cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fabinho
Maajoukkueura
Fabinho kuului Brasilian joukkueeseen myös vuoden 2016 Copa América Centenariossa, muttei päässyt nytkään pelaamaan. MM-karsintaottelussa hän pelasi ensimmäisen kerran tultuaan viime hetkillä kentälle Ecuadoria vastaan kesäkuussa 2021. Saman vuoden Copa Américassa hän pelasi neljässä ottelussa, muttei päässyt tappiollisessa loppuottelussa kentälle. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi 90 minuuttia Kamerunia vastaan, muttei päässyt muissa otteluissa kentälle.
Crait
Crait on pieni kuvitteellinen mineraaliplaneetta Tähtien sota -elokuvasarjassa. Planeetta on mainittu kahdesti oheismateriaaleissa ennen ensiesiintymistään elokuvassa Star Wars: The Last Jedi. Planeetalla oli 3 vuotta ennen Yavinin taistelua sijainnut varhaisten kapinallisten perustama etuvartio, joka oli kuitenkin kolme vuotta myöhemmin jo hylätty. Ensimmäisen ritarikunnan ja Vastarinnan välisen sodan aikana Craitista tuli turvapaikka Vastarinnalle D’Qarin evakuoinnin jälkeen. Planeetalla käytiin myöhemmin taistelu, jossa Vastarinta koki raskaita tappioita.
Kulissien takana
Crait luotiin The Last Jedi -elokuvaa varten. Planeetta mainittiin ensimmäisen kerran vuoden 2016 elokuvalle Rogue One: A Star Wars Story suunnatussa kuvasanakirjassa, jonka kirjoitti Pablo Hidalgo ja joka julkaistiin 16. joulukuuta 2016. Crait esiintyi tapahtumapaikkana ensimmäistä kertaa Claudia Grayn kirjoittama nuorten aikuisten romaanissa Leia, Princess of Alderaan, joka julkaistiin osana Journey to Star Wars: The Last Jedi -mediasarjaa 1. syyskuuta 2017.
Saimaan kanavan seurakunta
Saimaan kanavan seurakunta oli 1846–1857 toiminut seurakunta Saimaan kanavaa rakentaneiden virkamiesten ja työväen keskuudessa. Päätös kanavan rakentamisesta tehtiin 1841 ja työt aloitettiin 1845.
Seurakunnan perustaminen
Keisarillinen majesteetti määräsi 1. joulukuuta 1846 ja 1. syyskuuta 1847 antamillaan käskykirjeillä asetettavaksi papin kanavalinjalla työskenteleviä ihmisiä varten. Armollisella ohjesäännöllä määrättiin 4. joulukuuta 1847, että papin virka oli julistettava tavallisessa järjestyksessä haettavaksi ja virkaan asettaminen tulisi tapahtua Porvoon tuomiokapitulin antamalla virkavahvistuskirjalla. Lisäksi määrättiin, että papin tuli asua kanavalinjan varrella ja olla Lappeenrannan ja Viipurin seurakuntien kirkkoherrojen valvonnan alaisena. Jo hakuvaiheessa viran ehdoksi asetettiin myös, että virka lakkautettaisiin kanavan valmistuttua ja kirkonkirjat sekä muu arkisto tulisi jättää tuomiokapitulin arkistossa säilytettäväksi.
Saarnaajat
Ensimmäinen saarnaaja nimitettiin virkaansa 26. huhtikuuta 1848. Hänen nimensä oli Gregorius Monell ja hän otti virkansa vastaan 6. kesäkuuta 1848. Monell hoiti tehtävää vuoteen 1852 ja vuosina 1853–1857 häntä seurasi saarnaajan virassa Erik Kristian Relander. Vuosina 1846–1848 seurakunnassa toimi ylimääräisenä pappina Anders Johan Kiljander. Hän työskenteli virkaa toimittavana kanavan saarnaajana Lappeenrannan kehruuhuoneen saarnaajan toimen ohella.
Seurakunnan lakkauttaminen
Saimaan kanava vihittiin juhlallisesti käyttöön 7. kesäkuuta 1856. Liikenteen aloittaminen tiesi saarnaajan viran lakkauttamista 1857. Saimaan kanavan taloudellinen komitea määräsi 4. maaliskuuta 1858, että hopeiset ehtoolliskalkki, pateeni ja öylättirasia tuli lähettää tarpeettomina rautatiejohtokunnalle. Seurakunnan kirkonkirjoja ja muuta arkistoa säilytettiin Viipurin seurakunnan arkistossa, josta ne siirrettiin myöhemmin Savonlinnan tuomiokapitulin arkistoon.
Bonniers Litterära Magasin
Bonniers Litterära Magasin eli BLM oli Bonnierin kustantamon vuosina 1932–2004 julkaisema kirjallinen aikakauslehti. Se oli suuren osan 1900-lukua merkittävä uuden kirjallisuuden ja runouden kritiikkiä ja esittelyjä julkaiseva lehti. Lehti lakkautettiin 2004.
Meluapotti
Meluapotti (Philemon corniculatus) eli aiemmalta nimeltään melukaljumesikko on itäisessä Australiassa ja Uudessa-Guineassa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Tunnistaminen
Meluapotti on suurikokoinen varpuslintu. Se on kooltaan 32–35 cm. Lajin tunnistaa parhaiten sen korppikotkamaisesta täysin kaljusta ja mustasta päästä. Nokka on suurkokoinen ja tukevarakenteinen ja siinä on ylänokassa selvästi erottuva kyhmy. Selkä on ruskea tai harmaa ja rinnassa on hopeanharmaa kaulus. Vatsa on melukaljumesikolla likaisen valkoinen. Ulkonäöltään lajin voi sekoittaa samankokoiseen punahelttamesikkoon (Anthochaera carunculata), mutta eroaa viiruttoman vatsansa ja suorakulmaisemman pyrstönsä perusteella. Nimensä mukaisesti meluapotti on äänekäs; lajin äänet ovat karkeita, riitasointuisia ja törähteleviä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Meluapotti tavataan Uudessa-Guineassa ja Australiassa. Australiassa laji elää maan itäosissa alueella, joka ulottuu Queenslandista Uuteen Etelä-Walesiin. Linnun elinympäristöä ovat kuivat eukalyptusmetsät sekä pensaikot, mutta myös kosteammat metsä maat. Kuivilla seuduilla laji elää yleensä jokien lähettyvillä. Meluapotit ovat osittain muuttolintuja, jotka muuttavat pohjoisemmaksi syksyllä ja palaavat etelään myöhään talvella.
Elintavat ja ravinto
Meluapotit muodostavat pitkäaikaisia pareja. Pesimäkausi ulottuu elokuulta maaliskuulle. Naaras rakentaa oksanhaarukkaa suuren kuppimaisen pesän ruohosta, puiden kuoresta ja hämähäkinseitistä. Naaras hautoo munia yksin, mutta koiras osallistuu poikasten ruokintaan. Poikaset poistuvat pesästä vajaan kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan.
Meluapottien ravinto koostuu pääosin kukkien medestä sekä hyönteisitä ja muista pienistä selkärangattomista eläimistä. Satunnaisesti laji syö muiden lintujen munia ja poikasia. Linnut etsivät ravintonsa enimmäkseen puista.
HMS Conqueror (1758)
HMS Conqueror oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1758 vesillelaskettu Temple-luokan 68-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 11. tammikuuta 1757 John Barnardilta ja John Turnerilta Harwichista, missä köli laskettiin 9. helmikuuta. Se laskettiin vesille 24. toukokuuta 1758 ja valmistui 3. helmikuuta 1759 Harwichissa, mistä se siirrettiin Portsmouthiin 15. maaliskuuta. Valmistuskustannukset olivat 23 282 puntaa kaksi shillinkiä ja kaksi pennyä. Lisäksi Portsmouthin telakalle maksettiin varustamisesta 1 317 puntaa viisitoista shillinkiä ja kymmenen pennyä.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1758 päällikkönään Robert Harland. Se lähti 14. huhtikuuta 1759 Välimerelle, missä alus osallistui 7. toukokuuta Touloniin tehtyyn hyökkäykseen. Vuoden lopulla aluksen päällikkyyden vastaanotti William Lloyd. Alus osallistui 18.-19. elokuuta Lagoksen taisteluun. Se kuului 1760 läntiseen laivueeseen. Alus haaksirikkoutui 26. lokakuuta 1760 Plymouthinlahdella St. Nicholas'n saaren rantaan.
Jormuan ofioliitti
alt=|Ofioliittikiveä Kajaanin Jormuassa.|pienoiskuva 150px|alt=|Näytekairan jättämiä reikiä Jormuan ofioliitissa.|pienoiskuva Jormuan ofioliitti on Kajaanin Jormuassa sijaitseva geologinen yksikkö. Sen tulkitaan edustavan mereisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat työntyneet tektonisten liikkeiden mukana maanpinnalle. Ofioliitin ikä on noin 1,95 miljardia vuotta, eli se on syntynyt paleoproterotsooisella maailmankaudella. Se on tiettävästi maailman vanhin ofioliittikompleksi, jossa merenpohjan alkuperäinen kerrosjärjestys on täysin säilynyt. Vielä tätäkin vanhempaa merellistä kuorta on löydettävissä esimerkiksi läntisestä Grönlannista Isuan vihreäkivivyöhykkeeltä, jossa kivien ikä on yli 3,7 miljardia vuotta (eoarkeeinen maailmankausi). Jormuan lisäksi ofioliitti sijaitsee osaksi Paltamon Mieslahden ja Kontiomäen alueilla Oulujärven itärannalla. Myös Pohjois-Karjalan Outokummussa sekä Sodankylän Nuttiossa on samantapaisen ofioliitin jäänteitä.
Jormuan ofioliittikompleksi on muodostunut arkeeisen kallioperän repeämisen ja vulkaanisen toiminnan tuloksena. Ofioliittialue sisältää huomattavan määrän talkkia. Alueella tavataan erikoisia kasvilajeja kuten harvinaisia kämmeköitä sekä serpentiinipikkutervakkoa ja kainuunnurmihärkkiä.
Mondo Minerals ja eräät muut kaivosyhtiöt ovat kiinnostuneita Jormuan laatasta ja siihen liittyvästä ofioliitista. Mondo on suorittanut Mieslahdessa koelouhintaa. Jormuassa oli pienimuotoinen Paraisten Kalkin talkkikaivos 1950-luvulla.
Circle in the Square
Circle in the Square on New Yorkissa Manhattanin 50. kadulla sijaitseva Broadway-teatteri.
Alkuperäisen Circle in the Square -teatterin perustivat Paul Libin, Theodore Mann ja José Quintero vuonna 1951, ja se sijaitsi Greenwich Villagen 5. Sheridan Squarella. Alkuperäisellä Circle in the Squarella ei ollut teatterilisenssiä, mutta Quintero sai hankittua sille kabareelisenssin; tuotantohenkilökunta ja toimettomat näyttelijät palvelivat tarjoilijoina, jos joku vaati saada ruokaa tai juomaa. Vuonna 1960 teatteri muutti Bleecker Streetille Greenwich Villageen. Teatterin ensiesitys Broadwaylla oli Mourning Becomes Electra, ja se esitettiin 15. marraskuuta 1972.
Teatteri sijaitsee katutason alla. Sen pienehkössä auditoriossa on 650 istumaa. Rakennuksessa toimii myös Circle in the Square -teatterikoulu, joka tarjoaa kaksi kahden vuoden pituista harjoitusohjelmaa sekä näyttelemiselle että musikaaliteatterille.
Tapani Moisio
Tapani Jouko Ilmari Moisio (s. 1934) on suomalainen tekniikan tutkija. Hän on ollut Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun metalliteknologian professori vuodesta 1980. Hän tutki hitsausmetallurgiaa ja -tekniikkaa.
Philip Neri
Pyhä Philip Romolo Neri (21. heinäkuuta 1515 Firenze – 26. toukokuuta 1595 Rooma) oli italialainen roomalaiskatolinen pappi, lähetystyöntekijä ja sääntökunnan Confoederatio Oratorii S. Philippi Nerii eli oratoriolaisten perustaja, joka vuonna 2014 käsitti 418 pappia, 525 miessääntökuntalaista ja 86 seurakuntaa. Pyhimys on yksi vastareformaation suurista henkilöistä ja häntä on kutsuttu myös Rooman apostoliksi, jossa häntä rakastettiin ja kunnioitettiin. Mies toimi paavien, kuninkaiden ja kardinaalien neuvonantajana. Philipin ruumis todettiin turmeltumattomaksi vuonna 1599, paavi Paavali V julisti miehen autuaksi 11. huhtikuuta 1615 ja paavi Gregorius XV julisti hänet pyhimykseksi 12. maaliskuuta 1622. Pyhä Philip on Rooman, huumorin ja ilon suojeluspyhimys sekä hänen juhlapäiväänsä vietetään 26. toukokuuta eli päivänä jona hän kuoli verenvuotoon pitkän sairauden jälkeen.
Elämä
Philip syntyi alun perin Castelfrancosta tulleeseen, mutta useita sukupolvia sittemmin Firenzessä asuneeseen perheeseen. Hänellä oli varhain lapsena kuolleen pikkuveljen lisäksi kaksi pikkusiskoa, Caterina ja Elisabetta. Mies vastaanotti varhaisen opetuksensa dominikaaniluostarissa Firenzessä. 18-vuotiaana Philip muutti San Germanoon auttaakseen ja mahdollisesti myös perimään perheyritystä. Hän kuitenkin sai mystisen kokemuksen, jonka jälkeen hän menetti kiinnostuksen kaupankäyntiin ja muutti Roomaan, jossa hän aluksi vietti aikaa yksinäisyydessä, rukouksessa ja askeesissa. Noin vuonna 1535 mies alkoi opiskella filosofiaa Sapienzassa ja teologiaa augustiinolaisten koulussa. Hänestä tuli myös lopulta pyhän Ignatius Loyolan ystävä ja monesta hänen opetuslapsestaan tuli jesuiitta. 1548 Philip perusti isä Persiano Rossan kanssa järjestön, joka piti huolta pyhiinvaeltajista ja toipilaista. Hän vakuuttui, että toimisi tehokkaammin pappina, joksi hänet vihittiin vuonna 1551. Philip harkitsi menoa Intiaan pyhän Francis Xavierin esimerkin mukaan, mutta päätti sittenkin jäädä Roomaan. Roomassa 1562 Philipiä pyydettiin virkaan San Giovanni dei Florentinin kirkossa, jonka hän lopulta myöhemmin vastaanotti. Miehen alaisuudessa toimi pappeja ja yhteisö kasvoi koossa, kunnes 1575 paavi Gregorius XIII tunnusti heidät oratoriolaisten sääntökunnaksi. Elämänsä viimeisinä vuosina Philip vuorotteli sairaan ja toipuneen välillä, kunnes vuoden 1595 Kristuksen pyhän ruumiin ja veren juhlana lääkäri kertoi hänelle, että hän ei ollut terve. 26. toukokuuta samana vuonna hän kärsi verenvuodosta ja kuoli keskiyöllä 79-vuotiaana.
Elämänvaiheita
Philip syntyi 21. heinäkuuta 1515 Firenzessä ja perusti 1548 isä Persiano Rossan kanssa yhteisön pyhiinvaeltajille ja toipilaille. Hänestä tuli pappi 23. toukokuuta 1551. Pyhä Philip perusti 1564 Oratorion, joka sai paavi Gregorius XIII:n hyväksynnän 1575. Philip kieltäytyi kardinaaliudesta 1590. Hän kuoli 26. toukokuuta 1595 Roomassa.
BLM
BLM voi tarkoittaa seuraavia:
John Major
John Major (s. 29. maaliskuuta 1943) on brittiläinen poliitikko, joka toimi Margaret Thatcherin hallituksissa ulkoministerinä ja valtiovarainministerinä ja myöhemmin konservatiivipuolueen johdossa ja pääministerinä 1990–1997. Hän poistui parlamentin alahuoneesta vuoden 2001 vaalien jälkeen.
Ura
Major on syntyisin Lontoon keskiluokkaisesta Carshaltonista, Suttonin kaupunginosasta, mutta kasvoi köyhemmässä Brixtonissa perheen jouduttua muuttamaan isän liiketoiminnan epäonnistuttua. Hän jätti koulut 16-vuotiaana ja meni töihin vakuutusyhtiöön 1959. Hänestä tuli viimein päällikkö Standard Chartered Bankissa, jonka hän jätti tultuaan valituksi parlamenttiin 1979. Poliittisen uransa hän oloitti Lambethin kunnanvaltuustossa 1968–1971. Hän nousi parlamenttiin konservatiivien edustajana Huntingdonista vuonna 1979 samoissa vaaleissa, joissa hänen edeltäjänsä Margaret Thatcher nousi valtaan.
Parlamentissa hänestä tuli sisäministeriön sosiaaliturvan alivaltiosihteeri 1985 ja ministeri 1986. Hallitukseen hän pääsi valtiovarainministeriön kansliapäällikkönä (Chief Secretary) 1987 ja valittiin ulkoministeriksi 1989. Tässä asemassa hän oli vain kolme kuukautta ennen nimitystään valtiovarainministeriksi Nigel Lawsonin erottua lokakuussa 1989. Hän esitteli vain yhden budjetin keväällä 1990.
Pääministerinä
Michael Heseltine haastoi Thatcherin kilpaan konservatiivipuolueen puheenjohtajuudesta marraskuussa 1990. Thatcher vetäytyi ehdokkuudesta toisella äänestyskierroksella, ja John Major ja Douglas Hurd liittyivät haasteeseen. Majorin kannatus oli riittävä, ja hänen kilpailijansa luovuttivat. Majorista tuli pääministeri 27. marraskuuta 1990.
Major oli pääministeri Persianlahden sodan aikana. Hänen ensimmäisinä vuosinaan maailmantalous ajautui matalasuhdanteeseen 1980-luvun pitkän nousun jälkeen. Uskoen häviävänsä Neil Kinnockin johtamalle Työväenpuolueelle Major vei kampanjan kaduille. Populistiseksikin luonnehdittu kampanja toi Majorille yllättäen toisen kauden pääministerinä.
Pieni enemmistö parlamentissa osoittautui pian riittämättömäksi. Britannia pakotettiin pois ERM:stä mustana keskiviikkona 16. syyskuuta 1992, vain viisi kuukautta vaalien jälkeen. Konservatiivipuolue menetti maineensa valtiontalouden vartijoina, ja puolue ajautui sisäisiin ristiriitoihin. Majorin arvovaltaa söivät puolueen ja hallituksen oikeistosiipi. Hänen eurooppapolitiikkansa kohtasi vastustusta, kun hallitus pyrki ratifioimaan Maastrichtin sopimuksen. Vaikka oppositiossa oleva Työväenpuolue tuki sopimusta, se pyrki heikentämään hallitusta. Toukokuussa 1992 parlamentissa oli 22 konservatiivipuolueen ”Maastricht-kapinallista”, kun hallituksen enemmistö oli vain 18 edustajaa.
Vuoden 1993 puoluekokouksessa Major aloitti ”Back to Basics” -kampanjan koskien taloutta, koulutusta ja järjestyksenpitoa. Monet, mukaan lukien useat ministerit, ymmärsivät sen moraalikampanjana. Tällaisena se epäonnistui täydellisesti, kun iltapäivälehdet ryhtyivät paljastamaan puolueen konservatiivipoliitikkojen epäilyttäviä toimia.
Vuonna 1995 Major erosi puolueen johdosta väsyneenä uhkailuihin puheenjohtajakamppailusta, jota ei koskaan tullut. Hän liittyi kuitenkin uudelleen mukaan ehdokkaaksi. Hänen haastajansa oli John Redwood, Walesin sisäministeri. Major voitti 218–89. Hänen uudelleenvalintansa ei palauttanut hänen arvovaltaansa. Joulukuuhun 1996 mennessä konservatiivit olivat menettäneet enemmistönsä alahuoneessa. Major selvisi kuitenkin loppuun asti, ja kutsui uudet vaalit maaliskuuksi 1997, kun parlamentin viisivuotiskausi alkoi olla lopuillaan.
Pääministerinkauden jälkeen
Harvat hämmästyivät, kun Major hävisi vaalit Tony Blairin Työväenpuolueelle, joskaan tappion suuruutta ei osattu ennustaa. Tämän jälkeen hän erosi puoluejohtajan asemasta. Major on pitänyt myöhemmin matalaa profiilia ja pysynyt poissa päivänpolitiikasta.
Walesin prinsessa Dianan kuoleman 1997 jälkeen Major nimitettiin prinssien William ja Harry erityishuoltajaksi, vastuunaan laki- ja hallintoasiat.
Major on ollut pääomasijoitusyhtiö Carlyle Groupin Euroopan neuvottelukunnassa vuodesta 1998 ja nimitettiin puheenjohtajaksi toukokuussa 2001. Hän luopui parlamenttipaikastaan vuoden 2001 vaaleissa, ja on kieltäytynyt päärinarvosta ja paikasta ylähuoneessa. Hänet lyötiin ritariksi 2005.
Hän on toiminut myös Surrey County Cricket Clubin puheenjohtajana ja valittiin 2005 Marylebone Cricket Clubin (MCC) komiteaan, joka on perinteisesti krikettilajia valvova ja säännöistä määräävä kerho.
Nicolina
Nicolina on naisen etunimi. Se on Nicolauksen feminiininen vastine. Nimestä tunnetaan myös kirjoitusasu Nikolina (vrt. Nikolaus).
Suomessa Nicolina lisättiin suomenruotsalaiseen kalenteriin vuonna 2020. Nicolinan nimipäivää vietetään 6. joulukuuta eli Pyhän Nikolauksen muistopäivänä, joka on ruotsinkielisessä almanakassa myös Nilsin, Niklaksen, Nicon, Nicolaksen ja Nicolen nimipäivä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu noin 210–220 Nicolinaa. Harvinaisempi Nikolina-etunimi on ollut noin 60–70 naisella.
John Muafangejo
John Ndevasia Muafangejo (5. lokakuuta 1943 Etunda lo Nghadi, Angola – 27. marraskuuta 1987 Katutura, Windhoek) oli namibialainen taiteilija, joka saavutti kansainvälistä kuuluisuutta etenkin puupiirrosten tekijänä. Hän teki myös linoleikkauksia ja etsauksia.
Elämä
20-vuotiaana Muafangejo siirtyi Holy Crossin lähetyskouluun Onamunhamassa, ja sitten edelleen St Maryn kouluun Odibossa, missä hän oli vuoteen 1967 saakka. Siellä amerikkalainen lähetystyöntekijä C. S. Mallory rohkaisi häntä taiteilijan uralle ja auttoi häntä hakemaan Rorke's Drift Art and Craft Centre –nimiseen kouluun Rorke's Driftissä, Etelä-Afrikan Natalissa. Rorke's Drift Art and Craft Centren olivat perustaneet vuonna 1862 ruotsalaiset Ulla ja Peder Gowenius, ja sillä oli ollut merkittävä rooli Etelä-Afrikan taiteen kehityksessä 1900-luvun jälkipuoliskolla. Rorke's Driftissä Muafangejo tutustui erilaisiin taiteen tekniikkoihin kuten kutomiseen, puunveistoon, maalaustaiteeseen ja savenvalantaan. Eräs hänen opettajistaan oli Azaria Mbatha (s. 1941). Muafangejo kunnostautui erityisesti etsauksessa ja linoleikkauksissa.
Vuonna 1968 hän koki hermoromahduksen ja joutui sairaalahoitoon Madadeni-nimiseen sairaalaan Newcastlessa masennuksen vuoksi. Päästyään pois sairaalasta hän suoritti tutkintonsa loppuun Rorke's Driftissä vuonna 1969. Vuosina 1970–74 hän työskenteli opettajan Odibon lähetysaseman koulussa. Vuonna 1974 hän sai taiteilijaresidenssin Rorke's Driftissä. Vuonna 1975 hän palasi takaisin Odiboon, mutta muutti vuonna 1977 Windhoekiin. Vuosina 1986–1987 hän rakensi sinne itselleen talon Katuturan kaupunginosaan. 27.11.1987 hän kuoli äkilliseen sydäninfarktiin Windhoekissa.
Teokset
John Muafangejoa pidettiin maansa tärkeimpänä taiteilijana. Etenkin hänen linoleikkauksensa ovat voimakkaita kuvauksia hänen kansansa jäsenistä ja heidän historiansa tapahtumista. Niissä hän kuvaa pelkällä mustalla ja valkoisella myös maisemia ja eläimiä, joita Namibian eurooppalaisperäiset taiteilijat kuvaavat värein.
Suosituimmuusehto
Suosituimmuusehto (, MFN) on ulkomaankaupassa kahden tai useamman maan kesken solmittu sopimus. Jos yksi sopijoista myöntää jonkin kauppaedun (esimerkiksi tullien alennuksen) jollekin kolmannelle maalle, sen on annettava sama etu myös sopimuksen osapuolille.
Suomen oli 1950-luvun loppupuolella neuvoteltava vapaakaupasta Länsi-Euroopan maiden kanssa, jotta Ruotsi ei saisi kaupalleen etua siitä, että sen vientituotteissa olisi vähemmän tulleja ja maksuja kuin Suomella. Pääministeri V. J. Sukselainen ilmoitti syksyllä 1959 Suomen halusta liittyä syntymässä olevan kauppaliitto EFTAn jäseneksi. Toisaalta Suomi oli solminut Neuvostoliiton kanssa suosituimmuussopimuksen. Kun EFTAn kanssa päästiin sopimukseen (niin sanottu FINEFTA vuonna 1961), sai myös Neuvostoliitto Suomen-kaupalleen samanlaiset vapaakauppaedut.
Sinisen syvyys
Sinisen syvyys on Jaakko Löytyn vuonna 1987 julkaisema LP-levy. Levyn on julkaissut Profile Records.
Muusikot
Taustalaulajat:
Hurmehappomarja
Hurmehappomarja (Berberis × ottawensis 'Superba') on tarhahappomarjan (Berberis × ottawensis) lajike. Hurmehappomarja on puutarhakasvituotannossa jalostettu risteymälajike, joka on muodostettu risteyttämällä punalehtisen japaninhappomarjan (Berberis thunbergii) eli purppurahappomarjan Atropurpurea-lajike (Berberis thunbergii 'Atropurpurea') ja ruostehappomarja (Berberis vulgaris).
Hurmehappomarja on puuvartinen kausivihanta pensas, joka kasvaa noin kaksi metriä korkeaksi ja kaksi metriä leveäksi. Hurmehappomarja on monien muiden happomarjalajien ja -lajikkeiden tapaan piikikäs pensas, jonka lehdet ovat muodoltaan vastapuikeat tai lusikkamaiset. Hurmehappomarjan lehdet ovat väriltään tummanviininpunaiset, ja sen lehdet ovat hieman tummemmat sekä leveämmät kuin purppurahappomarjan Rose Glow -lajikkeella (Berberis thunbergii 'Rose Glow'). Hurmehappomarja kukkii keväällä ja sen kukat ovat kirkkaankeltaiset.
Hurmehappomarja sopii aurinkoiselle kasvupaikalle ja se menestyy monenlaisessa maaperässä. Hurmehappomarja on myös nopeakasvuinen ja kestää hyvin pakkasta.
Biju Patnaik
Biju Patnaik (5. maaliskuuta 1916 – 17. huhtikuuta 1997) oli intialainen lentäjä ja poliitikko, joka toimi Odishan osavaltion pääministerinä kahdesti ja ministerinä 1970-luvun lopulla. Toisessa maailmansodassa Patnaik toimi lentäjänä ja avusti brittien evakuointitoimenpiteitä Burmassa sekä toimitti tarvikkeita kiinalaisille, jotka taistelivat Japania vastaan.
Vuonna 1948 Patnaik sai pääministeri Jawaharlal Nehrulta tehtävän lentää Indonesiaan pelastamaan kaksi Hollannin siirtomaavaltaa vastaan kapinoivaa indonesialaisjohtajaa ja toimittamaan heidät New Delhissä järjestettävään kokoukseen. Pelastettujen joukossa oli muun muassa Indonesian ensimmäinen pääministeri Sutan Sjahrir. Indonesian julistauduttua itsenäiseksi presidentti Sukarno julisti Patnaikin kunniakansalaiseksi ja antoi tämän nimetä tyttärensä.
Yksityiselämä
Patnaik avioitui Gyan Sethin kanssa, jonka kanssa hän sai kaksi poikaa ja tyttären. Toisesta pojasta tuli Odishan pitkäaikainen pääministeri Naveen Patnaik ja tyttärestä kirjailija Gita Mehta.
Jälkimaine
Patnaikin mukaan on nimetty yliopisto, lentokenttä ja useita Odishan osavaltiohallituksen ohjelmia. Vuonna 2016 Naveen Patnaikin osavaltiohallitus päätti, että Odishan koululaisten opetusohjelmaan on sisällytettävä Biju Patnaikin elämäntarina.
Ellie Goulding
Elena Jane ”Ellie” Goulding (s. 30. joulukuuta 1986 Hereford, Englanti) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi. Vuoden 2010 Brit Awardsissa hän voitti kriitikoiden valinta -palkinnon.
Goulding valittiin vuoden lupaavimmaksi artistiksi BBC:n järjestämässä äänestyksessä tammikuussa 2010. Goulding julkaisi Lights-debyyttialbuminsa maaliskuussa 2010. Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan ykkössijalle Britannian albumilistalla. Goulding julkaisi toisen albuminsa Halcyonin lokakuussa 2012.
Goulding on esiintynyt Suomessa kuudesti: radiokanava YleX:n järjestämällä keikalla Tavastialla 2013, kesäkuussa 2014 Ilosaarirockissa , Ruisrockissa vuonna 2015 , Provinssissa vuonna 2017, Ruisrockissa vuonna 2019 sekä Espoon viinijuhlissa 2022. .
Nuoruus
Goulding syntyi ja varttui Lyonshallissa, pienessä englantilaiskylässä. Hänellä on kaksi siskoa sekä veli ja hän on perheen toinen lapsi. Hänen äitinsä Tracey o. s. Clark työskenteli supermarketissa ja isä Arthur Goulding hautausurakoitsijana. Vanhemmat erosivat Gouldingin ollessa viisivuotias. Vanhempien eron jälkeen Gouldingin äiti meni uudelleen naimisiin lossinkuljettajan kanssa. Ellie opetteli soittamaan klarinettia yhdeksänvuotiaana, ja 14-vuotiaana hän oppi soittamaan kitaraa. Hän alkoi kirjoittaa lauluja ahkerasti ollessaan 15-vuotias, ja samalla hän opiskeli teatteria ja draamaa. 19-vuotiaana Goulding voitti oppilaiden laulukilpailun, josta manageri johdatti hänet Lontooseen ja lopulta levytyssopimukseen.
250px|thumb|Ellie Goulding [[Ilosaarirockissa heinäkuussa 2014.]]
Tattari (ihminen)
Tattari on vanha kiertolaista tai romania tarkoittava nimitys. Nimitystä on käytetty ainakin Ruotsissa ja Suomessa.
Suomessa tattareita tavattiin ensi kertaa vuonna 1579 Ahvenanmaalla.
Suontienselkä–Paasvesi
Suontienselkä (Suonteenselkä, Suontee) on järvi Rautalammin reitissä Suonenjoen kaupungissa. Pohjoispäästään järvi laskee Suonenjokea pitkin Iisveteen. Suontienselkä katsotaan järvien luokittelussa Paasveden kanssa samaksi järveksi Suontienselkä - Paasvesi (järvinumero 14.782.1.001).
Kirkasvetisen järven pinta-ala on 58 km² ja sen syvin kohta on noin 73 metriä. Vedenlaadultaan Suontee luokitellaan erinomaiseksi.
Hajer Barhoumi
Hajer Barhoumi (s. 14. marraskuuta 1983) on tunisialainen judoka, joka on kolminkertainen judon Afrikan-mestari. Hän voitti kultamitalin vuosina 2001, 2005 ja 2006. Barhoumi saavutti myös hopeamitalin vuoden 2001 maailmancupissa Varsovassa.
Franco Rol
Franco Rol (5. kesäkuuta 1908 Torino, Italia – 18. kesäkuuta 1977 Rapallo) oli italialainen F1-kuljettaja. Hän osallistui viiteen F1-osakilpailuun kausilla 1950–1952. Hän oli parhaimmillaan 9. Italian GP:ssä 1951. Muut kilpailut päättyivät keskeytyksiin. Hän osallistui myös lukuisiin MM-sarjaan kuulumattomiin kilpailuihin. Pisteitä Rol ei saavuttanut.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Louis Kleineh
Louis Gabriel Kleineh (n. 1808 Riettberg, Westfalen – 29. kesäkuuta 1874 Helsinki) oli saksalaissyntyinen ravintoloitsija, joka hallitsi Helsingin hotelli- ja ravintolatoimintaa 1800-luvun puolivälissä. Hänen on sanottu olleen alalla ensimmäinen todellinen suuryrittäjä Helsingissä.
Hiiu (kunta)
Hiidenmaan kunnat (Emmaste, Hiiu, Käina ja Pühalepa) yhdistettiin vuoden 2017 lokakuussa Hiidenmaan kunnaksi.
Louis Kleineh
Kleinehin suku oli lähtöisin Preussista ja alkujaan nimeltään Kleinheinrich. Hän muutti Suomeen vuonna 1840 ja avioitui haminalaista sukua olleen Maria Christina Forsellin kanssa. He saivat yhdeksän lasta, joista tunnetuin on taidemaalari Oskar Kleineh (1846–1919). Kleineh säilytti yhteydet synnyinmaahansa ja toimi aktiivisesti Helsingin saksalaisessa seurakunnassa. Hän ei luopunut saksan kielen käytöstä.
Hiiu (kunta)
Kõpun ikivanha majakka sijaitsee Hiiussa.
Louis Kleineh
Kleineh asui ensin lyhyen aikaa Suomenlinnassa ja toimi aatelisklubin talouspäällikkönä, mutta saatuaan pian Suomen kansalaisuuden hän muutti Helsinkiin ja avasi vuonna 1840 Hôtel de S:t Petersbourg -nimisen hotellin entisessä af Forsellesin kivitalossa osoitteessa Unioninkatu 30. Hän luopui siitä tultuaan kolme vuotta myöhemmin Kauppatorin varrella sijainneen Helsingin Seurahuoneen (nyk. Helsingin kaupungintalo) johtajaksi. Kleineh johti Helsingin kulttuurielämän keskuksena toiminutta Seurahuonetta vuosina 1843–1861.
Hiiu (kunta)
Kylät
Hiiun kunta koostui Kärdlan epäitsenäisestä kaupungista, Kõrgessaaren pienkauppalasta ja 58 kylästä: Heigi, Heiste, Heistesoo, Hirmuste, Hüti, Isabella, Jõeranna, Jõesuu, Kalana, Kaleste, Kanapeeksi, Kauste, Kidaste, Kiduspe, Kiivera, Kodeste, Koidma, Kopa, Kurisu, Kõpu, Laasi, Lauka, Lehtma, Leigri, Lilbi, Luidja, Malvaste, Mangu, Mardihansu, Meelste, Metsaküla, Mudaste, Mägipe, Napi, Nõmme, Ogandi, Ojaküla, Otste, Palli, Paope, Pihla, Poama, Puski, Reigi, Risti, Rootsi, Sigala, Suurepsi, Suureranna,  Sülluste, Tahkuna, Tammistu, Tiharu, Viita, Viitasoo, Vilima, Villamaa, Ülendi.
Louis Kleineh
Kleineh toimi myös Kaivopuiston Kaivohuoneen ravintoloitsijana vuosina 1841, 1843 ja 1853–1869. Kun Krimin sota ja koleraepidemia romahduttivat pietarilaisten vierailijoiden määrät 1850-luvulla, hän muutti ravintolan ympäri vuoden aukiolevaksi ja perusti sen yhteyteen puistoteatterin ja keilaradan. Kleineh luopui aikanaan sekä Seurahuoneen että Kaivohuoneen ravintolaoikeuksista keskittyäkseen johtamaan omaa kilpailevaa liikeyritystään, Hotelli Kleinehia.
thumb|Kleinehin hotelli Helsingin [[Kauppatori (Helsinki)|Kauppatorin laidalla.]] Kleineh osti vuonna 1851 everstiluutnantti Gregori Tigerstedtiltä 18 000 hopearuplan hinnalla Pohjoisesplanadin ja Katariinan­kadun kulmatalon, johon hän perusti nimeään kantavan hotellin. Pehr Granstedtin suunnitteleman talon oli rakennuttanut kauppaneuvos Henrik Jakob Govinius vuosina 1815–1819. Hotelli Kleinehia pidettiin jonkin aikaa Helsingin hienoimpana hotellina, jossa järjestettiin monia tärkeitä juhlatilaisuuksia. Koska hotellin juhlasali ei kuitenkaan ollut tarpeeksi suuri isompiin tilaisuuksiin, Kleineh hankki vuonna 1852 käyttöönsä lisäksi Aleksanterinkadun ja Mariankadun kulmassa sijainneen Hôtel de Russien, joka tunnettiin myös Oelzen salonkina aiemman omistajansa mukaan. Kleineh kuitenkin myi viimeksi mainitun talon vuonna 1862 vähentääkseen kilpailua lähikortteleissa.
Kleineh oli niin ikään vuonna 1866 valmistuneen uuden teatteritalon (nykyinen Svenska teatern) ravintolan (nykyinen Oopperakellari) ensimmäinen ravintoloitsija vuoteen 1871 sekä Esplanadin puistossa sijaitsevan ravintola Kappelin vuodesta 1867 kuolemaansa asti. Oopperakellarin ja Kaivohuoneen toiminnan sai Kleinehin luovuttua haltuunsa Carl Kämp.
Kleinehin mukaan on saanut nimensä myös Kaivopuistossa sijaitseva Villa Kleineh -huvila, jonka hän osti yksityisasunnokseen vuonna 1857.
Wikidata
Wikidata on Wikimedia Foundationin omistama yhteisesti muokattava Wikipediaa tukeva tietokanta. Saksan Wikimedia-yhdistyksen aloittaman hankkeen tarkoitus on toimia keskitettynä paikkana erilaisille tiedoille, esimerkiksi henkilöiden syntymäajoille. Palvelu avattiin virallisesti 30. lokakuuta 2012. Se on ensimmäinen Wikimedian uusi hanke vuoden 2006 jälkeen.
Kehitys
Wikidatan ensimmäisessä vaiheessa Wikipedian kielilinkit korvattiin Wikidataan siirretyillä kielilinkeillä. Tämä vaihe otettiin käyttöön kaikissa Wikipedioissa 6. maaliskuuta 2013 mennessä. Toinen vaihe kerää tietolaatikoihin liittyvää dataa, tarkoituksena täyttää Wikipedian tietolaatikot Wikidataan lisätyillä tiedoilla. Ensimmäinen ohjelmistoversio toisesta vaiheesta otettiin käyttöön Wikidatassa 4. helmikuuta. Wikipediassa se otettiin käyttöön huhtikuussa 2013.
Aleksander Casso
Aleksander Casso, oikealta nimeltään Johannes (Hannes) Hyvärinen (2. kesäkuuta 1933 Polvijärvi – 13. marraskuuta 1976 Pyhäselkä) oli suomalainen taikuri.
Martonvaaran kylässä syntynyt Hyvärinen aloitti viihdetaiteilijan uransa 17-vuotiaana Arvo Kangasniemen Sirkus Panakoksessa vuonna 1950. Sitä ennen hän teki töitä metsätyömiehenä. Hänen ensimmäinen taiteilijanimensä oli Carambo, ja hän teki fakiiritemppuja, muun muassa 63-senttisen miekan nielemisen. Hän työskenteli myös Sirkus Magyarissa ja Sirkus Huhtalassa. Hyvärisestä mainitaan, että hänellä oli erikoisen notkeat sormet ja kädet sekä taipuisa ranne ja ”pohjoiskarjalaisena verenperintönä luonnonväärät leuat”.
1950-luvulla Hyvärinen alkoi keskittyä taikatemppuihin ja otti nimekseen Aleksander Casso. Hän kiersi yksin muun muassa Itä- ja Pohjois-Suomessa seurojentaloilla ja markkinoilla. Varsinainen menestys alkoi, kun hän liittyi taikurina Take Lehdon ja Arvo Anttosen musiikkiryhmään, joka kiersi eri tilaisuuksissa. Hän esiintyi myös ulkomailla.
Kekälekakadu
Kekälekakadu (Callocephalon fimbriatum) on keskikokoinen australialainen kakadulaji. Se on sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö
Kekälekakadun pituus on noin 34 cm ja paino 240–330 grammaa. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, höyhenten reunat ovat vaaleat saaden puvun näyttämään raidalliselta. Koiraalla on punainen pää ja töyhtö, naaraan pää ja vaatimattomampi töyhtö ovat harmaat. Nokka on sarvenvärinen, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta koirailla on punainen töyhdön kärki ja punaiset täplät otsassa ja päälaella, sekä tummanharmaa nokka.
Esiintyminen
Kekälekakadu elää Australian kaakkoisosassa Uuden Etelä-Walesin itäosista Victoriaan. Tasmanian pohjoisosassa ja King Islandilla laji on harvinainen vierailija. Lisäksi erillinen, istutettu kanta elää Kengurusaarella. Kokonaispopulaatio on yli 20 000 yksilöä. Lajin elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä. Lajin kanta on käymässä uhanalaiseksi elinympäristön häviämisen takia.
Elinympäristö
Kekälekakadut elävät tuoreissa metsissä, sekä vuoristossa että laaksoissa. Talveksi ne siirtyvät tasangoille, puutarhoihin ja puistoihin. Kekälekakadut esiintyvät lisääntymisaikana pareittain, perhekunnittain tai pieninä parvina, talvikaudella ne kerääntyvät joskus suurina kymmenien yksilöiden parvina hyville ruokapaikoille, kuten marjoville orapihlajapensaille.
Lisääntyminen
Kekälekakadun lisääntymiskausi on loka–tammikuussa. Pesäpuu on tavallisimmin vesistön rannalla kasvava kookas elävä eukalyptuspuu. Kekälekakadunaaras munii kaksi, harvoin kolme, munaa puunkoloon tehtyyn pesään. Muna on kooltaan 35,8 mm x 27,5 mm. Molemmat puolisot hautovat munia yhteensä noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä noin seitsemän viikon ikäisinä ja ovat emoistaan riippuvaisia vielä parin kuukauden ajan.
Ravinto
Kekälekakadut syövät pääasiassa eukalyptusten ja akasioiden siemeniä, mutta myös muiden puulajien siemeniä, marjoja, pähkinöitä, hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Ne ruokailevat järjestelmällisesti niin, että palaavat päivästä toiseen samaan puuhun tai pensaaseen, kunnes se on syöty tyhjäksi. Linnut ruokailevat hiljaisina puun latvustossa, josta kuuluu vain nokan napsetta niiden availlessa käpyjä.
Aureus
thumb|300px|[[Septimius Severus|Septimius Severuksen vuonna 193 lyöttämä aureus Legio XIIII Geminan kunniaksi.]]
Aureus (monikko aurei ) oli roomalainen kultaraha. Sitä lyötiin aluksi vain harvoin, mutta Julius Caesarin määräyksestä sitä alettiin lyödä säännöllisesti. Aureuksen arvo oli 25 denaaria eli 100 sestertiusta ja se painoi noin 1/40 roomalaista naulaa (8,19 grammaa). Keisari Caracalla laski sen painon noin 6,5 grammaan ja Diocletianus laski sitä entisestään. Konstantinus Suuri korvasi aureuksen uudella kultarahalla, soliduksella, joka painoi 4,55 grammaa.
Un muro de silencio
Juoni
Un muro de silencio kertoo brittiläisestä elokuvantekijästä Kate Bensonista (Vanessa Redgrave), joka on tullut Argentiinaan elokuva-aiheen perässä. Hän haluaisi elokuvata Silvia Cassinin (Ofelia Medina) kokemuksia, kun tämän aviomiehestä, poliittisesta aktivistista, tuli ”yksi kadonneista” sotilasdiktatuurin aikana.
Tuotanto
Ohjaaja Lita Stantic sai idean Un muro de silencio -elokuvasta vuonna 1986. Elokuva kuvattiin Argentiinan Buenos Airesissa vuonna 1992. Un muro de silencion tuotantoyhtiöinä olivat Aleph Producciones S.A., Channel 4 Television Corporation ja Instituto Mexicano de Cinematografía.
Julkaisu ja vastaanotto
Un muro de silencio sai ensi-iltansa Argentiinassa 10. kesäkuuta 1993. Elokuva esitettiin Toronton elokuvajuhlilla 10. syyskuuta 1993. Lokakuussa 1993 elokuva esitettiin myös Chicagon elokuvajuhlilla. Meksikon ensi-ilta oli 31. toukokuuta 1994. Ilmestyessään Un muro de silencio sai yleisesti hyvän vastaanoton elokuvakriitikoilta; se oli menestys etenkin argentiinalaisten elokuvakriitikoiden keskuudessa. Lisäksi Redgraven roolisuoritus sai ylistävät arvostelut. Un muro de silencio julkaistiin DVD:nä 15. tammikuuta 2007.
Lekunberri
Lekunberri on kunta Nafarroan maakunnassa Espanjan puoleisessa Baskimaassa.
Etelä-Afrikka talviolympialaisissa 2018
Etelä-Afrikka osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Connor Wilson, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa sekä päättäjäisissä.
Etelä-Afrikka teki vuonna 2018 paluun talviolympialaisiin jätettyään Sotšin olympialaiset 2014 väliin.
Alppihiihto
Etelä-Afrikka sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle miehelle. Connor Wilsonin lisäksi myös Sive Speelman täytti osallistumiskriteerit, mutta Wilson sai paikan parempien FIS-pisteidensä ansiosta.
Ronald Garan
Ronald John Garan, Jr.  (s. 30. lokakuuta 1961) on NASAn astronautti ja Yhdysvaltain ilmavoimien eversti (evp).
Garan valmistui Embry-Riddle Aeronautical Universitysta. Hänellä on alempi korkeakoulututkinto liiketaloudesta vuodelta 1982. Hän liittyi ilmavoimiin 1982, vänriksi 1984. Hänestä tuli F-16 lentäjä ja hän osallistui Persianlahden sotaan. Vuonna 1994 hän suoritti ilmailutieteen maisterintutkinnon ja 1996 ilmailu- ja avaruustekniikan ylemmän korkeakoulututkinnon. Hän toimi operaatioupseerina koelento-osastossa.
Hän on lentänyt yli 5000 tuntia yli 30 eri konetyypillä. Garan valittiin NASAn astronauttikoulutukseen pilotiksi heinäkuussa 2000. Hän lensi ensi kertaa avaruuteen tehtäväspesialistina sukkulalennolla STS-124 vuonna 2008. Hän palasi ISS-avaruusasemalle 4. huhtikuuta 2011 osallistuakseen puoli vuotta kestävään oleskeluun kansainvälisellä avaruusasemalla Retkikunta 27:n ja Retkikunta 28:n miehistöjen jäsenenä. Garan palasi Maahan 16. syyskuuta 2011 lennolla Sojuz TMA-21. Hän on osallistunut kolmelle avaruuskävelylle yhteiskestoltaan yli 20 tuntia.
Garanilla on venäläiset sukujuuret. Hän on naimisissa Carmel Courtneyn kanssa. Heillä on kolme poikaa. Garan on roomalaiskatolinen.
thumb|250px|left|Garan avaruuskävelyllä ISS-asemalla lennolla [[STS-124.]]
Alan Rollinson
Alan Rollinson (15. toukokuuta 1943 Walsall, Staffordshire – 2. kesäkuuta 2019 ) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1965, Britannian GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän kilpaili myös F5000-luokassa.
Kimmel
Kimmel viittaa muun muassa seuraaviin:
The Stain
The Stain on vuonna 1914 ensi-iltansa saanut Frank Powellin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Edward José ja Thurlow Bergen. Elokuvassa Theda Bara tekee ensiesiintymisensä elokuvissa gangsterin tyttöystävänä. Bara on mainittu teksteissä nimellä Theodosia Goodman.
The Stain kuvattiin Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä ja New Yorkin Long Islandilla. Long Islandilla elokuvan kuvauspaikkana oli Lake Ronkonkoma. Elokuvan tuotti Pathé Frères ja levitti Eclectic Film Company. The Stain sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 17. heinäkuuta vuonna 1914. The Stainin luultiin olevan kadonnut elokuva, mutta elokuvasta löydettiin kopio Australiasta 1990-luvulla. Nykyään elokuvan kopiota säilytetään George Eastman Housessa.
Väinö Myllyrinne
Väinö Myllyrinne (27. helmikuuta 1909 Helsinki – 13. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen mies, joka on tunnettu suuren kokonsa ansiosta. Myllyrinne oli aikanaan Suomen ja Euroopan pisin mies sekä jonkin aikaa myös maailman pisin. Hän oli 247–251,4 senttimetriä pitkä, joskin tiedot vaihtelevat. Yleisemmin Myllyrinteen pituuden kerrotaan olleen 248 senttimetriä. Itse hän sanoi pituutensa olleen esiintymisaikoina 247. Myllyrinteen paino oli 175–180 kilogrammaa ja syli 275 senttimetriä. Hänen rinnanympäryksensä oli 170, kengännumero 58, hatun numero 66 ja paidan numero 52.
Elämä
Myllyrinteen vanhemmat olivat Kankaanpään Vihteljärveltä kotoisin ollut Nestor Manassenpoika Myllyrinne (1881–1968) ja Paltamossa syntynyt Anna Maria Keränen (1880–1958). Lapsuudessaan Myllyrinne asui monissa eri paikoissa, sillä hänen perheensä muutti usein.
Myllyrinne suoritti varusmiespalveluksensa Viipurissa raskaassa tykistörykmentissä. Mennessään sotaväkeen vuonna 1929 hän oli noin 220 senttimetriä pitkä ja hyvin vahva. Armeijan käytyään hän asui Helsingissä. Myllyrinne koki uuden kasvukauden vielä 40-vuotiaana. 1930-luvulla hän kiersi ympäri Eurooppaa showpainijana ja sirkusesiintyjänä, mutta palasi talvisodan syttyessä kotimaahan. Myllyrinne palveli talvi- ja jatkosodan aikana kotirintamalla muun muassa Katajanokalla toimineessa miinapajassa.
Vuodesta 1946 lähtien Myllyrinne asui Järvenpäässä, missä hänellä oli pieni kanala. Viimeiset vuotensa Myllyrinne eli veljensä perheen luona ja kuoli Helsingissä huhtikuussa 1963. Hänet on haudattu Järvenpäähän.
Muistaminen
Myllyrinteen sotilasuraa esitellään Suomen Tykistömuseossa. Hänestä tehdyt vahanuket ovat esillä Järvenpään kirjastotalossa ja Merikarvian Korsumuseossa. Vuonna 2004 Myllyrinne äänestettiin Yleisradion Suuret suomalaiset -äänestyksessä sijalle 12. Vuonna 2011 sai Visions du Reel -festivaaleilla ensi-iltansa Jani Peltosen ohjaama dokumenttielokuva Väinö Myllyrinteestä.
NetBSD
NetBSD on vapaa Unixin kaltainen käyttöjärjestelmä. NetBSD-projekti on erityisesti keskittynyt luomaan laitteistoriippumatonta käyttöjärjestelmää, joka toimii lähes jokaisessa yleiskäyttöisessä tietokoneessa erilaisista käskykannoista, väylistä ja muista eroavaisuuksista huolimatta.
NetBSD:n juuret ovat 4.3BSD NET/2:ssa ja 386BSD:ssä. Projektin perustajia ovat Chris Demetriou, Theo de Raadt, Adam Glass ja Charles M. Hannum. NetBSD:n alkuperäinen kohde oli laatu ja riippumattomuus arkkitehtuurista.
NetBSD tukee ladattavia ytimen moduuleja. Moduulien lataamisen rajapinta on suunniteltu samankaltaiseksi kuin SunOS:ssä.
Suurten jumalten pyhäkkö
Suurten jumalten pyhäkkö oli antiikin aikainen pyhäkköalue Samothraken (nykyinen Samothráki) saarella Kreikassa. Se sijaitsi lähellä saaren kaupunkikeskusta Samothrakea ja oli Samothraken mysteerien eli niin kutsuttujen Suurten jumalten (Megaloi Theoi) kultin keskus. Pyhäkön arkeologinen alue sijaitsee saaren luoteisosassa lähellä rannikkoa ja Palaiópolin kylää.
Historia
Suurten jumalten kultin alkuperä oli traakialainen ja esihelleeninen eli se edelsi kreikkalaisten tuloa saarelle. Alkuperäinen hedelmällisyys- ja mysteerikultti oli omistettu Aksieros-nimiselle suurelle äitijumalattarelle tai maaäidille sekä Kadmilos-nimiselle hedelmällisyyden jumalalle. Kun aiolialaiset kreikkalaiset tekivät saaresta siirtokuntansa noin vuonna 700 eaa., he omaksuivat saarella olleen varhaisemman kultin ja muuttivat sen kreikkalaiseen muotoon, jossa palvottiin niin kutsuttua Suurta äitijumalatarta, Kybeleä ja kabiireja. Samalla paikalla jo vanhastaan ollut äitijumalattaren alttari muutettiin osaksi uutta pyhäkkökokonaisuutta.
pienoiskuva|vasen|upright|Samothraken pyhäkön raunioita. Varhaisimmat merkit uskonnollisesta toiminnasta alueella ovat 600-luvulta eaa. Samothraken omaa kukoistuskautta oli 500-luku eaa. 400-luvulta eaa. lähtien saari oli osa Deloksen meriliittoa, ja samalla mysteerikultin maine levisi ympäri kreikkalaista maailmaa. Pyhäkköalue saavutti laajimman muotonsa hellenistisellä ja roomalaisella ajalla, jolloin se oli koko Pohjoisen Egeanmeren alueen merkittävin kulttikeskus ja mysteerikulttina hävisi merkittävyydessä ainoastaan Eleusiin mysteereille.
Monumentaalisempi rakentaminen alueella alkoi 300-luvulla eaa. ja liittyi Makedonian hallitsijoiden poliittisiin tarpeisiin. Monet merkittävät henkilöt osallistuivat mysteereihin, ja ajan kuluessa myös monet mytologian hahmot liitettiin initioitujen joukkoon. Aleksanteri Suuren vanhemmat Filippos II ja Olympias tapasivat toisensa ensimmäisen kerran Samothraken mysteerien aikana. Pyhäkköalueen suurinta kukoistuskautta olivat 200- ja 100-luvut eaa. Traakian kieltä käytettiin uskonnollisissa rituaaleissa ensimmäiselle vuosisadalla eaa. saakka. Merirosvot tuhosivat pyhäkön vuonna 84 eaa. Se korjattiin roomalaisten avulla. Pyhäkköalue ja kultti alkoivat taantua vuoden 200 maanjäristyksen jälkeen. Alue hylättiin 300-luvun lopulle tultaessa. Lopullisesti pyhäkkö tuhoutui maanjäristyksessä 500-luvulla.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
Joukkueet
{|
Suurten jumalten pyhäkkö
Historia
Cyriacus Anconalainen (Ciriaco de' Pizzicolli) tutki paikkaa jo vuonna 1444. 15. huhtikuuta 1863 pyhäkköalueelta löydettiin tunnettu voitonjumalatar Niken patsas, joka nimettiin Samothraken Nikeksi. Varsinaiset arkeologiset kaivaukset alueella alkoivat vuonna 1866 Gustave Devillen ja Georges Ernest Coquartin johdolla. Niitä jatkoivat itävaltalaiset Alexander Conze ja Alois Hauser vuonna 1873 sekä George Niemann ja Otto Benndorf vuonna 1875. École française d’Athènes eli ranskalainen arkeologinen koulu Ateenassa jatkoi kaivauksia vuosina 1923–1927 Antoine Salac'n ja Fernand Chapouthier'n johdolla. Vuodesta 1938 kaivauksia on suorittanut New Yorkin yliopiston Institute of Fine Arts. Alueella on suoritettu myös kunnostuksia.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
A-Lohkon turnaus
A-lohkon turnaus pelattiin Budapestissä, Unkarissa ja se alkoi 14. huhtikuuta ja päättyi 20. huhtikuuta. Turnauksen kaksi parasta joukkuetta nousevat seuraavaksi vuodeksi pääsarjaan ja viimeinen putoaa seuraavaksi vuodeksi 1. divisioonan B-lohkoon. Ottelut Otteluiden alkamisajat ovat Unkarin aikoja. (UTC+2)
Suurten jumalten pyhäkkö
Kultti
Samothraken mysteerien sisältö pyrittiin pitämään salaisuutena, ja niistä tiedetään edelleen varsin vähän. Mysteerit olivat mitä todennäköisimmin avoimet kaikille, sekä vapaille että orjille, miehille että naisille, kreikkalaisille että ei-kreikkalaisille. Mysteerit eivät sijoittuneet mihinkään tiettyyn päivään. Tiedetään, että mysteereiden initiaatioon kuului kaksi vaihetta, myesis ja epopteia. Kummatkin saattoi suorittaa samana päivänä (tai yönä, sillä ainakin mysteerien loppuosa sijoittui yöaikaan). Tutkijat ovat pyrkineet selvittämään, miten initiaation eri vaiheet ovat sijoittuneet alueelta tunnistettuihin rakennuksiin.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
Maalivahtien torjuntapörssi
Maalivahdit, jotka ovat pelanneet 40% joukkueensa peleistä.
Suurten jumalten pyhäkkö
Kultti
pienoiskuva|upright=1.3|Kuorotanssijoita esittävä [[friisi (arkkitehtuuri)|friisi niin kutsutusta Kuorotanssijoiden salista.]] Initiaatio alkoi todennäköisesti propylon-portilta ja jatkui tämän jälkeen teatteripiirillä. Ensimmäisen initiaatiovaiheen osanottajia kutsuttiin nimityksellä mystai (μύσται, johdettu verbistä μύω, myō, ”sulkea silmät”), samoin kuin Eleusiin mysteereissä. Tämä vaihe sijoittui eri arvioiden mukaan teatteripiirille tai Anaktoron-rakennukseen. Se on mahdollisesti pitänyt sisällään jonkinlaisen julistuksen sekä moraalisen puhdistautumisen rituaalin. Toisen initiaatiovaiheen osanottajia kutsuttiin puolestaan nimityksellä epoptai (επόπται, verbistä εφοράω, eforaō, ”valvoa”, ”havaita”, ”nähdä”). Tämä vaihe sijoittui oletettavasti joko Kuorotanssijoiden saliin tai Hieron-rakennukseen. Sen alussa on mahdollisesti suoritettu uhritoimitus.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
Erotuomarit
Päätuomarit:
Suurten jumalten pyhäkkö
Kultti
Erään arvion mukaan ensimmäisen ja toisen vaiheen initiaation välissä initioitavat, joiden silmät oli peitetty, vaelsivat pimeydessä etsien jumalatar Harmoniaa, jonka Kadmos oli vienyt purjehtiessaan saaren ohi etsiessään Europaa. Harmonian olivat pelastaneet takaisin saarelle hänen veljensä Dardanos ja Iasion (tai Eetion), jotka olivat osa mysteerejä ja pelastivat ihmisiä mereltä. Samothraken riitti esitti jollain tavalla Kadmoksen ja Harmonian häitä, mikä sijoittui mahdollisesti Kuorotanssijoiden saliin. Harmonian etsintä vastasi Persefonen etsintää Eleusiin mysteereissä. Mysteerit lupasivat yleensä onnellisempaa elämää joko tämän- tai tuonpuoleisessa, ja tässä lupaus osallistujien pelastamisesta meren vaaroista oli Samothraken mysteerien erikoispiirre.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
Erotuomarit
Linjatuomarit:
Suurten jumalten pyhäkkö
Kultti
Lähtiessään initioidut vaikuttavat saaneen mukaansa magneettisen rautasormuksen. Useita sellaisia on löydetty pyhäkön alueelta.
Jääkiekon 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2013
B-Lohkon turnaus
B-lohkon turnaus pelattiin Donetskissä, Ukrainassa ja se alkoi 14. huhtikuuta ja päättyi 20. huhtikuuta. Ottelut Otteluiden alkamisajat ovat Ukrainan aikoja. (UTC+3)