi vuonna 1776. Ranskan suuri vallankumous lakkautti monarkian vuonna 1789. Etelä-Amerikan maat itsenäistyivät Espanjasta ja Portugalista 1800-luvun alkuvuosikymmeninä. Kapinoita syntyi myös esimerkiksi Irlannissa, Espanjassa sekä Keski- ja Itä-Euroopassa.
Teollinen vallankumous
pienoiskuva|Manchesterin ja Liverpoolin välisen junaradan avajaiset 1830. Tästä alkoi rautateiden rakennusboomi.
Teollinen vallankumous tarkoittaa laajamittaista sosiaalista, taloudellista ja teknistä muutosta 1700- ja 1800-lukujen taitteen Isossa-Britanniassa. Se alkoi pääasiallisesti hiilikäyttöisen höyryvoiman käyttöönotosta ja automatisoidun, koneistetun tuotannon käyttöönotosta lähinnä tekstiilialalla. Tekninen ja taloudellinen prosessi nopeutui höyrykäyttöisten laivojen, veneiden ja maaliikenteessä rautatien käyttöönoton ansiosta. Teollinen vallankumous alkoi Isosta-Britanniasta ja levisi muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan ja vaikutti lopulta koko maailmaan.
Teollisen vallankumouksen aikana sanomalehtien ja kirjajulkaisujen määrä kasvoi, mikä vaikutti paljon ihmisten lukutaidon lisääntymiseen ja massojen poliittiseen osallistumiseen. Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa suuria määriä ihmisiä muutti maaseuduilta kaupunkeihin maatyön korvautuessa palkkatyöllä teollisuudessa.
Kiinan viimeiset dynastiat
Ming-dynastia hallitsi Kiinassa vuosina 1368−1644. Ming-dynastian perusti Zhu-perhe, ja sen pääkaupunki oli Nanjing. Ming-dynastia syntyi kun mongolien Yuan-dynastiaa vastustavat talonpoikaiskapinat ajoivat mongolit takaisin Mongolian aroille. Sen jälkeen vuosikausia kestänyt han-kiinalaisten valtakamppailun voitti Zhu Yuanzhangin johtama kapinallis­ryhmä. Hän julistautui keisari Hongwuksi ja aloitti Ming-dynastian vuonna 1368. Monien mielestä Ming-dynastia alkuvaiheissaan oli maailman edistynein valtio.
Pitkät sodat mongoleja vastaan ja Japanin hyökkäykset heikensivät Ming-dynastiaa 1500-luvun lopulta. 1600-luvulla syntyi kapinoita, joiden syinä oli sisäinen tyytymättömyys hallinnon joustamattomuuteen muun muassa väestönkasvun aiheuttamissa kysymyksissä. Li Zichengin johtamat joukot onnistuivat kaatamaan Ming-dynastian ja siten luomaan Qing-dynastian. Se hallitsi Kiinaa 1644–1911 ja jäi Kiinan viimeiseksi keisaridynastiaksi.