cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kreikkalainen filosofia
Nykykreikkalainen filosofia
Varhaisen uuden ajan filosofian aikana Kreikassa voidaan pitää vuosien 1453 ja 1821 välistä aikaa, toisin sanoen aikaa Konstantinopolin valtauksesta Kreikan itsenäisyystaistelun alkuun. Tuona aikana kreikkalainen ajattelu pyrki ylläpitämään kristillisiä arvoja ja herättelemään helleenistä tietoisuutta osmanien vallan alla olevassa Kreikassa.
1600-luvulla Nikólaos Kalliákis (1645–1707) toimi aristoteelisen filosofian professorina Venetsiassa. 1700-luvulla Kreikassa vaikutti niin kutsuttu (nyky)kreikkalainen valistus ((neoellinikós) diafotismós), joka esitteli eurooppalaisen valistuksen aatteita ja ihanteita kreikkalaiseen maailmaan. Sen edustajiin lukeutuvat muun muassa Iósipos Moisiódakas (1725–1800), Athanásios Pários (1721/22–1813), Adamántios Koraís (1748–1833), Rígas Feraíos (Rígas Velestinlís, 1757–1798), Ánthimos Gazís (1758–1828), Neófytos Doúkas (1760–1845) ja Theófilos Kaḯris (1784–1853). Monet näistä olivat samalla poliittisia toimijoita ja vapaustaistelijoita osmanivaltaa vastaan.
Kreikan itsenäistyttyä filosofinen toiminta on ilmennyt Kreikassa monilla tavoin. Kreikkalaiset ovat muun muassa pyrkineet julkaisemaan antiikin filosofien teoksia, kääntämään niitä nykykreikaksi, sekä kommentoimaan ja edelleen tulkitsemaan niitä. Tähän liittyy läheisesti myös kristillisten ajattelijoiden teosten julkaiseminen ja kommentoiminen, sillä perinteisesti monet kreikkalaiset filosofit ovat olleet myös teologeja, ja kristinuskolla on edelleen keskeinen sija kreikkalaisessa henkisessä elämässä. Antiikin koulukunnista platonismi on ollut usein kreikkalaisten ajattelijoiden parissa suositumpaa kuin aristotelismi.
Filosofi Níkos Kazantzákis (1883–1957) tunnetaan myös kirjailijana, kenties parhaiten teoksestaan Kerro minulle, Zorbas. Ioánnis Theodorakópoulos (1900–1981) tunnetaan muun muassa platonismin ja uusplatonismin tutkimuksistaan. Antiikin filosofiaa on tutkinut myös Dimítris Liantínis (1942–1998). Chrístos Giannarás (1935–) on kirjoittanut paljon kreikkalaisen ja läntisen filosofian sekä ortodoksisen uskon välisistä yhteyksistä. Poliittista tai oikeusfilosofiaa ovat edustaneet muun muassa Kreikan myöhempi presidentti Konstantínos Tsátsos (1899–1987), Panagiótis Kanellópoulos (1902–1986), Aléxandros Tsirintánís (1903–1977), Panagiótis Kondýlis (1943–1998), sekä Karl Popper -tutkija Dimítris Dimitrákos (1936–).
Pankkivirkailija
Pankkivirkailija tai pankkitoimihenkilö on henkilö joka työskentelee pankkikonttorin tiskillä. Tehtäviä ovat muun muassa tilien avaamiset sekä panot ja nostot. Työpaikkoja ovat pankkien konttorit ja työssä käytetään pankin tietojärjestelmään yhdistettyä näyttöpäätettä.
Lihasrelaksantit
pienoiskuva|Lihasrelaksantteja|alt=
Lihasrelaksantit ovat lihaksia lamaavia ja lihasjännitystä alentavia lääkeaineita. Ne jaetaan perifeerisiin lihasrelaksantteihin, jotka vaikuttavat hermo-lihasliitokseen ja riittävänä annoksena halvaannuttavat lihaksen täysin, sekä sentraalisiin lihasrelaksantteihin, joista ainakin osa vaikuttaa keskushermoston hermosolujen pinnassa oleviin inhibitorisiin (ärsytystä estäviin) gaba-reseptoreihin.
Sentraaliset lihasrelaksantit
Sentraaliset lihasrelaksantit ovat huonosti määriteltävissä oleva lääkeaineryhmä, joita on käytetty lihasjännityksen ja lihaskouristusten hoitoon mm. selän lihaskivuissa. Niiden vaikutus perustunee ainakin osittain sedatiiviseen eli rauhoittavaan vaikutukseen. Selkäsärkyyn käytetään etenkin titsanidiinia, joka salpaa aivojen kipureseptoreita ja vähentää luurankolihasten kramppeja ja tahdosta riippumatonta jännitystä. Myös ahdistuneisuuslääkkeenä käytettävä diatsepaami on sentraalinen lihasrelaksantti.
Perifeeriset lihasrelaksantit
Hermo-lihasliitoksen salpaajat ovat tärkeä lääkeaineryhmä anestesiologiassa. Esimerkiksi vatsaontelon leikkauksien ajaksi on tärkeä saada lihastoiminta ja refleksit pois. Tähän käytettiin alkujaan kurarea.
Depolarisoivat lihasrelaksantit
Anestesian aloitukseen ja intubointiin nopeavaikutteinen depolarisoiva suksametoni.
Ei-depolarisoivat lihasrelaksantit
Nykyään on käytössä kuraren sukuisia synteettisiä aineita kuten atrakuuri ja mivakuuri, sekä steroidirakenteisia aineita kuten pankuroni, rokuroni ja vekuroni.
Fredrik Alfred Saxbäck
Fredrik Alfred Saxbäck (1. heinäkuuta 1836 Hattula – 7. helmikuuta 1863 Hyrynsalmi) oli suomalainen runoilija.
Saxbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Gustaf Adolf Saxbäck ja Eva Sofia Leván. Hän pääsi ylioppilaaksi 1855 Kuopion lukiosta.
Saxbäck saapui opiskelemaan Helsingin yliopistoon 1856. Hän teki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran apurahan turvin runojen ja kansanperinteen keruumatkan Inkerinmaalle. Kesällä 1861 Saxbäck kävi yhdessä J. W. Calamniuksen kanssa tutkimassa Saloisten seudun muinaisjäännöksiä muun muassa Kastellin jätinkirkkoa. Paheneva silmäsairaus ja rintatauti pakotti Saxbäckin lopettamaan opintonsa 1861 ja hän oli sitten jonkin aikaa opettajana Kajaanissa.
Saxbäck kirjoitti nimimerkillä -k-k Oulun Wiikko-Sanomiin, Suomettareen ja Joukahainen-lehteen.
Octavianuksen ja Antoniuksen sota
thumb|300px|[[Karl von Pilotyn maalaus Caesarin murhasta, 1798]]
Octavianuksen ja Antoniuksen sota oli sarja aseellisia yhteenottoja Rooman tasavallassa vuosina 43–30 eaa. Julius Caesarin murhan jälkeen vuonna 44 eaa. Octavianus, Marcus Antonius ja Lepidus muodostivat toisen triumviraatin ja jakoivat valtakunnan keskenään. Vuoteen 36 eaa. mennessä Lepidus oli menettänyt valta-asemansa. Octavianus ja Antonius kävivät pitkään propagandasotaa ja vuonna 32 eaa. tilanne kärjistyi sodaksi. Octavianuksen laivasto kukisti Antoniuksen ja Kleopatran laivaston Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Tämän jälkeen Octavianus nousi Rooman valtakunnan kiistattomaksi johtajaksi. Sodan suora seuraus oli Octavianuksen nousu vuonna 27 eaa. Rooman ensimmäiseksi keisariksi nimellä Augustus. Koko ajanjaksoa leimasivat vallantavoittelijoiden välinen juonittelu ja propaganda.
Caesarin murha
Alkuvuodesta 44 eaa.senaatin tasavaltalainen oppositio katsoi, että oli aika ryhtyä toimiin Julius Caesaria vastaan. Yhteensä noin 60 tasavaltalaista lyöttäytyi yhteen ja päätti murhata hänet. Salaliittoa johtivat Marcus Brutus, Gaius Cassius Longinus, Decimus Junius Brutus Albinus ja Gaius Trebonius. Verityö suunniteltiin tapahtuvaksi senaatin istunnon aikana 15. maaliskuuta.
Suunnitelma onnistui ja Caesar murhattiin. Murhaajien julkilausuttuna motiivina oli pyrkimys palauttaa tasavaltainen hallitusmuoto Caesarin yksinvallan sijaan. Heidän on kuitenkin arveltu pyrkineen parantamaan ennen muuta senaattorisäädyn asemaa, joka oli heikentynyt Caesarin aikana.
Caesarin testamentin toimeenpanija oli Marcus Antonius. Hän onnistui neuvottelemaan oikeuden järjestää Caesarille julkiset hautajaiset, vaikka Marcus Brutus ja Cassius vastustivatkin hanketta. Hautajaisissa Antonius käänsi roomalaisen rahvaan asenteen murhaajia vastaan taitavalla retoriikalla ja julkistamalla Caesarin testamentin, jonka mukaan jokainen roomalainen peri summan rahaa. Tämän maksamiseen hän käytti myös omia varojaan. Antonius nousi Roomassa johtoasemaan, kun Caesarin murhaajat joutuivat pakenemaan kaupungista vihaista kansanjoukkoa.
Caesar adoptoi testamentissaan postuumisti sukulaisensa Octavianuksen tehden hänestä pääperillisensä. Octavianus saapui Roomaan huhtikuussa 44 eaa. valvoakseen etujaan testamentin toimeenpanossa. Hän oli tällöin kahdeksantoistavuotias ja monet muut vallantavoittelijoista eivät pitäneet häntä realistisena uhkana. Octavianus ja Antonius riitaantuivat lähes heti Caesarin perinnön vuoksi. Ennen kuin Octavianuksesta tuli laillisesti Caesarin poika, oli senaatin säädettävä tätä koskeva laki. Antonius ei kuitenkaan halunnut luovuttaa Octavianukselle Caesarin valtavaa perintöä, vaan yritti pitkittää senaatin päätöstä. Lisäksi hän esti Octavianusta tulemasta valituksi kansantribuuniksi. Octavianuksen suosio kasvoi kuitenkin kansan keskuudessa. Toukokuussa Octavianus antoi erään kansantribuunin esitellä itsensä kansalle Caesarin ainoana perillisenä ja otti uudeksi nimekseen Gaius Julius Caesar Octavianus.
Mutinan taistelu
Decimus Brutus oli Gallia Cisalpinan (Alppien tämänpuoleinen Gallia) maaherra. Caesar oli nimittänyt hänet tähän tehtävään, minkä senaatti piti Caesarin murhan jälkeen voimassa. Antonius halusi tämän provinssin itselleen, kaukaisemman Macedonian sijaan, jonka maaherra hän oli. Senaatti sympatisoi Caesarin murhaajien kanssa ja vastusti Antoniusta. Antonius sai kuitenkin provinssinsa vaihdettua Gallia Cisalpinaksi senaatin vastustuksesta huolimatta. Hän lähti pian Brundisiumiin minne osa hänelle uskollisista joukoista oli saapunut.
Tilanteen näin kiristyessä Octavianus lähti Campaniaan, jossa hän kokosi itselleen armeijan Caesarin veteraaneista. Myös osa Antoniuksen sotilaista loikkasi Octavianuksen puolelle. Antonius hyökkäsi puolestaan Decimus Brutuksen kimppuun ja alkoi piirittää tätä Mutinan kaupungissa.
Senaatti valitsi kiistassa Decimus Brutuksen puolen, julistaen Antoniuksen isänmaan viholliseksi. Ciceron tuella Octavianus nimitettiin senaattoriksi propreetorin arvolla vuoden 43 eaa. alussa. Hänelle myönnettiin myös imperium, joka teki hänen aikaisemmin kokoamastaan armeijasta laillisen. Senaatti lähetti tämän jälkeen vuoden 43 eaa. konsulit Aulus Hirtiuksen ja Gaius Vibius Pansa Caetronianuksen Octavianuksen kanssa Mutinaan tavoitteena Antoniuksen joukkojen lyöminen. Senaatin joukot voittivat Antoniuksen Mutinan taistelussa huhtikuussa 43 eaa., mutta kummatkin konsulit menehtyivät. Taistelun jälkeen lyöty Antonius pakeni Galliaan Caesarin entisen ratsujoukkojen päällikön Marcus Lepiduksen luokse.
Sota Caesarin murhaajia vastaan
right|thumb|Triumvirit Antonius ja Octavianus kuvattuna kolikkoon. Etupuolella Antonouksen pää ja teksti "M ANT IMP AVG III VIR R P C M BARBAT". Kääntöpuolella Octavianuksen pää ja teksti "CAESAR IMP PONT III VIR R P C"
Mutinan taistelun jälkeen Octavianuksen asema vahvistui yllättäen. Molempien konsuleiden kuoltua hän oli yksin suuren armeijan johdossa. Senaatin ja Octavianuksen välit kiristyivät. Senaatin evätessä Octavianukselta triumfin, hän marssi armeijansa kanssa Roomaan ja otti itselleen konsulin viran.
Samaan aikaan Antonius oli saanut koottua uuden armeijan Galliassa ja tuli Lepiduksen kanssa joukkoineen Pohjois-Italiaan. Octavianus jätti Rooman ja marssi Antoniusta vastaan armeijansa kanssa. Tämän jälkeen tapahtui yllättävä käänne: Octavianus pyrki sovintoon Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa. Aikaisempien vihollisten välille syntyi yhteisymmärrys ja yhdessä he muodostivat toisen triumviraatin, liiton joka nousi johtoasemaan Roomassa. Senaatti vahvisti sopimuksen ja antoi triumviraatille diktaattorin valtuuksia lähentelevät oikeudet. Liiton vahvistamiseksi Octavianus meni naimisiin Antoniuksen ottotyttären kanssa.
Triumviraatin ensimmäisenä tavoitteena oli lyödä Marcus Brutus ja Cassius. Ennen kuin triumviraatti ryhtyi tositoimiin näiden kokoaman vahvan armeijan kukistamiseksi, varmisti se valtansa Roomassa käynnistämällä laajat proskriptiot. Muun muassa kaikki senaattoripuolueen johtajat tapettiin ja kolmesataa senaattoria ja parituhatta ritarisäätyistä joutui maanpakoon tai surmattiin. Kaikkien eliminoitujen omaisuudet takavarikoitiin. Puhdistus ulottui laajalle Caesarin salaliittolaisten piirin ulkopuolelle ja sen syynä lienee ollut myös tarve hankkia pikaisesti varoja armeijan pitämiseen tyytyväisenä.
Kun senaatin vastustus oli kukistettu Roomassa triumviraatin tavoite oli Marcus Brutuksen ja Cassiuksen lyöminen Macedoniassa. Triumvirit kukistivat Brutuksen ja Cassiuksen Filippoin ensimmäinen taistelussa vuoden 42 eaa. lokakuun alussa ja Filippoin toisessa taistelussa 23. marraskuuta.
Sextus Pompeius oli osallistunut sisällissotaan Caesaria vastaan isänsä Pompeiuksen ja veljensä Gnaeus Pompeiuksen kanssa. Sextus oli paennut Sisiliaan, jonne hän kokosi suuren laivaston, joka häiritsi viljatoimituksia Roomaan. Monet proskriptioita paenneista siirtyivät turvaan Sextuksen hallitsemille alueille.
Luciuksen kapina
right|thumb|Lucius Antonius oli [[Marcus Antonius|Marcus Antoniuksen nuorempi veli ja vuoden 41 eaa. konsuli.]] Filippoin taistelun jälkeen Octavianuksen tehtäväksi tuli veteraanien asuttaminen. Tehtävä aiheutti paljon vihaa, koska sotilaille piti saada maata ja tämä tapahtui etupäässä sitä takavarikoimalla. Ainoastaan kaikkein pienimmät ja suurimmat maatilat säästyivät. Samalla Italia kärsi nälänhädästä koska Sextus Pompeiuksen laivasto esti viljalaivojen pääsyn Italian satamiin. Pian koko Italiassa mellakoitiin.
Antoniuksen veli Lucius Antonius oli vuoden 41 eaa. konsuli, mutta hän ei edes yrittänyt auttaa Octavianusta tämän vaikeuksissa, vaan yllytti väkivaltaisuuksiin. Myös Antoniuksen vaimo Fulvia antoi tukensa langolleen. Antonius itse ei kuitenkaan antanut suoraa tukea veljelleen. Vuoden 41 eaa. keväällä syttyi sota Luciuksen ja Octavianuksen välillä. Lucius miehitti Rooman joukoillaan ja marssi tämän jälkeen pohjoiseen tavoitteenaan yhdistää joukkonsa Galliassa olleiden Antoniuksen kannattajien kanssa. Octavianus sai kuitenkin hänet piiritettyä Perusian kaupunkiin vuoden 41 eaa. syksyllä. Antoniuksen kannattajat eivät halunneet sekaantua selkkaukseen, vaan jättivät Luciuksen oman onnensa nojaan. Kaupunki vallattiin verisessä taistelussa vuoden 40 eaa. keväällä. Octavianus antoi Lucius Antoniuksen pitää henkensä ja antoi Fulvian paeta Ateenaan. Myös Antoniuksen joukot armahdettiin.
Brundisiumin sopimus
Vuonna 40 eaa. Antoniuksen kannattaja Calenus, joka oli hänen käskynhaltijansa Galliassa kuoli yllättäen. Octavianus käytti tilaisuutta hyväkseen ja sai helposti Antoniuksen Gallian legioonat puolelleen. Samaan aikaan parthialaiset hyökkäsivät voimalla roomalaisia vastaan Lähi-idässä. Antoniuksen oli kuitenkin pakko palata Italiaan varmistamaan asemiansa. Octavianus ja Antonius yrittivät tämän jälkeen kummatkin saada Sextus Pompeiusta puolelleen. Hänen laivastonsa oli kasvanut käsittämään lähes 250 laivaa. Octavianus meni jopa naimisiin Sextuksen kannattajan ja apen Lucius Scribonius Libon tyttären Scribonian kanssa. Sextus kannatti kuitenkin luultavasti enemmän Antoniusta ja teki hyökkäyksiä Italian rannikkoa vastaan ja valtasi Sardinian Octavianukselta.
Octavianuksen joukot miehittivät Brundisiumia, jonne Antoniuksen laivasto yritti päästä. Octavianus saapui paikalle armeijan kanssa, mutta kärsi tappion Antoniuksen joukkoja vastaan käydyssä kahakassa. Octavianus ja Antonius pääsivät jälleen pian keskenään sopuun ja solmivat sopimuksen, joka vahvisti aikaisemman Filippoissa tehdyn etupiirisopimuksen, sillä muutoksella, että Octavianus sai pitää Gallian ja sai lisäksi Illyrian. Lepidus, joka ei edes ollut paikalla, sai pitää Filippoissa annetun African. Octavianus ja Antonius päättivät myös seuraavan viiden vuoden konsuleista ja Octavianus lupasi luovuttaa Antoniukselle legioonia korvaukseksi Calenuksen legioonien menettämisestä.
Octavianuksen sota Sextusta vastaan
Vuonna 40 eaa. Roomassa kärsittiin nälkää Sextus Pompeiuksen merissaarron ansiosta. Triumvirit epäilivät toisiaan, mutta vuoden 39 eaa. keväällä he ja Sextus pääsivät yhteisymmärrykseen ja solmivat Misenumin sopimuksen, jonka mukaan Sextus sai pitää Sardinian, Korsikan ja Sisilian sekä sai näiden lisäksi Peloponnesoksen. Proskriptioita paenneille myönnettiin amnestia. Vastineeksi Sextus lupasi turvata viljan merikuljetukset Roomaan. Antonius lähti Roomasta lokakuussa 39 eaa., jolloin Octavianuksen ja Sextuksen välit heikkenivät heti. Misenumin sopimus ei pitänyt ja vuonna 38 eaa. Italiassa oli edelleen pula ruoasta, josta Octavianus syytti julkisesti Sextusta. Sota syttyi uudestaan ja Sextus voitti Octavianuksen laivaston kahdessa taistelussa, mutta ei ottanut aloitetta omiin käsiinsä, vaan pysyi puolustuskannalla.
Octavianuksella oli ongelmia muuallakin. Galliassa oli syttynyt kapina, jonka hänen ystävänsä, lahjakas sotapäällikkö, Marcus Vipsanius Agrippa kukisti vuoden 38 eaa. loppuun mennessä. Roomassa mellakat jatkuivat. Vuoden 37 eaa. keväällä Antonius palasi Italiaan neuvottelemaan Octavianuksen kanssa. Octavianus saapui Tarentumiin tapaamaan Antoniusta. Loppukesästä miehet pääsivät yhteisymmärrykseen: Antonius lupautui auttamaan Octavianusta Sextusta vastaan. Octavianus saisi laivoja Antoniukselta ja Antonius puolestaan tulisi saamaan sotilaita Octavianukselta käytettäväksi sodassa Parthiaa vastaan. Antonius jätti 120 sotalaivaa Octavianukselle, mutta Octavianus ei koskaan lähettänyt hänelle luvattuja legioonia.
Samaan aikaan kun Octavianus tapasi Antoniuksen Tarentumissa, varusti Agrippa suurta laivastoa Sextusta vastaan. Laivasto valmistui vuonna 36 eaa., ja Octavianus pyysi apua jopa Lepidukselta, joka ei tähän asti ollut sekaantunut sotaan Sextusta vastaan, ja tämä saapuikin 12 legioonan kanssa.
Octavianuksen laivasto kukisti Sextuksen laivaston Naulochuksen meritaistelussa, joka käytiin 3. syyskuuta 36 eaa. Octavianuksen laivastoa komensi Agrippa. Sextuksen legioonat jättivät hänet ja Sextus itse pakeni Vähään-Aasiaan. Tästä eteenpäin Rooman viljahuolto oli varmistettu. Aluksi näytti siltä että Sextuksen joukot liittyisivät Lepiduksen armeijaan, mutta Octavianus sai heidät omalle puolelleen. Epäiltiin, että Lepidus oli liitossa Sextuksen kanssa, jonka vuoksi Octavianus riisti häneltä triumviraatin jäsenyyden ja hänellä vielä jäljellä olevat provinssit. Lepidus sai pitää omaisuutensa ja pontifex maximuksen arvon. Sextuksen ja Lepiduksen poistuttua näyttämöltä Rooman valtakuntaa hallitsi enää vain kaksi miestä: Octavianus ja Antonius.
Octavianuksen ja Antoniuksen valmistelut
right|thumb|250px|Octavianuksen ja Antoniuksen etupiirit vuonna 32 eaa. Octavianukselle oli selvä, että hän ja Antonius ajautuisivat pian sotaan. Sextuksen kukistumisen jälkeen Octavianuksella oli 45 legioonaa, jotka kuitenkin olivat lähes valmiita kapinaan. Sotilaat olivat näet alkaneet uskoa Octavianuksen propagandaan ja nyt kun sisällissota oli saatu päätökseen sotilaat vaativat vapautusta palveluksesta. Octavianus tiesi kuitenkin, että hän tulisi pian tarvitsemaan joukkojaan Antoniusta vastaan. Lopulta vain kauimmin palvelleet, kaikki jotka olivat palvelleet Octavianusta Mutinan ja Filippoin taisteluissa, päästettiin siviiliin. Kaikille saatiin järjestettyä maata etupäässä Italiassa ja joillekin Galliassa. Lopuille sotilaille Octavianus lupasi 150 denaaria. Octavianus lupaili heille tämän lisäksi sotasaalista Illyrian sotaretkeltä, jota hän suunnitteli. Roomassa Octavianus juhli ovation ja vihjaili, että tasavalta saatettaisiin palauttaa, kunhan Antonius vain palaisi idästä.
Illyrian sota
Valmistaakseen joukkojaan sotaan Antoniusta vastaan Octavianus aloitti Illyrian valloituksen vuonna 35 eaa.. Barbaareja vastaan käyty sota oli monien sisällissotien jälkeen tervetullut. Octavianus valitsi vain vastustajan, joka oli helposti voitettavissa. Octavianuksen maine sotapäällikkönä oli jokseenkin huono, ja tästäkin syystä hän halusi saavuttaa sotamenestystä, ennen kuin lopullinen mittelö Antoniusta vastaan alkaisi. Octavianuksella saattoi kuitenkin olla myös strategisia syitä vallata Illyria, sillä saattaa olla, että hän pelkäsi Antoniuksen joukkojen marssivan Pohjois-Italiaan alueen kautta.
Vuoden 34 eaa. keväällä Octavianus päätti hyökätä läheiseen Dalmatiaan. Vuonna 33 eaa. dalmatialaiset antautuivat roomalaisille ja lähettivät rahalahjoja ja vannoivat kuuliaisuutta Roomalle. Lähes 30 muuta heimoa antautui roomalaisille. Todellisuudessa Octavianuksen valtaama alue ei ollut kovin suuri, mutta sen propaganda arvo oli tärkeä.
Antoniuksen sodat idässä
Oli selvää, että Octavianus ja Antonius kävisivät vielä kamppailun Rooman korkeimman vallan hallinnasta. Antonius koitti käydä sotaansa Parthiaa vastaan, mutta sotamenestys oli heikonlaista. Kun Octavianus kieltäytyi lähettämästä apua itään, Antonius kääntyi Egyptin kuningatar Kleopatra VII:n puoleen. Kleopatra halusi elvyttää Egyptin valtakunnan ja uskoi saavansa apua Antoniukselta. Antoniuksen Parthian sotaretki vuonna 36 eaa. oli katastrofi ja hän palasi Egyptiin. Kleopatrasta ja Antoniuksesta tuli lopulta rakastavaisia.
right|thumb|250px|Antonius ja Kleopatra ([[Lawrence Alma-Tademan maalaus vuodelta 1885)]] Antonius yritti valmistautua uuteen sotaan Armeniaa vastaan, mutta hänen aikeitaan häiritsivät itään paennut Sextus, joka yritti epätoivoisesti liittoutua hänen kanssaan. Antoniuksen riesaksi myös Octavia saapui hänen luokseen, ehkä Octavianuksen määräyksestä. Vaikka Antoniuksen ja Kleopatran suhde oli yleinen puheenaihe, ei Octavia kuitenkaan ottanut miehestään avioeroa. Octavianus lähetti Octavian mukana myös osan niistä joukoista, jotka hän oli aikaisemmin luvannut Antoniukselle. Sextus jäi lopulta kiinni Miletoksessa 35 eaa. Hänet teloitettiin välittömästi Antoniuksen alaisen, Marcus Tituksen käskystä.
Vuonna 34 eaa. Antonius soti Armeniassa. Armenian kuningaskunnan kukistaminen oli kuitenkin laiha lohtu Antoniukselle Parthiaa vastaan kärsityn häpeällisen tappion jälkeen. Palatessaan Aleksandriaan hän juhli voittoaan ylellisellä seremonialla, joka muistutti paljon roomalaista triumfia. Octavianus käytti tätäkin propagandassaan Antoniusta vastaan. Antonius nimitti poikansa Aleksanteri Helioksen Armenian, Meedian ja Parthian – kunhan se vain vallattaisiin – kuninkaaksi. Aleksanterin kaksoissisko Kleopatra Selene nimitettiin Kyrenen hallitsijaksi. Vasta kaksivuotias Ptolemaios Philadelphus nimitettiin Foinikian, Syyrian ja Kilikian hallitsijaksi. Octavianus käytti myös siskonsa kohtaloa hyväkseen propagandassaan. Antoniuksen ja Kleopatran suhteesta kierteli kaikenlaisia tarinoita. Antonius vastasi tietysti samalla mitalla, mutta oli selvästi joutunut puolustuskannalle propagandasodassa Octavianusta vastaan. Propaganda oli suunnattu etupäässä Italian asukkaisiin ja erityisesti veteraaneihin.
Vuonna 32 eaa. Antonius erosi Octaviasta ja meni naimisiin Kleopatran kanssa. Tämä käänsi propagandasodan lopullisesti Octavianuksen eduksi, kun hän käytti hyväkseen Kleopatran ja Antoniuksen suhdetta. Kun Antoniuksen uusi avioliitto ja testamentti, jossa hän jätti kaiken Kleopatralle ja heidän lapsilleen paljastui, viha leimahti koko Italiassa. Octanianus käytti tätä hyväkseen, ja vannotti kaikilla italialaisilla ja läntisen valtakunnan provinsseilla uskollisuudenvalan itselleen. Senaatti peruutti Antoniuksen tittelit ja julisti sodan Kleopatralle.
Antoniuksen joukot
thumb|Antonius antoi lyödä rahoja joissa oli hänen legiooniensa numerot. Näiden kolikkojen, yleensä denaarien, etupuolella oli kuva sotalaivasta ja takapuolella legioonan aquilan ja kenturian signan kuvat. Etupuolella teksti "ANT AVG III VIR R P C" ja takapuolella "LEG III". Aktionin taistelussa Antoniuksella oli 23 legioonaa. 19 näistä taisteli maalla ja muiden neljän legioonan miehistö palveli laivastossa. Näiden lisäksi neljä legioonaa oli Kyrenaikassa.
Antoniuksen puolella taisteli myös useita klienttikuninkaita. Plutarkhos mainitsee seuraavat: "Libyan kuningas Bokkus, Ylä-Kilikian kuningas Tarkondemos, Kappadokian kuningas Arkhelaos, Paflagonian kuningas Filadelfos, Kommagenen kuningas Mithridates ja Traakian kuningas Sadalas". Mainittujen lisäksi Pontoksen kuningas Polemon lähetti Antoniukselle joukkoja, kuten tekivät myös "Arabian kuningas Malkhos, Juudean kuningas Herodes, Lykaonian ja Galatian kuningas Amyntas. Myös Persian kuningas oli lähettänyt apujoukkoja"
Galatian kuningas Amyntaalla oli mukanaan 2 000 galatialaista ratsuväkeä.
Octavianuksen joukot
Octavianuksella oli yhteensä 45 legioonaa, joista 24 osallistui Aktionin sotatoimiin.
Valmistelut
260px|right|thumb|Aktionin taistelu käytiin vuonna [[30 eaa.]] Antonius ja Kleopatra kokosivat armeijan ja laivaston, joka purjehti Kreikkaan talveksi 32–31 eaa. Antonius valitsi laivastonsa tukikohdaksi Aktionin. Kreikan länsirannikolla sijaitsee useita luonnollisia satamia, joiden kautta Octavianus voisi tuoda maihin joukkojaan. Antonius päätti yrittää puolustaa näitä kaikkia ja hän lähetti pieniä laivasto-osastoja ympäri rannikkoa. Antonius itse vietti talven Patraessa.
Sotilaalliselta kannalta Antoniuksen asemat olivat hyvät. Hän ei pystynyt värväämään joukkoja Italiassa, mutta hän oli kuitenkin pystynyt kokoamaan noin 100 000 miestä käsittäneen armeijan. Octavianuksella joukkoja oli vain noin 80 000. Ratsuväkeä kummallakin oli melkein yhtä paljon. Antoniuksen laivasto oli suurempi. Hänellä oli noin 500 sotalaivaa. Lisäksi Antoniuksen sotalaivat olivat isompikokoisia kun Octavianuksen. Antoniuksella oli myös enemmän varoja käytettävissään. Antoniuksen strategia oli selvä, hän ei voinut hyökätä Italiaan, vaan hänen oli annettava Octavianuksen tulla hänen luokseen. Suunnitelma oli sama jota Pompeius oli käyttänyt Caesaria vastaan vuosina 49-48 eaa. Vaikka Pompeius lopulta hävisikin Caesaria vastaan ei suunnitelma kuitenkaan ollut huono.
Octavianus ylittää Adrianmeren
Agrippa yllätti kuitenkin Antoniuksen ja valtasi Methonen vuoden 31 eaa. alussa. Agrippa laivasto teki myös yllätyshyökkäyksiä ympäri Kreikan länsirannikkoa. Samalla Octavianuksen johtama armeija pääsi ylittämään meren ilman suurempia vaikeuksia vähän Korkyran pohjoispuolella. Vain muutaman päivän kuluttua hän oli edennyt aina Aktioniin asti. Octavianus valtasi taktisesti tärkeän Mikalitzin-kukkulan. Octavianus rakennutti vallin leiristään läheiseen Gomaros-nimiseen satamaan. Antiikin lähteissä ei mainita mitään vastarinnasta. Antoniuksen joukot olivat ehkä muualla vastustamassa Agrippan hyökkäyksiä. Antonius saapui paikalle Patraesta ja pystytti oman leirinsä lahden etelärannalle. Octavianus yritti saada Antoniuksen taistelemaan ennen kuin tämä sai koottua armeijansa ja laivastonsa. Antonius ei vastannut haasteeseen vaan piti päänsä kylmänä. Kun Antoniuksen lisäjoukot saapuivat siirsi hän leirinsä Korintinlahden pohjoispuolelle, lähelle Prevezaa. Armeijoiden välillä oli nyt vain Nikopoliin avoin tasanko. Tällä kertaa Octavianus kieltäytyi taistelusta. Antonius yritti tämän jälkeen katkaista Octavianuksen yhteydet Louros-jokeen, josta hänen joukkonsa hakivat juomavetensä. Ilmeisesti tässä vaiheessa käytiin useita ratsuväen kahakkoja, joista merkittävimmän voittivat Statilius Taurus ja Octavianuksen puolelle loikannut M. Titius.
Jälleen kerran Agrippan toimet ratkaisivat tilanteen. Hänen johtamansa laivasto valtasi Leucaan saaren, lahden suun eteläpuolella. Tämä oli paljon turvallisempi satamana kuin Gomaros ja siellä oleva laivasto pystyi häiritsemään Antoniuksen hajaantuneet laivastot auttamasta tämän armeijaa. Pian Agrippa valtasi myös Patraen, jossa vielä oli Antoniuksen laivoja, ja Korintin. Antonius oli joutunut piiritetyksi.
Antonius piiritettynä
Tapahtumat olivat hyvin saman kaltaisia vuoden 48 eaa. Dyrrhakhionin taistelun tapahtumien kanssa. Mutta tällä kertaa Antoniuksen johtama itäinen armeija oli joutunut piiritetyksi. Pian Antoniuksen joukoilla alkoi olla pulaa ruoasta ja vedestä. Myös erilaiset sairaudet kuten malaria ja punatauti raivosivat Anontoniuksen leirissä. Tilanne heikkeni entisestään kun Agrippa kukisti Sosiuksen, joka yritti murtaa saartorenkaan. Antonius hävisi myös toisen ratsuväkitaistelun. Antonius oli menettänyt myös liittolaisia. Mauretanian kuningas Bogud oli kaatunut Methonen luona ja Tarkondemos oli kuollut Sosiuksen kanssa. Pafalgonian kuningas Deiotaros oli loikannut Octavianuksen puolelle, samoin Traakian Rhoemetelkes. Tärkein näistä loikkareista oli Galatian Amyntas, joka otti mukaansa 2 000 miestä ratsuväkeä. Antoniuksen oli pakko siirtää joukkonsa lahden etelärannalle, mutta veden saanti oli sielläkin huono ja tilanne jatkui epätoivoisena. Pian myös roomalaisia alkoi loikata Octavianuksen leiriin. Heistä merkittävimpiä olivat Domitius Ahenobarbus ja Quintus Dellius, jonka mukana menivät myös Antoniuksen sotasuunnitelmat. Antoniuksen armeija oli niin heikossa kunnossa ettei se pystyisi taisteluun.
Antoniuksen ainut realistinen vaihtoehto oli yrittää kukistaa vastustajansa merellä. Myöhemmässä fiktiossa tätä päätöstä on pidetty hulluutena johon Kleopatra yllytti Antoniuksen. Ennen sodan alkua Antoniuksella oli ollut enemmän laivoja kun Octavianuksella. Agrippa oli kuitenkin tuhonnut paljon Antoniuksen laivoja ja estänyt lisäjoukkoja saapumasta paikalle. Antoniuksella oli ehkä 200–250 laivaa ja Octavianuksella yli 400. Antoniuksen mahdollisuudet voittoon olivat aika pienet.
Aktionin meritaistelu
Aktionin taistelu käytiin 2. syyskuuta 31 eaa. Vain muutama laiva pääsi läpi, joukossa Antoniuksen ja Kleopatran laiva. Suurin osa heidän armeijastaan ja laivastostaan joutui antautumaan taistelun jälkeen.
Egyptin valloitus
Vuonna 30 eaa. Octavianus hyökkäsi Egyptiin, mutta Antoniuksen joukot torjuivat hänet, kun hän eteni Aleksandriaa kohti. Antonius teki kuitenkin itsemurhan, kun hänelle kerrottiin valhe, että Kleopatra olisi tehnyt itsemurhan. Kun Kleopatralle selvisi, ettei hän pystynyt manipuloimaan Octavianusta ja edessä olisi varma julkinen nöyryytys Roomassa Octavianuksen triumfissa, hänkin päätti tehdä itsemurhan.
Seuraukset
Lyötyään viimeiset vastustajansa Antoniuksen ja Kleopatran vuonna 30 eaa. Octavianuksen asema koko valtakunnan hallitsijana oli kiistaton. Octavianus hajotti henkilökohtaiset legioonansa ja valitutti itsensä Roomassa konsuliksi. Hän hallitsi nyt suvereenisti roomalaista maailmaa ja rauhan aika, Pax Romana, alkoi. Vuonna 27 eaa. Octavianuksesta tuli Rooman ensimmäinen keisari Augustus nimellä.
Maunulan terveysasema
Maunulan terveysasema on Helsingin Oulunkylän kaupunginosan Maunulan osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema.
Terveysaseman vieressä toimii Suursuon sairaala (Suursuonlaita 3 B).
Roger Schmidt
Roger Schmidt (s. 13. maaliskuuta 1967 Kierspe) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesästä 2022 lähtien hän on toiminut SL Benfican päävalmentajana.
Ura pelaajana
Schmidt opiskeli ylioppilaaksi valmistumisensa jälkeen työkalumekaanikoksi. Jalkapallouransa hän oli aloittanut Kiersper SC:n juniorina ja pelasi 1980-luvulla pienissä saksalaisseuroissa. Myöhemmin hän opiskeli muovitekniikkaa Paderbornn yliopistossa ja pelasi mm. SC Verlissä ja SC Paderbornissa. Hän pelasi koko uransa Saksan alasarjoissa ja lopetti aktiiviuransa Delbrückerissä vuonna 2005.
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2011 Schmidt palasi valmennustehtäviin entisen seuransa SC Paderbornin päävalmentajana. Schmidtin alaisuudessa Paderborn pelasi loistavan kauden 2. Bundesliigassa ja sijoittui viidenneksi, mikä sivusi historian parasta sijoitusta. Kauden jälkeen Schmidtistä tuli yllättäen Itävallan Bundesliigassa pelaavan FC Red Bull Salzburgin päävalmentaja.
Schmidtin debyyttikausi 2012/13 alkoi surkeasti, kun Red Bull putosi Mestarien liigasta jo toisella karsintakierroksella häviten luxemburgilaiselle F91 Dudelangelle. Yllättävän putoamisen jälkeen Schmidt uudisti joukkuetta radikaalisti ja seura hankki riveihinsä nuoria pelaajia kuten Valon Berishan ja Kevin Kampln. Uudistuneen Red Bullin kausi päättyi liigassa hopeasijalle ja mestaruus karkasi FK Austria Wienille viiden pisteen erolla. Kaudella 2013/14 Red Bull dominoi Bundesliigaa suvereenisti ja varmisti seurahistorian kahdeksannen mestaruuden historiallisen aikaisin, kahdeksan kierrosta ennen liigan päättymistä.
Huhtikuun lopussa 2014 Schmidt ilmoitti jättävänsä Red Bullin kauden jälkeen ja siirtyvän kesällä Bayer 04 Leverkusenin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Schmidtin johdolla Leverkusen pelasi Bundesliigan kärkipäässä, mutta jättipotti missään kilpailussa jäi ottamatta. Parhaimmillaan Leverkusen oli Bundesliigan kolmas kaudella 2015/16. Saksan cupissa seura putosi neljännesvälierissä kahdesti perättäin. Heikko kevätkausi 2016/17 pudotti Leverkusenin liigassa sijalle yhdeksän, mikä oli seuran johdolle liikaa. Schmidt sai potkut tehtävästään maaliskuun alussa 2017 Leverkusenin hävittyä Borussia Dortmundille murskaavasti 6–2.
Kesäkuussa 2017 Schmidtistä tuli Kiinan Superliigassa pelaavan Beijing Guoanin päävalmentaja. Kaudella 2018 Schmidt luotsasi Beijing Guoanin Kiinan cupin mestariksi 15 vuoden tauon jälkeen. Kaudella 2019 Beijing taisteli Kiinan liigan kärkisijoista, mutta kauden keskivaiheilla heikot esitykset johtivat seuran putoamiseen Aasian mestarien liigasta ja Kiinan cupista. Tulokset johtivat Schmidtin potkuihin heinäkuun lopussa 2019, vaikka joukkue oli liigassa kolmantena vain neljä pistettä kärjestä.
Kaudeksi 2020/21 Schmidt siirtyi Eredivisie-seura PSV Eindhovenin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Schmidt luotsasi PSV:n debyyttikaudellaan Eredivisiessä toiseksi. Helmikuussa 2022 kerrottiin, että Schmidt jättää seuran kauden jälkeen. Hän ei päässyt seuran kanssa yhteisymmärrykseen jatkosopimuksesta. Huhtikuussa 2022 hän johdatti PSV:n Alankomaiden cupin mestariksi. Finaalissa PSV kukisti Ajaxin 2–1.
Kauden 2021/22 jälkeen Schmidt teki kaksivuotisen sopimuksen portugalilaisen SL Benfican kanssa. Schmidt luotsasi debyyttikaudellaan 2022/23 Benfican Portugalin mestariksi neljän vuoden tauon jälkeen.
Aravat Sabejev
Aravat Sabejev (s. 24. syyskuuta 1968) on neuvostoliittolaissyntyinen saksalainen entinen vapaapainija, maailman- ja euroopanmestari.
Pohjois-Ossetiassa syntynyt ja kasvanut Sabejev harjoitteli isänsä Sergein valmennuksessa ja voitti vuosina 1987 ja 1988 juniorien maailman- ja euroopanmestaruuden. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan sadan kilogramman painoluokassa kilpaillut 190 senttimetrin mittainen osseetti voitti Neuvostoliiton edustajana EM-kultaa vuosina 1989 ja 1990.
1990-luvun alussa Sabejev muutti Saksan liittotasavaltaan ja sai maan kansalaisuuden. Vuonna 1993 hän voitti uransa kolmannen Euroopan mestaruuden. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Istanbulin MM-kisoissa ja sijoittui 1995 Atlantan MM-kisoissa hopealle. Vuonna 1996 Atlantassa järjestetyissä olympialaisissa hän saavutti pronssia. EM-kisoista Sabejev saavutti vielä 97 kilogramman painoluokassa hopeaa vuonna 1997 ja pronssia vuonna 2000. Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 hänen sijoituksensa oli kuudes.
Sotilaiden MM-kisoissa Sabejev saavutti urallaan hopeaa vuosina 1999 ja 2000, jälkimmäisen 130-kiloisissa. Vuonna 1997 hän voitti Itämeren maiden mestaruuden. Seuratasolla hän edusti Saksan aikoinaan VFK Schifferstadt -seuraa Willi Heckmannin valmennuksessa.
Georg Zellhofer
Georg Zellhofer (s. 25. elokuuta 1960) on itävaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Tammikuusta 2013 lähtien hän on toiminut SCR Altachin urheilutoimenjohtajana.
Ura pelaajana
Zellhofer aloitti uransa SK Vorwärts Steyrin junioriorganisaatiossa, josta nousi edustusmiehistöön 1977. Peliaikaa Steyrissä ei kuitenkaan tullut ja hän siirtyi 1980 FC Linziin. Hän edusti seuraa 11 vuotta, mutta pelasi kauden 1988–1989 lainalla SK Sturm Grazissa. Zellhoferin pelivuosien suurin saavutus Linzissä oli Itävallan 2. Ligan mestaruus 1990–1991. Seura pelasi kuitenkin suurimman osan Zellhoferin vuosista Bundesliigassa ja hänelle kertyi 196 liigaottelua. FC Linzin noustua liigaan Zellhofer siirtyi paikallisvastusja LASK Linziin, jossa lopetti uransa kauden jälkeen.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Zellhofer aloitti FC Linzin apulaisvalmentajana kesällä 1996. Pesti jäi lyhytaikaiseksi, sillä vuodenvaihteessa 1997 hän siirtyi ASKÖ Paschingn peräsimeen. Hän valmensi seuraa pitkän tovin ja nosti sen lopulta Bundesliigaan kauden 2001–2002 päätteeksi. Debyytti pääsarjassa päättyi komeasti viidennelle sijalle. Kesällä 2003 Zellhofer jäi loppuvuodeksi sairauslomalle palaten valmennustehtäviin tammikuussa 2004. Pasching jatkoi Zellhoferin alaisuudessa hyviä esityksiään myös seuraavilla kausilla. Seura sijoittui liigassa kolmanneksi ja neljänneksi ja selviytyi myös UEFA Cupiin. Zellhoferin pesti päättyi lopulta potkuihin marraskuussa 2005.
Tammikuussa 2006 Zellhofer jatkoi uraansa SK Rapid Wienin peräsimessä, mutta pesti jäi lyhyeksi, kun se päättyi potkuihiin elokuun lopulla. Zellhoferin ura jatkui Wienissä lokakuussa, kun hänestä tuli Rapidin paikallisvastustaja FK Austria Wienin uusi päävalmentaja. Kausi ei sujunut vakuuttavasti, ja Austria jäi lopulta kuudenneksi. Itävallan cupissa tuli kuitenkin balsamia haavoihin, kun Austria kaatoi finaalissa SV Mattersburgin 2–1. Kausi 2007–2008 ei kuitenkaan sujunut odotusten mukaisesti, ja Zellhofer sai maaliskuussa 2008 potkut.
Austria-potkujensa jälkeen Zellhofer toimi lyhyen aikaa SV Riedin valmentajana. Varsinaisen paluun hän teki kuitenkin vasta tammikuussa 2009 SC Rheindorf Altachin päävalmentajana. Zellhofer ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta liigasta, ja hän jätti seuran kesällä 2009.
Zellhofer palasi maaliskuussa 2010 takaisin entiseen seuraansa Paschingiin. Hän johdatti seuran kauden päätteeksi Regionalliga Mitten voittoon, mutta joukkue ei pystynyt juridisten syiden vuoksi nousemaan 1. divisioonaan. Kesällä 2010 Zellhofer jätti Paschingin siirtyen Bahrainin olympiajoukkueen päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut A-maajoukkuevalmentaja Josef Hickersbergerin jätettyä tehtävänsä lokakuussa.
Marraskuussa 2010 Zellhoferista tuli Bundesliigan jumboksi juuttuneen LASK Linzin uusi päävalmentaja. Zellhofer ei onnistunut kääntämään seuran kurssia parempaan ja sai potkut jo maaliskuussa 2011.
Tammikuussa 2013 Zellhofer aloitti SCR Altachin uutena urheilutoimenjohtajana.
Kauhea kankkunen (elokuva)
Juoni
Hotellin palvelija tuo kaveruksille poliisiauton, jonka he olivat jättäneet hotellille edellisenä iltana. Sairaalassa lääkäri tunnistaa, että heillä on tyrmäystippojen jälkiä veressään, minkä takia he eivät muista lähes mitään ja kertoo, että he olivat illalla tulleet juuri häistä kirkosta. Kappelissa he saavat tietää Stun menneen yöllä naimisiin Jaden kanssa ja antaneen tälle sormuksen, jolla Stun oli tarkoitus kosia naisystäväänsä Melissaa heti Dougin häiden jälkeen. Stu menee paniikkiin ja yrittää kumota avioliiton, mutta kappelin omistaja kertoo, että heidän täytyy tavoittaa Jade, jotta molemmat osapuolet voivat suorittaa mitätöinnin. Parkkipaikalla kiinalaiset rosvot hyökkäävät ystävysten kimppuun, mutta nämä onnistuvat pakenemaan.
Miehet jäljittävät Jaden, joka kertoo olevansa strippari. Poliisit kuitenkin tunkeutuvat heidän asuntoonsa ja pidättävät miehet poliisiauton varastamisesta. Miehet käyvät lunastamassa oman, takavarikoidun autonsa, jonka takakontista löytyy alaston kiinalainen mies. Mies lyö heitä sorkkaraudalla ja pakenee. Alan myöntää terästäneensä heidän juomansa edellisenä iltana, aineella, jota hän oli luullut ekstaasiksi, toivoen että heillä olisi hauskempaa. Pian miehet kohtaavat Mike Tysonin, joka on kylpyhuoneesta löytyneen tiikerin omistaja. Hän kertoo miesten varastaneen tiikerin hänen kartanostaan ja käskee heitä viemään sen takaisin. He nukuttavat tiikerin tyrmäystipoilla ja vievät kartanolle. Valvontakameravideon avulla he saavat tietää, että Doug oli illalla ollut mukana kartanolla.
Kiinalaiset, joita johtaa takakontista aiemmin ylös kömpinyt Leslie Chow, hyökkäävät jälleen heidän kimppunsa. Chow’n mukaan kaverukset olivat illalla sekoittaneet kaksi laukkua kasinolla, minkä vuoksi heillä on Chow’n voittamat 80 000 dollaria. Chow vaatii rahoja vaihtokauppana Dougista, jonka hän väittää kaapanneen edellisiltana. He eivät tiedä, missä rahat ovat, mutta Alan päättää käyttää tietoaan korttien laskemisessta voittaakseen rahaa blackjackissa. Kaverukset voittavat yli 82 000 dollaria ja vievät rahat Chow’lle. Ilmenee kuitenkin, että Chow oli kidnapannut toisen Dougin: huumekauppiaan, joka oli myynyt Alanille väärät huumeet.
Lopulta oikea Doug löytyy hotellin katolta. Stu kohtaa Jaden ennen lähtöä, ja kertoo tälle, etteivät he voi pysyä naimisissa. Stu lupaa kuitenkin tulla takaisin seuraavalla viikolla ja järjestää treffit Jaden kanssa nähdäkseen, kehkeytyykö heidän välilleen jotain. Matkalla kotiin Doug kertoo, että herättyään katolta hän löysi 80 000 dollarin edestä pelimerkkejä taskustaan. Kaverukset kiirehtivät kotiin ja ehtivät häihin juuri ajoissa. Phil palaa onnellisesti perheensä luo, kun taas Stu eroaa naisystävästään Melissasta. Dougin häiden jälkeen kaverukset muistelevat matkaansa ja haluaisivat muistaa kaiken sen, mitä he tekivät kadonneiden tuntien aikana. Alan paljastaa löytäneensä Stun kameran, joka oli ollut heidän mukanaan koko illan. Nelikko sopii katsovansa kuvat yhden kerran ja sitten tuhoavansa kaikki todisteet illasta.
Vastaanotto
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu huomautti ensi-ilta-arviossaan hyvän maun vastaisuuden olevan amerikkalaisessa nykykomediassa katu-uskottavuuden edellytys. Hän ei silti tiennyt, ketä naurattaa aikuisten miesten rivo pelleily pikkuvauvan kanssa tai sadistisesti nauravat poliisit, jotka yllyttävät pikkulapsia ampumaan tainnutusaseella ihmisiä nivusin.
Nokia 1260
Nokia 1260 on Nokian valmistama matkapuhelin. Se julkaistiin vuonna 2002.
Ignoramus et ignorabimus
thumb|[[Emil du Bois-Reymond, jolta on peräisin sanonta ignoramus et ignorabimus.]] Ignoramus et ignorabimus on latinankielinen lause, joka tarkoittaa: "Emme tiedä emmekä tule tietämään." Lause ilmaisi erään 1800-luvulla esitetyn käsityksen tieteellisen tiedon rajoista, ja sen esitti saksalainen fysiologi Emil du Bois-Reymond teoksessaan Über die Grenzen des Naturerkennens vuonna 1872.
Hilbertin vastaus
Matemaatikko David Hilbert ilmaisi vastaväitteensä 8. syyskuuta 1930 kuuluisassa puheessaan Saksan tiedemisten ja lääkärien yhdistykselle Königsbergissä seuraavasti:
"Meidän ei pidä uskoa niistä, jotka tänään filosofisin perustein ja päättäväisin äänin ennustavat kulttuurin luhistumista ja hyväksyvät käsityksen ignorabimus. Sillä ei ole olemassa mitään ingorabimusta, eikä käsitykseni mukaan mitään sellaista luonnon­tieteessä. Vastauksena typerälle ingorabimukselle isku­lauseemme olkoon: Wir müssen wiseen — wir werden wissen!' ('Meidän tulee tietää — me saamme tietää!')"
Hilbert työskenteli muiden formalistien kanssa 1900-luvun alussa luodakseen matematiikalle tukevan perustan. Kuitenkin vuonna 1931 Gödelin epätäydellisyysteoreema osoitti, että mikään äärellinen aksioomajärjestelmä, joka on tarpeeksi moni­mutkainen voidakseen esittää tavan­omaista aritmetiikkaa, ei voi koskaan saavuttaa Hilbertin ohjelman tarkoitusperää. Täten se osoitti monet Hilbertin tavoitteet mahdottomiksi ja täsmensi useimpien aksiomaattisten systeemien rajat. thumb|[[David Hilbert vastasi, Wir müssen wissen — wir werden wissen! Meidän tulee tietää — me saamme tietää!)]]
Seitsemän maailman arvoitusta
Emil du Bois-Reymond käytti ilmaisua ignoramus et ignorabimus Preussin tiedeakatemiassa vuonna 1880 pitämässään puheessa, joka käsitteli seitsemää suurta "maailman arvoitusta".
Hän luettelo seitsemän ”maailman arvoitusta”, joista kolmesta hän julisti, ettei tiede eikä filosofia voisi niitä koskaan ratkaista, koska ne ovat trans­kendenttisia. Arvoituksista seuraavia hän piti transkendenttisina, ja arvio ignoramus et ignorabimus koski nimenomaan niitä: ”1. Aineen ja voiman perimmäinen luonne, 2. liikkeen alkuperä,... 5. yksinkertaisten aistimusten alkuperä, täysin transkendenttinen kysymys.”
Sosiologisia vastauksia
Sosiologi Wolf Lepenies käsitteli ignorabimus-väitettä näkökannalta, joka poikkeaa siitä, mitä Bois-Reymond tarkoiti esittäessään väitteitä tieteen rajoista:
Tämä liittyi keskusteluun Friedrich Woltersista, yhdestä George-Kreis -kirjallisuuspiirin jäsenestä. Lepenies väitti, että Wolters ymmärsi väärin tieteen mahdolli­suuksista koskevan pessimismin asteen, mutta ymmärsi hyvin sen johto­päätöksen, että tiede­miehet itse voivat osoittaa itse­kriikkiä.
Staritsan piiri
thumb|250px|Staritsan piiri Tverin alueen kartalla. Staritsan piiri on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen eteläosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 3 005 neliökilometriä. Asukkaita on 25 300 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Staritsan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 12 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Rževin ja Toržokin välinen rautatie sekä Tverin ja Rževin välinen maantie. Suurin joki on Volga. Seudulla on tekstiili-, metalli-, sähköteknistä ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä pellavan viljelyyn.
Sydän saa merkin
Sydän saa merkin on laulaja Milanan kolmas studioalbumi, jonka on julkaissut Edel Records vuonna 2001 Pale Saarisen tuottamana. Tuottaja-assistenttina on ollut Kari Makkonen ja tuottajayhtiö on AXR.
Äänitykset on tehty loka–marraskuussa 1999 ja tammi–helmikuussa 2000 Sibelius-Akatemian Kalliokuninkalan navettastudiossa ja äänittäjänä on ollut Kalle "KTV" Vanhapelto.
Miksauksen on tehnyt Dan Tigerstedt tammi–maaliskuussa 2000 ja CD-masteroinnin Pauli Saastamoinen, molemmat Finnvox–studioilla. Tuotannosta, jakelusta ja markkinoinnista on vastannut AXR / Edel Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Pale Saarinen, ellei toisin mainittu.
Riitta Salmelin
Riitta Helena Salmelin (s. ) on professori Aalto-yliopiston Neurotieteen ja lääketieteellisen tekniikan laitoksella. Hänen tutkimusalueensa on systeeminen ja kognitiivinen neurotiede. Salmelin on toiminut akatemiaprofessorina kausina 1.8.2006-31.7.2011 ja 1.1.2012-31.12.2016. Hän on Systeemisen neurotieteen ja aivokuvantamisen huippuyksikkön varajohtaja.
Professori Salmelin on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 2002 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2009 lähtien.