cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sveitsin maantiede
Ilmasto
Sveitsi voidaan jakaa neljään ilmastovyöhykkeeseen: Alppien eteläpuoleen, Alppeihin, Mittellandiin ja Juravuoristoon. Alppien eteläpuolisessa osassa vallitsee välimerenilmasto. Kesällä sää muistuttaa muuten Italiaa, mutta sateet ovat yleisempiä ja voivat olla rankkojakin. Talvella pitkät pakkasjaksot ovat harvinaisia. Alppien alueella, mihin kuuluu yli puolet maasta Genevestä Itävallan rajalle, korkeuseroista johtuvat lämpötilojen ja sademäärien vaihtelut ovat suuria. Talvisin laaksoissa on usein sumuista mutta ylhäällä rinteillä aurinkoista, kun taas kesällä pilvet voivat ympäröidä vuorenhuiput kun taas laaksoissa on aurinkoista. Paikalliset laaksotuulet ovat voimakkaita. Alpeilta puhaltaa usein keväisin lämmin ja kuiva föhntuuli. Mittelland ulottuu Genevenjärveltä Bodenjärvelle. Talvisin on kylmää, usein sumuista ja varsin lumista. Kesällä on lämmintä mutta melko sateista. Juravuorten alue on Ranskan rajalla Baselista Geneveen. Vuoret ovat korkeudeltaan vain puolet Alpeista mutta niiden rinteet ovat jyrkkiä. Täällä sataa paljon enemmän kuin keskitasangolla. Lumi pysyy vuorilla pitkään, ja laaksoissa on talvella joskus erittäin kylmää purevien laskutuulten takia.
Luonto ja luonnonsuojelu
Juravuorilla ja Mittellandissa kasvaa lehtimetsiä 600–800 metrin ja Alpeilla 1 400 metrin korkeudelle. Niiden yläpuolella on havumetsiä 1 500–2 400 metrin korkeudelle. Ylinnä on alppiniittyjä. Pysyvän lumen raja on noin 3 000 metrissä.
Sveitsissä on noin 1 600 eri tavalla suojeltua luontokohdetta. Vain yksi niistä on kansallispuisto, Sveitsin kansallispuisto.
Far Cry 3
Far Cry 3 on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema avoimeen maailmaan sijoittuva ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Microsoft Windowsille vuonna 2012. Peli on jatko-osa vuoden 2008 videopelille Far Cry 2. Pelille julkaistiin "Classic"-versio 26. kesäkuuta 2018. Classic-versio on PlayStation 4 ja Xbox One -konsoleille. Siinä ei ole moninpeliä, joka alkuperäisessä versiossa oli.
Far Cry 3 sijoittuu trooppiselle saarelle jossain päin Intian valtamerta tai Tyyntämerta.
Juoni
Jason Brody ja hänen veljensä Grant ja Riley sekä Jasonin tyttöystävä Liza, Grantin tyttöystävä Daisy ja porukan ystävät Keith ja Oliver ovat lomalla Bangkokissa. He hyppäävät laskuvarjolla Rook-saaristoon, jossa he joutuvat merirosvojen kaappaamiksi. Heidän johtaja Vaas tappaa Grantin, mutta antaa Jasonille mahdollisuuden paeta. Viidakosta Jasonin löytää Dennis Rogers, joka kertoo merirosvoja vastaan taistelevasta Rakyat-heimosta. Dennis kokee Jasonin olevan lupaava soturi ja esittelee tämän Citralle, heimon johtajalle, joka antaa Jasonille soturin tatuoinnit. Jason etsii ystäviään ja taistelee Rakyatin puolesta merirosvojen sortoa vastaan.
Vähitellen aluksi pelokkaasta Jasonista kypsyy pelottava soturi, jota kunnioitetaan Rakyatissa. Hänen entiset ystävänsä alkavat kuitenkin nähdä Jasonin vaarallisena. Jason pohtii asettuvansa saarelle. Hän onnistuu tappamaan Vaasin ja alkaa jahdata tämän työnantajaa, Hoyt Volkeria, joka johtaa orja - ja huumekauppaa. Jason vannoo Citralle tappavansa Hoytin kaiken sen jälkeen, mitä tämä on tehnyt saaren asukkaille. Jason soluttautuu vihollisten leiriin ja hankkii uuden identiteetin vihollissotilaalta, Fosterilta. Jason saa tietää, että hänen kuolleeksi luultu veljensä Riley on elossa. Suorittaessaan peiteoperaatiota Jason joutuu pahoinpitelemään veljensä, samalla kyseenalaistaen itsensä.
Vaikka peiteoperaatio paljastuu, Jason tappaa Hoytin ja onnistuu pelastamaan kaikki ystävänsä, mutta nämä joutuvat Citran vangeiksi. Paljastuu, että Citra on rakastunut Jasoniin ja uskoo tämän olevan Rakyatin mystisen soturin jälkeläinen. Citra huumaa Jasonin, ja palatessaan tajuihinsa tämä huomaa pitävänsä veistä Lizan kaulalla. Pelaaja saa valittavakseen joko pelastaa ystävänsä tai tappaa heidät.
Pelasta ystävät: Jason vapauttaa kahlitut ystävänsä ja toteaa, että verta on vuotanut tarpeeksi. Citra pyytää Jasonia jäämään, ja raivostunut Dennis kokee Jasonin olevan kiittämätön. Dennis yrittää puukottaa Jasonia, mutta Citra siirtyy hänen eteensä ja puukko iskeytyykin tämän vatsaan. Ennen kuolemaansa Citra pyytää anteeksi ja kertoo Jasonille rakastavansa tätä. Dennis pitelee Citran ruumista käsissään, katuen tekoaan. Jasonin ystävät lähtevät saarelta, mutta Jason toteaa olevansa kykenemätön palaamaan normaaliin elämään kaiken sen jälkeen, mitä hän on tehnyt. Jason jää saarelle, ja kertoo tuntevansa vihan sisällään ja sanoo tulleensa hirviöksi.
Liity Citraan: Jason tappaa ystävänsä ja siittää Citran. Lopulta Citra tappaa Jasonin ja kertoo, että heidän lapsensa tulee johtamaan heimoa, ja että Jason kuolee soturina.
Kehitys
Elokuussa 2010 PC Gamer raportoi, että Far Cry 3 on kehityksessä Ubisoft Montrealilla.
6. kesäkuuta 2011 Ubisoft esitteli pelin demon E3 2011 -messuilla. Tuottaja Jason Vandenberghe paljasti, että pelin tapahtumapaikka on noin kymmenen kertaa suurempi kuin pelisarjan aikaisemmissa osissa. Pelin todettiin olevan avoimeen pelimaailmaan sijoittuva hiekkalaatikkopeli. Huomiota saivat muun muassa ”Takedown”-ominaisuus käsitaistelussa ja pelihahmon kyky ampua suojasta nostamatta päätään. Pelialue on suureksi osaksi trooppista viidakkoa, mutta Ubisoftin Patrick Redding mainitsi, että arktiset tapahtumapaikat ovat mahdollisia tuleville Far Cry -peleille.
Markkinonti
Far Cry 3:n ennakkotilanneet saivat pelin The Lost Expeditions -version, joka sisältää kaksi ylimääräistä tehtävää. Nämä tarjoavat 40 minuuttia ylimääräistä pelisisältöä. Versio sisältää myös japanilaisen toisen maailmansodan aikaisen hätärakettiaseen käytettäväksi pelin moninpelissä.
Yhdysvalloissa pelin GameStopista tilanneet saavat ”The Monkey Business” -lisäsisällön, joka sisältää neljä uutta tehtävää.
Penny Arcade Expo 2012:n aikana oli pelattava pre-alpha-versio pelin moninpelistä. Jos antoi hiuksensa leikattavaksi irokeesiksi, kuten pelin Vaas-nimisellä konnalla, sai pelin ilmaiseksi sen julkaisun yhteydessä.
Vastaanotto
Far Cry 3 sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. GameRankings ja Metacritic antoivat PlayStation 3 -versiolle pisteet 89.18 % ja 90/100, Xbox 360 -versiolle 89.14 % ja 90/100 , ja Windows-versiolle pisteet 88.12 % ja 88/100.
Far Cry 3 peliä on myyty 4,5 miljoonaa kappaletta helmikuuhun 2013 mennessä.
Kemin Kunto
Kemin Kunto (KeKu) on kemiläinen urheiluseura. Se on Kemin ensimmäinen urheiluseura, joka perustettiin 7. toukokuuta 1903 nimellä VPK:n Voimistelu- ja Urheiluseura Kunto, jonka ykköslajina on vuodesta 1933 lähtien ollut yleisurheilu. Alkuaikoina seuran ohjelmassa olivat myös muun muassa voimistelu, hiihto, paini, jalkapallo, pesäpallo, painonnosto ja suunnistus, ja 1960-luvulla tuli pikaluistelu seuran toimintaan näkyvästi mukaan 25 seuraavan vuoden ajaksi. Vuoteen 1994 asti Kemin Kunto kuului Suomen Valtakunnan Urheiluliittoon (SVUL).
Kemin Kunnon historian menestynein urheilija on vuoden 1995 kuulantyönnön hallimaailmanmestari ja ulkoratojen MM-hopeamitalisti Mika Halvari. Myös seiväshyppääjä Aulis Kairento saavutti 1960-luvulla kansallista ja kansainvälistä menestystä. Seiväshypyssä Kemin Kunnolla oli 1930-luvun kaksi kansallisesti tunnettua hyppääjää – paikkakunnalle muuttanut Eero Lähdesmäki ja paikkakuntalainen Veikko Kairento. Lähdesmäki saavutti Suomen mestaruuden 1939 ja Kairento viisi kertaa SM-mitalin. Keskimatkojen juoksija Olavi Salsola edusti aina vuoteen 1953 Kemin Kuntoa, mutta teki parhaat saavutuksensa, muun muassa 1 500 metrin maailmanennätyksen, siirryttyään seurasta.
John Arthur Roebuck
John Arthur Roebuck (28. joulukuuta 1802  – 30. marraskuuta 1879) oli englantilainen poliitikko. Hän edusti parlamentin alahuoneessa Bathia itsenäisenä liberaalina vuodet 1832–1837 ja 1841–1847 ja myöhemmin Sheffieldiä vuodet 1849–1868 ja 1874–1879.
Roebuck osoitti poliittisen uransa aikana useita erilaisia ristiriitaisia mielipiteitä ja kannatti ristiriitaisia tavoitteita. Hän vieraantui ajan mittaan yhä selvemmin aiemmista liberaalien piiristä löytyneistä tovereistaan ja lähentyi uransa loppuvaiheessa konservatiiveja. Vuonna 1844 poliitikko George Smythe luonnehti häntä pilkallisesti ”Bathin Diogeneeksi”, jonka teot olivat aina keskenään ristiriidassa.
Elämä
Roebuckin isä Ebenezer Roebuck (k. 1807) oli keksijä ja teollisuusmies John Roebuckin poika. John Arthur Roebuck syntyi Madrasissa Intiassa, missä Ebenezer toimi valtion virkamiehenä. Ebenezerin kuoltua tämän vaimo Zipporah Tickell matkusti Britanniaan ja meni uusiin naimisiin John Simpsonin kanssa, minkä jälkeen perhe muutti vuonna 1815 Ylä-Kanadaan. Roebuck palasi Englantiin vuonna 1824 ja sai vuonna 1831 oikeuden lakimiehen ammatin harjoittamiseen, mutta ei koskaan ollut alalla erityisen aktiivinen eikä itse pitänyt lakimiehistä ihmisryhmänä. Vuonna 1834 hän avioitui pappi Thomas Falconerin tyttären Henriettan kanssa, jonka kanssa sai ainakin yhden tyttären.
Poliittisen uran alku
Roebuck valittiin ensi kertaa alahuoneeseen Bathin vaalipiiristä vuoden 1832 vaaleissa William Napierin kieltäydyttyä asettumasta ehdolle ja kannatettua Roebuckia tehtävään. Roebuck piti 5. helmikuuta 1833 ensimmäisen puheensa alahuoneessa, ja siinä hän julistautui riippumattomaksi parlamentin jäseneksi. Hän osoitti halveksuntaa kaikkia hänen kanssaan eri mieltä olevia, eritoten whigejä, kohtaan. Hän tuki Daniel O’Connellin oikeustaistelua Irlannin puolesta, kun taas irlantilaista chartisteihin kuuluvaa poliitikkoa Feargus O’Connoria hän luonnehti vuonna 1839 ”pahantahtoiseksi ja pelkurimaiseksi kansankiihottajaksi”.
Roebuck teki vuonna 1835 ehdotuksen ylähuoneen ehdottoman veto-oikeuden poistamisesta ja muuttamisesta viivyttäväksi, tosin hän itse olisi halunnut lopettaa ylähuoneen instituutiona kokonaan. Veto-oikeuden muutos toteutui lopulta vuonna 1911 Parliament Actin myötä. Hänen samana vuonna julkaisemansa Pamphlets for the People -traktaattisarjan sanomalehtiä kritisoiva osa The Stamped Press and its Morality sai The Morning Chronicle -lehden päätoimittajan John Blackin haastamaan hänet kaksintaisteluun. Kumpikaan osapuoli ei loukkaantunut, kun kaksintaistelu järjestettiin 19. marraskuuta 1835.
Roebuckia ei valittu Bathista uudestaan vuoden 1837 vaaleissa, jolloin hän lähti uudelleen joksikin aikaa Kanadaan, missä osti maatilan asuttavakseen ja harjoitti jonkin verran lakimiehen tointa. Hän palasi alahuoneeseen samasta vaalipiiristä seuraavissa vaaleissa vuonna 1841. Vuonna 1843 hänen aloitteensa sekulaarista opetuksesta maassa hylättiin alahuoneessa äänin 60 puolesta ja 156 vastaan.
Roebuck jätti Bathin vaalipiirin lopullisesti jäätyään vailla edustajanpaikkaa vuoden 1847 vaaleissa ja siirtyi Sheffieldiin, mistä hänet valittiin alahuoneeseen ilman vastaehdokkaita toukokuussa 1849.
Krimin sota
Roebuck kannatti monen muun brittiläisen liberaalin tavoin aluksi Krimin sotaa. Sodan kääntyessä epäsuotuisaksi hän kuitenkin alkoi voimakkaasti kritisoida maan johtoa. 23. tammikuuta 1855 Roebuck vaati äänestystä epäluottamuslauseesta hallitusta kohtaan. Alahuone äänesti 29. tammikuuta 1855 äänin 305 epäluottamuslauseen puolesta ja 148 sitä vastaan, ja pääministeri George Hamilton-Gordonin hallitus erosi seuraavana päivänä. Roebuck nimitettiin johtamaan kymmenestä parlamentin jäsenestä koostuvaa komiteaa, joka tutki pääasiassa rintamaoloissa tapahtuvaan sairaanhoitoon ja sen puutteisiin liittyviä tekijöitä. Komitean haastattelemiin henkilöihin lukeutui useita kenraaleja, muun muassa John Fox Burgoyne ja lordit Raglan ja Lucan, useita alempia upseereita, lääkintähenkilöstöä sekä yksi aliupseeri. Komitean raportin ensi versio esitettiin parlamentille 18. kesäkuuta 1855 huolimatta siitä, että Hamilton-Gordonia pääministerinä seurannut lordi Palmerston oli yrittänyt saada Roebuckia ja alahuonetta yleensä luopumaan tutkimuksesta.
Vuonna 1855 Roebuck oli myös yksi lyhytaikaisen Administrative Reform Association -järjestön vaikuttajista Charles Dickensin ja Samuel Morleyn ohella. Järjestö oli Krimin sodan ja sen aristokraattiseksi mielletyn johdon vastainen ja sai inspiraationsa suurelta osin George Trevelyanin ja Stafford Northcoten vuonna 1855 julkistaman raportin johdosta. Eräs sen tärkeimpiä tavoitteita oli saada maan valtionhallinnosta selkeämmin ymmärrettävää ja sen työntekijöiden värväämisestä puhtaammin osaamiseen perustuvaa.
Joulukuussa 1855 Roebuck pyrki epäonnistuneesti Metropolitan Board of Works -paikallishallinnon puheenjohtajaksi. Asema olisi taannut hänelle mahdollisuuden vaikuttaa merkittävästi moderniin Lontooseen. Tehtävään kuitenkin valittiin 22. joulukuuta pidetyssä äänestyksessä John Thwaites Roebuckin jäädessä toiseksi.
Krimin sodan jälkeen
Krimin sodan jälkeen Roebuck pyrki yhdistämään Britannian radikaalit liberaalit vaikuttajat yhdeksi kokonaisuudeksi, joka voisi onnistuneesti ajaa edistysmielisiä uudistuksia maassa. Edward Miall ja Thomas Milner Gibson olivat tähän halukkaita, mutta Roebuckin mukaan halajama Richard Cobden kieltäytyi, koska hänen mielestään Roebuck oli turhamainen halussaan saada aina ylimmän aseman.
Vaikka Roebuck valittiin Sheffieldistä parlamentin alahuoneeseen vuosina 1852, 1857, 1859 ja 1865, hänen jyrkkenevät mielipiteensä ja yleinen poliittinen jääräpäisyytensä olivat osana vaikuttamassa siihen, että häntä ei valittu enää vuoden 1868 vaaleissa. Hänen sijastaan Sheffieldin vaalipiiristä alahuoneeseen nousi työväenluokalle ja ammattiliitoille myötämielinen A. J. Mundella. Roebuck oli sen sijaan tehnyt selväksi kielteisen mielipiteensä ammattiliittoja kohtaan ja luonnehtinut työväenluokkaa perheväkivaltaan taipuvaisiksi ja tuhlareiksi. Hän oli myös suhtautunut vuoden 1867 vaalitavan uudistukseen epäilevästi ja varoittanut antamasta poliittista valtaa ”tietämättömien” haltuun.
Vuoden 1874 vaaleissa Roebuck valittiin konservatiivipuolueen tukemana uudestaan alahuoneen jäseneksi Sheffieldistä Mundellan rinnalle. Roebuckin kanssa paikkaa tavoitteli myös Joseph Chamberlain. Turkin sodassa hän kannatti osmanien valtakunnan tukemista Venäjää vastaan. Hänestä tehtiin Privy Councilin jäsen 14. elokuuta 1878.
Kuolema
Roebuck kuoli sydämen vajaatoimintaan Westminsterissä Lontoossa 30. marraskuuta 1879.
Yrjö Koskinen (jääkäri)
Yrjö Mikael Koskinen oli suomalainen jääkärimajuri. Hänet tunnetaan asesuunnittelija Aimo Lahden aisaparina, joka suunnitteli muun muassa Suomi-konepistoolin rumpulippaan.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat ratamestari Nestor Koskinen ja Amanda Kannisto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Elli Alfhild Amalia Lindroosin kanssa.
Opinnot
Koskinen kävi Turun teollisuuskoulun ja lukukauden Tampereen teknillistä opistoa, mutta keskeytti opiskelunsa liittyäkseen jääkäriliikkeeseen. Koskinen teki kolme virka- ja opintomatkaa Sveitsiin Tavaron tehtaille Geneveen vuosina 1938–1939.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Koskinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän suoritti rintamalta paluun jälkeen vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Koskinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Koskinen siirrettiin sisällissodan jälkeen 2. huhtikuuta 1919 alkaen Keski-Suomen rykmentin luetteloihin, mutta astui palvelukseen vasta joulukuussa vuonna 1920. Palvelukseen astumisen jälkeen hän työskenteli rykmentin esikunnan asetoimistossa. Armeijasta hän erosi 20. syyskuuta 1922, mutta astui uudelleen palvelukseen 31. maaliskuuta 1923 Keski-Suomen rykmenttiin, missä hänelle oli varattuna erikoistehtäviä.
Keski-Suomen rykmentissä hän työskenteli yhdessä asemestari Aimo Lahden kanssa Suomi-konepistoolin suunnittelu- ja valmistustyössä. Hänet määrättiin 1. tammikuuta 1927 alkaen ylimääräiseksi ja 17. elokuuta 1928 alkaen vakinaiseksi tavarantarkastajaksi Puolustusministeriön taisteluvälineosaston tavarantarkastustoimistoon. Koskisen omaa suunnittelutyötä on armeijan käyttöönottama konepistoolin rumpulipas.
Talvi- ja jatkosota
Koskinen otti osaa talvisotaan edelleen samassa tehtävässä, josta hänet siirrettiin välirauhan aikana tavarantarkastajaksi Puolustusvoimain Pääesikunnan Taisteluvälineosastolle, josta tehtävästä hänet siirrettiin myöhemmin ampumatarvikkeiden tarkastuksen johtajaksi. Jatkosodan puhjettua hän jatkoi edelleen samassa tehtävässä ja olikin tehtävässä kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1952. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Indokiinantikka
Indokiinantikka (Dendrocopos atratus) on kaakkoisaasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Intian koillisnurkasta Myanmariin, Kiinan lounaisosiin sekä Indokiinaan. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Burman Tenasserimistä 1849.
Kristin Hammarström
Kristin Hammarström (s. 29. maaliskuuta 1982 Glanshammar) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on heinäkuun 2013 loppuun mennessä pelannut Ruotsin maajoukkueessa 27 maaottelua.
Hammarström esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin maajoukkueessa helmikuussa 2008. Hän saavutti MM-pronssia 2011 Ruotsin varamaalivahtina. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa hän oli välieriin saakka yltäneen joukkueen ykkösmaalivahti.
Hammarström edustaa kotimaassaan Kopparbergs/Göteborg FC:tä. Hänen kasvattajaseuransa on Glanshammars IF, ja hän on pelannut myös KIF Örebro DFF:ssä 1998–2010.
Kristin Hammarströmin kaksoissisar Marie Hammarström on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Juan de Villanueva
thumb|240px|[[Francisco Goya: Juan de Villanuevan muotokuva, noin 1805. (Real Academia de Bellas Artes de San Fernando).]] Juan de Villanueva (15. syyskuuta 1739 Madrid, Espanja – 22. elokuuta 1811) oli espanjalainen arkkitehti. Ventura Rodríguezin ohella hänet tunnetaan espanjalaisesta uusklassisismista.
Joel McCrea
Joel Albert McCrea (5. marraskuuta 1905 South Pasadena, Kalifornia – 20. lokakuuta 1990 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
McRea näytteli muun muassa elokuvissa Varjojen kadut (1937), Ulkomaankirjeenvaihtaja (1940), Nauru kahleitten takana (1941) ja High Sierra (1941). Vuoden 1946 jälkeen hän näytteli valkokankaalla ainoastaan lännenelokuvissa, kuten Lännen villikissa (1947) ja Viheltävät luodit (1962). Radiossa McCrea oli pääosassa 1950–1952 esitetyssä Tales of the Texas Rangers -kuunnelmasarjassa.
Jyväskylän maailmanloppulaislahko
Jyväskylän maailmanloppulaislahko oli pääasiassa Jyväskylässä vuodenvaihteessa 1949–1950 vaikuttanut herätysliike.
Lahko sai alkunsa syksyllä 1949 Kuhmoisten Hahmajärven kylässä asuneen 18-vuotiaan horrossaarnaajan Salli Salokankaan kotonaan pitämistä horrossaarnoista, joita kuulemassa oli parhaimpina iltoina puolisen tuhatta kuulijaa. Voimakkaan uskonnollisen herätyksen kokenut Salokangas oli kansakoulun käytyään opiskellut Urho Muroman Raamattuopistossa Kauniaisissa. Hänen ensimmäinen horrossaarnansa tapahtui syyskuun alussa 1949, ja sen jälkeen saarnat toistuivat joka ilta noin kello 20 aikaan. Salokangas puhui levollisella ja selkeällä äänellä, ja hän kehotti saarnoissaan kuulijoita rukoilemaan ja tekemään parannuksen. Saarna muuttui lopussa kielilläpuhumiseksi, jota kuulijat eivät ymmärtäneet. Saarnan jälkeen Salokangas nukkui rauhallisesti 20–30 minuuttia eikä herättyään muistanut mitään tapahtuneesta.
Vuodenvaihteessa 1949–1950 Jyväskylässä alkoi kierrellä huhuja ennen kevättä tulossa olevasta maailmanlopusta. Useiden henkilöiden kerrottiin irtisanoutuneen työpaikoistaan valmistautuakseen vastaanottamaan Kristuksen saapumista, ja erään perheen kerrottiin myyneen myös kaiken omaisuutensa. Tämän uskonnollisen liikehtimisen alkuunpanijana pidettiin Kuhmoisten unissasaarnaajaa Salli Salokangasta, joka saapui äitinsä kanssa Jyväskylään Nyrölän kansakoululle joulukuussa 1949 koulussa opettajana toimineen ylioppilas Tapio Nykäsen vieraaksi. Salokangas piti sitten horrossaarnoja koululla useita kertoja, ja niitä kuulemaan tuli suuri joukko ihmisiä. Opettaja Nykänen liittyi myös Salokankaan kannattajiin ja alkoi pitää koululla saarnoja puhuen maailmanlopusta jopa koulun oppilaille. Nykänen joutui tämän vuoksi jättämään paikkansa joulun jälkeen, ja samoin Salokangas poistui koululta maailmanloppulahkolaisten hajaantuessa ympäri maata levittämään lahkon sanomaa. Ennen lähtöään opettaja Nykänen lahjoitti omaisuutensa kyläläisille. Salli Salokangas asui sitten useita viikkoja Jyväskylässä erään perheen luona ja jatkoi siellä horrossaarnojen pitämistä. Paikalla pidettiin myös kokouksia, joissa valmistauduttiin maailmanlopun tulemiseen. Salokangas palasi tammikuussa 1950 kotiinsa Kuhmoisiin. Liikkeellä arveltiin tässä vaiheessa olleen toistasataa kannattajaa eri puolilla Suomea.
Tammikuun lopulla 1950 ruotsalaisessa Dagens Nyheter -lehdessä julkaistiin valokuvilla varustettu juttu Jyväskylän maailmanloppulaisista ja Kuhmoisten unissasaarnaajatytöstä. Heistä oli juttu myös Daily Mail -lehdessä, ja helmikuussa 1950 Jyväskylään saapui kaksi ruotsalaisen Se-lehden toimittajaa suomalainen tulkki mukanaan tekemään juttua lahkolaisista. Liikkeen jäsenillä oli helmikuun alkupuolella kokous Jyväskylässä, ja kokouksessa esiintyi puhujana myös Nyrölän kansakoulun entinen opettaja Tapio Nykänen. Nykäsen mukaan asiasta oli pidetty liikaa melua, ja hän kiisti myös puhuneensa maailmanlopusta vaan ainoastaan Herran tulemisesta.
Ventura Rodríguez
thumb|right|250px|[[Francisco Goya: Ventura Rodríguez, 1786.]] Ventura Rodríguez Tizón (14. heinäkuuta 1717 – 26. syyskuuta 1785) oli espanjalainen arkkitehti ja taiteilija. Aluksi hänen tuotantonsa edusti barokkia, mutta hän siirtyi vähitellen uusklassisismiin.
Bernard Unabali
Bernard Unabali (5. toukokuuta 1957 – 10. elokuuta 2019) oli papuauusiguinealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bougainvillen hiippakuntaan Gregory Singkai 14. joulukuuta 1985, ja hänet nimitettiin Bougainvillen vihkipiispaksi sekä Cuiculin titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Henk Kronenberg, jota avustivat Alphonse Liguori Chaupa ja John Ribat.
15. joulukuuta 2009 Unabali sai nimityksen Bougainvillen piispaksi.
Jaime Mota de Farias
Jaime Mota de Farias (12. marraskuuta 1925 São Bento do Una – 12. huhtikuuta 2021 ) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. elokuuta 1957 ja nimitettiin Nazarén hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Ausuccuran titulaaripiispaksi 14. heinäkuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tiago Postma, jota avustivat Acácio Rodrigues Alves ja José Palmeira Lessa.
Mota de Farias sai 7. marraskuuta 1986 nimityksen Alagoinhasin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. huhtikuuta 2002.
Richard von Kühlmann
thumb|pysty|Richard von Kühlmann vuonna 1918. Richard von Kühlmann (17. toukokuuta 1873 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 16. helmikuuta 1948 Ohlstadt, Länsi-Saksa) oli saksalainen diplomaatti, joka toimi Saksan keisarikunnan ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana elokuusta 1917 heinäkuuhun 1918.
Kühlmannin isä oli Anatolian rautatieyhtiön toimitusjohtaja. Kühlmann aloitti uransa Saksan ulkoministeriössä vuonna 1899, ja työskenteli Saksan lähetystöissä Pietarissa, Teheranissa, Tangerissa, Washingtonissa, Haagissa sekä viimeksi vuosina 1908–1914 lähetystöneuvoksena Lontoossa. Sodan aikana hän toimi maaliskuusta 1915 syyskuuhun 1916 Saksan lähettiläänä Haagissa ja sen jälkeen suurlähettiläänä Konstantinopolissa.
Kääpiölepinkäinen
Kääpiölepinkäinen (Nilaus afer) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kääpiölepinkäistä tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Thadeu Gomes Canellas
Thadeu Gomes Canellas (s. 28. heinäkuuta 1930) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Porto Alegren arkkihiippakuntaan 25. helmikuuta 1956 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Iunca in Byzacenan titulaaripiispaksi 19. marraskuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1984. Pääkonsekraattorina toimi João Cláudio Colling, jota avustivat Alfredo Vicente Scherer ja Edmundo Luís Kunz.
Gomes Canellas sai 10. marraskuuta 1999 nimityksen Osórion piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. marraskuuta 2006.
Weckmanin talo
Weckmanin talo on vuonna 1902 Oulun Sepänkadun ja Kirkkokadun kulmaan rakennettu alun perin jugendtyylinen asuintalo suunnittelijana arkkitehti Karl Hård af Segerstad. Talon ulkoasu on täysin muutettu 1935–1937. Tällöin talo sai funktionalistisen ulkoasunsa arkkitehti Eino Pitkäsen suunnittelemassa muutostyössä, jolloin harjakatto muuttui tasokatoksi. Talossa tehtiin vuonna 2008–2009 perinpohjainen sisätilaremontti, jolloin talo liitettiin osaksi Svenska Privatskolan i Uleåborgin muuta koulutoimintaa. thumb|270px|Vuonna 1903 rakennettu Weckmanin talo alkuperäisessä jugendtyylisessä asussaan. thumb|270px|Helmikuussa 1944 Neuvostoliitto pommitti Oulua. Weckmanin talon ympäristö koki merkittäviä vaurioita, vaikka talo itse säilyikin. Kuvassa Kirkkokatu ja vasemmalla ehjänä säilynyt Weckmanin talo kuvattuna Heinäpään suunnasta.
Weckmanin perheen yksityisasunto
Talo rakennettiin vuonna 1902 alun perin luutnantti Reinhold Weckmanin yksityisasunnoksi. Reinhold Weckman oli naimisissa vuodesta 1891 lähtien kauppaneuvos Albert Oskar Snellmanin tyttären Elin Johanna Snellmanin kanssa. Weckman toimi sitten oululaisen J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen osakkaana ja myöhemmin toisena pääomistajana appensa Albert Oskar Snellmanin jälkeen. Vuosina 1912–1923 Weckman oli Ab Uleå Oy:n toimitusjohtajana. Näin Weckmanin talosta tuli keskeinen oululaisen liike-elämän kokoontumispaikka.
Oulu Oy:n ja sen seuraajayritysten omistuksessa
Weckmanin talo suunniteltiin vuonna 1935 täysin uudelleen talon omistuksen siirtyessä uuden puunjalostusyrityksen Oulu Oyn omistukseen. Rakennus muuttui puhtaasta yksityisasunnosta katutason liiketiloja sisältäväksi taloksi. Naapuriin nousi samaan aikaan 5-kerroksinen kerrostalo, johon Weckmanin talo liitettiin yhteen. Samalla Weckmanin taloa korotettiin ja poistettiin mm. alkuperäisen jugendin mukaiset erkkerit.
Jatkosodan pommituksissa 21. helmikuuta 1944 tuhoutui Weckmanin talon korttelissa Torikadun puolella sijainnut Privatskolanin koulutalo. Samoin Weckmanin talon edessä olevan Mannerheimin puiston etelälaidalla Sepänkadun varrella sijainneet puiset talot tuhoutuivat täysin. Weckmanin talo säilyi näissä ankarissa vuoden 1944 pommituksissa, vaikka oli aivan tuhoalueen keskellä.
Vuonna 1979 Oulu Oy teetti rakennuksessa laajan sisätilaremontin. Tällöin sisätilan huonejakoa muutettiin, ja rakennuksesta tuli puhdas edustustila.
Talo oli Oulu Oy:n ja vuodesta 1986 Oulu Oy:n fuusion seurauksena Veitsiluoto Oy:n omistuksessa ja 1990-luvun fuusioiden seurauksena StoraEnson omistuksessa. Rakennuksessa toimi aina 2000-luvulle asti Sepänkadun apteekki.
Svenska Privatskolan i Uleåborgin käytössä
Oulun ruotsinkielisen kulttuurin taloudellinen tukijärjestö Svenska Kulturens Vänner i Uleåborg r.f. osti Weckmanin talon Stora Ensolta vuonna 2008 hieman alle kolmella miljoonalla eurolla ja päätti keskittää siihen Svenska Privatskolan i Uleåborg-koulun kaikki toiminnot. Weckmanin talo Kirkkokadun ja Sepänkadun kulmassa remontoitiin ja otettiin käyttöön vuonna 2009, koulun täyttäessä 150 vuotta.
Uusituissa tiloissa toimii myös Oulun ruotsinkielinen päiväkoti, Svenska barnträdgården i Uleåborg. Kortteli on näin Oulun ruotsinkielisen toiminnan käytössä, ja Weckmanin talon tilat ovat osa yhdistyksen monipuolista toimintaa. Tiloissa kokoontuu mm. Oulun kirjailijaseura ry, joka edistää Oulun ja Pohjois-Pohjanmaan ammattikirjailijoiden työskentelymahdollisuksia.
Michael Meier
Michael Meier (s. 19. lokakuuta 1928 Wolfshausen) on saksalainen, Papua-Uudessa-Guineassa toiminut roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Jumalan Sanan seuran papiksi 30. toukokuuta 1957 ja nimitettiin Mount Hagenin koadjuuttoriarkkipiispaksi 2. heinäkuuta 1984. Piispaksi konsekroinnin suoritti 15. elokuuta George Elmer Bernarding, jota avustivat Francesco De Nittis ja Gregory Singkai.
7. maaliskuuta 1987 Meieristä tuli Mount Hagenin arkkipiispa, ja hän toimi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle 17. heinäkuuta 2006.
Lessebon kunta
thumb|262px|Lessebon kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Lessebon kunta on Kronobergin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Smålandiin. Kunnan keskustaajama on Lessebo.
Kunnan maapinta-ala on 412,54 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 8 574 henkeä (31.12.2021).
Obva
Joki saa alkunsa Ylä-Kaman ylängöltä läheltä Kirovin alueen rajaa, virtaa kohti itää ja laskee Kaman tekojärven Obvanlahteen. Suurimmat sivujoet ovat Jazva, Nerdva, Siva, Bub ja Lysva.
Lessebon kunta
Lessebo on osa Glasriket-nimistä lasiteollisuudesta tunnettua seutua Kronobergin läänin ja Kalmarin läänin välisellä raja-alueella. Kunnassa on myös sellu- ja paperitehdas, jonka historia juontaa vuonna 1658 perustettuun rautaruukkiin. Läpi 1700-luvun valmistettiin myös käsintehtyä paperia, kunnes vuonna 1836 tehtaaseen hankittiin Ruotsin ensimmäisiin kuulunut paperikone ja vuonna 1902 tehtaan yhteyteen valmistui sellutehdas.
Vuonna 2007 kunnassa oli 7,65 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,8 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1939 muodostettiin Lessebon kauppala erottamalla se Herråkran, Hovmantorpin ja Ljuderin maalaiskunnista.
Francesco De Nittis
Francesco De Nittis (3. heinäkuuta 1933 Vieste – 10. maaliskuuta 2014) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka toimi kirkkonsa diplomaattisissa tehtävissä. Hänet vihittiin papiksi 15. heinäkuuta 1956. Hänet nimitettiin Tuneksen titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Papua-Uusi-Guineaan ja apostoliseksi delegaatiksi Salomonsaarille 7. maaliskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Casaroli, jota avustivat Duraisamy Simon Lourdusamy ja Valentino Vailati.
Lessebon kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat suurkunnat:
Francesco De Nittis
24. tammikuuta 1985 De Nittis sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi El Salvadoriin ja 10. huhtikuuta 1986 lisäksi Hondurasiin. 25. kesäkuuta 1990 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Uruguayhin, ja hän toimi tässä tehtävässä, kunnes erosi 11. marraskuuta 1999.
Lessebon kunta
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1919 perustettu Hovmantorpin taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin kauppalan muodostamisen yhteydessä vuonna 1952.
Vuoden 1971 kuntauudistuksessa muodostettiin nykyinen Lessebon kunta liittämällä kauppalaan Ekebergan ja Ljuderin maalaiskunnat sekä Hovmantorpin seurakunta jaetusta Hovmantorpin kauppalasta. Furubyn seurakunta Hovmantorpin kauppalasta liitettiin Växjön kuntaan.
Vaakuna
Hovmantorpin ja Lessebon kauppaloilla oli kummallakin oma vaakuna. Nykyinen kuntavaakuna yhdistää osia molemmista vaakunoista.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 104 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 6,1 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 133 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 178 836 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 61 000 kruunua.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 4 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 87,3 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 037 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Lessebon kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Lessebon kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Himalajankäpytikka
Himalajankäpytikka (Dendrocopos himalayensis) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Koillis-Afganistanista Pohjois-Pakistaniin, Intian Himachal Pradeshiin ja Länsi-Nepaliin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvailivat William Jardine ja Prideaux John Selby Mussooriesta Pohjois-Intiasta 1835.
Sami Laakkonen
Bandyliiga (1992-1997)
Laakkonen debytoi Bandyliigassa kaudella 1992-1993. Uran ensimmäiset liigakaudet olivat menestyksekkäitä. Yhteensä viiden kauden aikana WP-35:ssä Laakkonen voitti neljä Suomen mestaruutta ja yhden pronsin.
Himalajankäpytikka
pienoiskuva|left|250px|Himalajankäpytikkanaaras.
Martino Canessa
thumb|right|Martino Canessa pienoiskuva Martino Canessa (s. 22. heinäkuuta 1938 Voltri) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1962 ja nimitettiin Genova-Bobbion arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tigisi in Mauretanian titulaaripiispaksi 20. kesäkuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni Canestri, jota avustivat Alessandro Piazza ja Giacomo Barabino.
Sami Laakkonen
Ruotsin ja Venäjän pääsarjat (1997-2014)
Laakkonen siirtyi Ruotsin liigaan vuonna 1997, jossa hän pelasi vuoteen 2004 asti. Venäjän liigassa Laakkonen pelasi kaudet 2004-2014. Yhteensä Laakkonen pelasi 266 Venäjän Superliigan ottelua ja teki 447 maalia ja antoi 59 maalisyöttöä sekä 99 Venäjän Cup -ottelua, joissa teki 190 maalia ja antoi 33 syöttöä. . Kaudella 2010–2011 hän voitti Venäjän liigan maalikuninkuuden.
Martino Canessa
Canessa sai 2. helmikuuta 1996 nimityksen Tortonan piispaksi.
Sami Laakkonen
Bandyliiga (2014-2021)
Kesällä 2014 Sami Laakkonen siirtyi Suomen Bandyliigassa pelaavaan Akilles Bandyyn. Akilles-vuosina Laakkonen oli voittamassa kahta SM-hopeaa ja yhtä SM-pronssia.
Hän on voittanut neljä Suomen-mestaruutta, kaksi Venäjän-mestaruutta ja kahdesti maailmancupin.
Laakkonen oli erinäisten vammojen vuoksi lähes puolitoista kautta mutta teki paluun kentälle helmikuussa 2019.
Laakkonen päätti mittavan peliuransa 12.2.2021 WP-35:n kotiottelussa Mikkelin Kamppareita vastaan.
Hänet on valittu neljä kertaa Suomen parhaaksi jääpalloilijaksi.
Maajoukkueura
Laakkonen pelasi Suomen maajoukkueessa 122 maaottelua ja teki niissä 111 maalia. Hän oli voittamassa Suomen ainoaa MM-kultaa vuonna 2004 ja teki kisojen loppuottelussa Ruotsia vastaan Suomen 5–4-voittomaalin jatkoajalla. Lisäksi hän on saavuttanut kolme MM-hopeaa ja seitsemän MM-pronssia.
Yksityiselämä
Sami Laakkosen veli Lasse Laakkonen ja isä Seppo Laakkonen ovat myös jääpallon Suomen-mestareita ja maajoukkuepelaajia. Hänen poikansa Akseli Laakkonen nousi 16-vuotiaana syksyllä 2017 Porvoon Akilleksen edustusjoukkueeseen.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Plateía Ámmos
Plateía Ámmos (myös Πλατιά Άμμος, Platiá Ámmos) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 42 (vuonna 2011).
Plateía Ámmos on osa Karaváksen kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran pohjoisosassa merenrannalla muutaman kilometrin päässä Karaváksesta pohjoiseen. Kylästä näkee Manner-Kreikkaan Peloponnesoksen niemimaalle. Kylässä on pitkä hiekkaranta, useita majoituspalveluita, satama sekä kahviloita ja ravintoloita.
Walmis Westerlund
Walmis Westerlund (1872 Varkaus – 11. huhtikuuta 1898 Berliini, Saksa) oli suomalainen Porin kauppakoulun johtaja ja kaupallisen alan oppikirjojen tekijä.
Westerlund kävi Kuopion lyseon ja sen jälkeen Raahen Porvari- ja Kauppakoulun. Hän oli jonkin aikaa Kansallis-Osake-Pankin palveluksessa Helsingissä kunnes hänet valittiin vuonna 1895 Porin kauppakoulun johtajaksi.
Westerlund ajoi 1890-luvun puolivälissä korkeamman asteen suomenkielisen kauppaoppilaitoksen perustamista Suomeen. Hän kirjoitti aiheesta artikkeleita Valvoja-lehteen sekä Päivälehteen ja kiersi myös ympäri maata esittelemässä hanketta liike-elämän edustajille. Vuonna 1897 päätettiinkin perustaa osakeyhtiö Helsinkiin perustettavaa suomenkielistä korkeampaa kauppaopistoa varten. Yhtiön perustamiskokous oli huhtikuussa 1898 viisi päivää sen jälkeen kun Westerlund oli kuollut keuhkotautiin Berliinissä. Westerlund oli matkustanut syksyllä 1897 tutustumaan eurooppalaiseen kauppaopetukseen eri maissa valtion matka-apurahan saatuaan. Hän sairastui matkan aikana Genovassa Italiassa ja vietti koko talven Välimeren rannalla. Keväällä hän aikoi palata Suomeen mutta matka katkesi Berliinissä.
Westerlundin kuoleman jälkeen uusi oppilaitos Suomen Liikemiesten Kauppaopisto aloitti kuitenkin toimintansa syyskuussa 1898 ja sen johtajana oli aluksi Kaarlo Brofeldt ja sitten Kyösti Järvinen.
Wayman Tisdale
Wayman Lawrence Tisdale (9. kesäkuuta 1964 – 15. toukokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen koripalloilija ja jazzmuusikko. Koripallourallaan hän pelasi isona laitahyökkääjänä NBA:ssa 12 kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984.
Tisdale edusti NBA:ssa Indiana Pacersia 3,5 kautta, Sacramento Kingsia 5,5 kautta ja Phoenix Sunsia kolme kautta. Hän pelasi urallaan 840 runkosarjaottelua ja neljänä kautena (yksi Indianassa, kolme Phoenixissa) 22 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 15,3 pistettä, otti 6,1 levypalloa ja antoi 1,3 koriin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 7,1 pistettä, 2,6 levypalloa ja 1,0 syöttöä. Kaudella 1989–1990 hän pelasi Sacramenton joukkueessa 79 runkosarjaottelua, kaikki avauskokoonpanossa, ja teki niissä keskimäärin 22,3 pistettä. Sacramenton-kausinaan hän teki kolme kertaa yhdessä ottelussa 40 pistettä. Parhaimpina kausinaan hän otti 7,7 levypalloa per ottelu.
Tisdale voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa kultaa Pan-Amerikan kisoissa 1983 ja Los Angelesin olympialaisissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa ja teki loppuottelussa Espanjaa vastaan 14 pistettä sekä otti kuusi levypalloa.
Koripallouransa jälkeen Tisdale toimi jazzmuusikkona, soittimenaan bassokitara. Hän levytti kahdeksan albumia, joista vuonna 2006 julkaistu Way Up! ylsi oman kategoriansa myyntilistan ykköseksi. Hänen tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa "Ain’t No Stopping Us Now", "Can’t Hide Love" ja "Don’t Take Your Love Away".
Tisdale katkaisi jalkansa helmikuussa 2007, minkä jälkeen hänen polvensa alapuolelta löydettiin syöpäkasvain. Hänen jalkansa amputoitiin elokuussa 2008. Hän kuoli 44-vuotiaana toukokuussa 2009.
Egyptin pääministeri
Egyptin pääministeri on Egyptin hallituksen johtaja. Pääministerin nimittää maan presidentti, parlamentin on hyväksyttävä nimitys.
Severino Batista de França
Severino Batista de França (s. 29. tammikuuta 1945 Bezerros) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi kapusiineihin 8. joulukuuta 1967 ja sai pappisvihkimyksensä 8. joulukuuta 1972. Hänet nimitettiin Santarémin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hierpinianan titulaaripiispaksi 4. elokuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luis Gonzaga Silva Pepeu, jota avustivat José Carlos Melo ja Lino Vomboemmel.
Yuxi
Yuxi (, pinyin: Yùxī shì) on prefektuuritason kaupunki Lounais-Kiinan Yunnanin maakunnan keskiosassa. Yunnanin maakunnan pääkaupunki Kunming sijaitsee noin 80 kilometriä Yuxista pohjoiskoilliseen. Yuxin prefektuurin pinta-ala on 15 285 neliökilometriä ja väkiluku 2,3 miljoonaa (2010). Prefektuurin hallintokeskus on noin 495 000 asukkaan Hongtan kaupunkipiiri (2010), joka oli piirikuntatason Yuxin kaupunki kun Yuxin prefektuurista tuli prefektuuritason kaupungiksi vuonna 1997.
Maantiede
Prefektuuri rajoittuu koillisessa Kunmingin prefektuuritason kaupunkiin, kaakossa Honghen autonomiseen prefektuuriin, lännessä Pu’erin prefektuuritason kaupunkiin (tunnettiin aiemmin nimellä Simao) ja luoteessa Chuxiongin autonomiseen prefektuuriin.
Maastoltaan monipuolinen Yuxi sijaitsee Yunnan-Guizhoun tasangon länsilaidalla. Seudulla on vuoria, laaksoja, järviä ja jokiseutuja. Prefektuurin alueella sijaitseva Fuxianjärvi on Kiinan kolmanneksi syvin järvi. Prefektuurin luoteisosissa on ylävämpää ja kaakossa alavampaa. Yuxin kaupunki sijaitsee noin 1 630 metriä merenpintatason yläpuolella.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu kahteen kaupunkipiiriin, neljään piirikuntaan ja kolmeen autonomiseen piirikuntaan.
Stronger
Stronger voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Louis Kuehn
Louis Kuehn voi olla:
Daniele Rugani
Daniele Rugani (s. 29. heinäkuuta 1994 Lucca) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Oikeajalkainen Rugani on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Rugani on Empoli FC:n kasvatti. Hän siirtyi vuonna 2012 lainalle Juventukseen, josta hän siirtyi kaudeksi 2013-2014 Serie B:ssä tuolloin pelanneeseen kasvattajaseuraansa. Pelaajan oikeuksista puolet kuului tuolloin Juventukselle ja puolet Empolille. Rugani pelasi kaudella 2013-2014 Serie B:ssä 40 ottelua tehden kaksi maalia, kun Empoli nousi Serie A:han. Hän jatkoi Empolissa ja teki pääsarjadebyyttinsä elokuussa 2014 Udinesea vastaan. Avausmaalinsa hän iski seuraavassa kuussa AC Cesenaa vastaan. Helmikuussa 2015 Juventus osti Empolin puolen Ruganin pelaajaoikeuksista, mutta Rugani jatkoi loppukauden Empolissa. Hän pelasi läpimurtokaudellaan täydet minuutit joka ottelussa tehden kaksi maalia ja Empoli säilyi sarjassa. Kauden päätteeksi Rugani valittiin sarjan tähdistöjoukkueeseen.
Kesällä 2015 Rugani palasi takaisin Juventuksen joukkueeseen. Hän teki debyyttinsä Mestarien liigassa syyskuussa 2015 Sevillaa vastaan. Juventus-debyyttinsä Serie A:ssa Rugani teki joulukuussa 2015 Carpia vastaan. Kaudella 2015–2016 Rugani pelasi 17 Serie A -ottelua ja juhli Serie A:n, Italian cupin ja Italian supercupin voittoa.
Maajoukkueura
Italian jalkapallomaajoukkueen mukaan Rugani kutsuttiin ensimmäisen kerran marraskuussa 2014. Hänet nimettiin Italian alustavaan ryhmään vuoden 2016 EM-kilpailuihin. Hän ei kuitenkaan päässyt mukaan kisoihin. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2016 Ranskaa vastaan.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Henkilökohtainen
Carnegie Mellon -yliopisto
right|250px Carnegie Mellon -yliopisto (, myös CMU tai Carnegie Mellon) on yhdysvaltalainen, Pittsburghissa sijaitseva tutkimusyliopisto. Yliopisto sai alkunsa 1900 Andrew Carnegien perustamasta Carnegie Technical Schoolsista, josta tuli 1912 Carnegie Institute of Technology. Vuonna 1967 Carnegie Institute of Technology yhdistyi Andrew W. Mellonin 1913 perustaman Mellon Institute of Industrial Researchin kanssa, jolloin syntyi nykymuotoinen Carnegie Mellon -yliopisto.
Carnegie Mellon on arvioitu Shanghain listalla maailmanlaajuisesti viidenneksitoista yhteiskuntatieteissä ja seitsemänneksi tekniikassa. Newsweek on puolestaan sisällyttänyt sen listaukseensa "25 New Ivies". Times Higher Educationin rankingissa Carnegie Mellon sijoittuu yhteistuloksissa sijalle 21. Yliopiston vahvimmat alat ovat tekniikka ja erityisesti tietojenkäsittelytiede.
CMU:lla on sivukampukset Piilaaksossa ja Dubaissa.
thumb|800px|center|Carnegie Mellon -yliopiston Pittsburghin kampus.
Tiedekunnat
Carnegie Mellon -yliopistoon kuuluu seitsemän tiedekuntaa :
Chuck Garric
thumb|Chuck Garric Chuck Garric on yhdysvaltalainen basisti, joka on soittanut L.A. Gunsissa, Diossa ja Turdissa. Garric soittaa nykyään Eric Singer Projectissa ja Alice Cooperissa.
Tommy
Tommy on englantilaisperäinen miehen etunimi, Thomas-nimen muunnelma. Nimi on alkujaan peräisin aramean kielestä, jossa sen alkumuoto Ta'oma merkitsee kaksosta. Suosituksi nimen monine muunnoksineen on tehnyt Uudesta testamentista tunnettu apostoli Tuomas. Nimen suomalaisia vastineita ovat Tommi ja Tuomas.
Yliopistojen Aasia-verkosto
Yliopistojen Aasia-verkosto on suomalaisten yliopistojen välinen opetus- ja tutkimusverkosto. Verkoston tehtävänä on edistää Itä- ja Kaakkois-Aasian opetusta, tutkimusta ja henkilövaihtoa suomalaisissa tiede- ja taidekorkeakouluissa. Sitä koordinoi Turun yliopiston yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan kuuluva Itä-Aasian tutkimus- ja koulutuskeskus.
Yliopistoverkoston jäseniä ovat Aalto-yliopisto, Itä-Suomen yliopisto, Jyväskylän yliopisto, Lappeenrannan–Lahden teknillinen korkeakoulu, Oulun yliopisto, Tampereen yliopisto, Turun yliopisto ja Vaasan yliopisto. Verkosto järjestää vuosittain Aasian ohjelma -nimisen, verkko-opiskeluna suoritettavan opintokokonaisuuden. Opintokokonaisuus koostuu kulttuurihistorian sekä yhteiskunta-, liiketalous- ja viestintätieteiden opinnoista. Tutkimusta verkosto tukee muun muassa kehittämällä Aasia-aiheisia tietokantoja.