cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miami (elokuva)
Juoni
Eräänä iltana toisistaan erillään kasvaneet sisarukset, show-tanssija Angela (Krista Kosonen) ja 19-vuotias pikkukaupungin tyttö Anna (Sonja Kuittinen), tapaavat toisensa uudelleen. Valovoimaisen Angelan elämä kimaltelee klubien ja yökerhojen lavoilla. Aikuisuuden kynnyksellä arkaileva Anna etsii vielä paikkaansa maailmassa. Anna ei voi vastustaa kiehtovaa isosiskoaan, vaan glitter, glamour ja isosiskon karisma vetävät häntä puoleensa.
Angela houkuttelee Annan mukaansa tanssikiertueelle hämärille lavoille ja neonvaloissa kylpeviin klubeihin. Vimmaisen ja säteilevän Angelan kanssa on hauskaa, mutta Anna ei tiedä, että Angela on suurissa vaikeuksissa.
Angelan menneisyys ei päästä otteestaan. Kiertueesta tuleekin pakomatka. Anna ja Angela tarvitsevat toisiaan enemmän kuin koskaan.
FS Jauréguiberry (1893)
Jauréguiberry oli Ranskan laivaston 1800-luvun lopulla valmistettu predreadnought-taistelulaiva. Alus kuului viiden toisiaan muistuttavan aluksen (Bouvet, Carnot, Charles Martel, Masséna ja Jauréguiberry) ryhmään, joka tilattiin Britannian kuninkaallisen laivaston tilattua Royal Sovereign -luokan.
Valmistus
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1891 La Seyne-sur-Meristä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin marraskuussa 1891. Se laskettiin vesille 27. lokakuuta 1893 ja valmistui koeajoihin 30. tammikuuta 1897. Alus otettiin palvelukseen 16. helmikuuta 1897.
Halvor Smith
Halvor Ramel Smith (s. 4. helmikuuta 1960 Oslo, Norja) on norjalainen purjehtija. Smith kilpaili vuoden 1984 kesäolympialaisissa sijoittuen sijalle 17 tornado-luokassa yhdessä Per Ferskaugin kanssa.
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut on Kansainvälisen käsipalloliiton (IHF) järjestämä miesten käsipallon maailmanmestaruusturnaus. Ensimmäinen turnaus pelattiin vuonna 1938, ja nykyisin se järjestetään kahden vuoden välein. Yleisemmän, hallissa pelattavan käsipallon lisäksi myös ulkona pelattavassa käsipallossa järjestettiin seitsemät maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1938–1966.
Sisälaji
1 Länsi-Saksan ja Itä-Saksan yhteinen joukkue.
Mitalitaulukko
Vain halliversio.
2-heksanoni
2-heksanoni eli metyyli-n-butyyliketoni, metyylibutyyliketoni, MBNK tai MBK on orgaaninen yhdiste (ketoni) jonka kemiallinen kaava on C4H9COCH3. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä tai vaalean kellertävää, helposti haihtuvaa nestettä, jolla on pistävä, asetonia muistuttava haju. Sitä käytetään laboratorioissa liuottimena ja orgaanisissa synteeseissä, aikaisemmin myös maaleissa ja ohenteissa. Se liuottaa selluloosanitraattia, vinyylipolymeereja ja kopolymeereja, sekä erilaisia synteettisiä ja luonnonhartseja. MBK on valokemiallisesti inaktiivista joten se soveltuu liuottimeksi spektroskopiassa, mutta sen käyttöä haittaa matala turvallisen altistumisen raja.
Magnum (yhtye)
Magnum on Britanniassa vuonna 1972 perustettu melodinen hard rock -yhtye. Perustamisen jälkeen yhtye on kokenut paljon miehistönvaihdoksia, mutta laulaja Bob Catley ja kitaristi Tony Clarkin, jotka myös vastaavat useimmista sävellyksistä ja sanoituksista, ovat pysyneet yhtyeessä alusta asti.
Magnum aloitti soittamalla covereita Birminghamin kuuluisalla Rum Runner -klubilla, kunnes he alkoivat hakea omaa tyyliään soittamalla Bob Catleyn kappaleita At the Railway Innissä vuonna 1976.
Yhtyeen debyyttialbumi Kingdom of Madness julkaistiin Jet Recordsin kautta vuoden 1978 lopulla ja se saavutti 58. sijan Britannian albumilistalla. Magnum oli Jet Recordsilla aina vuoteen 1983 ja heidän merkittävin albuminsa tänä aikana oli Jeff Glixmanin tuottama Chase the Dragon (1982), joka saavutti 17. sijan albumilistalla.
Magnum sai parhaat listasijoituksensa albumeilla Wings of Heaven (5. sija) ja Goodnight L.A. (9. sija), joista viimeksi mainitun tuotti myös muun muassa Fleetwood Macin tuottajana toiminut Keith Olsen. Parhaiten Magnum kuitenkin tunnetaan eeppisestä albumista On a Storyteller’s Night, joka julkaistiin FM Recordsin kautta vuonna 1985. Se saavutti listalla sijan 24 ja siivitti yhtyeen suosioon muuallakin Euroopassa.
Magnum hajosi vuonna 1995, mutta perustettiin uudelleen vuonna 2002.
Kadmiumasetaatti
Kadmiumasetaatti ((CH3CO2)2Cd) on kadmium- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää keraamien, lasitteiden ja muiden kadmiumyhdisteiden valmistukseen, päällystettäessä metalleja kadmiumilla ja akkujen valmistukseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kadmiumasetaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin ja etanoliin. Kidevedettömän kadmiumasetaatin lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset monohydraatti ((CH3CO2)2Cd·H2O), dihydraatti ((CH3CO2)2Cd·2H2O) ja trihydraatti ((CH3CO2)2Cd·3H2O). Muiden kadmiumyhdisteiden tavoin myös kadmiumasetaatti on myrkyllistä ja karsinogeenista.
Valmistus ja käyttö
Kadmiumasetaattia valmistetaan kadmiumnitraatin ja etikkahappoanhydridin välisellä reaktiolla tai liuottamalla metallista kadmiumia, kadmiumoksidia, -hydroksidia tai -karbonaattia etikkahappoon. Kadmiumasetaattia voidaan käyttää keramiikan lasitteiden valmistukseen, kadmiumia sisältävien pigmenttien ja muiden kadmiumyhdisteiden valmistukseen, kadmiumsyanidin asemasta pinnoitettaessa metalleja kadmiumilla elektrolyyttisesti sekä nikkelikadmiumakkujen valmistamiseen.
Veturinkuljettaja
Veturinkuljettaja on rautatieliikenteessä ammattinimike henkilölle, joka kuljettaa varsinaisten rautatielaitosten tai yhtiöiden vetokalustoyksiköitä eli vetureita ja moottorivaunuja, ja on vastuussa junan kuljettamisesta. Joissakin maissa, kuten Yhdysvalloissa tavarajunissa, veturinkuljettaja ja konduktööri ovat yhdessä vastuussa liikkumisen turvallisuudesta. VR:n veturinkuljettajan palkka on noin 5 000 euroa kuukaudessa.
Määritelmä
Suomen rikoslain vastuumääritelmän mukaan veturin- tai junankuljettajalla tarkoitetaan henkilöä, joka kuljettaa junaa eli veturia tai veturin ja vaunujen muodostamaa kokonaisuutta tai muuta konevoimalla kulkevaa raidekulkuneuvoa, lukuun ottamatta raitiovaunua. Lain tarkoittama juna voi olla paitsi matkustaja- tai tavaravaunuista taikka näiden molempien yhdistelmästä ja veturista muodostettu kokonaisuus, myös veturi tai sitä vastaava vetoyksikkö yksinkin taikka metrojuna. Määritelmää sovelletaan myös huolto- ja korjaustöissä sekä ratatöissä käytettäviin, kiskoilla liikkuviin rakennus- ja työkoneisiin. Sen sijaan resiina ei enää ole tällainen säännöksen tarkoittama junaan rinnastettava laite.
Veturinkuljettajien kelpoisuutta ja koulutusta koskeva lainsäädäntö perustuu nykyisin Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 2007/59/EY. Direktiivin 2 artiklan mukaan kansallisen kelpoisuuslainsäädännön ulkopuolelle on mahdollista jättää sellaiset veturinkuljettajat, jotka ajavat vain metroliikenteessä, yksityisraiteilla, radanrakennus- ja huoltotöitä varten suljetuilla rataosuuksilla tai sellaisilla radoilla, jotka ovat muusta rataverkosta toiminnallisesti erillisiä ja jotka on tarkoitettu ainoastaan paikalliseen kaupunkien ja esikaupunkien henkilö- ja tavaraliikenteeseen.
Suomessa veturinkuljettajia on parisentuhatta ja heistä naisia parikymmentä.
Veturinkuljettajan työnkuva
Veturinkuljettaja vastaa junan turvallisesta ja aikataulunmukaisesta kulusta ja toimii näin junansa päällikkönä. Veturinkuljettaja on myös koulutettu poikkeuksellisten ja onnettomuus- ja vauriotilanteiden hoitamiseen, ja toimii onnettomuustilanteissa raivauspäällikkönä viranomaisten saapumiseen saakka. Junaliikenteen vaatimaa ratojen käyttöä hoitavan liikenteenohjauksen lisäksi matkustajajunissa tärkeä yhteistyökumppani on konduktööri, joka huolehtii matkustajien turvallisuudesta ja hyvinvoinnista, sekä matkalippujen myynnistä ja tarkastamisesta. Vaihtotyössä kuljettaja työskentelee yhdessä vaihtotyönjohtajan kanssa.
Ajon aikana veturinkuljettajan tehtäviin kuuluvat junan nopeuden säätely sääntöjen ja ohjeiden, maastoon kuuluvien nousujen ja laskujen eli ylä- ja alamäkien mukaan huomioiden taloudellisen ja energiatehokkaan ajotavan sekä junan aikataulun vaatimukset ja radanvarren merkkien ja rautatien opastimien mukaan. Veturinkuljettajan on noudatettava opasteita ja merkkejä siten, kuin junaturvallisuussäännöissä määrätään. Nykyisin useimmilla länsimaisilla rautatieyhtiöillä on käytössä myös junien automaattinen kulunvalvonta, joka ehkäisee inhimillisistä erehdyksistä aiheutuvia vaaratilanteita.
Lämmittäjä ja koneapulainen
Aiemmin Suomessa veturissa tehtävä työ oli jaettu kahdelle henkilölle, kuljettajalle ja veturinlämmittäjälle. Jälkimmäinen huolehti höyryveturissa höyryn riittävyydestä syöttäen höyryveturin kattilaan paitsi vettä, myös polttoainetta, jona käytettiin halkoja tai hiiltä, joskus öljyä tai turvetta, sekä huolehti veturin voitelun tarpeesta pysähdyksissä oltaessa. Lämmittäjä myös avusti kuljettajaa tämän tehtävissä toistamalla havaitsemansa opasteet, tähystämällä eli tarkkailemalla näkymää pääsääntöisesti taaksepäin eli junaan, mutta tarvittaessa myös eteenpäin erityisesti veturin vasemmalta eli lämmittäjän työskentelypuolelta, jonne kuljettajalle oli etenkin vasemmalle kaartuvissa kaarteissa huono näkyvyys.
Sittemmin diesel- ja myöhemmin sähkökalustoon siiryttäessä lämmittäjän puhekielen nimitys muuttui koneapulaiseksi ja tehtävänkuva muuttui siten, että polttoaineen syöttö, joka oli erittäin raskasta ruumiillista työtä, jäi luonnollisestikin pois ja koneapulainen keskittyi veturin ja sen koneiston hoitoon ja auttamaan kuljettajaa tämän tehtävien hoitamisessa.
Koneapulainen palveli toisaalta nuorempana ammattimiehenä, jota kuljettaja työnsä ohella opetti veturinkuljettajan vaativaan ammattiin, toisaalta toimi inhimillisenä varmistuksena kuljettajan toimiessa puutteellisesti tai virheellisesti. Kahden miehen ajossa työtehtävät usein jaettiin niin, että ajotehtävät jaettiin kuljettajan päättämällä tavalla niin, että usein koneapulainen ajoi osan matkaa. Kuljettaja kantoi kuitenkin vastuun veturimiehistön toiminnasta ja huolehti mm. asiakirjahallinnasta kun samalla koneapulainen huolehti veturin käyttöönotosta ja käytön lopetuksesta.
Yhden miehen ajo
Muut junat miehitettiin kahdella miehellä, kunnes monimutkaisten sopimusten kautta linjaliikenteen yksinajoon Suomessa siirryttiin 1990-luvun puolivälistä alkaen. Sopimukset sisälsivät mm. sopimuksen junien automaattisen kulunvalvonnan rakentamisesta pääradoille sekä juna- että työturvallisuutta tarkentavien määräysten käyttöönottoa ja työaikaa käsitteleviä säädöksiä. Nykyään Suomessa junat ajetaan yksinajona kuitenkin niin, että poikkeuksellisen pitkissä työvuoroissa tai työvuoroteknisistä syistä saattaa joissakin junissa olla kaksi kuljettajaa.
Koulutus ennen ja nyt
Höyryveturikautena veturinkuljettaja toimi höyrykattilan virallisena hoitajana ja tämä edellytti höyrykattilan rakenteen ja hoidon perusteellista tuntemusta ja koulutusta, johon kuului mm. työskentelyä kattilapajalla. Veturimiehet aloittivat uransa käymällä konepajakoulun, ja siirtymällä tämän jälkeen lämmittäjän tehtäviin useiksi, joskus jopa 20 vuodeksi. Teoriavoittoisen täydennyskurssituksen, kuljettajakurssin suoritettuaan lämmittäjä saattoi toimia kuljettajan tehtävissä ja hakea veturinkuljettajan virkanimitystä.
Diesel- ja sähköveturikauden aikaan koulutus oli jonkun verran teoreettisempaa. Tulevat koneapulaiset kävivät noin kaksi ja puoli vuotta kestäneen veturimiesoppilaskoulun, joka sisälsi runsaasti teoriaopintoja sekä käytännön harjoittelua sekä korjauspajalla että koulutuksen loppuvaiheessa veturimiestyössä. Pätevöityminen lämmittäjästä kuljettajaksi tapahtui ensinnäkin työkokemuksen keräämisen kautta, toisaalta suorittamalla vajaa puoli vuotta kestänyt teoriakurssi.
Vuodesta 2001 on Suomeen koulutettu uusia veturinkuljettajia uuden koulutusjärjestelmän mukaan. Tässä tuleva kuljettaja käy ensin noin neljän kuukauden hyvin tiivistahtisen teoriakurssin, joka sisältää jonkun verran ajoa alkeiskoulutussimulaattorilla. Tämän jälkeen kuljettajaoppilas siirtyy käytännön harjoitteluun sekä opetuskuljettajien kanssa ensin tyyppikoulutuksiin, sitten työnopastajakoulutettujen veturinkuljettajien kanssa käytännön työharjoitteluun, joka toteutetaan työnopastus (TOP) -menetelmällä ohjatun käytännön oppimisen kautta. Lopuksi, läpäistyään varsinaisen koulutuksen, vastavalmistunut kuljettaja kerää työkokemusta yhdeksän viikkoa, ja saavuttaa näin yksinajopätevyyden. Kokonaiskoulutusaika juhlapyhä- yms. lomineen on noin 11 kuukautta.
Tyyppikohtainen pätevyys
Veturinkuljettaja saa ajaa vain sellaista veturityyppiä, johon hänellä on tyyppikohtainen pätevyys. Tämä hankitaan tyyppikoulutuksella, joka tavallisesti käsittää noin viikon mittaisen teoriajakson ja viikon verran ajoharjoittelua kyseisellä tyypillä. Vähimmillään veturinkuljettajalla on 2–3 tyyppikoulutusta suoritettuna, enimmillään niitä on saattanut olla parikymmentä.
Työ muussa kuin linjaliikenteessä
Varsinaisten junien ajamisen lisäksi osa veturinkuljettajista työskentelee joko päätoimisina tai osa-aikaisina kouluttajina, esimiestyötä tekevinä vuorosuunnittelijoina ja päivystävän esimiehen tehtävää suorittavina tallipäivystäjinä. Vetureiden tarkastukset ja siirrot huoltojen ja käyttöön liittyvän tilapäisen seisonnan yhteydessä kuuluvat huoltokuljettajille ja vaihtotyö eli ratapihapäivystys päivystysveturien kuljettajille. Nämä kaikki kuljettajat omaavat samat veturinkuljettajan koulutuksen ja pätevyydet.
Veturinkuljettajien työantaja ja järjestäytyminen
Tällä hetkellä veturinkuljettajilla on Suomessa kolme eri työnantajaa: Fenniarail Oy, Operail ja VR-Yhtymä Oy. VR on ainoa, joka myös palkkaa kaikki koulutuksen hyväksyttävästi suorittaneet kuljettajat.
Veturinkuljettajat ovat järjestäytyneet miltei sataprosenttisella järjestäytymisasteella Veturimiesten Liittoon (VML), johon kuuluu pelkästään veturinkuljettajia. Jäsenmäärä ja samalla veturinkuljettajien määrä Suomessa on vajaa kaksi tuhatta.
Peter Stock
Peter Stock (s. 12. marraskuuta 1974 Söderfors) on ruotsalainen jääpalloilija, joka toimii pelaajavalmentajana Elitserienissä pelaavassa Kalix Bandyssa.
Peter Stock pelasi eni vuodet Kalixin alueen Karlsborg BK:ssa, josta hän siirtyi syksyllä 1999 Suomen Bandyliigassa pelaavan Tornion Palloveikkojen keskikentälle. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta keväällä 2000.
Syksyllä 2000 Stock siirtyi Elitserienin Skutskärs IF:ään, josta hän seuraavana vuonna siirtyi Uppsalaan Siriuksen riveihin kolmeksi kaudeksi. Syksyllä 2004 alkoi viisi kautta kestänyt ura Bollnäsin riveissä. Syksyllä 2005 Stock oli voittamassa Maailmancupia joukkueen riveissä.
Vuonna 2009 Stock palasi kotiseudulleen ja jatkoi uraansa uudesa haaparantalais-torniolaisessa yhteisseurassa HT Bandy, jossa hän pelasi kaksi seuraavaa kautta, jolloin seura oli Elitserienissä. HT Bandy putosi kauden 2010-2011 päätteeksi Elitserienistä, ja Stock siirtyi Allsvenskanissa pelanneeseen naapurikaupungin Kalix Bandyyn.
Kalix Bandyssä Stock siirtyi valmennuksen tueksi kaudella 2013 jatkaen kuitenkin pelaamistaan.
Eton
Eton on noin asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) Berkshiren muodollisessa kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa, Windsor and Maidenheadin yhtenäishallintopiirissä. Se sijaitsee Thamesjoen varrella, Windsorista katsottuna vastakkaisella rannalla. Kaupunki on kuuluisa vuonna 1440 perustetusta Eton Collegesta, joka on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan tunnetuimmista ja arvostetuimmista yksityiskouluista.
Peter Stock
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Kenny Bräck
thumb|Kenny Bräck vuonna 2004. Kenny Bräck (s. 21. maaliskuuta 1966 Arvika, Ruotsi) on ruotsalainen kilpa-ajaja. Hän on menestynyt Yhdysvalloissa Champ Car- ja IRL-luokissa.
Vuonna 2000 Bräck vaihtoi CART-luokkaan, ja hänet palkittiin kauden parhaana tulokkaana. Hän kuitenkin palasi 2003 IRL:ään, kun hänen tallinsa Team Rahal-Letterman loikkasi CART:sta IRL:ään. Kauden 2003 viimeisessä kilpailussa Bräck miltei menehtyi onnettomuudessa. Hän palasi kilparadoilla 2005 Indy 500:ssa, mutta keskeytti mekaaniseen vikaan.
Vuonna 2006 Bräck ilmoitti lopettavansa uransa ja keskittyvänsä nuorten ajajien valmentamiseen. Hän aloitti myös rockyhtyeen nimeltä Bräck. Hän kirjoittaa yhtyeelle kappaleita.
Pallonen (saari)
Pallonen on saari Perämerellä Haukiputaan ja Iin kuntien edustalla noin 20 kilometrin etäisyydellä mantereesta. Saari kuuluu Pallosen saariryhmään, ja se sijaitsee Nimettömänmatala-nimisen matalikon luoteiskulmassa. Matalikon muita saaria ovat Astekari ja Santapankki. Saaret kuuluvat Perämeren saaret -Natura-alueeseen.
Helmi Vuorelma
Helmi Siviä Vuorelma (o.s. Kummila, s. 14. maaliskuuta 1886, Pennala, Orimattila, Venäjä – 7. lokakuuta 1948, Lahti, Suomi ) oli suomalainen kutoja, kutomon perustaja ja kudonnanopettaja. Hänen vanhempansa Karoliina ja Kalle (Karl) Kummila olivat maanviljelijöitä. Helmi Kummila valmistui kudonnan opettajaksi Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta vuonna 1909 ja perusti kotikutomon samana vuonna. Vuorelma aloitti kansallispukujen tuotannon 1910-luvulla, jolloin asu ei ollut vielä tunnettu eikä suosittu, mutta suosio nousi ajan myötä, ja tuotanto oli huipussaan vuonna 1939. Enimmillään Vuorelman palveluksessa työskenteli lähes 300 henkilöä.
Pallonen (saari)
Pallonen on noin kahden metrin korkuinen puuton kivikkoluoto, ja siellä sijaitsee vanha kalamaja. Rannat ovat kivikkoniittyä, joilla kasvaa harvinainen luotosorsimo. Kiiltopajua ja pietaryrttiä kasvaa saaren laella.
Helmi Vuorelma
Vuorelman pitkäaikainen toimipaikka oli Lahdessa Vesijärvenkatu 13:ssa, joka tunnetaan vielä nykyisinkin nimellä Vuorelman kulma. Vuonna 2010 Helmi Vuorelma Oy muutti Kärkölään Järvelän kutomoon. Lokakuussa 2014 yhtiö hakeutui konkurssiin. Kari Kuronen osti konkurssipesältä kansallispukujen ja ryijyjen valmistuksen ja jatkaa perustettavan yhtiön nimissä toimintaa Kärkölässä.
Pallonen (saari)
Linnusto on runsas, ja saarella on runsas tiirakanta. Pesiviin lajeihin kuuluvat kala- ja lapintiira sekä pikkutiira. Saarella pesivät myös alueellisesti uhanalaiset pilkkasiipi ja tylli.
Turun laivastoaseman torpedovarikko
Turun laivastoaseman torpedovarikko on Turussa sijaitseva rakennus, joka on valmistunut vuonna 1935. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Kalle Lehtovuori. Rakennus on remontoitu toimistokäyttöön 2010-luvulla ja sen omistaa nykyään Keva. Nykyiset vuokralaiset ovat mm. insinööritoimistoja, tilitoimistoja ja markkinointiyrityksiä.
Tummien perhosten koti
Tummien perhosten koti on Leena Landerin romaani vuodelta 1991. Se on käännetty usealle kielelle, muun muassa ruotsiksi, saksaksi, ranskaksi ja arabiaksi.
Teoksen arabiankielinen käännös on ensimmäinen suomalaisen romaanin suoraan suomen kielestä arabiaan tehty nykyproosan käännös.
Lander on kertonut, että häneen kohdistettiin Syyriassa uhkailua, koska teoksen osia pidettiin fundamentalististen tahojen keskuudessa islamilaisten moraalikäsitysten vastaisina.
Dome Karukosken ohjaama elokuva Tummien perhosten koti tuli ensi-iltaan tammikuussa 2008, ja se valittiin Suomen Oscar-ehdokkaaksi vuonna 2008.
Guineanripsimonni
Ulkonäkö ja koko
Guineanripsimonni kasvaa parhaimmillaan noin 30 senttimetrin pituuteen. Laji pyritään erottamaan toisista samannäköisistä hampaiden määrän perusteella; guineanripsimonnilla on alaleuassaan 18–28 hammasta. Lajin kaloilla on huomattavat viikset, pystymäinen selkäevä ja epämääräisiä laikkuja kyljissä. Silmät ovat melko suuret.
Levinneisyys ja elinympäristö
Guineanripsimonni elää makeassa vedessä. Sille sopiva veden lämpötila on noin 23–27 celsiusastetta ja oikea pH-arvo 6–8. Laji on levinnyt lähinnä Afrikan sisävesiin. Sen uhanalaisuusluokitus on IUCN:n mukaan elinvoimainen.
Helsingin yliopiston metroasema
Asema avattiin vuonna 1995, ja se oli metron tunneliasemista uusin ennen Länsimetro-jatkeen avautumista. Se on myös viimeisin maanalainen asema, jossa ei ole keskilaituria, vaan sen laiturialue jakautuu liukuportaiden jälkeen selvästi kahteen. Aseman lippuhallin on suunnitellut arkkitehtitoimisto Kontio - Kilpiä - Valjento ja laiturialueen arkkitehtitoimisto Esa Piironen.
Nimi
Asema on Rautatientorin ja Aalto-yliopiston lisäksi ainoa, jonka nimi kuulutetaan suomen ja ruotsin lisäksi englanniksi (University of Helsinki). Entisellä nimellään Kaisaniemi oli ainoa asema, jonka nimi kuulutettiin vain yhdellä kielellä – suomenkielinen nimi Kaisaniemi ja ruotsinkielinen Kajsaniemi lausutaan samalla tavalla. Vielä aseman suunnitteluvaiheessa sitä kutsuttiin Kluuvin metroasemaksi.
Huhtikuussa 2014 Helsingin kaupunginhallitus päätti muuttaa aseman nimeksi Helsingin yliopisto lähellä sijaitsevan Helsingin yliopiston keskustakampuksen mukaan. Uusi nimi astui välittömästi voimaan päätöksen myötä 22. huhtikuuta 2014 vaikkakin ehdotus herätti vastustusta; esimerkiksi Helsingin seudun liikenne vastusti nimenmuutosta ja Helsingin nimistötoimikunnan mukaan Kaisaniemellä on pitkät perinteet karttanimenä. Muutos aseman nimikyltteihin ja metron kuulutuksiin tehtiin vuoden 2014 loppuun mennessä.
Historia
Nykyisen metroaseman yläpuolella oli aiemmin Pukevan vaatekauppa, joka sijaitsi 1928 valmistuneessa punatiilisessä rakennuksessa. Se purettiin 1970-luvun alussa modernistisen uudisrakennuksen tieltä samoihin aikoihin kun Pukevan omistaja Ruben Jaari kävi puhumassa kaupunginvaltuutetuille uuden metroaseman puolesta. Kaisaniemenkatu oli tähän aikaan vielä merkittävämpi ostoskatu, joten Rautatientorin ja Hakaniemen väliin sijoittuvan metroaseman toivottiin lisäävän asiakkaita alueella.
Kaisaniemen metroasemaksi nimetty asema avattiin 1. maaliskuuta 1995, noin puolitoista vuotta Ruoholahden aseman jälkeen. Ensimmäinen metro pysähtyi Kaisaniemeen kello 5.34 aamulla, ja avajaispäivänä yleisöä oli tungokseksi asti, tosin moni oli vain katselemassa uutta asemaa. Aseman moderni ilme valaistuksineen sai positiivista palautetta lehdistöltä, ja aseman kävijämäärä ylitti HKL:n odotukset ensimmäisinä viikkoina. Kaisaniemen asemasta tuli alusta alkaen vilkas kulkutie yliopiston keskustakampukselle ja muualle Kluuviin, vaikkakin sen käyttäjämäärä on tyypillisesti ollut kantakaupungin asemista pienin. Kaisaniemen asema koki suuremman ruuhkapiikin vuodenvaihteessa 2009–2010, kun viereisellä Rautatientorin asemalla sattui 8. marraskuuta 2009 mittava vesivahinko, ja asema oli suljettu muutaman kuukauden. Kaisaniemi itseasiassa toimi metron läntisenä päätepysäkkinä muutaman päivän, ennen kuin 11. marraskuuta metrot pääsivät taas jatkamaan Kamppiin.
Vuonna 2006 eteläisen sisäänkäynnin yhdistävän Opintoputken seinille maalattiin taiteilija Viva Granlundin ideoima luolamaalauksia muistuttava taideteos. Se maalattiin piiloon kun Opintoputki remontoitiin vuonna 2021, ja samalla sinne asennettin Kirsti Taiviolan Kenno-valotaideteos.
Kuvia
60.17222°N, 24.9475°W
Triumph International
Yrityksen tuotemerkkejä ovat Triumph, Bee Dees ja Sloggi sekä vuonna 1986 yrityksen omistukseen hankitut miestenmerkki HOM ja naisten luksusmerkki Valisère. Triumph on maailman suurimpia alusvaatevalmistajia, ja sen markkina-asema on erityisen hyvä Saksassa ja Japanissa.
Historiaa
Triumph Internationalin perustivat vuonna 1886 kauppias Michael Braun ja korsettien tekijä Johann Gottfried Spiesshofer. Se oli aluksi nimeltään Wirtschaftlicher Verein Spiesshofer & Braun ja työllisti kuusi ihmistä. Vuonna 1902 yrityksen nimeksi otettiin Triumph, jonka innoituksena sanotaan toimineen Pariisin Riemukaaren. Ensimmäiset Triumph-rintaliivit tuotiin markkinoille vuonna 1922.
Saksan ulkopuolelle Triumph eteni vuonna 1933 perustamalla tehtaan Sveitsin Bad Zurzachiin, joka vuodesta 1977 on ollut yrityksen kotipaikka. Vuoteen 1939 mennessä Triumphilla oli 20 liivitehdasta. Saksan jakautumisen jälkeen Triumphin saksalaistehtaat jäivät Itä-Saksan puolelle, kunnes vuonna 1955 perustettiin tehdas Baijeriin. Tällä välin yritys oli ehtinyt laajentua Britanniaan ja Australiaan. 1950-luvun loppupuolella Triumph eteni Ruotsiin, Italiaan, Itävaltaan ja muihin Euroopan maihin. 1960-luvun alussa olivat vuorossa Hongkong ja Japani, ja vuonna 1974 perustettiin tytäryhtiöt Thaimaahan ja Filippiineille, jonne avattiin myös tehdas.
Triumph International kokeili 1970-luvun alkuvuosina myös sukkahousujen valmistusta ja markkinointia, mutta se vetäytyi tästä liiketoiminnasta 1970-luvun puolenvälin öljykriisin aiheuttaman laman aikana. Vuosikymmenen lopulla lanseerattiin puuvillaisten alusasujen Sloggi-tuotemerkki. Vuonna 1986 Triumph Internationalin liikevaihto oli lähes miljardi Sveitsin frangia ja henkilöstömäärä noin 19 000.
Triumph International eteni miesten alusvaatemarkkinoille vuonna 1986 ostamalla HOM-tuotemerkin, ja vuonna 1990 ostettiin ylellisistä alusasuistaan tunnettu Valisère. Vuonna 2010 Triumph osti sveitsiläisen alusasukauppaketjun Beldonan ja vuonna 2012 Journellen, jolla oli kolme luksusalusvaatemyymälää New Yorkissa. Meksikosta Triumph osti Vicky Formin, jolla oli siellä sekä valmistusta että vähittäiskauppoja.
2010-luvulla Triumph International vedettiin pois Frankfurtin pörssistä, ja yrityksen omistavat nyt kokonaan perustajasukujen Braunin ja Spiesshoferin jäsenet.
Markkina-asema nykyisin
Vuonna 1990 arvioitiin, että joka kuudes nainen maailmassa omisti Triumphin rintaliivit ja että 45 prosenttia saksalaisnaisista oli ostanut jonkin Triumph-tuotteen. . Yrityksen suurin yksittäinen markkina on Japani, toisena Saksa ja kolmantena Britannia. Yrityksellä on 2 100 omaa myymälää, ja lisäksi sen tuotteita myydään noin 40 000 tavaratalossa ympäri maailman.
Triumph Suomessa
Vuosina 1956–1973 Triumph-liivejä valmistettiin Suomessa lisenssillä vuonna 1924 perustetussa korsetti- ja paitatehdas Oy Neulomo Ab:ssä Turussa parhaimmillaan noin 400 työntekijän voimin. Tämä yhtiö fuusioitiin vuonna 1968 kansainväliseen Triumph International -yhtymään. Triumph lopetti liivituotannon Turun tehtaalla vuonna 1973, minkä jälkeen Tervahovinkatu 8:n rakennus palveli pitkään Triumphin Suomen-pääkonttorina ja varastona. Nyt se on saneerattu asunnoiksi.
Konsernin suomalaisen tytäryhtiön Triumph International Oy:n liikevaihto vuonna 2013 oli 3,5 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 11.
Erkka Korhonen
Erkka Korhonen on suomalainen kitaristi ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa Raskasta joulua -projektin perustajana ja johtajana.
Korhonen on opiskellut musiikkia Pop & Jazz Konservatoriossa, Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa ja Guitar Institute of Technologyssa. Hän on työskennellyt freelancemuusikkona vuodesta 1996 alkaen. Vuosina 1998–2004 Korhonen soitti Urban Tale -yhtyeessä, jonka kanssa hän teki kaksi albumia. Hän oli myös yksi yhtyeen säveltäjistä.
Korhosen perustaman Raskasta joulua -projektin ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 2004. Projektin albumit on palkittu useilla kulta- ja platinalevyillä, ja Raskasta joulua -kiertueesta on muodostunut jokavuotinen perinne. Vuodesta 2007 alkaen Korhonen soitti Idols-voittaja Ari Koivusen yhtyeessä. Samoihin aikoihin syntyi Raskasta joulua -solistien kanssa lauluyhtye Northern Kings, jonka tuottajana, sovittajana ja kitaristina Korhonen toimi.
Korhonen soittaa myös Amberian Dawnin entisen laulajan Heidi Parviaisen uudessa Dark Sarah -yhtyeessä.
Hakaniemen metroasema
Hakaniemen metroasema on yksi Helsingin metron asemista. Se palvelee Siltasaaren ja Kallion kaupunginosia Helsingin kantakaupungissa. Sitä käyttää noin 17 400 matkustajaa vuorokaudessa.
Sijainti
Asema sijaitsee 916 metrin etäisyydellä Helsingin yliopiston metroasemasta ja 928 metrin päässä Sörnäisten metroasemasta. Asemalle on sisäänkäynnit Hakaniementorilta, Hakaniemen kauppahallista, Siltasaarenkadulta ja Toiselta linjalta. Metroasema sijaitsee 23 metriä maanpinnan ja 21 metriä merenpinnan alapuolella.
Metroasemalle on seuraavat sisäänkäynnit:
Historia ja arkkitehtuuri
Aseman lippuhallin peruskorjaus alkoi syyskuussa 2016 ja valmistui helmikuussa 2018. Asema sai vaalemmat pinnat ja tehokkaamman valaistuksen. Korjauksen aikana uusittiin myös Hakaniementorin sisäänkäynti. Siltasaarenkadulla raitiovaunupysäkin länsipuolella sijainnut esteetön sisäänkäyntipaviljonki poistettiin, ja uusi sisäänkäynti rakennettiin viereisen liikerakennuksen kivijalkaan.
Aseman lippuhallissa sijaitsee Aimo Tukiaisen veistosreliefi Torielämää Hakaniemessä. Vuonna 1961 valmistunut metallista hitsattu taideteos oli alun perin torin reunalla osoitteessa Siltasaarenkatu 16 sijainneen Postipankin talon ulkoseinässä, mutta pankki lahjoitti sen myöhemmin Helsingin kaupungin liikennelaitokselle.
Populaarikulttuurissa
Vuosina 1997–2005 toimineen hip hop -yhtye Bomfunk MC’s:in ”Freestyler”-kappaleen musiikkivideo kuvattiin pääosin Hakaniemen metroasemalla, kuten myös sitä parodioiva Raptori-yhtyeen ”Hiphopmusiikkia”-kappaleen video.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 televisiointioikeudet
Tämä artikkeli sisältää luettelon niistä yhtiöistä, joilla on oikeus näyttää Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2016 kanavillaan.
Ruut (Raamattu)
pienoiskuva|Ruth Boaksen pelloilla. Julius Schnorr von Carolsfeld, 1828. Ruut (רוּת, Rut "sääli") on Vanhan Testamentin Ruutin kirjassa esiintyvä henkilö. Raamatun mukaan hän on kuningas Daavidin isoisoäiti ja näin ollen myös Jeesuksen esiäiti.
Elämä Raamatun mukaan
Ruut oli moabilainen nainen, jonka appivanhemmat Elimelek ja Noomi muuttivat Betlehemistä siirtolaisina Moabin maahan. Elimelek kuoli siellä jonka jälkeen hänen kaksi poikaansa Mahlonn ja Kiljon ottivat vaimoikseen Ruutin ja Orpan. Noin kymmenen vuoden kuluttua myös pojat kuolivat.
Kun Noomi kuuli Juudan maan nälänhädän päättyneen, hän päätti palata kotikaupunkiinsa. Hän pyysi Orpaa ja Ruutia jäämään Moabiin mutta Ruut oli niin kiintynyt anoppiinsa, että päätti lähteä hänen mukaansa. Samalla Ruut kääntyi juutalaisuuteen hyläten oman kansansa palvoman jumalan. Noomi ja Ruut olivat köyhiä ja Noomi päätti myydä Elimelekille kuuluneen pellon. Ruut alkoi työskennellä Elimelekin varakkaan sukulaisen Boasin pellolla. Anoppinsa neuvosta Ruut lähestyi Boasia ja tämä viehättyi Ruutista, mutta kertoi, että oli toinen vielä läheisempi sukulainen, jolla oli ensioikeus lunastaa Elimelekin perintömaa, ja että tämän tuli ensin luopua oikeudestaan, ennen kuin Boas pystyi etenemään asiassa. Boas kutsui sukulaismiehen luokseen, ja kertoi hänelle, että hänellä oli oikeus lunastaa maa ja naida Ruut. Sukulainen kuitenkin kieltäytyi ja antoi Boasille sandaalinsa, mikä oli entisaikainen tapa lunastus- ja vaihtokauppoja tehtäessä. Boas osti maan itselleen Noomilta ja nai Ruutin. Heidän pojastaan Obedista tuli kuningas Daavidin isän, Iisain, isä.
Johannes V Palaiologos
thumb|Johannes V Palaiologos Johannes V Palaiologos (1332–1391) oli Bysantin keisari 1341–1376 ja 1379–1391. Hänen isänsä oli Andronikos III Palaiologos.
Iäsnsä kuollessa Johannes oli vasta lapsi, ja äitinsä Anna Savoyn toiveista huolimatta Andronikos III:n suosikki Johannes Kantakuzenos toimi aluksi sijaishallitsijana ja 9-vuotiaan keisarin holhoojana. Pian Kantakuzenos julisti itsensä keisariksi Traakiassa. Seuranneen sisällissodan aikana Johannes V:n kannattajat ja Johannes Kantakuzenos käyttivät avukseen serbejä, turkkilaisia ja muita palkkasotilaita. Lopulta vuonna 1347 Johannes Kantakuzenos saattoi marssia Konstantinopoliin. Kantakuzenoksesta kruunattiin Johannes V:n hallitsijakumppaniksi. Johannes meni naimisiin Kantakuzenoksen tyttären Helena Kantakuzenen kanssa, mutta liittoutui silti venetsialaisten kanssa appeaan vastaan. Vuonna 1354 Kantakuzenos syrjäytettiin ja Johannes V sai vallan itselleen.
Ottomaanit olivat saaneet jo jalansijan Euroopasta Gallipolista, ja vuonna 1354 he uhkasivat Konstantinopolia. Johannes haki apua lännestä ja lupasi tarvittaessa lopettaa suuren skisman ja auttaa idän ja lännen kirkkoja yhdistymään. Vuonna 1373 ottomanien sulttaani Murad I pakotti Johanneksen omaksi vasallikseen. Samalla Johanneksen poika Andronikos IV kapinoi isäänsä vastaan.
Vuonna 1376 genovalaiset auttoivat Andonikos IV:ttä syrjäyttämään isänsä, mutta vuonna 1379 Genovan suurin vihollinen Venetsia auttoi Johannes V:n takaisin valtaistuimelle.
Kun Johannes kuoli vuonna 1391, tuli hänen pojastaan Manuel II:sta keisari.
Beyblade V-Force
Beyblade V-Force (Bakuten Shoot Beyblade 2002) on d-rightsin tuottama animesarja Beybladen toinen kausi, joka pohjautuu Takao Aokin tekemään Beyblade mangan numeroihin 7-9. Sarja alkoi Japanissa vuonna 2002 ja myös Yhdysvalloissa vuonna 2003 dupattuna, jota esitettiin Suomessa ensi kerran Nelosella lokakuussa 2004. V-Forceen tehtiin muutamia muutoksia verrattuna edelliseen kauteen, sillä bittipedot saivat selkeämmän värityksen ja ne erottuivatkin paremmin. Myös bey-areenan sekä muut taistelut oli 3D-animoitu ja hahmot saivat yksinkertaisemman, mutta tyylikkäämmän animoinnin.
Beyblade trilogian toisen kauden tarina alkaa siitä, kun muutamat rikollis organisaatiot sekä Saint Shields niminen ryhmä yrittävät kaapata Kiekkomestareiden bittipedot. He joutuvat myös taistelemaan joukkuetta vastaan, joilla on käytössä Cyber-versiot heidän alkuperäisistä pedoista. Kauden loppupuolella on jälleen alkamassa MM-turnaus, jonka uusi sääntö koskee joukkueen pelaaja määrää. Nyt joukkueissa saisi olla vain kaksi pelaajaa, jonka vuoksi Kiekkomestarit yrittävät ratkoa kuka on kenellekin paras pari. Samassa turnauksessa on heidän viimeinen uhka Zeo, jolle he voivat menettää bittipetonsa.
Hahmot
20px Kiekkomestarit (1)
20px Kiekkomestarit (2)
20px Saint Shields (1)
20px Saint Shields (2)
20px Psykick
Osien metsästäjät
20px Zeo & Gordo
Muita hahmoja
Empire Earth II
Peliä on kritisoitu muun muassa korkeista järjestelmävaatimuksista, monimutkaisuudesta ja tehtäväeditorin hankalakäyttöisyydestä. Toisaalta sitä on kehuttu runsaista säätömahdollisuuksista, hyvästä pelattavuudesta ja laajuudesta.
Pelaaminen
Pelissä on yhteensä 275 erilaista rakennusta sisältäen maailmanihmeet sekä muut erikoisuudet. Yksiköitä pelistä löytyy 350 erilaista. Jokaisella sivilisaatiolla on oma erikoisyksikkönsä.
Luonnonvarat
Ennen rakennuksien rakentamista tai yksiköiden luomista kansalaisten täytyy kerätä erilaisia luonnonvaroja, pelissä on kahdenlaisia luonnonvaroja: pää- sekä erikoisluonnonvarat. Pääluonnonvarat ovat mahdollisia kaikilla aikakausilla, ja niitä ovat ruoka, puu, kulta ja kivi.
Erikoiset luonnonvarat ovat mahdollisia tietyillä aikakausilla, esimerkiksi tina on mahdollista aikakausilla 1–6, rauta aikakausilla 4–9, salpietari 7–12, öljy 10–15 sekä uraani aikakausilla 13–15. Joitakin luonnonvaroja varten täytyy rakentaa erillinen tehdas.
Aikakaudet
Pelissä on yhteensä 15 aikakautta, seuraavalle aikakaudelle ei pääse automaattisesti, vaan pitää kehittyä tarpeeksi sekä tehdä töitä kehityksen eteen. Sivilisaation kehitystä edistävät muun muassa maailmanihmeet sekä linnoittautumiset.
Sivilisaatiot
Pelissä on 14 erilaista sivilisaatiota, joista jokaisella on erikoiskyvyt sekä -yksiköt.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Muropaketin arvostelussa etenkin pelin käyttöliittymä on saanut kiitosta.
Isolehvämuura
Isolehvämuura (Herpsilochmus longirostris) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Olavi Tuomi
Matti Olavi "Ola" Tuomi (22. toukokuuta 1932 Helsinki – 14. marraskuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja näyttelijä.
Isolehvämuura
Isolehvämuuraa tavataan Brasiliassa ja Boliviassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 020 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Laajan levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi. thumb|250px|Naaras
Olavi Tuomi
Ura
Tuomi aloitti Suomen Filmiteollisuudessa jo 15-vuotiaana. Pian hän toimi jo kuvausassistenttina ja aloitti B-kuvaajana Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Edvin Laineen varhaisissa filmeissä. Ensimmäinen merkittävä työ oli Tuntemattoman sotilaan (1955) kuvaajana Pentti Unhon ja Osmo Harkimon rinnalla.
Tuomi harjoitti uraansa monissa filmeissä, esimerkiksi Pekka ja Pätkä -elokuvissa sekä useissa sotilasfarsseissa. Hän kuvasi myös 1960-luvulla monia filmejä, esimerkiksi elokuvat Komisario Palmun erehdys (1960), Kuu on vaarallinen (1962) ja Pojat (1962). 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alussa hän toimi Laineen filmeissä Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Akseli ja Elina (1970), joissa hän myös näytteli.
Tuomi kuvasi vielä loppu-urallaan Laineen viimeisiä elokuvia ja toimi myös apulaisohjaajana. Myöhemmin hän oli Aki Kaurismäen elokuvien valaisijana ja kuvauspäällikkönä. Urallaan hän kuvasi kaikkiaan nelisenkymmentä elokuvaa ja sai Jussi-patsaan kuvauksesta kolmesti. Tuomi näytteli myös noin kymmenessä suomalaisessa elokuvassa. Hän oli naimisissa kuvaussihteeri Maila Toivon (myöh. Tuomi) kanssa. Tuomi kuoli 74-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen Helsingissä. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Lahden historiallinen museo
Lahden historiallinen museo on Lahden museoiden alaisuudessa toimiva kulttuurihistoriallinen museo, joka toimii myös Päijät-Hämeen alueellisena vastuumuseona. Vuonna 1924 perustetun museon näyttelytilat ovat vuodesta 1968 lähtien sijainneet Fellmanin kartanon päärakennuksessa Lahden keskustan tuntumassa. Historiallisen museon tehtävänä on kerätä, tallentaa, tutkia, pitää näytteillä ja julkaista toimialueensa historiallista, kulttuurihistoriallista ja kansatieteellistä esineellistä ja henkistä perinnettä.
Lahden historiallinen museo on suljettuna remontin vuoksi. Uudistunut museo näyttelyineen avautuu uudelleen yleisölle vuonna 2024. Museon ensimmäisessä kerroksessa esitellään Päijät-Hämeen menneisyyttä ja ilmiöitä, toisessa kerroksessa on tilaa vaihtuville näyttelyille ja kolmannessa työpajoille.
Myös Lahden historiallisen museon ympärillä sijaitseva Kartanonpuisto uudistuu.
Museon historia
Museo perustettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä vuonna 1924. Vuonna 1925 kokoelma saatiin esille yhteen huoneeseen Lahden kaupungintalolle. Vuonna 1928 museo muutti kaupungintalolta Fellmanin kartanon päärakennukseen. Museo sai käyttöönsä rakennuksen alakerrasta yhden huoneen, suurehkon eteisen sekä yhden ikkunattoman huoneen. Museon näyttely uudistettiin vuonna 1932 Suomen museoliiton asiantuntijan avustuksella. Museossa esiteltiin talonpoikaiskulttuuria, herraskartanokulttuuria, ajokaluja, maanviljelystä, kalastusta ja metsästystä sekä kotiteollisuutta.
1950-luvulle tultaessa Lahden historiallisessa museossa oli noin 2300 esinettä. Kokoelmaan kuului maakunnan kansanomaisia huonekaluja ja käsitöitä, maanviljelyyn liittyvää esineistöä sekä työvälineitä. Sen sijaan Lahden kylään, kauppalaan tai Lahden kaupunkiin liittyvää esineistöä oli vähän. Vuonna 1950 museon kokoelmat kaksinkertaistuivat, kun museo sai hallintaansa noin 3000 entisestä Viipurin museosta pelastettua esinettä. Ministeri Harri Holma ja rouva Alli Holma lahjoittivat poikansa Klaus Holman nimeä kantavan 250 esineen muistokokoelmakokonaisuuden, joka muutti kokoelmien luonnetta tyyli- ja kulttuurihistorialliseen suuntaan.
Historiallinen museo ja Lahden taidemuseo saivat ensimmäisen museoammatillisen johtajan vuonna 1956. Uuden johtajan ensimmäinen haaste oli Möysän koulurakennuksen muuttaminen museokäyttöön. Takaisin Fellmanin kartanoon museo siirtyi vuonna 1968, jolloin koko rakennus tuli museon käyttöön. Vuonna 1964 perustettiin historiallisen museon amanuenssin virka. 1970-luvun puolivälin jälkeen kokoelmiin alettiin hankkia myös teollisesti valmistettuja, lähivuosikymmenten esineistöä. Vuonna 1970 historiallisen museon peruskokoelmassa oli noin 7600 esinettä. Vuonna 2013 museon kokoelmassa oli noin 40 400 esinettä.
Museossa on ollut näytteillä Päijät-Hämeestä peräisin olevaa esineistöä sekä entisen Viipurin historiallisen museon kokoelmia. Lisäksi esillä on ollut muun muassa taidehistorioitsija Klaus Holman keräämää 1400–1800-lukujen italialaista ja ranskalaista taidetta sekä Hämeessä toimineen sotaväen aseistusta.
Ulko-Pallonen
Saari on arvokas tiirojen pesimäpaikka, ja sieltä tavataan myös uhanalaista riskilää. Saaren ympäristö on Suurhiekan alueella silakan tärkeä kutupaikka.
Sörnäisten metroasema
Sörnäisten metroasema on yksi Helsingin metron asemista. Se palvelee Helsingin itäisen kantakaupungin Sörnäisten ja Kallion kaupunginosia sekä Alppiharjun osa-aluetta Harjua osoitteessa Helsinginkatu 1. Metroaseman lähiseutu tunnetaan epävirallisesti Sörnäisten kurvina. Asema avattiin syksyllä 1984, noin kaksi vuotta ensimmäisten asemien jälkeen. Sörnäisten asema on Helsingin metron toiseksi vilkkain ja sitä käyttää arkisin keskimäärin 30 000 matkustajaa.
Asema sijaitsee 928 metrin etäisyydellä Hakaniemen metroasemasta ja 1,123 kilometrin etäisyydellä Kalasataman metroasemasta. Asema on 25 metriä maanpinnan ja kolme metriä merenpinnan alapuolella. Sörnäisten asema on itään mentäessä viimeinen maanalainen asema.
Aseman alkuperäisasun ovat suunnitelleet Jaakko Kontio ja Seppo Kilpiä, ja sen ominaispiirre on metrolaiturilla olevat keltaiset seinät. Laiturialueelta lippuhalliin johtavassa kuilussa on kolmet liukuportaat, joista kaksi johtaa ylös ja yksi alas. Kuilun molemmilla reunoilla on hissi, joka kulkee liukuportaiden suuntaisesti vinosti ylös. Samoja vinohissejä on muilla Helsingin metron asemilla, mutta maailmalla ne ovat harvinaisempia.
Historia
Sörnäisten asemalla otettiin toukokuussa 2004 koekäyttöön tarkastusportit, joiden läpi matkakorttia käyttävät matkustajat kulkivat lipuntarkastuksen aikana. Kaksi tarkastusporttia tuotiin Saksasta ja ne maksoivat HKL:lle 50 000 euroa. Kokeilua ei laajennettu muille asemille ja portit on sittemmin purettu. Aseman liukuportaat korjattiin ja uudistettiin vaiheittain vuosina 2008–2009.
Vuosina 2021–2023 asemalla on käynnissä mittava peruskorjaus, jonka tarkoituksena on parantaa levottomaksi koetun metroaseman ja Vaasanpuistikon viihtyisyyttä. Kaupunginhallituksen hankesuunnitelmassa todettiin, että aseman lippuhalli on yleisilmeeltään vanhentunut ja epäsiisti. Hankkeen hinnaksi arvioidaan noin kymmenen miljoonaa euroa ja sen pääsuunnittelija on HMT Arkkitehdit. Remontissa uusitaan katu- ja lippuhallitason tilat liiketiloineen, pintarakenteineen ja valaistuksineen. Lisäksi uusitaan talotekniikaa, kannen vesieristys ja sisäänkäyntien hissit ja liukuportaat. Remontti parantaa myös aseman energiatehokkuutta.
Venäjän jääkiekkomaajoukkue
thumb|250px|Venäläispelaaja [[jääkiekko talviolympialaisissa 2006|talviolympialaisissa vuonna 2006.]]
Venäjän jääkiekkomaajoukkue edustaa Venäjää miesten jääkiekon kansainvälisissä otteluissa ja turnauksissa.
Venäjä kuuluu niin sanottuun jääkiekon suurmaihin. Se on voittanut viisi maailmanmestaruutta ja kaksi olympiakultaa. Venäjän maajoukkue on Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n hallinnoimalla rankinglistalla kolmas. Vuonna 2021 Venäjällä oli liki 18 000 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja lähes 800 jäähallia. Vuonna 2023 pelaajia oli yli 18 600.
Historiaa
Venäjän jää­kiekko­maa­joukkueen edeltäjä Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue hallitsi kansainvälisiä arvokisoja 1970- ja 1980-luvulla. Joukkuetta kutsuttiin nimellä Punakone. Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue voitti monta kultamitalia maailmanmestaruus- ja olympiakisoista. Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue ja Venäjän jääkiekkomaajoukkue ovat voittaneet yhteensä 27 maailmanmestaruutta, eli yhtä monta kuin Kanada. Venäjän jääkiekkomaajoukkue on voittanut viisi maailmanmestaruutta, vuosina 1993, 2008, 2009, 2012 ja 2014. Edellisen kerran Venäjällä on järjestetty maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2016.
Venäjän eri maajoukkueet jättivät väliin vuonna 2022 pelatut miesten maailmanmestaruuskisat, kesällä järjestetyt tyttöjen alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskisat sekä elokuulle siirretyt alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisat. Samalla Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF tiedotti hyllyttäneensä Venäjän ja Valko-Venäjän ulos kansainvälisistä jääkiekkotapahtumista, koska Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Hyllytys jatkui myös vuonna 2023. Joukkueet on suljettu toiminnasta myös vuodeksi 2024.
Valmentajat
Venäjän jääkiekkomaajoukkueita ovat valmentaneet entiset Neuvostoliiton maajoukkueen huippupelaajat.
AbiWord
AbiWord on vapaa ja avoimen lähdekoodin tekstinkäsittelyohjelma, joka on julkaistu GPL-lisenssillä.
AbiWordin kehityksen aloitti AbiSource-projektin osana SourceGear Corporation, joka julkaisi ohjelman lähdekoodit. Kehittäjäyhteisö muodostui projektin ympärille ja SourceGear lopetti sen parissa työskentelyn.
Versio 1.0 julkaistiin 18. huhtikuuta 2002. Julkaisun jälkeen AbiWord sai kehuja nopeudestaan ja pienestä koostaan, mutta taulukko-ominaisuuden puuttuminen vähensi käyttäjiä. Versio 2.0, joka tuki taulukoita, julkaistiin 15. syyskuuta 2003.
AbiWord käyttää oletuksena omaa tiedostomuotoa, mutta voi myös avata ja tallentaa eri muodoissa plugin-laajennuksien avulla.
AbiWord pystyy avaamaan RTF-, HTML-, OpenOffice-, Microsoft Word- ja LaTeX-tiedostoja.
Muurolan kirjasto
Muurolan kirjasto sijaitsee Rovaniemellä Muurolassa. Tämä kirjasto on Rovaniemen kaupunginkirjaston lähikirjastoja. Vuoteen 2005 asti kirjasto oli yksi Rovaniemen maalaiskunnan kirjaston toimipisteistä.
Muurolan piirikirjaston perustamispäätös tehtiin vuonna 1952. Vuonna 1987 Muurolan kirjasto siirtyi uusiin tiloihin.
Kirjastonjohtajana aloitti vuonna 1988 Satu Hallikainen, jonka johdolla kirjastosta tuli kokeilukirjasto, jossa kehitettiin mm. yhteistyömalleja koulun ja kirjaston kesken, otettiin käyttöön avoimen lähdekoodin ohjelmistoja ja kehitettiin kirjaston kulttuuritarjontaa.
Karjalan ilmailumuseo
Karjalan Ilmailumuseo sijaitsee Lappeenrannan lentoaseman alueella. Sitä ylläpitää Kaakkois-Suomen ilmailumuseoyhdistys ry. Aiemmin museo on toiminut myös nimellä Kaakkois-Suomen ilmailumuseo.
Esillä olevat koneet ovat:
Kesällä 2005 hallissa vieraili myös Keski-Suomen Ilmailumuseon Hawker Hurricane (HC-452).
Esineistöstä näytteillä on muun muassa Saimaaseen uponneen Fokker C.X-lentokoneen tähtimoottori, pudonneiden tai pudotettujen venäläisten lentokoneiden osia kuten Ylämaalta suosta nostettu Tupolev SB-2 -pommikoneen moottori, laskutelineet, aseistusta sekä lentäjien henkilökohtaista esineistöä kuten karttoja.
Museo on avoinna kesäisin, ja muulloin sopimuksen mukaan.