cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuressaare
Kulkuyhteydet
Kuressaareen ei ole maantieyhteyttä, mutta Virtsu–Kuivastu-laivayhteyden avulla saarelle on autoliikennettä.
Kuressaaren lentoasemalta on säännöllinen lentoliikenne Tallinnaan (9 viikoittaista lentoa vuonna 2014). Finnair lensi kesinä 2005–2006 Kuressaareen reittilentoja ja kesällä 2008 tilauslentoja. Viron ja Neuvostoliiton 1939 tukikohtasopimuksen perusteella Neuvostoliitto muutti Kuressaaren lentokentän sotilaslentoasemaksi, yhdeksi niistä sotilaslentoasemista, joilta se suoritti talvisodan aikana pommituksia Suomen valtioalueelle.
Liivinlahdella kolmen kilometrin päässä Kuressaaren kaupungista sijaitsee Roomassaaren satama, josta voi matkustaa kuuden kilometrin päähän Abrukan saarelle, jonka matkailunähtävyys on lehtometsä. Saarella on noin 40 asukasta, lomakoti ja leirintäalue.
Saksa evakuoi vuonna 1939 Roomassaaren satamasta matkustajalaiva Adlerilla noin 500 baltiansaksalaista. 1. heinäkuuta 1941 neuvostoliittolaiset karkottivat 697 virolaista muualle Neuvostoliittoon ennen kuin hyökkäävät saksalaiset ehtivät alueelle. Karkotuksesta on satamassa muistomerkki, jonka teksti on suomeksi käännettynä: "Täältä alkoi 1. heinäkuuta 1941 tie kaukaiselle maalle". Syyskuussa 1944 neuvostoliittolaisten tehdessä paluutaan tuhannet virolaiset siviilit ja muualta tulleet siviilit pakenivat Roomassaaren satamasta lähteneissä aluksissa.
Jason Smith (jääkiekkoilija, 1973)
Jason Matthew Smith (s. 2. marraskuuta 1973 Calgary, Alberta) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija. Hän pelasi uransa aikana puolustajana National Hockey Leaguessa yli tuhat ottelua ja oli Edmonton Oilersin pitkäaikaisin kapteeni.
Ura
Smith aloitti uransa WHL-liigassa Regina Patsissa. Toisen Pats-kauden jälkeen New Jersey Devils osoitti mielenkiintonsa nuoreen puolustajaan varaamalla hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 18 vuonna 1992. Smith pelasi vielä yhden kauden WHL:ssä, ennen kuin teki sopimuksen New Jerseyn kanssa. Viimeisellä kaudellaan Smith voitti liigan parhaan puolustajan palkinnon Bill Hunter Trophyn.
Smith aloitti ammattilaisuransa, vaikkakin osan kautta hän pelasi New Jerseyn farmijoukkueessa Albany River Ratsissa. Seuraavaa kautta varjosti polvivamma, mutta siitä toivuttuaan hän pelasi River Ratsin kapteenina ja johdatti joukkueen AHL-liigan mestaruuteen.
Kesken kauden New Jersey myi Smithin Toronto Maple Leafsille. Smithin lisäksi Torontoon myytiin Alyn McCauley ja Steve Sullivan. New Jersey sai vaihdossa Dave Ellettin, Doug Gilmourin ja varaustilaisuuden varausvuoron. Smith pelasi Torontossa vain yhden täyden kauden, sillä seuraavalla kaudella 1998–1999 hänet myytiin Edmonton Oilersiin. Edmontonissa Smithistä tuli joukkueen pitkäaikaisin kapteeni (2000–2007).
Kesällä 2007 Edmonton vaihtoi Smithin ja Joffrey Lupulin Philadelphia Flyersin Joni Pitkäseen, Geoff Sandersoniin ja tulevan varaustilaisuuden kolmannen kierroksen vuoroon. Seuraavaksi kaudeksi Philadelphia nimesi Smithin kapteenikseen.
Smith teki kahden vuoden sopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa heinäkuun 8. 2008. Sopimuksen arvo oli 2,6 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria kautta kohti. Hän kuitenkin lopetti uransa kauden jälkeen. Urallaan hän pelasi 1008 ottelua NHL:ssä, joissa teki 41 maalia ja 128 syöttöä.
Yksityiselämä
Smith on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Elokuussa 2010 häntä vastaan nostettiin syyte perheväkivallasta.
Climateprediction.net
Climateprediction.net (CPDN) on hajautetun laskennan projekti BOINC-alustalla. Projekti on aloitettu Oxfordin yliopistossa Englannissa. Projektissa pyritään mallintamaan ilmastonmuutosta vuoteen 2080 asti. Projekti on saanut enemmän laskentatehoa osakseen kuin yksikään toinen ilmastonmuutosta tutkiva projekti. . Projektiin osallistuminen vaatii erillisen ohjelmistolisenssin hyväksymisen.
Urheiluvuosi 1987
Urheiluvuosi 1987 käsittelee vuoden 1987 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Skien
Skien on kaupunki Telemarkin läänissä, Norjassa. Skien on Telemarkin läänin hallinnollinen keskus ja Norjan 13. suurin kaupunki. Vuoden 2018 alussa tehdyn väestönlaskennan mukaan kaupungissa on 54 510 asukasta. , ja sen pinta-ala on 779 km².
Maantiede
thumb|left|160px|Skien-Porsgrunn-Skienin taajaman alue jakautuu kolmeen kuntaan. Skien sijaitsee Skienselva-joen varrella. Sieltä lähtee Norjan pisin kanava, 105 km pitkä Telemarkin kanava, joka kulkee Daleniin asti.
Käytännössä Skienin kaupungin keskustaajama on kasvanut yhteen naapurikaupunki Porsgrunnin keskustaajaman kanssa ja tämä taajama jatkuu edelleen myös Bamblen puolelle. Norjan tilastokeskus luokitteleekin nämä yhdeksi taajamaksi, jonka asukasluku oli vuoden 2021 alussa yhteensä 94 102.
Kaupungin nimi
Kaupungin varhaisin tunnettu nimi on Skida. Vuonna 1359 kirjoitusasu muuttui muotoon Skyde. Vuonna 1468 kaupungista alettiin käyttää nimeä Skydebye ja vuonna 1662 nimi muuttui muotoon Scheen. Paikalliset asukkaat lausuvat edelleen Skienin nimen "She-en".
Kuntaliitokset
Vuonna 1964 maalaiskunnat Solum ja Gjerpen liitettiin Skieniin.
Matti Sorsa
Matti Erikinpoika Sorsa (21. tammikuuta 1875 – toukokuu 1918) oli viipurilainen jarrumies ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän toimi Heikki Kaljusen adjutanttina ja Muolaan punakaartin rykmentinkomentajana. Sorsa otti osaa Viipurin taisteluun, jossa jäi vangiksi. Hänet tuomittiin Viipurin vankileirin sotatuomioistuimessa kuolemaan ja teloitettiin ampumalla.
Etelä-Karjalan maakunta
Etelä-Karjala on maakunta Kaakkois-Suomessa Etelä-Suomen aluehallintoviraston toimialueella. Etelä-Karjala rajautuu lännessä Kymenlaaksoon, idässä Venäjään ja pohjoisessa Etelä-Savoon sekä Pohjois-Karjalaan. Yhdessä nykyisen Kymenlaakson maakunnan kanssa Etelä-Karjala muodosti vuosina 1945–1997 Kymen läänin.
Etelä-Karjalan maapinta-ala on 0 km², eli noin 1,75 prosenttia koko Suomen maapinta-alasta. Maakunnan makeavesiala on 0 km², mikä käsittää noin 4,5 prosenttia Suomen makeavesialasta. Maakunnan väkiluku oli 0 henkeä. Etelä-Karjalassa on yhdeksän kuntaa, joista kaksi on kaupunkeja. Lappeenranta on Etelä-Karjalan maakuntakeskus ja suurin kaupunki. Toinen eteläkarjalainen kaupunki on Imatra.
Randolph Churchill
thumb|Randolph Churchill vuonna 1883 Randolph Henry Spencer Churchill (13. helmikuuta 1849 – 24. tammikuuta 1895) oli brittiläinen poliitikko, joka tunnetaan oman uransa lisäksi poikansa Winston Churchillin vuoksi. Myös hänen pojanpoikansa oli nimeltään Randolph Churchill, ja myös tämä toimi kansanedustajana.
Etelä-Karjalan maakunta
Etelä-Karjala on nimensä mukaisesti eteläinen osa Suomen puolelle jääneestä osasta vanhaa historiallista Suomen Karjalaa. Kulttuurillisesti ja historiallisesti alue on osaa vanhaa Viipurin lääniä. .
Randolph Churchill
Randolp Churchill oli konservatiivien kansansedustajana ensin Woodstockin vaalipiiristä vuosina 1874-1885 ja sitten Paddington Southista 1885-1894. Hän oli Intian asioista vastaava ministeri (Secretary of State for India) (1885-86), sen jälkeen alahuoneen puheenjohtajana 1886-1887 ja valtiovarainministeri (Chancellor of the Exchequer) saman ajan. Hän erosi, kun armeija vaati itselleen lisää ja lisää julkista rahoitusta.
Etelä-Karjalan maakunta
Luovutetut kunnat
Talvi- ja jatkosodan seurauksena Suomi luovutti Neuvostoliitolle noin puolet Suomen Karjalan pinta-alasta. Lappeenrannan kaupunginkirjaston ylläpitämän Carelica-kotiseutukokoelman keruualue kattaa seuraavat 33 luovutetun alueen lakkautettua kaupunkia, kauppalaa ja kuntaa. Näiden kuntien perinnevaakunat eivät ole virallisia, vaan luovutettuja alueita edustavien säätiöiden ja seurojen tunnuksia.
Näistä kunnista osa Jääsken, Säkkijärven ja Vahvialan alueista kuuluu edelleen Suomeen, mutta niiden Suomelle jääneet osat liitettiin pian sodan jälkeen muihin kuntiin.
Maantiede ja luonto
thumb|[[Lappeenranta|Lappeenrannan maaseutua.]] thumb|Näkymä Rautjärven [[Haukkavuori|Haukkavuorelta.]] Etelä-Karjalan pinta-alasta noin 77,5 prosenttia on maata ja 22,5 prosenttia vettä. Maakunnan suurin järvi on Saimaa, joka ulottuu myös Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakuntien alueelle. Muita maakunnan alueella sijaitsevia suhteellisen suuria järviä ovat maakunnan koilliskärjessä sijaitsevat Pyhäjärvi ja Simpelejärvi sekä länsiosassa sijaitseva Kivijärvi. Suuri osa Etelä-Karjalasta kuuluu Vuoksen vesistöalueeseen. Simpelejärven ympäristö kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen ja Kivijärven ympäristö Kymijoen vesistöalueeseen. Maakunnan eteläosa koostuu useista pienten jokien vesistöalueista.
Järvien ohella Etelä-Karjalan maisemia hallitsevat metsät ja maalaismaisemat sekä jääkauden seurauksena muodostuneet Salpausselän reunamuodostumat ja harjualueet. Maakunnan maaperä koostuu harjujen ja reunamuodostumien ohella laikuittaisesti sora- ja hiekkamoreenista, kalliomaasta sekä savesta ja siltistä. Turvemaita Etelä-Karjalassa on niukasti, suurimmat suoalueet sijaitsevat Salpausselän kaakkoispuolella. Etelä-Karjalan alueen kallioperä kuuluu maapallon vanhimpiin. Se koostuu maakunnan etelä- ja länsiosissa pääosin rapakivigraniitista, kun taas koillisempana kallioperää luonnehtivat vieläkin vanhemmat biotiittiparagneissi, granodioriitti ja paikoin myös graniitti. Etelä-Karjalan korkein kohta on Ruokolahden ja Rautjärven rajalla sijaitseva Haukkavuori, joka kohoaa 172 metrin korkeuteen.
Kasvillisuuden ja ilmaston osalta Etelä-Karjalan maakunta kuuluu eteläboreaaliseen vyöhykkeeseen. Suurin osa maakunnan maapinta-alasta on metsää. Voimakkaan puunjalostushistorian takia alueen metsät ovat pääosin talousmetsiä, eikä alueella ole laajoja vanhojen metsien alueita. Yli kaksi kolmasosaa Etelä-Karjalan metsistä on mustikka- tai puolukkatyypin kangasmetsiä; Salpausselältä ja harjualueilta löytyy karumpia puolukka- ja kanervatyypin kankaita. Yleisin puulaji on mänty. Etenkin alueen koillisosissa on runsaasti reheviä lehtometsiä sekä kaskitalouden jäänteenä syntyneitä koivuvaltaisia lehtimetsiä. Paikoin esiintyy myös lehmusta ja vaahteraa. Parikkalan Siikalahdella on merkittävä lintukosteikko.
Historia
thumb|[[Albert Edelfelt: Ruokolahden eukkoja kirkonmäellä.]]
Nykyinen Etelä-Karjala on muodostunut selväpiirteiseksi aluekokonaisuudeksi vasta toisen maailmansodan ja alueluovutusten jälkeen. Sen nimikin vakiintui käyttöön nykyisessä merkityksessään vasta 1950-luvulla, varsinkin sen jälkeen, kun vuonna 1954 perustettiin Etelä-Karjalan maakuntaliitto. Aikaisemmin se on ollut Savon ja Karjalan historiallisten maakuntien raja-aluetta, jossa käsitykset maakuntien välisestä rajasta ovat eri aikoina vaihdelleet.
Nykyistä Etelä-Karjalaa ovat aikoinaan halkoneet luode-kaakko-suunnassa Pähkinäsaaren (1323) ja Täyssinän (1595) rauhojen rajat. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 se joutui kokonaan Ruotsille, mutta vuonna 1721 Uudenkaupungin rauhassa se jaettiin jälleen Ruotsin ja Venäjän kesken, ja vuonna 1743 Turun rauhassa se joutui kokonaisuudessaan Venäjälle osana Vanhaa-Suomea. Kun Vanha-Suomi vuonna 1812 yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan, siitä muodostettiin Viipurin lääni, johon myös nykyinen Etelä-Karjala kokonaisuudessaan kuului toiseen maailmansotaan saakka. Maakunnallisessa mielessä suuri osa siitä kuitenkin luettiin vielä 1900-luvun alkupuolella yleensä Savoon kuuluvaksi.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Etelä-Karjalassa sijaitsi 21 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa. Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Kielet ja murteet
Alla olevassa taulukossa kuvataan Etelä-Karjalan viittä puhutuinta kieltä vuonna 2021.
Suomen kielen kaakkoismurteita puhutaan Etelä-Karjalassa ja Inkerimaalla sekä Kymenlaakson Miehikkälässä ja Virolahdella.
Kristinusko
Etelä-Karjala on evankelioiva herätyskristillisyyden vahvaa tukialuetta. Liikeellä on voimakasta kannatusta Lappeenrannan–Imatran alueella. Kansanlähetyksellä on kannattajaryhmiä myös muualla Saimaan ympäristössä ja maaseudulla. Vanhoista herätysliikkeistä körttiläisyys ja evankelisuus ovat vaikuttaneet maakunnassa. Evankelisella liikkeellä on niin ikään kannatusta Saimaan eteläosissa.
Talous
Bruttokansantuote Etelä-Karjalassa oli 39 453 euroa asukasta kohti vuonna 2018. Se oli noin seitsemän prosenttia vähemmän kuin koko Suomen keskiarvo, 42 364 euroa. Merkittäviä työllistäjiä ovat muun muassa Eksote, Lappeenrannan kaupunki, Imatran kaupunki, sellutehtaat UPM-Kymmene, Stora Enso ja Metsä Fibre, terästehdas Ovako Imatra, Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT ja LAB-ammattikorkeakoulu.
Liikenne
Etelä-Karjalan merkittäviä tieliikenneväyliä ovat valtatiet 6, 13, 14 ja 26 sekä kantatie 62. Venäjälle on tieyhteys Nuijamaan, Imatran ja erityisluvalla myös Parikkalan raja-aseman kautta. Lappeenrannan lentoasemalta lähtee lentoja joihinkin Euroopan kohteisiin. Maakunnasta on myös hyvät junayhteydet muun muassa pääkaupunkiseudulle ja Venäjän puolelle Pietariin. Saimaan kanavan kautta on vesiliikenneyhteys Saimaalta Venäjälle.
Matkailu
Etelä-Karjalan sijainti Venäjän rajalla antaa maakunnalle kansainvälistä leimaa. Venäläisten matkailijoiden ansiosta tax-free-myynnin määrässä vain Helsinki sijoittuu Lappeenrannan ja Imatran edelle. Etelä-Karjalan matkailun erityispiirteitä ovat seudun monipuolinen luonto, viisumivapaat risteilyt Venäjälle sekä useat kylpylät, joista uusin on syksyllä 2011 toimintansa aloittanut Holiday Club Saimaan kylpylähotelli.
Kulttuuri
thumb|left|upright|[[Jouni Hynynen (Kotiteollisuus).]] pienoiskuva|[[Kotkaniemi, nykyisin kotimuseona toimiva Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin pitkäaikaisin koti.]] Historiallisesti merkittävimpiä eteläkarjalaisia henkilöitä ovat muun muassa kielitieteilijä D. E. D. Europaeus sekä presidentti Pehr Evind Svinhufvud. Tunnetuimpia eteläkarjalaisia kirjailijoita ovat muun muassa Hilja Valtonen ja Laila Hirvisaari, joista jälkimmäinen on kirjoittanut lukuisia alueelle sijoittuvia romaaneja.
Lappeenranta on kulttuurillisesti monipuolinen kaupunki, jossa toimii muun muassa useita teattereita, kuten Lappeenrannan kaupunginteatteri ja Lappeenrannan kesäteatteri. Kaupungissa järjestettäviä kulttuuritapahtumia ovat muun muassa Linnoituksen yö ja Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut. Museoista merkittävimpiä ovat Lappeenrannan linnoituksessa sijaitsevat Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo ja Ratsuväkimuseo. Imatralla on muun muassa rajamuseo ja teollisuustyöväen asuntomuseo. Omalaatuisimpia nähtävyyksiä on muun muassa Parikkalan patsaspuisto.
Etelä-Karjalan ruokakulttuuriin kuuluvat muun muassa karjalanpaisti, karjalanpiirakka ja erilaiset muut piirakat, lihapiirakat vety ja atomi, lammaskaali, rantakala, munavoi, mustikkakukko ja erilaiset kiisselit.
Etelä-Karjalan liitto
Liitto ajaa maakunnan, kuntien, väestön ja elinkeinoelämän etuja ja sen tavoitteena on maakunnan henkisen ja aineellisen hyvinvoinnin sekä kulttuurin edistäminen. Sen lakisääteisiä tehtäviä ovat alueiden kehittäminen ja maakuntakaavoitus. Lisäksi liitossa tehdään maakuntaa koskevia tutkimuksia, tilastointia, suunnitelmia ja selvityksiä. Liitto on myös maakunnan vaikuttajien ja sidosryhmien yhteistyöorganisaatio.
Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Ruotsalainen eduskuntaryhmä (r) on Ruotsalaisen kansanpuolueen ja Ahvenanmaan vaalipiirin kansanedustajista koostuva eduskuntaryhmä. Vuoden 2023 eduskuntavaalien tuloksena ryhmässä on 10 jäsentä.
Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimii Otto Andersson, ensimmäisenä varapuheenjohtajana Mats Löfström ja toisena varapuheenjohtajana Anders Norrback.
Lorenzo Bandini
Lorenzo Bandini (21. joulukuuta 1935 Barce – 10. toukokuuta 1967 Monaco ) oli italialainen kilpa-autoilija, joka suoritti tunnetuimmat suorituksensa Ferrari-tallissa.
Ura
Lorenzo Bandini syntyi Barcessa, Libyassa. Hän aloitti kilpailu-uransa 1957, ja kilpaili Formula Junior -sarjassa vuoteen 1961 asti, jolloin hän nousi Formula 1 -sarjaan Scuderia Centro Sud -tallin riveissä, josta siirtyi myöhemmin Ferrarille. Vuonna 1964 Bandini saavutti ainoan GP-voittonsa Itävallan GP:ssä. Urallaan Bandini saavutti Ferrarilla joitakin voittoja myös urheiluautosarjoissa.
Kuolema
25. Monacon Grand Prix -kilpailu oli MM-sarjan toinen osakilpailu, joka ajettiin 7. toukokuuta 1967. Kilpailussa kierrettiin 3 145 metrin pituinen rata 100 kertaa. Lorenzo Bandini nousi Ferrarillaan lähdössä kärkeen, mutta jo toisella kierroksella uusiseelantilainen Denny Hulme pääsi Brabham-Repco-autollaan johtoon. Välillä Jackie Stewart johti kilpailua, mutta hän jäi 15. kierroksella varikolle vaihdelaatikon rikkouduttua.
Kierroksella 33 Hulme oli johdossa jo 15 sekunnilla ennen Bandinia. Kun 66 kierrosta oli takana, oli Bandini kutistanut Hulmen johdon 10 sekuntiin. Kierroksella 70 oli Bandini kuitannut eron Hulmeen 7 sekuntiin, ja hän yritti saavuttaa ensimmäistä Monacon voittoaan. Kierroksella 83 Bandini menetti autonsa hallinnan tunnelin jälkeisessä shikaanissa. Ferrari syöksyi olkipaalien läpi ja pomppasi niistä lyhtypylvääseen. Ylösalaisin kääntynyt auto syttyi tuleen sytyttäen myös paalit palamaan.
Bandini jäi puristuksiin palavan auton alle. Kilpailijoilla oli yllään tulenkestävät alusvaatteet ja ajohaalarit, jotka suojasivat tehokkaasti ainoastaan noin 30 sekunnin ajan. Neljän minuutin kuluttua ajaja vedettiin esiin vaatteet tulessa. Bandinin kypärä oli murskautunut ja hän näytti saaneen vammoja myös rintaansa. Hänet kuljetettiin välittömästi satamassa olevaan sairaalalaivaan.
Aluksi Bandinin tilaa kuvattiin hengenvaaralliseksi. Sairaalassa tehdyissä tarkastuksissa todettiin, ettei hänellä ollut välitöntä hengenvaaraa. Hän oli saanut rintakehäänsä avoimen haavan sekä päähänsä, kasvoihinsa, käsiinsä ja jalkoihinsa palohaavoja. Bandinille tehtiin neljä ja puoli tuntia kestänyt leikkaus. Lääkärit ennustivat hänen elävän vain vuorokauden, sillä hänen ihostaan 70 prosenttia oli palanut. Bandini kuoli 10. toukokuuta 1967 kello 15 paikallista aikaa Prinsessa Gracen sairaalassa Monte Carlossa.
Kilpailua kuitenkin jatkettiin, eikä kukaan enää voinut estää Hulmen voittoa. Hän ohjasi autoaan jo kaksi kierrosta edellä toisena ajavaa Graham Hillia, joka maaliin tultaessa oli kolmantena. Maalissa meksikolainen Pedro Rodríguez oli toisena. Hulme sai voitostaan kunnian lisäksi 2 000 dollaria ja hän siirtyi ajajien MM-sarjan johtoon. Bandinin muistoksi perustettiin Lorenzo Bandini -palkinto, joka jaetaan nuorelle ansioituneelle tai lupaavalle kuljettajalle.
Petr Svoboda
Petr Svoboda (s. 14. helmikuuta 1966 Most, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen jääkiekkoilija.
Svoboda oli ensimmäinen tšekkiläinen, joka on pelannut NHL:ssä yli tuhat peliä. Hän pelasi urallaan Montreal Canadiensissa, Buffalo Sabresissa, Philadelphia Flyersissa ja Tampa Bay Lightningissa. Hän oli voittamassa Stanley Cupia Montrealin joukkueessa 1986. Svoboda ratkaisi Tšekille olympiakullan 1998 Naganossa tekemällä voittomaalin Venäjän verkkoon olympiafinaalissa.
Hi-hat
Hi-hat on rumpusetin osa. Hi-hat koostuu kahdesta päällekkäisestä symbaalista, joista toinen on käännetty ylösalaisin. Näitä symbaaleja voidaan soittaa joko pedaalilla polkien tai kapulalla lyöden. Kahdesta hi-hat symbaalista alempi on yleensä paksumpi, jolloin saadaan aikaan kirkkaampi sekä selkeämpi ”klik”-tyyppinen efekti poljettaessa symbaaleja yhteen. Yleisimmät hi-hatit ovat 14-tuumaisia, mutta saatavilla on useita eri kokoja. Hi-hat on bassorummun, virvelin sekä ride-symbaalin ohella rumpusetin tärkeimpiä osia tempon ylläpitämiseen.
Ashmore- ja Cartiersaaret
thumb Ashmore- ja Cartiersaaret ovat kaksi asumatonta saariryhmää Intian valtameressä Australian koillispuolella ja Indonesiasta etelään. Saarten yhteispinta-ala on 5 neliökilometriä ja rantaviivaa on 74,1 kilometriä. Saarilla ei ole satamia.
Hallinnollisesti saaret ovat Australian liittovaltion hallitsema territorio. Australian meri- ja ilmavoimat tekevät saarille satunnaisesti valvontakäyntejä.
Saaret siirtyivät Australian hallintoon vuonna 1931. Ashmore Reefistä tuli luonnonsuojelualue vuonna 1983. Cartierinsaari on entinen pommitusalue.
Aiheesta muualla
°N, °W
Anissa Jones
pienoiskuva|Anissa Jones Mary Anissa Jones (11. maaliskuuta 1958 – 28. elokuuta 1976) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin CBS:llä vuosina 1966–1971 pyörineestä televisiosarjasta Family Affair, jossa hän esiintyi Buffy Davisin roolissa.
Jones syntyi West Lafayettessa, Indianassa, ja kuoli 18-vuotiaana Kalifornian Oceansidessa eri huumausaineiden yliannostukseen.
Kädenjälki
Kädenjälki on laulaja Jorma Kääriäisen ja Riku Niemi Orchestran yhteinen studioalbumi. Se julkaistiin 5. maaliskuuta 2008. Levy on Kääriäiselle kuudes albumi. Riku Niemen orkesteri soitti jo edellisellä Kääriäisen sooloalbumilla Yhden tähden hotelli.
Levy sai Emma-gaalassa 2008 parhaan iskelmäalbumin palkinnon. Helsingin Sanomien Pirkko Kotirinta nosti arvostelunsa otsikkoon sen, miten loistavat sovitukset nostavat Kääriäisen samettiset tulkinnat aivan uudelle tasolle, vaikka jotkut sävellykset ovatkin melko tavanomaisia. Parhaina raitoina hän piti nimikappaletta ”Kädenjälki”, Timo Kiiskisen kirjoittamaa ja hänen kanssaan duettona esitettyä kappaletta ”Ohuella langalla” sekä Riku Niemen Tšaikovskilta lainaamaa sävelmää ”Ilta kaupungilla”.
Kappaleet
Kaikki sovitukset on tehnyt Riku Niemi.
A. Mörö
Vuonna 1997 A. Mörö Oy:ssä työskenteli 45 henkilöä, sillä oli 25 linja-autoa ja yhtiön liikevaihto oli 14 miljoonaa markkaa. Yhtiön toimitusjohtajana oli Jukka-Pekka Rajala. Yhtiöllä oli linjoja Oulusta Kajaaniin, Kiiminkiin, Muhokselle ja Kestilään. Lisäksi yhtiö hoiti Oulun kaupunki- ja seutuliikennettä Koskilinjojen ja V. Alamäen kanssa.
Yli 75 vuoden toiminnan jälkeen A. Mörön tunnukset katosivat Oulun katukuvasta Koskilinjat Oy:n ostettua A. Mörön koko osakekannan vuoden 2007 alussa. Kauppa oli osa suurempaa järjestelyä, jossa Kuopion Liikenne osti T. Makkosen linja-auto- ja autokoulutoiminnan.
Liikenne
Yrityskauppojen myötä Koskilinjat jatkoi A.Mörön vanhojen linjojen liikennöintiä:
Linja 62 Kiiminki-Ylikiiminki siirtyi Suorsan Liikenteelle ja linja 63 Oulu-Sanginjoki-Ylikiiminki Revon Turistiliikenteelle 11.8.2011 alkaen. Kummatkin ovat A.Mörön entisiä linjoja, joita ajoi ajoi kevääseen 2011 asti Koskilinjat.
Mörön liikennöimiä vanhoja linjoja:
Rauli Pudas
Rauli Antero Pudas (s. 13. syyskuuta 1954 Alavieska) on suomalainen seiväshyppääjä ja valmentaja. Urheilu-urallaan hän edusti Alavieskan Viriä.
Pudas voitti Prahassa 1978 seiväshypyssä pronssia tuloksella 545 cm. Samassa kisassa Suomen Antti Kalliomäki otti hopeaa. Vuoden 1980 Moskovan kesäolympialaisissa Pudas oli kahdestoista.
6. heinäkuuta 1978 Pudas hyppäsi Nivalassa Pohjoismaiden ja Suomen ennätyksen 556 cm. Tuloksella hän oli sen vuoden maailmantilaston seitsemäs. Ennätyksekseen Pudas hyppäsi 560 cm Raahessa 13. heinäkuuta 1980. Samassa kisassa Antti Kalliomäki hyppäsi Suomen ennätyksen 566 cm.
Pudas on valmentanut muun muassa Elina Lampelaa ja Urho Kujanpäätä.
Ngũgĩ wa Thiong’o
Ngũgĩ wa Thiong’o, James Ngugi (s. 1938 Limuru, Kenia) on kenialainen kikujunkielinen kirjailija. Ngũgĩ tunnetaan toisinajattelijana ja mielipidevankina, mutta hän on myös Kalifornian yliopiston kirjallisuustieteen professori ja seitsemän kansainvälisen yliopiston kunniatohtori. Hän asui vuodesta 1982 lähtien 22 vuotta maanpaossa Englannissa ja Yhdysvalloissa poliittisten mielipiteidensä vuoksi. Uransa alussa hän oli englanninopettaja ja kirjoitti englanniksi mutta muutti kieleksi äidinkielellään.
Elämä
Ngũgĩ syntyi Kamiriithussa lähellä Limurua Kiambun kunnassa kikujuperheeseen. Hän sai kasteessa nimen James Ngugi. Hänen perheensä pidätettiin mau-mau-kapinallisina, jolloin hänen velipuolensa tapettiin ja hänen äitiään kidutettiin. Käydessään lähetysaseman koulua hänestä tuli hurskas kristitty. Hän suoritti vuonna 1963 englannin kielen alemman korkeakoulututkinnon Makereren yliopistossa Kampalassa. Kampalassa ollessaan Ngũgĩ kirjoitti vuonna 1962 näytelmän The Black Hermit.
Ngũgĩ julkaisi ensimmäisen romaaninsa Weep Not, Child vuonna 1964. Hän kirjoitti sen opiskellessaan Englannissa Leedsin yliopistossa. Toinen romaani, The River Between (1965), kuvaa kristityn ja ei-kristityn onnetonta romanssia, jonka taustalla on mau-mau-kapina.
Trilogian kolmas omaani Nisun jyvä (1967) merkitsi hänen kääntymistään fanonistiseen marxismiin. Sen seurauksena hän luopui englannin kielestä, kristinuskosta ja nimestään, koska ne olivat hänestä kolonialistisia. Hän otti nimen Ngũgĩ wa Thiong'o ja alkoi kirjoittaa kikujun ja swahilin kielillä.
Vuonna 1977 hän julkaisi näytelmän Ngaahika Ndeenda, jossa hän puolusti kenialaisia työläisiä ja maanviljelijöitä heidän omalla kielellään valtiovääryyksiä vastaan. Näytelmän sisältämä poliittinen viesti sai Kenian silloisen varapresidentin Daniel arap Moin antamaan Ngũgĩsta pidätysmääräyksen. Pidätysaikanaan Ngũgĩ kirjoitti vankilan vessapaperille ensimmäisen modernin kikujunkielisen romaanin, Caitaani mũtharaba-Inĩn (suom. Paholainen ristillä, 1980).
Ngũgĩ vapautui vankilasta joulukuussa 1978 Amnesty Internationalin kampanjan ansiosta. Moin hallinto esti Ngũgĩa kuitenkin jatkamasta opetustyötään Nairobin yliopistossa. Ngũgĩ lähti Lontooseen 5. kesäkuuta 1982 Paholainen ristillä -teoksen julkaisutilaisuuteen, mutta joutui jäämään Englantiin maanpakoon kuultuaan Moin aikovan eliminoida hänet.
Ngũgĩn teoksista Detained (1981) sisältää hänen vankilapäiväkirjansa. Decolonizing the Mind: The Politics of Language in African Literature (1986) on essee, jossa Ngũgĩ vetoaa afrikkalaisia kirjailijoita kirjoittamaan omalla äidinkielellään. Yksi hänen kuuluisimmista teoksistaan Matigari (1987) on satiiri, joka perustuu kikujujen kansantarinaan. Se kiellettiin heti ilmestyttyään, ja romaanin päähenkilö etsintäkuulutettiin. Ngugi tietysti yllättyi siitä, että fiktiivinen romaanihenkilö yritettiin pidättää.
Ngũgĩ on työskennellyt useissa yliopistoissa Yhdysvalloissa. Hän vieraili kotimaassaan Keniassa maanpakonsa jälkeen ensimmäistä kertaa vuonna 2004. Hänet kuitenkin ryöstettiin ja pahoinpideltiin ja hänen vaimonsa raiskattiin heidän asunnossaan Nairobissa.
Seppo Loponen on suomentanut Ngũgĩn romaanin Mũrogi was Kagogo (2006), ja suomennos on julkaistu nimellä Variksen Velho (2007). Kirja sai vuonna 2008 vuoden parhaan suomennetun fantasiaromaanin Tähtifantasia-palkinnon.
Rozen Maiden
Rozen Maiden on PEACH-PIT-nimisen dōjin-ryhmän tekemä manga, ja siihen perustuva anime. Japanissa sarja kulkee myös lisänimellä Bara otome (薔薇乙女). Anime koostuu kahdesta 12-jaksoisesta kaudesta, joista ensimmäinen esitettiin lokakuusta 2004 joulukuuhun 2004 asti, ja toinen kausi lokakuusta 2005 tammikuuhun 2006 asti.
Tarina
Rozen Maidenin ensimmäinen tuotantokausi alkaa, kun melko tavallinen, helposti ärsyyntyvä hikikomori-teinipoika Jun Sakurada internet-tilauksiensa lomassa tulee laittaneeksi nimensä tilauslomakkeeseen, jossa häntä pyydetään osallistumaan johonkin mystiseen. Sen johdosta hän huomaakin huoneensa lattialla pienen matkalaukun, jonka sisältä hän löytää pientä tyttöä muistuttavan nuken. Nuken mukana tulee vanhanaikaisten lelujen vieteriavain, jolla Jun käynnistää nuken. Nukke herääkin henkiin, ja kertoo nimensä olevan Shinku. Shinku on yksi Rozen Maiden -nukeista, joiden kohtalona on osallistua "Alice-peliin" ja taistella toisiaan vastaan, kunnes vain yksi on jäljellä. Tästä nukesta tulee ”Alice”, täydellinen tyttö, ja hän saa tavata nukkejen valmistajan, mystisen ”isän”.
Nuket
Viides Rozen Maiden -nukke, joka kuitenkin esitellään ensimmäisenä. Jun tilasi hänet sattumanvaraisesti netistä, mutta Shinku kohtelee Junia kuin palvelijaansa. Vaikka hän onkin pieni kooltaan, on Shinkulla tarpeeksi voimia kurittamaan Junia aina, kun tämä käyttäytyy sopimattomasti. Jun on Shinkun medium. Shinku rakastaa teetä ja tv-ohjelman etsivä Kunkunia. Hän tahtoo Aliceksi, muttei pidä Alice-pelin menetelmästä. Shinkun keinotekoisen hengen nimi on Holie. Shinku käyttää aseenaan ruusun terälehtiä. Nimi ”Shinku” tarkoittaa puhdasta rubiinia.
Rozen Maidenin kolmas nukke, Sōseisekin kaksoissisar. Suiseiseki on huomionkipeä ja välillä töykeä, mutta sisimmässään välittävä. Hän nimittelee Junia eri haukkumasanoilla, kuten ”pätkä” ja ”rillipää”. Suiseiseki päättää lauseensa tarpeettoman usein sanaan ”desu”, mikä on muodostunut internet-ilmiöksi. Hänen nimensä tarkoittaa jadekiveä. Animessa Suiseiseki ei halua tulla Aliceksi, jos se tarkoittaa sitä, että hänen täytyisi ottaa myös Sōseisekin Rosa Mystica. Suiseiseki sanoo rakastavansa ”Isää”, mutta myös yhtä paljon Sōseisekiä. Suiseisekin hengen nimi on Sui Dream. Hän käyttää aseenaan maagista puutarhurin kastelukannua, jolla voi hoitaa ihmisten sielunpuita.
Rozen Maidenin neljäs nukke, Suiseisekin kaksoissisar. Hän on sekä Suiseisekiä että muitakin nukkeja maskuliinisempi. Mangassa hän aikoo voittaa Alice-pelin siitä huolimatta että Suiseiseki yrittää pysäyttää hänet, kun hän näkee "isän" kärsimässä siitä ettei Alice ole vieläkään syntynyt. Sōseisekin hengen nimi on Lempicka. ”Sōseiseki” tarkoittaa lapislatsulitähteä. Hän käyttää aseenaan maagisia puutarhurin saksia, joilla voi hoitaa ihmisten sielunpuita. Sōseisekin oikea silmä on vihreä ja vasen punainen, kun taas Suiseisekillä ne ovat toisinpäin.
Toinen Rozen Maiden -nukeista. Hän esiintyy animessa vasta toisella kaudella. Kanaria on hieman lapsellinen ja kilpailee Hinaichigon kanssa paljon. Animessa hän yrittää miltei koko ajan päästä sisälle Junin taloon, mutta useimmiten epäonnistuu. Kanaria kuvittelee olevansa viisain ja paras Rozen Maiden -nukeista. Hän käyttää viulua aseenaan. Hänen henkensä nimi on Pizzicato. Hän myös tykkää makeista paistetuista kananmunista.
Nukke, joka esittäytyy seitsemäntenä sisarena animen toisella kaudella. Esiintyy ainoastaan animessa. Barasuishō ei ole oikeasti Rozen Maiden -nukke, vaikka hän näin väittääkin. Hän muistuttaa paljon Kirakishōta, mutta erona on, että Barasuishōn vasemman silmän päällä on ruusu, vaikka hänellä on oikea silmä sen alla. Kirakishōlla kasvaa oikea ruusu oikean silmän tilalla. Koska Barasuishō ei ole Rozen Maiden -nukke, ei hänellä ole myöskään keinotekoista henkeä.
Ihmiset ja muut
Helposti ärsyyntyvä hikikomori-teinipoika, Shinkun medium. Internet-tilaustensa lomassa hän tulee laittaneeksi nimensä paperiin, jossa kysytään, haluaako hän osallistua johonkin mystiseen. Jun vastaa haluavansa, ja löytää hetken päästä matkalaukun huoneensa lattialta. Matkalaukussa on aidon näköinen nukke, joka herää henkiin ja ilmoittaa olevansa Rozen Maidenin viides nukke, Shinku. Rozen Maiden Träumendissa Junista tulee myös Suiseisekin Medium.
Junin isosisko, joka huolehtii Junista. Hän käy koulua, laittaa kotonaan ruuan, siivoaa ja pitää muutenkin huolta taloudesta. Hän on huolissaan Junista, sillä poika on aina sulkeutunut huoneeseensa eikä käy koulua ollenkaan. Nori tietää nukeista ja on käynyt Junin ”sydämen näyttävässä unessa”.
Hinaichigon medium sarjan alussa (animessa). Hinaichigo kuitenkin melkein tappaa hänet käyttäessään hänen voimiaan liikaa ja joutuu näin ollen vapauttamaan Tomoen. Tomoe sai Hinaichigon salaperäisen puhelun kautta.
Suigintōn Medium. Megu luulee aluksi Suigintōta enkeliksi ja kutsuu tätä myöhemminkin tällä nimellä. Megu on sairaalassa, sillä hän on todella sairas. Kanarian medium, harrastaa keräilyä ja ompelua, rakastaa kaikkea söpöä.
Päähenkilö sarjan sisäisessä tv-ohjelmassa nimeltä Etsivä Kunkun. Shinku rakastaa etsivä Kun-kunia, ja hänellä on jopa Etsivä Kun-kun -kirja. Rozenina itseään pitävä mies, joka loi Barasuishōn.
Alku- ja lopputeemat
Alkumusiikit
Loppumusiikit
Thrasybulos
Thrasybulos (, noin 440 eaa. - 388 eaa.) oli ateenalainen sotapäällikkö ja demokraattinen johtaja.
Vuonna 411 eaa. Ateenassa tapahtui oligarkkien vallankaapaus. Ateenan laivaston jäsenet valitsivat Thrasybuloksen johtajakseen Samoksella ja saivat pian oligarkit kukistettua. Thrasybuloksen ansiosta ateenalainen luopio Alkibiades sai palata ateenalaisten pariin.
Thrasybulos johti Ateenan laivastoa voitokkaasti Kynosseman ja Kyzikoksen taisteluissa. Sen jälkeen kun Ateena kärsi tappion peloponnesolaissodassa Spartaa vastaan Thrasybulos johti demokraattien vastarintaa niin sanottuja kolmekymmentä tyrannia vastaan. Demokratia palautettiin Ateenaan taas vuonna 403 eaa., mutta Thrasybulos menetti pian johtoasemansa Arkhinokselle.
Korintin sodan aikana Thrasybulos johti laivastoa joka valtasi Hellespontoksen ja muun muassa Byzantionin. Vuonna 388 eaa. Thrasybulos sai surmansa erään kahakan aikana.
LazyTown – The New Album
LazyTown – The New Album on soundtrackalbumi, joka sisältää kappaleita yhdysvaltalais-islantilaisesta lastenohjelmasta Lazy Townista. Se julkaistiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa 15. lokakuuta 2007.
Mommie Dearest
Sisältö
Mommie Dearest kertoo Christina Crawfordin lapsuudesta ja elämästä äitinsä Joan Crawfordin kanssa. Teoksessa Crawford väittää äitinsä olleen sadistinen ja väkivaltainen alkoholisti, joka pahoinpiteli lapsiaan. Kaiken kaikkiaan kirja kuvaa Joan Crawfordin epätasapainoisena naisena, jolle ura näyttelijänä merkitsi enemmän kuin omat lapset. Teoksessa Crawford esittääkin, että hänen äitinsä adoptoi lapsia ainoastaan julkisuustempauksena uraansa edistääkseen. Crawfordin adoptioveli Christopher tuki kirjan väitteitä, kun taas hänen adoptiosisarensa Cynthia ja Cathy kiistivät ne.
Vastaanotto
Mommie Dearest oli yksi ensimmäisistä julkisuuden henkilöistä kirjoitetuista paljastuskirjoista. Sen kiistanalainen sisältö ja sen esittämät väitteet kuuluisasta elokuvatähdestä herättivät aikanaan valtavan kohun ja laajaa keskustelua puoleen ja toiseen erityisesti Crawfordista esitettyjen väitteiden todenmukaisuudesta. Monet Joan Crawfordin tunteneet nousivat kirjan julkaisun jälkeen puolustamaan häntä. Muun muassa Crawfordin pitkäaikainen ystävä Myrna Loy ja ensimmäinen aviomies Douglas Fairbanks Jr. kiistivät molemmat teoksen väitteet, vaikkakin myönsivät Crawfordin olleen kunnianhimoinen ja kärsineen alkoholismista. Toiset Crawfordin ystävät ja kollegat taas myönsivät osan väitteistä pitävän paikkansa. Muun muassa näyttelijä Betty Hutton vahvisti nähneensä Crawfordin pahoinpitelemässä lapsiaan, ja näyttelijä Eve Arden kyseenalaisti Crawfordin kyvyn toimia äitinä. Osittain saamansa julkisuuden ansiosta kirjasta tuli suuri myyntimenestys ja bestseller.
Aku Ankan juhlasarjat 3
Aku Ankan juhlasarjat 3 on Carl Barksin tarinoita sisältävän Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan kolmas osa. Myös kolmas kirja sisältää sekalaisen luettelon Barksin tarinoita. Noin puolet on 1940-luvulta ja puolet 1960-luvulta. Mukana on myös yksi 1950-luvulla tehty tarina. Kirjassa oli yksi ennen Suomessa julkaisematon tarina Liekkimies (The Firebug) sekä monta muuta, joista Suomessa oli ennen kirjan julkaisua julkaistu vain lyhennetty tai sensuroitu versio.
Tämän kirjan kansikuvana on Barksin öljyvärityö Compleat Golfer vuodelta 1975. Esipuheena on Pekka Tuliaran kirjoittama Ankkamestari sensuurin hampaissa, jossa käydään läpi Barksin tarinoiden kokemaa sensuuria. Kirjassa on 172 sivua.
Koimaiset
Koimaiset eli aitokoimaiset (Tineoidea) on aitoperhosiin kuuluva perhosten yläheimo. Se on hajanaisimpia aitoperhosryhmiä, eikä eri heimojen keskinäisiä suhteita ei tunneta kovin hyvin. Ryhmä saattaakin olla todellisuudessa parafyleettinen.
Koimaisten heimoista suurin on aitokoit (Tineidae), johon kuuluu yli kolmetuhatta lajia. Lajeista tunnetuin lienee vaatekoi eli koiperhonen. Toinen suuri heimo on pussikkaat, (Psychidae), johon kuuluu noin 800 lajia ja joista lähes puolet elää Australiassa. Koko ryhmää yhdistävänä tuntomerkkinä ovat naaraan teleskooppimaiseen munanasettimeen liittyvä kitiinirakenne. Perhosen päässä sen pintaa peittävät suomut ovat pystyjä, ohuita ja karvamaisia. Myös huulirihmat ovat tunnusomaiset. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu kokonaan ja sen puoliskot, galeat, ovat lähes kaikista muista perhosista poiketen erillään.
Osalla lajeista sukupuolet ovat dramaattisesti erinäköisiä, mutta yleensä sukupuolen määrittäminen vaatii mikroskoppia.
Yläheimoon aikaisemmin kuulunut erikoinen koipussikkaiden heimo (Lypusidae) kuuluu nykyisin jäytäjäkoimaisiin.
Sierattala
Sierattala on kaupunki ja kaupunkikunta Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee aivan Pietarin kaupungin pohjoispuolella Parkalan kautta kulkevan Viipurin maantien A122 varrella. Pietarin läheisyyden takia kaupunki on kasvanut viime vuosina, vuoden 2010 väestönlaskennassa tämän esikaupungin asukasluku oli 47 854.
thumb|left|160px|Sierattalan kaupunkikunta sijaitsee [[Seuloskoin piiri|Sauloskoin kuntapiirissä, heti Pietarin pohjoispuolella.]]
Kaupunki on saanut alkunsa samannimisen inkerinsuomalaisen kylän paikalle vuonna 1936 perustetusta varuskunnasta. Vielä muutama vuosi sitten 70 % asukkaista on sotilaita ja heidän perheenjäseniään. Kaupunginoikeudet Sierattala sai vuonna 1998. Keskustan ja varuskuntien lisäksi siihen kuuluu erillinen Alosaaren taajama, jota ympäröivät laajat puutarha-alueet.
Kaupungin päämies on Nikolai Gaidaš, kaupunginhallituksen päämies Juri Hodko.
Teollisuus
Sierattalassa toimii puunjalostustehdas Sertolovski promkombinat ja talotehdas.
Richard Todd
thumb|250px|Richard Todd. Richard Andrew Palethorpe Todd (11. kesäkuuta 1919 – 3. joulukuuta 2009) oli brittiläinen näyttelijä.
Todd syntyi Dublinissa Irlannissa. Hän aloitti uransa teatterissa ja taisteli toisessa maailmansodassa. Hän on tehnyt pitkän työrupeaman valkokankaalla ja esiintynyt muun muassa Kaksissa jäähyväisissä (1956).
Todd oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1950, jolloin hän myös voitti Golden Globen. Hän kuului Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon vuonna 1963.
Todd oli kahdesti naimisissa. Hänen suvussaan on esiintynyt itsemurhaa, ja se oli kohtalona sekä näyttelijän äidillä että kahdella tämän neljästä lapsesta. Richard Todd on nimetty Disney-legendaksi.
Statistisk sentralbyrå
Statistisk sentralbyrå (lyh. SSB) on Norjan valtion tilastokeskus, joka toimii hallinnollisesti valtiovarainministeriön alaisuudessa. Sen toimipaikat sijaitsevat Oslossa ja Kongsvingerissä, ja sillä oli vuonna 2020 yhteensä 832 työntekijää. Statistisk sentralbyrå tuottaa tilastotietoa noin 300 eri kategoriassa. Virasto perustettiin vuonna 1876, ja sitä on vuodesta 2018 johtanut Geir Axelsen.
Urheiluvuosi 1986
Urheiluvuosi 1986 käsittelee vuoden 1986 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Sandra Cisneros
pienoiskuva|Sandra Cisneros Sandra Cisneros (s. 20. joulukuuta 1954) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan romaaneista The House on Mango Street (1984) ja Caramelo (2002). Hänen kirjoitustyyliinsä ovat vaikuttaneet voimakkaasti hänen meksikolaiset sukujuurensa.
Benedictus XVI
Benedictus XVI (oik. Joseph Alois Ratzinger; 16. huhtikuuta 1927 Marktl am Inn, Baijeri, Saksa – 31. joulukuuta 2022 Vatikaanivaltio ) oli saksalainen pappi ja teologi, joka toimi paavina eli katolisen kirkon johtajana ja Vatikaanivaltion valtionpäänä vuosina 2005–2013.
Benedictus XVI oli Vatikaanin virallisten luetteloiden mukaan 265. paavi ja ensimmäinen saksalainen paavi sitten Victor II:n 1050-luvulla. Edeltäjänsä Johannes Paavali II:n kuolemaan kardinaali Ratzinger toimi katolisen kirkon johtavana teologina uskonopin kongregaation johdossa ja valintaansa saakka kardinaalikollegion dekaanina.
Paaviksi tullessaan Benedictus XVI oli 78-vuotias. Tällöin hänestä tuli vanhin paaviksi valittu sitten vuoden 1730, jolloin Klemens XII valittiin myös 78-vuotiaana tehtävään.
Benedictus XVI jätti tehtävänsä helmikuun 2013 lopussa, sillä hänellä ei omien sanojensa mukaan ollut ”voimia jatkaa tehtävässä”. Edellisen kerran paavi on eronnut tehtävästään vuonna 1415.
Elämä ennen Vatikaania
pienoiskuva|vasen|Joseph Ratzingerin synnyinkoti
Lapsuus, nuoruus ja toinen maailmansota
Ratzinger syntyi 16. huhtikuuta 1927 santarmin perheeseen Marktl am Inn -nimisessä kaupungissa. Hänen isänsä oli myös nimeltään Joseph Ratzinger ja äitinsä Maria Ratzinger, o.s. Peintner. Nuori Joseph Ratzinger oli perheen lapsista kolmas ja samalla nuorin. Vuonna 1929 perhe muutti Tittmoningiin ja 1932 Hufschlagiin Trauensteinin lähellä. Nuori Joseph Ratzinger vietti nuoruutensa tällä alueella. Hänen isänsä vetäytyi eläkkeelle 1937, mikä mahdollisti pysyvän oleskelun samalla paikkakunnalla.
Ratzingerin perhe oli uskonnollinen, ja perhe muun muassa vietti yhteisiä rukoushetkiä ja vieraili kirkossa. Nuori Joseph Ratzinger ei ollut ainoa kirkollisesta urasta haaveileva henkilö perheessä, sillä myös hänen isoveljensä Georg sai pappisvihkimyksen. Ratzingerin nuoruusvuosina Adolf Hitlerin johtamat kansallissosialistinen puolue nousi valtaan. Ratzingerien perheen suhteutuminen kansallissosialismiin oli kitkerää, koska perheessä katsottiin natsien olevan katolisen ja kristillisen uskon vastaisia. Perheen isä ei kuitenkaan ollut natsien julkinen arvostelija, vaikkakin hänellä oli oma osuutensa paikallisessa natsivastaisessa sanomalehdessä. Lisäksi nuoren Ratzingerin ajatteluun natseista vaikutti se, kuinka hän nuoruudessaan näki joidenkin natsien pahoinpitelevän katolilaisen papin ennen erästä sunnuntaimessua.
Rocket from the Crypt
Rocket from the Crypt (usein myös lyhennettynä RFTC) on yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka perustettiin San Diegossa vuonna 1989. Yhtye hajosi vuonna 2005, mutta on tehnyt kaksi comebackiä sen jälkeen vuosina 2011 ja 2013.
Benedictus XVI
Lapsuus, nuoruus ja toinen maailmansota
Vuonna 1941 Saksan lain vaatimusten mukaisesti 14-vuotiaasta Ratzingerista tuli Hitler-Jugendin jäsen. Koska Ratzinger ja hänen sisaruksensa eivät osallistuneet Hitler-Jugendin toimintaan, heiltä evättiin myös alennukset koulumaksuista. Vuonna 1943 hänet koululuokkansa mukana siirrettiin Müncheniin ilmatorjuntajoukkoihin suojelemaan BMW:n tehtaita liittoutuneiden pommituksilta. Jo tuolloin, 16-vuotiaana, hän ilmoitti tavoitteekseen pappisvihkimyksen.
Marraskuussa 1943 hänet siirrettiin Burgenlandiin saamaan jalkaväkisotilaskoulutusta panssarintorjunnassa. Huhtikuussa 1945 yhdysvaltalaisten lähestyessä hän jätti joukkonsa ja hänestä tuli sotilaskarkuri. Hänet kuitenkin otettiin sotavangiksi. Vuonna 1945 hän joutui liittoutuneiden vankileirille, missä hän kävi läpi kansallissosialismista vieroittavia kursseja. Saksa antautui toukokuussa 1945. Joseph ja hänen veljensä Georg palasivat sotavankeudesta 19. kesäkuuta 1945, ja jo marraskuussa 1945 he jatkoivat pappisseminaarissa.
Opiskelu ja kirkollisen uran alku
Vuosina 1946–1951 Ratzinger opiskeli katolista teologiaa ja filosofiaa Freisingissa, Münchenissä ja Freiburgissa (im Breisgau). 29. kesäkuuta 1951 hänet vihittiin papiksi yhdessä veljensä kanssa. Vuonna 1953 Ratzinger väitteli teologian tohtoriksi tutkimuksellaan Volk und Haus Gottes in Augustins Lehre von der Kirche. Vuonna 1957 taas valmistui hänen fundamentaaliteologiaa käsittelevä habilitaatioväitöskirjansa ''Die Geschichtstheologie des hl. Bonaventura''.
Vuonna 1962 alkoi Vatikaanin toinen kirkolliskokous, jonka paavi Johannes XXIII oli kutsunut koolle. Paikalla oli yhteensä noin 2 400 piispaa, jotka olivat tulleet paikalle 136 eri valtiosta. Vaikka Ratzinger ei ollut kohonnut vielä piispaksi taikka kardinaaliksi, hän pääsi osallistumaan kokoukseen erään kardinaalin avustajana. Vatikaanin toinen kirkolliskokous kuuluu katolisen kirkon merkittävimpiin tapahtumiin koko 1900-luvulla. Kirkolliskokous aiheutti käänteen katolisen kirkon suhtautumisessa muihin kristillisiin kirkkoihin ja uskontoihin. Samoin kirkolliskokouksen seurauksena katolisen kirkon käsitys itsestään ja modernisoituvasta maailmasta muuttui. Ratzinger itse totesi vuosia myöhemmin, että kirkolliskokous oli "hienoa aikaa hänen elämässään".
Vuonna 1958 Ratzingerista tuli dogmatiikan ja fundamentaaliteologian professori Freisingissa vain 31 vuoden ikäisenä. Samana vuonna hänet nimitettiin dosentiksi useisiin saksalaisiin yliopistoihin. Vuodet 1966–1969 Ratzinger toimi katolisen dogmatiikan professorina Tübingenissä, 1969 alkaen Regensburgissa dogmatiikan ja dogmihistorian professorina. International Theological Commission -komission jäsen hänestä tuli vuonna 1969. Hän oli 1976 yliopiston vararehtori, aina paaviksi valintaansa asti hän oli myös Regensburgissa kunniaprofessori.
Kardinaalina
pienoiskuva|Kardinaali Ratzingerin vaakuna
Vuonna 1977 silloinen paavi Paavali VI nimitti Ratzingerin Münchenin ja Freisingin arkkipiispaksi. Kolme kuukautta myöhemmin hänestä tuli kardinaali. Kardinaalin asemansa vuoksi Ratzinger pääsi jo seuraavana vuonna eli 1978 ottamaan osaa peräti kahteen paavinvaaliin: ensin elokuun ja sitten lokakuun konklaaviin. Ensimmäinen konklaavi päättyi Johannes Paavali I:n valintaan, mutta tämän yllättävän lyhyen paavinkauden – vain 34 päivää – takia uusi konklaavi joutui kokoontumaan jo lokakuussa. Tällöin Ratzinger oli mukana valitsemassa puolalaista Johannes Paavali II:ta paaviksi.
Uskonopin kongregaatio
Paavi Johannes Paavali II:n kauden aikana konservatiivinen linja näkyi muutenkin uskon sisältöön liittyvissä kysymyksissä: esimerkiksi hänen edeltäjänsä edeltäjän Paavali VI:n aikana useat katoliset teologian professorit saivat opettaa yliopistoissaan, vaikka heidän näkemyksensä saattoivatkin poiketa katolisen kirkon perinteisestä opetuksesta. Johannes Paavali II:n kaudella, Ratzingerin toimiessa uskonopin kongregaation prefektinä, joiltain katolisilta teologeilta vietiin lupa opettaa omia näkemyksiään, jos nämä olivat ristiriidassa katolisen kirkon opetuksen kanssa. Vaikka vain kongregaation näkyvät puuttumiset uskon sisältöön liittyviin kysymyksiin saivat julkisuutta, teki Ratzingerin johtama virasto myös muuta, vähemmän uutisarvoista työtä, kuten oli mukana kirjoittamassa uudelleen liturgisia käännöstekstejä.
Voimakkaan viraston johtajana ja vaikutusvaltaisena miehenä kardinaali Ratzingerilla oli mahdollisuuksia vahvistaa näkemyksiään kirkosta ja sen opista. Kardinaalina hän toimikin edistääkseen vanhana traditiona pitämäänsä kirkon oppia. .
Uskonopin kongregaation johtajana Ratzinger sai myös vastaanottaa kritiikkiä viraston tekemistä päätöksistä. Huomiota herättäneitä esimerkkitapauksia Ratzingerin johtokaudelta olivat esimerkiksi isä Tissa Balasuriyan ekskommunikointi vuodelta 1997, koska tämä kieltäytyi hyväksymästä joitain kirkon opetuksia, ja vuoden 2001 tapaus, jossa Ratzinger uhkasi ekskommunikaatiolla emeritusarkkipiispa Emmanuel Milingoa. Kiista paheni, kun Milingo kertoi menneensä naimisiin 43-vuotiaan naisen kanssa.