cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Samuel
Tutkijoiden käsityksiä
Ensimmäisessä Samuelin kirjassa Samuelin kirjoitetaan useita kertoja toimittaneen uhreja pyhäkössä sekä rakentaneen ja vihkineen alttareja. Mitzvotin mukaan kuitenkin vain Aaronin papeilla ja leeviläisillä oli oikeus näihin tehtäviin, ei muilla, ei edes nasiireilla eikä profeetoilla. Samuelin ja Kuningasten kirjoissa on useita esimerkkejä siitä, että kuninkaat ja profeetat eivät noudattaneet tätä sääntöä, mutta jotkut tutkijat ovat etsineet asialle selityksiä muista Raamatun kohdista. Aikakirjoissa Samuelin kerrotaan olleen leeviläinen, mikä oikeuttaisi hänet mainittuihin tehtäviin, mutta useimmat tutkijat pitävät Aikakirjoja yrityksenä kirjoittaa Samuelin ja Kuningasten kirjat uudestaan niiden saattamiseksi myöhempien uskonnollisten käsitysten mukaisiksi. . Koska monien Mitzvotien uskotaan olevan peräisin myöhemmältä ajalta kuin Samuelin kirjojen, Aikakirjoissa tämä väite todennäköisesti esiintyy niiden kirjoittajien uskonnollisen painotuksen vuoksi. Ensimmäisen Aikakirjan alussa oleva sukuluettelo ei nykyisten tutkijoiden mukaan ole historiallisesti oikea.
Michael D. Coogan olettaa, että deutero­nomisti­set histori­oitsijat olisivat myöhemmin siirtäneet alun perin Saulin syntymää koskeneen kertomuksen koskemaan Samuelia. Nothin mukaan kertomukset Samuelin lapsuudesta ja nuoruudesta ovat alkujaan irrallinen, kuningasajan alkupuolella kirjoitettu teksti.
Kreetan maanjäristys 2021
Kreetan maanjäristys 2021 voi viitata seuraaviin:
Kirjoverkkoperhonen
Kirjoverkkoperhonen (Euphydryas maturna) on täpläperhosten heimoon kuuluva päiväperhoslaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteessä mainittuihin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava erityisten suojelutoimien alueita sekä IV liitteessä mainittuihin lajeihin, jotka edellyttävät tiukkaa suojelua ja on tästä syystä rauhoitettu Suomessa luonnonsuojeluasetuksella. .
Koko ja ulkonäkö
Kirjoverkkoperhonen on keskikokoinen perhonen, jonka siipien kärkiväli on noin 4 cm. Verkkoperhosille tyypilliseen tapaan lajin kuviointi on ruudullinen, siipien yläpinta on oranssien, valkoisten ja tummanruskeiden ruutujen kirjoma. Alapuolelta siipien perusväri on oranssi, jossa on valkoisia ruutuja. Lajia paljon muistuttavasta punakeltaverkkoperhosesta kirjoverkkoperhonen eroaa siten, että punakeltaverkkoperhosella on takasiiven alareunassa molemmilla puolilla mustien pisteiden rivi, jota kirjoverkkoperhosella ei ole.
Levinneisyys ja lentoaika
Kirjoverkkoperhonen on levinnyt eteläiseen Suomeen kannan painopisteen ollessa Kaakkois-Suomessa. Lajia tavataan myös pohjoisempana, esimerkiksi Pohjois-Savossa saakka. Siellä se on kuitenkin harvinainen. Kanta Etelä-Suomessa on suhteellisen vakaa, joinakin vuosina lajia esiintyy jopa runsaasti mutta useimmiten kuitenkin harvalukuisena. Laji on muissa Euroopan maissa suurharvinaisuus, minkä vuoksi myös Suomessa laji on rauhoitettu.
Kirjoverkkoperhonen aloittaa lentonsa ennen kesäkuun puoltaväliä ja lopettaa heinäkuun ensimmäisen viikon tienoilla.
Elinympäristö ja elintavat
Kirjoverkkoperhonen on puoliavointen alueiden laji. Se elelee mielellään metsäaukioilla, pensaikkoisilla alueilla ja teiden reunoilla. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Palomarin observatorio
Palomarin observatorio on tähtitieteellinen observatorio Etelä-Kalifornian San Diegon piirikunnassa Palomar-vuorella.
Observatorion omistaa ja sitä hallinnoi Kalifornian teknillinen korkeakoulu Caltech. Observatoriota saavat käyttää Caltechin lisäksi sen yhteistyökumppanit, joihin kuuluu mm. Jet Propulsion Laboratory, Yalen yliopisto ja Kiinan tiedeakatemian kansalliset observatoriot (NAOC).
Palomarin observatoriossa on useita teleskooppeja, mm. 200 tuuman (5,1 m) Hale-teleskooppi, 48 tuuman (1,2 m) Samuel Oschin Telescope, ja Palomarin 60 tuuman (1,5 m) teleskooppi. Observatorio on myös tarjonnut tiloja muille havaintolaitteille ja projekteille, kuten Palomar Testbed -interferometrille, ja historialliselle 18 tuuman (46 cm) Schmidt-kameralle vuodelta 1936, joka oli observatorion ensimmäinen teleskooppi. Vuonna 2021 observatorio isännöi Zwicky Transient Facility (ZTF) - ja Gattini-IR -projekteja.
Historia
Palomarin observatorio sai alkunsa yhdysvaltalaisen tähtitieteilijä George Ellery Halen kampanjasta 200 tuuman peilikaukoputken rakentamiseksi. Hän julkaisi aiheesta artikkelin 1928, ja kääntyi sen jälkeen Rockefeller-säätiön puoleen hankkeen rahoittamiseksi. Säätiö hyväksyi suunnitelman ja myönsi Caltechille kuuden miljoonan dollarin apurahan.
Useiden vuosien etsinnän jälkeen 1867 m korkea Palomar-vuori valittiin tulevan observatorion paikaksi v. 1934. Seuraavana vuonna Corning Glass Works sai valmistettua hyväksyttävän 200-tuumaisen pyrex-aihion. 20 tonnin aihio kuljetettiin rautateitse New Yorkin osavaltiosta Etelä-Kaliforniaan, missä se hiottiin ja kiillotettiin Caltechissä.
pienoiskuva|Hale-teleskoopin suojakupoli Tuhannen tonnin painoisen pyörivän kupolin, kaukoputken ekvatoriaalisen ripustuksen ja peilin monimutkaisten tukirakenteiden rakentaminen alkoi 1936. Sitä johti joukko tähtitieteilijöitä, fyysikoita ja insinöörejä Caltechistä ja Mount Wilsonin observatoriosta. Toinen maailmansota viivästytti kaukoputken valmistumista vuoteen 1948.
Kaukoputki oli valmistuessaan maailman suurin, ja keräsi neljä kertaa niin paljon valoa kuin maailman seuraavaksi suurin kaukoputki, Mount Wilsonin 100 tuuman (254 cm) peilikaukoputki. Se otettiin käyttöön 26. tammikuuta 1949. Sen ensimmäinen kohde oli muuttuva tähtisumu NGC 2261.
Tutkimus
Palomarin observatorio on edelleen aktiivisessa tutkimuskäytössä. Siellä tehtyjä löytöjä ja merkittäviä tutkimuksia ovat olleet mm. kvasaarien optinen havaitseminen, Palomar Observatory Sky Survey I- ja II -tähtivalokuvausprojektit v. 1948-1958 ja 1980-90-luvuilla, tähtien nukleosynteesin tutkimukset, galaksienvälisten etäisyyksien määrittäminen, ja Hubblen lain mukaisen maailmankaikkeuden laajenemisnopeuden määrittäminen.
Djursholmin linna
pienoiskuva|Djursholmin linna. Djursholmin linna on linna Danderydin kunnassa, Ruotsin Uplannin maakunnassa. Nykyisen muotonsa ja ulkonäkönsä linna on saanut 1600-luvulla, jolloin se oli Svante Gustavsson Banérin omistuksessa. Linnaa käyttää Danderydin kunta.
Historia
Nils Jönsson Oxenstierna rakennutti 1400-luvulla kivirakennuksen Gamla Djursholmin saarelle. Linna siirtyi 1500-luvun alkupuolella Banérin suvulle. Nils Eskilsson Banér rakennutti uuden linnan nykyiselle paikalleen. Vuonna 1612 linnanherrana aloittaneen Svante Gustavsson Banérin aikana aloitettiin perusteelliset rakennustyöt, joiden tuloksena linna sai nykyisen ulkoasunsa ja hänen kuolemansa aikoihin 1628 ulkotyöt olivat todennäköisesti valmiit. Sisustus puolestaan muotoutui Svante Svanteson Banérin ollessa omistajana (1644-1674). Itäinen siipirakennus tehtiin 1600-luvun puolivälissä ja kaksi kivistä siipirakennusta mainitaan ensimmäistä kertaa 1730-luvulla.
Möhkäkalat
Möhkäkalat (Molidae) on jäykkäleukakalojen heimo, jonka kaikki viisi lajia elävät maailman trooppisilla ja lauhkeilla merialueilla. Möhkäkalat ovat erikoisen muotoisia: niiden vartalo loppuu heti selkäevän takana. Möhkäkaloilla on kokoonsa nähden pieni suu. Möhkäkaloilla ei ole uimarakkoa. Ne ovat hitaita uimareita ja syövät pääasiassa planktonia. Suurimmat möhkäkalat kasvavat yli kolmemetrisiksi ja voivat painaa 1 500 kiloa.
Koru
pienois|pysty|Timanttireunukselliset ammoniittikorut (riipukset ja korvakorut) istutettuina 14 karaatin kultaan. pienois|pysty|Englannin kuningatar Henrietta Marian helmikorut, 1660. Koru on ihmisen vartalolla tai vaatetuksessa oleva somisteena käytettävä pienehkö, yleensä arvokas koriste-esine.
Korulajit
Eri tavoin käytettäviä korulajeja ovat muun muassa riipukset, ketjut, helminauhat, ranne-, nilkka- korva- ja nenärenkaat, rintakorut, hiussoljet ja vyönsoljet.
Korua voidaan käyttää myös merkkinä käyttäjänsä kuulumisesta tiettyyn ihmisryhmään kuten esimerkiksi juutalaiset Daavidin tähteä ja kristityt krusifiksikorua.
Kulta on pitkään ollut tärkeä korujen valmistusaine. Muita suosittuja korumetalleja ovat hopea ja nykyaikana jopa platina, jota muinaisaikojen menetelmin ei voitu valmistaa. Nykyisin koruissa käytettyyn kultaan on seostettu vaihteleva määrä hopeaa, mikä vaikuttaa paitsi metallin väriin, myös koruesineen kovuuteen ja kulumiskestävyyteen. Metallikoruun liitetään usein lasia, helmiä tai hiottuja jalokiviä.
Nykyaikana joudutaan korujen valmistuksessa huolehtimaan EU:n nikkelidirektiivin 94/27/EY määräysten vuoksi siitä, että ihoa vasten kosketuksessa käytetty koru ei pääse altistamaan käyttäjäänsä nikkeliallergialle.
Turvallisuus- ja kemikaalivirasto on rajoittanut korujen allergisoivuutta myynti- ja maahantuontisäädöksillä. Nikkelin, kadmiumin ja kadmiumyhdisteiden, sekä lyijyn ja lyijy-yhdisteiden käyttöä rajoitetaan myös EU-lainsäädännöllä. Nämä säädökset eivät koske antiikkikoruja, eli ennen 10.12.1961 valmistettuja koruja.
Miesten korut
Länsimaisessa puvussa miesten korujen asemassa ovat perinteisesti kello, solmioneula, vihkisormus ja kalvosinnapit. Miesten kaulakoru on perinteisessä tyylissä pieni ja melko huomaamaton. Miesten käyttämiä koruja ovat myös esimerkiksi korvakorut ja lävistyskorut.
Ympäristövaikutukset
Kullan tuotanto kuluttaa paljon luonnonvaroja. Kultaista sormusta varten saatetaan joutua louhimaan kolme-neljä tonnia malmia, ja se käsitellään sähköllä ja puhtaalla vedellä. Kultasormuksen valmistus uudesta raaka-aineesta on satoja kertoja kuluttavampaa kuin kierrätetystä kullasta valmistetun sormuksen tekeminen.
Kiviä
Koruissa käytettävät kivet ovat jalokiviä ja pieniä kiviä. Jalokiviä ovat timantti, smaragdi, rubiini ja safiiri. Koruissa käytetään myös puolijalokiviä, joilla on kaunis väri ja erinomainen läpinäkyvyys. Niiden käyttö korutaloissa on laajentunut 1980-luvulta lähtien. Puolijalokiviä ovat esimerkiksi larimar, topaasi, ametisti, akvamariini, peridootti ja sitriini, lapislatsuli, malakiitti ja kvartsi. Jalokivet määritetään Zürichissä vuonna 1970 laaditun CIBJO-luettelon perusteella.
Metalliseokset ja metallit
Jalometallit, kuten kulta, platina ja hopea, seostetaan muiden perusmetallien kanssa niiden värin ja ominaisuuksien muuttamiseksi.
Puhdas kulta tai kulta sellaisena kuin sitä esiintyy luonnossa, on väriltään keltaista. Jos siihen lisätään nikkeliä, kulta muuttuu valkoiseksi. Erikoispiirre kalleimmissa koruissa on se, että niissä on vähintään 18 karaattia kultaa, mikä vastaa 750 promillen pitoisuutta. 18 karaatin kullassa käytetään 75 % kultaa ja 25 % nikkeliä. Käytetyn metalliseoksen mittasuhteista riippuen jalokiven väri voi vaihdella. Näin ollen 18 karaatin ruusukullan koostumus on 75 % kultaa, 20 % kuparia ja 5 % hopeaa. 18 karaatin punaisen kullan koostumus sisältää 75 % kultaa ja 25 % kuparia. Näissä kahdessa tapauksessa hopean osuus määrittää seoksen enemmän tai vähemmän vaaleanpunaisen värin.
Nikkeli, joka on allergeeni, on nykyään kielletty koruissa ja korvattu valkokullalla kuparin, palladiumin tai hopean seoksella. Platinaa käytetään puhtaudella 95 % (vastaa 950 promillen pitoisuutta).
Jotkut korut on nykyään valmistettu titaanista.
Almirante Pereira da Silva -luokka
Suunnittelu
Dealey-luokasta poiketen alukset varustettiin toimimaan trooppisissa olosuhteissa. Niiden aseistuksena oli kaksi Boforsin 375 millimetrin neliputkista sukellusveneentorjuntaheitintä, jotka oli asennettu B-tykin sijaan. Lisäksi aluksilla oli kuusi 324 millimetrin Mk32 sukellusveneentorjuntatorpedoputkea.
Alusten elektroniikkaan sisältyivät muun muassa MLA-1B valvontatutka, tyypin 978 taktinen taistelunjohtotutka, SPG-34 tulenjohtotutka sekä RM-316P merenkulkututka. Kaikuluotainjärjestelmät vaihtelivat hieman toisistaan da Silvaan asennettiin SQS-30, Coutinhoon SQS-31 ja sarjan kolmanteen Correaan SQS-32 etsintäkaikuluotain. Lisäksi aluksilla oli SQA-10A VDS ja DUBA-3A hyökkäyskaikuluotaimet.
Liila Jokelin
Liila Jokelin (s. 29. marraskuuta 1989) on suomalainen muusikko, näytelmäkirjailija ja dramaturgi. Hän on valmistunut teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Metropolia-ammattikorkeakoulusta vuonna 2015 sekä teatteritaiteen maisteriksi dramaturgian ja näytelmän kirjoittamisen koulutusohjelmasta Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta vuonna 2021.
Jokelinin lopputyö Teatterikorkeakoulussa oli Leipuriakatemia, jota esitettiin Kiia Laineen ohjaamana Teatteri Takomossa. Jokelinin teoksiin kuuluu myös muun muassa Action Hero, jonka hän itse ohjasi ja jonka kantaesitys oli lokakuussa 2022 Tampereen Työväen Teatterin Kellariteatterissa. Hän oli dramaturgina Yleisradion musikaalikuunnelmassa Kaikki huutaa Dingo!.
Musiikin puolella Jokelinin ensimmäinen albumi oli vuonna 2019 julkaistu Kaamos on huono esileikki. Siltä julkaistiin singlenä "Kuolleiden puolue". Vuonna 2023 ilmestyi albumi Saapuu sankarina kevät.
Liila Jokelinin isä Rauli Jokelin on teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija, ja myös hänen isovanhempansa toimivat teatterialalla.
Shitō-ryū
Shitō-ryū on Japanin suosituimpia karaten tyylisuuntia. Tyylisuunnan perusti Kenwa Mabuni Okinawalla. Hän oli Shuri-tyylin oppilas. Tyyli on yhdistelmä Mabunin opettajan Anko Itosun opettamasta kovasta ja suoraviivaisesta Shuri-testa sekä toisen opettajan Kanryo Higaonnan pyöreästä ja pehmeästä Naha-testa. Alun perin nimi oli Hanko-ryū, mutta 1920-luvulla nimeksi muuttui nykyinen Shitō-ryū. Japaniin tyyli levisi vuonna 1934, koska Mabuni alkoi näyttää sitä Osakassa. Japanin ulkopuolella tyylisuunnalla ei ole suurta kannatusta, tosin tyylisuunnan pohjalta on kehitetty monia muita tyylisuuntia, kuten maailman suosituin tyylisuunta Shōtōkan.
Piirteitä
Shitō-ryū muistuttaa paljolti gōjū-ryū:a. Molemmissa on nopeat tekniikat ja syvät taisteluasennot. Liikesarjoja harjoitellaan perusteellisesti ja niitä on 60 kappaletta, jos asekatat lasketaan mukaan. Kobujutsu-aseita käytetään yleisesti harjoittelussa.
Brakna
Braknan alue rajoittuu koillisessa Tagantin, idässä Assaban, kaakossa Gorgolin ja lännessä Trarzan alueisiin sekä lounaassa Senegaliin. Alue on etupäässä kiinteiden hiekkadyynien ja aron muodostamaa tasankoa. Etelässä on Senegaljoen laakso. Seutu kuuluu Sahelin ilmastovyöhykkeeseen.
Alueeseen kuuluvat Alegin, Bababén, Boghén, Magtalahjarin ja M’Bagnen departementit eli moughataat. Kuntia on yhteensä 21. Maaseutuväestöä on 74, kaupunkiväestöä 23 ja nomadeja 3 prosenttia.
Alueen pääelinkeinot ovat sade-, tulva- ja keinokasteluun perustuva maanviljely sekä karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi ja maissi.
Jumalankuva
thumb|220px|[[Nicolas Poussinin maalaus Kultaisen vasikan palvonta.]] Jumalankuva eli idoli on jumalaa esittävä kuva tai patsas, jota palvotaan tai jonka kautta jumalaa palvotaan.
Pohjoisten kansojen puujumalat
thumb|right|100px|Toteemipaalun alaosa Puujumala on eri pakanallisten- ja luonnonuskontojen jumalien kuva, joka on tehty puusta. Pohjoisilla havumetsäalueilla ja ilmastoltaan lauhkealla vyöhykkeellä Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa oli käytössä samantapaisia puisia jumalankuvia, jotka on kaiverrettu puupaaluihin tai -pölkkyihin. Muun muassa muinaisilla skandinaaveilla oli puinen Thor-ukko sisällä talon nurkassa. Suomen sukukielisiltä kansoilta ja slaavilaisilta tiedetään pyhiin lehtoihin pystytettyjä puujumalia. Euroopan puujumalia muistuttavat Pohjois-Amerikan toteemipaalut. Niin toteemipaaluissa kuin eräissä eurooppalaisissa puujumalissa on esimerkiksi kuvattu päitä päällekkäin.
Kiviset ja metalliset jumalankuvat ja -patsaat ovat säilyneet paljon puisia paremmin. Tämän vuoksi niitä tunnetaan nykyisin paljon enemmän.
Savustus
thumb|Savustettu ja [[suolattu silakka.]] thumb|Pieni savustuskioski Vihdissä. Savustus tai savustaminen on ruoan valmistus- ja säilömismuoto, jossa ruoka kypsennetään altistamalla se savulle pitkäksi aikaa. Savun sisältämien eri kemikaalien, lämmön ja tuotteen osittaisen kuivumisen yhteisvaikutuksella voidaan parantaa elintarvikkeen säilyvyyttä.
Mauno Blomqvist
Mauno Valdemar Blomqvist (20. huhtikuuta 1927 Uskela – 14. toukokuuta 2019 Espoo) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja, äänialaltaan basso. Blomqvist näytteli lähinnä teatterissa. Hän oli perustamassa Salon Viihde­laulajia ja toimi kuoron ensimmäisenä johtajana. Blomqvistin laulu-uraan kuuluu kaikkiaan 223 kappaletta.
Savustus
Kalansavustus on yksi savustusmenetelmä. Kalansavustukseen sopivat parhaiten kaikkein rasvaisimmat kalalajit. Tällaisia kalalajeja Suomessa ovat muun muassa lohi, kirjolohi, taimen, nieriä, muikku, siika ja lahna.
Mauno Blomqvist
Blomqvistin läpimurtorooli oli Mozartin Ryöstö seraljista -oopperan koominen bassorooli Osmin Turun oopperayhdistyksen tuotannossa vuonna 1966. Sen myötä hän pääsi Savonlinnan oopperajuhlille laulamaan Roccon roolia Beethovenin Fideliossa ja sai sitten kiinnityksen Helsingin kaupunginteatteriin.
Savustus
Historia
Savustus säilömistapana on keksitty ilmeisesti useissa kulttuureissa yhtä aikaa jo esihistoriallisella ajalla. Sumerilaisten tiedetään savustaneen kalaa vuonna 3500 eaa. Mesopotamiassa. Myös hedelmiä on savustettu perinteisesti ainakin Kiinassa, jossa savustettu aprikoosi oli erityinen herkku Tang-dynastian aikana 618–907 eaa. Roomalaiset maksoivat suuria rahasummia Mustanmeren tonnikalasta eli salsamentumista. Toinen roomalaisten erityinen herkku oli savustettu juusto. Nykyisin juustoa valmistetaan savustamalla Italiassa caciocavallo-nimisenä.
Euroopassa savustusta on harrastettu jo varsin varhaisina aikoina ja säilömismuotona se on suolaustakin vanhempi. Irlannista on löydöksiä, joiden perusteella on päätelty, että Bann-joen varrella olisi savustettu kalaa jo vuonna 2000 eaa. Ruoan säilöminen suolaamalla levisi Länsi-Eurooppaan vasta 500 eaa. Keskiaikaisessa Euroopassa savustettu silli oli hyvin yleistä ruokaa ja se voidaan tärkeydessä rinnastaa kuivattuun turskaan (kapakala), joka oli erityisesti yksi köyhemmän väestön ravinnon kulmakivistä. Vuodelta 1349 on säilynyt asiakirjoja, joiden mukaan silloin olisi rakennettu valtava sillisavustamo Englantiin. Se osoittaa, että toiminta on ollut laajamittaista. Savustettavista kaloista merkittäviä olivat sillin lisäksi ainakin turskan sukulainen kolja ja lohi. Isoissa englantilaisissa savustamoissa lämpötila ei noussut yleensä yli 29 asteen, joten niissä savustus tapahtui niin sanotulla kylmäsavustusmenetelmällä. Samoihin aikoihin Pohjois-Euroopan hansakaupungeissa kehitettiin täysin toisenlainen savustusmenetelmä eli kuumasavustus, jossa savustuslämpötila nousi hyvinkin yli sataan asteeseen. Saksassa tähän tapaan käsiteltyä silakkaa kutsutaan nimellä Bücklinge, joka on käännetty englanniksi muotoon buckling. Samaa menetelmää käytetään silakan lisäksi makrilliin, sampeen, ankeriaaseen ja loheen. Suomessa silakan lisäksi suosittu ja perinteinen savukala on muikku.
Mauno Blomqvist
Televisio- ja elokuvauransa Blomqvist aloitti televisiosarjassa Hanski, jossa hänet nähtiin talonmies Virtasena. Blomqvist esiintyi kahdeksassa elokuvassa, joista merkittävä osa oli Spede Pasasen tuottamia. Muistettavin on luultavasti kersantti Koistisen rooli Ere Kokkosen ohjaamassa elokuvassa Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984).
Blomqvist oli näyttelijä Markku Blomqvistin veli.
Savustus
Historia
Vanhat savustusmenetelmät poikkesivat melko paljon nykyisestä savustuksesta, joka kehitettiin vasta vuonna 1843. Keskiaikana savustettavaan kalaan laitettiin huomattavasti enemmän suolaa kuin nykyään ja kalan savustus esimerkiksi Englannin suuressa savustamossa kesti useita päiviä. Aina välillä tuli sammutettiin ja kalan annettiin levätä. Lopputulos poikkesi melkoisesti nykyään tunnetusta savukalasta tai kylmäsavukalasta. Savustettavaa kalaa prosessoitiin, kunnes se oli täysin kuivaa ja rakenteeltaan hyvin kovaa, sekä hyvin suolaista.
Vaikutus säilyvyyteen
Savustaminen ei ole sama kuin elintarvikkeen mikrobien tuhoaminen: savustetuista ja umpiopakatuista kaloista on tutkimuksissa löydetty merkittäviä määriä patogeeneja mikrobeja. Lämminsavustettu kala säilyy noin viikon, kylmäsavustettu 2-4 viikkoa.
Kuumasavustus
Kuumasavustuksessa kala tai liha savustetaan nopeasti eli 1–2 tunnissa hyvin lämpimässä tavallisesti 60–80 celsiusastessa, joskus 90–100 asteen lämmössä.
Lämminsavustus
Lämminsavustuksessa lihaa tai kalaa savustetaan 40–80 asteessa kolmesta viiteen tuntia. Tuotetta voidaan tämän jälkeen vielä kypsentää esimerkiksi kuumassa vesihöyryssä pitämällä kuten tehdään vaikkapa leikkelemakkaroille. Erityisesti lihan hitaasta savustuksesta suuressa kosteudessa käytetään termiä palvaaminen.
Nestesavustus
1990-luvulta alkaen elintarviketeollisuus on siirtynyt käyttämään nestesavustusta, jossa tuote käsitellään nesteytetyllä savulla. Se on syrjäyttänyt vähitellen perinteistä puupurusavustusta.
Louis (etunimi)
Louis on miehen etunimi. Nimi on ollut monilla Ranskan kuninkailla, joista suomessa käytetään vakiintuneesti nimitystä Ludvig. Muita tunnettuja Louis-nimisiä ovat:
Arsenal de Cherbourg
Arsenal de Cherbourg eli Cherbourgin laivastotukikohta on Ranskan merivoimien tukikohta Ranskassa Cherbourgissa. Kaupungin satamaa on käytetty laivastotukikohtana 1700-luvun lopulta alkaen.
Historia
Vuonna 1776 Cherbourg valittiin laivaston Kanaalin rannikon tukikohdan paikaksi ja alueella alkoivat rakennustyöt 1784. Cherbourg oli vuoteen 1795 vahvistanut asemansa laivaston toiseksi merkittävimpänä tukikohtana ja vuoteen 1815 mennessä satama oli korvannut Dunkerquen ja Le Havren. Aallonmurtajien ja telakka-altaiden rakentaminen jatkui vuoteen 1858. Laivanrakennus aloitettiin vanhalla telakalla 1794 ja uudella 1810.
Pohjoisen laivueen lähdettyä tukikohta menetti merkitystään. Kanaalin laivue valvoo kuitenkin edelleen Kanaalin ja Pohjanmeren aluetta.
Nykykäyttö
Tukikohta on yksi kolmesta Ranskassa sijaitsevasta laivastotukikohdasta muiden ollessa Brest ja Toulon. Sen alue on noin 120 hehtaaria ja sinne on sijoitettu 13 alusta, jotka ovat:
S'y trouvent aussi:
Yacimientos Petrolíferos Fiscales
Yacimientos Petrolíferos Fiscales, S. A. (YPF) on Argentiinan valtion öljy-yhtiö, joka yksityistettiin 1992 ja otettiin jälleen valtion haltuun 2012.
Yhtiön juuret olivat vuodessa 1907, jolloin Comodoro Rivadaviasta Chubutista löydettiin öljyä. Presidentti Hipólito Yrigoyenin hallitus perusti yhtiön vuonna 1922. Sitä johti aluksi kenraali Enrique Mosconi. Yhtiöllä oli lain takaama monopoliasema öljyntuotantoon Argentiinassa, vaikka sotilasdiktatuurin aikana 1976--1983 myös monikansalliset Shell ja Esso toimivat maassa.
Presidentti Carlos Saúl Menemin kaudella yhtiö yksityistettiin. Espanjalainen Repsol osti sen 1999 ja sai yrityksestä haltuunsa 97,81 %.
Presidentti Cristina Fernández de Kirchner ilmoitti Argentiinan valtion ottavan haltuunsa Repsol YPF:stä 51%, minkä kongressi hyväksyi 3. toukokuuta 2012. Repsol toimii vähemmistöosakkaana ja operaattorina.
Lasíthin maanjäristys 2021
Lasíthin maanjäristys 2021 oli merenalainen maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa 12. lokakuuta 2021 kello 12.24 paikallista aikaa. Sen keskus sijaitsi Välimeressä Kreetan itäpuolella noin 23 kilometriä itään Zákroksen kylästä. Maanjäristyksen magnitudi oli 6,3 ja intensiteetti VIII, ja se tapahtui noin 8,2 kilometrin syvyydessä.
Maanjäristys vaikutti erityisesti Kreetan itäpäässä Siteían kunnassa Lasíthin alueyksikön alueella. Se tunnettiin saarella myös Iraklionissa sekä Dodekanesiassa Kásoksen, Kárpathoksen ja Ródoksen saarilla. Se tunnettiin aina Ateenassa saakka. Järistys ei kuitenkaan aiheuttanut voimakkuudestaan huolimatta merkittäviä tuhoja. Maanjäristystä seurasi pieni tsunami, joka vaikutti Kreetan etelärannikolla. Pääjäristystä seurasi magnitudin 4,5 jälkijäristys Kárpathoksella ja magnitudin 4 jälkijäristys lähellä Zákrosta.
Järistys tapahtui vain pari viikkoa Arkalochórin maanjäristyksen jälkeen.
Congonhas-São Paulon kansainvälinen lentoasema
Congonhas-São Paulon kansainvälinen lentoasema (Congonhas/São Paulo Airport tai Congonhas Airport) on yksi São Paulon kolmesta julkisesta lentoasemasta. 1930-luvulla rakennettu kenttä sijaitsee kahdeksan kilometriä kaupungin keskustasta Washington Luís s/nº - Campo Belon alueella. Lentoasemaa ylläpitää Infraero. Vuonna 2006 lentoasema oli Brasilian vilkasliikenteisin 18 500 000 matkustajallaan, mikä on noin 50 prosenttia yli sen virallisen kapasiteetin.
Matkustajamäärää vähennetään eri toimin merkittävästi 17. heinäkuuta 2007 tapahtuneen suuronnettomuuden seurauksena.
Onnettomuudet
thumb|250px|Näkymä pääkiitotieltä thumb|250px|Uritus auttaa hillitsemään sadeveden kertymistä kiitotielle
Boris Akunin
Hänet tunnetaan parhaiten 1800-luvun loppupuolelle sijoittuvista dekkareistaan, joiden pääosassa on Erast Fandorin -niminen etsivä. Hänen kirjojaan on käännetty monelle kielelle ja ne ovat hyvin suosittuja Venäjällä.
Akunin on opiskellut Aasian-tutkimusta ja japanin ja englannin kieliä. Hän on kääntänyt japanilaista kirjallisuutta ja toiminut japanin kielen tulkkina.
Akunin on käyttänyt myös kirjailijanimiä Anatoli Brusnikin ja Anna Borisova.
Suomennokset
Erast Fandorinin tutkimuksia -sarja:
Voimalaitos
thumb|[[Ydinvoimalaitos Cattenomissa, Ranskassa]] thumb|Kaukolämpövoimala [[Zürichissä]] Voimalaitoksella eli voimalalla tarkoitetaan yleensä teollisuusmittakaavan sähköntuotantolaitosta. Lämmitysvoimalaitoksella tarkoitetaan sähköä ja lämpöä yhteistuotantona tuottavaa laitosta. Lämpövoimalaitos tuottaa sähköä lämmön avulla. Pelkästään lämpöä tuottavaa laitosta kutsutaan lämpölaitokseksi.
Yleisessä voimalaitoskonstruktiossa, höyrykattilavoimalaitoksessa, paineistettua vettä höyrystetään höyrykattilassa ja yleensä se myös tulistetaan. Tulistettu höyry ohjataan turbiiniin, jossa höyryn entalpiaa eli lämpö-ja paine-energiaa muutetaan turbiinin pyörimisenergiaksi. Turbiini taasen pyörittää generaattoria, joka synnyttää sähkövirran. Ydinvoimalaitoksessa vesi höyrystetään ydinenergialla.
Kaasuturbiinivoimalaitoksessa kuumat ja korkeapaineiset savukaasut pyörittävät turbiinia.
Muita voimalaitosrakenteita ovat luonnon virtauksia hyödyntävät ratkaisut kuten vesi- ja tuulivoimalaitokset.
Turbiinittomia konstruktioita ovat aurinkokennot, polttokennot ja polttomoottorivoimalaitokset.
Voimalaitoksen tarkoitus on muuttaa jotain primäärienergiaa sähköenergiaksi, mikä on yksi sekundäärienergian muoto.
Antonius Divitis
Antonius Divitis (myös Anthonius Rycke tai Anthoine le Riche; n. 1470 Leuven – n. 1530) oli ranskalais-flaamilainen säveltäjä.
Divitis työskenteli vuosina 1501–1506 kirkoissa Bruggessa sekä Mechelenissä ja kävi tänä aikana Espanjassa. Hänet vihittiin papiksi joulukuussa 1501. Vuonna 1515 hän toimi laulajana Ranskan hovissa. Eri antologioissa julkaistiin 1500-luvun alkupuolella kaksi Divitiksen säveltämää messua, messuosia ja motetteja.
Jääpallon SM-sarjakausi 1972–1973
OLS:n Seppo Rounaja voitti maalikuninkuuden 31 osumalla.
Suomen-mestarit
Vastus: Seppo Jolkkonen, Pentti Karvo, Pekka Ryhänen, Pertti Tammilehto, Eero Hamari, Asko Eskola, Eino Keinänen, Kari Kiviharju,Kaarlo Henttinen, Erkki Mehtälä, Risto Tammilehto, Eino Silvekoski, Juha Eklund, Matti Räsänen. Valmentaja: Heikki Tapio
Ernest Shackleton
Ernest Henry Shackleton (15. helmikuuta 1874 Kilkea, Irlanti – 5. tammikuuta 1922 Etelä-Georgia) oli brittiläinen tutkimusmatkailija. Shackleton tunnetaan parhaiten Endurance-laivalla 1914–1916 tekemästään tutkimusretkestä Etelämantereelle.
Nuoruus
Shackleton syntyi Irlannissa ja hänen isänsä oli lääkäri. Hän asui lapsena vähän aikaa Dublinissa ennen kuin hänen vanhempansa muuttivat pysyvästi Englantiin. Perheeseen kuului kaksi poikaa ja kahdeksan tytärtä. Shackleton kävi koulun Dulwich Collegen sisäoppilaitoksessa. Ernest lähti 16-vuotiaana brittiläisen kauppalaivan palvelukseen. Hän toimi muun muassa laivan perämiehenä ja luutnanttina. Shackleton avioitui Emily Dormannin kanssa 1904.
1901–02 Discoveryn tutkimusretki
Shackleton liittyi Robert Falcon Scottin retkikuntaan elokuussa 1901. Matka tehtiin Discovery-laivalla McMurdonsalmeen Etelämantereelle. Tavoitteena oli päästä etelänavalle. Scott, Shackleton ja tohtori Edward Wilson lähtivät matkaan yhdeksällätoista rekikoiralla ja viidellä reellä. Retkikunta saavutti 82. leveysasteen ja 17' minuuttia. Shackleton kärsi matkalla keripukista ja häntä oli kuljetettava reellä.
1907–1909 Nimrodin tutkimusretki
pienoiskuva|Nimrod lähdössä Etelämantereelle (1907)
Nimrodin tutkimusmatka oli Shackletonin ensimmäinen itsenäinen. Shackleton onnistui järjestämään rahoituksen retkelle alkuvuodesta 1907. Elokuussa 1907 Shackletonin Nimrod alus lähti kohti etelämannerta. Mukana retkellä oli yhdeksän koiraa ja viisitoista ponia. Vain kahdeksan ponia saatiin asemapaikalle eri syistä, loput jouduttiin teurastamaan jo satamassa. Lopuistakin poneista neljä kuoli jo asemapaikalla: jäljelle jäi neljä ponia.
Shackleton lähti lokakuun 29. päivänä 1908 Kap Roydsin tukikohdasta Great Ice Barrierin jäätiköltä neljän ponin ja kolmen miehen kanssa (Frank Wild, tohtori Eric Marshall ja luutnantti Jameson Adams). Ponit osoittautuivat virheratkaisuksi; matkan edistyessä ne ammuttiin yksi kerrallaan niiden voimien loppuessa, paitsi viimeinen, Socks: se putosi joulukuun alussa jäähalkeamaan. Retkikunta saavutti kuitenkin 88. leveysasteen ja 23' minuuttia ja pääsivät vain 160 kilometrin päähän etelänavasta, mutta heidän täytyi kääntyä takaisin muonavarojen loppumisvaaran vuoksi. Englantiin palaamisen jälkeen Shackleton sai aatelisarvon ja hänestä tuli kansallissankari.
Seuraavan parin vuoden ajan Shackleton makseli Nimrodin matkan velkoja, saneli best-sellerin ja muutti Nimrodin maksulliseksi museoksi.
1914–1917 Etelämantereen ylitysretki
pienoiskuva|Ernest Shackleton (1915) Shackleton lähti Antarktiksen ylitysretkelle Endurance-laivalla 8. elokuuta 1914. Etelä-Georgian saarelta retkikunta lähti eteenpäin 5. joulukuuta. Laiva juuttui jäihin 18. tammikuuta 1915 ja haaksirikkoutui 27. lokakuuta, jolloin retkikunta siirtyi jään päälle. Jäiden rikkoontuessa 9. huhtikuuta 1916 retkikunta siirtyi pelastusveneisiin ja onnistui pääsemään pienelle Elefanttisaarelle Etelämantereen pohjoisosaan 15. huhtikuuta. Shackleton lähti 24. huhtikuuta kuuden miehen kanssa 1287 kilometrin pituiselle avunhakumatkalle Etelä-Georgian saarelle pienellä James Caird -nimisellä pelastusveneellä. Saarelle päästiin 10. toukokuuta, mutta tämän jälkeen heidän piti vielä ylittää saari päästäkseen sen itärannalle valaanpyyntiasemalle, jonne Shackleton saapui 20. toukokuuta. Tämän jälkeen Shackleton pyrki pelastamaan Elefanttisaarelle jääneen miehistönsä, mutta yritykset epäonnistuivat jäiden vuoksi. Vasta 30. elokuuta 1916 chileläinen avomerihinaaja Yelcho onnistui pääsemään Elefanttisaarelle ja toi haaksirikkoiset Punta Arenasiin.
Sodan jälkeen Shackleton saneli loppuun Endurancen tutkimusmatkasta kertovan South-kirjan, joka julkaistiin vuonna 1919. Shackleton joutui luopumaan kaikista oikeuksistaan teokseen maksaakseen velkojaan. Näin Shackleton oli varaton ja vailla ansiotyötä.
1921–1922 Shackletonin-Rowettin tutkimusretki
Vuonna 1920 Shackleton ilmoitti haluavansa takaisin antarktisille seuduille. Hänen tavoitteenaan oli Etelämantereen ympäripurjehdus Quest-laivalla. Matkaan lähdettiin Lontoosta syyskuussa 1921. Shackletonin terveys alkoi horjua ja Riossa hän sai sydänkohtauksen, mutta kieltäytyi tutkimuksista ja matka jatkui etelään. Laiva saapui Etelä-Georgian saarelle 4. tammikuuta 1922. Shackleton sai sydänkohtauksen ja kuoli 5. tammikuuta kello 2.50 Questillä, joka oli ankkurissa saarella. Tutkimusmatkailijan ruumis haudattiin omaisten toivomuksesta Etelä-Georgian Grytvikeniin. Hänen viimeiset sanansa olivat: "Sinä haluat minun aina luopuvan jostakin. Mistä toivot minun nyt luopuvan?"
Jälkikirjoitus
James Caird -säätiö perustettiin vaalimaan Shackletonin saavutusten muistoa vuonna 1994. Säätiön presidenttinä on toiminut Shackletonin nuorin poika, Edward Shackleton. Alexander Shackleton pojantytär on toiminut säätiön presidenttinä vuodesta 1995. Shackletonin Etelänavan ylitysretkestä on kuvattu vuonna 2002 kaksiosainen televisioelokuva, jonka on ohjannut Charles Sturridge ja pääosassa tutkimusmatkailijana Kenneth Branagh.
Shackletonin hauta on suosittu turistien matkakohde Grytvikenissä Etelä-Georgiassa. RRS Ernest Shackleton -niminen laiva on nimetty hänen kunniakseen. Shackletonin muistokirjasto on Scottin napa-alueiden tutkimuksen instituutissa Cambridgen yliopistossa.
Vahtimestari
thumb|right|Hotellin vahtimestari Vahtimestari on henkilö, joka työskentelee esimerkiksi viraston, laitoksen tai yrityksen palveluksessa ja huolehtii tehtävistä kuten postin jakelusta, monistuksesta, kulunvalvonnasta ja vierailijoiden opastuksesta.
Ammattinimikkeenä vahtimestari tarkoittaa henkilöä, joka suorittaa erilaisten tilojen vartiointia, vieraiden vastaanottoa ja järjestyksen ylläpitoa, ja joka ei ole vartija tai järjestyksenvalvoja.
Vahtimestari voi työskennellä esimerkiksi sairaalassa tai terveyskeskuksessa, jolloin hänen työtehtävänsä koostuvat pääasiassa asiakaspalvelusta (puhelimitse ja työpisteen äärellä) ja mahdollisesti myös potilaskuljetuksista eri osastojen välillä. Turvallisuudesta vastaavat yleensä vartijat. Vahtimestarille saattaa kuulua myös postitus sekä saapuvan postin jakaminen laitoksessa eri osastoille, puhelinvaihteen hoito sekä esimerkiksi toimistoteknisten laitteiden kunnossapitoon liittyvät asiat, kuten huoltotilaukset. Sairaaloissa ja terveyskeskuksissa vahtimestari ei myöskään yleensä huolehdi kiinteistön hoidosta, vaan sen hoitavat talonmiehet. Ne vahtimestarit, jotka työskentelevät muualla kuin laitoksissa saattavat huolehtia myös talonmiehen tehtävistä, sekä pintapuolisesta siisteydestä tiloissa. Kyseisiä tehtäviä hoitavasta henkilöstä voidaan joissain yhteyksissä käyttää myös nimikettä virastomestari. Ravintoloissa toimivat "portsarit" (ransk. portier) eli eteisvahtimestarit.
Nykyään vahtimestarin tehtäviä yhä useammissa yrityksissä hoitaa vartija, esimerkiksi sairaaloissa, hotelleissa, ja teollisuusyrityksissä  vartijat ovat korvanneet vahtimestarit useissa paikoissa.
Vahtimestareita kutsutaan julkisen sektorin hallinnossa usein virastomestareiksi. Myös alan koulutusta annetaan nimellä virastomestarin ammattitutkinto. Muita nimityksiä ovat aulapalveluhenkilö tai toimistoisäntä tai -emäntä.
Scott Altman
Kapteeni Scott Douglas "Scooter" Altman (s. 15. elokuuta 1959) on NASAn astronautti ja neljän avaruussukkulatehtävän veteraani. Hän on kansallisuudeltaan yhdysvaltalainen.
Suffren-luokka
Suffren-luokka -nimisiä Ranskan laivaston alusluokkia ovat:
Scott Altman
Avaruuslennot
Scott Altmanin avaruuslennot sijoittuvat vuosiin 1998, 2000, 2002 ja 2009. Hän oli toukokuussa 2009 laukaistun STS-125:n komentaja. STS-125 oli Hubble-avaruusteleskoopin viides ja samalla viimeinen huoltolento.
Altman oli yksi F-14-lentäjistä elokuvassa Top Gun – lentäjistä parhaat.
Todennäköinen sukellusvene
Todennäköinen sukellusvene on nimimerkki Klaus Vikingin vuonna 1984 kirjoittama romaani. Kirja on laaja, päähenkilön silmin nähty kuvaus ruotsalaisesta yhteiskunnasta 1960–1980 luvuilla. Kirjailija itse on asunut Ruotsissa vuodesta 1969 ja peilaa kokemuksiaan kirjan miljöön ja tapahtumien kautta. Kirjan juonen pohjalla on Ruotsin aluevesillä tehdyt sukellusvenehavainnot ja Karlskronan edustalla sattunut venäläisen sukellusveneen karilleajo.
Memmy Posse
Memmy Posse tarkoittaa vapaasti suomennettuna "Mellunmäki-Myllypuro jengi".
Todennäköinen sukellusvene
Kirjasta tehtiin myöhemmin radiokuunnelma. Kirjan käänsi ruotsiksi nimellä Sannolik u-båt Paul Jansson.
Nakijinin gusuku
Nakijinin gusuku on gusuku eli ryūkyūlainen linna Nakijinissa, nykyisessä Okinawan prefektuurissa. Linnoituksen rakentaminen aloitettiin 1200-luvulla ja se toimi Shurin linnan etuvartiostona vuoteen 1665 asti. Tämän ajan se oli alueeltaan Okinawan suurin gusuku ja sen alueella sijaitseva pyhäkkö yksi Okinawan tärkeimmistä pyhistä paikoista. Toisen maailmansodan jälkeen Nakijinin gusukun suojelu ja kunnostus aloitettiin yhteistyössä Yhdysvaltojen sotavoimien kanssa, kun Okinawan hallinto nimesi sen suojeltavaksi historialliseksi kohteeksi. Nykyisin raunioina oleva linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000 osana gusukujen ja muiden Ryūkyū-kuningaskunnan omistusten muodostamaa kokonaisuutta.
Todennäköinen sukellusvene
Juoni
Suomesta Ruotsiin 1960-luvulla muuttanut Vladimir Salomon Helle elää omaa yksinkertaista työttömän elämäänsä Nynäshamnin kaupungissa hieman Tukholmasta etelään. Hänen suomalaisittain outo nimensä on hänen äitinsä ajattelemattomuuden peruja. Suomessa siitä ei ollut juuri haittaa, mitä nyt joskus koulussa, mutta Ruotsissa sitäkin enemmän. Moni työpaikka oli jäänyt saamatta koska häntä etunimensä perusteella luultiin venäläiseksi. Siksi hän ryhtyi käyttämään toista nimeänsä, Salomon. Kukaan ei kysellyt sen jälkeen, olisiko hän mahdollisesti juutalainen. Kerran pubissa istuessaan hän sattui kuulemaan läheisen Muskön tukikohdassa palvelevan varusmiehen puheita tarkasta vartioinnista rannikon vesialueilla. Asia unohtuu hänen mielestään, kunnes hän kerran löytää roskalavalta pätkän sadevesiränniä. Hän on harrastanut työttömänä ollessaan ajankulukseen kalastusta veneellään ja nyt hän saakin mielestään loistoidean, hän tarjoaa ruotsin kansalle jännitystä "aidolla" sukellusveneellä keskellä suoja-aluetta. Hän hinaa sukellusveneen periskooppia muistuttavaa ränninpätkää vanerilevyyn kiinnitettynä Muskön vesillä ja varmuuden vuoksi soittaa kaikkiin sanomalehtiin juttuvinkin. Suunnitelma toteutuukin odotettua paremmin, oikeastaan liiankin hyvin sillä koko Ruotsin merivoimat ryhtyvät laajaan etsintäoperaatioon. Media seuraa tapahtumia herkeämättä mutta koska ränninpätkä on jo upotettu esityksen päätteeksi Itämereen mitään löydettävää ei merivoimille ole tarjolla. Ruotsin merivoimat eivät havaintoa vahvista, toteavat sen olevan "todennäköinen sukellusvene". Enemmän heitä mietityttää, miten selittää kansalle miksei tuota sukellusvenettä löydy ja minne se olisi voinut kadota verkkojen ja sota-alusten eristämästä Nynäsin lahdesta.
Memmy Posse
Memmy Possen levyillä ovat esiintyneet vierailevina artisteina mm. Notkea Rotta, Petos, Setä Koponen, Kone, Tuomio, Vapaapudotus, Didier, Raimo ja Ässä.
Konvehdinmussuttajat
Konvehdinmussuttajat on mellunmäkeläisten Memmy Possesta tuttujen Aaveen ja Säkin muodostama rap-duo.
Nakijinin gusuku
Historia
Motobun niemimaalla seisovan linnan rakennustöiden on arkeologisen tutkimuksen mukaan arvioitu alkaneen 1200-luvun lopussa. Lopullisen muotonsa Nakijinin gusuku sai 1400-luvun alussa. Aikanaan gusuku oli alueeltaan Okinawan suurin ja siihen kuului noin 6 hehtaaria maata. Gusukua ympäröivä vuoristo muodostaa linnoitukselle luonnollisen puolustuksen, vaikeuttaa hyökkääjien kulkua ja rajaa mahdollisia hyökkäyssuuntia.
Sanzan-kauden alussa Nakijinin gusukun hallitsija julisti itsensä pohjoisen Okinawan kuninkaaksi, ja pian Okinawa jakautui kolmeen kuningaskuntaan: Hokuzaniin, Chūzaniin ja Nanzaniin. Nakijinin gusukusta tuli pohjoisen Hokuzanin kuninkaan linna. Vuonna 1416 Chūzanin kuningas Shō Hashi aloitti hyökkäyksen Hokuzania ja Nakijinin gusukua vastaan. Linnoituksen puolustuksen kaaduttua Hokuzanin kuningas lähimpine vasalleineen suoritti itsemurhan, ja Nakijinin gusuku siirtyi osaksi Chūzanin kuningaskuntaa. Shō Hashi määräsi Nakijinin linnan uudeksi komentajaksi nuoremman veljensä, ja seuraavan kahdensadan vuoden ajan se toimi Ryūkyūn kuninkaan palatsin, Shurin linnan, etuvartiostona. Linnoituksen toiminta lakkasi vuonna 1665, kun Ryūkyū-saaret Tokugawa-shōgunaatin käskystä vuonna 1609 vallannut Japanin Shimazu-klaani kutsui Nakijinin sijaishallitsijan takaisin Shuriin. Nakijinin gusuku oli aikanaan merkittävä myös uskonnollisesti ja se sisälsi useita rukouspaikkoja.
Linnoitus
Nakijinin gusuku sijaitsee kukkulalla, jota ympäröivän maaston muodot: joki, jyrkänteet ja syvä laakso, helpottivat aikanaan linnan puolustusta. Linnan kalkkikivestä valmistettu 3 metrin levyinen ulkomuuri on 1 500 metriä pitkä ja 6–10 metriä korkea. Muurin yläreuna on 2–3 metriä leveä, ja se on alaspäin levenevä. Muurin harjalla on 70 senttimetriä korkeat ja 50 senttimetriä leveät kaiteet. Nykyisin Nakijinin gusukulla pystyssä oleva portti Heirōmon on peräisin vuoden 1962 uudelleenrakennuksesta. Pääportilta suurelle linnapihalle johtavat kiviportaat rakennettiin 1960. Nakijinin ylimmällä tasolla sijaitsee valtion sali, ja sen edessä pohjoinen ja eteläinen sali. Näiden väliin jää linnapiha, joka yhdessä salien kanssa muodosti suuren rituaalialueen. Linnan alempi pyhäkkö (Soitsugi-no-utaki) oli yksi Ryūkyūn tärkeimmistä pyhistä paikoista, ja se oli pyhitetty Najikinin gusukun suojelusjumaluudelle Kanahiyabulle.
Suojelutoimet ja nykytila
Toisen maailmansodan jälkeen toimet Okinawan kulttuuriperintökohteiden suojelemiseksi aloitettiin yhteistyössä Yhdysvaltojen sotavoimien kanssa. Japanin pääsaarten hallinnosta erilleen asetettu Ryūkyū-saarten hallitus nimesi Nakijinin gusukun historialliseksi kohteeksi vuonna 1955, erityiseksi historialliseksi kohteeksi vuonna 1958 ja aineelliseksi kulttuuriperinnöksi vuonna 1962. Nimitysten myötä siitä tuli lainvoimaisesti suojeltava kohde. Linnan muureja kunnostettiin vuosina 1962–1967.
Okinawan hallinto palautettiin Yhdysvalloilta Japanille vuonna 1972, ja samana vuonna Japanin hallitus nimesi Nakijinin gusukun Japanin kansalliseksi historialliseksi kohteeksi. Suojeltua aluetta laajennettiin 1979 ja linnan säilymiseen tähtäävät korjaustyöt aloitettiin 1980. Gusukua hallinnoi Nakijinin kylän opetuslautakunta. Linnoitus on avoinna yleisölle.
Vuonna 2000 Nakijinin gusuku liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon osana gusukujen ja muiden Ryūkyū-kuningaskunnan omistusten muodostamaa kokonaisuutta. Hyväksymiskriteerit olivat (II), (III) ja (VI). Maailmanperintöluetteloon liitetty Nakijinin alue on 7,9 hehtaaria ja sitä ympäröi 25,3 hehtaarin suoja-alue.
Arsenal de Toulon
thumb|Toulonin laivastotukikohta Arsenal de Toulon eli Toulonin laivastotukikohta on Ranskan merivoimien tärkein tukikohta, joka sijaitsee Toulonissa Välimerellä. Tukikohtaan on sijoitettu pääosa laivastosta kuten lentotukialus Charles de Gaulle sekä ydinkäyttöiset hyökkäyssukellusveneet. Kaikkiaan yli 60 % laivaston tonnistosta on sijoitettuna tukikohtaan.
Rade
Ranskan sana rade on johdos englannin sanasta road, joka tarkoittaa rannan lähellä olevaa suojaisaa ankkuripaikkaa, mutta ei kuitenkaan varsinaista satamaa. Suomen sana redi on samaa perua. Rade de Toulon on eräs maailman parhaista luonnon muovaamista ankkuripaikoista, jonka suojana on Giensin ja Saint Mandrier sur Merin niemimaat. Paikkaa on käytetty sotalaivojen ankkuripaikkana jo 1400-luvulla. Redi suojaa Saint Mandrier sur Merin, La Seyne sur Merin sekä varsinaista Toulonin laivastotukikohtaa ja kaupallista satamaa.
Historia
Ludvig XII rakensi vuonna 1514 Toulonin suojaksi Tour Royalen linnakkeen. Varsinainen arsenaali ja telakka rakennettiin 1599, ja pieni linnoitettu satama, Veille Darse, valmistui 1604–1610 suojaamaan aluksia tuulelta ja mereltä. Kardinaali Richelieu laajensi telakkaa merkittävästi pyrkiessään luomaan Ranskan laivastosta Välimeren mahdin. Vuonna 1680 Ludvig XIV:n meri- ja talousministeri Jean-Baptiste Colbert aloitti linnoituksista vastaavan Vaubanin johtamana sataman ja telakan laajennuksen, joka sai nimen Darse Vauban tai Darse Neuve.
Vuonna 1697 Vauban valmisti 20 metriä leveän ja 320 metriä pitkän köydenpunomon, joka on edelleen olemassa. Köysien valmistuksen työvoimana olivat läheisen vankilan asukit. Voitonportti, eli nykyinen merimuseo, valmistui 1738.
Satamaa laajennettiin edelleen 1800- ja 1900-luvuilla. 1700-luvun lopulla aloitettiin varsinaisen Toulonin arsenaalin laajennuksen Arsenal de Mourillonin rakennustyöt redin itärannikolle. 1900-luvulle tultaessa Mourillonissa oli puuvarastoja laivaston alusten rakentamiseksi. Vuosisadan lopulla telakka valmisti Ranskan laivaston ensimmäiset panssarifregatit ja myöhemmin sukellusveneitä.
Tukikohta
Sotilasalue on jaettu neljään pääosaan, joihin kuhunkin on oma reittinsä mereltä. Idästä länteen osat ovat:
Lady Shiva
Lady Shiva oikealta nimeltään Sandra Wu-San tai Sandra Woosan on fiktiivinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin julkaisemissa amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmon ovat luoneet Dennis O'Neil ja Ric Estrada, ja hän esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa Richard Dragon, Kung Fu Fighter #5 joulukuussa 1975. Hän on kiinalais-japanilainen taistelulajien suurmestari ja yksi DC-universumin taitavimmista taistelijoista. Hän on palkattu salamurhaaja, joka on erikoistunut tappamaan kohteitaan paljain käsin, ja hän on Cassandra Cainin, nykyisen Lepakkotytön äiti. Hahmo on toiminut ajoittain Batmanin vihollisena ja liittolaisena.
Taustaa
Lady Shiva esiteltiin ensimmäisen kerran taistelutaiteilija Richard Dragonin vastustajana, koska hän uskoi tämän olevan vakooja, joka oli vastuussa hänen sisarensa Carolynin murhasta. Todellisuudessa Carolynin murhan ohjasi Guano Cravat, korruptoitunut liikemies, jonka rikolliset kunnianhimot oli tehty tyhjäksi Dragonin toimesta. Cravat vakuutti Woosanin, että Dragon tappoi Carolynin ja asetti hänet tarkoituksella Dragonia vastaan ​​kostotehtävässä. Kostaakseen sisarensa puolesta Woosanista tulee mestaritaistelija. Harjoittelunsa aikana hän huomaa olevansa ihmelapsi, joka hallitsee nopeasti useita kamppailulajeja ja nimeää lopulta itsensä "Lady" Shivaksi. Kun Shiva jäljittää Dragonin ja houkuttelee hänet Cravatin piilopaikkaan, Dragon paljastaa Cravatin petoksen. Sveitsiläinen, Carolynin todellinen murhaaja ja Cravatin alainen, oli jo kuollut taistelussa Dragonia vastaan, mikä teki Shivan koston moitteettomaksi.
Myöhemmin hän ryhtyy hetkeksi rikostaisteluihin Dragonin ja taistelutaiteilijatoverin Ben Turnerin kanssa hälventääkseen tarkoituksettomuuden tunteitaan sanoen: "Siedän Dragonia, koska vaara näyttää tarttuvan häneen kuin kärpäset hunajaan... ja ilman vaaraa elämäni on tyhjä!" Dragon toivoo, että hän voisi seurata hänen esimerkkiään ja käyttää taitojaan hyvään, houkuttelee häntä tutkimaan taistelulajien henkistä puolta ilman näkyvää menestystä. Kun näiden kolmen tiet lopulta eroavat, Shiva aloittaa uuden elämän vaeltaen, harjoitellen edelleen paremmuuttaan ja lisäten lopulta taitojaan urallaan mestarisalamurhaajana.
Post-Crisis tarinassa Lady Shiva syntyy slummikylässä, tuntemattomassa maassa, ja hänet kasvatettiin soturiksi ja kylän suojelijaksi. Lopulta Shiva pakenee kylästä sisarensa kanssa. Vuosia myöhemmin, kun sankaritar Musta Kanarialintu vierailee kylässä kokemassa Shivan koulutusta, kyläläiset pitävät kylän lasta nimeltä Sin panttivankina ja lupaavat, että jos Black Canarysta ei tule kylän soturi-suojelijaa, Sinin on otettava hänen paikkansa, mikä viittaa siihen, että Shivan sisarta käytettiin kerran samalla tavalla. Puhuessaan lapsuudestaan ​​Sin sanoo, että Ra's al Ghulin salamurhaajien liiga johti kylää, jossa hän ja Shiva syntyivät ja varttuivat.