cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flappy Bird
Pelaaminen
Pelissä tavoitteena on lennättää lintua (näpäyttelemällä näyttöä) osumatta putkiin. Jos lintu osuu putkeen, peli loppuu. Aina kun lintu lentää putkiasetelman välistä, pelaaja ansaitsee pisteen. Se sisältää Super Mario Worldin tyyliset grafiikat, hyvin perinteiset mekaniikat, sekä sisäistä mainontaa. Mainonnat tienasivat alkuvuodesta 2014 The Vergen raporttien mukaan keskimäärin 50 000 dollaria päivässä.
Król Roger
Król Roger (suomeksi ”Kuningas Roger”) on puolankielinen ooppera, jonka sävelsi Jarosław Iwaszkiewiczin kirjoittamaan librettoon Karol Szymanowski. Teos esitettiin ensi kertaa Varsovassa 19. kesäkuuta 1926 Emil Młynarskin johtamana. Esittäjien joukossa oli säveltäjän sisko, sopraano Stanisława Korwin-Szymanowska, joka tulkitsi Roxanan roolin.
Pohjois-Amerikassa Król Roger esitettiin ensi kertaa Kaliforniassa tammikuussa 1988. Ooppera on kolminäytöksinen.
Sinfonia nro 28 (Mozart)
Sinfonia no. 28 C-duuri (KV 200) on Wolfgang Amadeus Mozartin vuonna 1773 tai 1774 Salzburgissa säveltämä sinfonia. Teos on neliosainen.
Osat
thumb|600px|Sinfonian alku
Hodgen otaksuma
Hodgen otaksuma tai Hodgen konjektuuri on eräs tärkeimmistä algebrallisen geometrian ratkaisemattomista ongelmista. Se liittyy epäsingulaarisiin kompleksisiin algebrallisiin varistoihin ja niiden alivaristoihin. Varistoa voidaan ajatella polynomien muodostaman yhtälöryhmän ratkaisuina. Karkeasti sanottuna Hodgen konjektuuri kertoo, että tietyt hyvin abstraktit Hodgen kohomologialuokat voidaan aina rakentaa alivaristoista, eli niillä on jonkinlainen geometrinen linkki.
Hodgen otaksuma on nimetty skotlantilaisen William Vallance Douglas Hodgen mukaan. Otaksuma on yksi Clay-instituutin Millennium-ongelmista, eli ongelman ratkaisijalle on luvattu miljoonan Yhdysvaltain dollarin palkinto. Hodgen konjektuuria pidetään usein Millennium-ongelmista kaikista vaikeimpana selittää maallikolle.
Hodgen otaksuman väite
Hodgen otaksuma sanoo, että tietyt de Rhamin kohomologialuokat ovat algebrallisia, eli summia alivariston kohomologialuokkien Poincarén duaaleista.
Olkoon
Tätä ryhmää sanotaan X:n astetta 2k oleviksi Hodgen luokkien muodostamaksi ryhmäksi. Hodgen otaksuma kuuluu:
Projektiivinen kompleksinen monisto on kompleksinen monisto, joka voidaan upottaa kompleksiseen projektiiviseen avaruuteen. Koska projektiivisessa avaruudessa on Fubinin–Studyn metriikka, tällainen monisto on aina Kählerin monisto. Chowin lauseen mukaan kompleksinen monisto on myös sileä projektiivinen algebrallinen monisto, eli se on homogeenisten polynomien nollakohtien kokoelma.
Jan Sundberg
Jan Sundberg (s. 12. tammikuuta 1949) on suomenruotsalainen valtiotieteilijä ja Helsingin yliopiston yleisen valtio-opin professori emeritus. Hän oli yleisen valtio-opin ruotsinkielisen professorin virassa vuosina 1994–2017. Sundberg on julkaissut monia tutkimuksia suomalaisesta puoluejärjestelmästä niin englanniksi kuin ruotsiksi.
Mielipiteitä ja lausuntoja
Sundberg on vastustanut Suomen kuntauudistusta ja aikomusta vähentää kuntien määrää jopa sadalla vuoden 2005 tasosta. Hänen mukaansa uudistuksessa taloudelle annetaan liian suuri merkitys ja demokratian toimivuus unohtuu. Sundberg väläyttää myös, että syy poliittisen osallistumisen vähenemiseen ja äänestysvilkkauden laskuun voi olla kuntademokratian heikkenemisessä.
Vuonna 2013 Yle uutisoi, että Sundbergin tietokoneelta oli lähetetty vihaviestejä ruotsinkielisille suomalaisille.
Sundberg on antanut usein haastatteluja ulkomaisille tiedotusvälineille Suomen politiikkaa koskien. Vuoden 2015 vaalien jälkeen Sundberg arveli norjalaisessa Aftenpostenissa, että perussuomalaisten istuessa hallituksessa Itä-Suomessa pakollinen ruotsin opetus poistuu ja tilalle tulee pakkovenäjä.
Leppävaaran Sisu
Suunnistaja Marita Ruoho, aitajuoksija Jarmo Ikävalko, korkeushyppääjä Veli-Pekka Kokkonen ja keihäänheittäjä Seppo Hovinen ovat edustaneet seuraa.
Epimorfismi
Kategoriateoriassa epimorfismi on morfismi f : X → Y, joka on "oikealta kumoutuva" seuraavassa mielessä:
Epimorfismit ovat samantapaisia kuin surjektiiviset funktiot, mutta ne eivät ole täsmälleen samat. Epimorfismin duaali on monomorfismi, eli epimorfismi kategoriassa C on monomorfismi duaalikategoriassa Cop.
Moninin–Obuhovin samanlaisuusteoria
thumb|300px|Moninin–Obuhovin teorian ja Businger–Dyerin muotojen ennustama tuuliprofiili, kun tilanne on epästabiili. Vihreä katkoviiva kuvaa korjaamatonta tuuliprofiilia. Moninin–Obuhovin samanlaisuusteoria kuvaa meteorologiassa tiettyjen rajakerrossuureiden (mm. keskituuli, lämpötila, ominaiskosteus) pystyprofiileja. Se voidaan ajatella laajennuksena logaritmisen tuuliprofiilin ennusteisiin. Siinä missä puhdas logaritminen profiili olettaa ilmakehän olevan neutraali, yrittää Moninin–Obuhovin teoria korjata lukuja sen mukaan, mikä on ilmakehän stabiilisuus. Nimitys "samanlaisuus" viittaa siihen, että teoria esittää rajakerroksen käyttäytyvän kaikkialla samaan tapaan.
missä z on korkeus, u_* kitkanopeus ja k von Kármánin vakio (~ 0,4). Ei-neutraalissa tilanteessa Moninin–Obuhovin teoria esittää tätä korjattavaksi universaalifunktiolla, jolloin
Tässä on ilmakehän stabiilisuus ja L Obuhov-pituus.
Universaalifunktiolle on olemassa vanhemmat, Joost Busingerin ja Arthur Dyerin tutkimuksiin perustuvat muodot, sekä uudemmat, John Wyngaardin (2010) päivittämät muodot.
Businger–Dyer -muodot
Universaalifunktio on dimensioton. Businger–Dyer -muodot perustuvat Kansasissa tehtyihin mittauksiin ja ovat stabiilille tilanteelle
ja epästabiilille tilanteelle
Korjattu tuuliprofiili
Kun Moninin–Obuhovin muodot integroidaan puolittain korkeuden suhteen alkaen niin sanotusta rosoisuusparametrista z0, saadaan
missä on lyhyyden vuoksi merkitty niin sanotut korjausfunktiot. Näin ollen esimerkiksi stabiilissa tilanteessa liikemäärän korjausfunktio on.
Lämpötilan ja kosteuden profiilit
Lämpötilan ja kosteuden vertikaaliprofiileissa kitkatuulen korvaa skaalalämpötila tai skaalakosteus, sekä tuulen korvaa potentiaalilämpötila tai ominaiskosteus. Tällöin universaalifunktionkin lauseke on erilainen.
Erkki Korhonen (poliisiylijohtaja)
Erkki Juhani Korhonen (20. helmikuuta 1924 Mikkeli – 18. joulukuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen virkamies. Hän toimi poliisiylitarkastajana 1967–1973 ja sen jälkeen poliisiylijohtajana 1973–1982.
Korhonen suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1948 Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon 1950. Hän toimi asianajajana Helsingissä ja Hämeenlinnassa 1950–1951, Kymen 1äänin apulaispoliisitarkastajana 1951–1955, Sippolan nimismiehenä 1955–1960, Lauritsalan nimismiehenä 1960–1967, sisäasiainministeriön poliisiylitarkastajana 1967–1973 ja sen jälkeen poliisiylijohtajana. Hän kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen virassa ollessaan joulukuussa 1982.
Ack Värmeland, du sköna
Ack Värmeland, du sköna, tunnetaan myös nimillä Värmlandssången ja Värmlandsvisan, on kansansävelmään perustuva ruotsalainen laulu vuodelta 1822. Sanat siihen ovat kirjoittaneet Anders Fryxell ja Fredrik August Dahlgren. Se kirjoitettiin alun perin laulunäytelmään Wermlandsflickan (1822) mutta lainattiin sittemmin Dahlgrenin näytelmäkappaleeseen Värmlänningarna (1846).
Suomenkieliset sanat nimellä ”Kaunis kotimaani” on tehnyt Johan Vikstedt. Sen on levyttänyt mm. Mauno Kuusisto vuonna 1959. Sävelmällä on laulettu myös Zachris Topeliuksen kirjoittama ja Paavo Cajanderin suomentama ”Hankoniemen silmä”, jonka Tapio Rautavaara levytti samoin vuonna 1959.
Laulu on Ruotsissa Värmlannin maakuntalaulu.
Esko Eerikäinen
Esko Ensio Eerikäinen (s. 20. lokakuuta 1973 Bogotá, Kolumbia) on suomalainen televisioesiintyjä, uransa päättänyt Scandinavian Hunks -tanssija sekä radio- ja televisiojuontaja.
Elämä ja ura
Eerikäisen isä oli Nurmeksessa vuonna 1913 syntynyt liikemies ja kunniakonsuli. Hänen äitinsä on kolumbialainen ja Eerikäisen äidinkieli on espanja. Lapsuudessaan hän puhui vain espanjaa. Isänsä etnisen taustan hän tiedosti vasta kuusivuotiaana, mutta asiasta ei juuri puhuttu. Eerikäisen lapsuudenperheessä elettiin varsin perinteisesti. Vanhempien auktoriteetti oli ehdoton, ja isän työhuoneeseen ei menty koputtamatta. Eerikäisen isällä oli takanaan jo yksi avioliitto, josta oli syntynyt kolme lasta.
Eerikäinen alkoi opiskella kolumbialaisessa sisäoppilaitoksessa kahdeksanvuotiaana. Kolumbian sisäinen vakaus alkoi horjua ja Eerikäisen isä ryhtyi järjestämään perheen muuttoa Suomeen. Kymmenvuotias Esko lähetettiin ensimmäisenä, kesällä 1984. Hän muutti isotätinsä luo Kuopioon, missä hän vietti alkuun kesänsä. Tädin tytär oli jo aikaihminen ja asui puolisonsa kanssa Espoon Leppävaarassa. Eerikäinen asui enimmän ajan serkkunsa luona ja aloitti koulunkäynnin Leppävaarassa. Ummikkona Suomeen muuttanut Eerikäinen omaksui suomen kielen nopeasti ja loppuvuoteen 1984 mennessä hänen puheessaan ei ollut enää sanottavasti vierasperäistä aksenttia.
Eerikäisen isä kuoli alkuvuodesta 1986. Hänen äitinsä ja siskonsa muuttivat Suomeen keväällä 1987; perhe asettui Espoon Matinkylään. Eerikäisen koulunkäynti sujui nihkeästi, hänen aikansa kului moottoripyörä- ja mopoharrastukseen, hauskanpitoon ja tyttöystäviin, kuten Tissi-Hanneleen ja Helppo-Päiviin. 1990-luvun alussa Eerikäinen muutti tyttöystävänsä luokse Joensuuhun. Hän työskenteli kolme vuotta kehitysvammaisten hoitolaitoksessa ja toimi järjestyksenvalvojana Joensuun kapakoissa.
Eerikäinen osallistui vuonna 1998 Vuoden mies -kilpailuun, jossa hänet valittiin ensimmäiseksi perintöprinssiksi ja lehdistön ihannepojaksi.
Eerikäinen kuului pitkään showtanssiryhmä Scandinavian Hunksin tunnetumpiin esiintyjiin. Kyseisessä ryhmässä esiintymisen hän aloitti 2000-luvun alussa. Lisäksi hän työskenteli helsinkiläisen Onnelan pääportsarina eli johtavana eteisvahtimestarina. Hunks-ryhmän markkinointi oli tehokasta ja se esiintyi täysille ravintolasaleille kautta Suomen, mutta käteen jäänyt tulo miestä kohden oli vähäinen. Eerikäisestä kehkeytyi pian tanssiryhmän vetonaula, ”päämuna”, jonka oli oltava paikalla jokaisella kiertueella.
2000-luvun puolessa välissä Eerikäisellä oli epäonnistunut kihlaus pohjoissuomalaisen naisen kanssa ja vuonna 2007 lyhytaikainen suhde eteläkorealaisen naisen kanssa. Eerikäinen oli naimisissa Martina Aitolehden kanssa 2007–2011 ja heillä on yhteinen tytär. Pariskunnan elämää seurattiin kahden tuotantokauden verran tositelevisiosarjassa Vauvakuumetta (2010) ja Isku Kolumbiaan (2011). Vuonna 2013 Eerikäinen osallistui Julkkis Big Brotheriin ja Kaksi julkkista ja yhdet häät -ohjelmaan. Aiemmin samana vuonna hän esiintyi risteilyisäntänä Liv-televisiokanavan ohjelmassa Sinkkulaiva. Eerikäisen ja Aitolehden lyhyehkö avioliitto ei ollut erityisen onnellinen, Eerikäinen luonnehti Aitolehteä ”eräänlaiseksi Kiroilevan siilin ja Anu Saagimin risteytykseksi”.
Vuonna 2012 Eerikäinen työskenteli Janne Katajan juontajaparina Radio Suomipopin aamuohjelmassa. Keväällä 2013 hän juonsi Spin FM -kanavalla Hate it or love it -ohjelmaa ystävänsä Niko Nousiaisen kanssa.
Helmikuussa 2014 Eerikäinen oli kohdehenkilönä helsinkiläisen Apollo Live Club -ohjelmaravintolan Roast-komediatapahtumassa, johon osallistui ”roastaajien” ominaisuudessa Janne Porkka, Miika Pettersson, Jucci Hellström, Antto Terras, Martina Aitolehti, JP Kangas ja Ali Jahangiri.
Eerikäisen ura Scandinavian Hunks -ryhmässä päättyi kesällä 2014, minkä jälkeen hän opiskeli media-alaa Laajasalon opistossa Helsingissä. Kesällä 2015 Eerikäinen juonsi The Voice -radiokanavan ohjelmaa ja keväällä 2016 hän aloitti Radio Novan juontajana. Syksyllä 2019 Eerikäinen alkoi juontaa MTV3-kanavan Hitlist-musiikkiohjelmaa.
Elokuussa 2016 ilmestyi Antto Terraksen kirjoittama ja Liken kustantama Esko – Stripparin tarina -elämäkerta.
Maaliskuussa 2022 Eerikäinen näytteli Petri Simolaa saippuasarjassa Salatut elämät.
Robin Hund & Hans glada orkester
Robin Hund & Hans glada orkester on vuonna 2012 perustettu suomenruotsalainen lastenmusiikkiyhtye, joka muodostavat laulaja Tomas Järvinen ja kitaristi Henrik Strang. Se on julkaissut myös suomenkielisiä albumeja nimellä Robin Rekku & Jekkuorkesteri. Vuonna 2018 yhtye voitti parhaan lastenmusiikkialbumin Emma-palkinnon. Emma-gaalassa 2020 yhtyeen albumi Ett album för äldre barn palkittiin parhaana lastenalbumina.
Målilla
Målilla tunnetaan hyvin sen ääripäisistä lämpötiloista. 29. kesäkuuta 1947 Målillassa mitattiin koko Ruotsin korkein lämpötila, +38 astetta. Tämä luku on sama kuin mitä on mitattu Ultunassa Uplannissa. Ääripäisten lämpötilamittausten takia erääseen paikkakunnalla sijaitsevaan liikenneympyrään on asennettu 15 metriä korkea lämpömittari. Aika pian sen vihkiäisten jälkeen joulukuussa 2000 siihen kuitenkin törmäsi auto ja lämpömittarin alapäässä oleva metallipallo jouduttiin korjaamaan.
Målilla on tunnettu myös Moto GP -radastaan. Siellä on erityisesti kilpaillut paikallinen, aiemmin Dackarna Målilla -nimellä toiminut Moto GP -joukkue. Luxo Stars ja Team Svelux olivat kaksi ohimennyttä nimeä, jotka olivat käytössä ennen kuin alkuperäinen nimi palautettiin.
Välttämätön ja riittävä ehto
Välttämättömät ja riittävät ehdot viittaavat logiikassa väittämien välisiin implikatiivisiin suhteisiin. Väite p on väitteen q välttämätön ehto, jos q ei voi olla tosi, ilman että p on tosi. Väite p on väitteen q riittävä ehto, jos p:n totuus takaa sen, että myös q on tosi.
Se, että p on q:n välttämätön ja riittävä ehto ilmaistaan yleensä konjunktiolla ”jos ja vain jos” tai sen lyhenteellä ”joss”, eli q joss p.
Välttämätön ehto
Väittämän välttämättömän ehdon tulee täyttyä, jotta väittämä olisi tosi. Muodollisesti esitettynä, väittämä p on väittämän q välttämätön ehto jos q implikoi p:n, eli jos ja vain jos väite ”jos q niin p” on tosi. Toisin sanoen lauseessa
p on välttämätön ehto q:lle.
Esimerkiksi kyky hengittää on välttämätöntä ihmisen elämälle. Vastaavasti lukua 2 suuremmille kokonaisluvuille pätee, että parittomuus on välttämätön ehto sille, että luku on alkuluku, koska 2 on ainoa kokonaisluku, joka on sekä parillinen että alkuluku.
Riittävä ehto
Väittämän riittävä ehto on ehto, joka täyttyessään takaa sen, että väittämä on tosi. Muodollisesti esitettynä väittämä p on väittämän q riittävä ehto jos p implikoi q:n, eli jos ja vain jos väite ”jos p niin q” on tosi. Toisin sanoen lauseessa
p on riittävä ehto q:lle.
Esimerkiksi hyppääminen on riittävä ehto maasta irtautumiselle, koska hyppäämiseen kuuluu oleellisena maasta irtautuminen. Vastaavasti riittävä ehto luvun parillisuudelle on, että jakamalla se luvulla 2 saadaan tulokseksi kokonaisluku.
Ehtojen väliset suhteet
Ehto voi olla joko välttämätön tai riittävä ilman, että se olisi samalla toista. Esimerkiksi:
Ehto voi olla sekä välttämätön että riittävä. Esimerkiksi:
Schleswig (kaupunki)
thumb|Schleswigin kaupunkinäkymää, keskeisellä sijalla [[Schleswigin tuomiokirkko|tuomiokirkko.]]
Historia
Toisen Saksan–Tanskan sodan seurauksena Schleswigin alue siirtyi vuonna 1864 Tanskalta Preussin hallintaan. Schleswigin kaupunki sai tuolloin Schleswig-Holsteinin pääkaupungin aseman. Vuonna 1946 Schleswig-Holsteinin osavaltiohallinnon sijaintipaikaksi määrättiin kuitenkin Kiel. Schleswig-Holsteinin korkein oikeus pysyi edelleen Schleswigissä.
Väestö
Schleswigissä on merkittävä tanskalainen vähemmistö, joka ylläpitää omia kouluja, kirjastoa ja laajaa kulttuuritoimintaa.
Nähtävyydet
Schleswigin merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Schleswigin tuomiokirkko, kalastajakylä Holm sekä Gottorfin linna. Linnan barokkipuutarhassa on vuonna 2005 rakennettu niin sanottu ”maapallotalo”, jossa on esillä Adam Oleariuksen vuosina 1650–1654 konstruoiman karttapallon kopio, halkaisijaltaan noin kolme metriä.
Noin viiden kilometrin päässä Schleswigin keskustasta sijaitsee Busdorfin kunnan alueella viikinkiaikaisen Haithabun jäänteitä. Paikalla toimii nykyään viikinkimuseo.
Tuomas Sallinen
Tuomas Sallinen (s. 1958) on suomalainen elokuvaohjaaja ja muusikko. Hän opiskeli ensin ammattimuusikoksi Sibelius-Akatemiassa pääaineenaan sello. Hän on toiminut ammattimuusikkona vuosina 1978–1983 soittaen muun muassa Helsingin, Kuopion ja Kotkan kaupunginorkestereissa.
Sallisen ehkä tunnetuin työ on hänen ainoa valkokangaselokuvansa Routasydän (1993), joka on tulevaisuuteen sijoittuva tarina EU-Suomesta. Televisiolle hän on ohjannut muun muassa televisiosarjan Mikset sä soita? (1994). Sallinen on ohjannut lukuisia dokumenttielokuvia (osan Ranskassa) ja televisiodraamaa sekä toiminut myös tuottajana. Tuottajana hänen ohjelmistonsa on laaja aina realitysarjoista kansainvälisiin yhteistuotantoihin. Realitysarjoista hän on tuottanut muun muassa Suurta Seikkailua ja Unelmakämppää.
Sallinen valittiin 1990-luvun alussa niin sanottuun "sparrausrinkiin", jonka rahoittamana hän ohjasi elokuvan Kuvia kuolemasta. Sallisen menestynein ohjaustyö on fiktio Yön lapsi (1991), jota on myyty yli kahteenkymmeneen maahan.
Sallinen on säveltäjä Aulis Sallisen poika. Hän on tehnyt isästään elokuvan Kohtaamisia isäni Aulis Sallisen kanssa (2006).
Ahmad Shah
Ahmad Shah ibni Abu Bakar (24. lokakuuta 1930 – 22. toukokuuta 2019) oli Pahangin sulttaani ja Malesian seitsemäs kuningas. Hän toimi kuninkaan virassa vuosina 1979–1984. Vuonna 2019 hän luopui heikon terveydentilansa vuoksi sulttaaniudesta poikansa hyväksi.
Ala Al-Sasi
Ala Al-Sasi (s. 2. heinäkuuta 1987) on jemeniläinen jalkapalloilija. Hänen seuroinaan ovat olleet Al-Ahli Sana'a (2005–2009) ja sen jälkeen Al-Hilal Hudayda. Hän pelaa keskikentällä. Vuodesta 2007 lähtien hän on pelannut myös Jemenin jalkapallomaajoukkueessa.
Jaamankangas
Jaamankangas on viime jääkauden loppuvaiheeseen ajoitettu yhteen sulautunut reunamuodostuma ja saumamuodostuma, joka sijaitsee Pohjois-Karjalassa Liperissä, Kontiolahdella ja Joensuussa. Nykyään Jaamankankaalla tarkoitetaan usein vain reunamuodostumaa, mutta vieläkin voidaan ymmärtää Jaamankankaaseen kuuluvan myös saumamuodostuman alueita. Muodostuma-alueen pohjoisreuna rajautuu selkeästi Höytiäiseen ja Viinijärveen, ja Pielisjoki virtaa Jaamankankaan kaakkoisreunassa. Reunamuodostuman ja saumamuodostuman välinen pohjois-etelä-suuntainen raja sijaitsee Kuoringan kohdalla. Jaamankankaan synty ajoitetaan noin 11 400–11 300 vuotta vanhaksi, koska sen katsotaan kuuluvan Pielisjärven reunamuodostumaan.
Geologinen määritelmä
Geologisessa kirjallisuudessa Jaamankankaalla tarkoitetaan kahta eri asiaa. Alkuperäisessä merkityksessään on Jaamankankaalla 1800-luvulta alkaen tarkoitettu reunamuodostumaa, jonka glasifluviaalinen muodostuma on noin 20 kilometrin pituinen ja 2–4 kilometrin levyinen reunatasanne. Sen jäätikönpuoleinen osa muodostuu lajittuneiden maa-aineisten joukkoon sekoittuneista moreenikerroksista ja reunamoreeneista. Sen etelänpuoleinen osa on pääosin lajittuneiden maa-ainesten kerrostumia. Jaamankankaaseen on myös liitetty lännessä sijaitseva saumamuodostuma, joka ulottu kapeana rakenteena Outokummun lähelle asti. Tämä kahden muodostuman yhdistelmä on ollut vanhemmassa kirjallisuudessa sen käytetympi merkitys ja yhdessä niiden kokonaispituudeksi tulee lähes 45 kilometriä.
Maantietoa
Jaamankankaan reunamuodostuma sijaitsee aivan Joensuun pohjoispuolella, kaupunkialueen ja Höytiäisen välissä. Saumamuodostuman alueita löytää Pielisenjoen mutkasta Lehmolan, Rantakylän ja Utran läheltä, jossa sijaitsee Utranharju, Liperissä Käsämästä, Viinijärveltä ja Ahonkylältä. Saumamuodostuman läntiset alueet erottavat Viinijärven sekä Kuoringasta että Oriveden Heposelältä. Reunamuodostuman metsäalue on haja-asutusaluetta Kuoringalle asti. Sen eteläalueita on rakennettu asuinalueiksi siitä alkaen, kun Pohjois-Karjalan prikaati lopetettiin, kuitenkin niin, että Joensuun rakentaminen jää sen kunnanrajan eteläpuolelle. Siellä sijaitsevat esimerkiksi kaupungin keskusta-aluetta, teollisuusalue Käpykangas, asuinalueet Siilainen, Noljakka, Kuusela, Kytö ja Marjala. Kontiolahden puolella Jaamankankaan itäosissa ovat Lehmon, Lehmolan ja Kylmäojan asuinalueet. Höytiäisen kanavan länsipuolella on vielä Onttolan asuinalue. Liperin puolella sijaitsee Ylämyllyn alueella Välikankaan, Välikylän, Lahdensuon, Jyrinkylän ja Honkalammen asuinalueet. Erityisesti Jaamankankaan reunatasanteella Kontiolahdella ja Liperin Ylämyllyn Pärnävaarassa on asuinalueiden yhteydessä runsaasti liikuntareittejä.
Reunatasanteen pohja soveltuu hyvin liikenneyhteyksien rakentamiseen. Alueen eteläreunaa seuraa valtatie 9, joka tulee Kuopiosta Outokummun kautta Joensuuhun. Ylämyllyllä siitä haarautuu pohjoiseen Polvijärvelle johtava seututie 502. Joensuusta jatkaa Jaamankankaalla pohjoista kohti valtatie 6 ja sen rinnalla kulkevat vanhat tiet yhdystie 15715 ja 15716. Jaamankankaalla kulkee junaliikennettä Joensuusta länteen päin Pieksämäki–Joensuu-rataa ja pohjoiseen Joensuu–Kontiomäki-rataa myöten. Onttolan ja Ylämyllyn välissä sijaitsee Joensuun lentoasema.
Suppia ja tavallisia järviä
Etenkin Höytiäisen kanavan länsipuolella on runsaasti järviä, jotka ovat muodostuneet saumamuodostuman ympärille reunamuodostumaan virranneen hiekan peitettyä jäätiköstä irronneet jäävuoret ja kuolleen jään kappaleet. Jäiset kappaleet sulivat myöhemmin pois jättäen jäljelle suuren kuopan, johon kertyi myöhemmin vettä. Järvet ja lammet ovat selityksen mukaisesti suppia, joita esiintyy yleisesti jääkauden muodostumissa. Ylämyllyllä suppajärviä ovat muun muassa Honkalampi, Lehtolampi, Hovatta, Pahakala, Pieni Pahakala, Matkalampi, Sompalampi, Nuottilampi, Harinjärvi, Jyrinjärvi, Leinonen, Heinälampi, Pohjalampi, Pitkänen ja Pieni Heinälampi. Lentokentän eteläpuolella on Jaamanlampi ja pohjoispuolella Iso Polvijärvi, Iso Mertalampi, Pieni Mertalampi, joukko Kalattomialampia ja Lykynlampi. Lehmosuolla sijaitseva Onkilampi ei ole suppajärvi, mutta siitä pohjoiseen Lehmoharjun ympärillä niitä on: Ukonlampi, Kylmälampi, Välilammit ja lopuksi Höytiäisen rannassa Mustalampi.
Saumamuodostumaan ovat jääneet lisäksi Käsämässä sijaitsevat Ruumenlampi, Liukunlampi, Huttulampi ja Iso-Möykky, Kontkalan Pyttylampi, ja Ahonkylässä esimerkiksi Laukunlampi, Aholampi, Iso-Juurikka ja Tuprami. Suppia on lisää Outokummun taajaman itäpuolella. Saumamuodostuman eteläpuolelle jäävät Kuorinka ja Sysmäjärvi sekä pohjoispuolella sijaitseva Särkijärvi, jotka ovat lähdepohjaisia ja matalia järviä.
Pohjavesialue
Jaamankangas on erittäin suuri pohjavesivarasto. Sadannasta muodostuu pohjavettä noin 20 000 kuutiometriä vuorokaudessa. Sitä tihkuu alueen lampiin, järviin, lähteisiin ja virtaaviin puroihin. Lehmonharju on osoittautunut hyväksi pohjaveden johteeksi ja sinne onkin sijoitettu pohjavesipumppaamo.
Luonnosuojelua
Jaamankankaalla ei ole suuria suojelualueita. Alueen rajalla Ylämyllyllä sijaitsee Pyhäselän länsirannassa Mattisenlahden suojelualue, jossa pyritään takamaan vesilintujen pesintärauha. Erikoisuutena on Vaaralammen supan ympäristön pieni suojelualue. Viinijärven itäpuolella on koko Särkijärvi suojeltu ja samoin on Outokummun taajaman eteläpuolinen Sysmäjärvi.
Tutkimushistoriaa
Pjotr Kropotkin käytti geologisessa kirjallisuudessa ensimmäisen kerran Jaamankankaan nimitystä 1870-luvulla. Sillä hän tarkoitti lähinnä Höytiäisen eteläpuolista reunatasannetta. Jo vuosisadan vaihteessa oli selvinnyt, että Pohjois-Karjalassa oli kaksi lyhyttä reunamuodostumaa. Toinen alkoi Toiselta Salpausselältä Kiihtelysvaarasta edeten kohti koillista ja toinen alkoi Uimaharjusta, joka eteni sieltä Venäjän rajan yli. Uimaharjun ja Jaamankankaan välillä oli lisäksi melko yhtenäinen reunamuodostumaketju. Sitä kuvasivat muun muassa Johannes Sederholm, Wilhelm Ramsay ja Johan Rosberg. Benjamin Frosterius ja W.W. Wilkman laskivat vuonna 1915 Jammankankaaseen mukaan myös reunatasanteen länsipuolelta siihen liittyvät muodostumat, jotka on myöhemmin tulkittu olevan saumamuodostuman osia. Matti Sauramo päätteli jo vuonna 1929, että Pielisjärven reunamuodostuma on Kolmannen Salpausselän aikainen, vaikka tämä ei vakuuttanut kaikkia tutkijoita. Maamerkkejä tulkittiin vielä 1940–1960-luvulla Esa Hyypän ja Sauramon esityksien mukaan niin, että jääkauden lopula mannerjäätikön reuna kulki Joensuun seudulta joko pohjoiseen tai pohjoisluoteeseen. Näitä ajatuksia ei kuitenkaan pystytty todistamaan osoittamalla mastosta jäätikön synnyttämiä reunamuodostumia. R. Repo päätteli vuonna 1957 Jaamankankaan olevan Toisen Salpausselän aikainen saumamuodostuma. Kun 1960-luvulla alettiin tutkia Pohjois-Karjalan seudun jääkauden päättymistä tarkemmin, huomattiin lähekkäin sijaitsevien muodostumien eri-ikäisyys. Kun Matti Saarnisto ja Timo Saarinen ajoittivat Pielisjärven reunamuodostuman iäksi noin 11 300 vuotta, sai Jaamankangas samalla oman ajoituksensa.
Kyyrönsuon muinaisjärvi
Aikana, jolloin Muinais-Saimaan vedenpinta oli nykyistä paljon korkeammalla, oli Jaamankankaan pohjaveden pintakin korkeammalla. Tämän vuoksi sellaisissa Jaamankankaan painaumissa, jossa vesi ei nykyään pysy, on aiemmin voinut olla lampia tai järvi. Vuoden 2016 arkeologisessa inventoinnissa löydettiin asbestikeraaminen asuinpaikka Kyyrönsuon törmältä. Se on keramiikan avulla ajoitettu väljästi aikaan 4 500–3 900 eaa. Koska sellaiset asuinpaikat on toistaiseksi löydetty aina vesistön ääreltä, voidaan nytkin päätellä Kyyrönsuon olleen tuolloin matala järvi. Hypoteettisen järven rantaviiva on sijainnut korkeudella, joka on nykyään noin 93 metriä mpy. Se ulottui Lehmosta Höytiäisen kanavalle ja sen etelärannat huuhtoivat Lehmosärkkää ja Marjosärkkää. Saimaan vedenpinnan laskettua alemmaksi on järvi kuivunut ja sen mutainen pohja on ilmeisesti alkanut soistumaan.
Keskiajan jälkeinen aika
Vanhoissa kartoissa Jaamankankaalla kulki lähinnä teitä, mutta asutusta oli hyvin vähän. Tunnetuin tie on edelleen käytössä oleva Jaamankankaantie, joka yhdisti muinoin Pohjois-Savon Pohjois-Karjalaan. Toinen vanha tie on Kruunutie. Lähimmät kylät olivat 1600-luvulla Lehmonaho reunamuodostuman itäosassa ja Onttola sen eteläosassa. Alueen kaskenpoltosta ei ole merkkejä. Tervanpolttoon tarkoitettuja jäänteitä on löydetty vain kahdeksan, joten sitä on harjoitettu vain kotitarpeeseen. Hiilenpolttoon tarkoitettuja hiilimiiluja sen sijaan esiintyy Jaamankankaalla runsaasti. Ne ovat arvion mukaan peräisin 1700–1900-luvulta.
Ensimmäisen maailmansodan linnoitteet
Venäläiset sotajoukot kaivauttivat Ensimmäisen maailmansodan aikana linnoitteita tarkoituksenaan suojata Pietaria lännestä tulevaa mahdollista hyökkäystä vastaan. Niitä kaivettiin myös Jaamankankaalle vuosina 1916–1917 Kontiolahden kirkonkylälle, Höytiäisen ja Pielisjoen välille, Uuron alueelle ja Kontiolahden ja Joensuun rajalle kolmeen puolustuslinjaan. Pohjoinen linja oli Kirkonkylä–Pyytivaara–Jakokoski-linjalla, keskimmäinen sijaitsi Uurossa ja eteläisin oli Lehmonsärkkä–Marjosärkkä–Lehmo-linjalla.
Salpalinja
Suomessa tunnetaan Salpalinjana toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1941 sekä vuonna 1944 rakennettua puolustuslinjaa, joka oli suunnattu idästä tulevaa hyökkäystä vastaan. Jaamankankaalla siihen kuuluu esimerkiksi Joensuun bunkkerimuseo, jossa on ennallistettu juoksuhautoja ja avattu bunkkereita yleisölle. Salpalinjaan kuuluu myös Höytiäiseltä Pielisjoelle rakennettuna linnoiteketjuna, johon kuuluu kiviesteitä, panssarikaivantoja, korsuja ja niitä yhdistäviä yhdyshautoja. Aiheesta kertova opastaulu löytyy Ampumahiihtostadionin lähettyviltä. Salpalinjan ydinalue oli vuoden 2013 loppuun asti Pohjois-Karjalan prikaatin (alla) harjoitusalueena, mikä on suojannut rakennelmat rakentamiselta. Varusmiesten kaivamien uusien juoksuhautojen lisäksi alueelle kaivettiin Mannerheim-elokuvaa varten kymmeniä metrejä juoksuhautoja, jotka ovat edelleen nähtävänä.
Pohjois-Karjalan prikaati
Jaamankankaan takana Kontioniemessä on sijainnut lyhytikäinen Pohjois-Karjalan prikaati, jonka varsinainen toiminta alkoi 1950-luvulla ja päättyi 2013. Sen ympärillä olevalla kankaalla sijaitsi laaja harjoittelualue, joka on prikaatin vuoksi säilynyt rakentamattomana lakkauttamiseensa asti. Nykyisessä Liperin Ylämyllyn Jyrinkylässä toimi prikaatin alaisuudessa Pohjois-Karjalan patteristo, joka lakkautettiin vuonna 1990. Varuskunnan paikalla sijaitsee Jyrinkylän taajamakeskus, jossa entisiä varuskuntarakennuksia on otettu kunnalliseen käyttöön. Pärnävaaralla toimii hiihtostadion, jossa voi harjoittaa myös ampumista. Pärnävaaran laskettelukeskus on nykyään lakkautettu.
Puunuittoa ja vesivoimaa
Puuta on uitettu Höytiäisellä viimeistään 1900-luvun alussa ja sitä kesti 1970-luvulle saakka. Uitossa oli käytössä aluksi hevosvetoinen lauttauitto, mutta 1930-luvulla siirryttiin laivavetoiseen uittoon. Puutavara uitettiin Puntarikoskelle, josta puut laskettiin alas uittoa varten perattuun Höytiäisen kanavaan. Puita nostettiin myös maalle Kontiolahden satamassa, joka toimi polttopuun keskuksena. Kun vuosina 1957–1958 rakennettiin Puntarikoskeen vesivoimalaitos, siirryttiin kokonaan nippu-uittoon. Nippuja nostettiin voimalan ohi Höytiäisen kanavaan nippunosturilla. Puunuitto loppui 1970-luvulla, kun puuta alettiin kuljettamaan autoilla. Voimalaitoksen toiminta varmistettiin oikaisemalla Puntarikosken kohdalla kanavan uomaa ja ruoppaamalla alajuoksulla kanava suoraviivaiseksi vesiväyläksi.
Joensuun lentoasema
Monien reunamuodostumien reunatasanteille on Suomessa perustettu lentokenttiä. Onttolaan perustettiin vuonna 1937 lentokenttä, jota käytettiin Toisen maailmansodan aikana pommikoneiden, hävittäjien ja tiedustelukoneiden tukikohtana. Se sijaitsee reunamuodostuman länsiosassa Höytiäisen kanavan länsipuolella ja Liperin ja Kontiolahden rajalla. Karhumäki aloitti vuonna 1950 säännöllisen matkustajalentoliikenteen Helsinkiin. Nykyään Joensuun lentoasemana tunnettu lentokenttä on toiminut lähes koko ajan sekä matkustajaliikenteen että ilmailuharrastuksen tukikohtana.
Reunamuodostuma
Jaamankankaan moreenipitoinen reuna sijaitsee Höytiäisen etelärannalla, sekä Ison Polvijärven, Pohjalammen, Harinjärven ja Matkalammen pohjoisrannoilla, että vielä Kuoringan itäpuolella. Jaamankankaan eteläreuna seuraa Ylämyllyn Honkalammen asuinalueen reunaa, Honkalammelta Marjalaan Pyhäselän rantaa, kääntyy kohti koillista Marjalan ja Onttolan pohjoispuolitse, ja lopuksi vielä Lehmolan kautta Uuroon. Uuron ympäristössä Jaamankangas rajautuu lopuksi Pielisjokeen, joka on kuluttanut hiekka-alueeseen jyrkkärantaisen uoman. Tässä muodossaan reunamuodostuman pituus on noin 20 kilometriä ja leveys 3–4, tai jopa 6, kilometriä.
Mannerjäätikön reuna on Jaamankankaalla päättynyt Yoldiamereen, joka on eräs Itämeren varhaisvaihe, tai sitten sitä hieman korkeammalla sijainneeseen jäätikköjärveen. Reunatasanne on syntynyt, kun jäätikköjoet purkivat jäätikkötunneleistaan vettä, jonka voimakkaissa virtauksissa kulki mukana soraa, hiekkaa ja savea. Maa-aines kerrosti tunnelin suulle vedenalaisen harjanteen, jonka huippu nousi lopulta aivan vedenpinnan tasolle. Tämän jälkeen alkoi hiekkainen vesi kerrostaa harjanteen taakse rinteitä, joiden huippu ylettyi lähelle vedenpinnan tasoa. Kun tätä jatkui vuosikymmeniä, oli jäätikköjokien eteen kerrostunut laaja hiekkainen suistomaa. Sen pinnan sandurilla risteili lukuisia sulamisvesiuomia, joiden vesi purkautui sinne jäätikkötunneleista. Kun jäätikön reuna myöhemmin perääntyi Jaamankankaalta, jäi sen eteen kapea mutta laajeneva Yoldianmerenlahti. Lahdesta muodostui erilleen kuroutumalla Höytiäinen noin 11 300 vuotta. Höytiäinen oli aluksi pieni jäätikköjärvi, jonka lasku-uoma ylitti Jaamankankaan Asemakylän kohdalla. Osa Jaamankankaan maa-alueista jäi heti saaristoksi, joista Pärnävaara oli korkein saari. Maankohoaminen oli nykyistä paljon nopeampaa ja se laski meren vedenpintaa, jolloin saaret maatuivat toisiinsa kiinni. Maankohoamisen jatkuminen aiheutti myös Saimaan kuroutumisen erilleen Itämerestä.
Reunatasanteen pinnalta voi Karttapaikan rinnevarjotyökalulla havaita pienien korkeuserojen muodostama sokkelo. Ne ovat fossiloitunutta sulamisvesiuomastoa, jossa virtaava vesi on muodostanut sandurin pinnalle palmikkojokiuomia. Uomat ovat suurimmillaan parin sadan metrin levyiset ja jopa 5–7 metriä syviä. Sandurin pintaosan muodostaa 15–20 metriä paksu sora- ja hiekkakerros. Pinnanmuotojen perusteella voidaan päätellä, että jokien kulutustaso on sijainnut noin 105 metrin korkeudella mpy. Tämä on selvästi matalammalla tasolla kuin Baltian jääjärven vedenpinnan taso BIII, jolla tarkoitetaan vedenpinnan korkeutta Toisen Salpausselän muodostumisen jälkeisenä aikana. Jaamankangas on siis nuorempi kuin Toinen Salpausselkä.
Jaamankankaan ja Toisen Salpausselän yhdistää toisiinsa Yhdysharju. Se on saumamuodostuma, joka muodostui ennen Jaamankangasta. Yhdysharjun luoteispäästä haarautuu kolme harjujaksoa, jotka kulkevat Jaamankankaan poikki. Ne ovat hautautuneet Jaamankankaan hiekkakerroksiin ja ovat siksi tätä vanhempia muodostumia. Ne näkyvät osittain pinnalla, sillä ne kohoavat hieman reunatasanteen pintaa ylemmäksi ja niiden viereen on muodostunut suppien rivistöjä. Keskimmäinen harjujakso Välilammet–Lehmonharju–Ukonvaara, joka kulkee Lehmolan kylän kautta, on kerrostunut, kun ympäröivän vesistön pinta oli 120–125 metrin korkudella mpy. Tämä vesistö on voinut olla Pielisjoen laakson jäätikköjärvi. Toinen harju Lehmonsärkkä–Kokkovaara–Marjosärkkä alkaa Lamminrannasta ja kulkee kohti länttä. Sen katkaisee Höytiäisen kanava, mutta sen takana jatkuu suppien rivistö Isoon Polvijärveen saakka, jossa harju tulee taas näkyviin. Kolmas harju on idässä sijaitseva Pöllönvaaran harju. Pohjavesitutkimuksissa on havaittu keskimmäisen harjun imevän pohjavettä puoleensa ja karkean rakenteensa takia se pystyy johtamaan sitä vuolaasti pois reunatasanteelta.
Jaamankankaan etelärantoja huuhteli myöhemmin Muinais-Saimaa, jonka laajinta vaihetta kutsutaan muun muassa Suursaimaaksi. Suursaimaan aallokko huuhtoi Jaamankankaan etelärantoja, joiden muinaisrannat sijaitsevat 88,0–89,5 metrin korkeudella mpy. Niiden ikä on noin 8 000 vuotta. Pohjoisrantoja huuhtoi Höytiäinen, jonka vedenpinta oli aluksi alhaalla, mutta epätasaisen maankohoamisen seurauksen sen vedenpinta nousi lähes Jaamankankaan reunatasanteen korkeudelle. Kun Höytiäisen järvenlasku ryöstäytyi hallinnasta, jäi vanha rantaterassi alle 10 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Sen yläpuolella noin 20 metrin korkeudessa eli 105 metriä mpy. sijaitsee vanha Yoldiameren rantaterassi. Avoimena pysyneet hiekkarannat olivat jääkauden lopulla tuulelle alttiina ja hienoa hiekkaa siirtyi tuulen mukana muodostaen hiekka- tai hieta-alueita. Esimerkiksi Honkalammen ympäristössä on useita fossiloituneita dyynejä. Hietamaat on pääosin otettu viljelykäyttöön. Hieta- ja hiekka-alueita on noin 30 % Jaamankankaan pinta-alasta.
Saumamuodostuma
Jaamankankaaseen liittyvä ja Outokumpuun johtava saumamuodostuma yhtyy reunamuodostumaan lähteestä riippuen joko Kuoringalla tai Viinijärven kirkonkylällä. Kuoringan Käsämästä alkaen siihen kuuluvat Hirvolanvaara, Ruunanselkonen, Hiekkasärkkä, Kirkkosärkkä Viinijärven kirkonkylässä, Viinirannan tasanne, Pölkkyvaara, Palokankaalla ja Nauvunkankaalla sijaitseva Leveävaara ja Sysmänkankaat. Saumamuodostumalla on olemassa toinen jatke Joensuun itäpuolella. Siellä sijaitsee Yhdysharju, jonka monihaarainen luoteispää on ollut vaikeatulkintainen muodostumakokonaisuus. Viimeiset haarat ennen Jaamankangasta alkavat Utranharjusta, josta lännessä Marjosärkän suunnassa oleva muodostuma kuuluu Outokumpuun jatkuvaan saumamuodostumaan. Se hautautuu välillä reunamuodostuman alle, mutta tulee esiin monessa kohtaa.
Etymologiaa
Jaamankankaan nimi on todennäköisesti syntynyt ennen Stolbovan rauhaa vuonna 1617. Silloin seudulla asui vielä ortodokseja karjalaisia. Sana jaam merkitsi venäjäksi postiasemaa tai kyytiasemaa. Karjalan kieleen se on tullut muodossa joama eli tie tai maantie. Jaamankangas on ollut sekä hevosrattailla että jalkaisin helppokulkuista maastoa. Sanaa jaama on käytetty kyyditysvelvollisuuden nimityksenä ainakin Mikkelissä, jossa sitä on käytetty sitä tarkoittavana terminä sakkoluettelossa.
Aiheesta muualla
62.6687°N, 29.6957°W
A. Le Coq Arena
A. Le Coq Arena eli Lilleküla staadion on Tallinnassa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii FC Floran sekä Viron maajoukkueen kotikenttänä. Arkkitehti Haldo Oravasin suunnittelema stadion otettiin alun perin käyttöön kesäkuussa 2001.
Stadionin katsojakapasiteetti on vuosina 2016–2018 toteutetun laajennuksen myötä 14 405. Uusitulla stadionilla järjestettiin elokuussa 2018 Real Madridin ja Atlético Madridin välinen UEFA Super Cupin loppuottelu. Vuonna 2012 stadionilla pelattiin kuusi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailujen ottelua, mukaan lukien loppuottelu.
Jalkapallo-otteluiden lisäksi stadionilla on järjestetty myös konsertteja.
Aiheesta muualla
59.42129°N, 24.73205°W
Lucie Šafářová
Lucie Šafářová (s. 4. helmikuuta 1987 Brno, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen tennispelaaja.
Šafářová aloitti tenniksen pelaamisen jo kolmivuotiaana. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa ITF-kiertueella vuonna 2001. Ensimmäiset ITF-turnauksensa hän voitti Bergamossa ja Båstadissa 2004. Seuraavana vuonna hän saavutti ensimmäiset turnausvoittonsa naisammattilaisten korkeimmalla tasolla, WTA-kiertueella. Hän kukisti vappupäivänä pelatussa Estorilin massakenttäturnauksen loppuottelussa Li Nan 6–7 (4–7), 6–4, 6–3. Elokuisen Forest Hillsin turnauksen loppuottelussa hän voitti Sania Mirzan 3–6, 7–5, 6–4. 's-Hertogenboschin turnauksen loppuottelussa hän hävisi maannaiselleen Klara Koukaloválle. Lisäksi hän voitti kolme ITF-tason turnausta.
Šafářová saavutti uransa neljännen WTA-turnausvoiton elokuussa 2008 kukistettuaan Forest Hillsin turnauksen loppuottelussa Peng Shuain 6–4, 6–2. Samana vuonna hän eteni ensimmäisen kerran loppuotteluun WTA-tason nelinpeliturnauksessa Tukholmassa sekä saavutti nelinpelissä ensimmäisen ITF-tason turnausvoittonsa. Pekingin olympialaisissa hän eteni kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle, 16 parhaan joukkoon. Nelinpelissä hän putosi parinsa Petra Kvitovan kanssa ensimmäisellä kierroksella.
Šafářová selviytyi 2009 Quebecin turnauksen finaaliin, jonka hävisi Melinda Czinkille. Seuraavana vuonna hän koki finaalitappion Jelena Dementjevalle Pariisin halliturnauksessa. Vuonna 2011 hän oli Kööpenhaminan sekä Kuala Lumpurin turnausten loppuotteluissa ja vuonna 2012 Charlestonin turnauksen loppuottelussa. Vuonna 2013 Šafářová saavutti viidennen kaksinpelin turnausvoittonsa voitettuaan Quebecin turnauksen. Hän voitti nelinpeliturnaukset Charlestonissa 2012 ja 2013, Madridissa 2013 ja Sydneyssä 2014.
Šafářová eteni 2014 Wimbledonissa välieräotteluun, jonka hävisi maannaiselleen Petra Kvitovalle 6–7, 1–6. Ranskan ja Yhdysvaltain avoimissa hän eteni neljännelle kierrokselle. Hän voitti Australian avoimissa 2015 nelinpelimestaruuden Bethanie Mattek-Sandsin kanssa. Hän voitti Dohassa kaksinpeliturnauksen ja Stuttgartissa nelinpelin. Ranskan avoimissa hän eteni loppuotteluun, jonka hävisi Serena Williamsille 3–6, 7–6, 2–6. Lisäksi hän voitti nelinpelimestaruuden Mattek-Sandsin kanssa.
Šafářová on edustanut Tšekkiä Fed Cupissa vuodesta 2004 lähtien. Hän kuului mestaruuden voittaneeseen Tšekin joukkueeseen 2011, 2012 ja 2014. Hän on voittanut Fed Cupissa 13 ja hävinnyt 13 kaksinpeliä sekä hävinnyt kaksi nelinpeliä (tilanne huhtikuun 2015 jälkeen). Hänen valmentajanaan toimii Rob Steckley.
Taidemusiikki
pienoiskuva|Tuntematon venetsialainen muusikko 1700-luvun alusta. Kuvan on väitetty virheellisesti esittävän [[Antonio Vivaldia.]]
Länsimainen taidemusiikki eli puhekielessä klassinen musiikki viittaa monimuotoiseen ja epäyhtenäiseen länsimaisen musiikin perinteeseen erotuksena esimerkiksi kansanmusiikista ja populaarimusiikista. Nimestään huolimatta kaikki taidemusiikki ei ole ollut alun perin kytköksissä taiteeseen instituutiona, vaan sitä sävellettiin myös viihteeksi sekä kirkolliseen käyttöön. 1800-luvulta asti taidemusiikki on varsin vahvasti ollut kytköksissä taiteeseen itsetietoisessa institutionaalisessa merkityksessä.
Termi "klassinen musiikki" syntyi 1800-luvun alussa yrityksenä kohottaa Bachista Beethoveniin ulottuva aika musiikin kultakaudeksi. Sittemmin sen merkitys on laajentunut kattamaan myös 1800-luvun ja osittain 1900-luvun taidemusiikin. Nykyään suositeltu termi suomessa on "taidemusiikki".
Länsimaisen taidemusiikin ominaispiirteitä
Länsimaisen taidemusiikin syntyyn vaikuttanut keskeinen ajatus oli musiikin siirtäminen paperille eli nuotinnos. Improvisointi on taidemusiikissa mahdollista, esimerkiksi kadenssissa. Arvostetuimmat säveltäjät, Bach, Mozart ja Beethoven olivat suuria improvisoijia, mutta myöhemmin improvisaation merkitys taidemusiikissa on vähentynyt.
Jos teoksen esittämiseen kuuluu orkesteri tai kuoro, usein tarvitaan kapellimestari tai johtaja, joka johtaa esittäjien ryhmää. Tällöin kapellimestari ohjaa teoksen tulkintaa haluamaansa suuntaan. Käsitys kapellimestarista, joka luo johtamastaan teoksesta oman tulkintansa, muodostui 1800-luvun alkupuolella.
Käsite kamarimusiikki viittaa musiikkiin, jossa on orkesteria selvästi pienempi kokoonpano muusikoita. Kamarimusiikin käsite syntyi 1700-luvun puolivälin jälkeen, jolloin orkesterit alkoivat suurentua ja samalla orkesterimusiikista tuli selvemmin oma lajinsa. Aluksi kamarimusiikki oli tarkoitettu harrastelijoille.
Musiikin soittamisen tekniset vaatimukset länsimaisessa taidemusiikissa ovat huomattavan korkeat. Beethoven alkoi säveltää teknisesti niin vaativaa pianomusiikkia, että sen esittäminen onnistui lähinnä ammattilaisilta. Samoihin aikoihin Paganini asetti viulun tekniset soittovaatimukset uudelle tasolle.
Samoin orkestraatio eli sävellyksen soittamisen jakaminen eri soitinten kesken on viety länsimaisessa taidemusiikissa hyvin pitkälle. Tämän kehityksen on katsottu vauhdittuneen myöhäisromantiikan aikaan, jolloin eri soitinkokoonpanoja esiin nostamalla ja eri soittotapoja käyttämällä orkesterista pyrittiin tietoisesti saamaan aikaan mitä erilaisimpia äänensävyjä.
Taidemusiikin asema nykyään
Taidemusiikin asema elävänä musiikkina on pysynyt suhteellisen vakiona tai parantunut sinfoniaorkesterien ja taidemusiikin opetuksen määrän kasvun myötä. Levytysteollisuus elää kuitenkin laskukautta musiikin kuuntelun siirtyessä internetiin. Koulujen musiikinopetuksessa populaarimusiikin osuutta on nostettu selvästi suhteessa taidemusiikkiin, minkä on kulttuurin viihteellistymisen ohella arveltu olevan syynä klassisen musiikin yleisön keski-iän nousuun. Tilastokeskuksen tutkimuksen mukaan klassisen musiikin kuuntelu laski vuosien 1991-2002 aikana noin kymmenen prosenttia. Vuonna 2006–2009 julkaistujen tilastojen mukaan klassisen musiikin kuuntelun määrä maailmalla on uudestaan nousussa parantuneen musiikin jakelun ja internetin ansiosta.
Tyypillistä taidemusiikille on ollut viime vuosisatoina, että säveltäjät ovat uudistaneet sitä tietoisesti. Oopperasäveltäjä Richard Wagner 1800-luvulla oli yksi tuon ajan uudistajia, mutta piti tärkeänä taiteen ja kansan välistä yhteyttä. Jotkut 1900-luvun alun taidemusiikin uudistajista, kuten Arnold Schönberg, jotka hylkäsivät perinteisen tonaalisen sävelkielen, tavoittelivat suuremman yleisön mielenkiintoa teoksilleen radikaaliudestaan huolimatta.
Länsimaisen taidemusiikin aikakaudet
right|thumb|350px|Taidemusiikin säveltäjiä. Ylin rivi: [[Antonio Vivaldi, Johann Sebastian Bach, Georg Friedrich Händel, Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven. Toinen rivi: Gioachino Rossini, Felix Mendelssohn, Frédéric Chopin, Richard Wagner, Giuseppe Verdi. Kolmas rivi: Johann Strauss II, Johannes Brahms, Georges Bizet, Pjotr Tšaikovski, Antonín Dvořák. Alin rivi: Edvard Grieg, Edward Elgar, Sergei Rahmaninov, George Gershwin, Aram Hatšaturjan.]]
Länsimaisen taidemusiikin aikakaudet ja niiden tyylit voidaan karkeasti jaotella seuraavasti:
Gordon Schildenfeld
pienoiskuva|Gordon Schildenfeld vuonna 2012 Gordon Schildenfeld (s. 18. maaliskuuta 1985 Šibenik, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa kyproslaista Anorthosis Famagustaa. Oikeajalkainen Schildenfeld on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pelannut myös Kroatian jalkapallomaajoukkueessa. Schildenfeld on 191 senttimetriä pitkä.
Seurajoukkueura
Schildenfeld aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa Šibenikin HNK Šibenikissä. Hän edusti seuraa vuodet 2001-2007. Vuonna 2007 Schildenfeld siirtyi Kroatian suurseuraan Dinamo Zagrebiin. Hän pelasi seurassa vain kauden, jonka aikana tilille tuli 32 ottelua ja liigan sekä cupin voitto. Vuonna 2008 Schildenfeld siirtyi Turkkiin Beşiktaş JK:n riveihin. Ura turkkilaisseurassa ei auennut ja pääosan Beşiktaş-ajastaan Schildenfeld vietti lainalla MSV Duisburgissa ja Sturm Grazissa, joista viimeksi mainitussa tuli Itävallan cup-voitto. Vuonna 2010 Schildenfeld siirtyi pysyvällä sopimuksella Sturm Graziin. Sielläkin hän pelasi vain yhden kauden, jonka aikana pelejä kertyi 36 ja lisäksi tuli myös Itävallan Bundesliiga -mestaruus. Kesällä 2011 Schildenfeld siirtyi Saksan 2. Bundesliigassa pelanneeseen perinneseura Eintracht Frankfurtiin, jonka Schildenfeld nosti takaisin Bundesliigaan pelattuaan 33 ottelua kauden aikana. Seuraavaksi, vain yhden Eintracht-kauden jälkeen Schildenfeld siirtyi Venäjän valioliigaan ja FK Dynamo Moskovan joukkueeseen. Vuonna 2013 Schildenfeld siirtyi lainalle kreikkalaiseen PAOK FC:hen saatuaan Venäjällä vähän peliaikaa. Elokuussa 2013 palattuaan lainalta takaisin Moskovaan Schildenfeld siirtyi jälleen Kreikkaan, nyt lainasopimuksella Panathinaikos FC:n riveihin. Panathinaikosissa Schildenfeld voitti Kreikan cupin vuonna 2014. Vuosina 2015–2017 hän edusti kotimaassaan Dinamo Zagrebia ja siirtyi sitten Kyprokselle.
Maajoukkueura
Schildenfeld pelasi yhden ottelun Kroatian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 2006. Debyytti Kroatian jalkapallomaajoukkueessa tapahtui marraskuussa 2009 Liechtensteiniä vastaan. Schildenfeld kuului Kroatian joukkueeseen vuoden 2012 EM-kisoissa, joissa hän pelasi Kroatian kaikki kolme ottelua, ja vuoden 2014 MM-kisoissa, joissa hän ei kuitenkaan päässyt kentällä yhdessäkään Kroatian kolmesta ottelusta. EM-kisoissa 2016 hän pääsi kahdessa ottelussa vaihtopelaajana viime hetkiksi kentälle. Hän on pelannut maajoukkueessa 29 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Ismo Niskakoski
Ismo Niskakoski (s. 2. kesäkuuta 1948 Reisjärvi) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Niskakoski edusti urallaan Lahden Reipasta 1964–1973 ja Lahden Palloseuraa 1974–1975. Hän voitti Reippaassa kaksi Suomen mestaruutta vuosina 1967 ja 1970. Kaikkiaan Niskakoski pelasi 10 kauden aikana 76 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki neljä maalia.
Niskakoski pelasi maajoukkueessa kaksi maaottelua vuonna 1968.