cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Los Angeles Chargers
Nykyisiä tähtipelaajia
pienoiskuva|281x281px|[[StubHub Center, Los Angeles Chargersin väliaikainen kotistadion.]]
Block Island
Block Island on saari Yhdysvaltain Rhode Islandin osavaltiossa, Atlantin valtamerellä. Se sijaitsee noin 16 kilometrin päässä Rhode Islandin rannikosta, ja sitä erottaa mantereesta Block Islandin salmi. Vuoden 2000 väestönlaskennassa saaren asukasluvuksi ilmoitettiin 1 010. Pinta-alaltaan saari on 25,211 neliökilometrin suuruinen, ja se on 11 kilometriä pitkä ja noin viisi kilometriä leveä. Saarella sijaitsee ainoastaan yksi kunta, New Shoreham.
Vuonna 1524 italialainen purjehtija Giovanni da Verrazzano saapui saarelle. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen saarella, ja antoi sille nimen Luisa, Ranskan kuningataräidin Loviisan mukaan. Vuonna 1614 saarelle saapui hollantilainen Adriaen Block, joka uudelleenimesi saaren itsensä mukaan. Englantilaisesta Massachusettsin siirtomaasta saapui saarta asuttamaan 15 perhettä vuonna 1616. Vuonna 1672 saaresta tuli osa Rhode Islandin siirtomaata.
Saarella sijaitsee kaksi historiallista majakkaa: Block Island North Light saaren pohjoiskärjessä ja Block Island Southeast Light saaren kaakkoisella puolella.
San Francisco 49ers
San Francisco 49ers (lempinimeltään Niners) on Yhdysvalloissa NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa National Football Conferencen läntisessä divisioonassa, NFC Westissa. Seuran kotipaikka on Santa Clarassa Kalifornian osavaltiossa. Joukkue on saanut nimensä Kalifornian kultaryntäykseen vuonna 1849 osallistuneiden mukaan.
Historia
thumb|300px|vasen|Levi's Stadium Vuonna 1946 aloittanut 49ers on Kalifornian vanhin ammattilaisjoukkue. He pelasivat All-America Football Conferencessa ennen kuin liittyivät NFL:ään vuonna 1950. 49ersilla on kolmanneksi eniten Super Bowl -mestaruuksia, jakaen tämän kunnian Dallas Cowboysin kanssa (molemmilla viisi mestaruutta). Eniten mestaruuksia on New England Patriotsilla ja Pittsburgh Steelersillä, yhteensä kuusi molemmilla.
Everything Changes Tour
Everything Changes Tour oli brittiläisen Take That -yhtyeen konserttikiertue vuosina 1993–1994.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut G. Barlow, ellei toisin mainittu.
VHS-julkaisu
Berliinin Deutschlandhallessa pidetty konsertti nauhoitettiin ja siitä tehtiin VHS-julkaisu "Take That - Live In Berlin".
Heddalin sauvakirkko
thumb|250px|Heddalin sauvakirkko.
Heddalin sauvakirkko sijaitsee Heddalissa Notoddenin kunnassa Norjassa, ja se on Norjan sauvakirkoista suurin.
Kirkko on rakennettu mahdollisesti 1200-luvun puolivälissä. Reformaation jälkeen kirkko pääsi huonoon kuntoon, ja se entisöitiin vuosina 1849–1851. Koska tuona aikana ei kuitenkaan osattu oikeita entisöintimenetelmiä, jouduttiin toteuttamaan uusi entisöinti 1950-luvulla.
Mia Berner
Mia Berner (13. kesäkuuta 1923 Stavanger, Norja – 9. joulukuuta 2009 Oslo, Norja) oli norjalainen yliopistonlehtori ja kirjailija. Suomessa hänet tunnetaan avioliitostaan 1975–1983 runoilija Pentti Saarikosken kanssa.
Berner syntyi varakkaaseen terästehtailijaperheeseen. Huono suhde äitiin jätti jälkensä Berneriin, ja hän kääntyi vanhempiensa ihanteita vastaan. Hän opiskeli Oslon yliopistossa, jossa hän liittyi filosofi Arne Næssin johtamaan vastarintaryhmään, mutta joutui 1943 pakenemaan Ruotsiin ja asui siellä 64 vuotta. Hän jatkoi yliopistouraansa sosiologina, mutta suoritti myös psykologin tutkinnon asosiaalisten lasten opettajakoulussa. Hän oli naimisissa ulkomaankirjeenvaihtaja Sven Östen kanssa 15 vuotta. Hän opetti 25 vuotta Göteborgin yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Berner matkusti Suomeen tapaamaan Saarikoskea nähtyään tämän kuvan göteborgilaisen kirjakaupan ikkunassa. Saarikoski muutti hänen kanssaan Ruotsiin, jossa alkoi kirjailijan raitistuminen ja uran uusi nousu. Berneristä tuli suosittu ensin Suomessa, ja hänen teoksensa PS: merkintöjä suruvuodelta nosti hänet julkisuuteen myös Ruotsissa. Lisäksi hän julkaisi muistelmansa. Eläkkeellä ollessaan hän asui Tjörnin saarella, mutta väsyttyään iän myötä talonsa hoitoon hän muutti 2003 takaisin Norjaan. Klassekampen-lehden ympärille syntyi piiri, jonka keskushenkilö hän oli viimeiseen asti.
Get the Gringo
Get the Gringo on Adrian Grunbergin ohjaama yhdysvaltalainen toimintatrillerielokuva. Elokuvan pääosia esittävät Mel Gibson, Peter Stormare, Dean Norris, Bob Gunton, Scott Cohen ja Kevin Hernandez. Elokuvan maailmanensi-ilta oli Israelissa 15. maaliskuuta 2012, Yhdysvalloissa 1. toukokuuta sekä Suomessa 13. heinäkuuta.
Juoni
Ryöstössä mukana oleva pakokuski (Mel Gibson) pakenee Yhdysvaltain rajavartiostoa kohti Meksikon rajaa – takapenkillään verinen ruumis ja iso kasa rahaa. Rajalla hän joutuu kolariin ja päätyy meksikolaisten poliisien pidättämäksi. Vaarallisessa “El Pueblito“ -vankilassa hän alkaa saada selviytymisneuvoja kymmenvuotiaalta pojalta.
Tore Wretman
pienoiskuva|Tore Wretman 1960-luvulla.Tore Fredrik Wretman (7. toukokuuta 1916 Lidingö – 13. helmikuuta 2003 Tukholma) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka oli mukana perustamassa Ruotsin Gastronomista akatemiaa ja oli sen ”lautasen numero yhdeksän” haltija. Ruotsin ensimmäinen tähtikokki sai Ruotsin kuninkaan ruoanlaittoarvonimen hovtraktör, kunniaprofessuurin ja kunniatohtorin arvon Uumajan yliopistosta ja monia muita huomionosoituksia.
Koulussa ongelmia aiheuttanut Wretman joutui 1930-luvun alussa hakeutumaan harjoittelijaksi tuolloin väheksytylle keittiöalalle Tukholman Hotel Continentalissa. Viinintuoja Fredrik König järjesti nuorelle Wretmanille harjoittelupaikan Pariisin Maxim-ravintolaan ensin kastikkeiden, sitten kalan parissa. Vuonna 1937 Wretman toimi Pariisin maailmannäyttelyn Ruotsin-paviljongin baarimestarina ja tapasi Sara Reuterskiöldin, joka oli aikeissa avata Regnbågen-nimisen ravintolan. Wretman pääsi sinne töihin, mutta ehti työskennellä vain hetken kun joutui suorittamaan varusmiespalvelustaan. Sen jälkeen Wretman työskenteli useita vuosia Yhdysvalloissa. Sieltä palatessaan suomalaisella rahtilaivalla vuonna 1941 alus joutui brittien pysäyttämäksi ja vietiin miehistöineen Orkney-saarille. Sieltä vapauduttuaan Wretman matkusti Lontooseen, jossa hän sai pariksi vuodeksi paikan hotellin vastaanottovirkailijana kunnes pääsi vuonna 1943 palaamaan Ruotsiin.
Vuosina 1943–1944 Wretman työskenteli Tukholman Oopperakellarin hovimestarina kunnes osti itselleen  Birger Jarlsgatanilla sijainneen ravintola Richen. Sen kylkeen perustetusta Teatergrillenistä tuli pian erittäin suosittu. Viisi vuotta myöhemmin Wretman uudisti Stallmästaregården-ravintolan ja vei sen maan gastronomian huipulle. Vuonna 1955 hän palasi Oopperakellariin ja nosti sen suosionsa huipulle.
Tore Wretman edisti urallaan perinteisen ruotsalaisen kotiruoan perinteitä. Hänen keksintöihinsä kuuluu muun muassa seisova pöytä ja katkarapuleipä Toast Skagen.
Viimeiset vuotensa Wretman vietti Mouginsissä Ranskan Provencessa. 1990-luvulla antamassaan haastattelussa hän nimesi mieliruoikseen Ruotsissa kaalikääryleet ja Ranskassa lammasnavariinin.
Yle Fem esitti syksyllä 2017 kaksiosaisen dokumentin Kokkilegenda Tore Wretman.
Oleminen
Oleminen on filosofinen, ontologinen termi, joka liittyy läheisesti olemassaoloon tai voidaan tulkita sen kanssa yhteneväksi. Mannermainen filosofia, kuten eksistentialismi, on kuitenkin antanut termille oman erityisen merkityksensä.
Oleminen mannermaisessa ja eksistentialistisessa filosofiassa
Jotkut filosofit ovat kieltäneet, että ”olemisen” käsitteellä olisi mitään merkitystä, koska määritämme olion olemassaolon sen suhteilla toisiin olioihin ja niillä tapahtumilla (muutoksilla, teoilla), joita olioon liittyy.
Eksistentialistifilosofit, kuten Jean-Paul Sartre, samoin kuin jotkut aiemmat mannermaiset filosofit, kuten G. W. F. Hegel ja Martin Heidegger, ovat käsitelleet olemista paljon. Hegel erotti olioiden olemisen (oleminen itsessään) ihmisten olemisesta (Geist). Hän ei kuitenkaan uskonut, että ”olemiselle” voitaisiin hahmotella mitään määritelmää, koska jos olio riisutaan kaikista sen ominaisuuksista (predikaateista), jäljelle jää vain ei-mitään.
Heidegger pyrki fundamentaaliontologiassaan esittämään alkuperäisen esisokraattisen kysymyksen olemisen mielestä uudelleen. Hän tutki, kuinka kysymys voitaisiin esittää mielekkäästi, koska vaikuttaa, että oleminen on yhtä aikaa sekä kaikkein suurinta, koska se sisältää kaiken mitä on, ja vähäisintä, koska siitä ei voida sanoa mitään erityistä. Heidegger erotteli erilaisia olemisen tapoja:
Heideggerille se, joka esittää kysymyksen olemisesta, on Dasein.
Sartre hyödynsi ajatusta olemisen eri tavoista ja perusti inhimillisen vapauden ajatuksensa ontologisesti erotteluun itsessään-olemisen ja itselleen-olemisen välillä.
Heittoliike
Heittoliikkeellä tarkoitetaan tilannetta, jossa kappale saatetaan liikkeeseen antamalla sille alkunopeus, minkä jälkeen kappale liikkuu vain maan vetovoiman alaisena. Lisäksi kappaleeseen vaikuttaa väliaineen vastus. Heittoliike voidaan jakaa kahteen tapaukseen, pystysuoraan ja vinoon heittoliikkeeseen.
Pystysuora heittoliike
Pystysuorassa heittoliikkeessä kappaleen paikka y ja nopeus v ajan t funktiona saadaan helposti johdettua paikan yleisestä lausekkeesta vakiokiihtyvyydessä:
ja nopeuden yleisestä lausekkeesta vakiokiihtyvyydessä
kun kiihtyvyys a = -g. Jolloin saadaan kappaleen paikkakoordinaatiksi
Kappaleen paikkakoordinaatista ja nopeudesta saadaan helposti johdettua pystysuoralle heittoliikkeelle erikoispisteet, kun alku ja loppupaikka sijaitsevat samassa tasossa:
nousuaika:
lentoaika:
lakikorkeus:
Vino heittoliike
Koska vaakasuora liike ei vaikuta putoamiskiihtyvyyteen, voidaan vino heittoliike ajatella pystysuoran tasaisesti kiihtyvän liikkeen (ay = vakio) ja vaakasuoran tasaisen liikkeen (vx = vakio; ax = 0) yhdistelmäksi. Tässä ay on siis kiihtyvyyden a y-suuntainen komponentti ja vx nopeuden v x-suuntainen komponentti. Koska nopeus voidaan esittää yleisesti vakiokiihtyvyydessä kuten aikaisemmin on esitetty ja koska vinossa heittoliikkeessä ay = -g, missä g on putoamiskiihtyvyys, ja heittokulma on \alpha ja oletetaan kappaleen lähtevän liikkeelle hetkellä t = 0, saadaan nopeuden komponentit, kun kitkaa (ilmanvastusta) ei huomioida:
Merkitään alkunopeutta v0 ja v0x on nopeuden x-suuntainen komponentti ja v0y vastaavasti y-suuntainen komponentti. Koska paikka vakiokiihtyvyydessä voidaan esittää kuten aikaisemmin on esitetty, saadaan vinolle heittoliikkeelle johdettua helposti kappaleen paikka ajanhetkellä t:
Nopeuden ja paikan komponenttien avulla voidaan helposti johtaa seuraavat vinon heittoliikkeen erikoispisteet, kun alku ja loppupaikka sijaitsevat samassa tasossa:
nousuaika:
lentoaika:
kantama:
Käyttökate
Käyttökate on yrityksen kannattavuutta kuvaava taloudellinen tunnusluku. Käyttökate tarkoittaa sitä rahamäärää, joka liikevaihdosta jää, kun siitä vähennetään muuttuvat ja kiinteät kustannukset. Käyttökate kertoo yrityksen liiketoiminnan tuloksen ennen poistoja ja rahoituseriä.
Käyttökate ei sisällä arvonalentumisia, joilla ei ole kassavirtavaikutuksia, eikä yrityksen investointeja. Sen vuoksi käyttökate auttaa vertailemaan eri yritysten pelkän liiketoiminnan kannattavuutta ottamatta kantaa kasvuun tai liiketoiminnan ylläpitämiseen vaadittaviin investointeihin. Tunnuslukua käyttävät mm. vieraan pääoman ehtoiset rahoittajat.
Laskentakaava
Käyttökate lasketaan lisäämällä liikevoittoon suunnitelman mukaiset poistot, arvonalentumiset pysyvien vastaavien hyödykkeistä ja vaihtuvien vastaavien poikkeukselliset arvonalentumiset.
Käyttökateprosentti lasketaan jakamalla käyttökate tilikauden liikevaihdolla.
Tero Määttä
Tero Tuomas Määttä (s. 2. tammikuuta 1982 Vantaa) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija, joka toimii Jokerien päävalmentajana.
Pelaajauransa jälkeen Määttä on toiminut päävalmentajana Porvoo Huntersissa (2014–2018) ja Jokereiden A-junioreissa (2018–2023). Hänet valitiin Jokereiden edustusjoukkueen päävalmentajaksi kaudeksi 2023–2024 Mestikseen.
Ture Hollstén
Ture Oliver Hollstén (29. syyskuuta 1896 Tammisaaren maalaiskunta − 1. tammikuuta 1978 Dragsfjärd) oli suomalainen Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja Turun vaalipiiristä.
Hollstén antoi valitsijamiehenä vuoden 1956 presidentinvaalien kolmannella kierroksella äänensä Urho Kekkoselle, vaikka hänen oletettiin äänestävän Karl-August Fagerholmia. Tieto tästä niin kutsutusta ”151. äänestä” pysyi salassa viisikymmentä vuotta, kunnes vuonna 2006 Hollsténin pojanpoika julkisti tiedon.
Ilkka Hakalehto haastatteli Hollsténia kesällä 1974 Väinö Tannerista kertovaa elämäkertakirjaansa varten. Tuolloin Hollstén kertoi äänestäneensä Kekkosta yhden kerran vuoden 1956 vaalissa. Se tapahtui kolmannella kierroksella. Kirjan julkaisun jälkeen Kekkonen kirjoitti päiväkirjaansa, että tieto on väärä, koska ”oikeaa ei tiedä muut kuin Niilo Kosola ja minä”.
Pako Alcatrazista
Pako Alcatrazista (Escape from Alcatraz) on Don Siegelin ohjaama, vuonna 1979 ensi-iltansa saanut tositapahtumiin perustuva elokuva, jonka pääosaa esittää Clint Eastwood Frank Morrisin roolissa. Elokuva kuvaa neljän vangin suunnitelmaa paeta pahamaineisesta Alcatrazin vankilasta. Vangeista kaksi olivat veljeksiä – John ja Clarence Anglin. Paossa mukana olleen Allen Westin nimi on tuntemattomasta syystä muutettu Charley Buttsiksi.
Vastaanotto
Kriitikko Arto Pajukallion mielestä ohjauksessa pakosuunnitelman toteuttamista seurataan hyvin kihelmöivästi, mutta itse päähenkilö jää hahmottumatta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää elokuvaa jäntevästi ohjattuna ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
100000 Astronautica
100000 Astronautica on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Gibson vuonna 1982. Pikkuplaneetta on nimetty avaruusajan alun viisikymmentävuotispäivän tunnustukseksi. Nimi viittaa myös tämän pikkuplaneetan numeroon, sillä avaruuden on määritelty alkavan non 100000 metrin korkeudella Maan pinnasta. Ennen nimeämistään pikkuplaneetta tunnettiin tunnuksella 1982 SH1. Astronautica kiertää päävyöhykkeen sisä-osassa ja sen kiertoaika on 2,63 vuotta. Koska Astronautican absoluuttinen magnitudi (H) on 16,9, sen läpimitta on todennäköisesti yhden ja kahden kilometrin välillä.
Metsänemä
Metsänemä (Epipogium aphyllum) on Euroopassa ja Aasiassa kasvava kämmekkälaji. Se on lehtivihreätön kasvi, joka elää yhteyttämisen sijaan sienijuuren varassa. Metsänemän tieteellinen sukunimi Epipogium (, "parran päällä") viittaa kukan muotoon, sen huulen alapuolelle kääntyneisiin kehälehtiin, ja lajinimi aphyllum viittaa varren lehdettömyyteen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Metsänemän kukka Metsänemässä ei ole lainkaan lehtivihreää, vaan se on läpikuultavan kellertävä tai rusehtava kasvi. Juurakko on korallimaisen haarova ja vailla juuria. Kasvin juurakko elääkin maan sisässä sienirihmaston varassa. Metsänemä leviää juurakosta kasvavien maarönsyjen avulla, ja kukkaversot nousevat niistä loppukesästä. Kukkavarret kasvavat 10–30 cm korkeiksi. Kasvin vähäiset lehdet ovat suomumaisia. Kellertäviä, punasävyisiä kukkia on 1–5 kappaletta. Kukat ovat yli senttimetrin leveitä, kukan huuli on kääntynyt ylöspäinen kehälehtien yläpuolelle. Kannus on paksu ja tylppä. Kukat tuoksuvat lievästi banaanille. Metsänemä kukkii Suomessa elo-syyskuussa, mutta ei kuitenkaan joka vuosi. Kasvin on havaittu myös kukkineen maan alla. Kukista kehittyy kotia vain harvoin.
Metsänemä lienee hyönteispölytteinen. Kukkien rakenne viittaa kimalaispölytykseen, mutta toisaalta kimalaiset harvoin eksyvät lajin suosimiin kasvupaikkoihin.
Levinneisyys
Metsänemä on pohjoinen ja mantereinen kasvi. Sen levinneisyysalue on varsin laaja ja ulottuu Britteinsaarilta ja Keski-Euroopasta itään Aasian havumetsävyöhykkeen kautta Japaniin saakka. Pohjoismaissa metsänemää tavataan Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena koko maassa etelärannikolta Pohjois-Lappiin ja sen havaintoja on kaikista eliömaankunnista. Suuri osa Etelä- ja Keski-Suomen havainnoista on kuitenkin vanhoja. Epäsäännöllinen ja lyhyt kukinta vaikeuttaa metsänemän havainnointia, joten lajin nykytilaa Suomessa on vaikea arvioida.
Elinympäristö
Metsänemä viihtyy vanhoissa, varjoisissa, multavissa lehti- ja sekametsissä, puronvarsissa, lähteikköjen äärellä sekä lehto- ja lettokorvissa. Pohjoisessa lajia tavataan myös tunturikoivikoissa.
Uhanalaisuus
Suomessa metsänemä on uhanalaisuudeltaan vaarantunut. Metsänemän elinympäristöjä uhkaavat erityisesti raskaat metsänhoitotoimet kuten avohakkuu ja auraus. Myös metsänojitus voi kuivattaa kasvupaikkoja liikaa. Aikaisemmin laji kärsi pellonraivauksesta.
Metsänemä on Suomessa rauhoitettu laji Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Myös Ruotsissa se on rauhoitettu.
Tytön huivi
Tytön huivi on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1951. Se rakentuu J. Alfred Tannerin kuplettien varaan.
Elokuvan tarinassa Affu (Sakari Halonen) lähtee maailmalle etsimään ”sitä oikeaa”, jota varten äiti on antanut kihlajaishuivin. Tarina etenee neitosesta toiseen, joille Affu laulaa yhteensä lähes 20 kappaletta. Elokuvan hevosajelu on tehty studiossa taustaprojisoinnin edessä.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvan kepeyteen suhtauduttiin ymmärtävästi. Juha Nevalainen Ilta-Sanomista kirjoitti: ”Oikeastaan Tytön huivista on tullut paljon parempi elokuva kuin odottaa saattoi.”
Myöhemmin elokuvaa on luonnehdittu toisaalta raikkaaksi musiikkielokuvaksi, toisaalta köykäiseksi viihde-elokuvaksi, joka tosin viihdytti viihteenjanoisia aikalaiskatsojia.
Arenal
Arenal on aktiivinen kerrostulivuori Arenal Volcano National Parkin kansallispuistossa Costa Ricassa. Tulivuori on 1 670 metriä korkea ja Costa Rican aktiivisin tulivuori. Vuonna 1968 sattunut purkaus tuhosi Tabacónin kaupungin ja tappoi 78 ihmistä. Vuoden 1975 purkauksessa tuhkaa lensi 26 kilometrin päähän. Vuodesta 1984 lähtien tulivuori on purkautunut vuosina 1993, 1994, 1996, 1998 ja 2006. Vuoren purkaukset jatkuivat vaiheittain vuoteen 2010 saakka. Vuori on yksi maailman 10 aktiivisimmasta tulivuoresta.
Josef Thorak
Josef Thorak (7. helmikuuta 1889 Salzburg, Itävalta - 26. helmikuuta 1952 Hartmannsberg, Länsi-Saksa) oli saksalais-itävaltalainen kuvanveistäjä. Arno Brekerin ohella Thorak oli toinen natsi-Saksan "virallisista" kuvanveistäjistä.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 Adolf Hitler kuulutti uuden kansallissosialistisen renessanssin astuvan hänen näkemyksensä mukaan ”juutalaisvaikutteisen” modernismin tilalle. Modernisteja kuten ekspressionisteja ja uusasiallisuuden liikkeeseen kuuluneita leimattiin ”rappiotaiteilijoiksi”, heitä vainottiin ja erotettiin viroistaan, heille määrättiin työskentelykieltoja ja heidän töitään tuhottiin. Samaan aikaan esille nostettiin Hitlerin maun mukaisia kansallisromantikkoja ja historiamaalareita. Pian kuitenkin huomattiin, ettei kolmannen valtakunnan maalaustaide täyttänyt sille asetettuja odotuksia ja kansallissosialistiset mestariteokset jäivät tekemättä.
Sen sijaan kuvanveistotaide vangitsi Hitlerin mielenkiinnon välittömästi. Josef Thorak ja Arno Breker olivat taiteilijoita, joiden veistosten voimakkaiden ja terveiden ihmishahmojen katsottiin toimivan fyysisinä esimerkkeinä germaaniselle kansalle. Samoin niiden nähtiin tuovan saksalaisuudesta esille sitä ainesta, joka osoittaa germaanisen rodun olevan elinkelpoinen ja sisältävän puhdasta pohjoisen rodun perintöä. Thorak ja Breker olivat Hitlerin suosikkeja ja nauttivat sen mukaisesti virallisina taiteilijoina valtion tukea.
Ennen Hitlerin valtaannousua Thorakin tyyli oli sisältänyt ekpressionistisia piirteitä, mutta vuoden 1933 jälkeen hän siirtyi nopeasti natseja miellyttäneeseen monumentalismiin. Valtio lahjoitti Thorakille Albert Speerin suunnitteleman ateljeen Baijerin Baldhamissa vuonna 1938. Se oli aikanaan maailman suurin taiteilija-ateljee. Siellä hän veisti kymmenien apulaistensa kanssa 20-metrisiä antiikin jumalhahmoja sekä saksalaista työtä ja fyysisyyttä ihannoivia veistoksia.
Thorakin veistämien lihaksikkaiden mieshahmojen pullistelevien rintakehien ansiosta taiteilijakollegat kutsuivat häntä nimellä ”Professor Thorax”.
Zangief
Zangief on Akira Yasudan luoma videopelihahmo Capcomin Street Fighter -pelisarjassa. Hahmo teki ensiesiintymisensä Street Fighter II:ssa vuonna 1991. Zangief on entinen neuvostoliittolainen ja nykyinen venäläinen painija, joka on 214 senttimetriä pitkä ja painaa 115 kg.
Luettelo Adolf Hitlerin sisäpiirin jäsenistä
Adolf Hitleriä ympäröi palvelijoista, adjutanteista, sihteereistä ja ystävistä muodostunut sisäpiiri. Hitler oli pääosin kohtelias ja ystävällinen sisäpiirin jäsenille. Tästä ryhmästä osa pysyi Hitlerin vierellä vielä hänen kuolemaansa saakka.
Zangief
Konsepti ja luominen
Akira Yasuda suunnitteli Zangiefin vahvaksi taistelijaksi kaikille osa-alueille, mutta erittäin hitaaksi. Alun perin hänet nimitettiin Vodka Gobalskyksi, mutta nimi muutettiin Zangiefiksi ennen lopullista Street Fighter II -pelin julkaisua. Hahmon kerrottiin saaneen kilpailukiellon ammattipainimisesta sääntörikkomusten vuoksi.
Niklas Arrhenius
pienoiskuva|Niklas Arrhenius vuonna 2015. Niklas Bo Arrhenius (s. 10. syyskuuta 1982 Provo, Utah, Yhdysvallat) on ruotsalais-yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä. Hän saavutti kiekonheitossa hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa Santiago de Chilessä 2000 tuloksella 59,19. Arrhenius edusti Ruotsia vuoteen 2019 asti. Hän saa edustaa Yhdysvaltoja arvokilpailutasolla elokuussa 2022.
Zangief
Konsepti ja luominen
Hahmossa on pieniä yhtäläisyyksiä entiseen neuvostoliittolaiseen amatööripainijaan Victor Zangieviin, josta tuli Japanissa tunnettu painija vuonna 1989. Hän kilpaili muun muassa New Japan Pro Wrestlingissä ja UWFi:ssä.
Niklas Arrhenius
Arrhenius osallistui kesäolympialaisiin 2008 sijoittuen kiekonheitossa sijalle 32. Hän on osallistunut kiekonheitossa myös Göteborgin EM-kisoihin 2006, Osakan MM-kisoihin 2007 , Barcelonan EM-kisoihin 2010 , Daegun MM-kilpailuihin 2011 , Helsingin EM-kilpailuihin 2012 , Moskovan MM-kisoihin 2013. Zürichin EM-kilpailuihin 2014, Amsterdamin EM-kisoihin 2016 ja Lontoon MM-kilpailuihin 2017, mutta jäänyt joka kerta karsintaan. Kuulantyönnössä hän sijoittui kahdeksanneksi Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013, mutta karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kisoissa 2010 ja Pariisin sisäratojen EM-kisoissa 2011. Pituutta Arrheniuksella on 194 senttimetriä. Niklaksen isä Anders Arrhenius oli myös kuulantyöntäjä.
Zangief
Arvostelu ja vastaanotto
IGN listasi Zangiefin kolmanneksitoista vuonna 2008 laatimassaan 25 parasta Street Fighter -hahmoa. Neljä kuukautta myöhemmin GameDaily-sivusto listasi hahmon sijalle kolme laatimassaan kautta-aikain 20 parasta Street Fighter hahmoa.
Niklas Arrhenius
Arrhenius kuuluu MAP-kirkkoon ja on tehnyt lähetystyötä ns. Tukholma Missiossa.
Katarina Naumanen
Ensimmäisen naisten maaottelunsa Naumanen pelasi helmikuussa 2014. Huhtikuun 2018 loppuun mennessä hän on pelannut 16 naisten maaottelua. Vuonna 2013 hän pelasi alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, joissa Suomi selviytyi välieriin. Vuonna 2014 hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Naumanen valittiin toukokuussa 2022 Suomen Olympiakomitean hallitukseen loppukauden ajaksi hallituksesta eronneen Anni Vuohijoen tilalle. Naumanen on koulukseltaan ekonomi.
Springdale – Riding Adventure
Springdale – Riding Adventure on haastava hevospeli. Siinä on esimerkiksi erilaisia hevosia, joista voi valita omansa. Springdalessa on haastavia ratoja, joista suurin osa on esteratoja. Springdalessa ei ole yhtään kouluratsastusratoja, joten kannattaa etsia kouluratsastuspelit muualta. Springdalessa on paljon erilaisia haasteita, ja jopa muutama minipeli, kuten Perhosten jahtaaminen. Harmi vain, että pelissä on vähän pelattavaa kun on läpäissyt kaikki tehtävät.
Springdalessa voi saavuttaa tehtäviä, ostaa tavaroita ja sen sellaista. Springdalessa on 4 ns.klubia, eli Unicorn, Dryad, Seahorse ja Pegasus. Jokaisessa on omat tehtävänsä.
Polaria (juna)
Polaria oli VR-yhtymän edeltäjän Valtionrautateiden liikennöimä erikoispikajunavuoro Helsingistä Ouluun. Juna aloitti liikennöinninsä 1972 ja sen liikennöinti loppui 1979. Vuoden 1974 aikatauluissa Polaria-juna EP 53 lähti Helsingistä kello 7.00 ja saapui Ouluun kello 14.30. Junan vastakkaiseen suuntaan kulkeva pari EP 54 lähti Oulusta kello 16.00 ja saapui Helsinkiin kello 23.35. Juna pysähtyi Tampereen, Seinäjoen, Pännäisten, Kokkolan ja Ylivieskan asemilla.
Pachycereeae
Pachycereeae on tribus kaktuskasvien heimon alaheimossa Cactoideae.
Tuntomerkit
Tribuksen kaktuslajit ovat kookkaita, puu- tai pensasmaisia. Niiden varret ovat nivelettömiä, pylväsmäisiä ja uurteisia. Kukkia tuottava varren osa on erilaistumaton tai erilaistunut apikaaliseksi tai lateraaliseksi kefalioksi. Pienet tai keskikokoiset kukat ovat säteittäisiä tai vastakohtaisia, muodoltaan vaihtelevia, ja ovat auki enimmäkseen yöaikaan. Kukkapohjus on suomuinen tai harvoin paljas, ja sen areoleissa on piikkejä tai sukasia. Hedelmät ovat meheviä, piikkisiä, avautuvia tai avautumattomia. Siemenet ovat vaihtelevia, keskikokoisia tai isoja, ja kannattimen arpi (hilum) ja siitereikä (mikropyle) ovat yhteydessä toisiinsa tai täysin yhteen kasvaneet. Siemenissä ei ole ulokkeita.
Levinneisyys
Tribuksen kasvit ovat kotoisin pääasiassa Meksikosta ja Yhdysvaltain lounaisosista, mutta tribuksen levinneisyys ulottuu myös Karibialle, Keski- ja Etelä-Amerikkaan Venezuelaan asti.
Suvut
Tribukseen katsotaan kuuluvan 19 sukua (luettelossa synonyymit suluissa):
NLK
Sanaa NLK käytetään ainakin kahdessa yhteydessä:
Louise Bourgeois
pienoiskuva|Louise Bourgeois vuonna 1994 thumb|right|Maman.
Louise Bourgeois (25. joulukuuta 1911 Pariisi, Ranska – 31. toukokuuta 2010 New York, Yhdysvallat ) oli ranskalaissyntyinen kuvanveistäjä. Hän muutti vuonna 1938 New Yorkiin avioiduttuaan taidehistorioitsija Robert Goldwaterin kanssa.
Bourgeois opiskeli matematiikkaa Sorbonnessa ja taidetta École des Beaux-Artsissa ja École de Louvressa. Hänen tunnusomainen työnsä aihe on hämähäkki. Hänen taiteensa ammensi lapsuudesta. Bourgeois’n äidin kuolema 1932 sai hänet yrittämään itsemurhaa.
Bourgeois oli Yhdysvaltain kansalainen 1950-luvun alusta. Hänen puolisonsa oli yhdysvaltalainen taidehistorioitsija Robert Goldwater (1907–1973). Heillä oli kolme poikaa, joista vanhin adoptoitiin Ranskasta.
Guillaume Apollinaire
Guillaume Apollinaire (syntyjään Guillaume Albert Wladimir Alexandre Apollinaire de Kostrowitzky, 26. elokuuta 1880 Rooma, Italia – 9. marraskuuta 1918 Pariisi, Ranska) oli Ranskassa vaikuttanut runoilija ja taidekriitikko.
Apollinaire oli 1900-luvun alkupuolen johtavia ranskalaisia runoilijoita. Taidekriitikon työllään hän vaikutti dadaismin, kubismin, surrealismin ja futurismin kehitykseen. Apollinaire oli symbolistien puolestapuhuja ja surrealismin kannattaja, joka myös käytti ensimmäisenä termiä ”surrealismi”. Apollinaire korosti etenkin runoilijan ja taiteilijan vapautta sekä taiteiden synteesiä. Kirjailijana hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat ”La Jolie Rousse”, Alcools ja Calligrammes.
Elämä
Apollinaire oli Roomaan maanpakoon lähteneen puolalaisen aatelisnaisen Angélique Alexandrine de Kostrowitzkyn avioton lapsi. Apollinairen isäksi paljastui vasta 70 vuotta myöhemmin sveitsiläissukuinen Francesco Flugi d’Aspermont. Apollinairella oli pikkuveli. Hän kävi roomalaiskatolisia kouluja Monacossa, Cannesissa ja Nizzassa.
Apollinaire oli nuorena jyrkkä ateisti ja kirjoitti uskonnosta satiirisesti. Vuonna 1900 hän muutti äitinsä kanssa Pariisiin ja teki sihteerin töitä. Samoihin aikoihin hän alkoi käyttää nimestään lyhyempää kirjoitusmuotoa. Seuraavana vuonna hän toimi Saksassa Milhaun varakreivittären tyttären yksityisopettajana.
Apollinaire perusti vuonna 1903 André Salmonin ja Alfred Jarryn kanssa kirjallisuuslehden nimeltä La Festin d’ésope, jota julkaistiin yhdeksän numeroa. Hän tapasi samoihin aikoihin Max Jacobin ja Pablo Picasson, joista tuli kirjailijan ystäviä ja yhteistyökumppaneita. Apollinairesta tuli Pariisin kahviloissa hyvin tunnettu estetiikan ja taiteen kommentoija. Vuonna 1905 Apollinaire julkaisi kaksi artikkelia Picasson taiteesta. Vuonna 1909 Mercure de France julkaisi Apollinairen 59 stanzaa ”La Chanson du mal-aimé”, joiden kautta hänestä tuli tunnettu kirjallisuuspiireissä.
Apollinaire kirjoitti vuodesta 1911 alkaen vakituista kolumnia Mercure de Franceen ja toimi lisäksi L’Intransigeantin taidekriitikkona. Apollinaire esitteli kirjoituksissaan uusia taiteilijoita sekä taiteen ja kirjallisuuden uusia suuntauksia, kuten fauvismia ja kubismia.
Vuonna 1911 Apollinaire sai paljon kielteistä julkisuutta jouduttuaan viideksi päiväksi putkaan perättömän syytteen pohjalta, jonka mukaan hän olisi piilotellut Louvresta varastettuja taideteoksia. Selvittyään tästä Apollinairesta tuli Soirées de Paris -lehden apulaispäätoimittaja.
thumb|upright|Kalligrammiruno Apollinairen runokokoelmasta Calligrammes. Vuonna 1913 Apollinaire julkaisi kaksi merkittävää teostaan, Alcools ja Les Peintres cubistes: Méditations esthétiques. Seuraavana vuonna hän alkoi kirjoittaa päivittäisiä arvosteluja Paris-Journaliin. Arvostelujen ohella hän muun muassa julkaisi ensimmäisen "kalligrammirunon", jota hän itse piti tärkeimpänä keksintönään.
Kun Apollinairen hakemus Ranskan kansalaisuudesta hylättiin, hän muutti Pariisista Nizzaan. Elettyään siellä epämääräistä elämää hän siirtyi Nîmesiin ja liittyi tykistöön. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja haavoittui 17. maaliskuuta 1915 päähän srapnellista. Toipuessaan sairaalassa hän viimeisteli tarinakokoelmansa Le Poète assassiné (1916). Vuonna 1917 sai ensiesityksensä Apollinairen kirjoittama näytelmä Les Mamelles de Tirésias. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin.
Ikänäkö
Ikänäkö eli presbyopia tarkoittaa useimmille noin 45–50 vuoden iässä kehittyvää lähelle näkemisen vaikeutumista. Lyhyesti sanottuna se ilmenee niin, että kyky tarkentaa katse lähietäisyydelle heikkenee, ja lähelle ja kauas katsottaessa tarvitaan eri linssivahvuudet silmälaseille.
Fysiologinen perusta ikänäölle on silmien mykiön asteittainen jäykistyminen iän myötä, jolloin mykiö ei enää pysty tarkentumaan lähellä oleviin kohteisiin. Mykiön lisäksi myös sitä ympäröivän kapselipussin joustavuus vähenee, ja sädelihaksen toiminnan viive vaikeuttaa pienellä painetun tekstin näkemistä. Normaalisti näkevillä ja kaukotaitteisilla ikänäkö ilmeneekin siten, että luettaessa pienellä painettua tekstiä sitä pitää lukea yhä kauempaa, kunnes "kädet eivät enää riitä".
Ikänäkö kehittyy yleensä noin 45 ikävuoden jälkeen, ja silmälasien linssejä on vahvennettava säännöllisesti, kunnes ikänäkö vakiintuu suunnilleen 60–65 vuoden iässä. Ikänäkö korjataan silmälaseilla tai leikkauksella. Ikänäköä ilmenee myös likinäköisillä, joilla se korjataan pienentämällä linssien miinusta, jolloin likinäköinen tarvitsee kahdet lasit: lukulasit pienemmällä miinuksella ja normaalit miinuslasit tai vaihtoehtoisesti moniteholinsseillä varustetut lasit. Laseissa voi myös olla toinen linssi lähinäköä ja toinen kauas katsomista varten. Likinäköisillä lähinäkö voi myös parantua niin, ettei lukulaseja tarvita lainkaan.
Ikänäköä korjataan eri menetelmin ja myös leikkauksella joko niin kutsutulla monovisio­menetelmällä tai linssileikkauksella.
RLE-linssileikkaus
Ikänäön korjaamiseen käytettävässä linssileikkausmenetelmässä linssinvaihdon jälkeen harmaakaihia ei pääse enää kehittymään. Tavallinen harmaakaihileikkaus eroaa linssileikkauksesta siinä, että linssi korjaa sekä lähi- että kaukonäön. Käytettävä linssi valitaan yksiköllisesti taittovirheestä ja korjaustarpeesta riippuen. Paitsi ikänäköä, uudella linssillä voidaan myös korjata muita mahdollisia taittovirheitä sekä haja­taitteisuutta. Linssileikkaus voidaan tehdä myös niin sanottua yksiteholinssiä käyttäen. Linssileikkauksesta käytetään tällöin nimitystä RLE Monofokal, jolloin lukulaseja tarvitaan leikkauksen jälkeen. Moniteholinsseillä tehtävässä silmäleikkauksessa, RLE Multifokal, pyritään silmälasittomuuteen.
Monovisio-menetelmä
Monovisio-menetelmästä puhutaan silloin, kun ikänäkö korjataan siten, että toinen silmä saadaan näkemään tarkasti kauas ja toinen lähelle. Tällöin näkö korjataan tai silmät leikataan siten, että toinen silmä on likitaittoinen (myooppinen) ja toinen normaali (emmetrooppinen) eli näkee tarkasti lähelle ja kauas ilman silmälaseja (vahvuus 0). Joillekin tämä ratkaisu sopii ongelmitta, mutta toisista tuntuu, että silmät eivät osaa tehdä yhteistyötä. Silmien yhteispelin ongelmia ilmenee todennäköisemmin silloin, kun silmien taittoero on suuri. Siksi monovisiomenetelmässä ”lähinäkösilmän” näkökyky korjataan vain harvoin 40 cm:n etäisyyteen asti (vastaa -2,5 dioptrian likitaittoisuutta). Lähisilmän likitaittoisuudeksi valitaan usein -1,5 – -0,75, jolloin tarkan näön alue on noin 60/70 cm – 1 m. Käytännössä monet pystyvät näkemään myös tätä lähemmäksi.
Monovisiomenetelmä on käytössä laserleikkauksissa ja laitettaessa silmänsisäisiä IOL-linssejä (IOL= Intra Ocular Lenses). Ennakkotutkimuksessa näitä menetelmiä verrataan muihin menetelmiin kuten RLE-linssileikkausmenetelmään silmänsisäisiä moniteholinssejä käyttäen. Monovisiolaserleikkaus on yleensä hyvä menetelmä ikänäön varhaisvaiheessa (n. 38–44-vuotiaille). Tässä vaiheessa silmät pystyvät vielä tarkentumaan lähelle, mutta ongelmia on odotettavissa pian, jos silmät leikataan niin, että kummallakin silmällä näkee kauas täydellisesti. Menetelmä soveltuu myös ikääntyneille potilaille RLE Monovisio -menetelmän vaihtoehdoksi.
Monovisiolinssiä suositellaan monesti silloin, kun ei ole varmaa, sopeutuuko potilas moniteholinssin haittoihin, mutta hän haluaa silti vähentää riippuvuuttaan silmälaseista lähelle katsottaessa enemmän kuin mitä pelkkä etäisyyden korjaaminen antaisi ja jos potilaan arvioidaan pystyvän sopeutumaan silmien taittoeroon. Tämä testataan usein piilolinsseillä ennen leikkausta.
PresbyLASIK-menetelmä SUPRACOR
PresbyLASIK-menetelmä SUPRACOR on laserleikkausmenetelmä, jonka avulla ikänäköä hoidetaan tekemällä sarveiskalvosta monitehoinen. Menetelmällä korjataan sekä lähi- että kaukonäköä. PresbyLASIK on (FS-)LASIK-leikkaus, jossa sarveiskalvo muotoillaan monitehoiseksi siten, että sen eri alueet kaareutuvat eri tavoin ja taittavat valoa eri vahvuuksilla. Yleensä siirrytään sarveiskalvon keskellä olevalta lähinäköalueelta asteittain kaukonäköä varten muotoilluille reuna-alueille. Kyseessä on kompromissiratkaisu, jonka avulla saadaan toimiva näkökyky sekä lähelle että kauas, mutta näön laatu saattaa heikentyä. Haittavaikutuksia voi olla myös heikentynyt kontrastinäkö, huonontunut pimeänäkö tai heikentynyt näöntarkkuus.
Crystalens
Crystalens eli "mukautuva" silmänsisäinen linssi on Bausch & Lombin silmänsisäinen linssi, jonka pitäisi siirtyä silmässä niin, että sen taittovahvuus mukautuu lähinäköön henkilön katsoessa lähelle. Periaatteena on, että linssin siirtyminen silmän sisällä 1 mm:n eteenpäin vaikuttaa lähinäköön noin 1 dioptrian verran. Linssin siirtyminen tapahtuu, kun sen ympärillä olevat sädelihakset supistuvat silmän yrittäessä nähdä lähelle. Valitettavasti silmän liike on osoittautunut vaikeaksi ennustaa, eikä menetelmällä ole saatu yhtä hyviä tuloksia kuin esimerkiksi kolmiteholinssillä.
Makkaratalo
Makkaratalon nimellä tunnetaan Helsingin keskustassa sijaitseva Viljo Revellin ja Heikki Castrénin suunnittelema 1967 valmistunut liikerakennus, joka on osa City-Centeriä. Talo sijaitsee rautatieasemaa vastapäätä, Kaivokadun ja Keskuskadun kulmassa keskellä liike- ja ravintolakortteleita. Rakennuksen sisäpihalle jäi Eliel Saarisen suunnittelema rakennus vuodelta 1910. Revellin suunnitelman mukaan City-Center-rakennuskompleksia olisi myöhemmin laajennettu ulottumaan Aleksanterinkadulle saakka, mutta suunnitelmasta toteutettiin ainoastaan pohjoisosa, nykyinen Makkaratalo.
Uudistetussa Makkaratalossa toimii Citycenter-niminen kauppakeskus.
Historia
vasen|pienoiskuva|Makkaratalon tontilla sijainneen [[Skohan talon purkutyömaa 1960-luvulla. (Tiedoston kuvaussivu)]] pienoiskuva|Makkaratalon ajorampit kuvattuna vuonna 1970. Viljo Revell ja Heikki Castrén suunnittelivat 1960-luvun alussa korttelin levyisen City Center -uudisrakennuksen Aleksanterinkadulta Kaivokadulle ulottuvalle tontille. Tontteja yhdistämällä saatiin lopulta muodostettua noin puolet alkuperäisen suunnitelman kokoisesta tontista. Rakennuttajina toimivat Julius Tallberg Oy ja Suomen valtio. Talossa oli tavallista enemmän liiketilaa: kaksi maanpäällistä kerrosta ja yksi maanalainen kerros. Ajorampit johtivat kolmannen kerroksen pysäköintitasolle, jota kiersi ”Makkara”-lempinimen saanut uloke.
Makkaratalo-nimityksen vakiintumiseen vaikutti vahvasti Kari Suomalaisen tekemä, vuonna 1966 ilmestynyt pilapiirros.
Makkaratalon uudistus
Makkaratalo nousi vuonna 2004 otsikoihin, kun sen omistaja sijoitusyhtiö Sponda ilmoitti haluavansa uudistaa talon ulkonäköä perusteellisesti. Tässä yhteydessä myös ”makkara” olisi poistettu. Lokakuussa 2005 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti, että Keskuskadulta Makkaratalon kolmannen kerroksen pysäköintialueelle johtavat ajorampit saa purkaa, kun Keskuskatu muutetaan kävelykaduksi, mutta muilta osin rakennus ja myös sen ”makkara” suojellaan.
Taantuman takia töiden aloitus lykkääntyi ja vuonna 2006 alkanut monivaiheinen remontti valmistui vasta keväällä 2013.
Kritiikki
Helsingin kaupunginmuseon mukaan "Makkaratalo heijastaa 1960-luvun suunnitteluideologiaa, uskoa moderniin ja autoistumiseen varautuvaa ja nykyaikaiseksi pyrkivää Helsinkiä. Rakennuksella on eittämättä historiallista arvoa osana Helsingin rakentamisen ja kaavoituksen historiaa. Viljo Revellin tuotannossa sillä on myös keskeinen asema. Makkaratalo on kaupunkilaisen näkökulmasta arjen elettyä ympäristöä. Siitä on tullut Helsingin kaupunkikuvan olennainen osa ja osa kaupunkilaisten kollektiivista muistia."
Makkaratalo populaarikulttuurissa
Makkaratalo esiintyy Tapio Suomisen elokuvan Täältä tullaan elämä! loppukohtauksessa. Makkaratalon ja viereisen Asematunnelin rakennusmonttu nähdään Risto Jarvan elokuvassa Onnenpeli vuodelta 1965.
DJ Edward
DJ Edward (oik. Markku Vesala, 9. joulukuuta 1955 Hamina – 7. toukokuuta 2019 Lappeenranta) oli suomalainen DJ eli tiskijukka. Alan suomalainen uranuurtaja aloitti uransa vuonna 1971 ja kiersi 1970-luvulla muun muassa Sleepy Sleepersin ja Hurriganesin kanssa. Tiskijukkien Suomen mestaruuden Vesala voitti kymmenen kertaa peräkkäin, joista ensimmäinen oli vuonna 1977. Hänellä oli oma ohjelmatoimisto (Ohjelmatoimisto M Vesala Showservice) Lappeenrannassa. Vesala oli sairaus- ja työkyvyttömyyseläkkeellä vakavan diabeteksen johdosta.. Hän kuoli sairauteensa Lappeenrannassa 7. toukokuuta 2019 63-vuotiaana.
Aulis Kairento
Veikko Aulis Kairento (s. 6. toukokuuta 1943 Oulu) on suomalainen seiväshyppääjä ja pitkäaikainen SUL:n hyppylajien valmentaja. Koulutukseltaan hän on liikunnanopettaja. Hän edusti urheilu-urallaan Kemin Kuntoa ja vuodesta 1968 HKV:tä.
Aulis Kairento oli aktiiviaikanaan liki parikymmentä vuotta Suomen parhaita seiväshyppääjiä: hän oli vuosien 1960–1976 Kalevan kisoissa joka vuosi joko mitaleilla tai pisteillä. Myös hänen isänsä monikertainen Kalevan-kisamitalisti Veikko Kairento – ennätys bambuseipäällä 390 – sekä setänsä Leo Kairento – ennätys 403 – olivat 1940-luvulla olleet lajin suomalaisia huippuja. Aulis Kairento aloitti kilpailemisen jo kouluaikana Kemissä ja oli pian ylivoimainen omassa lajissaan. Hänellä oli Suomen alle 12-vuotiaiden ikäkausiennätys vuodelta 1955 tuloksella 290 cm, kun virallisia tilastoja alettiin pitää vuonna 1969. Hänen uransa SM- ja maaottelutasolla alkoi alle 17-vuotiaana. Junioreitten Suomen mestaruuksia hänellä on seitsemän.
Vuonna 1961 Kairento hyppäsi terässeipäällä Oulussa alle 19-vuotiaiden Euroopan ennätykseksi tuloksen 442 cm, joka jäi ikuisesti historiaan, koska terässeipään korvasi myöhemmin lasikuituseiväs. Lasikuidun tuloa seipäisiin Aulis Kairento kuvaa havainnollisesti:
Oulun lapsisurmat
Löytö kellarista
Oulun poliisi sai 3. kesäkuuta 2014 ilmoituksen kaupungin keskustan kerrostalon kellarista löytyneistä voimakkaasti haisevista paketeista. Poliisi löysi paketeista viiden lapsen ruumiit.
Aulis Kairento
Aulis Kairento hyppäsi uransa alkuaikoina myös korkeutta ja saavutti kierähdystyylillä tuloksen 206 cm, joka oli aikanaan nuorten Suomen ennätys. SM-pronssia hän saavutti korkeushypyssä vuonna 1961.
Oulun lapsisurmat
Löytö kellarista
Esitutkinnassa vahvistui, että lapset syntyivät vuosina 2005, 2007, vuodenvaihteessa 2010–2011, 2012 ja 2013. Lapset syntyivät Oulun Rommakkokadulla ja Peltokadulla sijaitsevissa asunnoissa. Vauvojen kuolinsyitä ei pystytty ruumiinavauksissa määrittelemään, koska ruumiit olivat pahoin hajonneet. Myöhemmin oikeudenkäynnissä kuullun syyttäjän kuvauksen mukaan Vornanen-Karaduman oli synnyttänyt lapset yleensä vessassa tai kylpyhuoneessa, sitten paketoinut ne muovipusseihin ja sankoon, sulkenut sangon ja vienyt sangon kellariin. Kahdessa tapauksessa nainen oli käyttänyt sangon sijasta löylykiulua ja kenkälaatikkoa. Syyttäjän mukaan nainen oli jättänyt lapset synnytyksen jälkeen ilman hoitoa tai apua.
Aulis Kairento
Aulis Kairento valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta 1965. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki liikunnan lehtorina Espoossa ja Oulussa. Lisäksi hän on asunut myös Yhdysvalloissa. Aulis Kairento toimi SUL:n seiväshypyn lajivalmentajana 39 vuoden ajan aina Pekingin kisoihin 2008 asti. Hänen henkilökohtaisina valmennettavinaan ovat olleet muiden muassa olympiahopean saavuttanut Antti Kalliomäki sekä olympiaosanottajat Heikki Vääräniemi ja Asko Peltoniemi.
Oulun lapsisurmat
Löytö kellarista
Vornanen-Karadumanin asianajaja kertoi myöhemmin käräjäoikeuskäsittelyn loppulausunnossaan, että Vornanen-Karaduman oli raskaana myös kesällä 2014 poliisin pidättäessä hänet. Kyseinen raskaus keskeytettiin hänen omasta toiveestaan.
Oikeudenkäynti ja tuomio
Oulun käräjäoikeus käsitteli tapauksia neljän päivän ajan joulukuussa 2014. Vornanen-Karadumania syytettiin viidestä murhasta ja viidestä hautarauhan rikkomisesta. Hän kiisti syytteet ja katsoi, ettei ole syyllistynyt minkäänlaiseen rikokseen. Hän katsoi kuitenkin, että jos hänet tuomitaan rikoksesta, niin hän on syyllistynyt korkeintaan kuolemantuottamukseen tai törkeään kuolemantuottamukseen. Vornanen-Karaduman kertoi jokaisen synnyttämänsä vauvan kohdalla kokeneensa, että lapsi oli eloton, koska ne eivät liikkuneet tai itkeneet. Oman kertomansa mukaan hän sai vasta vankeusaikanaan tietää, että vauvat olivatkin olleet elossa.
Käräjäoikeus katsoi Vornanen-Karadumanin toimineen tahallaan vauvojen kuolemaan johtaneella tavalla ja määräsi tämän mielentilatutkimukseen. 1. kesäkuuta 2015 jatkuneessa oikeudenkäynnissä todettiin, että hän oli syyntakeinen, vaikka kärsikin sekamuotoisesta persoonallisuushäiriöstä.
15. kesäkuuta 2015 käräjäoikeus tuomitsi Vornanen-Karadumanin elinkautiseen vankeuteen viidestä murhasta ja viidestä hautarauhan rikkomisesta. Oikeuden mukaan tekojen toistuminen lähes identtisesti viisi kertaa osoitti tekojen olleen suunniteltuja.
Kylix
Kylix oli Borlandin tuottama kääntäjä ja ohjelmointiympäristö, jonka kehitystyö on sittemmin lakkautettu. Se oli Linux-versio Borlandin Microsoft Windows-ympäristöön tarkoitetuista Delphistä ja C++ Builderista. Borlandin kreikkalaisteemaisen nimeämiskäytännön mukaisesti Kylix sai nimensä juoma-astia kyliksin mukaan.
SS City of Winnipeg
SS City of Winnipeg oli Winnipegjärvellä Kanadassa vuosina 1875–1881 liikennöinyt höyrylaiva. Peräsiipirattaalla varustetun aluksen oli tilannut Merchants International Steamboat Line, ja se laskettiin vesille vuonna 1875 nimellä Minnesota. Myöhemmin alus siirtyi Red River Transportation Companyn omistukseen.
Alus siirtyi vuonna 1881 Winnipeg & Western Transportation Companyn omistukseen ja sai nimekseen City of Winnipeg. Alus ehti olla uudella omistajallaan vain lyhyen aikaa. Purjehduskauden lähestyessä loppuaan aluksen koneisto riisuttiin, ja se lähetettiin hinauksessa Winnipegjärvelle. Alus kuitenkin haaksirikkoutui syysmyrskyssä lähellä Long Pointin niemeä ja hylättiin. Aluksesta pelastettiin jonkin verran sisustusta, mutta itse runko jäi hylyksi.
Viisi kaunista yötä
Viisi kaunista yötä on vuonna 1986 ilmestynyt Yön single. Sen molemmat kappaleet ovat samana vuonna julkaistulta albumilta Äänet.
Tansanian luonnonsuojelualueet
Tansanian luonnonsuojelualueet ovat kansallispuistoja, riistanhoitoalueita ja muita luonnonsuojelualueita Tansaniassa. Ne kattavat hyvin erityyppisiä elinympäristöjä koralliriutoista ylänköalueisiin. Neljäsosa maan pinta-alasta on suojeltu jollakin tasolla. Riistansuojelualueilla on sallittu enemmän toimintoja kuin varsinaisissa kansallispuistoissa, ja osia niistä on rajattu metsästystä varten joko kokonaan tai osan aikaa vuodesta. Merialueille on rajattu luonnonpuistoja ja luonnonsuojelualueita, joista suojelualueilla liikkumista on rajoitettu.
Asikkalanselkä
Asikkalanselkä sijaitsee Päijät-Hämeessä Asikkalassa ja se käsittää Päijänteen eteläpään sen osan, joka jää järveä ylittävän Pulkkilanharjun eteläpuolelle ja joka sisältyy viranomaistiedoissa Asikkalanselän lähialueeseen (vesistöaluetunnus 14.211). Tässä artikkelissa kerrotaan Päijänteestä ne asiat, jotka sisältyvät tähän järvenosaan. Tunnetuin taajama järvenosan rannalla on Vääksy. Jos tämä järvenosa olisi ollut järvi, se olisi Suomen 60. suurin järvi. Päijänne on Suomen toiseksi suurin järvi.
Järven piirteitä
thumb|left|Asikkalanselkä ilmakuvassa. Asikkalanselän pinta-ala on 7 693 hehtaaria eli 76,9 neliökilometriä, se on pohjois-etelä-suunnassa 17,6 kilometriä pitkä ja itä-länsi-suunnassa 13,4 kilometriä leveä. Se muodostuu suuresta järvenselästä, joka seuraa järvenosan länsirantaa Vääksystä isosaareen. Pohjoisessa Isosaaren takana järvenosa kapenee ja päättyy Sulunpohjaan ja etelässä sitä reunustaa idässä suuri Salonsaari. Salonsaaren pohjoispuolella sijaitsee saaristoinen järvenosa, jonka kaakkoispuolen pohjukassa sijaitsee pieni Kinisselkä. Salonsaaren voi kiertää myötäpäivään Kinisselän kautta Salonsalmeen, joka kapenee Siltasalmessa ennen kuin päädytään takaisin Vääksyyn. Kinisselän koillispäässä sijaitsee Taipaleenpohjan lahti.
Asikkalanselän yhdistää Päijänteen pohjoisosiin Pulkkilanharjun saarien väliset salmet. Etelässä sijaitsee Pulkkilansalmi eli Isosalmi, joka on nykyään kavennettu rakentamalla siihen seututielle 314 pengertie. Pengertien pohjoispäähän on jätetty silta-aukko Vähäsaaren rantaan. Saaren toisella puolella sijaitsee Huutoniemeä vasten Vähäsalmi. Keskimmäisen saaren nimi on kartan mukaan Pulkkilanharju, jonka pohjoispäässä sijaitsee Karinsalmi. Sen pohjoispuolella sijaitsee Pulkkilanharjun pohjoisin saari, jonka erottaa mantereesta Käkisalmi. Näiden salmien kautta virtaa Päijänteen pohjoispäästä tuleva vesi Asikkalanselän puolelle.