cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SEAT 1200 Sport
1200 Sport -mallissa oli SEAT 124:stä peräisin oleva 1,2-litrainen bensiinimoottori, teholtaan 67 hevosvoimaa. Vuonna 1977 esiteltiin 1430 Sport, jossa oli SEAT 1430 -mallin 1,4-litrainen 77-hevosvoimainen moottori. Vuosina 1975–1979 malleja valmistettiin yhteensä 19 329 kappaletta. Vuonna 1980 valmistui kaksi ja seuraavana vuonna vielä yksi auto.
Patoniitty
Patoniitty on asuinalue Launeen kaupunginosassa Lahden eteläosissa. Patoniitty on suurimmaksi osaksi pientaloaluetta. Alueella on runsaasti vuokrarivitaloasutusta muun muassa Puotikadulla.
Patoniityssa toimii Patoseudun toimintakeskus (Patoseudun seurakuntakoti, Puotikatu 7), jonka tiloissa järjestetään muun muassa lasten ja nuorten kerhoja ja muuta toimintaa. Vanha toimintakeskus tuhoutui tulipalossa.
Kanadanvuokko
Kanadanvuokko eli kanadanisovuokko (Anemonidium canadense, syn. Anemone canadensis) on suurikokoinen, Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko
vasen|200px|thumb|Kanadanvuokkokasvusto.
Monivuotinen kanadanvuokko kasvaa 30–70 cm pitkäksi. Varsi on pysty, yläosastaan haarainen ja tiheäkarvainen. Juurakko on vankka. Pitkäruotisia aluslehtiä on tavallisesti kaksi kappaletta. Lehden lapa on munuaismainen, 3–5-jakoinen, liuskat 2–3-halkoisia, hampaisia ja suippoja. Ruodittomat varsilehdet ovat vastakkain tai kolmen kiehkurana. Varsilehdet ovat aluslehtiä pienempiä. Kukat ovat yksittäin varren tai haarojen päissä. Kukkaperä on pituudeltaan jopa 12 cm pitkä. Kukat ovat 2–4 cm leveitä. Kehä on teriömäinen, valkoisia kehälehtiä viisi kappaletta. Suomessa kanadanvuokko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmistössä on karvaisia, 8 mm pitkiä otakärkisiä pähkylöitä. Kanadanvuokko on myrkyllinen kasvi.
Levinneisyys
Kanadanvuokko on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Laji on levinnyt Eurooppaan villiintyneenä koristekasvina. Suomessa kanadanvuokko on harvinainen viljelyjäänne, jota voi tavata eri puolilla Etelä- ja Keski-Suomea Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö
Villiintynyttä kanadanvuokkoa voi tavata puistoissa, pientareilla ja teidenvarsilla.
Käyttö
Kanadanvuokkoa kasvatetaan Euroopassa koristekasvina.
Don Marcotte
Donald Michel "Don" Marcotte (s. 15. huhtikuuta 1947 Arthabaska, Quebec, Kanada) on entinen jääkiekkoammattilainen. Vasen laitahyökkääjä Marcotte edusti Boston Bruinsia National Hockey League -liigassa. Hän pelasi samassa ketjussa Derek Sandersonin ja Ed Westfallin kanssa. Don Marcotte voitti Stanley Cupin vuosina 1970 ja 1972.
Hän pelasi NHL-tähtijoukkueessa Neuvostoliittoa vastaan Challenge Cupissa 1979.
Michael Berrer
Michael Berrer (s. 1. heinäkuuta 1980 Stuttgart) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 42 toukokuussa 2010 ja nelinpelissä sijalle 134 maaliskuussa 2009. Hän on edustanut Saksaa kahdessa Davis Cup -ottelussa.
Hän on kuusi kertaa selviytynyt Grand Slam -turnauksen toiselle kierrokselle. Toisen kierroksen otteluissaan hän on hävinnyt Dmitri Tursunoville Wimbledonissa 2007, Ernests Gulbisille Yhdysvalloissa 2007, Andy Roddickille Australiassa 2008, Radek Štěpánekille Australiassa 2009, Denis Istominille Australiassa 2010 ja Feliciano Lópezille Australiassa 2014. Kolmannelle kierrokselle hän selviytyi Ranskan avoimissa 2011. Hän on voittanut yhden ATP-nelinpeliturnauksen.
Annie-gaala 1991
Annie-gaala 1991 oli 19. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1991 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
CP-rikko
CP-rikko eli varaus–pariteettirikko on hiukkasfysiikan ilmiö. Se havaittiin kokeellisesti ensi kerran vuonna 1964 kokeessa, jossa tutkittiin neutraalien kaonien hajoamista. Koe kumosi siihen asti otaksutun luonnonlakien CP-symmetrian. Tässä yhteydessä C (charge conjugation, varauskonjugaatio) tarkoittaa hiukkasen muuttamista antihiukkasekseen ja P hiukkasen pariteetin muuttamista vastakkaiseksi (peilausta). Symmetrian mukaan fysiikan ilmiöt toimisivat täsmälleen samalla tavalla varauskonjugaation ja peilauksen jälkeen kuin alkuperäisillä hiukkasilla.
Luonnossa esiintyvän heikon CP-rikon aiheuttaa heikko vuorovaikutus, joka muuntaa hiukkasten rakenneosasia kvarkkeja toisikseen. Matemaattisesti tätä kuvataan hiukkasfysiikan standardimallissa CKM-matriisilla (Cabibbo-Kobayashi-Maskawa). Hiukkasten välisten sähkömagneettisen, vahvan vuorovaikutuksen tai gravitaation ei ole havaittu rikkovan CP-symmetriaa.
Guy Lapointe
Guy Gerard Lapointe (s. 18. maaliskuuta 1948 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadanranskalainen uransa lopettanut jääkiekkoammattilainen, joka pelasi seuroissa Montreal Canadiens, St. Louis Blues ja Boston Bruins National Hockey League -liigassa. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. 884 NHL-pelissä Lapointe teki 171 maalia ja antoi 451 maaliin johtanutta syöttöä, yhteensä 622 tehopistettä.
CP-rikko
CP-symmetrian rikkoutuminen on yksi ns. Saharovin ehdoista sille, että varhaisen maailmankaikkeuden hiukkasreaktioissa aine ja antiaine eivät olisi tuhonneet toisiaan täysin, vaan jäljelle voisi jäädä ainetta. Ilman CP-symmetriarikkoa tavallinen aine ja antiaine annihiloisivat toisiaan täsmälleen yhtä voimakkaasti eikä kumpaakaan jäisi jäljelle olettaen, että molempia oli alun perin yhtä paljon. Kvarkkien heikoissa vuorovaikutuksissa havaittu CP-rikko näyttäisi kuitenkin olevan liian vähäinen selittämään maailmankaikkeudessa olevan aineen määrän. CERNin LHCb-kokeen on tarkoitus tutkia reaktioita, joissa voisi näkyä standardimallin ulkopuolisten hiukkasten aiheuttamaa CP-symmetrian rikkoutumista.
Kazuhiko Chiba
Kazuhiko Chiba (jap. 千葉 和彦 Chiba Kazuhiko, s. 21. kesäkuuta 1985 Kushiro, Hokkaidō, Japani) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen nykyinen seuransa on japanilainen Sanfrecce Hiroshima. Hän on pelannut tähän mennessä kahdessa eri maassa, Hollannissa ja Japanissa, mutta on lisäksi edustanut myös Japanin jalkapallomaajoukkuetta. Hän voitti joukkueessaan myös EAFF East Asian Cupin ja Japanese Super Cupin vuonna 2013.
CP-rikko
Nobelin palkinto
Vuoden 1980 Nobelin fysiikanpalkinto myönnettiin vuoden 1964 kokeen tehneille ja CP-rikon ensimmäisen kerran havainneille James Croninille ja Val Fitchille.
Guy Lapointe
Larry Robinsonin ja Serge Savardin kanssa Lapointe oli Canadiensin runkopuolustajia seuran voittaessa Stanley Cupin kuudesti hänen uransa aikana Hänet myytiin St. Louisiin 1982; seuraavalla kaudella hän allekirjoitti sopimuksen Bruinsin kanssa. Lapointe lopetti uransa vuonna 1984 vammojen takia. Peliuran jälkeen Guy Lapointe toimi Longueuil Chevaliersin toimitusjohtajana Quebec Major Junior Hockey League -sarjassa. Sittemmin hän on työskennellyt Quebec Nordiquesin apuvalmentajana ja Calgary Flamesin kykyjenetsijänä. Lapointe kutsuttiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1993.
Lapointe pelasi vuoden 1972 Summit Series -sarjassa Neuvostoliittoa vastaan ja edusti Kanadaa myös vuoden 1976 Kanada-cupissa. 1979 hän kuului Challenge Cupissa Neuvostoliiton kohdanneeseen NHL:n edustusjoukkueeseen.
Erkki Pullinen
Erik (Erkki) Pullinen (6. kesäkuuta 1871 Antrea – 20. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja maanviljelysneuvos. Pullinen oli Suomalaisen puolueen, kansanpuolueen, edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana ja toimi myös kahteen otteeseen ministerinä 1920-luvulla.
Pullinen sai maanviljelysneuvoksen arvon 1922. Hänellä oli monia luottamustehtäviä eri maatalousalan järjestöissä.
Annie-gaala 1990
Annie-gaala 1990 oli 18. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1990 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Leopold II (Belgia)
Leopold II (Léopold Louis-Philippe Marie Victor) (9. huhtikuuta 1835 – 17. joulukuuta 1909) oli belgialaisten kuningas vuodesta 1865 kuolemaansa saakka. Hän seurasi hallitsijana isäänsä Leopold I:tä. Belgian ulkopuolella Leopold II muistetaan lähinnä Kongon vapaavaltion perustajana ja ainoana omistajana. Kongon vapaavaltio oli yksityinen hanke – jonka kuningas otti toimekseen – kumin ja norsunluun keräämiseksi. Hanke perustui julmaan orjuuteen ja oli vastuussa miljoonien afrikkalaisten kuolemasta.
Elämäkerta
Leopold II syntyi Brysselissä kuningas Leopold I:n ja Louise d’Orléansin toiseksi vanhimmaksi, mutta vanhimmaksi eloonjääneeksi pojaksi. Hän liittyi nuorena Belgian armeijaan ja meni Brysselissä 22. elokuuta 1853 naimisiin Marie Henriette Anne von Habsburg-Lothringenin, Itävallan arkkiherttuattaren kanssa. Tämä oli Itävallan arkkiherttua Josephin (1776–1847) tytär ja hänen isoisoisänsä oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold II (1747–1792).
Leopold II ja Marie Henriette Anne saivat neljä lasta:
Leopold II:lla oli myös kaksi avioliiton ulkopuolista poikaa:
Italialainen anarkisti Gennaro Rubino yritti 15. marraskuuta 1902 epäonnistuneesti murhata kuningas Leopold II:n, joka ratsasti kuninkaallisessa saattueessa juuri kuolleen vaimonsa, Marie Henrietten, muistoseremoniaan. Rubino avasi tulen ampuen kolme laukausta kohti Leopoldin vaunua, mutta yksikään hänen laukauksistaan ei osunut ja Rubino pidätettiin.
Leopoldin hallituskausi oli Belgian talouden kukoistuskausi. Sisäpolitiikassa Leopold painotti erityisesti vahvaa armeijaa puolueettomuuden pohjana, mutta hän sai yleisen asevelvollisuuslain voimaan vasta kuolinvuoteellaan. Kuningas Leopold II kuoli 17. joulukuuta 1909 ja hänet haudattiin Belgian kuninkaiden hautakammioon Laekenin linnankirkossa.
Yksityinen kolonialismi
Leopold uskoi hartaasti siirtomaiden olevan avain maan suuruuteen ja työskenteli väsymättömästi saadakseen siirtomaan Belgialle. Siirtomaa ei kuitenkaan kiinnostanut belgialaisia eikä Belgian hallitusta, ja lopulta Leopold ryhtyikin hankkimaan siirtomaata omiin nimiinsä yksityisenä kansalaisena.
Useiden epäonnistuneiden siirtomaiden hankkimiseen Afrikassa tai Aasiassa tähtäävien suunnitelmien jälkeen loi Leopold II vuonna 1876 yksityisen hallintoyhtiön, joka oli naamioitu kansainväliseksi tieteen ja ihmisystävällisyyden yhdistykseksi. Vuonna 1879, hallintoyhtiön nimissä, hän palkkasi kuuluisan tutkimusmatkailijan Henry Morton Stanleyn perustamaan siirtomaan Kongon alueelle. Diplomaattinen toiminta sai aikaan vuoden 1884–1885 Berliinin konferenssin, jossa 14 Euroopan maan sekä Yhdysvaltojen edustajat tunnustivat Leopoldin vallan suurimmalla osalla alueesta, johon hän ja Stanley olivat asettaneet vaatimuksensa. Seurauksena 5. heinäkuuta 1885 Belgian parlamentti perusti Kongon vapaavaltion (myöhemmin Belgian Kongo ja itsenäistyneenä Zaire ja nykyään Kongon demokraattinen tasavalta), joka oli alueeltaan 76 kertaa Belgian kokoinen ja jota Leopold II hallitsi yksityisomaisuutenaan.
Nykyään Kongon vapaavaltion aikaisia tapahtumia pidetään yhtenä historian pahimmista kansanmurhista ja ihmisoikeusrikoksista: 40 vuoden aikana Kongon asukasluku väheni noin 20 miljoonasta noin 10 miljoonaan. Raportit alkuperäisväestön törkeästä hyväksikäytöstä ja laajalle levinneistä ihmisoikeusrikoksista (muun muassa orjuus, silpominen, raiskaukset ja murhat), erityisesti kumiteollisuudessa johtivat kansainväliseen liikehdintään 1900-luvun alussa. Lopulta vuonna 1908 Belgian parlamentti pakotti kuninkaan luovuttamaan Kongon vapaavaltion Belgialle.
Leopold II on yhä ristiriitainen henkilö Kongossa; vuonna 2005 hänen patsaansa otettiin alas vain muutama tunti sen jälkeen, kun se oli uudelleenpystytetty pääkaupungissa, Kinshasassa. Kongolainen kulttuuriministeri Christoph Muzungu päätti uudelleenpystyttää patsaan vedoten siihen, että ihmisten pitäisi nähdä myös kuninkaan hyvät puolet huonojen puolien lisäksi. Mutta vain muutama tunti siitä, kun tämä kuusimetrinen patsas oli pystytetty keskelle liikenneympyrää lähellä Kinshasan päärautatieasemaa, otettiin se alas ilman selitystä.
Leopold II ja belgialaiset
Monet belgialaiset pitävät Leopold II:sta "Rakentajakuninkaana", sillä hän aloitti useita rakennushankkeita Belgiassa (pääasiassa Brysselissä, Ostendissa ja Antwerpenissa). Rakennukset käsittävät muun muassa Kuninkaalliset kasvihuoneet Laekenissa (osana Laekenin kuninkaallista linnaa), Japanilaisen tornin, Kiinalaisen paviljongin, Musée du Congo (nykyään Royal Museum for Central Africa) ja sitä ymparöivän puiston Tervurenissa, Cinquantenaire itsenäisyyden 50-vuotisjuhlien monumentti Brysselissä ja Antwerpenin rautatieaseman. Hän kykeni pystyttämään nämä rakennukset varoilla, jotka Kongon vapaavaltion riistosta saatiin.
Kun Kongo siirrettiin Leopoldilta Belgialle, tapahtui "Suuri unohdus", kuten Adam Hochschild asian ilmaisee Kuningas Leopoldin haamussa. Adam Hochschildin sanoin:
Gary Neville
Gary Alexander Neville (s. 18. helmikuuta 1975 Bury, Suur-Manchester, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Neville edusti koko uransa ajan Manchester Unitedia. Vuosina 2012–2016 hän toimi Englannin maajoukkueen apuvalmentajana. Hän valmensi espanjalaista Valenciaa neljän kuukauden ajan kaudella 2015–2016.
Neville voitti uransa aikana muun muassa Mestarien liigan ja kahdeksan Valioliigan mestaruutta. Hän edusti myös Englannin maajoukkuetta viisissä arvokisoissa.
Manchester United
Gary Neville oli osa Manchester Unitedin kuuluisaa juniorijoukkuetta, joka voitti FA Youth Cupin vuonna 1992 (hänen veljensä voitti saman kilpailun vuonna 1995). Joukkueeseen kuuluivat muiden muassa David Beckham, Ryan Giggs, Paul Scholes ja Nicky Butt, jotka kaikki pelasivat satoja otteluja Manchester Unitedissa. Neville debytoi edustusjoukkueessa jo vuonna 1992 UEFA Cupin ottelussa Torpedo Moskovaa vastaan. Hän nousi ykkösvaihtoehdoksi oikean pakin tontilla kauden 1994–1995 alussa ohitettuaan Paul Parkerin Sir Alex Fergusonin valinnoissa, eikä ole koskaan menettänyt avauspaikkaansa.
Neville nimitettiin joukkueensa kapteeniksi joulukuussa 2005 Roy Keanen lähdettyä seurasta erimielisyyksien takia. Neville on ensimmäinen Suur-Manchesterin alueelta tullut kapteeni sitten Münchenin lento-onnettomuudessa menehtyneen Roger Byrnen.
Tammikuussa 2006 Neville sai Englannin jalkapalloliitolta 5 000 punnan sakot ja varoituksen tulevaisuuden käytöksestään juhlittuaan Rio Ferdinandin lisäajalla tekemää voittomaalia Liverpoolia vastaan. Ottelu pelattiin Manchester Unitedin kotikentällä, Old Traffordilla, ja Neville juoksi maalin synnyttyä puolesta kentästä vastakkaiseen päätyyn, Liverpoolin kannattajien eteen ottaen samalla kiinni Manchester Unitedin logosta paidassaan. Manchesterin poliisi syytti Nevilleä ottelun jälkeisestä kannattajien mellakoinnista. Neville itse vastasi syytöksiin kysymällä The Times -lehden kolumnissaan: "Pitäisikö pelaajien toimia kuin robotit ja hölkätä maalin jälkeen hymyillen keskiviivalle, tunteitaan osoittamatta?" Hän myös mainitsi, että vain viikkoa aiemmin entinen Liverpoolin pelaaja, Robbie Fowler, ei saanut rangaistusta juhlittuaan maalia Manchester Unitedin fanien edessä Unitedin kohdattua paikallisvastustaja Cityn.
Neville ylsi Manchester Unitedissa useisiin huippusaavutuksiin, mm. kahdeksaan Valioliigan mestaruuteen, kolmeen FA Cupin voittoon ja keväällä 1999 Mestarien liigan voittoon. Hän oli yksi triplan voittaneen joukkueen kulmakivistä. Neville pelasi uransa aikana Manchester Unitedin paidassa 602 ottelua.
9. huhtikuuta 2008 Neville palasi kentälle 13 kuukauden tauon jälkeen AS Romaa vastaan Mestarien liigan puolivälierissä. Neville loukkasi nilkkansa maaliskuussa 2007 ja on sen jälkeen kärsinyt muun muassa pohjevaivoista. Kaudella 2010–2011 Neville kärsi taas loukkaantumisista ja helmikuussa 2011 hän päätti lopettaa uransa.
Sirkut
Sirkut (Emberizidae) on heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina Aasiasta, Euroopasta ja Afrikasta. Sirkut ovat siemensyöjiä, josta jo niiden nokan muotokin kertoo.
Gary Neville
Maajoukkue
Englannin maajoukkueessa Neville pelasi ensi kertaa vuonna 1995 ystävyysottelussa Japania vastaan. Nevillellä on takanaan viidet arvokisat ja hän on pelannut Englannin paidassa 85 ottelua; vain Ashley Cole ja Kenny Sansom ovat pelanneet enemmän maaotteluja laitapuolustajista. Neville on Englannin kaikkien aikojen maaottelutilastossa kolmastoista.
Sirkut
Sirkkuihin kuuluu 5 sukua ja 41 lajia. Aikaisemmin sirkkuihin luettiin huomattavasti enemmän lajeja, jotka on sittemmin jaettu pulmusten, sirkkulien, tangaroiden ja kardinaalien heimoihin.
Gary Neville
Yksityiselämä
Gary Nevillen veli Phil Neville on myös huipputason jalkapalloilija ja heidän siskonsa Tracey Neville on edustanut Englantia verkkopallossa. Heidän isänsä Neville Neville on toiminut jalkapalloseura Buryn johtoportaassa.
Sirkut
Lajeja, joilla on oma sukunsa
Tarkentuvat geneettiset tutkimusmenetelmät tuottavat uutta tietoa lintujen ja muiden eliöiden sukupuusta, jolloin taksonominen luokittelu saattaa muuttua. Joissakin lähteissä, esimerkiksi Avibase, kaikki yllä mainitut sirkkusuvut ja -lajit luokitellaan kuuluvaksi Emberiza -sukuun. Laji.fi taas lukee mustapääsirkut ja pajusirkut Emberiza -sukuun, mutta pitää raitapääsirkut ja sulttaanisirkun omissa suvuissaan.
Robert Picard
pienoiskuva|Robert Picard Robert Rene Joseph Picard (s. 25. toukokuuta 1957 Montreal, Quebec, Kanada) on entinen jääkiekkoilija, joka pelasi 899 NHL-ottelua joukkueinaan Washington Capitals, Toronto Maple Leafs, Montreal Canadiens, Winnipeg Jets, Quebec Nordiques ja Detroit Red Wings.
Gary Neville
Ennätyksiä
Nevillen muita ennätyksiä Englannin maajoukkueessa:
Puikkosammal
Ulkonäkö
Puikkosammal kasvaa pienehköinä (<2 cm) ruusukkeina. Sen voi sekoittaa sarvisammaleen tai röyhelösammaleen. Puikkosammalen sisällä on Nostoc-syanobakteeria, joka näkyy tummina pisteinä. Puikkomainen itiöpesäke on kärkiosastaan keltainen.
Luettelo Katalonian aluejohtajista
Luetteloon Katalonian aluejohtajista on koottu kaikki Katalonian itsehallintoalueen johtajina (kat. President de la Generalitat de Catalunya, esp. Presidente de la Generalidad de Cataluña) toimineet henkilöt. Bernat Vallès 1365–1367 Romeu Sescomes 1375–1376 Ramon Gener 1379–1380 Marc de Vilalba 1431–1434 Ponç Andreu de Vilar 1485–1488 Miquel d'Oms i de Sentmenat 1560–1563 Benet de Tocco 1578–1581 Pere Oliver de Boteller i de Riquer 1584–1587 Francesc Oliver de Boteller 1596–1598 Antoni de Planella i de Cruïlles 1701–1704
Udatšnyi
Udatšnyi on kaupunki Marhajoen varrella Mirnyin piirissä Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä, 1 370 km Sahan pääkaupungista Jakutskista luoteeseen ja 550 km piirikeskuksesta Mirnyistä pohjoiseen. Udatšnyin lähistöllä on suuri Udatšnyin timanttikaivos.
Axel Fredrik Cronstedt
Axel Fredrik Cronstedt (23. joulukuuta 1722 Turinge, Tukholman lääni, Ruotsi – 19. elokuuta 1765 Säters, Ruotsi) oli ruotsalainen mineralogi ja kemisti. Cronstedt tunnetaan nikkelin löytämisestä vuonna 1751. Häntä on kutsuttu modernin minerologian ja petrografian perustajaksi.
Udatšnyi
Historia
Udatšnyi perustettiin vuonna 1955  alueelta tehtyjen timanttilöytöjen vuoksi. Siitä tuli kaupunkityyppinen taajama vuonna 1968  ja kaupunki vuonna 1987.
Axel Fredrik Cronstedt
Elämä ja ura
Cronstedt aloitti opinnot vuonna 1738 Uppsalassa. Hän opiskeli aluksi pääasiassa matematiikkaa aikomuksenaan ryhtyä isänsä toiveiden mukaisesti sotilaaksi, mutta Johan Gottschalk Walleriuksen mineralogian luennoilla hän kiinnostui aiheesta, jolle hän sittemmin omistautui täydellisesti. Vuonna 1742 hän tuli vuorikollegioon auskultantiksi, jossa hänestä tuli ylimääräinen notaari vuonna 1746 ja notaari vuonna 1747. Vuosina 1746-1748 Cronstedt osallistui koboltin löytäjän George Brandtin opetukseen Tukholman kuninkaallisessa kaivoslaboratoriossa. Siellä hän opiskeli kemiallista analyysia ja sulatusta. Lopulta vuonna 1758 hänestä tuli vuorimestari vuoripiirikuntaan. Vuonna 1753 Cronstedt nimitettiin Ruotsin tiedeakatemian jäseneksi.
Puikkosammal
Levinneisyys
Puikkosammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Suomessa sitä on tavattu vain yhdellä paikalla Helsingin Kumpulassa vuonna 1876.
Udatšnyi
Historia
Asukasluvun kehitys:
Puikkosammal
Elinympäristö
Puikkosammal kasvaa paljaalla kostealla maalla. Se ei pidä kalkkipitoisista paikoista.
Udatšnyi
Aiheesta muualla
thumb|250px|Udatšnyin timanttikaivos.
Robert Picard
Puolustaja Picard varattiin kolmantena vuoden 1977 NHL-varaustilaisuudessa Capitalsiin Montreal Juniors -joukkueesta.
Vuoden 1979 Challenge Cupissa hän pelasi NHL-tähtijoukkueessa Neuvostoliittoa vastaan.
Zeng Guofan
thumb|Zeng Guofan. Zeng Guofan (Wade–Giles: Tseng Kuo-fan; 26. marraskuuta 1811 Xiangxiang, Hunan – 12. maaliskuuta 1872 Nanjing) oli kiinalainen valtiomies, oppinut ja sotapäällikkö, jolla oli keskeinen rooli vuosien 1850–1864 Taiping-kapinan tukahduttamisessa. Hänen kokoamansa vapaaehtoinen Xiangin armeija osoittautui taisteluissa kapinallisia vastaan paljon varsinaisia keisarillisia armeijoita tehokkaammaksi. Hän oli myöhemmin usean maakunnan käskynhaltijana.
Varhaisemmat vaiheet
Zeng Guofan syntyi maanviljelijäperheeseen. Hän suoritti keisarillisen virkatutkinnon kaksi alempaa astetta vuosina 1833 ja 1834 ja lopulta korkeimman asteen (jinshi) toisella yrittämällä vuonna 1838, ja sai sen jälkeen paikan Pekingin Hanlin-akatemiasta, jolla oli yhteys keisarilliseen hoviin. Zeng yleni vuonna 1849 seremoniaministeriön nuoremmaksi apulaisjohtajaksi, ja hän toimi myöhemmin myös sota-, työ-, oikeus- ja valtiovarainministeriöiden apulaisjohtajana. Hän toi esiin tyytymättömyytensä Kiinan hallituksen, hovin ja keisarin toimintaa kohtaan. Äitinsä kuoltua vuonna 1852 Zengille myönnettiin tavanmukaisesti virkavapaa kotiseudulla vietettävää kolmen vuoden suruaikaa varten.
Taiping-kapina
Etelä-Kiinassa oli vuonna 1850 puhjennut Qing-dynastiaa vastaan suuntautunut uskonnollinen Taiping-kapina. Vuoteen 1852 mennessä kapinalliset olivat saavuttaneet jalansijan Jangtsen laaksossa ja piirittäneet Hunanin maakunnan pääkaupungin Changshan. Keisari Xianfeng määräsi tammikuussa 1853 Zengin värväämään ja kouluttamaan Hunanissa vapaaehtoisen sotajoukon. Rappiolle ajautuneiden keisarillisten armeijoiden osoittauduttua kyvyttömiksi ja hävitessä taistelun toisensa jälkeen Qing-dynastia joutui turvautumaan Taiping-kapinan torjunnassa vapaaehtoisjoukkoihin, joita oppineet maanomistajayläluokan edustajat organisoivat kotiseuduillaan. Vastentahtoisesti suruajastaan luopunut Zeng osoittautui vapaaehtoisjoukkojen komentajista kyvykkäimmäksi. Perustettuaan oman vapaaehtoisjoukkonsa hän yhdisti sen muiden samalla seudulla syntyneiden joukkojen kanssa kokonaiseksi armeijaksi. Hän loi näin Xiangin armeijan, joka oli huolellisesti koulutettu ja kurinalainen. Zengin vaatimuksesta kaikki komentajat värväsivät sotilaansa omalta kotiseudultaan hyödyntäen perinteisiä uskollisuussuhteita, mikä lisäsi joukkojen luotettavuutta.
Zeng ei saavuttanut sotilaallista menestystä heti, ja hävittyään kaksi varhaista taistelua hän harkitsi itsemurhaa. Lopulta hän onnistui pysäyttämään Taiping-kapinallisten etenemisen Hunanissa. Hovin tarjoaman rahoituksen huvetessa hän hankki varoja yksityisiltä lahjoittajilta. Zeng eteni määrätietoisesti alas Jangtsen vartta päämääränään kapinallisten ”taivaallisen valtakunnan” pääkaupunki Nanjing. Vuonna 1860 hovi nimitti hänet Jiangnanin ja Jiangxin yhteiseksi käskynhaltijaksi ja varakuninkaaksi. Vuosina 1860–1861 Zeng jakoi seudun kolmeen alueeseen, antaen komennon Zhejiangissa Zuo Zongtangille ja Jiangsussa vastaavasti Li Hongzhangille. Kolmas alue Anhui jäi Zengin omaan komentoon, jotta hän voisi keskittyä päätavoitteeseensa. Zengin esikunnassa aiemmin palvelleet Li ja Zuo kokosivat molemmat itselleen omat vapaaehtoisarmeijat Zengin esimerkkiä noudattaen, Li kotiseudultaan Huain luota ja Zuo Zhejiangista. Zeng saartoi vähitellen Nanjingin ja lopulta hänen veljensä Zeng Guoquanin komentamat joukot piirittivät kaupungin. Nanjing kukistui heinäkuussa 1864. Zeng palkittiin markiisin aatelisarvolla.
Myöhempi ura
thumb|Zengin muotokuva. Taiping-kapinan jälkeen Zeng toimi hallintomiehenä, ja pyrki rauhoittamaan entiset kapinallisalueet tukemalla klassisen sivistyksen ja opetuksen elvyttämistä. Tutkijantaustansa vuoksi hän säilytti elinikäisen kiinnostuksen kungfutselaisiin oppeihin ja klassikkoteoksiin. Ollessaan Jiangnanin ja Jiangxin käskynhaltijana hän perusti vuosina 1864–1865 Nanjingiin ja neljään muuhun kaupunkiin keisarilliset kirjapainot, joissa painettiin klassikoita. Zeng halusi myös vahvistaa Kiinaa länsimaita vastaan. Hänen ja Li Hongzhangin tuella Rong Hong perusti vuonna 1865 Shanghaihin teräs- ja asetehtaan, josta myöhemmin kehittyi Jiangnanin telakka ja jossa valmistettiin Kiinan ensimmäinen höyrylaiva. Zeng tuki Lin vuonna 1871 käynnistämää ohjelmaa, jossa nuoria kiinalaisia lähetettiin opiskelemaan Yhdysvaltoihin.
Zeng hajotti armeijansa Taiping-kapinan jälkeen. Kun hänet toukokuussa 1865 määrättiin kukistamaan Nian-kapinaa Pohjois-Kiinassa, hän päätti käyttää siihen Lin kokoamaa Huain armeijaa. Tällä kertaa Zeng ei saavuttanut menestystä, joten hän luopui yrityksestä lokakuussa 1866 ja suositteli tilalleen Litä, joka onnistui nujertamaan kapinan. Zeng palasi Jiangnanin ja Jiangxin käskynhaltijaksi, mistä hän siirtyi vuonna 1868 Zhilin (nykyisen Hebein) käskynhaltijaksi. Hän joutui selvittämään vuoden 1870 Tianjinin verilöylyä, jossa kiinalaiset olivat surmanneet ranskalaisia lähetyssaarnaajia. Hän kannatti sovittelevaa ratkaisua, mikä ärsytti kansallismielisiä kiinalaisia ja hovin ”sotapuoluetta”. Zeng siirrettiin takaisin aiempaan käskynhaltijantehtäväänsä ja hänen seuraajakseen Zhilissä tuli Li. Zeng kuoli kaksi vuotta myöhemmin 60-vuotiaana. Hänelle myönnettiin postuumisti Wenzheng-arvonimi.
Zengin poika oli tunnettu diplomaatti Zeng Jize.
Lahij (maakunta)
right|thumb|Lahijin maakunnan sijainti Lahijin maakunta (, Laḥiǧ) on yksi Jemenin maakunnista. Se sijaitsee Adeninlahden rannalla maan lounaisosassa. Lahjin pinta-ala on noin 12 700 neliökilometriä ja sen asukasluku noin 900 300. Maakunta jakautuu 15 piirikuntaan, ja sen pääkaupunki on Lahij.
Zeng Guofan
Myöhempiä arvioita
Zengin luoma armeijan malli, jossa sotilaat olivat uskollisia ensisijaisesti komentajalleen eikä valtiolle, loi pohjaa Kiinan myöhemmälle sotaherrojen vallalle. Zeng oli myöhemmin arvostettu hahmo Guomindang-hallinnon piirissä, jossa häntä pidettiin malliesimerkkinä perinteisiä kungfutselaisia arvoja edustaneesta sotilaasta ja valtiomiehestä. Kommunistisessa Kiinassa hänellä oli pitkään huono maine vastavallankumouksellisena, mutta 1990-luvulta alkaen hänestä on kirjoitettu sielläkin myönteiseen sävyyn.
Lahij (maakunta)
Lahijin alue on lähinnä kuivaa tasankoa ja aavikkoa, jota halkoo useat vadit ja niiden tulvatasangot. Sen pohjoisosassa on vuoristoa. Lahijin alue on ollut kauan tärkeän kauppareitin varrella, minkä vuoksi se on ollut läheisen Adenin kanssa muun muassa Himyarin kuningaskunnan ydinalueita. Aluetta on sittemmin hallinneet etiopialaiset, arabit, mamelukit ja osmanit. Lahij oli itsenäinen valtio vuosina 1728–1839, minkä jälkeen se alistettiin Iso-Britannian protektoraatiksi. Virallisesti Lahijin sulttaanikunta lakkautettiin vuonna 1967, jolloin siitä tuli osa Etelä-Jemeniä.
Béhanzinin aarteet
Béhanzinin aarteet (ransk. Trésor de Béhanzin) on 26 esineen kokoelma, jonka kenraali Alfred Amédée Dodds lahjoitti Pariisissa olevalle Trocaderon etnografiselle museolle.
Esineet ovat peräisin Abomeyn taisteluista, ja ne on otettu Dahomeyn kuninkaallisen palatsin tulipalon aikana, jonka Abomeyn kuningas Béhanzin sytytti 17. marraskuuta 1892.
Kahdeksan esinettä luovutettiin museolle vuonna 1893 ja 18 kaksi vuotta myöhemmin.
Elokuussa 2016 Beninin tasavalta vaati esineiden palauttamista.
Vuonna 2018 Ranskan valtion toimeksiannosta tehdyn raportin (Sarr & Savoyn raportti) mukaan Ranskan julkisissa kokoelmissa on noin 90 000 esinettä Saharan eteläpuolisesta Afrikasta. Niistä suurin osa on Musée de Quai Branlyssa Pariisissa.
Joulukuussa 2020 Ranskan parlamentti päätti kulttuuriministeri Roselyne Bachelotin esityksestä palauttaa esineet Beniniin. Samalla hyväksyttiin myös yhden esineen (sapeli ja tuppi) palauttaminen Senegaliin Ranskan sotamuseosta.
Joulukuussa 2019 Ranska ja Benin allekirjoittivat yhteistyösopimuksen, jossa Ranska myöntää taloudellista tukea Beninille museoiden rakentamiseen tai jälleentakentamiseen sekä tarjoaa koulutusta perintöasiantuntijoille.
Beninin kulttuuriministerin mukaan kokoelman vastaanotto koskee museoita kahdessa kaupungissa. Ouidahin historiallinen museo kunnostetaan ja entisöidään, ja se valmistuu kesä-heinäkuussa 2021. Samaan yhteyteen rakennetaan myös kansainvälinen muistin ja orjuuden museo (MIME). Ministerin mukaan esineiden lopullinen sijoituspaikka on Abomeyn kaupunkiin vuosina 2022–2023 valmistuva museo. Esineiden odotetaan saapuvan Beniniin vuoden 2021 lopulla.
Brasilian Grand Prix 1984
Brasilian Grand Prix 1984 oli Formula 1 -sarjan kauden avausosakilpailu. Se ajettiin 25. maaliskuuta 1984 Jacarepaguan radalla Brasiliassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli hänen uransa kymmenes.
Kilpailutapahtumat
Kilpailu ajettiin auringonpaisteessa ja lämpötila radan pinnassa oli yli 50 astetta. Kilpailun lähtö myöhästyi hivenen, kun Andrea de Cesaris joutui vaihtamaan vara-autoonsa vaihdelaatikkorikon vuoksi.
Paalupaikalta lähtenyt Elio de Angelis ei onnistunut lähdössä kovinkaan hyvin, vaan jäi kolmanneksi. Parhaan lähdön sai toisesta lähtöruudusta startannut Michele Alboreto. Toiseksi ehti Derek Warwick. Nelson Piquet'llä oli kotiyleisönsä edessä vaikeuksia, sillä hän jäi lähtöruutuun muiden syöksyessä ohi, ja hänet oli työnnettävä liikkeelle. Niki Lauda ohitti heti avauskierroksella de Angelesin ja otti näin kolmannen sijan. Lauda ohitti tiukassa mutkassa vielä Warwickin ja pääsi näin toiseksi.
Lauda sai johtopaikan Alboreton pyörähdettyä suoralla rataosalla ulos. Ensimmäisenä renkaansa kävi vaihdattamassa Patrick Tambay 26. kierroksella, ja hänen jälkeensä moni muukin kävi renkaanvaihdossa. Kierroksella 30 René Arnoux'n Ferrarin moottori syttyi tuleen, ja hän joutui keskeyttämään kilpailun. Kierroksella 32 Nelson Piquet pyörähti ulos radalta.
Cessna Citation X
thumb|Cessna Citation X thumb|Koneen matkustamo. Cessna Citation X on yhdysvaltalainen Cessnan valmistama liikesuihkukone, joka kuuluu yhtiön Cessna Citation -sarjaan. Tyyppi kykenee saavuttamaan 960 km/h (Mach 0,82) matkalentonopeuden 11 300 metrin lentokorkeudessa, ja sen lakikorkeus on 15 550 metriä. Tämä tekee tyypistä maailman nopeimman ja korkeimmalla lentävän liikesuihkukoneen.
Citation X:n matkustamon mitat ovat pituussuunnassa 8,97 metriä, korkeus 1,73 metriä ja leveys 1,68 metriä. Citation X käyttää moderneimpaa avioniikkaa. Koneen pisin lentomatka on 5 686 kilometriä täydellä polttoainekuormalla.
Springvest
Springvest Oyj on suomalainen yritys. Springvest listautui Helsingin pörssin First North -listalle marraskuussa 2021.
Brasilian Grand Prix 1984
Kilpailutapahtumat
Englannin Martin Brundle ajoi Brasiliassa ensimmäisen Formula 1 -kilpailunsa ja oli maalissa Tyrrellillään viides. Myöhemmin hänet kuitenkin hylättiin. Länsisaksalainen Manfred Winkelhock ei päässyt lainkaan mukaan kilpailuun, vaikka oli harjoituksissa 15. nopein. Hänet hylättiin harjoituksissa, koska autoa työnnettiin radalla polttoaineen loputtua. Winkelhockin paikan kilpailussa sai RAM-tallin Jonathan Palmer.
Volvo S40 ja V50
Volvo S40 ja V50 ovat Volvon vuosina 2004–2012 valmistamia keskiluokan automalleja, jotka korvasivat aiemman S40/V40-sarjan. S40:n ja V50:n rinnakkaismalleja ovat kolmiovinen hatchback-malli Volvo C30 sekä avomalli Volvo C70. C30, S40 ja V50 eivät saaneet itselleen suoria seuraajia, vaan ne kaikki korvasi hatchback-korinen Volvo V40.
Volvo S40 ja V50 (2004–2012)
Sedan-korinen Volvo S40 tuli markkinoille vuoden 2004 alussa ja farmarimalli V50 hieman myöhemmin keväällä. Autot perustuvat Fordin, Volvon ja Mazdan yhteistyössä kehittämälle pohjalevylle.
Vuoden 2004 Euro NCAP -kolaritestistä S40 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Moottorivaihtoehtoina oli aluksi vain viisisylinterisiä Volvon N-sarjan bensiinimoottoreita. Vaihtoehdot olivat 2,4-litrainen (140/170 hv) sekä 2,5-litrainen T5 (220 hv). Muutamaa kuukautta myöhemmin tuli myös Fordin dieselmoottori 2,0 D (136 hv). Samaan aikaan mallistoa täydensi 1,8-litrainen (120 hv) bensiinimoottori, joka sekin oli peräisin Fordilta. Siitä tuli myös saataville 125-hevosvoimainen flexifuel-versio. Pienemmissä moottoreissa oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto, 2,4-litraisiin sai myös viisiportaisen automaatin. 2,0 D oli varustettu kuusivaihteisella manuaalilla, T5:ssä oli kuusivaihteinen manuaali- tai viisiportainen automaattivaihteisto.
Vuonna 2005 esiteltiin edullisemmiksi vaihtoehdoiksi Fordin 1,6-litraiset bensiini- (100 hv) ja dieselmoottorit (109 hv) sekä malliston yläpäähän nelivetoinen T5 AWD. Vuonna 2006 uudeksi moottorivaihtoehdoksi tuli Fordin 2,0-litrainen (145 hv). Uusi dieselmoottori oli Volvon oma 2,4-litrainen D5 (180 hv), jonka sai ainoastaan automaattivaihteisena.
Vakiovarustukseen kuului kuusi turvatyynyä, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, 15 tai 16 tuuman teräsvanteet pölykapselein (moottorista riippuen), kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävät etuistuimet, manuaali-ilmastointi, lukuvalot edessä ja takana, sähköikkunat edessä ja takana sekä lämmitettävät sähköpeilit.
Kineticissä oli lisäksi 15 tai 16 tuuman kevytmetallivanteet (moottorista riippuen), automaatti-ilmastointi, sumuvalot, nahkaverhoiltu monitoimiohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi, ajotietokone, takaistuimen keskikyynärnoja ja valaistut meikkipeilit. T5 oli aina lähtöhintaisena Kinetic-tasoinen.
Momentumiin kuului kojelaudan alumiini- tai puujäljitelmäkoristeet, automaattisesti himmenevä taustapeili, vakionopeudensäädin, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin ja korinväriset kylkilistat.
Ylellisimmässä Summumissa oli nahkaverhoilu, sähkötoiminen kuljettajan istuin muistilla, sähköisesti taittuvat peilit maavaloilla sekä bi-xenon-ajovalot.
Huhtikuussa 2007 esiteltiin uudistuneet S40- ja V50-mallit. Sedan ja farmari erottuivat nyt keulan ilmeiltään entistä enemmän toisistaan. Uudet takavalot toimivat LED-tekniikalla ja niihin tuli hätäjarrutustoiminto, jolloin ne vilkkuvat voimakkaan jarrutuksen aikana. Sisätiloihin tuli entistä enemmän säilytystiloja. T5-moottorin teho kasvoi 230 hevosvoimaan. Samalla D5 tuli saataville myös manuaalivaihteisena.
Moon River
Suomeksi kappale on käännetty useita kertoja. Reino Helismaan suomennoksen ”Kuun sillalla” ovat nauhoittaneet muun muassa Ericus-kuoro, Hannu Palo ja Topi Sorsakoski. Esa Piilola käänsi kappaleen omalle levylleen nimelle ”Kun kuljen”. Dannyn esittämän käännösversion nimeltä ”Miss Monroe” on suomentanut Jaana Rinne.
Kappaleen synty
Mancinin sävellettyä kappaleen hän toimitti nauhoituksen melodiasta Johnny Mercerille sanoitettavaksi. Mercerin tapana oli pitkään ollut tehdä useita ehdotuksia sanoitukseksi ja antaa yhteistyökumppaninsa valita vaihtoehdoista mieleisensä. ”Moon Riverin” sanoitukseksi Mercer teki kolme vaihtoehtoa. Valitun työversion nimi oli ”Blue River”, mutta nimi oli vaihdettava kun lauluntekijät saivat tietää, että samanniminen kappale oli jo olemassa. Kappaleen lopullinen nimi syntyi, kun Mercer haki inspiraatiota karttakirjasta ja löysi siitä kotikaupunkinsa Savannah’n lähellä sijaitsevan joen nimeltä Moon River.
Mancinin mukaan tuotantoyhtiö Paramount Picturesin johto ei ollut ennakkonäytöksessä vakuuttunut Hepburnin laulamisesta ja vaati kappaletta poistettavaksi. Hepburn kuitenkin protestoi jyrkästi ja kappale jätettiin lopulta elokuvaan. Elokuvan soundtrack-albumille Hepburnin lauluesitystä ”Moon Riveristä” ei kuitenkaan otettu, vaan se korvattiin Henry Mancinin orkesterin nauhoituksella.
Jozef Gönci
Jozef Gönci (s. 18. maaliskuuta 1974 Košice) on slovakialainen kivääriampuja, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Jozef Gönci on saavuttanut olympialaisissa pronssia 50 m pienoiskiväärin makuussa Atlantassa 1996 ja 10 m ilmakiväärissä Ateenassa 2004. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita miesten ja poikien sarjoissa, joista kirkkain on Barcelonassa 1998 saavutettu 50 m pienoiskiväärin asentokilpailun maailmanmestaruus.
Masinissa
Masinissa oli 200-luvulla eaa. numidialainen prinssi, joka pyrki lisäämään maansa mahtia liittoutumalla roomalaisten kanssa näiden käydessä puunilaissotia Karthagoa vastaan. Hän osallistui Zaman taisteluun vuonna 202 eaa. Masinissa rakensi alueesta Numidian kuningaskunnan, jonka pääkaupunki oli Dougga.
Sota Karthagoa vastaan
220px|thumb|Masinissan lyömä kolikko. Masinissa palasi kuitenkin jälleen kotiseuduilleen, tällä kertaa Scipion johtamien roomalaisjoukkojen tukemana vuonna 203 eaa. Syfax kukistettiin ja otettiin vangiksi samana vuonna. Masinissa sai takaisin hänen isänsä hallitsemat alueet. Hän myös avioitui Syfaxin lesken Sophoniban kanssa, mutta myrkytti tämän myöhemmin roomalaisten painostuksesta, jotka epäilivät tämän karthagolaissympatioita. Masinissa jatkoi sotaa Karthagoa vastaan tukien roomalaisia. Zaman taistelussa Massinissan joukot osoittautuivat roomalaisten voitolle tärkeiksi. Vuonna 201 eaa. solmittu rauhansopimus toi hänelle myös ennen Karthagolle kuuluneita alueita. Hän sai komentoonsa myös joitakin Karthagolta vallattuja sotanorsuja. Vielä tärkeämmäksi osoittautui hänen saavuttamansa roomalaisten kiitollisuus, jonka avulla hän valtasi vielä Karthagolle jäljelle jääneitäkin alueita. Tämä johti lopulta kolmanteen puunilaissotaan ja Karthagon lopulliseen tappioon. Masinissa valloitti myös muiden numidialaishallitsijoiden alueet yhdistäen Numidian valtansa alle. Nämä tapahtumat tunnetaan kuitenkin aikalaislähteistä paljon huonommin.
Numidian kuninkaana
220px|thumb|Scipio Masinissan kuolinvuoteella, piirtänyt A.C. Weatherstone. Numidian yhdistämisen ohella Masinissa uudisti myös alueen taloutta ja elämäntapoja. Hän kannusti maatalouden kehitystä antaen suuria maa-alueita hänen monille pojilleen. Masinissa alkoi myös painattaa kolikoita, joita oli Numidiassa painettu jo ennenkin, mutta pienissä määrin. Masinissan kolikot olivat laajassa käytössä ainakin Numidian itäosissa. Masinissa kuoli 90-vuotiaana vuonna 148 eaa., jonkin aikaa kolmannen puunilaissodan alettua. Hän jätti jälkeensä kolme poikaa, nimeltä Micipsa, Gulussa ja Mastanabal, joiden lisäksi hänellä oli seitsemän avioliiton ulkopuolella syntynyttä poikaa. Masinissa oli todennäköisesti peläten oman isänsä kuolemaa johtanutta sekasortoa nimittänyt vanhimman poikansa Micipsan seuraajakseen. Muut pojat saivat erilaisia vastuutehtäviä, mutta Gulussan ja Mastanabalin kuoltua pian vallanvaihdoksen jälkeen alun perin heikko vallanjako vahvistui Micipsan hyväksi.
Olof Lindberg
Kurt Olof Helmer Lindberg (13. lokakuuta 1918 – 13. toukokuuta 1987) oli ruotsalaissyntyinen talousmaantieteilijä, joka vaikutti Suomessa. Hän toimi Svenska handelshögskolanin talousmaantieteen professorina 1975–1982.
Metameria
Metameria voi olla
Kaatopaikkarata
Kaatopaikkarata on kiertorata muutama sata kilometriä geosynkronisen radan ulkopuolella, jonne parkkeerataan esimerkiksi käytöstä poistetut tietoliikennesatelliitit. Siellä olevat satelliitit eivät voi törmätä toimiviin satelliitteihin.
Patomäki
Patomäki on asuinalue Launeen kaupunginosassa Lahden eteläosissa. Alueella on runsaasti omakotitaloja sekä omistusasuntoja. Patomäki yhdistyy Patoniittyyn, jossa on runsaasti vuokra-asuntoja, mutta on suurimmaksi osaksi myös omakotitaloaluetta. Tietynlaisen yhtenäisyyden vuoksi niin Patomäen kuin Patoniitynkin tarkat rajat ovat vaikeasti havaittavissa, joten aluetta kutsutaankin hyvin yleisesti Patoseuduksi.
Tunnettuja Patomäessä sekä Patomäen läheisyydessä (Patoniitty) asuvia että asuneita henkilöitä ovat muiden muassa entinen NHL-maalivahti ja nykyinen Pelicans-valmentaja Pasi Nurminen, Pelicans pelaaja Marko Jantunen, FC Lahden entinen pelaaja Kalle Eerola joka asui nuoruutensa Patomäessä, näyttelijä Johanna Raunio, rap-artisti Cheek, sekä arvostettu lahtelainen kuvanveistäjä ja professori Olavi Lanu.
Patomäki sijaitsee noin 2–3 kilometrin säteellä Renkomäen ABC:lta, sekä uudesta Kärkkäisen tavaratalosta, ja Lahti–Helsinki-moottoritieltä.
Pareidolia
upright=1.5|thumb|Yleisesti käytetty esimerkki pareidoliasta on [[Kasvot Marsissa|kasvot Marsin pinnalla.]] thumb|Tarkempi kuva kasvoista Marsissa.
Pareidolia on kognitiivinen vinouma, jossa epämääräiset ja satunnaiset aistihavainnot muokkaantuvat yksilön mielessä selkeiksi ja merkityksellisiksi. Tyypillisesti pareidolia-ilmiö koskee kasvojen näkemistä, mutta ei rajoitu siihen. Pareidolia koskee myös kuuloaistia.
Müsavat
pienoiskuva|Puolueen käyttämä lippu vuodesta 1917 lähtien. Müsavat ("tasavertaisuus") on azerbaidžanilainen liberaali puolue. Se on perustettu vuonna 1911 ja on maan vanhin edelleen toiminnassa oleva. Puolue on ALDE:n liitännäisjäsen.
Müsavatin nimi tarkoittaa suomeksi "tasavertaisuus". Puolue perustettiin alkujaan 1911, mutta sen toiminta joutui Neuvostoliiton aikana maan alle. Puolue järjesti restauraatiokokouksensa vuonna 1992. . Puolueen on perustanut Məhəmməd Əmin Rəsulzadə. Sen alkuperäiseen ideologiaan kuului Azerbaidžanin itsenäisyyden ja demokratian kannattaminen. .
Müsavatin jäsenet kohtaavat ahdistelua, häirintää ja jopa rikossyytöksiä puolueen jäsenyyden perusteella. Tästä syystä monet Müsavatin jäsenet ovat paenneet ulkomaille. Jotkut ovat hakeneet puolueen jäsenyyttä myös puhtaasti voidakseen hakea turvapaikkaa muualta Euroopasta poliittisin perustein. Syytteet siitä, että puolueen johto olisi jopa myynyt tällaisille henkilöille jäsenyyksiä, on aiheuttanut skisman puolueen sisällä 2010-luvulla: esimerkiksi varapuheenjohtaja Yadigar Sadigli erosi puolueesta vuonna 2018. .
Azerbaidžanin hallitus pyrki maaliskuussa 2020 avaamaan dialogin Müsavatin ja muiden oppositiopuolueiden kanssa, mutta neuvottelut kariutuivat. Tämän johdosta presidentti İlham Əliyev on toistuvasti syyttänyt koko oppositiota mm. "kansan vihollisiksi". .
Müsavat osallistui vuonna 2020 pidettyihin parlamenttivaaleihin, mutta ei saanut paikkoja.
Müsavat on profiloitunut progressiiviseksi ja liberaaliksi puolueeksi. Se kannattaa myös panturkkilaisuutta.
Olesja Forševa
Olesja Aleksandrovna Forševa (, o.s. Krasnomovets, s. 8. heinäkuuta 1979) on venäläinen juoksija, päämatkanaan 400 metriä.
Samana kesänä Ateenan olympialaisissa hän oli mukana Venäjän hopealle juosseessa pitkän viestin joukkueessa.
28. tammikuuta 2006 Glasgow'ssa Forševa oli mukana Venäjän viestijoukkueessa, joka teki sisäratojen maailmanennätyksen 4 × 400 metrin viestissä (3.23,37). Joukkueessa oli hänen lisälseen Julija Guštšina, Olga Kotljarova ja Olga Zaitseva. 2006 Moskovan MM-hallikisoissa hän voitti kultaa sekä henkilökohtaiselta 400 metriltä että viestistä. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän sai hopeaa 400 metrillä ajalla 51,80 ja kuului Venäjän kultajoukkueeseen 4 × 400 metrin viestissä.
Magomed Ibragimov
Magomed Ibragimov on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Annie-gaala 1988
Annie-gaala 1988 oli 17. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot vuoden 1988 parhaille animaatioiden tekijöille.
Voittajat
Pääluokkien voittajat lihavoituna:
Martin Procházka
Martin Procházka (s. 3. maaliskuuta 1972 Slaný, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja nelinkertainen maailmanmestari. Procházkalla on takanaan yhteensä 703 runkosarjaottelua Tšekkoslovakian liigasta ja Tšekin Extraliigasta, ja hän on tehnyt niissä yhteensä tehot 300+264=564. Procházka sijoittuu liigojen kaikkien aikojen maalipörssissä kymmenenneksi Vlastimil Bubníkin kanssa ja pistepörssissä 14:nneksi. Hän on pelannut myös 32 NHL-ottelua tehopistein 2+5=7.
Pääsarjauran alku
Procházka on HC Kladnon kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset pääsarjaottelunsa kaudella 1989–1990, jolloin vain 17-vuotias Procházka teki Tšekkoslovakian liigan runkosarjassa 49 ottelussa tehot 18+12=30. Hän oli Kladnon kolmanneksi paras pistemies ja maalintekijä. Toinen kausi 1990–1991 toi Procházkalle 29 pistettä ja 19 maalia, joilla hän oli Kladnon paras maalintekijä. Toronto Maple Leafs varasi Procházkan 135. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1991.
Kauden 1991–1992 Procházka pelasi HC Dukla Jihlavassa, jonka jälkeen hän palasi kaudeksi 1992–1993 Kladnoon. Kaudeksi 1993–1994 Tšekkoslovakian liiga jakautui Tšekin ja Slovakian Extraliigoihin maiden itsenäistyttyä. Patera voitti tehopisteillä 21+39=60 Tšekin Extraliigan runkosarjan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä neljänneksi. Hän voitti myös kevään 1994 pudotuspelien pistepörssin tehopisteillä 5+10=15. Kaudella 1994–1995 Procházka teki Tšekin Extraliigan yhden kauden piste-ennätyksensä, 25+33=58, ja sijoittui liigan pistepörssissä viidenneksi. Hänet palkittiin kauden päätteeksi Extraliigan vuoden pelaajana.
Kaudet kotimaan ja ulkomaiden välillä
Procházka pelasi Kladnossa ja Tšekin maajoukkueessa paljon samassa ketjussa Pavel Pateran ja Otakar Vejvodan kanssa. Koko kolmikko siirtyi kaudeksi 1996–1997 Ruotsiin ja Elitserienin AIK:hon. Procházka oli tehoilla 16+23=39 joukkueen toiseksi paras pistemies Pateran jälkeen ja kevään 1997 pudotuspeleissä hän jakoi tehoilla 2+3=5 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton hänen kanssaan.
Kaudeksi 1997–1998 Procházka siirtyi NHL:ään ja hänet varanneen Toronto Maple Leafsin riveihin. Hän jäi kuitenkin Mike Murphyn valmentamassa joukkueessa hyvin pieneen rooliin ja pelasi koko kauden aikana vain 29 runkosarjaottelua tehoin 2+4=6. Procházka palasi kaudeksi 1998–1999 kotimaahansa ja siirtyi pelaamaan HC Vsetíniniin. Hänen sijoittui pisteillään 20+29=49 joukkueen sisäisessä pistepörssissä kolmanneksi ja maalipörssissä toiseksi. Procházka voitti koko kevään 1999 pudotuspelien piste- ja maalipörssin ja palkittiin Extraliigan pudotuspelien parhaana pelaajana. Hän voitti kauden päätteeksi myös Tšekinmestaruuden.
Kaudeksi 2000–2001 Procházka siirtyi HC Vítkovceen, jonka toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 15+16=31. Hän myös jakoi neljällä osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton David Moravecin kanssa kevään 2001 pudotuspeleissä. Procházka aloitti Vítkovicessä myös kauden 2001–2002, mutta hän siirtyi kesken kauden Venäjän Superliigaan ja Avangard Omskin riveihin, jossa hän pelasi myös koko kauden 2002–2003. Procházka palasi kaudeksi 2003–2004 kasvattajaseuraansa Kladnoon, mutta pelasi loppukauden Superliigan Himik Voskresenskissa.
Paluu Kladnoon
Procházka palasi taas Venäjältä Kladnoon kaudeksi 2004–2005, jolloin hän oli tehoilla 22+16=38 joukkueen paras maalintekijä ja kolmenneksi paras pistemies. Procházka sijoittui Extraliigan maalipörssissä kuudenneksi ja hänet palkittiin kauden päätteeksi liigan urheilullisimpana pelaajana. Kauden 2006–2007 päättyessä jo 35-vuotias Procházka teki Extraliigan yhden kauden maaliennätyksensä 35 osumallaan, joilla hän sijoittui runkosarjan maalipörssissä toiseksi HC Pardubicen Petr Sýkoran jälkeen. Procházka oli 51 tehopisteellään Pavel Pateran jälkeen Kladnon toiseksi paras pistemies ja hän sijoittui Extraliigan pistepörssissä neljänneksi. Procházka valittiin tammikuun 2007 parhaaksi eurooppalaispelaajaksi.