cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Hitlerin elämäkerta
Sodan loppu
Sodan loppua kohden Saksan tilanne heikentyi molemmilla rintamilla. Hitler kääntyi jopa omia joukkojaan vastaan, syyttäen heitä pelkuruudesta ja pätemättömyydestä ja erotti kaikki, jotka uskalsivat uhmata häntä. Hitlerin näkemykset olivat peräisin korpraalina toimimisesta ensimmäisessä maailmansodassa ja hänen katsantokantansa mukaan armeijalla oli yksi tehtävä: tuhota vihollinen hyökkäyksellä eikä perääntyä. Kenraalit kuitenkin vetäytyivät ja ryhmittyivät puolustuskannalle, mikä suututti Hitleriä. Pitkän vetäytymisen ja liikkuvan puolustuksen aikana saavutettujen voittojen voidaankin katsoa tulleen pikemmin Hitleristä huolimatta, kuin hänen ansiostaan. Saksan sodanjohdossa nähtiin sarja itsemurhia alkaen Luftwaffen Ernst Udetista (1941) ja Hans Jeschonnekista (1943) sotamarsalkkoihin Rommel (1944), von Kluge (1944) ja Model (1945). Hitlerin näkemyksiä oli lähes mahdoton kumota, vaikka hänen lisääntyvässä määrin järjenvastaiset päätöksensä johtivat lopulta Saksan tuhoon vuonna 1945. Sodan lopussa Hitler käyttäytyi Napoleonin tavoin, eikä luottanut kehenkään, vaan hoiti pienimmätkin päätökset itse.
Kuolema
thumb|250px|Yhdysvaltain armeijan Stars & Stripes -lehden uutinen Hitlerin kuolemasta.
Puna-armeijan joukot saavuttivat lopulta Berliinin huhtikuussa 1945. Hitlerin avustajat kehottivat häntä pakenemaan Baijerin tai Itävallan vuorille, mutta hän oli päättänyt kuolla pääkaupungissa ja vetäytyi Führerbunkeriin. Heinrich Himmler yritti antautua länsiliittoutuneille ruotsalaisen diplomaatin Folke Bernadotten välityksellä.
Itsemurhaansa edeltävänä päivänä Hitler halusi testata sinihapon tehoa ja niin hänen koiransa Blondi lopetettiin sinihappokapselilla bunkkerin ulkopuolella olevassa puutarhassa. Huhtikuun 29. kello neljältä aamulla Hitler viimeisteli testamenttinsa. Hän meni naimisiin Eva Braunin kanssa bunkkerinsa karttahuoneessa 30. huhtikuuta pian puolenyön jälkeen. Tämän jälkeen hän saneli poliittisen testamenttinsa sihteerilleen Traudl Jungelle ennen menemistään nukkumaan neljän aikaan. Testamentissaan Hitler erotti Himmlerin ja Göringin puolueesta ja kaikista viroista. Hän nimitti suuramiraali Karl Dönitzin valtakunnanpresidentiksi ja Goebbelsin valtakunnankansleriksi.
Iltapäivällä Hitler piti tapaamisen puolueen sihteerin Bormannin kanssa ennen kuin nautti lounasta. Adolf ja Eva Hitler hyvästelivät Führerbunkerin henkilökunnan ja asujat, kuten Goebbelsin perheen, Bormannin, sihteerit ja upseerit. Tämän jälkeen he vetäytyivät yksityistiloihin. Kun kamaripalvelija Heinz Linge ja Bormann avasivat oven, Hitlerit istuivat pienellä sohvalla kuolleina. Ilmassa oli syanidin haju. Adolf Hitler oli ampunut itseään ohimoon 7,65 millimetrin kaliiperisella pistoolilla niellen samalla sinihappokapselin.
Ruumiit löysi myöhemmin puna-armeijan vastavakoilun yksikkö. Hitlerin ruumis haudattiin aluksi salaa Magdeburgiin neuvostoarmeijan paraatikentän alle, myöhemmin Hitlerin jäänteet tuhkattiin ja huuhdeltiin kaupungin viemäriin. Hitlerin alaleuan osaa säilytetään vielä Venäjällä Lubjankalla ja kallon osaa valtionarkistossa. Yhdysvaltalaiset tutkijat tutkivat 2009 väitettyä Hitlerin kallon osasta, mutta DNA-testien mukaan se kuului naiselle. FSB:n arkistopäällikkö puolusti kuitenkin kallon aitoutta.
Hitlerin perintö
Hitler oli testamentissaan nimittänyt Goebbelsin valtakunnankansleriksi. Goebbels ja hänen vaimonsa Magda tekivät kuitenkin itsemurhan 1. toukokuuta Magdan myrkytettyä ensin syanidilla heidän kuusi lastaan. Saksan armeija antautui ehdoitta 8. toukokuuta 1945 Reimsissä. Hitlerin tuhatvuotiseksi julistama valtakunta oli kestänyt kaksitoista vuotta. Saksa koki täydellisen tappion ja maa alistettiin voittajavaltioiden hallintaan vuosiksi.
Rakkaus ja kuolema
thumb|left|260px|Goebbelsien häät, Hitler seuraa pariskuntaa. Hitlerin toisinaan esittämistä seksistisistä mielipiteistä, kuten ”naisen maailma on mies” tai ”naisen ei tarvitse olla älykäs”, huolimatta moni nainen oli valmiina kuolemaan Hitlerin puolesta tai hänen vuokseen, ja moni kuolikin. Hanna Reitsch, kuuluisa Luft­waffen koelentäjä, teki epätoivoisen ja uhkarohkean teon laskeutumalla saarrettuun Berliiniin Führerbunkerin eteen muutama päivä ennen Führerinsä kuolemaa, toiveenaan viedä tämä mukanaan vapauteen. Reitsch selviytyi bunkkerista, mutta Magda Goebbels ei. Hän oli haaveillut paikasta valtakunnan ensimmäisenä naisena, mutta saatuaan tietää Eva Braunista nainut Joseph Goebbelsin voidakseen elää edes lähellä Hitleriä. Kolmannen valtakunnan sortuessa hän valitsi koko kuusilapsiselle perheelleen myös kuoleman tämän lähellä.
Hitleriin hullaantunut englantilainen seurapiirikaunotar Unity Mitford puolestaan onnettomana ihastuksensa välinpitämättömyydestä ja järkyttyneenä Ison-Britannian sodanjulistuksesta Saksalle ampui itseään kahdesti Münchenin Englantilaisessa puistossa. ”Pelkään, etten taida tuottaa naisille onnea”, totesi Hitler kuultuaan tapauksesta. Mitford ei koskaan toipunut itsemurhayrityksestään, vaan kuoli kahdeksan vuotta myöhemmin Englannissa.
Charlotte Lobjoie
Vuonna 1917 Hitlerin palvellessa Saksan armeijassa Ensimmäisessä Maailmansodassa, hän soti Ranskassa. 16-vuotias ranskalaisnainen Charlotte Lobjoie tapasi tuolloin saksalais-sotilaan, jonka kanssa alkoi viettää aikaa. Charlotte tuli raskaaksi, mutta lapsen isä häipyi sodan päätyttyä takaisin Saksaan. Lobjoie väittää tuon saksalais-sotilaan olleen Hitler, ja näin ollen Charlotten lapsi Jean-Marie olisi ollut Hitlerin poika. Charlotte antoi Jean-Marien adoptoitavaksi, mutta piti tähän kuitenkin koko ajan yhteyttä. Kuolinvuoteellaan Charlotte kertoi Jean-Marielle, että tämän isä oli Adolf Hitler. Jean-Marie ryhtyi selvittämään asiaa, ja sai todisteita mm. Hitlerin oleskelusta Ranskassa samoihin aikoihin. Jean-Marien väitettä puolustaa myös Hitlerin lähettämät rahalähetykset Ranskaan, jotka on todistettu natsien postiarkistoista, sekä Hitlerin ja Jean-Marien huomattava yhdennäköisyys. Jean-Marie kuoli 67-vuotiaana 1985. Ruotsalaislehti Aftonbladetin mukaan Jean-Marien jälkeläisillä on oikeudet saada osa Hitlerin kirjoittaman kirjan Mein Kampfin tuloista.
Maria Reiter
Linzissä koetun nuoruuden kaukorakkauden jälkeen Hitlerin rakkauselämästä ei ole montaa varmaksi tiedettyä merkintää ennen Geli Raubalia ja Eva Braunia. Werner Maserin mukaan Hitler menetti todennäköisesti poikuutensa prostituoidulle tuolle ajalle ominaisen käytännön mukaan. Helene Hanfstaenglin mukaan juuri Landsbergista vapautunut Hitler olisi tehnyt hänelle jonkinlaisen kiihkeän, mutta kömpelön rakkaudentunnustuksen. Kuitenkin vuonna 1926 Hitler esitteli ystävilleen ylpeänä Maria Reiterin, 17-vuotiaan vaatemyyjän valokuvaa. Pariskunta oli ehtinyt tapailla toisiaan jonkin aikaa ja Hitlerin Mizzerliksi kutsuma tyttö haaveili jo häistä. Avioliiton ajatusta kauhistunut Hitler katkaisi kuitenkin suhteen ja sydänsurujen murtama Maria yritti hirttäytyä oviaukon yläparruun, jääden kuitenkin hätiin tulleen perheensä ansiosta henkiin. Geli Raubalin ja Eva Braunin lailla Maria Reiter kuului Hitlerin suosimaan eloisaan ja kauniiseen, mutta hyvin nuoreen naistyyppiin. Hitler piti itseään selvästi nuoremmista häntä palvovista naisista, koska ei halunnut naisesta tasa-arvoista kumppania. Reiter, joka menneistä huolimatta jatkoi ystävyyssuhdetta Hitlerin kanssa vuoteen 1938, kertoi sodan jälkeen Sternille, että heidän lyhyehkö suhteensa 1920-luvulla oli ollut seksuaalinen.
Eva Braun
thumb|300px|Eva Braun ja Hitler koirineen Obersalzbergissa.
Herra Wolfiksi esittäytynyt mies tapasi Eva Braunin ensimmäistä kertaa Heinrich Hoffmanin valokuvaliikkeessä, jossa näyttelijän tai tanssijan urasta haaveileva Eva työskenteli 1929. Evalla oli ollut päällään lyhyehkö mekko ja hän oli huomannut Herra Wolfin, eli Hitlerin tarkkailevan kiinnostuneena hänen sääriään. Vasta Hitlerin poistuttua liikkeestä Eva sai kuulla, kuka mies todellisuudessa oli.
Hoffman, Hitlerin hovivalokuvaaja suorastaan tyrkytti Evaa Hitlerille, etenkin Gelin kuoleman jälkeen. Hitler ei kuitenkaan osoittanut Evaa kohtaan suurempaa kiinnostusta ja suhde pysyi pitkään platonisena kunnes heistä tuli rakastavaiset vuoden 1932 alkupuolella. Samana vuonna Hitler kävi vaalitaistelua ja Eva tunsi itsensä hylätyksi. Kun Hitleristä ei ollut kuulunut mitään liki kolmeen kuukauteen, ampui hän itseään rintaan. Evan jäätyä henkiin Hitler saapui varmistamaan, että yritys oli ollut aito. Hitler kiinnitti Evaan tulevaisuudessa enemmän huomiota, mutta vain vähän, sillä Eva yritti myöhemmin itsemurhaa unilääkkeillä.
Hitler julisti usein olevansa naimisissa maansa ja kansansa kanssa. Eräät ystävät kertoivat yleensä Müncheniin jätetylle Evalle Hitlerin tapailevan ajoittain pääkaupungin kaunottaria. Evan rooli oli toimia salaisena viihdyttäjänä Hitlerille silloin, kun tämä kävi Münchenissä tai Obersalzbergissa. Jos hän vieraili muualla Hitlerin seurassa, hän kulki sihteerin nimikkeellä kaikkien julkisten huomion- tai hellyydenosoitusten ollessa kiellettyjä. Pariskunnasta on säilynyt vain kaksi valokuvaa, jossa he ovat kosketuksissa toisiinsa.
Hitlerin persoonallisuus
Hitlerin persoonallisuudesta ja mielenterveydestä on esitetty erilaisia teorioita. Useiden historioitsijoiden sekä yhdysvaltalaiselle tiedustelutoimistolle psykologisen profiilin laatineen psykoanalyytikkoryhmän mukaan Hitler saattoi olla psykopaatti.
Salaliittoteoriat
Myöhemmin Neuvostoliiton johtajat ovat myöntäneet, ettei Hitlerin ruumista ollut tunnistettu. On esitetty salaliittoteorioita siitä, että Yhdysvaltojen presidentti Franklin D. Rooselvelt, FBI:n johtaja J. Edgar Hoover ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin päästivät Hitlerin pakoon fasistiseen Argentiinaan, jolloin sota saatiin aiemmin lopetettua, vältyttiin suuremmilta miestappiolta ja Eisenhower, Hoover ja Stalin saivat haltuunsa Hitlerin päiväkirjat sekä natsien sotakoneiston rauhanomaisemmin. Saman väitteen mukaan Hitler asui Argentiinassa Braunin kanssa ja Eva synnytti pariskunnalle kaksi tytärtä. Lopulta Hitler teki itsemurhan 73-vuotiaana 1962. Väitettä puolustavat Hitlerin pääkalloksi väitetyn kallon väitetty epäaitous, "luotettavat silminnäkijät ja -todistajanlausunnot" sekä DNA-testit.
Pilkkanimet
Saksan konservatiivit käyttivät Hitleristä pilkkanimeä ”böömiläinen korpraali” (der böhmische gefreite), jolla viitattiin hänen alhaiseen sotilasarvoonsa ja ulkomaalaiseen taustaansa. Nimityksen tiettävästi keksi Hitleriä halveksinut presidentti Paul von Hindenburg lokakuussa 1931. Kutsuessaan Hitleriä ”böömiläiseksi” Hindenburg lienee sekoittanut Hitlerin synnyinkylän, Braunau am Innin Itävallassa, Braunaun (nyk. Broumov) kaupunkiin Tšekkoslovakian Sudeettialueella.
Toisen maailmansodan loppupuolella saksalaiset sotilaat käyttivät Hitleristä pilkkanimeä Gröfaz. Se oli lyhenne sanoista ”Grösste Feldherr aller Zeiten”, joita sotamarsalkka Wilhelm Keitel oli käyttänyt ylistäessään Hitleriä kesäkuussa 1940 Ranskan kukistumisen jälkeen pitämässään puheessa. Sodan käännyttyä tappiolliseksi lyhennettä alettiin käyttää ironiseen ja pilkalliseen sävyyn.
Prisma (satelliitti)
Prisma on ruotsalainen mikrosatelliittipari. Sen kehitti Tukholman lähellä Solnassa toimiva Swedish Space Corporation (SSC) yhtiö. SSC:llä projektia johti Staffan Persson. Ruotsin avaruushallinnon lisäksi hanketta rahoittivat Saksa, Ranska ja Tanska. Satelliittiparista toinen, vain 40 kg painava satelliitti, on maalisatelliitti, ja toinen 140 kg painava on monimutkaisempi alus, joka lähestyy maalisatelliittia ja telakoituu siihen. Projekti liittyy useisiin Euroopan avaruusjärjestön kaavailemiin hankkeisiin, joissa tarvitaan useiden satelliittien kykyä lentää muodostelmassa.
Satelliitti läpäisi vuoden 2007 alussa kriittisen suunnittelukatselmuksen (CDR). Ainoat ongelmakohdat olivat tuolloin ranskalaisen Alcatelin suunnittelema ja CNESin rahoittama radiohyötykuorma ja ohjelmistokehitystyö. Satelliitin kokoonpano alkoi kesäkuussa 2007. Elektroniikan asennus alkoi syyskuussa 2007.
Satelliittipari piti laukaista marraskuussa 2009 venäläisellä Dnepr-kantoraketilla Baikonurin kosmodromilta. Laukaisu siirtyi maaliskuulle 2010. Satelliittipari laukaistiin Dombarovskista 15. kesäkuuta 2010 yhdessä Picard-satelliitin kanssa Dnepr-1-kantoraketilla. Maaliskuussa 2011 Prisma-satelliittien lennonjohto siirrettiin Swedish Space Corporation -yhtiöltä Saksan DLR-tutkimuslaitokselle.
Michelle Ford
Michelle Jan Ford (s. 15. kesäkuuta 1962 Sydney, Australia) on australialainen uimari pitkän matkan vapaauimari ja perhosuimari 1970- ja 1980-luvuilta. Hän voitti uransa aikana muun muassa kaksi olympiamitalia, molemmat Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Hän oli kyseisissä olympialaisissa, joissa esiintyi paljon boikotointia, ainoa henkilökohtaisessa lajissa kultaa voittanut ei-neuvostoliittolainen nainen. Uransa aikana hän myös rikkoi kaksi maailmanennätystä, ja oli ensimmäinen australialainen nainen, joka voitti henkilökohtaisen mitalin kahdessa eri lajissa.
Ura
Ford vietti lapsuutensa kolmen sisaruksen ja vanhempien kanssa Sydneyssä. Hän oli pienenstä pitäen lähellä vettä, sillä hänen hammaslääkäri isänsä oli lähes olympiatason purjehtija (jäi juuri ja juuri ulos Australian purjehdus olympiajoukkueesta). Ford oppi uimaan kuuden vuoden iässä, ja jo kuusi vuotta myöhemmin, eli 12 vuoden iässä hän näytti taitonsa uimalla 100 jaardin vapaauinnin 1:01,5. Tuo aika oli kaikkien aikojen nopein 12-vuotiaan uima-aika 100 jaardilla.
Tammikuussa 1976 Ford rikkoi kuusi osavaltion ennätystä ja kolme Australian ennätystä 13 vuoden iässä New South Wales Age -mestaruuskilpailuissa. Hän nappasi kaksi ennätystä muun muassa olympiakultamitalistilta Shane Gouldilta. Ford voitti myös Australian mestaruuskilpailuissa 200 metrin perhosuinnin, rikkoen jälleen yhden Australian ennätyksen. Hänet valittiin pian Australian olympiajoukkueeseen kesäolympialaisiin 1976. Seitsemän viikon leirin jälkeen hän pääsi uimaan ensimmäisen olympiamatkansa, 200 metriä vapaauintia. Hän jäi kuitenkin semifinaaleihin. Samoin hänelle kävi myös 200 metrin perhosuinnissa.
Olympialaisten jälkeen, Ford päätti keskittyä jonkin aikaa koulunkäyntiin St Georgen tyttökoulussa. Valmentajansa neuvosta Ford siirtyi harjoittelemaan ja kilpailemaan pidempiä vapaauintimatkoja, ja jo 1977 hän teki uuden Australian ennätyksen 400 metrin vapaauinnissa. Pian tämän jälkeen hän ui myös uuden 800 ja 200 metrin vapaauinnin Australian ennätyksen. Vuosi myöhemmin, eli 1978 hän ui uuden maailmanennätyksen, rikkoen itäsaksalaisen Petra Thümerin entisen ennätyksen. Samana vuonna hän paranteli 200 metrin perhosuinnin Australian ennätystä. Pian hän paranteli jälleen 800 metrin maailmanennätystä, mutta ei aikaakaan kun Australian mestaruuskilpailuissa Tracey Wickham nappasi ennätyksen haltuunsa parantaen Fordin aikaa hieman alle sekunnilla. Wickham voitti mestaruuskilpailuissa Fordin myös 200 ja 400 metrin vapaauinnissa.
Presidentinvaalit
Presidentinvaalit on toimitus, jossa valitaan tasavallan valtionpäämies tietyn toimikauden ajaksi. Presidentti voidaan valita parlamentin, valitsijamiesten tai kansanvaalin avulla. Suomen tasavallan presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla vuodesta 1994 lähtien.
Pisto (kylä)
Pisto on kylä Pistojärven rannalla ja valtatien 5 varrella Kainuussa sijaitsevan Suomussalmen ja Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevan Taivalkosken kunnanrajalla, noin 70 kilometriä pohjoiseen Suomussalmen kuntakeskuksesta, noin 70 kilometriä Kuusamon kaupungista ja noin 45 kilometriä itään Taivalkosken keskustaajamasta. Kylä on muodostunut pääasiassa valtatien varrelle ja järven länsirannalle. Kylän pääosa sijaitsee Suomussalmen kunnassa.
Piston kylässä sijaitsee Piston Pirtti, Piston Maamiesseura ry:n ylläpitämä maamiesseuran talo, jossa järjestetään kesällä tanssi-iltoja viikonloppuisin.
Michelle Ford
Ura
Vuonna 1979 Ford ei osallistunut Australian mestaruusuinteihin, ja niin Wickham vei kultaa helposti 200, 400 ja 800 metrin vapaauinneissa. Soviet Sparakiad Gamesissa Ford voitti itselleen kolme kultaa 200 metrin perhosuinnissa, sekä 400 ja 800 vapaauinneissa. Pian Ford muutti Nashvilleen, Tennesseehen, Yhdysvaltoihin. Seuraavissa Australian mestaruuskilpailuissa Ford voitti 800 ja 1500 metrin vapaauinnit, ja oli toinen 200 ja 400 metrin vapaauinneissa, jääden jälleen Tracey Wickhamin taakse. Wickham joutui kilpailujen jälkeen julkisen paineen alle kun Australian olympiakomitea boikotoi 1980 kesäolympialaisia Neuvostoliiton osallistuttua Afganistanin sisällissotaan.
Ford päätti osallistua vuoden 1980 kesäolympialaisiin huolimatta Australian boikotoinnista. 400 metrin vapaauinnissa Ford jäi neljänneksi Itä-Saksan viedessä kolmoisvoiton. 200 metrin perhosuinnissa hän oli alkuerien nopein, mutta finaalissa kaksi itäsaksalaista uimaria jättivät Fordin kolmanneksi. Viimeisenä lajina Ford osallistui 800 metrin vapaauintiin ja voitti siinä kultaa.
Palattuaan Australiaan Ford rikkoi maagisen 16 minuutin rajan 1 500 metrin vapaauinnissa. Hänen uintinsa kuitenkin hylättiin useista eri syistä. Pettyneenä päätökseen Ford päätti lopettaa uintiuransa 1981.
Yhdeksän kuukautta myöhemmin 1982 hän päätti jatkaa uintia. Häntä ei kuitenkaan valittu MM-kilpailuihin 1982. Hän muutti Yhdysvaltoihin valmistautumaan vuoden 1982 Kansainyhteisön kisojen karsintoihin. Hän pääsi jatkoon 800 metrin vapaauinnissa ja 200 metrin perhosuinnissa. Itse kilpailuissa, hän voitti kultaa perhosuinnissa ja hopeaa vapaauinnissa.
Vuonna 1983 Ford siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon ja aloitti harjoittelemisen vuoden 1984 kesäolympialaisia varten. Australian uimaliitto muutti sääntöjä niin, että joka lajin kaksi parasta Australian-mestaruusuinneissa pääsisi edustamaan maata olympialaisiin. Ford ui erittäin heikosti omaan tasoonsa nähden, eikä näin päässyt olympialaisiin. Hän palasi Etelä-Kaliforniaan ja ui reilusti parempia aikoja kuin Australian mestaruusuinneissa. Lopulta hän kuitenkin vetäytyi lopullisesti uintipiireistä.
Kurtti
Kylän itäpuolella sijaitsee lakkautettu Kurtin rautatieasema.
Mălina Olinescu
Mălina Olinescu (29. tammikuuta 1974 – 12. joulukuuta 2011) oli romanialainen laulaja, joka edusti Romaniaa Eurovision laulukilpailussa 1998 kappaleella "Eu cred" ("Uskon") ja jäi sijalle 22 saatuaan 6 pistettä, jotka kaikki tulivat Israelilta. Olinescu teki itsemurhan 12. joulukuuta 2011 hyppäämällä kuudennen kerroksen ikkunasta.
Vuosina 2000–2007 hän oli naimisissa Dan Stescon kanssa.
Chicago (yhtye)
1960-luku
Yhtye perustettiin Chicagossa vuonna 1967. Se julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1969 nimellä Chicago Transit Authority, mutta Chicagon liikenneviraston vaatimuksesta yhtyeen oli lyhennettävä nimensä Chicagoksi. Levy-yhtiö CBS:n art director John Berg suunnitteli yhtyeelle logon, jota se on käyttänyt siitä asti. Ensimmäinen levy oli tupla-albumi, kuten seuraavatkin kolme albumia, ja ne tuotti James William Guercio. Ensimmäiset albumit ovat paikoitellen hyvinkin kokeilevaa musiikkia pitkine soitinsooloineen ja perustajajäsen, kitaristi Terry Kath kokeili sähkökitaran rajoja kappaleessaan ”Free Form Guitar”. Tarinan mukaan Jimi Hendrix olisi ehdottanut Chicagolle lämmittelijän paikkaa kiertueellaan ja arvostanut Kathia itseään parempana kitaristina. Yhtye esiintyi Duke Ellingtonin kanssa televisiossa.
Esikoisalbumi Chicago Transit Authority valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Chicagolle oli tyypillistä hienot lauluharmoniat, joista vastasivat kosketinsoittaja Robert Lamm, basisti Peter Cetera ja Kath. Alussa yhtyeen musiikki oli yhdistelmä Lammin torvilla terästettyjä, jazzahtavia melodioita, Ceteran pop-henkisempiä kappaleita sekä Kathin kokeellisempia ja rokkaavampia esityksiä. Myös pasunisti James Pankow osallistui musiikin tekoon muun muassa säveltämällä toisen albumin moniosaisen teoksen ”Ballet For A Girl In Buchannon” ja yhtye käytti tuolla albumilla myös jousiorkesteria.
1970-luku
1970-luku oli yhtyeellä tuottelias, mutta hitit alkoivat vähetä vuosikymmenen loppupuolella. Levyt alkoivat mennä huonommin kaupaksi, vaikka yhtye viihteellisti ilmaisuaan ja luopui musiikillisista kokeiluista. Rankka kiertäminen ja levyjen teko alkoi vaatia veronsa. Kitaristi Terry Kathin kuolema asetapaturmassa vuonna 1978 vain pahensi tilannetta, kunnes vuonna 1982 Chicago vaihtoi levy-yhtiötä ja tuottajaksi tuli David Foster. Hän muutti yhtyeen musiikin lähemmäksi keskitien aikuisrokkia säilyttäen lauluharmoniat mutta samalla vähentäen puhallinten osuutta.
Foster osallistui myös itse paljon säveltämiseen ja kutsui studioon vierailevia kitaristeja, kuten Steve Lukatherin jämäköittämään yhtyeen sointia. Danny Seraphinen jazzahtava ja jäntevä rumputyöskentely vaihdettiin konemaisen suoraviivaiseksi ajan hengen mukaisesti. Vuoden 1982 albumilta Chicago 16 irrotettu single ”Hard To Say I’m Sorry / Getaway” oli miljoonahitti USA:ssa.
1980-1990 -luku
Vuonna 1995 yhtye palasi jazzillisemman ilmaisun pariin ja levytti amerikkalaisia viihdestandardeja albumillaan ”Night & Day”, vierailijoina muun muassa tämän tyyppisen musiikin parissa harvemmin operoiva Gipsy Kings. James Pankow sovitti kaikki kappaleet Chicago-yhtyeen tyyliin.
2000-luku
Kesäkuussa 2008 Chicago julkaisi levyn Stone of Sisyphus (Chicago XXXII), jonka yhtye levytti jo 1993-1994. Levy on eräs kuuluisimmista julkaisemattomista albumeista. Chicagon silloinen levy-yhtiö Warner kieltäytyi julkaisemasta sitä, koska se ei ollut "riittävän kaupallinen" ja sisälsi kokeilevampaa tuotantoa, muun muassa rap-tyylistä laulua ja reggae-rytmejä, jota yhteeltä ei oltu totuttu kuulemaan.
Yhtye keikkailee edelleenkin ahkerasti pääasiassa kotimaassaan soittaen hittejä 45-vuotisen uran ajalta, mutta ei ole tiettävästi koskaan esiintynyt Suomessa.
Viidakkokirja 2
Viidakkokirja 2 on Annie-palkittu jatko-osa Disneyn piirroselokuvalle Viidakkokirja (The Jungle Book). Viidakkokirja 2:n on ohjannut Steve Trenbirth ja tuottanut Christopher Chase ja Mary Thorne. Elokuvan kesto on 72 min.
Juoni
Viidakkokirja 2 kertoo Mowglista, joka asustaa nyt ihmiskylässä. Hänellä on paljon uusia ystäviä ja viihtyy heidän kanssaan, mutta sisimmissään kuitenkin ikävöi viidakkoa ja Baloo-karhua. Baloo-karhu ikävöi Mowglia myös ja päättää palauttaa hänet takaisin viidakkoon, Bagheeran kielloista huolimatta. Shere Khan on palannut ja janoaa kostoa ja Mowglin päästessä viidakkoon, lähtevät hänen ystävänsä Shanti ja Ranjan kylästä hänen peräänsä, josta alkaa hurja seikkailu...
Unelmien maa
Unelmien maa (Lykkeland) on norjalainen televisiosarja, joka ensiesitettiin Norjassa vuoden 2018 syksyllä ja Suomessa 2019 alussa. Palkittu sarja kertoo 1970-luvun Stavangerin alueen nuorista aikuisista, joiden elämä mullistuu kun Norjan rannikolta löydetään öljyä.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi (8 jaksoa) keskittyy tapahtumiin vuoteen 1972 asti, jolloin Norjan valtiollinen öljy-yhtiö Statoil perustetaan. Sarjan toinen kausi kuvaa vuosia 1977–1980.
Juoni
Öljy-yhtiö Phillips Petroleumin nuori asianajaja Jonathan Kay (Bart Edwards) saapuu Stavangeriin kesällä 1969 tarkoituksenaan irrottaa amerikkalaisyhtiö tuloksettomasta öljynetsintäsopimuksesta Norjan valtion kanssa, mutta suunnitelmat muuttuvat kun öljyä lopulta löytyykin. Sarjan norjalaisia päähenkilöitä ovat nuoret aikuiset Christian, Toril ja Anna. Christian Nyman (Amund Harboe) on vauraan laivanvarustajaperheen poika, mutta työskentelee sukeltajana öljynetsintälautalla. Hänen tyttöystävänsä Anna Hellevik (Anne Regine Ellingsæter) on kasvanut pienellä maatilalla, mutta pääsee kaupungintalolle sihteeriksi, aitiopaikalle kuulemaan tapahtumista ennen muita. Työväenluokkaisesta ja uskonnollisesta perheestä tuleva Toril Torstensen (Malene Wadel) on työssä Christianin isän omistamalla huonosti menestyvällä kalasäilyketehtaalla ja pienen pojan yksinhuoltaja.
Tuotanto
Ensimmäisen tuotantokauden jälkeen sarjaa sanottiin Norjan kaikkien aikojen kalleimmaksi. Sarjaa on kuvattu aidolla öljylautalla, Stavangerissa ja muualla Rogalandin läänissä, Ånnelandissa Bergenin pohjoispuolella, Oslossa ja Belgiassa. Sarjassa kuullaan Ginge Anvikin säveltämän elokuvamusiikin lisäksi otteita monista 1970-luvun pop- ja rock-kappaleista.
Vastaanotto
Unelmien maan ensimmäinen tuotantokausi palkittiin Cannesin tv-sarjafestivaaleilla parhaasta käsikirjoituksesta ja parhaasta musiikista.
Kahden ensimmäisen jakson jälkeen Helsingin Sanomien Harri Uusitorppa kirjoitti Unelmien maan olevan ajankuvaltaan tyylikäs, mutta jotenkin ”ilmatiivis”. Hänen mielestään asiat ovat kyllä oikeilla paikoillaan, mutta ”eivät liiku eivätkä liikuta”.
Marylandin sinfoniaorkesteri
Marylandin sinfoniaorkesteri (, MSO) on vuonna 1982 perustettu yhdysvaltalainen sinfoniaorkesteri, jonka kotihalli on Maryland Theatre.
Marylandin sinfoniaorkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii Elizabeth Schulze.
Dämman
Dämman on noin kymmenen hehtaarin laajuinen humuspitoinen tekojärvi Espoossa. Järvi laskee Gumbölenjokeen. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Espoonkartanon, Gumbölen ja Kolmperän kaupunginosissa. Lähin naapurijärvi on Kvarnträsk lännessä. Turunväylä kulkee Dämmanin pohjoispuolitse.
Dämman padottiin alkuaan sähköntuotantoon, mutta sittemmin siitä tehtiin raakavesilähde.
Paradox Development Studio
Paradox Development Studio on ruotsalainen vuonna 1995 perustettu pelitalo, joka on yhdistetty emoyhtiönsä Paradox Interactiven kanssa. Yhtiö on parhaitten tunnettu sarjoistaan Europa Universalis, Hearts of Iron, Crusader Kings ja Victoria.
Andretti Autosport (Formula E)
Andretti Formula E on yhdysvaltalainen Formula E -talli, joka kilpaili sarjassa ensimmäistä kertaa sarjan debyyttikaudella 2014–2015. Tallin kuljettajina toimii kaudella 2017-2018 Portugalilainen António Félix da Costa sekä japanilainen Kamui Kobayashi.
Kausi 2014–2015
Talli lähti kauteen toisena kahdesta yhdysvaltalaisesta tallista. Kauden avauskilpailuun Kiinan ePrix'iin talli palkkasi kuljettajikseen ranskalaiset Franck Montagnyn sekä Charles Picin. Pic ajoi tallissa kauden aikana vain avauskilpailun. Montagny ajoi myös Malesian GP:ssä, mutta kärähti kokaiinin käytöstä kilpailun jälkeisessä dopingtestissä. Matthew Brabham korvasi Picin Malesiassa ja jatkoi pestiään myös Uruguayn ePrixissä. Uruguayssä Brabham sai rinnallensa Jean-Eric Vergnen. Vergne ajoi debyytissään kilpailun paalupaikalle. Argentiinan GP:ssä Marco Andretti korvasi Matthew Brabhamin.
Kausi 2015–2016
Kaudeksi 2015–2016 Andretti kertoi avanneensa uuden osaston valmistamaan tallille oman voimansiirtolinjan. Andretti ilmoitti myös sopineensa yhteistyöstä Amlinin kanssa useamman vuoden sopimuksella.
Kautta edeltävissä testeissä Andrettin uuden moottorin ongelmat estivät merkittävän testaamisen. Talli päätti palata käyttämään ensimmäisellä kaudella käytettyä McLarenin moottoria, suunnitelmissa tuoda oma moottorinsa sarjan kolmannelle kaudella.
Kuljettajikseen talli värväsi Robin Frijnsin ja Simona de Silvestron. Talli sijoittui kauden päätteeksi valmistajien sarjassa seitsemänneksi.
Kausi 2016–2017
Kaudelle 2016–2017 talli palkkasi Robin Frijnsin tallikaveriksi portugalilaisen António Félix da Costan.
Paradox Development Studio
Historia
Paradox Interactive alkoi julkaista omia strategiapelejään itsenäisesti ja laajensi toimintaansa myös julkaisemalla muiden pelitalojen pelejä.
Vuoden 2012 tammikuussa yhtiö jaettiin jälleen kerran kahteen. Paradox Interactive keskittyi pelien julkaisemiseen ja Paradox Development studio niiden kehittämiseen.
Paradoxin kehittämiä pelejä
Lista peleistä, jotka Paradox Development Studio on kehittänyt.
Näiden lisäksi Paradox on kehittänyt kaksi muuta peliä 2000-luvun alussa, kun pelitalo oli osa Paradox Entertainmentiä. Nämä pelit olivat Crown of the North ja Two Thrones, jotka molemmat olivat osa Svea Rike -sarjaa.
FS Talisman (1862)
Talisman oli Ranskan laivaston vuonna 1862 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu ja klipperikeulalla varustettu pyöreä peräinen korvetti. Se luokiteltiin myöhemmin 2. luokan risteilijäksi.
Valmistus
Alus tilattiin Augustin Normandilta Le Havresta ja sen köli laskettiin vuonna 1860. Alus laskettiin vesille 24. syyskuuta 1862 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1863.
Palvelus
Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin yläkannelle neljä 5,5" modèle 1870 -tykkiä ja kaksi 3,9" tykkiä keulaan ja perään. Lisäksi asennettiin vielä neljä 37 millimetrin tykkiä. . Alus poistettiin alusluettelosta 7. heinäkuuta 1893 ja se muutettiin varastolaivaksi vuonna 1896.
Danevirke
Alkuperäinen Danevirke oli mahtava maavarustus, joka erotti Jyllannin niemimaan mantereesta. Perimätiedon mukaan Tanskan kuningas Godfred aloitti vallin rakentamisen noin 808, sillä hän pelkäsi frankkien hyökkäyksiä pohjoiseen. Radiohiiliajoituksen perusteella on kuitenkin saatu selville, että Danevirken ensimmäinen vaihe on peräisin jo 650-luvulta. Godfredin johdolla varustuksia kohennettiin, ja valleja rakennettiin myöhemmin useissa eri vaiheissa aina vuoteen 1200 saakka. Saksan kuningas Henrik I murtautui Danevirken läpi vuonna 934. Tämän jälkeen Harald Sinihammas laajensi vallituksia, mutta Otto II valloitti ne taas vuonna 974.
Keskiajalla maavallia vahvistettiin hirsivarustuksin, ja Danevirkeä käytettiin sotajoukkojen kokoontumispaikkana. Kuningas Valdemarin aikana Danevirkeä vahvistettiin tiilimuurein. Suojavarustukset alkoivat vähitellen rappeutua 1400-luvulla, kun Schleswig-Holstein liitettiin Tanskaan.
Vuonna 1848 tanskalaiset korjasivat Danevirkeä kovalla kiirellä, mutta Preussin tykistö oli vanhoille varustuksille liikaa ja preussilaiset valloittivat Danevirken 23. huhtikuuta 1848. Vuodesta 1850 lähtien puolustuslinjaa vahvistettiin ja korjattiin perusteellisesti, ja tanskalaiset pitivät Danevirkeä valloittamattomana. Toisessa Saksan–Tanskan sodassa vuonna 1864 preussilaiset kuitenkin kiersivät linnoitetun linjan koillisesta. Tanskalaiset vetäytyivät taisteluitta, ja Preussin joukot tuhosivat Danevirken.
Tuhosta huolimatta Danevirkestä on jäänyt jäljelle runsaasti melko hyvin säilyneitä raunioita. Alueella on tehty useita arkeologisia kaivauksia, joissa on löydetty muun muassa arvokkaita riimukirjoituksia sekä suuren varuskuntakaupungin jäänteet. Varuskunta on saattanut olla Sliasthorp, joka oli kuningas Godfredin tukikohta, kun hän jälleenrakensi Danevirkeä.
Difenoksylaatti
Difenoksylaatti on synteettinen opioidi, jonka vaikutusmekanismi muistuttaa morfiinia, mutta sillä on vähäisempi euforisoiva vaikutus. Sen käyttö lääkeaineena perustuu suoliston motiliteettia eli liikkuvuutta hidastavaan vaikutukseen. Sitä on voitu käyttää ripulilääkkeenä yhdistettynä atropiiniin, minkä on katsottu hillitsevän huumekäyttöä. Haittavaikutuksena on etenkin hengityslama. Aineyhdistelmä on ollut käytössä kauppanimillä Katevan, Retardin ja Lomotil. Aineen on syrjäyttänyt käytännössä loperamidi, jonka haittavaikutukset ovat paljon vähäisemmät.
Star Wreck V: Lost Contact
Star Wreck V: Lost Contact on viides Star Wreck -elokuva. Se on ensimmäinen näytelty Star Wreck -elokuva, ja muiden sarjan elokuvien tavoin se on harrastelijavoimin tuotettu Star Trek -parodiaelokuva. Elokuvan juoni on parodinen mukaelma elokuvan Star Trek – ensimmäinen yhteys juonesta. Elokuvassa kapteeni Pirk matkustaa miehistöineen ajassa taaksepäin pysäyttääkseen ilkeiden korgien aikeet estää ihmiskunnan ensimmäinen kontakti ulkoavaruuden olentojen kanssa.
Elokuva esitettiin kahdesti Yle Teemalla vuonna 2006.
David Reale
David Reale (s. 19. joulukuuta 1984 ) on kanadalainen näyttelijä ja televisiojuontaja.
Eusebio Sacristán
Eusebio Sacristán Mena, yleensä vain Eusebio (s. 13. huhtikuuta 1964 Valladolid, Espanja) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Hän toimi viimeksi Real Sociedadin päävalmentajana marraskuusta 2015 maaliskuuhun 2018.
Eusebio edusti uransa aikana Valladolidia, Atlético Madridia, Barcelonaa ja Celta Vigoa. Hänet valittiin myös mukaan vuoden 1988 EM-kilpailuihin.
Theoren Fleury
Theoren Wallace "Theo" Fleury (s. 29. kesäkuuta 1968 Oxbow, Saskatchewan, Kanada) on pelaajauransa lopettanut ammattijääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Fleury muistetaan menestyksellisestä NHL-urastaan, jota varjostivat päihdeongelmat. Hän pelasi joukkueissa Calgary Flames, Colorado Avalanche, New York Rangers ja Chicago Blackhawks.
Syksyllä 1994 hän piipahti NHL:n työsulun aikana Suomessa pelaamassa kymmenen ottelua Tampereen Tapparassa.
Lapsuus
Fleuryn isoäiti oli taustaltaan cree, ja Fleury itse kuuluu métis-kansaan. Nuorena Fleury joutui oman juniorivalmentajansa Graham Jamesin seksuaalisesti hyväksikäyttämäksi ja raiskaamaksi noin 150 kertaa Fleuryn ollessa 14–16-vuotias. Tämän Fleury paljasti julkaisemassaan omaelämäkerrassa vuonna 2009.
Peliura
Calgary Flames varasi 168 senttimetriä pitkän ja 82 kilogrammaa painavan Fleuryn NHL:ään vuonna 1987 varaustilaisuuden 166. vuorolla. Vaikka häntä pidettiin alun perin liian pienikokoisena NHL:ään, osoittautuikin, että Fleury pystyi pelaamaan voimahyökkääjän vahvuudella ja fyysisyydellä pienuudestaan huolimatta. Lisäksi hänet tunnettiin nopeudestaan ja kyvykkyydestään pelintekijänä.
Fleury voitti Stanley Cupin vuonna 1989 Calgary Flamesin paidassa. Ensimmäisellä täydellä kaudellaan 1989–1990 samaisessa joukkueessa hän teki 31 maalia ja antoi 35 maaliin johtanutta syöttöä. Hän teki Calgaryssä viettämiensä pelivuosien aikana kahdella eri kaudella 100 tehopistettä tai enemmän, kerran yli 50 maalia ja kolme kertaa yli 40 maalia kaudessa.
Kaudella 1994–1995 NHL:n ollessa työsulussa, Fleury pelasi Tapparassa 10 ottelua ja kokosi pelaamissaan otteluissa tehopisteet 8+9=17.
Denverissä Fleury pelasi 15 runkosarja- ja 18 pudotuspeliottelua hyvällä menestyksellä mutta päätyi seuraavalla kaudella New York Rangersiin. Pelattuaan kolme kautta Rangersissa hän jatkoi uraansa Chicago Blackhawksin riveissä kaudella 2002–2003.
Tuohon aikaan Fleury kuitenkin kamppaili jääkiekon ulkopuolisten ongelmien kanssa, mukaan lukien hänen isänsä syöpäleikkaus, ja tämän seurauksena häntä Calgaryn ajoista asti vaivanneet päihdeongelmat alkoivat jälleen nousta esiin. Vuonna 1996 hänelle oli myös diagnosoitu Crohnin tauti. Vaikka kaikki näytti olevan päällisin puolin kunnossa puolisen vuotta vuonna 2002 voitetun olympiakullan jälkeen, ongelmat uusiutuivat ja Fleury asetettiin lokakuussa pelikieltoon kuudeksi kuukaudeksi sekä määrättiin mukaan NHL:n ja NHLPA:n yhteiseen päihteiden vastaiseen ohjelmaan jälkihoito-ohjelmansa laiminlyömisen vuoksi.
Stefano Casiraghi
Stefano Casiraghi (8. syyskuuta 1960 Como, Italia – 3. lokakuuta 1990 Monte Carlo, Monaco) oli italialainen julkisuuden henkilö ja liikemies. Hän oli Giancarlo Casiraghin ja Fernanda Biffin poika, ja Monacon prinsessa Caroline Louise Marguiriten toinen aviomies.
Theoren Fleury
Peliura
Palattuaan 25 peliä käsittäneeltä pelikielloltaan kaudella 2002–2003 hän jätti pian harjoituksen väliin, omien sanojensa mukaan pommiin nukkumisen takia, ja oli tammikuussa osallisena striptease-klubilla tapahtuneeseen välikohtaukseen. Hän joutui tuolloin miesjoukkion pahoinpitelemäksi ollessaan alkoholin vaikutuksen alaisena. Vuonna 2003 hänet määrättiin jälleen pelikieltoon päihdeohjelmarikkeiden vuoksi.
Stefano Casiraghi
Casiraghi ja prinsessa Caroline avioituivat 29. joulukuuta 1983 ja heillä oli kolme yhteistä lasta. Casiraghi haudattiin Monacoon, Chapelle de la Paixiin kolme päivää onnettomuuden jälkeen.
Theoren Fleury
Peliura
Britannian jääkiekkokirjoittajien yhdistys valitsi Fleuryn EIHL:n vuoden pelaajaksi.
Urheilu-uran jälkeen
Tammikuussa 2007 Fleury asui Albertan Calgaryssa, Kanadassa. Hän on perustanut betonialan yrityksen Fleury's Concrete Coatings vaimonsa Jenniferin ja veljensä Travisin kanssa. Elokuussa 2009 Fleury ilmoitti yrittävänsä tehdä paluun NHL-liigaan kaudella 2009–2010. Fleury pelasi syksyllä 2009 useita harjoitusotteluita Calgary Flamesin riveissä saavuttaen kohtalaisesti tehopisteitä, mutta hän ei lopulta saanut NHL-sopimusta.
Libanonin sota 2006
Vuoden 2006 Libanonin sota oli Israelin ja islamistisen Hizbollah-järjestön välinen konflikti, joka käytiin Libanonin alueella. Se alkoi 12. heinäkuuta 2006, kun Hizbollah ampui useita Katjuša-raketteja Israeliin ja tunkeutui sen alueelle siepaten kaksi partiomatkalla ollutta israelilaissotilasta.
Ennen tätä Israel oli tehnyt laajamittaisen invaasion Gazan kaistalle. Israel ilmoitti tulkinneensa Hizbollahin toimet Libanonin sotatoimeksi Israelia vastaan ja aloitti Libanonin puolelle ulottuvan sotilasoperaation kaapattujen sotilaidensa vapauttamiseksi.
Yhteenveto selkkauksen vaiheista ja taustoista
Libanonissa Israelin joukot kohtasivat voimakasta vastarintaa menettäen kahdeksan sotilasta kaatuneina ja kaksi haavoittuneina. Israel iski useisiin kohteisiin Libanonissa ja saartoi maan satamat ja lentokentät sekä Syyrian vastaisen rajan, koska Hizbollah-järjestölle kulki Israelin mukaan sen kautta aseita ja tarvikkeita. Hizbollah kutsui hyökkäystä Israeliin nimellä operaatio Todellinen lupaus ja Israel kutsui vastaoperaatiota nimellä operaatio Reilu palkinto. Seitsemän kuukautta myöhemmin Israelin hallitus antoi tapahtuneelle virallisesti nimen toinen Libanonin sota veteraanien ja kaatuneiden omaisten painostuksesta, vaikka ensimmäistä sotaa ei ole virallisesti käyty. Näin tätä nimeä voidaan käyttää haudoilla ja kunniamitaleissa.
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1559 vaati Libanonia riisumaan Hizbollahin aseista ja estämään Libanonin alueelta tehdyn pommituksen Israeliin. Käytännössä Hizbollah kuitenkin hallitsi Libanonin eteläosia ilman, että Libanonin hallituksella oli valtaa siihen. Hizbollah oli myös Libanonin hallituspuolue kahdella ministerillä.
Hijazin kuningaskunta
Hijazin kuningaskunta oli Hijazin alueella nykyisen Saudi-Arabian alueella 1916–25 sijainnut kuningaskunta. Se itsenäistyi ensimmäisen maailmansodan aikana käydyn arabikapinan seurauksena, kun Mekan šarif Husain ibn Ali nousi kesäkuussa 1916 Britannian tuella kapinaan Osmanien valtakuntaa vastaan. Hijazin kuningaskunnan itsenäisyys tunnustettiin Sèvresin rauhansopimuksessa vuonna 1920.
Valtio koostui kahdesta erityyppisestä alueesta, rannikkovyöhykkestä ja sisämaasta, joita erotti vuoristoalue. Myös valtion nimi Hijaz (jaettu) viittasi tähän kahtalaisuuteen. Alueen tärkeimmät kaupungit ovat Mekka, Medina ja Jedda. Osmannikaudella vuosina 1900–1908 rakennettiin Damaskoksen ja Medinan välinen rautatie, joka oli tärkeä pyhiinvaeltajien kulkuväylä. Nejdin sulttaani Ibn Sa’ud valloitti alueen vuonna 1924 ja liitti sen Nejdin sulttaanikuntaan. Tammikuussa 1926 ibn Sa’ud julistettiin Hijazin kuninkaaksi Mekan suuressa moskeijassa. Yhdistetystä valtiosta käytettiin nimeä Nejdin ja Hijazin kuningaskunta. Vuonna 1932 valtiosta tuli Saudi-Arabia.
Libanonin sota 2006
Operaation suunnittelu
Israelin puolustusvoimat suunnitteli Libanoniin suuntautuvaa sotilasoperaatiota varsin pitkään. Israelilaisen Bar-Ilan yliopiston valtio-opin professorin Gerald Steinbergin mukaan "kaikista Israelin sodista vuoden 1948 sodan jälkeen, tähän sotaan Israel on parhaiten valmistautunut." Steinbergin mukaan sotilasoperaation suunnittelu alkoi vuoden 2000 jälkeen, ja suunnitelma oli valmiiksi hahmoteltu vuonna 2004. Sotilasoperaatiota oli tämän jälkeen simuloitu ja harjoiteltu konfliktia edeltäneiden vuosien aikana.
Hizbollahin heikentämisen Israelin turvallisuustilanteen parantamiseksi lisäksi yksi sotilasoperaation motiiveista oli Yhdysvaltain hallituksen näkemys siitä, että operaatio toimisi "esisoittona" Iraniin suuntautuville sotilasoperaatioille.
Hizbollah valmistautui kuusi vuotta
Ennen sotaa antamassaan haastattelussa Hizbollahin johtaja Nasrallah ilmoitti, että heillä on rajan tuntumassa yli 12 000 rakettia valmiina laukaistavaksi Israeliin. Hizbollahin yllättävän hyvä valmistautuminen ja varustautuminen selittääkin ainakin osan Israelin huonosta sotamenestyksestä, vaikka kuten sanottua, joidenkin lähteiden mukaan "kaikista Israelin sodista vuoden 1948 sodan jälkeen tähän sotaan Israel oli parhaiten valmistautunut."
Tapahtumat heinäkuussa 2006
Huomautus: The Daily Stariin viittaavat tapahtumat ovat usein tapahtuneet päivää aikaisemmin eli tapahtumapäivänä on julkaisupäivä.
12. heinäkuuta
Hizbollah ampui useita Katjuša-raketteja Shlomin kaupunkiin ja Shebaan alueelle Israeliin. Samaan aikaan rajan yli Israelin puolelle hyökänneet Hizbollah-taistelijat surmasivat kahdeksan israelilaissotilasta ja sieppasivat panttivangeikseen kaksi sekä tuhosivat HMMWV-auton ja Merkava-taistelupanssarivaunun. Israel iski takaisin ilmavoimilla ja lähetti myös maajoukkoja Libanonin puolelle ensimmäistä kertaa vuoden 2000 vetäytymisensä jälkeen.
13. heinäkuuta
13. heinäkuuta Israelin iskuissa kuoli vähintään 44 ihmistä. Hizbollah-järjestö vastasi ampumalla 60 Katjuša-rakettia israelilaiseen Naharijan kaupunkiin surmaten yhden ja haavoittaen 20:tä siviiliä. Hizbollah on pitkään pommittanut Pohjois-Israelia Katjuša-raketeilla pakottaen rajaseudun israelilaiset säännöllisesti turvautumaan pommisuojiin. Britannia, Italia, Ranska ja Venäjä syyttävät Israelia suhteettomasta voimankäytöstä. Yhdysvallat puolestaan syyttää Hizbollahia rauhanprosessin etenemisen estämisestä.
14. heinäkuuta
thumb|Kartalla konfliktialue (punaisella) ja Israelin sulkualueet (vihreällä) 14. heinäkuuta 2006. thumb|Raketti-iskujen kohteiksi joutuneita Israelin alueita (tilanne 24.7.)
14. heinäkuuta Hizbollah onnistui iskemään israelilaiseen Sa'ar 5-luokan INS Hanit -ohjusveneeseen, joka oli noin kymmenen meripeninkulman päässä Libanonin rannikosta. Alus vaurioitui vakavasti miehittämättömän lentävän, räjähteillä lastatun aseen iskeydyttyä siihen. Korkea-arvoinen Israelin upseeri kertoi lehtimiehille kiinalaisvalmisteisen C-802 maalta-merelle-ohjuksen iskeytyneen alukseen.
14. heinäkuuta Israel pommitti Hassan Nasrallahin Beirutin kotia, joka julisti avoimen sodan. Israel ilmoittaa lopettavansa, mikäli Hizbollah lopettaa rakettien ampumisen Israeliin, vapauttaa israelilaisvangit ja suostuu YK:n päätöslauselman mukaiseen aseistariisuntaan.
15. heinäkuuta
15. heinäkuuta Israel tiedotti jatkavansa sotatoimia Gazan kaistaleella huolimatta samanaikaisista taisteluista Hizbollah-sissejä vastaan Libanonin rajalla. Syyrian johtava Baath-puolue ilmoitti antavansa tukensa Hizbollah-järjestölle. Syyria oli näkyvästi tukenut jo vuonna 2001 Hizbollahia, jolloin Israel vetäytyi Etelä-Libanonista.
16. heinäkuuta
16. heinäkuuta Hizbollah ampui raketteja Haifaan. Isku surmasi ainakin 8 israelilaista ja haavoitti 17:ää. Israelin pääministeri Ehud Olmert totesi että iskulla on "kauaskantoisia seurauksia" sen "pohjoisille naapureille".
Israelin koneet pommittivat Hizbollahiin myönteisesti suhtautuvaa al-Manar TV-asemaa ja merkittävää voimalaitosta Beirutin esikaupunkialueella. Iran varoitti Israelia "käsittämättömillä menetyksillä", mikäli se hyökkää myös Syyriaan. Syyria varoitti ryhtyvänsä kaikkiin toimiin mitä tahansa Israelin hyökkäystä vastaan
Markku Onttonen
Markku Onttonen (6. kesäkuuta 1947 Mikkeli – 23. maaliskuuta 2004 Hyvinkää) oli suomalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän ohjasi ja käsikirjoitti useita suomalaisia televisiosarjoja, elokuvia ja dokumentteja.
Libanonin sota 2006
17. heinäkuuta
Israelin armeija kiisti aloittaneensa maahyökkäyksen Libanoniin. Armeijan tiedottaja kertoi sotilaiden käyneen yöllä Libanonin alueella tuhoamassa Hizbollahin asemia, mutta palanneen takaisin.
Markku Onttonen
Onttonen valmistui vuonna 1975 Tampereen yliopiston Draamastudion ohjaajalinjalta ja toimi sitten ohjaajana MTV-teatterissa, jossa hän ohjasi alkuvuosinaan muun muassa Laila Hietamiehen tekstiin perustuvan televisionäytelmän Olga, harmaalakkinen tyttö sekä Kyllikki Mäntylän näytelmän Opri ja Oleksi.
Libanonin sota 2006
18. heinäkuuta
Hizbollah-järjestö torjui ajatuksen tulitauosta, jonka ehdot sen tulkinnan mukaan Israel sanelisi.
Markku Onttonen
Hän dramatisoi elokuviksi useita romaaneja, kuten esimerkiksi Simo Hämäläisen romaanit Kätkäläinen (1978), josta valmistui tv-elokuva vuonna 1980, ja Kättenpäällepanijat (1982), josta valmistui 1984 elokuva Kun Hunttalan Matti Suomen osti. Heikki Hietamiehen romaanista Sotapoika valmistui tv-elokuva MTV3:lle 1993. Vuosina 1987–1988 Onttonen ohjasi MTV:lle Kirsti Mannisen kirjoittaman 26-osaisen televisiosarjan Vihreän kullan maa. 1990-luvun lopulla Onttonen kirjoitti yhdessä Kirsti Mannisen kanssa kaksi Suomen sota-aikaan sijoittuvaa draamasarjaa Kun taivas repeää ja Taivas sinivalkoinen sekä niiden käsikirjoituksiin perustuvat samannimiset kirjat. Onttonen teki MTV3:lle lukuisia dokumentteja Suomen talvi- ja jatkosodasta kuten Jääkärien tie I-III (1983), Talvisodasta jatkosotaan (1991), Isänmaa - aseveljeys (1991) sekä 105-osainen Talvisodan henki (2000).
Onttosen tytär on televisiosarjassa Blondi tuli taloon Missu Hurmalaa näytellyt Lotta Jurica (o.s. Onttonen).
Libanonin sota 2006
19. heinäkuuta
Uutiskanava CNN uutisoi Israelin maajoukkojen edenneen Libanonin alueelle tuhoamaan Hizbollahin asemia. Rajan tuntumassa käytiin sodan siihen mennessä rajuimmat maajoukkojen yhteenotot. Hizbollahin mukaan kolme israelilaissotilasta kuoli ja kymmenen haavoittui.
Ilmaiskuissa sai päivän aikana surmansa ainakin 56 libanonilaissiviiliä. Israel ampui ohjuksia muun muassa Srifan ja Nabatijan kyliin Etelä-Libanonissa sekä itäiseen Maarabuniin. Vain yksi kohteena olleen Hizbollahin taistelijoista sai surmansa. Toisten tietojen mukaan vähintään 70 libanonilaissiviiliä kuoli.
Libanonin pääministeri Fouad Siniora pyysi kansainvälisen yhteisön apua tilanteen ratkaisemiseksi.
21. heinäkuuta
21. heinäkuuta Israel kutsui tuhansia reserviläisiä palvelukseen. Libanonin puolustusministeri Elias Murr ilmoitti TV-haastattelussa Libanonin armeijan puolustavan maata mikäli Israel käynnistää maahanhyökkäyksen. Libanonin armeija tosin oli sekä määrällisesti että laadullisesti Israelia heikompi. Libanonin armeijalla oli noin 61 400 miestä, joiden aseistus ja koulutus oli varsin heikko. Ilmavoimissa palveli noin tuhat sotilasta, merivoimissa 400 ja maavoimissa 60 000, joista 15 000 on asevelvollisia. Muut olivat palkattuja. Libanonin ilmavoimissa ei ollut torjuntahävittäjiä eikä harjoitushävittäjiä, millä olisi voitu tukea maataisteluita tai suorittaa valvontaa. Libanonin asevoimilla oli 30 vanhaa ja muutama uusi helikopteri, mutta ei merkittävää ilmatorjuntaa. Maan asevoimat oli kehitetty hillitsemään sisäisiä levottomuuksia ja toimivat valtakunnallisena santarmistona.
Hizbollah hylkäsi Yhdistyneiden kansakuntien suunnitelman lopettaa vihollisuudet ja vapauttaa israelilaissotilaat.
23. heinäkuuta
Syyria varoitti vastaavansa, mikäli Israel miehittää Libanonin. Israelin puolustusministeri Amir Peretz ilmoitti tukevansa ajatusta kansainvälisten joukkojen lähettämisestä Etelä-Libanoniin mahdollisesti Naton maksamana.