cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen rantatunneli
Historia
Rantatunneliallianssi aloitti tunnelin rakennustyöt lokakuussa 2013. Tunnelia louhittiin kummastakin päästä sekä Näsinkallion louhitusta työtunnelista käsin. Louhintavaihe päättyi kesäkuussa 2015. Tampereen Rantatunneli palkittiin maailman parhaana suuren mittaluokan projektina ja se sai pääpalkinnon IPMA Global Awards -tilaisuudessa 30. lokakuuta 2018.
Käyttövaihe
Ennen avaamista eteläinen tunneli oli avoinna jalankulkijoille ja pyöräilijöille Tampereen päivänä 2. lokakuuta 2016. Pohjoistunnelissa tunneliin pääsi tutustumaan linja-auton kyydissä. Tapahtuma keräsi yli 50 000 osallistujaa.
Liikenteelle tunneli avattiin 15. marraskuuta 2016, puoli vuotta alkuperäistä aikataulua aikaisemmin. Käyttöönotto aiheutti parin päivän ajaksi keskustaan isoja ruuhkia, kun ihmiset totuttelivat uusiin reitteihin ja toisaalta tulivat uteliaina tutustumaan tunneliin. Tunneli itsessään veti hyvin suuria liikennevirtoja, mutta länteen johtava tunneli jouduttiin sulkemaan käyttöönottopäivänä kolmesti tunnelista pari kilometriä länteen sijaitsevan herkästi ruuhkautuvan Vaitinaron risteyksen takia. Liikenteenohjausjärjestelmä sulkee tunnelin automaattisesti tietyn liikennemäärän ylittyessä tai nopeuksien laskiessa.
Tunneleita huolletaan säännöllisesti erilaajuuksisilla tarkastuksilla. Kerran kuukaudessa kummastakin tunneliputkesta vuorollaan suljetaan yhdeksi yöksi yksi ajokaista. Syksyisin ja keväisin tunneli suljetaan isompaa määräaikaishuoltoa varten muutaman yön ajaksi. Tämän lisäksi tunnelia pestään ja sen teknistä laitteistoa huolletaan aina tarvittaessa. Jos koko tunneliputki suljetaan, kaukoliikenne ohjataan Tampereen kannaksen ohi ja kaupungin sisäinen liikenne keskustan kautta.
Uudenvuodenpäivän varhaisaamuna alkuvuodesta 2017 tunnelissa syntyi poikavauva Tampereen yliopistolliseen sairaalaan matkalla olleessa henkilöautossa. Toukokuussa 2017 tapahtui tunnelin historian ensimmäinen onnettomuus, jossa henkilöauto törmäsi edellä olevaan pakettiautoon ja pyörähti katolleen. Tunneli jouduttiin sulkemaan tunniksi raivaustöiden ajaksi.
Tunneli on jouduttu sulkemaan onnettomuuksien ja liikenneruuhkien vuoksi, joita tapahtuu lähinnä länteen päin varsinaisen tunnelin ulkopuolella sen ja Vaitinaron liittymän välissä: esimerkiksi syyskuussa 2018 tunneli suljettiin väliaikaisesti keskimäärin kerran päivässä. Ratkaisuna ongelmiin on esitetty muun muassa Vaitinaron liittymän muuttamista eritasoliittymäksi ja Nokian moottoritien leventämistä viisi- tai kuusikaistaiseksi.
Tunnelin taide
pienoiskuva|Rantatunnelin lähes valmistunut Santalahden suuaukko sen yläpuolelta Haarlankadulta kuvattuna kesäkuussa 2016. Pispalanharju näkyy vasemmalla. Etualalla on myös Tuli-ilmanvaihtopiippu. Tampereen kaupunki tilasi vuonna 2014 tunnelille taiteenkehitysohjelman Frei Zimmer -yritykseltä.
Tunnelin molemmissa päissä on ilmanvaihtopiippu, joiden maalausaiheesta Tampereen taidemuseo järjesti kilpailun maaliskuussa 2015. Kilpailun voitti taiteilija Jan-Erik Andersson teoksella Tuli ja sade. Piippujen halkaisija on 6,5 metriä. Santalahdessa oleva piippu on 39 metriä korkea, 83 tonnia painava puna-keltainen Tuli ja Naistenlahdessa oleva piippu on 41 metriä korkea, 87 tonnia painava sini-valkoinen Sade. Piippujen yläreunat ovat asennettuina keskenään samalla korkeudella. Piiput asennettiin paikoilleen marraskuussa 2015.
Rantaväylän tunnelin itäpäässä Naistenlahdessa on valaistu teräksinen Falls-taideteos. Teos koostuu seitsemästä 5,4 metriä korkeasta valopylväästä. Teoksen ovat suunnitelleet taiteilija Tuula Lehtinen, Heini Orelli, arkkitehti Hanna Aitoaho ja insinööri Jukka-Pekka Kataja. Valaistuksen on suunnitellut Annukka Larsen.
Tunnelin seinillä on Tammerkosken alituksen kohdalla 60 metrin matkalla Tammerkoski-valoteos.
Imatran Ketterä
right|thumb|Imatran Ketterän vanha logo Imatran Ketterä on vuonna 1957 perustettu imatralainen jääkiekkoseura. Ketterä pelaa nykyisin jääkiekon Mestiksessä. Ketterä on voittanut Mestiksen mestaruuden kolmesti, sekä kolme Suomen Cupia. Ketterä sai kaudella 2022-23 hopeaa, häviten Kiekko-Espoolle otteluvoitoin 4-2
Seura on pelannut I divisioonassa yhteensä 13 kautta vuosina 1982–1991 ja 1993–1997. Parhaimmillaan se on ollut divarissa seitsemäs (1984, 1987 & 1989). 60-luvulla seura pelasi silloisella toiseksi ylimmällä sarjatasolla suomensarjassa ja kolmannella tasolla maakuntasarjassa. 60-luvulla Ketterä oli kerran lähellä nousta silloiseen SM-sarjaan. 70-luvulla seuran sarjatasona oli II divisioona.
Nuorten maajoukkueissa kunnostautunut Pekkala pelasi Ketterässä divaria kuusi kautta ja 237 ottelua, joissa hän teki 121+175=296 pistettä. Lisäksi hän kiekkoili Lappeenrannan SaiPassa kolme kautta, joista yhden SM-liigassa (1985–1986).
NHL:ssä pelanneet maalivahti Jussi Markkanen (s. 1975) ja hyökkääjä Petteri Nokelainen (s. 1986) ovat aloittaneet kiekkoilun Ketterässä, josta he siirtyivät myöhemmin juniori-ikäisinä SaiPaan. Myös entinen SM-liigapelaaja ja -valmentaja Heikki Mälkiä (s. 1958) on Ketterän kasvatteja.
50-vuotisjuhliensa yhteydessä seura jäädytti Pekkalan (# 9), Ole Renlundin (# 10) ja Lippojoen (# 24) pelinumerot.
Maineikkaita pelaajia
200px|thumb|right|[[NHL|NHL:ssäkin pelannut Petteri Nokelainen on Ketterän oma kasvatti, mutta siirtyi B-juniori-ikäisenä SaiPaan.]]
Aachenin konferenssi
Englannin, Itävallan, Preussin ja Venäjän välisen neliliiton solmimisen yhteydessä vuonna 1815 oli päätetty säännöllisestä kansainvälisten konferenssien järjestämisestä yhteisten ongelmien ratkaisemiseksi ja erimielisyyksien selvittämiseksi. Ensimmäinen tällainen konferenssi kutsuttiin koolle Aacheniin lokakuussa 1818 Ranskan kysymyksen selvittämiseksi. Kokouksessa olivat läsnä valtionpäämiehistä Venäjän Aleksanteri I, Itävallan Frans I ja Preussin Fredrik Vilhelm III. Englantia edustivat ulkoministeri lordi Castlereagh sekä Wellingtonin herttua ja Ranskaa pääministeri Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu.
Ennakko-odotusten vastaisesti Ranskan ulkopolitiikka oli Napoleonin jälkeen ollut hyvin varovaista ja maltillista. Muut suurvallat olivat nyt valmiit myönnytyksiin Ranskalle rohkaistakseen sitä jatkamaan samalla linjalla. Richeliu lupasi kokouksen ensimmäisessä istunnossa Ranskan maksavan pääosan sille määrätyistä sotakorvauksista, mikäli liittokunnan maiden sotajoukot vetäytyisivät sen alueelta 30. marraskuuta 1818 mennessä. Ehdotukseen suostuttiin ja sopimus järjestelyistä allekirjoitettiin 9. lokakuuta. Ranska päätettiin hyväksyä myös tasavertaisena osapuolena tuleviin neuvotteluihin, mikä merkitsi uuden viisiliiton syntymistä. Myös vanha Ranskan-vastainen neliliitto uusittiin salaisella sopimuksella 15. marraskuuta, mutta tämä jäi lähinnä muodollisuudeksi. Venäjän Aleksanteri I oli valmis tekemään Ranskasta täysivaltaisen jäsenen Euroopan konsertissa, mutta tämä kaatui varsinkin Englannin vastustukseen. Myöskään Aleksanterin ehdotukset neliliiton laajentamisesta rauhan takaamisen ohella myös suojelemaan kaikkien hallitsijoiden valtaistuimia ja omaisuutta eivät toteutuneet.
Konferenssissa käsiteltiin myös muita aiheita, kuten orjakaupan kieltämistä ja toimia barbareskimerirosvoja vastaan, mutta päätöksiä näistä asioista ei syntynyt.
Andri Ševtšenko
Andri Mykolajovytš Ševtšenko (, s. 29. syyskuuta 1976 Dvirkivštšyna, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Parhaina vuosinaan häntä pidettiin yhtenä maailman parhaista pelaajista ja hänet valittiin Euroopan parhaaksi pelaajaksi vuonna 2004.
Ura pelaajana
thumb|left|Ševtšenko ukrainalaisessa vuoden 2006 postimerkissä.
Ševtšenko aloitti ammattilaisuransa Kiovan Dynamon riveissä vuonna 1994. Hän saavutti Dynamon riveissä viisi Ukrainan mestaruutta ja kolme Ukrainan Cupin voittoa sekä johdatti seuran Mestarien liigan välieriin vuonna 1999. Samana vuonna Ševtšenko siirtyi Italiaan AC Milanin riveihin. Hän edusti Milania seitsemän kauden ajan sekä saavutti seuran riveissä muun muassa Italian mestaruuden, Italian cupin voiton ja Mestarien liigan voiton. Chelsean riveihin Englantiin Ševtšenko siirtyi kesällä 2006. Hänen ensimmäinen kautensa uudessa seurassa oli vaikea.
Ševtšenko lopetti urheilu-uransa kesän 2012 Euroopan-mestaruuskilpailujen jälkeen pyrkiäkseen politiikkaan. Hän oli Ukraina eteenpäin -puolueen ehdokkaana parlamenttiin vuoden 2012 vaaleissa.
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2016 Ševtšenkosta tuli Ukrainan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hänen valmennustiimiinsä kuului muun muassa kokenut Mauro Tassotti. Hänen johdollaan Ukraina selvitti tiensä EM-lopputurnaukseen 2020. Lopulta koronapandemian vuoksi kesällä 2021 pelatussa lopputurnauksessa Ukraina eteni historiansa ensimmäisen kerran puolivälieriin saakka. Hyvästä menestyksestä huolimatta Ševtšenko jätti tehtävänsä kisojen jälkeen elokuussa 2021.
Marraskuussa 2021 hänestä tuli Serie A:n putoamiskamppailuun juuttuneen Genoan päävalmentaja. Ševtšenko ei onnistunut kääntämään Genoan kurssia. Joukkue ei voittanut yhtään yhdeksästä ottelustaan ukrainalaisen alaisuudessa ja hän sai potkut jo tammikuussa 2022.
Aluehallinto Suomessa
Aluehallinto Suomessa käsittää valtion yleensä läänikokoa olevan piirihallinnon, kun taas paikallishallinto käsittää kunnallishallinnon. 1990-luvulla Suomessa kuitenkin suurläänien sekä työ- ja elinkeinokeskusten perustamisen jälkeen valtionhallinnon piirijako on tullut entistä lääninhallintoa hienojakoisemmaksi, kun taas kunnallishallinto on kasvanut lääniä pienempään maakuntakokoon seutukaavaliitoista maakuntaliittoihin sekä keskussairaala- ja palo- ja pelastustoimen maakuntakokoisiin piireihin.
Blücher (1937)
Blücher oli Saksan laivaston Admiral Hipper -luokan raskas risteilijä, joka valmistui 20. syyskuuta 1939 ja upposi Oslonvuonossa Norjan rannikkotykistön tulituksesta 9. huhtikuuta 1940. Alus oli nimetty preussilaisen kenraalin Gebhard Leberecht von Blücherin mukaan.
Palvelus
Alus ei ehtinyt olla varsinaisessa palveluskäytössä ennen Norjan taisteluita.
Blücher oli Osloa valtaamaan lähetetyn laivasto-osaston lippulaiva. Osastoon kuuluivat sen lisäksi raskas risteilijä Lützow, kevyt risteilijä Emden ja useita pienempiä aluksia. Alus oli lähetetty tehtävään Adolf Hitlerin suorasta käskystä vastoin suuramiraali Erich Raederin kantaa. Aluksen viimeistely oli vielä käynnissä lähtökäskyn tullessa, ja muun muassa päällikön hyttiä tapetoitiin matkalla.
Yllätysetu menetettiin, kun pieni norjalainen vartiovene KNM Pol III komentajanaan kapteeniluutnantti Leif Welding-Olsen havaitsi Osloa lähestyvän osaston illalla 8. huhtikuuta kello 23.06 ja ampui hälytysraketit. Vartiovene upotettiin, mutta liian myöhään. Norjan rannikkolinnakkeissa annettiin hälytys ja tykit miehitettiin. Rannikkolinnakkeiden tekninen huolto ja ammushuolto oli rauhan vuosina laiminlyöty, ja esimerkiksi suurin 305 mm:n tykki oli ampumakyvytön ja 280 mm:n tykkeihin oli alle kymmenen kranaattia. Myös budjettileikkauksista aiheutunut miesten lukumäärä laski kriittisesti norjalaisten torjuntakykyä. Rahojen puutteen vuoksi myös miinasulut, joihin kuului maista ohjattavia tähysmiinoja, oli jätetty laskematta.
pienoiskuva|vasen|Blücher uppoamassa. Oscarsborgin linnoitus avasi tulen kello 4.21 paikallista aikaa Blücherin ollessa noin 1 800 metrin päässä. Molemmat tykit saivat täysosuman alukseen. ”Mooses”-tykillä ammuttu 345 kilon kranaatti ei ilmeisesti räjähtänyt, mutta lävisti kuitenkin aluksen panssarin. ”Aaron”-tykillä ammuttu kranaatti sytytti räjähtäessään laivan hangaarissa olleet lentokoneet tuleen. Seuraavaksi avasi tulen vastarannalla Drøbakissa ollut rannikkopatteri, joka sai monta osumaa saksalaisalukseen. Blücher kallistui rajusti ajautuen vuonna 1901 rakennetun Nessetin torpedopatterin kantamalle. Eversti Eriksenin määräyksestä torpedopatterin johdossa ollut komentajakapteeni Andreas Anderssen laukaisi kaksi torpedoa kohti Blücheriä 500 metrin etäisyydeltä. Ensimmäinen torpedo osui laivan etuosaan ja toinen keskelle, jolloin tulipalot aluksella levisivät. Välttääkseen ajautumista maihin Blücher laski ankkurin Askholmeniin, kuusi meripeninkulmaa Oslosta etelään.
Blücherin kohtalo sinetöityi, kun tulipalot levisivät aluksen ammusvarastoon. Miehistö sai kello 5.30 käskyn jättää laiva. Blücher upposi klo 7.32 vieden mukanaan satoja miehiä laivalla olleista 2 202 miehestä. Eri lähteet antavat vaihtelevia tietoja hukkuneiden määrästä. Aluksen uppoamisen seurauksena Oslon valtaaminen viivästyi. Hengissä selviytyneet rantautuivat molemmille puolille vuonoa. Merimiesten oli käsketty antaa pelastusliivinsä laivalla olleille sotilaille, mikä pelasti monien sotilaiden hengen.
Blücherin hylky on edelleen Oslonvuonossa. 1980-luvulla aluksen öljysäiliöt tyhjennettiin suurtehopumppujen avulla, koska ne katsottiin ympäristöriskiksi.
Jari Litmanen
Jari Olavi Litmanen (s. 20. helmikuuta 1971 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija. Litmasta pidetään yleisesti Suomen kaikkien aikojen parhaana jalkapalloilijana. Hänestä tuli ensimmäinen suomalainen jalkapallon kansainvälinen supertähti 1990-luvulla. Varsinkin myöhempinä vuosina Litmasen uraa varjostivat useat loukkaantumiset. Suomessa Litmasesta käytetään usein lempinimeä Kuningas.
Yrjö Väisälä
Yrjö Väisälä (vuoteen 1906 Veisell; 6. syyskuuta 1891 Utra, Kontiolahti – 21. heinäkuuta 1971 Rymättylä ) oli suomalainen geodeetti, tähtitieteilijä ja fyysikko. Hän toimi akateemikkona vuosina 1951–1961.
Ura
Yrjö Väisälä opiskeli tähtitiedettä Helsingin yliopistossa Anders Donnerin oppilaana. Hän osallistui Ursan perustamiseen 1921. Väisälä nimitettiin uuteen Turun yliopistoon fysiikan professoriksi 1924 ja hoiti oman toimensa ohella myös 1928 perustettua tähtitieteen professuuria. Yrjö Väisälän veli Vilho Väisälä oli myös professori, mutta meteorologian alalla, ja hän perusti mittauslaitteita valmistavan Vaisala oy:n 1936. Yrjö Väisälä nimitettiin Suomen Akatemian jäseneksi 1951. Hän toimi akateemikkona vuosina 1951–1961.
Jari Litmanen
Suomen lisäksi Litmanen pelasi seurajoukkueurallaan Alankomaissa, Espanjassa, Englannissa, Saksassa ja Ruotsissa. Suurimmat meriittinsä hän saavutti alankomaalaisessa Ajaxissa, jonka kanssa hän voitti Mestarien liigan vuonna 1995. Samana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Kultainen pallo -äänestyksessä. Litmanen on Suomen maajoukkueen eniten otteluita pelannut ja toiseksi eniten maaleja tehnyt pelaaja Teemu Pukin jälkeen, sekä myös entinen maajoukkueen kapteeni.
Yrjö Väisälä
Ura
Elinaikanaan Väisälä tunnettiin lähinnä tähtitieteilijänä, mutta pysyvän maineen hän saavutti geodesian alalla kehittämänsä maailmanlaajuiseen käyttöön levinneen valkoisen valon interferenssiin perustuvan pituudenmittauskeinon, Väisälä-komparaattorin, ansiosta. Optiikan alalla hän sai mainetta paitsi teoreetikkona myös taitavana hiojana, kun hän teki muun muassa onnistuneen kokeen teleskoopin pääpeilin valmistamiseksi useasta eri osasta. Yrjö Väisälä on rakentanut muun muassa useita teleskooppeja harrastajien tähtitorneihin. Näitä on Jyväskylän Siriuksella, Kuopion Saturnuksella, Lahden Ursalla, Tampereen Ursalla ja Turun Ursan tähtitornilla. Hän esitti luennoillaan myös niin sanotun Schmidt-teleskoopin periaatteen jo paljon ennen Bernhard Schmidtiä, mutta jätti tämän julkaisematta, koska piti ideaa niin ilmeisenä. Hän kehitti kuitenkin useita menetelmiä optiikan laadun ja peilin pinnan mittaukseen, minkä ansiosta Suomeen tuli laadukkaita Schmidt-teleskooppeja.
Jari Litmanen
Litmanen pelasi yleensä niin sanotulla ”kymppipaikalla” joko hyökkäävänä keskikenttäpelaajana tai vedettynä hyökkääjänä. Hänet tunnettiin pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan, minkä vuoksi häntä pidettiin ensisijaisesti pelintekijänä ja ratkaisusyöttöjen antajana, vaikka hän teki myös paljon maaleja, ja häntä pidettiin luotettavana rangaistuspotkujen laukojana.
Yrjö Väisälä
Ura
Uusista Väisälän löytämistä komeetoista merkittävimmät ovat ehkä säännölliset komeetat 40P/Vaisala ja 139P/Vaisala-Oterma (jälkimmäinen yhdessä Liisi Oterman kanssa).
Myös kaksi Yrjö Väisälän veljeä, Kalle ja Vilho, tekivät merkittävän tieteellisen uran.
Jari Litmanen
Uran alku Suomessa
Reippaan edustusjoukkueessa Litmanen debytoi 16 vuoden iässä 3. toukokuuta 1987 SM-sarjan ottelussa Kopareita vastaan ja ensimmäinen maalinsa hän teki 24. huhtikuuta 1988 ottelussa Oulun Työväen Palloilijoita vastaan. Hänen ensimmäinen täysi kautensa korkeimmalla sarjatasolla oli 1988, jolloin nuorukaisen erikoislaatuiset kyvyt kävivät viimeistään selväksi. Litmanen herätti huomiota tekniikallaan ja pelisilmällään, minkä lisäksi hän kunnostautui myös maalintekijänä. Uuden Veikkausliigan ensimmäisellä kaudella 1990 hän teki 14 maalia ja pelaajayhdistyksen järjestämässä äänestyksessä hänet valittiin vuoden liigapelaajaksi. Lisäksi urheilutoimittajat ja Suomen Palloliitto valitsivat Litmasen vuoden jalkapalloilijaksi, minkä tunnustuksen vain Sami Hyypiä on sittemmin saanut useammin.
Kausi 1990 oli Litmasen viimeinen Reippaassa. Talousvaikeuksien vuoksi useita muitakin pelaajia ja valmentaja Harri Kampmanin menettänyt joukkue putosi seuraavalla kaudella 1. divisioonaan, josta se ei enää palannut korkeimmalle sarjatasolle. Litmanen puolestaan edusti Suomessa vielä yhden kauden sekä Helsingin Jalkapalloklubia että Kampmanin valmentamaa nousijajoukkue Myllykosken Palloa. HJK:ssa hän ylsi Suomen-vuosiensa henkilökohtaiseen maaliennätykseensä, 16 maalia 27 ottelussa. SM-mitaleja hän ei saavuttanut – paras sijoitus sarjassa oli neljäs Reippaassa kausilla 1988 ja 1990 ja MyPassa kaudella 1992. Suomen cupia hän oli MyPassa voittamassa kaudella 1992 ennen siirtymistään ulkomaille. Hän teki maalin 9. heinäkuuta 1992 Jaroa vastaan pelatussa loppuottelussa, joka päättyi MyPan 2–0-voittoon. Reippaassa ja MyPassa Litmasta valmentanut Kampman on myöhemmin toiminut myös hänen managerinaan.
Yrjö Väisälä
Hauta
thumb|150px|Rakennukseen vuonna 1976 kiinnitetty muisto­laatta. ”Tällä paikalla oli Väisälän tiede­mies­veljesten Vilhon, Yrjön ja Kallen koti 1904–1919. Joensuun lyseon ent. oppilaat.” Väisälä on haudattu Turun hautausmaalle.
Tunnustuksia
Väisälän mukaan on nimetty yksi Kuun kraattereista, samoin asteroidit 1573 Väisälä ja 2804 Yrjö. Myös neljä pyrstötähteä kantaa hänen nimeään.
Väisälän palkinto
Väisälän palkinto on Väisälän rahaston jakama 15 000 euron suuruinen rahapalkinto, joka jaetaan Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän edustamille tieteenaloille. Palkintoa on jaettu vuodesta 2000 alkaen.
Jari Litmanen
Uran alku Suomessa
Jari Litmasen siirtyminen HJK:sta (tapahtui 28.11.1991) MyPan kautta Ajaxiin (13.8.1992) siirtyi ratkottavaksi Urheilun oikeusturvalautakuntaan. HJK halusi Litmasen siirto-oikeudet itselleen sillä perusteella, ettei miehen kotimaisesta siirrosta ollut kulunut täyttä vuotta ennen muuttoa Hollantiin. Asiasta oli ollut SPL:n liittohallituksen päätös tammikuulta 1980. Kun MyPa oli kysynyt Ajaxiin siirron yhteydessä SPL:lta, tuosta ei ollut kerrottu mitään. Oikeusturvalautakunta julkisti 8.3.1993 lopullisen päätöksen, missä siirtyminen tapahtui sääntöjen mukaisesti ja MyPa saa pitää siirrosta tulevan korvauksen. Päätöksestä oli pitänyt äänestää.
MLS SuperDraft
MLS SuperDraft on jalkapallon MLS-liigan vuosittainen varaustilaisuus. Tilaisuudessa sarjan joukkueet voivat varata pelaajia yliopistoseuroista tai muista sarjan ulkopuolisista seuroista omaan organisaatioonsa, eikä muut MLS-joukkueet saa tehdä varatun pelaajan kanssa sopimusta. Varaustilaisuus järjestetään vuoden alussa ennen uuden kauden alkua.
Jari Litmanen
Menestysvuodet Ajaxissa
Ensimmäisellä kaudellaan Ajaxissa hän pelasi lähinnä reserveissä, ja tiettävästi valmentaja Louis van Gaal oli jo valmis lähettämään hänet takaisin Suomeen, mutta joukkueen fysioterapeutti neuvoi ottamaan hänet kentälle loukkaantuneen Dennis Bergkampin tilalle. Kun Bergkamp siirtyi Inter Milaniin kesällä 1993, Litmanen vakiinnutti paikkansa avauskokoonpanossa. Hän voitti kaudella 1993–1994 Eredivisien maalikuninkuuden 26 maalillaan ja johdatti joukkueen mestaruuteen. Alankomaiden pelaajayhdistys valitsi Litmasen vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1993. Suomen Vuoden urheilija -äänestyksessä hän sijoittui vuonna 1994 kolmanneksi.
Koko jalkapallomaailman tietoisuuteen Litmanen nousi viimeistään kaudella 1994–1995 oltuaan yksi Ajaxin avainpelaajista seuran voittaessa Mestarien liigan. Loppuottelussa Ajax kaatoi AC Milanin 1–0. Samalla Litmasesta tuli ensimmäinen Mestarien liigan voittanut suomalaispelaaja. Vuonna 1995 Litmanen voitti Ajaxin paidassa myös Intercontinental Cupin, jossa Ajax kaatoi brasilialaisen Grêmion rangaistuspotkuilla. UEFA Super Cupissa kukistui Real Zaragoza maalein 5–1. Litmanen valittiin vuoden urheilijaksi Suomessa ja sijoittui ranskalaislehti France Footballin Kultainen pallo -äänestyksessä kolmanneksi edellään vain George Weah ja Jürgen Klinsmann. Kaudella 1995–1996 Litmanen voitti Mestarien liigan maalikuninkuuden yhdeksällä maalillaan Ajaxin selviytyessä jälleen loppuotteluun. Hän teki maalin myös loppuottelussa, jonka Ajax hävisi Juventukselle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kaudella 1996–1997 Ajax ylsi vielä Mestarien liigan välieriin.
MLS SuperDraft
MLS on ainoa jalkapallosarja, jossa järjestetään varaustilaisuus. Järjestelmää on kritisoitu vanhanaikaiseksi ja hyödyttömäksi, sillä nykyään seurojen omat juniorijoukkueet ovat ensisijainen uusien pelaajien lähde sarjan joukkueille.
Jari Litmanen
Menestysvuodet Ajaxissa
Kaikkiaan Litmanen vietti Ajaxissa seitsemän kautta ja saavutti seurassa kansainvälisten mestaruuksien lisäksi myös neljä Eredivisien mestaruutta ja kolme KNVB-cupin voittoa. Hän oli yksi Louis van Gaalin valmentaman menestysjoukkueen monista tähdistä Danny Blindin, Frank ja Ronald de Boerin, Edgar Davidsin, Finidi Georgen, Patrick Kluivertin, Marc Overmarsin, Michael Reizigerin, Frank Rijkaardin, Edwin van der Sarin ja Clarence Seedorfin ohella. Kapteeni Blind on kutsunut Litmasta joukkueen aivoiksi. Hänen mukaansa Litmasen suuruus johtui siitä, että hän on keskikenttäpelaaja, joka pystyy ajattelemaan kuten hyökkääjä.
Barcelona, Liverpool ja uudelleen Ajax
right|190px|thumb|Litmanen maaottelussa [[Liechtensteinin jalkapallomaajoukkue|Liechtensteinia vastaan kesäkuussa 2009.]] Vuonna 1999 Litmanen siirtyi vapaalla siirrolla espanjalaisjätti Barcelonaan, minkä myötä hänestä tuli ensimmäinen Espanjan Primera Divisiónissa pelannut suomalainen. Joukkueen oli kaksi vuotta aikaisemmin ottanut komentoonsa Ajaxista tuttu Van Gaal, joka hankki entisistä pelaajistaan Kataloniaan myös De Boerin veljekset, Bogarden, Kluivertin ja Reizigerin, ja myöhemmin heitä seurasi vielä Overmars. Kaudella 1999–2000 Barcelona sijoittui Primeran toiseksi ja ylsi välieriin Copa del Reyssä ja Mestarien liigassa. Litmasta vaivasivat kuitenkin loukkaantumiset, ja kritisoidun Van Gaalin erottua vuonna 2000 hän ei ollut uuden valmentajan Llorenç Serra Ferrerin suosiossa.
Toisella Barcelona-kaudellaan Litmanen ei pelannut lainkaan sarjaotteluissa, ja tammikuussa 2001 hän siirtyi englantilaisen Liverpoolin riveihin suomalaisen Sami Hyypiän seuraksi. Hän esiintyi hyvin Englannin liigacupin välierissä, kun Liverpool voitti Crystal Palacen, mutta loukkaantumisen vuoksi hän ei osallistunut kauden loppuotteluihin. Seuraavalla kaudella hän joutui istumaan suurimman osan ajasta vaihtopenkillä. Mestarien liigan puolivälierissä hän teki maalin Bayer 04 Leverkusenia vastaan, mutta Liverpool hävisi ottelun.
Vuonna 2002 Litmanen palasi vanhaan seuraansa Ajaxiin, jossa hän sai sankarin vastaanoton. Kauden 2002–2003 Mestarien liigassa Litmanen oli melko merkittävässä roolissa. Hän teki voittomaalin jatkolohko-ottelussa Romaa vastaan ja onnistui toistamiseen puolivälierissä Milania vastaan, mutta Milan meni jatkoon yhteismaalein 3–2. Joukkue voitti kaudella 2003–2004 Eredivisien mestaruuden, mutta Litmanen pelasi loukkaantumisten vuoksi vain kuudessa ottelussa. Huhtikuussa 2004 Ajax ja Litmanen purkivat sopimuksensa yhteisymmärryksessä kaksi kuukautta etuajassa, jotta hänelle jäisi aikaa mahdolliselle paluulle Suomeen ennen toukokuussa alkanutta uutta Veikkausliiga-kautta.
Litmanen sai Palloliiton ja Veikkausliigan Captain’s Ball -erikoispalkinnon ”erityisen positiivisesta ja merkittävästä suomalaisen jalkapalloilun hyväksi tehdystä työstä” vuonna 2002. Hän luovutti palkinnon ikuisesti kiertäväksi.
Paluu Lahteen
Litmanen palasi Suomen Veikkausliigaan ja kotikaupunkiinsa edustustasolla kuopatun kasvattajaseuransa Reippaan seuraajaan FC Lahteen huhtikuussa 2004 yksivuotisella sopimuksella. Joukkuetta valmensi Harri Kampman. Toukokuun alussa hän pelasi Lahden kanssa Liigacupin loppuottelussa, jonka Allianssi voitti rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Litmasen paluu veti muutamaan otteeseen Veikkausliiga-katsomot täyteen, mutta loukkaantumiset rajasivat esiintymiset sarjassa 11 otteluun.
Hansa Rostock, Malmö ja Fulham
Litmanen sai vielä mahdollisuuden pelata huippusarjassa, kun Bundesliigassa putoamistaisteluun ajautunut saksalainen Hansa Rostock hankki hänet tammikuussa 2005 vapaalla siirrolla. Litmanen pelasi Hansan riveissä kevätkaudella 13 ottelua, mutta joukkueen pudottua hän päätti siirtyä muualle jatkosopimustarjouksesta huolimatta.
Suomen maajoukkuetta EM 2008 -karsinnoissa valmentanut Roy Hodgson kutsui Litmasen kymmenen päivän testiin uuteen seurajoukkueeseensa englantilaiseen Fulhamiin tammikuussa 2008. Litmanen vakuutti seurajohdon ja teki loppukauden kattavan sopimuksen seuran kanssa. Samaan aikaan seuraan siirtyi maajoukkuepuolustaja Toni Kallio. Helmikuussa uutisoitiin, että Litmasella olisi ylikunnosta johtuvia sydänvaivoja, minkä lisäksi vääränlaisista pohjallisista seurannut reiden lihasrevähdys ja päähän osuneesta pallosta aiheutunut korvavamma pitivät hänet poissa Fulhamin ottelukokoonpanosta. Maajoukkueen keväisissä harjoitusotteluissa hän oli kuitenkin pelikunnossa, mikä sai Hodgsonin kritisoimaan häntä sitoutumisen puutteesta seurajoukkuettaan kohtaan. Litmanen pelasi Fulhamissa lopulta vain kaksi reservisarjan ottelua, joista ensimmäisessä hän teki maalin. Kauden jälkeen Litmasen ja seuran tiet erosivat.
Toinen paluu Lahteen ja HJK
Rikkonaisen Fulham-jakson jälkeen Litmanen kuntoutti itseään alkukesän 2008 ja liittyi heinäkuussa FC Lahden harjoitusrinkiin. 12. heinäkuuta hän otti osaa Ranskan vuoden 1998 maailmanmestaruuden 10-vuotisjuhlaotteluun, jossa hän pelasi FIFPron kokoamassa muun maailman joukkueessa. Elokuun alussa julkistettiin loppukauden kestänyt sopimus Lahden kanssa. Paluuottelussaan 11. elokuuta Kuopion Palloseuraa vastaan Litmanen teki ja syötti kaksi maalia ja Lahti voitti 8–1. Litmanen pelasi kauden aikana yhteensä kuudessa ottelussa, joissa hän teki kolme maalia. Lahti sijoittui sarjan kolmanneksi, mikä toi sekä Litmaselle että seuralle heidän ensimmäisen SM-mitalinsa.
Litmasesta tuli joulukuussa 2008 FC Lahden osaomistaja merkittyään osakeannissa FC Lahti Oy:n osakkeita 10 000 eurolla.
Litmanen palasi Lahden harjoituksiin alkuvuodesta 2009 ja pelasi talven mittaan harjoitusotteluissa ja Liigacupissa. Huhtikuussa 2009 julkistettiin kauden 2009 kattava jatkosopimus. Veikkausliiga-kauden 2008 pronssisijoituksen myötä Lahti pääsi kauden 2009–2010 Eurooppa-liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle, jossa se kohtasi albanialaisen Dinamo Tiranan. Seuran historian ensimmäisessä euro-ottelussa Litmanen järjesteli joukkueensa kaikki neljä maalia, joista kaksi tuli kulmapotkuista. Hän pääsi myös itse maalin makuun Euroopassa tekemällä toisen Lahden maaleista toisella karsintakierroksella slovenialaista Goricaa vastaan. Lahden ensimmäinen eurocup-taival katkesi lopulta belgialaista Bruggeä vastaan kolmannella karsintakierroksella.
Litmanen pelasi JJK:ta vastaan 23. syyskuuta 2009 sadannen liigaottelunsa Suomessa ja juhlisti tapausta tekemällä kaksi maalia, jotka olivat hänelle kauden ainoat kotimaisessa sarjassa.
Litmanen jatkoi sopimustaan Lahden kanssa kattamaan myös kauden 2010. Hän harjoitteli seurassa myös ennen seuraavan kauden alkua ja oli mukana muun muassa Lahden joukkueessa tammikuun 2011 Uusi Lahti Cupissa.
Helmikuussa 2011 Litmanen ilmoitti, ettei peliura todennäköisesti jatku ainakaan Lahdessa. Helsingistä ja Tallinnasta Lahteen kulkenut Litmanen perusteli päätöstään sillä, että matkustaminen kävi liian raskaaksi ja esti täysipainoisen osallistumisen seuran toimintaan. Maaliskuussa hän liittyi Helsingin Jalkapalloklubin harjoitusryhmään Espanjan Marbellaan suuntautuneen leirin ajaksi. Huhtikuussa julkistettiin kauden 2011 kattava sopimus seuran kanssa.
Jari Litmanen saavutti syksyllä 2011 HJK:n vahvuudessa ensimmäisen Suomen mestaruuden miehissä. Hänestä tuli ensimmäinen 40-vuotiaana SM-kultaa saavuttanut jalkapalloilija. Litmanen oli kaudella 2011 vain kahdesti Veikkausliiga-ottelun avauksessa, mutta tuli vaihdosta kentälle 16 kertaa. Hän teki yhden maalin ja syötti neljä. Litmasen viimeiseksi otteluksi jäi HJK:n kauden päätösottelu, eli kotiottelu Hakaa vastaan, jossa hän oli avauksessa ja tuli toisella puoliajalla vaihtoon.
Maajoukkueura
thumb|250px|Litmanen kiittää Suomen maajoukkueen kannattajia Suomi–San Marino -ottelun jälkeen marraskuussa 2010. Litmasen ensimmäinen maaottelu oli alle 15-vuotiaiden ottelu Tanskaa vastaan 28. heinäkuuta 1986. Hän pelasi 21 poikien ja kuusi nuorten maaottelua. Poikamaajoukkue-esitystensä perusteella Palloliitto valitsi hänet vuoden 1988 poikapelaajaksi Suomessa.
Suomen A-maajoukkueessa Litmanen debytoi Jukka Vakkilan alaisuudessa 18-vuotiaana 22. lokakuuta 1989 ystävyysottelussa Trinidad ja Tobagoa vastaan ja ensimmäisen maalinsa hän teki 16. toukokuuta 1991 EM-karsintaottelussa Maltaa vastaan. Litmanen on edustanut Suomea kuusissa EM- ja viisissä MM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän on ollut Suomen tärkeimpiä pelaajia koko maajoukkueuransa ajan ja toimi myös joukkueen kapteenina vuosina 1996–2008. Häntä edelsi Ari Hjelm, ja MM 2010 -karsinnoissa hänet korvasi Sami Hyypiä. Sadannen maaottelunsa Litmanen pelasi 25. tammikuuta 2006 Etelä-Koreaa vastaan. Hän oli Hjelmin jälkeen toinen rajapyykin saavuttanut suomalainen. Hän on Suomen eniten otteluita pelannut ja eniten maaleja tehnyt miespelaaja.
Litmanen nousi maajoukkueen runkopelaajaksi jo EM 1992 -karsinnoissa, joiden alkaessa hän oli 19-vuotias. Hän oli mukana kaikissa kahdeksassa ottelussa, joista seitsemässä hän oli avauskokoonpanossa ja kuudessa hän pelasi täydet 90 minuuttia. Henkilökohtaisen maaliennätyksensä Litmanen saavutti EM 1996 -karsinnoissa, joissa hän teki neljä maalia.
Litmanen pelasi myös MM 1994- (10 ottelussa yksi maali), MM 1998- (kuudessa ottelussa kolme maalia), EM 2000- (kuudessa ottelussa yksi maali) ja MM 2002 -karsinnoissa (kahdeksassa ottelussa kaksi maalia). Vuonna 2001 Suomen pelatessa Anfield Roadilla Englantia vastaan Litmasen käsi murtui ottelun tuoksinassa. Hän kuitenkin taisteli loppuun asti ”hämärän rajamailla” liikkuen. Hän pelasi myös EM 2004- (viidessä ottelussa ei maaleja) ja MM 2006 -karsinnoissa (kuudessa ottelussa yksi maali).
Kuka teki huorin
Kuka teki huorin on Sielun Veljien vuonna 1986 julkaistu neljäs albumi. Sen tuottajana toimi T. T. Oksala.
Jari Litmanen
Maajoukkueura
Litmanen esitti paikoin erinomaisia otteita EM 2008 -karsinnoissa. Hän oli Suomen paras maalintekijä tehtyään kaksi maalia Puolaa ja yhden maalin Kazakstania vastaan. Akillesjänneleikkauksen vuoksi Litmanen oli karsinnoista pitkään poissa, mutta palasi rivistöön marraskuussa 2007 kahteen viimeiseen karsintaotteluun Azerbaidžania ja Portugalia vastaan.
Litmanen jatkoi maajoukkueuraansa ja pelasi ensimmäistä Saksa-ottelua lukuun ottamatta kaikissa 2010 MM-kisojen karsintaotteluissa. Maalinteossa hän onnistui kerran. Litmanen oli mukana EM 2012 -karsinnoissa, joissa hän viimeisteli rangaistuspotkusta maalin San Marinoa vastaan. Maalillaan Litmasesta tuli kaikkien aikojen vanhin EM-karsintamaalin tehnyt pelaaja. San Marino -ottelu jäi myös Litmasen viimeiseksi otteluksi Suomelle.
Kuka teki huorin
Museossa
Kappale 'Viimeinen mohikaani on julkaistu vuonna 1983 Sielun veljien Lapset-EP:llä nimellä 'Lännen tie'.
Jari Litmanen
Peliuran jälkeen
Aktiiviuransa jälkeen Litmanen on toiminut Yle Urheilun tv-kommentaattorina Mestarien liiga-, MM- ja EM -kilpailulähetyksissä. Jalkapallon MM-kisoissa 2014 Litmanen selosti Niki Juuselan kanssa mm. molemmat välierät ja finaalin. Litmanen on myös markkinoinut eri peliyhtiöitä: Betssonia, Veikkausta ja Unibetia. Litmanen on lisäksi toiminut Palloliiton neuvonantajana.
Perhe
Litmasen isä Olavi on entinen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka voitti Reippaassa SM-kultaa ja useita Suomen cupeja. Perheeseen kuuluvat myös äiti Liisa ja nuorempi sisko Sini, joka on pelannut koripalloa SM-sarjassa.
Litmasesta tuli isä marraskuussa 2005, kun hänen virolainen puolisonsa Ly Jürgenson synnytti pojan, jonka nimeksi tuli Caro. Syyskuussa 2007 Litmanen ja Jürgenson saivat toisen poikansa, Brunon. Kummatkin pojat pelaavat myös jalkapalloa. Perhe asuu Tallinnassa Virossa. Jürgenson on työskennellyt mallina ja edusti Viroa vuoden 1998 Miss World -kilpailussa. Harvoin julkisuudessa esiintyvä pari vieraili Suomen tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolla vuonna 2007. He avioituivat Roomassa elokuussa 2015.
Litmanen on pitänyt yksityiselämänsä poikkeuksellisen tarkoin omana asianaan. Linjanveto johti takavuosina jopa homoseksuaalisuushuhujen viljelemiseen internetissä, kun jalkapalloilija ei esitellyt naisystäviään julkisuudessa.
Patsashanke
Litmasen kasvattajaseura Reipas oli suunnitellut Litmasen näköispatsaan sijoittamista Lahden urheilukeskuksen tai Lahden kisapuiston alueelle.
Patsaan kustannuksiksi arvioitiin 100 000 euroa, jonka hankkimiseksi Lahden Reipas ja Palloliitto aloittivat varainkeruukampanjan. Tammikuuhun 2009 mennessä varoista oli kerätty noin kolmannes. Alkuperäisen suunnitelman mukaan patsaan oli määrä valmistua keväällä 2009, mutta maaliskuussa 2009 Reippaan hallitus ilmoitti jäädyttäneensä hankkeen toistaiseksi ”negatiivisen julkisuuden ja taloudellisen tilanteen vuoksi”. Patsasta työsti kuvanveistäjä Satu Loukkola, jonka mukaan työ ehti tulla puolivalmiiksi. Litmanen oli antanut suostumuksensa hankkeelle.
Hanke käynnistettiin uudelleen vuoden 2010 alussa. Lopullisen patsaan budjetti oli 80 000 euroa, ja sen veisti Reijo Huttu. Hutun luonnokset saivat kuitenkin osakseen myös ankaraa vastustusta, muun muassa Suomen kuvanveistäjäliitosta: "Pelaaja on kömpelö, vartalon, pään ja raajojen suhteet eivät täsmää eikä liikkeen tuntua ole saavutettu." Lahden kaupunki päätti osallistua hankkeeseen vaikka Kuvanveistäjäliiton lausunto oli tiedossa. Patsas sijoitettiin Kisapuistoon, ja se paljastettiin Litmasen pelinumeron 10 mukaisesti 10.10.2010. Seuraavan kevään huhtikuun 23. päivän vastaisena yönä patsas joutui ilkivallan kohteeksi. Pitkänperjantain jälkeisenä yönä patsasta yritettiin polttaa, sen jalustaa hajotettiin ja se tuhrittiin valkoisella tahmealla aineella, joka sotki patsaan kasvot. Patsas turmeltiin reaktiona Litmasen HJK:n kanssa tekemään sopimukseen. Patsas vietiin Kellokosken valimolle kunnostettavaksi ja palautettiin kunnostettuna takaisin paikoilleen 29. toukokuuta 2012.
Muut tunnustukset
Euroopan jalkapalloliiton pyytäessä 50-vuotisjuhlansa kunniaksi Palloliittoa valitsemaan parhaan pelaajansa viimeisen 50 vuoden ajalta valinta osui odotetusti Litmaseen. Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä hän sijoittui 42:nneksi. Urheilijoista hänen edelleen sijoittuivat Matti Nykänen, Paavo Nurmi, Arto Saari ja Mika Häkkinen. Helsingin Sanomien lukijat äänestivät vuonna 2013 Litmasen ykköseksi kilpailussa, jossa etsittiin ”elävää kansallisaarretta”. Itsenäisyyspäivänä 2020 tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Litmaselle Suomen Leijonan ritarimerkin.
Litmanen pääsi vuonna 1995 suomalaisen 3,40 markan postimerkin aiheeksi. Merkki oli osa Finlandia 95 -sarjaan kuuluvaa joukkueurheilulle omistettua pienoisarkkia, jonka muiden merkkien aiheina olivat pesäpalloilija Päivi Ikola, jääkiekkoilija Jari Kurri ja koripalloilija Lea Hakala. Litmanen esiintyy merkissään Ajaxin peliasussa, ja hänen taustallaan on muita tunnistamattomia pelaajia ja jalkapallokentän ääriviivat. Merkit suunnitteli Tarja Salonen.
Populaarikulttuuri
Useat artistit ja yhtyeet ovat levyttäneet Litmasesta kertovia lauluja: Mika Sundqvistin ”Sun sisällä on pieni Litmanen” (1996), Martti Servo ja Napanderin ”Hitti-Litti Litmanen” (2000), The Blaster Masterin ”Litmanen (He’s on a Bench Again)” (2005), Tommi Läntisen ”Kevät ja minä” -kappaleen uusi versio ”Jari ja minä” (2012) ja JVG:n ”Teemu ja Jari” (2012).
Vuonna 2012 sai ensi-iltansa Litmasesta kertova Kuningas Litmanen -dokumenttielokuva. Elokuvan on tuottanut Mika Kaurismäki ja ohjannut Arto Koskinen. He toimivat myös elokuvan käsikirjoittajina. Yle TV2:n Dokumenttiprojekti on mukana tuotannossa. Litmasen omaelämäkerta Litmanen 10 julkistettiin vuonna 2015. Kirjassa hän vahvisti ammattilaisuransa päättyneen. Kirjasta tuli miltei heti myyntimenestys Suomessa.
Lakonisesta puhetyylistään tunnettu Litmanen lukeutuu muun muassa imitaattorien Jarkko Tammisen ja Heikki Hilanderin esittämiin hahmoihin.
Jalkapallofanit sekä kannattajat juhlistivat helmikuussa 2011 40 vuotta täyttänyttä Litmasta muun muassa kakuin, seppelein sekä onnittelulakanoin.
Litmanen näyttelee Risto Räppääjä ja väärä Vincent -elokuvassa, jonka ensi-ilta on syksyllä 2020.
Melfalaani
Melfalaani on syöpälääke, sytostaatti. Alkeran -tuotenimellä valmistettu lääke on alkyloiviin aineisiin kutsuttava aine, jota voidaan antaa sekä tabletteina suun kautta että tiputuksena verisuoneen eli iv. -muodossa.
Melfalaanin erityinen käyttöaihe on ollut multippelin myelooman hoidossa. Lääkeaineen vaikutus perustuu luuytimen toiminnan lamaamiseen, käytetty annostus vaikuttaa suhteelliseen suuruuteen. Melfalaanin sivuvaikutuksina esiintyy leuko- ja trombosytopeniaa.
Uljua
Uljua on järvi Siikalatvan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla entisen Piippolan kunnan alueella. Järvi sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Piippolan kirkonkylästä itäkoilliseen lähellä Kestilän Hyvölänrannan Ylipäätä. Järvi laskee kapeaa laskuojaa pitkin Uljuan tekojärveen.
Järven vesi on pääosin suoperäistä.
The Duff
The Duff on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen high schooliin sijoittuva komediaelokuva, joka perustuu Kody Keplingerin samannimiseen romaaniin.
Juoni
High schoolin älykkötytölle paljastuu julkinen salaisuus; hänen sosiaalinen statuksensa on erittäin epäimarteleva DUFF (Designated Ugly Fat Friend). Hän on siis kuumien ystävättäriensä sijaan se porukan epäviehättävä ja naurunalainen tyttö, jonka avulla pojat voivat lähestyä kauniita ja suosittuja tyttöjä. Hän haluaa tästä leimasta ehdottomasti eroon, ja pyytää avukseen miespuolisen lapsuudenystävänsä, joka ryhtyy hiomaan tytöstä timanttia joka tämä haluaa olla.
Vastaanotto
Kriitikkojen arviot elokuvasta olivat kiittäviä. Rotten Tomatoes-sivuston kriitikoista 71% antoi The Duffille positiivisen arvosanan keskiarvolla 6/10, joka perustui 101 arvosteluun. Metacritic on laskenut 28 arvostelusta painotetun keskiarvon 56/100.
Kreivi Olaf
Baudelairen orpojen Violetin, Klausin ja Sunnyn vanhempien Beatricen ja Bertrandin kuoltua kreivi Olaf ryhtyy orpojen huoltajaksi kuvitellen saavansa näin lasten perinnön itselleen. Kun herra Poe ottaa laillisesti lapset pois kreivi Olafin huostasta Olaf yrittää lukuisten valeasujen avulla saada lasten huoltajuuden itselleen. Hän murhaa siinä sivussa Gustav Sebaldin, Montgomery Montgomeryn, Josefiina Vihellyksen ja Jacques Snicketin. Hän myös yrittää murhata Charlesin.
Kreivi Olafiksi Päivän pilkunviilaaja -juorulehdessä virheellisesti luullun Jacquesin kuoltua poliisien etsinnät kääntyvät Olafista Baudelaireihin, joita syytetään Jacquesin kuolemasta. Uuden immuniteetinsa turvin Olaf polttaa maan tasalle niin Salojen sairaalan kuin Tivoli Tiritombankin ilman seurauksia. Kun hän Baudelairien avulla polttaa Hotelli Ratkaisun maan tasalle, heidät pakotetaan pakenemaan yhdessä mereen, josta he haaksirikkoutuvat saarelle.
Saarella Olaf yrittää alkaa hallita saarta uhkailemalla saarelaisia medusan mycelium -myrkkykasvilla, mutta saaren fasilitaattori Ishmael harppuunoi sen pois Olafilta. Olaf elää tarpeeksi kauan auttaakseen Kit Snicketiä saattamaan vauvan maailmaan. Baudelairet viittaavat tapahtumaan hänen elämänsä ainoana hyvänä tekona.
Elokuvassa Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja kreivi Olafia esitti näyttelijä Jim Carrey. Elokuvan kommenttiraidalla Handler sanoi, että Carreyn olemus sopi Olafille täydellisesti.
Aiempi elämä
Kreivi Olafin rikolliseen nuoruuteen viitataan muutamia kertoja läpi sarjan, eniten kuitenkin kirjassa Lemony Snicket: The Unauthorized Autobiography, jossa on Sally Sebaldin kirjoittama kirje, jossa on kuva nuoresta pojasta. Pojan on tarkoitus esittää nuorta Rölfiä Sallyn veljen ohjaamassa Zombiet lumessa -elokuvassa. Sally sanoo epäilevänsä, että pojan nimi on kreivi Omar – monet erehtyvät kutsumaan Olafia Omariksi läpi sarjan.
Kirjassa Omituinen opinahjo Duncan ja Isadora Quagmire mainitsevat lukeneensa lehdistä, että Olafin ominaisuuksia vastaava mies kuristi piispan ja pakeni vankilasta kymmenessä minuutissa ja heitti lesken alas kalliolta. Baudelairet myöntävät sen kuulostavan aivan Olafilta ja uskovat, että juuri häntä artikkeleissa tarkoitetaan.
Tihutöiden tivolissa Olaf sanoo näyttelijänuransa alkaneen, kun "nuori ohjaaja" (Gustav Sebald) löysi hänet. Se johtui siitä, että hän oli "koulun komein poika". Se tekisi elokuvasta hyvin vanhan, koska kreivi Olaf itse Stefanoksi naamioituneena katsoo elokuvan elokuvateatterissa Baudelairen orpojen ja Monty-sedän kanssa.
Luikurin liu'ussa valkokasvoiset naiset vihjaavat, että Olaf saattoi olla vastuussa tulipalosta, joka vei heidän talonsa, yhden heidän sisaruksensa ja luultavasti myös heidän vanhempansa.
Kirjassa Synkkä syöveri kreivi Olaf mainitsee nähneensä Fionan vastasyntyneenä. Se tarkoittaisi sitä, että hän näki Fionan viisitoista vuotta sitten. Hän jatkaa sanomalla yrittäneensä heittää nastoja tytön kehtoon nähdessään hänet.
Kirjassa Ratkaisun rajoilla vihjataan voimakkaasti, että Olaf poltti Rehti Ratkaisun lapsuuden kodin maan tasalle ja murhasi melkein hänen koko perheensä.
Toinen salaperäinen viittaus kreivi Olafin lapsuuteen mainitaan kirjassa Ratkaisun rajoilla. Luvussa yksi Kit mainitsee, että pystyi salakuljettamaan yhden laatikollisen myrkkynuolia Baudelairien vanhemmille ennen, kuin Esmé Kurjimo sai hänet kiinni. Myöhemmin kirjassa Baudelaireja ja Rehti Ratkaisua uhkaillessaan hän käskee Baudelaireja kysymään Rehdiltä, mitä sinä iltana teatterissa tapahtui, viitaten että Baudelairen vanhemmat, Rehti ja Snicketit olivat paikalla jostain tietystä syystä. Vihdoin, luvussa kaksitoista, Olaf paljastaa myrkkynuolien olleen syy hänen omien vanhempiensa kuolemaan. Hän myös viittaa, että Baudelairen vanhemmat olisivat saattaneet murhata hänen vanhempansa. Se selittäisi hänen vihamielisyytensä Baudelaireja kohtaan.
Kirjassa The Beatrice Letters nuori Snicket kirjoittaa Beatricelle jostain, jonka hän merkitsee 'O:ksi': "The only other student in [Code Class] that I know is O., who is nothing but an annoyance. As I write this he is filling his notebook with anagrams of obscene words. I'm tempted to tell him there is no such thing as 'a wet viper perm but after the incident with the bottle of ink and the root beer float, I think its better to spend my time inside 'My Silence Knot' whenever that nitwit raises his ugly, one-eyebrowed head." ja "''The brightest star cannot shine through a cloud of dark smoke, and O is the darkest of clouds I have seen in our skies. One day the world will know of his treachery and deceit, of his crimes and hygiene, but that's far too late for us."
Läpi sarjan vihjataan, että Olafilla oli jotain tekemistä VPK:n jakaneen skisman kanssa. Tätä vihjataan eniten Unauthorized Autobiography -kirjassa kirjeessä, jonka Jacques Snicket kirjoitti Jerome Kurjimolle. Kirje selitti, että O:ksi viitattu henkilö oli käyttäytynyt niin väkivaltaisesti, että hänen tekonsa saivat järjestön jakautumaan kahtia. Koska järjestön jäsenet käyttävät usein toisistaan puhuessaan nimien ensimmäistä kirjainta, 'O':n ajatellaan yleensä tarkoittavan Olafia. Monet jäsenet, kuten kapteeni Vastakarva, käyttävät usein Olafin nimeä heti skisman palot aloittaneen puolen julmuudesta. Tämä vihjaa, että Olafilla olisi skismassa enemmän osuutta kuin muilla kelmeillä.
Olaf oli mukana järjestössä monia vuosia ja tietää monia, ellei kaikkia, järjestön salaisuuksia, joita Baudelairen lapset yrittävät selvittää. Hän on myös vastuussa monista tulipaloista ja kuolemista, kuten Lemony Snicket on itsekin sanonut, ja on suunnitellut hankkivansa jokaisen jäsenen omaisuuden itselleen kostonjanoisena.
Viimeisessä kirjassa vihjaillaan voimakkaasti, että Olaf oli joskus rakastanut Kit Snicketiä, Lemonyn siskoa, ja sanoneensa, että suutelisi häntä viimeisen kerran ennen heidän kuolemiaan.
Baudelairien huoltaja
Sarjan alussa Baudelairen orvot lähetetään asumaan kreivi Olafin luokse, koska hän on heidän maantieteellisesti lähin omaisensa, salaperäisen tulipalon tuhottua heidän kotinsa ja tapettua heidän vanhempansa. Baudelairet epäilivät pitkään, että Olaf oli syyllinen paloon. Kun he vihdoin uhkailivat miestä ja syyttivät häntä tuhopoltosta, Olaf ei vaikuttanut yllättyneeltä ja sanoi vain: "Niinkö te luulette?" Ei tiedetä, onko se kieltävä vai myöntävä vastaus, vai jotain muuta.
Olaf oli näyttelijä ja hänellä oli kokonainen ryhmä yhtä julmia apulaisia, joihin Olaf viittaa teatteriseurueena. Hän kirjoitti itse näytelmänsä salanimen "Al Funcoot" takana.
Olafin luona olonsa aikana Baudelairet huomasivat pian, että Olaf oli lyhytpinnainen ja väkivaltainen mies. Olaf antoi heille vain yhden likaisen huoneen ja pakotti heidät tekemään vaikeita kotitöitä sillä välin kun hän itse suunnitteli juonia heidän omaisuutensa menoksi. Olaf löi Klausia kerran niin kovaa, että siitä jäi suuri mustelma hänen kasvoihinsa muutamiksi päiviksi - hän teki niin, koska Klaus sanoi hänelle vastaan. Lisäksi hän roikotti Sunnya vastaansanomisesta, kun lapset olivat tehneet puttanesca-pastaa paahtopaistin sijasta.
Myöhemmin Olaf laittoi lapset osallistumaan näytelmään, jossa Violet esitti Olafin hahmon kanssa naimisiin menevää naista. Lapset saivat tietää, että Olaf käytti näytelmää valheellisesti niin, että avioliitto oli todella sitova ja hänellä oli laillinen osuus Baudelairien omaisuudesta. Saadakseen lapset osallistumaan juoneen Olaf sieppasi Sunnyn, sitoi hänet ja laittoi hänet tornin ulkopuolella riippuvaan lintuhäkkiin. Hän uhkasi tappaa tytön, jolleivät lapset suostuisi näytelmään.