cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mark Roberts
Roberts on kirjoittanut kriittisen katseluoppaan Loose Change -elokuvaan. Loose Change Second Edition Viewer Guide sisältää dokumentin täydellisen tekstin. Opas toteaa suurimman osan dokumentin väitteistä olevan virheellisiä. Se korostaa lisäksi, miten Loose Change -dokumenttielokuvaa on muutettu ajan kuluessa.
Roberts on kirjoittanut lisäksi artikkelin William Rodriguez, Escape Artist sankarillisesti toimineesta WTC:n talonmiehestä William Rodriguezista. Artikkelissa osoitetaan mitä iskuihin liittyviä virheellisiä väitteitä Rodriguez on julkistanut. Näihin kuuluu esimerkiksi väite virallisen kertomuksen valheellisuudesta. .
Giancarlo Guerrini
Giancarlo Guerrini (s. 29. joulukuuta 1939 Rooma) on italialainen entinen vesipalloilija. Hän kuului kultaa voittaneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1960 Roomassa. Lisäksi hän sijoittui joukkueineen neljänneksi sekä kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa että kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa.
Adolf Backberg
Adolf Backberg (10. joulukuuta 1868 Hollola – 2. tammikuuta 1937 Helsinki ) oli suomalainen rautatieinsinööri.
Backberg valmistui insinööriksi 1890. Hän oli Rauman rautatien rakennuspäällikkö ja ensimmäinen liikennepäällikkö 1895–1906 ja Rauman merikoulun höyrykoneopin opettaja 1901–1906. Rauman kaupungin valtuusmies 1898–1906 ja valtuuston puheenjohtaja 1905–1906. Tällöin hän siirtyi Valtionrautateiden palvelukseen ja oli Rautatiehallituksen rautatierakennusosaston johtaja 1923–1935.
Chrono Trigger
Chrono Trigger on Squaren kehittämä roolipeli, joka julkaistiin vuonna Super Nintendo Entertainment Systemille. Peli on aikamatkustusaiheinen roolipeli.
Chrono Triggerin kehitykseen osallistuivat Hironobu Sakaguchi, Yuuji Horii, Akira Toriyama, Kazuhiko Aoki ja Nobuo Uematsu, ja avustajina toimivat Yasunori Mitsuda sekä Masato Katō. Peli keräsi ilmestyessään arvostelumenestyksiä; sitä pidettiin mullistavana, koska se sisälsi useita loppukohtauksia, hahmokeskeisiä tehtäviä, uudenlaisen taistelusysteemin ja yksityiskohtaisen grafiikan. Chrono Triggeria pidetään yhä videoroolipelien parhaimmistona.
Chrono Trigger julkaistiin PlayStationille 2. marraskuuta 1999 Japanissa ja 29. kesäkuuta 2001 Pohjois-Amerikassa osana Final Fantasy Chronicles -kokoelmaa, joka sisälsi myös Final Fantasy IV:n. Vuonna 2008 Square Enix ilmoitti julkaisevansa Chrono Triggerin myös Nintendo DS -käsikonsolille. Chrono Triggeriä ei ollut koskaan julkaistu PAL-alueella ennen Nintendo DS -versiota.
Pelin kulku
thumb|left|250px|Ruudunkaappaus pelistä.
Chrono Trigger on roolipeli, jossa taistelut käydään maastossa eikä erityisillä taistelukentillä. Tällainen systeemi oli ollut aikaisemmin muun muassa Secret of Mana -pelissä. Chrono Triggerissä on käytössä osumapisteet, joita voivat olla enintään 999 ja joiden mennessä nollaan hahmo pyörtyy. Hahmo on mahdollista herättää henkiin ja kuluneita osumapisteitä voi saada takaisin taistelun aikana erilaisilla loitsuilla tai esineillä. Jos kaikki hahmot pyörtyvät, peli loppuu ja peliä joutuu jatkamaan aikaisemmasta tallennuspisteestä.
Hahmoja voi varustaa aseilla, suojuksilla, kilvillä ja tarvikkeilla, joista parhaat löytyvät pelimaailmasta löytyvistä aarrearkuista. Taisteluihin osallistuu kolme hahmoa, jotka voi valita silloin, kun käynnissä ei ole taistelua. Hahmot voi halutessaan nimetä itse.
Chrono Trigger käyttää Active Time Battle (ATB) -taistelusysteemiä, jossa hahmon nopeuden mukaan annetaan hyökkäystilaisuus. Pelaaja voi myös valita ns. aktiivisen taistelutekniikan, jossa viholliset hyökkäävät taistelun alkaessa välittömästi, tai odottavan taistelutekniikan, joka sallii pelaajan valita hyökkäyksensä valikoista rauhassa. Hahmoilla on maksimissaan kahdeksan henkilökohtaista tekniikkaa, joihin kuuluvat erikoisiskut ja taiat. Tekniikat kuluttavat ns. taikapisteitä (TP). Hahmojen tekniikoita voi yhdistellä: esimerkiksi Cronon Cyclonen voi yhdistää Luccan Fire Tossin kanssa, jolloin niistä tulee Fire Whirl. Jos hahmoilla on riittävästi taikapisteitä yhdistelmätekniikan suorittamiseen, tekniikka näkyy automaattisesti valikossa. Tällaiset kaksois- ja kolmoistekniikat ovat varsin tehokkaita, mutta kaikki siihen osallistuneet hahmot menettävät käytön jälkeen yhden vuoron.
Chrono Triggerissä on mahdollista matkustaa ajassa seitsemässä eri aikakaudessa. Menneisyyden tapahtumat vaikuttavat tulevaisuuteen; esimerkiksi aarrearkut kannattaa avata tulevaisuudessa ja vasta sitten menneisyydessä. Aikamatkailu tapahtuu aikaporttien kautta tai myöhemmin pelissä saatavalla Epoch-nimisellä lentävällä aikakoneella.
Chrono Triggerin muutamassa kohtauksessa hyödynnettiin Mode 7 -tekstuuritekniikkaa. Pelissä on myös New Game+ -ominaisuus, joka antaa mahdollisuuden pelata peliä uudestaan alusta alkaen käyttämällä aikaisemman pelin hahmojen ominaisuuksia, taitoja ja pelin kulkuun kuulumattomia esineitä. Chrono Triggerissä on useita loppukohtauksia, joista loppukohtaus valitaan pelissä tehtyjen päätösten mukaan. Jotkin loppukohtaukset on mahdollista nähdä ainoastaan käyttämällä New Game+ -ominaisuutta. Koska edellisen pelin lopussa jo ansaitut tasot, kyvyt ja esineet siirtyvät hahmojen mukana uuteen peliin, voi esimerkiksi loppuvastuksen haastaa tavallista aikaisemmin.
Tarina
Chrono Triggerin tarina kertoo aikamatkailusta ja maailman pelastamisesta ulkoavaruudesta saapuneen Lavosin hyökkäykseltä.
Peli kertoo tarinan nuoren Crono-nimisen pojan näkökulmasta. Itse päähenkilö ei puhu pelissä sanaakaan (paitsi yhdessä pelin loppuratkaisuista). Crono on valmistautumassa vuosituhannen vaihtumista juhlistavaan juhlaan (Millenial Fair), jossa hän tapaa Marlen. Marlen kaulassa ollut riipus reagoi Cronon ystävän, Luccan, kehittämän teleportaatiolaitteen kanssa, jolloin Marle joutuu imetyksi 400 vuotta menneisyyteen. Crono ja Lucca lähtevät etsimään Marlea menneisyydestä, matkan varrella he tapaavat useita hahmoja, jotka liittyvät heidän seuraansa. Tarinan edetessä selviää, että noin tuhannen vuoden päästä (vuonna 1999) heidän omasta ajastaan Lavos, Maahan 65 miljoonaa vuotta sitten saapunut jättimäinen hirviö, aiheuttaa maailmanlopun. Joukkion on pakko matkustaa ajassa Lavosin aiheuttaman tuhon estämiseksi.
Pelimusiikki
Pelin musiikeista vastaa pääasiassa Yasunori Mitsuda, ja tunnettu Final Fantasy -säveltäjä Nobuo Uematsu sävelsi myös kymmenkunta raitaa. Mitsuda sairastui kesken sävellystyön, jolloin Uematsu tuli avuksi ja teki soundtrackin loppuun.
Eri versiot
Pelistä julkaistiin uusintapainos Sonyn PlayStation-konsolille vuonna 1999, mutta vain Japanissa. Pohjois-Amerikassa peli julkaistiin vuonna 2001 niin ikään PlayStationille nimellä Final Fantasy Choronicles, jossa oli mukana myös Final Fantasy IV. Tässä versiossa on muutamia välinäytöksiä, mutta siinä esiintyy myös latausaikoja. Eurooppaan peli rantautui ensimmäistä kertaa vasta vuonna 2009 Nintendo DS:lle julkaistun version myötä: tässä versiossa on uudelleensovitettu käännös, yksi uusi luolasto ja karttaominaisuus, joka hyödyntää DS-näytön toista puoliskoa. Vuonna 2011 pelin alkuperäinen SNES-versio tuli saataville Wiin Virtual Console -palvelussa.
Suomalainen fanikäännös
Chrono Triggeristä on Joel Yliluoman tekemä suomenkielinen käännösversio. Suomenkielistä versiota voi pelata patchaamalla käännöstiedoston Chrono Triggerin englanninkielisen ROM-tiedoston päälle. Käännöstiedosto on saatavillä Joel Yliluoman Kotisivuilta. Yliluoman fanikäännös mainnittiin Pelit-lehden numerossa 03/2013.
Act of Grace
Act of Grace on puolalaisen thrash metal -yhtye Virgin Snatchin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 24. marraskuuta 2008.
Bayer 04 Leverkusen
Bayer 04 Leverkusen on saksalainen Bayerin lääketehtaan vuonna 1904 perustama jalkapalloseura Leverkusenin kaupungista. Joukkue pelaa Saksan 1. Bundesliigassa, ja sitä pidetään yleisesti maan parhaimpiin kuuluvana, vaikkakaan se ei ole kyennyt voittamaan muita merkittäviä titteleitä kuin UEFA Cupin vuonna 1988 ja Saksan cupin vuonna 1993.
Leverkusenin paikallisvastustaja on FC Köln.
Historia
thumb|right|240px|Lentokone joukkueen väreissä. thumb|right|240px|Lippu [[UEFA Europa League|UEFA Cupin finaaliotteluun vuodelta 1988.]] Helmikuussa vuonna 1903 ryhmä Friedrich Bayer & Co. -yhtiön työntekijöitä kirjoittivat kirjeen johdolle, jossa he pyysivät lupaa perustaa yhtiön nimissä urheiluseuran työntekijöiden virkistystoiminnaksi. Myöntävä vastaus saapui 1. heinäkuuta vuonna 1904, ja seura sai nimekseen Turn- und Spielverein Bayer 04 Leverkusen. Seuran alkuaikoina harjoitettiin seurassa lukuisia eri urheilulajeja, eikä seura ollut vielä varsinaisesti jalkapalloseura. Erillinen jalkapallo-osasto seuran sisälle perustettiin vuonna 1907.
Jalkapallossa Leverkusen koostui alkuaikoinaan pitkälti Bayerin tehtaan työntekijöistä. Joukkue pelasi Saksan alasarjoissa aina vuoteen 1951 asti, kun seura pääsi ensi kertaa pelaamaan Saksan korkeimmalle sarjatasolle. Leverkusen tippui 2. Bundesliigaan vain vuotta ennen Bundesliigan perustamista vuonna 1962.
Bundesliigaan Bayer Leverkusen nousi kaudeksi 1979-1980 voitettuaan edellisellä kaudellaan 2. Bundesliigan. Bundesligadebyytti tapahtui ottelussa Bayern Müncheniä vastaan syksyllä 1979, Leverkusen hävisi ottelun 3-1. 1980-luvun puoliväliin tultaessa Leverkusen oli noussut Bundesliigassa sarjan ylempään keskikastiin. Vuonna 1988 Leverkusen voitti UEFA Cupin, voittaen finaalissa Espanyolin.
Saksan yhdistymisen jälkeen vuonna 1990, osti Leverkusen joukon DDR:n jalkapallotähtiä, joihin lukeutuivat mm: Ulf Kirsten ja Andreas Thom. Heidän avullaan Leverkusen varmisti lopullisesti paikkansa saksalaisen jalkapallon huipulla.
Vuonna 1993 Leverkusen voitti ensimmäistä kertaa Saksan cupin voitettuaan Berliinin olympiastadionilla pelatussa finaalissa Ulf Kirstenin maalilla Hertha Berlinin lukemin 1-0. Kaudella 1996-1997 Leverkusen sijoittui niukasti toiseksi Bundesliigassa jääden vain 2 pisteen päähän mestari Bayern Münchenistä.
2000-luvun vaihteessa Leverkusen jäi kolme kautta putkeen Bundesliigassa niukasti toiseksi. Kaudella 1999-2000 olisi Leverkusenille riittänyt mestaruuteen tasapeli viimeisellä kierroksella Unterhachingia vastaan, Leverkusen hävisi ottelun lukemin 0-2, ja Bayern München voitti mestaruuden. Kausi 2001-2002 lienee Bayer Leverkusenin historian menestyksekkäin, mutta samalla katkerin kausi. Bundesliigassa joukkue oli vielä kolme kierrosta ennen sarjan päätöstä turvallisen tuntuisessa 5 pisteen johdossa, mutta  joukkueen hävittyä kaksi kolmesta ottelustaan, voitti mestaruuden Borussia Dortmund. Samalla kaudella Mestarien liigassa Leverkusen eteni aina finaaliin asti, häviten finaalissa Real Madridille lukemin 2-1. Myös Saksan Cupissa Leverkusen eteni samalla kaudella finaaliin asti häviten senkin Schalkelle lukemin 4-2. Näin Bayer Leverkusenista tuli ensimmäinen joukkue, joka onnistui häviämään samalla kaudella maansa kansallisen cupin finaalin, Mestarien liigan finaalin sekä sijoittumaan kansallisessa sarjassa toiseksi. Tuon kauden jälkeen joukkueen kirkkaimmat tähdet Michael Ballack ja Zé Roberto siirtyivät Bayern Müncheniin. Leverkusen olikin vähällä pudota Bundesliigasta kaudella 2002–2003, joukkue selvisi vasta viimeisellä kierroksella kuiville. Myös seurannut kausi sujui seuralta vastaavissa merkeissä, ja sarjapaikan säilyttäminen onnistui vasta viimeisellä ottelukierroksella erikoisten pelitapahtumien jälkeen. Muutamaa vuotta myöhemmin julkitulleet erikoisuudet seuran maksuliikenteessä saivat aikaan poliisitutkinnan mahdolliseen vastustajan pelaajien lahjontaan liittyen. Sittemmin joukkueen esitykset ovat parantuneet ja Leverkusen onkin kuulunut viime kaudet jälleen Saksan parhaisiin seuroihin.
Imago
Erityisesti perinteikkäämpien saksalaisten jalkapalloseurojen edustajat ovat kritisoineet Leverkusenia seuraksi, jolta puuttuvat perinteet, ja siitä, että se olisi huipulla ainoastaan sen takia, että seuran talous riippuu pitkälti Bayer AG:sta. Tästä syystä Leverkusen on alkanut nostamaan esiin seuran juuria työläisten joukkueena, ja joukkue on saanut lempinimen Werkself (suom. Tehtaan joukkue).
Muihin työväenjoukkueisiin verrattuna Saksassa, Leverkusen kantaa mainetta puhtaana ja perheystävällisenä joukkueena. Ironisesti Leverkusen oli ensimmäinen Bundesligajoukkue, jonka kannattajat omaksuivat itsensä ns. Ultriksi.
Stadion
Leverkusen pelaa kotiottelunsa vuonna 1958 valmistuneella BayArenalla, jolle mahtuu 30 210 katsojaa. Alun perin stadionin nimi oli Ulrich-Haberland-Stadion'' Bayer Leverkusenin perustajan ja Bayer AG:n entisen puheenjohtajan mukaan. Alun perin stadionille mahtui 20 000 katsojaa. Stadionin uudelleenrakennusprojekti alkoi 1986 ja valmistui 1997. Tällöin yleisökapasiteetti nousi 22500:een. Seuraavana vuonna stadion sai nimekseen BayArena. Viimeisin uudistustyö stadionille tehtiin vuoden 2007 lopusta kesään 2009 saakka. Tällöin muun muassa yleisökapasiteettia kasvatettiin sekä parannettiin sponsoritiloja. BayArenalla on oheispalveluina muun muassa hotelli (vuodesta 1999), ravintola ja kongressitiloja.
Leverkusenin kotiotteluiden katsojakeskiarvo on hyvin lähellä BayArenan katsojakapasiteettia.
Woldemar Toppelius
Woldemar Feodor Toppelius (11. heinäkuuta 1858 Kostroma, Venäjä – 12. lokakuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen majuri ja meriaiheita maalannut taidemaalari.
Bayer 04 Leverkusen
Muut joukkueet
Edustusjoukkueen ohella Leverkusenilla on reservijoukkue, joka pelaa Regionalligassa. Seuran alle 19- ja alle 17-vuotiaiden joukkueet pelaavat ikäluokkansa Bundesliigassa ja lisäksi juniorijoukkueita on 9-vuotiaisiin asti.
Woldemar Toppelius
Toppelius lähti aluksi sotilasuralle käyden Kiovan sotilaslukion ja Konstantinovin sotaoppilaitoksen sekä vuosina 1883–1884 Nikolajevin yleisesikunta-akatemian. Hän palveli Suomen Kaartinpataljoonassa 1880–1894 toimien viimeksi esikuntakapteenina. Toppelius yleni luutnantiksi 1885 ja alikapteeniksi 1894. Toppelius erosi sitten armeijasta mutta palasi vielä 1918 Suomen armeijan palvelukseen yleten majuriksi.
Bayer 04 Leverkusen
Muut joukkueet
Leverkusenilla on myös naisten joukkue, joka pelaa naisten bundesliigassa.
Sol Hoopii
Hoopii esiintyi muun muassa elokuvassa Waikiki Wedding.
Woldemar Toppelius
Toppelius aloitti taideopinnot käymällä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1880-1885 ja hän opiskeli sitten Hjalmar Munsterhjelmin johdolla 1884–1886, sekä Kööpenhaminassa 1892–1895. Toppelius teki opintomatkoja Ranskaan, Italiaan ja Englantiin. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin.
Toppeliuksen vanhemmat olivat valtioneuvos Fredrik Toppelius ja Anna Magilansky. Hän oli naimisissa vuodesta 1888 taidemaalari Marga Kiseleffin kanssa.
Guido Santin
Guido Santin (1. tammikuuta 1911 Cavallino-Treporti – 1. elokuuta 2008 Cavallino-Treporti) oli italialainen soutaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä ja sai siellä hopeaa perämiehellisessä kaksikossa.
Trash (albumi)
Trash on yhdysvaltalaisen rock-muusikko Alice Cooperin vuonna 1989 julkaistu comeback-albumi. Suureksi hitiksi nousseen "Poisonin" lisäksi levyltä julkaistiin myös muita singlejä, muun muassa "Bed of Nails" ja "Only My Heart Talkin'". Albumin tuotti Desmond Child. Albumilla esiintyy lukuisia vierailijoita, mm. Jon Bon Jovi, Richie Sambora, Steven Tyler, Joe Perry, Joey Kramer ja Tom Hamilton. Albumi oli ehdolla Grammy -palkinnon saajaksi vuonna 1990.
Bayer 04 Leverkusen
Leverkusenin "vuosisadan joukkue"
Toukokuussa 2004 seura julkisti vuosisadan joukkueensa.
Trash (albumi)
Kiertue
Albumia seurasi noin vuoden mittainen maailmankiertue, jonka aikana Alice Cooper julkaisi Live DVD:n "Alice Cooper Trashes the World". Kiertue alkoi vuonna 1989 ja loppui vuoteen 1990.
Singlet albumilta Trash
Kaikista singleistä on julkaistu musiikkivideot.
Bayer 04 Leverkusen
Valmentajat
thumb|left|150px|[[Sami Hyypiä toimi päävalmentajana 2012-2014. ]]
== Saavutukset ==
Lena Katina
thumb|Lena Katina vuonna 2008. Jelena (Lena) Sergejevna Katina (, s. 4. lokakuuta 1984 Moskova, Venäjä) on venäläinen laulaja, joka oli t.A.T.u.-tyttöduon jäsen vuosina 1999−2014.
Jelena Katina on Sergei Katininin, menestyneen venäläisen pop-tuottajan ja Inessa Katinan kolmesta lapsesta nuorin. Hän kuului Neposedy-lastenbändiin, jossa hän tutustui t.A.T.u.:n toiseen jäseneen Julija Volkovaan. Vuosina 1997–1998 Katina lauloi myös Avenue-nuorisobändissä.
Tuottaja Ivan Šapovalov valitsi Jelena Katinan 1999 laulamaan Jugoslavian sodasta. Hän päättikin muodostaa duon ja valitsi duoon myös Volkovan, joka oli ollut samassa karsinnassa. Tytöt olivat tuolloin 14-vuotiaita. He menestyivät t.A.T.u.:ssa sekä musiikkinsa että kohua herättäneiden esitystensä ansiosta. He suutelivat konserteissa ja loivat ympärilleen lesboimagon, mutta myöhemmin paljastivat, että lesbous oli vain Šapovalovin keksimä markkinointikikka.
Elokuussa 2013 Katina meni naimisiin slovenialaisen muusikon Sasha Kuzmanovicin kanssa, ja vuonna 2015 he saivat pojan.
Katina julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa This Is Who I Am vuonna 2014.
Francesc Soulié
François Jacques "Francesc" Soulié (s. 22. maaliskuuta 1978 Carcassonne, Ranska) on andorralainen hiihtäjä.
Soulié kilpaili maailmancupissa vuosina 2004–2011. Ainoan maailmancupin pistesijansa hän saavutti oltuaan 24:s Changchunin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2007. Lisäksi hän sijoittui muun muassa 35:nneksi Tour de Skillä kaudella 2010–2011.
Latvian virolaiset
Latvian virolaiset ovat Latviassa asuvia virolaisia. Nykyiset Latvian virolaiset ovat pääasiassa Latviaan 1800-luvulla tai myöhemmin muuttaneiden virolaisten jälkeläisiä. Heitä vanhemmat virolaisvähemmistöt Latvian alueella, leivut ja lutsit, ovat jo hävinneet omina ryhminään. Latvian virolaisilla ei ole – eikä ole ollut – muista Latvian suuremmista vähemmistöistä poiketen vähemmistöoikeuksia.
Vanhat virolaisvähemmistöt
200px|thumb|vasen|Eteläviron puhujien asuttama alue, leivut ja lutsit kartalla omina saarekkeinaan Latviassa. Leivut ovat tiettävästi oman asuinalueensa alkuperäisväestöä. Heitä asui Alūksnen ympäristössä. Leivut-nimitys tulee todennäköisesti Lejasciemsin kylän nimestä. Leivut puhuivat omaa murrettaan, joka oli saanut voimakkaita vaikutteita latvian kielestä. Viimeinen tunnettu leivu Anton Bok kuoli 20. huhtikuuta 1988. Lutsit olivat luultavasti 1700-luvun alussa silloiseen Ljutsynin maakuntaan Latgalessa muuttaneita virolaisia. Lutsien puhumalla murteella oli vielä 1970- ja 1980-luvuilla parikymmentä ymmärtäjää, mutta se on luultavasti nykyisin jo kuollut ja kaikki lutsit ovat latvialaistuneet. Leivujen ja lutsien lisäksi vanhoja virolaisasutuksia oli Rūjienassa ja Ērgemessä, jotka olivat vielä keskiajalla miltei kokonaan vironkielisiä. Latvialaisia muutti alueelle vasta 1600-luvulla Kuurinmaalta. Tämän lisäksi Latvian puolella lähellä Viron rajaa sijaitseva Valka on ollut historiallisesti virolaisenemmistöinen.
Uusi aika
Virolaisten suurimittainen muutto Latviaan alkoi 1800-luvun loppupuolella Riian teollistumisen myötä. Riikaan muutettiin etenkin Viron maaseudulta, jossa oli viljeltävän maan pulaa. Toisaalta myös tehtaista tultiin Latviaan parempien palkkojen perässä. Vuonna 1876 Riiassa oli 872 virolaista, mutta määrä nousi 3 523 henkeen vuoteen 1897 mennessä. Vuosisadan vaihteessa Latviassa on arvioitu olleen 12 000–28 000 – arvion alaraja lienee todennäköisin määrä. Riiassa virolaisia oli etenkin Hagesbergin (Āgenskalns) kaupunginosassa, jossa sijaitsivat Holmin, Lentan ja Zasulauksin tekstiilitehtaat. Ensimmäisiä virolaisia järjestöjä Riiassa oli lauluseura Imanta, joka oli kuitenkin tarkoitettu vain koulutetuille ja käsityöläisille. Tehdastyöläisiä siihen ei päästetty. Vuonna 1900 perustettiin virolainen raittiusseura, jonka pohjalta taas perustettiin vuonna 1907 virolainen sivistys- ja avustusseura. Seura rakennutti vuonna 1913 päämajakseen talon, jossa alkoi jo samana vuonna toimia myös virolainen koulu. Vuonna 1913 Riiassa asui 6 713 virolaista, ja juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa koko Latviassa asui arviolta 20 000 virolaista.
Ensimmäinen maailmansota aiheutti monen virolaisen lähdön Riiasta. Riiassa suoritettiin yleinen evakuointi vuonna 1915, jolloin esimerkiksi tekstiilitehtaat siirrettiin muualle. Saksalaiset miehittivät Riian vuonna 1917, ja yleiset kokoontumiset kiellettiin sotalain nojalla. Ihmiset alkoivat tulla takaisin evakosta vuonna 1918 solmitun Brest-Litovskin rauhan jälkeen. Suuri osa virolaisista ei kuitenkaan palannut, ja vuonna 1920 koko Latviassa oli 8 701 virolaista. Viron ja Latvian itsenäistyttyä valtioilla oli erimielisyyksiä maidensa rajoista. Virolaiset olisivat tahtoneet liittää Valga/Valkan kaupungin Viroon, mutta tähän ei Latviassa suostuttu. Vuonna 1919 tilanne oli lähellä sotaa, ja Latvian puolella irrotettiin ratakiskoja, jotta Viron panssarijunat eivät olisi päässeet alueelle. Kompromissia lähdettiin tavoittelemaan englantilaisen eversti Stephen Tallentsin johdolla, joka toimi tuolloin Britannian komissaarina Baltiassa. Raja vedettiin lopulta siten, että Valgan kaupunki jaettiin Latvian ja Viron puoleisiin osiin. Itsenäisessä Latviassa virolaiset olivat suhteellisen merkityksetön vähemmistö, eikä heillä ollut juurikaan sellaista poliittista valtaa, jota oli saksalaisilla tai venäläisillä vähemmistöillä.
Neuvostoaika
Toisen maailmansodan jälkeen virolaisten määrä väheni entisestään, ja vuonna 1957 heitä oli vain 4 610. Virolaisia oli kuollut sodassa, lähtenyt evakkoon ja tullut kyyditetyksi Neuvostoliiton keskitysleireille. Neuvosto-Latviassa virolaisten lukumäärä pieneni entisestään, mutta toisaalta heidän määränsä kaupungeissa kasvoi maaseutujen tyhjenemisen takia. 1950- ja 1960-luvuilla virolaiset alkoivat sulautua nopeasti venäläisten ja latvialaisten kanssa solmittujen avioliittojen ja koulujärjestelmän kautta. Latviaan alkoi 1950-luvun lopussa tulla myös Virosta kyyditettyjä virolaisia, jotka eivät olleet saaneet lupaa palata Viroon. Lisäksi virolaisia tuli Neuvosto-Virosta avioliittojen kautta. Työperäistä maahanmuuttoa ei juuri tapahtunut. 1980-luvun lopussa tapahtui kansallinen herääminen, jonka yhteydessä avattiin uudelleen Riian virolainen koulu. Vuonna 1989 virolaisia oli enää 3 312.
Nykypäivä
Virolaiset ovat nopeasti sulautumassa latvialaisiin ja venäläisiin. Huolimatta siitä, että Riiassa annetaan yhä vironkielistä opetusta, ei kaksikielisiä Latvian virolaisia käytännössä ole kuin hiljattain ensimmäisen polven Virosta muuttaneiden parissa. Riian koulu aloitti toimintansa 1989, ja siellä oli 120 oppilasta lukuvuonna 2000–2001. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan koko Latviassa oli 176 etnisesti virolaista oppilasta. Virolaisia otetaan harvoin huomioon vähemmistötilastoissa heidän määränsä vähyyden vuoksi. Edelleen suurin virolaisten assimiloitumista selittävä tekijä on avioliitot muiden kansallisuuksien kanssa, eikä virolaisten keskinäisiä avioliittoja enää juuri tapahdu.
Kapitan Jevdokimov
Kapitan Jevdokimov on venäläinen matalakulkuinen jokijäänmurtaja, joka on suunniteltu toimimaan Siperian −50 °C:n pakkasissa. Se valmistui ensimmäisenä seitsemän jokijäänmurtajan sarjasta Wärtsilän Helsingin telakalta. Sen sisaraluksia ovat Kapitan Babitšev (1983), Kapitan Tšudinov (1983), Kapitan Borodkin (1983), Avraami Zavenjagin (1984), Kapitan Metsaik (1984), Kapitan Demidov (1984) ja Kapitan Moškin (1986).
Murtajan runko suunniteltiin Wärtsilän jäänmurtolaboratoriossa. Täysmittakaavakokeet tehtiin Siperian pakkasissa aiemman sarjan jokijäänmurtaja Kapitan Tšetškinillä. Aluksen rakentamista leimasi ankara painokontrolli, jotta syväys saatiin pieneksi. Kaikki kansirakenteetkin tehtiin alumiinista. Siltojen alittamiseksi laivan mastot ja antennit ovat käännettävissä alas.
Pääkoneisto on dieselsähköinen. Päävoimanlähteenä on kolme Wärtsilä-Vaasa 12V22B -dieselmoottoria. Neljä potkurimoottoria toimivat tasavirralla ja ne saavat virtansa vaihtovirtageneraattoreista tyristorisiltojen kautta. Potkureita aluksessa on neljä.
Jacek Sławeński
Jacek Sławeński (s. 22. lokakuuta 1976 Krakova, Puola) on puolalainen rumpali, joka tunnetaan parhaiten yhtyeen Virgin Snatch jäsenenä.
Diskografia
Virgin Snatch
Albin Backman
Albin Lennart (A. L.) Backman (18. huhtikuuta 1880 Tampere – 19. helmikuuta 1967 Helsinki ) oli suomalainen kasvitieteilijä. Hän oli valtion suonkuivausmetsänhoitaja 1911–1948, Helsingin yliopiston dosentti 1930–1947. Hän tutki soiden kasvijäänteitä.
René Thom
René Frédéric Thom (2. syyskuuta 1923 Montbéliard – 25. lokakuuta 2002 Bures-sur-Yvette) oli ranskalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan topologina, ja hän sai vuonna 1958 aiheeseen liityneistä tutkimuksistaan Fieldsin mitalin. Myöhemmin urallaan hän laajensi tutkimuksiaan matematiikan ulkopuolelle, sillä hänellä ei mielestään ollut enää annettavaa puhtaalle matematiikalle. Thom kehitti katastrofiteorian, joka pyrki kuvaamaan äkillisiä muutoksia.
Nuoruus
René Thom syntyi Ranskan Montbéliardissa, lähellä Sveitsin rajaa. Hänen vanhempansa olivat kauppiaita, ja hän kävi peruskoulunsa kaupungissa. Thom osoitti jo kouluaikanaan kokeissa yliopistotason kykyjä. Hän suoritti matematiikan perustutkinnon Besançonissa vuonna 1940, hieman ennen kuin Saksa valtasi Ranskan. Thomin vanhemmat lähettivät hänet ja hänen veljensä pois Ranskasta, turvaan sodalta. Hän kuitenkin palasi Ranskaan muutaman kuukauden kuluttua. Thom muutti Sveitsistä äitinsä ystävän luokse Lyoniin, missä jatkoi opintojaan ja suoritti filosofian perustutkinnon kesäkuussa 1941.
Uran alku ja Fieldsin mitali
Thom pääsi toisella yrittämällään École normale supérieuren korkeakouluun vuonna 1943. Hän tutustui siellä matemaatikko Henri Cartaniin, ja tämä esitteli Thomille Bourbaki-ryhmää, johon kuului monia ranskalaisia huippumatemaatikkoja ja joka julkaisi useita tutkimuksia salanimellä Nicolas Bourbaki. Vuonna 1946 Thom siirtyi Strasbourgin yliopistoon jatkamaan työtään Cartanin alaisuudessa. Hän julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelinsa 1949. Hänen väitöskirjansa valmistui 1951. Siinä Thom kehitti kobordismin perusteita.
Katastrofiteorian kehittäminen
Thom opetti Strasbourgissa vuoteen 1963. Hän oli kuitenkin jo 1950-luvun lopulla – julkaistuaan tutkimuksen singulariteettiteoriasta – alkanut tuntea jäävänsä matematiikan kehityksestä jälkeen. Matematiikka kehittyi hänen mukaansa kohti abstraktia, kohti algebraa. Tästä syystä Thom päätti tutkia myös joitain konkreettisia geometrian aloja, kuten sädeoptiikkaa. Vuonna 1964 hän siirtyi Institut des hautes études scientifiquesiin (IHES). Siellä hän vakuuttui siitä, ettei hänellä ollut enää paljonkaan sanottavaa puhtaasta matematiikasta, mutta siellä hän pystyi vapaammin ylittämään tieteenalojen rajoja. Thom myönsi myöhemmin, että matematiikassa hän tunsi jäävänsä erityisesti Alexander Grothendieckin varjoon.
IHES:ssä Thom alkoi tutkia erityisesti topologian biologisia ja kielitieteellisiä sovelluksia. Hän valmisteli 1960-luvun lopulla kirjaansa Stabilité structurelle et morphogénèse, joka julkaistiin lopulta 1972. Thom kuvailee kirjassaan tilanteita, joissa asteittain muuttuvat voimat johtavat niin sanottuun katastrofiin eli yllättävään muutokseen. Thomin kehittämää ajatusta kutsutaan katastrofiteoriaksi. Vuonna 1966 hän oli julkaissut jo artikkelin, jossa hän esitteli seitsemän peruskatastrofityyppiä. Thom kutsui IHES:iin tutkijoita kehittämään katastrofiteoriaa. Yksi näistä oli topologiaakin tutkinut Christopher Zeeman, joka keksi termin katastrofiteoria. Zeemanilla ja Thomilla oli kuitenkin runsaasti näkemyseroja katastrofiteorian suunnasta, vaikka Zeemanin popularisointitaitojen ansiosta teoria alkoi saada suosiota. Thomille katastrofiteoria ei ollut ennustava vaan selittävä. Hän jättikin muille teorian kvantitatiiviset tutkimukset.
Thom kirja kohautti matemaatikkoja, ja monet alkoivat soveltaa katastrofiteorian ajatuksia biologiaan, sosiologiaan ja taloustieteeseen. Tulokset olivat kuitenkin vaihtelevia. Vaikka teorian laajempi merkitys jäikin epäselväksi, se on edesauttanut monien uusien matemaattisten teorioiden, kuten kaaosteorian, kehittämistä. Salvador Dalí maalasi aiheesta jopa taulun Topological Abduction of Europe – Homage to René Thom (1983). Taulussa näkyy seismisesti haljennutta maaperää sekä kaava, joka pyrkii kuvaamaan tapahtuneen.
Thom sai vuonna 1974 Pariisin kaupungin tiedepalkinnon, ja vuonna 1990 hänet valittiin London Mathematical Societyn kunniajäseneksi. Eläkkeelle Thom oli jäänyt vuonna 1988.
Yksityiselämä ja kuolema
Thom kuoli Bures-sur-Yvettessä, lähellä Pariisia, lokakuussa 2002.
Attávyros
pienoiskuva|vasen|220px|Attávyros-vuori ja [[Émponas|Émponaksen kylää.]] pienoiskuva|vasen|220px|[[Atabyrionin Zeuksen temppelin rauniot Attávyroksen huipulla.]] Attávyros sijaitsee Ródoksen läntisissä keskiosissa Émponaksen kylän eteläpuolella. Vuori on kalkkikiveä ja sen alarinteillä kasvaa tammi- ja mäntymetsää. Vuorelta voi nähdä muita Dodekanesian saaria, Vähän-Aasian rannikkoa sekä selkeinä päivinä jopa Kreetan saaren korkeimman vuoren, Ídavuoren.
Attávyroksen antiikin aikainen nimi Atabyrion on mahdollisesti seemiläistä alkuperää, ja kytkeytyy erään teorian mukaan muun muassa Taaborin vuoren nimeen. Nimi saattaa liittyä siihen, että saari oli aiemmin foinikialaisten siirtokuntana. Vuoren huipulla sijaitsi antiikin aikana Atabyrionin Zeuksen temppeli, jonka rauniot ovat paikalla edelleen. Paikka oli kulttikäytössä jo pronssikaudella. Keskiajalla paikalle rakennettiin temppelin kivistä luostari ja myöhemmin sen paikalle pieni Pyhälle Johannekselle (Ágios Ioánnis) omistettu kappeli. Paikalla on raunioita kaikista näistä rakennusvaiheista. Nykyisin vuoren huipulla on myös tutka-asema.
Mary Dohey
Mary Imelda Dohey (22. syyskuuta 1933 – 12. kesäkuuta 2017) oli kanadalainen lentoemäntä. Hän sai Cross of Valour -urhoollisuusmitalin toiminnastaan Air Canadan DC-8-koneessa, joka kaapattiin 12. marraskuuta 1971. Hän oli kolmas Cross of Valourin saaja ja ensimmäinen, joka vastaanotti palkinnon itse, sillä kaksi aiemmin myönnettyä palkintoa olivat molemmat postuumeja.
Dynamiitilla ja haulikolla aseistautunut Paul Cini kaappasi DC-8-koneen, jossa Dohey oli lentoemäntänä, ja otti hänet panttivangiksi. Aiemmin psykiatrisena sairaanhoitajana työskennellyt Dohey rauhoitteli häntä, piti häntä kädestä ja jutteli hänen kanssaan. Cini pakotti koneen laskeutumaan Great Fallsiin, jossa hän halusi, että kone tankataan Irlantiin lentämistä varten. Cini sai 50 000 dollaria lunnaita, ja kone lähti lentoon. Dohey suostutteli Cinin päästämään osan matkustajista ja miehistöstä pois, ja kone laskeutuikin tunnin kuluttua uudelleen Great Fallsiin. Myös Dohey olisi halutessaan päässyt vapaaksi, mutta hän päätti jäädä muun miehistön avuksi rauhoittelemaan Ciniä. Pian koneen lähdettyä jälleen lentoon miehistö sai taltutettua Cinin.
Helge Backlund
Helge Götrik Backlund (1878–1958) oli ruotsalainen geologi ja petrologi. Hän oli geologian ja mineralogian professori Åbo akademissa 1918–1924 ja Uppsalan yliopistossa 1924–1943. Hän teki tutkimusmatkoja Siperiaan, Huippuvuorille, Grönlantiin ja Etelä-Amerikkaan. Hän tutki vuorijonojen rakennetta ja magmakivilajien määrää niissä.
Mary Dohey
Mary Doheyn katsottiin toiminnallaan pelastaneen 200 ihmisen hengen. Hänelle myönnettiin joulukuussa 1975 urheudesta Cross of Valour -mitali. Samalla lennon purseri John Joseph Arpin sai Star of Courage -mitalin ja kapteeni Vernon Ehman Medal of Bravery -mitalin. Dohey jatkoi kaappauksen jälkeen uraansa lentoemäntänä, vaikka kärsikin painajaisista ja peloista. Hän kuoli 83-vuotiaana 12. kesäkuuta 2017.
Richard Lawrence
Richard Webster "Dick" Lawrence (22. heinäkuuta 1906 West Chazy, New York, Yhdysvallat – kesäkuu 1974 Rochester, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rattikelkkailija.
Lawrence voitti Gil Colgaten kanssa 1934 Pohjois-Amerikan mestaruuden kahden miehen kelkoissa. Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa 1936 parivaljakko voitti olympiapronssia. Lawrence oli mukana myös neljän miehen kelkoissa, joissa joukkue sijoittui kuudenneksi. Eräässä laskussa Frank Tylerin ohjaama kelkka meni mutkaan liian kovalla vauhdilla ja jarrumies Jim Bickford putosi kelkasta jääden roikkumaan sen perään. Lawrence sai vedettyä Bickfordin takaisin kelkkaan ja joukkue selvisi maaliin saakka.
Ovi (maalaus)
Ovi (Vanha luostarinsali) on suomalaisen taidemaalari Helene Schjerfbeckin (1862–1946) öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1884. Tämä kooltaan 40×32,5 cm oleva maalaus ostettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1965.
Maalauksen viitekehystä
Ovi maalattiin Ranskan Bretagnen Pont-Avenissa Trématon-kappelissa. Schjerfbeck oli opiskellut Pariisissa naisille tarkoitetuissa yksityisissä taideakatemioissa. Hän oli liittynyt tuolloin vuosina 1881 ja 1883–1884 myös osaksi Bretagnen taiteilijasiirtokuntia.
Lähteet
Leena Ahtola-Moorhouse: Helene Schjerfbeck: Ovi. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.39.
Oleh Protasov
Oleh Protasov (, s. 4. helmikuuta 1964) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana
Protasov aloitti uransa FK Dnipro Dnipropetrovskin juniorina vain 8-vuotiaana. Hän kävi läpi seuran juniorimyllyn ja nousi 1981 seuran edustusmiehistöön. Hän edusti seuraa sen menestyksekkäinä vuosina ja voitti Neuvostoliiton mestaruuden 1983 ja Neuvostoliiton Federaatio-cupin 1986.
Kauden 1987 jälkeen Protasov siirtyi mahtiseura FK Dynamo Kiovaan, jossa pelasi kolme kautta. Hän voitti 1990 uransa toisen Neuvostoliiton mestaruuden. Neuvostoliiton romahtamisen myötä Protasov siirtyi 1990 pelaamaan Kreikkaan, jossa edusti ensin Olympiakosta. Protasov sopeutui hyvin Kreikan liigaan ja hän paukutti Olympiakosissa neljän vuoden aikana 48 maalia ja voitti kaudella 1991–1992 Kreikan cupin.
Kesällä 1994 Protasov jätti Olympiakosin ja siirtyi japanilaisen Gamba Osakan paitaan. Hän palasi Eurooppaan kauden 1995 jälkeen ja pelasi pienemmissä kreikkalaisseuroissa, kunnes lopetti uransa vuonna 2000.
Maajoukkuetasolla Protasov oli Neuvostoliiton kantavia voimia 1980-luvulla. Hän pelasi maajoukkueessa 68 ottelua ja teki niissä 29 maalia. Hän on kaikkien aikojen toiseksi paras neuvostomaalintekijä 42 osumaa viimeistelleen Oleh Bloh’inin jälkeen. Hän edusti Neuvostoliittoa MM-kisoissa 1982 ja 1986 sekä EM-kisoissa 1988.
Pelaajauransa aikana Protasov voitti Neuvostoliiton liigan maalikuninkuuden kolmesti ja vuonna 1987 hänet valittiin vuoden pelaajaksi.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Protasov aloitti Kreikassa, kun hänet nostettiin helmikuussa 2003 Olympiakosin päävalmentajaksi. Hän johdatti seuran kauden päätteeksi Kreikan mestariksi ja jatkoi tehtävässään kunnes sai potkut maaliskuussa 2004.
Heinäkuussa 2005 Protasovista tuli romanialaisen FC Steaua Bukarestin päävalmentaja. Hän luotsasi seuraa menestyksekkäästi UEFA Cupissa kunnes jätti joukkueen yllättäen joulukuussa 2005. Pian lähtönsä jälkeen Protasov palasi kasvattajaseuraansa FK Dnipro Dnipropetrovskiin päävalmentajaksi. Protasovin johdolla Dnipro nousi Ukrainan liigan kärkikahinoihin ja sijoittui parhaimmillaan neljänneksi kausilla 2006/07 ja 2007/08. Elokuussa 2008 seura erotti Protasovin Dnipron pudottua UEFA Cupissa sveitsiläiselle AC Bellinzonalle.
Lokakuussa 2008 Protasov jatkoi valmennusuraansa venäläisseura FK Kuban Krasnodarissa. Hänen johdollaan seura varmisti nousun Venäjän liigaan. Talousvaikeuksien vuoksi Kuban kuitenkin purki Protasovin sopimuksen jo marraskuussa.
Kesällä 2009 Protasov palasi valmentajaksi Kreikkaan siirtyen Iraklisin päävalmentajaksi. Kausi alkoi kuitenkin Iraklisilta kehnosti ja putoaminen Kreikan cupista maksoi ukrainalaisvalmentajalle työpaikan lokakuussa 2009.
Joulukuussa 2009 Protasov allekirjoitti sopimuksen venäläisseura FK Rostovin kanssa. Debyyttikausi toi Protasoville ja Rostoville liigassa yhdeksännen sijan. Protasov jätti joukkueen toukokuussa 2011.
Marraskuussa 2011 Protasovista tuli kazakstanilaisen FK Astanan päävalmentaja. Hän sai potkut seurasta huhtikuussa 2012.
Heinäkuussa 2012 Protasov siirtyi FK Dinamo Minskin päävalmentajaksi. Protasov luotsasi seuran kauden 2012 päätteeksi liigassa kolmanneksi ja Valko-Venäjän cupin finaaliin. Hän erosi tehtävästään kesäkuussa 2013.
Lokakuussa 2013 Protasovista tuli romanialaisen FC Astra Giurgiun päävalmentaja. Pesti päättyi heikkojen tulosten vuoksi potkuihin jo maaliskuussa 2015.
Syyskuussa 2015 Protasov teki kolmivuotisen sopimuksen kreikkalaisseura Aris FC:n kanssa, mutta joukkue joutui talousvaikeuksien vuoksi lakkauttamaan ammattilaistoiminnan eikä Protasov koskaan aloittanut tehtävässään.
Constanza
Constanza voi tarkoittaa
Richard Gadze
Richard Gadze (s. 23. elokuuta 1994 Accra, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, joka edustaa Intian Superliigassa pelaavaa Delhi Dynamosia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Gadze aloitti uransa kotimaansa Ebusua Dwarfsissa, jota hän edusti kolme kautta 2012–2015. Kaudeksi 2015 Gadze siirtyi Intian Superliigan Delhi Dynamos FC:hen, jossa hän pelasi neljätoista sarjaottelua tehden niissä neljä maalia. Gadze oli joukkueensa paras maalintekijä yhdessä Robin Singhin kanssa. Intiassa Gadzen valmentajana toimi brasilialainen jalkapallolegenda Roberto Carlos. Tammikuussa 2016 Gadze siirtyi Veikkausliigan Helsingin Jalkapalloklubiin lokakuun 2016 loppuun ulottuvalla sopimuksella. Sopimuksen loputtua Gadze siirtyi takaisin Delhiin.
Lenne and The Lee Kings
Lenne and The Lee Kings oli vuosina 1964–1967 toiminut ruotsalainen popyhtye.
Yhtyeen perustaja Lenne Broberg aloitti 1960-luvun alussa The Falcons -nimisessä yhtyeessä, josta seurasi The Adventurers. Lennen jouduttua armeijaan Jan Rohde otti hänen paikkansa, ja näin muodostui Suomessakin suosittu Jan Rohde and The Adventurers. Lennen vapauduttua armeijasta lokakuussa 1964 syntyi The Lee Kings jonka muodostivat Lenne Broberg (laulu), Bengt Dalén (soolokitara), Bjärne Möller (komppikitara), Bo Rosendahl (basso) ja Thomas Strandberg (rummut). Rosendahlin ja Strandbergin korvasivat pian Olle Nordström ja Lasse Sandgren. Tällä kokoonpanolla tehtiin "Stop the Music" joka menestyi loistavasti Ruotsissa ja Suomessa.
Yhtye esiintyi kesällä 1965 ahkerasti Suomessa, jossa "Stop the Music" pysyi myyntilistan kärjessä elokuusta marraskuuhun. Tämän jälkeen yhtyeen levyt eivät enää Suomessa menestyneet, mutta Ruotsin listoille nousivat "Que sera sera", "L.O.D. (Love on Delivery)" ja "I Can’t Go On Living Baby Without You". Nordström ja Sandgren jättivät yhtyeen, ja heidän tilalleen tulivat englantilaiset muusikot Mike Watson ja Tony Walter. Loppuaikoina yhtyeessä ehtivät soittaa kitaristi Johnny Lund ja rumpali Stefan Möller.
Yhtyeen hajottua Lenne Broberg siirtyi soolouralle, ja vuonna 1968 syntyi Ruotsin listoille noussut "Mälaro kyrka" josta Eero Raittinen teki suomenkielisen version "Vanha holvikirkko".
Rosario Parmegiani
Rosario Parmegiani (12. maaliskuuta 1937 Napoli – 13. kesäkuuta 2019 ) oli italialainen vesipalloilija. Hän voitti joukkueineen kultaa kesäolympialaisissa 1960 Roomassa ja kuului lisäksi neljänneksi sijoittuneeseen joukkueeseen kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa.
Riku Niemi
thumb|280px|Riku Niemi [[IskelmäNiityt|IskelmäNiityillä Kiuruvedellä kesällä 2009]] Riku-Jussi Niemi (s. 24. marraskuuta 1967 Turku) on suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja viihdyttäjä. Niemi on opiskellut lyömäsoitinten soittoa Turun Konservatoriossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Niemi on ollut kamariorkesteri Avanti!:n toiminnassa mukana vuodesta 1988. Toimii!-yhtyeen jäsen Niemi on ollut vuodesta 1989. Vuodesta 2005 lähtien Niemi on johtanut perustamaansa Riku Niemi Orchestraa. Monipuolisuudestaan tunnettu Niemi on levyttänyt paljon, hyvinkin erityyppisten artistien kanssa.
Karl Backman (rehtori)
Karl (Carl) Backman (12. kesäkuuta 1805 Loviisa – 21. kesäkuuta 1856 Karlsbad Böömi) oli suomalainen opettaja ja rehtori.
Riku Niemi
Helmikuussa 2008 Niemi sai yhdessä Lasse Kurjen ja Kari Kriikun kanssa Gramexin myöntämän 40 000 euron suuruisen juhlapalkinnon, joka jaettiin tasan voittajien kesken.
Karl Backman (rehtori)
Karl Backmanin vanhemmat olivat kauppias, raatimies Kustaa Backman ja Hedvig Elisabet Enroth. Backman tuli ylioppilaaksi Viipurin saksalaisesta lukiosta 1823. Hän valmistui maisteriksi 1832 ja oli vuodesta 1833 opettajana Lauantaiseuran jäsenten perustamassa Helsingin yksityislyseossa. Backman työskenteli välillä viisi vuotta Venäjällä, mutta palasi 1840 takaisin yksityislyseon kieltenopettajaksi, koulun johtajana toimi 1846–1856. Hän oli vuodesta 1846 Helsingin yliopistossa saksan kielen lehtori. Naimattomana kuollut Backman testamenttasi omaisuutensa yliopistolle.
Piotr Wącisz
Piotr Wącisz (s. 1. toukokuuta 1971, Stalowa Wola, Puola) on puolalainen basisti, joka toimii yhtyeissä Corruption ja Virgin Snatch.
Diskografia
Corruption
Night Gallery
Virgin Snatch
Liitetiedosto
Tämä eroaa linkitetystä tiedostosta siten, että koko tiedosto on viestin rungon (engl. body) jatkeena. Tästä johtuen massapostitus vaatii myös enemmän tiedonsiirtokapasiteettia kuin linkitetyn tiedoston välittäminen.
Tarika
Tarika (malagassiksi 'ryhmä') on vuonna 1983 perustettu madagaskarilainen yhtye. Laulaja-lyömäsoittaja Hanitra Rasoanaivon johtama yhtye on viimeisen 15 vuoden aikana tehnyt itselleen nimeä kiertämällä maailmaa ja sitä on kutsuttu maansa suurimmaksi musiikilliseksi vientituotteeksi.
Historia
Ryhmän alku voidaan jäljittää vuoteen 1983 jolloin Rasoanaivo toimi kääntäjänä Madagaskariin paikallisia muusikoita äänittämään saapuneille brittimuusikoille. Hän esitteli vieraille Sammy Andraimanahiranan ja tämän jälkeen perusti hänen sekä siskonsa Norosoan kanssa Tarika Sammy -nimisen yhtyeen, joka sai muutamia kappaleita eri kokoelma-albumeille (Current Modern Music of Madagascar sekä A World Out Of Time). Ryhmä äänitti yhden albumin Fanafodyn, jonka jälkeen se hajosi. Andraimanahirana jatkoi Tarika Sammy -nimellä, siskokset taas päättivät kutsua itseään Tarikaksi. Kitaran, basson ja lyömäsoitinten lisäksi he käyttivät perinteisiä madagaskarilaisia soittimia valihaa (harppu), marovanya (erääntyyppinen sitra) ja kabosyä (pieni kitara).
Constanza (kuningatar)
Constanza (1154–1198) oli Sisilian kuningatar ja Henrik VI:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna. Hänen avioliittonsa Henrikin kanssa antoi Saksalle syyn vaatia Sisilian kruunua itselleen. Hänen poliittinen taitonsa auttoi hänen poikaansa Fredrik II:ta nousemaan keisariksi.
Tarika
Historia
Huolimatta siitä, että kotimaassaan harvat muusikot ansaitsevat elantonsa musiikilla, Tarika näki mahdollisuutensa ja muutti Lontooseen luomaan uraa. Debyyttialbumi Bibiango ilmestyi 1994 ja se sai hyvän vastaanoton. Ryhmä kiersi Eurooppaa ahkerasti ja loi uskollisen yleisön. Toiselle albumille, Son Egalille, Tarika toi vaikutteita senegalilaisesta musiikista Baaba Maalin yhtyeen jäsenten vierailulla. Se käsitteli vuoden 1947 kapinaa Madagascarilla, jossa paikallinen väestö nousi ranskalaisia siirtomaaherroja vastaan. Nämä lähettivät saarelle senegalilaisia joukkoja, josta juontuu paha veri näiden kahden afrikkalaisvaltion välillä. Levy sai ylistäviä arvosteluja ja voitti mm. AFIMin palkinnon luokassa Contemporary World Music Album.
Constanza (kuningatar)
Constanzan isä oli Sisilian kuningas Roger II.
Kansainvälinen Rauhantoimisto
pienoiskuva|Logo (vuodesta 1912 järjestö nimellä International Peace Bureau, lyhenne IPB) Kansainvälinen Rauhantoimisto tai International Peace Bureau (IPB), on vanhin rauhan puolesta toimivista järjestöistä. Se perustettiin vuonna 1891 ja sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1910.
Juha Salonen
Juha Salonen -nimisiä henkilöitä ovat:
J. Michael Straczynski
Joseph Michael Straczynski (tunnetaan myös lyhenteellä JMS, s. 17. heinäkuuta 1954 Paterson, New Jersey) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja televisiotuottaja. Straczynski tunnetaan erityisesti televisiosarja Babylon 5:n ja sen spinoffin Crusaden luojana. Babylon 5:n 110 jaksosta 92 on hänen käsikirjoittamaansa. Toinen hänen luomansa sarja on Jeremiah, jota tuotettiin kaksi kautta vuosina 2002–2004. Hermann Huppenin sarjakuvaan perustuvan sarjan pääosassa oli Luke Perry.
Ensimmäinen valkokangaselokuva, johon Straczynski laati käsikirjoituksen, oli Clint Eastwoodin ohjaama Changeling – vaihdokas. Kyseisestä käsikirjoituksesta hän oli ehdolla BAFTA-palkinnon saajaksi.
Kirjoittajauransa alkuvuosina Straczynski työskenteli toimittajana ja tutkivana journalistina ennen siirtymistään fiktion pariin 1983. Hän on myös laatinut käsikirjoituksia lukuisiin supersankarisarjakuviin. Näihin lukeutuvat muun muassa Thor, Supreme Power, Tohtori Outo, Ihmeneloset ja Hämähäkkimies. Lisäksi Straczynski on kirjoittanut käsikirjoittamista käsittelevän tietoteoksen The Complete Book of Scriptwriting. Vuonna 1992 Kitt Peakin observatoriossa löydytylle asteroidille annettiin hänen kunniakseen ja etenkin hänen Babylon 5:n parissa tekemänsä työn perusteella nimi 8379 Straczynski.
Black Country
Black Country on Midlandsin teollisuusalue Keski-Englannissa, Birminghamin länsipuolella. Se sai ”mustaa maata” merkitsevän nimensä sinne aikoinaan keskittyneiden hiilikaivosten ja tehtaiden levittämän noki- ja saastekerroksen takia. Hiilikaivokset lopetettiin 1900-luvun loppuun mennessä. Nykyisin teollisuus on muuttunut enemmän metallijalostukseen, joka levittää vähemmän saasteita.
Alue ulottuu Castle Bromwichista idässä Wolverhamptoniin luoteessa ja kattaa suurimman osan Länsi-Midlandsin metropolikreivikunnan alueesta. Siihen kuuluvat Wolverhampton, Walsall, Dudley ja Sandwell.
Alueen murre on omaperäistä, ja varsinkin vokaalien ääntäminen poikkeaa nykyenglannista. Murteen sanotaan säilyttäneen piirteitä keskienglannin ääntämisestä.
Ola and the Janglers
Ola and The Janglers oli vuosina 1962–1971 toiminut ruotsalainen popyhtye. Yhtyeen perustivat Ola Håkansson (laulu), Christer Idering (kitara), Lennart Wallin (basso), Johannes Olsson (kosketinsoittimet) ja Leif Johansson (rummut). Pian Wallin erosi ja hänet korvasi Åke Eldsäter jonka kanssa tehtiin yhtyeen ensimmäinen single "Little girl" joka oli Ideringin käsialaa. Vuoden kuluttua Idering jätti yhtyeen ja hänen tilalleen saapui Claes af Geijerstam jonka kanssa yhtye menestyi covereilla. Yhtyeen lainahittejä olivat mm. "She’s not there", "No no no", "Surprise surprise", "Love was on your mind", "Poetry in motion", "Alex is the man", "Strolling along", "Runaway" ja Chris Montezin "Let’s dance".
Demokratian muistomerkki
thumb|300px|Demokratian muistomerkki Demokratian muistomerkki on monumentti Thaimaan pääkaupungissa Bangkokissa. Se pystytettiin vuosina 1939–40 vuoden 1932 vallankumouksen muistoksi. Monumentin pohja on pyöreä ja loivat portaat nousevat sen keskelle, jossa matalan kolmimetrisen tornin päällä on veistos, joka esittää Thaimaan perustuslain sisältävää laatikkoa kahden uhrimaljan päällä. Sen suunnitteli M. L. Pum Malakul (toisen lähteen mukaan Mew Aphaiwong) ja toteutti Sitthidech Saenghirun. Tornin ympärillä on neljä "siipeä" suojelemassa perustuslakia. Ne suunnitteli Italiasta maahan muuttanut Corrado Feroci (joka muutti myöhemmin nimensä Silpa Bhirasiksi).
Teokseen liittyy paljon symboliikkaa. Pohjan halkaisija samaten kuin siipien korkeus on 24 metriä, mikä viittaa vallankumouksen päivämäärään 20. kesäkuuta. Tornin korkeus (kolme metriä) edustaa kuukautta – kesäkuu oli tuolloin paikallisen kalenterin kolmas kuukausi. Alun perin teoksen ympärillä oli vielä 75 tykkiä edustamassa vallankumouksen vuotta, joka buddhalaisen ajanlaskun mukaan oli 2475.