cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kampin keskus
Narinkka
pienoiskuva|Kampin keskus [[Narinkkatorin puolelta kuvattuna.]] Narinkka on Kampin keskuksen vieressä oleva torialue. Se sijaitsee kauppakeskuksen ja vanhan linja-autoaseman välissä. Narinkka sai nimensä Simonkadun yläpäässä, nykyisen Scandic Hotel Simonkentän paikalla vuosina 1870–1930 sijainneen juutalaisten torikojualueen mukaan (venäjäksi на рынке, na rynka ’torilla’). Narinkkatorilla on järjestetty lukuisia tapahtumia, kuten katusähly-, tossulätkä- ja beachvolleyturnauksia. Helsingin Euroviisujen 2007 aikaan Narinkka toimi virallisena viisutorina.
Gekko
pienoiskuva|Gekko Gekko on kampin terminaalissa sijaitseva, pienistä keltaisista laatoista valmistettu keramiikkataideteos. Se on rakennettu katutason keskusaulasta, kaukoliikenteen bussiterminaalin läpi, alas metroasemalle vievien liukuportaiden kuilun päälle. Teos on halkaisijaltaan noin neljä metriä ja siinä on keramiikkaosia noin 275 m². Sen ovat valmistaneet keramiikkataiteilijat Pekka Paikkari, Kristina Riska ja Kati Tuominen.
Turvallisuus
Kampin keskuksen turvallisuutta valvoo turvavalvomo ympäri vuorokauden kameravalvonnalla ja poikkeustilanteita varten tiloissa on kuulutuslaitteet yleisön ohjaamista varten. Myös näyttötaulut saadaan viestittämään poikkeustilanneinformaatiota. Kampin terminaalissa on maakaasubusseilla liikennöinti turvallisuussyistä kielletty, koska terminaalin suunnittelussa ei tätä polttoainevaihtoehtoa huomioitu. HSL onkin tämän vuoksi kieltänyt maakaasubussien käyttämisen niillä linjoilla, joiden lähtöpaikka on Kampin keskuksessa. Kiellon syy on pelko räjähdysvaarasta tulipalotilanteessa. Mikäli maakaasubussin lähettyvillä syttyy tulipalo, laskevat autossa olevat varolaitteet kaiken kaasun kerralla ulos. Tämä on hyvä ulkoilmassa, mutta sisätilassa äärimmäisen huono, kun kaasu ei pääse vapaasti leijailemaan taivaalle.
Sokeain kunniamaininta
Kampin keskus palkittiin marraskuussa 2005 Sokeain viikon "Hyvin tehty" -kunniamaininnalla. Terminaalissa näkövammaisen liikkuminen sujuu rakennuksen kokoon nähden hyvin. Rakennus on suunniteltu turvalliseksi ja toiminnalliseksi. Terminaalin pääovien luona on sokeille tarkoitettu kohokuvioinen kartta, johon on merkitty liukuportaat, hissit ja muu tarpeellinen kohokirjaimin. Jokainen laituri on myös merkitty kohokirjaimin, jotta näkövammaiset kykenisivät helpommin tunnistamaan ne. Lattioissa on sokeille tarkoitetut metalliset pienet kohoumaviivat, jotka johdattavat kaikille bussiterminaalin lähtölaitureille. Katoissa on pitkä, viivamainen valaistus, joka johdattaa hämäräsokeita Espoon-bussiterminaalista kaukoliikenneterminaaliin sekä Kampin metroaseman liukuportaille.
Kampin kaukoliikenteen bussien reitit
thumb|250px|Bussien sisäänkäynti kaukoliikenneterminaaliin.
Alla mainittu kaikkien tiesuuntien bussit, niiden reittikadut Helsingin kantakaupungista lähdettäessä ja kyseessä olevien bussien tärkeimmät kohdepaikkakunnat.
(*) Yöaikaan (n. 23-05) lähes kaikki bussit muualle Suomeen kulkevat Helsinki-Vantaan lentoaseman kautta, jolloin bussit Kampista kulkevat Tuusulanväylän reitin kautta
Kaukoliikenneterminaalista lähtevät seutulinjat
Kaukoliikenneterminaalista lähtee myös seutulinjoja ja vakiovuoroja, jotka menevät HSL-alueen ulkopuolelle, mutta niillä kelpaa HSL-taksat sen alueella. Niitä kutsutaan U-linjoiksi.
Moorefieldin taistelu
Moorefieldin taistelu (tunnetaan myös nimellä Oldfieldsin taistelu) oli Moorefieldin lähellä Länsi-Virginiassa 7. elokuuta 1864 käyty Yhdysvaltain sisällissodan taistelu. Siinä olivat vastakkain Unionin prikaatikenraali William W. Averellin ja Konfederaation prikaatikenraali John McCauslandin joukot. Taistelu päättyi Unionin voittoon.
Tapahtumien kulku
John McCauslandin ja Bradley Tyler Johnsonin johtamat joukot olivat ennen taistelua polttaneet Chambersburgin kaupungin, minkä jälkeen joukot palasivat Shenandoahin laaksoon. Moorefieldin lähellä Konfederaation ratsuväkijoukot joutuivat kuitenkin 7. elokuuta William W. Averellin järjestämään väijytykseen. Väijytys pakotti Konfederaation joukot pakenemaan paikalta, mikä heikensi merkittävästi Konfederaation ratsuväkijoukkojen taistelutahtoa.
Osapuolet menettivät taistelussa yhteensä 531 miestä.
Shawn Bradley
thumb|Shawn Bradley Shawn Paul Bradley (s. 22. maaliskuuta 1972 Landstuhl, Länsi-Saksa) on Saksan ja Yhdysvaltain kansalaisuuden omaava koripalloilija. Hän on 228cm pitkä ja painaa 125kg. Hän pelasi NBA:n Dallas Mavericksissa. Bradley lopetti koripallouransa kesäkuussa 2005 ja perusti kanafarmin Utahiin.
Häpyluu
thumb|350px|Kuva miehen lonkkaluusta, jossa näkyy L-kirjaimen muotoinen häpyluu (os pubis).
Giuliano Teatino
Giuliano Teatino on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 220 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 270 asukasta.
Häpyluu
Häpyluu on lonkkaluun etummaisin osa. Vasen ja oikea häpyluu liittyvät toisiinsa häpyliitoksen (symphysis pubica) välityksellä. Lapsella häpyluu on muusta lonkkaluusta erillinen, ruston erottama osa, joka vähitellen murrosiän aikana yhtyy lonkkaluuhun ruston luutuessa.
Venior
Venior (oik. Emelie Sederholm, s. 1994 Helsinki ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Häpyluu
Rakenne
Häpyluu voidaan jakaa anatomisesti kolmeen osaan.
Venior
Ura
Venior osallistui 12-vuotiaana omalla kappaleellaan Melodi Grand Prix -musiikkikilpailuun. 17-vuotiaana hän julkaisi omakustanteisesti ”Breathe Deep Fall Slowly” -nimisen kappaleen, käyttäen taiteilijanimeä Emelie.
Häpyluu
Rakenne
Häpyluun runko (corpus ossis pubis) muodostaa viidenneksen lonkkamaljasta (acetabulum). Sen ulkopinta muodostaa osan sekä puolikuumaisesta nivelpinnasta (facies lunata acetabuli) että lonkkamaljan kuopasta (fossa acetabuli). Rungon sisäpinta taas toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta (m. obturatorius internus).
Häpyluun ylähaara (ramus superior ossis pubis) lähtee rungosta mediaanitasossa ja yhtyy vartalon keskiviivassa vastakkaisen puolen häpyluun ylähaaraan. Ylähaara jaetaan edelleen mediaaliseen ja lateraaliseen osaan. Mediaalinen osa on muodoltaan jokseenkin nelikulmio. Sen terävä lateraalireuna muodostaa lonkkaluun peittyneen aukon (foramen obturatum) harjun, joka toimii lähtökohtana häpyluu-reisiluu-siteelle (ligamentum pubofemorale). Yläreuna taas muodostaa osan häpyluun harjannetta (pecten ossis pubis). Lateraalisella osalla puolestaan on kolme pintaa - nouseva, laskeva ja posteriorinen. Nouseva pinta on osa häpyluun harjannetta. Tämän linjan edessä lateraaliosa on pinnaltaan kolmiomainen (lateraalisesti leveämpi kuin mediaalisesti) ja harjannelihaksen (m. pectineus) peittämä. Posterioripinta muodostaa osan pikkulantion (pelvis minor) etureunasta.
Venior
Ura
Venior esitti vuonna 2016 YleX-radiokanavan vuosittaisen kesäkumikampanjan tunnuskappaleen ”Stay Awake” yhdessä tuottajaduo Tungevaag & Raabanin kanssa.
Yksityiselämä
Venior on kotoisin Kauniaisista, lukion käytyään hän muutti Tukholmaan ja on sen jälkeen asunut myös muun muassa Lontoossa ja Berliinissä.
Häpyluu
Rakenne
Häpyluun alahaara (ramus inferior ossis pubis) on ohut ja litteä osa, joka kulkee lateraalisuuntaan ja alas ylähaaran mediaalipuolelta. Se kapenee laskeutuessaan ja niveltyy lopulta istuinluun (os ischium) nousevaan haaraan peittyneen aukon alapuolella. Sen anterioripinta on karkea ja siihen kiinnittyy useita lihaksia - osa hoikkalihaksesta (m. gracilis), osa ulommasta peittäjälihaksesta (m. obturatorius externus), reiden lyhyt lähentäjälihas (m. adductor brevis) ja reiden pitkä lähentäjälihas (m. adductor longus). Alahaaran posterioripinta on sileä ja toimii lähtökohtana osalle sisempää peittäjälihasta. Mediaalireuna on paksu, karkea ja ulospäin kääntynyt (erityisesti naisilla) ja siinä on kaksi alaspäin osoittavaa harjua, jotka ovat jatkoa istuinluun nousevan haaran vastaaville rakenteille. Ulompaan harjuun kiinnittyy välilihan (perineum) pinnallinen kalvo, sisempään taas lantion alapohjan (diaphragma urogenitale) laskeva kalvo. Lateraalireuna on ohut ja terävä ja se muodostaa osan peittyneen aukon reunasta sekä toimii kiinnityskohtana peittäjäkalvolle (membrana obturatoria).
Glenn Close
Glenn Close (s. 19. maaliskuuta 1947 Greenwich, Connecticut) on yhdys­valtalainen näyttelijä, joka on tehnyt pitkän uran teatterissa, elo­kuvissa ja televisiossa. Hän on saanut uransa aikana kahdeksan Oscar-ehdokkuutta. Hänet on saanut kaikki seuraavat palkinnot kolmasti: Emmy, Tony ja Golden Globe.
Nuoruus ja opiskelu
Glenn Close vietti muutaman vuoden nuoruudestansa vuoroin Afrikassa ja vuoroin sveitsiläisissä sisä­oppi­laitoksissa. Hän kuului myös liikkeen Up with People -kuoroon, joka kiersi neljän vuoden ajan Euroopassa ja Yhdys­valloissa. Close jätti liikkeen 22-vuotiaana aloittaaksen opintonsa College of William & Maryssä, jossa hänen pää­aineensa olivat draama ja antro­pologia.
Ura
Close muutti collegen jälkeen New Yorkiin, missä hän liittyi vuonna 1974 ystävänsä Meryl Streepin kanssa Phoenix Theatre Companyyn. Close esiintyi ensimmäisen kerran Broadwayllä vuonna 1974 näytelmässä Love for Love. Hän sai monia muitakin teatteri­rooleja, ja vuonna 1980 hän sai Tony-ehdokkuuden näytelmästä Barnum. Se herätti elo­kuva­ohjaaja George Roy Hillin huomion. Close saikin roolin Hillin elo­kuvasta ''Garpin maailma. Rooli toi hänelle myös uran ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden.
Garpin maailman jälkeen Close sai parhaan nais­sivu­osan Oscar-ehdokkuuden myös seuraavista elo­kuvistansa. Hän oli ehdolla elo­kuvasta Sisärengas (1984) ja Voittajan paluu (1984). Vuonna 1984 Close palkittiin Tony-palkinnolla näytelmästä The Real Thing. Hänen uransa jatkui koko 1980-luvun suosiollisena, ja psykopaattisen viettelijän roolista elo­kuvassa Vaarallinen suhde (1987) Close sai ensimmäisen nais­pää­osan Oscar-ehdokkuuden. Toinen ehdokkuus tuli Valheista ja viettelijöistä (1988).
Close oli 1990-luvun alussa yli 40-vuotias, jolloin monet nais­näyttelijät äitien rooleja. Closekaan ei tältä täysin välttynyt, sillä hän näytteli Hamletin äitiä Gertrudea vuoden 1990 Hamletissa, vaikka oli vain kahdeksan vuotta vanhempi kuin nimi­roolissa ollut Mel Gibson. Teatterissa Close 1990-luvun alussa näytteli näytelmässä Death and the Maiden, josta hän sai vuonna 1992 Tony-palkinnon. Toinen Tony tuli roolista musikaalissa Sunset Boulevard (1995), johon Closen valitsi säveltäjä Andrew Lloyd Webber. Samana vuonna hän sai Emmy-palkinnon televisio­elo­kuvasta Kunnian puolesta (1995).
Closen 1990-luvun komediallisempia rooleja olivat Cruella de Vil elokuvassa 101 dalmatialaista ja ensimmäinen nainen Marsha Dale elo­kuvassa Mars hyökkää! (1996). Hän on esiintynyt toistuvasti myös animaatio­sarjassa Simpsonit, jossa hän on ääni­näytellyt Homer Simpsonin äitiä Monaa.
Close laajensi 2000-luvulla ohjelmistoansa televisioon, missä hänen ensimmäinen arvostettu roolinsa oli rikos­sarjan Shield – lain varjolla neljännellä kaudella. Hän otti vuonna 2007 vastaan asian­ajaja Patty Hewesin roolin sarjasta Damages. Viiden tuotanto­kauden aikana Close voitti sarjasta Golden Globen ja kaksi Emmy-palkintoa. Golden Golben hän sai myös televisio­elokuvasta The Lion in Winter, jossa hän näytteli Eleonoora Akvitanialaista. Valkokankalla Close esiintyi ihanteellisten esi­kaupungin naisten ryhmän­johtajana elo­kuvassa Step­fordin naiset (2004) ja hermostuneen morsiamen äitinä elo­kuvassa Evening (2007).
Closen kuudes Oscar-ehdokkuus tuli elokuvasta Albert Nobbs, jota hän oli myös käsi­kirjoittamassa. Siinä Close näytteli naista, joka naamioituu mieheksi saadakseen töitä 1800-luvun Irlannissa. Galaksien välisen poliisi­joukkojen johtajaa Close näytteli puolestaan tieteis­seikkailussa Guardians of the Galaxy (2014). Elokuvassa The Wife (2018) Close puolestaan on kirjailija, jonka teoksesta kaikki kunnia valuu tämän miehelle. Closen rooli­suoritus toi hänelle Golden Globen ja seitsemännen Oscar-ehdokkuuden. Kahdeksas ehdokkuus Closelle myönnettiin elo­kuvasta Hillbilly Elegy (2020).
Yksityiselämä
Glenn Close on ollut naimisissa kolmesti: vuosina 1969–1971 Cabot Waden kanssa, James Marlasin kanssa vuosina 1984–1987 ja vuodesta 2006 lähtien David Shaw’n kanssa. Closella on yksi tytär, Annie Maude Starke (s. 1987), vuonna 1991 päättyneestä suhteesta John Starken kanssa.
KF Pristina
Klubi Futbollistik Pristina on jalkapalloseura Pristinan kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Kosovon superliigassa, joka on maan korkein sarjataso. Pristina on Kosovon menestynein seura kymmenellä mestaruudellaan. Mestaruudet ovat kausilta 1991–92, 1995–96, 1996–97, 1999–00, 2000–01, 2003–04, 2007–08, 2008–09, 2011–12 ja 2012–13. Näistä kolme ensimmäistä on voitettu ennen Kosovon superliigan perustamista. Kosovon Cupin se on voittanut 1993–94, 1994–95, 2005–06, 2012–13, 2015–16, 2017–18 ja 2022/23.
Ihmeneloset (vuoden 1994 animaatiosarja)
Ihmeneloset on Marvel Productionsin tuottama yhdysvaltalainen animaatiosarja, joka perustuu samannimiseen ryhmään Ihmeneloset. Sarja alkoi Yhdysvalloissa syyskuussa 1994 ja ensimmäinen kausi sai paljon kritiikkiä, jolloin Marvel Productions teki toiselle tuotantokadelle merkittäviä muutoksia muun muassa Prätkähiiristä tuttu Tom Tataranowicz osallistui sarjan tuotantoon tuottajana ja ohjaajana. Sarjan tason nousemisesta huolimatta se sai edelleen huonoja katsojalukuja ja sarja sai päätöksensä helmikuussa 1996.
Suomessa sarjaa esitettiin vuonna 1998 MTV3:lla ja myöhemmin 2011 maksullisella Disney XD:llä.
Juoni
Reed Richards yhdessä vaimonsa Suen ja hänen veljensä Johnny sekä Reedin ystävä Ben olivat tutkimassa avaruudessa salaperäistä häiriötä, kunnes kosminensäteily pommitti heidän aluksensa pois reitiltään. Onnettemuuden seurauksena säteily muutti heidän kehoaan, jolloin Reed kykeni venymään haluamallaan tavalla; vaimonsa Sue puolestaan kykeni muuntautumaan näkymättömäksi; Johnny kykeni luomaan ja hallitsemaan tulta ja viimeisenä Ben muuntautui oranssin väriseksi kivimäiseksi hirviöksi, jolla on erittäin suuret fyysiset voimat. Yhdessä he perustivat ryhmän nimeltä Ihmeneloset ja aloittivat taistelunsa pahuutta vastaan sekä tutkimaan vielä tuntemattomana olleita asioita.
Sankarit
Muut sankarit:
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Ihmeneloset sijalle 24 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Nykyaikainen viisiottelu
Kun antiikin viisiottelussa simuloitiin antiikin sotilaalle tarpeellisia taitoja, nykyaikaisessa viisiottelussa lajeina ovat 1800-luvun lopun ratsuväen sotilaalle oleelliset taidot. Sotilas joutuu ratsastamaan hänelle ennestään tuntemattomalla hevosella, ampumaan pistoolilla, miekkailemaan, uimaan ja juoksemaan.
Olympialaisten ohjelmassa nykyaikainen viisiottelu oli ensimmäistä kertaa 1912 Tukholmassa. Tuolloin voiton vei isäntämaan Gösta Lilliehöök. Mukana oli myös myöhemmin toisessa maailmansodassa ansioitunut yhdysvaltalainen kenraali George S. Patton, joka sijoittui lopputuloksissa viidenneksi.
Nykyaikaisessa viisiottelussa vuosikymmenten ajan kilpailtiin vain yksi laji päivässä. Kuitenkin olympialaisten lajimäärän kasvaessa supistettiin viisiottelu 1992 Barcelonassa nelipäiväiseksi ja maastojuoksun sijaan päätöslajina oli ratsastus. Seuraavissa olympiakisoissa, 1996 Atlantassa laji ahdettiin yhteen päivään ja maastojuoksu siirrettiin taas viimeiseksi lajiksi. Vuoden 2008 uudistuksen jälkeen viimeisenä lajina on ampumajuoksu.
Maastojuoksussa otettiin käyttöön yhdistetystä tuttu Gundersenin menetelmä vuonna 1984 Los Angelesissa. Maastojuoksussa ja ratsastuksessa on lisäksi matkaa muutettu alkuperäisiä lyhyemmiksi.
Vuosina 1952–1992 olympiakisojen ohjelmassa oli myös joukkuekilpailu. Naiset kilpailivat olympiamitaleista ensimmäisen kerran Sydneyssä 2000.
Maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty vuodesta 1949 lähtien, naisille ensimmäisen kerran 1981. Vuodesta 1989 MM-kisoissa on kilpailtu myös viestissä (naiset vuodesta 1991).
Viesti
Viestikilpailuun osallistuu korkeintaan 16 joukkuetta kolmihenkisin joukkuein. Kilpailu käydään yksipäiväisenä. Jokainen joukkueen jäsen ampuu kymmenen laukausta, ui 100 metriä, miekkailee kerran yhtä kunkin muun joukkueen jäsentä vastaan, ratsastaa hevosella yhdeksän esteen yli ja juoksee 1 000 metriä.
==Lajihistoria ==
Nykyaikaisessa viisiottelussa alkuperäinen lajien suoritusjärjestys oli ratsastus, miekkailu, ammunta, uinti ja maastojuoksu. Kilpailuissa jokainen maa asetti omat urheilijansa jokaiseen lajiin haluamaansa suoritusjärjestykseen ja tämän jälkeen maiden välinen suoritusjärjestys arvottiin. Alun perin ratsastus käytiin maastoestekilpailuna radalla, jonka maksimipituus oli 5000 metriä ja jonka esteet olivat kiinteitä. Esteiden maksimikorkeus oli 110 cm. Lajissa jokaisella urheilijalla oli alussa 100 pistettä, josta suoritettiin vähennyksiä kieltäytymisistä ja ihanneajan ylittämisestä. Ihanneaika laskettiin nopeudella 500 metriä minuutissa.
Miekkailussa oteltiin 5 minuuttia tai yksi pisto. Voitettujen otteluiden määrä ratkaisi sijoituksen. Tasatilanteessa käytiin uusintaotteluita niin kauan, että ero saatiin. Ammunnassa ammuttiin pistoolilla tai revolverilla kääntyviin tauluihin, jotka olivat näkyvissä 3 sekuntia kerrallaan. Ammuntamatka oli 25 metriä ja siinä ammuttiin neljä viiden laukauksen sarjaa. Uinti suoritettiin erissä 300 metrin matkalla ajan ratkaistessa sijoitukset. Maastojuoksussa matkana oli 4 kilometriä ja matkaan lähdettiin minuutin välein ajan ratkaistessa sijoitukset.
Kokonaiskilpailun tuloksen ratkaisi eri lajeissa saavutettujen sijalukujen summa, jolloin pienimmän sijalukujen summan saavuttanut voitti. Näitä sääntöjä noudattiin vuoden 1952 kesäolympialaisiin asti. Helsingin olympialaisissa lisättiin kilpailumuodoksi joukkuekilpailu kolmihenkisin joukkuein.
Ensimmäiset nykyaikaisen viisiottelun maailmanmestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1949. Tätä ennen lajissa kilpailtiin lähinnä olympialaisissa.
Näitä sääntöjä käytettiin pienin pistelaskentaan tehdyin viilauksin aina vuoden 1963 maailmanmestaruuskilpailuihin asti. Kyseisissä arvokilpailuissa muutettiin ratsastusosuutta, joka lyhennettiin 1 500 metriin ja samalla otettiin käyttöön osittain putoavat esteet.
Vuonna 1965 järjestettiin ensimmäiset juniorikilpailut miesjunioreille. Samana vuonna lajin sääntöihin tehtiin muutoksia. Ratsastuksessa ihanneajan nopeusvaatimusta laskettiin 400 metriin minuutissa ja miekkailussa yhden ottelun kesto lyhennettiin kolmeen minuuttiin. Samalla pistelaskua miekkailussa muutettiin niin, että 1 000 pistettä sai, jos voitti 70 % otteluistaan aiemman 75 %:n sijaan. Myös uinnin 1 000 pistettä antavaa rajaa muutettiin, aiemmin tuhanteen pisteeseen vaadittiin aikaa neljä minuuttia, nyt 1 000 pistettä sai ajalla 3 minuuttia 54 sekuntia. Virallisesti nämä muutokset tulivat voimaan vuoden 1965 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Naisten ensimmäinen kansainvälinen kilpailu pidettiin Yhdysvalloissa vuonna 1977 ja ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut Lontoossa vuonna 1981. Ratsastuksessa, miekkailussa ja ammunnassa naiset kilpailivat samoilla säännöillä kuin miehet, mutta uinnissa naisten matka oli 200 metriä (1 000 pisteen raja 2 minuuttia ja 40 sekuntia ja jokainen puoli sekuntia yli tai alle lisäsi tai vähensi 4 pistettä). Maastojuoksussa matka oli 2 kilometriä ja 1 000 pisteen aika 7 minuuttia 40 sekuntia. Jokainen sekunti yli tai alle lisäsi tai vähensi 5 pistettä.
Vuonna 1984 kilpailu lyhennettiin viisipäiväisestä nelipäiväiseksi ja samalla lajien suoritusjärjestystä muutettiin laittamalla ammunta ja juoksu samalle päivälle. Seuraavan kerran lajijärjestystä muutettiin vuonna 1988, jolloin lajit asetettiin suoritusjärjestykseen miekkailu, ammunta, uinti, juoksu ja ratsastus. Tällöin ammunta ja uinti olivat samana päivänä. Samassa yhteydessä otettiin uutena lajimuotona mukaan viestikilpailu. Myös miekkailuottelun kestoa lyhennettiin kahteen minuuttiin ja juoksussa otettiin käyttöön käänteinen lähtöjärjestys. Myös ratsastuksessa oli käänteinen lähtöjärjestys. Samalla sallittiin muissa kuin maailmanmestaruus- ja olympiakilpailuissa kolmipäiväiset kilpailut, jolloin juoksu ja ratsastus olivat samana päivänä. Ratsastusradan pituus lyhennettiin 600 metriin ja ihanneajan nopeusvaatimus 350 metriin minuutissa. Esteiden maksimikorkeus oli 120 cm.
Vuoden 1992 olympialaisten jälkeen laji sai Kansainväliseltä olympiakomitealta kritiikkiä, koska laji oli liian hidastempoinen, kesti pitkään ja oli hankalasti seurattava. Kansainvälinen viisiotteluliitto joutui tämän takia modernisoimaan lajia. Vuoden 1994 alussa tehtiin lajin historian suurimmat sääntömuutokset. Tällöin kilpailut muutettiin pääsääntöisesti yksi- tai kaksipäiväisiksi maailmanmestaruuskilpailuiden ollessa aina yksipäiväiset. Samalla maailmanmestaruus-, Euroopanmestaruus ja maailmancupkilpailuihin määriteltiin lajijärjestys ammunta, miekkailu, uinti, ratsastus ja juoksu muissa lajijärjestyksen ollessa vapaa. Samalla määriteltiin, että miehet, miesjuniorit, naiset ja naisjuniorit kilpailivat samoilla säännöillä, vain uinnissa ja juoksussa oli erilainen pistelaskujärjestelmä.
Lajikohtaisesti muutettiin sääntöjä siten, että ammunnassa siirryttiin ruutiaseista ilma-aseisiin ja ampumamatka lyheni 10 metriin. Miekkailussa yhden ottelun kestoa lyhennettiin yhteen minuuttiin ja uinnissa matka lyhennettiin 200 metriin (miehillä 1 000 pistettä sai ajalla 2 minuuttia ja 30 sekuntia ja naisilla 2 minuuttia ja 40 sekuntia).
Vuoden 2012 olympialaisissa käytettiin ensimmäistä kertaa nykymuotoista juoksu/ammunta-yhdistelmää, jossa ammuttiin laseraseilla. Seuraavana vuonna otettiin käyttöön miekkailun bonuskierros. Se toimi seuraavasti: ensiksi jokainen otteli jokaista vastaan yhden piston ottelun (katso yllä) ja tämän jälkeen aloitettiin bonuskierros, jossa heikoiten ja toiseksi heikoiten ensimmäisellä kierroksella sijoittuneet kohtasivat toisensa ja näiden voittaja sitten kolmanneksi heikoiten sijoittuneen ja niin edelleen aina ensimmäisen kierroksen parhaiten sijoittuneeseen asti.
Suomi nykyaikaisessa viisiottelussa
Ensimmäistä kertaa Suomi lähetti urheilijan nykyaikaisen viisiottelun olympiakilpailuun vuonna 1920. Edustaja oli tuolloin Emil Hagelberg, joka sijoittui sijalle seitsemän. Ensimmäisen mitalin Suomi sai vuoden 1952 kotikisoista, jolloin Suomi sai joukkuekilpailusta pronssia joukkueella Olavi Mannonen, Lauri Vilkko ja Olavi Rokka. Kaikkien aikojen paras tulos on vuoden 1956 olympialaisista, jolloin Suomi sai henkilökohtaisesta kilpailusta kaksi mitalia; hopeaa toi Olavi Mannonen ja pronssia Wäinö Korhonen. Seuraavan kerran Suomi oli mitaleilla nykyaikaisessa viisiottelussa vuoden 1972 olympialaisissa, jolloin Suomi sai joukkuekilpailun pronssia joukkueella Risto Hurme, Veikko Salminen ja Martti Ketelä. Viimeisen kerran suomalainen viisiottelija on päässyt olympialaisiin vuonna 1984.
Aina 1950-luvulle asti nykyaikaisen viisiottelun harjoittelu Suomessa keskittyi Puolustusvoimiin ja sen Etelä-Suomessa sijaitseviin joukko-osastoihin.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Suomi sai ensimmäiset mitalinsa vuonna 1949 Tukholmasta, jossa Lauri Vilkko toi henkilökohtaisen matkan hopeaa ja Viktor Platan pronssia. Joukkuekilpailussa Suomi saavutti hopeaa. Joukkueeseen kuului kahden edellä mainitun ottelijan lisäksi Olavi Salminen (myöhemmin Sysinoro). Seuraavana vuonna Bernin maailmanmestaruuskilpailuissa Vilkko sai henkilökohtaista pronssia ja Suomi uusi joukkuehopean joukkueella Lauri Vilkko, Vilho Taalikka ja Viktor Platan. Myös seuraavissa kilpailuissa vuonna 1951 Helsingborgissa Vilkko otti henkilökohtaista hopeaa ja Suomi sai jälleen joukkuehopeaa samalla joukkueella kuin edeltävänä vuonnakin.
Muunnelmat
Nykyaikainen neliottelu on nykyaikaisen viisiottelun muunnos, jossa on mukana miekkailu, uinti, ammunta ja juoksu. Kaikki osalajit kilpaillaan samana päivänä. Nykyaikainen kolmiottelu on laji, jossa on mukana ammunta, uinti ja juoksu. Lajissa on kilpailtu kansainvälisesti vuodesta 2013. Myös Laser-Run eli nykyaikaisen viisiottelun päätöslaji, on oma kilpailulajinsa, jossa järjestetään MM-kilpailuja.
Jevgeni Bumagin
Bumagin on Detroit Red Wingsin kahdeksannen kierroksen varaus vuodelta 2000.
Aljaksandr Tšarvjakou
Aljaksandr Tšarvjakou eli Aleksandr Tšervjakov ( (8. maaliskuuta 1892– 16. kesäkuuta 1937) oli poliitikko ja valtiomies Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan alkuvuosina.
Hän toimi Valko-Venäjän SNT:n pääministeriä vastaavassa tehtävässä vuosina 1920-1924 ja valtionpäämiehen asemassa vuosina 1922–1937.
Yhtenä varhaisen Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana hänellä oli myös osa jaetusta Neuvostoliiton valtionpäämiehen asemasta vuosina 1924–1937. Tšarvjakou menehtyi vuonna 1937. On syytä huomata, että käytännössä kaikki Neuvostoliiton jaetun valtionpäämiehen tehtävässä olleet, muita neuvostotasavaltoja kuin Venäjän SFNT:aa edustaneet toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajat saivat surmansa tai tapettiin stalinistisen valtionterrorin huippuvuosina 1937-1938.
Elämän alkuvuodet ja Valko-Venäjän SNT:n synty
Aljaksandr Tšarvjakou syntyi valkovenäläiseen talonpoikaisperheeseen Venäjän keisarikunnan Minskin kuvernementissä 8. maaliskuuta 1892 (25.2.1892). Koulunsa jälkeen sai vuonna 1909 kansallisen luvan opettajan tehtävään. Työskenteli tämän jälkeen Vilnan kuvernementissä. Valmistui Vilnan pedagogisesta instituutista 1915. Kutsuttiin armeijaan.
Liittyi toukokuussa 1917 kommunistiseen puolueeseen. Helmikuun vallankumouksen 1917 jälkeen osallistui Valko-Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen käynnistämiseen; tämä pohjautui valkovenäläiseen osaan Venäjän kommunistisesta puolueesta (РКП). Vuosina 1918–20 Valko-Venäjän asioiden komissaari Neuvosto-Venäjän hallitusta vastaavassa Kansankomissaarien neuvostossa (Sovnarkom). Osallistui Valko-Venäjän SNT:n perustamiseen. Osallistui puna-armeijan länsirintaman poliittiseen työhön.
Liikkala
Liikkala on kylä ja tilastollinen pienalue Kouvolassa, Anjalankosken suuralueella Sippolan kaupunginosassa. Se sijaitsee entisen Anjalankosken kaupungin alueella, Sippolan kirkonkylän eteläpuolella 10 kilometriä Inkeroisista itään. Liikkalan postinumeroalueella on 288 asukasta.
Chris Kaman
thumb|Chris Kaman vuonna 2011 Christopher Zane "Chris" Kaman (s. 28. huhtikuuta 1982 Grand Rapids, Michigan) on yhdysvaltalaissyntyinen, nykyisin Saksaa edustava koripalloilija. Hän pelaa tällä hetkellä NBA-liigan Los Angeles Lakersissä. Hänen aiempia ammattilaisseurojaan ovat Los Angeles Clippers, New Orleans Hornets sekä Dallas Mavericks.
Ennen ammattilaisuraansa Kaman pelasi Keski-Michiganin yliopiston joukkueessa vuosina 2000–2003. Hän oli vuoden 2003 NBA:n varaustilaisuuden kuudes varaus.
Ace (albumi)
Ace on Desperadon studioalbumi, joka julkaistiin 18. heinäkuuta 2006.
Juholan koulu
Järvenpään Yhteiskoulu, Juholan yksikkö (ent. Juholan koulu) on Järvenpäässä sijaitseva Järvenpään Yhteiskoulun yksikkö, joka oli ennen erillinen erityiskoulu.
Vuonna 2019 Juholan koulu lakkautettiin nuorisovaltuuston aloitteesta ja siirrettiin osaksi Järvenpään Yhteiskoulua.
Järvenpään Yhteiskoulun rehtorina toimii Pia Pohjanpalo.
Monarchy of Roses
Monarchy of Roses on Red Hot Chili Peppersin kappale albumilta I'm With You. Kappale on albumin toinen single ja se julkaistiin 14. marraskuuta 2011.
Singlen Ison-Britannian promoversio ilmestyi 5. lokakuuta 2011 myyntiin ebayhin, kansikuvan ja kappalelistan kera.
Kappale
Yhtyeen kitaristi Josh Klinghofferin mukaan kappale sai alkunsa basisti Flean keksimästä bassokuviosta, johon Klinghoffer alkoi soittaa omaa kitarariffiään. Kappaleen työnimenä oli "Disco Sabbath".
Singlen kappaleet
Ison-Britannian promosingle
Piemonte Volley
Piemonte Volley, sponsorinimeltään Bre Banca Lannutti Cuneo, on italialainen lentopallojoukkue, joka pelaa Italian A1-liigassa.
Cuneon joukkue on kuulunut jo kauan Italian A1-liigan kestomenestyjiin. 2006 vuonna joukkue voitti muun muassa Italian Cupin. Cuneossa ovat pelannut muun muassa Suomen lentopallomaajoukkueen entinen kapteeni Tuomas Sammelvuo sekä maailman parhaimmaksi lentopalloilijaksi arvostettu Giba. Cuneosta Giba lähti 2006–2007 kauden päätteeksi kovatasoiseen Venäjän liigaan.
Sörli Vahvan saaga
Sörli Vahvan saaga  (isl. Sörla saga sterka ) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo norjalaisesta prinssistä nimeltä Sörli, joka lähtee nuorukaisena viikinkiretkille, voittaa kaikki taistelunsa mutta joutuu kotimatkalla myrskyyn ja sen seurauksena ajautuu eksoottisiin kaukomaihin, missä taistelee "mustia miehiä" (isl blámenn) ja jättiläisiä vastaan. Myöhemmin hän taistelee myös Hálfdan Branankasvattia vastaan, jonka tarina kerrotaan Hálfdan Branankasvatin saagassa. Sörli Vahvan saaga on muinaissaagoista nuorimpia, sillä se on laadittu vasta 1400-luvulla. Saagasta ei ole säilynyt ainuttakaan pergamenttikäsikirjoitusta vaan pelkästään paperikäsikirjoituksia, joista varhaisimmat ovat 1600-luvulta. Toisin kuin monet vanhemmat muinaissaagat, Sörli Vahvan saaga ei sisällä lainkaan runoutta. Sörli Vahvan saagaa ei ole suomennettu.
Saagan erityispiirteitä
Sörli Vahvan saaga luetaan mielikuvituksellisten tarina-aihelmiensa ja eksoottisten seikkailujensa vuoksi seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersagas). Saagalla on yhtymäkohtia toiseen muinaissaagaan, Sörlin tarinaan, jossa Sörli Vahvan saagassa kuvatuista tapahtumista kerrotaan lyhyesti luvuissa 3–4. Sörli Vahvan saagan kirjoittajan päämääränä ei kuitenkaan näytä olleen vanhalle tarinamateriaalille uskollisen version välittäminen eikä saaga siksi todennäköisesti sisällä juurikaan jäänteitä mistään vanhasta perinteestä. Sen sijaan Sörli Vahvan saaga on pikemminkin yhdistelmä mitä mielikuvituksellisimpia seikkailuja. Monelle kotoperäiselle ritarisaagalle tyypilliseen tapaan kirjoittajan mielenkiinto on keskittynyt eksoottisiin tapahtumapaikkoihin ja taisteluihin. Vaikka onkin esitetty (Lukman 1977), että saaga perustuisi irlantilaisten annaalien tietoihin skandinaavien toiminnasta Irlannissa vuosina 851–873, on katsottu, että annaaleissa mainittujen henkilöiden roolit ja tapahtumapaikat on Sörli Vahvan saagassa järjestetty suuressa määrin uudelleen.
Sörli Vahvan saaga suurvalta-ajan Ruotsissa
Mielikuvituksellisista tapahtumistaan ja seikkailuistaan huolimatta kaukaiseen menneisyyteen sijoittuvat islantilaiset muinaissaagat alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. Sörli Vahvan saagan tapahtumat sijoittuvat pääosin Pohjolan länsiosiin ja Norjaan, minkä lisäksi mainitaan monia muita eksoottisempia tapahtumapaikkoja (esim. Afríka). Suurvalta-ajan Ruotsissa saaga herätti mielenkiintoa, koska saagan alussa sen tapahtumat ajoitetaan ”siihen aikaan, kun kuningas Hálfdan Branankasvatti hallitsi Sveanmaata” (í Þann tíma, sem Hálfdan konungr Brönufóstri stýrði Svíþjóð). Paitsi että saagassa on henkilöhahmojen osalta yhtäläisyyksiä edellä mainittuun Sörlin tarinaan, kritiikittömästi tarkasteltuna Sörli Vahvan saaga näytti kertovan ihmisistä ja tapahtumista, jotka sijoittuivat sille samalle aikakaudelle, jota toisen Ruotsin muinaiseen historiaan liitetyn saagan, Hálfdan Branankasvatin saagan, uskottiin myös kuvaavan. Molempien saagojen hahmot voitiin myös liittää suurvalta-ajan Ruotsissa laadittuihin (pseudo)historiallisiin sukupuihin. Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi Sörli Vahvan saaga ruotsiksi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa Nordiska kämpa dater vuonna 1737 (Stockholm).
Barbara Ann Scott
Barbara Ann Scott O.C. (9. toukokuuta 1928 Ottawa – 30. syyskuuta 2012 ) oli kanadalainen taitoluistelija. Hän voitti maansa parhaan urheilijan Lou Marsh -palkinnon vuosina 1945, 1947 ja 1948.
Scottin uran huippuvuosi oli 1948, jolloin hän 19-vuotiaana voitti olympiakultaa, maailmanmestaruuden ja Euroopan mestaruuden (EM-kisat olivat tuolloin avoimia myös Euroopan ulkopuolisille luistelijoille). St. Moritzin olympialaisissa naiset joutuivat luistelemaan vapaaohjelmansa kahden jääkiekko-ottelun pahasti kuluttamalla jäällä. Juuri ennen suoritustaan Scott sai aiemmin luistelleelta Yhdysvaltain Eileen Seighiltä tarkat ohjeet, missä kohtaa kenttää jää oli parhaimmillaan ja missä huonoimmillaan. Seitsemän tuomaria yhdeksästä sijoitti Scottin ensimmäiseksi, ja hän voitti kultaa. Vain Itävallan ja Britannian tuomarit sijoittivat kumpikin oman maansa luistelijan ensimmäiseksi.
Scott nimitettiin vuonna 1991 Order of Canada upseeriksi ja vuonna 1998 Canada's Walk of Fameen.
Ilmastovuosikertomus
Ilmastovuosikertomus on ympäristöministeriön vuosittain julkaisema raportti. Siinä kerrotaan tietoa Suomen kasvihuonekaasupäästöjen kehityksestä, ilmastopolitiikan toteutumisesta ja päästövähennystavoitteiden saavuttamisesta.
Ilmastovuosikertomus perustuu ilmastolakiin
Ilmastovuosikertomuksesta säädetään ilmastolaissa, joka on astunut voimaan vuonna 2015. Lain mukaan valtioneuvoston tulee toimittaa eduskunnalle kalenterivuosittain tiedot päästökehityksestä sekä keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman päästövähennystavoitteiden toteutumisesta. Politiikkatoimien toteutumista koskevat tiedot toimitetaan eduskunnalle joka toinen vuosi. Vuosikertomukseen sisällytään myös kerran vaalikaudessa tieto ilmastonmuutokseen sopeutumisen riittävyydestä ja tehokkuudesta sekä tarvittaessa hallinnonalakohtaisesta toteutumisesta. Lisäksi arvioidaan tarvetta uusille toimille, jotta asetetut tavoitteet saavutetaan.
Ilmastovuosikertomus 2019
Ensimmäinen ilmastovuosikertomus annettiin eduskunnalle kesäkuussa 2019. Siinä tarkasteltiin vuoden 2018 tilannetta, päästökaupan ulkopuolisten alojen eli taakanjakosektorin päästökehitystä sekä vuonna 2017 valmistuneen keskipitkän aikavälin ilmastopolitiikan suunnitelman toimeenpanoa.
Liikenteen osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli vuonna 2017 38 prosenttia. Vuonna 2018 päästöt nousivat hieman edelliseen vuoteen verrattuna. Päästöjen vuosittaista vaihtelua selittää biopolttoaineiden osuuksien vaihtelut. Liikenteen päästöt ovat sektorikohtaisesti suurimpia, minkä vuoksi myös merkittävimmät päästövähennystoimet on kohdistettu liikennesektorille.
Maatalouden osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli vuonna 2017 22 prosenttia. Vuonna 2018 maatalouden päästöt laskivat hieman edellisvuoteen verrattuna. Lasku johtui huonon satovuoden pienentämästä niittojäännöksestä sekä eläinmäärien laskusta.
Rakennusten erillislämmityksen osuus vuoden 2017 taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli 10 prosenttia. Rakennusten erillislämmityksen päästöt ovat olleet viime vuosina laskussa öljylämmityksen vähenemisen ja energiatehokkuuden paranemisen ansiosta.
Ilmastovuosikertomus 2020
Vuonna 2019 Suomen kasvihuonekaasupäästöt vähenivät edellisvuoteen verrattuna yhteensä kuusi prosenttia: päästökauppasektorilla 11 ja sen ulkopuolella kaksi prosenttia. Päästöjen vähentymisen taustalla oli fossiilisten polttoaineiden pienentynyt käyttö, kuten kivihiilen käytön lasku energiatuotannossa.
Maankäyttösektorin nettonielu vahvistui selvästi vuoteen 2018 verrattuna. Maankäyttösektori koostuu kuudesta maankäyttöluokasta: metsämaasta, viljelysmaasta, ruohikkoalueista, kosteikoista, rakennetusta alueesta ja muusta maasta. Nettonielu saadaan, kun lasketaan yhteen maankäyttösektorin eri luokkien päästöt ja nielut. Vuoden 2019 nettonieluihin vaikuttivat erityisesti puuston kasvu ja hakkuumäärien lasku.
Pikaennakkotietojen mukaan liikenteen päästöt laskivat vuonna 2019 kolme prosenttia edelliseen vuoteen verrattuna. Esimerkiksi biopolttoaineiden osuus sekä sähköautojen määrä kasvoivat. Toisaalta autokanta ei ole uusiutunut riittävän nopeasti ja myös ajettujen kilometrien määrä on lisääntynyt.
Maatalouden päästöt pysyivät lähes edellisen vuoden tasolla. Vuonna 2018 maatalouden osuus taakanjakosektorin kokonaispäästöistä oli 22 prosenttia. Uusia toimia maatalouden päästöjen vähentämiseksi selvitetään sekä EU:ssa että kansallisesti.
Rakennusten erillislämmityksen päästöt ovat olleet laskusuunnassa viime vuosina, mutta vuosittaista vaihtelua esiintyy muun muassa sään vuoksi. Rakennusten osalta merkittävä päästövähennys pyritään saavuttamaan biopolttoöljyn jakeluvelvoitteen avulla.
Sektorikohtaisten toimien lisäksi tarvitaan poikkileikkaavia toimia. Näitä ovat kuntien ilmastotyö, kulutukseen liittyvät toimet sekä julkiset hankinnat. Monet kunnat ovat aktivoituneet ilmastotyössä ja useat alueet ovat laatineet yhteisiä ilmasto-ohjelmia. Toisaalta kuntien väliset erot ovat suuria eivätkä Suomen kuntien päästöt ole kokonaisuudessaan vähentyneet merkittävästi. Julkisten hankintojen osalta suurimmat päästöt aiheutuivat lämmön ja sähkön hankinnoista, rakennuspalveluista, maa- ja vesirakenteiden korjaus- ja kunnossapitopalveluista sekä matkustus- ja kuljetuspalveluista.
Myös kulutusvalinnoilla on suuri merkitys päästöjen kannalta. Vuonna 2019 kulutuksen päästöt olivat 10,3 hiilidioksidin ekvivalenttitonnia vuodessa. Se on kaukana kestäväksi arvioidusta kulutuksesta, joka on vain 2,5 tonnia vuodessa.
Ilmastovuosikertomus 2021
Vuonna 2020 Suomen kasvihuonekaasupäästöt vähenivät. Syitä päästöjen painumiselle olivat päästökaupan ohjausvaikutusten tehostuminen ja koronapandemia. Päästökaupan piirissä päästöt laskivat edellisvuodesta lähes 16 prosenttia, koska kivihiiltä ja turvetta poltettiin aiempaa vähemmän. Koronapandemian vuoksi myös liikennettä oli vähemmän. Ilmaston kannalta merkittävää oli hakkuiden vähentymistä seurannut maankäyttösektorin hiilinielujen kasvu.
Taakanjakosektorilla päästöt eivät vähentyneet yhtä merkittävästi, mutta myös siellä päästöt olivat kolme prosenttia pienemmät kuin edellisvuonna. Taakanjakosektoriin lasketaan liikenne, maatalous, rakennusten erillislämmitys, jätehuolto, työkoneet ja fluoratut kasvihuonekaasut sekä päästökaupan ulkopuoliset pienet teollisuus- ja lämpölaitokset.
Vuonna 2020 liikenteen osuus oli 37 prosenttia taakanjakosektorin päästöistä. Vaikka koronapandemian vuoksi liikenteen päästöt vähenivät, vauhti on tavoitteisiin nähden liian hidas. Maatalouden päästöt ovat pysyneet suurin piirtein samana jo vuosia, ja vuonna 2020 maatalouden päästöt olivat yhteensä 14 prosenttia Suomen päästöistä. Maatalouden päästöt koostuvat lannankäsittelystä, tuotantoeläinten ruoansulatuksesta, maatalousmaan maaperästä sekä kalkituksesta.
Rakennuksista aiheutuvat päästöt ovat vähentyneet tasaisesti, mutta sää aiheuttaa jonkin verran vuosittaista vaihtelua. Vuoden 2020 päästöt olivat ennätyksellisen pienet lämpimästä talvesta johtuen. Merkittäviä toimia rakennusten päästöjen vähentämiseen ovat öljylämmityksestä luopuminen sekä energiatehokkuuden parantaminen.
Gnuut
Gnuut eli gnuuantiloopit (Connochaetes) on kaksi lajia käsittävä lehmäantilooppien (Alcelaphinae) suku. Gnuulajit ovat eteläafrikkalainen valkohäntägnuu ja eteläisessä ja koillisessa Afrikassa elävä juovagnuu, joista jälkimmäinen jaetaan viiteen alalajiin. Gnuut ovat kookkaita, yli 1–1,5 m korkeita ja 2 m pitkiä, 250 kg painavia eläimiä. Ne elävät Afrikan savanneilla ja vaeltavat suurina laumoina ravinnon perässä. Gnuuantiloopit syövät mieluiten tuoretta lyhyttä heinää. Niitä saalistavat muun muassa leijonat ja jokien ylitysten aikana myös krokotiilit.
Ilmastovuosikertomus
Ilmastovuosikertomus 2021
Suomen päästöt ovat vuodesta 2005 lähtien vähentyneet kaikilla sektoreilla maataloutta lukuun ottamatta. Päästöjä on kuitenkin leikattava nopeammin erityisesti päästökaupan ulkopuolisilla sektoreilla. Ilmastotoimien tahtia ja uusien toimien käyttöönottoa on kiristettävä, jotta Suomi saavuttaa tavoitteen hiilineutraaliudesta vuonna 2035.
Simo Nurminen
Simo Nurminen (s. 2. tammikuuta 1949 Tampere) on suomalainen entinen suunnistaja, joka ylsi kaksi kertaa MM-mitaleille vuonna 1978.
Simo Nurminen edusti Suomea suunnistuksen PM-kisoissa jo nuorten sarjassa, ja miesten puolella hän suunnisti Bergenin 1973 kisoissa viestivoittoon Risto Nuuroksen, Tuomo Peltolan ja Seppo Väli-Klemelän kanssa. MM-edustajaksi Nurminen kelpuutettiin vasta Kongsbergin kisoihin syksyllä 1978. Ensikertalainen saalisti kisoista kaksi pronssia, kun hän henkilökohtaisen kilpailun lisäksi suunnisti viestin kolmannen osuuden. Vuotta myöhemmin kotikulmilla, Tampereen MM-kisoissa Nurminen jäi henkilökohtaisella matkalla 24:nneksi eikä päässyt viestimiehistöön.
Nurminen voitti urallaan neljä Suomen mestaruutta ja edusti muun muassa Tampereen Pyrintöä, Ikaalisten Nousevaa Voimaa ja Kankaantaan Kisaa.
La Isla Bonita
La Isla Bonita on yhdysvaltalaisen poplaulajan Madonnan viides singlejulkaisu albumilta True Blue. Se julkaistiin helmikuussa 1987. Kappaleen instrumentaaliversion sävelsivät Patrick Leonard ja kappaletta ensin Michael Jacksonille tarjonnut Bruce Gaitsch. Jackson kieltäytyi kappaleesta, joten Gaitsch tarjosi sitä Madonnalle. Madonna kirjoitti kappaleen sanat ja melodian.
Singlestä tuli suuri kansainvälinen hitti. Se nousi listaykköseksi Britanniassa, Ranskassa ja Saksassa. Suomessa se nousi virallisen singlelistan kolmannelle sijalle. Yhdysvalloissa se nousi Billboard Hot 100 -listan neljänneksi. ”La Isla Bonita” oli Madonnan ensimmäinen espanjalaisvaikutteinen kappale.
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Mary Lambert Los Angelesissa. Nuorella Benicio del Torolla on videolla pieni rooli.
Gravis admodum
pienoiskuva|Kirjeen allekirjoittanut [[Aleksanteri III (paavi)|paavi Aleksanteri III kuvattuna Spinello Aretinon 1400-luvulla tekemässä maalauksessa.|259x259px]] Gravis admodum on alkusanojensa ("ylen raskas") perusteella nimetty paavi Aleksanteri III:n kirje Uppsalan arkkipiispalle ja hänen alaisilleen piispoille sekä jaarli Guttormille 9. syyskuuta vuonna 1171 tai 1172. Kirje on vanhin säilynyt Suomea koskeva asiakirja ja samalla ensimmäinen paavillinen Suomen aluetta koskeva dokumentti.
Kirjeen teksti
9.9.1171 tai 1172 Frascati (Tusculanum)"Paavi Aleksanteri III Upsalan arkkipiispalle ja hänen alaisilleen piispoille sekä jaarli Guttormille."Ylen raskas ja haikea valitus on esitetty apostoliselle istuimelle siitä, että suomalaiset aina, kun heitä uhkaa vihollisten sotajoukko, lupaavat säilyttää kristillisen uskon ja pyytävän hartaasti kristillisen lain saarnaajia ja selittäjiä, mutta sotajoukon vetäydyttyä kieltävät uskon sekä halveksivat ja ankarasti vainoavat saarnaajia. Koska he näin näyttävät pilkkaavan Jumalaa ja halveksivat kristillistä uskontoa, ja kun he näin ovat kaksinkertaisesti helvetin lapsia, kun heidän onnensa ja elämänsä havaitaan kokonaan olevan maallisissa ja heidän halveksivan taivaallisia, ei ole soveliasta, että heille tuottaa vastoinkäymisissä turvan kristityn nimi, jota he myötäkäymisissä näyttävät pilkkaavan ja kammoksuvan."Niin muistutamme ja määräämme teille kaikille, että varoisitte tästä lähtien heidän petoksiaan ja juoniaan niin järkevästi ja harkitusti, etteivät he voi hädän tullen turvautua teidän apuunne ja puolustukseenne, elleivät he luovuta teidän haltuunne varustuksiaan, jos heillä joitakin on, tai muuten anna riittävää taetta ja varmuutta siitä, etteivät he tämän jälkeen voi millään tavalla peräytyä tai kiertää teidän harkitsevaisuuttanne, vaan heidän on pakko lujasti pitää ja säilyttää kristinuskon todistuskappaleet, niin ettei heitä enää nähtäisi niiden joukossa, joista on sanottu: hän on tunnustava sinua niin kauan kuin teet hänelle hyvää."Annettu Frascatissa syyskuun 9. päivänä.
Tulkintoja kirjeestä
Alkuperäisasiakirja ei ole säilynyt, asiakirjan teksti tunnetaan ainoastaan myöhäisempänä kopiona. Kirjettä on usein kutsuttu paavin bullaksi, mutta se saattaa olla myös arvoltaan vaatimattomampi paavillinen kirje.
Gravis admodum on saattanut toimia pohjana tarinoille ensimmäisestä ristiretkestä, vaikka varmuutta ei ole edes siitä, että kirje on koskaan saapunut perille Uppsalan arkkipiispalle. Toisaalta se osoittaa, ettei Ruotsilla ollut Suomessa valtaa vielä kirjeen kirjoittamisajankohtana 1170-luvulla.
Kirjeessä paavi Aleksanteri III valittaa kertoen suomalaisten pyytävän vihollisen sotajoukon uhatessa saarnaajia (ja saattojoukkoja) apuun vakuutellen sitoutumista kristinuskoon, mutta heti apujoukkojen lähdettyä saarnaajia vainotaan ja usko kielletään. Suomalaiset kuvataan kirjeessä epäluotettaviksi. Paavi muistuttaa siitä, että suojelun vastineeksi suomalaisilta täytyy saada takeet kansan pitäytymisestä kristinuskossa. Sveanmaalaisten tuli paavin mukaan kieltäytyä suomalaisten auttamisesta, jos nämä eivät antaneet sitovia lupauksia. Ruotsalaisten tuli myös valloittaa suomalaisten linnat, jos näillä oli sellaisia.
Alkuperäinen teksti latinaksi
''Grauis admodum & difficilis est ad Apostolicam sedem querela perlata, quod Phinni semper imminente sibi exercitu inimicorum, fidem seruare Christianam promittunt, & prædicatores & eruditores Christianæ legis desideranter requirunt, & recedente exercitu fidem abnegant, prædicatores contemnunt, & grauiter persequuntur. Vnde quoniam in hoc Deo illudere, & Christianam religionem deridere videntur, & illis se duplo filios gehennæ constituentibus, salus & vita eorum tota in terrenis, neglectis cælestibus, conspicitur consistene: nec est dignum, vt eis in aduersitate Christianum nomen defensionem conferat, quod in prosperitate despicere & horrere probantur: universitatem vestram monemus, atque mandamus, quatinus a fallacijs & fraudibus eorum ita prudenter & discrete de cætero caueatis, quod si ingruerit necessitas, ad auxilium & defensionem vestram non possint recurrere, nisi munitiones, si quas habent, vobis tenendas assignent, aut alias, adeo sufficientem cautionem exhibeant & securitatem, quod a modo nullatenus pedes retrahere, aut vestram prudentiam valeant circumuenire: sed Christianæ fidei documenta cogantur tenere firmiter & seruare: ne amplius de eorum numero videantur, de quibus dictum est, Confitebitur tibi, cum benefeceris ei. Datum Tuscul. V. Idus Septembris.''
Suomen piispainkronikka
Suomen piispainkronikka (käytetään myös nimeä Suomen piispain kronikka, alun perin Catalogus et ordinaria successio Episcoporum Finlandesium) on piispa Paavali Juustenin 1550–1570-luvulla laatima latinankielinen teos, joka sisältää Suomen siihenastisten piispojen lyhyet elämäkerrat. Teos jäi aikanaan julkaisematta, mutta historiantutkija Henrik Gabriel Porthan julkaisi sen 1700-luvulla nimellä Chronicon episcoporum finlandensium.