cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robert Zemeckis
2000-luku
2000-luvulla Zemeckis löysi elokuvilleen uuden ulkomuodon kiinnostuttuaan tietokoneanimaatiosta. Hän sai houkuteltua Tom Hanksin jälleen mukaansa Napapiirin pikajuna -jouluanimaatioon. Kriitikot tyrmäsivät elokuvan sisällöttömänä, mutta voittoa kertyi lähes 150 miljoonaa dollaria. Elokuva oli toteutettu tietokoneanimaatiolla. Hanksin kasvonpiirteet oli siirretty ensin tietokoneelle ja sitten elokuvaan.
Seuraavaksi Zemeckis alkoi työstää fantasiaelokuva Beowulfia, joka perustui vanhaan brittiläiseen saagaan. Se saapui teattereihin vuonna 2007. Elokuvassa Zemeckis hyödynsi jälleen näyttelijöiden kasvonpiirteiden siirtämistä tietokoneanimaatioon. Beowulf oli kiistelty arvostelijoiden kesken johtuen sen sisältämästä väkivallasta ja alastomuudesta.
Yksityiselämä
Zemeckis on ollut naimisissa kahdesti. Ensimmäisestä avioliitosta (1980–2000) hänellä on yksi lapsi Mary Ellen Trainorin kanssa. Vuonna 2001 Zemeckis avioitui uudelleen Leslie Harterin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Kaunialan Sairaala
pienoiskuva|Kaunialan sotavammasairaalan vanha osa
Kaunialan Sairaala Oy (aik. Kaunialan sotavammasairaala) on Kauniaisten kaupungissa sijaitseva Suomen vanhin sotainvalidien hoito- ja kuntoutuslaitos. Vuonna 1946 perustetussa sairaalassa ovat vaikeasti vammautuneet sotainvalidit vuosikymmenten saatossa asuneet, kuntoutuneet ja jopa hankkineet ammatin.
199-paikkaisessa Kaunialassa on asumisen ja kuntoutuksen lisäksi mahdollisuus osallistua kerhotoimintaan ja sairaalan järjestämiin retkiin. Kaunialan sairaala järjestää potilailleen retkiä Kaunialaan ja sen ulkopuolelle. Retket voivat suuntautua esimerkiksi teatteriin tai museoon.
Kaunialan sairaalassa sijaitsee myös muun muassa askartelutilat, kahvio, kirjasto, saunatilat, pelitilat, uimatilat ja muita oleskelutiloja.
Vantaan kaupunki ilmoitti lokakuussa 2006 aikovansa ostaa Sota­invalidien Veljes­liitolta Kaunialan sotavammasairaalan. Kauppa toteutuu asteittain, niin että sairaalan kapasiteetti siirtyy Vantaan käyttöön vähitellen; Aluksi Vantaan kaupungilla on 15 potilaspaikkaa hallussaan, 2018 veljesliitolla on yhä 15 paikkaa. Sotainvalidien määrän vähetessä hoitopaikkoja alkaa vapautua muuhun käyttöön.
Sotavammasairaala toimii 1910-luvulla perustetussa entisen kylpylän Bad Grankullan jugendrakennuksessa.
Perustaminen
Sotainvalidien veljesliitto pyrkii huolehtimaan vaikeasti vammautuneista ja tehostamaan heidän hoitoaan. Veljesliitto halusi löytää sopivan laitoksen vaikeasti vammautuneiden hoitoa varten. Laitoksen tuli olla koti ja hyvätasoinen sairaala fysikaalisine hoito­laitoksineen ja askartelumahdollisuuksineen. Sen piti olla myös suojatyöpaikka työkykyisille veteraaneille.
Veljesliiton saneeraama Kauniaisten kylpylä otettiin hoitokäyttöön 29. lokakuuta 1946. Lars Sonckin piirtämä ja vuonna 1910 valmistunut hienostokylpylä ja sittemmin urheiluhotelli sijaitsi 3,5 hehtaarin tontilla puutarhoineen ja kasvihuoneineen. Sairaalaan saneerattiin alkuvaiheessa 29 potilashuonetta ja muun muassa fysikaalinen osasto. Potilaspaikkoja oli aluksi 64. Henkilökunnan määräksi ehdotettiin 48, joista 26 voitiin sijoittaa asumaan laitokseen.
Ensimmäiset potilaat
pienoiskuva|upright=0.5|Kaunialan sotainvalidien ja potilaiden muistotammi sairaalan pihalla. Etualalla oikealla osa [[Bey Hengin teosta Kaunialan sotavammasairaalan muistokivet (1970).]] Ensimmäisen vuoden 55 potilaasta lähes puolet oli syntynyt vuosina 1920-1925. Heidän keski-ikänsä oli 27 vuotta, ja heistä kaksi kolmasosaa oli poikamiehiä.
Ensimmäisien vuosien aikana yleisen terveydenhuollon laitoksista siirrettyjen nuorten sisääntulleiden vaikeavammaisten tila oli hoidollisesti vaikea. Potilaiden kerrotaan olleen sairaalaan tullessaan todella huonossa kunnossa. Infektioita oli runsaasti ja makuuhaavat olivat “hirveitä”. Kaunialan henkilökunnan oli otettava lääkintähuolto omiin käsiinsä.
Vaikeavammaisten hoito kehittyi
Antibiootit ja sulfat ym. aktiiviset hoidot avasivat uudet näkymät vaikeavammaisten ja etenkin selkäydinvammaisten hoitoon. Alussa sairaalassa ei ollut potilas­nostureita tai pyörä­tuoleja, joten potilaat joutuivat olemaan paljon vuoteessa. Kaunialan ensimmäinen vuosikymmen oli aktiivisen kuntouttamisen vuosikymmen. Sisällöllisesti kuntoutus tuli asteittain mukaan sotavammaisten jälkihoitoon jo jatko­sodan aikana ja siirtyi sotasairaaloista myös Kaunialaan.
Tuloksia harrastuksista
Huomattiin, että toimettomuus oli vammaisille kaikista haitallisinta. Fysikaalisen hoidon ja liikunnan ohelle syntyi myös harrastuspiirejä. Potilailla oli oma kuoro ja näytelmäkerho. He opiskelivat vieraita kieliä, askartelivat ja kävivät työharjoittelussa ja ammattikursseilla. Toiminnan piiriin vedettiin myös vuodepotilaat.
Ammattikoulutusta, kuten radiokursseja järjestettiin vuosina 1951-1955 neljä kappaletta. Niistä sai todistuksen 35 potilasta. Heistä lähes jokainen oli selkäydinvammainen. Kolmisenkymmentä todistuksen saanutta siirtyi työelämään itsenäisiksi yrittäjiksi. Kaunialassa oli myös radiokorjaamo, jonka toiminta jatkui vuoteen 1965 saakka.
Kaunialan urheilutoiminta oli myös tärkeä osa potilaiden elämää. Erityisesti selkäydinvammaiset osallistuivat moniin kansainvälisiin kilpailuihin. Suomessa järjestettiin vuosittain (1957-1963) koko maata käsittävät selkäydinvammaisten kisat Kaunialassa. Kisaa kutsuttiin Kaunialan olympialaisiksi.
Aktiivinen kuntoutus tuotti hyviä tuloksia. Suuri osa muun muassa selkäydinvammaisista perusti perheen ja kotiutui siviiliin. Kaunialassa oli potilaspula 1950-luvun alussa.
Kehitys sairaalaksi
Kaunialan toiminnan luonne muuttui vuonna 1953 varsinaiseksi sairaalaksi, kun sinne perustettiin 20 paikkainen aivo­invalidien tutkimusosasto. Sairaalan toiminta vilkastui. Pian aivovammaisten käyttöön tuli noin puolet paikoista.
1960-luvun edetessä alettiin havaita, että vaikeavammaisten yleiskunto alkoi heiketä. 1950-luvun alussa kotiutuneet selkäydinvammaiset pyrkivät takaisin sairaalaan. Sairaalaan päästäkseen täytyi alkaa jonottaa. Vaikeasti vammaisten oireista vaikeimpia olivat neuro­paattiset kivut, alaraajojen iho-ongelmat ja alaraajojen murtumat, jotka johtivat usein amputaatioon.
1960-luvun puoliväliin mennessä monet pitkään sairaalassa olleet menehtyivät. Tällä vuosikymmenellä kuoli kaikkiaan 56 potilasta heidän ollessaan keskimäärin 50-vuotiaita.
1970-luvulla alettiin kiinnittää huomiota potilaiden vanhenemiseen ja siihen liittyviin sairauksiin. Potilaiden terveydentila ja sosiaalinen tilanne muuttuivat jatkuvasti. Sen takia myös heidän avuntarpeensa vaati jatkuvaa toiminnan uudistamista.
Laajentaminen
pienoiskuva|Uuden laajennusosan A-siipi
1960-luvun loppupuolella Veljesliitossa aloitettiin suunnitella Kaunialan laajentamista. Toiminta päädyttiin keskittämään Kaunialaan ja eräistä muista laitoksista kuten Aivovamma-sairaalasta ja Suitilan kuntoutuskeskuksesta luovuttiin. Keskittäminen johti 1970-luvulla Kaunialassa mittavaan uudisrakentamiseen ja saneeraukseen, jonka teki mahdolliseksi ”Sairaala sotavammaisille”- keräys vuosina 1974-1978.
Sairaalaan tuli 220 paikkaa. Tilassa sijaitsivat myös laajat tutkimus- ja hoitotilat, etenkin fysikaalisen hoidon osastolla. Hoitohenkilökuntaa oli 262. Lääkärikuntaan kuului 12 erikoislääkäriä, yksi koulutusvirka sekä konsultoivat silmä- ja korvalääkärit sekä hammaslääkäri. Vuosittainen potilasvaihto 1980-luvulla oli noin 1 500. Neurologisen poliklinikan toiminta oli laajaa.
Sairaala toteutti asetetut tavoitteet sotavammojen tutkimuksessa ja hoidossa. Erityisesti aivovammojen tutkimus kehittyi edelleen, kun 1978 hankittiin uutta teknologiaa, kuten aivojen kerroskuvauslaitteisto. Sisätaudeilla ja ortopedialla oli vahva edustus sairaalassa. Eräänä uutena tutkimusprojektina aloitettiin Kaunialan poliklinikalla sodan aiheuttamien henkisten traumojen tutkimukset. Eräs keskeinen osa-alue potilastyössä oli vamman vaikeuden selvittäminen ja lausuntojen laatiminen korvausviranomaisille. Sairaala pyrki mahdollisimman perusteellisiin selvityksiin ja tutkimuksiin.
pienoiskuva|upright=0.5|Kaunialan rauhan kuusi. Kaunialan pihalla on arkkitehti Bey Hengin suunnittelema teos Kaunialan sotavammasairaalan muistokivet, jonka Kaunialan Toverikunta ry pystytti Kaunialan sotavammasairaalan muistoksi vuonna 1970. Pihalla on myös kaksi muistopuuta, Kaunialan sotainvalidien ja potilaiden muistotammi, joka on vuodelta 2003 ja rauhan puu – kuusi vuodelta 1982.
Yleistä
Alkuvuonna 2021 sotaveteraaneja oli 5 886, joista miehiä 2 752. Miesten keski-ikä oli 95,8 vuotta ja naisten 94,7 vuotta. Sotainvalideja oli 900, heidän leskiään ja puolisoitaan oli noin 4 600.
Aiheesta muualla
60.21972°N, 24.69861°W
Klamydia
thumb|Klamydia miehellä. thumb|Klamydia naisella. Klamydia on nykyään Suomen yleisin bakteerin aiheuttama seksitauti. Vuonna 2016 Suomessa todettiin 14 311 klamydiatartuntaa, joka on suurin tartuntarekisteriin ilmoitettu vuosittainen määrä koskaan. Eniten tapauksia oli Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirissä ja väkimäärään suhteutettuna eniten Lapin sairaanhoitopiirissä.
Klamydian aiheuttaja on Chlamydia trachomatis -niminen bakteeri, joka tunkeutuu solun sisään lisääntyäkseen siellä. Itämisaika on tavallisesti 1–3 viikkoa, mutta se voi olla pidempikin. Infektio saattaa olla myös täysin oireeton, mutta on silloinkin aina tarttuva.
Klamydia tarttuu emätin- ja peräaukkopenetraatiossa sekä suuseksissä. Se saattaa tarttua myös synnytyksessä, jolloin vastasyntynyt voi sairastua silmätulehdukseen tai keuhkokuumeeseen. Seksissä kondomi suojaa klamydiatartunnalta hyvin.
Oireet ja hoito
Naisilla tyypillisiä oireita ovat lisääntynyt valkovuoto, verinen vuoto, virtsaoireet ja alavatsakipu. Ainakin 90 % naisten klamydiatartunnoista on oireettomia.
Klamydiainfektio aiheuttaa miehillä yleensä virtsaputkentulehduksen. Tyypillisiä oireita ovat kutina, kirvely virtsatessa sekä väritön tai vaalea vuoto virtsaputkesta. Noin puolet miesten klamydiatartunnoista on oireettomia.
Klamydia voidaan todeta luotettavasti virtsanäytteestä, tai näyte voidaan ottaa myös virtsaputken suulta ja naisilta kohdunkaulan kanavasta vanupuikolla. Infektio voidaan parantaa antibioottihoidolla. Hoidon teho on syytä varmistaa kontrollinäytteenotolla.
Hoitamattoman infektion seuraukset
Klamydia on usein oireeton, mutta myös oireeton klamydia voi aiheuttaa terveysongelmia ja komplikaatioita myöhemmin elämässä, mikäli sitä ei hoideta antibiooteilla kuntoon.
Hoitamaton tulehdus voi nousta naisilla kohtuun, munanjohtimiin tai munasarjoihin ja aiheuttaa pikkulantion tulehduksen tai munanjohdinvaurion, joka voi johtaa munanjohtimien osittaiseen tai täydelliseen tukkeutumiseen. Tämä puolestaan voi johtaa kohdunulkoiseen raskauteen tai jopa hedelmättömyyteen. Hoitamaton klamydia saattaa aiheuttaa myös sisäsynnyttimien tulehduksen (pelvic inflammatory disease, PID). Myös miehillä klamydia voi johtaa lapsettomuuteen, sillä miehillä hoitamaton klamydia voi aiheuttaa lisäkivestulehduksen, joka saattaa hoitamattomana johtaa lapsettomuuteen.
Klamydia suussa tai silmässä
Yleisimmin klamydia tarttuu seksin välityksellä sukuelimiin. Se voi kuitenkin tarttua myös silmiin tai suuhun. Klamydia suussa tai nielussa saattaa aiheuttaa kurkkukipua ja imusolmukkeiden turpoamista. Silmässä taas klamydia aiheuttaa sidekalvontulehduksen kaltaisia oireita. Klamydia voi tarttua synnytyksen yhteydessä äidistä lapseen, jolloin se voi aiheuttaa lapsella silmätulehduksen tai keuhkokuumeen. Tämä on kuitenkin Suomessa varsin harvinaista, sillä vuosittain klamydiatartunta todetaan vain noin kymmenellä 0–4-vuotiaalla.
Mottitalkoot
thumb|Vuoden 1943 mottitalkoiden osallistumistodistus. Mottitalkoot oli jatkosodan aikana talkootyönä toteutettu vapaaehtoinen polttopuunkorjuukampanja. Nimi tulee puun tilavuusyksiköstä motista. Toistuvien mottitalkoiden alkusysäyksenä olivat laskiaistiistaina 1942 järjestetyt laskiaistalkoot. Niiden tarkoituksena oli helpottaa esimerkiksi invalidien, sotaleskien ja muiden "vähäväkisten" talouksien sotaoloissa kokemaa polttopuupulaa. Mottitalkoista tuli tunnetuimpia jatkosodan kuluessa järjestetyistä talkookampanjoista.
Syksyllä 1942 käynnistettiin ensimmäinen Suurtalkoot ry:n organisoima mottitalkoovuosi tunnuksella "Motti mieheen". Ensimmäisten näin organisoitujen talkoiden tulos oli kotirintaman osalta 1 047 844 pinokuutiometriä ja rintamalla hakatut motit mukaan laskien 1,2 miljoonaa pinokuutiometriä. Talkoiden rinnalle tuli vuonna 1943 myös hakkuuvelvoite "kansanhakkuiden" nimellä. thumb|Vuoden 1942 rautakirvesmerkki. Suorituksesta mottitalkoissa sai todistuksen ja tietyn mottimäärän saavuttamisesta vastaavan mottikirvesmerkin. Merkkejä oli eritasoisia: rautakirveeseen oikeutti jo yksi motti, hopeakirves edellytti neljän ja kultakirves 16:n motin hakkaamista. Talkoiden aikana 160 osallistujaa hakkasi mestarikirveeseen oikeuttaneet vähintään sata mottia. Vuonna 1943 kauhajokinen Lauri Ranta hakkasi ennätysmäärän 618 mottia alle kahdessa kuukaudessa.
Eva-Maria ten Elsen
Ten Elsen saavutti Melbournen olympialaisissa 1956 Itä- ja Länsi-Saksan yhteisjoukkueen edustajana pronssia 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.55,1. Hän hävisi länsisaksalaiselle Ursula Happelle 2,0 sekuntia ja unkarilaiselle Éva Székelylle 0,3 sekuntia. Hän voitti Itä-Saksan mestaruuksia vuodesta 1952 alkaen.
Patrik Blomberg
Patrik Blomberg on suomalainen laulaja, joka voitti Idols-laulukilpailun yhdeksännen tuotantokauden vuonna 2018. Hän sai finaalissa annetuista äänistä 41 prosenttia. Hän julkaisi ensimmäisen Idolsin jälkeisen singlensä, ”Älä tuu suolaa”, marraskuussa 2019. Hänen esikoisalbuminsa Lohja julkaistiin huhtikuussa 2020.
Lohjalta kotoisin oleva Blomberg oli ennen Idols-kilpailua laulanut julkisesti ainoastaan kerran vanhemmilleen. Musiikkiuran ohella Patrik on työskennellyt VMP:llä.
Lars Stenbäck
Stenbäckin tunnetuin teos on kokoelma Dikter (1840) ja tunnetuimpia lyyrisiä runoja ovat Till sorgen ja Mitt finska fosterland. Hän on kirjoittanut, kääntänyt ja muokannut virsiä. Hänen virsiään on edelleen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjoissa. Stenbäck oli jäsenenä vuonna 1853 asetetussa virsikirjakomiteassa, jonka tehtävänä oli laatia uusi ruotsinkielinen virsikirja Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa varten. Lopulta Stenbäck luopui runoudesta, koska piti sitä vaarallisena uskonelämälleen. Heränneiden tuomio oli ollut jyrkkä. Runouden oli katsottu vain etäännyttävän Jumalasta.
Pietismistään tunnettu Stenbäck pyrki dosentiksi Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan vuonna 1844 väitöskirjalla De principiis quibus innituntur ecclesia et theologia christiana. Yliopiston konsistorissa dosentuurihakemuksesta syntyi kiista, johon yliopiston ulkopuolelta puuttui muun muassa arkkipiispa Erik Gabriel Melartin. Hänen kirjeensä yliopiston rehtori N. A. af Ursinille oli käytännössä poliittinen ilmianto. Melartin pyysi rehtoria yhdessä teologisen tiedekunnan opettajien kanssa (he olivat jo hyväksyneet väitöskirjan) ryhtymään toimiin pietismin separatistisen harhan torjumiseksi. Melartin esitti Stenbäckin dosentuurin torjumisen voitoksi niin tieteelle kuin Suomen kirkollekin. Pietismin leviämisestä ei ollut huolissaan vain hän, vaan myös "isänmaan tosiuskonnolliset, valistuneet ja järkevät kansalaiset", Melartin kirjoitti.
Nikolai I:n hallituskauden yleispoliittisista syistä Stenbäckin dosentuurianomus hylättiin, vaikka pääosa yliopiston professoreista, myös tuolloin opettajakuntaan kuulunut venäläisprofessori Jakov Grot, kannatti dosentuurin myöntämistä. Puolustaessaan Stenbäckin dosentuuria suomalaisoppineet puolustivat eivät pietismiä, vaan tieteen vapautta ja yliopiston oikeutta itse nimittää omat opettajansa. Erityisen selväsanaisesti Stenbäckiä puolusti konsistorin kokouksissa kirkkohistorian professori Bengt Olof Lille, joka itse oli tullut tunnetuksi pietismin kriitikkona. Hän arvosteli yliopiston rehtorin näkemyksiä esittäessään, että yliopisto oli ensisijaisesti tieteellinen instituutio, olipa se sitten sen ohessa vaikkapa rehtorin kuvaama virkamieskoulu. Täten hän piti mitä suurimpana epäoikeudenmukaisuutena, jos hänen lahjakkaaksi kuvaamaltaan ja hyvän väitöskirjan laatineelta Stenbäckiltä kiellettäisiin dosentuuri. Arkkipiispa Melartinin ilmiantokirje ei hänen mielestään ollut sovellettavissa Stenbäckin tapaukseen; olihan arkkipiispa itse vihkinyt Stenbäckin papiksi. Kaikki teologisen tiedekunnan professorit puolustivat dosentuurin myöntämistä, ja vain kaksi konsistorin professoria kannatti Melartinin näkemyksiä. Sijaiskansleri Thessleff liitti dosentuurin hakemusasiakirjoihin oman kirjelmänsä, jossa hän esitti nimityksellä olevan haitallisia seurauksia yliopistolle sekä uskoi sen edistävän pietististä lahkolaisuutta. Dosenttinimitystä ei tullut.
Eräänlaisen hyvityksen Stenbäck sai kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1854, kun tuntemattomiksi jääneet professoriystävät kehottivat häntä hakemaan teologiseen tiedekuntaan perustettua Suomen ensimmäistä pedagogiikan professuuria. Hänen virkaa varten laatimansa virkaväitöskirja herätti julkista huomiota ja sai kritiikkiä erityisesti J. V. Snellmanilta. Pietististen näkemystensä kanssa johdonmukaisesti Stenbäckin näkemys koulutuksesta oli uskonnollisesti ahdas ja koulutuksen sivistävää tehtävää halveksiva sekä sen käytännössä sivuuttava. Hän luopui professuurista vain yhden lukukauden jälkeen, jonka jälkeen koko virka siirrettiin pois teologisesta tiedekunnasta. Kasvatustiede ei ollut Stenbäckin ala eikä hänellä ollut pätevyyttä sen akateemiseen opettamiseen. Koulutuskysymyksissä hän muiden samanhenkisten Pohjanmaan pappien kanssa jäi historiaan myös kansakoulun vastustajana.
Virret
Stenbäckin kirjoittamamia, kääntämiä tai muokkaamia virsiäː
Suomen evankelis-luterlaisen kirkon virsikirja 1986̠
Ruotsin kirkon virsikirja 2002
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielinen virsikirja 1986
Gynoidi
thumb|250px|Maschinen-Menschen (koneihminen) Maria, gynoidi [[Fritz Langin ohjaamassa elokuvassa Metropolis.]] Gynoidi (kreikan kielen sanasta γυνη – nainen) tarkoittaa robottia, joka on suunniteltu näyttämään naiselta. Vastaavasti mieheltä näyttävää robottia kutsutaan androidiksi. Terminä gynoidi ei kuitenkaan ole yhtä yleinen kuin androidi, jota usein käytetään viittaamaan kaikkiin ihmishahmoisiin robotteihin. Sanaa gynoidi käytti ensimmäisen kerran brittiläinen tieteiskirjailija Gwyneth Jones.
Naista ulkoisesti muistuttavista roboteista käytetään usein myös nimitystä Fembot.
Nikon D500
Nikon D500 on Nikonin 5. tammikuuta 2016 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera. Siinä on 21 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kameralla pystyy kuvaamaan kymmenen kuvaa sekunnissa ja videoimaan Ultra HD -laadulla 30 kuvaa sekunnissa ja FullHD-laadulla 60 kuvaa sekunnissa. Kamerassa on 3,2 tuuman kääntyvä näyttö ja tuki Bluetoothille ja Wi-Fi:lle. Kameran runko painaa akun kanssa 860 grammaa.
Kiveä ja sämpylää
Kiveä ja sämpylää on Juice Leskisen vuonna 1996 julkaistu albumi. Levyn nimi on leikittelevä suomennos sanoista ”rock and roll”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Juice Leskinen, sovittanut Juice Leskinen – Markku Petander (paitsi ”Valmiusjoukkojen marssi” säv. trad.).
Sergei Zubatov
thumb|Sergei Zubatov Sergej Vаsiljevitš Zubаtov (1864 Moskova, Venäjän keisarikunta – 15. maaliskuuta (J: 2. maaliskuuta) 1917 Moskova, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarikunnan kuuluisa poliisipäälikkö. Hän sai laajan suosion oikeudellisten työntekijöiden järjestön perustamisen ansiosta, joka nimettiin Zubаtovštšina.
Varhainen elämä
Sergei Zubatov syntyi vuonna 1864 Moskovassa ylimmän upseerin perheessä. Koulussa hän oli kiinnostunut nihilismin ideasta ja luki D. I. Pisarevin kielletyt teokset. Zubatovin isänsä pyynnöstä Zubatovia erotettiin koulusta ja tämän tarkoitus oli säästää poikaa isänsä mielestä haitalliselta vallankumoukselliselta vaikutuksesta. Tämän jälkeen Zubatov aloitti työt kahdellatyöpaikalla. Toinen työpaikoista oli kirjasto. Kirjaston omistajasta, Aleksandra Nikolaevnasta, tuli Sergei Zubatovin vaimo. Kirjasto oli erittäin suosittu Moskovan nuorten keskuudessa, erityisesti vallankumouksellisien nuorten keskuudessa, koska se sisälsi kiellettyjä kirjoja, mitkä Zubatov mielellään lainasi kiinnostuneille.
Tutustuminen vallankumoushenkisiin henkilöihin
Vuonna 1884 Sergei Zubatov tutustui Mikhail Gotsin piiriin, johon kuuluivat O. G. Rubinok, M. I. Fundaminskij ja muut. Kyseisen piirin jäsenet tutkivat narodnikit-jäsenien (Pjotr Lavrov, Nikolai Mikhailovskij) ja piirin jäseneistä myöhemmin tuli vallankumoushenkilöitä. Gotz ja hänen ystävät vierailivat usein kirjastossa ja lainasivat kiellettyä kirjallisuutta. Zubatov oli heille ystävällinen, mutta ei jakanut heidän ideoita ja omissa piireissään puhui heistä halveksuen.
Vuonna 1886 Zubatov työskenteli lennättimin parissa erilaisilla radioasemilla. Vuonna 1886 Zubatov oli kutsuttu Moskovan turvallisuusyksikön päällikön N.S. Berdjajevin kuulusteluun. Zubatoville kerrottiin, että kirjastoa pidettiin vallankumouksellisten piirien jäseneiden turvatalona ja Zubatovia pidetään epäiltynä. Zubatov hyvin selvästi osoitti vastauksessaan, että hän on tätä vastaan ja vanno taistella tätä ihmiskategoriaa vastaan. Vastaus miellytti Berdjajevia ja Zubatovia otettiin salaisen agentin virkaan turvallisuusyksikköön.
Uran eteneminen
Zubatov toimi salaisena agentina turvallisuusyksikössä, jonka aikana hän esitti hyvin kapinallista ja hänen toimen avulla poliisi sai kiinni hyvin paljon vallankumouksellisia jäseniä. Vuonna 1889 Zubatov työskenteli Moskovan turvallisuusosastossa. Tässä työssä hän kuulusteli vallankumouksellisia henkilöitä ja solmi heidän kanssa sopimuksia. Myöhemmin hänestä tuli turvallisuusosaston johtaja. Hänen johdolla on lopetettu paljon vallankumouksellisia järjestöjä.
Oikeudellisten työntekijöiden järjestön idea
Zubatov huomasi, että pidätetyt järjestöt jakautuivat kahdenlaisiin henkilöihin – tavalliset työläiset ja vallankumous-sivistyneistö. Sivistyneistö olivat hyvin tietoisia järjestön poliittisesta luonteesta ja syystä, miksi heidät pidätettiin, kun taas työläiset eivät ymmärtäneet eikä nähneet poliittisia taustoja. Zubatov ymmärsi, että valtion kuuluisi ottaa työläisten asemaa ja taistella heidän taloudellisen hyvinvoinnin ja tarpeiden puolesta. Näin myös vallankumoushenkisien järjestöt heikkenevät.
Zubatovin toimesta luotiin oikeudellisten työntekijöiden järjestö. Se oli yritystä tyydyttää työläisten vaatimuksia ja heidän valvominen, säilyttäen absolutismin olon. Järjestön tavoitteena oli luoda hallituksen oma työväenliike, mikä erottaa työläisten taloudellisen taistelun vallankumouksellisesta poliittisesta taistelusta.
Myöhempi elämä ja kuolema
Vuodesta 1910 lähtien Zubatov ei ollut enää mukana politiikassa. Helmikuussa 1917 Venäjällä alkoi uusi vallankumous. 15. maaliskuuta 1917 Zubatov kuuli Venäjän keisarin Nikolai II vallasta luopumisesta ja samana päivänä Zubatov ampui itsensä.
Sagojogan ministeri
Sagojogan ministeri (Ságojoga ministtar) on suomensaamelainen Paul-Anders Simman käsikirjoittama ja ohjaama, vuonna 1997 ensi-iltansa saanut suomalais-ruotsalais-norjalainen komediaelokuva, jonka tapahtuvat sijoittuvat Lapin saamelaisalueelle. Elokuva on toinen pitkä pohjoissaamenkielinen näytelmäelokuva Nils Gaupin vuonna 1987 ohjaaman Tiennäyttäjän jälkeen.
Elokuva kertoo toisen maailmansodan loppuhetkistä pienessä saamelaiskylässä saksalaisten vetäytyessä Suomen Lapista. Vankikarkuri (Erik Kiviniemi) asettuu kylään ja salatakseen todellisen henkilöllisyytensä alkaa väittää olevansa Suomen hallituksen ministeri, joka on tullut toteuttamaan maiden uusjakoa.
Elokuva palkittiin parhaasta lavastuksesta ja parhaasta puvustuksesta Jussi-palkinnolla vuonna 1998.
Karl Marx -monumentti
Aiheesta muualla
50.83591°N, 12.92335°W
Kalpi
Historia
Perimätiedon mukaan Kalpin perusti Kannaujin hallitsija 300-luvulla. Muslimit valtasivat sen vuonna 1196. Kaupungista tuli Delhin sulttaanien tärkeä tukikohta Jamunan varrella. Kalpin linnoitus suojeli alueen kautta kulkevia kulkuyhteyksiä. Kalpi itsenäistyi joksikin aikaa Delhin kärsiessä mittavia tuhoja Timur Lenkin sotaretkellä 1400-luvulla, mutta myöhemmin sen omistuksesta kilpailivat Delhin, Jaunpurin ja Malwan hallitsijat. Viimein vuonna 1527 Kalpi liitettiin Suurmogulien valtakuntaan. Kalpista tuli oman piirikuntansa (sarkar) hallinnollinen keskus. Kaupunkiin perustettiin myös rahapaja. Marathojen vallattua alueen Kalpista tuli marathakuvernöörin tukikohta.
Britit valtasivat Kalpin vuonna 1803 ja se liitettiin suoraan brittiläiseen Intiaan vuonna 1806. Sepoy-kapinan aikaan vuonna 1857 britit voittivat Kalpissa Lakshmibain johtaman kapinallisarmeijan.
Öljyntorjunta
alt=Valkoisiin haalareihin, kumisaappaisiin, kumihanskoihin ja kenkäsuojiin pukeutuneet ihmiset haravoivat öljyistä rantahiekkaa.|pienoiskuva|[[Uuden-Seelannin armeija puhdistaa rantaa öljystä.]] Öljyntorjunta tarkoittaa yrityksiä ehkäistä öljyonnettomuuksia ja poistaa ympäristöön ja eläimiin levinnyt öljyjäte tai muuten estää öljyn leviäminen. Se on osa vahingontorjuntaa. Öljyvahinko saattaa tapahtua maalla tai vesistössä, kun autosta, veneestä tai laivasta vuotaa polttoainetta luontoon, tai kun öljyä kuljettava alus joutuu onnettomuuteen. Ympäristöön joutunut öljy myös aiheuttaa haittaa sekä luonnolle että eläimille.
Öljyntorjunta merialueella
pienoiskuva|Harjoja öljyn keräystä varten [[Öljyntorjunta-alus|öljyntorjunta-aluksessa.]] Meressä öljyn leviämistä voidaan ohjata öljypuomeilla. Sen jälkeen öljyä voidaan poistaa hajottamalla sitä kemiallisesti, polttamalla sitä tai keräämällä mekaanisesti. Kerääminen tapahtuu esimerkiksi harjojen, lapioiden ja äyskäreiden avulla.
Kainasto (Ylistaro)
Kainasto on Seinäjoen kylä entisen Ylistaron kunnan alueella. Se sijaitsee 5,5 kilometriä Ylistaron keskustasta Seinäjoen keskustan suuntaan, valtatie 18:n varrella.
Kainastossa on noin 150 taloa. Entinen koulu toimii nyt päiväkotina. Koulun rinteeseen rakennettiin vuonna 2003 Kainaston hyppyrimäet. Kylällä on kaksi pientä järveä, Varrasjärvi ja Vähäjärvi.
Kylässä toimii Kainaston Nuorisoseura, jonka toimitalo on peräisin vuodelta 1928. Nuorisoseuran toimintaan kuuluu Jyrkän kesäteatteri 400 hengen katettuine ja nousevine katsomoineen. Nuorisoseuran lisäksi kylässä toimivat kyläyhdistys, maamiesseura, maaseutunaiset ja metsästysseura.
Kainaston teollisuusalue on nimeltään Teräsmäki. Se on saanut nimensä siellä toimivista terästukkuyrityksistä Oy Leppinen Steel Ltd ja Esko Leppinen Oy.
Kylän historiakirja Kainastoa kansien välissä (2002) oli ensimmäinen Ylistaron kylähistoriakirja.
Arokiuru
Arokiuru (Melanocorypha calandra) on kiuruihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 18–20 cm ja paino 50–70 g. Hieman kiurua suurempi paksunokkainen kiuru, jonka kaulan sivuilla on musta täplä. Töyhtö puuttuu. Siiven takareuna on valkoinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Esiintymisalue ulottuu Välimeren maista Keski-Aasiaan, Portugalista lähelle Altaita. Eurooppalaiset populaatiot ovat pääasiassa paikkalintuja, mutta aasialaisista populaatioista osa on muuttolintuja, jotka saattavat muodostaa yli tuhannen linnun parvia, jotka usein lyöttäytyvät yhteen harmaasirkkujen kanssa. Euroopassa elää 20–47 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Lajia tavataan Suomessa satunnaisesti. Suomen ensihavainto tehtiin Raahessa 2.10.1977. Suomessa laji on tavattu 9 kertaa vuoden 2005 loppuun mennessä.
Elinympäristö
Monenlaiset avomaat, kuten puoliaavikot, arot ja viljelysaukeat. Suosii kuivia ja kuumia alueita.
Lisääntyminen
pienoiskuva| Melanocorypha calandra Pesä on maassa kasvillisuuden suojassa. Munia on 3–6, tavallisimmin 4 tai 5, joita haudotaan noin 16 päivää. Naaras hoitaa ainakin pääosan haudonnasta. Muna painaa 4,09 g. Poikaset lähtevät pesästä noin 10 päivän ikäisinä. Usein 2 pesyettä kesän aikana.
Ravinto
Talvella siemenet ja kasvien osat, kesällä pääasiassa maassa liikkuvat isot hyönteiset. Voi juoda suolapitoista vettä.
Diego Rubio
250px|thumb|Diego Rubio Diego Iván Rubio Köstner (s. 15. toukokuuta 1993 Santiago de Chile) on chileläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa MLS:ssä pelaavaa yhdysvaltalaista Colorado Rapidsia. Hän on kotimaansa ja Yhdysvaltojen lisäksi pelannut Portugalissa, Romaniassa, Norjassa ja Espanjassa.
Rubio edusti juniorivuosinaan Universidad Católicaa ja Colo-Coloa, jossa hänet nostettiin edustusjoukkueeseen tammikuussa 2011. Rubio allekirjoitti 5. heinäkuuta 2011 viisivuotisen sopimuksen portugalilaisseura Sportingin kanssa. Hänestä maksettiin 1,5 miljoonan euron siirtokorvaus.
Chilen A-maajoukkueessa Rubio teki ensiesiintymisensä 23. kesäkuuta 2011 Paraguayta vastaan. Hän on pelannut yhdeksän A-maaottelua, joista kolme vuonna 2011 ja kuusi vuosina 2018–2019.
Rubion isä Hugo ja veljet Eduardo ja Matías ovat kaikki tulleet myös tunnetuiksi jalkapalloilijoina. Lisäksi Chilen kaikkien aikojen menestyineimpiin jalkapalloilijoihin lukeutuva Iván Zamorano on hänen kummisetänsä.
Edvard Mikkola
Juho Edvard Mikkola (5. marraskuuta 1882 − 1942) oli suomalainen Kalvolassa vaikuttanut kansakoulunopettaja, toimittaja, kirjailija ja runoilija. Hän käytti nimimerkkejä Laippa-Juha ja ELA.
Mikkola valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista 1908 ja hän oli aluksi opettajana Ylöjärvellä ja Hausjärvellä. Hän oli Kalvolassa yläkoulun opettajana Patakankaan kansakoululla 1911−1916 ja Kutilan kansakoululla 1916−1942. Hän oli Kalvolan kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1919−1942 ja Kalvolan säästöpankin isännistön puheenjohtajana. Mikkola oli mukana nuorisoseuratyössä ja hän oli muun muassa hankkimassa nuorisoseurantaloa Patakankaalle. Hän oli myös puuhamiehenä kun Kutilan kylään perustettiin osuuskunta sillan rakentamiseksi kylään.
Vuonna 1936 Mikkola julkaisi kotikylänsä Pälkäneen Luikalan tapoja, juhlanviettoa, uskomuksia ja murretta kuvanneen kotiseutututkimuksen Kylästä ja kyläraitilta: katkelmia hämäläisen saarikylän elämästä viime vuosisadalla. Teos kuvasi saaressa sijainneen kylän elämää 1800-luvun lopulla, jolloin Mikkola oli itsekin asunut siellä.
Edvard Mikkola oli naimisissa vuodesta 1911 käsityönopettaja Hilja Lydia Palvan (s. 1890) kanssa.
Julkaisuja
Nimellä ''Edv. Mikkola'':
John Cygan
John Cygan (27. huhtikuuta 1954 New York, New York – 13. toukokuuta 2017 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Cygan esiintyi ensi kerran televisiossa vuonna 1990, ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai ensimmäisen pääroolin lyhytkestoisessa tilannekomediasarjassa Bob. Sittemmin Cygan vieraili useissa televisiosarjoissa, kuten Kuuma piiri, Frasier, Diagnoosi: Murha, Tohtori Becker, NYPD Blue ja Amyn lailla. Lisäksi hän teki televisioroolien ohella useita äänirooleja videopeleihin vuodesta 2001 lähtien. Cygan oli muun muassa Solidus Snaken äänenä Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty -pelissä sekä Rautamiehenä X-Men Legends II: Rise of Apocalypse- ja Marvel: Ultimate Alliance -peleissä.
Kruunukorkki
pienoiskuva|170px|Kruunukorkin patenttihakemuksen kuvitusta vuodelta 1892. Kruunukorkki on metallinen pullonsulkija, jonka amerikkalainen keksijä William Painter patentoi vuonna 1892.
Historia
Hiilidioksidipitoiset juomat olivat suosittuja jo 1880-luvulla, mutta hiilidioksidia sisältävien pullojen tiivis sulkeminen oli ongelmallista. Useimmat tuon ajan pullonsulkijoista olivat epäluotettavia ja vuotavia. Useimmat pullonsulkijoista myös pilasivat juoman joutuessaan kosketukseen juoman kanssa. William Painter kehitti pullonsulkijaongelman ratkaisuksi kruunukorkin vuonna 1891 ja sai sille vuotta myöhemmin patentin nro 468,258. Painterin kruunukorkki oli yksinkertainen, taloudellinen, kertakäyttöinen ja edullinen valmistaa. Tiiviste oli alun perin tehty korkista, jonka päällä käytettiin usein paperitiivistettä estämään juoman ja metallikorkin kosketus keskenään.
Kruunukorkin nykyinen rakenne on samanlainen, ainoastaan korkin hampaiden määrä on vähentynyt 24:stä 21:een. Tiivisteenä käytetyn korkkitiivisteen korvasi muovista tehty tiiviste vuonna 1968. Suomessa korkkitiivisteestä siirryttiin muovitiivisteisiin 1970-luvun alussa. Kruunukorkkien metalli on joko käytetään galvanoitua tai maalattua rautapeltiä. Korkkeihin voidaan tehdä erilaisia painatuksia. pienoiskuva|vasen|170px|Erilaisia kruunukorkkeja. Kruunukorkit ovat myös suosittuja keräilykohteita.
Kruunukorkki Suomessa
Kruunukorkki saapui Suomeen 1930-luvulla, mutta vasta vuoden 1977 alusta lähtien se on ollut markkinajohtajana olut- ja virvoitusjuomapulloissa. Tuolloin kotimaiset panimot tekivät yhteisen päätöksen kruunukorkkiin siirtymisestä.
Suomen ja myös Pohjoismaiden ainoa kruunukorkkeja valmistava tehdas on Hämeenlinnassa toimiva Finn-Korkki. Yhtiö valmisti aiemmin kotimaan juomateollisuudelle korkit, mutta yhtiöiden siirtyessä ulkomaiseen omistukseen ne ovat alkaneet tuomaan korkkeja ulkomailta. Finn-Korkki tekee korkkeja enää Olville ja pienpanimoille muun tuotannon mennessä ulkomaille. Yhtiön tuotannosta menee ulkomaille noin 95 prosenttia, 40–50 maahan joista suurin osa on Euroopassa. Toinen suomalainen valmistaja G. W. Sohlberg lopetti korkkituotantonsa vuonna 1996.
Grignardin reagenssi
Grignardin reagenssi on organometalliyhdiste, joka koostuu alkyyli- tai aryylimagnesiumhalidista. Yhdiste on saanut nimensä kehittäjänsä Victor Grignardin mukaan.
Kun alkyyli- tai aryylihalidi (RX) reagoi magnesiumin (Mg) kanssa vedettömässä ja alkoholittomassa dietyylieetterissä tai tetrahydrofuraanissa, tuloksena on organometalliyhdiste, jota yleisesti nimitetään Grignardin reagenssiksi (RMgX). Alkyyli on alkaanista muodostunut tyydyttynyt hiiltä ja vetyä sisältävä yhdisteen osa. Aryyli on aromaattisesta yhdisteestä syntynyt yhdisteen osa. Halidi on esimerkiksi kloridi, bromidi tai jodidi.
RX + Mg → RMgX
Reagenssin spesifi nimi noudattaa muotoa alkyyli- tai aryylimagnesiumhalidi reagenssin alkyylin, aryylin ja halidin mukaan, esimerkiksi CH3MgI on nimeltään metyylimagnesiumjodidi.
Magnesium liittyy alkyylin tai aryylin samaan hiiliatomiin jossa halidi oli aiemmin. Tämän vuoksi alkyyli muilta osin jää koskemattomaksi. Hiili-magnesium -sidoksessa hiili vetää magnesiumin elektroneja puoleensa, joten magnesiumin ja halidin välinen sidos on ioninen ja halidipää on siis negatiivinen. Yhdisteen orgaaninen osa on nukleofiilinen eli sillä on negatiivinen osittaisvaraus. Liuotineetteri näyttelee merkittävää osaa reagenssin rakenteessa sen stabiloivan vaikutuksen takia. Eetterin on oltava vedetön ja alkoholiton; jos ne ovat läsnä, magnesium reagoi niiden kanssa ja reagenssia ei pääse muodostumaan. Lisäksi Grignardin reagenssi reagoi mm. hapen kanssa ja tästä syystä reagenssi valmistetaan usein typpikaasukehässä.
Grignardin reagenssit ovat tärkeitä ja hyödyllisiä synteesien lähtöaineita. Hiilivetyjä, eettereitä ja tertiäärisiä amiineja lukuun ottamatta melkein kaikki orgaaniset yhdisteet reagoivat Grignardin reagenssin kanssa. Esimerkiksi karbonyyliyhdisteet reagoivat Grignardin reagenssien kanssa muodostaen alkoholeja. Tätä reaktiota kutsutaan Grignard-reaktioksi.
center|500px|Esimerkki Grignardin reaktiosta
Amiraali
Amiraali (lyhenne amir. tai sotilaskäytössä amir ) on korkea sotilasarvo, jota käytetään korkeimpana arvona eri maiden merivoimissa. Se vastaa yleensä maavoimien täyttä kenraalia. Kenraalin tavoin sana amiraali voi viitata paitsi täyden amiraalin arvoon, myös alempiin amiraalin arvoihin. Sana amiraali tulee arabian kielen termistä أمير البحر ’amīr-al-baḥr, ’merten komentaja’. Ristiretkeilijät oppivat termin, ja sitä alettiin käyttää Euroopassa jo 1000-luvulla.
Suomen merivoimissa on neljä amiraalin arvoa, ylimmästä alimpaan amiraali, vara-amiraali, kontra-amiraali ja lippueamiraali. Suomen puolustusvoimissa aktiivipalveluksessa voi olla kerrallaan vain yksi täyden amiraalin tai kenraalin arvoinen upseeri, joka toimii puolustusvoimien komentajana. Koska puolustusvoimien komentaja on useimmiten tullut maavoimista, on itsenäisessä Suomessa ollut toistaiseksi vain kaksi täyttä amiraalia: Jan Klenberg ja Juhani Kaskeala. Merivoimien komentaja Suomessa on yleensä joko kontra-amiraali tai vara-amiraali.
Monien maiden laivastossa on vielä amiraalia ylempi, maavoimien marsalkkaa vastaava sotilasarvo, joka Saksassa on ollut nimeltään suuramiraali ja useissa muissa maissa laivastoamiraali. Lisäksi jotkin historialliset laivastot ovat käyttäneet amiraalia korkeampaa kenraaliamiraalin arvoa; Saksan laivastossa se oli suuramiraalia alempi ja maavoimien kenraalieverstiä vastaava arvo. Alankomaissa taas korkein amiraalin arvo on luutnanttiamiraali, mikäli puolustusvoimien komentaja on merivoimista, sillä amiraali-arvo on Orania-Nassaun suvun käytössä. Itsenäisessä Suomessa amiraalia korkeampaa merivoimien sotilasarvoa ei ole koskaan ollut.
Muuta
Unkarin valtionhoitajana oli maailmansotien välisenä aikana amiraali Miklós Horthy, vaikkei Unkarilla sisämaavaltiona ollut laivastoa tai merivoimia. Horthyn sotilasarvo johtui siitä, että hän oli palvellut aikaisemmin Itävalta-Unkarin laivastossa.
Hôtel des Monnaies/Munthofin metroasema
Hôtel des Monnaies (Munthof) on Brysselin metron asema Saint-Gillesin kunnassa. Sitä käyttävät linjojen 2 ja 6 junat. Se avattiin vuonna 1988.
Terry Jones
pienoiskuva|Terry Jones vuonna 2007. Terence Graham Parry ”Terry” Jones (1. helmikuuta 1942 Colwyn Bay, Wales – 21. tammikuuta 2020 Lontoo, Englanti ) oli walesiläinen, Monty Python -brittikoomikkoryhmän jäsenenä tunnetuksi tullut koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli 1960-luvulla Oxfordin yliopistossa, jossa tutustui Michael Paliniin, toiseen tulevaan Python-jäseneen. Jones valmistui englannin kielestä, jonka lisäksi hän opiskeli erityisesti keskiajan historiaa. He aloittelivat komediauraansa brittitelevisiossa muun muassa sarjoissa Twice a Fortnight ja Do Not Adjust Your Set. Monty Pythonin aikaan he kirjoittivat yhdessä sketsejä.
Jones on ohjannut Monty Python -elokuvat Monty Pythonin hullu maailma (Monty Python and the Holy Grail) (yhdessä Terry Gilliamin kanssa), Brianin elämä (Monty Python's the Life of Brian) ja Monty Python – Elämän tarkoitus (Monty Python's Meaning of Life) sekä Python-kauden jälkeen elokuvat Erik the Viking ja Kaislikossa suhisee (The Wind in the Willows). Hän on myös kirjoittanut useita lastenkirjoja ja keskiaikaa käsitteleviä teoksia sekä historiadokumenttisarjoja televisiolle.
Yksityiselämä
Jones oli kahdesti naimisissa. Vuonna 1970 hän meni naimisiin Alison Telferin kanssa ja heille syntyi kaksi lasta. Toisen kerran hän meni naimisiin vuonna 2012 yli 40 vuotta nuoremman ruotsalaisen Anna Söderströmin kanssa ja heillä on vuonna 2009 syntynyt tytär. Syyskuussa 2016 kerrottiin, että Jones sairastaa dementiaa eikä enää sen vuoksi pysty antamaan haastatteluita. Jones kuoli frontotemporaaliseen dementiaan kotonaan 21. tammikuuta 2020.
Country Mouse City House
Country Mouse City House on folklaulaja Josh Rousen seitsemäs studioalbumi. Sen julkaisi Bedroom Classics vuonna 2007.
Platinum (Sony)
Platinum range eli suomeksi niin sanottu Platinum-sarja on Sony PlayStationin halpapelisarja PAL-alueilla, johon kuuluvat muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta, Australia, Uusi-Seelanti ja Eurooppa.
Platinum-sarjan tunnistaa hopean/harmaan värisestä kaistaleesta pelin kotelossa. Pelin levyn etiketti ei sisällä mitään alkuperäisestä etiketistä, vaan se on korvattu yksinkertaisella kiiltävällä pinnalla, jossa keskellä etikettiä sijaitsee pelin nimi mustien reunojen ympäröimänä.
Jotta peli pääsi Platinum-sarjaan, sen oli pitänyt myydä maailmanlaajuisesti yli 600 000 kappaletta oltuaan tavallisesti vuoden markkinoilla. Myynnin saavutettua kyseisen lukeman pelistä tuli Platinum-versio ja Sony pudotti sen hinnan noin puoleen alkuperäisestä.
Luettelo Jomalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Jomalan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Jomalan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Carabiniere (F581)
Carabiniere (runkonumero F581) oli Italian laivaston vuonna 1968 palvelukseen otettu Alpino-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri navali Riunitilta, missä köli laskettiin 9. tammikuuta 1965. Se laskettiin vesille 30. syyskuuta 1967 ja liitettiin laivastoon 28. huhtikuuta 1968.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 19. marraskuuta 2008.
Kimiko Hirata
Kimiko Hirata (s. 1970, Kumamoto) on japanilainen ilmastoaktivisti, joka pyrkii vähentämään fossiilisten polttoaineiden, etenkin kivihiilen, käyttöä Japanissa.
Hirata työskenteli kustannusyhtiössä 1990-luvulle asti. Silloin hän luki Al Goren kirjan ja ryhtyi ilmastoaktivistiksi. Hän osallistui vuoden 1997 Kioton ilmastokokoukseen ja perusti kansalaisjärjestön Kiko Network. Hän verkostoitui muiden maiden kansalaisjärjestöjen kanssa. Vuonna 2019 työ tuotti vihdoin tulosta, ja Japani luopui 13 uuden hiilivoimalan rakennussuunnitelmista.
Hiratan väitöskirja ilmastonmuutoksesta ja politiikasta hyväksyttiin Wasedan yliopistossa vuonna 2019, ja hänestä tuli yhteiskuntatieteen tohtori.
Hiratalle myönnettiin Goldman-ympäristöpalkinto vuonna 2021. BBC valitsi Hiratan vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Tino Singh
Tino Singh (s. 4. heinäkuuta 1971 Khambhat, Intia) on intialaissyntyinen, sittemmin suomalaistunut yrittäjä ja juontaja. Aiemmin hän on toiminut muun muassa tanssijana ja laulajana.
Singh toimii nykyisin elintarvikealan start-up-yrityksen perustajana ja toimitusjohtajana. Hän toimi aiemmin useita vuosia kansainvälisen markkinoinnin parissa digimarkkinoinnissa Alankomaissa, tapahtumamarkkinoinnin parissa pohjoismaisesti, mainostoimiston toimitusjohtajana sekä juontajana, tanssijana ja muusikkona.
Vuosina 1996–1998 Singh toimi televisio-ohjelma Passi ja hammasharjan juontajana. 1990-luvulla hän aloitti laulajan uran, jota hän hyödynsi muun muassa Passi ja hammasharja -ohjelmassa. Hän on myös aikoinaan esiintynyt laulajana eri yhtyeissä, muun muassa Shade of Brown (funk-soul), Liberation Orchestra (funk-soul) sekä Tino Singh and the Pimp Daddies (cover).
Ura
Singh aloitti tanssiuransa 1980-luvulla ensin Helsingin City-käytävässä nuorison breakdance-piireissä ja kävi myös opiskelemassa Helsingin Tanssiopistossa. Sittemmin hän siirtyi Aira Samulinin tanssikouluun, josta hänet rekrytoitiin koulun esiintyvään joukkoon Rytmikkäisiin. Marco Bjurströmin StepUp-tanssiryhmässä Singh toimi ammattitanssijana 1990-luvun alkuun saakka. Hän oli mukana Svenska Teaternin Hype-musikaalissa 1995, jota esitettiin yli 200 näytöstä, jonka jälkeen hän toimi Kolmoskanavan Passi ja hammasharja -viihdeohjelman juontajana (1996–1998). Singh on myös kokeillut näyttelemistä Tähtitehdas-saippuasarjassa (1998) Tuukka Valon roolissa.
Singh on showtanssin maailmanmestari vuodelta 1993 yhdessä tanssiparinsa Marianne Järvisen kanssa. Hän on julkaissut vuonna 1998 yhdessä silloisen vaimonsa kanssa ruokakirjan Tino´s Delhi (Gummerus).
Singh työskenteli Sportus.com -verkkokaupassa ja muutti Amsterdamiin vuosituhannen vaihteessa tekemään digimarkkinointia. Hän palasi 2003 Suomeen ja työskenteli muun muassa Seikkailu Oy:ssä tapahtumatuottajana ja PHS/TBWA-mainostoimistoketjussa pohjoismaisen tapahtumamarkkinoinnin parissa. Vuonna 2006 hän esiintyi Spin-musikaalissa Svenska Teaternissa.
Keväällä 2014 Tino Singh juonsi Viidakon tähtöset -televisiosarjan kolmannen tuotantokauden.
Singh perusti 2016 yhtiökumppaninsa kanssa yrityksen nimeltä TwoDads, jonka tavoitteena on taistella globaalia lasten lihavuutta vastaan tuottamalla lapsille terveellisiä elintarvikkeita.
Poliittinen vaikuttaminen
Singh oli Kokoomuksen ehdokkaana vuoden 1999 eurovaaleissa, muttei tullut valituksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän oli RKP:n ehdokkaana ja sai 249 ääntä. Kunnallisvaaleissa 2017 Singh oli ehdolla Helsingin Vihreiden listalla ja ei tullut valituksi.
Singh on ollut 2010-luvulla järjestämässä useita poliittisia tapahtumia, kuten Norjan joukkosurman jälkeinen Hiljaisuuden rikkomisen päivä, Meillä on Unelma 2015 sekä Peli Poikki 2016. Hän oli mukana Oikeus Elää -tukikonsertissa, joka järjestettiin kielteistä turvapaikkapäätöstä protestoivien turvapaikanhakijoiden tueksi 2017.
Markkinointi
Tino Singhistä tuli mainostoimisto Detail Agencyn omistaja, kun hän marraskuussa 2010 osti yrityksen koko osakekannan muilta osakkailta johtajana toimiessaan. Samalla Singh aloitti toimiston toimitusjohtajana.
Detail Agency on sittemmin Singhin johdolla keskittynyt erityisesti shoppermarkkinointiin. Yritys on myös rekisteröinyt Kaupan Paras Kaveri -jakelutiemarkkinoinnin työkalut. Detail Agency on Singhin luotsauksessa muuttanut nimensä Roy Marketing Networkiksi ja on nyt itsenäisten markkinoinnin ammattilaisten verkosto, johon kuuluu muun muassa brändeihin ja identiteetteihin erikoistunut mainostoimisto Fiander, Right Identity Tampereelta sekä useita eri alojen erikoisosaajia, kuten Fiskarsilla global retail managerina aiemmin työskennellyt Mikaela Tokola.
Diskografia
Albumit:
Singlet:
Hayley Erin
Ura
Erinin ensimmäinen näyttelijärooli oli vuonna 2004 televisiosarjan Veljemme on nero yhdessä jaksossa. Hänet nähtiin myös sketsisarjan MADtv kahdessa jaksossa. Hän teki esiintymisen myös Nickelodeonin televisiosarjassa True Jackson.
Genesis XIX
Genesis XIX on saksalaisen thrash metal -yhtye Sodomin 16. studioalbumi, joka julkaistiin 27. marraskuuta 2020 levymerkillä Steamhammer.
Tenjin-minamin metroasema
thumb|Metroaseman sisäänkäynti Tenjin-minamin metroasema on Fukuokan kaupungin Chūōn suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on ensimmäinen asema Nanakuma-linjalla Tenjin-minamin aseman päästä lukien. Asema avattiin 3. maaliskuuta 2005.
Tenjin-minamin asema sijaitsee Fukuokan keskustassa ja sen yhteydessä toimii Tenjin chikagai -kauppakatu josta on suorat yhteydet moniin keskustan kauppa- ja liike-elämän keskuksiin. Tenjin-minamin asemalta on myös Chikagai-kauppakadun kautta yhteys Tenjinin asemalle.
Asema on rakennettu kahteen kerrokseen maan alle, joista ylimmässä on lipunmyynti, kauppoja sekä portit ja alemmalla laiturit.
Tenjinin aseman läheisyydessä sijaitsevat muun muassa:
Terttu Eskelinen
Terttu Asteri Elo, kirjailijanimi Terttu Eskelinen (28. kesäkuuta 1920 Koivisto Vpl – toukokuussa 2009) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Eskelinen käv viisi luokkaa yhteiskoulua ja Linnalan kauppakoulun Viipurissa. Hän työskenteli tomistoapulaisena ja Kouvolan Sanomien oikolukijana.
Suomennoksia
Nimellä Terttu Elo:
Theodor Weissman
Theodor Mauritz Jacob Weissman (1. tammikuuta 1891 Hämeenlinna – 29. maaliskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän käytti taiteilijanimiä Teddy Wessman, Tettu Weissman sekä '''Th. Weissmann'''. Hän teki myös laulujen sanoituksia.