cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue
Historia
Puolueen puheenjohtajaksi valittiin syyskuun 2017 puheenjohtajavaaleissa Henry Bolton, joka sai 30 prosenttia äänistä. Bolton joutui eroamaan helmikuussa 2018 hänen naisystävänsä Jo Marneyn lähetettyä loukkaavia tekstiviestejä koskien prinssi Harryn kihlattua Meghan Marklea.
Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin huhtikuussa 2018 Gerard Batten. Saman vuoden heinäkuussa puolueen jäsenistö kasvoi 15 prosentilla sen jälkeen kun pääministeri Theresa Mayn hallitus julkaisi brexitiä koskevan Chequers-suunnitelmansa. Aiemmin puheenjohtajana toiminut Nigel Farage kertoi olevansa huolissaan puolueen suuntaavan oikeammalle poliittisella akselilla, ja kertoi uskovansa Battenin marginalisoivan puoluetta.
Battenin puheenjohtajakauden ensimmäisen vuoden aikana puolueen jäsenmäärä kasvoi 50 prosentilla vaikka monet Faragen kannattajat samanaikaisesti jättivät puolueen, myös puolueen 24 europarlamentaarikosta vain kolme jäi puolueeseen. Nopean muutoksen jäsenistössä on katsottu nuorentaneen ja radikalisoineen puoluetta merkittävästi.
Poliittisia linjauksia
UKIP:n päätavoite on erottaa Britannia Euroopan unionista. Puolue kannattaa lähempiä talousyhteyksiä Kansainyhteisön maihin.
Puolue on lisäksi laatinut yksityiskohtaisen vero-ohjelman ja esittänyt 33 %:n tasaveroa, pääomaverojen alentamista sekä perintöveron poistoa.
Puolue vastustaa EU-henkilökorttien käyttöönottoa.
Muuta
Puolueen puheenjohtaja, europarlamentaarikko Nigel Farage menetti 3 000 € päivärahoja haukuttuaan istunnossa Herman van Rompuyta märäksi rätiksi ja Belgiaa ”pitkälti ei-maaksi”. Toinen meppi, Nikki Sinclaire, erotettiin puolueen ryhmästä maaliskuussa 2010 hänen kieltäydyttyään istumasta EU-parlamentin Vapaa ja demokraattinen Eurooppa -ryhmässä, jonka joillain jäsenillä oli hänen mielestään ”äärimmäisiä” näkemyksiä.
Konservatiivipuolueen johtaja David Cameron on nimittänyt UKIP:n jäseniä ”sekopäiksi ja kaappirasisteiksi”.
UKIP sai kyseenalaista mainetta johtuen joistakin linjauksista puolueen vanhassa vaalimanifestissa. Vanhassa vaalimanifestissa suunniteltiin muun muassa pukukoodia taksinkuljettajille ja junien maalaamista perinteisillä väreillä. Puolueen puheenjohtaja Nigel Farage on kiistänyt tienneensä vaalimanifestin sisällöstä.
Elokuussa 2018 puolue erotti kolme jäsentään, jotka olivat mukana Lontoossa toimivaan vasemmistolaiseen kirjakauppaan hyökänneessä äärioikeistolaisessa ryhmässä.
Franz Ferdinand (albumi)
Franz Ferdinand on samannimisen yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 9. helmikuuta 2004. Albumilta julkaistiin singlenä viisi kappaletta. Albumin on äänitetty Ruotsin Malmössä Gula Studiolla, ja sen on tuottanut muun muassa ruotsalaisen The Cardigans -yhtyeen kanssa toiminut Tore Johansson.
Tammikuussa 2004 julkaistu albumille sisältyvä single ”Take Me Out” sijoittui Britannian singlelistalla kolmannelle sijalle, ja se on edelleen yhtyeen tunnetuin kappale. Kun Franz Ferdinand julkaistiin helmikuussa 2004, se sijoittui Britannian albumilistalla kolmannelle sijalle ja saman vuoden huhtikuussa 12. sijalle Australian albumilistalla. Aluksi Yhdysvalloissa listasijoitukset olivat Billboard 200 -listan alimmilla sijoilla, mutta se kuitenkin nousi uusien artistien indie-rockin ja Heartseekerin listoilla viiden parhaan joukkoon. Muutaman Pohjois-Amerikan-kiertueen ja ”Take Me Out” -kappaleen suosion jälkeen Franz Ferdinand nousi Yhdysvalloissakin sijalle 32. ja myi yli miljoona kappaletta.
Franz Ferdinand sai kriitikoilta hyvinkin positiivisen vastaanoton. Musiikkilehti NME arvioi albumin pistein 9/10 ja vertasi yhtyettä muihin taiderockin tyylisuunnan edustajiin, kuten The Beatlesiin, The Rolling Stonesiin ja Bluriin.
Listasijoitukset
Listasijoitusten lähde:
Dhahran
Dhahran on kaupunki Saudi-Arabian itäisessä provinssissa, Aš-Šarqiyyassa. Se sijaitsee Dammanin öljykentällä, aivan Dammamin satamakaupungin eteläpuolella, lähellä Persianlahtea. Kaupunki on kasvanut Dammanin ohella kiinni itäpuoliseen Al-Khobariin, josta johtaa siltayhteys Bahrainin saarivaltioon.
Kaupungin läheltä löydettiin maaöljyä vuonna 1938, mikä oli ensimmäisiä öljylöytöjä Saudi-Arabiassa. Kansallisen öljy-yhtiö Saudi Aramcon (alkujaan Arabian American Oil Company) pääkonttori sijaitsee Dhahranissa. Seudulle perustettiin 1945 suuri Yhdysvaltojen ilmavoimien lentotukikohta, jonka toimintaa jatkaa nykyinen King ʿAbd al-ʿAzizin lentotukikohta kaupungin etelälaidalla. Seudulle perustettiin myös muita amerikkalaisia varustuksia. Kaupunki oli eräs tärkeimpiä yhdysvaltalaisten joukkojen asemapaikkoja Persianlahden sodan aikana. Vuonna 1996 tehtiin yli 12 sotilasta surmannut terroristihyökkäys Yhdysvaltain joukkojen parakkien luona. Jo tätä aiemmin, osana vuoden 1991 sotatoimia, Irak kohdisti kaupungin amerikkalaisvarustukseen ainakin yhden ohjusiskun Scud-ohjuksella.
Kaupunkia on luonnehdittu pieneksi ja eksklusiiviseksi amerikkalaiseksi kaupungiksi, joka koostuu Saudi Aramicon laitoksista, kaupoista, asuntoalueesta ja Kuningas Fahdin öljy- ja mineraaliyliopistosta. Yliopisto sijoittui esimerkiksi QS University Rankingin vuoden 2014 vertailussa maailmanlaajuisesti sijalle 225 ja luetaan arabimaiden korkeatasoisimpiin.
Kaupungin väkiluku on kehittynyt Saudi-Arabian väestönlaskentojen mukaan seuraavasti: 73 691 (1992), 97 446 (2004) ja 120 521 (2010).
Komm zurück/Die Banane
"Komm zurück" on alun perin Das ist nicht die ganze Wahrheit... albumin kappale ja "Die Banane" Planet Punkin.
Nilgau
Koko ja ulkonäkö
Nilgau on suurikokoinen verrattuna lähimpään sukulaiseensa nelisarviantilooppiin. Ruumiinpituus on 180–200 senttimetriä ja säkäkorkeus 120–150 senttiä. Hännän pituus on 40–45 senttiä. Painoa on 120–240 kiloa. Koiraat ovat selvästi suurempia kuin naaraat, joiden paino on korkeintaan 200 kiloa. Sukupuolten välillä on muitakin eroja, kuten naaraiden sarvettomuus. Naaraat ovat kellertävän ruskeita, mutta koiraiden väritys muuttuu niiden aikuistuessa sinertävän harmaaksi, mistä tulee usein käytetty nimitys "siniantilooppi". Poskissa on valkoiset laikut. Nilgaulla on sään kohdalla kohouma ja niskassa on harja. Lisäksi niillä on kaulapartaa muistuttava kaulanalusharja. Koiraan harjakarvat ovat paljon pidemmät ja tuuheammat kuin naaraan. Jalat ovat melko pitkät ja solakat ja sorkat kapeat, kyntyset ovat lyhyet mutta leveät. Sorkkien yläpuolella on valkoinen rengas. Koiraan sarvet ovat korkeintaan 30-senttiset ja hieman taaksepäin kaartuvat. Ne ovat mustat ja terävät. Nahka on paksu.
Nilgaun kuulo ja näkö ovat melko hyvät, mutta hajuaisti on heikohko.
Levinneisyys ja elinympäristö
Nilgaun alkuperäistä levinneisyysaluetta ovat Intia, Pakistan ja Nepal. Aiemmin sitä tavattiin myös Bangladeshissa. Lajia on istutettu Texasiin vuoden 1930 aikoihin riistaeläimeksi.
Nilgaun vaihtelevaan elinympäristöön kuuluvat kuivat heinikkoiset kasvavat arot, metsäiset alueet ja kukkula-alueet Himalajan etelärinteille asti. Nilgaulle sopivat erinomaisesti myös Texasin pensaikkomaat ja ilmasto-olot. Nilgaut karttavat kuitenkin sankkoja metsiä ja karuja aavikoita, ja viihtyvät parhaiten harvakasvuisilla pensastomailla tai yksittäisiä puita kasvavilla niityillä.
Elintavat
Nilgau elää yleensä noin 10 yksilön laumoissa, mutta laumat voivat olla paljon suurempiakin. Laumoissa on lähinnä naaraita ja keskenkasvuisia yksilöitä, ja usein mukana on yksi koiras. Muutoin koiraat muodostavat omia laumojaan tai elävät yksin. Ne ovat aktiivisimmillaan varhain aamulla ja myöhään illalla. Nilgaut voivat päästää peloissaan mylviviä ääniä, mutta ovat yleensä muuten hiljaa. Nilgaun saalistajiin kuuluvat esimerkiksi intiantiikeri, aasianleijona, leopardi, susi ja vuorisusi. Juostessaan nilgau voi saavuttaa 48 kilometrin tuntinopeuden. Nilgaut pysyttelevät aloillaan, jos ravintoa on riittävästi ja alue on niille muutoin suotuisa. Ne liikkuvat tällöin tiettyjä polkuja pitkin ja käyttävät vakinaisia lepo-, ulostus- ja juomapaikkoja. Viileinä vuodenaikoina nilgaut tarvitsevat vettä vain parin kolmen päivän välein, joten niiden ei tarvitse olla jatkuvasti veden läheisyydessä. Koiraat taistelevat toisiaan vastaan polvillaan ja tönivät toisiaan otsillaan ja sarvillaan tai yrittävät painaa kilpailijaa kaulallaan maahan, kunnes toinen luovuttaa. Ennen itse taistelua kilpailija yritetään kuitenkin lannistaa mahtailueleillä. Tällöin koiras lähestyy kilpailijaa verkkaisesti, esitellen sivulta vaakasuoraksi ojennettua kaulaansa ja päätään. Lisäksi se pörhistää niskaharjaansa.
Lisääntyminen
Nilgauiden parittelukausi on yleensä joulu-maaliskuussa, mutta sitä tapahtuu myös ympäri vuoden. Kiima-aikana koiraiden on havaittu perustavan reviirejä. Koiras pyrkii kokoamaan reviirilleen yhdestä noin kymmeneen naarasta, joiden kanssa se parittelee ja joita se puolustaa muilta koirailta. Naaraan kantoaika kestää 240–258 päivää, jonka jälkeen se synnyttää 1–3 poikasta, kaksoset ovat yleisiä. Vasa painaa syntyessään keskimäärin alle 6 kiloa. Vasat viettävät aluksi hiljaista elämää ja pysyttelevät paikoillaan. Ne alkavat vasta myöhemmin seurata emäänsä. Naaraat voivat tulla sukukypsäksi jo 18 kuukauden ikäisinä, mutta parittelevat ensimmäisen kerran yleensä aikaisintaan 3-vuotiaina. Koiraat tulevat sukukypsiksi 2,5 vuoden iässä, mutta niilläkin lisääntyminen alkaa yleensä vasta 4-vuotiaana, jolloin kykenevät haastamaan muita koiraita.
Uhat ja suojelu
Nilgau ei ole varsinaisesti uhanalainen laji, ja sen yksilömääräksi arvioidaan yli 100 000 yksilöä. Levinneisyysalue Intiassa on laaja, ja nilgaun on huomattu sopeutuvan myös ihmisen muokkaamaan ympäristöön. Paikoin se on yhä yleinen, vaikka se on joutunut kuitenkin kärsimään elinalueiden häviämisestä. Bangladeshista nilgau on jo hävinnyt. Lajin tulevaisuutta on turvaamassa Yhdysvaltoihin tuotu runsas kanta, ja lisäksi sitä tavataan monilla suojelualueilla Intiassa. Nepalin eläinten määrää ei tiedetä ja Pakistanissa määrä on hyvin alhainen. Näissä maissa lajin tulevaisuus on uhattuna elinalueiden pienenemisen ja metsästyksen takia. Nilgau ei karta viljeltyjä seutuja ja saattaa aiheuttaa vahinkoa pelloilla, jolloin eläimiä tapetaan tuholaisina. Vaino on kuitenkin ollut vähäistä osittain siksi, että nilgau muistuttaa lehmää, joka on hinduille pyhä eläin.
UFL
UFL (lyhenne sanoista United Football League) oli Yhdysvalloissa toiminut amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga. Se perustettiin vuonna 2007, ja ensimmäiset ottelut pelattiin lokakuussa 2009. Sarja lakkautettiin kesken kauden vuonna 2012. Sarjalla ei nimestään huolimatta ole mitään yhteyksiä 1961-1964 toimineeseen samannimiseen amerikkalaisen jalkapallon sarjaan.
Suurin osa UFL:n pelaajista oli joskus pelannut NFL:ssä, joka on lajin suurin ammattilaissarja.
Joukkueet
Sarjan viimeisellä kaudella pelasi joukkuetta, Florida Tuskersin jouduttua lopettamaan ennen kauden 2011 alkua. Sarja oli suunnitellut uusien joukkueiden perustamista muun muassa Chattanoogaan, Salt Lake Cityyn ja Jacksoniin.
Kahtena ensimmäisenä kautena mestariksi kruunattiin Las Vegas Locomotives, joka hävisi kauden 2011 loppuottelussa Virginia Destroyersille.
1999
1999 (MCMXCIX) oli normaalivuosi (ei karkausvuosi), joka alkoi perjantaista.
Yhdistyneet kansakunnat nimesi vuoden 1999 kansainväliseksi vanhusten vuodeksi.
Tammikuu
thumb|Euro otettiin käyttöön tilivaluuttana.
Helmikuu
thumb|right|Kalle Palander
Asetaatti
Asetaatti eli etanaatti on etikkahapon suola tai esteri sekä asetaattisuoloissa esiintyvä anioni.
Orgaanisessa kemiassa asetaatti-ionin kaava on CH3CO2− (kirjoitetaan myös CH3COO−), ja se on etikkahapon liittoemäs.
Seppo Nissilä
Seppo Kalevi Nissilä (s. 1. kesäkuuta 1937) on suomalainen säveltäjä ja sanoittaja, joka aloitti työntekemisen paperitehtaalla nuorena miehenä.
Asetaatti
Ennen aktinium-nimisen alkuaineen löytymistä lyhennettä Ac (tai AC) käytettiin kemiallisissa kaavoissa osoittamaan asetaatti-ionia. Esimerkiksi natriumasetaatin merkintänä saattoi aiemmin olla "NaAc", mutta nykyisin kyseisen aineen kemiallisina kaavoina käytetään merkintöjä "CH3COONa" tai "NaC2H3O2". Ac-merkintä on yhä käytössä orgaanisessa kemiassa.
Ihmisen elimistössä muodostuu verenkiertoon päätyviä asetaatti-ioneja, jotka säätelevät immuunijärjestelmän toimintaa.
Seppo Nissilä
Vuonna 1982 pääsi Nissilän ensimmäinen sävellys levylle.
Nissilän sävellyksiä tai sanoituksia on päätynyt Lasse Hoikan ja Souvarit-yhtyeen levyille lähes kolmekymmentä kappaletta kolmenkymmenen vuoden yhteistyön aikana. Kultamaa-humppa on ollut yksi menestyksellisimmistä kappaleista, minkä Nissilä on säveltänyt ja sanoittanut. Myös "Inarijärvi" uusin sanoin on tullut suosituksi, sekä "Älä pyydä mua jäämään " ja useita muita suosittuja.
Aither
Aither on antiikin Kreikan mytologiassa yksi ensimmäisistä jumaluuksista, valon jumala. Hän on "ylemmän taivaan", avaruuden ja taivaan henkilöitymä, ja "kirkkauden, hehkun ja ylemmän ilman" alkuperäinen/luonnollinen jumala. Hän on puhdas, ylempi ilma, jota jumalat hengittävät, vastakohtana tavalliselle ilmalle, jota kuolevaiset maan päällä hengittävät.
Lina Neidestam
Lina Neidestam (s. 22. huhtikuuta 1984 Södertälje) on ruotsalainen sarjakuvapiirtäjä ja kuvittaja.
Aither
Hesiodoksen Jumalten synnyssä Aither on Ereboksen ja Nyksin poika ja Hemeran veli. Hesiodoksen mukaan Aither on lisäksi Uranoksen isä. Hänen äitinsä Nyks (yö) vetää pimeän usvan Ereboksesta halki taivaan, jolloin hänen alapuolelleen tulee yö, kun taas hänen sisarensa Hemera (päivä) vetää pois tämän usvan paljastaakseen Aitherin säteilevän hehkun ja tuo päivän.
Lina Neidestam
pienoiskuva|vasen| Zelda 2 - Kampen fortsätter (Albumi vuodelta 2012) Neidestam opiskeli sarjakuvan tekemistä Malmön sarjakuvakoulussa. Tämän lisäksi hän on opiskellut erilaisia taidealan ja etnologian opintoja muun muassa Tukholmassa ja Göteborgissa. Vuonna 2007 Neidestam kehitteli ”tyttösarjakuvan” nimeltään Zelda, josta tuli pian menestys kotimaassaan. Piirtäjän mukaan Zelda on superfeministi, joka ei kuitenkaan onnistu elämään niin kuin opettaa. Ruotsissa ja Norjassa Zelda ilmestyy useissa sanomalehdissä ja siitä on julkaistu kokoelma-albumeita. Suomessa Zelda ilmestyi ensimmäisenä Aamulehdessä vuonna 2019.
Osoitin (ohjelmointi)
Tietojenkäsittelytieteessä osoitin on tietotyyppi, joka viittaa keskusmuistissa sijaitsevaan arvoon. Osoitin-tyyppistä muuttujaa voidaan kutsua osoitinmuuttujaksi tai pelkästään osoittimeksi. Osoitinmuuttuja sisältää viitattavan arvon muistiosoitteen. Toisin kuin viitettä, osoitinta voi kasvattaa, sitä voi verrata toiseen osoittimeen ja siihen voi sijoittaa tunnetun muistiosoitteen lukuarvona. Osoittimia käytetään paljon erityisesti C- ja C++-ohjelmointikielillä kirjoitetuissa ohjelmissa.
Osoitteen sijoitus
C:ssä ja C++:ssa osoittimeen voidaan sijoittaa muistiosoite seuraavasti: &-merkki luetaan ”address of” eli yllä ”osoitin saa arvokseen muuttujan luku osoitteen”.
Arvon noutaminen
Osoitteesta voidaan noutaa arvo (, toisinaan suomeksi osoittimen seuraaminen): Yllä oleva luetaan ”toinen_luku saa arvokseen osoittimen osoittaman kokonaislukuarvon”.
Aritmetiikka
Useimmissa ohjelmointikielissä osoittimet eivät osoita vain tavuihin, vaan esimerkiksi useita tavuja pitkiin kokonaislukuihin. Osoittimen kasvattaminen yhdellä kasvattaa sitä osoittimen tietotyypin pituuden verran. Tämä yksinkertaistaa taulukoiden läpikäyntiä:
Null-osoitin
Osoittimelle voidaan antaa arvoksi null, tyhjä. Kyseistä osoitinta kutsutaan silloin null-osoittimeksi (toisinaan nollaosoitin). Se on erikoisarvo, joka tarkoittaa että osoitin ei osoita minnekään. Null-arvoa käytetään aliohjelman parametrina ja palautusarvona välittämään jokin erikoismerkitys (”aliohjelma käyttäköön oletusarvoa”, ”muisti loppui”) ja päättämään linkitettyjä tietorakenteita kuten linkitetyn listan.
Sisäisesti null-arvo on usein luku 0, sillä useissa käyttöjärjestelmissä ensimmäisen muistisivun käyttö on vikatilanne. C-kielessä usein käytetään NULL-makroa, joka on sama kuin kokonaisluku 0.
Huomaa, että eräillä alustoilla voi olla mahdollista että käyttöjärjestelmän kerneli viittaa ensimmäiseen muistisivuun osoitteessa nolla.
Näin ollen  voi olla tietyissä tapauksissa validi kun taas   ei ole missään tilanteessa validi viittaus ja on yksiselitteinen.
Funktio-osoitin
Osoitin voi osoittaa myös ohjelmakoodiin. Piirrettä käytetään funktio-osoittimien muodossa:
Funktio-osoittimilla voidaan toteuttaa kielen omia toimintoja, sekä dynaamisesti ladatun ohjelmakoodin liitos funktion tynkään ajonaikaisesti (ks. DLL). Virtuaaliosoitin on funktio-osoittimen käyttötapaus olio-ohjelmoinnissa, jossa perintää käyttäessä voidaan yläluokassa oleva toteutus korvata toisella.
Suorituskyky
Tietokone käsittelee osoittimia kuin kokonaislukuja eikä niihin liity minkäänlaisia tarkistuksia, joten ne ovat hyvin nopeita. Joskus taulukko voidaan periaatteessa käydä läpi nopeammin osoittimilla kuin for-lauseella indeksoimalla, mutta todellisuudessa ero on mitätön, ja kääntäjä kuitenkin optimoi molemmat keinot tehokkaimmaksi mahdolliseksi.
Osoittimen varaama muistimäärä vaihtelee sekä käyttöjärjestelmän että suorittimen mukaan. Tyypillisesti 32-bittisissä koneissa osoitin on 32 bittiä ja 64-bittisissä osoitin on 64 bittiä.
Tyypillisesti ohjelman suorituksen kannalta on nopeampaa antaa aliohjelmalle parametrina vain osoitin tietueeseen kuin monta erillistä parametria, sillä tällöin aliohjelmaa varten riittää työntää ajonaikaiseen pinoon vain yksi muistiosoite.
Turvallisuus
Osoittimien huolimaton käyttö saattaa aiheuttaa muistivuotoja ja vaikeasti jäljitettäviä ohjelmointivirheitä, sekä antaa krakkerille mahdollisuuden hyökätä ohjelman käyttäjän koneelle. Niinpä useimmissa sovellus- tai Web-ohjelmointiin suunnatuissa kielissä, kuten Javassa, PHP:ssa, Pythonissa tai Rubyssä, ei ole osoittimia, ja C#-kielessä niitä ei juuri käytetä.
Tuki ohjelmointikielissä
Seuraavat ohjelmointikielet tukevat osoittimia:
Lähteet
Datatyp
Walter Hill
Walter Hill (s. 10. tammikuuta 1942) on pitkän uran tehnyt yhdysvaltalainen toimintaelokuvien ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut myös lännenelokuvia, kuten Lainsuojattomat (1980), Geronimo (1993) ja Hurja Bill (1995). Hill luo toimintakohtauksissaan tavaramerkinomaisesti sumeilematonta, jopa röyhkeän ylitsepursuavaa väkivaltaa, joka tahtoo lipsua yliampuvuudessaan komiikan puolelle. Poikkeuksena moderni rikoselokuva Keikkakuski (1978), joka tosin on jäänyt vähemmälle huomiolle, mutta nauttii jonkinlaista kulttimainetta.
Empire of the Sun (yhtye)
Empire of the Sun on australialainen elektronista ja tanssimusiikkia soittava yhtye, jonka muodostavat Luke Steele ja Nick Littlemore. Yhtyeen nimi tulee vuonna 1984 julkaistusta J. G. Ballardin romaanista Auringon valtakunta (Empire of the Sun). Yhtyeen ”Walking on a Dream” -debyyttialbumin samanniminen kappale oli ehdolla Vuoden kappaleeksi APRA Awards 2009 -tapahtumassa.
Polyfenismi
Polyfenismillä tarkoitetaan ympäristön ohjaamaa valintaa kahden vaihtoehtoisen ominaisuuden välillä ilman, että genotyyppi muuttuu. Esimerkiksi erään kulkusirkkalajin (schistocerca gregaria) siipien lukumäärään vaikuttaa sirkkapopulaation tiheys ja tiettyjen ravintokasvien saatavuus. Jos tiheys matala ja tiettyjä ravintokasveja ei ole paljoakaan saatavilla yksilölle kehittyy yksi siipipari. Päinvastaisessa tilanteessa sirkalle kehittyy kaksi siipiparia, jotka mahdollistavat tehokkaan lentämisen. Joillakin lajeilla myös useampi ominaisuus voi vaihtua yhtäaikaisesti edellä kuvatulla tavalla. Polyfenistiset ominaisuudet eivät siis suoraan periydy geenien mukana seuraavalle sukupolvelle, vaan jälkeläisten fenotyyppi määräytyy ympäristön olosuhteiden mukaan. Polyfenismi voidaan pääsääntöisesti jakaa viiteen eri luokkaan, riippuen ympäristön olosuhteista jotka sen aiheuttavat.
Blagodarnyi
Blagodarnyi on kaupunki Stavropolin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kuman sivujoen Mokraja Buivolan varrella 150 kilometriä Stavropolista itään. Kaupunki on Blagodarnyin piirin keskus. Sen kautta kulkee Svetlogradin ja Budjonnovskin välinen rautatie. Asukkaita on 33 000 henkeä (vuonna 2009).
Polyfenismi
Vuodenaikariippuvainen polyfenismi
Monet polyfenistiset ominaisuudet määräytyvät sääolosuhteiden mukaan. Esimerkiksi maapallon trooppisilla alueilla säätila vaihtelee yleensä kuuman ja kostean sekä viileän ja kuivan ilman välillä. Erään afrikkalaisen perhoslajin (bicyclus anynana) siipien väri ja silmien sijainti määräytyvät sekä lämpötilan että ilman kosteuden mukaan. Kostealla ja kuumalla ilmalla kehittyneellä perhosella silmät sijaitsevat lähempänä perhosen vatsapuolta ja siivet ovat vaaleammat verrattuna viileällä ja kuivalla ilmalla kehittyneeseen saman lajin perhoseen. Fenotyyppi tukee siis perhosen käyttäytymistä. Perhonen lentää kuumalla ja kostealla ilmalla, kun taas viileällä ja kuivalla ilmalla se piileskelee kuolleissa lehdissä.
Blagodarnyi
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1782 perustetusta kasakkakylästä. Vuonna 1971 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Polyfenismi
Ravinneriippuvainen polyfenismi
Ravinnonsaanti voi olla yksi polyfenistisen ominaisuuden määrittäjä. Eräänä esimerkkinä tästä voidaan mainita eräiden muurahaisten (pheidole morrisi) sijoittuminen hierarkkisessa järjestelmässään. Jos toukat saavat runsaasti ravintoa, niistä kehittyy sotilaita, kun taas ravinnon ollessa vähissä toukat kehittyvät kuhnureiksi.
Saalistajien aiheuttama polyfenismi
Uhka saalistajista saattaa vaikuttaa joidenkin lajien ilmentämään polyfenismiin. Muun muassa erään sammakkolajin nuijapään (Hyla chrysoscelis) fenotyyppi muuttuu saalistajan läsnäolon mukaan. Nuijapään syntyessä elinympäristöön, jossa on saalistajan erittämiä entsyymejä, sille kehittyy suurempi kirkkaanpunainen pyrstö kuin nuijapäähän normaaleissa olosuhteissa. Suuremman pyrstön ansiosta nuijapää kykenee liikkumaan nopeammin ja samalla houkuttelemaan saalistajien hyökkäykset suuntautumaan sen punaiseen takaosaan.
Vaihtoehtoisten olosuhteiden määrittämä polyfenismi
Joskus polyfenismiä ilmenee myös yllättävämpien olosuhteiden aiheuttamana. Tällaisia vaihtoehtoisia ympäristötekijöitä voivat olla esimerkiksi ukkosmyrskyt ja kutulammikon kuivuus. Eräällä sammakkolajilla (scaphiopus couchii) veden määrä kutulammikossa vaikuttaa ravinnon hankintatapaan. Runsasvetisessä lammikossa sammakot kehittyvät normaalisti leviä syöden, kun taas kuivuvassa lammikossa niiden on kehityttävä nopeammin selvitäkseen hengissä. Tällöin joillekin nuijapäille kehittyy leveämpi suu ja vahvemmat purulihakset, joita ne voivat hyödyntää mm. toisten nuijapäiden syömiseen. Tämä lisää nuijapään proteiininsaantia ja nopeuttaa siten sen kehittymistä.
Teófilo Cruz
Teófilo "Teo" Cruz (8. tammikuuta 1942 Santurce–30. elokuuta 2005 Trujillo Alto) oli puertoricolainen koripalloilija. Hän kuoli vuonna 2005 aivoverenvuotoon. Uransa jälkeen Cruz valittiin FIBA Hall of Fameen.
Cruz edusti Puerto Ricoa viidesti olympialaisissa. Hän onkin eniten olympiaesiintymisiä tehnyt mieskoripalloilija yhdessä Oscar Schmidtin sekä Andrew Gazen kanssa. Cruz edusti maataan myös MM-kilpailuissa ja Pan-Amerikan kilpailuissa.
R.O.B.
thumb|250px|Robotic Operating Buddy. R.O.B (Lyhenne sanoista Robotic Operating Buddy) on lisälaite Nintendo Entertainment Systemille. Se julkaistiin Japanissa heinäkuussa 1985, myöhemmin samana vuonna Pohjois-Amerikassa ja sen jälkeen Euroopassa syyskuussa 1986. Sillä oli lyhyt elinkaari, ja se tukikin vain kahta NES-peliä, joita olivat Gyromite ja Stack-Up.
R.O.B. muissa peleissä
R.O.B. on esiintynyt myös muissa peleissä, esim. Mario Kart DS:ssä, Super Smash Bros. Brawlissa, Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U:ssa ja Super Smash Bros. Ultimatessa.
Nintendo Entertainment System
EarthCARE
EarthCARE (Earth Clouds, Aerosols and Radiation Explorer) on Euroopan avaruusjärjestön kaukokartoitussatelliitti, jonka suunnittelu- ja rakennusvaihe alkoi vuoden 2009 alussa. ESA on ilmoittanut, että satelliitti laukaistaan elokuussa 2019. Se on ESAn 1990-luvulla aloittaman Living Planet -ohjelman Earth Explorer -satelliitti. Satelliitti tutkii maan lämpösäteilyn tasapainoa. Se mittaa pysty- ja vaakasuunnassa pilvien ja ilmakehän aerosolien jakaumaa.
Satelliitin suunnittelu ja rakentaminen tilattiin 27. toukokuuta 2008 saksalaiselta Astriumilta. Satelliitin hinta oli 263 miljoonaa euroa. Satelliittiohjelma toteutetaan yhteistyössä Japanin avaruusjärjestön JAXAn kanssa. Vuoden 2011 alussa satelliitin hinta on 800 miljoonaa dollaria, esim. 190 miljoonan dollarin kustannuylitys on syntynyt lasermittalaitteen ongelmista. Satelliitti lentää aikanaan 400 kilometriä korkealla naparadalla, jonka inklinaatio on 97 astetta. Satelliitti painaa noin 2 000 kilogrammaa. Sillä on neljä instrumenttia : Projektin päällikkönä ESAssa toimii Alain Lefebvre.
Lise-Marie Morerod
Morerod saavutti uransa ensimmäisen arvokisamitalin St. Moritzin maailmanmestaruuskilpailuissa 1974 sijoittumalla pujottelussa pronssille. 1978 Garmisch-Partenkirchenissä järjestetyissä MM-kilpailuissa hän sijoittui hopealle suurpujottelussa, ainoastaan 0,05 sekunnin erolla kultamitalisti Maria Eppleen. Samoissa kilpailuissa Morerod jäi pujottelussa seitsemänneksi. Urallaan hän osallistui vain kerran olympialaisiin, Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui neljänneksi suurpujottelussa.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Morerod voitti kaudella 1976–1977, jonka lisäksi hän sijoittui toiseksi vuonna 1976 ja kolmanneksi vuonna 1978. Suurpujottelun maailmancupin hän voitti kolme kertaa peräkkäin: 1976, 1977 ja 1978, sekä pujottelun maailmancupin kahdesti 1975 ja 1977. Morerod voitti 24 maailmancupin osakilpailua, joista 14 tuli suurpujottelussa ja 10 pujottelussa. Lisäksi hän oli yhteensä 41 kertaa palkintokorokkeella.
Morerod loukkaantui auto-onnettomuudessa vuonna 1978, jonka takia hän ei enää pystynyt kilpailemaan samalla tasolla, kuin ennen loukkaantumista. Viimeisen kilpailunsa hän laski tammikuussa 1980.
Nuortenkirjallisuus
Joitakin alan toimijoita
Suuri osa lasten- ja nuortenkirjoja on julkaistu sarjoina, esimerkiksi Enid Blytonin Viisikko, Astrid Lindgrenin Peppi Pitkätossu ja J. K. Rowlingin Harry Potter -sarja.
Jossakin määrin nuortenkirja supistui alalajina 1970-luvun puolivälistä eteenpäin ja nuoret siirtyvät lastenkirjoista aikuisten viihdekirjoihin, sota-, jännitys- ja romantiikkateemoihin. Nuorten kirjallisuudeksi tuli kansallinen sarjakuva sekä kauhukirjallisuus. Tieteiskirjallisuus teki – muun muassa Jules Vernen 1800-luvun lopun tarinoiden kiinnostuksen hiipumisen jälkeen – paluun 1980-luvun lopulla eri maiden kansallisten tieteiskirjoittajien saatua myönteisiä kustannuspäätöksiä kustantamoilta. Japanilaiset sarjakuvat tulivat suosituksi 2000-luvun alussa ja nuortenkirjallisuus koki uuden nousun.
Historiaa
1940-luvulla markkinoinnin helppous sai kaupallisen edun voittamaan kirjallisen laadun. Koti- ja ulkomaisia pinnallisia nuorisokirjoja tehtiin paljon sarjatuotantona ja nuorisokirjallisuuden katsottiin rihkamatuotannon takia joutuneen 1940-luvun puolivälissä lamaan. Nuorisokirjallisuuden ja kirjailijoiden etua ja laatua valvomaan perustettiin 1946 Nuorten Kirja ry, jonka toimintaa jatkaa nykyisin Suomen Nuorisokirjailijat ry.
1960-luvulla yhteiskunnallinen perusvaade koski kaikkia kirjoja ja realistiset nuortenkirjat saivat uusia ilmeitä. Yhteiskunnallisviritteistä ja arkirealistista nuorisokirjallisuutta kirjoittivat esimerkiksi Eve Garnett, Eleanor Estes ja Mary Stoltz.
Kirjallisuutta
Jeugdliteratuur
Vuorovesienergia
thumb|250px|La Rancen vuorovesivoimalan yleiskuva. Voimala perustuu vuoroveden virtausta rajaavaan voimalapatoon, johon on sijoitettu vesiturbiinit. Vuorovesienergia eli vuorovesivoima on vuoroveden hyödyntämiseen perustuva energiantuotantomuoto.
Käytössä olevia vuorovesivoimaloita
Maailman toiseksi suurin käytössä oleva vuorovesivoimala on rakennettu 1966, ja se sijaitsee Ranskassa Rancejoen suulla Bretagnen pohjoisrannikolla. La Rancen vuorovesivoimalan pato on 750 metriä pitkä, ja sen teho on 240 megawattia. Padolla säädellään vedenpinnan tasoa, ja padossa veden potentiaalienergia muutetaan liike-energian kautta sähköksi vesiturbiineilla vesivoimalan tavoin. Alun perin suuri ja kallis laitos on muuttunut kannattavaksi, ja sillä tuotettu sähkö on halvempaa kuin ydinvoimalassa tuotettu.
Etelä-Koreassa otettiin vuonna 2011 käyttöön teholtaan hieman La Rancen voimalaa suurempi, maailman suurimmaksi noussut 245 MW:n Sihwajärven vuorovesivoimala. thumb|230px|left|SeaGen-vuorovesivoimala Strangford [[Loughin salmi|Loughin salmessa Pohjois-Irlannissa. Roottorit ovat veden alla. Huomaa voimakas vuorovesivirta.]] thumb|250px|La Rancen vuorovesivoimala. Myös Pohjois-Irlannissa toimii kaupallisesti kannattava vuorovesivoimala. Siellä vuorovesivirtaa hyödyntävä voimala on sijoitettu Strangford Loughin kapeaan salmeen suurehkon vuonon suulle, jonka salmen läpi käy voimakas vuorovesivirta kahden vuorokautisen nousu- ja laskuveden aikana. Marine Current Technologiesin rakentama SeaGen-niminen laitos koostuu kahdesta 16-metrisestä, vedenalaista roottorista ja tuottaa teoriassa 1,2 MW. Tällaisen voimalan hinta on nykyään 4,5–5,2 miljoonaa euroa megawatilta. Vuorovesivoimaloita ovat rakentaneet myös Hammerfest Strom Norjassa ja Verdant Power New Yorkissa. Useita muitakin hankkeita on suunnitteilla.
Severnin vuorovesivoimalan suunnitelma
Ison-Britannian BWEA:n mukaan maan vuorovesipotentiaali on 34 prosenttia käytetystä sähköstä. Britannian suurimman joen Severnin suistoon suunnitellaan vuorovesivoimalaa, joka tuottaisi 17 TWh sähköä vuodessa eli 4,4 prosenttia Britannian sähköstä täysin ilman hiilidioksidipäästöjä. Voimalan hinta olisi 21 miljardia euroa. Voimalan muodostaisi 16 km:n pituinen vuorovesipato, jonka turbiinikanavien läpi vesi virtaisi vuoroveden voimasta. Hanketta on ehdottanut Britannian hallituksen kestävän kehityksen hankkeita pohtiva asiantuntijaelin Sustainable Development Commission eli SDC. Pato edellyttäisi vaihtoehtoisia elinympäristöjä varsinkin alueen linnustolle, koska pato muuttaisi suiston olosuhteita hyvin voimakkaasti. Hanketta arvostelleet ympäristöjärjestöt esittävät ratkaisuksi rakennettuja vuorovesilaguuneja. Voimalan pitää joka tapauksessa täyttää tiukat ympäristönsuojelulliset ehdot. SDC pitää tärkeänä, että voimala olisi julkisessa omistuksessa.
Tungokotšenin piiri
thumb|200px|Tungokotšenin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Tungokotšenin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1938 perustetun piirin pinta-ala on 50 900 neliökilometriä. Asukkaita on 13 900 henkeä (vuonna 2009).
ISO 14001
Standardin ensimmäinen versio julkaistiin 1996 , ja se on sittemmin kasvanut maailman toiseksi suosituimmaksi hallintajärjestelmäksi heti ISO 9000-standardin jälkeen.
Tungokotšenin piiri
Tungokotšenin piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin pohjoisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Kalarin piiriin, idässä Tungirin-Oljokman, Mogotšan, Tšernyševskin ja Nertšinskin piireihin, etelässä Šilkan, Karymskojen ja Tšitan piireihin sekä lännessä Burjatian tasavaltaan. Piirin länsirajan muodostaa Vitimjoki.
ISO 14001
Standardin osa-alueet
Standardi sisältää peruselementit tehokkaalle ympäristöjohtamisjärjestelmälle, ja sitä voidaan soveltaa minkä tahansa tyyppiseen ja kokoiseen organisaatioon, niin julkisella kuin yksityiselläkin sektorilla.
Tungokotšenin piiri
Piiriin kuuluu Veršino-Darasunskin kaupunkimainen taajama ja 9 maalaiskuntaa: Jumurtšen, Krasnyi Jar, Kyker, Nižni Stan, Tungokotšen, Ust-Karenga, Usugli, Verh-Usugli ja Zeljonoje Ozero. Hallinnollinen keskus on Verh-Usuglin kylä.
ISO 14001
Standardin osa-alueet
Standardi vaatii organisaatiota määrittämään ympäristöpäämääränsä ja -tavoitteensa, sekä johtamisjärjestelmän, jolla nämä tavoitteet saavutetaan. Lisäksi standardi vaatii, että organisaatio pitäytyy näissä vaatimuksissa myös prosesseissaan, menettelyohjeissaan ja toiminnoissaan.
Tungokotšenin piiri
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan on vain 2,2 % väestöstä. Valtaosa asukkaista on venäläisiä.
ISO 14001
Standardin osa-alueet
Standardin päävaatimukset ovat:
Tungokotšenin piiri
Verh-Usuglista on maantieyhteys aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan, jonne on matkaa 320 kilometriä. Huomattava osa kylistä on vailla ympärivuotista tieyhteyttä. Aikaisemmin tärkeimpänä liikennemuotona toiminut lentoliikenne lakkasi 1990-luvulla.
Perinteisten elinkeinojen poronhoidon ja metsästyksen merkitys on nykyään vähäinen. Seudulla on fluoriitti- ja kultakaivokset sekä metsäteollisuutta. Maatalous tuottaa perunaa, vihanneksia, viljaa, maitoa, lihaa, munia ja villaa.
ISO 14001
Asteittain siirtyminen vihreämpään suuntaan
Standardi vaatii organisaatiota selvittämään kaikki ympäristövaikutuksensa ja niihin liittyvät näkökohdat. Se vaatii toteuttamaan toimenpiteitä, joilla parannetaan prosessien toimivuutta painopistealueilla ja merkittävimmissä ympäristönäkökohdissa.
Standardin hyödyt
Ympäristöjärjestelmän käyttöönotolla voidaan saavuttaa useita liiketoiminnallisia hyötyjä vaatimustenmukaisuuden lisäksi. Näitä ovat muun muassa kustannustehokkuuden parantaminen, henkilöstön ympäristötietoisuuden edistäminen ja vastuullisuuden osoittaminen sidosryhmille.
Uusin versio
Uusin versio standardista on ISO 14001:2015 joka julkaistiin 15. syyskuuta 2015. SFS julkaisi standardin suomeksi marraskuussa 2015 nimellä SFS-EN ISO 14001.
Muita standardeja
ISO 14001 -standardiin liittyvät läheisesti myös nämä standardit :
Lisäksi ISO 14000-standardiperheessä on lukuisia muitakin standardeja ympäristöasioiden hallintaan liittyen, joilla on liittymäkohtia ISO 14001-standardiin. Näitä ovat muun muassa ISO 14031, ISO 14020 ja ISO 14040.
Lähteet
ISO 14000
DNA-profilointi
thumb|Varhaisaikojen DNA-profilointia. DNA-profilointi (myös geneettinen sormenjälkitutkimus, DNA-testi) tarkoittaa tekniikoita, joilla eliöyksilön identiteetti määritetään sen kudoksesta tai eritteestä otetusta näytteestä eristetyn DNA:n perusteella. Profilointi perustuu yksilöiden välisiin DNA:n rakenteen eroihin, joita nykyisillä menetelmillä voidaan löytää lähes rajaton määrä; näin jokainen yksilö voidaan kiistattomasti erotella. DNA-testeillä voidaan esimerkiksi selvittää sukulaisuussuhteita ja periytymistä. DNA-identifiointi hyväksytään useimmissa maissa todisteeksi oikeudenkäyntiprosesseissa, ja DNA-testit ovat syrjäyttämässä sormenjäljet henkilöllisyyden varmistamisessa luotettavuutensa takia.
Vastaavia tekniikoita voidaan käyttää myös karkeammin lajitasolla eliölajien määrittämiseen DNA-viivakoodaus-tekniikalla.
Profilointia ei tule sekoittaa sekvensointiin, joka laajimmillaan tarkoittaa yksilön koko perimän, eli genomin ja siten yksilön kaikkien geenien selvittämistä. Profilointia voi verrata esim. auton rekisterin selvittämiseen joka yksinkertaisuudestaan huolimatta on kaikille autoille uniikki. Genomisekvensointi puolestaan vastaa yksityiskohtaista ja pitkää kuvausta kaikista auton piirteistä: väri, merkki jne.
Menetelmät
Ensimmäisen DNA-sormenjälkitekniikan kehitti Sir Alec Jeffreys Leicesterin yliopistosta vuonna 1985. Tämä perustui minisatelliiteiksi kutsuttuihin suhteellisen pitkiin DNA-sekvenssin toistojaksoihin, joiden lukumäärä vaihtelee runsaasti eri yksilöiden ja kromosomien välillä. Kun tutkitaan useita merkkilokuksia, on äärimmäisen epätodennäköistä, että kahdella yksilöllä olisi täysin samanlainen minisatelliittien yhdistelmä.
Minisatelliitit ja eräät muut aiemmin rikostutkimuksessa käytetyt metodit perustuivat RFLP-analyysiin (restriction fragment length polymorphism). Uudemmat menetelmät perustuvat yleensä PCR-tekniikkaan (polymerase chain reaction). Tärkeimpiä menetelmiä ovat olleet mikrosatelliitteihin perustuva STR-analyysi (short tandem repeats) sekä nykyisin käytetty SNP-merkkeihin perustuvaa profilointi. Vaikka yksittäisten SNP-lokusten vaihtelevuus on rajallinen, niiden suuri lukumäärä kompensoi tilanteen.
Erityistapauksissa käytetään poikkeavasti periytyviä genomin osia: Y-kromosomin tai mitokondrio-DNA:n analyysia. Y-kromosomi periytyy isältä pojille, mitokondrio äidiltä kaikille lapsille. Näitä käytetään esimerkiksi onnettomuuden uhrien tunnistamisessa. Mitokondrio-analyysiä käytetään myös pitkälle hajonneiden näytteiden tapauksessa, koska mtDNA:ta on soluissa enemmän kuin muita merkkigeenejä.
Käyttö
DNA-testiä käytetään usein oikeustapauksissa verrattaessa epäiltyjen näytteitä rikospaikalta saatuihin veri-, hius-, sylki- ja siemennestenäytteisiin. Testaus on johtanut myös useisiin tuomittujen epäiltyjen vapauttamiseen jälkikäteen. Muita käyttötarkoituksia ovat ruumiiden tunnistaminen, isyystestit, elinluovutuksen varmistus, villieläinten populaatioiden tutkiminen sekä ruoan alkuperän tai koostumuksen selvittäminen. Vastaavia tekniikoita käytetään jäljitettäessä ihmisen ja muiden lajien leviämishistoriaa esihistoriallisena ja historiallisena aikana, mukaan lukien sukututkimus. Esimerkiksi koiran kesyttämisestä on hankittu tietoja vertailemalla DNA-näytteistä erirotuisista koirista ja susista ympäri maailmaa.
Testaukselle voidaan asettaa lainvoima etsinnöissä tai virkavallan määräyksestä ja useat maat ovat alkaneet koota tietopankkeja tuomittujen henkilöiden DNA:sta. Esimerkiksi Yhdysvalloilla oli vuonna 2011 maailman laajin DNA-tietokanta, nimeltään Combined DNA Index System (CODIS), jossa oli lähes kymmenen miljoonaa näytettä. Tämä on herättänyt keskustelua paikallisissa ihmisoikeusjärjestöissä, erityisesti siitä miten laajat valtuudet poliisilla on ottaa näyte.
Kotieläinten DNA-tutkimukset
Kotieläimillä geneettistä profilointia vastaavia DNA-testejä käytetään polveutumisen varmistamiseen. Esimerkiksi hevosilla tutkimus voi kuulua rekisteröintiprosessiin. Toisessa tarkoituksessa DNA-testejä eli geenitestejä käytetään haluttuihin tai vältettäviin ominaisuuksiin kuten perinnöllisiin sairauksiin tai tiettyihin värityksiin liittyvien genotyyppien selvittämiseen. Tavoite ei ole tällöin yksilön identifiointi vaan tietyn ominaisuuden tai taipumuksen aiheuttavan geenin paljastaminen sen perimästä. Esimerkiksi koirien perinnöllisiä sairauksia voidaan näin todeta jo aikaisessa vaiheessa DNA-testillä, tavoitteena ettei vikaa piilossa kantavaa eläintä käytettäisi jalostukseen. DNA-tutkimus nopeuttaa jalostustyötä huomattavasti erityisesti hitaasti lisääntyvillä lajeilla.
Antonin Rouzier
Antonin Rouzier (s. 18. elokuuta 1986 Saint-Martin-d’Hères) on ranskalainen lentopalloilija, joka edustaa Turkin lentopalloliigassa pelaavaa Arkas Sporia ja Ranskan lentopallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 201 senttimetriä pitkä ja 100 kilogrammaa painava Rouzier on hakkuri. Hänen iskulyöntinsä ylettyy 350 ja torjuntalyöntinsä 330 senttimetrin korkeuteen.
Mesisienet
Mesisienet (Armillaria) on laajalle levinnyt helttasienisuku, joka tuottaa kellertäviä, myöhemmin ruskehtavia, valkoitiöisiä, usein suurina ryhminä esiintyviä itiöemiä. Tyypillistä on lakin pinnan täpläkuvioitus ja jalan rengas, joka tosin voi hävitä vanhemmiten. Suomessa esiintyy kolme renkaallista ja yksi renkaaton mesisienilaji. Mesisienet ovat pääasiassa puiden tai karikkeen lahottajia. Mesisieni voi elää joko saprofyyttinä eli mädänsyöjänä kuolleessa puussa tai parasiittina eli loisena elävässä puussa. Mesisienet kasvavat tiheinä rykelminä kannoissa, puiden tyvillä tai maan pinnalle tulevissa juurissa. Mesisieniä käytetään yleisesti ravinnoksi, etenkin niiden lakkeja, mutta niitä suositellaan keitettäväksi, jotta vältyttäisiin mahdollisilta vatsavaivoilta. Mesisieniä ei tule sekoittaa esimerkiksi pörhösuomuhelokkaan, joka ei ole syötävä.
Antonin Rouzier
Rouzier aloitti uransa kotimaassaan Toulouse VB:n riveissä ja pelasi neljässä eri seurassa vuoteen 2008 asti. Kauden 2008–2009 hän pelasi Belgian Knack Randstad Roeselaressa. Vuodet 2009–2011 Rouzier edusti kotimaansa Stade Poitevin Poitiersia, jossa hän voitti Pro A-liigan mestaruuden kaudella 2010–2011. Vuonna 2011 Rouzier siirtyi puolalaiseen ZAKSA Kędzierzyn-Koźleen, jossa hän pelasi kaksi kautta. Hän voitti seuran paidassa Puolan cupin kaudella 2012–2013. Kauden 2013–2014 Rouzier pelasi Italian A1-liigan Piemonte Volleyssä. Kaudeksi 2014–2015 Rouzier siirtyi Turkkiin Ziraat Bankası Ankaraan, ja siirtyi vuonna 2015 saman sarjan Arkas Sporiin.
Ranskan lentopallomaajoukkueessa Rouzier debytoi vuonna 2006. Vuoden 2009 EM-kilpailuissa hän oli saavuttamassa hopeaa. Vuonna 2015 Rouzier voitti Ranskan kanssa sekä maailmanliigan ja EM-kultaa. EM-kilpailuissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Mesisienet
Mesisienet ovat maailmanlaajuisesti levinneitä sieniä, joita tavataan tropiikissakin. Euroopasta mesisieniä on löydetty seitsemää eri lajia. Suomesta tunnetaan yhteensä neljä mesisienilajia :
Antonin Rouzier
Saavutukset
Seurajoukkue
Mesisienet
Mesisienten suvun nimikkolaji Armillaria mellea tarkoittaa nykyään vain keltamesisientä, joka ei kasva Suomessa, mutta kylläkin esimerkiksi Tanskassa.
Antonin Rouzier
Saavutukset
Maajoukkue
Villa Nelimarkka
Villa Nelimarkka on vuonna 1932 valmistunut Alajärvellä sijaitseva huvila, jonka rakennutti ja suunnitteli taiteilija Eero Nelimarkka. Suojeltu rakennus kuuluu läheisen Nelimarkka-museon kanssa valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Nelimarkka asui ja maalasi huvilallansa pitkiä aikoja, ja 1960-luvulla hän pyrki muokkaamaan rakennusta taidekoulun käyttöön. Siihen rakennus oli liian pieni, ja sen läheisyyteen rakennettiin Nelimarkka-museo. Museon valmistuttua huvila oli vuokralla ja pitkän aikaa tyhjillään. Alajärven kaupungin omistaman rakennuksen kunnostustyöt valmistuivat vuonna 2013. Sen jälkeen Villa Nelimarkkaa on käytetty taiteilijaresidenssinä sekä tapahtuma- ja näyttelytilana.
Arkkitehtuuri ja pihapiiri
Villa Nelimarkka on kesähuvila, jonka kaksikerroksinen päärakennuksen ulkoasu on 1930-luvulle tyypillinen. Siinä on mansardikatto, pienehköt, pieniruutuiset ikkunat ja pystysuuntainen ulkolaudoitus. Rakennus on hirsirunkoinen. Huvilan alueella on myös pihatupa ja savusauna, jotka on myös rakennettu puusta.
Historia
Taidemaalari Eero Nelimarkka oli asunut Helsingissä noin kahdenkymmenen vuoden ajan, kun hän alkoi kaivata takaisin synnyinseudulleen Pohjanmaalle. Synnyinkaupunkinsa Vaasa ei enää häntä miellyttänyt, vaan hän halusi muualta paikan, ”missä voi kaikessa rauhallisuudessa syventyä itseensä ja työhönsä”. Nelimarkka löysi sopivan tontin isänsä kotikylästä Alajärven Pekkolasta. Taiteilija suunnitteli huvilarakennuksen itse. Huvilan kivijalkaa alettiin muurata kesällä 1928. Rakennuksen perusosa valmistui vuonna 1932, kun pärekatto saatiin valmiiksi.
Huvilan valmistuttua Nelimarkka asui pitkiä aikoja Alajärvellä, missä hän maalasi maisemia laatukuvia. Nelimarkat olivat sotavuosina paljon Alajärvellä, ja sodan jälkeen hänen työnsä alkoivat käydä aiempaa paremmin kaupaksi. Parantunut myynti mahdollisti Nelimarkan ja hänen Saima-vaimonsa kuukausien mittaiset matkat. Huvilan käyttö vähentyi, ja Nelimarkka vuokrasi sen vuosiksi 1947–1952.
Nelimarkka suunnitteli huvilan myymistä kyläkouluksi Saima-vaimon kuoltua vuonna 1953. Nelimarkka alkoi kuitenkin viihtyä jälleen Alajärvellä, missä hänen lapsensa perheineen viettivät kesänsä mielellään. Alajärvellä Nelimarkka alkoi uudelleen suunnitella taidekoulun perustamista. Hän haki opetusministeriöltä suositusta Yhdysvaltain-opintomatkalle, joka vahvisti ajatusta taidekoulusta. Sitä varten Nelimarkka laajensi huvilaansa vuonna 1962.
Huvilarakennukseen piti sijoittaa sekä Nelimarkka-Rahaston kokoelmat että taidekoulu. Rakennus oli siihen kuitenkin liian pieni, minkä takia Nelimarkka osti sukulaisiltaan isänsä maatilan ja sijoitti kokoelman ja taidekoulun tilan asuinrakennukseen. Nelimarkka-museo valmistui vuonna 1964, minkä jälkeen Nelimarkka itse muutti museon viereiseen asuinrakennukseen. Huvila jäi hänen lastensa kesänviettopaikaksi.
Nelimarkan kuoleman jälkeen huvila oli useita vuosia vuokralla ja myös pitkään tyhjillään. Sittemmin se siirtyi Osakeyhtiö Pekkolan ja sen jälkeen Alajärven kaupungin omistukseen. Huvilan kunnostuksen aloitti vuonna 1993 Eero Nelimarkan huvilaseura. Kaupunki jatkoi kunnostustöitä, jotka valmistuivat kesällä 2013. Kunnostettu rakennus vihittiin käyttöön nimellä Villa Nelimarkka.
Käyttö
Villa Nelimarkka avautui yleisölle vuonna 2013, ja siellä järjestetään tapahtumia ja näyttelyitä sekä siellä toimii Nelimarkka-residenssin taiteilijatalo ja kesäkahvila. Nelimarkka-residenssissä työskentelee vuosittain noin 6–10 taiteilijaa. Rakennuksen yläkerta on erityisesti suunniteltu työtilaksi. Rakennuksesta voi valita joko erillisen makuuhuoneen ja avoimen työtilan tai makuuhuoneen ja työtilan yhdistelmän.
Merkitys ja suojelu
Villa Nelimarkka pihapiireineen on myös suojeltu rakennussuojelulain nojalla, koska se on kulttuurihistoriansa ansiosta kansallisen kulttuuriperinnön perusteella suojeltava kohde. Suojelumääräys koskee rakennusten ulkoasua ja alkuperäistä kiinteää sisustusta.
Seututie 120
right|thumb|220px|Vihdintien Helsingin-puoleinen pää nähtynä Lapinmäentien risteyksestä itään. Taustalla [[Ruskeasuon pohjoisosan korkeita rakennuksia.]] right|thumb|220px|Vihdintien ja Lapinmäentien risteys idästä nähtynä. Vihdintie kaartuu kohti pohjoista. right|thumb|220px|Vihdintietä [[Etelä-Haagassa. Oikeassa reunassa nurmikaistan ja puurivin erottama rinnakkaiskatu.]] right|thumb|220px|Vihdintietä [[Luukki|Luukin alueella Pohjois-Espoossa.]]
Seututie 120 (Helsingin, Vantaan ja Espoon alueella myös Vihdintie ja Vihdin alueella Vanha Porintie) on Helsingin Haagasta Vihdin Maikkalaan kulkeva seututie. Tie on osa entistä valtatietä 2. Seututie 120 oli alun perin tarkoitettu pääasialliseksi maantieyhteydeksi Helsingistä Poriin, mutta tie oli jo valmistuessaan onnettomuusaltis mutkaisuutensa, mäkisyytensä sekä kapeutensa vuoksi. Tien Helsingin-puoleinen osuus Kehä III:lle saakka on myöhemmin kuitenkin levennetty nelikaistaiseksi.
Etelä-Haagassa sijaitseva Vihdintien alkuosa Mannerheimintien päästä Haagan liikenneympyrään saakka on katumainen. Sen itäreunassa on puurivin kapean nurmikaistan erottama rinnakkaiskatu, jolla ei ole erillistä nimeä, vaan sen varrella olevien rakennusten osoitteina käytetään Vihdintietä. Haagan liikenneympyrän ja Kehä III:n välillä tie on nelikaistainen ja Helsingin Lassilasta Vantaan Rajatorppaan lähes viivasuora. Se ei kuitenkaan ole moottoritie, vaan sen varrella on monia liikennevalo-ohjattuja tasoliittymiä. Sen sijaan osuus Kehä III:lta Vihdin Maikkalaan on edelleen kaksikaistainen, melko kapea, mutkitteleva ja mäkinen.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Helsinki – Espoo – Vantaa – Espoo (uudelleen) – Vihti.
Rakentaminen
Vihdintie on osa entistä Helsingin ja Porin välistä valtatie 2:ta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1942, mutta vasta vuonna 1957 se oli kokonaan valmiina Helsingistä Karkkilaan saakka. Tie tuli alkuvaiheessaan tunnetuksi myös "Tannerin tienä", koska Väinö Tannerilla oli maatila Pohjois-Espoossa tien varrella ja hänen on väitetty vaikuttaneen sen linjaukseen.