cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maundiaceae
Maundiaceae on yksisirkkaisheimo, joka kuuluu lahkoon Alismatales. Siihen kuuluu vain yksi itäaustralialainen laji: Maundia triglochinoides. Sen lehdet ovat kolmisärmäiset, kukinto vanallinen, emiö yhdislehtinen ja sikiäin kehänalainen sekä hedelmänä lohkohedelmä.
Kapteeninkatu
Kapteeninkadulla sijaitsee muutamia tunnettuja palveluja, kuten KOM-teatteri, sekä ravintola Sea Horse. Osoitteessa Kapteeninkatu 26 sijaitsi vuosina 1929–1984 elokuvateatteri Atlantis, joka tunnettiin myöhemmin Joukolana.
Maundiaceae
Tuntomerkit
Vanan ulommat johtojänteet ovat kääntyneet nurin. Lehdet ovat poikkileikkaukseltaan kolmiomaiset, eikä niissä ole kielekettä. Kukinto on tähkämäinen ja sen kukat ovat perättömiä (sessiilejä). Kukat ovat vastakohtaisia ja suojuksettomia. Kehälehtiä on kaksi tai kukinnon kärjessä jopa neljä. Kehälehdet ovat kynnellisiä. Heteitä on tavallisesti kuusi, harvoin neljä tai viisi, ja niiden ponnenpuoliskot (teekat) ovat erillään toisistaan. Sikiäin on yhdislehtinen, tavallisesti neljästä, joskus kolmesta emilehdestä muodostunut. Emilehdet ovat sivuiltaan enemmän tai vähemmän erillisiä, ja niiden reunassa on käyristynyt vartalo. Siemenaiheen ulkokalvo on kolmen tai neljän solukerroksen paksuinen ja siinä on ilmakanavia. Sisäkalvo on noin kaksi solukerrosta, ja siemenaiheen reunasolukko neljä solukerrosta. Siemenaiheen sydän eli nukellus on solusulaumantapainen eli soluseinät ovat hävinneet. Hedelmä on lohkohedelmä, jossa kehälehtien jäänteet ovat jäljellä.
Kapteeninkatu
Tanskalainen rikollinen Steen Christensen ampui pakomatkallaan kaksi poliisia Kapteeninkadun ja Tehtaankadun kulmassa lokakuussa 1997. Tapaus käynnisti ennennäkemättömän ajojahdin Suomessa.
Áfytos
Áfytos (myös transl. Áfitos) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kassándran kuntaan, Chalkidikín alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αφύτου, Topikí Koinótita Afýtou). Kylän väkiluku on 1 273 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.96|Áfytoksen kylää. Áfytoksen kylä sijaitsee Chalkidikín niemimaan läntisimmän niemen Kassándran itärannikolla eli Toronaíoslahden rannalla noin 83 kilometriä kaakkoon Thessalonikista. Kylä on perinyt nimensä sen paikalla sijainneelta antiikin ajan Afytiksen kaupungilta. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat sen vanhat kirkot ja kivitalot sekä muun muassa kansatieteellinen museo. Áfytos on kesäisin suosittua turistialuetta.
Volkswagen Group MQB -pohjalevy
MQB
Pohjalevyn ensimmäinen versio esiteltiin vuonna 2012 Audi A3:n yhteydessä.
MQB A0
MQB A0 on suunniteltu B-segmentin autoja ja pieniä crossovereita varten. Ensimmäisenä se tuli käyttöön vuonna 2017 SEAT Ibizassa.
MQB A0 IN
MQB A0 IN on Intian markkinoilla myytäviä malleja varten kehitetty versio MQB A0 -pohjalevystä.
MQB A1
MQB A1 on suunniteltu keskikokoisia crossover-malleja varten. Ensimmäinen sille perustuva malli oli SEAT Ateca.
MQB A2
MQB A2 on suunniteltu käytettäväksi suuremmissa crossover-malleissa. Se tuli ensimmäisenä käyttöön vuonna 2015 Volkswagen Tiguanissa.
MQB Evo
Pohjalevyn uudistettu versio esiteltiin vuonna 2019 Golfin kahdeksannen sukupolven yhteydessä.
Forever (televisiosarja)
Forever on yhdysvaltalainen Matt Millerin luoma rikosdraamasarja. Sen esittäminen aloitettiin ABC-kanavalla 22. syyskuuta 2014. Toukokuussa 2015 ABC ilmoitti lopettavansa sarjan ensimmäisen kauden jälkeen.
Juoni
Tohtori Henry Morgan (Ioan Gruffudd) on New York Cityn kuolinsyyntutkija, joka poliisitapausten lomassa tutkii kuolemaa, selvittääkseen ratkaisun omaan kuolemattomuuteensa. Morganin ensimmäinen kuolema tapahtui 200 vuotta sitten hänen toimiessaan lääkärinä sukunsa laivalla, jolla kuljetettiin orjia Afrikasta. Siitä lähtien hän katoaa joka kerta kuoltuaan ja palaa alastomana veteen. Morgan ei ikäänny ja hänen ajan kuluessa saamansa tieto hämmästyttää muita. Hän työskentelee NYPD:lle oikeuslääkärinä ja toimii etsivä Jo Martinezin (Alana de la Garza) parina.
Tapahtumat Henry Morganin menneisyydestä näytetään sarjan kuluessa takaumina. Morgan on kasvattanut pojan, Aben (Judd Hirsch), joka on sarjan nykyhetkessä noin 65-vuotias. He omistavat yhdessä antiikkiliikkeen. Abe on sarjan alussa ainoa, joka tietää Morganin kuolemattomuudesta.
Vastaanotto
Vastaanotto sarjan katsojien puolesta oli hyvä, mutta katsojaluvut eivät olleet kovin korkealla. Rotten Tomatoes antoi sarjalle arvosanaksi 57% ja Metacritic 54/100 pistettä. Sosiaalisessa mediassa sarjan fanit ovat nousseet tukemaan Foreverin jatkamista muilla kanavilla. Heinäkuussa 2015 Miller lähetti Twitter viestin kertoen ettei Warner Bros ole löytänyt halukasta studiota jatkamaan sarjaa.
Nimikiista
Pete Hamill julkaisi vuonna 2003 novelliin nimellä Forever, jonka tarinassa on samoja piirteitä kuin ABC:n televisiosarjassa. Novellissa iiriläinen päähenkilö saa lahjaksi kuolemattomuuden, mutta hänen on pysyttävä Manhattanin alueella tai menettää sen. 21. toukokuuta 2014 RadicalMedia pyysi virallisesti kirjeitse Warner Brosia muuttamaan televisiosarjan nimeä. Syyskuussa 2014 Hamill sanoi, ettei ole suunnitellut oikeustoimia.
Esko Rautionaho
Esko Olavi Rautionaho (s. 23. syyskuuta 1950 Rovaniemi) on suomalainen, 1970-luvulla kahdesti arvokilpailuissa kymmenen parhaan joukkoon sijoittunut mäkihyppääjä.
Seuratasolla "Piki" Rautionaho edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden suurmäessä vuosina 1970, 1972 ja 1973, normaalimäessä vuonna 1975 sekä joukkuemäessä kuusi kertaa. Salpausselällä hän voitti vuonna 1976, Puijolla vuonna 1972, Ounasvaaralla vuosina 1975, 1976 ja 1979 sekä Ruotsin hiihtokisoissa vuonna 1972.
Computer Space
Computer Space on Nolan Bushnellin ja Ted Dabneyn suunnittelema kolikkopeli, jonka Nutting Associates julkaisi marraskuussa 1971. Peli oli maailman ensimmäinen sarjatuotettu ja kaupallinen videopeli, ja se perustuu vuonna 1962 PDP-1:lle luotuun Spacewar-tietokonepeliin. Bushnell ja Dabney perustivat myöhemmin Atari Inc.:n, joka tuli tunnetuksi PONG-kolikkopelistä.
Spacewar-pelin pohjalta oli kehitteillä myös Galaxy Game eri henkilöiden toimesta, mutta se vaati edelleen kalliin vektorinäytön ja PDP-11-tietokoneen. Galaxy Game oli pelattavissa Stanfordin kampuksella pientä summaa vastaan.
Björkqvistin puisto
thumb|Björkqvistin puistoa Björkqvistin puisto sijaitsee Upan kaupunginosassa Seinäjoen kantakaupungin alueella. Puisto sijaitsee Pajuluoman rannalla palvelutalojen ja kerrostalojen välisellä alueella. Puisto on suunniteltu erityisesti seniori-ikäisiä kaupunkilaisia huomioiden, ja sieltä löytyykin muun muassa varjostavia köynnösrakenteita ja penkkejä. Björkqvistin puistoon on istutettu noin 60 erilaista kasvilajia.
Computer Space
Historia
Bushnell näki Spacewarin ensi kerran vuonna 1964 Utahin yliopistossa ja sai ajatuksen pelin kaupallistamisesta. Myöhemmin Bushnell tapasi Dabneyn heidän työskennellessään Ampexille ja paljasti suunnitelmansa tälle. Tietokoneet olivat liian kalliita kaupalliseen peliin ennen Data General Novan julkaisua, mutta se oli liian hidas heidän tarpeisiinsa.
Televisiotekniikasta keskustellessaan heille tuli ajatus tavallisen television käyttämisestä interaktiiviseen elektroniseen peliin ilman tietokonetta. Saman ajatuksen oli saanut Ralph Baer vuonna 1967, mutta Bushnell ei tiennyt tästä. Dabney suunnitteli tähän perustuen piirilevyn, jolla pystyi nappia painamalla ohjaamaan televisiossa näytettävää pistettä. Piirilevyn hän antoi Bushnellille syksyllä 1969.
1970-luvun puolella Bushnell teki sopimuksen Nutting Associatesin kanssa kehittääkseen kolikkopeliversion Spacewarista.
Tekniikka
Peli käytti Dabneyn suunnittelemaa video-ohjauskorttia, jonka avulla voitiin piirtää tavalliselle televisionäytölle. Bushell suunnitteli pelilogiikan ja Dabney kehitti virtalähteen, kolikkomekanismin, ohjauspaneelin ja äänipiirin. Dabney kehitti myös pelikabinetin prototyypin, joka oli yksinkertainen puulaatikko. Myöhemmin Bushnell teki savimallin kabinetista ja lopullinen kabinetti valmistettiin lasikuidusta.
ROM-mikropiirit olivat kalliita pelin kehityksen aikana ja niiden valmistaminen halvalla olisi vaatinut tuhansien kappaleiden valmistusmääriä. Bushnell päätyi tallettamaan avaruusaluksen kuvat erillisillä diodeilla piirilevylle, jotka aseteltiin muistuttamaan varsinaista näytöllä näkyvää muotoa. Bushnell halusi 16 kuvaa aluksesta, jotta sen kääntäminen näyttäisi sulavalta, ja päätyi neljään kuvaan jotka voitiin peilata X- ja Y-akselien suhteen. Pelissä ei ole mikroprosessoria vaan se on toteutettu erillisillä TTL-logiikkapiireillä. Bushnellin raketit ovat kiinteitä bittikarttoja ja ratkaisu vaikutti myöhemmin yleistyneen sprite-grafiikan käytössä.
Vastaanotto
Peli oli kokeiltavana Palo Altossa sijaitsevassa ravintolassa, jossa se sai innokkaan vastaanoton, mutta ravintolan asiakkaat koostuivat pitkälti Stanfordin opiskelijoista, joka vääristi tuloksia. Toinen kokeilu sai erilaisen vastaanoton, jossa pelaajat eivät ymmärtäneet tekniikkaa tai miten sen pitäisi toimia. Useimmat pelaajat kokivat pelin vaikeaksi, se käytti epäintuitiivisia nappeja ohjaukseen ja pelaajalta odotettiin käsitystä miten rakettia ohjataan painottamassa tilassa. Pelaajilla ei vielä ollut näppäryyttä tai koordinaatiota useiden nappien hallitsemiseen. Bushnell kertoi vuosia myöhemmin miten insinööriystävät pitivät pelistä, mutta keskivertoasiakas baarissa oli hukassa sen kanssa.
Myynti
Pelin menestys oli Dabneyn mielestä pettymys, mutta Bushnellin mielestä se oli menestys. Ennen videopelejä kolikoilla toimivien pelien markkinat olivat hyvin pienet. Peli paljastettiin lokakuussa 1971 messuilla, jonka jälkeen Nutting päätti kokeiluerän valmistamisesta. Tuohon aikaan elektromekaaniset pelit harvoin myivät, mutta jotkin menestyksekkäät myivät. Peli myi enintään ja tuotti noin kolme miljoonaa dollaria näiden myynnistä.
Pjotr Irklis
Pjotr Andrejevitš Irklis (15. tammikuuta 1887 Riika – 9. syyskuuta 1937 Levassova Leningradin lähellä) oli neuvostoliittolainen poliitikko.
Pjotr Irklis syntyi latvialaisen räätälin perheeseen. Ammattikoulun jälkeen hän työskenteli latojana ja sekatyömiehenä. Syyskuussa 1905 hän liittyi Latvian sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumiin. Vuosina 1908–1913 hän palveli armeijassa ja osallistui myöhemmin ensimmäiseen maailmansotaan. Toukokuussa 1919 hän toimi Riian Tšekassa ja vuosina 1919–1920 Puna-armeijan divisioonan vallankumoustribunaalin päällikkönä.
Vuodesta 1921 lähtien Irklis työskenteli kihlakunnan toimeenpanevan komitean puheenjohtajana Lugassa ja Gdovissa ja vuodesta 1925 Neuvostoliiton kommunistisen puolueen lääninkomiteassa Leningradissa. Neuvosto-Karjalan suomalaisjohdon syrjäyttämisen jälkeen hänet valittiin syyskuussa 1935 NKP(b):n Karjalan aluekomitean ensimmäiseksi sihteeriksi.
Heinäkuussa 1937 Pjotr Irklis erotettiin kommunistipuolueesta. Syyskuussa 1937 hänet tuomittiin vastavallankumouksellisena kuolemaan ja teloitettiin.
Miss Zahra
Miss Zahra on vuonna 2015 ensi-iltaan tullut suomalainen lyhytelokuva. Elokuvan on käsikirjoittanut Samu Heikkilä. Käsikirjoitus voitti esitysvuonna Ylen novellielokuvakilpailun. Valmistuttuaan elokuva valittiin kilpailemaan parhaan vuoden lyhytelokuvan palkinnossa Moskovan kansainvälisessä elokuvakilpailussa ja Palm Springin kansainvälisillä lyhytelokuvafestivaaleilla. Elokuvan pääosaa näyttelee Ville Myllyrinne.
Elokuvan alussa metsäkoneenkuljettaja Seppo saa sähköpostilla kirjeen mystiseltä naiselta nimeltä Miss Zahra, joka kertoo hänelle rahaongelmistaan. Vaikka läheiset ystävät väittävät kirjettä huijaukseksi, Seppo päättää seurata rakkauttaan ulkomaille ja pelastaa sydämensä valitun. Näin Seppo ajautuu vaaralliseen ja vauhdikkaaseen seikkailuun.
Krepost Sveaborgin merilinnoitteet
thumb|Krepost Sveaborgin kartta, saarilla sijaitsevat mustat pisteet kuvaavat meririntaman tykkipattereita. Krepost Sveaborgin merilinnoitteet olivat joukko Helsingin maa- ja merilinnoitukseen, eli Krepost Sveaborgiin kuuluneita linnoitteita. Meririntamaan kuuluivat kahdessa, sekä yhteensä 37 numeroitua tukikohtaa Helsingin ympäristössä nykyisten Espoon, Helsingin ja Vantaan kuntien alueilla. Meririntama koostui Helsinginniemen ympäristön saarille rakennetuista kahteen sisäkkäiseen puolustuslinjaan jaetuista linnoitteista.
Harmaja, Isosaari, Katajaluoto ja Kuivasaari
Harmajan tukikohdan aseistuksena oli neljä 152 millimetrin Canet-tykkiä. Saaren tykkiaseman rintavarustuksen sisällä oli kolme kellaritilaa. Harmajalle rakennettiin myöhemmin toisen maailmansodan aikana IT-patteri laitteistoineen. Saaren asemista neljän tykin patteri ja tähystystorni ovat suojeltuja.
Isosaaren tukikohdan aseistuksena oli kolme tykkipatteria, joiden varustukseen kuului yhteensä kahdeksan 254 millimetrin Durlacher-tykkiä kahdessa patterissa ja neljä 152 millimetrin Canet-tykkiä kolmannessa patterissa. Tukikohdan tykkiasemien rintasuojiin on rakennettu kellaritiloja. Saarella sijaitsee myös voima-asema, kaksi valonheitinasemaa, sekä kaksi betonista tähystystornia.
Katajaluodon tukikohdan aseistuksena oli neljän 254 millimetrin Durlacher-tykin patteri. Tukikohdan tykkiaseman rintasuojaan on rakennettu kellaritila, minkä lisäksi saarella sijaitsee myös kaksi voima-asemaa, valonheitinasema, sekä betoninen tähystystorni.
Kuivasaarella sijaitsi kolmiosainen valonheitinkokonaisuus, johon kuului betoninen tähystystorni, voima-asema, valonheittimen siirtorata, sekä itse valonheitin. Valonheitinkokonaisuus on nykyisin suojeltu muinaismuistolain nojalla.
Miessaari, Pihlajasaari ja Rysäkari
Miessaaren tukikohdan aseistuksena oli neljän 152 millimetrin Canet-tykin patteri. Tukikohdan tykkiaseman rintasuojaan on rakennettu kellaritila, jossa oli ammus-, keskus- ja hissitilojen lisäksi puhelinkeskus ja konehuone. Saarella sijaitsee myös kolmikerroksinen kallioon louhittu miehistön suojatila, valonheitinasema ja kolmihuoneinen kallioon louhittu keskuskasematti.
Pihlajasaaren tukikohdan aseistuksena oli neljän tykin hajasijoitettu patteri. Patteri on ainut laatuaan aikakaudeltaan Helsingin linnoituksessa. Saarella sijaitsee myös kallioon louhittu betonirakenteinen miehistön- ja ammussuoja.
Rysäkarin tukikohdan aseistuksena oli neljän 254 millimetrin Durlacher-tykin patteri, jonka rakentamisessa on huomoitu maaston korkeuserot. Tukikohdan tykkiaseman rintasuojaan on rakennettu kellaritila, minkä lisäksi saarella sijaitsee myös kaksi betonirakenteista mittaustornia, kaksikerroksinen panssaritorni ja betonirakenteinen valonheitinasema.
Santahaminan itäniemi, Itä-Villinki ja Vuosaaren Skatanniemi
Santahaminan itäniemen tukikohdan aseistuksena oli kaksi tykkipatteria, joiden varustukseen kuului yhteensä neljä 75 millimetrin tykkiä ja neljä 152 millimetrin Canet-tykkiä. Neljän 75 millimetrin tykin patterissa ammus- ja miehistötilat sijaitsevat tykkien välissä. Neljän Canet-tykin pattereissa ei ole kellaritiloja.
Vuosaaren Skatanniemen tukikohdan aseistuksena oli neljän 152 millimetrin Canet-tykin patteri.
Michel Polnareff
Michel Polnareff (s. 3. heinäkuuta 1944 Nérac, Lot-et-Garonne, Ranska ) on ranskalainen laulaja-lauluntekijä. Hän tuli kuuluisaksi 1960-luvun alussa, kun hänen esikoissinglensä ”La Poupée Qui Fait Non” sijoittui Ranskan musiikkilistojen kärkeen, mutta varsinaista suosiota Polnareff sai 1970-luvun alusta eteenpäin, kun hän julkaisi albumin Polnareff’s.
Polnareff syntyi taiteelliseen perheeseen ja varttui Pariisissa. Hänen äitinsä Simone Lane oli tanssija ja hänen isänsä Leib polnareff oli muusikko, joka esiintyi nimellä Léo Poll useille artisteille, muun muassa Édith Piafille. Polnareffin vanhemmat tutustuttivat poikansa musiikkiin, ja hän oppi pianonsoiton viisivuotiaana ja teki musiikkia 11-vuotiaana.
Diskografia
thumb|Polnareff esiintymässä [[Bercyssä, Pariisissa vuonna 2007.]]
Ranskan 7. armeija
'''Ranskan 7. armeija''' oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka osallistui ensimmäiseen ja toiseen maailmansotaan.
Toinen maailmansota
Armeija perustettiin 2. syyskuuta 1939 yleisesikunnan reservinä. Armeija siirrettiin 11. marraskuuta Ranskan 1. armeijaryhmään, mistä se palasi reserviksi 15. toukokuuta 1940. se liitettiin 20. toukokuuta 3. armeijaryhmään.
Komentajat
Armeijankomentajina olivat :
Akizuki (1941)
Akizuki oli keisarillisen Japanin laivaston Akizuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Anders Sunesen
pienoiskuva|298x298px|Anders Sunesen kuvattuna vuonna 1219 käydyssä [[Lindanisen taistelu|Lindanisen taistelussa 1800-luvun kuvituskuvassa.]] Anders Sunesen (myös Andreas, Suneson, Sunesøn, latinaksi: Andreas Sunonis, 1167 – 1228) oli tanskalainen Lundin arkkipiispa. Hän oli toimessaan Absalonin kuolemasta 21.maaliskuuta 1201 lähtien vuoteen 1228 asti. Hän on kirjoittanut latinalaisen käännöksen Skoonen laista ja oli koko elämänsä mukana kristillisen maailmankatsomuksen integroimisessa lainsäädäntöön. Hän johti veljensä kanssa tanskalaisten Suomeen tekemää ristiretkeä vuonna 1202.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1932
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1932 järjestettiin 8. marraskuuta 1932. Vaalit voitti demokraatti Franklin D. Roosevelt haastajanaan istuva presidentti, republikaani Herbert Hoover.
Akizuki (1941)
Valmistus
Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 30. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 11. kesäkuuta 1942.
Anders Sunesen
Suenesin onnistui saamaan käyttöön kirkkoa merkittävästi hyödyttäneet kymmenykset, vaikka se oli kohdannut vastustusta Skoonen väestöltä jo Absalonin aikana. Kouluttaakseen pappeja omiin ajatuksiinsa, erityisesti valtion ja kirkon yhdistämistä koskien, hän kirjoitti didaktisen runon, Hexaëmonin, joka koostuu 8,040 latinalaisessa heksametrissä olevasta säkeestä.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1932
Vaalien taustaa
Herbert Hoover oli voittanut demokraatti Al Smithin ylivoimaisesti vuoden 1928 presidentinvaaleissa. Hooverin voittoa oli auttanut 1920-luvun vahva talouskasvu ja Hooverin talous osaaminen, sillä hän oli toiminut 1920-luvulla presidentti Warren Hardingin ja Calvin Coolidgen talousministerinä.
Kuitenkin jo keväällä 1929 heti Hooverin presidenttikauden alussa Yhdysvaltojen talous alkoi jo heilahdella, joka lopulta päättyi syys-lokakuussa New Yorkin pörssiromahdukseen. Jopa miljoonien amerikkalaisten säästöt ja eläke sijoitukset menettivät suuren osan arvostaan vain muutamassa viikossa tai päivässä. Hoover pyrki elvyttämään taloutta Keynesiläisellä talousopilla, jossa valtio ja Yhdysvaltojen keskuspankki investoivat esim. julkisiin projekteihin.
Anders Sunesen
Sunese oli Absalonin veljenpoika ja uskonnollisen poliittisen eliitin jäsen. Hän oli matkustanut paljon ja opiskellut teologiaa ja filosofiaa Pariisissa, sekä oikeutta Bolognassa ja Oxfordissa. Hän omaksui Euroopassa vallinneet ideat Kristittyjen Ristiretkistä. Vuonna 1202 hän johti veljensä kanssa ristiretkeä Suomeen ja pyrki vaikuttamaan Paaviin, jotta tämä aloittaisi ristiretket myös Baltian kansoja vastaan. Lopulta hän sai luvan perustaa piispan istuimen Tallinnaan ja vuonna 1219 hän seurasi Valdemar II:sta hänen sodassaan virolaisia vastaan, mikä oli osa Pohjoisia ristiretkiä. Tanskan laajentumista oikeuttavan myytin mukaan, tanskan lippu, Dannebrog, ilmestyi taivaalle ja putosi Valdemar II käsiin kun Sunesen nosti kätensä ja rukoili Tanskan voittoa virolaisia vastaan käydyn Lyndanisen taistelun aikana 15. kesäkuuta 1219.
Hän asui viimeiset vuotensa koillis-Skoonessa, jossa hän kuoli vuonna 1228 Ivön järvellä sijaitsevalla Ivön saarella. On arveltu, että hänen kuolemansa johtui leprasta. Anders Sunesen on haudattu sarkofagiin Lundin Katedraaliin.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1932
Vaalien taustaa
Hoover perusti Reconstruction Finance Corporationin, jonka tarkoituksena oli elvyttää taloutta lainaamalla matalakorkoista rahaa pikaisesti pankeille, tuoda työttömille töitä sekä elvyttämällä rautatie teollisuutta, jota lama koetteli varsin kovasti. Reconstruction Finance Corporation ei kuitenkaan onnistunut pysäyttämään pankkien jatkuvia konkursseja tai palauttaa luottamuksen Yhdysvaltojen pankkijärjestelmään.
Hooverin hallinto reagoi pörssiromahdukseen ja talouteen heikosti. Vuonna 1930 Hoover hyväksyi Smooth-Hawley:n vahvat tariffilait, jonka seurauksena käytännössä koko maailmantalous siirtyi protektionismiin, kun Euroopan ja Aasian maat kostivat omilla tariffilaeilla, jonka seurauksena Yhdysvaltojen ulkomaankauppa heikensi noin 65 prosentilla verrattuna 1920-luvun puolivälin lukuihin.
Franklin D. Roosevelt oli toiminut New Yorkin kuvernöörinä 1929-1932, jolloin Franklin Roosevelt teki monia talouden elvytystoimia, kuten perustamalla Temporary Emergency Relief Administration eli TERAn. TERA toi New Yorkin osavaltion työttömille ja köyhälistölle töitä, ruokaa, asutusta ja vaatteita, jotka olivat puutteellisia Vuoden 1929 pörssiromahduksen ja sitä seuranneen Suuren laman aikana. Työttömät, ammattiyhdistys aktivistit sekä monet vammautuneet innostuivat Franklin Rooseveltista, koska hän itse sairasti poliota ja liikkui osittain pyörätuolilla.
Vaalitulos
Franklin D. Roosevelt voitti Herbert Hooverin ylivoimaisesti. Franklin D. Roosevelt oli ensimmäinen demokraattipresidentti, joka voitti presidentinvaalit siten Woodrow Wilson vuonna 1916. Republikaanipuolue kärsi rökäletappion Yhdysvaltain kongressissa, jolloin demokraattipuolue lisäsi 97 paikkaa edustajainhuoneessa ja voitti ylivoimaisen 313 edustajan enemmistön. Demokraatit myös voittivat 11 lisäpaikkaa Yhdysvaltain senaattiin, jolloin demokraatiella oli 60-35 vahvuus suhteet. Demokraattipuolue voitti 38 osavaltion kuvernööripaikkaa, joista 11 oli uusia paikkoja.
Akizuki (1941)
Palvelus
Alus lähti 12. kesäkuuta 1942 Kureen, mistä se jatkoi 15. kesäkuuta saattaen Oboron kanssa Zuikakua. Osasto siirtyi valmiusasemiin pohjoiselle merialueelle valmistauduttaessa torjumaan oletettua Yhdysvaltain hyökkäystä Aleuteille. Se saapui 23. kesäkuuta Ōminatoon, mistä Akizuki lähti edelleen Oboron kanssa. Alukset saapuivat seuraavana iltana Yokosukaan.
Alus suojasi 29. kesäkuuta Kamakuramarun Makassariin, jonne ne saapuivat 6. heinäkuuta. Alukset lähtivät 10. heinäkuuta paluumatkalle ja saapuivat Yokosukaan 18. heinäkuuta. Alus lähti 13. elokuuta ammuslaiva Narutomarun kanssa Kaviengin kautta Rabauliin. Alusten saavuttua 20. elokuuta Kaviengiin Akizuki sai tiedon kahden rahtialuksen joutumisesta Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen S-41 hyökkäyksen kohteeksi. Akizuki pudotti syvyyspommeja, mutta tuloksesta ei ollut tietoja. Seuraavana päivänä alukset jatkoivat Kaviengista matkaansa Rabauliin, jonne ne saapuivat vielä samana päivänä. Alus joutui 22. elokuuta Rabaulissa ilmahyökkäykseen kuitenkaan vaurioitumatta. Alus lähti merelle liittyäkseen amiraali Nagumon laivasto-osastoon. Se joutui 24. elokuuta ilmahyökkäykseen, joka torjuttiin tykkitulella. Samana päivänä alus liittyi Nagumon osastoon.
Ennen pimeyden laskeutumista alus kohtasi Nisshinin ja sen saattajat Nowakin ja Maikazen. Kohtaushetkellä osasto joutui ilmahyökkäykseen, joka torjuttiin tykkitulella. Tiedustelulennolla ollut Aichi E13A Jake pudotti törmäämällä yhden B-17 pommikoneen. Akizuki poimi merestä japanilaiset lentäjät ennen paluutaan Shortlandsiin. Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Hornetilta hyökkäsi 5. lokakuuta kaksikymmentäkaksi pommikonetta ja kuusi hävittäjää Shortlandsiin. Kuusi hyökkääjistä otti maalikseen Akizukin, joka kykeni torjumaan hyökkäyksen tykkitulella.
Alus saattoi 7. lokakuuta Nisshiniä joukkojenkuljetusmatkalla Guadalcanalille. Tehtävä kuitenkin peruutettiin huonon sään vuoksi neljä tuntia lähdön jälkeen. Akizuki liitettiin samana päivänä 3. laivaston 10. hävittäjälaivueen 61. hävittäjäviirikköön, jonka toisena aluksena oli Teruzuki. Seuraavana päivänä alus suojasi jälleen Nisshiniä, joka kuljetti täydennyksiä Guadalcanalille. Matkalla alukset joutuivat kahdesti ilmahyökkäykseen, mutta ilmasuojana olleet hävittäjät torjuivat uhan. Paluumatkalla osasto joutui uudelleen ilmahyökkäykseen, mutta selvisi vaurioitta.
Alus lähti 11. lokakuuta kello kahdeksan jälleen Guadalcanalille suojaten Natsugumon kanssa Nisshiniä ja Chitosea, jotka kuljettivat tykistöä. Samanaikaisesti toinen osasto, jossa olivat Asagumo, Ayanami, Shirayuki ja Murakumo, kuljetti joukkoja. Osasto saapui kello 23 Tassafarongaan. Seuraavana päivänä kulhetusten suojana olleet risteilijät torjuivat Yhdysvaltain laivasto-osaston pääsyn alueelle. Taistelun aikana Nisshinin johtama osasto sai lastinsa purettua ja aloitettua paluumatkan Shortlandsiin, jonne osasto saapui kello 14.
Akizukista tehtiin 4. hävittäjälaivueen komentajan kontra-amiraali Takama Tamotsun lippulaiva. Alus lähti 13. lokakuuta 27. hävittäjäviirikön mukana suojaten Sasagomarua ja Sakitomarua. Se kohtasi seuraavana aamuna Rabaulista saapuneet rahtialuksista kootuun saattueen. Saattueen tehtävänä oli kuljettaa Japanin 2. jalkaväkidivisioonan joukkoja Guadalcanalille.
Alus lähti aamulla 20. lokakuuta Yashimasta liitettynä liikkuvaan harhautusosastoon ja jatkoi vielä samana päivänä Bungonsalmesta matkaansa. 61. hävittäjviirikkö erkani 24. lokakuuta harhautuksesta muodostaen etujoukon suojaten samalla Hyugaa etelään. Cape Enganon taistelussa alus suojasi amiraali Ozawan johtamaa pohjoisen osaston ensimmäistä ryhmää, jonka muodostivat lentotukialukset Zuikaku ja Zuiho ja niitä suojanneet Ise, Oyodo, Akizuki ja Wakatsuki. Toinen ryhmä seurasi perässä ja siihen kuuluivat Chiyoda ja Chitose suojueineen.
Akizuki havaitsi sukellusveneen, jonka torjuntaan alus erkani. Sen palattua osastoon ensimmäinen ilmahyökkäys alkoi, jonka seurauksena aluksen keskilaivassa syttyi tulipalo. Alus pysähtyi jääden jälkeen osastostaan. Aluksella tapahtui voimakas räjähdys, joka katkaisi sen. Miehistö sai määräyksen hylätä aluksen. Makin miehistö pelasti merestä aluksenpäällikön ja 150 eloonjäänyttä ennen kuin seuraava ilmahyökkäys pakotti keskeyttämään pelastustoimet. Aluksella sai surmansa 183 upseeria ja miestä.
Alahärmän seurakunta
Alahämän seurakunta on entinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimi Alahärmän kunnassa ja oli osa Lapuan hiippakuntaa. Alahärmän kunnan liittyessä Kauhavaan vuoden 2009 alussa, liitettiin seurakuntakin osaksi Kauhavan seurakuntaa.
Historia
Lapuan emäseurakuntaan kuulunut Härmän eli Alahärmän saarnahuone oli muodostettu vuonna 1676. Vuosien 1687–1701 aikana Pietarsaareen kuulunut Ala-Kortesjärven kylä liittyi myös Härmään ja erosi Kortesjärvestä saatuaan oman saarnahuoneensa 1789–93. Kappelinoikeudet se sai 1786 ja oli itsenäinen kirkkoherrakunta vuonna 1859. Vuonna 2009 Alahärmän, Kortesjärven, Ylihärmän kuntien liittyessä osaksi Kauhavan kaupunkia, myös seurakunta lakkautettiin itsenäisenä kirkkoherrakuntana ja siitä tuli Kauhavan kappeliseurakunta vuosina 2009–2022.
Toimipaikat
Alahärmän seurakunnan kirkkona toimi vuonna 1903 valmistunut Josef Stenbäckin suunnittelma Alahärmän kirkko, joka siis nyt toimii kappeliseurakunnan kirkkona.
Papisto
Alahärrmän seurakunnan kirkkoherroina ja kappeliseurakunnan kappalaisina ovat toimineet:
Ranskan 9. armeija
Toinen maailmansota
Armeija perustettiin 5. marraskuuta 1939, jolloin se liitettiin Ranskan 1. armeijaryhmään.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1952 – miesten joukkuetakaa-ajo
Helsingin olympiakisojen miesten 4 km:n joukkuetakaa-ajoon osallistui 22 joukkuetta, yhteensä 89 pyöräilijää. Kilpailu käytiin 28.-29. heinäkuuta Helsingin Velodromilla. Aluksi ajettiin alkukilpailu, jonka kahdeksan nopeinta joukkuetta jatkoi pudotuskilpailuilla joukkue joukkuetta vastaan.
Ranskan 9. armeija
Toinen maailmansota
Armeija oli ainoa yhtymä, joka oli alkuvaiheessa Ardennit läpäisseiden saksalaisjoukkojen tiellä toisessa maailmansodassa. Seuranneessa Sedanin taistelussa armeija lyötiin hajalle.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1952 – miesten joukkuetakaa-ajo
Alkukilpailu
Ainoa vaihdos ennen pudotuskilpailua oli se, että Tanskan Larsenin tilalla polki Jean Hansen.
Ranskan 9. armeija
Komentajat
Armeijankomentajina olivat :
Sol C. Siegel
Sol C. Siegel (30. maaliskuuta 1903 New York, New York – 29. joulukuuta 1982 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja. Hän oli alun perin sanomalehtitoimittaja ja myöhemmin levy-yhtiön myyntipäällikkö. Siegel saapui Hollywoodiin vuonna 1934, ja oli mukana avustamassa fuusiossa, jonka tuloksena syntyi Republic Pictures -elokuvatuotantoyhtiö. Siegel oli yhtiössä tuottajana vuoteen 1940, jolloin hän siirtyi Paramountille, ja sieltä edelleen 20th Century Foxille vuonna 1947 ja Metro-Goldwyn-Mayerille 1956. 1960-luvun alussa Siegelistä tuli itsenäinen elokuvatuottaja.
Viirukiitäjä
Viirukiitäjä (Hyles livornica) on keskikokoinen kiitäjäperhoslaji, jota on tavattu Suomessakin.
Koko ja ulkonäkö
Ulkonäöltään laji muistuttaa paljon matara- ja tyräkkikiitäjää, mutta keskiruumiin päällä on selvät vaaleat juovat. Lisäksi vaaleanruskeiden etusiipien siipisuonet erottuvat selvästi siivensuntaisina vaaleina juovina. Etusiipien pohjaväri on vaaleanruskea. Keskitäplä on musta ja pistemäinen mutta valkoisen ympäröimä. Takasiipien keskiosa on ruusunpunainen ja ulkoreunasta leveästi musta. Siiven takareunan valkoinen täplä ei juuri erotu. Tuntosarvien kärjet ovat valkoiset ja takaruumiin jokaisen jaokkeen etureuna on sivusta valkoinen. Lisäksi kahden ensimmäisen jaokkeen sivuilla on mustat, neliömäiset laikut. Siipiväli vaihtelee 60–80 mm.
Toukka on pääväriltään musta ja siinä on keltaista kuviointia. Täysikasvuinen toukka on 70–80 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika
Viirukiitäjä on Afrikan ja Aasian trooppisten leveysasteiden laji, jonka pysyvän kannan levinneisyys Euroopassa rajoittuu aivan Välimeren tuntumaan. Varsin runsaslukuisena lajina ja ahkerana vaeltajana viirukiitäjän voi kuitenkin kesäkuukausina tavata laajalti Euroopassa. Laji on tavattu Suomessa muutaman kerran, ensimmäisenä Kuopiosta vuonna 1964 aterioimassa leimujen kukilla. Toukkia ei ole koskaan tavattu Pohjoismaissa. Eteläisemmillä elinalueillaan viirukiitäjä lentää helmikuusta lokakuuhun, mutta pohjoisempana toukokuun lopulta lokakuuhun. Suomessa lajia on tavattu heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat
Esiintymisalueellaan laji suosii avointa maastoa, jossa on jonkin verran puita tai pensaita. Se viihtyykin puistoissa, puutarhoissa ja viiniviljelyksillä ja lähtee liikkeelle hämärän laskeuduttua, mutta etenkin vaellusaikaan perhosia voi nähdä jo päivällä. Se liikkuu myös aamuhämärissä. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, koiraat hivenen naaraita useammin. Pohjoiseen vaeltaneita yksilöitä voi tavata kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta nekin vaikuttavat suosivan avoimia ja kuivia paikkoja ja välttelevän metsiä. Viirukiitäjä on hyvin aktiivisesti liikkuva laji, joka aterioi mielellään voimakastuoksuisilla kukilla.
Parittelu kestää muutaman tunnin ja tapahtuu aamuyöllä tai aamuhämärässä. Naaras aloittaa munimisen heti parittelun jälkeen ja munii jopa 1 000 munaa yksitellen tai pieninä ryhminä ravintokasvien lehdille. Toukat aterioivat suorassa auringonpaisteessa ja hämärämmässä tai kosteassa paikassa kasvavat toukat jäävät keskenkasvuisiksi. Toukka on täysikasvuinen elokuussa, mutta lajin leviämistä pohjoiseen estää se, ettei toukka kykene koteloitumaan jos ilman lämpötila on alle 16 °C. Kotelo talvehtii, usein kaksi kertaa. Euroopassa vaeltavista toisen sukupolven yksilöistä ainakin osa on lisääntymiskyvyttömiä
Ravintokasvi
Toukka käyttää ravinnokseen monia kasvilajeja, erityisesti viiniköynnöstä (Vitis vinifera), hierakoita (Rumex) ja tatarlajeja (Polygonum). Se voi esiintyä viinitarhoissa tuholaisena.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1928
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1928 järjestettiin 6. marraskuuta 1928. Vaalit voitti republikaani Herbert Hoover haastajanaan demokraatti Al Smith. Hoover sai kansansuosiota pääasiassa lupauksillaan talouskasvusta 1920-luvun jatkuvan taloudellisen menestyksen varjossa.
Istuva presidentti Republikaani Calvin Coolidge ilmoitti Valkoisessa talossa 2. elokuuta 1927, ettei aio hakea ehdokkuutta vuoden 1928 presidentinvaaleihin.
Ehdokkaat
Demokraattinen puolue: Republikaaninen puolue:
Vaalien kampanjointi
Osa Hooverin presidenttikampanjan henkilöstöstä teki rajuja hyökkäyksiä katolista Al Smithiä vastaan. Jotkut republikaaneihin kallellaan olevat journalistit kirjoittivat mm. "Smith haluaa murhata protestantit ja tuhota Yhdysvaltojen valtion!"
Vuoden 1932 presidentinvaalien ehdokas Franklin Roosevelt piti tulisen puheen Madison Square Gardenilla, jossa hän antoi tukensa Al Smithille. Roosevelt oli itse myös ehdokkaana Al Smithin New Yorkin kuvernöörin paikalle.
Taille directe
thumb|Veiston ja taltanjäljen korostusta Shlomo Selingerin graniittiveistoksessa (1987). thumb|Primitiivinen [[Mayojen korkeakulttuuri|maya- ja tolteekki-kulttuurin Chac Mool -kivipatsas, joka vaikutti suoraa kuvanveistoa kannattaneen Henry Mooren veistoihanteisiin.]] thumb|Keskeneräisiä, viimeistelemättömiä kiviveistoksia, joissa työstön jälki näkyy vahvasti. Taille directe eli suora kuvanveisto tarkoittaa kuvanveistossa suoraan lopulliseen materiaaliin veistämistä. Termiä käytetään vastakohtana monivaiheisemmalle työskentelylle, jossa tehdään ensin luonnos, joka sitten siirretään pistesiirtolaitteen ja usein myös apulaisten avulla lopulliseen versioon.
Suora kuvanveisto on 1900-luvulla yleistynyt käsite, joka tarkoittaa aiempaa vähemmän suunnittelukeskeistä lähestymistapaa etenkin kiven ja puun veistossa. Veistäjä työskentelee ilman tarkkoja luonnoksia havainnon, mielikuvituksen tai summittaisten luonnosten mukaan. Suora kuvanveisto oli myös kaipuuta primitiivisen taiteen välittömään lähestymistapaan.
Suoraa kuvanveisto ei ole vain tekninen ilmiö, vaan siihen on liittynyt esteettisiä ja eettisiä ulottuvuuksia, onpa sillä nähty poliittistakin merkitystä. Käsite oli tärkeä erityisesti Britannian kuvanveistossa, jossa siihen liittyi materiaalin totuudenmukaisuuden ja materiaalille uskollisen työskentelyn aatteita. Kuten jo termin vakiintuneesta ranskankielisestä nimestä voi päätellä, taille directe on ollut suosittua myös Ranskassa.
Kuvanveisto 1800-luvulla ja John Ruskinin uudet aatteet
Veistokset olivat 1800-luvulla olleet usein näyttelyissä esillä kipsivaloksina. Koska niiden tekeminen pronssiin tai marmoriin oli paljon kalliimpaa, työläämpää ja hitaampaa, ne siirrettiin esimerkiksi pronssiin vasta kun työstä oli tehty varma tilaus. Lisäksi pistesiirtolaitteen ansiosta oli mahdollista tehdä tarkkoja replikoita tai suurennoksia. Oli tavallista tehdä veistokset sekä pronssiin että marmoriin. Usein niistä tehtiin myös pienempiä versioita koteihin myytäviksi, kuten esimerkiksi Wäinö Aaltosen Suomen neidosta.
John Ruskin hyökkäsi tätä kuvanveistoon vakiintunutta epäsuoran veistämisen perinnettä vastaan teoksessaan "Aratra Pentelici: Six Lectures on the Elements of Sculpture" (1872). Ruskin kuvaili kuvanveiston muuttuneen koneelliseksi, lisäksi kuvanveistäjä ajatteli saven eikä veistoksen lopullisen materiaalin mukaisesti. Työssä ei hänen mukaansa ollut mahdollista tunnistaa työkalun eikä henkilökohtaisen ilmaisun jälkeä, vain pintaa ja mekaanista viimeistelyä. Kivenveistossa tuli hänen mukaansa olla kivenveiston tuntua, samoin taiteilijan kädenjäljen ja materiaalin tuli näkyä. Veistäjällä tuli olla erityinen suhde materiaaliinsa.
Suoran kuvanveiston ajatuksia alettiin kuitenkin soveltaa käytäntöön vasta 1900-luvulla, kun Ruskinin vaikutus muuten oli jo hiipumassa. Britanniassa suuntauksen pioneereja olivat Jacob Epstein, Eric Gill ja Henri Gaudier-Brzeska. Myös Constantin Brâncușille materiaalin tuntu ja suora lähestymistapa oli keskeinen.
Suora kuvanveisto Englannissa ja Ranskassa
Britanniassa suora kuvanveisto liittyi usein keskiaikaisen veiston ihailuun. Myös keskiaikaa ihailleen Ruskinin tapaan kaivattiin aikaan, jolloin suunnittelija ja työn toteuttaja eivät vielä olleet eriytyneet. Veiston tuli olla viriiliä, yhtä aikaa sekä ruumiillista että luovaa työtä. Muovailu saven tapaan nähtiin feminiinisenä ja vähemmän viriilinä tai vitaalisena.
Toisen maailmansodan jälkeen pioneerien kuten Epsteinin ohella monet brittiläiset veistäjät, kuten Barbara Hepworth ja Henry Moore tarttuivat suoraan kuvanveistoon innolla ja kehittivät siitä suoranaisen dogman. Osa englantilaisista veistäjistä työskenteli sekä suoran veistämisen että suunnittelupohjaisen kuvanveiston parissa. Akateemiset veistäjät olivat suosineet sileän pinnan mahdollistavaa marmoria, mutta suoran veiston kannattajat käyttivät materiaaleinaan eri värisiä ja erilaista tekstuuria olevia kivilaatuja.
Ranskassa kehitys oli samansuuntainen. Suora kuvanveisto oli aluksi avantgarde-ilmiö, mutta siitä tuli laajemmin suosittua 1920-luvulla. Brâncuși ja André Derain olivat veistäneet suoraan jo 1907, ja muuten konservatiivisempi veistäjä Joseph Bernard oli noudattanut periaatetta jo aiemmin. Myös jotkun kiviveistämöissä työskentelevät olivat harrastaneet suoraa kuvanveistoa.
Rodinin kuolema (1917) vaikutti suoran kuvanveiston suosion kasvuun, koska hänen teostensa kopioista syntyi skandaali. Suosiota lisäsi myös kansallisen retoriikan nousu toisen maailmansodan aikoihin. Suora kuvanveisto liitettiin keskiaikaisiin ranskalaisiin katedraaleihin, jotka saivat sodassa vaurioita. Sodan ansiosta myös monumentteja tilattiin enemmän.
Suoran kuvanveiston aatteet maailmansotien jälkeen
Maailmansotien välillä suora kuvanveisto levisi muihinkin maihin. Toisen maailmansodan jälkeen uudet aatteet ja uudet tekniikat tekivät sekä suorasta että epäsuorasta kuvanveistosta vanhanaikaisia. Kuitenkin materiaalin mukainen veistäminen säilyi tärkeänä periaatteena varsinkin vanhemmilla veistäjillä, kuten Hepworthilla, ja usein myös pyrittiin peittelemään avustajien osuutta veistoksissa.
Ainiovaaran jäähalli
Ainiovaaran jäähalli (mainosnimet Sportia Areena ja Plussa-areena) on vuonna 2000 valmistunut jäähalli, joka sijaitsee Ainiovaaran hiihtokeskuksen läheisyydessä Ylitorniolla. Suomi-sarjan EtPo-72 pelaa Ainiovaaran jäähallissa sarjan kotiottelunsa.
Faktat
Halli valmistui vuonna 2000 ja sen kaukalon koko on 58 x 27 m. Hallissa on 4 kappaletta 40 henkilön pukuhuoneita ja sauna sekä kahvio-ravintola. Istumapaikkoja katsomossa on 60 sekä seisomapaikkoja noin 500.
Tyttö hiekkakuopassa
Maalaus kuvaa leikkiinsä keskittynyttä tyttöä, joka piirtelee risulla hiekkaan. Aurinkoisen kuvan värit ovat voimakkaita, punaista, keltaista ja sinistä. Teoksessa on harkittua viivan ja värin käyttöä.
Lokakylä
pienoiskuva|Näkymä [[Kivijärvi (Kannonkoski)|Kivijärvelle Lokakylän satamasta.]] Lokakylä on kylä Kivijärven kunnassa Keski-Suomessa. Se sijaitsee Kivijärven itärannalla, maanteitse noin 50 kilometrin etäisyydellä vastarannalla sijaitsevasta Kivijärven kunnan keskustasta. Kannonkosken keskustaan on kylästä matkaa parikymmentä, Viitasaarelle noin 35 kilometriä.
Vuoden 2004 paikkeilla Lokakylällä ja läheisellä Talviaislahdella oli yhteensä noin 270 asukasta. Kesäasukkaita kylässä on lisäksi viitisensataa.
Lokakylän asukkaiden kokoontumistiloina toimivat yksityisessä omistuksessa oleva entinen Velun koulu ja Lokakylän Pienviljelijäyhdistyksen omistama Toukola.
Kylässä on satama ja sen yhteydessä uimaranta.
Press Color
Press Color on ranskalaisen laulajan Lizzy Mercier Descloux’n esikoisalbumi. Albumi nauhoitettiin helmikuussa 1979 Blank Tapes Studiosissa New Yorkissa ja sen julkaisi ZE Records vuonna 1979.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. Lizzy Mercier Descloux ellei toisin mainita.
Kinsey
Kinsey voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Koomikko (elokuva)
Koomikko on suomalainen komediaelokuva vuodelta 1983. Sen on ohjannut Matti Ijäs, ja pääosaa esittää Aake Kalliala.
Koomikko oli Matti Ijäksen ensimmäinen teatterilevityksen saanut elokuva. Ijäs kertoo saaneensa idean 1980-luvun alun viihdeohjelmasta Valehtelijoiden klubi, ja elokuvassa näyttelee monia siitä tuttuja näyttelijöitä kuten Helge Herala, Leo Lastumäki, Olavi Ahonen ja Maija-Leena Soinne. Myös käsikirjoittajina Ijäksen lisäksi olivat Valehtelijoiden klubin kirjoittajat Heikki Kinnunen ja Pertti Reponen.
Vastaanotto
Koomikon ensi-illan aikoihin kriitikot olivat hieman hämmentyneitä siitä, yrittääkö elokuva olla komedia vai pikemminkin tragedia. Helena Ylänen kiitti Helsingin Sanomissa Leo Lastumäen roolia yhdeksi tämän uran parhaista, mutta toisaalta Ijäksen henkilöohjauksessa nähtiin ongelmia. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle kaksi tähteä, kolme yhden tähden, kolme muuta ei sitäkään ja kaksi ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 0,88 tähteä neljästä.
Mahiedine Mekhissi-Benabbad
Mahiedine Mekhissi-Benabbad (s. 15. maaliskuuta 1985) on ranskalainen estejuoksija.
Ura
Mekhissi-Benabbad sijoittui Brysselin maastojuoksun MM-kisoissa 2004 nuorten sarjassa 61:nneksi. Saman vuoden Grosseton nuorten MM-kisoissa hän karsiutui estejuoksun alkuerissä ajalla 9.09,53. Hän karsiutui estejuoksun alkuerissä myös Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2005. Vuonna 2006 hän juoksi kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa sekä Euroopan-cupin superliigassa ajalla 3.53,66 että yleisurheilun maailmancupissa. Vuonna 2007 Mekhissi-Benabbad voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden estejuoksussa ja oli toinen Euroopan cupin superliigassa.
Osakan MM-kisoissa 2007 Mekhissi-Benabbad karsiutui alkuerissä ajalla 8.33,11. Seuraavana vuonna hän voitti olympiahopeaa Pekingin olympialaisissa ajalla 8.10,49. Hän voitti lisäksi Euroopan cupin ja Ranskan-mestaruuden. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän keskeytti loukkaantumisen takia alkuerässä. Vuonna 2010 hän oli 1 500 metrin kahdeksas Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa. Hän teki 30. kesäkuuta 2010 Reimsissä 2 000 metrin estejuoksun maailmanennätyksen 5.10,68.
Barcelonan EM-kilpailuissa Mekhissi-Benabbad voitti 3 000 metrin esteiden kultaa ajalla 8.07,87. Splitin maanosien cupissa hän sijoittui estejuoksussa kolmanneksi. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sai 3 000 metrin estejuoksussa pronssia ajalla 8.16,09. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Helsingissä 2012 ajalla 8.33,23. Saman vuoden Lontoon olympialaisissa hän sai hopeaa ajalla 8.19,08. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa 1 500 metrillä. Mekhissi-Benabbad juoksi estejuoksun Euroopan ennätyksen 8.00,09 Timanttiliigan kilpailussa Pariisissa 6. heinäkuuta 2013.
Zürichin EM-kisoissa 2014 Mekhissi-Benabbad voitti 1 500 metrin juoksun. Hän sijoittui alun perin ensimmäiseksi myös 3 000 metrin estejuoksussa, mutta hänen suorituksensa hylättiin hänen riisuttuaan paitansa loppusuoralla. Hän on aiemminkin häiriköinyt kilpailuissa. Barcelonan EM-kisoissa vuonna 2010 Mekhissi-Benabbad pyysi kisamaskottia polvistumaan eteensä voitettuaan Euroopan-mestaruuden, minkä jälkeen hän työnsi maskotin kumoon. Vuotta myöhemmin Mekhissi-Benabbad joutui kilpailukieltoon tapeltuaan maanmiehensä Mehdi Baalan kanssa. Helsingin EM-kisoissa kesällä 2012 Mekhissi-Benabbad tönäisi jälleen kisamaskottia. Kisamaskottina toimi tuolloin 14–15-vuotias tyttö.
Mekhissi-Benabbad voitti 3 000 metrin estejuoksun Euroopan-mestaruuden Amsterdamissa 2016 ajalla 8.25,63. Saman vuoden Rio de Janeiron olympialaisissa hän sai pronssia ajalla 8.11,52. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa neljänneksi ja karsiutui 1 500 metrillä alkuerissä. Hän voitti 3 000 metrin estejuoksun Euroopan-mestaruuden Berliinissä 2018 ajalla 8.31,66. Saman vuoden maastojuoksun EM-kilpailuissa hän kuului sekaviestissä Ranskan hopeajoukkueeseen.
Latokaski
60.17696°N, 24.65979°W
Latokaski on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee Suomenojalta Espoon keskukseen kulkevan Finnoontien länsipuolella ja itä-länsisuuntaisen Espoon keskuspuiston eteläpuolella. Latokaski kuuluu Espoonlahden suuralueeseen. Espoonlahtea lähempänä on kuitenkin Espoon keskus, johon on matkaa muutamia kilometrejä. Latokaskessa sijaitsee Espoon radio- ja televisioasema, johon yleisradiolupaehdoissa viitataan Espoona ja koordinaattipaikkana, mutta jossain markkinointiviestinnässä Helsinkinä.
Latokasken historian merkittävä tekijä on Bolarskogin kartano, jonka historia tunnetaan keskiajan ja uuden ajan taitteesta.
Palvelut
pienoiskuva|vasen Latokaski on pientaloaluetta omakoti- ja rivitaloineen. Alueen asukasluku on noin seisemän tuhatta (2021). Alueen palveluita ovat ruokakaupat, ravintolat ja parturi-kampaamot. Latokaskessa on kaksi koulua, Nauriskasken ja Kantokasken ala-asteet, sekä useita päiväkoteja. Peruskoulun yläaste on runsaan kilometrin päässä Nöykkiössä ja lukiot Espoonlahdessa ja Espoon keskuksessa. Aluenimistö on kaskiviljelyaiheista.
Espoon radio- ja televisioasema sijaitsee Latokaskesta länteen Tillinmäessä Harmaakalliolla. Maston korkeus maanpinnasta on 326 metriä ja se on Suomen kolmanneksi korkein rakennelma Hollolan Tiirismaan ja Haapaveden radio-ja televisiomaston jälkeen.
Esihistorialliset löydökset
Lehtikasken leikkipuistoa vastapäätä Lehtikaskentien pohjoispuolella olevassa metsässä sijaitsee pronssi-rautakaudella rakennettu röykkiöhauta, ts. hiidenkiuas.
Suolakekasvit
Suolakekasvit ovat kosteikkoruohoja, joilla on enemmän tai vähemmän yksipintaiset lehdet ja vanallinen, terttumainen tai tähkämäinen kukinto. Kukan kaikki osat ovat erilehtisiä.
Suomessa esiintyy kaksi suolakekasveihin kuuluvaa lajia: hentosuolake (Triglochin palustris) ja merisuolake (Triglochin maritima).