cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sortavalan maalaiskunta
Historia ja luonnonolosuhteet
Sortavalan maalaiskunnalle tyypillisiä maisemia ovat Laatokan saaristo, vuonomaiset lahdet ja korkeat mäkimaat. Alue on ollut asuttua jo tuhansia vuosia seudun ilmaston ja hedelmällisen maaperän takia. Nimi Sortavala merkitsee sortavien eli kaskea kaatavien maata. Saaristossa ja Laatokan rannikon läheisyydessä on lukuisia linnavuoria, jotka todistavat alueen olleen rauhatonta.
Sijoittuminen
Sotien jälkeen Sortavalan maalaiskunnan asukkaat joutuivat jättämään asuinseutunsa ja lähtemään evakkoon. Maalaiskunnan väestöä sijoitettiin pääosin Keski-Suomeen seuraaviin kuntiin: Jyväskylän maalaiskunta, Kannonkoski, Kivijärvi, Konginkangas, Laukaa, Muurame, Petäjävesi, Pihtipudas, Saarijärvi, Säynätsalo, Toivakka, Uurainen, Viitasaari, Äänekosken maalaiskunta ja Äänekoski.
Kylät
Sortavalan maalaiskuntaan kuului kaikkiaan 66 kylää:
Airanne, Airinniemi-Riekkala, Airinniemi-Tuokslahti, Anjala, Haapalampi, Haavus, Hakala, Heikkurinsaari, Helylä, Hietainen, Hotinlahti, Hympölä, Ihaksela, Janaslahti, Jurkansaari, Kannas, Karmala, Kasinlahti, Kekrinlahti, Kellomaniemi, Kiimamäki, Kiislahti, Kuokkaniemi, Kymölä, Lahdenkylä, Lavijärvi, Leppäselkä, Liikola, Lohioja, Loplola, Melloinen, Myllykylä, Mäkisalo, Möntsölänsalmi, Nukuttalahti, Ojavoinen, Orjatlahti, Otsoinen, Parola, Pellotsalo, Pieni Rytty, Pieni Tulola, Pohjus, Poikelus, Purovaara, Putsinlahti, Rantue, Rautakangas, Rautalahti, Riekkala, Saarajärvi, Sinilä, Sipilänsalmi, Soukanranta, Suikasenlahti, Suuri Rytty, Suuri Tulola, Telkinniemi, Tokkarlahti, Tuhkala, Tukianmäki, Tuoksjärvi, Tuokslahti, Uijalanranta, Vakkolahti, Yhinlahti.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 33 koulupiiriin.
Haggain kirja
Haggain kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 37. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen yhdeksästoista kirja.
Historia
Haggain kirjan on kirjoittanut profeetta Haggai. Kirjan mukaan sen ensimmäinen luku on kirjoitettu "Kuningas Dareioksen toisena hallitusvuotena, kuudennen kuukauden ensimmäisenä päivänä", ja toinen luku puolestaan seitsemännessä ja yhdeksännessä kuussa. Tämä vastaa vuotta 520 eaa.
Profeetan päämääränä oli yleisesti kannustaa kansaa Jerusalemin toisen temppelin uudelleenrakennuksessa vuonna 520 eaa. pakkosiirtolaisten palattua Babylonin vankeudesta. Haggai sanoo, että viimeaikainen kuivuus on johtunut kansan vastahakoisuudesta uudelleenrakentaa temppeli, jota Haggai pitää Jerusalemin loiston avaimena. Kansa uudelleenrakensi mieluummin omia kotejaan. Kirja päättyy ennustukseen kuningaskuntien kukistumisesta. Serubbabel, Juudan kuningaskunnan käskynhaltija, tulisi toimimaan Jumalan valitsemana johtajana.
Sisältö
Kirja koostuu kahdesta luvusta. Kirjan kieli ei ole yhtä hienosti punottua kuin muissa pienissä profeetoissa, mutta sen sanoma tulee hyvin selkeäksi.
Kirjan ensimmäinen luku sisältää:
Toinen luku sisältää:
Kirjan tapahtumiin viitataan Esran kirjan jakeissa 5:1 ja 6:14.
Jaakko Ilkka (ooppera)
Jaakko Ilkka on Jorma Panulan vuosina 1977–1978 Aarni Krohnin librettoon säveltämä niin sanottu kansanooppera, joka perustuu historiallisiin tapahtumiin nuijasodan aikana. Oopperan musiikki on perinteisen tonaalista ja se sisältää aineksia suomalaisesta kansan- ja pelimannimusiikista. Ooppera kantaesitettiin Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuonna 1978.
Ooppera kertoo tarinan Ilmajoelta kotoisin olevasta isännästä, joka ryhtyy taisteluun epäoikeudenmukaista ratsuväen ylläpitovelvoitetta vastaan. Hänestä tulee Klaus Flemingin vastaisen talonpoikaiskapinan johtaja. Oopperan lopussa Ilkka kokee tappion omien joukkojen pettäessä hänet.
Jaakko Ilkka -oopperaa esitettiin Ilmajoen musiikkijuhlilla neljänä kesänä 1978–1981 Edvin Laineen ohjaamana. Jaakko Ilkkaa esitti Tuomo Häkkilä, Katariinaa Ritva Auvinen, Klaus Flemingiä Jorma Falck ja Kylmä-Jyrää Eero Piirto. Muissa rooleissa lauloivat muun muassa Jorma Hynninen, Jaakko Ryhänen ja Jaakko Hietikko. Mieskuorot Ilkan Miehet ja Kurikan Nuijamiehet näyttelivät talonpoikaiskapinallisia. Lähes neljänsadan henkilön lisäksi esityksissä käytettiin neljääkymmentä ratsua. Suomen Kansallisoopperan orkesteria ja Ilmajoen oopperakuoroa johti säveltäjä Jorma Panula. Puvustuksen oopperaan suunnitteli pukusuunnittelija ja muotitaiteilija Kirsti Maunula.
Uudelleen ooppera oli Ilmajoella ohjelmistossa vuosina 1996–1997. Tällöin Jaakko Ilkkaa esitti Jyrki Anttila, vaimoa Kaisa Hannula ja mukana olivat myös muiden muassa Tommi Hakala ja Juha Uusitalo.
Oopperan musiikista julkaistiin vuonna 1979 LP-levy.
Kolttakönkään hotelli
Petsamon Kolttakönkäällä (Boris Gleb) sijaitsi vuosina 1921–1944 kolme eri hotellirakennusta, jotka kaikki tuhoutuivat joko tulipalossa tai sotatoimien yhteydessä.
Ensimmäinen hotelli oli puurakenteinen, ja se otettiin hotellikäyttöön vuonna 1921. Rakennuksen olivat alun perin rakentaneet 1800-luvun lopulla venäläiset Petsamon luostarin munkit, mutta se otettiin Suomen valtion hallintaan Petsamon siirryttyä Suomelle. Hotellia tai matkailumajaa hoiti vuosina 1921-1924 Suomen Matkailijayhdistyksen vuokralaisena liikemies ja kirjailija Eero Lampio. Matkailijayhdistys alkoi itse hoitaa matkailumajaa vuodesta 1924 alkaen. Alkuperäistä pientä matkailumajaa laajennettiin 1934 kaksikerroksisella puisella hotellisiivellä ja Paatsjoen rantatörmällä sijainneella ravintolalla. Tämä laajennettu hotellirakennus tuhoutui kuitenkin hotellin keittiöstä alkaneessa tulipalossa 24. kesäkuuta 1937. Palossa kuoli yksi englantilainen matkailija ja useat matkailijat saivat ruhje- ja palovammoja. Palaneessa rakennuksessa oli 18 matkailijahuonetta, joissa oli tilaa kaikkiaan 60-70 matkailijalle.
Toinen hotelli oli funkkistyylinen nelikerroksinen kivirakennus, ja se otettiin käyttöön 6. huhtikuuta 1939. Tämä rakennus tuhoutui talvisodan aikana tammikuussa vuonna 1940, kun norjalaiset polttivat sen neuvostojoukkojen lähestyessä Kolttaköngästä.
Kolmannen hotellirakennuksen rakennutti Saksan ilmavoimat, ja se valmistui vuoden 1943 alussa. Hotelli oli vuokrattuna Saksan armeijan käyttöön. Se tuhoutui Lapin sodan aikana saksalaisten joukkojen vetäytyessä Petsamosta.
Sefanjan kirja
Sefanjan kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 36. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen kahdeksastoista kirja.
Historia
Sefanjan kirjan ensimmäisen jae sanoo, että kirjan kirjoittaja "Sefanja oli Kusin poika; hänen isoisänsä oli Gedalja, tämän isä oli Amarja ja tämän Hiskia". Kaikki, mitä kirjoittajasta tiedetään, on peräisin tekstistä itsestään.
Jos kirjan ensimmäinen jae on luotettava osoitus kirjan kirjoittamisajankohdasta, kirja on kirjoitettu "Juudan kuninkaan Josian, Amonin pojan, päivinä". Näin Sefanja olisi ollut profeetta Jeremian aikalainen. Kuningas Josia hallitsi Juudan kuningaskuntaa suunnilleen vuosina 640–609 eaa.
Jotkut tutkijat uskovat, että Sefanjan Jerusalemista antama kuva osoittaa, että hän toimi ennen Josian suorittamia uskonnollisia uudistuksia, joita kuvataan Toisessa kuninkaiden kirjassa. Nämä uudistukset suoritettiin vuonna 622 eaa. Sekä Sefanja että Jeremia kannustivat Josiaa uskonnollisiin uudistuksiin, jotka hän lopulta panikin toimeen.
Tutkijat katsovat myös, että jakeessa 1:8 oleva "hallitusmiehiä ja kuninkaallisia" osoittaa, että kuningaskuntaa hallitsi edelleen sijaishallitsija Josian puolesta. Luvun 2 antama kuva naapurimaista vastaa myös 600-luvun loppua eaa. Sefanja oli todennäköisesti ensimmäinen profeetta, joka seurasi Jesajan kirjan profetioita ja Manassen väkivaltaista hallintokautta.
Jotkut tutkijat ovat esitelleet todistusaineistoa, jotka viittaisivat kuningasajan jälkeiseen aikaan, jopa niinkin myöhään kuin vuoteen 200 eaa. Nämä perustuvat käytettyyn kieleen ja teemoihin. Nämä tutkijat myöntävät kuitenkin, että kirja voisi silti perustua varhaisempiin lähteisiin.
Kirjan kirjoittaja kuvaa Jerusalemia hyvin yksityiskohtaisesti. Hän kirjoittaa muun muassa: "kuuluu huuto Kalaportilta, vaikerrus uudesta kaupunginosasta ja valtava ryske kukkuloilta. Valittakaa, te Maktesin kauppiaat, sillä teidät tuhotaan ja kaikki, jotka hopeaa punnitsevat, hävitetään". Hänen kuvauksensa kaupungin maantieteestä ja kaupankäynnistä osoittavat ensi käden tietämystä. Koska kirja koskee suoraan Jerusalemin asukkaita, kirja kirjoitettiin todennäköisesti siellä.
Sisältö
Sefanjan kirja sisältää kolme lukua, joiden sisältö on seuraavanlainen:
Sefanjan kirja sisältää paljon fraaseja ja termonilogiaa, jota tavataan myös muissa Vanhan testamentin kirjoissa. Tämä osoittaa, että kirjan kirjoittaja tunsi hyvin Israelin uskonnollisen perinteen. Tästä seurasi myös, että myöhemmät sukupolvet saattoivat helposti lukea kirjan osaksi profeetallisten kirjojen kaanonia.
Sefanjan kirja viittaa useisiin Ensimmäisen Mooseksen kirjan tapahtumiin ja kääntää ne toisin päin. Avausjakeet muistuttavat sekä luomisesta että vedenpaisumuksesta. Alussa sanotaan: "Minä tuhoan ihmiset ja eläimet, teen lopun taivaan linnuista ja meren kaloista". Järjestys, jossa kaikki luotu tuhotaan, on päinvastainen sille järjestykselle, jossa ne luotiin. Sekä vedenpaisumuksesta että Sefanjan kuvaamasta viimeisestä tuomiosta selviää tietty jäännösosa ihmisiä.
Rikospaikalla
Rikospaikalla on saksalais-itävaltalainen poliisisarja, jota on esitetty vuodesta 1970 lähtien. Sarjaa on kuvattu yli 900 jaksoa ja se jatkuu edelleen. Sarjan esitysoikeudet ovat Saksassa Das Erstellä. Vuosina 1990–2001 sarjaa tehtiin myös Sveitsissä.
ARD:n paikalliset yleisradioyhtiöt sekä Itävallan ORF tuottavat kukin omat Rikospaikalla-jaksonsa, joissa kussakin on omat päähenkilönsä. Tunnetuin sarjan poliisihahmo on Götz Georgen esittämä Horst Schimanski. Sarjaa esitettiinkin 1980-luvun lopulla Suomessa nimellä Schimanski.
Sarjan ohjauksesta ovat vastanneet muun muassa Harmut Griesmayr, Hajo Gies, Theo Mezger ja Hannu Salonen. Eräitä sarjassa esiintyneitä näyttelijöitä ovat Miroslav Nemec, Klaus J. Behrendt, Udo Wachtveitl, Ulrike Folkerts, Dietmar Bär, Berd Michael Lade, Peter Sodann ja Michael Fitz.
Yksi sarjan jakso, ”Borowskin tango”, on tehty myös Suomessa, missä sitä kuvattiin Ilomantsissa ja Helsingissä heinäkuussa 2009. Jakso ensiesitettiin vuonna 2010.
Sierra Morena
thumb|Iberian niemimaan kartta, jossa Sierra Morena näkyy keskellä etelässä. Sierra Morena on eteläisen Espanjan poikki kulkeva itä–länsi-suuntainen 400 kilometriä pitkä vuorijono. Se muodostaa Pyreneiden niemimaan keskusylängön rajan ja vedenjakajan pohjoisessa olevan Guadianalaakson ja etelässä olevan Guadalquivirin laakson väliin.
Vuoristo sijaitsee Jaénin maakunnassa. Despeñaperrosjoki muodostaa luonnollisen kulkuväylän Sierra Morenan poikki niemimaan pohjoisosasta Andalusiaan. Sen seinämät yltävät yli 500 metrin korkeuteen.
Vuoriston luonnonkauneus on nykyisin säilytettynä luonnonpuistoissa, kuten Despeñaperros, Sierra de Andújar (Jaén), Sierra de Cardeña-Montoro, Sierra de Hornachuelos, Sierra Madrona, Sierra Norte de Sevilla ja Sierra de Aracena Huelva. Sierra de Andújar on yksi niitä harvoja seutuja, joilla elää uhanalaisia espanjanilveksiä.
Sierra Morena mainitaan Don Quijotessa, jossa Sancho Panza vihjaa vuoriston olevan Pyhän veljeskunnan turvapaikka, kun Don Quijote on vapauttanut kaleeriorjia. Voltairen satiirissa Candide päähenkilöt pysähtyvät sinne paetessaan Lissabonista (luvut 9–10). Nikolai Karamzinin kertomus ”Sierra-Morena” (1793), jossa venäläinen kirjailija kertoo kirjailijan ja nuoren Elviran rakkaustarinan, on myös omistettu tuolle vuorijonolle. Sierra Morena oli myös paikka, jossa suurin osa Jan Potockin Manuscrit trouvé à Saragossea tapahtui. Sierra Morena mainitaan myös tunnetussa laulussa ”Cielito Lindo”.
Lisa Beznosiuk
Lisa Beznosiuk (s. 20. elokuuta 1956 Sheffield) on brittiläinen huilisti. Hän opiskeli Guildhall School of Musicissa Lontoossa, ja hänestä tuli englantilaisten periodi-instrumentteja hyödyntävien ryhmien suosikki. Hänelle opetti modernia huilunsoittoa Kathryn Lukas ja barokkihuilua Stephen Preston. Beznosiuk teki soolodebyyttinsä vuonna 1983. Hän on esiintynyt ja levyttänyt laajasti English Baroque Soloists -, Academy of Ancient Music - ja English Concert -kokoonpanojen kanssa.
Beznosiuk oli mukana perustamassa Orchestra of the Age of Enlightenmentia ja liittyi vuonna 1992 London Classical Playersiin. Hän on myös esiintynyt resitalistina muiden muassa luutisti Nigel Northin, cembalisti Maggie Colen ja sellisti Richard Tunnicliffen (puolisonsa) kanssa. Beznosiukin huomattavimpiin levytyksiin lukeutuu tulkinta Wolfgang Amadeus Mozartin G-duurikonsertosta, jonka johtaa Christopher Hogwood. Muiden levytysten joukossa on Georg Friedrich Händelin sonaattien ja Antonio Vivaldin konserttojen tulkintoja. Beznosiuk opettaa useissa konservatorioissa Lontoon seudulla.
Beznosiukilla on ukrainalais-irlantilaiset juuret. Hän sai heinäkuussa 2006 Royal Academy of Musicin kunniajäsenyyden.
Alppihiihto talviolympialaisissa 2018
Alppihiihdossa kilpailtiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisissa 12.–24. helmikuuta Jeongseon Alpine Centressä ja Yongpyong Alpine Centressä.
Alppihiihdossa kilpailtiin yhteensä 11:ssä lajissa: viidessä miesten, viidessä naisten ja yhdessä joukkuekilpailussa. Joukkuekilpailu oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa.
Aikataulu
Seuraavassa listassa on kaikkien 11 lajin aikataulut.
Osallistuminen
Alppihiihdossa avoimia paikkoja oli 320. Yhdestä olympiakomiteasta oli mahdollista osallistua korkeintaan 22 urheilijaa, yhden sukupuolen maksimin ollessa 14. Joukkuekilpailuun otetaan 16 maata.
Atka
Vuoden väestönlaskennassa kaupungissa asui 92 ihmistä, joista 80,43 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja (pääosin aleutteja). Kaupungin tärkein elinkeino on kalastus.
Tokitsukaze
Tokitsukaze oli keisarillisen Japanin laivaston Kagerō-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1937 laivasto-ohjelmassa Uragan telakalta, missä köli laskettiin 20. helmikuuta 1939. Se laskettiin vesille saman vuoden lopulla 10. marraskuuta ja valmistui 15. joulukuuta 1940.
Matthias Svederus
Matthias Svederus (Sveder) oli torpparin poika, josta tuli Turun akatemiassa toiminut lainopin professori ja akatemian rehtori kahteen otteeseen.
Elämäkerta
Svederuksen isä oli torppari nimeltään Peter. Hän pääsi opiskelemaan Lundiin, Uppsalaan ja Jenaan vuodesta 1674. Turun akatemian lainopin professori Svederuksesta tuli 1686, joskin hänen nimitystään myös vastustettiin. Tutkijana ja opettajana Svederus uppoutui varsinkin luonnonoikeuden perustelemiseen, liittäen oikeudellisten kysymysten ratkaisut sekä Raamattuun että luonnontieteellisiin uskomuksiin. Maallisista auktoriteeteista hän arvosti varsinkin Homerosta. Svedruksen johdolla puolustettiin yhteensä yhtätoista väitöskirjaa 1687-1699, koskien myös esimerkiksi postilaitosta ja kaupankäyntiä. Omia oppilaita hänellä ei ollut eikä hänen osuuttaan mainittuihin väitöskirjoihin tunneta. Svederuksen työtä arvostettiin silti, hän toimi akatemian rehtorina 1692-1693 ja uudelleen 1704-1705. Viipurilaisen osakunnan inspehtori hän oli vuodesta 1689. Hän kieltäytyi 1693 tuolloin harvinaisesta oikeustieteen tohtorin arvonimestä. Kun Turun akatemian toiminta lakkasi Suuren Pohjan sodan miehitysaikana, Svederus siirtyi 1714 Ruotsiin. Uppsalan yliopiston lainopin professoriksi hänet nimitettiin 1716. Turussa lainopin tutkimus ja opetus hiipuivat hänen lähtönsä jälkeen melkein sadaksi vuodeksi.
Atka Island
Atka Island on Andreanofinsaariin kuuluva saari Aleuttien saaristossa Alaskassa. Saari sijaitsee (52.11667°N, -174.5°W) 80 kilometriä itään Adak Islandista. Saaren koillisosassa on tulivuori.
Matthias Svederus
Elämäkerta
Posti- ja telelaitos julkaisi 1988 näköispainoksen ja suomennoksen Svederuksen ja ylioppilas Joachimus Bartholdi Caloanderin väitöskirjasta vuodelta 1689 De tabellario, nimeltään Akateeminen tutkielma postinkantajasta.
Svederuksen puoliso vuodesta 1688 oli Anna Maria Festing, jonka tiedetään olleen elossa 1757. Heidän tyttärestään Helena Swederistä tuli Turun pormestarin Carl Merthenin puoliso.
Atka Island
Atkan kaupunki sijaitsee saaren itäosassa. Yhdysvaltain ilmavoimilla on saarella toisen maailmansodan aikana perustettu tukikohta.
Hassan Whiteside
Hassan Niam Whiteside (s. 13. kesäkuuta 1989 Gastonia, Pohjois-Carolina ) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän edustaa NBA-liigassa pelaavaa Portland Trail Blazersia.
Sacramento Kings varasi Whitesiden 2010 NBA:n varaustilaisuuden toisella kierroksella, tilaisuuden 33. pelaajana. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi yliopistokoripalloa Marshallin yliopistossa. Whiteside edusti Miami Heatia kausina 2014–2019. Hän voitti NBA:n torjuntatilaston kaudella 2015–2016 ja NBA:n levypallotilaston kaudella 2016–2017.
Francisco Assis
Francisco Assis (s. 8. tammikuuta 1965 Amarante) on portugalilainen Sosialistisen puolueen poliitikko. Assis on toiminut Amaranten kaupunginhallituksen puheenjohtajana (1989–1995), Portugalin parlamentin jäsenenä (1995–2004) ja Euroopan parlamentin jäsenenä (2004–2009, 2014–). Europarlamentissa Assis kuuluu sosialistien ja demokraattien ryhmään.
Richard Ashworth
thumb|280px|Ashworth vuonna 2014.
Richard James Ashworth (s. 17. syyskuuta 1947 Folkestone) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Vuonna 2004 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin Kaakkois-Englannista. Hän edustaa parlamentissa konservatiiviryhmää (EPP–ED). Asworthilla on maataloustutkinto ja hän on toiminut viljelijänä muun muassa Uudessa-Seelannissa vuosina 1969–1972 ja Englannissa 1972–2001. Lisäksi hänellä on ollut useita maatalouteen liittyviä luottamustehtäviä.
Rakastan, rakastan
Rakastan, rakastan on vuonna 1988 MTV:llä esitetty suomalainen televisiosarja, joka parodioi saippuaoopperoita. Sarjan käsikirjoitti, ohjasi ja tuotti Ere Kokkonen. Sarjaa esitettiin joka toinen viikko lauantaisin klo 21.30–22.00. Sarjaa ei ole esitetty uusintana. Lehtien tv-ohjelmatiedoissa viimeisen jakson nimeksi mainitaan Viimeinen taistelu, itse ohjelmassa jakson nimi on Onnettomat loput. Sarjan jokainen jakso päättyy repliikkiin Rakastan, rakastan.
Richard Ashworth
Ashworth on naimisissa ja hänellä on kolme tytärtä.
Rakastan, rakastan
Ere Kokkonen kirjoitti sarjan pohjalta Rakastan, rakastan -farssimusikaalin Komediateatteri Arenaan, ja se oli teatterin ohjelmistossa keväällä 2004.
Juoni
Gunilla Bonnerin mies Ben Bonner kuolee räjähdyksessä. Eero Moilanen eroaa vaimostaan Liisa Moilasesta ja menee tämän äidin Gunillan kanssa naimisiin rahan vuoksi. Liisa Moilanen puolestaan löytää entisen miehensä Eeron isän Frits Moilasen ja avioituu tämän kanssa tullen näin äitinsä anopiksi. Ben Bonner nousee kuolleista. Frits ja Liisa adoptoivat Fritsin pojat Eero ja Hans Moilasen, tämän jälkeen Liisasta tulee entisen miehensä Eeron äiti. Gunilla puolestaan on paitsi Liisan äiti, myös tämän miniä. Frits on Gunillan vävypoika että appiukko. Gunilla eroaa Eerosta ja nai tämän elokuvaohjaaja veljen Hansin. Tämä liitto ei kestä kauan, kun Liisa päätyy yllättämään äitinsä ja miehensä hieman arveluttavassa tilanteessa.
The Legend of Zelda: Oracle of Ages
The Legend of Zelda: Oracle of Ages on Capcomin kehittämä ja Nintendon julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Game Boy Colorille. Pelin kehitti Capcomille työskentelevä Flagship. Oracle of Ages julkaistiin yhdessä The Legend of Zelda: Oracle of Seasons -pelin kanssa. Pelit ovat itsenäisiä kokonaisuuksia, mutta niiden pelaaminen rinnakkain avaa lukittuja ominaisuuksia ja syventää tarinaa.
Pelaaminen
pienoiskuva|left|Lynnan kaupungissa ihmiset katoilevat tai muuttuvat kiveksi.
Oracle of Ages on yläviistosta kuvattu toimintaseikkailupeli, jossa Link seikkailee Labyrinnan maassa taistellen hirviöitä vastaan ja selvittäen monia tehtäviä. Pelin maailma on tutkittava kahteen eri kertaan, nykyhetkessä ja menneisyydessä. Link voi käyttää useita muista peleistä tuttuja esineitä, joista kerrallaan voi olla kaksi käytössä. Miekan voi halutessaan jättää valitsematta.
Alexandru Athanasiu
Alexandru Athanasiu (s. 1. tammikuuta 1955) on romanialainen Sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli maansa pääministerinä tilapäisesti runsaan viikon ajan joulukuussa 1999 ja valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi maan liityttyä Euroopan unioniin vuoden 2007 alussa. Jäsenyys kesti sman vuoden loppuun.
Athanasiu syntyi Bukarestissa ja luki oikeustiedettä. Athanasiu on luonut pitkän yliopistouran ja oli vuodesta 1999 Bukarestin yliopiston professori. Hän toimi vuosina 1996–1999 Romanian työministerinä ja vuosina 2003–2004 opetusministerinä.
The Legend of Zelda: Oracle of Ages
Pelaaminen
Peli ei sijoitu muista Zeldoista tuttuun Hyrulen kuningaskuntaan, vaan kaukana sijaitsevaan Labyrinnaan. Labyrinnasta löytyy Lynnan kaupunki (menneisyydessä Lynnan kylä), Symmetryn kylä ja Zoran kylä; hautausmaa; Deku-metsä ja muita metsiä; Myrskyjen meri, Zoran meri ja Meri, jolta ei ole paluuta; kahdeksan luolastoa sekä Musta torni, jossa Veranin hallitsema Kuningatar Ambi pitää valtaa. Zoran kylässä elää Zora-rotuun kuuluvia, ystävällisiä olentoja. Ocarina of Timestä tutut Zorien kuningas ja Jabu-Jabu ovat paikalla. Deku-metsässä elää Suuri Maku-puu, joka muistuttaa suuresti Ocarina of Timen Suurta Deku-puuta.
Aikaharppu on tärkeä esine pelin voittamiseksi, sillä sen avulla Link voi siirtyä nykyhetkestä menneisyyteen ja takaisin. Miekka, voimahanskat, bumerangi, kilpi ja räpylät ovat tuttuja esineitä muista Zelda-peleistä. Puisen miekan voi vaihtaa Aatelismiekaksi ja miekan voimaa voi parantaa sormuksilla. Link voi kantaa pommien lisäksi mukanaan erilaisia siemeniä, joilla on vaihtelevia ominaisuuksia tulen sytyttämisestä kaukosiirtymiseen. Pelissä on monista Zelda-peleistä tuttu vaihtokauppaketju. Kolmentoista esineen toimittamisesta oikeille omistajilleen Link saa palkinnoksi voimakkaamman miekan.
Oracle of Ages sisältää joukon enemmän ja vähemmän sattumanvaraisia sormuksia, joita voi löytää monista paikoista ympäri Labrynnaa. Sormuksilla on ominaisuuksia, jotka vaikuttavat Linkin taitoihin esimerkiksi parantamalla hyökkäysvoimaa tai antamalla lisää kestävyyttä. Ennen käyttöä Linkin pitää käydä tunnistuttamassa sormukset Lynnan kaupungin sormussepällä. Pelaamalla Oracle of Seasonsista saaduilla salasanoilla sormuksia voi löytää enemmän ja niitä voi myös siirtää pelien välillä.
Tarina
pienoiskuva|oikea|Link kuuntelee Nayrun laulua.
Tarina alkaa Triforcen temppelistä, jossa Link kuulee Triforcen kutsuvan häntä. Link lähestyy pyhäinjäännöstä ja hänen ympärilleen ilmestyy outo pyörre. Pyörre vie Linkin tuntemattomaan maahan, metsän keskelle. Samoillessaan hetken ympäristöään Link kuulee avunhuutoja ja löytää naisen, joka on kolmen octorokin ahdistelemana. Linkin rynnätessä paikalle hirviöt pakenevat ja nainen esittäytyy Impaksi, Prinsessa Zeldan palvelijaksi. Impa etsii Nayru-nimistä laulajatarta ja pyytää Linkiä auttamaan etsinnässä.
Impan ja Linkin tie vie kohti kiveä, joka sulkee tien syvemmälle metsään. Kivessä on Triforcen symboli ja Impa kertoo sen toimivan sinettinä, jonka vain Triforcen merkkiä kädessään kantava sankari voi murtaa. Link pystyy työntämään kiven pois tieltä ja matka jatkuu. Etsijät löytävät pian Nayrun, joka laulaa metsän eläimille. Samassa Impa lyyhistyy maahan ja Veran, Varjojen velhotar astuu hänestä ulos. Veran kiittää Linkiä Triforcen sinetin murtamisesta ja kertoo myös etsineensä Nayrua, sillä Nayru on laulajanuransa ohella Ajan oraakkeli.
Veran katoaa näkyvistä ja ottaa Nayrun ruumiin haltuunsa. Veranin ääni kertoo, miten hän pystyy nyt liikkumaan ajassa mielensä mukaan. Hän aikoo aloittaa varjojen aikakauden Labyrinnan maassa. Veranin hallitsema Nayru katoaa maagiseen porttiin. Impa havahtuu ja pyytää Linkiä kiiruhtamaan Suuren Maku-puun luokse. Matkalla Link huomaa, miten ihmiset alkavat haihtua ilmaan tai muuttua kiveksi. Maku-puulta Link saa tehtävän etsiä kahdeksan ajan olemusta, jotka sijaitsevat kahdeksassa luolastossa. Suoriutuakseen tehtävästä Linkin on matkustettava ajassa ja tavattava Nayrun liittolaisia.
Yhteydet Oracle of Seasons -peliin
Voittamalla Oracle of Ages pelaajalle annetaan salasana, jonka voi syöttää Oracle of Seasonsiin ja päinvastoin. Salasana avaa lukittuja ominaisuuksia, kuten antaa ei-pelaajahahmoille tietoja Linkin vaiheista toisessa pelissä, siirtää osan hankituista esineistä toiseen peliin ja muuttaa luolastoja. Pelatessaan salasanalla Linkin tietoon tulee uusia salasanoja, jotka voi palauttaa toiseen peliin saaden palkinnoksi uusia esineitä. Peleistä löytyy näin myös uusia seikkailuja, joissa esiintyvät Prinsessa Zelda ja Ganon.
Aiheesta muualla
ゼルダの伝説 ふしぎの木の実
Rearviewmirror: Greatest Hits 1991–2003
Rearviewmirror (Greatest Hits 1991–2003) on Pearl Jam -yhtyeen ensimmäinen ”greatest hits” -kokoelmalevy ja sisältää kaksi CD-levyä. Albumi julkaistiin 16. marraskuuta 2004. Kokoelma debytoi Billboard-listan 20. parhaan joukkoon ja sitä myytiin 96 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan. Albumi on myynyt platinaa Yhdysvalloissa.
Kappaleluettelo
Tiedot otettu All Music Guide -sivustolta.
Tekijät
Kaikki tieto otettu All Music Guide-sivustolta.
Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti
Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti (C24H38O4), josta käytetään myös nimiä DEHP, dioktyyliftalaatti ja bis(2-etyyliheksyyli)ftalaatti, kuuluu ftalaattien aineryhmään. Se on huoneenlämmössä olomuodoltaan väritön tai heikosti värillinen viskoosinen neste, jolla tunnusomainen haju. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatin rakennekaava on C6H4(COOC8H17)2, moolimassa 390,6 g/mol, sulamispiste −50 °C, kiehumispiste 385 °C, suhteellinen tiheys 0,986 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 215 °C o.c., itsesyttymislämpötila 350 °C ja CAS-numero 117-81-7. Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti ei liukene veteen.
Suomessa di(2-etyyliheksyyli)ftalaatistä suurin osa (80–90 %) käytetään muovien pehmittiminä, mutta viime vuosina sen käyttö on vähentynyt ja sitä on korvattu erityisesti di-isononyyliftalaatilla (DINP) ja di-isodekyyliftalaatilla (DIDP).
Di(2-etyyliheksyyli)ftalaatti on luokiteltu EU:ssa lisääntymisterveydelle vaaralliseksi kemikaaliksi.
Akonin diskografia
Tämä on luettelo senegalilais-yhdysvaltalaisen hip hop -muusikko Akonin julkaisuista. Akon on julkaissut kolme albumia ja vieraillut runsaasti toisten kappaleissa. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Eminemin ja DJ Khaledin kanssa.
Babe Zaharias
Mildred Ella ”Babe” Didrikson Zaharias (syntyjään Mildred Didriksen, 26. kesäkuuta 1911 Port Arthur, Teksas – 27. syyskuuta 1956 Galveston, Teksas) oli yhdysvaltalainen urheilija ja olympiavoittaja. Hän oli erittäin monipuolinen urheilija, joka saavutti suurimmat menestyksensä yleisurheilussa ja golfissa.
Nuoruus
Mildred Didriksen syntyi Teksasissa 26. kesäkuuta 1911 norjalaisten maahanmuuttajien perheeseen. Hänellä oli viisi vanhempaa sisarusta ja yksi nuorempi. Didriksen alkoi käyttää sukunimestään vapaaehtoisesti kirjoitusmuotoa ”Didrikson” sen jälkeen, kun hänen koulunsa oli kirjoittanut sen väärin. Didriksonista käytettiin lapsena kutsumanimeä ”Baby” tai ”Babe”, ’vauva’, ja nimi jäi käyttöön senkin jälkeen, kun hänelle oli syntynyt pikkuveli. Myöhemmin Yhdysvaltain urheilulehdistö keksi tarinan, jonka mukaan lahjakkaan nuoren urheilijan lempinimi olikin annettu baseballtähti Babe Ruthin mukaan, ja Didrikson itsekin alkoi levittää tätä legendaa.
Didrikson oli lapsena hyvin aktiivinen, kilpailuhenkinen ja urheilullinen. Hän oli poikamainen niin ulkonäöltään kuin käyttäytymiseltäänkin ja harrasti kolttosia, tappelemista ja vaarallisia leikkejä. Urheilijana hän oli hyvin lahjakas ja monipuolinen.
Golden Cyclonesissa
Saatuaan sanomalehdistä tietää Amsterdamin olympiakisoista vuonna 1928 Didrikson päätti ryhtyä olympiaurheilijaksi, ja hän alkoi harjoitella aitajuoksua kotikatunsa pensasaitojen yli.
Didriksonin ensimmäinen työpaikka oli nimellisesti Employers Casualty Insurance Co. -yrityksen sihteerinä Dallasissa vuonna 1930. Yritys palkkasi lahjakkaita naisurheilijoita kilpailemaan Golden Cyclones -tehdasjoukkueessaan Texasin puoliammattilaissarjoissa muun muassa koripallossa, baseballissa ja yleisurheilussa. Monipuolisesta ja hyvin ahkerasti harjoittelevasta Didriksonista tuli yrityksen suositun koripallojoukkueen tähtipelaaja. Sarjakauden jälkeen Didrikson kävi valmistumassa Beaumontin high schoolista. Kesäkaudeksi hän palasi Dallasiin harjoittelemaan yleisurheilua ja golfia.
Yleisurheilussa
Didrikson osallistui vuoden 1932 amatööriurheiluliitto AAU:n mestaruuskilpailuissa yrityksensä joukkueen edustajana kahdeksaan yleisurheilulajiin. Hän voitti kuulantyönnön, baseballinheiton, keihäänheiton, 80 metrin aitajuoksun ja pituushypyn sekä jakoi korkeushypyn voiton. Hän rikkoi kuusi maailmanennätystä kolmen tunnin aikana, ja hänen joukkueensa voitti joukkuekilpailun, vaikka Didrikson oli sen ainoa jäsen. Kilpailut olivat samalla Yhdysvaltain olympiakarsinnat.
Los Angelesin olympialaisissa 1932 Didrikson osallistui kolmeen lajiin, mikä oli sääntöjen mukaan naiskilpailijalle enimmäismäärä. Hän voitti keihäänheitossa kultaa ensimmäisellä heitollaan. 80 metrin aitajuoksussa hänelle annettiin voitto maalikamerakuvan tarkastelun jälkeen. Kummassakin lajissa Didriksonin voittotulos oli maailmanennätys. Kolmannessa kilpailussaan korkeushypyssä hän sai saman tuloksen kuin maannainen Jean Shiley, jonka kanssa hän oli aiemmin jakanut AAU:n mestaruuden. Tuomaristo kuitenkin katsoi Didriksonin sukeltaneen riman yli pää edellä ja jätti hänet hopealle.
Amerikkalaislehdistö hullaantui Didriksonin suorituksista ja nosti hänet kisojen tähtiurheilijaksi. Kotiosavaltiossaan hän sai sankarin vastaanoton. Joukkuetoveriensa keskuudessa Didrikson oli kuitenkin epäsuosittu alituisen kerskailunsa ja keppostelunsa sekä julkisuudenkipeän ja ylimielisen luonteensa vuoksi.
Joulukuussa 1933 AAU julisti Didriksonin ammattilaiseksi tämän esiinnyttyä automainoksessa edellisenä talvena. Päätöksen jälkeen Didrikson ryhtyi tekemään työkseen mainoksia ja esiintymiskiertueita, joilla hän kilpaili eri lajeissa paikallisia kykyjä vastaan. Hän pelasi myös koripalloa ja baseballia sekajoukkueissa. Didrikson esiintyi viikon ajan lavashow'ssa Chicagossa mutta jätti rahakkaan työn koska ei pitänyt siitä.
Golfissa
thumb|Zaharias golfkentällä vuonna 1947. Didrikson oli alkanut harjoitella golfia tosissaan vuonna 1933 ja ryhtyi pelaamaan amatöörigolfia ja tekemään näytösottelukiertueita. Yhdysvaltain golfliitto julisti vuonna 1935 Didriksonin ammattilaiseksi muun urheilu-uransa perusteella ja esti häntä osallistumasta enää amatööriturnauksiin. Didrikson ilmoitti ryhtyvänsä ammattilaisgolfaajaksi kesällä 1935.
Didriksonista tuli Yhdysvaltojen ensimmäinen naispuolinen golfjulkkis, ja hän hallitsi lajia sairastumiseensa saakka 1950-luvun puolivälissä. Tammikuussa 1938 Didrikson kilpaili Los Angelesin avoimessa golfturnauksessa PGA Tourin ensimmäisenä naisena. Vuonna 1942 Didrikson (silloin jo nimeltään Zaharias) sai takaisin amatöörioikeutensa ja voitti vuosien 1946–1947 Yhdysvaltojen naisten amatöörimestaruudet, vuoden 1947 brittien amatöörimestaruuden sekä kolme Western Open -mestaruutta. Palattuaan ammattilaiseksi 1947 hän hallitsi aluksi WPGA:n (myöhemmin LPGA:n), jonka perustajajäseniä hän oli, kilpailuja. Titleholders Championship vuonna 1947 ja Yhdysvaltojen naisten avoin mestaruuskilpailu 1948 olivat hänen neljäs ja viides major-voittonsa.
Zahariaksen paras vuosi oli 1950, jolloin hän voitti kaikki naisten kolme silloista major-turnausta: Yhdysvaltojen avoimet, Titleholders Championshipin ja Western Openin. Lisäksi hän oli rahalistan ykkösenä, kuten seuraavanakin vuonna. Vuonna 1952 hän voitti jälleen Titleholders-kisan, mutta sairastelu esti häntä osallistumasta täyspainoisesti kaudelle 1952–1953.
Zahariaksella havaittiin syöpä vuonna 1953, mutta leikkauksesta toivuttuaan hän palasi pelikentille vuonna 1954. Sinä vuonna hän voitti Vare Trophyn ja otti kymmenennen ja viimeisen major-voittonsa Yhdysvaltojen avoimissa. Vuonna 1955 syöpä uusiutui. Zaharias pystyi osallistumaan vain kahdeksaan turnaukseen, joista voitti kaksi. Zaharias kuoli syöpään 45-vuotiaana ollessaan yhä Yhdysvaltojen ykkösnaispelaaja.
Yksityiselämä
Didriksonin miesmäisen ulkonäön ja karkean käyttäytymisen vuoksi lehdistö vihjaili vuoden 1932 olympialaisten jälkeen hänen olevan lesbo, mies tai "kolmatta sukupuolta". Golfiin siirryttyään Didrikson alkoi tietoisesti muuttaa olemustaan ja imagoaan naisellisemmaksi.
Vuonna 1938 Didrikson pelasi PGA-turnauksessa yhdessä tunnetun painijan George Zahariaksen kanssa. Pari meni naimisiin samana vuonna ja Didrikson alkoi käyttää miehensä sukunimeä. Didriksonin ystävyys naisgolfari Betty Doddin kanssa 1950-luvulla oli Doddin mukaan rakkaussuhde.
Tunnustuksia
thumb|Babe Zahariaksen museo Beaumontissa, Teksasissa. Yhdysvaltalainen uutistoimisto Associated Press valitsi Zahariaksen vuoden naisurheilijaksi kuusi kertaa, ja vuonna 1950 hänet äänestettiin AP:n 1900-luvun ensimmäisen puoliskon parhaaksi naisurheilijaksi.
Suomalainen Urheilulehti arvioi Zahariaksen vuonna 2009 kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi homo- tai biseksuaaliseksi urheilijaksi.
Juomakori
Juomakoreja käytetään yleisesti havainnollistamaan auton tavaratilan kokoa: mitä enemmän koreja tavaratilaan mahtuu, sitä enemmän tilaa. Juomakoreja on käytetty jopa veistosten materiaalina.
Xpert Eleven
Xpert Eleven on Hattrickin tapainen ilmainen verkkopeli, jossa manageroidaan jalkapallojoukkueita. Peli julkaistiin vuonna 2003 ruotsiksi, 2005 englanniksi ja 2006 suomeksi. Myös muunkielisiä versioita on kehitteillä. Pelissä voi haastaa kavereita kuvitteellisen jalkapallojoukkueen valmentamisessa. Pelaaja voi liittyä sekä itse tehtyihin liigoihin että pelin virallisiin Xpert-liigoihin. Xpert Elevenillä on yli 300 000 rekisteröitynyttä käyttäjää.
Sakarjan kirja
Sakarjan kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 38. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen 20. kirja.
Historia
thumb|left|200px|Miniatyyri profeetta Sakarjasta [[Bysantti|bysanttilaisessa menologionissa.]]
Kirjan ensimmäisen jakeen mukaan se on kirjoitettu kuningas "Dareioksen toisena hallitusvuotena, sen kahdeksantena kuukautena". Näin se olisi kirjoitettu täsmälleen samoihin aikoihin kuin Haggain kirja.
Sisältö
thumb|left|200px|Sakarja 6:5 (Gustave Doré)
Sakarjan kirjassa on neljätoista lukua. Kirja voidaan jakaa kolmeen osaan. Ensimmäiset kuusi lukua sisältävät kahdeksan näkyä, joiden välissä on saarnoja. Ensimmäinen niistä on silmäys taaksepäin ja kutsuu parannukseen. Kansan haluttomuus vastata Jumalan kutsuun lisää Jumalan tuomiota. Saarnoissa ja näyissä onnen poistaminen ja palauttaminen on kokonaan Jumalan käsissä. Kirja on rinnastettu Haggain kirjaan paitsi kirjoitusajankohdaltaan myös sisällöltään, sillä Haggain kirjassa Jumalan tuomio seuraa kansan vastahakoisuudesta uudelleenrakentaa Jerusalemin toista temppeliä.
Joidenkin tutkijoiden mukaan kirjan toinen ja kolmas osa sisältävät ennustuksia, jotka tulisi tulkita messiaanisina profetioina joko suoraan tai epäsuorasti. Muun muassa Johanneksen ilmestys lainaa Sakarjan kirjaa ja sen kuvastoa kuvatessaan viimeisiä päiviä.
Kirjan pääpaino on siinä, että Jumala on työssä ja suunnittelee elävänsä uudelleen kansansa kanssa Jerusalemissa. Hän tulee pelastamaan heidät heidän vihollisiltaan ja puhdistamaan heidät pahasta. Luvut 7–8 käsittelevät sitä elämän laatua, jonka Jumala haluaisi antaa omalle kansalleen, ja nämä sanat sisältävät monia rohkaisevia lupauksia kansalle. Kirjan jakeet auttoivat evankeliumeiden kirjoittajia ymmärtämään Jeesuksen kärsimyksiä, kuolemaa ja ylösnousemusta. Siksi he lainasivat kirjaa kirjoittaessaan Jeesuksen viimeisistä päivistä.
Jotkut tutkijat katsovat, että kirjalla olisi yhden sijasta useampi kirjoittaja. Heidän mukaansa kirjan luvut 1–8 ovat ensimmäisen, "alkuperäisen" Sakarjan, joka oli Haggain aikalainen, kirjoittamia. Hänen oppilaansa keräsivät hänen profetiansa ja kirjoituksensa, ja ne välittyivät edelleen myöhemmille oppilaille. Nämä olisivat sitten kirjoittaneet kirjan luvut 9–14. Näin kirjalla olisi pitkä alkuperäisen Sakariaan "inspiroima" perintö.
Luettelo itsenäisistä valtioista
Tämä on luettelo itsenäisistä valtioista ja se sisältää:
Itsenäisiin valtioihin ei lueta:
Suomi on tunnustanut 195 valtion itsenäisyyden.
Lauri Tiainen
thumb|right|150px|Lauri Taavetti Tiainen Lauri Taavetti Tiainen (käytti Saksassa peitenimeä Tienen), (15. helmikuuta 1890 Rantasalmi – 18. syyskuuta 1958) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Taavetti Tiainen ja Bertha Lovisa Teittinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna-Liisa Jalkasen kanssa.
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta vuonna 1908 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1908–1915 ja myöhemmin lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hän suoritti lääketieteen alkututkinnon vuonna 1913. Korkeamman päällystön kurssin hän suoritti vuonna 1923 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuonna 1926.
Jääkäriaika
thumb|300px|Pommarikurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella. Enne Misse-joen rintamalle lähtöään hän oli erikoiskursseilla Spandaussa tutustumassa etäisyysmittarien käyttöön. Syksyllä vuonna 1916 hänet komennettiin etappitehtäviin Suomeen, missä hän kuului läntiseen etappiin, missä hän toimi Ylikiimingin kirkonkylän etappiasemalla ja etapin hajottua vähän aikaa Matarengin etappiaseman hoitajana Ruotsissa ja lautturina Tornionjoella. Takaisin Saksaan saavuttuaan hän osallistui Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Tiainen osallistui 12. divisioonan komentajana. Hän joutui luopumaan komentajuudesta 31. tammikuuta 1940, koska joutui sairastuttuaan sairaalahoitoon. Hänen tilalleen nimitettiin 2. helmikuuta 1940 jääkärieversti Antero Svensson. Tiainen kerkesi osallistua talvisodan taisteluihin Laatokan koillispuolella, missä hän sai vastaansa Jevstignejevin johtaman Neuvostoliiton 56. divisioonan. Sairaudesta parannuttuaan hänet siirrettiin Koulutuskeskuksien koulutustarkastajaksi Kotijoukkojen esikuntaan. Välirauhan ja Jatkosodan aikana hän toimi Järjestely-, Liikekannallepano- ja Komennusosaston päällikkönä Kotijoukkojen esikunnassa. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Luottamustoimet
Hän toimi 2. divisioonan kunniatuomioistuimen varapuheenjohtajana vuosina 1930–1933 ja 3. divisioonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina 1935–1937.
Jim Jefferies
Jim Jefferies (s. 22. marraskuuta 1950) on skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana
Jefferies aloitti pelaajauransa edinburghilaisessa Gorgie Heartsin juniorijoukkueessa vuonna 1965. Pari vuotta myöhemmin hän siirtyi Heartsin organisaatioon, jossa pelasikin lähes koko uransa ajan. Nuoruusvuosinaan hän haki peliaikaa ja oppia lainapestien muodossa, mutta päästyään 1970-luvun alussa pelaavaan kokoonpanoon hänelle kertyi yli 300 ottelua seuran paidassa. Uran kohokohdaksi Heartsissa muodostui Skotlannin cupin loppuottelu kaudella 1975/76. Rangers FC kaatoi Jefferiesin edustaman Heartsin finaalissa 3–1. Jefferies jätti Heartsin vuonna 1981 ja pelasi uransa kaksi viimeistä kautta Berwick Rangersin joukkueessa.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Jefferies aloitti piskuisessa Gala Fairydeanissa vuonna 1983. Hän valmensi Itä-Skotlannin liigassa pelannutta joukkuetta viisi vuotta, kunnes palasi Berwick Rangersiin 1988. Talousvaikeuksista huolimatta Jefferies piiskasi Berwickin loistavaan menestykseen ja kaudella 1988/89 seura voitti 21 perättäistä ottelua. Vuonna 1990 Jefferies siirtyi Berwickistä Falkirkiin, jonka hän johdatti kaudella 1990/91 ykkösdivisioonan mestariksi ja nousuun Skotlannin Valioliigaan. Seura putosi takaisin, mutta palasi kauden 1993/94 päätteeksi uudelleen pääsarjatasolle. Vuonna 1993 hän luotsasi seuran Skotlannin Challenge Cupin mestariksi.
Elokuussa 1995 Jefferies palasi Heartsiin, jossa oli pelannut lähes koko uransa. Heartsissa Jefferies voitti kaudella 1997/98 Skotlannin cupin mestaruuden. Hän jätti seuran marraskuussa 2000 ja siirtyi Englannin Valioliigassa pelanneen Bradford Cityn peräsimeen. Tavoitteena oli säilyttää Bradford pääsarjatasolla, mutta tavoite epäonnistui. Jefferies erosi tehtävistään joulukuussa 2001, kun uusi kausi ykkösdivisioonassa alkoi kehnosti.
Helmikuussa 2002 Jefferies palasi valmennustehtäviin Kilmarnockin päävalmentajana. Jälleen kerran Jefferies joutui tekemään töitä kovien taloudellisten vaikeuksien alla, mutta siitä huolimatta hän onnistui luotsaamaan seuran Skotlannin liigacupin loppuotteluun kaudella 2006/07. Hän jätti tehtävänsä tammikuussa 2010 oltuaan kesästä 2006 lähtien Skotlannin Valioliigan pitkäaikaisin päävalmentaja.
Maaliskuussa 2012 Jefferiesistä tuli Dunfermline Athleticin päävalmentaja. Jefferies ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta pääsarjasta, mutta jatkoi valmentajana kaudella 2012/13. Joukkue ajautui kauden aikana talousvaikeuksiin ja pisterangaistusten myötävaikutuksella seura putosi Skotlannin 2. divisioonaan. Jefferies teki joulukuussa 2013 jatkosopimuksen seuran kanssa. Lopulta heikkojen tulosten vuoksi Jefferies päätti jättää tehtävänsä joulukuussa 2014. Hän ilmoitti samalla, että valmennustehtävä oli todennäköisesti hänen kolmekymmenvuotisen uransa viimeinen.
Creighton W. Abrams Jr.
thumb|200px|Kenraali Creighton W. Abrams
Creighton W. Abrams Jr. (15. syyskuuta 1914 – 4. syyskuuta 1974) oli yhdysvaltalainen kenraali. Hän valmistui West Pointin sotilasakatemiasta 1936. 1940 hän toimi kapteenina ollessaan panssarivaunukomppanian päällikkönä. Toisen maailmansodan aikana Abrams yleni everstiluutnantiksi ja toimi pataljoonan- ja rykmentinkomentajana. 1949–1951 Abrams toimi pataljoonankomentajana Yhdysvaltain Länsi-Saksaan sijoittamassa osastossa. Hän opiskeli Fort Knoxissa vuoden 1953 ja osallistui sen jälkeen Korean sotaan. 1967 hänet ylennettiin kenraaliksi. 1967–1972 hän oli kenraali William Westmorelandin apulaiskomentaja Vietnamin sodassa. Lokakuusta 1972 kuolemaansa syyskuuhun 1974 Abrams toimi koko Yhdysvaltain asevoimien komentajana. Hän kuoli keuhkosyöpään ja hänet haudattiin Arlingtonin hautausmaalle.
Velipuolikuu
Velipuolikuu on Yleisradion tuottama vuosina 1983–1984 valmistunut sketsiviihdesarja. Sarjaan valmistui 14 normaalia jaksoa, ja yksi erikoisjakso "Raw War", joka osallistui vuoden 1984 Montreux'n filmifestivaaleille. Jakso voitti festivaaleilla hopeisen ruusun.
Sarja on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:nä. 2000-luvun alussa sarja julkaistiin myös kahtena VHS-kasettina. Ensimmäinen kasetti nimeltään Hömppä on hömppää sisälsi jaksot 1–8 ja toinen kasetti nimeltään Oletteko nähneet tätä? sisälsi jaksot 9–14 sekä "Raw War" -erikoisjakson.
Sarjan käsikirjoittajajoukko teki Velipuolikuun jälkeen vielä sketsisarjan Mutapainin ystävät, joka esitettiin 1984–1985.
Sarjan suunnittelun alkuvaiheet
Kesällä 1982 Yle TV1:n ohjaaja Kari Kyrönseppä oli katsomassa Ryhmäteatterin kesäteatterinäytelmää Impi vaarassa Suomenlinnassa, muttei juuri innostunut näkemästään. Kyrönseppä kuitenkin kiinnitti huomiota sivuroolissa olevaan Pirkka-Pekka Peteliukseen, joka touhusi omiaan varsinaisen juonen ohessa.
Kyrönseppä oli kotvan pohtinut Yle TV1:lle uudenlaista viihdesarjaa, ja tiedusteli Peteliuksen halukkuutta lähteä sarjan tekoon. Petelius muistelee, että "se oli ihan häkellyttävä tarjous". Kaksikko alkoi tavata toisiaan ja yritti saada ideoita kasaan. Lopulta päätettiin sarjan muodoksi sketsisarja. Neuvottelun tuloksena syntyi sekuntikellontarkka ohjelmarunko, jonka sisään rakennettiin nauruhermoihin johtava kaari. Petelius kuvailee, että ohjelmaan laadittiin erilliset osiot, jotka olivat tunteiden dramaturgia, hulvattomat hauskeet, verbaali hauskuus ja parodiat. Kyrönseppä rekrytoi Peteliuksen lisäksi käsikirjoittajatiimiin täydennykseksi Heimo Holopaisen ja Kari Heiskasen.
Tekijät eivät miettineet sarjalle ensisijaista kohderyhmää. Kyrönsepän mukaan sarjan alettua yhdeksi avainjoukoksi katsojakunnassa muodostuivat koululaiset. Hänen mukaan ”jos ne puhuvat maanantaina välitunnilla innoissaan sarjasta, niin sitten ollaan oikeassa suunnassa.”
Vastaanotto
Petelius muistelee, että kuuden ensimmäisen jakson jälkeen saatu palaute oli ”pelkkää haukkumista”. Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajava kirjoitti sarjan ensiesitysaikaan, että ”ei ymmärrä ohjelmasta mitään”. Hän ei tiennyt ovatko sketsit hauskoja, ja ihmetteli mitä nämä oikein ovat. Kyrönsepän mukaan sketsien aiheet eivät niinkään herättäneet ärtymystä, vaan yleistä kohellusta pidettiin mauttomana. Kyrönseppä sai jopa tappouhkauksen erään kunnan nimismieheltä. Peteliuksen mukaan katsojien ja kriitikoiden suhtauminen muuttui kuuden ensimmäisen jakson jälkeen kertaheitolla ja yllättäen. Hän toteaakin, että ”jaksojen rakenne rupesi varmaan toimimaan”.
Esitysajat
Sarja esitettiin ensimmäisen kerran vuosina 1983–1984. Joulukuussa 1984 esitettiin "Isovelipuolikuu" -niminen koosteohjelma, joka sisälsi sarjan parhaita sketsejä ja musiikkiesityksiä. Koosteohjelmasta julkaistiin Yle Tallennemyynnin kirjastotallenne vuonna 1999.
Sarja esitettiin uusintana kesällä 1994. Toinen uusinta sarjasta esitettiin vuonna 2003, jolloin sarjan sketsit oli tiivistetty yhdeksään koostejaksoon. Ohjaaja Kyrönsepän mukaan koostejaksoista poistettiin sketsit, jotka eivät alun pitäenkään toimineet.
Esityspäivämäärät
Lähde:
Vuoden 2003 uusinta
Lähde:
Sketsit
Sarjan sketsit yhdistivät absurdin huumorin turvalliseen perinneviihteseen. Tekijät pyrkivät ja pääsivät eroon suomalaisen sketsiperinteen helmasynnistä, alleviivaavasta huumorin selittelystä. Velipuolikuu erottui muista sen aikaisista sketsisarjoista siten, että sketsit olivat lyhyitä ja erilaisia, kun taas muissa sarjoissa ne olivat yleensä liian pitkiä.