cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amrubisiini
Käyttö ja haittavaikutukset
Amrubisiinin merkittävimpiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus sekä neutropenia ja trombosytopenia. Monille muille ryhmän lääkkeille tyypillistä sydäntoksisuutta yhdisteellä ei esiinny.
Synteesi
Amrubisiini on ensimmäinen täysin synteettisesti valmistettu antrasykliini. Muita valmistetaan bioteknisesti tai puolisynteettisesti. Yhdisteelle on kehitetty asymmetrinen synteesi, jonka lähtöaine on tetraliinijohdannainen.
Zinaida Greceanîi
Zinaida Greceanîi (, s. 7. helmikuuta 1956) on moldovalainen poliitikko ja Moldovan tasavallan pääministeri 2008–2009. Hän on Moldovan sosialistipuolueen jäsen ja oli Moldovan ensimmäinen naispääministeri.
Tausta ja yksityiselämä
Greceanîin vanhemmat Petrea Bujor (1906–1996) ja Marioara Ursu (1918–1993) karkotettiin Siperiaan vuonna 1951, koska he olivat Jehovan todistajia. Greceanîi ei itse ole kuulunut Jehovan todistajiin, vaan hänet kastettiin ortodoksiksi. Perhe palasi Moldovaan vuonna 1968 ja asettui Cotiujenin kylään. .
Greceanîi valmistui vuonna 1982 Moldovan valtionyliopistosta ekonomiksi ja toimi erilaisissa taloushallinnon tehtävissä vuoteen 1994 asti. .
Greceanîin äidinkieli on romania, ja lisäksi hän osaa sujuvasti venäjää.
Greceanîi on naimisissa Alexei Greceanîin kanssa. Parilla on poika ja tytär, joille vanhempien väitetään junailleen korruption kautta luksusasunnot Greceanîin poliittisten kytkösten ansiosta. .
Poliittinen ura
Greceanîi siirtyi vuonna 1994 Romanian valtiovarainministeriön palvelukseen, josta presidentti Vladimir Voronin nosti hänet virkaatekeväksi valtiovarainministeriksi vuonna 2002. Kolme vuotta myöhemmin hänet valittiin Moldovan varapääministeriksi. .
Greceanîi nimitettiin pääministeriksi vuonna 2008, kun Vasile Tarlev erosi virastaan. Greceanîista tuli Moldovan ensimmäinen naispuolinen pääministeri. .
Greceanîi valittiin ensimmäistä kertaa vaaleilla poliittiseen tehtävään vuonna 2009, kun hän oli ehdolla Moldovan parlamenttiin Chişinăun vaalipiiristä. Vuonna 2011 Greceanîi erosi kommunistisesta puolueesta yhdessä muun muassa Igor Dodonin kanssa ja liittyi sosialisteihin. Syynä eroon olivat ristiriidat puolueen johdon kanssa. .
Henrik Granholm
pienoiskuva|Granholm 1960-luvun lopulla. Henrik Granholm (s. 14. marraskuuta 1945 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edusti maalivahdin pelipaikalla SM-sarjassa vuosina 1962–1971 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
"Grana" edusti koko SM-sarjauransa ajan Helsingfors IFK:ta. Hän pelasi yhteensä 40 SM-ottelua ja vaihtopenkillä istutut mukaan lukien 107. Jäähyjä hänelle kertyi neljä minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1969 ja 1970 sekä saavutti lisäksi yhden SM-pronssin.
Granholm toimi myös HIFK:n- ja GrIFK:n juniorimaalivahtien valmentajana ja IFK:n jääkiekkojaoston sihteerinä. Granholm pelasi jääpalloa IFK:n ykkösjoukkueessa 1960-luvulla.
.bw
.bw on Botswanan Internet-maatunnus. Tunnusta on vuodesta 2013 lähtien ylläpitänyt Botswanan viestinnän säätelyvirasto (, BOCRA). Tunnus otettiin käyttöön vuonna 1993. Sen ylläpidosta vastasi aluksi Botswanan yliopisto, sitten vuodesta 1996 lähtien käytännössä Botswana Telecommunications Corporation (BTC). Vuonna 2009 Botswanan hallitus valtuutti tunnuksen ylläpitäjäksi Botswanan viestintäviraston (, BTA).
Tunnusta ei voi rekisteröidä internetitse, vaan se täytyy rekisteröidä paperimuotoisella hakemuksella. Suurin osa rekisteröinneistä on tehty kolmannelle tasolle.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Michèle Mercier
thumb|Michèle Mercier Michèle Mercier (s. 1. tammikuuta 1939 Nizza) on ranskalainen näyttelijä. Mercier on esiintynyt kymmenissä elokuvissa, ja hänet muistetaan erityisesti Angelikana – Sergeanne Golonin historiallisen, Ludvig XIV:n hallituskaudelle sijoittuvan romaanisarjan elokuvaversioiden sankarittarena.
Sorsan IV hallitus
Sorsan IV hallitus oli Suomen tasavallan 63. hallitus, punamultahallitus, jonka muodostivat SDP, Keskusta, RKP ja SMP. Vuoden 1983 eduskuntavaalien tuloksen perusteella aloittanut hallitus toimi 6. toukokuuta 1983 – 30. huhtikuuta 1987 ja oli Suomen ensimmäinen koko nelivuotisen vaalikauden toiminut hallitus.
Sorsan IV hallitus oli erotessaan kaikkien aikojen pitkäikäisin suomalainen hallitus: se ohitti ennätyksen edellisen haltijan eli Kivimäen hallituksen (1932–1936) 62 päivällä. Se kuitenkin menetti ennätyksen seuraajalleen Holkerin hallitukselle. Nykyisin Sorsan IV hallitus on ikätilastossa viidennellä sijalla. Sorsan IV hallitus aloitti kaksi vuosikymmentä kestäneen koko vaalikauden ikäisten hallitusten sarjan.
Hallituksen toimikausi
Sorsan neljännen hallituksen aloittaessa toimintansa Suomessa elettiin voimakkaan talouskasvun aikaa. Suomen bruttokansantuote nousi vuosina 1979–1984 yhteensä 28 prosenttia, mitä lähelle OECD-maista pääsi ainoastaan Japani. Kasvun ripeys oli hämmästyttänyt talousasiantuntijatkin, koska Euroopan maissa vastaava kasvu oli keskimäärin vain yhdeksän prosentin luokkaa. Raakaöljyn hinnan nousu johti idänkaupan nousuun, ja samaan aikaan tapahtunut Yhdysvaltain dollarin kallistuminen lisäsi yritysten vientituloja, vaikkakin myös kasvatti raaka-ainekustannuksia. Talouden myönteisiin piirteisiin kuului myös inflaation talttuminen. Vuonna 1984 Suomen kauppatase oli ennätykselliset kuusi miljardia markkaa ylijäämäinen. 1980-luvun puolivälissä kävi selväksi, että Suomen kilpailukyvyn ylläpitäminen edellytti konsensusta eli kansalaispiirien neuvotteluhalukkuutta ja keskinäistä luottamusta. Toisaalta tämä merkitsi päätöksenteon keskittymistä ja suurtenkin kysymysten ratkaisemista suppeassa piirissä, mistä seurasi puolueiden ja hallituksen roolin korostuminen ja vastaavasti eduskunnan budjetti- ja muunkin vallan kaventuminen.
Eduskunnan syksyllä 1982 tekemän päätöksen mukaisesti perustettu ympäristöministeriö aloitti toimintansa lokakuun alussa 1983, ja ensimmäiseksi ympäristöministeriksi tuli sisäministeri Matti Ahde. Toinen sosiaali- ja terveysministeri Vappu Taipale siirtyi joulukuun alussa 1984 sosiaalihallituksen pääjohtajaksi, ja tässä yhteydessä SDP päätyi kierrättämään ministeriensä salkkuja siten, että Taipaleen paikan peri liikenneministeri Matti Puhakka, uudeksi liikenneministeriksi siirtyi sisäministeri Matti Luttinen ja uudeksi sisäministeriksi nousi kansanedustaja Kaisa Raatikainen. Ahti Pekkala, joka oli toiminut valtiovarainministerinä kauemmin kuin kukaan hänen edeltäjistään, siirtyi helmikuun alussa 1986 Oulun läänin maaherraksi, ja hänen tilalleen hallitukseen tuli Suomen Pankin johtokunnan jäsen Esko Ollila. Opetusministeri Kaarina Suonio siirtyi kesäkuun alussa 1986 Tampereen apulaiskaupunginjohtajaksi ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Pirjo Ala-Kapee.
Kuivaisten piiri
Kuivaisten (Kuivaisin) suomalainen kansallinen piiri, myöhemmin Toksovan piiri, oli Leningradin alueeseen vuosina 1927–1939 kuulunut paikallishallintoalue. Sen pinta ala oli 1 315 neliökilometriä (vuoden 1928 rajoissa) ja väestö 20 700 henkeä (vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan).
Piiri muodostettiin samaan aikaan Leningradin alueen kanssa 1. elokuuta 1927. Se koostui entisestä Leningradin kihlakunnan Kuivaisten kunnasta. Aluksi piiri kuului Leningradin piirikuntaan, joka lakkautettiin vuonna 1930.
Perustamishetkellä piirissä oli 20 kyläneuvostoa. Seuraavana vuonna niiden määrä väheni seitsemääntoista:
Vuonna 1930 Kuivaisten piiriin liitettiin lakkautettuun Parkalan piiriin kuuluneet Kaukolan, Kopittalan, Luuppolan, Mistolan, Ohalatvan, Petäjänmäen ja Vartiamäen kyläneuvostot. Samana vuonna piirin hallinnollinen keskus siirrettiin Kuivaisten kylästä Toksovan huvilataajamaan. Vuonna 1935 Kuivaisten piiriin liitettiin Leningradin Esikaupunkipiiriin kuuluneet Kankaankylän ja Valkeasaaren kyläneuvostot, mutta seuraavana vuonna ne siirrettiin uudelleen perustettuun Parkalan piiriin.
Uskonnon olemuksesta
Uskonnon olemuksesta on Ludwig Feuerbachin vuonna 1846 julkaisema uskonnonfilosofinen teos. Teoksen on suomentanut vuonna 1980 Vesa Oittinen. Teoksen kustansi Otava.
Kuivaisten piiri
Kuivaisten piirin väestö koostui etupäässä inkerinsuomalaisista. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 79,1 % oli suomalaisia ja 20,0 % venäläisiä. Vuonna 1933 piirissä oli 58 ensimmäisen asteen koulua, joista 54 oli suomenkielisiä ja 4 venäjänkielisiä. Kolhoosinuorisokouluja oli 8, joista 7 oli suomenkielisiä. Piirilehtenä ilmestyi suomenkielinen Kuivaisten kollektivisti.
Toksovan piiri lakkautettiin 22. helmikuuta 1939 ja sen alue liitettiin Parkalan piriin. Nykyisin entisen piirin alue kuuluu kokonaisuudessaan Leningradin alueen Seuloskoin piiriin.
Luettelo Kuopion puistoista
Luettelo Kuopion puistoista sisältää Kuopion tärkeimpiä kaupunkimaisen ympäristön hoidettuja puistoja. Listaan eivät kuulu metsäiset ulkoilualueet.
.by
.by on Valko-Venäjän Internet-maatunnus, jota ylläpitää Valko-Venäjän tasavallan presidentin tietoturvakeskus (Государственный центр безопасности информации при Президенте Республики Беларусь). Lyhenne BY tarkoittaa Belarus, Byelorussia, mitä käytettiin Neuvostoliiton aikana. Tunnus otettiin käyttöön 1994. Vähintään toisen asteen tunnukset on tiukasti rajattu Valko-Venäjälle.
Aiheesta muualla
Toppdomän
Ahrenberg
Ahrenberg on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Arnold Ruge
Arnold Ruge (13. syyskuuta 1802 – 31. joulukuuta 1880 Brighton, Englanti ) oli saksalainen kirjailija ja poliitikko. Hän julkaisi aikakauskirjoja, toimi vasemmistopoliitikkona ja tuki Saksan yhdistymistä.
Ruge joutui ylioppilaana viideksi vuodeksi vankilaan, koska oli osallistunut Burschenschaftiin. Hän oli vuodesta 1832 dosenttina Hallen yliopistossa.
Ruge julkaisi vuodesta 1837 aikakauskirjaa Hallesche Jahrbücher, sittemmin Deutsche Jahrbücher, joka lakkautettiin 1842. Sen jälkeen Ruge muutti Pariisiin, jossa hän julkaisi yhdessä Karl Marxin kanssa aikakauskirjaa Deutsch-französische Jahrbücher, mutta hän lopetti pian yhteistyön, sillä hän ei hyväksynyt Marxin sosialismia. Hän osallistui 1848–1849 Saksan vallankumousliikkeeseen äärivasemmiston jäsenenä Frankfurtin parlamentissa, mutta joutui 1850 pakenemaan Englantiin. Hän oli jonkin aikaa jäsenenä yhdessä Alexandre Auguste Ledru-Rollinin ja Giuseppe Mazzinin kanssa Lontoossa perustamassaan European Democratic Committeessa, mutta siirtyi pian Brightoniin, jossa hän toimi opettajana. Hän kuoli Brightonissa.
Saksan valtio myönsi Rugelle vuodesta 1877 vuotuisen apurahan tunnustukseksi hänen työstään Saksan yhdistymisen hyväksi. Ruge on julkaissut muistelmat Aus früherer Zeit (1863–1867) sekä muun muassa muutamia kertomuksia ja näytelmiä.
Marcel Moyse
pienoiskuva|Marcel Moyse Marcel Moyse (1889–1984) oli ranskalainen huilisti. Hän oli yksi vaikutusvaltaisimmista 1900-luvun soittajista ja pedagogeista. Hän toimi Pariisin konservatorion huilunsoiton professorina ja kirjoitti lukuisia etydikirjoja sekä harjoituksia, joita on sovellettu huilunsoiton opetuksissa eri puolilla maailmaa. Moyse teki runsaasti levytyksiä uransa aikana.
Daniel H. Shubin
Daniel H. Shubin on yhdysvaltalainen raamatuntutkija, opettaja, kirjailija ja kääntäjä.
Teoksia
''Omakustanteet:
Kalajoen kirjasto
Kalajoen kaupunginkirjasto on Kalajoen kaupungin ylläpitämä yleinen kirjasto.
Kalajoen pääkirjasto palvelee kaupungin keskustassa, Kauppa- ja kulttuurikeskus Merran toisessa kerroksessa (Kalajoentie 1). Himangan kirjasto toimii Himangan kirkonkylällä, Raumankarin koulun läheisyydessä osoitteessa Leipämäentie 4. Kaupunginkirjastoon kuuluu myös kirjastoauto Kirjameri, joka kiertää Kalajoen kaupungin alueella.
Tarjolla on myös verkkokirjasto ja lähikuntien kirjastojen kirjastovalikoima, sillä Kalajoen kaupunginkirjasto kuuluu Joki-kirjastoihin. Se on toukokuussa 2021 käynnistetty Pohjois-Pohjanmaan eteläosien yleisten kirjastojen kirjastokimppa.
Historia
Kaupunginkirjasto on entisen Oulun läänin vanhin kirjasto Pyhäjoen kirjaston kanssa. Kirjastotoiminta alkoi Kalajoella vuonna 1849, kun Helsingin yliopiston Pohjalaisen osakunnan ylioppilaat toimittivat Kalajoelle 25 nidettä käytettäväksi. Kyseinen kirjastotoiminta jäi kuitenkin lyhytikäiseksi. Vuonna 1865 alettiin seurakunnan varoilla perustaa kirjastoa. Projektia johti pastori K. Blåfeld. 1877 perustettiin toimikunta parantamaan kulunutta kokoelmaa.
Vuonna 1967 avattiin kirjasto kunnan uuden virastotalon tiloissa. 1970-luvulla toimi pääkirjaston ohella kahdeksan sivukirjastoa. 1977 pääkirjasto sai toimitilat uudesta yläasteen rakennuskompleksista. Samana vuonna Kalajoelle hankittiin kirjastoauto, jolloin sivukirjastojen toiminta väheni. Vuonna 1978 kirjastoauto vastasi 40 prosentista kaikista kaupunginkirjaston lainoista.
Uusissa tiloissa kirjaston toiminta laajeni. 80-luvulla aloitettiin äänitteiden ja videoiden lainaus. 1990-luvulla taidenäyttelyistä oli tullut kiinteä osa kirjaston toimintaa.
Uusi pääkirjasto rakennettiin Kauppa- ja kulttuurikeskus Merran toiseen kerrokseen ja avattiin 14. syyskuuta 2018. Samoissa tiloissa toimivat myös Kahvila Kirja sekä kulttuuri- ja elokuvasali VirtaSali.
Tapahtumat
Kirjastoissa järjestetään kertaluontoisia ja vakituisia tapahtumia, kuten lasten satutunteja, näyttelyitä, poistomyyntejä ja kirjailijavierailuita. Myös useita lukupiirejä on tarjolla vuosittain. Vuonna 2019 Kalajoen kirjastoissa järjestettiin 145 tapahtumaa. Koronan vuoksi poikkeuksellisena vuonna 2020 toimintaa oli vähemmän, 114 tapahtumaa.
Allapäin
Allapäin on SIG-yhtyeen nokkamiehen Matti Inkisen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1984. Levyn tunnetuimmat kappaleet lienevät "Liekkejä", "Nousiaisiin naisiin" ja "Huima lumous".
Yasuhiro Konishi
thumb|Yasuhiro Konishi Yasuhiro Konishi (1893–1983) oli ensimmäisiä karatea Japanin pääsaarilla opettaneita karatenopettajia. Yasuhiro oli osaltaan tärkeitä modernin karaten kehittäjistä. ja varsinkin lajin tunnetuksitekijä Japanissa. Hän kehitti myös oman karaten tyylisuunnan n.
Nuoruus
Yasuhiro Konishi syntyi vuonna 1893 Takamatsussa, Kagawan prefektuurin pääkaupunkissa, Japanissa. Konishi aloitti Muso Ryu jujitsun harjoittelun vuonna 1899, 13-vuotiaana kendo ja myöhemmin Takenouchi-ryū jujitsun. Konishi aloitti opiskelun Keio yliopistossa Tokiossa vuonna In 1915.
Kamppailulajien opetuskeskus
Konishin ensimmäinen tutustuminen okinawalaiseen te'hen tuli Okinawalaisen Tsuneshige Arakakin kautta. Konishi erosi työstään 1923 avatakseen kamppailulajien opetuskeskuksen. Konishi opetti Ryobu-Kaniksi nimeällään dojolla kendoa (Dai Nippon Butokukai oli myöntänyt Konishille kyōshi-opetetuslisenssin kendossa) ja jujitsua.
Seiko Fujita järjesti Konishi-sensein nuoren Motokatsu Inouen karaten opettajaksi 1930-luvulla
Tutustuminen karateen
Vuonna 1924, Hironori Ohtsuka ja Gichin Funakoshi saapuivat Keio yliopiston kendodojolle. Konishin avulla, Funakoshi perusti to-te klubin Keio yliopistolle. Konishi, Funakoshi ja Ohtsuka toimivat karaten opettajina ja Konishin osaaminen jujutsun, kendon ja nyrkkeilyn parissa vaikutti ratkaisevasti modernin karate syntyyn.
Seiryu Kata synty
Shindō jinen-ryū karate-do:n Konishi esitteli vuonna 1934. 1930-luvun puolivälissä Japanin Keisarillisesta armeijasta olitiin yhteydessä Konishiin. Hänen haluttiin kehittävän itsepuolustustekniikoita japanin valtion rautateiden palveluksessa oleville naisille. Konishi kehitti Shindō jinen-ryūn pohjalta Seiryu Katat.
Sotien jälkeen
SCAPin julistaman "budoharjoittelu pannan" poistuttua konishi työskenteli väsymättä saadakseen kendon ja karaten harjoittelun taas käyntiin japanissa.
Jalkamylly
pienoiskuva|Jalkamylly Ruotsissa
Jalkamylly (tunnetaan myös nimillä puromylly, hierinmylly ja härkinmylly) oli vanhin ja aina 1900-luvun alkuun asti suosituin vesimyllyn tyyppi. Jalkamyllyssä on pystysuora akseli toisin kuin vaaka-akselisissa ratasmyllyissä. Vesi pyöritti akselin ympäri siipipyörää, joka taas puolestaan pyöritti yhtä kiviparia. Puromyllynimitys tulee siitä, että mylly toimii myös pienellä virtaamalla. Suomen itä- ja pohjoisosissa mylly on saanut nimensä siivistään, jotka muistuttavat taikinansekoituskeppiä, eli härkintä tai hierintä.
Jalkamyllyissä on ihmisen jalan muotoinen kiilauslaite, josta nimitys jalkamylly. Kiilauslaitteella pystyttiin säätämään jauhojen karkeutta. Jalkamyllyllä pystyttiin tuottamaan 5-6 tynnyriä viljaa vuorokaudessa. Jalkamyllyjä käytettiin jauhojen jauhamisen ohella luu- ja ruutijauhojen tekemiseen, pellavamyllynä sekä nuuskatupakan valmistamiseen. Jalkamyllyn korvasi koskipaikoissa ratasmylly, joka oli tehokkaampi mutta vaati suuremman vesivoiman.
Canon Rock
Canon Rock on taiwanilaisen muusikon Jerry Changin (JerryC) kahdessa viikossa tekemä neoklassinen metalli sovitus Johann Pachelbelin Canon in D Major sävellyksestä. Kappale on saanut huomattavaa julkisuutta Internetissä siitä tehtyjen lukuisten cover-versioiden vuoksi. Alkuperäinen versio julkaistiin videona Google Videosissa.
Coverit
Canon Rockista on tehty alkuperäisen sovituksen lisäksi useita cover-versioita, joista tunnetuimpia ovat videopalvelu YouTuben käyttäjien MattRachin ja guitar90:n (Lim Jeong-Hyun, alias Funtwo) kanaville ladatut versiot. Julkaisunsa jälkeen Canon Rockista tuli varsinainen ilmiö YouTubessa, jonne siitä on julkaistu lukematon määrä videoita.
Video Funtwon versiosta on kerännyt YouTubessa jo yli 80 miljoonaa katsojaa ollen näin yksi YouTuben katsotuimmista videoista.
Ármin Vámbéry
thumb|upright|Ármin Vámbéry Ármin Vámbéry, myös: Hermann Vámbéry (1832−1913), juutalaissyntyinen unkarilainen tutkimusmatkailija ja orientalisti. Hän matkusti 1857 Konstantinopoliin, jossa opintoja harjoittaen oleskeli kuusi vuotta. Hän liittyi 1863 dervissiksi puettuna pyhiinvaellusretkikuntaan ja kulki näin Armenian ja Persian kautta Bukharaan ja Samarkandiin asti, josta 1864 lähti paluumatkalle. Hänet nimitettiin 1865 Budapestin yliopistoon itämaisten kielten opettajaksi ja myöhemmin professoriksi. Matkoistaan Vámbéry julkaisi useita mieltäkiinnittäviä kertomuksia, esimerkiksi Középázsiai utazás (Matkustus Keski-Aasiassa, 1865, ilmestynyt useille kielille käännettynä).
Vámbéry ajoi innokkaasti Englannin keskiaasialaisen vallan asiaa, mikä seikka luonnollisesti herätti ihastusta Englannissa ja mielipahaa Venäjällä. Vámbéryn tieteellisistä teoksista ovat arvokkaimmat ne, jotka sisällykseltään ovat aineskokoelmien luontoisia, esimerkiksi tšagatai-turkkilainen sanasto Abuska (1862), Čagataische Sprachstudien (1867), Uigurische Sprachmonumente und das Kudatku Bilik (1870), Altosmanische Sprachstudien (1901) ja Jusuf und Ahmed (1911).
Vähemmin onnistuneita ovat sitä vastoin ne Vámbéryn tutkimukset (esimerkiksi Etymologisches Wörterbuch der turko-tatarischen Sprachen, 1878), joiden laatimiseen olisi ollut tarpeen tarkka tieteellinen koulutus. Unkarilaisten alkuperästä Vámbéry 1882 julkaisi laajan teoksen (Der Ursprung der Magyaren). Tämä herätti kiivaan tieteellisen väittelyn, jossa Vámbéry lopulta joutui alakynteen. Vámbéryn mielestä unkarilaiset etnillisesti olivat turkkilais-tataarilaista alkuperää. Heidän kielestään hänen mielipiteensä ovat jotenkin sekavat: milloin hän sanoo sitä sekakieleksi, jonka yhtä hyvin voi lukea suomalais-ugrilaiseksi kuin turkkilais-tataarilaiseksi, milloin taas kieleksi, jota − samalla kun se on sekä suomalais-ugrilaista että turkkilais-tataarilaista sukua − tarkkaan katsoen ei voi lukea kumpaankaan ryhmään kuuluvaksi.
Noita (albumi)
Noita on Korpiklaanin yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 1. toukokuuta 2015.
Pentti Karlsson
Pentti Karlsson (s. 22. huhtikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1971–1980 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kymmenen maaottelua.
Karlsson edusti pääsarjaurallaan Helsingfors IFK:ta ja Oulun Kärppiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 298 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 32 + 34 = 66 ja jäähymääränsä 132 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 11 ottelua ja kokosi niissä tehopisteet 0 + 2 = 2 sekä jäähyminuutteja kymmenen. Hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1974 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Karlsson pelasi Suomen maajoukkueessa kymmenen maaottelua, joissa hänelle merkittiin yhteensä yksi syöttöpiste.
Loistonärhi
Loistonärhi (Cyanocorax yncas) on amerikkalainen loistavan värinen varpuslintu. Uusimman luokittelun mukaan lajin pohjoinen populaatio on erotettu omaksi lajiksi C. luxuosus.
Nick Caamano
Nicholas ”Nick” Caamano (s. 7. syyskuuta 1998 Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija. Caamano edustaa NHL-seura Dallas Starsia. Stars varasi hänet vuoden 2016 varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 146. Caamano on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. Caamano on pelannut urallaan 19. syyskuuta 2020 mennessä 12 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt yhden maalin ja yhden syötön eli kaksi tehopistettä ja saanut neljä jäähyminuuttia.
Loistonärhi
Koko ja ulkonäkö
Loistonärhi on 25–27 cm pitkä. Sen pyrstö on melko pitkä mutta siivet ovat lyhyehköt ja pyöreäpäiset. Höyhenpuku on hyvin värikäs: vatsapuoli on keltainen, kurkku ja rinta mustat, poski, päälaki ja niska loistavan siniset, selkä ja siivet vihreät ja pyrstö kirjava. Loistonärhet elävät parvissa, joihin emojen lisäksi kuuluu kuluvan lisääntymiskauden poikasia sekä edellisvuotisen pesyeen nuoria pesimättömiä lintuja.
Eur (täsmennyssivu)
EUR voi viitata ainakin seuraaviin:
Loistonärhi
Esiintyminen
Loistonärhet elävät kahdessa erillispopulaatiossa Amerikassa. Pohjoinen populaatio elää Teksasin Rio Grandelta Hondurasin keskiosiin, eteläinen populaatio Kolumbiasta ja Venezuelasta Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajin elinympäristön ala on 580 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 0,5–5 miljoonaa yksilöä. Laji on pääasiassa paikkalintu.
Elinympäristö
Pohjoiset linnut asuvat harvakasvuisissa metsissä, joissa on tiheä pensaskerros, sekä myös sitrushedelmäviljelyksillä. Eteläamerikkalaiset linnut asuvat sademetsissä, metsänreunoissa ja metsäaukeilla.
Lisääntyminen
Pesä on yleensä tiheikössä, tiheässä pensaassa tai puussa. Sekä naaras että koiras rakentavat pesää, toisinaan myös parven muut yksilöt osallistuvat rakennustalkoisiin. Pesä on rakennettu ohuista risuista niin että munat erottuvat alhaalta katsottaessa. Keskimääräinen munaluku on neljä. Naaras hautoo yksin noin 17 päivää. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja myös poikasia. Poikasten lähdettyä pesästä niitä ruokitaan vielä noin kolmen viikon ajan.
Ravinto
Loistonärhet ovat kaikkiruokaisia. Niiden ruokavalio käsittää hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, marjoja ja siemeniä.
Henri Laaksonen
Henri Joona Julius Laaksonen (s. 31. maaliskuuta 1992 Lohja) on suomalais-sveitsiläinen tennispelaaja. Hänen toistaiseksi paras sijoituksensa kaksinpelissä on ollut ATP-listan sija 93 elokuussa 2017. Hän voitti alle 16-vuotiaiden kaksinpelin Euroopan-mestaruuden vuonna 2008.
Seuratasolla Laaksonen edustaa Grasshopper Club Zürichiä. Suomessa pelatessaan hän edusti Hyvinkään Tennisseuraa.
Laaksosen äiti on suomalainen, ja isä on sveitsiläinen tennispelaaja Sandro Della Piana, joka on korkeimmillaan sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 325.
Junioriura
Laaksonen aloitti tenniksen kolmevuotiaana. Hän voitti alle 16-vuotiaiden kaksinpelin Euroopan-mestaruuden Moskovassa heinäkuussa 2008. Sijoittamattomana turnauksessa pelannut Laaksonen päihitti loppuottelussa neljänneksi sijoitetun Dominik Schultzin luvuin 6–2, 6–2. Laaksonen kilpaili junioreiden Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Yhdysvaltain avoimissa vuonna 2008, jossa hän hävisi nelinpelissä avausottelunsa.
Mississipin velho
Mississipin velho (La Sirène du Mississipi) on François Truffaut’n käsikirjoittama ja ohjaama jännityselokuva vuodelta 1969. Sen pääosia esittävät Jean-Paul Belmondo ja Catherine Deneuve. Elokuva perustuu Cornell Woolrichin romaaniin, kuten perustuivat myös Truffaut’n vuoden 1968 elokuva Morsian pukeutui mustaan ja Truffaut’n suuresti ihaileman Hitchcockin Takaikkuna (1954). Mississipin velhossa Truffaut pyrkiikin hyvin hitchcockmaiseen ilmaisuun ja ottaa vaikutteita etenkin Vertigosta. Hän kuitenkin omisti elokuvan toiselle esikuvalleen, Jean Renoirile.
Henri Laaksonen
Junioriura
Vuonna 2009 Laaksonen hävisi Australian avointen poikien kaksinpelin toisella kierroksella Adrien Pugetille. Laaksonen reväytti jalkansa ottelun kolmannessa erässä, eikä sen jälkeen pystynyt enää pelaamaan kunnolla. Hän lopetti tämän vuoksi myös nelinpeliturnauksen ruotsalaisen Daniel Bertan kanssa. Kesäkuussa Laaksonen eteni Ranskan avointen poikien sarjassa välieriin, mutta hävisi sen Daniel Bertalle erin 0–2 (4–6, 5–7). Laaksonen oli voittanut pelaajien kaikki viisi aiempaa kohtaamista. Suoritus oli kuitenkin kaikkien aikojen paras suomalaissuoritus Ranskan avointen poikien sarjassa.
Mississipin velho
Juoni
Ranskalle kuuluvalla Réunionin saarella tupakkaplantaasin omistajamiljonääri Louis (Belmondo) kutsuu luokseen kirjeenvaihtotoverinsa Julien, johon on rakastunut. Laivasta astuva nainen (Deneuve) onkin aivan eri henkilö kuin Julien lähettämässä kuvassa. Louis hyväksyy selityksen, että Julie on lähettänyt naapurinsa kuvan vakuuttuakseen Louis’n tunteiden aitoudesta. He menevät naimisiin, mutta pian Julie häipyy rahat mukanaan. Louis jäljittää hänet Ranskan Antibesiin, jossa nainen työskentelee tanssijana toisella nimellä. Louis matkustaa Antibesiin tappaakseen naisen, mutta heltyy sovintoon kuultuaan naisen selityksen, mutta siitä ongelmat vasta alkavatkin.
Henri Laaksonen
Junioriura
Laaksonen kilpaili heinäkuussa 2009 nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa selviten neljännelle kierrokselle, jossa hän hävisi Yannik Reuterille. Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä Laaksonen hävisi ensimmäisellä kierroksella Bernard Tomicille. Hänen viimeiseksi junioriturnauksekseen jäi vuoden 2010 Australian avoimet, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Benjamin Mitchellille. Junioreiden maailmanlistalla Laaksonen oli parhaimmillaan sijalla 20 maaliskuussa 2010.
Nicholas Fiore
Nicholas Fiore (14. helmikuuta 1918 Port Coquitlam – 18. maaliskuuta 1979 London) oli kanadalainen huilisti.
Mississipin velho
Tuotanto
Tuotantoyhtiö United Artists vaati Truffaut’ta ohjaamaan tappiolliseksi arvioimansa Kesyttömän lisäksi myös kaupallisemman elokuvaidean Mississipin velho. Sen pääosiin palkattiin Belmondo ja Deneuve, ja kuvaukset tehtiin suurelta osin Réunionin saarella. Toisin kävi: Kesytön tuotti paremmin kuin lähes nelinkertaisella budjetilla tehty Mississipin velho.
Henri Laaksonen
Ammattilaisura
Laaksonen edusti Suomea ensimmäistä kertaa 12. heinäkuuta 2009 Davis Cupissa Monacoa vastaan. Ottelu pelattiin Naantalissa ja siinä hän voitti Clement Morelin erin 3–2 (7–5, 6–2, 6–7(4), 2–6, 6–3). Tämä oli myös Laaksosen uran ensimmäinen viisieräinen ottelu.
Mississipin velho
Tuotanto
Mississipin velho kuvattiin lähes täysin käsikirjoituksen mukaisessa, kronologisessa järjestyksessä, koska Truffaut halusi pääparin suhteen kehittyvän elokuvassa mahdollisimman luonnollisesti.
Henri Laaksonen
Ammattilaisura
Vuoden 2011 alusta Laaksonen siirtyi edustamaan Sveitsiä. Hänellä on sekä Suomen että Sveitsin kansalaisuus, ja hänen isänsä on sveitsiläinen. Laaksonen oli harjoitellut kolmen vuoden ajan Sveitsissä. Samalla hän siirtyi miesten sarjoihin. Laaksonen harjoitteli Sveitsissä silloisen valmentajansa Joachim Kretzin kanssa.
Nicholas Fiore
Fiore aloitti musiikin opiskelun isänsä, Pasquale Fioren johdolla. Pasquale oli amatöörimuusikko, joka opetti myös viulun- ja pianonsoittoa. Nicholas muodosti sisarustensa kanssa Fiore-kvintetin, joka esiintyi 1930-luvun puolessavälissä Vancouverin kirkoissa ja radiossa. Hänestä tuli vuonna 1939 Vancouverin sinfoniaorkesterin ensihuilisti. Noihin aikoihin hän opiskeli neljänä kesänä Mainessa William Kincaldin johdolla. Vuosina 1966 ja 1967 hän esiintyi Marlboron festivaalilla, jossa hän sai vuosina 1966–1969 valmennusta Marcel Moyselta.
Henri Laaksonen
Ammattilaisura
Heinäkuussa 2012 Laaksonen pelasi toisen kerran urallaan ATP-maailmankiertueella Gstaadin turnauksessa, jossa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 39 olleelle Santiago Giraldolle luvuin 2–6, 2–6. Heinäkuun loppupuolella Laaksonen osallistui villillä kortilla Suomessa pelattavaan ATP-haastajaturnaukseen, Tampere Openiin. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Timo Niemisen ja toisella kierroksella Harri Heliövaaran 6–4, 6–4. Turnauksen puolivälierässä Laaksonen voitti maailmanlistan sijalla 150 olleen Jonathan Dasnières de Veigyn luvuin 7–6(4), 5–7, 6–4. Välierässä hän hävisi turnauksen ykkössijoitetulle, João Sousalle. Turnauksessa Laaksonen kertoi haluavansa Sveitsin Davis Cup -joukkueen edustajaksi. Lokakuussa pelatussa Gstaadin ATP-turnauksessa Laaksonen hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Paul-Henri Mathieulle 2–6, 5–7. Loka-marraskuun vaihteessa Laaksonen eteni välieriin Geneven haastajaturnauksessa. Hän voitti turnauksessa muun muassa maailmanlistan sijalla 90 olleen Malek Jazirin. Kauden 2012 päätteeksi Laaksonen voitti Sveitsin mestaruuden miesten kaksinpelissä.
Mississipin velho
Tuotanto
Elokuvan puvustuksen suunnitteli Yves Saint-Laurent.
Henri Laaksonen
Ammattilaisura
Tammi-helmikuun vaihteessa 2013 Laaksonen edusti ensimmäistä kertaa urallaan Sveitsiä Davis Cupissa, kun maa kohtasi Tšekin. Laaksonen voitti Jiří Veselýn suoraan kolmessa erässä. Hän hävisi ottelunsa maailmanlistan sijalla kuusi ollutta Tomáš Berdychiä vastaan, voittaen kuitenkin yhden erän. Laaksonen saavutti ensimmäisen ATP-turnauksen otteluvoittonsa huhtikuussa pelatussa Casablancan turnauksessa, jonka pääsarjaan hän pääsi mukaan karsintojen kautta. Hän päihitti avauskierroksella Younes Rachidin. Toisella kierroksella hän hävisi maailmanlistan sijalla 55 olleelle Grega Žemljalle. Heinäkuussa Laaksonen pääsi toiselle kierrokselle Swedish Openissa, jossa hän hävisi Juan Mónacolle. Gstaadin turnauksessa Laaksonen hävisi pääsarjan ensimmäisellä kierroksella Roberto Bautista-Agutille. Lokakuussa Laaksonen hävisi Baselin turnauksen ensimmäisellä kierroksella Juan Martín del Potrolle. Kauden päätteeksi Laaksonen voitti Sveitsin mestaruuden miesten kaksinpelissä.
Mississipin velho
Vastaanotto ja jälkimaine
Elokuva sai hyvin ristiriitaisia arvioita, ja sitä syytettiin sekavuudesta sekä rakenteensa että tyylilajiensa suhteen. Se ei menestynyt myöskään teattereissa, mutta jälkikäteen elokuvan arvostus on parantunut.
Henri Laaksonen
Ammattilaisura
Vuoden 2015 lopulla Laaksonen voitti ensimmäisen Challenger-turnauksensa Yhdysvalloissa Champaignissa. Toinen turnausvoitto Challenger-tasolla tuli Kiinan Shanghaissa vuoden 2016 syksyllä. Hän myös uusi mestaruutensa Champaignissa 2016. Laaksonen pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Wimbledonissa 2017, missä hän hävisi avauskierroksella Lukáš Rosolille. Båstadin ATP-turnauksessa hän eteni puolivälieriin.
Mississipin velho
Vastaanotto ja jälkimaine
Vuonna 2001 sai ensi-iltansa uusintaversio samasta tarinasta nimellä Original Sin – perisynti.
Nicholas Fiore
Vuosina 1952–1978 Fiore toimi Toronton sinfoniaorkesterin ensihuilistina, ja vuosina 1962–1975 hän oli Toronton puhallinkvintetin (sittemmin Toronto Windsin) jäsen. Hän opetti vuosina 1953–1978 Toronton ja vuosina 1978–1979 Länsi-Ontarion yliopistossa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Robert Aitken, Suzanne Shulman ja Douglas Stewart.
Amanda Jenssen
Jenny Amanda Katarina Jenssen, (s. 12. syyskuuta 1988 Lund, Ruotsi) syntymänimeltään Jenny Amanda Katarina Bengtsson on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi julkisuuteen tultuaan toiseksi Ruotsin Idol-kilpailussa vuonna 2007. Jenssenin esikoisalbumi Killing My Darlings julkaistiin vuonna 2008 ja se menestyi hyvin, myyden Ruotsissa tuplaplatinaa ja sijoittuen siellä albumilistan sijalle yksi.
Idol
Jenssen osallistui vuonna 2007 ruotsalaiseen Idol-kilpailuun, ollen yksi ennakkosuosikeista alusta saakka. 7. joulukuuta 2007 pidetyssä viimeisessä finaalissa hän kuitenkin hävisi Marie Picassolle, saaden 48.7% annetuista äänistä.
Ensimmäinen albumi
3. tammikuuta 2008 Jenssen ilmoitti solmineensa levytyssopimuksen. Hänen esikoisalbuminsa ensimmäinen single, Do You Love Me julkaistiin 23. tammikuuta ja sitä myytiin kultaa. "Amarula Tree", mikä julkaistiin albumin toisena singlenä, julkaistiin huhtikuussa 2008 ja pian sen jälkeen, 7. toukokuuta 2008, Jenssenin esikoisalbumi Killing My Darlings julkaistiin. Albumia myytiin Ruotsissa tuplaplatinaa ja se olikin yksi sen vuoden myydyimpiä albumeita.
Kesällä 2008 Jenssen aloitti Ruotsin kiertueensa ja se menestyi hyvin. Kesän lopuksi Aftonbladetin lukijat äänestivät hänestä kesäkiertueiden kuningattaren.
Vuoden 2009 alussa Jenssen voitti "Vuoden naisartisti" ja "Vuoden tulokas" -palkinnot.
Toinen albumi
Esikoisalbuminsa menestyksen jälkeen Jenssen palasi studiolle äänittämään uutta materiaalia toista studioalbumiansa varten. Happyland julkaistiin 28. lokakuuta 2009. Sitä myytiin kultaa ja se sijoittui Ruotsin albumilistalla sijalle kolme. Kriitikot ottivat albumin hyvin vastaan ja se voittikin "Parhaan sävellyksen" -Grammy-palkinnon. Ensimmäinen albumilta julkaistu single oli albumin nimikkoraita, Happyland, mikä oli Ruotsin singlelistan sijalla kolme.
Jenssen voitti albumistaan myös "Parhaan naisartistin" -Grammy-palkinnon.
Kun hymy hyytyy
Kun hymy hyytyy (The Entertainer) on Tony Richardsonin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1960. Se perustuu John Osbornen näytelmään The Entertainer (1957), josta elokuvakäsikirjoituksen laativat Osborne ja Nigel Kneale. Pääosaa, vanhenevaa music hall -⁠viihdyttäjää jonka ura ja yksityiselämä ovat kariutumassa, esittää Laurence Olivier.
Nicholas Fiore
Fiore kantaesitti John Weinzweigin ensimmäisen divertimenton vuonna 1946 ja Harry Somersin teoksen 12 miniatyyriä 2. helmikuuta 1964. Hän levytti muiden muassa Gustav Holstin, Kent Kennanin, Lucio Agostinin ja Norma Beecroftin teoksia. Hän myös soitti folklaulaja Emma Caslorin levyillä.
Kun hymy hyytyy
Osbornen näytelmään perustui myös Richardsonin edellinen elokuva, Nuori viha (1959).
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kun hymy hyytyy -elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
The Trio
The Trio on trumpetisti Ted Cursonin vuonna 1979 julkaistu albumi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Ted Curson, ellei toisin mainita.
Heinrich-Böll-säätiö
Heinrich-Böll-säätiö on maailman suurin vihreä ajatushautomo. Ajatushautomotoiminta sai alkunsa vuonna 1987, ja nykyisen muotonsa säätiö sai vuonna 1997 kolmen saksalaisen vihreän säätiön yhdistyessä. Säätiö on nimetty kirjailija Heinrich Böllin mukaan.
Tällä hetkellä säätiöllä on toimistoja yli 30 maassa ympäri maailman.
Varsinaiset myyrät
Varsinaiset myyrät eli myyrät (Arvicolinae) on jyrsijöihin kuuluva myyrien (Cricetidae) alaheimo. Aiemmin se on toisinaan luokiteltu kuuluvaksi heimoon Muridae ja joskus omaksi heimokseen Arvicolidae. Varsinaisten myyrien alaheimoon kuuluu suuri määrä lajeja, myös piisami ja sopulit.
Suomessa elää 11 lajia varsinaisia myyriä: tunturisopuli, metsäsopuli, punamyyrä, harmaakuvemyyrä, metsämyyrä, vesimyyrä, piisami, idänkenttämyyrä, kenttämyyrä, peltomyyrä ja lapinmyyrä.
Suvut
Varsinaisiin myyriin kuuluu 28 sukua:
Wolof
Wolof tarkoittaa ainakin seuraavia:
Teuvo Juuti
Teuvo Juuti (23. helmikuuta 1929 Sulkava – 23. maaliskuuta 1983) oli suomalainen tasapainotaiteilija ja jonglööri.
Karjasillan lukio
Karjasillan lukio oli Höyhtyän kaupunginosassa Oulussa sijainnut lukio, joka yhdistettiin vuonna 2014 Kastellin lukioon. Opiskelijat siirtyivät opiskelemaan uuteen Kastellin monitoimitaloon. Vanha koulurakennus purettiin 2020.
Teuvo Juuti
Teuvo Juuti oli työssä Helsingin postissa ja hän teki sivutoimisesti esiintymisiä. Juutin vakioesiintymisnumeroihin kuului Hat Spinning eli hatun pyöritys ja renkaan läpi pujottautuminen rola-rola-levyllä. Juuti esiintyi 1960- ja 1970-luvuilla muun muassa Linnanmäen Peacock-teatterissa ja Sirkus Finlandiassa. Hän esiintyi myös ulkomailla Neuvostoliitossa, Japanissa ja Taiwanissa. Juuti kuoli vuonna 1983 liikenneonnettomuudessa.
Carl Hjalmar Granfelt
Carl Hjalmar Granfelt (6. syyskuuta 1828 Heinola – 7. maaliskuuta 1892 Heinola) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Granfeltin vanhemmat olivat kaupunginviskaali Carl Gustaf Granfelt ja Ulrika Vilhelmina Grönhagen. Hän tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1841 ja määrättiin sieltä 1848 valmistuttuaan vänrikkinä H.M. Napolin kuninkaan jalkaväkirykmenttiin. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1851 ja määrättiin rykmentissään pataljoonan adjutantiksi 1852. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin luutnantiksi ja siirrettiin 1855 Henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmentin 6. reservipataljoonaan. Vuonna 1856 alikapteeniksi ylennettynä hänestä tuli 1857 rykmenttinsä rahastonhoitaja. Granfelt määrättiin 1859 krenatöörijoukkojen komentajan adjutantiksi aliratsumestarina ja siirrettynä H.K.K. Suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitšin husaarirykmenttiin Narvaan. Ratsumestariksi samana vuonna ylennettynä hänet määrättiin 1862 Venäjän Puolassa olevien joukkojen komentajan adjutantiksi ja tässä tehtävässä pysytettynä 1863 Henkivartioväen Grodnon husaarirykmenttiin. Keisarin yleisesikunnan päivystävän kenraalin vanhemmaksi adjutantiksi hänet nimitettiin 1863, ylennettiin everstiluutnantiksi armeijan ratsuväessä 1864 ja siirrettiin Puolan alueen ylipoliisimestarin käyttöön. Seuraavana vuonna hänet määrättiin poliisivirkamieheksi erikoistehtäviin.
Sumeri
Luokittelu
Vallitsevan näkökulman mukaan sumerin kieli on isolaattikieli, eli sille ei ole löydetty sukulaiskieliä. Monet ovat yrittäneet rinnastaa sumeria uralilaisiin, altailaisiin sekä dravidakieliin, mutta toistaiseksi heikoin tuloksin. Erityisen ahkerasti töitä tämän eteen on tehnyt unkarilainen Fred Hámori, jonka teoria tosin on jäänyt varsin pienen kannattajajoukon tukemaksi. Vuonna 2016 ilmestyneessä kirjassaan Etymological Dictionary of the Sumerian language suomalainen assyrologi Simo Parpola on esittänyt, että sumeri kuuluisi uralilaisiin kieliin. Uralilaisten kielten tutkijat ovat ensi kommenteissaan suhtautuneet Parpolan teoriaan epäillen.
Typologisesta näkökulmasta sumeri edustaa agglutinoivaa kielityyppiä. Se on etenkin sijataivutuksen ja verbijärjestelmänsä osalta erityisen rikas; sijamuotoja ja moduksia (tai tarkemmin modaaliprefiksejä) on kumpiakin kymmenisen kappaletta. Substantiivit jaetaan elollisiin ja elottomiin, tämän vuoksi myös verbitaivutuksessa on erilliset muodot 3. persoonan muodoille riippuen siitä, onko lauseen agentti elollinen vai eloton.
Kielioppi ja sanasto
Sumerin genetiiviketjut ovat syntaksin kannalta harvinainen piirre. Sumerissa genetiivilausekkeen pääsana edeltää attribuuttia tai attribuuttiketjua ja genetiivin tunnukset kasautuvat attribuuttiketjun perään.
Syntaktisesti oleellinen seikka on myös sumerin jakaantunut ergatiivisuus. Transitiiviverbien yhteydessä agentti ja objekti koodataan eri tavalla kuin intransitiivilauseessa (jossa ei luonnollisesti ole objektia). Pronominien osalta sumeri toimii nominatiivi–akkusatiivi-kielten tavoin.
Perussanajärjestys sumerissa on SOV (subjekti–objekti–verbi). Ditransitiiviverbien pakollinen hyötyjä (epäsuora objekti) puolestaan edeltää agenttia.
Sanastolle ominainen piirre sumerissa on sanavartaloiden yksitavuisuus; monitavuisia sanavartaloita on melko vähän. Yleensä monitavuiset sanat ovat enemmän tai vähemmän leksikaalistuneita yhdyssanoja: lugal < lú ’mies’ + gal ’suuri’; nam-til ’elämä’ < nam ’kohtalo’ + til ’elää’.
Sumerin fonologiaa
Sumerin kielen fonologiasta kertovat muun muassa seemiläisiin kieliin – erityisesti akkadiin – omaksuttu sumerinkielinen lainasanasto, sekä sumerilaisten tekstien ortografia, joka heijastaa toisinaan melko selkeästikin kielen fonologisia prosesseja.
Konsonantit
! colspan="2" | !! Bilabiaali !! Alveolaari !! Palataali !! Velaari !Glottaali
Lähde:
Perinteinen näkemys sumerin klusiilisarjasta sisältää foneemit /p t k b d g/. Sumerin klusiileille foneemisen sointiopposition olemassaolosta ei olla täysin varmoja. Epävarmuutta luo muun muassa se, että akkadilaiset eivät aikaisimmissa teksteissään erottaneet kielensä klusiilien sointia, vaan kirjoittivat kaikki klusiilinsa soinnittomina (BA DA GA), vaikka heidän kielessään sointioppositio varmuudella oli. Täten olisi pääteltävä, että sumerin merkit BA DA GA voidaan lukea joko /pa ta ka/ tai /ba da ga/. Merkit PA TA KA puolestaan edustaisivat jotakin klusiilisarjaa, jota akkadissa ei ollut, kuten aspiroituneita klusiileja /p' t' k'/. Vaikka tällaisen klusiilisarjan olemassaolosta onkin näyttöä ja se on laajalti hyväksytty kielioppeihin, yleisesti translitteraatioissa noudatetaan vielä vanhempaa näkemystä.
Frikatiiveja sumerin kielessä oli ainakin neljä. Spirantteja niistä edustaa yksi /ḫ/ (h jonka alla on ylösalaisin käännetty sirkumfleksi). Ei ole täyttä varmuutta siitä, oliko tämä velaarinen vai faryngaalinen frikatiivi. Myös laryngaalisen /h/:n olemassaolosta on löydetty merkkejä akkadiin adaptoiduista lainasanoista, kuten sum. é-gal ’palatsi’ > akk. ḫekallum. Sibilantteja sumerin kielessä oli kolme /s š z/, joista viimeisen ääntöasusta ei ole varmuutta. Myös liudentuneen /ś/:n esiintymisestä on ollut keskustelua, mutta konkreettisen todistusaineiston löytäminen on osoittautunut ongelmalliseksi.
Nasaalit /n m ĝ/, joista jälkimmäinen edustaa velaarista nasaalia voivat kaikki esiintyä niin sanan alussa, sisällä kuin lopussakin. Perinteisen näkemyksen mukaan sumerin likvidoiksi on rekonstruoitu /l r/. Kuitenkin arvellaan, että sumerissa oli kaksi likvidasarjaa: /l r/ (LA RA) ja /l2 r2/ (LÁ RÁ). Lateraali /l2/ on oletettu syyksi siihen, miksi sumerin kielessä satunnaisesti sananloppuiset lateraalit katoavat. Esimerkiksi lál menettää l:n sananloppuisena, mutta säilyttää sen vokaalien välissä; mutta làl säilyttää lateraalinsa aina. Foneettisesti /l2/ on ajateltu dentaaliseksi, /l/ alveolaariseksi lateraaliksi. Lateraalien distribuutio heijastuu myös assimilaatioissa: Enlil-la < /enlil-ra/; mutta Enlil-lá < /enlil-ak/.
Kahden resonantin sarjaa /r r2/, joista jälkimmäisen on ajateltu edustavan foneemia /dr/ on perusteltu muun muassa sillä, että muutamissa akkadilaisissa lainasanoissa sumerin /d/ on vaihtunut /r/:ksi (esimerkiksi ne, joissa on sumerin rakentamista tarkoittava sana dù KAK < /dru/). Tämän lisäksi muutamat äännevaihtelut tukevat kahden resonantin olemassaoloa. Esimerkiksi enkud ’veronkerääjä’ + ak (GEN) > enku-rá /enkudr-ak/. Muutamissa akkadin sumerilaisperäisissä lainasanoissa /r/ on lainattu faryngaalina /ḫ/. Tämä saattaa viitata siihen, että sumerissa oli myös uvulaarinen resonantti /R/. Uvulaaria tukeva aineisto on kuitenkin häviävän pieni.
Vokaalit
! !! Etinen !! Takainen
Lähde:
Ehkä ongelmallisin tutkimuskohde sumerin fonologiassa on vokaaliston rekonstruointi. Koska akkadissa vokaaleja oli vain neljä /i e u a/, ei sumeristakaan varmuudella tunnisteta muita vokaaleja. Foneemia /o/ on usein esitetty täydentämään sumerin vokaalistoa, mutta tämän todistaminen on ollut äärimmäisen vaikeaa. Jokseenkin hyväksyntää /o/:n edustajaksi on kuitenkin saanut muun muassa u4. Myös sumerin nasaalivokaalit ovat herättäneet keskustelua. Etenkin sumerin laveilla vokaaleilla näyttää olleen nasaaliset varianttinsa. Toistaiseksi kuitenkin ainoa konteksti, missä nasaalivokaaleiden [ã ĩ ê] on todettu esiintyneen, on prefiksiketjun ns. neutraaliprefiksissä. Vokaalin nasaalisuus selittäisi sen, miksi bilabiaaliset klusiilit nasaalistuvat prefiksin jäljessä: ì-ba > im-ma /ĩ-ba/ > /ĩ-ma/. Nasaalisuutta tukee myös se, että prefiksi kirjoitetaan merkillä NI.
Vokaalien foneemisen pituusopposition olemassaolosta ei ole täyttä varmuutta, kuitenkin akkadiin lainattujen sumerilaisten sanojen perusteella on voitu osoittaa, että pitkiä vokaaleja on sumerissa esiintynyt, esimerkkinä sum. an > akk. ānu ’taivas’; mutta sum. al > akk. allu ’kuokka’ (tällöin sum. syvämuodot /ān/ ja /al/).
António Marques Lésbio
António Marques Lésbio (1639 Lissabon – 21. marraskuuta 1709 Lissabon) oli portugalilainen säveltäjä ja kirjoittaja. Hän työskenteli hovissa muun muassa kuninkaallisten kamarimuusikkojen johdossa. Hänen villancicoistaan musiikki on säilynyt kuuteentoista. Osa hänen teoksistaan katosi Lissabonin maanjäristyksessä vuonna 1755.
Sumeri
Vokaalit
Sanapaino sumerissa oli mahdollisesti toisella tavulla. Tätä on yritetty todistaa muun muassa sillä, että akkadiin lainatuissa sumerilaisissa sanoissa ensimmäinen vokaali toisinaan katoaa, sum. Amar-Utu /amar-utu-ak/ > akk. Marduk.
Monesti on esitetty myös kysymys siitä, oliko sumeri tonaalinen kieli. Muutamat kielentutkijat puoltavat toonien olemassaoloa sillä, että sumerissa on valtava määrä homonyymeja. Toisaalta illuusion homonyymeista saattaa luoda ainoastaan puutteellinen tietämys sumerin fonologiasta – etenkin vokaaliston osalta.
Sumerin kielen vaiheet
Kun amorilaiset valtasivat Sumerin, kieli rajoittui papiston kieleksi ja klassiseksi kieleksi myöhemmän ajan latinan tapaan. Lopullisesti sumerin uskotaan sammuneen 100-luvulla. Jotkut tutkijat väittävät, että sumeria olisi puhuttu joillain alueilla Etelä-Irakissa vielä 1700 eaa.
Sumerin kielen substraatteja
Armas Salonen luettelee kirjoissaan muutamia sumerin kielen substraatteja, eli jäänteitä alueen sumerilaisia edeltävistä kielistä. Osa sanoista on tietenkin voinut kulkeutua sumerilaisille naapurikansoilta.
Yhteenveto yllä olevista kolmesta ryhmästä
Toisten mukaan esimerkiksi Sumerin paikannimissä näkyy vanhempia kieliä.
Infinitiivi
Infinitiivi eli nimitapa on verbin substantiivinen nominaalimuoto. Toisin sanoen verbiä, joka on infinitiivimuodossa, käytetään kuten mitä tahansa substantiivia. Se taipuu sijamuodoissa ja toimii lauseenjäsenenä kuten nominit.
Suomen infinitiivi
Suomen kielessä on laskentatavasta riippuen kolme, neljä tai viisi infinitiivimuotoa. Infinitiivit taipuvat vain jossain sijamuodoissa. Persoonamuodot muodostetaan lisäämällä muotoon possessiivisuffiksi, ei verbien persoonapäätteitä. I infinitiivin translatiiviin ja V infinitiiviin liittyy aina possessiivisuffiksi, samoin useimmiten II infinitiivin inessiiviin.
Pellossalo
Lähteet
61.68533°N, 29.10332°W
Infinitiivi
Suomen infinitiivi
Neljännen ja viidennen infinitiivin asema on kyseenalainen. Ison suomen kieliopin mukaan niin kutsuttu "neljäs infinitiivi" on verbin teonnimen käyttöä verbiliitossa, kun taas "viides infinitiivi" on tietynlainen adverbiaali. Suurin osa neljännen infinitiivin tunnustavistakin lähteistä erottaa sen teonnimestä, joka taipuu kaikissa sijamuodoissa, kun taas neljännessä infinitiivissä on kyse käskyrakenteesta (se on tekeminen, sitä ei ole tekemistä) tai jatkuvaa tekemistä ilmaisevasta rakenteesta tekee tekemistään. Viidettä infinitiiviä on kutsuttu myös propinkvatiiviksi ja proksimatiiviksi.
Michael Khodarkovsky
Michael Khodarkovsky on yhdysvaltalainen historioitsija ja professori, joka opettaa historiaa Loyolan yliopistossa Chicagossa. Khodarkovsky on erikoistunut Venäjän historiaan, josta hän on kirjoittanut useita teoksia sekä artikkeleita.
Ville Kalliosta
Ville Kalliosta (oikealta nimeltään Ville Penttinen, s. 1976 Jyväskylä) on suomalainen rap-artisti. Hän tuli tunnetuksi Liisanpuisto-nimisestä rap-yhtyeestä vuosituhannen vaihteessa ja on toiminut myöhemmin sooloartistina. Penttinen muutti kolmivuotiaana perheineen Helsinkiin. Hän vietti nuoruutensa Helsingin Kannelmäessä äitinsä luona ja viikonloput Kalliossa isänsä luona.