cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apoteket Lejonet (Malmö)
Vuonna 1896 apteekkari John Tesch päätti rakennuttaa Apoteket Leijonetille uuden toimipaikan Stortorget-torin itälaidalle. Uusi apteekki varustettiin isoilla näyteikkunoilla, ja myös yläkerrasta pyrittiin tekemään mahdollisimman näyttävä. Rakennuksen koristuksiin kuuluu muun muassa Teschiä itseään kuvaava koristeveistos. Niin apteekin kuin asuinkerroksenkin muotoilusta tuli loistelias sekä ulkoa että sisältä. Rakennuksessa on myös hissi Teschin ylelliseen asuntoon, mikä oli tuohon aikaan hyvin harvinaista.
Apteekin rakentamisen aikoihin Apoteket Lejonetia pidettiin yhtenä Euroopan kaikkein suurimmista apteekeista, lähes yhtä isona kuin Moskovan keisarillista apteekkia.
Tesch lopetti apteekkarin työt 16 vuoden uran jälkeen ja siirtyi pankkialalle. Hänestä tuli myöhemmin myös Malmön Hippodromen-teatterin tärkeä liikkeellepaneva voima. Yksi apteekin uusista omistajista oli Teschin sisarenpoika Hjalmar Andersson-Tesch.
Nousia Venäläinen
Nousia Venäläinen eli Nousia Karjalainen eli Nousia Ryds eli Nousia Ryssä oli 1500-luvulla elänyt henkilö. Hän on luultavasti ollut Käkisalmen läänistä peräisin ollut karjalainen. Hän esitti selonteon karjalaisten silloisista kauppateistä, jotka kulkivat Käkisalmesta Pielisjärvelle ja edelleen Ouluun ja toiseen suuntaan Vienanmerelle. Hän esitti sen kuninkaan asiamiehelle Jaakko Teitille. Selostus on julkaistu teoksessa Jaakko Teitin valitusluettelo Suomen aatelistoa vastaan vuosilta 1555–1556 (1894).
Reittiä kutsutaan joskus Nousian Reitiksi. Reitti oli pääasiassa vesireitti. Esimerkiksi Käkisalmesta Ouluun oli matkaa 115 peninkulmaa eli noin 690 kilometriä, josta vesitien osuus oli 91 peninkulmaa. Lieksanjoen reitin itään Vienanmerelle on arvioitu olleen talvitien, sillä koskinen Lieksanjoki ei ollut kovin kulkukelpoinen. Ruotsin vaikutus ei Nousian mukaan näkynyt esimerkiksi Pielisen seudulla. vaan alkoi vasta Vuokatin jälkeen Nuasjärvellä.
Reittien laadusta on kuitenkin vuosikymmenien mittaan esitetty erilaisia näkemyksiä. Tielaitoksen 200-vuotishistorissa esitetään esimerkiksi, että käsitys vesireittien ensisijaisuudesta olisi romantisointia.
Thomas Middleton
Thomas Middleton (noin 1570 Lontoo, Englanti – 4. heinäkuuta 1627 Newington Butts, Surrey ) oli englantilainen näytelmäkirjailija.
Middleton sai 1620 nimityksen Lontoon kronikoitsijaksi.
Middletonin tekemiksi arvioidut teokset julkaistiin ensi kerran 2007 nimellä Thomas Middleton: The Collected Works (toim. Gary Taylor ja John Lavagnino).
Sikorsky S-92
Sikorsky S-92 on Sikorsky Aircraftin valmistama kaksimoottorinen kuljetushelikopteri, jota valmistetaan sotilas- ja siviilikäyttöön. S-92 malli kehitettiin S-70 mallin pohjalta, ja se käyttää osittain samoja osia kuin S-70, kuten lennon ohjaus ja roottorijärjestelmä.
H-92 Superhawk on armeijan käyttöön suunnattu versio S-92sta, ja sillä voi kuljettaa 22 sotilasta. H-92sta voi käyttää myös mm. etsintätehtäviin tai VIP-kuljetuksiin.
Suoritus teho
kehyksetön|oikea
H-92 Superhawk
H-92 Superhawk on armeijan käyttöön tarkoitettu versio S-91 helikopterista. Siinä on tehokkaammat moottorit ja fly-by-wire ominaisuus. Siitä on olemassa myös etsintätehtäviin tarkoitettu muunnos.
VH-92 Patriot
Toukokuussa 2014 Sikorsky sai 1,2 miljardin USD sopimuksen kehittää Yhdysvaltain johdon kuljetukseen käytettävä helikopteri. Helikopteri pohjautuu S-92 malliin, mutta siinä on VIP-sisustus ja armeijatason varustus. Vuoteen 2017 mennessä Yhdysvallat ottaa käyttöön kuusi helikopteria ja vielä 17 helikopterin tuotannon suunnitellaan alkavan vuonna 2020.
CH-148 Cyclone
Tällä hetkellä kehityksessä oleva versio, joka tulee Kanadan asevoimien käyttöön.
Krabi krabong
pienoiskuva|Krabi krabongin harjoitussali Krabi krabong on vanha thaimaalainen taistelulaji jossa käytetään aseita. Siinä on yhteneväisyyksiä muiden Kaakkois-Aasian taistelulajien kuten malesialaisen Silatin kanssa. Se on alkuperältään useita vuosisatoja vanha mutta sitä myös systematisoitiin vuonna 1936 käytettäväksi liikunnan opetukseen yliopistotasolla.
Aseita ovat muun muassa sapeli ja puinen sauva. Tyylin nimi on peräisin thaimaalaista kaarevaa miekkaa (krabi) ja sauvaa (krabong) tarkoittavista sanoista. Tyypillisesti kahta miekkaa käytetään parina (daab song mue). Tyylin aseeton osuus (muay boran) käyttää potkuja, iskuja hermopisteisiin, nivellukkoja, hallintaotteita ja heittoja.
Muita tyylin aseita ovat daab (yksiteräinen miekka), kean/lo (kilpi), phlong (toinen sauva-ase, joka usein sekoitetaan krabongin kanssa), ngao (sauva jossa on terä) ja mai sok san (pari tonfan kaltaisia nuija-aseita).
Näkymättömät kahleet
Näkymättömät kahleet on Hall Bartlettin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen psykologinen draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1963. Draaman pääosissa ovat Joan Crawford, Robert Stack, Polly Bergen ja Janis Paige. Näkymättömät kahleet kertoo psykiatrisesta sairaalasta.
Näkymättömät kahleet perustuu Dariel Telferin romaaniin The Caretakers (1959), jonka pohjalta Henry F. Greenberg, ohjaaja Bartlett ja Jerry Paris mukauttivat käsikirjoituksen. Bartlett ja Paris olivat myös tehneet pohjustavan tarinan romaanista käsikirjoitusta varten. Hall Bartlett Productions toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja United Artists jakelijana.
Näkymättömät kahleet sai muun muassa Oscar-ehdokkuuden ja kolme Golden Globe -ehdokkuutta vuonna 1964.
Tuotanto
Joan Crawford on sanonut, että hän hyväksyi roolin elokuvassa, koska hän piti tarinaa "kiinnostavana". Crawford auttoi elokuvan kuvauksien aikana ikääntyvää ja huonokuntoista veteraaninäyttelijää Herbert Marshallia hänen repliikkien muistamisessa ja muutenkin elokuvaa kuvatessa. Marshall ja Crawford olivat myös ystäviä keskenään. Näkymättömät kahleet jäikin Marshallin toiseksi viimeiseksi elokuvaksi. Näkymättömät kahleet oli Virginia Munshinin ensimmäinen ja viimeinen elokuva. Hän kuoli aivoverenvuotoon vain 30-vuotiaana 8. heinäkuuta vuonna 1962.
Jerry Paris tekee elokuvassa cameoroolin ohikulkijana, johon Lorna (Polly Bergen) törmää kadulla.
Julkaisu ja vastaanotto
Näkymättömät kahleet sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa New Yorkissa 21. elokuuta vuonna 1963. Suomessa elokuva julkaistiin 27. elokuuta vuonna 1965. Isossa-Britanniassa elokuvaa levitettiin nimellä Borderlines.
Vaikka elokuva saikin joitakin negatiivisia arvosteluja, elokuva tuotti yli kolme miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti; Näkymättömät kahleet pääsi Variety-lehden vuoden 1963 menestyneimpien elokuvien listalle sijalle 57. Pelkästään Yhdysvalloissa elokuva tuotti vähän yli kaksi miljoonaa dollaria.
DVD-julkaisut
Metro-Goldwyn-Mayer julkaisi Näkymättömät kahleet DVD:lle 15. huhtikuuta 2010 ja 15. tammikuuta 2011. VHS:lle elokuva oli julkaistu 3. joulukuuta vuonna 1996.
Generation X
Generation X (käytti myös nimeä Gen X) oli englantilainen punk rock -yhtye, joka toimi vuosina 1976–1981.
Historia
Generation X sai levytyssopimuksen Chrysalis Recordsilta ja julkaisi esikoisalbuminsa Generation X vuonna 1978. Yhtyeestä tuli yksi ensimmäisistä punkyhtyeistä suositussa televisio-ohjelmassa Top of the Pops.
Generation X:n toinen albumi Valley of the Dolls julkaistiin 1979. Yhtyeessä syntyi sisäisiä kiistoja sen musiikillisesta suunnasta punkin ja raskaamman rockin välillä, joten pian yhtyeessä olivat perustajajäsenistä jäljellä enää Idol ja James. Vierailevien kitaristien ja rumpali Terry Chimesin kanssa jatkanut kaksikko lyhensi yhtyeen nimen muotoon Gen X. Yhtye julkaisi vielä albumin Kiss Me Deadly (1981) ennen hajoamistaan.
Billy Idol aloitti menestyksekkään soolouran ja sai sen aluksi listahitin Generation X:n viimeisen albumin kappaleesta ”Dancing with Myself”. Tony James jatkoi uraansa Sigue Sigue Sputnikissa. Idol, James, Andrews ja Laff esiintyivät yhdessä vielä kerran Lontoossa vuonna 1993.
Yuxarı Gövhar Ağan moskeija
Yuxarı Gövhar Ağan moskeija on moskeija kiistellyn, mutta kansainvälisesti osana Azerbaidžania pidetyn Vuoristo-Karabahin alueen Şuşan kaupungissa. Rakennus on valmistunut 1880-luvulla ja sitä on entisöity 2010-luvulla.
Historia
thumb|vasen|Moskeijan kunnostettuja sisätiloja. thumb|vasen|Kunnostettu [[minareetti.]] Tuolloin Karabahin kaanikuntaan kuulunut Şuşa perustettiin 1700-luvulla ja kaupungista tuli Karabahin hallinnollinen keskus. Siitä tuli osa Venäjän keisarikuntaa vuonna 1805. Gövhar Ağan moskeijan rakennustyöt oli aloitettu jo 1700-luvun puolella. Samaan aikaan rakennettiin niin sanottua ylempää (yuxarı) ja alempaa (aşağı) moskeijaa. Ylempi moskeija valmistui vasta 1880-luvulla. Moskeija sai nimensä ruhtinatarrunoilija Gövhar Ağan (1796-1868) mukaan.
Şuşan aikanaan huomattava armenialainen väestö pakeni yhteenotoissa azerien kanssa vuonna 1920. Sittemmin Şuşasta tuli Vuoristo-Karabahin azeriväestön tärkeä keskus. Itse moskeija muutettiin Neuvostoliiton kaudella museoksi. Rakennus kärsi vaurioita Vuoristo-Karabahin sodan aikana 1990-luvun alussa, jolloin Şuşasta tuli osa kansainvälisesti tunnustamatonta Vuoristo-Karabahin tasavaltaa. Kaupungin azerit pakenivat. Tasavallan viranomaiset kunnostivat moskeijan 2010-luvulla. Kunnostustyöt herättivät kritiikkiä niin armenialaisten, kuin azerienkin keskuudessa. Azerit syyttivät armenialaisia moskeijan persialaistamisesta.
Azerbaidžanin joukot valtasivat Şuşan vuoden 2020 sodan aikana. 13. marraskuuta 2020 moskeijalla pidettiin ensimmäinen perjantairukous sitten 1990-luvun tapahtumien.
Stromboli (elokuva)
Stromboli on Roberto Rossellinin ohjaama neorealistinen elokuva vuodelta 1949. Se oli ensimmäinen elokuva, jossa Ingrid Bergman työskenteli Rossellinin kanssa. Myöhemmin he tekivät yhdessä myös elokuvat Europa ’51 (1952) ja Matka Italiassa (1954), jotka Strombolin tavoin käsittelevät henkistä kriisiä.
Juoni
Bergman esittää liettualaista Karinia, joka on päätynyt sotapakolaisena Italiaan. Hän ei saa haluamaansa Argentiinan viisumia, mutta kalastaja Antonio kosii häntä pakolaisleirin piikkilankojen yli. Karin tarttuu tilaisuuteen, menee Antonion kanssa naimisiin ja muuttaa miehen kotikylään Strombolin tulivuorisaarelle. Hän ei kuitenkaan sopeudu uskonnollisen kalastajakylän ankeisiin oloihin.
Penttilä (Perniö)
Penttilä on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön kirkonkylän lounaispuolella.
Penttilän verrattain pieni kyläalue sijoittuu Metsäkylän ja Melkkilän väliin pitkulaisen mäkialueen länsilaidalla. Kylän keskus sijaitsee Metsäkyläntien ja Torpparikulmantien risteyksessä. Penttilän kantatilan lisäksi kylässä on muutamia muita taloja.
Pippa Laukka
Pippa Inkeri Laukka (s. 15. toukokuuta 1970 Helsinki) on suomalainen urheilulääkäri ja kirjailija sekä kolumnisti.
Laukka on koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti Itä-Suomen yliopistosta 1999 ja liikuntalääketieteen erikoislääkäri Helsingin yliopistosta 2005.
Hän on Suomen naisten jalkapallomaajoukkueen lääkäri vuodesta 2010. Hän on toiminut myös lukuisten huippu-urheilijoiden lääkärinä. Laukka on Suomen Palloliiton lääkintävaliokunnan jäsen ja Suomen kansallisbaletin Healthy Dancer -ohjelman asiantuntijajäsen. Laukka toimi vuosina 2008–2016 Mehiläisen Töölön toimipisteen vastaavana lääkärinä ja vuosina 2016–2018 lääketieteellisenä johtajana Hintsa Performance Nordicsilla. Vuodesta 2018 eteenpäin hän toimi lääkärikeskus Aavan hyvinvointijohtajana. Syyskuussa 2020 Laukka tuli valituksi Vihdin ja Karkkilan johtavaksi ylilääkäriksi, jona hän työskenteli vuoden 2022 loppuun saakka.
Hän on tullut tunnetuksi myös Olet mitä syöt -ohjelman asiantuntijana ja keulakuvana. Laukka osallistui vuonna 2021 nähtyyn Myyrä-televisio-ohjelmaan.
Kirjailija ja kolumnisti
Laukka on myös kirjoittanut kolumneja Helsingin Sanomiin ja Kotilääkäri-lehteen.
Yksityiselämä
Laukka avioitui Markku Laukan kanssa vuonna 2003. Heillä on kaksi yhteistä lasta ja yksi Laukan aiemmasta suhteesta. Perhe asuu Helsingissä.
Ronnie Ray Smith
Ronald Ray ”Ronnie Ray” Smith  (28. maaliskuuta 1949 Los Angeles, Kalifornia – 31. maaliskuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija, olympiavoittaja ja 100 metrin juoksun sekä 4×100 metrin juoksun maailmanennätyksien haltija.
Smith juoksi Yhdysvaltain olympiakultaa maailmanennätysajalla voittaneen pikaviestijoukkueen kolmannen osuuden loppukilpailussa Méxicossa 1968. Aikaisemmin samana kesänä Smith, Jim Hines ja Charles Greene juoksivat 100 metrillä saman kilpailun kahdessa eri välierässä maailmanennätyksen 9,9 sekuntia käsiajanotolla.
Smith kuoli Los Angelesissa 31. maaliskuuta 2013, 64-vuotiaana.
Karl Woldemar Nystén
Juristi, pormestari ja valtiopäivämies Johan Alfred Nystén oli Karl Woldemar Nysténin veli.
Fiat 1800 ja 2100
pienoiskuva|250x250px|Fiat 2100 Berlina Fiat 1800 ja 2100 ovat Fiatin vuosina 1959–1968 valmistamia henkilöautomalleja.
Mallien tuotanto aloitettiin vuonna 1959. Automallin moottori oli suora kuusisylinterinen bensiinimoottori (R6). Sarjassaan auto sijoittui edustusluokkaan. Myöhempi tuotantomallin korvaaja oli Fiat 2300.
Moottorin kuutiotilavuus oli perusmallissa 1 795 kuutiosenttimetriä. Teho siinä oli 85 hevosvoimaa kierrosluvun ollessa 5 000 r/min. Polttoaineen keskikulutus oli 11 litraa/100 km. Autoon mahtui viisi henkilöä ja omamassa oli 1 230 kilogrammaa.
Auton enimmäisnopeus oli Fiat 1500:aa pienempi, ollen kokoluokalleen vaatimattomat 140 km/h.
Moottorit
thumb|Fiat 2100 Giardinietta, harvinainen farmariversio.|250x250px
Shinsoku
Shinsoku oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen täystakiloitu alus.
Valmistus
Alus valmistettiin Yhdysvalloissa nimellä Meteo.
Palvelus
Alus osallistui Boshin-sotaan Togukawa-shōgunaatin puolella ja se liittyi Ezon tasavaltaan 1868. Alus tuhoutui ajettuaan karille Esashissa yrittäessään pelastaa myös karille ajaneen Kaiyōmarun.
Cándido Camero
thumb|right|Cándido Camero
Cándido Camero (22. huhtikuuta 1921 Havanna – 7. marraskuuta 2020 New York) oli kuubalainen lyömäsoittaja, joka tuli tunnetuksi varsinkin latinojazzin kehittämisestä.
Camero tuli Havannassa tunnetuksi perkussionistina ja tresinsoittajana ennen lähtöään New Yorkiin vuonna 1947. Hän teki yhteistyöstä muiden muassa Mongo Santamarían, Charlie Parkerin, Dizzy Gillespien, Billy Taylorin, Tony Bennettin, Tito Puenten ja Machiton kanssa. Yhtenä ensimmäisistä Camero soitti esiintymisissään useampia congarumpuja yhtäaikaisesti eri sävelkorkeuksille viritettyinä.
Camero jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka ja kuoli 99-vuotiaana marraskuussa 2020 kotonaan New Yorkissa. Hän sai vuonna 2008 Yhdysvaltojen kulttuuriapurahavirasto NEA:n Jazz Masters -palkinnon ja vuonna 2009 Latin Grammyn elinikäisistä saavutuksista.
Jerome Robbins
Jerome Robbins (11. lokakuuta 1918 New York, New York – 29. heinäkuuta 1998 New York, New York), syntymänimeltään Jerome Rabinowitz, oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvaohjaaja, koreografi ja kirjoittaja. Hän sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon elokuvasta West Side Story (1961). Hän jakoi palkinnon ohjaaja Robert Wisen kanssa. Robbins ja Wise olivatkin ensimmäiset ohjaajat, jotka jakoivat palkinnon.
Robert Borden
Robert Laird Borden (26. kesäkuuta 1854 – 10. kesäkuuta 1937) oli kanadalainen poliitikko. Hän oli Kanadan kahdeksas pääministeri vuosina 1911–1920 ja Konservatiivipuolueen puheenjohtaja 1901–1920. Borden toimi McGill-yliopiston kanslerina vuosina 1918–1920 ja Queen’s-yliopiston kanslerina 1924–1930.
Jerome Robbins
Robbins opiskeli tanssia New Yorkin yliopistossa ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1937. Hän liittyi New York City Balletiin vuonna 1948 ja toimi myös sen apulaisjohtajana.
Forrestinpihta
Forrestinpihta (Abies forrestii) on mäntykasvien heimon pihtojen sukuun kuuluva havupuulaji. Se on kaakkoisen Kiinan vuorilla kasvava ainavihanta puu. Lajin ominaispiirteisiin kuuluvat kartiomainen latvus, litteät neulaset ja väritykseltään purppuraiset pystyt kävyt. Forrestinpihta jaetaan yleisesti neljään muunnokseen.
Nimet
Forrestinpihta on nimetty englantilaisen kasvien keräilijän George Forrestin mukaan. Vuosina 1873–1932 elänyt Forrest teki viisi keräysmatkaa Kiinaan ja toi Eurooppaan useita aiemmin tieteelle tuntemattomia kasveja.
Lajin kotiseudulla siitä käytetään kiinankielistä nimeä 川滇冷杉 (chuandian lengshan).
Kuvaus
Forrestinpihta on suurehko ainavihanta puu. Se voi kasvaa noin 40 metriä korkeaksi ja tulla rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 1–1,5 metriä paksuksi.
Muunnokset
pienoiskuva|Muunnos A. forrestii var. georgei. Lajiin on luokiteltu kuuluvan neljä muunnosta.
A. forrestii var. forrestii
Abies forrestii var. forrestii (syn A. chengii, A. forrestii var. chengii) on lajin tyyppimuunnos. Sen versorangat ovat kaljuja. Pihkatiehyet sijaitsevat neulasessa laidoilla. Käpyjen peitinsuomut jäävät piiloon käpysuomujen taakse tai ovat näkyvissä vain kärkipiikiltään. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Sichuanin lounaisosissa, Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen silmälläpidettäväksi.
A. forrestii var. smithii
Abies forrestii var. smithii (syn. A. smithii, A. delavayi var. smithii, Abies georgei var. smithii) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat karvaisia. Käpyjen leveät ja kärjestään jyrkästi pitkäksi piikiksi kaventuvat peitinsuomut näkyvät selkeästi käpysuomujen takaa. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Kiinan Yunannin luoteisosissa.
A. forrestii var. ferreana
Abies forrestii var. ferreana (syn. A. ferreana, A. chayuensis, A. forrestii var. chayuensis) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat karvaisia. Pihkatiehyet sijaitsevat neulasessa keskellä. Kävyt ovat kuudesta kahdeksaan senttimetriä pitkiä. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen elinvoimaiseksi.
Varsi
Forrestinpihta on tavallisesti yksirunkoinen ja rungoltaan suora ja liereä. Puun latvus on yleensä leveän kartiomainen ja tulee vanhimmilla puilla tasalatvaiseksi. Rungon kuori on nuorilla puilla sileää ja harmaanruskeaa sekä vanhemmilla puilla uurteista ja tummanruskeaa. Rungosta haarautuvat pitkät oksat ovat yleensä vaakasuuntaisesti siirottavia ja latvassa kohenevia. Oksien haarat ovat yleensä kohenevia. Pienemmät haarat ovat rangaltaan paksuja ja väritykseltään aluksi punertavan, purppuraisen tai oranssin ruskeita ja myöhemmin harmahtavia. Rangan pinta voi olla sileä tai hieman uurteinen ja kalju tai karvainen. Lehtiarvet saattavat olla pyöreitä tai soikeita. Erittäin pihkaisten silmujen muoto vaihtelee pallomaisesta munanmuotoiseen. Silmut ovat yleensä neljästä kymmeneen millimetriä pitkiä ja kolmesta seitsemään millimetriä leveitä. Silmua peittävät punaruskeat puikeat silmusuomut, jotka pysyvät silmusta kehittyvän verson tyvessä useita vuosia.
Kuvaus
Forrestinpihta eroaa monista lähisukuisista neulasten laidoiltaan voimakkaasti taakierteisistä pihtalajeista ulkoisesti lähes suoralaitaisten alapinnaltaan näkyvästi vaaleakuvioisten neulastensa puolesta. Muista neulasiltaan suoralaitaisista läheisistä pihdoista lajista Abies fabri forrestinpihta eroaa punertavien versorankojensa puolesta, fargesinpihdasta (Abies fargesii) ja lajista Abies fanjingshanensis forrestinpihta eroaa suurempien yli neljä senttimetriä leveiden käpyjensä ja peitinsuomujensa suurehkon kärkipiikin puolesta.
Elinympäristö ja ekologia
Forrestinpihta muodostaa lähellä puurajaa usein yksilajisia metsiköitä. Alempana se kasvaa usein sekametsissä likianginkuusen (Picea likiangensis), kiinanlehtikuusen (Larix potaninii), himalajanhemlokin (Tsuga dumosa) sekä useiden lehtipuiden kuten kuparikoivun (Betula albosinensis), vaahteroiden (Acer) ja pihlajien (Sorbus) kanssa. Metsien kanervakasvivaltaista pensaskerrosta hallitsevat yleensä alppiruusut (Rhododendron).
Forrestinpihta on korkeiden vuoristoalueiden puu. Lajia esiintyy 2 400 – 4 300 metrin korkeudella merenpinnasta yleisimpänä 3 000 ja 4 000 metrin välillä. Lajin luontaisen esiintymisalueen kylmän ja kostean vuoristoilmaston vuosittainen sadanta vaihtelee 1 000 ja 2 000 millimetrin välillä. Sen kasvupaikkojen maannos on tavallisesti ruskomaata.
A. forrestii var. georgei
Abies forrestii var. georgei eli georgenpihta (syn. A. georgei, A. delavayi var. georgei) on yksi lajin muunnoksista. Muunnoksen versorangat ovat tiheän punertavan karvaisia. Neulaset ovat 1,5–3 senttimetriä pitkiä ja laidoiltaan hieman taakäänteisiä. Käpyjen leveät ja kärjestään loivasti lyhyeksi piikiksi kaventuvat peitinsuomut näkyvät selkeästi käpysuomujen takaa. Muunnosta esiintyy luonnonvaraisena Sichuanin lounaisosissa, Kiinan Yunnanin luoteisosissa ja Tiibetin kaakkoisosissa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut muunnoksen elinvoimaiseksi.
Neulaset
Neulasiksi kutsutut lehdet ovat litteitä ja muodoltaan tasasoukkia. Lehtiasennoltaan kierteiset neulaset asettuvat kasvuversoissa useaan riviin. Käpyjä tuottavissa versoissa neulaset kaartuvat ylöspäin. Tasasoukat tai kielimäisen tasasoukat neulaset ovat yleisimmin kahdesta kolmeen senttimetriä pitkiä ja 2–2,5 millimetriä leveitä. Neulanen on laidoiltaan suora tai hieman taakierteinen ja kärjestään kasvuversoissa yleensä lanttopäinen, mutta käpyjä tuottavissa versoissa pitkäsuippuinen. Neulasessa on kaksi pihkatiehyttä. Neulanen on kiiltävän tummanvihreä tai sinertävän vihreä yläpinnaltaan ja valkokuvioinen alapinnaltaan. Ilmaraot asettuvat neulasen alapinnalle kahteen vihreän keskisuonen erottamaan valkeaan tai vihretävänvalkeaan ilmarakojuovaan.
Uhat ja suojelu
Forrestinpihdan metsiä on kaadettu pitkään erityisesti alavammilta alueilta ja lajin kanta on supistunut joillakin sen esiintymisalueista. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin kokonaisuudessaan elinvoimaiseksi, mutta sen tyyppimuunnoksen Abies forrestii var. forrestii silmälläpidettäväksi.
Käännekohta
Käännekohta (The Turning Point) on vuonna 1977 valmistunut elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Anne Bancroft, Shirley MacLaine sekä Mihail Baryšnikov. Elokuvan ohjasi Herbert Ross ja kirjoitti Arthur Laurents. Kyseessä on romanttinen draama, jossa balettitanssijan tytär haluaa seurata äitinsä jalanjälkiä.
Forrestinpihta
Levinneisyys
Forrestinpihta kasvaa luonnonvaraisena Kiinan lounaisosissa. Sitä esiintyy Sichuanin maakunnan kaakkoisosissa, Yunnanin maakunnan luoteisosissa ja Tiibetin alueen kaakkoisosissa.
Kukinnot
Forrestinpihta on yksikotinen, joten samaan puuhun kehittyy sekä hede- että emikukintoja. Kukinnot kehittyvät hankasilmuista. Hedekävyt ovat 3–4,5 senttimetriä pitkiä ja yleisväritykseltään keltaisia. Hedekäpy koostuu rangasta ja siihen kierteisesti asettuneista purppuroista hedelehdistä.
Siivelliset siemenet ovat vastapuikeita, noin kahdeksan millimetriä pitkiä ja väritykseltään kiiltävän ruskeita. Siemenen lenninsiipi on kiilatyvinen, noin 10 millimetriä pitkä ja kahdeksan millimetriä leveä sekä väriltään vaaleanruskea.
Käännekohta
Käännekohta oli balettitanssijana tunnetun Baryšnikovin ensimmäinen elokuva. Hän oli ehdokkaana parhaan sivuosan Oscar-palkintoon.
Elokuva sai peräti 11 Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut yhtään. Elokuva Häivähdys purppuraa on toinen elokuva, jolla on yhtä monta ehdokkuutta ilman voittoa. Käännekohta voitti kuitenkin kaksi Golden Globea parhaasta ohjauksesta (Herbert Ross) ja parhaasta draamaelokuvasta.
Markel Bergara
Markel Bergara Larrañaga (s. 5. toukokuuta 1986 Elgoibar, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Getafea ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Bergara on Real Sociedadin kasvatti. Ennen ensiesiintymistään edustusjoukkueessa hän pelasi kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 lainasopimuksilla Sociedad Deportiva Eibarissa ja Unión Deportiva Vecindariossa.
4. syyskuuta 2007 Bergara pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa, kun Real Sociedad kohtasi Unión Deportiva Las Palmasin Copa del Reyssä. Sarjaotteluita hänelle kertyi ensimmäisen kauden aikana vain yhteensä neljä kappaletta.
Forrestinpihta
Merkitys ihmiselle
Forrestinpihtaa on käytetty jonkin verran sahapuuna Kiinassa. Puuta on istutettu puutarhoihin Kiinan ulkopuolella Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Kukinnot
Emikukinnot eli kävyt ovat pystyjä ja lyhytperäisiä. Käpy on paksun lieriömäinen ja kärjestään tylppä tai sisäänpäin painunut. Lukuisista rankaan kierteisesti asettuneista käpysuomuista ja peitinsuomuista koostuva käpy on tavallisimmin kuudesta kymmeneen senttimetriä pitkä ja neljästä viiteen senttimetriä leveä. Aluksi väritykseltään sinertävän purppura ja peitinsuomuiltaan sininen käpy tulee kypsyessään purppuraisen tai tumman ruskeaksi. Käpysuomu on muodoltaan kiilatyvisen vastapuikea. Suurimmat, kävyn keskiosissa sijaitsevat käpysuomut ovat noin kaksi senttimetriä pitkiä ja 1,8 senttimetriä leveitä. Käpysuomu on perällinen, pinnaltaan hienokarvainen ja ulkolaidaltaan ehyt tai hieman risalaitainen. Peitinsuomu on pitkänpyöreä tai kiilatyvisen lusikkamainen, kahdesta kolmeen senttimetriä pitkä ja kärjestään otapäinen. Peitinsuomut saattavat olla näkyvissä käpysuomujen takaa tai jäädä piiloon. Peitinsuomu on 1–1,5 senttimetriä pitkä, muodoltaan kiilatyvisen vastapuikea ja kärjestään otapäinen. Kävyn ranka pysyy puussa käpysuomujen karistua; paljastuva ranka on paksu, muodoltaan lieriömäisen kartiomainen tai sukkulamainen ja väriltään purppuraisen ruskea.
Samuel Thatcher
thumb|right|Samuel Thatcherin muotokuva
Samuel Thatcher (1. heinäkuuta 1776 Cambridge, Massachusetts – 18. heinäkuuta 1872 Bangor, Maine) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja juristi.
Thatcher valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1793 ja sai juristin valtuudet vuonna 1797. Hän istui Massachusettsin edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1801–1811 ja nousi vuonna 1802 federalistina Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäseneksi Silas Leen jätettyä paikkansa seitsemännessä Yhdysvaltain kongressissa. Thatcher tuli valituksi myös kahdeksanteen kongressiin ja oli vuonna 1804 epäonnistuneesti ehdolla yhdeksännen kongressin edustajaksi.
Thatcher työskenteli sheriffinä Lincolnin piirikunnassa, Mainessa vuosina 1814–1821. Hänet valittiin Mainen edustajainhuoneen jäseneksi vuonna 1824. Hän kuoli heinäkuussa 1872 ja tuli haudatuksi Mount Hope -hautausmaalle.
Tim Wallace
Tim Wallace (s. 6. elokuuta 1984 Anchorage, Alaska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa SHL-seura Örebro HK:ta.
Ura
Wallace pelasi uransa alussa kaksi kautta Yhdysvaltain U18-joukkueessa. Kaudeksi 2002–2003 hän siirtyi NCAA:n Notre Damen yliopistoon, jota edusti neljä kautta. Kaudet 2006–2011 Wallace pelasi AHL-seura Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa lukuun ottamatta 19 ECHL-ottelua Wheeling Nailersissa kaudella 2006–2007 ja 24 NHL-ottelua Pittsburgh Penguinsissa kausilla 2008–2009, 2009–2010 ja 2010–2011. Hän debytoi NHL:ssä 10. joulukuuta 2008 New Jersey Devilsiä vastaan.
Kaudeksi 2011–2012 Wallace siirtyi New York Islandersiin, jonka paidassa pääsi pelaamaan 31 ottelua. Farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa hän pelasi 24 ottelua tehopistein 9+11=20. Helmikuussa 2012 Wallace siirtyi Tampa Bay Lightningiin, jonka paidassa teki ensimmäisen NHL-maalinsa 3. maaliskuuta 2012 Carolina Hurricanesia vastaan. Hän pelasi loppukauden aikana Lightningissa 18 ottelua tehopistein 3+5=8. Kaudeksi 2012–2013 Wallace siirtyi Carolina Hurricanesiin.
Ensio Lehtonen
Ensio Akseli Lehtonen (30. kesäkuuta 1906 Taivassalo – 6. kesäkuuta 1971 Kerava) oli suomalainen helluntailiikkeeseen kuulunut saarnamies, kustantaja, toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Eno ja Ensio-setä.
Lehtonen perusti vuonna 1942 Kuva ja Sana -nimisen kristillisen kustantamon ja toimi pitkään kustantamon johtajana. Hän perusti myös Lasten Kuvalehti -nimisen hengellisen lastenlehden ja oli vuonna 1948 perustetun Nuorten Raamattukerho -lehden (nimi vuodesta 1953 Kipinä) päätoimittajana aina vuoteen 1971 saakka. Vuonna 1940 hän perusti myös Päivölä-nimisen lastenkodin. Lastenkoti toimii nykyisin Paasikiven nuorisokylän nimellä Keravalla presidentti J. K. Paasikiven vuoteen 1953 saakka omistaman Jukolan tilan alueella.
Lehtosen kirjalliseen tuotantoon kuului yli 160 julkaisua. Hänen kirjansa Äidin rukous on eniten myyty suomalainen hengellinen kirja (108 000 myytyä kappaletta).
Ensio Lehtonen oli naimisissa Elma Lehtosen (1913–1991) kanssa, joka toimi Päivölän lastenkodin johtajana 1948–1978.
Yrjö Kouti
Yrjö Leo Kouti (vuoteen 1951 Kankaanpää, 16. elokuuta 1903 Helsinki – 10. helmikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen  toimittaja, radiotoimittaja, tietokirjailija, elokuvaaja, viestintäalan toimija ja rakennusalan vaikuttaja. Hänen vanhempansa olivat Kauhavalta kotoisin olevat kirvesmies Elias Kankaanpää ja Matilda Kankaanpää. Hän solmi 1950 avioliiton Pirkko Tuulikki Jokelan (1929–2009) kanssa, josta liitosta hänellä on kaksi lasta: Ilkka Tapani (1951–2011) ja Satu Elina (s. 1956).
Väestöliiton toimistopäällikkö ja Aravan kehitys
Kouti oli Väestöliiton asuntoasiain toimiston toimistopäällikkönä vuosina 1949–1952. Hän oli sodanjälkeisinä vaikeina, valtavan asuntopulan vuosina mukana Aravan eli valtion asunto­rahoitus­järjestelmän kehittämisessä. Aravajärjestelmä saatiin käyttöön vuonna 1949. Tilanteen vakavuutta kuvasi se, että laki aravajärjestelmästä saatiin valmiiksi lopulta vain kolmessa kuukaudessa. Väestöliiton vuosinaan Koutin keskeisiä ja tärkeimpiä työtehtäviä oli vaikuttaa puutarhakaupunki Tapiolan rakentamisen liikkeellelähtöön.
Koulutus
Kouti suoritti Yhteis­kunnallisessa korkeakoulussa valtio-opin, kansainvälisen politiikan, sanomalehtiopin ja teknisen tutkinnon opintoja. Vuodesta 1932 hän toimi erilaisissa liike-elämän piiriin kuuluvissa tuonti- ja vientitehtävissä.
Toimittaja
Yleisradion vapaana toimittajana Kouti (Kankaanpää) työskenteli vuosina 1936–1948. Hän toimi myös Asuntopolitiikka-lehden päätoimittajana ja useiden muiden lehtien kirjeenvaihtajana ja kirjoitti artikkeleita muun muassa Suomen raittiusravintoloiden ja -hotellien pää-äänenkannattajaan Kunto-lehteen.
Yksityiselämä
Koutin harrastuksiin kuuluivat muun muassa valokuvaus ja elokuvaus, jossa hän käytti jo 1950-luvulla Suomessa silloin vielä melko harvinaista 16 mm:n värielokuvatekniikkaa. Työssä tehdyt elokuvat olivat lähes kaikki äänielokuvia.
Toiminta tiedotusmiehet ry:ssä
Kouti oli Tiedotusmiehet-yhdistyksen perustajajäsen (myöhemmin kunniajäsen) ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1947–1951. Tiedotusmiehet oli ensimmäinen Eurooppaan perustettu viestintäalan järjestö.
Ministeriön tiedottaja
Vuosina 1944–1949 hän toimi Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön tiedotussihteerinä työvoima-asiain osastolla ja vuodesta 1946 myös rakennusasiain osastolla (KYMRO). Ministeriön alaisena virastona toimi silloin muun muassa asuntorakennustuotannon valtuuskunta eli Arava.
Yrjö Tikka
Tikan puoliso oli Martta Kirsti Inkeri Wennström ja heille syntyi kolme lasta, joista Olli Tikka (1923–2012) oli eversti ja Juha Tikka (1929–2001) oli kontra-amiraali.
Yrjö Kouti
Asuntosäätiö ja Tapiola
Vuonna 1951 Väestöliitto osti Hagalundin kartanonomistaja Arne Grahnilta Tapiolan maa-alueet itselleen, yhteensä 238 hehtaaria. Sen jälkeen perustettiin Asuntosäätiö, jolle Väestöliitto sitten myi kyseiset maat. Asuntosäätiö toimi sitten Tapiolan infrastruktuurin rakennuttajana eli rakensi muun muassa kadut, viemäri- ja vesijohtoverkostot, Suomen ensimmäisen alueellisen kaukolämpölaitoksen ja viheralueet. Varsinaiset asuinrakennukset rakennuttivat yksittäiset asunto-osakeyhtiöt tai muut asuntorakennusalan toimijat. Säätiön perustajajäseniä olivat Väestöliitto, Mannerheimin lastensuojeluliitto, Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto (SAK), Vuokralaisten keskusliitto, Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liitto ja Virkamiesliitto. Arava oli laajasti käytössä rahoitusmuotona Tapiolaa rakennettaessa. Kun Tapiola vuoteen 1952 mennessä siirtyi toteutusvaiheeseen, niin suurin osa Yrjö Koutille asetetuista tavoitteista Väestöliitossa tällä sektorilla oli toteutunut. Näitä tavoitteita on käsitelty muun muassa kirjassa Koti vaiko kasarmi lapsillemme, jonka on kirjoittanut Väestöliiton silloinen toiminnanjohtaja Heikki von Hertzen vuonna 1946.
Yrjö Tikka
Tikka ylennettiin vänrikiksi 1919, luutnantiksi 1922, kapteeniksi 1926, majuriksi 1935, everstiluutnantiksi 1940 ja everstiksi 21. joulukuuta 1943.
Yrjö Aleksanteri Tikka (25. elokuuta 1898 Viipuri – 3. elokuuta 1973 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien upseeri ja eversti.
Yrjö Kouti
Aineiston tuottaja Enso-Gutzeitin palveluksessa
Kouti työskenteli Enso-Gutzeit Oy:n markkinointipäällikkönä vuosina 1968–1976. Lisäksi hän on kirjoittanut tai toimittanut useita puu­talo­rakennus­alan kirjoja ja ollut käsikirjoittajana, kuvaajana ja tuottajana lukuisissa alan mainos-, markkinointi- ja opetus­elo­kuvissa; näistä useita on tehty yhteistyössä elokuvaaja Osmo Harkimon kanssa. Hän veti myös 1960- ja 1970-luvuilla lukuisia Rautian talomestarikursseja.
Helsingin ilmasuojelun toimistopäällikkö jatkosodassa
Jatkosodan aikana Yrjö Kouti toimi Helsingin ilmasuojelukeskuksen Sörnäisten teollisuuslohkon toimistopäällikkönä. Hän oli sotilasarvoltaan kersantti, vaikkakin suoritti varusmiespalveluksensa merivoimissa. Kouti toimi myös Mannerheimin lastensuojeluliitossa. Hän oli vuonna 1940 perustetun Käpylä-Seuran ensimmäinen puheenjohtaja. Hän myös asui suuren osan elämästään perheensä kanssa Käpylässä.
Puutalo Oy
Kouti toimi Puutalo Oy:n myynninedistämistoimiston toimisto- ja tiedotuspäällikkönä vuosina 1952–1955. Suomen puutaloteollisuuden uudelleen organisoinnin yhteydessä vuonna 1955 hän jatkoi samoissa tehtävissä myyntiyhdistys Puutalo ry:n palvelukseessa, vuosina 1962–1968 hän toimi lisäksi markkinointiin ja myynninedistämiseen liittyvissä suhdetoimintatehtävissä.
Cesare Zavattini
Cesare Zavattini (20. syyskuuta 1902 Luzzara, Italia – 13. lokakuuta 1989 Rooma, Italia) oli italialainen kirjailija, taiteilija, elokuvakäsikirjoittaja ja -teoreetikko. Hänen yhteistyökumppaninsa oli pitkään ohjaaja Vittorio De Sica, jolle Zavattini käsikirjoitti useita elokuvia.
Ura
Zavattinin ja De Sican yhteistyö tuotti muutamia neorealistisen elokuvan klassikkoina pidettyjä teoksia, kuten Sciuscià – viattomat (1946), Polkupyörävaras (1948), Milanon ihme (1951) ja Umberto D. – elämän vanki (1952). Zavattini oli myös neorealistisen elokuvan tunnetuin teoreetikko ja kirjoitti 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa neorealistisesta elokuvasta. Hän toi ideoitaan esille erityisesti useiden ohjaajien ohjaamissa episodielokuvissa L’amore in città, Meidän naisemme (1953), Italiatar ja rakkaus (1961) ja I misteri di Roma (1963), jotka eivät kuitenkaan menestyneet Zavattinin toivomalla tavalla. Zavattini jatkoi yhteistyötä De Sican kanssa vielä neorealistisen kaudenkin jälkeen, ja heidän elokuviaan ovat myös Napolin kultaa (1954), Katto (1956), Kaksi naista (1960), Il boom (1963), Finzi Continin puutarha (1970), Lo chiameremo Andrea (1972) ja Una breve vacanza (1973).
Zavattini teki elokuvia myös muiden kuin De Sican kanssa. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat Blasettin ohjaama Prima comunione (1950), Luciano Emmerin Elokuinen sunnuntai (1950) ja Luchino Viscontin Bellissima (1951). Zavattini oli huomattavan arvostettu Italiassa, ja hän toimikin useiden vuosien ajan Kansallisen elokuvakäsikirjoittajien liiton johtajana. Vaikka Zavattini teki pitkän ja monipuolisen elokuvauran, hän ohjasi itse vain yhden elokuvan, vuonna 1981 valmistuneen La veritàaaan.
Zavattini työskenteli hetken toimittajana, mutta muutettuaan 1930 Milanoon hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, nimeltään Parliamo tanto di me. Se menestyi kohtuullisen hyvin, ja Zavattini kirjoitti tämän jälkeen muitakin teoksia. Elokuva-alalle Zavattini siirtyi 1935, jolloin hän käsikirjoitti seuraavana vuonna ilmestyneen Mario Camerinin elokuvan Darò un milione. Hänen seuraaviin töihinsä kuuluu muun muassa Alessandro Blasettin ohjaama Quattro passi fra le nuvole. Zavattinin pitkä yhteistyö Vittorio De Sican kanssa alkoi elokuvalla Lapset katsovat meihin (1943).
Kanrinmaru
Kanrinmaru oli Tokugawa-shōgunaatin ja myöhemmin Ezon tasavallan puurunkoinen kolmimastoinen potkurikorvetti ollen samalla ensimmäinen japanilainen höyrykäyttöinen potkurilla varustettu sotalaiva.
Palvelus
Bakufu lähetti kolme vuotta myöhemmin Kanrinmarulla lähetystön Yhdysvaltoihin San Franciscoon, jolloin aluksesta tuli ensimmäinen Tyynenmeren ylittänyt japanilainen alus. Matkan yhtenä päämääränä oli esitellä länsimaille, että Japani oli kyennyt ottamaan käyttöön länsimaisen teknologian. Alus lähti 9. helmikuuta 1860 Uragasta San Franciscoon päällikkönään Katsu Kaishū ja lähes sadan hengen japanilainen miehistö sekä yhdysvaltalainen upseeri John M. Brooke. Alusta saattoi Yhdysvaltain laivaston USS Powhatan. Matkan virallisena tavoitteena oli kuljettaa ensimmäinen japanilainen lähetystö Yhdysvaltoihin ja allekirjoittaa uusi ystävyys-, kauppa- ja merenkulkusopimus Yhdysvaltain kanssa.
Vuoden 1867 syttyi Boshin-sota Bakufun ja keisarin kannattajien välillä, mikä johti lopulta Meiji-restauraatioon. Sodan lopulla syyskuussa 1868 alus kuului Enomoto Takeakin laivasto-osastoon, josta tuli Ezon tasavallan laivasto. Osasto joutui matkalla pohjoiseen taifuuniin, jolloin Kanrinmaru vaurioitui. Alus joutui hakeutumaan suojaan Shimizuun, missä keisarilliset joukot valtasivat aluksen huhtikuussa. Saman vuoden lopulla kauppaministeriö otti aluksen hallintaansa, ja sitä käytettiin kuljetusaluksena vuoteen 1872.
Alus tuhoutui vuonna 1871 Esashissa jouduttuaan taifuuniin.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1967–1968
Jääkiekon SM-sarjakausi 1967−1968 oli järjestyksessään 38. SM-sarjakausi. Sarjassa pelattiin 11 joukkueen kaksinkertainen runkosarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Uusina joukkueina sarjaan olivat nousseet Upon Pallo Lahdesta ja Oulun Kärpät. Suurin muutos tapahtui kuitenkin kesällä 1967 kun edellisten kausien menestyneet porilaisseurat RU-38 ja Karhut yhdistyivät Porin Ässiksi. RU-38 oli voittanut mestaruuden edelliskautena, joten hallitseva mestari ei ollut sarjassa pelaamassa. Ässät sijoittui ensimmäisenä kautenaan neljänneksi.
Mestaruuden vei tamperelainen KooVee, hopealle tuli Tampereen Ilves ja pronssia sai TuTo Turusta. TPS ja Kärpät putosivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan. SM-sarjaa laajennettiin 12 joukkueeseen seuraavalle kaudelle, joten Suomensarjasta nousi tilalle Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.
Sarjataulukko
TPS ja Kärpät putosivat Suomensarjaan. Sarjaan nousivat Rauman Lukko, Savonlinnan Pallokerho ja Vehmaisten Urheilijat.
Allsång på Skansen
TV-lähetykset käynnistyvät kolmannen juontajan johdolla
Vuonna 1974 Bosse Larssonista tuli ohjelman juontaja ja hän työskenteli Skanseniin saapuneen yhteislauluyleisön kanssa. Aiemmin hän oli työskennellyt SR:n (Sveriges Radionin) ja SVT:n pienemmän yhteislauluformaatin kanssa. Aluksi yleisön innostus oli melko marginaalista, mutta vähitellen yleisön määrä alkoi kasvaa. Tästä lähtien yhteislaulutapahtuma järjestettiin joka kesä, ja vuonna 1979 SVT aloitti suorat lähetykset Skansenilta. Ensimmäiseen ohjelmaan myytiin 20 000 lauluvihkosta.
pienoiskuva|Vuoden 2013 Allsång på Skansen -tapahtuman esiintyjät yhteiskuvassa Allsång på Skansen on ruotsalainen yhteislaulutapahtuma, joka lähetetään suorana tv-lähetyksenä Tukholmassa sijaitsevan Skansenin Sollidenscenen-lavalta. Ohjelmaa on lähetetty televisiossa 3. elokuuta 1979 alkaen, ja ohjelmasta tuli jokakesäinen tapahtuma vuonna 1990. Ohjelmaa lähetetään yhtenä iltana viikossa Ruotsin aikaa kello 20–21, nykyään juhannuksen jälkeisinä kahdeksana tiistaina Ruotsin kesälomien aikaan. Aiemmin ohjelmia tehtiin ainoastaan kuusi tai seitsemän. Bosse Larsson oli yhteislaulutilaisuuden ja ohjelman juontaja, kun ohjelma lähetettiin ensimmäisen kerran televisiossa. Vuodesta 2016 juontajana on toiminut Sanna Nielsen.
Anders Lundin harjoittelee ja nousee ohjelman johtoon
Ohjelman jälkeen useimmat artistit soittavat pari ylimääräistä kappaletta, jotka SVT Play lähettää livenä. Vuodesta 2008 lähtien nettilähetyksillä on ollut oma juontaja: Babsan (2008), Shire Raghe (2009), Frida Tiblom (2010) ja Anton Lundqvist (2011).
Tapahtuman alkuvuodet 1935–1950
"Kansanliike kajahtaa taivaisiin", Gunnar Mascoll Silfverstolpe kirjoitti sanomalehtiartikkelissaan Skansenin ohjelmasta vuonna 1938. Kyseinen vuosi oli merkittävä Skansenin historiassa, sillä Skansenissa vieraili yli kaksi miljoonaa kävijää. Kävijöistä 400 000:n arvioitiin tulleen laulamaan yhteislauluja. Tapahtuma alkoi jo keväällä 1935, kun Sven Lilja kutsui yleisön mukaan yhteislauluun. Näin Ingemar Liman, Skansenin ohjelmapäällikkö, kuvaili tapahtumaa Skansenista kertovassa teoksessa:
Sven Lilja aloitti yhteislauluperinteen vuonna 1935. Hän toimi yhteislaulutapahtuman vetäjänä vuoteen 1950 asti.
Vuoteen 1948 asti yhteislaulu oli vakituinen osa kesäisen Skansenin ohjelmaa. Yleisön kiinnostus yhteislauluun ei kuitenkaan enää ollut yhtä suuri kuin kymmenen vuotta aikaisemmin tai sodan valmiustilan aikana. Sodanjälkeiset uudet viihdykkeet vähensivät yleisön määrää, eikä yhteislaulu kyennyt säilyttämään vankkaa asemaansa Skansenin ohjelmistossa. Sven Lilja kuoli vuonna 1951, eikä kukaan ollut jatkamassa hänen jalanjäljissään yhteislaulun tiellä.
Egon Kjerrman tuo kulttuuritapahtuman takaisin
thumb|Egon Kjerrman
Muuta tietoa
Kjell Öhman toimi pianistina ja kapellimestarina vuosina 1993–2010. Vuonna 2011 hän ei enää osallistunut ohjelmaan. Yhteislaulutapahtuman ja ohjelman vetäjät esittelivät Öhmanin ja muut säestävän yhtyeen jäsenet yleisölle ja tv-katsojille joka vuosi ”Kjell Öhmanin orkesterina” (Kjell Öhmans orkester).
Anders Lundin harjoittelee ja nousee ohjelman johtoon
Berghagen päätti vuonna 2003 jättää kymmenen vuotta kehittämänsä ohjelman. Hän veti viimeisen ohjelman 15. heinäkuuta 2003, ja viimeisen kolmen ohjelman aikana hänellä oli juontamisessa apuna harjoittelija Anders Lundin. Vuonna 2004 Lundin liittyi ohjelmantekijöihin ja aloitti tapahtuman juontajana. Hän työskenteli vuoteen 2010 asti.
Lasse Berghagen houkuttelee nuorta yleisöä Skanseniin
Vuonna 1994 ohjelman juontajaksi tuli Lasse Berghagen. Berghagen uudisti ohjelmaa, ja siitä tuli suositumpi kuin koskaan aiemmin. Berghagenista tuli puolestaan sinisen pikkutakkinsa ansiosta television väriläiskä. Skansenin akvaarion eläintenhoitaja Jonas Wahlström oli ohjelmassa tuttu näky, ja hän saapui sinne usein mukanaan joitain eläimiä akvaariosta. Berghagenin aloittaessa juontajana katsojaluku oli noin 600 000, mutta kun hän lopetti, jokaisella jaksolla oli lähes kaksi miljoonaa katsojaa.
Robert Gustafssonin vaikutus ohjelmaan
Koomikko Robert Gustafsson esiintyi 1990-luvun puolivälistä vuoteen 2008 saakka joka vuosi ohjelman päätösjaksossa. Hän esitti erilaisia keksittyjä hahmoja ja/tai imitoi tunnettuja henkilöitä. Vuonna 2009 hän esiintyi kesän kolmannessa ohjelmassa.
Muuta tietoa
Vuodesta 2011 lähtien yhteislaulun säestäjänä on toiminut bändi nimeltä Stoffez.
SVT panostaa Måns Zelmerlöwiin
Aftonbladet ilmoitti 23. helmikuuta 2011, että Lundin lopettaa juontajan työt, ja samaan aikaan lehti uutisoi, että Måns Zelmerlöwistä tulisi hänen seuraajansa. Iltapäivällä SVT piti tiedotustilaisuuden, jossa ilmoitettiin Zelmerlöwin aloittavan työt Lundinin jatkajana. Tapahtuman juontajavaihdos ilmoitettiin aikaan, jolloin ohjelman suosio ja katsojaluvut olivat laskeneet huomattavasti. Nettilähetystä "Allsång på Skansen – bakom scenen" (Allsång på Skansen - kulissien takana) juonsivat kesällä 2011 Anton Lundqvist ja Maria Ericson. Nettilähetykset alkoivat ensimmäistä kertaa puoli tuntia ennen tv-lähetystä. Måns ja yhteislauluyleisö harjoittelivat joitain kappaleita ennen suoran tv-lähetyksen alkua. Ensi-illan aluksi laulettiin alkuperäinen ”Stockholm i mitt hjärta” -tunnuskappale. Lasse Berghagenin kirjoittamaa melodiaa lyhennettiin, kun Lundin aloitti juontajana kesällä 2004. Toisessa ohjelmassa sävellystä lyhennettiin jälleen. Kolmannessa ohjelmassa laulettiin kappaleen pidempi versio. Ennen esityskautta lavastus ja osa säestävän bändin jäsenistä uudistuivat. Vuonna 2012 nettilähetyksen ohjelmapäälliköksi nousi Robert Rydberg.
Evo Mannerheim-Weckman
Eva Sophie Hélène (Evo) Mannerheim-Weckman (30. huhtikuuta 1903 Jokioinen – 9. maaliskuuta 1984 Porvoo) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Evo Mannerheim-Weckman oli marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin veljen Johan Mannerheimin (1868–1934) tytär ja runoilija Augustin Mannerheimin (1915–2011) sisar. Hän oli naimisissa vuodesta 1925 toimitusjohtaja Björn Weckmanin kanssa.
Allsång på Skansen
Tapahtuman alkuvuodet 1935–1950
"Laulun päivänä 26.5. yleisö lauloi Skansenilla musiikkijohtaja ja kanttori Sven Liljan johdolla. Seuraavana vuonna Lilja järjesti tapahtuman uudelleen, ja siitä tehtiin koko sesongin mittainen. Ohjelmamuodosta tuli jo alkuaikoina valtaisa menestys."
Egon Kjerrman tuo kulttuuritapahtuman takaisin
Radiotjänst, Ruotsin julkisrahoitteinen yleisradioyhtiö, oli tehnyt jo vuosien ajan Skansenin kanssa yhteistyötä, jonka tuloksena oli syntynyt useita tuotoksia, ja vuonna 1957 esiteltiin Bengt Feldreichin tietokilpailusarja. Ohjelmantekoon osallistui myös Egon Kjerrmanin johdolla Radiotjänstenin säestävä Varieteorkester. Lähetysten jälkeen Kjerrmanilla oli tapana laulaa yhdessä yleisön kanssa, ja hänestä tuli nopeasti Egonin ja Ruotsin kansan lisäksi ohjelman vetonaula. Seuraavana kesänä ohjelmalle annettiin nimi ”Bästa man på Skansen” (Skansenin paras mies), ja kyseinen nimi säilyi aina vuoteen 1966 asti, kunnes ohjelma lopetettiin. Toisiin yhteislaulutapahtumiin verrattuna ohjelmassa oli erityistä se, ettei se missään vaiheessa menettänyt yleisön suosiota.
Tapahtuman alkuvuodet 1935–1950
Vuodesta 1938 alkaen yhteislaulusta alettiin puhua yhä enemmän, ja uudesta ohjelmamuodosta keskusteltaessa keskityttiin erityisesti yleisön monimuotoisuuteen. Silfverstolpe tiivisti asian näin: "... kanslia-apulaiset ja kotiapulaiset, sairaanhoitajat ja käsityöläiset, opettajattaret ja merisotilaat laulavat onnellisin sydämin; he pyrkivät yhdessä eroon yksinäisyydestä ja estoista, kiusaantuneisuudesta, huolista ja murheista valoisassa ja pakottamattomassa yhteisössä ruusunpunaisen iltataivaan alla."
Anders Lundin harjoittelee ja nousee ohjelman johtoon
Vuonna 2006 yhteislaulutapahtuman yleisöennätys mitattiin 18. heinäkuuta, jolloin paikan päälle saapui 28 000 osallistujaa. Suuren väkimäärän takia Skansenille jouduttiin hankkimaan useita vartijoita ja sairaanhoitajia. Paikan päälle oli myös tuotu kolme ylimääräistä vaahtosammutinta, sillä juuri Euroviisut voittanut, hard rock- ja hevi-bändi Lordi esitti ohjelmassa voittokappaleensa Hard Rock Hallelujah, ja he käyttivät show’ssaan paljon pyrotekniikkaa. Kaikkien aikojen katsojaennätys saavutettiin 26. kesäkuuta 2007, kun The Ark, Pernilla Wahlgren, Benjamin Ingrosso, Maia Hirasawa, Electric Banana Band ja Maria Möller esiintyivät ohjelmassa. Tuolloin televisio-ohjelmaa seurasi 2 265 000 katsojaa.