cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Poliorokote
Suomen vuoden 1985 rokotukset
Syksyllä 1984 Suomessa esiintyi poliotapauksia. Lääkintöhallitus käynnisti tammikuussa 1985 valtakunnallisen poliorokotusohjelman koko väestön rokottamiseksi poliota vastaan Polio-Sabin-rokotteella polioepidemian pysäyttämiseksi. Rokotekampanja toteutettiin sokeripalan avulla annetulla elävää virusta sisältävällä rokotteella 10.2. – 15.3.1985 välisenä aikana ja sen sai noin 95 prosenttia suomalaisista. Tällöin annettiin ensin perusimmuunius Salk-rokotteella. Kansalaisten keskuudessa oli tällöin jonkin verran epätietoisuutta, voiko sokeripalarokotteesta (Sabin-rokote) tauti levitä perheenjäseniin, jotka eivät ole saaneet Salk-rokotusta. Sabin-rokotusta seuraa nimittäin oireeton virusinfektio, joka voi levitä ympäristöön. Rokotteen haittoja todettiin Suomessakin sokeripalapoliokampanjan seurauksena ja rokotteen aiheuttamasta haitasta maksettiin korvauksia korkeimman oikeuden ennakkopäätökseen johtaneessa oikeusjutussa.
Iso Kilpilampi (Uurainen)
Iso Kilpilampi on Keski-Suomessa Uuraisissa Kummunkylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 177,8 metriä mpy.
Tekijämonoidi
Algebrassa monoidin E tekijämagma E/R on monoidi, ja tätä sanotaan E:n tekijämonoidiksi. Tällöin kanoninen surjektion p:E\to E/R on monoidihomomorfismi.
Jamal al-Din al-Afghani
Jamal al-Din al-Afghani (1838 – 9. maaliskuuta 1897) oli teologi, poliitikko ja journalisti. Hän moitti muslimeja tietämättömiksi ja sanoi islamilaisen maailman alennustilan johtuvan muslimeista. Hän myös kannatti islamin uudistamista sekä vastusti kolonialismia. Al-Afghani yritti vaikuttaa useiden eri muslimimaiden politiikassa ja keräsi aatteilleen kannattajia. Toisaalta häntä pidettiin usein myös harhaoppineena ja eri aikoina hän tuli karkotetuksi useista eri maista.
Elämäkerta
Jamal al-Din al-Afghanin nuoruudesta tiedetään vain hyvin vähän. Nimestään al-Afghani huolimatta Jamal al-Din syntyi luultavasti šiialaiseen perheeseen Persiassa Asadabadissa lähellä Hamadania vuonna 1838. Šiialaisena varttunut Jamal al-Din otti nimen al-Afghani mahdollisesti sulautuakseen paremmin sunnalaiseen ympäristöön matkaillessaan Intiassa, Afganistanissa, Euroopassa ja Egyptissä. Al-Afghani tunnetaan historiallisista lähteistä paremmin vasta vuodesta 1866 lähtien, jolloin hän toimi Kandaharissa. Afganistan oli ollut Dust Muhammad Khanin kuoltua vuonna 1863 sisällissodassa. Šir Ali Khan oli noussut valtaistuimelle vuonna 1866, mutta hänen veljensä Muhammad Azam Khan oli syrjäyttänyt hänet vuonna 1867. Jamal al-Din al-Afghani oli toiminut Azam Khanin neuvonantajana tämän vallattua Kandaharin vuonna 1866. Nopea nousu tärkeään asemaan oli tuolloin epätavallista, ja on mahdollista, että al-Afghani joko oli tai esittäytyi Venäjän lähettiläänä Afganistanissa. Azam Khanin valtakausi jäi lyhyeksi ja Šir Ali palasi valtaistuimelle vuonna 1868. Al-Afghani karkotettiin saman vuoden marraskuussa.
Afganistanista lähdettyään al-Afghani saapui Istanbuliin vuonna 1870. Hän ajautui nopeasti hankaluuksiin paikallisen uskonnollisen luokan kanssa näkemystensä takia ja vuonna 1871 hän siirtyi Kairoon Egyptiin. Kairossa al-Afghani alkoi kerätä kannattajia, joiden joukkoon lukeutuivat esimerkiksi sittemmin modernin islamilaisen liikkeen perustanut Muhammad Abduh ja Wafd-puolueen perustanut Sa'd Zaghlul. Kannattajajoukkonsa ulkopuolella al-Afghani tunnettiin kuitenkin harhaoppineisuudesta. Egyptin kediivi Ismail oli syrjäytetty brittien ja Ranskan painostuksesta Egyptin taloudellisten vaikeuksien takia kesäkuussa 1879 ja uudeksi kediiviksi oli noussut Tawfiq. Al-Afghani oli pitänyt Ismailin vastaisia puheita ja yritti ilmeisesti päästä tämän seuraajan suosioon. Tawfiq uskoi kuitenkin al-Afghanin nostattavan tasavaltalaisia aatteita ja hänet karkotettiin taas elokuussa 1879.
Egyptistä al-Afghani siirtyi Intiaan, jossa hän vaikutti Kalkuttassa ja Hyderabadissa. Tammikuussa 1883 hän matkusti edelleen Pariisiin, jossa hän alkoi julkaista brittiläisvastaista lehteä al-Urwat al-wuthqa. Pariisissa oleskellessaan al-Afghani saavutti mainetta islamin uudistajana ja eurooppalaisen vaikutusvallan vastustajana. Hän otti kantaa esimerkiksi maan toimiin Afganistanissa, Egyptissä, Sudanissa ja Persiassa. Hän väitti esimerkiksi olevansa yhteydessä Sudanissa brittejä vastaan sotineeseen mahdiin. Al-Afghanin mukaan islamin sanomaa piti uudistaa järjen valossa eri aikakausien erilaisiin oloihin. Tieteen saralla läntiset saavutukset tulisi ohittaa islamiin perustuvalla tieteellä. Islamin ja tieteen asemasta al-Afghani kävi tunnetuksi tulleen väittelyn ranskalaisen filosofi Ernest Renanin kanssa. Islamilaisen ajattelun kannalta al-Afghani sai vaikutteita šaikhilaisuudesta ja mystisismistä. Hän oli ennemminkin poliitikko ja pragmatisti kuin uskonnollinen dogmaatikko.
Vuosina 1887, 1888 ja 1889 al-Afghani vaikutti Venäjällä, jossa oltiin ilmeisesti kiinnostuneita käyttämään hänen brittien vastaista sanomaansa Intiassa. Venäjältä hän siirtyi edelleen Persiaan, jossa hän pyrki šaahin neuvonantajaksi. Hänellä oli kuitenkin edelleen maine harhaoppineena ja šaahi Nasir al-Din Šah suhtautui häneen epäilevästi. Al-Afghani levitti muun muassa ulkomaalaisten tupakkayhtiöiden toimilupien vastaisia pamfletteja ja hänen ajatuksensa olivat šaahin kannalta liian brittiläisvastaisia. Lopulta al-Afghani alkoi saarnata šaahia vastaan ja hänet karkotettiin Persiasta vuonna 1892. Persiasta al-Afghani siirtyi Irakiin, jossa hän kävi kirjeenvaihtoa Hajji Mirza Hazan Širazin kanssa määräten tämän aloittamaan tupakan boikotin. Irakista al-Afghani siirtyi edelleen Lontooseen ja myöhemmin jälleen Istanbuliin. Hän julkaisi Lontoossa persiankielistä lehteä Qanun ja Istanbulissa lehteä nimeltä Akhtar. Sittemmin al-Afghani sekaantui Persian šaahin murhaan. Istanbulissa vuonna 1895 hän oli tavannut entisen vangin Mirza Riza Kermanin, joka palasi Persiaan ja murhasi ampumalla šaahin 1. toukokuuta. Al-Afghani kuoli syöpään 9. maaliskuuta 1897. Hänen hautapaikkansa pidettiin ensin salassa, mutta vuonna 1944 hänen ruumiikseen väitetty ruumis siirrettiin Afganistaniin, ilmeisesti koska hänen uskottiin olleen nimensä takia sieltä kotoisin. Al-Afghani haudattiin uudelleen Kabuliin, jonne hänelle rakennettiin mausoleumi.
Diggari
Diggari oli suomalainen televisiokanava, joka toimi läheisessä yhteistyössä paikallisten puhelinyhdistysten kanssa. Tavanomaisten elokuvien, urheilun ja lastenohjelmien lisäksi sen lähetysvirrassa korostuivat interaktiiviset, matkapuhelimella käytettävät mobiilipalvelut ja pelit. Diggari keskitti verkkonsa pääkaupunkiseudun ulkopuolelle keskikokoisille paikkakunnille. Kanavan pääkonttori sijaitsi Kuopiossa.
Diggari kattoi 750 000 kotitalouden peittoalueen ja sillä oli potentiaalisesti 1,8 miljoonaa katsojaa. Diggari keskittyi toiminnassaan ainoastaan kaapelitelevisiotoimintaan.
Kanava lopetti toimintansa 31. joulukuuta 2009 kello 23.55.
Cité de l’architecture et du patrimoine
Cité de l'architecture et du patrimoine on arkkitehtuurimuseo Pariisissa Ranskassa. Se on sijoitettu Palais de Chaillot'hon noin 22 000 neliömetrin tiloihin. Museo esittelee ranskalaista arkkitehtuuria 1000-luvulta 2000-luvulle. Sen rakentaminen maksoi noin 82 miljoonaa euroa, ja se vihittiin käyttöön 19. syyskuuta vuonna 2007 presidentti Nicolas Sarkozyn johdolla.
Varis
Varis (Corvus corone) on ihmisasutuksen lähellä viihtyvä lintu. On kahdenlaisia näkemyksiä siitä, onko nokivaris (alalajiksi tulkittuna Corvus corone corone) variksen musta muoto eli alalaji vai oma lajinsa. Suomen lintujen lajiluettelossa ei kuitenkaan toistaiseksi ole nokivarista.
Varikset kuten varislinnut yleensäkin ovat poikkeuksellisen älykkäitä eläimiä.
Tuntomerkit
Varis on helposti tunnistettava lintu. Variksen pituus on 44–51 cm. Sen siipien kärkiväli on 84–100 cm ja paino 410–675 g.
Sen höyhenpeite on suurimmaksi osaksi tuhkanharmaa lukuun ottamatta kiiltävänmustaa päätä, kurkkua, nilkkaa, siipiä ja pyrstöä. Nokka ja jalat ovat mustat. Sukupuolet ovat samannäköiset. Variksen ääni on käheää ja kovaa raakuntaa.
Levinneisyys
Varis elää pohjoisessa Euraasiassa, Keski- ja Itä-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa. Variksen levinneisyysalue rajautuu itä- ja länsisuunnassa nokivariksen levinneisyysalueeseen. Euroopassa raja kulkee Pohjois-Schleswigistä Lyypekinlahden kautta Elben keskijuoksulle ja jatkuu sitten Elbeä ja Moldauta pitkin Alpeille. Rajan pohjois-, itä- ja eteläpuolella elää tavallinen varis. Lisäksi varis elää Irlannissa ja Pohjois-Skotlannissa. Afrikassa varista esiintyy myös Egyptissä Niilin varrella.
Levinneisyysalueensa eteläosissa varis on paikkalintu, pohjoisosissa, kuten Suomessa, osittaismuuttaja. Varis on luultavasti elänyt luonnontilaisessa Suomessa vain järvien ja meren saaristoissa, ennen kuin se on ihmisen toimintaa hyödyntäen levinnyt koko maahan viljelmien ja asutuskeskusten liepeille.
Suomessa pesii 150 000–200 000 varisparia. Koko maailman kannaksi arvioidaan 42,9–224 miljoonaa yksilöä, joista 21–51 miljoonaa elää Euroopassa.
Varis kuuluu Suomessa rauhoittamattomiin lintuihin. Variksen pesimäaikaiset rauhoitusajat ovat Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakuntien alueella 1.5.—31.7, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntien alueella 1.4.—31.7. ja muualla maassa 10.3.—31.7.
Ravinto
thumb|250px|left|Varis etsimässä ravintoa puhkaisemastaan jätesäkistä. Varis on kaikkiruokainen. Se syö jätteitä, raatoja, viljaa ynnä muuta. Saaristossa se syö vesilintujen ja lokkien pesistä munia ja poikasia. Varis osaa rikkoa nilviäisten ja rapujen kuoret lentämällä ensin korkealle ja pudottamalla sitten ruoan kalliolle. Varis on oppinut hyödyntämään kaatopaikkoja ja etsimään tienvarsilta auton alle jääneitä eläimiä ja muuta syötävää.
Kaupunkiympäristössä elävillä variksilla esiintyy siipien kyynärsulkien kehityshäiriötä, ja niiden siipien kantokyky on heikentynyt tai pahimmassa tapauksessa ne ovat lentokyvyttömiä. Vioittuneet siivet ovat usein mustavalkoisen kirjavat. Häiriön uskotaan aiheutuvan yksipuolisesta ravinnosta, nimenomaan liiasta vaaleasta leivästä. Asiasta ei kuitenkaan ole varmoja todisteita.
Pesintä
thumb|300px|Varis Naaras rakentaa pesän kuivista oksista, maasta ja savesta havupuun tai harvoin lehtipuun latvaan. Ulkosaaristossa pesät sijaitsevat matalissa pensaissa tai katajissa, usein myös maassa. Pesämaljassa on pehmusteina esimerkiksi höyheniä, karvoja, kankaanpaloja. Varis tekee joka vuosi uuden pesän, ja vanhoja pesiä hyödyntävät muut lintulajit.
Varis munii huhti–toukokuussa. Eteläisessä Suomessa muninta voi alkaa jo maaliskuun lopussa. Munia on 3–6, keskimäärin 4,6, ja ne ovat vihreitä ja ruskeapilkkuisia. Yleensä vain naaras hautoo niitä 18–19 vuorokautta, ja koiras vahtii sillä aikaa pesän lähettyvillä. Poikaset kuoriutuvat eri päivinä. Molemmat emot ruokkivat poikasiaan venyvästä kurkkupussista oksentamallaan ravinnolla. Poikaset pysyvät pesässä 31–32 vuorokautta. Varikset ovat sukukypsiä kaksivuotiaina eli kolmantena kalenterivuonna syntymästään.
Varis voi toisinaan risteytyä nokivariksen kanssa niiden levinneisyysalueiden kohtaamisvyöhykkeellä.
thumb|300px|Lentävä varis.
Talvehtiminen
Suomessa sekä muuttavien että talvehtivien varisten osuus on suuri. Varikset muuttavat lokakuussa, mutta Itämeri ohjaa eri alueiden varikset eri muuttoreiteille ja talvehtimisalueille. Läntisen Suomen varikset muuttavat Ahvenanmaan kautta eteläiseen Ruotsiin, Tanskaan ja Pohjanmeren alueen maihin. Itäisen Suomen varikset taas ylittävät Suomenlahden ja vaeltavat Itämeren itäpuolta Puolaan ja Saksaan. Linnut palaavat samoja reittejä maalis–huhtikuussa.
Pesimäajan ulkopuolella varikset muodostavat suuria parvia, joissa voi olla kymmeniä, satoja tai jopa tuhat lintua. Nuoret ja ilman pesimäpiiriä jäänet varikset liikkuvat myös kesäisin parvissa. Talviparvet hakevat ruokaa kaatopaikoilta ja satamista ja hajaantuvat omakotitalojen ja maatilojen tunkioille. Ihmisen tarjoamien ravinnonlähteiden ansiosta varis voi talvehtia Suomessa.
Muu käyttäytyminen
Varikset lentävät aamuhämärissä vakituiseen kokoontumispaikkaansa, esimerkiksi jonkin rakennuksen katolle tai korkeaan puuhun. Sieltä ne hajaantuvat etsimään syötävää. Ne kuljeskelevat vähän aikaa lajitoverinsa kanssa sellaisen tavatessaan. Muutaman yksilön varisparvet ovat tavallinen näky Suomen kaupungeissa. Yleensä ne ruokailevat yhdessä ja lähtevät sen jälkeen omille teilleen. Keskipäivällä varikset lepäilevät tuuhean puun oksien kätköissä. Iltapäivän ne kiertelevät taas ravinnonhaussa, kunnes illan tullen hakeutuvat tavanomaiseen yöpymispaikkaansa johonkin kuusikkoon tai männikköön, kaupungeissa myös puistojen lehtipuihin. Variksia saattaa kokoontua samaan paikkaan laajalta alueelta.
Varis on luonteeltaan utelias ja kekseliäs lintu. Se on lähes yhtä oppimiskykyinen kuin korppi. Suomessa varisten on havaittu osaavan vetää kalastajien avantoihin jättämiä siimoja ylös ja poimia niistä kalat. Se on todella älykäs lintu, ja varis voi oppia ymmärtämään jopa nollan käsitteen muiden matemaattisten taitojen ohella.
Varis myös tarkkailee ympäristöään tiiviisti. Varikset alkavat rääkyä petolinnun nähtyään ja hätyyttävät sitä niin kovasti, että ihmisenkin pitäisi huomata jotakin yllättävää tapahtuneen. Variksia saalistavat kettu, näätä, muutto- ja kanahaukka ja huuhkaja, mutta ne eivät uhkaa lajia sen pitkäikäisyyden ja hedelmällisyyden ansiosta.
Varis elää enintään 17 vuoden ikäiseksi.
GP2 Turkin Grand Prix 2007
GP2 Turkin Grand Prix 2007 oli GP2-kauden 2007 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 25.–26. elokuuta İstanbul Parkin moottoriradalla Turkissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Turkin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voitti ART GP:n Lucas di Grassi, jolle voitto oli uran ensimmäinen. Sunnuntain kilpailun voitti iSportin Timo Glock.
Luettelo Sulatusuunin tähdistön tähdistä
Luettelo Sulatusuunin tähdistön tähdistä:
Vincent Candela
thumb|Vincent Candela Vincent Candela (s. 24. lokakuuta 1973 Bédarieux, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, joka on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi englantilaista Boltonia ja useita italialaisseuroja sekä voittanut maajoukkueessa maailman- ja Euroopan-mestaruuden. Candela on keskikenttäpelaaja.
Candela aloitti ammattilaisuransa Toulouse FC:n riveissä vuonna 1992. Vuosina 1995–1997 hän edusti En Avant Guingampia, ja vuonna 1997 hän siirtyi ensimmäistä kertaa synnyinmaansa ulkopuoliseen seuraan, AS Romaan. Candelan ura roomalaisseurassa päättyi vuonna 2005. Hän siirtyi seurasta Englantiin Boltoniin, mutta visiitti jäi lyhyeksi, ja jo saman vuoden aikana hän muutti takaisin Italiaan, Udinese Calcion joukkueeseen. Udinese Calciosta hän siirtyi AC Sienan. Seurajoukkueuran paras saavutus on Italian mestaruus AS Romassa.
Candela on pelannut Ranskan maajoukkueessa 40 ottelua ja tehnyt niissä viisi maalia. Hän oli mukana vuoden 1998 MM-kotikisoissa, joissa Ranska voitti kultaa; hän pääsi pelaamaan vain yhdessä ottelussa. Candelan meriittilistalla on maailmanmestaruuden lisäksi Euroopan mestaruus vuodelta 2000. Hän edusti Ranskaa myös vuoden 1996 olympialaisissa ja vuoden 2002 MM-kisoissa.
Zisi
Teoksessa Mengzi filosofi Mengzi kertoo saaneensa oppia Kungfutsen opetuksista juuri Zisiltä. Tämä tuskin pitää paikkaansa, sillä nykykäsityksen mukaan Zisi olisi kuollut ennen Mengzin syntymää, mutta Mengzi on voinut olla tekemisissä Zisin oppilaiden kanssa. Mawangduin ja Guodianin hautapaikkojen arkeologisissa tutkimuksissa löydetyt tekstit ovat antaneet viitettä Zisin koulukunnan olemassaolosta. On jopa mahdollista, että Guodianin tekstit olisivat Zisin tai hänen opetuslastensa kirjoittamia.
Zisin kirjoittamana pidetty teos Zisizi on kadonnut ja se tunnetaan vain muissa teksteissä esiintyvien mainintojen perusteella. On mahdollista, että Guodianin hautalöytöihin sisältyvä teksti "Lun herttua Mu kysyi Zisiltä" on ollut osa Zisiziä. Perimätiedon mukaan Zisi on kirjoittanut teoksen Tarkoituksen oppi (Zhōngyōng), jonka filosofi Zhu Xi myöhemmin sisällytti kungfutselaisuuden keskeiseen Neljä kirjaa -kokoelmaan.
Zisin tiedetään myös laatineen tekstin Viisi toimintatapaa (Wǔ xíng), joka on niin ikään kadonnut, mutta mainittu muissa kirjoituksissa. Guodianista on kuitenkin 2000-luvulla löydetty tämänniminen teksti. Tässä teoksessa Zisi laati opin viidestä moraalisesta toimintatavasta, joista neljä (lähimmäisyys, oikeamielisyys, perinnäistapojen kunnioittaminen ja viisaus) Mengzi omaksui myöhemmin omaan oppiinsa ihmisyyden ”iduiksi” (viides toimintatapa on esikuvallisuus). Alkemisti ja filosofi Zou Yan]in arvellaan laatineen myöhemmin opin viidestä alkuaineesta (vesi, puu, tuli, maa ja metalli) tämän perusteella.
Åsnenin kansallispuisto
Åsnenin kansallispuisto (ruots. Åsnens nationalpark) on yksi Ruotsin kansallispuistoista. Se sijaitsee Alvestan ja Tingsrydin kuntien alueella Kronobergin läänissä. Kolme neljäsosaa sen 1873 hehtaarin pinta-alasta on vettä.
Historia
Puisto perustettiin Ruotsin hallituksen aloitteesta valtiopäivien päätöksellä keväällä 2018 valtion omistamille maille Alvestan ja Tingsrydin kuntien alueella. Siitä tuli Ruotsin järjestyksessään 30. kansallispuisto. Puiston tarkoituksena on "säilyttää alueen edustava, vaihteleva ja biologisesti monimuotoinen eteläruotsalainen metsä- ja järvimaisema, joka on vielä monin paikoin koskematon".
Puistossa vieraileminen
Puistoon on kaksi sisäänkäyntiä. Puiston koillisosassa sijaitsevan Sunnabron pääsisäänkäynnin luona on parkkipaikka noin 40 henkilöautolle ja kahdelle linja-autolle sekä polkupyörille. Sisäänkäynniltä lähtevät polut on suunniteltu niin, että niitä voi kulkea myös esimerkiksi pyörätuolilla tai lastenvaunujen kanssa. Puiston länsiosassa on Trollbergin sisäänkäynti, jossa on parkkitilaa noin 20 autolle ja kahdelle linja-autolle sekä polkupyörille. Myös täältä lähtevät polut ovat saavutettavia pyörätuolin käyttäjille.
Puistossa on kahdeksan eripituista vaellusreittiä, joita voi myös yhdistellä. Lyhin reitti on 300 metriä ja pisin 2,6 kilometriä. Viisi reiteistä on saavutettavia pyörätuolin käyttäjille.
Puisto on auki ympäri vuorokauden ja vuoden, mutta siellä eivät ole voimassa kaikki jokamiehenoikeudet. Bjurkärrissä ei esimerkiksi saa poimia sieniä. Telttailla saa vain siihen tarkoitetuilla paikoilla.
Aethophyllum stipulare
Aethophyllum stipulare on triaskautisista fossiileista tunnettu esihistoriallinen siemenkasvilaji. Yleensä havupuihin kuuluvana pidetty kasvi oli Pangean suistoalueilla noin 240 miljoonaa vuotta sitten kasvanut ruoho. Aethophyllum stipulare poikkeaa ruohovartisen kasvutapansa puolesta nykyisistä havupuista ja muista paljassiemenisistä kasveista kaikkien nykyisin elävien paljassiemenisten ollessa puuvartisia. Laji on kuvattu nykyisen Ranskan alueella sijaitsevasta Grès à Voltzia -muodostumasta, josta tunnetaan useita osittaisia ja kokonaisia fossiilisia kasviyksilöitä. Samaan lajiin tai sukuun mahdollisesti kuuluvia fossiilisia jäänteitä on löydetty laajemminkin Euraasiasta ja Pohjois-Afrikasta.
Kuvaus
Aethophyllum stipulare oli pystyvartinen ruoho. Suurimpien fossiileista tunnettujen yksilöiden on arvioitu olleen puolestatoista kahteen metriä korkeita. Paksuimmat tunnetut varret ovat olleet tyvestään enintään kaksi senttimetriä paksuja. Kasville on tavallisesti kehittynyt vain kahdesta kolmeen suurempaa varren haaraa. Haarojen kasvu on ollut päätteistä kukintojen kehittyessä kärkisilmuista.
Varsi
Kasvin varsi oli rakenteelliselta tyypiltään eusteeli, jonka kuljetussolukot sijaitsivat erillisinä pieninä johtojänteinä puutumattoman parenkyymin eli tylppysolukon ympäröimänä ydintä kiertävänä kehänä. Huomattavan suuri osa varren tilavuudesta muodostui hohkaisen ytimen aerenkyymistä eli tuuletussolukosta. Fossiiliaineistosta tunnetaan kokonaisia sukukypsiä kasviyksilöitä, joiden varsi oli edelleen puutumaton koko pituudeltansa. Siten kasvilla on tulkittu esiintyneen ksyleemiä eli puusolukkoa ainoastaan johtojänteissä kuten nykyisillä ruohovartisilla kasveilla, mikä on poikkeuksellista paljassiemenisten kasvien keskuudessa. Lähes kaikki puusolukko oli myös primaarista puuta muiden ruohovartisten kasvien tavoin.
Lehdet
Lehdet olivat litteitä ja muodoltaan kielimäisiä. Lehtiasento oli kierteinen. Silposuonisessa lehdessä oli neljä tai kuusi rinnakkaista lehtisuonta. Sirkkalehtiä oli kaksi, ja niissä oli vain kaksi suonta. Lehdet muistuttivat joidenkin nykyisten araukariakasvien (Araucariaceae) ja podokarpuskasvien (Podocarpaceae) havupuiden silposuonisia lehtiä.
Kukinnot
Samaan kasviyksilöön kehittyi erillisiä hede- ja emikukintoja. Kukinnot kehittyivät kärkisilmuista. Hedekukinnot eli hedekävyt olivat luumunmuotoisia ja kehittyivät kasvin alempien haarojen kärkiin. Siitepölyhiukkaset olivat ilmaontelollisia.
Emikukinnot eli kävyt olivat pitkänomaisia ja kehittyivät kasvin varren ja ylimpien haarojen kärkiin. Käpy muodostui kerrannaisesta versosta, jossa rankaan kiinnittyi kierteisesti tukilehtiä eli peitinsuomuja sekä niiden hangoissa kasvavia siemenaiheita tuottavia hedelmällisiä versoja. Nykyisillä havupuilla hedelmällisiä versoja vastaavat kävyn emisuomut eli käpysuomut. Siemenet olivat luumunmuotoisia, lenninsiivettömiä ja noin kaksi millimetriä pitkiä.
Luokittelu
Aethophyllum stipulare on paljassiemenisiin siemenkasveihin kuuluva kasvilaji. Se luokitellaan yleisesti varhaisina havupuina pidettyyn lahkoon Voltziales. Alun perin 1820-luvulla fossiileista kuvattu kasvi luokiteltiin aiemmin yksisirkkaiseksi koppisiemeniseksi ja sittemmin lahkon Equisetales itiökasviksi kunnes se tunnistettiin 1970-luvulla eräänlaiseksi havupuuksi.
Vuonna 2005 tehdyssä varhaisten esihistoriallisten havupuiden morfologisten piirteiden vertailuun perustuvassa fylogeneettisessä analyysissa Aethophyllum stipulare sijoitettiin lahkon Voltziales Voltzia-sukua muistuttavien kasvien ryhmään. Sen lähimmiksi tunnetuiksi sukulaisiksi nousivat tässä analyysissa Dolomitia cittertiae ja Majonica alpina.
Kasvin hedekävyistä löydetty siitepöly sopii ulkomuotonsa puolesta fossiilisesta siitepölystä kuvatun lajin Illinites chitonoides kuvaukseen.
Levinneisyys
Lajin fossiilisia jäänteitä tunnetaan varhaisella keskitriaskaudella eli noin 240 miljoonaa vuotta sitten kerrostuneesta Grès à Voltzian hiekkakivimuodostumasta, joka sijaitsee Vogeesien vuoristossa nykyisessä Ranskassa. Lisäksi laajalta alueelta nykyisestä Aasiasta, Euroopasta ja Pohjois-Afrikasta tunnetaan fossiiliselle siitepölylle määritettyyn lajiin Illinites chitonoides luokiteltuja siitepölyhiukkasten mikrofossiileja. Triaskaudella nämä maa-alueet kuuluivat Pangean jättiläismantereeseen. Koska lajin Aethophyllum stipulare hedekävyistä löydetty siitepöly sopii lajin Illinites chitonoides kuvaukseen, tämän siitepölyn esiintymät saattavat edustaa tätä kasvia, mutta ne saattavat toisaalta edustaa myös muita siitepölyhiukkasiltaan ulkoisesti samannäköisiä kasveja.
Elinympäristö ja ekologia
Lajin Aethophyllum stipulare on tulkittu olleen jokisuistojen tulvatasankojen ruoho. Grès à Voltzian muodostuman sedimenttikerrosten perusteella alueella on tulkittu kasvin eläessä esiintyneen toistuvia tulvia, siirtyviä hiekkasärkkiä ja kausittain kuivuvia murtovesilammikoita, joiden äärellä Aethophyllum stipulare on kasvanut.
Lajin fossiilien yhteydessä esiintyy usein myös suvun Anomopteris saniaisten sekä sukujen Equisetites ja Schizoneura kortekasvien jäänteitä. Myös näitä on pidetty tyypillisinä mesotsooisten häiriöille alttiiden tulvatasankojen kasveina.
Sveitsin kunnat
thumb|right|300px|Sveitsin kantonit (26 kpl), hallintoalueet (148 kpl) ja kunnat (2 240 kpl), 2.4.2017. thumb|right|300px|Sveitsin kuntien lukumäärä on laskenut merkittävästi erityisesti 2000-luvulla, keskimääräinen asukasluku on vastaavasti kasvanut. Kunnat  ovat Sveitsissä alimman tason poliittisia hallinto- ja päätöksentekoyksiköitä. Kuntien velvollisuutena on muun muassa järjestää peruskoulutus, terveyden- ja sairaanhoito, energiahuolto ja tiestö. Lisäksi kuntien tehtäviin kuuluu väestörekisterin ja väestönsuojelun järjestäminen. Toisaalta niillä on verotusoikeus.
Päätöksenteko
Noin viidesosassa Sveitsin kuntia noudatetaan edustuksellisen demokratian periaatetta: asukkaat valitsevat edustajat päättämään kunnan asioista. Valtaosassa kunnista noudatetaan suoran demokratian periaatetta: asukkaat päättävät kunnan asioista suoraan, ilman valittuja edustajia.
Kunnat
Sveitsissä on 2 240 kuntaa (tilanne 2.4.2017). Kunnissa on keskimäärin 3 759 asukasta. Väekkäin on Zürich, jossa asuu runsaat 400 000 ihmistä; vähiten väkeä on ticinolaisessa Corippossa, jossa on 14 vakinaista asukasta (31.12.2016). Kuntien keskimääräinen pinta-ala on noin 18 neliökilometriä. Pinta-alaltaan suurin kunta on graubündeniläinen Scuol, 439 neliökilometriä, ja pienin vaud’lainen Rivaz, 0,29 neliökilometriä.
Sanaristikko
pienoiskuva|Henkilö ratkomassa sanaristikkoa. pienoiskuva|New York World -lehdessä 21.12.1913 julkaistu maailman ensimmäinen sanaristikko (uudelleenpiirrettynä). alt=|pienoiskuva|250x250px|Yhdysvaltalainen perusristikko. Sanaristikko eli ristikko tai ristisana(tehtävä) on eräs laajimmalle levinneitä ja suosituimpia sana-arvoitustyyppejä. Sanaristikossa on tavallisimmin tarkoituksena täyttää annettu ruudukko sanoin, joihin joko ruudukon ulkopuolelle tai sen sisälle erityisiin vihjeruutuihin sijoitetut vihjeet viittaavat.
Tyypillisesti sanaristikoissa sanat kulkevat ruudukossa yleensä sekä vasemmalta oikealle että ylhäältä alas, joissakin erikoistehtävissä myös viistoon. Helpoimmassa lähinnä lapsille suunnatussa sanaristikkotyypissä (sanakko) pyritään ratkaisemaan vain yksi ylhäältä alas luettava sana useiden vaakasuuntaisten sanojen avulla.
Historiaa
Maailman ensimmäisenä sanaristikkona pidetään yleisesti New York World -lehden joulunumerossa 21.12.1913 ollutta tehtävää, jonka nimeksi oli annettu Word-Cross Puzzle. Sen oli laatinut lehden Fun-nimisen ajanvieteosion toimittaja Arthur Wynne. Ensimmäisenä sanaristikkokirjana pidetään yhdysvaltalaisten Richard Simonin ja Lincoln ”Max” Schusterin vuonna 1924 julkaisemaa The Cross Word Puzzle Book -kirjaa.
Samana päivänä (5.2.1925) Helsingin Sanomissa ja Uudessa Suomessa julkaistiin ilmoitus, jonka mukaan Suomen ensimmäinen ristisanatehtävä julkaistaan Suomen Kuvalehden numerossa lauantaina (7.2.1925). Tuon ristikon laatija oli nimimerkki Suometar. Suomalaisen sanaristikon historian kirjoittaja Ilona Kemppainen ei pystynyt selvittämään, kuka nimimerkin takana on, mutta hänen mukaansa yleisesti uskotaan, että kyseessä on Seere Salminen, mikä sittemmin on varmistettu. Samaisena lauantaina myös sanomalehti Ilkan Perhepiiri-liitteessä julkaistiin sanaristikko.
Suomen ensimmäisen kuvaristikon laati shakkimestari Osmo Kaila ja se julkaistiin Helsingin Sanomissa 20. maaliskuuta 1955. Tunnettuja ristikoita ammatikseen tekeviä ristikonlaatijoita ovat muun muassa Pekka Joutsi, Erkki Vuokila ja Teemu Pallonen.
Ristikoiden ratkontaa tai laadintaa harrastaville suunnattu yhdistys on nimeltään Sanasepot.
Vaikutus aivotoimintaan
Tutkimusten mukaan sanaristikoiden ratkojilla on muita nuoremmat aivot, ja sanailu näkyy huomio- ja päättelykyvyssä ja lyhytkestoisessa muistissa. Sanaristikoiden ratkomisesta on selvää etua muistisairauksien estämisessä. Mitä säännöllisemmin 50–96-vuotiaat tutkimushenkilöt käyttivät aikaansa ristikoiden ja sanapelien (kuten Scrabble) parissa, sitä parempia heidän huomio- ja päättelykykynsä ja muistinsa olivat. Heidän aivotoimintansa oli samalla tasolla kuin kymmenen vuotta nuoremmilla henkilöillä. Kokeissa testattiin kielellisen päättelykyvyn nopeutta sekä lyhytmuistin tarkkuutta.
Juha Ruusuvuori
pienoiskuva|Juha Ruusuvuori Juha Ensio Ruusuvuori (s. 16. heinäkuuta 1957 Oulu) on suomalainen kirjailija. Ruusuvuori valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1987. Hän on toiminut valokuvaajana sanomalehti Kalevassa, toimittajana muun muassa Yleisradion TV-uutisissa ja radiouutisissa ja kustannustoimittajana Banana Press Oy:ssä. Hän tuli aikoinaan tunnetuksi Pahkasika-huumorilehden toimittajana ja kustantajana.
Nykyään Ruusuvuori asuu Taalintehtaalla Kemiönsaarella ja kirjoittaa romaanien ohella muun muassa kolumneja.
Ruusuvuori on ollut kaksi kertaa Finlandia-ehdokkaana ja hän oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön palkinnon saajista vuonna 2012. Palkinto on tunnustus merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä.
Aiheesta muualla
Kirja-arvosteluja:
Difenyylimetaani
Difenyylimetaani eli bentsyylibentseeni (C13H12) on orgaaninen yhdiste, jossa metaaniin on liittynyt kaksi fenyyliryhmää. Difenyylimetyyliryhmää nimitetään yleisemmin bentshydryyliksi.
Difenyylimetaania valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1871 bentsyylikloridin ja bentseenin välisellä reaktiolla sinkin tai kupari(I)oksidin läsnä ollessa. Kyseisellä Friedel–Crafts-reaktiolla yhdistettä tuotetaan nykyäänkin teollisesti, joskin katalyyttinä käytetään tyypillisesti alumiinikloridia, joskus myös rikkihappoa tai polyfosforihappoja tai muita happokatalyyttejä. Difenyylimetaania voidaan tuottaa myös bentseenin ja bentsaldehydin välisellä reaktiolla.
Difenyylimetaani voi reagoida sekä alifaattisen että aromaattisen yhdisteen tavoin. Yhdistettä voidaan käyttää synteettisen kemian lähtöaineena esimerkiksi hapettamalla hapen ja kromi- tai typpihapon avulla saadaan bentsofenonia ja katalyyttisellä vetypelkistyksellä disykloheksyylimetaania. Difenyylimetaanilla on kurjenpolvien kaltainen tuoksu minkä vuoksi sitä käytetään hajusteena saippuoissa. Muita käyttökohteita yhdisteellä on muun muassa polymeeri- ja väriaineteollisuudessa.
Valkolampi (Jyväskylä, Tikkakoski)
Valkolampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,1 metriä mpy.
Britteinsaaret
thumb|Britteinsaarten sijainti Manner-Eurooppaan nähden. thumb|Britteinsaaret. Britteinsaaret ovat ryhmä Luoteis-Euroopan saaria, jotka jakautuvat Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tasavallan valtioihin. Nämä saaret muodostavat Euroopan länsirannikolle 315 134 neliökilometrin kokoisen saariston, joka käsittää seuraavat saaret:
Juho Järvelä
Seuraura
Järvelä on Mikkelin Jukureiden kasvatti. Hän oli kaudella 2018–2019 B-nuorten SM-sarjassa kuudella osumallaan joukkueensa paras maalintekijä Leevi Kukkasniemen kanssa. Kaudella 2019–2020 Järvelä nousi Jukureiden varakapteeniksi. Hän oli B-nuorten SM-sarjassa joukkueen paras syöttäjä 15 syöttöpisteellään.
Kaudeksi 2021–2022 Järvelä nostettiin Jukureiden SM-liigarinkiin. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 11. syyskuuta 2021 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Järvelä merkittiin Jukureiden kolmossentteriksi laidoilleen Joachim Rohdin ja Jesper Piitulainen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.45 minuuttia. Järvelä sai myös syöttöpisteen Rohdinin tekemään maaliin ja se jäi hänen ainoaksi tehopisteekseen Järvelän 12 pelaamassa liigaottelussa. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhdeksän ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa tehden niissä tehot 1+1=2.
Maajoukkueura
Järvelä pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2019. Yhteensä Järvelä on pelannut kaksi nuorten ja 21 poikien maaottelua.
Ei mikään naurun asia
Sisältö
Joseph Heller hakeutui sairaalaan vuoden 1981 joulukuussa vakavien nielemiseen ja lihaksien hallintaan liittyvien oireiden vuoksi. Hänellä todettiin Guillain–Barrén oireyhtymä, joka on vakava hermostosairaus. Samaan aikaan hänellä oli menossa avioeroprosessi, ja hän oli muuttanut omaan asuntoon New Yorkissa. Speed Vogel saa luottamustehtävän asettua asumaan Hellerin asuntoon ja vastaamaan tämän postiin Hellerin käsialalla. Heller ja Vogel kertovat kirjassa vuorotellen sairaudesta ja siitä toipumisesta.
Heller kertoo myös vakavia asioita kuoleman pelosta sairauden alkuvaiheessa. Enimmäkseen hän tuntuu sairaudessaankin olevan oma vitsaileva itsensä, ja hänestä ovat enemmän huolissaan ne, jotka käyvät häntä katsomassa. Tähän joukkoon kuuluu myös useita julkisuuden henkilöitä kuten Mario Puzo, Dustin Hoffman, Mel Brooks ja Kinky Friedman.
Mário Soares
Mário Alberto Nobre Lopes Soares (7. joulukuuta 1924 Lissabon – 7. tammikuuta 2017 Lissabon ) oli portugalilainen Sosialistipuolueen poliitikko. Hän valmistui Lissabonin yliopistosta ja suoritti Ranskassa oikeustieteellisen tutkinnon.
Soares oli nuoruudessaan António de Oliveira Salazarin diktatuurin äänekäs vastustaja ja joutui toistuviin kahnauksiin viranomaisten kanssa. Hän liittyi demokraattiseen nuorisoliikkeeseen 1940-luvulla ja joutui vankeuteen ja maanpakoon. Vankeusvuosia Soares vietti Sao Tomen saarella, ja oleskellessaan vuodesta 1968 lähtien maanpaossa Ranskassa hän johti Salazarin vastaista oppositiota. Hän palasi kotimaahansa niin kutsutun neilikkavallankumouksen jälkeen vuonna 1974 ja nimitettiin uuden hallituksen ulkoministeriksi.
Hän toimi Portugalin pääministerinä vuosina 1976–1978 ja jälleen 1983–1985. Vuosien 1974–1975 ulkoministerikaudella hän oli neuvottelemassa silloisten Portugalin siirtomaiden itsenäisyydestä, ja pääministerikaudellaan hän johti Portugalin EY/EU-jäsenyyteen. Hän oli naimisissa näyttelijä Maria Barroson kanssa vuodesta 1949 vaimon kuolemaan vuonna 2015.
Mário Soares toimi vuosina 1986–1996 Portugalin presidenttinä. Hän oli Portugalin ensimmäinen siviilipresidentti sitten 1920-luvun. Tullessaan valituksi tammikuussa 1991 uudelle virkakaudelle Soares sai yli 70 prosenttia presidentinvaalissa annetuista äänistä. Hänet on äänestetty televisiossa (Os Grandes Portugueses) historian 12. suurimmaksi portugalilaiseksi. Myös hänen poikansa João Soares on poliitikko.
Soares kommentoi Suomen vuoden 2011 eduskuntavaalien tulosta ja perussuomalaisten vaalivoittoa sanoen Suomen olevan ”äärikonservatiivinen”. Soares arvosteli Suomea solidaarisuuden puutteesta Portugalin velkajärjestelyn yhteydessä.
Suomen pitkäaikaisin pääministeri Kalevi Sorsa kuului Soaresin läheisiin ystäviin.
Soares joutui ennen kuolemaansa sairaalahoitoon joulukuun puolivälissä 2016, vajosi koomaan tapaninpäivänä ja kuoli 7. tammikuuta 2017.
Maria Barroso
Maria de Jesus Simões Barroso Soares (2. toukokuuta 1925 Fuseta – 7. heinäkuuta 2015 Lissabon ) oli portugalilainen näyttelijä, joka oli vuodesta 1949 poliitikko Mário Soaresin (presidenttinä 1986–1996) aviopuoliso. Hän oli mukana perustamassa Sosialistipuoluetta.
Barroso syntyi Fusetassa, opiskeli Lissabonissa ja työskenteli näyttelijänä Teatro Nacional D. Maria II:ssa. Hän teki lisäksi esiintymisiä useammissa Manoel de Oliveiran elokuvissa.
Barroso tuli vanhemmallakin iällään tunnetuksi aktivismillaan. Hänet nimitettiin joulukuussa 1997 Aveiron yliopiston kunniatohtoriksi.
Barroso kuoli 7. heinäkuuta 2015 lissabonilaisessa sairaalassa, jonne hän oli joutunut kaaduttuaan kotonaan kesäkuussa.
Andy Vernon
Vernon saavutti maastojuoksun EM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa hopeaa 2005 sekä alle 23-vuotiaissa pronssia 2007 ja hopeaa 2008. Miesten kilpailussa hän oli 2009 kahdestoista ja sai hopeaa joukkuekilpailussa. Hän voitti kultaa 2011 kesäuniversiadeissa Shenzhenissä Kiinassa 5 000 metrillä. Maastojuoksun EM-kisoissa hän oli 2011 kahdeksas ja sai hopeaa joukkuekilpailussa. Seuraavana vuonna hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa kolmastoista ja joukkuekilpailussa hopealla. Vuonna 2013 Serbian Belgradissa hän sijoittui sekä henkilökohtaisella että joukkuematkalla kolmanneksi.
Thomas Baltzar
Thomas Baltzar (n. 1630 Lyypekki – 24. heinäkuuta 1663 Lontoo) oli saksalainen viulisti ja säveltäjä.
Baltzar syntyi pitkään Lyypekissä vaikuttaneeseen muusikkosukuun. Hänen opettajiinsa kuului Johann Schop. Baltzar palveli viulistina kuningatar Kristiinan hovissa Ruotsissa viimeisinä kuukausina ennen tämän kruunusta luopumista. Tämän jälkeen hän palasi Lyypekkiin, jossa sai uuden työn vuonna 1655. Myöhemmin samana vuonna Baltzar lähti Englantiin, jossa vietti loppuikänsä palaamatta enää mantereelle. Syyskuussa 1656 hän oli yksi muusikoista, jotka laativat ensimmäiseksi uskotun englantilaisen oopperan, The Siege of Rhodesin. William Davenantin librettoon tehdyn oopperan säveltämiseen osallistuivat useat henkilöt, joihin kuuluivat myös Matthew Locke ja Henry Lawes.
Baltzar saavutti mainetta esiintymisillään viulistina Englannissa ja pääsi lopulta työhön soittajana Kaarle II:n palveluksessa. Hänen kirjoitettiin kuolleen hieman yli 30-vuotiaana sairastettuaan kuppaa ja kärsittyään alkoholiriippuvuudesta. Baltzar haudattiin Westminster Abbeyyn 27. heinäkuuta 1663. Hänen työnsä viulistina saavutti sellaisten kirjoittajien kuin John Evelynin ja Anthony Woodin suosion osakseen.
Baltzarin 1600-luvulla painettu sävellystuotanto kattaa 17 kappaletta, jotka ilmestyivät vuonna 1684 John Playfordin julkaisussa The Division Violin. Myös kuuden muun teoksen (mm. Sonaatti kolmelle viululle C-duurissa) käsikirjoitukset säilyivät.
Trinidad (täsmennyssivu)
Trinidad viittaa muun muassa seuraaviin:
Ford Thunderbird
Ford Thunderbird on henkilöauto, jota yhdysvaltalainen Ford Motor Company valmisti vuosina 1955–1997 ja 2002–2005.
Baskeri
thumb|Baskeri Baskeri on barettia muistuttava pyöreä villamyssy, jossa on keskellä lyhyt napa. Ranskassa ja Espanjassa käytetään nykyisinkin usein baskeri-päähineitä. Muotipäähineeksi baskeri päätyi Greta Garbon innoittamana 1930-luvulla.
Baskeri on perinteisesti valmistettu yhdestä kappaleesta, neulomalla ohuesta langasta. Lopuksi villa huovutetaan baskeriksi ja näin siitä saadaan saumaton. Sen keskellä on napa, missä suhteessa se eroaa baretista, mutta se eroaa siitä myös siinä suhteessa ettei siinä ole kantattua reunaa vaan usein päärme. Baretissa reuna on kantattu esimerkiksi silkki- tai nahkanauhalla.
Baskerin historia
Baskimaalla niitä on tehty eri värisinä mutta sittemmin sininen ja musta ovat yleistyneet työläisten käytössä. 1800-luvulla, ja 1900-luvun alussa baskereita alettiin valmistaa teollisesti ja Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa oli parhaimmillaan yli 20 tehdasta tekemässä niitä, ja osa vanhoista tehtaista on toiminnassa edelleenkin, mutta pääasiassa niitä tuotetaan nykyään Etelä-Amerikan maissa. Japanissakin on yksi tehdas. Baskerien valmistuksen loputtua joistakin tehtaista on tehty baskerimuseoita, esimerkiksi Espanjassa Boinas La Encartada Museoa ja Ranskassa Musée du Béret. Vanhojen lopettaneiden tehtaiden tilalle on tullut uusia, jotka käyttävät käsityömäistä valmistustapaa ja tekevät yksilöllisempiä tuotteita.
Kuuluisia baskerin käyttäjiä
Nykypäivänä baskerin käyttö on liitetty erityisesti taiteellisesti suuntautuneisiin ihmisiin, ja niitä on ollut aina 1600-luvulta asti Rembrandtista alkaen, hänen jälkeensä ovat monet muutkin taiteilijat käyttäneet sitä esimerkiksi: Pablo Picasso, Auguste Rodin. Näyttelijöistä ainakin Greta Garbo ja Marlene Dietrich ovat sitä käyttäneet sekä elokuvaohjaajista Ingmar Bergman ja Federico Fellini, myös kirjailija Ernest Hemingway käytti sitä.
1960-ja 1970-luvuilla baskerista tuli vallankumouksellisuuden symboli Che Guevaran jalanjäljissä 1960-luvulla alkoivat, ainakin Mustat pantterit USA:ssa, Väliaikainen IRA ja ETA:n sissit, käyttää baskeria joskin ETA:lla se ei välttämättä suoranaisesti liittynyt Che Guevaraan.
Aiheesta muualla
Baskermössa
Korppi
Korppi eli kaarne (Corvus corax) on suurikokoinen musta varisten heimoon kuuluva lintu. Täysikasvuisina korpit ovat 55–70 senttimetrin kokoisia, levitettyinä siivet voivat olla kaksi kertaa tätä pidemmät. Korpit ovat poikkeuksellisen älykkäitä eläimiä ja niiden mentaaliset kyvyt ovat osin tasolla, jonka pystyvät ylittämään vain ihmisapinat.
Koko ja ulkonäkö
Korppi on Suomen suurin varisten heimoon kuuluva laji ja samalla kookkain Suomessa elävä varpuslintu, noin hiirihaukan kokoinen. Sen pituus pyrstöstä nokankärkeen voi olla jopa yli 70 cm. Korppi painaa 700 grammasta 1 600 grammaan, keskimäärin 1 200 grammaa. Sukupuolet ovat suunnilleen samankokoiset ja -näköiset, tosin koiras on keskimäärin hieman naarasta suurempi. Korpin höyhenpeite on täysin musta. Lennossa korpin erottaa muista variksista pitkästä kiilamaisesta pyrstöstä. Äänivalikoima on laaja. Tavallisesti kuulee lentoäänen tai hauskan kulauksen ”klong”. Pesällään korppi varoittaa kiihkeällä, karhealla rääkynällä.
Vanhoilla korpeilla on täydellinen sulkasato kesällä. Nuoren korpin tunnistaa kiillottomista, kuluneista ja ruskehtavista sulista, kun vanhan linnun puku on hohtavan musta.
Vanhin suomalainen rengastettu korppi on ollut 22 vuotta, 3 kuukautta ja 24 päivää vanha. Euroopan vanhin korppi on ollut 23 vuoden ja 3 kuukauden ikäinen norjalainen lintu.
Levinneisyys
Korppia tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa sekä Pohjois-Afrikassa eli lähes kaikkialla pohjoisella pallonpuoliskolla. Suomessa se pesii koko maassa, runsaimmillaan Lapissa. Suomen pesimäkanta on kasvanut, ja sen suuruudeksi arvioidaan noin 21 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 16 miljoonaa yksilöä. Vanhat korpit ovat paikkalintuja. Nuoret yksilöt voivat syksyisin kuljeskella pitkiäkin matkoja, monesti satojakin kilometrejä. Talvella voi kerääntyä haaskoille ja kaatopaikoille satapäisiä parvia.
Elinympäristö
Korpit viihtyvät parhaiten metsäalueilla tai rannikoilla ja vuoristoissa. Korppi on erämaalintu, ja Suomessa niitä on eniten Lapissa. Vainon loputtua ja pesimäkannan kasvaessa korpit ovat muuttaneet yhä lähemmäksi asutusta, ja pesiä on jo esikaupunkialueiden laajoissa puistomaisissa metsissä. Muun muassa Virossa ja Venäjällä korpit pesivät usein kaupungeissa ja kylissä. Korppeja asustaa myös preerioilla jos hyviä pesintäpaikkoja on lähettyvillä.
Lisääntyminen
Korpit muodostavat elinikäisen parisuhteen. Helmi–huhtikuussa korpit lentävät soidinlentoa korkealla ilmassa, ja suorittavat mitä upeimpia kevätjuhlaliikkeitä, vaihtelevien äänien soidessa. Puolisot rakentavat pesän yhdessä puuhun tai kallionjyrkänteelle mistä tahansa saataville osuneesta materiaalista. Puupesä sijaitsee usein männyn latvassa, mielellään tuulenpesässä. Puupesien runko on aina rakennettu kuivista oksista ja se on vankkaa tekoa. Pesän sisusta on vuorattu mm. ohuilla juurilla, karvoilla ja höyhenillä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia peräkkäin. Naaras munii kolmesta seitsemään, tavallisesti viisi, kalpean sinivihreää munaa, joissa on ruskeita täpliä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa jo maaliskuussa, leudon talven jälkeen jo kuun alussa. Molemmat vanhemmat hautovat munia, naaras kuitenkin enimmän ajan, noin kolme viikkoa, ja ruokkivat kuoriutuneita poikasia. Poikaset kiipeilevät pesäpuun oksilla noin neliviikkoisista lähtien, lentokykyisiä ne ovat 5–6 viikon ikäisinä. Poikue pysyttelee pesän lähistöllä viikon pari, minkä jälkeen ne alkavat vähitellen laajentaa elinpiiriään.
Ravinto
Korppi on kaikkiruokainen ja syö jyrsijöitä, hyönteisiä, viljaa ja lintujen munia. Se syö myös liskoja, sammakoita ja muiden lintujen poikasia. Erityisesti talvisin korpit syövät haaskoja, kuolleita kaloja sekä roskia.
Älykkyys
Korpit ovat linnuiksi poikkeuksellisen älykkäitä, ja nykytiedon mukaan ainoastaan ihminen, eräät isot apinat ja korppi pystyvät suunnittelemaan tulevaisuutta. Lisäksi korppi osaa hillitä itsensä jopa seuraavaan päivään, jos odottamisesta on luvassa jotakin hyvää. Ihmiseltä tämä onnistuu vasta nelivuotiaana. Niiden itsehillintä on siis hyvin korkealla tasolla eläinkunnassa. Ihmisen lisäksi korppi on ainut eläinlaji, jonka on todettu ymmärtävän, että muilla yksilöillä on oma tietoisuus, tunteet ja aikeet.
Erityistä
Korpit oppivat jäljittelemään lähes mitä tahansa ääniä. Ne osaavat käyttää erilaisia esineitä työkaluina. Korpeilla teetetyissä kokeissa on osoitettu, että ihmisen kanssa käydyssä vaihtokaupassa korpit osoittautuivat selvästi apinoita taitavammiksi. Kokeessa korpit opetettiin antamaan ihmiselle esine, ja ne saivat vastineeksi herkkupalan. Korpit oppivat nopeasti, että korkki oli se valuutta, jolla sai ostettua himotun herkkupalan.
Suomessa korppi on rauhoitettu poronhoitoalueella 10.4.–31.7. ja muualla maassa ympäri vuoden. Poronhoitoalueen ulkopuolella sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on määritelty 151 euroa.
Korppi kansanperinteessä
Altailaisten heimojen uskomuksissa ensimmäinen shamaani on ollut linnun siittämä, ja yksi näistä kantaisistä on ollut korppi. Niinpä korpilla onkin ollut joissakin heimoissa kunnia-asema suvun kantaisänä, toteemieläimenä. Korppi on toiminut shamaanin avustajahenkenä vaativissa tehtävissä; se on hakenut shamaanille avuksi suvun vainajien henkiä tai shamaani on itse lentänyt korpin hahmossa aliseen tai yliseen asioitaan toimittamaan (ylisessä asuivat jumalat ja alisessa vainajat). Shamaani saattoi joutua esim. hakemaan ylisestä neuvoja jumalilta tai alisesta sairastuneen ihmisen sielun pois parantaakseen tämän, ja näissä toimissa tarvittiin usein korpin apua. Shamanistissa kulttuureissa korppi on siis toiminut henkilintuna, jolla on ollut yliluonnollisia kykyjä ja jota on siksi myös suuresti arvostettu.
Monissa kulttuureissa korppi on liitetty myönteisessä merkityksessä nimenomaan viisauteen, luomiseen ja hedelmällisyyteen. Esimerkiksi Pohjois-Amerikan intiaanien keskuudessa sekä korppia että varista on aina kunnioitettu. Intiaanien vanhojen uskomusten mukaan korppi on valon ja ymmärryksen tuoja, ja ilman korppia ihmiskunta eläisi ikuisessa pimeydessä. Myös antiikin Kreikassa ja Roomassa arvostettiin korppia, ja se esiintyy monissa antiikin myyteissä ja taruissa. Korpin älykkyydestä ja viisaudesta on nykyisin myös tieteellistä näyttöä.
Korppi esiintyy myös suomalaisessa sananparressa Ei korppi korpin silmää noki.
Islanti on tarun mukaan viikinkien kesyn korpin löytämä saari.
Paul Gallagher
Paul Gallagher (s. 9. elokuuta 1984 Glasgow, Skotlanti) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Blackburn Roversia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Debyyttinsä Blackburnissa Gallagher teki tultuaan vaihdosta kentälle ottelussa Arsenalia vastaan 15. maaliskuuta 2003. Kaudella 2003-2004 skotti teki ensimmäisen liigamaalinsa 4-0 voitto-ottelussa Birminghamia vastaan. Helmikuussa 2004 Gallagher teki myös maajoukkue debyyttinsä 4-0 tappio-ottelussa Walesia vastaan.
Gallagher vietti suurimman osan kaudesta 2005/06 lainasopimuksella Stoke Cityssä. Stokessa Gallagher pelasi enimmäkseen laiturina, joka ei ollut hänen lempipaikkojaan. 37:ssä pelaamassaan lainaottelussa Gallagher teki 11 maalia. Huhtikuussa 2006 hän palasi Blackburniin.