cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erik Blomberg
Kuvaajana ja tuottajana
thumb|250px|Vuoden [[Jussi-palkinnot 1951|1951 Jussi-voittajat. Blomberg (kolmas oikealta) palkittiin Aila – Pohjolan tytär -elokuvan kuvauksesta.]] Blomberg oli valmistellut Eino Mäkisen kanssa käsikirjoitusta Runar Schildtin novellista ”Lihamylly”, joka Blombergin oli määrä ohjata. Hän kuitenkin tutustui Mäkisen kautta Nyrki Tapiovaaraan ja tuli siihen tulokseen, että oli pohjimmiltaan kuvaaja ja että Tapiovaara olisi ohjaajaksi parempi valinta. Tuloksena oli elokuva Varastettu kuolema. Blombergin ja Tapiovaaran yhteistyö sujui hyvin, ja elokuva oli ensimmäinen, jota kuvatessaan Blomberg saattoi toteuttaa omia taiteellisia näkemyksiään. Tämä ei ollut onnistunut Orkon ja Tulion kanssa.
Kattaakseen vuokraamansa studion kulut Blomberg perusti Varastetun kuoleman valmistumisen jälkeen tuotantoyhtiö Elosepon, jonka toiseksi pääosakkaaksi tuli Toivo T. Kaila. Yhtiö tuotti kaiken kaikkiaan viisi elokuvaa, muun muassa Tapiovaaran elokuvat Kaksi Vihtoria (1939), Herra Lahtinen lähtee lipettiin (1939) ja Miehen tie (1940). Lahtis-elokuvaa lukuun ottamatta Blomberg toimi kuvaajana kaikissa Elosepon elokuvissa. Miehen tie -elokuvaa lukuun ottamatta Blomberg itse piti Elosepon tuottamia elokuvia vähäpätöisinä kevyinä komedioina, joiden tehtävänä oli lähinnä rahan ansaitseminen. Eloseppo suunnitteli oman, Alvar Aallon piirtämän studion rakentamista Espoon Westendiin, mutta yhtiön toiminta päättyi, kun enemmistöosakkaana ollut Kaila myi Espoon tontit itselleen ja Katajanokan studion Suomi-Filmin Risto Orkolle. Blomberg itse kertoi haastattelussa 1982, että yhtiön toiminta päättyi sodan puhkeamiseen.
Sodan jälkeen Blomberg oli pari vuotta Ruotsissa studiokuvaajana, ja sieltä palattuaan hän teki Lapissa yhteistyössä Eino Mäkisen kanssa lyhytelokuvia poroista ja kullankaivuusta. Blomberg voitti parhaan lyhytelokuvan Jussi-palkinnon vuonna 1947 elokuvallaan Porojen parissa ja vuonna 1949 elokuvalla Ennen ensi-iltaa. .
Blomberg palkittiin myös Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970.
Elokuvaohjaajana
1950-luvun alussa Blomberg siirtyi elokuvaohjaajaksi ja perusti nimeään kantavan yrityksen. Yhdessä puolisonsa näyttelijä Mirjami Kuosmasen kanssa hän käsikirjoitti esikoiselokuvansa Valkoinen peura (1952). Blomberg toimi elokuvassa myös kuvaajana. Elokuva oli suomalaisittain harvinainen kauhuelokuva naisesta, joka intohimon herätessä muuntui miehiä tappavaksi vampyyripeuraksi. Valkoinen peura on ainoa suomalainen Golden Globe -palkinnon saanut elokuva. Elokuva palkittiin myös Cannesin elokuvajuhlilla.
Blomberg ohjasi 1950-luvulla myös kaksi muuta merkittävänä pidettyä elokuvaa, Kun on tunteet (1954) Kihlaus (1955). Edellinen on sovitus Maria Jotunin novelleista, jälkimmäinen puolestaan Aleksis Kiven näytelmästä. Käsikirjoituksen kumpaankin elokuvaan laati Kuosmanen, joka myös näytteli kummassakin elokuvassa. Kun on tunteet -elokuvassa on myös Emmi Jurkan esittämä monta minuuttia kestävä puhelinmonologi, jota pidetään yhtenä suomalaisen elokuvan tunnetuimmista kohtauksista.
Blomberg ohjasi 1950-luvulla vielä kaksi elokuvaa. Näistä pikaisesti ja pienellä budjetilla tehty oli Lasse Pöystin varaan rakentuva komediaelokuva Miss Eurooppaa metsästämässä (1955), jossa hän oli mukana myös käsikirjoitus- ja kuvausryhmissä. . Toinen oli puolalais-suomalais-ruotsalaisen yhteistyöelokuvan Hääyö (1959), joka perustui Émile Zolan romaaniin Rynnäkkö myllyä vastaan ja jossa pääosaa näytteli Harriet Andersson. Elokuva jäi Blombergin viimeiseksi, ja se oli ainoa hänen ohjaamistaan elokuvista, jota hän ei itse kuvannut.
Yksityiselämä
Blomberg oli naimisissa näyttelijä Mirjami Kuosmasen kanssa vuodesta 1939 tämän vuonna 1963 tapahtuneeseen kuolemaan. Viimeiset vuotensa Blomberg asui toisen vaimonsa, puolalaisen Marian kanssa, Kuusjoella.
Oulaisten rautatieasema
Oulaisten rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Oulaisten kaupungin keskustassa Pohjois-Pohjanmaalla Pohjanmaan radalla. Sen etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 657,9 ratakilometriä mitattuna Haapamäen kautta. Asema on avattu liikenteelle 1886 Oulun radan valmistuttua.
Oulaisten asema oli vielä 1960-luvulla henkilöliikenteen lisäksi tärkeä tavaran, erityisesti puutavaran lastauspaikka. Vuosisadan alussa Pyhäjoen Olkossa sijaitsevalta Juseliuksen sahalta ajettiin runsaasti sahatavaraa Oulaisten asemalle. Asemalle oli noin kilometrin mittainen suora raideyhteys Pyhäjoesta, mistä jokea pitkin uitetut tukit jatkoivat matkaansa rautateitse. Tukit vedettiin hevosella Pyhäjoesta asemalle. Tavaraliikenne oli huipussaan vuonna 1910, jolloin Oulaisten asemalta lähti 26 534 tonnia tavaraa.
Abdullahi Issa
pienoiskuva|Abdullahi Issa vuonna 1960. Abdullahi Issa eli Abdullahi Issa Mohamud (1922–1988) oli somalialainen poliitikko ja maan ensimmäinen pääministeri, joka oli ministerinä vuosina 1949–1960.
Abdullahi syntyi Hiranin alueella ja oli äitinsä Marera Dinin kasvattama, koska isä kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen. Käytyään koraanikoulun Bulo Burtissa, hänen äitinsä muutti lapsineen Mogadishuun, jossa hän pääsi italialaiseen kouluun. Vuosina 1939–1941 Issa työskenteli postivirkailijana Merkan kaupungissa rannikolla Mogadishusta etelään. Sieltä hän muutti liikemieheksi kotikaupunkinsa Bulo Burtiin. Toisen maailmansodan jälkeen Issa liittyi Somali Youth League-puolueeseen ja perusti puolueosaston Bulo Burtiin. Hän nousi yhdeksi puolueen johtohenkilöistä.
Vuonna 1956 Issa valittiin Italian Somalimaan pääministeriksi. Siirtymäkauden hallituksen haasteet oli kovat. Itsenäistyvän maan perustuslaki piti laatia. Naisten poliittinen tasa-arvo piti toteuttaa. Rajakysymys Etiopian kanssa piti vahvistaa. Maan virallisesta kielestä piti sopia. Somalian itsenäistyessä vuonna 1960 pääministeriksi valittiin Aden Abdullah Osman Daar, mutta Issa jatkoi aktiivista toimintaansa ulkoasiainministerinä. Hän osallistui mm. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokoukseen ja Afrikan konferensseihin mm. Lagosissa, Addis Abebassa ja Dakarissa. Uransa aikana Issa toimi myös sisäasiainministerinä ja oikeusministerinä. Siad Barre vanagitsi hänet vallankaappauksessa 1969. Vapauduttuaan 1974 hänet nimitettiin Ruotsin ja Suomen suurlähettilääksi asemapaikkanaan Tukholma. Issa kuoli Roomassa 1988.
Alberto Claramunt
Alberto Claramunt (s. 1973 Seinäjoki ) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli vuosina 2013–2021 kokoomuksen pää-äänenkannattajan Nykypäivän ja sen verkkoversion Verkkouutisten päätoimittajana. Syksyllä 2021 Claramunt siirtyi AlfaTV-kanavan verkkosisältöjohtajaksi. Lokakuussa 2022 hän siirtyi Kauppalehteen politiikan toimittajana.
Claramunt kirjoitti ylioppilaaksi Kurikan lukiosta vuonna 1992 ja opiskeli politiikan tutkimusta Tampereen yliopistossa. Vuodesta 1999 lähtien hän työskenteli toimittajana Kauppalehdessä, Aamulehdessä sekä Kalevassa. Ennen Nykypäivän päätoimittajaksi nimittämistään Claramunt työskenteli lehden toimituspäällikkönä. Hänen valittiin päätoimittajaksi maaliskuussa 2013 tehtävästä luottamuspulan vuoksi erotetun Tapani Mäkisen tilalle.
Alberto Claramuntin isä on kotoisin Kataloniasta.
Henri Cartier-Bresson
thumb|right|Cartier-Bressonin ensimmäinen Leica-kamera Henri Cartier-Bresson (22. elokuuta 1908 Chanteloup-en-Brie – 3. elokuuta 2004 Montjustin) oli tunnettu ranskalainen valokuvaaja ja eräs 1900-luvun kuuluisimmista valokuvataiteilijoista. Häntä kutsutaan kuvajournalismin isäksi. Muiden ansioidensa lisäksi Bresson tunnetaan yhtenä Magnum Photosin perustajista. Vuonna 1982 Cartier-Bressonille myönnettiin kansainvälinen Hasselblad-palkinto.
Cartier-Bresson kuvasi Leican 35-millimetrin filmiä käyttävällä mittaetsinkameralla, lähinnä 50 millimetrin normaaliobjektiivilla sekä joskus laajakulmaobjektiivilla maisemia. Hän oli ensimmäisiä ammattikuvaajia, jotka kuvasivat kinofilmille työkseen, ja auttoi kehittämään kuvajournalismin niin sanottua katukuvaustyyliä, mikä vaikutti tuleviin valokuvaajasukupolviin. Cartier-Bresson ei koskaan kuvannut salaman kanssa, sillä hän piti sitä epäkohteliaana: "Impolite... like coming to a concert with a pistol in your hand." ("Epäkohteliasta... kuin tulisi konserttiin pistooli kädessä.") Hän halusi muodostaa valokuvat kamerassaan eikä pimiössä. Tätä periaatettaan hän todisti täysin muokkaamattomilla täyden negatiivikuva-alueen kokoisilla vedoksilla.
Ratkaiseva hetki
Cartier-Bresson sai modernistisen maalaustaiteen koulutuksen. Tämä oli osaltaan vaikuttamassa "ratkaisevan hetken" käsitteen syntyyn. Ratkaiseva hetki ei ollut pelkästään tapahtumien huippuhetki vaan pikemminkin kuvan geometriaan ja tilallisuuteen liittyvä sommitteluperiaate. Vielä vanhalla iällään Cartier-Bresson piti yllä nuorena saamaansa kuvataiteen kipinää, sillä viimeiset vuotensa hän piirsi ahkerasti.
Dean Acheson
Dean Gooderham Acheson (11. huhtikuuta 1893 Middletown, Connecticut, Yhdysvallat – 12. lokakuuta 1971 Sandy Spring, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko. Hän toimi Presidentti Harry S. Trumanin ulkoministerinä vuosina 1949–1953. Hänellä oli keskeinen rooli Lend Leasen, Trumanin opin, Marshall-avun, Naton, Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin luomisessa.
Acheson oli ensimmäisessä maailmansodassa mukana Yhdysvaltain laivaston vänrikkinä. Hän suoritti lakitieteen loppututkinnon vuonna 1918. Acheson toimi opiskeluaikoinaan 1919–1921 Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarin Louis Brandeisin sihteerinä. Vuonna 1933 hän toimi kansainvälisten lakiasioiden parissa lakitoimistossa Washingtonissa, kun Truman kutsui hänet alivaltiosihteeriksi rahaministeriöön, vaikka hänellä ei ollut kokemusta raha-asioista. Hän erosi kuitenkin pian erimielisyyksien vuoksi, mutta vuonna 1941 valittiin ulkoministeriöön. Apulaisulkoministeriksi hänet nimitettiin 1945 ja ulkoministeriksi 1949.
Acheson neuvotteli toukokuussa 1950 eurooppalaisten ulkoministerien kanssa. Hän saapuui 7. toukokuuta Pariisiin ja neuvotteli Ranskan ulkoministeri Robert Schumanin kanssa. Seuraavana päivänä hän ilmoitti, että Yhdysvallat tukee Ranskaa Indokiinan sodassa. 9. toukokuuta Acheson neuvotteli Lontoossa Ernest Bevinin kanssa ja 11.–13. toukokuuta Schumanin ja Bevinin kanssa Lontoon ulkoministerikonferenssissa.
Matelijat
Matelijat (Reptilia) on nelijalkaisten selkärankaisten luokka.
Matelijoita on kesäkuuhun 2022 mennessä tunnistettu noin 11 820 lajia. Nykyään matelijoiden luokassa on enää neljä lahkoa: kilpikonnat (350 lajia), tuatara Uudesta-Seelannista, suomumatelijat eli liskot, käärmeet ja matoliskot (yli 10 200 lajia) sekä krokotiilieläimet eli krokotiilit, alligaattorit, kaimaanit ja gaviaalit (24 lajia).
Entemena
pienoiskuva|Entemenan vaasi, joka on omistettu Ningirsulle. Hopeaa ja kuparia, noin 2400 eaa. Entemena oli Lagašin kuningas noin 2400 eaa. Hän oli valloittajakuningas Eannatumin veljenpoika. Entemenan mukaan on nimetty tuolta ajalta peräisin oleva, Ningirsu-jumalalle omistettu ja kaiverruksin koristeltu hopeavaasi, Entemenan vaasi.
Matelijat
Matelijoita tutkiva tieteenala on herpetologia.
Historia
Matelijat kehittyivät sammakkoeläinten ryhmästä, joka sopeutui elämään kuivalla maalla. Kun sammakkoeläimen munasoluun ja sen ympärille kehittyi lisää vararavintoa ja kuori, syntyi muna, jonka sisältö ei haihtunut veden ulkopuolella. Munan kehittymisen seurauksena toukkavaihe jäi pois. Haihtumiselta ja kuivuudelta suojaamaan matelijoille kehittyi lisäksi sarveistuneiden suomujen peittämä ulkopinta. Kun niiden iho oli näin kovettunut, matelijat alkoivat hengittää keuhkoilla. Matelijat alkoivat kehittyä maalla eri suuntiin ja sopeutuivat monipuolisesti maaelämään. Jotkin oppivat myös lentämään, ja niistä kehittyivät lentoliskot ja linnut.
Vesirutto
Kanadanvesirutto eli vesirutto (Elodea canadensis) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva vesikasvi, joka on levinnyt laajalti myös Eurooppaan. Se on uposkasvi, ja vain sen valkoiset kukat nousevat veden pinnan yläpuolelle.
Matelijat
Historia
Varhaisin matelijafossiili tunnetaan kivihiilikauden alkupuolelta 340 miljoonaa vuotta sitten. 25 miljoonaa vuotta myöhemmin matelijoista oli kehittynyt pieniä sisiliskon kaltaisia eläimiä. Sadan miljoonan vuoden kuluessa kehittyivät tärkeimpien matelijaryhmien kantamuodot. Monimuotoisin matelijoidenryhmä oli arkosaurit, joihin kuuluivat 140 miljoonan vuoden ajan maapallolla eläneet dinosaurukset. Nuorin matelijalahko on krokotiilit, jotka kehittyivät dinosaurusten rinnakkaisryhmänä. Dinosaurusten ja useimpien muiden suurikokoisten matelijoiden katoaminen 65 miljoonaa vuotta sitten päätti matelijoiden valtakauden. Nisäkäsliskoista kehittyivät 200 miljoonaa vuotta sitten ensimmäiset nisäkkäät. Ne alkoivat runsastua suurten matelijoiden kadottua.
Anatomia ja fysiologia
Matelijat on ensimmäinen eläinryhmä, joka sisältää selkeästi maaelämään sopeutuneita lajeja. Toisin kuin niitä edeltäneillä sammakkoeläimillä, matelijoilla on kuoriutumisestaan asti keuhkot. Matelijoiden alkiota suojaa vesikalvo. Matelijoiden iho on sarveissuomujen tai -levyjen peittämä.
Vesirutto
Vesiruton alkuperäinen levinneisyysalue painottui Pohjois-Amerikan itäosiin. Ensimmäisen kerran se tavattiin Euroopassa 1830-luvulla, ja se on sen jälkeen levinnyt ihmisen mukana tai ihmisen levittämänä laajalle alueelle. Laji viihtyy rehevissä vesistöissä ja hitaasti virtaavissa joissa ja isoissa ojissa. Se leviää nopeasti ja jopa pienistä pätkistä. Rehevillä järvillä sen kasvustot voivat haitata järvien virkistyskäyttöä.
Matelijat
Anatomia ja fysiologia
Matelijoiden sisäisen tukirangan rakenne vaihtelee eri lahkoissa. Kilpikonnan kylkiluut ovat sulautuneet selkäkilpeen ja krokotiileilla on vatsakylkiluita. Käärmeet ovat raajattomia ja niiden kylkiluiden ja nikamien määrä on huomattavasti suurempi kuin muilla matelijoilla.
Vesirutto
Argentiinanvesiruttoa (Egeria densa) kasvatetaan akvaariokasvina.
Matelijat
Anatomia ja fysiologia
Ulkoisia korvia matelijoilla ei ole, sillä ääni välittyy niiden pään sisään suoraan tärykalvon ja kuuloluiden kautta. Silmät ovat hyvin kehittyneet ja näköaisti on tärkeä.
Useimmilla matelijoilla on melko hidas aineenvaihdunta ja ne ovat siitä syystä pitkäikäisiä; esimerkiksi galápagoksenjättiläiskilpikonna voi elää jopa 170-vuotiaaksi.
Vesirutto
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Kukkiva kanadanvesirutto.
Matelijat
Anatomia ja fysiologia
Nykyisten matelijoiden koko vaihtelee 17 millimetrin pituisesta Sphaerodactylus ariasae -gekkolajista jopa kuusimetriseen ja tonnin painoiseen suistokrokotiiliin.
Levinneisyys ja elinympäristöt
Matelijat ovat vaihtolämpöisiä ja riippuvaisia ympäristön lämpötilasta. Tämän vuoksi niitä esiintyy runsaimmin trooppisissa sademetsissä ja paljon myös aavikoilla. Vain kaikkein kylmimmiltä seuduilta ne puuttuvat kokonaan.
Vesirutto
Ulkonäkö ja koko
Vesirutto on uposkasvi, joka kukkia lukuun ottamatta pysyy pinnan alla. Kasvi kasvattaa hennon, 30–150 cm pitkän varren, joka juurtuu haarallisista nivelistä. Vesiruton lehdet ovat varren alaosassa vastakkain, mutta pääosassa vartta ne kasvavat kolmen lehden kiehkuroina varren ympärillä. Lehtilapa on kooltaan 7–13 x 2–3 mm ja vaihtelee muodoltaan kapeanpuikeasta pitkulaiseen. Lapa on tavallisesti hieman käyrä ja laidoilta hienosahainen. Syksyllä syntyvät tiheälehtiset haarojen ja varren kärjet ovat talvehtivia. Lehtihangoissa olevat pitkäperäiset kukat ovat yksittäin ja vedenpintaan yltäviä. Kukkaperän tyvellä on kaksi pientä ylälehteä. Terä- ja verholehtiä on kolme kappaletta. Lähes valkoiset terälehdet ovat 2–3 mm pitkiä ja jokseenkin verholehtien pituisia. Emikukassa on kolme joutohedettä ja kolme emiä. Suomessa vesirutto kukkii heinä-syyskuussa, mutta kukkivia yksilöitä tavataan vain harvoin.
Vesirutto on kaksikotinen kasvi, mutta se ei Euroopassa tuota siemeniä. Tämä johtuu siitä, että aikanaan Eurooppaan tuotiin lähes pelkästään emiyksilöitä. Suomessakin tavataan vain emikasveja. Vesirutto talvehtii vihreänä ja alkaa kasvaa heti jäiden lähdettyä.
Matelijat
Levinneisyys ja elinympäristöt
Matelijat ovat sopeutuneet erilaisiin elinympäristöihin. Krokotiilit ja monet kilpikonnat ovat vesieläimiä. Merikäärmeet ja muutama muu käärmeiden ryhmä ovat täydellisiä merieläimiä. Täydellisiä maaeläimiä ovat esimerkiksi aavikoilla elävät liskot, käärmeet ja kilpikonnat, jotka selviytyvät pitkiäkin aikoja ilman juomavettä. Maata peittävässä lehtikarikkeessa tai multakerroksessa elää sokkokäärmeitä ja raajattomia liskoja. Moni käärme elää puissa ja pensaissa ja osaa jopa hypätä puusta toiseen. Puissa liikkuvilla liskoilla on usein pitkä ja tarttumiskykyinen häntä ja hyvin pitävät varpaat.
Lisääntyminen
Matelijoiden sukupuolet ovat yleensä erinäköiset. Monen lajin koiras on naarasta isompi, mutta esimerkiksi käärmeillä ja vesikilpikonnilla naaras on isompi.
Vesirutto
Levinneisyys
Suomeen laji tuotiin vuonna 1884 Helsingin yliopiston kasvitieteelliseen puutarhaan. Lajia istutettiin pian tämän jälkeen myös eräisiin suomalaisiin vesistöihin, joista Suomen nykyinen kanta on saanut alkunsa. Nykyisin vesirutto on levinnyt laajalle alueelle. Sitä tavataan monista vesistöistä Etelä- ja Keski-Suomesta ja paikoitellen myös Pohjois-Pohjanmaalta ja Kainuusta. Pohjoisin kasvupaikka lajilla on Suomessa Käsivarresta Enontekiöltä. Laji leviää edelleen Suomessa uusiin kasvupaikkoihin.
Matelijat
Lisääntyminen
Tropiikin lämmössä matelijat lisääntyvät ympäri vuoden, mutta lämpimässä tai lauhkeassa ilmastossa lajeilla on tavallisesti yksi tai kaksi lisääntymiskautta vuodessa, ja viileiden ja kylmien seutujen lajeilla vain yksi.
Parittelussa matelijakoiras siirtää siittiönsä naaraan kloaakkiin. Sieltä ne kulkeutuvat naaraan munanjohtimeen, missä ne hedelmöittävät munasolut. Joillakin lajeilla koiraalla on kaksi paritteluelintä. Jotkin liskot lisääntyvät partenogeneettisesti, eli munasolut alkavat kehittyä itsekseen, eikä koiraita ole lainkaan. Hedelmöittymisen tuloksena syntyy muna, jonka emo jättää suojaisaan paikkaan hautumaan ja kuoriutumaan. Jotkin käärmeet hautovat munansa omalla ruumiinlämmöllään ja jotkin jättävät munansa omaan elimistöönsä kehittymään ja kuoriutumaan.
Perinteinen luokittelu
Matelijat jaetaan perinteisesti näihin kolmeen ryhmään:
Fylogeneettinen luokittelu
Koska toiset matelijat ovat kladistisesti läheisempää sukua linnuille kuin toisille matelijoille, luokka Reptilia on nykyään parafyleettinen ryhmä eli se ei sisällä kaikkia esi-isän jälkeläisiä. Sen sijaan luokan tilalla voidaan käyttää kladia Sauropsida, joka sisältäisi matelijat ja linnut. Sauropsidit olisivat siten yksi kahdesta vesikalvollisten pääkehityslinjasta; toinen on synapsidit (nisäkkäät ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset). Kaikki nykyiset sauropsidit kuuluvat diapsidien Sauria-kladiin (myös kilpikonnat, jotka tosin yhä luetaan perinteisesti anapsideihin).
Suomen matelijat
Suomessa luonnonvaraisina eläviä matelijalajeja ovat sisilisko, vaskitsa, kyy ja rantakäärme eli tarhakäärme sekä vain Ahvenanmaalla tavattava kangaskäärme eli kanervakäärme. Lisäksi vuonna 2014 Lounais-Suomessa löydettiin uusi liskolaji, hietasisilisko. Kyytä ja hietasisiliskoa lukuun ottamatta kaikki nämä lajit ovat Suomen luonnonsuojelulain mukaan rauhoitettuja.
Vesirutto
Elinympäristö
thumb|vasen|Kanadanvesiruttokasvusto puolalaisessa Dąbien järvessä.
Suomessa vesirutto on vieraslaji, joka viihtyy rehevissä järvenlahdissa, pikkujärvissä, hitaasti virtaavissa joissa ja isommissa ojissa, joskus myös murtovedessä. Kasvupaikkojen pohja on tavallisesti mineraalimaata. Uusille kasvupaikoille vesirutto leviää versonkappaleista paitsi virtaavan veden ja lintujen mukana, myös esimerkiksi veneiden, laivojen ja kalastusvälineiden välityksellä. Koska vesirutto lisääntyy pienistäkin pätkistä, kasvin hävittäminen niittämällä on vaikeaa. Laji oli haitaksi laivaliikenteelle jo 1800-luvulla Euroopan hitaasti virtaavissa joissa ja kanavissa, ja kasvustot tukkivat myös putkia.
Rutto-nimi viitta kasvin sitkeyteen ja nopeaan leviämiseen. Rehevillä järvillä vesirutto voi kasvaa sellaisiksi massoiksi, että se haittaa järvien virkistyskäyttöä. Suomessa vesirutto on määritelty tarkkailtavaksi haittalajiksi kansallisessa vieraslajistrategiassa.
Käyttö
Vesiruttoa käytetään akvaariokasvina.
DDT Jazzband
DDT Jazzband (Downtown Dixie Tigers) on Helsingissä vuonna 1958 perustettu jazzia soittava ryhmä, joka soittaa 1920-, 1930- ja 1940-luvun New Orleans jazzia, dixielandia ja swingiä.
Historiaa
DDT Jazzband koottiin alun perin kauppatieteen opiskelijoiden urheilupäivän viihteeksi. Television jazzohjelmien vetäjä Jaakko Jahnukainen keksi nimen Downtown Dixie Tigers ja pyysi nuorukaiset vierailemaan ohjelmassaan ”Nuorta jazzia”. Yhtyeen nimi viittasi useimpien soittajien etelähelsinkiläiseen taustaan. Yleensä USA:ssa Down Town tarkoittaa kaupungin keskustaa. Ehkä nimi kuitenkin tuli tästä. Myöhemmin se lyheni tunnetun tuholaismyrkyn mukaan DDT Jazzbandiksi.
Monet orkesterin jäsenistä opettelivat jazzin saloja Suomen ensimmäisessä jazzklubissa Helsingin Albertinkadulla. Old House Jazz Club, lempinimeltään ”Mäyränkolo” toimi 1957–1964. Sittemmin yhtye sai vakituisen harjoittelupaikan Ruotsalaisen Kauppakorkeakoulun, Hankenin, kellarista ja tallensi siellä vuonna 1960 ensimmäisen äänilevynsä. Se sisälsi mm. Royal Garden Blues -nimisen jazzstandardin, josta tuli yhtyeen tunnussävel.
Vuonna 1962 DDT oli vastaanottamassa Louis Armstrongia Seutulassa ja pääsi myös Messuhallin lavalle soittamaan suuren idolinsa kanssa. DDT rankattiin vuonna 1966 omassa sarjassaan viidenneksi ruotsalaisen Orkesterjournalenin pohjoismaisessa orkesteriäänestyksessä. Seuraavana vuonna yhtye kutsuttiin esiintymään Porin jazzfestivaaleille. Ensimmäisen ulkomaan matkansa DDT teki vuonna 1970 Montreux’n jazzfestivaaleille Sveitsiin ja voitti siellä traditionalistien sarjan.
Ulkomaankeikat jatkuivat vuonna 1974 Dresdenin Dixieland Festivaaleilla. Tapahtuman taltiolevyyn kelpuutettiin myös yksi DDT:n esitys. Vuosikymmenen lopussa yhtye edusti Suomea jazzin pyhätössä New Orleansissa järjestetyssä Jazz & Heritage Festivaalissa. Sittemmin DDT on kiertänyt kaikki Skandinavian maat ja esiintynyt mm. Venetsiassa, Pariisissa, Amsterdamissa, Prahassa ja Moskovassa. Takana on myös useita esiintymismatkoja Yhdysvaltoihin ja Japaniin.
Kotimaassa DDT Jazzbandin vakioestradiksi muodostui syksyllä 1977 Helsingin Ruoholahdessa avattu jazzravintola Groovy. Siellä syntyi 1980-luvun alussa lajissaan historiallinen live-äänitys. Tältä albumilta poimittu Muskrat Ramble voitti myös Levyraadin. Groovyn lopetettua jazzravintolana DDT aloitti vuonna 1990 säännölliset esiintymiset teatteriravintola Kahdessa Kanassa Katajanokalla. Tammikuussa 1993 perustettiin jazzklubi Storyville Eduskuntatalon naapuriin. DDT on ollut alusta lähtien Storyvillen vakioesiintyjiä.
Viime vuodet DDT Jazzband on jatkanut esiintymisiään noin 30 keikan vuosivauhdilla. Kesällä 2006 yhtye edusti Suomea Pariisin lähellä pidetyissä Euro Jazz Festivaaleissa ja keikkaili myöhemmin viikon ajan risteilyaluksella Atlantin vesillä.
DDT:n kokoonpanon runko on pysynyt kautta vuosikymmenten varsin vakaana. Rumpalia, trumpetistia ja pianistia lukuun ottamatta nuorimmatkin yhtyeen jäsenet ovat olleet mukana yli 30 vuotta. Suomen Jazzliitto myönsi vuonna 1988 DDT:lle ensimmäisen Andania-palkintonsa.
Suomen pitkäikäisin jazzyhtye esiintyy edelleen aktiivisesti ja piti 13. lokakuuta 2018 60-vuotisjuhlakonsertin Helsingin Aleksanterin teatterissa.
Aikaisemmat kokoonpanot
1958– 1959– 1960– 1962- 1963- 1964- 1965- 1967 1969- 1976- 1979- 1979- 1987- 1992- 2007- 2012- 2016- Riitta Paakki, piano 2018- Ilkka Joronen, piano 2023 - Mikko Mustonen, pasuuna
2023 - Shane McKenzie, basso
Nykyinen kokoonpano
Vakiovierailijoina ovat esiintyneet mm. Pentti Lasanen, Antti Sarpila, Pekka Sarmanto, Markku Johansson, Lil-Jörgen Pedersen, Ami Aspelund ja Jussi Raittinen. DDT:ssä on ollut vierailijoina myös kansainvälisiä muusikoita kuten Wild Bill Davison, Bob Wilber, Bob Barnard, Ulf Johansson Werre ja Leroy Jones.
Kehrontie
Kehrontie (Yhdystie 13719) on Vesilahden Koskenkylän ja Urjalan Honkolankylän välinen valtion ylläpitämä entinen paikallistie, nykyinen yhdystie. Tie alkaa Koskenkyläntieltä numero 2983 ja päättyy yhdystielle numero 2981 Kikurinjärven itäpuolella. Sorapintainen tie on hyvin mutkainen ja kapea, joka routii voimakkaasti keväisin. Tie kulkee Kehronkylän läpi. Tietä on mielekästä pyöräillä leveärenkaisella polkupyörällä. Tielle myönnettiin vuonna 2001 valtion talousarviosta 500 000 euron määräraha peruskunnostukseen.
Paloahde
Paloahde on kaupunginosa Pohjois-Raumalla. Ydinkeskustaan on matkaa Paloahteelta noin 3 kilometriä. Paloahteen asuinalue rakennettiin pääosin 1990-luvun alkupuoliskolla. Alue on omakotitaloaluetta, rivitaloja on myös muutama kymmen. Asukkaita Paloahteella on n. 700.
Latvijas Televīzija
Latvijas Televīzija (LTV) on Latvian valtion omistama televisioyhtiö.
Maan hallitus tukee kanavaa taloudellisesti noin 60 prosentin osuudella. Kanava esittää myös TV-mainoksia. LTV:n toiminnan muuttamisesta lupamaksupohjaiseksi on kiistelty pitkään. Hallitus on kuitenkin koko ajan vastustanut tätä. Jotkut tutkijat pitävät syynä tähän hallituksen huolta siitä, että se menettäisi rahoituksensa kautta saamansa hallintavallan yhtiöön.
LTV aloitti lähetyksensä 6. marraskuuta 1954 ja siirtyi SÉCAM-väritelevisiotekniikkaan vuonna 1974. Värijärjestelmäksi vaihdettiin PAL vuonna 1998. Yhtiö liittyi Euroopan yleisradiounioniin 1. tammikuuta 1993. LTV isännöi vuosittaisen Eurovision laulukilpailun vuonna 2003.
LTV toimii kahdella kanavalla: LTV1:llä latvian kielellä ja nuorisolle suunnatulla LTV7:llä (aiemmin LTV2) sekä latviaksi että venäjäksi. Kumpikin kanava on nähtävissä Sirius-satelliitin kautta.
Lähteet
[http://www.soros.org/initiatives/media/articles_publications/publications/eurotv_20051011/voltwo_20051011.pdf Television across Europe. Bd. 2] Budapest : Open Society Institute, 2005; 5. syyskuuta 2006
Trinidad ja Tobago (Commonwealth realm)
Trinidad ja Tobago oli Commonwealth realm 31. elokuuta 1962 – 1. elokuuta 1976 välisenä aikana ennen valtiomuodon muuttumista tasavallaksi.
Kun Britannian valta loppui vuonna 1962, Trinidad and Tobago Independence Act 1962 muutti Britannian kruununsirtomaan Trinidadin ja Tobagon itsenäiseksi valtioksi. Valtiolla oli sama monarkki, kuningatar Elisabet II, kuin muillakin Commonwealth realmeilla. Monarkkia Trinidadissa ja Tobagossa edusti kenraalikuvernööri. Kuningatar Elisabet II vieraili Trinidadissa ja Tobagossa Trinidadin ja Tobagon kuningattarena helmikuussa 1966. Eric Williams toimi maan pääministerinä.
Kenraalikuvernöörit
Seuraavat kenraalikuvernöörit toimivat virassa Trinidadin ja Tobagon ollessa Commonwealth realmina:
Commonwealth realmista tasavallaksi
Monarkian lakkauttamisen jälkeen 1. elokuuta 1976 Trinidadin ja Tobagon viimeisestä kenraalikuvernööristä Ellis Clarkesta tuli Trinidadin ja Tobagon ensimmäinen presidentti.
Freeman
Leo Christer Friman (s. 14. syyskuuta 1951 Lahti) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan taiteilijanimellä Freeman. Hänen hittejään ovat "Ajetaan tandemilla", "Kaksi lensi yli käenpesän", "Osuuskaupan Jane" ja "Mattolaituri".
thumb|Freeman [[Ilosaarirock|Ilosaarirockissa kesällä 2011.]]
Nuoruus
Nuoruutensa Hämeenlinnassa viettänyt Friman kävi pianotunneilla sekä esiintyi Yleisradion lastenradiossa ja televisiossa Kylli-tädin satuohjelmassa. Hän oli myös lahjakas pitkänmatkan juoksija. Friman soitti nuorena kitaraa Waterloo-nimisessä yhtyeessä Hämeenlinnassa vuosina 1970–1980. Yhtye soitti ensimmäisissä pop-yhtyeiden SM-kilpailuissa vuonna 1970 ja pääsi levyttämään muiden kilpailun finalistien kanssa Popmestarit-levylle. Yhtye esittää levyllä Frimanin kappaleen ”Smiling Face”. Waterloon lisäksi hän oli väliaikaisena kitaristina Kirkan Islandersissa ja Paula Koivuniemen orkesterissa.
Ura
Taiteilijanimen Freeman ottaneen Frimanin oma levytysura alkoi vuonna 1976. Love Recordsin kustantaman kultaa myyneen esikoisalbumin nimi oli pelkistetysti Freeman. Tältä LP:ltä löytyvät Freemanin tunnetuimmat sävellykset: ”Ajetaan tandemilla”, ”Kaksi lensi yli käenpesän” ja ”Osuuskaupan Jane”. Viimeksi mainittu oli Syksyn sävel -kisassa kolmantena. Sanoitukset näihin kuten suurimpaan osaan muitakin levyn kappaleita teki Hector, joka oli tuolloin Freemanin lanko. Ykköshitiksi noussut ”Ajetaan tandemilla” julkaistiin puoli vuotta ennen esikoisalbumia.
1980-luvulla Freeman toimitti ja juonsi Yleisradion musiikki- ja nuortenohjelmia sekä radiossa että televisiossa. Radio-ohjelmia olivat Torstaimakasiini, Kultiveera ja Tärinätori. Televisiossa Freemania työllisti rockohjelma Tuubi, jonka juontajaksi hän tuli Hectorin jälkeen keväällä 1981.
Vuodesta 1991 Freeman on soittanut Menneisyyden Vangit -yhtyeessä, jossa mukana on myös toinen 1970-luvun laulajatähti Vicky Rosti. Vuonna 2010 Freeman vieraili Uuden Fantasian ”Liian myöhään” -kappaleen solistina. Kappaleen suuren menestyksen johdosta Freemanin ja Uuden Fantasian yhteistyö jatkui ja lokakuussa 2011 julkaistiin Uuden Fantasian kanssa levytetty Freemanin uran neljäs sooloalbumi Freeman 4. Freeman & Uusi Fantasia osallistuivat kappaleella ”Noitanainen” vuoden 2012 Uuden musiikin kilpailuun (UMK), joka oli Ylen uudistettu euroviisukarsintakilpailu. Freeman vierailee myös rap-duo JVG:n kappaleella "Karjala takaisin", joka julkaistiin singlenä huhtikuussa 2012.
Frimanille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2017.
Perhe
Leo Friman ja hänen vaimonsa Tarja asuvat Helsingin Vallilassa.
Siurua
Siurua on kylä Pudasjärven luoteiskulmassa, rajoittuen pohjoisosiltaan Ranuan kuntaan, lännessä Iin ja Oulun kuntiin, idässä Kokkokylään ja Pärjänsuohon sekä etelässä Aittojärven ja Kipinän kyliin. Kylä sijaitsee Yli-Iin Tannilaan ja siitä edespäin Iin Olhavaan vievän seututie 855:n varrella. Pudasjärven keskustaan Kurenalle on matkaa noin kolmekymmentä kilometriä.
Kylän ominaispiirteenä on sen asutuksen keskittyminen Siuruanjoen varteen ja sen suoalueitten suuri määrä. Niinpä kylän pohjoisosassa onkin yksi Suomen suurimpia soidensuojelualueita, Litokaira. Siuruan korkein kohta lienee Puolakkavaara, joka kohoaa suolakeuksien keskeltä merkittävästi ympäristöään korkeammalle. Vaara oli jääkauden jälkeen saari makeavetisessä Litorina-meressä, josta on muistona noin viiden hehtaarin ”rantakivikot”.
Perinteisesti Siurua on jaettu neljään osa-alueeseen: Ala-Siuruaan, Siuruaan, Yli-Siuruaan ja Kokkokylään. Näiden lisäksi on myös pieniä kyläkeskittymiä. Jaottelu perustuu osaltaan vanhaan koulupiirijakoon, jolloin kullakin alueella on saattanut olla useitakin omia kouluja.
Tunnettuihin siurualaisiin kuuluu Yli-Siurualla asuva taiteilija Kari Tykkyläinen.
Aiheesta muualla
siuruankylä.fi
Antifates (laistrygoni)
Antifates oli kreikkalaisessa mytologiassa laistrygonien, ihmissyöntiä harrastavan jättiläisten kansan kuningas.
Jätettyään taakseen Aioloksen saaren Odysseus rantautui seitsemän päivää myöhemmin Telepyloksen kaupungin läheisyyteen. Hän lähetti kolme miestään tiedustelemaan. Nämä tapasivat matkallaan Antifateksen tyttären, joka vei heidät isänsä palatsiin. Siellä Antifates söi välittömästi yhden miehistä. Odysseus onnistui pakenemaan muutamien kumppaneidensa kanssa alukselleen, joka ainoana oli ankkuroitu sataman ulkopuolelle. Laistrygonit tuhosivat kaikki satamassa olevat alukset miehistöineen heittämällä niitä kallioilta valtavilla kivenjärkäleillä.
Timanttiliiga 2015
Kilpailujärjestelmä
Yhdessä lajissa kilpailtiin seitsemän kertaa vuoden aikana. Osakilpailun kolme parasta palkittiin pisteillä niin, että lajin osakilpailun voittaja sai neljä pistettä, toiseksi tullut kaksi pistettä ja kolmanneksi sijoittunut yhden pisteen. Kauden lopuksi järjestettiin lajien syklin vuoksi kaksi eri finaalia, jotka käytiin Zürichissä ja Brysselissä. Finaaleista saatavat sijoituspisteet tuplattiin, eli jaossa oli 8–4–2 pistettä.
Tillabéri
Tillabéri on ympäröivän maatalousalueen hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Se on Nigerin pienin aluepääkaupunki, eikä siellä ole juurikaan nähtävyyksiä. Matkailijoita houkuttelevat Nigerjoki ja sen virtahevot.
Maantiede, ilmasto ja luonto
Tillabérin kaupunkikunnan pinta-ala on 452,19 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tillabérin departementin Sakoiran ja etelässä Kourteyen, idässä Ouallamin departementin Ouallamin sekä lännessä Sinderin ja Téran departementin Dargolin kuntiin. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso sekä Ouillimenden ja Liptako Gourman altaat. Vesistöjä ovat Nigerin ohella Marin vadi ja järvi, Toulan järvi sekä kuusi ajoittain kuivuvaa järveä.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Selkeitä vuodenaikoja on kaksi. Kuiva ja viileä aika kestää lokakuusta helmikuuhun ja kuiva ja kuuma kausi maaliskuusta toukokuuhun. Sadekausi jatkuu toukokuusta syyskuuhun. Kuukausien keskilämpötilat vaihtelevat 25 ja 43 celsiusasteen välillä. Vuotuinen sademäärä on 352,7 millimetriä.
Luonnonvarainen kasvillisuus on kärsinyt kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Se käsittää etupäässä akaasioita ja egyptintokopuita sekä heinäkasveja. Eläinkuntaan kuuluvat jyrsijät, matelijat, useat lintu- ja kalalajit, Nigerjoen virtahevot, krokotiilit, kilpikonnat sekä uhanalaiset manaatit.
Asutus ja väestö
Kuntaan kuuluu kuusi kaupunginosaa (ransk. quartier), 11 hallintokylää (village administratif) ja 64 pikkukylää (hameau). Kaupunginosat ovat Bagdad, Gandatché, Kabia, Koira Tégui, Toula ja Zongo. Hallintokylät ovat Daïbéri, Daïkaïna, Finari, Foulé, Garié, Mari, Neini, Tillabéri, Tillakaïna Koira Zéno, Tillakaïna Mébéri ja Yelwani Goungo. Osa kylistä sijaitsee Nigerjoen saarilla. Kaupunkiväestön osuus on 42,85 %. Väestö on hyvin nuorta: alle 15-vuotiaita on 46,58 %.
Etnisiä ryhmiä ovat djermat ja songhait, bellat, fulbet, mosit ja hausat. Yleisimmät kielet ovat djerma ja songhai, tamašek, fulani ja hausa. Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja. Yhteiskuntarakenne on hyvin perinteinen kasti-, ammattikunta- ja sukulaitoksineen. Naisten asema on heikko.
Historia
Seudun ensimmäisten asukkaiden kerrotaan saapuneen muinaisesta Malin valtakunnasta. Kaupungin perustajaksi mainitaan Songnantcha Yacouba -niminen songhaimies vuonna 1810. Ranskan siirtomaahallinto teki Tillabérista hallintopiirin keskuksen vuonna 1922. Vuonna 1992 sinne siirrettiin entisen Niameyn departementin hallinto. Tillabérin kunta on muodostettu vuonna 1988 Sakoiran, Kourteyen ja Sinderin kantonien osista.
Liikenne, talous ja palvelut
Kaupunkina Tillabéri on lähinnä ympäröivän maatalousalueen hallinnollinen ja kaupallinen keskus. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito, jotka kärsivät toistuvista kuivuusjaksoista ja maaperän eroosiosta. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, lehmänpapu ja riisi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Muita elinkeinoja ovat kalastus, metsien hyödyntäminen, käsityöammatit, liikenne ja kaupankäynti. Kaupungissa on tori ja kahdet viikoittaiset markkinat. Tärkeimmät myyntiartikkelit ovat karja ja riisi. Teollisuutta edustavat riisinkäsittelylaitos ja nykyaikainen leipomo.
Kunnassa toimii 18 esikoulua, 31 alakoulua, kolme yläkoulua, kaksi keskikoulua, lukutaitokeskus, ammattikoulu ja opettajainkoulutuslaitos (vuonna 2012). Kulttuurilaitoksia ovat kaksi kulttuuritaloa, nuorisokeskus ja kirjasto. Terveyspalvelut käsittävät piirisairaalan, neljä terveyskeskusta, 11 terveysasemaa, kaksi synnytyslaitosta, kaksi yksityisvastaanottoa, apteekin ja neljä lääkevarastoa. Niiden rakennukset ovat huonokuntoisia ja palvelut alkeellisia. Suurimmat terveysongelmat ovat malaria, hengitystieinfektiot ja ripulitaudit. Kaupunkialueella on uusi vesijohtoverkko, mutta ei kunnollista viemäröintiä eikä minkäänlaista jätehuoltoa. Maaseudulla puhtaan juomaveden piirissä on 41,47 % väestöstä.
Tillabérissa on Nigeriasta tulevaan korkeajännitelinjaan perustuva sähköverkko, kaupungin keskustan lankapuhelinverkko ja neljä koko kunnan kattavaa matkapuhelinverkkoa. Puhelinoperaattorit tarjoavat myös internet-yhteyden. Kaupungissa toimii valtiollisen yleisradioyhtiön lähetysasema sekä yksityinen radioasema ja tv-studio.
Kaupungissa on stadioni, perinteisten urheilulajien areena, ravirata ja muita urheilukenttiä. Nuoriso harrastaa muun muassa jalkapalloa, käsipalloa, lentopalloa, yleisurheilua, uintia, petankkia, musiikkia ja tanssia.
Kaupunkikuva ja matkailu
Tillabéri on Nigerin pienin aluepääkaupunki, eikä siellä ole varsinaisia nähtävyyksiä. Kaupunkikuvaa hallitsevat jopa keskustassa saven ja oljen sekoituksesta bankosta rakennetut asuintalot.
Turisteja houkuttelevat erityisesti Nigerjoki ja sen virtahevot. Matkailukohteena Tillabéri jää kuitenkin Ayéroun varjoon. Kaupungissa on hyväkuntoinen hotelli.
Tillabérin ystävyyskaupunki on Ranskan Juvisy.
Bertil Ohlin
Bertil Gotthard Ohlin (23. elokuuta 1899 – 3. elokuuta 1979) oli ruotsalainen taloustieteilijä ja poliitikko sekä Tukholman kauppakorkeakoulun professori vuosina 1929–1965. Hän sai Nobelin taloustieteen palkinnon yhdessä James Meaden kanssa vuonna 1977 muun muassa ulkomaankaupan teoriaa käsittelevistä tutkimuksistaan.
Ohlin oli Ruotsin liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtaja vuosina 1944–1967, valtiopäiväedustaja 1938–1970 ja toisen maailmansodan aikana muutaman vuoden kauppaministerinä.
Ohlinin nuorin tytär Anne Wibble toimi Ruotsin ensimmäisenä naispuolisena valtiovarainministerinä 1990-luvun alussa.
Strawberry Jam
Strawberry Jam on yhdysvaltalaisen kokeellista pop-musiikkia tuottavan yhtye Animal Collectiven seitsemäs studioalbumi ja heidän ensimmäisensä Domino Records -levy-yhtiöllä. Albumi julkaistiin 10. syyskuuta 2007 ja siltä julkaistiin kaksi singleä, "Peacebone" ja "Fireworks".
Palaute
Albumi sai positiivista palautetta kriitikoilta ja yhdysvaltalainen musiikkisivusto Pitchfork nimitti albumin sijalle 6. "The Best Albums of 2007" -listalla.
José Cardozo
pienoiskuva|José Cardozo José Saturnino Cardozo (s. 19. maaliskuuta 1971) on paraguaylainen jalkapalloilija. Hän pelasi Paraguayn maajoukkueessa 82 maaottelua ja teki niissä 25 maalia vuosina 1991–2006. Hän oli maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä vuoteen 2013 saakka kunnes Roque Santa Cruz ohitti hänet tuossa tilastossa. Cardozo pelasi MM-kilpailuissa Ranskassa 1998 sekä Etelä-Korean ja Japanin kisoissa 2002. Vuoden 1998 MM-kisoissa hän teki maalin Nigeriaa vastaan. Copa Américassa hän pelasi vuosina 1991, 1995 ja 1997. Ateenan olympialaisissa 2004 Cardozo kuului Paraguayn olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen.
Laulu
Laulu on ihmisäänellä aikaansaatua musiikkia. Sen erottaa puheesta äänen pysyminen tarkoituksellisesti valituissa sävelkorkeuksissa.
José Cardozo
Kotimantereensa seurojen lisäksi Cardozo pelasi Sveitsissä St. Gallenin joukkueessa vuosina 1990–1991. Pisimpään hän edusti meksikolaista Tolucaa vuosina 1994–2005.
Pelaajauransa jälkeen Cardozo on toiminut valmentajana useissa seuroissa Paraguayssa ja Meksikossa.
Laulu
Äänentuotto
Laulaja käyttää laulaessaan keuhkoja ilmavarastonaan ja palkeinaan, kurkunpäätä kielenä tuottamaan ilmaan värähtelyä, rintakehän ja pään onkaloita voimistamaan ääntä sekä kieltä, suulakea, hampaita ja huulia tuottamaan vokaalit ja konsonantit. Nämä neljä mekanismia toimivat itsenäisesti, mutta laulaja koordinoi niiden toimintaa.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta (lyh. TKY, ) oli Teknillisen korkeakoulun opiskelijoiden ylioppilaskunta ja palvelu- ja etujärjestö jossa oli n. 10 500 jäsentä lakkauttamishetkellään vuoden 2009 lopussa.
Laulu
Äänentuotto
Vibrato on yleinen tunnepitoinen laulutekniikka, jossa laulaja vaihtelee sävelkorkeutta viidestä seitsemään kertaa sekunnissa edestakaisin kahden puolisävelaskelen välillä. Vibratoa käytetään kaikentyylisessä musiikissa.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Historia
TKY:n historian lasketaan alkaneen Teknologföreningenin perustamisesta vuonna 1872, ja se on Suomen toiseksi vanhin ylioppilaskunta. Vuonna 1884 Teknologföreningen jakaantui ruotsinkieliseen Teknologföreningeniin ja suomenkieliseen Polyteknikkojen Yhdistykseen, josta myöhemmin muodostui Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta. TKY ylläpiti TKY:n Polyteekkarimuseota, joka on Suomen vanhin opiskelijoiden kulttuurihistoriaa esittelevä museo.
Laulu
Äänentuotto
Ihmisen normaali ääniala on noin neljä kolmasosaoktaavia. Sen ulkopuolella harjaantuneet laulajat pystyvät teknisen osaamisensa ansiosta laulamaan paremmin kuin harrastelijat. Laulajat voidaan jakaa äänialan ja äänen värin mukaan alaluokkiin, kuten sopraanoihin, alttoihin, tenoreihin, baritoneihin ja bassoihin.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Historia
Aalto-yliopiston perustamisen myötävuoden 2010 alusta TKY yhdistyi Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan (KY) ja Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunnan (TOKYO) kanssa Aalto-yliopiston ylioppilaskunnaksi. TKY lakkasi näin olemasta, ja teekkarikulttuurin ylläpitäminen siirtyi AYY:n teekkarijaostolle ja entistä voimakkaammin teekkarikilloille.
Virnaperhonen
Virnaperhonen (Leptidea sinapis) on keskikokoinen kaaliperhosten (Pieridae) heimoon kuuluva hento päiväperhonen.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Talous
TKY omistamissa asunnoissa Espoon Otaniemessä asui vuonna 2009 noin 2300 opiskelijaa. TKY omisti vuonna 1966 valmistuneen Dipoli-talon.
Laulu
Historia
Koska laulu herättää tunteita, se on aina ollut keskeistä monessa uskonnossa ja jumalanpalveluksissa.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Organisaatio
Ylioppilaskunnan toiminnot jakaantuivat järjestötoimintaan, asuntolatoimintaan sekä sijoitustoimintaan. Ylintä päätäntävaltaa käytti 45-henkinen edustajisto, joka valitsi hallituksen, pääsihteerin, ylioppilaskunnan Polyteekkari-lehden päätoimittajan ja taloustoimikunnan toimintaa toteuttamaan.
Laulu
Historia
Nykyajan länsimainen laulutapa perustuu paljolti italialaiseen bel canto -lauluun 1600-luvulta 1800-luvulle. Sen alkuperä oli 1500-luvun polyfonisessa musiikissa, joka pyrki ilmentämään sanojen tunnetiloja ja sai laulajat tuomaan lauluunsa tunnetta. Bel canto -laulaja nosti rintakehäänsä ja veti vatsan sisään, nosti suulakeaan ja laski kurkunpäätään, sekä veti leuan taakse avatakseen kurkkua. Oikeaoppista hengitystä pidettiin laulamisen perustana, ja ylempiä vatsalihaksia jännittämällä hallittiin palleaa ja sitä kautta ilmavirran tasaisuutta.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Organisaatio
Järjestötoiminta sisälsi teekkarien edunvalvontaa erityisesti koulutus-, opinto- ja sosiaalipoliittisissa asioissa sekä palvelujen tarjoamista ja tapahtumien järjestämistä. TKY tarjosi palveluja jäsenistölle suoraan sekä TKY:n jäsenten muodostamien yhdistysten kautta. Järjestötoiminnan henkilöstön esimiehenä toimi pääsihteeri.
Virnaperhonen
Koko ja ulkonäkö
Virnaperhosen etusiiven pituus on yleensä 18–24 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 32–42,5 mm. Siivet ovat pitkänomaiset, pyöreäpäiset ja niiden pääväri on valkoinen. Koiraalla on etusiiven yläpinnalla kärkitäplä, jonka väri vaihtelee vaalean harmaasta tumman harmaaseen, naaraalla kärkitäplän paikalla on harmaata varjostusta suonissa. Takasiiven alapinta on kellertävä ja siinä on epäselviä harmaita varjostuksia. Tuntosarven nuija on musta, kärki kastanruskea ja kärjen alapuolella valkoinen täplä. Toukka on väriltään vihertävänkellertävä.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Organisaatio
Asuntolatoiminta vastasi TKY:n omistamien opiskelija-asuntojen vuokraamisesta ja ylläpidosta. Asuntolatoiminnan osa-alueeseen sisältyivät myös Polyteekkari-lehti sekä kaapelitelevisioasema OUBS. Asuntolatoiminta toimi kyläsenaatin ja taloustoimikunnan ohjauksessa ja talousjohtaja oli henkilöstön esimies.
Laulu
Historia
1900-luvulla populaarimuusikot alkoivat käyttää laulaessaan ääntä voimistavaa mikrofonia ja jazztyylistä improvisointia. Avantgardemusiikin laulajien äänenkäyttö on monipuolisempaa kuin perinteisessä oopperassa.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Organisaatio
Sijoitustoiminnan tehtävänä oli huolehtia ylioppilaskunnan omaisuuden turvatusta hoidosta. Sijoitustoimintaa johti talousjohtaja taloustoimikunnan antamien suuntaviivojen mukaan.
Virnaperhonen
Koko ja ulkonäkö
Maastossa laji on helppo tunnistaa hitaasta, hennosta ja poukkoilevasta lentotavasta.
Laulu
Historia
Parhaatkaan opperalaulajat ja poplaulajat eivät normaalisti laula tarkalleen nuotissa, vaan heidän sävelkorkeutensa ja ajoituksensa liikkuu koko ajan nuotin molemmin puolin. 2000-luvulla populaarimusiikissa on alettu käyttää runsaasti Pro Toolsia, jolla laulajan äänenkorkeus pidetään koko ajan tarkalleen nuotissa. Se tekee laulusta puhtaampaa ja toisaalta konemaisen kuuloista.
Virnaperhonen
Levinneisyys ja lentoaika
Virnaperhonen esiintyy koko Euroopassa lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita, Keski-Euroopan luoteisosia ja Britteinsaarien pohjoisosia. Kaakossa esiintymisalue ulottuu Syyriaan ja Kaukasukselle asti. Suomessa virnaperhonen esiintyy koko maassa, mutta Lapissa vain satunnaisesti. Suomen eteläosissa laji on yleinen, mutta useimmiten yksilöitä tavataan yksitellen.
Lentoaika on huhti–toukokuusta alkaen, kaksi sukupolvea kesässä. Suomessa runsaslukuisempi ensimmäinen sukupolvi on lennossa pääosin toukokuun lopulta alkaen, satunnainen ja harvalukuinen toinen sukupolvi lentää heinä–elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat
pienoiskuva|200px|vasen|Parittelevia yksilöitä Virnaperhonen elää niityillä, teiden ja polkujen varsilla sekä puutarhoissa. Perhosta tavataan myös valoisilla metsäisillä alueilla, kuten lehti- ja sekametsien avoimilla paikoilla. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat hernekasvit, etenkin virnat (Vicia) ja nätkelmät (Lathyrus).
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta
Edustajisto
Edustajistoon valittiin suhteellisilla vaaleilla 45 jäsentä joka toinen vuosi. Edustajistolla oli kaksi pysyvää toimikuntaa: sääntövaliokunta ja yleisvaliokunta. Ennen vuonna 1953 toimintansa aloittanutta edustajistoa ylioppilaskunnan ylin päättävä elin oli ylioppilaskunnan kokous.
Hallitus
Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käytti yhdeksän jäseninen hallitus. Jokaisella hallituksen jäsenellä oli yleensä oma vastuualueensa, jonka toiminnasta hän vastasi yhteistyössä kyseisen vastuualueen sihteerin kanssa.
Jäsenet ja toiminta
TKY:n jäseniä olivat kaikki Teknillisessä korkeakoulussa tekniikan kandidaatin, diplomi-insinöörin, arkkitehdin tai maisema-arkkitehdin tutkintoa suorittavat opiskelijat eli teekkarit.
Ikiteekkari
Ikiteekkarin arvonimi on kautta aikojen myönnetty vain kolme kappaletta. TKY myönsi arvon vuonna 1956 Bernhard Wuolteelle ja vuonna 2002 Björn 'Nalle' Westerlundille. Vuonna 2012 Ikiteekkarin arvonimi myönnettiin Krister Ahlströmille.
Kunniajäsenet
Edustajisto saattoi kutsua ylioppilaskunnan luottamustoimessa olleen tai muuten ylioppilaskunnan toimissa erittäin ansioituneen ylioppilaskunnan silloisen tai entisen jäsenen ylioppilaskunnan kunniajäseneksi.