cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saalilaiset frankit
Saalilaiset frankit tunkeutuivat nykyiseen Belgiaan 300-luvulla. Keisari Julianus Apostata kukisti heidät vuonna 358, mutta 420 he tunkeutuivat uudelleen etelämmäs. Aëtius kukisti heidät vuonna 445. Saalilaiset frankit valloittivat kuitenkin jo 400-luvun lopussa kuninkaansa Klodvigin johdolla koko Gallian. Myös ripuaariset frankit hyväksyivät Klodvigin kuninkaakseen, ja frankit muodostivat frankkien valtakunnan, joka oli vahvin ja pitkäikäisin germaanien valtakunnista. Noin vuosina 507–511 kirjoitettiin latinaksi saalilainen laki, saalilaisten frankkien lakikokoelma, joka kielsi naiselta kruununperimyksen, jos miespuolisia perillisiä oli elossa. Tällä lailla oli sittemmin suuri merkitys merovingien kuningaskunnissa.
Elämäni kesä
Elämäni kesä (Biloxi Blues) on Mike Nicholsin ohjaama draamakomedia vuodelta 1988. Elokuvan käsikirjoituksen on tehnyt Neil Simon oman samannimisen näytelmänsä pohjalta (näytelmää on esitetty myös suomeksi nimellä Biloxi Blues). Se on keskimmäinen Simonin nuoruusmuistoihin perustuvasta näytelmätrilogiasta, jonka muutkin osat on tehty elokuviksi: Brighton Beach Memoirs (1986) ja Sukumme on toista maata (Lost in Yonkers, 1993).
Elämäni kesässä nuori New Yorkin Brooklynissä varttunut juutalaispoika (Matthew Broderick) joutuu toisen maailmansodan loppuvaiheissa armeijaan ja lähetetään alokaskoulutukseen Mississipin osavaltion Biloxiin. Eksentristä alokaskouluttajaa esittää Christopher Walken.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Elämäni kesän vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Chicago Sun-Timesin Roger Ebert ei pitänyt siitä tuoreeltaan lainkaan, vaan kutsui elokuvaa kalpeaksi, pinnalliseksi, epävakuuttavaksi ja ennakoitavaksi versioksi Simonin näytelmästä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Newbold College
thumb|Salisbury Hall, yliopiston hallintorakennus. Newbold College of Higher Education on seitsemännen päivän adventistien yliopisto Isossa-Britanniassa. Vuonna 1901 perustetun oppilaitoksen alkuperäinen tavoite on valmistaa opiskelijoita adventistipastoreina toimimista varten, ja teologinen tiedekunta on yhä yliopiston suurin. Yliopisto tarjoaa opetusta kristilliseltä arvopohjalta myös muun muassa liiketaloudessa ja englannin kielessä. Opiskelijat edustavat useita kymmeniä kansallisuuksia.
Newbold College sijaitsee Binfieldissä, Berkshiren kreivikunnassa.
Elli Vallinoja
Elli Vallinoja (s. 11. tammikuuta 1988 ) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on näytellyt pääosaa elokuvassa Jos rakastat (2010).
Vallinoja on äänialaltaan mezzosopraano. Hän oli vierailevana esiintyjänä Suomen Kansallisoopperassa ensimmäisen kerran vuonna 2010 Benjamin Brittenin oopperassa Albert Herring. Hän on esiintynyt siellä sittemmin useita kertoja. Kansainvälisen debyyttinsä hän teki vuonna 2016 Lyonin oopperassa esitetyssä Claudio Monteverdin oopperassa Poppean kruunaus. Samaa produktiota esitettiin myöhemmin myös Vichyn oopperassa ja Versailles’n palatsin oopperassa.
Vallinoja on koulutukseltaan musiikin maisteri. Hän valmistui Sibelius-Akatemiasta vuonna 2017. Vallinoja on osallistunut useisiin laulukilpailuihin, muassa Zinka Milanovin, Wilhelm Stenhammarin ja Joseph Haydnin mukaan nimettyihin kansainvälisiin kilpailuihin.
Raivolan ortodoksinen kirkko
Raivolassa on ollut useitakin ortodoksisia kirkkoja. Seurakunnallista toimintaa siellä oli jo vuonna 1801, ja vuonna 1820 siitä muodostettiin oma seurakuntansa. Vuonna 1802 seurakunnalle siirrettiin kreivi I. Saltykovin maatilalta Lintulasta edellisenä vuonna rakennettu pyhäkkö. Se purettiin myöhemmin vanhuuttaan.
Viimeisin kirkko, puusta rakennettu valmistui vuonna 1881. Se oli pyhitetty Pyhälle Nikolaukselle. Kirkko oli ulkoasultaan jonkin verran saman näköinen kuin Hangon ortodoksinen kirkko. Vuonna 1907 kirkkoa laajennettiin rakentamalla esihuone. Kelloja oli seitsemän, joista suurin Pietarissa vuonna 1896 valettu painoi 1 376 kiloa, muut kellot painoivat 200 kg, 72 kg, 42 kg, 20 kg, 16 kg ja 12 kg. Kirkon esineistö oli runsas, koska sinne sijoitettiin paljon muista purkamaan joudutuista kirkoista peräisin ollutta esineistöä. Kirkossa oli uunilämmitys eli yksi uuni ja kaksi kamiinaa.
Raivolan seurakunta lakkautettiin itsenäisenä vuonna 1931 ja liitettiin Terijoen seurakuntaan. Kirkossa toimitti palveluksia Terijoen seurakunnan papisto.
Kirkon vieressä oli suuri puuhuvila jossa asui runoilija Edith Södergran.
Kirkon esineitä saatiin jossain määrin evakkoon talvisodan alussa, itse kirkko tuhoutui rintaman kulkiessa sen yli. Jatkosodan alussa kun suomalaiset palasivat paikkakunnalle, kirkko havaittiin kokonaan kadonneeksi, vain hautausmaa oli osittain jäljellä.
Kirkosta rakennettiin vuonna 1977 väliaikainen julkisivukulissi Lohjalle Edith Södergranin elämäkertaelokuvan Maa jota ei ole kuvauksia varten. Kirkon sisäkuvat kuvattiin Hangon kirkossa joka on riittävän samankaltainen kuin tuhoutunut kirkko.
Elli
Elli on suomalainen naisen etunimi, joka on syntynyt lyhentymänä nimestä Eleonora. Ellin nimipäivä on 11. heinäkuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Elli-nimen on saanut 23 744 henkilöä. Heistä yli puolet on syntynyt 1900-luvun alkupuoliskolla.
Chris Hughes
Nuoruus ja koulutus
Chris Hughes kasvoi Hickoryssa Pohjois-Carolinassa﻿ paperimyyjä Arlen ”Ray” Hughesin ja opettaja Brenda Hughesin ainoana lapsena. Hänet kasvatettiin evankelisluterilaiseksi. Hughes valmistui ylioppilaaksi Phillips Academysta Andoverista Massachusettsista. Vuonna 2006 hän sai valmiiksi Bachelor of Arts -tutkinnon Harvardin yliopistosta pääaineinaan historia ja kirjallisuus.
Ura
Chris Hughes oli mukana perustamassa Facebookia yhdessä Harvardin yliopiston kämppäkavereidensa Mark Zuckerbergin, Dustin Moskovitzin ja Eduardo Saverinin kanssa. Hughes oli aluksi Facebookin tiedottaja ja myöhemmin muutettuaan Palo Altoon työskenteli sen tuotantotiimissä.
Maaliskuussa 2009 Hughes nimitettiin cambridgeläisen pääomasijoitusyhtiö General Catalyst Partnersin residenssiyrittäjäksi.
Heinäkuussa 2010 UNAIDS (Joint United Nations Programme on HIV and AIDS) nimitti Hughesin 17-jäseniseen ”korkean tason komissioon”, johon kuuluu tunnettuja poliitikkoja, yritysjohtajia, ihmisoikeusaktivisteja ja tutkijoita. Tulevana vuonna komission jäsenet käyttävät vaikutusvaltaansa kampanjassa, jonka tavoitteena on kerätä tukea tehokkaille HIV:ta ehkäiseville ohjelmille.
Serge Kabongo
Musungay "Serge" Kabongo (s. 28. maaliskuuta 1966) on Zairea edustanut entinen nyrkkeilijä.
Chris Hughes
Ura
Hughes on myös kutsuttu Bilderberg-ryhmään ja hän osallistui Bilderberg-konferenssiin Sankt Moritzissa Sveitsissä vuonna 2011.
Serge Kabongo
Kabongo osallistui Soulin olympialaisissa 1988 alle 75-kiloisten sarjaan, jossa hän hävisi kolmannen kierroksen ottelunsa. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1989 ja otteli yhteensä 24 ottelua, joista hän voitti 9 ja hävisi 15, kunnes vuonna 1996 lopetti.
Chris Hughes
Ura
Maaliskuussa 2012 Hughes osti valtaosan The New Republic -lehdestä ja ryhtyi sen kustantajaksi ja päätoimittajaksi.
Yksityiselämä
Chris Hughes on avoimesti homoseksuaali. Hän on naimisissa Freedom to Marry -liikkeen poliittisen sihteerin Sean Eldridgen kanssa.
Harrison Ford (1884–1957)
Harrison Ford (16. maaliskuuta 1884 – 2. joulukuuta 1957) oli Broadway-teatterin näyttelijä mykkäelokuvien aikana.
Ford syntyi Kansasissa, Missourissa ja hän aloitti näyttelemisen Broadwayllä debyytissään vuodelta 1904.
Japani talviolympialaisissa 2010
Japani osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 94 urheilijan vahvuisella joukkueella. Maan urheilijat osallistuivat jääkiekkoa lukuun ottamatta kaikkiin urheilumuotoihin.
Avajaisissa Japanin lipunkantajana toimi Naganon talviolympialaisissa 1998 pikaluistelussa olympiapronssia voittanut Tomomi Okazaki. Okazaki oli Vancouverissa Japanin joukkueen vanhin urheilija, ja hän oli tehtävänsä myötä ensimmäinen Japanin lipunkantajana talviolympialaisissa toiminut nainen.
Kisojen mitalitaulukossa Japani sijoittui kolmella hopea- ja kahdella pronssimitalillaan 20:nneksi. Maan kaikki mitalit tulivat luistimilla kilpailtavista lajeista: kolme pikaluistelusta ja kaksi taitoluistelusta.
Mitalistit
thumb|250px|Japanin joukkue marssii stadionille olympialaisten avajaisissa.
Vouvála
Vouvála on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeus on 944 metriä (toisen lähteen mukaan 947 metriä).
pienoiskuva|vasen|upright=1.06|Vouvála-vuorta ja Káto Saktoúrian ja [[Saktoúrian kylät.]] Vouvála-vuori sijaitsee Réthymnon alueyksikön eteläosassa Ágios Vasíleioksen kunnassa. Vuoren pohjoisrinteessä sijaitsevat kylät Mélampes, Káto Saktoúria ja Saktoúria. Vouválan pohjoispuolella sijaitsee Kéntros-vuori ja luoteispuolella Sidérotas-vuori.
Wimbledonin tennisturnaus 2013 – naisten kaksinpeli
Serena Williams oli turnauksen hallitseva mestari, mutta hän hävisi neljännellä kierroksella Sabine Lisickille. Mestaruuden voitti Marion Bartoli, joka voitti loppuottelussa Lisickin suoraan kahdessa erässä. Grand Slam -mestaruus oli Bartolille ensimmäinen hänen urallaan.
Sijoitetut pelaajat
<li>🇺🇸 Sloane Stephens (puolivälierät) <li>🇸🇰 Dominika Cibulková (3. kierros) <li>🇪🇸 Carla Suárez Navarro (4. kierros) <li>🇧🇪 Kirsten Flipkens (välierät) <li>🇷🇺 Anastasija Pavljutšenkova (1. kierros) <li>🇷🇴 Sorana Cîrstea (2. kierros) <li>🇩🇪 Sabine Lisicki (loppuottelu) <li>🇨🇳 Peng Shuai (2. kierros) <li>🇷🇺 Jekaterina Makarova (3. kierros) <li>🇺🇸 Varvara Lepchenko (1. kierros) <li>🇨🇿 Lucie Šafářová (2. kierros) <li>🇦🇹 Tamira Paszek (1. kierros) <li>🇫🇷 Alizé Cornet (3. kierros) <li>🇩🇪 Mona Barthel (2. kierros) <li> Romina Oprandi (1. kierros) <li>🇨🇿 Klára Zakopalová (3. kierros)
Tiilikainen
Tiilikainen on suomalainen sukunimi.
Kansainvälinen yleisurheiluliitto
Kansainvälinen yleisurheiluliitto eli WA, vuoteen 2019 asti IAAF (vuoteen 2001 asti ja vuosina 2001–2019 ), on yleisurheilun kansainvälinen kattojärjestö. Liitto perustettiin Tukholman kesäolympialaisten 1912 yhteydessä, 17 kansallisen yleisurheiluliiton päätöksellä.
WA huolehtii ajanoton standardoimisesta, maailmanennätysten kirjaamisesta sekä suurten yleisurheilutapahtumien järjestämisestä.
WA:n alueelliset liitot
WA:lla on kuusi alueellista liittoa, jotka toimivat alueidensa yleisurheilun kattojärjestöinä.
Suomalaiset kunniajäsenet
Arvostetuin IAAF:n tapa palkita järjestön toiminnassa mukana olleita on nimittää heitä kunniajäseniksi eli ”Veteran of IAAF”, nykyään ”IAAF Veteran Pin”. Ensimmäiset 13 kunniajäsentä nimitettiin vuonna 1928. Heidän joukossaan oli yksi suomalainen: Lauri ”Tahko” Pihkala. Myöhemmin saman kunnian ovat saaneet Lauri Miettinen (1946), Urho Kekkonen (1952), Toimi Tulikoura (1966), Jukka Lehtinen (1972), Armas Valste (1976), Jukka Uunila (1978), Nils Dahlman (1982), Carl-Olaf Homén (1991) ja Tellervo Haapaniemi-Koskinen.
Golden Globe 2016
Golden Globe 2016 oli järjestyksessään 73. Golden Globe -palkintogaala, jossa jaettiin palkintoja vuoden 2015 elokuville ja televisiosarjoille. Gaala järjestettiin Beverly Hilton -hotellissa, Kaliforniassa 10. tammikuuta 2016. Gaalan juonsi neljättä kertaa Ricky Gervais. Eniten ehdokkuuksia sai Carol viidellä ehdokkuudella. Palkintoja voitti eniten The Revenant, joka palkittiin parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja miespääosasta.
Elokuvat
thumb|175px|[[Alejandro González Iñárritu palkittiin parhaan ohjauksen palkinnolla elokuvasta The Revenant.]] thumb|175px|[[Leonardo DiCaprio palkittiin parhaan draamaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta The Revenant.]] thumb|175px|[[Brie Larson palkittiin parhaan draamaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Room.]] thumb|175px|[[Matt Damon palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan miespääosan palkinnolla elokuvasta Yksin Marsissa.]] thumb|175px|[[Jennifer Lawrence palkittiin parhaan musikaali- tai komediaelokuvan naispääosan palkinnolla elokuvasta Joy.]] thumb|175px|[[Sylvester Stallone palkittiin parhaan miessivuosan palkinnolla elokuvasta Creed: The Legacy of Rocky.]] thumb|175px|[[Kate Winslet palkittiin parhaan naissivuosan palkinnolla elokuvasta Steve Jobs.]]
Paavo Susitaival
Paavo Oskar Edvard Susitaival, vuoteen 1927 Sivén, salanimi Paul Sandberg, (9. helmikuuta 1896 Helsinki – 27. joulukuuta 1993 Lappeenranta) oli suomalainen everstiluutnantti, kansanedustaja ja Isänmaallisen kansanliikkeen aktiivi.
Elämäkerta
Susitaival oli aktivisti, joka oli valmis ratkomaan asioita suoraan ja ilman tarpeettomaksi katsomaansa poliittista korrektiutta, eikä hän kaihtanut laittomia keinoja. Häntä pidetään organisaattorina ja johtajana sekä neuvottelukykyisenä suojeluskuntamiehenä ja oikeistoaktiivina.
Susitaival oli veljensä Bobi Sivénin kanssa Suomen ensimmäisiä partiopoikia. Bobi Sivén ampui itsensä toimiessaan Repolan ja Porajärven väliaikaisena nimismiehenä vastalauseena Tarton rauhansopimukselle, jossa kyseiset kunnat luovutettiin Venäjän sosialistiselle federatiiviselle neuvostotasavaltalle.
Susitaival toimi aktivistina jääkäriliikkeessä ja joutui jättäytymään pois Saksan koulutusmatkalta, sillä santarmit ja suomalaiset viranomaiset seurasivat hänen isäänsä Valter Osvald Sivéniä. Venäjän keisarikuntaan kuuluva Suomen suuriruhtinaskunta oli teoriassa sodassa Saksan keisarikuntaa vastaan, minkä vuoksi jääkäriliikkeeseen osallistuminen ja sen tukeminen oli maanpetos.
Susitaival osallistui etappitoimintaan, pyöritti värväystä Elmo Kailan kanssa ja toimi Suomen sisällissodassa lentävän osaston päällikkönä Venäjänsaaren retkellä, jonne Susitaival lähti omatoimisesti Joensuun sotilaspiirin päällikön tehtävistä, joita hän hoiti peitenimellä Paul Sandberg. Myöhemmin hänen hiihtojoukkonsa alistettiin Karjalan ryhmän X pataljoonalle, ja hän juuttui joukkoineen asemasotaan Ahvolaan.
Sisällissota loppui, ja Susitaival jäi Suomen armeijan palvelukseen. Hän järjesti Saksassa ensimmäisen suomalaisille upseereille suunnatun sotakorkeakoulukurssin. Kurssin johtajana toimi yleisesikuntamajuri Wilhelm Brückner. Myös Susitaival osallistui kurssille oppilaana.
Lapuan liike ja IKL
1920-luvun lopulla Susitaival radikalisoitui entisestään. Mukaan kuvaan tulivat vapaamuurariuden vastustaminen ja antisemitismi. Japaniin ja japanilaisiin Susitaival suhtautui kunnioittaen.
Susitaival siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi sotilastarkastajana sekä opettajana Suojeluskuntain päällystökoululla. Siellä hän opetti ainoana opettajana myös ruotsiksi. Vuonna 1926 Susitaipaleen opettaessa taktiikan soveltamista ruotsinkielisille kurssi kieltäytyi menemästä kirkkoon yhdessä suomenkielisen kurssin kanssa. "Suutuin silmittömästi, nyt loppui ruotsalainen härkäpäisyys!" Hän hajotti kurssin omavaltaisesti, lähti kotiin ja muutti nimensä Susitaipaleeksi. 100px|thumb|Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin käsivarsikilpi. Syyskuussa 1930 Susitaival nimitettiin Pohjois-Uudenmaan suojeluskuntapiirin päälliköksi. Hän suututti maaherra Bruno Jalanderin liputtamalla suurella Lapuan liikkeen lipulla.
Susitaival pyrki mustamaalaamaan tiukat laillisuusmiehet, sisäministeri Ernst von Bornin, maaherra Jalanderin ja vapaamuurarien maineen ja teki heistä vuonna 1932 rikosilmoituksen, jossa väitti niin sanotun Tattarisuon tapauksen yhteydessä kaatopaikalta löytyneiden ihmisruumiin osien kuuluneen vapaamuurareiden rituaaleihin ja von Bornin ja Jalanderin vapaamuurareina olevan jäävejä johtamaan poliisitutkimuksia. Vastustajiinsa kohdistuneen vainon vuoksi Susitaival sai pilkkanimen "Hukkareissu", kun vapaamuurareilla ei ollut tapauksensa kanssa mitään tekemistä.
Susitaival lähti myös Mäntsälän kapinan loppuselvitykseen – vaikka ei itse siihen ollut osallistunutkaan – ja otti osasyyn niskoilleen. Hänet irtisanottiin suojeluskuntajärjestöstä, ja hän sai vankeustuomion.
Kansanedustajana Susitaival toimi IKL:n eduskuntaryhmässä 1939–1940. Hän tuli kuuluisaksi terävistä mielipiteistään ja siitä, että saattoi pitää puheen joko vasemmasta tai oikeasta puhujanpöntöstä. ”IKL ei ole vasemmistoa eikä oikeistoa – se edustaa Suomen kansaa.” Susitaival sai vapautuksen kansanedustajan tehtävästä siirryttyään 1. tammikuuta 1941 alkaen puolustusvoimien vakinaiseen palvelukseen. Eduskunnassa Susitaipaleen tilalle nousi Eino A. Tuomivaara.
Sotien aikaan
Susitaival oli yksi neljästä talvisotaan lähteneestä kansanedustajasta, muut kolme olivat Väinö Havas, Antti Rantamaa ja Heikki Niskanen. Talvisodassa everstiluutnantti Susitaival toimi Suomussalmeen sijoitetun Ryhmä Suden komentajana. Hänen toimintansa sodassa jäi Hjalmar Siilasvuon toiminnan ja sen uutisoinnin varjoon. Kuvaavaa Siilasvuon ja Susitaipaleen yhteistyölle oli se, etteivät he pitäneet naapurilohkojen komentajina yhteyttä keskenään. Ulkomaalaiset lehtimiehet haastattelivat myös Susitaivalta talvisodan aikana. He kuulivat, että demokraattisen maan kansanedustaja on puolustamassa rintamakomentajana maataan. Lehtimiesten kysymykseen, mitä puoluetta hän edustaa, Susitaival vastasi silmääkään räpäyttämättä: ”I am a Fascist!” Tämä tieto ei juurikaan kantautunut ulkomaille.
Välirauhan aikana silloinen everstiluutnantti Susitaival toimi Kuhmon Paloniemessä sijainneen 10. Prikaatin II pataljoonan komentajana.
Jatkosodan sytyttyä hän toimi Jalkaväkirykmentti 29:n (JR 29) komentajana kesän 1941 hyökkäysvaiheen aikana. Tuolloin hän katsoi joutuneensa upseeritovereidensa kaltoinkohtelemaksi, hän syytti heitä vääristelystä ja valehtelemisesta. Ylipäällikkö palkitsi Susitaipaleen 5. elokuuta 1941 vapauden ristin 2. luokan vapaudenristillä tammenlehvien kera. Kyseessä oli – Mannerheim-ristiä lukuun ottamatta – korkein kunniamerkki, mitä yleensä everstiluutnantille myönnettiin.
Tämän jälkeen Susitaival siirrettiin Äänisen rannikkoprikaatin jalkaväenkomentajaksi. Sieltä hänet komennettiin nopeasti Äänislinnan varuskunnan päälliköksi. Täältä hänet siirrettiin alkuvuodesta 1943 Aunuksen ryhmän tiedotustoimiston päälliköksi. Syksyllä 1943 hän kirjoitti kiistellyn pamfletin "Maamme asema". Pamflettia ei jaettu lainkaan. Susitaival siirrettiin Karhumäen varuskunnan päälliköksi. Susitaival toimi Joensuun komendanttina aina joulukuun alkuun 1944, jolloin hänen sotilasuransa päättyi poliittisista syistä.
Myöhemmät vaiheet
Sotien jälkeen Susitaival toimi tuotteliaana kirjailijana. Hän tuotti proosan lisäksi useita historiikkeja. Lisäksi hän toimi "Suomen 1920–1940 luvun säätiön" asiamiehenä ja kiersi Suomea pari vuotta 1950-luvulla. Säätiö keräsi aineistoa, jonka tehtävänä oli asettaa IKL:n tekemä työ "oikeaan valoon" tulevassa historiankirjoituksessa. Aineisto on luovutettu Valtionarkistoon, ja sitä ovat käyttäneet muun muassa Mikko Uola IKL-tutkimuksessaan Sinimusta veljeskunta: Isänmaallinen Kansanliike 1932–1944 (1982) ja Martti Ahti Mäntsälän kapina -tutkimuksessaan (1990).
Susitaival ei ollut omasta mielestään työväen vihollinen, vaan piti vasemmistolaisia harhaan johdettuina. Jo 1930-luvulla hän piti vaalipuheita Helsingin työväenkaupunginosissa Sörnäisissä ja Kalliossa.
Sotien jälkeisen ajan Susitaival kirjoitti kielteisiä näkemyksiään Urho Kekkosesta toisen Kekkosen arvostelijan Kauko Kareen toimittamaan Nootti-lehteen, kun muut lehdet eivät julkaisseet Susitaipaleen poliittisia näkemyksiä. Riita Kekkosen kanssa oli alkanut jo 1930-luvulla, jolloin Susitaival oli kutsunut tätä ”yksityiselämältään törkyiseksi pyrkyriksi ja takinkääntäjäksi”. 1950-luvulla hän järjesti Kekkosen vastaisen kampanjan ja ilmoitti Suojelupoliisille olevansa valmis vastaamaan puheistaan oikeudessa, jos tarvitsee. ”Pääasia, ettei Kekkosesta tule presidenttiä”, Susitaival kirjoitti.
Päivän poliittiseen elämään Susitaival ei osallistunut sotien jälkeen aktiivisesti, tosin hän tuki ja neuvoi Veikko Vennamoa, kun tämä oli Suomen Maaseudun Puolueen (SMP) johdossa, koska SMP:n ohjelma oli rötösherrajahdin, puoluetuen ja Kekkosen ylivallan vastustuksen kautta ideologisesti lähellä Susitaipaleen omaa ideologista ajattelua.
Vuonna 1983 Susitaival osoituksena SMP:lle antamastaan tuesta antoi haastattelun SMP:n pää-äänenkannattajalle Suomen Uutisille. Susitaival pettyi kuitenkin myöhemmin Veikko Vennamoon sekä tämän seuraajaan Pekka Vennamoon pitäen heidän toimintaansa itsekkäänä, koska he Susitaipaleen mielestä antautuivat myöhemmin vallan turmelukseen.
Asevelitoiminta oli myös lähellä Susitaipaleen sydäntä. Susitaival esiintyi etenkin keskipohjalaisista kootun entisen rykmenttinsä JR 29:n tilaisuuksissa.
”Vanha Vaskisti” kuoli 27. joulukuuta 1993 Lappeenrannassa. Hänet haudattiin vajaat kaksikymmentä vuotta aikaisemmin kuolleen vaimonsa viereen Ruokolahden hautausmaalle. Susitaipaleen omin sanoin hänen elämänsä käsitti ”Kolme sotaa. Kaksi kapinaa. Neljä linnareissua. Kerran valitettavasti myös eduskunnassa...”
Susitaipaletta on dokumentoitu 1970-luvulla tv-sarjassa Sodan ja rauhan miehet sekä 1990 esitetyssä Tuntematon Talvisota -dokumenttisarjassa. Jussi Niinistö julkaisi Susitaivalta käsitelleen väitöskirjan Paavo Susitaival 1896–1993: Aktivismi elämänasenteena vuonna 1998.
Robert Altman
Robert Bernard Altman (20. helmikuuta 1925 Kansas City, Missouri – 20. marraskuuta 2006 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnettiin erityisen taitavana näyttelijöiden ohjaajana, joka oli vastuussa monista modernin Hollywood-elokuvan klassikoista, kuten M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala (1970) ja Nashville (1975).
Palattuaan siviiliin toisesta maailmansodasta Altman työskenteli radiossa ja lehdissä, sekä vuosina 1957–1964 televisiossa ohjaajana. Hän ohjasi jaksoja muun muassa tv-sarjoihin Maverick, Peter Gunn, Bonanza ja Valtatie 66. Altman pääsi kokeilemaan taitojaan elokuvaohjaajana 1950-luvulla elokuvalla The Delinquents (1957), ja sai 1960-luvun loppupuolella hieman huomiota kahdella muulla ohjaustyöllään. Altman teki läpimurtonsa elokuvalla M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala (1970). Pääosiltaan Elliott Gouldin, Donald Sutherlandin ja Robert Duvallin näyttelemä, Korean sotaan sijoittuva musta komedia oli menestys niin kriitikoiden kuin yleisönkin keskuudessa, ja elokuvasta tehtiin myös suosittu televisiosarja. M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta elokuvasta ja parhaasta ohjauksesta.
Vaikka hänen elokuviensa taloudellinen menestys olikin ailahtelevaa, kriitikoiden ja nyky-yleisön silmissä Altmanin voittokulku 1970-luvulla näytti loputtomalta: peräjälkeen syntyi elokuvia kuten McCabe ja Mrs Miller (1971) ja Pitkät jäähyväiset (The Long Goodbye, 1973), jotka iskostuivat välittömästi modernin Hollywood-elokuvan kaanoniin. Altman sai myös maineen poikkeuksellisen erinomaisena näyttelijänohjaajana, joka tuli hyvin esille elokuvissa Täyskäsi (California Split, 1974) ja Nashville (1975), joissa näytteleminen oli hyvin pitkälti improvisoitua ja naturalistista. Altman sai elokuviinsa energiaa antamalla myös statisteille tehtäviä, jolloin sekä elokuvan etu- että taka-alalla tapahtui jatkuvasti jotain. Nashvillessa Altman vei puolestaan tapansa käsitellä käsikirjoitusta äärimmäisyyksiin: elokuvan juoni jätettiin lähes syrjään, ja ohjaaja keskittyi tutkimaan päähahmojaan, joita Nashvillessa oli jopa 24.
1970-luvun loppupuolella alkoi kuitenkin Altmanin hetkellinen alamäki: vaikka Altman ohjasikin vuonna 1979 peräti kolme elokuvaa, niiden taso oli kaukana hänen aiemmista töistään. Tämä kulminoitui vuonna 1980 Disney/Paramount-tuotantoon Kippari-Kalle: Robin Williamsin tähdittämä elokuva teki tuottoa teattereissa, mutta oli aikanaan ja myös nykyään kriitikoiden mielestä Altmanin uran häpeäpilkku. Altman vetäytyikin 1980-luvulla suuremmista hankkeista ja teki pienimuotoisia elokuvia teatterin ja televisio-ohjelmien lisäksi. Altmanin 1980-luvun töistä nykyään muistetaan ainoastaan suosittu televisiosarja Tanner '88, joka parodioi politiikkaa.
Altman palasi suosioon 1990-luvulla elokuvallaan The Player – Pelimies (1992), ja jatkoi komeaa paluutaan Raymond Carver -filmatisoinnilla Short cuts – oikopolkuja (1993). 2000-luvulla Altmanin töistä parhaiten on huomattu poikkeuksellisen suosittu, Richard Geren tähdittämä Tohtori T ja naiset (Dr. T & the Women, 2000) sekä Agatha Christien hengessä kulkeva Gosford Park (2001).
Altman oli kiinnostuneempi tunnelmista ja atmosfääreistä kuin rakenteista. Hän käsitteli useimmissa elokuvissaan yhdysvaltalaisuuden ytimeen kuuluvia aiheita, mutta hän osasi vältellä kliseemäisyyttä tai pyrki murtamaan kliseitä. Hänen ohjaustapaansa kuului improvisointi, joten hän saattoi ajoittain irrottautua käsikirjoituksesta.
Maaliskuussa 2006 Altmanille myönnettiin Oscar-kunniapalkinto elämäntyöstään elokuvaohjaajana. Hän kuoli saman vuoden marraskuussa 81 vuoden iässä.
Karmapa
Karmapa (toiminnan mies, buddhatoiminnan suorittaja) on karma-kagyü-linjan johtaja. Karmapa oli ensimmäinen tietoiseksi jälleensyntymäksi tunnistettu lama Tiibetin historiassa, ja häntä kunnioitetaan kaikkialla Tiibetissä joogien kuninkaana hänen henkisten saavutustensa ja kykyjensä johdosta. Karmapoissa, joiden toiminnan Buddha Shakyamuni ja Guru Rinpoche ennustivat, yhdistyy kaikkien buddhien toiminta. Ennen kuolemaansa jokainen Karmapa jättää ohjeet seuraavan jälleensyntymänsä löytämiseksi. Tähän mennessä on ollut 17 jälleensyntymää:
Bruno Boxström
Bruno Adalbert Boxström (24. maaliskuuta 1855 Leppävirta – 13. huhtikuuta 1921 Viipuri) oli suomalainen pedagogi.
Giovanni Giudici
pienoiskuva Giovanni Giudici (s. 6. maaliskuuta 1940 Varese) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 27. kesäkuuta 1964 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Usulan titulaaripiispaksi 9. kesäkuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Maria Martini, jota avustivat Renato Corti ja Bernardo Citterio.
Bruno Boxström
Boxströmin vanhemmat olivat viskaali, tilanomistaja Joel Jakob Boxström ja Charlotta Vilhelmina Chrogelius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1879.
Giovanni Giudici
Giudici nimitettiin 1. joulukuuta 2003 ja asetettiin 11. tammikuuta 2004 Pavian piispaksi.
Bruno Boxström
Myös Boxströmin tytär Frigga Maria Honkapirtti toimi myöhemmin Sortavalan seminaarin lehtorina.
Borna Rendulić
Borna Rendulić (s. 25. maaliskuuta 1992 Zagreb, Kroatia) on kroatialainen jääkiekkoilija. Isokokoinen Rendulić on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja hän laukoo oikealta. Hän on pelannut urallaan myös 15 NHL-ottelua. Rendulić on ensimmäinen NHL:ssä pelannut kroatialainen ja siellä kiekko-oppinsa saanut jääkiekkoilija. Ensimmäinen NHL:ssä pelannut kroatialaissyntyinen kiekkoilija oli Sveitsiä edustanut Goran Bezina.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston mukaan Rendulić sekä isolla koolla että pisteidentekotaidoilla varustettu, kokonaisvaltainen hyökkääjä. Hän on taitava hyökkäyspään pelaaja, joka osaa käyttää voimaa, mutta myös löytää maalintekopaikkoja. Sivuston mukaan Rendulić menee paljon maalille ja on hyvä laukomaan, mutta voisi kuitenkin laukoa myös useammin. Hänellä on kehitettävää myös tilan ja ajan luomisessa ketjukavereilleen sekä suunnanmuutoksissa.
Seuraura
Rendulić aloitti jääkiekkoilun omien sanojensa mukaan noin 7-vuotiaana. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2006–2007 Kroatian liigan Medveščak Zagrebissa vain 14-vuotiaana. Hän pelasi kasvattajaseurassaan tuolloin kaksi ottelua. Kaudella 2007–2008 Rendulić pelasi samassa joukkueessa, mutta Slovenian pääsarjassa kaksi ottelua. Hän teki niissä yhden maalin. Rendulić kävi kesällä 2007 harjoitusleirillä Slovakiassa ja sen jälkeen hän kävi Vierumäen leirillä Suomessa. Rendulić haki tämän jälkeen viikon mittaisella try-outilla pelipaikkaa Tampereen Ilveksen junioreista, mutta siirtyi suuremman peliajan perässä Seinäjoen S-Kiekon C-nuoriin.
Kaudeksi 2008–2009 Rendulić siirtyi Porin Ässiin, kun tilastomies Toivo Talvitie pyysi seuran SM-liigajoukkueen tuolloista päävalmentajaa Alpo Suhosta seuraamaan hänen otteitaan Forssassa pelatussa S-Kiekon C-nuorten II-divisioonaottelussa. Rendulić päätyi muutamaa viikkoa myöhemmin Ässiin, jonka B-nuorissa hän vietti kautensa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi sekä seuran B- että A-nuorissa. Rendulić voitti B-nuorten SM-pronssia keväällä 2010.
Kaudeksi 2010–2011 Rendulić nostettiin Ässien SM-liigajoukkueen harjoitusrinkiin. Hän kuitenkin edusti kauden aikana vain seuran A-nuoria, kunnes Ässät lainasi Rendulićin loppukaudeksi Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaan siirtyneeseen kasvattajaseuraansa Medveščak Zagrebiin tammikuussa 2011. Hän teki siellä runkosarjassa 12 ottelussa tehot 1+1=2, jotka syntyivät myös viidessä playoff-ottelussa. Rendulić vahvisti myös seuran kakkosjoukkuetta Kroatian pääsarjassa, jossa hän voitti kauden päätteeksi mestaruuden.
Kauden 2011–2012 Rendulić aloitti Ässien A-nuorissa. Lokakuussa 2011 hän kävi kolmen viikon lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Rendulić teki SM-liigadebyyttinsä 2. joulukuuta 2011 paikallisottelussa Rauman Lukkoa vastaan, jolloin hän sai jääaikaa 14.49 minuuttia. Rendulićista tuli samalla SM-liigan kaikkien aikojen ensimmäinen kroatialaispelaaja. Rendulić pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Suurimman osan kaudestaan Rendulić pelasi Ässien A-nuorissa, joiden toiseksi paras pistemies hän oli, Aki Juuselan jälkeen, tehoilla 21+28=49. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 4+8=12.
Rendulićin sopimuksessa Ässien kanssa oli optio kaudesta 2012–2013, mutta joukkue jätti sen kuitenkin käyttämättä. Toukokuussa 2012 hän teki Hämeenlinnan Pallokerhon kanssa elokuun loppuun asti kestäneen try-out-sopimuksen. Rendulić sai sen päätteeksi 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Hän pelasi ensimmäisen täyden SM-liigakautensa ja teki 37 runkosarjaottelussa tehot 8+4=12 sekä viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Rendulićin liigauran avausmaali syntyi 4. tammikuuta 2013 vieraissa Kalevan Palloa vastaan. Rendulić pelasi kauden aikana miesten pelejä myös viiden Mestis-ottelun verran Heinolan Peliitoissa loka-marraskuun vaihteessa 2012.
Kaudella 2013–2014 Rendulić oli HPK:n paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 11+21=32. Kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli kolmella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Teemu Rautiaisen kanssa. Toukokuussa 2014 NHL-varaamaton Rendulić teki kaksivuotisen ja 1,25 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen NHL-joukkue Colorado Avalanchen kanssa. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL-sopimuksen tehnyt kroatialaispelaaja. Rendulić teki kaudella 2014–2015 myös NHL-debyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. joulukuuta 2014 Nashville Predatorsia vastaan. Rendulić sai ottelussa jääaikaa 7.47 minuuttia ja hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen kroatialaispelaaja NHL:ssä. Rendulicin ensimmäinen NHL-maali syntyi hänen neljännessä ottelussaan 31. joulukuuta 2014 Philadelphia Flyersia vastaan. Rendulić valittiin ottelun kolmostähdeksi. Hän pelasi kauden aikana NHL:ssä kaikkiaan 11 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2 ja 26 ottelua AHL-joukkue Lake Erie Monstersissa, kunnes Rendulicin kausi päättyi jalan murtumisen vuoksi tammikuussa 2015.
Kauden 2015–2016 Rendulić aloitti Avalanchen NHL-kokoonpanossa. Hän pelasi kolme runkosarjaottelua, kunnes Rendulić lähetettiin Avalanchen uuteen farmijoukkueeseen, San Antonio Rampageen. Hän oli 16 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Mikko Rantasen jälkeen. Tehopisteitä AHL:n runkosarjassa kertyi kaikkiaan 38. Heinäkuussa 2016 Rendulić teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän pelasi kauden 2016–2017 lähes kokonaan AHL-joukkue Utica Cometsissa. Rendulić pelasi Canucksissa yhden NHL-ottelun.
Rendulić palasi kaudeksi 2017–2018 Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin. Rendulic jätti kuitenkin joukkueen vain 14 pelatun ottelun jälkeen, kun hänelle avautui tilaisuus siirtyä KHL:ään. Pari päivää myöhemmin Rendulićin vahvistettiin siirtyvän kevääseen 2019 saakka ulottuvalla sopimuksella Vitjaz Podolskin riveihin. Kesäkuussa 2019 Rendulić solmi vuoden mittaisen sopimuksen DEL-liigassa pelaavan Adler Mannheimin kanssa.
Maajoukkueura
Rendulić edusti Kroatiaa I-divisioonan MM-turnauksessa vuosina 2009 ja 2010 sekä IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2016 ja 2017. Vuoden 2014 turnauksessa hän toimi joukkueensa varakapteenina ja voitti hopeaa. Vuoden 2016 turnauksessa Rendulić oli Kroatian paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+5=7. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja joukkueensa parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2017 turnauksessa Rendulić toimi Kroatian kapteenina. Hän oli tehoilla 3+5=8 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton Mislav Blagusin kanssa.
Rendulićiin liittyen Kroatian isännöimässä vuoden 2016 turnauksessa myös suomalaisittain hämmensi katsomossa ollut banderolli, jossa luki "IFK on paska". Kuvan banderollista julkaisi Twitter-tililleen samassa turnauksessa pelannut, Suomessa kiekkoillut Viron Robert Rooba. Lausahdus johtaa Rendulićin tammikuussa 2013 antamaan haastatteluun HPK–HIFK -ottelun erätauolla, jolloin hän sutkautti suomen kielellä "IFK on paska". Banderolli poistettiin katsomosta turnauksen lopulla paikalla olleen suomalaiskatsojan pyynnöstä. Dom Sportovan järjestysmiehet pahoittelivat tekstiä, eivätkä he ymmärtäneet sen tarkoitusta. Sama banderolli on esiintynyt paikan päällä aiemmin jo Medveščak Zagrebin KHL-joukkueen fanien keskuudessa otteluissa HIFK:n entistä paikallisvastustaja Jokereita vastaan.
Rendulić pelasi myös II-divisioonan MM-turnauksessa vuonna 2011 sekä IIA-divisioonan MM-turnauksessa vuosina 2012 ja 2013. Vuoden 2011 turnauksen maalipörssin voiton Rendulić jakoi kahdeksalla osumallaan joukkuetoverinsa Marko Lovrenčićin ja Kiinan Weiyang Zhangin kanssa. Hän sijoittui 17 pisteellään pistepörssissä toiseksi, Lovrenčićin jälkeen. Kroatian turnaus päättyi B-lohkon hopeaan. Vuoden 2012 turnaus päättyi A-sarjan pronssiin ja vuoden 2013 kultaan. Rendulić pelasi myös Sotšin olympiakisojen karsinnoissa.
Rendulić edusti myös Kroatian ikäkausimaajoukkueita useissa eri turnauksissa. Hän oli nostamassa alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta II-divisioonasta I-divisioonaan keväällä 2009. Vuoden 2010 turnauksessa Rendulić oli Kroatian paras pistemies tehoilla 4+5=9, jolloin hän sijoittui turnauksen pistepörssissä viidenneksi. Rendulić palkittiin joukkueensa parhaana pelaajana. Hän oli Kroatian paras pistemies myös vuoden 2012 I-divisioonan B-sarjan turnauksessa tehoilla 3+4=7 ja joukkueen paras maalintekijä Igor Lazićin kanssa. Hänet palkittiin koko turnauksen parhaana hyökkääjänä.
Muuta
Rendulić harrasti nuorempana myös jalkapalloa.
SSP Group
SSP Group on brittiläinen monikansallinen yritys, joka toimii ruoka- ja juomapalveluiden tuottajana matkailupalveluissa.
Suomessa SSP Finland vastaa suuresta osasta Helsinki-Vantaan, Turun, Oulun ja Rovaniemen lentoasemien kahvila-, ravintola-, lounge ja VIP- palveluista. SSP Finland työllistää Suomessa noin 210 henkilöä.
Palvelut Helsinki-Vantaan lentoasemalla
Helsinki-Vantaan lentoasemalla SSP Finland vastaa seuraavista toimipisteistä:
Georges Dubois (kuvanveistäjä)
Georges Dubois (1865–1934 ) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja olympiamitalisti.
Dubois loi vuonna 1900 Luxembourgin puistoon monumentin Frédéric Chopinin kuoleman 50. vuosipäivän muistolle. Vuonna 1912 hän voitti hopeamitalin Tukholman olympialaisissa työstään, joka oli malli modernin stadionin sisäänkäynnistä.
Timo Peltola (judoka)
Timo Hannu Tapani Peltola (s. 12. kesäkuuta 1972 Vantaa) on suomalainen judoka. Hän osallistui Ateenan kesäolympialaisiin vuonna 2004, jossa hän voitti alle 100 kg:n painoluokassa ensimmäisessä ottelussaan Dominikaanisen tasavallan José Eugenio Vázquezin ipponilla, mutta hävisi toisella kierroksella ipponilla Valko-Venäjän Ihar Makaraulle. Keräilyerissä Kazakstanin Ashat Zhitkejev voitti Peltolan samoin ipponilla. Hän sijoittui vuoden 1998 Judon euroopanmestaruuskilpailuissa alle 100 kg:n sarjassa seitsemännelle sijalle ja vuonna 2001 sijalle viisi. Hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden alle 100-kiloisten sarjassa 2002, 2003 ja 2004 sekä avoimessa luokassa 2003. Hän voitti 12 Suomen-mestaruutta.
Cúcuta
Cúcuta on Kolumbiassa sijaitsevan Norte de Santanderin departementin pääkaupunki. Se rajoittuu idässä Venezuelaan. Kunnan pinta-ala on 1 176 km² ja väkiluku 702 325 (2003). Keskilämpötila on 28 °C.
Cúcuta on historiallisesti tärkeä kaupunki. Siellä järjestettiin vuonna 1821 Cúcutan kongressi, jossa astui voimaan Suur-Kolumbian perustuslaki. 28. helmikuuta 1813 kaupungissa käytiin Cúcutan taistelu Simón Bolívarin joukkojen ja espanjalaisten välillä. Vuonna 1875 kaupunkia koetteli maanjäristys.
Cúcutaa palvelee Camilo Dazan kansainvälinen lentoasema. Tunnettujen kaupunkilaisten joukossa on siellä vuonna 1979 syntynyt tennispelaaja Fabiola Zuluaga.
Luettelo folk metal -yhtyeistä
Tämä on aakkosellinen luettelo folk metal -yhtyeistä. Mukana on myös yhtyeitä folk metalin alalajeista kuten kelttimetalli, keskiaikametalli ja viikinkimetalli.
Anton Cederholm
Anton Cederholm (s. 21. helmikuuta 1995 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue AIK IF:ssä lainalla NHL-joukkue Vancouver Canucksista. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Utica Cometsissa.
Seuraura
Cederholm on Jonstorps IF:n kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana Rögle BK:n junioreihin kaudeksi 2010–2011. Kauden 2011–2012 päätteeksi Cederholm voitti J20 SuperElitin pronssia. Kaudella 2012–2013 hän debytoi Röglen Elitserien-joukkueessa, jossa 17-vuotias Cederholm pelasi 12 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki Elitserien-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 13. syyskuuta 2012 Luleå HF:ää vastaan. Rögle putosi kauden päätteeksi HockeyAllsvenskaniin. Cederholm teki joukkueen kanssa jatkosopimuksen huhtikuussa 2013.
Vancouver Canucks varasi Cederholmin viidennellä kierroksella 145. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Samana kesänä hänet varasi myös WHL-joukkue Portland Winterhawks 60. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Cederholm siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2013–2014. Hän eteni Winterhawksin kanssa aina WHL:n finaaleihin asti, mutta Ed Chynoweth Cupin vei kuitenkin Edmonton Oil Kings otteluvoitoin 4–3.
Toukokuussa 2014 Cederholm teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän siirtyi kaudeksi 2014–2015 vielä Winterhawksiin, jonka varakapteeniksi Cederholm nousi. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Canucksin organisaatioon. Seura lähetti Cederholmin harjoitusleirin päätteeksi ensin AHL-joukkue Utica Cometsiin, mutta ennen ensimmäistäkään sarjaottelua hänet lähetettiin kuitenkin ECHL-joukkue Kalamazoo Wingsin vahvuuteen. Cederholm pelasi siellä koko kauden ja hän voitti K-Wingsin sisäisen tehotilaston lukemalla +18.
Kaudeksi 2016–2017 Canucks lainasi Cederholmin takaisin kotimaahansa Rögle BK:n SHL-joukkueeseen, jossa hänen todettiin yhteisymmärryksessä kehittyvän parhaiten. Cederholm pelasi siellä kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä, kunnes hän siirtyi loppukaudeksi sarjatasoa alemmas HockeyAllsvenskan-joukkue AIK IF:ään. Kauden 2017–2018 Cederholm aloitti AHL-joukkue Utica Cometsin vahvuudessa.
Maajoukkueura
Cederholm alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2011 ja 2012, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012. Yhteensä Cederholm on pelannut viisi nuorten ja 31 poikien maaottelua.
Muuta
Cederholmin pikkuveli Jacob pelaa HV71:n SHL-joukkueessa ja hänellä on Winnipeg Jetsin NHL-varaus vuodelta 2016.
Jukka Piirainen
Jukka Piirainen (s. 1. huhtikuuta 1969 Kuopio) on suomalainen purjehtija. Hän osallistui Ateenan vuoden 2004 olympialaisiin Thomas Johansonin parina 49er-luokassa. Heidän sijoituksensa lähdöissä olivat 14-7-2-9-8-6-9-7-5-6-10-13-14-12-15-4 ja lopputuloksissa he päätyivät sijalle 8.
Piirainen on koulutukseltaan insinööri ja hän edustaa seuratasolla Uudenkaupungin purjehdusseuraa.
Hiiessaaren majakka
Hiiessaaren majakka on majakka Hiidenmaan saaren koillisrannikolla Hiidenmaan maakunnassa Hiiessaaren kylässä.
Historia
Majakka sijaitsee Hiidenmaan saaren koillisrannikolla. Sen tarkoituksena on ohjata laivoja pohjoisen Väinämeren suuntaan 229,6°. Palukülan kirkontornin huippu auttaa siirtymään oikealle reitille, ja vuonna 1876 rakennettiin aluksi puinen kyltti, jonka korkeus oli 12 metriä ja joka oli 13 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Se näkyi 8 mailin päästä ja toimi Palukülan kirkkon tornin huipun kanssa linjatauluna.
Vuonna 1891 rakennettiin majakanrakennus Hiiessaaren niemelle. Rakennuksen korkeus oli 17 metriä merenpinnan yläpuolella, majakan 16 metriä. Vuonna 1910 aloitettiin uuden katkaistun pyramidin muotoisen majakan rakentaminen punaisesta kivestä. Se kuitenkin tuhoutui toisessa maailmansodassa. Vuonna 1953 saarella rakennettiin uusi majakka, jonka korkeus oli 17 metriä. Sen päässä oli lyhty, joka näytti sektoria 260° – 130°. Sen valon korkeus oli 18 metriä ja näkyvyys 10 merimailia.
Vuodesta 1980 lähtien majakka oli varustettu radioisotooppisella termosähkögeneraattorilla eli se oli ydinmajakka. Generaattori kuitenkin poistettiin, ja vuosien 1994–2001 välillä ei majakassa ollut valoa. Korjauksen jälkeen siihen asennettiin automaattinen järjestelmä, joka varustettiin aurinko- ja tuulivoimajärjestelmällä.
Kärdlan lentoasema on noin kilometrin päässä majakasta.
A Matter of Time
A Matter of Time on belgialaisen laulajan Sennekin esittämä kappale, jolla hän edusti Belgiaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kahdenneksitoista ja täten karsiutui finaalista. thumb|left|250px|Sennek esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Roope Suomalainen
Roope Samuel Suomalainen (s. 6. syyskuuta 1973 Kotka) on suomalainen kilpapurjehtija. Hän osallistui laser-luokassa kahdesti olympialaisiin. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Sydneyn kisoissa vuonna 2000. Tällöin hän sijoittui sijalle 17. Ateenan kisoissa 2004 hän sijoittui sijalle 19.
Seuratasolla Suomalainen edustaa Kotkan Pursiseuraa.
Timo Peltola
Timo Peltola on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Chester Bennington
Chester Charles Bennington (20. maaliskuuta 1976 Phoenix, Arizona – 20. heinäkuuta 2017 Palos Verdes Estates, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä. Hänet tunnettiin parhaiten Linkin Park -yhtyeen laulajana.
Linkin Parkin vuonna 2000 julkaistu debyyttialbumi, Hybrid Theory oli menestys, ylittäen Yhdysvalloissa timanttilevyyn oikeuttavan rajan. Yhtyeen seuraavat studioalbumit, Reanimation (2002), Meteora (2003), Minutes to Midnight (2007), A Thousand Suns (2010), Living Things (2012), The Hunting Party (2014) ja One More Light (2017) jatkoivat yhtyeen menestyksekästä uraa.
Benningtonin vuonna 2005 perustama sivuprojekti Dead By Sunrise julkaisi ainoaksi jääneen albuminsa vuonna 2009.
Bennington löydettiin kuolleena yksityisasunnosta Kaliforniassa 20. heinäkuuta 2017. Hän oli tehnyt itsemurhan hirttäytymällä.
Nuoruus
Lapsuus ja nuoruus olivat Chesterille hyvin vaikeaa aikaa. Taustalla on mm. huumeriippuvuutta, mutta Chester oli kertonut päässeensä sen yli ja tuominnut huumeet myöhemmin. Chester oli kertonut myös joutuneensa teinivuosinaan seksuaalisesti hyväksikäytetyksi, ja että tekojen takana olivat hänelle läheiset ihmiset. Vaikeuksista huolimatta Bennington ei koskaan unohtanut unelmaansa tulla rock-tähdeksi. Nuoruutensa suosikkiyhtyeikseen hän on maininnut Depeche Moden ja Stone Temple Pilotsin.
Musiikki ja ura
Chesterin musiikillinen ura alkoi phoenixlaisessa Grey Daze -yhtyeestä, jonka laulajana hän toimi vuodesta 1993 vuoteen 1998 asti. Yhtye ehti julkaisemaan sinä aikana kaksi albumia. Omin sanoin laulaja on kertonut, että kyseisen yhtyeen kanssa hän koki ensimmäiset pysyvät ihmissuhteensa nuoruudessaan monien ongelmien jälkeen. Grey Daze ei kuitenkaan saavuttanut suosiota muualla kuin kotikaupungissaan, joten Chester jätti yhtyeen. Bennington kuitenkin palasi 2017 äänittämään uutta musiikkia yhtyeen kanssa. Bennigtonin kuoleman takia yhtye julkaisi jo äänitetyt singlet Soul song, What's in the eye, sometimes ja sickeness, postuumisti vuonna 2020, lähes kolme vuotta artistin itsemurhan jälkeen. Grey Dazesta lähdön hänellä oli vaikeuksia löytää sopiva yhtye, jossa olisi laulajan paikka vapaana. Jeff Blue, silloisen A&R:n varapääjohtaja Zomba Music -levy-yhtiössä Los Angelesissa, suositteli Benningtonia koe-esiintymään tulevan Linkin Parkin jäsenille. Linkin Park oli silloin nimeltään Xero. Oli Chesterin syntymäpäivä, kun hän sai Xeron demon postissa, ja lähti studioon laulamaan kappaleet. Seuraavana päivänä hän lähetti ne Bluelle, ja kuunneltuaan kappaleet, Blue kertoi Xerolle löytäneensä laulajan yhtyeeseen. Yhtye kuitenkin järjesti vielä koelaulut, mutta lopulta Chester onnistui pääsemään yhtyeeseen.
Musiikkityyli
Bennington tunnettiin hyvin kantavasta äänestään. Hän aloitti laulamisen ja äänensä kehittämisen jo 13-vuotiaana ja on kertonut harjoitelleensa siitä asti paljon saadakseen äänestään kestävän ja monipuolisen. Hänen äänensä kantoi raskaita nuotteja sekä matalalta että hyvin korkealta. Pystyessään laulamaan uskomattoman lujaa ja vaihtamaan tyylin äkkiä kauniin pehmeäksi ja melodiseksi, Bennington ja Linkin Park olivat kykeneviä monen eri musiikkilajin edustajaksi.
Bennington lauloi mm. alternative rockia, nu metalia ja grungea. Hän oli myös muutamissa live-esiintymisissään osoittanut taitonsa soittaa kitaraa. Hän lähti mukaan Linkin Parkiin täyttäessään 24 vuotta ja siitä lähtien yhtyeen jäsenet olivat olleet hänelle erittäin läheisiä ystäviä.
Yhteistyöt ja hyväntekeväisyys
Bennington teki yhteistyötä monien muiden tunnettujen artistien ja yhtyeiden kanssa, mm. Kornin, Mötley Crüen ja Julien-K:n. Musiikkibisneksen ohessa hän toimi ja vaikutti paljon Tattoo Clubissa, joka on tatuointisalonki Arizonassa. Hänellä oli myös oma, vasta myyntiin tuleva nuorten miesten vaatteita suunnitteleva vaatemerkki Ve'Cel, jota innoittaa erityisesti musiikki, taide ja muoti. Bennington on tuonut Ve'Celin tuotteita suosioon käyttämällä vaatteita Linkin Parkin konserteissa ja haastatteluissa.
Bennington osallistui aktiivisesti huumeiden vastaiseen työhön ja oli mukana hyväntekeväisyydessä muun muassa perustamalla yhtyeensä kanssa Music For Relief -järjestön, joka on rahoittanut esimerkiksi Kaakkois-Aasian tsunamin jälkitöitä 100 000 dollarilla ja rakentanut taloja hurrikaani Katrinan tuhojen paikkaamiseksi. Hän vieraili monesti myös itse katastrofialueilla.
Chester Bennington Chilessä Maquinaria Festivalissa vuonna 2010.|thumb|right|250px