cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akropolis-ralli
Voittajat
Lähde:
Rakkauden jälkeen... Harri Marstion parhaat
Rakkauden jälkeen... Harri Marstion parhaat on suomalaisen laulajan Harri Marstion kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 1998. Kokoelma sisältää Marstion levytyksiä vuosilta 1982-1989.
Water (vuoden 2005 elokuva)
Water (televisioesityksessä Vesi) on vuonna 2005 valmistunut Deepa Mehtan käsikirjoittama ja ohjaama kanadalainen elokuva, joka oli ehdolla parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-palkintoon. Se on osa Mehtan naisten elämää Intiassa kartoittavaa trilogiaa Fire – Earth – Water.
Vuoteen 1938 sijoittuva teos kuvaa elämää leskientalossa (ashram) Varanasissa, Intiassa.
Juoni
Tarinan keskushenkilö on kahdeksanvuotias Chuyia, joka tuodaan leskientaloon, koska hänen aviomiehensä on kuollut. Lapsen edesottamukset ja viattomat kysymykset, kuten ”missä on miesleskien talo”, järkyttävät eristäytyneen ashramin elämää. Chuyi tutustuu nuoreen leskeen Kalyaniin, joka joutuu myymään seksiä rahan hankkimiseksi talolle. Leskentalossakin saadaan tietää Mahatma Gandhin uudistuksista, kun Kalyani tutustuu lakia opiskelevaan, gandhilaiseen Narayaniin. Nuoret rakastuvat, ja Narayani olisi valmis kihlaamaan nuoren lesken. Uusi laki sallisi sen, vastoin perinnäistapaa. Narayanin äiti vastustaa ajatusta, mutta hänen maallistunut isänsä taas voisi sen hyväksyäkin.
Tuotanto
Water oli Mehtalle hyvin monivaiheinen hanke. Hän aloitti sen kuvaukset 2000, mutta hindufundamentalistit ottivat sen silmätikuksi arkaluontoisen aiheen vuoksi. Trilogian ensimmäinen osa Fire joutui hyökkäilyjen kohteeksi lesboviittaustensa vuoksi. Vastalauseiden vuoksi Mehta keskeytti Waterin kuvaukset intialaisessa Virmanin kaupungissa, ja teosta päästiin kuvaamaan vasta vuonna 2004 Sri Lankassa.
Kaijanlammi (Keuruu)
Kaijanlammi on Keski-Suomessa Keuruulla Häkkiskylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,3 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Kousa
Kousa eli koussikka on itäsuomalainen kauhaa tarkoittava sana. Muualla Suomessa kousa-sanalla tarkoitetaan joko haarikan kaltaista tai lyhytvartisen kauhan muotoista juoma-astiaa.
Kousa on valmistettu Suomessa poikkeuksetta puusta, mutta Venäjällä on käytetty erikoistapauksissa myös hopeaa, hopeoitua pronssia tai pronssia. Museoissa on säilynyt useita venäläisvalmisteisia, hyvin koristeellisia juhlakäyttöön tai lahjaesineiksi tarkoitettuja metallikousia, jollaiset olivat Venäjällä muodissa etenkin 1800-luvun panslavismin ja kansallisromantiikan aikana.
Länsisuomalaiset kousat
Länsi-Suomessa kousat ovat olleet puun tyviosasta veistettyjä, juhlatilaisuuksissa käytettyjä juomahaarikoita, joissa on kaksi tarttumakahvaa. Tällaisia kousia on käytetty Suomessa keskiajalta lähtien, ja niiden esikuvana pidetään hedelmällisyysjuhlissa pakanallisella ajalla käytettyjä oksin koristeltuja juoma-astioita. Nykypäiviin saakka säilyneitä vanhoja juhlakousia tunnetaan Pohjoismaissa yhteensä 24 kappaletta, ja niistä suuri osa kytkeytyy Nousiaisilla vaikuttaneeseen Bielke-sukuun. Nimeltä tunnettu kousantekijä oli Nousiaisten lähellä Vehmaalla 1500-luvun alussa asunut Per Kousomakare, jonka nimikin viittaa suoraan kousien valmistukseen. Myös Kalannin alueella valmistettiin paljon kousia. Vakka-Suomi olikin keskiajalta lähtien aina 1800-luvun loppupuolelle Suomen puuastiateollisuuden keskus. pienoiskuva|Kousa kuvattuna [[Carta marina|Carta Marinassa vuonna 1539 Vakka-Suomen kohdalla.|228x228px]] Juhlakousat kuuluivat myös Varsinais-Suomen varhaisiin vientituotteisiin, joita vietiin erityisesti 1500-luvulla runsaasti Ruotsiin, muun muassa Tukholman seudulle. Koristeelliset juhlakousat olivat Ruotsissa ja Suomessa 1500-luvulla yleisiä linnojen ja kuninkaankartanoiden astiastoissa, ja niitä käytettiin varsinkin aateliston hääjuhlissa juoma-astioina. Koristeelliset suomalaiset kousat olivat jopa niin kuuluisia, että Olaus Magnus piirsi sellaisen karttaansa Lounais-Suomen kohdalle.
Suomen kansallismuseon kokoelmien arvokkaimpiin esineisiin kuuluu niin sanottu Ruskon kousa, jota tiedetään 1800-luvulla käytetyn Ruskon pitäjän Hujalan kylässä kinkerihaarikkana. Kinkereiden päätyttyä kinkerikousa vietiin juhlakulkueessa taloon, jossa seuraavat kinkerit oli määrä pitää. Ruskon kinkerikousa on Suomen ainoa säilynyt vanha juhlakousa. Kousaan on merkitty vuosiluku 1542, eli se edustaa juuri 1500-luvun juhlakousien valmistusperinnettä.
Kousaan liittyviä perinteitä
Lounais-Suomen maaseudulla vanhaan tapaninpäivän viettoon kuului tapa, että kiertäjät kulkivat jalkaisin taloissa laulamassa tapaninlauluja ja vaatimassa tapaninkousaa. Tapaninkousa oli talon isäntäväen kiertäjille laulujen esittämisestä ”maksuksi” antama juomatarjoilu.
Nimipäivätapoihin on Länsi-Suomessa kuulunut vanhastaan olut- tai viinakestityksen eli nimipäiväkousan vaatiminen päivänsankarilta. Nimipäivän viettäjän oli tarjottava kousa eli malja olutta kaikille taloon tulleille. Perinteen mukainen nimipäiväkousa tarjottiin juuri kousasta eli kaksikorvaisesta oluthaarikasta, ja tapaa kutsuttiin kousan juomiseksi. Ellei nimipäivän viettäjä lunastanut kestitysvelvollisuuttaan, häntä saattoi uhata telkeäminen sikolättiin tai jokin muu rangaistus. Kousan juomisen tavan on arveltu olleen peräisin oluttuvista, joihin kansa kokoontui pitäjän kirkon suojeluspyhimyksen muistopäivinä.
Epic
Epic voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kuolemajärvi
thumb|150px|right|Kuolemajärven perinnevaakuna. thumb|250px|[[Kuolemajärven kirkko ennen talvisotaa.]] Kuolemajärvi (kappeliseurakunnan entinen nimi Hatjalahden kappeli, ruots. Hatialax Kapell) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Suomenlahden rannalla Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 367,4 km² ja asukkaita 5 686 (1939). Kuolemajärven entisen kirkonkylän venäläinen nimi on vuodesta 1948 lähtien ollut Pionerskoje.
Pitäjän nimen oletetaan usein virheellisesti liittyvän Mikael Agricolan kuolemaan. Agricola kuoli Kuolemajärven Kyrönniemessä 15. huhtikuuta 1557 palatessaan Moskovasta rauhanneuvotteluista. Järven ja paikkakunnan nimi juontaa kuitenkin varhaisemmilta ajoilta.
Kuolemajärven kirkko tuhoutui talvisodassa 1939. Suojajoukkotaisteluiden tuloksena Suomen talvisodan pääpuolustusasema Kannaksella muodostui 6. joulukuuta 1939 mennessä Kuolemajärven kohdalle. Rintamavastuu alueella kuului 4. divisioonalle.
Kuolemajärven väestö asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin Turun ympäristökuntiin: Askainen, Aura, Kakskerta, Kustavi, Lemu, Maaria, Masku, Merimasku, Mietoinen, Naantali, Nousiainen, Paattinen, Raisio, Rusko, Rymättylä, Taivassalo, Tarvasjoki, Vahto ja Velkua.
Historiaa
Kuolemajärven pitäjän alueelta on tehty lukuisia kivi- ja rautakautisia esinelöytöjä. Kesällä 1936 tehtiin kaivauksia Muurilan kylässä arkeologi Sakari Pälsin johdolla.
Ruotsin vallan aikana (ennen vuotta 1721) Kuolemajärven eteläosa kuului hallinnollisesti Viipurin hallintopitäjään ja Rannan kihlakuntaan. Pohjoisemmat kylät taas kuuluivat Uudenkirkon hallintopitäjään ja Äyräpään kihlakuntaan. Kirkollisesti Kuolemajärvi kuului jo keskiajalta lähtien Uudenkirkon seurakuntaan. Kuolemajärven eteläosan kylät muodostivat jo 1600-luvun alkupuolella Kuolemajärven kappeliseurakunnan. Sen nimenä oli aluksi Hatjalahden kappelikunta (Hatialax Cappelgeld). Karl Gabriel Leinbergin mukaan ensimmäiset maininnat Hatjalahden kappelikunnasta ovat vuodelta 1619. Kuolemajärven kappeliseurakunnalla ei ollut aluksi omaa pappia, vaan kappeliseurakuntaa hoidettiin Uudenkirkon kirkolta käsin. Oman papin kappeliseurakunta sai 1680-luvulla.
Kuolemajärven kappeliseurakunta laajeni huomattavasti 1700-luvun puolivälissä tapahtuneessa seurakunnallisessa aluejaossa. Tuolloin Kuolemajärven kappeliseurakuntaan liitettiin seuraavat Uudenkirkon emäseurakuntaan kuuluneet kylät: Hopiala, Huumola, Järvenpää (eli Träskända), Pihkala, Pitkälä, Siprola, Summa ja Viuhkola sekä Kaukjärveltä Iivanala, Kaukola, Kiskola, Mellola, Nuutila, Paavola ja Varpulila. Koiviston seurakuntaan kuulunut Näykkilän kylä liitettiin Kuolemajärven kappeliseurakuntaan 1800-luvun puolivälin tienoilla. Kuolemajärven seurakunta itsenäistyi omaksi kirkkoherrakunnaksi 1864. Kuolemajärven kunnan ensimmäinen kuntakokous pidettiin 1. huhtikuuta 1871.
Kylät 1939
Akkala, Hatjalahti (Hatelahti), Hietanen, Hopiala, Huumola, Iivanala, Inkilä, Juvanruukki, Järvenpää, Karjalainen, Kaukola, Kipinola, Kiskola, Kolkkala, Kuolemajärvi, Kämärä, Laasola, Mellola, Muurila, Nuutila, Näykki, Paavola, Pentikkälä, Pihkala, Pinnonniemi, Pitkälä, Seivästö (myös majakka), Siprola, Summa, Taatila, Työppölä, Varpulila, Viuhkola, Yläkirjola. Akkalan kylään kuulunutta Kirkkoniemen seutua kutsuttiin Kirkonkyläksi, mutta maarekisteriin merkitty virallinen kylän nimi se ei ollut.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 13 koulupiiriin.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Kuolemajärven väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
Nykytilanne
Kuolemajärven kirkonkylän nimi on nykyään Pionerskoje, mutta kylällä ei ole mitään hallinnollista merkitystä. Kuolemajärven asema on yksi niistä harvoista Karjalankannaksen paikannimistä, joita neuvostohallinto ei venäläistänyt tai itse asiassa ”neuvostolaistanut”. Aseman nimi on siis edelleen Kuolemajärvi, vaikka Kuolemajärven asemanseudun eli Pentikkälän nimi on ollut vuodesta 1948 Rjabovo.
Keski-Uudenmaan Teatteri
Keski-Uudenmaan Teatteri on Keravan ja Tuusulan alueella toimiva ryhmämuotoinen ammattiteatteri, jonka kotipaikka sijaitsee Keravalla. Esityksiä järjestetään myös muun muassa Krapin kesäteatterissa Tuusulassa sekä Halosenniemessä toimivassa Pekka Halosen museossa.
Vuonna 1998 perustettu Keski-Uudenmaan Teatteri on alueen ainoa ammattiteatteri. Vuosittain esityksiä on ensi-illassa neljästä kuuteen, kaikkiaan esityksiä on vuoden aikana noin 130.
Esityksissä on vuosien mittaan nähty vierailemassa myös Miia Nuutila, Ilkka Heiskanen, Mika Nuojua, Jari Pehkonen, Ilkka Koivula, Juha Veijonen, Esko Roine, Kirsi Ylijoki, Antti Reini, Pertti Koivula ja monta muuta näyttelijää. Ohjaajina ovat toimineet muun muassa Kari Rentola, Kaisa Korhonen, Kari Paukkunen, Katja Krohn, Milko Lehto, Jukka Mäkinen, Aila Lavaste, Risto Autio ja Kari Paukkunen.
Keski-Uudenmaan Teatterin perusti vuonna 1998 joukko teatterialan ammattilaisia huomattuaan, että alueelta puuttui oma ammattiteatteri. Mukana olivat muun muassa Ilkka Heiskanen, Nicke Lignell, Mika Nuojua, Miia Nuutila, Anu Sinisalo, Kari Väänänen ja Iiro Ollila. Ensimmäinen ensi-ilta oli Kari Rentolan aikalaiskomedia Oy Pelastakaa miehet Ab.
Vuonna 2018 Keski-Uudenmaan Teatteri hankki itselleen oman vakituisen tilansa Keravalta, osoitteesta Kultasepänkatu 4. Teatterin oman tilan avajaiset ja juhlagaala pidettiin 1. syyskuuta 2018. Juhlavuoden kunniaksi teatteri kutsui kaikki vuonna 1998 syntyneet nuoret katsomaan näytelmiä veloituksetta. Tempauksen tavoite oli kasvattaa uutta teatterikävijäsukupolvea Keski-Uudellemaalle. Vuoden aikana nähtiin myös pop up -teatteria eri tapahtumien yhteydessä.
Vuonna 2021 Keski-Uudenmaan teatterin johtajana aloitti Elina Varjomäki. Vuodesta 2022 alkaen KUT on valtionosuuden piiriin kuuluva teatteri. KUT saa vuosittain tukea Tuusulan kunnalta ja Keravan kaupungilta. KUT on rekisteröity yhdistys, jonka virallinen nimi on Keski-Uudenmaan Teatterin kannatusyhdistys. Puheenjohtajana toimii Kalle Tahkolahti ja varapuheenjohtajana Anna-Leena Sipilä. Teatterin hallitus on ylin päättävä elin yhdistyksessä ja se valitaan joka toinen vuosi uudelle kaksivuotistoimintakaudelle.
Esityspaikat
pienoiskuva|303x303px|Krapin kesäteatteri
Mervi Karppelin: Pirveli ja pyhimys
Yhteistyötuotanto Teatteri Turmion ja Musiikkiteatteri Kapsäkin kanssa
Juhlalevy (Eugen Malmstenin albumi)
Juhlalevy on Eugen Malmsténin kokoelma-albumi johon on koottu vanhoilta savikiekoilta kappaleita vuosilta 1935–1942. Kappaleet on käsitelty digitaalisella masteroinnilla riittävän hyvään kuntoon kuuntelua varten.
Hietamäki (Inkeri)
Hietamäen uusi kirkonkylä
Hietamäen Innalasta on tullut nykyisin elpyneen seurakunnan kirkonkylä. Entinen kirkonkylä sijaitsi Jälkylässä. Kirkkorakennus on melko vaatimaton, mutta sen kirkontorni muistuttaa vanhan puretun kirkon muotoa. Puretun vanhan kirkon paikalla Jälkylässä on muistoristi. Seurakunnan pastorina toimii Väinö Kuosti.
Juhlalevy (Eugen Malmstenin albumi)
Levylle on valittu pari ennen julkaisematonta kappaletta "Sä läksit kerran" ja "Illan varjot".
Hietamäki (Inkeri)
Hietamäen kylät
Hietamäen kylät Keski-Inkeri kartaston mukaan. Kursivoidut kylät ovat hävinneet. Kylillä oli usein rinnakkaisnimiä, joten nimet eivät olleet yksikäsitteisiä.
Alakylä, Annamoisio, Anttila (Matikaisi), Hapolaisi (p. Huopalaisi), Heimosi (Noisela), Hiekka, Hyttilä, Innala, Kannisi (Hirvosi), Kasukka (Pieni-Nikkurila), Kaukaisi, Kauppila, Kemppilä, Kotsala (Vekarala), Kuttusi, Käivärä (Jälkylä), Kämäräisi, Lottala, Maksima (Rimelä), Nikkarila (Suuri-Nikkarila), Niukkasi, Oikkosi (Kurenkylä), Petäjälä (Sapakkola), Pihilä, Rappula, Routela, Ruila (Pieni-Ukkola), Rytönmylly, Ryömi, Rötsänsilta (Korela), Sameraisi, Seppä-Heikkilä (Sepheikkilä), Sipilä, Somerokangas, Sunkura (Sunkuran hovi), Tammikko, Timola (Uusikylä), Torikka, Törölä (Savela), Ukkola (Suuri-Ukkola), Uusitie, Vainikka, Vaittila, Suomen Vuisakka, Ärttölä
Ahokylä
Tielisi, Matikaisi (Lempilä), Kurenkylä (Hiljakaisi)
Nuolijoki (Strelka)
Raikkosi, Rospeekka, Uusi-Hotokka, Vanha-Hotokka
Kavehkontu (Ropeen kolkka)
Kavehkontu, Hamusi, Hapolaisi (Huopalaisi)
Paukkala
Vanha-Paukkala, Uusi-Paukkala, Nuutila
Venäläiset kylät
Metsola, Kokatsu, Kapriola, Korpunoi, Kostankylä, Sosnankylä, Tukonovankylä, Vennäin Vuissakka.
Ratchet
Ratchet tarkoittaa seuraavia asioita:
Mal día para pescar
Mal día para pescar (”huono päivä lähteä kalaan”, kansainväliseltä levitysnimeltään Bad Day to Go Fishing) on Alvaro Brechnerin ohjaama elokuva vuodelta 2009. Uruguay valitsi sen omaksi Oscar-ehdokkaakseen. Elokuvan toista pääosaa näyttelee suomalainen Jouko Ahola. Hän esittää itäsaksalaista voimamiestä Jacob van Oppenia, joka kiertää managerinsa (Gary Piquer) kanssa Etelä-Amerikan pikkukaupunkeja järjestämässä painitapahtumia.
ICC
ICC on lyhenne ainakin seuraavista asioista:
Pirunpesä (Hollola)
Pesän ympärillä ovat 5–10 m korkeat paikoitellen pystysuorat seinämät. Pesässä on runsaasti kalliosta rapautuneita kvartsiittilohkareita. Pesä ja ylempänä sijaitseva rotko ovat sammallajistoltaan erittäin arvokkaita. Alueella on runsaasti syviä suppia.
Flakpanzer 38(t)
Flakpanzer 38(t) ausf M (SdKfz 140) oli Saksassa toisen maailmansodan aikana kehitetty ilmatorjuntapanssarivaunu.
Pirunpesä (Hollola)
Alueelle pääsee Tiirismaan radiomastolle kulkevaa tietä risteävän ulkoilureitin kautta, tai Messilän kartanon lähellä sijaitsevan golfkentän läpi kulkevaa ulkoilureittiä pitkin (ulkoilureitti kulkee kentän länsireunalla väylien 4 ja 16 välistä). Edellä mainittujen viitoitettujen reittien viimeiset kymmenet metrit ovat kivikkoisia. Talvisin ulkoilureiteillä on ladut. Rotkon pohjalle pääsy on ilman apuvälineitä hankalaa, joskin päätyjyrkänteisiin on asetettu pohjalle laskeutumista helpottavat puunrungot. Näkemisen arvoinen on myös halkeamaan kiilautunut kivenjärkäle.
Flakpanzer 38(t)
Liittoutuneiden ilmaylivoiman kasvaessa vuonna 1943 Saksassa ilmeni tarve kehittää ilmatorjuntavaunu suojaamaan panssaridivisioonia. Eräs kehitetyistä malleista oli BMM:n (saksalaisten kontrolloima Škodan tehdas) suunnittelema, Panzerkampfwagen 38(t) M -vaunun alustalle rakennettu Flakpanzer 38(t), joita valmistettiin yhteensä 140 kappaletta.
Vaunun aseistuksena oli yksi 2 cm Flak 38 L/55 -ilmatorjuntatykki, joka sijoitettiin vaunun takaosaan rakennettuun panssaroituun, kattamattomaan taistelutilaan. Taistelutilan ylempi osa avattiin tulitoiminnassa, jolloin se tarjosi lisätilaa miehistölle ja paremman alakoron tykille.
Pirunpesä (Hollola)
Vandalismi
Syksyllä 2016 alueella tehtiin ilkivaltaa, kun useisiin paikalla oleviin kiviin oli maalattu uusnatsijärjestö Suomen Vastarintaliikkeen tunnuksia.
Flakpanzer 38(t)
Vaatimaton taistelumenestys aiheutti viimeisten kymmenen tilatun alustan muutoksen 15 cm sIG33 (Sfl) auf PzKpfw 38(t) ausf H, M ”Grille” -panssarihaupitseiksi. Ilmatorjuntatehtäviin rakennettiin tehokkaampia Flakpanzer IV:n malleja Möbelwagen (aseistuksena yksi 3,7 cm it-tykki), Wirbelwind (aseistettu neljällä 20 mm it-tykillä), Ostwind (yksi 3,7 cm it-tykki ja Kugelblitz (kaksi 30 mm it-tykkiä).
Pirunpesä (Hollola)
Aiheesta muualla
61.00944°N, 25.53583°W
Italian vaakuna
pienoiskuva|Italian vaakuna
Italian vaakuna on Italian tunnus lipun ja kansallishymnin ohella. Se on ollut käytössä 5. toukokuuta 1948 lähtien.
Historia
Kun Italiasta tuli tasavalta, se tarvitsi uuden vaakunan. Vuonna 1946 käynnistettiin tästä julkinen kilpailu, jonka vaatimuksiin kuului, että poliittisten puolueiden tunnukset ovat kiellettyjä ja että vaakunan tulee sisältää Italian tähti. Voittaja oli Paolo Paschetto, ja vaakuna esiteltiin yleisölle helmikuussa 1947. Tämä versio ei kuitenkaan saanut yleisön hyväksyntää, joten järjestettiin toinen kilpailu. Voittajaksi selvisi taas Paolo Paschetto. Uuden vaakunan hyväksyi perustuslaista päättänyt kokous helmikuussa 1948 ja sen hyväksyi virallisesti käyttöön presidentti Enrico De Nicola.
Root Canal Recovery
Root Canal Recovery on Zook-yhtyeen vuonna 2006 julkaistu albumi.
Hanish
Hanishsaaret on Jemenille kuuluva saariryhmä Punaisellamerellä. Hanishsaaret ovat tuliperäisiä ja asumattomia. Niiden hallinnasta käytiin Jemenin ja Eritrean välillä Hanishsaarten konflikti vuosina 1995–1996. Marraskuun 1. päivänä 1998 Pysyvä välitystuomioistuin, jonka päätöksen konfliktin molemmat osapuolet sitoutuivat hyväksymään, totesi Hanishsaarten olevan osa Jemenin aluetta.
Root Canal Recovery
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Hanish
Saariryhmä muodostuu 23 vulkaanista alkuperää olevasta saaresta, joiden yhteenlaskettu pinta-ala on 190 neliökilometriä. Hanishin suurin saari on (Jabal) Zuqar, jonka huippu kohoaa 624 metrin korkeudelle merenpinnasta. Muita merkittäviä saaria ovat Quoin, Hanish al-Saghir (Pieni-Hanish), Hanish al-Kabir (Suuri-Hanish) ja Suyul Hanish. Saariryhmällä on merkittävä strateginen ja geopoliittinen asema Punaisenmeren eteläisen suuaukon läheisyydessä, tärkeän merireitin varrella. Saaria ympäröivät kalarikkaat vedet. Viitteitä mahdollisista mineraali- ja öljyesiintymistä saarten ympäristössä on löydetty.
Root Canal Recovery
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Bryn Jones.
+ Chemistry -video
Kokoonpano
+
Ihmiset suviyössä (vuoden 1948 elokuva)
Ihmiset suviyössä kertoo tietyn tapahtuman aina kahdesta eri näkökulmasta. Elokuvassa synnytään ja kuollaan, rakastetaan ja vihataan. Sillanpääläiseen tyyliin suomalainen luonto kuvataan romanttisena uljaiden metsien ja hopeisten järvien runona, jota rytmittää päivän ja yön herkän vähäeleinen vuorottelu.
Ihmiset suviyössä kuvattiin Hauholla. Kuvauksesta vastasi Eino Heino. Elokuvan lempivänä pääparina ovat Eila Pehkosen tulkitsema Helka ja Matti Oraviston tulkitsema Arvid. Suurimman huomion on saanut Martti Katajiston vahvoin vedoin näyttelemä tukkilainen Nokia (homo)seksuaalisessa tyydyttämättömyydessään ja uhossaan.
Katajisto sai vuonna 1949 suorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Mettälän Santraa tulkitseva Kaisu Leppänen ja Syrjämäen Jalmaria tulkitseva Eero Roine saivat tulkinnoistaan niin ikään parhaan sivuosan Jussi-palkinnon. Lea Joutseno ja Valentin Vaala saivat myös parhaan käsikirjoituksen Jussi-palkinnon. Kaikkiaan se sai puolet vuonna 1949 jaetuista Jussi-palkinnoista.
Elokuvan ensiesitys oli Riihimäellä. Suuremmissa kaupungeissa se sai ensi-iltansa kuusi päivää myöhemmin, 15. lokakuuta 1948. Elokuva on esitetty usein televisiossa, ensimmäisen kerran 4. toukokuuta 1963.
Myöhempi arvostus
Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Ihmiset suviyössä jakoi kolmossijan Matti Kassilan Elokuun ja Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kanssa.
Suomen IV armeijakunta (talvisota)
Suomen IV armeijakunta oli suomalainen sotatoimiyhtymä, joka taisteli koko talvisodan ajan Laatokan ja Salojärven välisellä alueella. Tosin 7. joulukuuta 1939 suoraan päämajan alaisuuteen perustettu Ryhmä Talvela vastasi perustamisestaan asti alun perin IV armeijakunnan toiminta-alueeseen kuuluneen Salojärven ja Koitereen välin puolustamisesta.
Inkere
Inkere on entinen inkeriläinen seurakunta Inkereenjoen alajuoksulla Pietarin eteläpuolella. Seurakunnan väkiluku oli 3550 (1928). Väestö oli enimmäkseen äyrämöisiä. Seurakuntaan kuului 22 puhtaasti suomenkielistä kylää. Entisen seurakunnan alueella sijaitsevat myös seuraavat suuret teollisuustaajamat: Ust'-Ižora (Усть-Ижора), Kolpina, Punaporu, Pella ja Uljana (Uljanovka / Ульяновка) sekä pienemmät taajamat: Lomkka, Pontonnaja (Понтонная) ja Sapjornaja (Сапёрная).
Suomen IV armeijakunta (talvisota)
Armeijakunnan tunnetuimpia taisteluita olivat Kollaan taistelu ja sen käymät mottitaistelut.
Talvisodan alussa
Armeijakunnan runkona olivat Karjalan sotilasläänissä perustettu 12. ja Savon sotilasläänissä perustettu 13. divisioona.
Inkere
Kylät
Hävinneet kylät kursivoitu. Anola (Аннолово), Aroteppola, Hapoisi (Taskopsina, Таскобщина), Hovinmäki (Старая Мыза), Isoran Lopotti (Ям-Ижора), Iisakkala (Феклистово), Ивановское), Kapasi (Корделево), Kavattila (Niippola), Kirtsala (Кирцалово), Kissala (Черная Речка), Kortela (Корделево), Koski (Большие Пороги), Lankila (Лангелево), Masala (Мазалово), Mokkola (Мокколово), Montila (Монделево), Niippola, Olosi (Olosinmäki / Самсоновка), Papusi (Пабузи), Petrovsina (Петровщина), Pokrova (Покровское), Porkkasi (Кирцалово), Possai (Федоровское), Potola (Подолово), Putrola (Мазалово), Putronmäki (Мазалово), Puusta (Пустынка), Rahikkala (Райколово), Riihikylä (Путролово), Saahosi (Захожы), Soinila (Симанкина), Suomen Jerttova (Большое Гертово), Tuomaala (Петровщина), Tusinansuu (Усть-Тосна), Uusi-Kallila, Vanha-Kallila, Voiskorova (Войскорово)
Suomen IV armeijakunta (talvisota)
Myöhemmin keskitettyjä joukkoja
Myöhemmin päämajan havaittua IV Armeijakunnan taistelualueen merkityksen ja joukkojen vähäisyyden armeijakunnan alueelle siirrettiin muun muassa seuraavia joukkoja :
Tilapäisorganisaatiot
IV armeijakunnan alueen taisteluille oli leimallista erilaisten tilapäisten, jotakin tehtävää varten perustettujen organisaatioiden käyttö. Näissä organisaatioissa oli tyypillisesti koottu esimerkiksi jonkin jalkaväkirykmentin komentajan ja esikunnan johtoon useita pataljoonia useammastakin rykmentistä.
Organisaatioiden niminä toimi usein esimerkiksi Eläinradan merkit (esimerkiksi Ryhmä Oinas, Ryhmä Jousimies jne.), sodankäyntiin liittyvät esineet (esimerkiksi Osasto Tykki, Osasto Kilpi, Ryhmä Keihäs), eläimet (esimerkiksi Taisteluosasto Mehiläinen, Taisteluosasto Tiikeri) tai komentajaan liittyvät (esimerkiksi Osasto Martti, Taisteluosasto Valkama) nimet. Myös muunkinlaisia nimiä esiintyi.
Talvisodan alussa
Talvisodan alussa IV armeijakunnan joukkoja koko sen toiminta-alueen leveydellä oli vastassa Neuvostoliiton 8. armeijan joukoista muun muassa seuraavat yksiköt:
1. armeijakunta
Tavoitteena joukoilla oli aluksi edetä Sortavalan–Joensuun väliselle linjalle ja jatkaa hyökkäystä Kannaksen armeijan selustaan.
Myöhemmin keskitettyjä joukkoja
Alueen pohjoisosaan 8. armeijan (jonne perustettiin myös uusi 14. armeija) alueelle keskitettiin muun muassa seuraavat joukot:
Armeijakunnan taisteluiden yleiskuvaus
Kitilän alueella puna-armeijan 168. ja 18. divisioona ja niille hieman myöhemmin alistettu 34. panssariprikaati etenivät Laatokan rantatien suunnassa jopa 70 kilometriä Suomen alueelle. Käsnäselän ja Uomaan kautta edenneiden joukkojen etenemä matka jäi vähäisemmäksi. Puna-armeijan yhtymät pääsivät yhtymään toisiinsa suomalaisten pääpuolustusaseman edessä. Hyökkäyksen jatkuessa olisi ollut vaarana se, että puna-armeija olisi päässyt etenemään Kannaksella taistelevan Kannaksen armeijan selustaan.
Puna-armeijan etenemisen osoittaessa hieman rauhoittumisen merkkejä IV armeijakunnan esikunta alkoi suunnitella vastahyökkäystään tavoitteenaan tuhota alueelleen edenneet 56. armeijakunnan joukot.
Armeijakuntaan kuuluva 13. divisioona aloitti ensimmäisen vastahyökkäyksen 12. joulukuuta 1939. Hyökkäykseen osallistui yhteensä viisi pataljoonaa ja tavoitteena oli katkaista Uomaan–Lemetinn välinen tie. Väsyneiden pataljoonien liikkuminen ei kuitenkaan edistynyt toivotulla tavalla ja hyökkäys jouduttiin keskeyttämän jo seuraavana päivänä iltayöstä. Hyökkäys oli suunnattu liki 20 kilometriä vastustajan rintamalinjan taakse ja sen todettiin olleen käytettävissä olleisiin joukkoihin nähden tavoitteiltaan liiankin suuri.
Toinen hyökkäysyritys tehtiin 16. joulukuuta 1939 aamulla. Alkumenestyksestään huolimatta hyökkäys ei johtanut laajempaan menestykseen, koska se oli luonteeltaan ns. rintamahyökkäys ja se kohdistui vastustajan puolustuksen vahvimpiin kohtiin huomattavasti edellistä hyökkäysyritystä lähempänä rintamalinjaa. Hyökkäys johti kuitenkin siihen, että aloite taistelutoimissa alkoi hiljalleen siirtyä suomalaisille.
Päämaja oli havainnut IV armeijakunnan taistelualueen merkityksen ja joukkojen riittämättömyyden. Päämaja siirsi IV armeijakunnan alueelle lisäjoukkoja. IV armeijakunnan alueelle saapui tammikuun 1940 loppuun mennessä joidenkin lähteiden mukaan jopa yli 45 000 miestä ja yli sata tykkiä.
IV armeijakunnan joukot saavuttivat Laatokan rannan 11. tammikuuta 1940 mennessä ja 17. tammikuuta 1940 asti suoritetuilla täydentävillä hyökkäyksillä puna-armeijan aiemmin mainitut joukot oli saarrettu useampaan mottiin.
Leimallista kaikille hyökkäyksille oli hyvin vaihtelevien organisaatioiden käyttö muun muassa hankalien johtamisyhteyksien vuoksi. Käyttöön otettiin erilaiset tilapäiset taisteluosastot, joihin saattoi kuulua pataljoonia eri rykmenteistä ja lisäksi muitakin joukkoja.
Pääosa mottitaisteluista käytiin 13. divisioonan alueella, joskin divisioonien välirajan muutoksen jälkeen osa moteista siirtyi 12. Divisioonan alueelle.
12. divisioonan pääasiallisena taistelualueena oli Kollaanjoen alue armeijakunnan pohjoisosassa, jonka pitämisellä mainittu divisioona osaltaan mahdollisti mottitaistelujen käymisen armeijakunnan eteläosassa.
Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
IV armeijakunta vetäytyi uudelle valtakunnanrajalle tehdyn rauhansopimuksen mukaisesti 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin mm. maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Tappiot
IV armeijakunnan alueella taistelleiden joukkojen kokonaistappiot nousivat melkoisiksi, johtuen etenkin hyökkäyksellisistä sotatoimista. Tappiot olivat kaatuneina hieman yli 3 700 henkilöä, haavoittuneina noin 9 650 henkilöä ja kadonneina noin 570 henkilöä.
Power Macintosh 5200 LC
right|thumb|Kuluttajamarkkinoille suunnattu Macintosh Performa 5200. Power Macintosh 5200 LC on Apple Computerin 3. huhtikuuta 1995 julkaisema, koti- ja oppilaitoskäyttöön suunniteltu tietokone. Kuluttajamarkkinoilla laitetta myytiin nimillä Macintosh Performa 52xxCD. Elokuussa 1995 tietokoneesta julkaistiin nopeammalla suorittimella varustettu versio Power Macintosh 5300 LC. 5200 LC oli ensimmäinen PowerPC-prosessorilla varustettu Macintosh, jossa näyttö ja keskusyksikkö olivat samassa kotelossa.
Power Macintosh 5200 LC perustui Power Macintosh 6200:n arkkitehtuuriin ja laitteessa oli monien muiden LC-sarjan mallien tapaan näyttö ja keskusyksikkö samassa kotelossa. Laitteistoratkaisuidensa takia 6200/5200 -sarjan Macintoshit ovat jääneet historiaan eräinä Applen epäonnistuneimmista tietokoneista. Suorituskykyä laski erityisesti uuden, 64-bittisellä väylällä varustetun suorittimen asentaminen Quadra 605:n vanhaan, 32-bittiseen emolevyyn. Power Macintosh 5200 LC:n seuraaja oli Power Macintosh 5260 LC. 5200/5300 LC:n tuotanto lakkautettiin 1. huhtikuuta 1996, mutta tietokoneita myytiin edelleen Performa-nimellä.
Palojärvi (Keuruu)
Palojärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Häkkiskylänn lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,6 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. .
Saattaja 762
Saattaja 762 oli Suomen merivoimien saattaja.
Valmistus
Moskovalainen Masinoimport tilasi 9. syyskuuta 1939 Wärtsilä Crichton-Vulcanilta Turusta neljä kookasta hinaajaa. Talvisodan alettua Suomen hallitus siirsi alukset nimiinsä. Ne laskettiin vesille huhtikuussa 1941 ja toimitettiin merivoimille keväällä 1942. Alus otettiin Suomen merivoimien palvelukseen elokuussa 1941.
Palvelus
Se oli 1942-1944 saattajana osallistuen 1944 Suomenlahdella rannikkojoukkojen evakuointeihin. Alus ja sen kolme sisarta toimitettiin alkuperäiselle tilaajalleen sodan päätyttyä 26. lokakuuta 1944.
Alus liitettiin Neuvostoliiton laivastoon sähkömagneettisina miinanraivaajina. Se aseistettiin kahdella tykillä ja kahdella konekiväärillä ja alus palveli sodan loppuun miinanraivaajan ja tukikohtien suojaajina Suomenlahdella. Alus sai nimen emtsts 71. Sodan jälkeen alus riisuttiin aseista ja se toimitettiin siviiliin hinaajaksi.
Kaarniemi
Kaarniemi on Kotkan rannikon itäisin kylä. Se sijaitsee Kaarniemenlahden rannalla. Aikaisemmin Kaarniemi on kuulunut Vehkalahden ja Kymin kuntiin ja Karhulan kauppalaan. Kylän asutus keskittyy Kaarniementien varteen.
Kaarniemessä on sijainnut Kaarniemen kartano, jonka osti vuonna 1746 (juuri pikkuvihan jälkeen) Elias Sundberg. Suuri osa Kaarniemen nykyisistä asukkaista on Eliaksen ja hänen vaimonsa Maria Reinholdintyttären jälkeläisiä.
Kaarniemen Syväsalmessa toimi 1900-luvun alussa saha, jonka perustivat Johan Lehtinen ja Wilhelm Wendelin. Sahan toimintaan liittyi riitaisia oikeusjuttuja Karhulan patruunan William Ruthin kanssa, ja toiminta päättyi vuonna 1908 jätettyyn konkurssihakemukseen. Sahan vanhat rakennukset toimivat nykyään Sähköliiton lomakeskuksena.
Kaarniemeen rakennettiin vuonna 1914 kansakoulu, jota laajennettiin 1930-luvulla. Suunnittelija Konsta Onnela oli kylän omia poikia. Koulu lakkautettiin vuonna 1958. Rakennuksessa oli tämän jälkeen Karhulan kauppalan ja sittemmin Kotkan kaupungin vuokra-asuntoja. Vuonna 2000 Kaarniemen koulu myytiin yksityiskäyttöön asunnoksi.
Kaarniemessä sijaitsee muun muassa Kotka Power Techin konepaja, Kotkan kaupungin Luovin leirikeskus, Kotka-Kymin seurakunnan Ristiniemen ja Höyterin leirikeskukset, Kaarniemen toimintakeskus ja Sähköliiton lomakeskus.
Kellolampi (Mänttä-Vilppula)
Kellolampi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Kolhon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Huntsman
Huntsman on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa animaatiosarjassa Jake Long – amerikkalainen lohikäärme. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran ensimmäisessä jaksossa ”Vanhanaikaista koulutusta” vuonna 2005. Huntsmania ääninäyttelee sarjan englanninkielisessä alkuperäisversiossa Jeff Bennett ja suomeksi Pasi Ruohonen.
Kellolampi (Mänttä-Vilppula)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä. .
Huntsman
Hän on muinaisen heimon Hunts-klaanin johtaja, joka metsästää salaa maagisia olentoja. Tämän myötä hän on Jake Longin yksi pahimmista vihollisista. Huntsman käyttää aseenaan maagista sauvaa.
Historia
Huntsman liittyi hunts-klaaniin jo teini-ikäisenä 1980-luvulla, jolloin muinaista heimoa johti kaksi Huntsmestaria. Hän oli tuolloin hyvin innokas nousemaan klaanissaan johtohahmoksi, mutta hennon olemuksensa ja kimeän äänensä vuoksi kukaan ei ottanut tosissaan nuoren Huntsmanin kunnianhimoa. Vuosia myöhemmin hänestä kasvoi vaikutusvaltainen ja pelätty soturi, joka nousi yksin johtamaan hunts-klaania. Huntsman on vuosien ajan jahdannut taikaolentoja, jonka seurauksena lohikäärmeneuvosto on listannut hänet neljänneksi suurimmaksi uhaksi taikaolentojen yhteiskunnassa. Tämän ohella Huntsman on Rosen alias Huntsgirlin holhooja ja kouluttaja. Hän vei vastasyntyneen tytön pois vanhemmilta, tavoitteenaan kouluttaa Rosesta tulevaisuuden johtaja hunts-klaanille.
Kellolampi (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Keurusselän lähialueeseen (35.621) se kuuluu.
Huntsman
Historia
Yli kymmenen vuoden ajan Huntsman valehteli Roselle tytön oikeiden vanhempien olleen kuolleena. Totuus kuitenkin paljastui sarjan toisella tuotantokaudella, kun Huntsman löysi keinon päästä eroon ainiaaksi taruolennoista. Hän kiristi kapinoivaa Rosea kaappaamaan viimeisen pääkallon amerikkalaiselta lohikäärmeeltä näyttämällä Rosen vanhempien olevan edelleen elossa. Rose joutui huijaamaan Jakea ja onnistui lopulta kaappaamaan hänet Huntsmanin mieliksi. Julma johtaja sai tilaisuutensa koota kaikki Aztecin pääkallot, kunnes tietää enemmän Jakestä ja tehdä toivomuksensa, mutta Rose petti johtajansa kun iski häntä takaapäin. Hän otti pääkallon käsiinsä ja toivoi hunts-klaanien hävitystä, jonka seurauksena kaikki lohikäärmetatuoinnin omaavat klaanilaiset tuhoutuivat Huntsmanin tavoin.
Ulkonäkö
Suurimmaksi osaksi sarjaa Huntsmanin kasvoja ei näytetty. Ensimmäisen kauden aikana hänet esitettiin varjomaisena hahmona, jolla oli punaiset hehkuvat silmät, jotka näkyivät maskin sisällä. Sarjan saadessa merkittäviä muutoksia toisella tuotantokaudella erityisesti piirrostyylissä, jonka myötä myös Huntsmanin olemusta muokattiin enemmän ihmismäiseksi. Samalla hänen maskinsa muuttui selkeämmäksi, josta erottuivat Huntsmanin ihmissilmät.
Ensimmäisen kauden jaksossa "4. näytös, 15. kohtaus" Huntsmanin kalju takaraivo näkyy hetkellisesti, kun mekaaniset kädet laskevat hänen maskinsa päähän. Huntsmanin kasvot lopulta näkyvät sarjan toisella tuotantokaudella jaksossa "Homecoming", jossa Jake tuhoaa hänen maskinsa tönäistessään Huntsmanin läpi hissin oven. Hän paljastuu olevansa kalju kuten aikaisemmin esitettiin ja muuten normaalinnäköinen ihminen, jolla on suuri syntymämerkki kokonaisesta lohikäärmeestä, joka pääasiassa peittää lähes kokonaan hänen vasemmanpuolen kasvoista.
Level Headed
Level Headed on brittiläisen Sweet-yhtyeen tammikuussa 1978 julkaistu kuudes studioalbumi. Se on samalla yhtyeen ensimmäinen albumi, jonka julkaisi Polydor Records sekä viimeinen, jolla on mukana alkuperäissolisti Brian Connolly. Connolly erosi Sweetistä helmikuussa 1979.
Sweet oli esittänyt pitkään hard rockia, mutta siirtyi nyt AOR-tyyliseen rockiin. Level Headed on tyylillisesti hyvin monipuolinen albumi; sillä on vaikutteita AOR:n lisäksi muun muassa funkista ja klassisesta musiikista. Albumin tyyliin antoi inspiraatiota Clearwellin linna, jossa yhtye oleskeli ennen levytystä lähes kuukauden ajan. Level Headed eroaakin selvästi Sweetin aiemmista julkaisuista, ja se on jakanut yhtyeen fanien mielipiteet voimakkaasti. Tyylinmuutoksen seurauksena Sweet menetti suuren osan etenkin eurooppalaisesta yleisöstään.
Level Headed nousi ilmestyessään Yhdysvaltain Billboard 200 -listan sijalle 52 sekä top 20:een Länsi-Saksassa ja Itävallassa. Levyltä julkaistu single ”Love Is Like Oxygen” nousi muun muassa Britannian ja Yhdysvaltain kärkikymmenikköön. Albumin toinen single oli basisti Steve Priestin laulama ”California Nights”.
Työstö
Clearwellin linnasta Sweet matkusti Ranskaan, Pariisin lähelle Château d’Hérouvilleen äänittämään Level Headed -albumin masternauhoja. Miksaus ja jälkituotanto tehtiin Lontoon Kingsway Recording Studiosissa. Kaikkiaan Level Headedin tekeminen kesti yli neljä kuukautta. Levy-yhtiö Polydor ilahtui lopputuloksesta. Se esitteli uudistuneen Sweetin syyskuussa 1977 pääkonttorillaan Saksassa, jonne kutsuttiin yhtiön johtohenkilöitä ympäri maailmaa.
Tyyli ja sisältö
The Ultimate Sweet Site -sivusto kuvaa Level Headedia epäilemättä Sweetin persoonallisimmaksi albumiksi. Se on hyvin monipuolinen ja eroaa myös huomattavasti Sweetin aiemmista äänitteistä. Sivuston mukaan sen musiikki on soft rockiakin pehmeämpää – ei teinipoppia, mutta ei rokkaavaakaan. Level Headed esittelee yhtyeestä paljon sellaisia puolia, jotka puuttuivat edellisiltä albumeilta. Albumi on jakanut Sweetin fanien mielipiteet voimakkaasti.
Level Headedilla Sweet luopui hard rockista, ja tilalle tuli balladeja, funk-vaikutteita sekä Yhdysvaltain länsirannikolta vaikutteita saaneita lauluja. Albumia on verrattu Eagles-, Fleetwood Mac- ja 10cc-yhtyeisiin. Sillä on mukana myös pieniä psykedeelisiä vaikutteita. Pianon ja muiden kosketinsoitinten osuus on paljon edellisalbumeja runsaampi. Jo levyn julkaisun aikoihin kitaristi Andy Scott sanoi haastattelussa: ”Vanha Sweet on kuollut. Uusi musiikkimme on aivan erilaista kuin mihin olette tottuneet, painopisteen ollessa enempi melodioissa kuin rytmityksissä.” Jukka Perttusen ja Keijo Väistön The Sweet – Purkkaa, jytää, glamouria ja hysteriaa -kirjan mukaan albumilla ei ole yhtäkään täyteraitaa.
Albumilla avustavina muusikkoina toimivat Geoff Westley (kosketinsoittimet), Ronnie Asprey (puhaltimet) ja Richard Harvey (traverso). Lisäksi Stevie Lange vieraili taustalaulajana yhdessä kappaleessa. Kaikki albumin kappaleet ovat yhtyeen itse tekemiä lukuun ottamatta laulua ”Love Is Like Oxygen”, jonka on kirjoittanut Sweetin kitaristi Andy Scott ja Trevor Griffin, joka oli työskennellyt yhtyeen PA-vastaavana viimeisen kahdeksan vuoden ajan. Level Headedin jousisovituksista vastasi Geoff Westley.
Tietoa kappaleista
Albumin ensimmäinen kappale on balladi ”Dream On”, jonka laulaa sen kirjoittaja Andy Scott pelkän pianon ja jousisoitinten säestämänä. Kappaletta on verrattu muihin Scottin säveltämiin Sweet-balladeihin, kuten ”Lady Starlight”- ja ”You’re Not Wrong for Lovin Me” -kappaleisiin. ”Dream On” sai inspiraationsa Scottin uudesta tyttöystävästä. Levyn toinen raita, suureksi hitiksi muodostunut ”Love Is Like Oxygen”, pohjautuu heavyriffiin, mutta se on kuitenkin sekoitus useita musiikkityylejä. Kappaleen ovat tehneet yhteistyössä Andy Scott ja Trevor Griffin, ja sen sanoitus kuvaa rakkautta elämän lähteenä ja kuoleman torjujana. Kappaleen albumiversiossa on mukana Griffinin säveltämä, erilaisia melodioita sisältävä väliosa. Kolmas kappale on basisti Steve Priestin laulama ”California Nights”. Classic Rockin Geoff Bartonin mukaan se muistuttaa tyylillisesti Eagles-, Fleetwood Mac- ja Poco-yhtyeitä. Siinä on myös takaumia yhtyeen purukumipop-ajoilta. ”Strong Love” on puhallinvoittoinen diskokappale. A-puolen päättää yhtyeen yhteiseksi merkitty, mutta todellisuudessa enimmäkseen Andy Scottin työstämä ”Fountain”, jonka hän myös laulaa. Monien mielestä ”Fountainin” olisi pitänyt olla Level Headedin ensimmäinen singlejulkaisu. Geoff Bartonin mukaan kappale on esimerkki yhtyeen jatkuvasti kehittyneestä lauluntekotaidosta.
B-puolen aloittaa klassisvaikutteinen balladi ”Anthem No. 1 (Lady of the Lake)”, jossa on vahvasti esillä cembalo. Sitä seuraa popmainen ja Yhdysvaltain länsirannikolta vaikutteita saanut ”Silverbird”, jonka sanoitus kertoo kaukana kotoaan olevasta muusikosta, joka kaipaa naistaan. Geoff Barton kirjoittaa, että ”Silverbirdin” riffi muistuttaa vanhasta Sweetistä, mutta muuten kappale on yhtyeelle epätyypillinen. Se on albumin harvoja kappaleita, joissa Andy Scottin kitara on esillä. ”Lettres D’Amour” on puolestaan saanut vaikutteensa Ranskan maisemista sekä keskiajan ritarillisuudesta. Kappaleessa vierailee australialainen naislaulaja Stevie Lange, joka duetoi kertosäkeen Brian Connollyn kanssa. Ainoastaan jousisoittimia sisältävä, klassista musiikkia edustava instrumentaali ”Anthem No. 2” on jatkoa B-puolen avauskappaleelle ”Anthem No. 1 (Lady of the Lake)”. Albumin päättää ”Air on ’A’ Tape Loop”. Kappaleen sanoitukset muodostuvat ainoastaan kreikkalaisten aakkosten toistamisesta (alpha, beta, gamma, delta). Steve Priest on kertonut kappaleen synnystä:
Level Headedin Yhdysvaltain-painoksessa kappaleet ovat samat mutta eri järjestyksessä. Esimerkiksi avauskappale on ”California Nights”, ja sen versio on hieman erilainen. ”Fountain” on kestoltaan yli puoli minuuttia lyhyempi kuin Euroopan-painoksella.
Kansitaide
Albumin Euroopan-painoksen kannessa on kuva yhtyeestä valkoisissa t-paidoissa. Ylälaidassa on yhtyeen ja albumin nimi, ja takakansi sisältää kappaleet sekä muut tiedot. Avattavakantisen levyn sisäaukeamalla on Norman Goodmanin ja Terry Pastorin tekemä kuva. Sisäpussissa on kuva kitarasta, jonka mikrofonin ja kaulan välissä on kasettisoitin. Levyn mukana tuli myös liite, jossa on kappaleiden sanat sekä eri kulmasta otettu kuva sisäkannen kuvasta.
Yhdysvaltain-painoksen kansi on peilikuva Euroopan-painoksen sisäkannen kuvasta.
Myynti ja julkaisut
Sweetin jäsenten itse tuottama studioalbumi Level Headed ilmestyi tammikuussa 1978. Pohjois-Amerikassa albumin julkaisi Capitol Records ja Japanissa Toshiba.
Yhtyeen kotimaassa Britanniassa Level Headed ei saavuttanut listasijoitusta, mutta Yhdysvalloissa se ylsi sijalle 52, kun edellislevy Off the Record oli päässyt 151:nneksi. Euroopassa levy nousi listalle ainakin Länsi-Saksassa (15.), Itävallassa (17.), Alankomaissa (26.) ja Ruotsissa (26.)
Albumi ilmestyi alun perin vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäisen CD-version julkaisi Repertoire Records vuonna 1991. Kyseisessä painoksessa on neljä bonuskappaletta. Lemon Records julkaisi vuonna 2005 CD-painoksen, jossa on yksi bonuskappale. Yhdysvaltain-painoksen julkaisi CD:nä ensimmäisen kerran One Way Records vuonna 2001. Lisäksi Level Headedin Euroopan-painos kuuluu vuonna 2018 julkaistuun neljän CD-levyn The Polydor Albums -boksiin, jonka muut levyt ovat Polydor Recordsin julkaisemat muut Sweet-albumit: Cut Above the Rest (1979), Waters Edge (1980) ja Identity Crisis (1982).
Druyes-les-Belles-Fontaines
pienoiskuva|Näkymä Druyes-les-Belles-Fontainesin linnaan Druyes-les-Belles-Fontaines on kunta Ranskassa, Yonnen departementissa Burgundin alueella. Kunnassa on 288 asukasta.
Level Headed
Kriitikoiden arvioita
Yhdysvaltalainen musiikkilehti Rolling Stone arvioi Level Headedin 21. tammikuuta 1978 ilmestyneessä numerossaan. Lehti kirjoittaa, että Level Headed voi hyvin olla albumi, joka lyö Sweetin läpi Yhdysvalloissa. Albumi on alusta loppuun hyvin rakennettua, energistä ja rullaavaa rockia. Monien kappaleiden pahaenteiset sanoitukset ja eteeriset rock-soundit tuovat arvioijan mieleen Pink Floydin. Syntetisaattorien runsas vuorovaikutus kitaroiden, basson, torvien ja jousien kanssa pitää soiton yhtä energisenä kuin laulun. Parhaiksi kappaleiksi lehti nostaa raidat ”California Nights”, ”Love Is Like Oxygen”, ”Dream On” ja ”Air on ’A’ Tape Loop”.
Druyes-les-Belles-Fontaines
Matkailijoita houkutellaan alueelle sen rauhallisten myllylampien ja kukkulan rinteellä seisovan linnan takia. Linnanrauniot, samoin kuin kirkko, ovat 1100-luvulta.
Level Headed
Kriitikoiden arvioita
AllMusicin Stephen Thomas Erlewine kuvaa Level Headedia kunnianhimoiseksi albumiksi, jolla Sweet kokeili hieman kaikkea verhoten sen neo-progressiiviseen estetiikkaan. Erlewinen mukaan albumi ei ole klassisen kauden Sweetiä, mikä nimenomaan on sen hyvä puoli. Erlewinen mukaan Level Headed on Sweetin kiehtovimpia albumeja. Vaikka ”The Ballroom Blitz”, ”Fox on the Run” ja muut yhtyeen varhaiset hitit olivat niitä, jotka vaikuttivat pop metaliin 1970- ja 80-lukujen vaihteessa, Sweetin kovimmille faneille Level Headed on aarre. Erlewine antaa Level Headedille 3,5 arvostelutähteä viidestä mahdollisesta.
Louder Soundin Chris Robertsin mukaan Level Headedilla Sweet tekee inspiroituneita kokeiluja jousisoittimien ja taiderockin kanssa.
Julkaisun jälkeen
Sweet promotoi uutta albumiaan kiertämällä vuoden 1978 alussa Euroopassa ja aloitti maaliskuussa parikymmentä konserttia sisältäneelle Yhdysvaltain-kiertueelle. Yhdysvalloissa Sweet toimi pääasiassa Bob Segerin lämmittelijänä, ja yhtyettä vahvistivat sen ulkopuoliset kitaristi-kosketinsoittajat Nico Ramsden ja Gary Moberley. Moberleysta tuli pian Sweetin ulkojäsen, jona hän pysyi pidempäänkin. Sweetin konsertit kestivät kaksi ja puoli tuntia, ja yhtye esitti kaikki uuden albumin kappaleet, mikä oli sille uutta.
Solisti Brian Connollyn suoritustaso kiertueen aikana oli runsaasta alkoholinkäytöstä johtuen hyvin ailahteleva. Alabaman Birminghamissa järjestetyssä konsertissa Connolly hoiperteli humaltuneena 20 000 ihmisen edessä, jolloin hänet raahattiin pois lavalta jo ensimmäisen kappaleen jälkeen. Tapauksen seurauksena Connollyn asema yhtyeessä heikkeni. Alkoholiongelma sekä musiikilliset erimielisyydet johtivat lopulta Connollyn eroamiseen Sweetistä 23. helmikuuta 1979, kesken seuraavan albumin äänitysten.
Euroopan-painos
A-puoli B-puoli
Vuoden 2005 CD-version bonuskappale
Yhdysvaltain-painos
A-puoli B-puoli
Muusikot
Sweet
Vierailijat
Dick Moores
Dick Moores (12. joulukuuta 1909 Lincoln, Nebraska – 22. huhtikuuta 1986 Asheville, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hänen piirtämistään sarjoista tunnetuin on Gasoline Alley. Hän on piirtänyt myös Disneyn Pepi- ja Veli Kani- sarjoja sekä omaa sarjakuvahahmoaan nimeltä Jim Hardy.
Suomalaiset muistavat hänet ehkä parhaiten Aku Ankka-lehdestä. Hän on piirtänyt 1950-luvulla Mikki Hiiri -tarinoita, muun muassa tarinan elävästä autosta (julkaistu Aku Ankassa vuonna 1956), sekä tarinan robotista, joka osasi ennustaa (jatkosarjana Aku Ankassa 1966). Autotarinan The Wonderful Whizzix on arveltu toimineen myöhemmän Disney-elokuvan Riemukupla innoittajana.