cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antiikin Pireus
Klassiselta roomalaiselle kaudelle
Strabonin aikaan ajanlaskun alun tienoilla Pireus oli kutistunut pieneksi asutukseksi sataman ympärillä. Pireus kukoisti jälleen roomalaisajalla 100-luvulla jaa. Vuonna 267 jaa. kaupunki kärsi muun Ateenan alueen tavoin tuhoja herulien hyökkäyksessä. 300-luvulla Pireus toimi vielä keisari Konstantinus Suuren laivaston tukikohtana. Vuonna 396 kaupunki tuhoutui Alarikin johtamien visigoottien hyökkäyksessä. Tämän jälkeen se menetti asemansa merkittävänä satamakaupunkina.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Bysanttilaisella keskiajalla, frankkivallan aikana ja osmanivallan aikana Pireuksella oli vain pieni merkitys. Nykyisen Pireuksen kaupungin nousu alkoi 1800-luvulla.
Pireuksen alueen arkeologiset tutkimukset alkoivat 1800-luvun lopulla. Niitä on suorittanut ennen kaikkea Ateenan arkeologinen seura. Vuonna 1885 löydettiin osia laivasuojista ja vuonna 1887 linnoitteista ja porteista. Kaupungissa on kuitenkin suoritettu vain vähän järjestelmällisiä kaivauksia, koska antiikin kaupunki on kokonaan nykyisen kaupungin alla. Suuri osa löydöistä on tehdy sattumalta ja esimerkiksi rakennustöiden yhteydessä. Näkyviä löydöksiä kaupungissa on vain vähän. Monet satamiin liittyvät rakenteet ovat nykyisin veden alla.
Yleiskuva
Pireus sijaitsi (ja nykyinen Pireus edelleen sijaitsee) noin 7–8 kilometriä Ateenasta ja Akropolis-kukkulasta lounaaseen. Kaupungin alue koostui Pireuksen niemestä eli Aktesta, Munikhian kukkulasta niemen itäosassa sekä lännessä Eetioneian alueesta. Akten niemi oli ympäröity kauttaaltaan linnoitteilla, ja Pitkät muurit yhdistivät linnoituksen Ateenaan muodostamalla ikään kuin pitkän käytävän kaupunkien välille.
Pireuksen kaupunki noudatti Hippodamoksen asemakaavaa. Kaupungin keskustassa oli suurikokoinen agora, ja sen ympärillä oli useita temppeleitä ja julkisia rakennuksia. Kaupungissa oli kaksi teatteria. Pireuksen satamat koostuivat kolmesta erillisestä luonnonsatamalahdesta, jotka olivat Kantharos Pireuksen niemen länsipuolella sekä Zea ja Munikhia niemen itärannalla. Satamissa oli lukuisia laitureita, varastorakennuksia ja kuivatelakoita. Laivasuojia oli yli 300.
pienoiskuva|upright=1.4|Kaavakuva antiikin Pireuksesta.
Linnoitteet ja portit
Pireuksen linnoitteissa oli kaksi vaihetta, ensimmäinen Themistokleen rakennuttama vaihe sekä myöhempi Kononin rakennuttama vaihe, kun muurit rakennettiin kokonaan uudelleen. Suurin osa säilyneistä jäänteistä on peräisin myöhemmästä rakennusvaiheesta. Themistokleen ja Kononin ajan muurit käsittivät osittain eri alueen. Pohjoisessa Themistokleen muuri kiersi koko Kantharoksen sataman, kun taas Kimonin muuri jätti sen pohjoisimman lahdelman osittain muurien ulkopuolelle. Akten niemellä Themistokleen muuri puolestaan leikkasi niemen poikki sen leveimmässä kohdassa, kun taas Kimonin muuri kiersi koko niemen sen rantaa pitkin. Erillisiä linnoitteita oli Munikhian kukkulalla sekä satamien ympärillä.
Pireuksen muureissa oli tornit ja useita portteja. Pääportti oli länteen kohdasta, jossa pohjoisempi Pitkä muuri yhdistyi Pireuksen ympäröineeseen muuriin. Siitä kulki Ateenaan muurien ulkopuolella johtanut tie. Toinen portti oli pohjoisen ja eteläisen Pitkän muurin välissä, ja siitä kulki tie, joka kulki Ateenaan muurien sisäpuolella (nk. Pireuksen tie). Vastaavasti eteläisen Pitkän muurin ja kaupunginmuurin risteyskohdan lähellä oli kaksi porttia, joista toinen oli Pitkien muurien sisäpuolella ja toinen ulkopuolella. Viides merkittävä portti, niin kutsuttu Afroditen portti, oli Eetioneian suunnassa.
pienoiskuva|vasen|upright|Sataman alueelta löydetty niin kutsuttu [[Pireuksen Athene. Pireuksen arkeologinen museo.]]
Satamat
Pireuksessa oli kolme satamaa, jotka oli kaikki tehty luonnonsatamalahtiin. Satama-altaat oli suojattu linnoitetuilla aallonmurtajilla, ja niiden sisäänkäynnit oli tehty kapeiksi ja voitiin sulkea kettingeillä. Kaikissa satamissa oli lukuisia laivasuojia (neosoikoi). Laivasuojat olivat välttämättömiä, koska puisia trieerejä ei voitu pitää koko ajan vedessä. Niitä käytettiin sotalaivojen säilyttämiseen sekä huoltotoimenpiteisiin. Laivasuojat oli rakennettu vieri viereen ja viistosti rantatörmälle niin, että ne laskeutuivat alas mereen. Laivasuojien pituus oli noin 40 metriä ja leveys noin 6,75 metriä. Ne oli katettu ja ne olivat avoimia meren puoleisesta päästä. Alukset vedettiin suojiin käsin.
Kantharos oli Pireuksen suurin satama. Se sijaitsi Pireuksen niemen länsipuolella ja toimi pääasiassa kauppasatamana. Sama satamalahti on myös nykyisin Pireuksen lauttasatamana. Satama-altaan itälaidalla oli kauppapaikka (emporion) sekä rivi stoia eli pylväshalleja. Kantharoksessa oli erään piirtokirjoituksen mukaan 94 laivasuojaa, joten se oli myös laivaston käytössä. Alueelta on löydetty arkeologisessa museossa olevat merkittävät pronssiveistokset, niin kutsutut Pireuksen Apollon, Pireuksen Athene sekä kaksi Pireuksen Artemista, jotka oli mahdollisesti kätketty Sullan joukkojen hyökkäyksen yhteydessä.
Zean satama sijaitsi Kantharoksen ja Munikhian sataman välissä niemen itärannikolla. Se oli Pireuksen pääsotasatama, sillä piirtokirjoituksen mukaan siellä oli suurin joukko laivasuojia, yhteensä 196 kappaletta. Osia niistä on löydetty. Lisäksi Zeassa oli suuri tarvikevarasto (skeuothēkē), jonka arkkitehdiksi mainitaan Filon. Se oli pitkä, pylväsriveillä kolmeen laivaan jaettu suorakulmainen rakennus.
Munikhian satama oli Pireuksen satamista pienin. Se sijaitsi Zean sataman koillispuolella niemen itärannikolla. Munikhiassa oli 82 laivasuojaa.
Asemakaava, agorat ja julkiset rakennukset
Hippodamoksen suunnittelema ruutuasemakaava oli todennäköisesti sijoitettu suunnilleen samoin päin kuin nykyisen Pireuksen kaupungin keskustan asemakaava, mutta se vaihtoi mahdollisesti suuntaa niemen joissakin osissa. Kahden merkittävän kadun risteys on tunnistettu nykyisen Plateía Koraí -aukion läheltä. Kaupungissa oli kaksi agoraa. Toinen agora sijaitsi lähellä satamaa ja sen kauppapaikkaa. Toisen agoran nimi oli arkkitehdin mukaan Hippodameia, ja se sijaitsi lännempänä lähempänä Munikhiaa ja Zean satamaa.
pienoiskuva|Hautauspitoja esittävä votiivireliefi Pireuksen Asklepioksen pyhäköstä. [[Kansallinen arkeologinen museo (Ateena)|Kansallinen arkeologinen museo.]] Kaupungissa oli lukuisia julkisia rakennuksia. Niihin kuului muun muassa buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka sekä strategeion eli sodanjohdon kokoontumispaikka. Ne hoitivat samoja tehtäviä kuin varsinaisessa Ateenan kaupungissa olleet vastaavat rakennukset, Buleuterion ja Strategeion.
Pyhäköt
Pireuksen pyhäköistä merkittävin oli Artemis Munikhian temppeli eli Artemision, joka sijaitsi Munikhian sataman eteläpuolella. Toinen merkittävä pyhäkkö oli Kantharoksen laidalla sijainnut Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli eli Diisoterion. Zean sataman itäpuolella Munikhian kukkulasta lounaaseen oli Asklepioksen pyhäkkö eli Asklepieion, joka saattoi olla Attikan varhaisin tälle jumalalle omistettu. Sen eteläpuolella oli Zeus Meilikhioksen ja Filioksen pyhäkkö sekä Serangeion eli Serangos-nimiselle heerokselle omistettu kylpylaitos. Munikhian kukkulan huipulla oli Bendikselle omistettu pyhäkkö eli Bendideion. Nykyisen Plateía Koraí -aukion lähellä oli Dionysoksen kultin jäsenten (Dionysiastai) käytössä ollut rakennus. Eetioneiassa oli Afrodite Euploialle omistettu pyhäkkö, jonka perusti Themistokles ja jonka Konon kunnosti. Zean satamassa sijaitsi Freatto-niminen heroon, joka toimi myös oikeuden kokoontumispaikkana.
Teatterit
Pireuksen vanhempi ja suurempi teatteri sijaitsi Munikhian kukkulan länsirinteessä. Sitä käytettiin sekä teatteriesityksiin että ajoittaisesti myös ekklesian kokoontumispaikkana. Pireuksen pienempi teatteri eli niin kutsuttu Zean teatteri on säilynyt nykyaikaan paremmin. Se rakennettiin 100-luvulla eaa. ja sijaitsi Zean sataman länsipuolella aivan nykyisen arkeologisen museon vieressä.
Buddhalainen filosofia
Buddhalainen filosofia käsittelee laajasti metafysiikan, fenomenologian, etiikan ja tietoteorian ongelmia. Buddhalaisuus uskontona hyödyntää filosofiaa muun muassa moraalin ymmärtämiseksi ja sen selventämiseksi, mitä merkityksellisen elämän eläminen — ilman tarvetta katumukseen sen loppuessa — tarkoittaa. Buddhalainen ajattelu ei arvosta teoriaa teorian itsensä vuoksi, mutta valaistumiseen pyrkivä teoretisonti on yhteensopivaa buddhalaisten arvojen ja etiikan kanssa.
Milka Suonpää
Milka Suonpää on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Millan roolissa televisiosarjassa #lovemilla ja siitä tehdyssä elokuvassa Lovemilla.
Buddhalainen filosofia
Buddhalaisuus hylkää monet intialaisen filosofian ajatukset, jotka olivat kehittyneet jo Buddhan elinaikana. Hindulaisen filosofian näkökulmasta buddhalainen filosofia luetaan heterodoksisiin nastika-koulukuntiin, koska buddhalaisuus ei tunnusta Veda-kirjoja uskonnollisena auktoriteettina.
Buddhalaisen filosofian yksittäiset näkökohdat ovat usein olleet keskustelun alla buddhalaisuuden eri koulukunnissa.
Buddhalaisuus: uskonto vai filosofia?
Buddhalaisuus voidaan nähdä joko käytännöllisenä filosofiana tai uskontona, riippuen siitä, mikä merkitys sanoille ”filosofia” tai ”uskonto” annetaan. Niissä etelä- ja itäaasialaisissa kulttuureissa, joissa buddhalaisuus kehittyi, filosofian ja uskonnon välillä ei ole selvää eroa, eikä sitä voida välttämättä tehdä. Buddhalaisuuden filosofia on käytännöllistä, koska se keskittyy tiettyjen menetelmien tai filosofisten periaatteiden soveltamiseen käytännön elämässä. Buddhalaisuus eroaa monista muista uskonnoista siinä, että se voidaan nähdä ei-teistisenä, eli se ei tarvitse jumalan tai jumalien olemassaoloa. Lisäksi buddhalaisuudessa ei ole oppirakennelmia samassa mielessä kuin uskonnoissa yleensä.
Eräs näkemys on, että buddhalaisuutta voidaan harjoittaa yhtä lailla uskontona kuin filosofianakin. Vastaava erottelu tehdään usein taolaisuuden suhteen. Anagorika Govindan mukaan Buddhan Dharma on kokemuksena ja käytännöllisenä toteutuksena uskontoa; tämän kokemuksen älyperäisenä muotoiluna filosofiaa; ja itsehavainnon ja -analyysin tuloksena psykologiaa. Se, joka kulkee tämän polun, saavuttaa sisäisen prosessin tuloksena käyttäytymismallin, jota voimme kutsua moraalisuudeksi.
Varhainen kehitys
Varhaisessa buddhalaisuudessa oli skeptisismin sävyjä. Buddha neuvoi oppilaitaan välttämään väittelyjä niiden itsensä vuoksi, koska hän piti sellaista hedelmättömänä ja katsoi sen haittaavan valaistukseen johtavien harjoitusten suorittamista. Buddhan opissa oli kuitenkin merkittävä filosofinen osatekijä. Se kielsi monet kilpailevien suuntausten näkemykset ja esitti päinvastaisia näkemyksiä, samalla kun rakensi niiden päälle uuden uskonnollis-filosofisen tason.
Jotkut tutkijat ovat kuitenkin ehdottaneet muita teorioita. Heidän mukaansa oli olemassa ns. varhaisin buddhalaisuus, eli alkuperäinen, eri suuntauksiin jakaantumista edeltänyt buddhalaisuus. Joidenkin tutkijoiden mukaan se oli ensi sijassa negatiivinen oppi siinä merkityksessä, että se keskittyi enemmän siihen, mitä oppeja tuli hylätä, kuin siihen, mitä oppeja tuli hyväksyä. Tämä ulottuvuus voidaan löytää esimerkiksi madhyamaka-koulukunnassa. Vain sellainen tieto, joka oli hyödyllistä valaistumisen saavuttamiselle, oli arvostettua.
Tämän teorian mukaan buddhalaisuuden jakaantuminen eri koulukuntiin alkoi vasta, kun buddhalaiset yrittivät tehdä Buddhan opetuksissa ja varhaisissa suttissa implisiittisinä olleista opeista yksitulkintaisia. Buddhan kuoleman jälkeen hänen opetuksiaan pyrittiin keräämään ja levittämään yleisesti hyväksytyssä muodossa, alun perin suullisesti, myöhemmin kirjallisesti, jolloin syntyi Tripitaka.
Myöhemmät koulukunnat
Erään jaottelun mukaan hinayana-buddhalaisuus (sravakayana ja pratyekabuddhayana) voidaan jakaa kahteen filosofiseen koulukuntaan:
Samoin mahayana-buddhalaisuus voidaan jakaa kahteen filosofiseen koulukuntaan:
Toisen jaottelun mukaan buddhalaisuus voidaan jakaa Theravadaan ja Sarvastivadaan, joista jälkimmäinen sisältää filosofisina koulukuntina muun muassa Madhyamika-, Yogacara-, Huayan- ja Tiantai-koulukunnat.
Metafysiikka
Buddhan sanotaan kyseenalaistaneen kaiken metafyysisen olemisen ja ei-olemisen käsitteet, ja tätä kritiikkiä on pidetty Buddhan lähestymistavan keskeisimpänä osana. Metafysiikassa eräs keskeinen ajatus on pratitya-samutpada eli ehdonvarainen seuraamus tai ehdonvarainen seurausketju. Ehdonvarainen seuraamus tarkoittaa sitä että kaikki olemassa olevat asiat ja ilmiöt ovat toisistaan riippuvaisia ja edellyttävät toistensa olemassaoloa.
Buddha selitti minän harhan syntyvän inhimillisen kokemuksen muodostavien koosteiden (skandhaa) seurauksena. Skandhat jakoivat todellisuuden osatekijät viiteen ryhmään, mutta tällä ei luonnehdittu mitään substantiaalisia olioita, vaan pyrittiin selittämään harha koordinoimalla aineelliset osatekijät henkisten kanssa. Buddha kielsi transsendentin todellisuuden virheellisenä esineellistämisenä eli reifikaationa. Tilalle hän antoi jalon kahdeksanosaisen polun itsen havaitsemiseen keinona päästä nimen ja muodon (namarupa) maailman ulkopuolelle.
Tietoteoria
Tietoteoreettinen oikeuttaminen on eräs asia, joka erottaa buddhalaisen ajattelun hindulaisesta. Kaikki intialaisen logiikan koulukunnat tunnistavat erilaisen joukon oikeutuksia tiedolle, eli pramana. Buddhalaisuuden hyväksymä joukko on pienempi kuin muilla. Kaikki koulukunnat hyväksyvät esimerkiksi havainnon ja päättelyn, mutta joillekin hindulaisuuden ja buddhalaisuuden koulukunnille kirjallinen perinne on näihin verrattavissa oleva tietoteoreettinen kategoria. Näissä koulukunnissa oli mahdollista, että jokin väite, jolle ei löytynyt tukea kirjoituksista, katsottiin mielettömäksi; kun taas jokin väite, jolle ei löytynyt tukea tavanomaisin keinoin, voitiin oikeuttaa vetoamalla kirjoituksiin.
Jotkut buddhalaisuuden koulukunnat sen sijaan hylkäsivät oppirakennelmat ja kirjoitukset. Buddhan kerrotaan sanoneen, että mitään ei pitäisi hyväksyä pelkästään perinteen, kirjoitusten tai totunnaisten oletusten mukaan, vaan sillä perusteella, että asia tiedetään itse: mitkä asiat ovat moraalisia, mitkä moitteettomia, mitkä viisaiden ylistämiä, mitkä asiat suoritettuina johtavat hyvinvointiin ja onnellisuuteen — tällöin on elettävä tämän mukaan.
Varhaiset buddhalaiset ajattelijat loivat pluralistisen metafyysisen ja fenomenologisen järjestelmän, jossa kaikki inhimillinen kokemus, asiat ja tapahtumat voitiin jakaa pienempiin ja pienempiin havainnollisiin tai havainnollis-ontologisiin yksiköihin nimeltä dharma. Nämä dharmat tulkittiin eri koulukunnissa eri tavalla: joidenkin mukaan kaikki ja joidenkin mukaan vain osa oli todellisia, joidenkin mukaan kaikki olivat harhoja, joidenkin mukaan tyhjiä (sunyata), ja joidenkin mukaan ne liittyivät olennaisesti kärsimykseen.
Etiikka
Vaikka buddhalaisuudessa on useita eettisiä virtauksia, jotka eroavat koulukunnittain sekä sen mukaan onko kyseessä munkki vai maallikko, buddhalainen etiikan järjestelmä voidaan tiivistää jaloon kahdeksanosaiseen polkuun.
Eettisen elämän tarkoituksena on paeta samsaran eli elämän kiertokulun kärsimyksistä. Taitavat teot ehdollistavat mielen positiivisella tavalla ja johtavat tulevaan onneen, kun taas taitamattomat teot johtavat päinvastaiseen lopputulokseen. Eettinen kuri tarjoaa myös henkisen tasapainotilan ja vapauden kehittää mieltä meditaation kautta.
Vaikka varhainen buddhalaisuus (josta mahayana-buddhalaiset käyttävät nimitystä hinayana) asetetaan usein myöhempää buddhalaisuutta (mahayana) vastaan siinä, että viimeksi mainittu painottaa pyrkimystä ei pelkästään omaan vaan kaikkien (ilmenevien) olentojen valaistumiseen, kummassakaan tapauksessa eettistä elämää ei voida pitää ”itsekkäästi” motivoituneena, koska buddhalaisen opin mukaan ”itsen” käsite on vain illuusio. Buddhalaisuuden mukaan yksilön ja muiden välillä ei ole todellista eroa. Tämän vuoksi yksilön tuli pyrkiä kasvattamaan kaikkien elävien olentojen onnellisuutta yhtä paljon kuin omaansa. Tämä on eräs syy, jonka vuoksi jotkut buddhalaiset valitsevat vegetarismin.
Vertailu länsimaiseen filosofiaan
Länsimaisista filosofeista ehkä erityisesti Arthur Schopenhauerin ajattelua on useimmin verrattu buddhalaisuuteen. Schopenhauerin filosofia yhtyi buddhalaisuuden neljästä jalosta totuudesta kolmeen ensimmäiseen (elämä on kärsimystä; kärsimys johtuu elämänjanosta; kärsimys lakkaa, kun elämänjano sammutetaan) siinä, että hän yhdisti tahdon elämänjanoon, haluun, himoihin ja tarpeisiin. Neljännen totuuden (tie elämänjanon sammumiseen on jalo kahdeksanosainen polku) sijaan Schopenhauer esitti kuitenkin kaksiosaisen polun. Hänen mukaansa tahdon kieltäminen saavutettiin hänen mukaansa joko elämänhalun menettämiseen kärsimysten seurauksena tai muiden ihmisten kärsimysten tarkkailulla. Buddhalaisen Nirvanan voisi nähdä tilana, jota Schopenhauer piti tahdon kieltämisen tilana. Schopenhauer itse kirjoitti, ettei ollut saanut vaikutteita buddhalaisuudesta, vaikkakin oli tyytyväinen, että niin suuren uskonnon opetukset olivat osittain yhtäpitäviä hänen ajatustensa kanssa.
Friedrich Nietzsche, joka itse hylkäsi buddhalaisuuden yhtenä nihilismin muotona, kehitti kuitenkin oman filosofiansa, jonka eräinä piirteinä olivat elämän hyväksyminen sellaisena kuin se on sekä itsensä kehittäminen, hyvin samanlaiseksi kuin buddhalainen ajattelu.
Martin Heideggerin ajatuksia olemisesta ja ei-olemisesta on joskus pidetty samanlaisina kuin buddhalaisuudessa. Ludwig Wittgenstein ajatuksia on verrattu zen-buddhalaisuuteen. David Humen mielen kimpputeoria muistuttaa hyvin paljon buddhalaista anatta-käsitettä.
RN Simone Schiaffino
RN Simone Schiaffino oli Italian kuninkaallisen laivaston Pilo-luokan hävittäjä, joka oli ensimmäisessä maailmansodassa hävittäjänä ja toisessa maailmansodassa torpedoveneenä.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 12. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 11. syyskuuta 1915 ja liitettiin laivastoon kaksi kuukautta myöhemmin 7. marraskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Alus upotettiin 24. huhtikuuta 1941.
Jussinkylä
Jussinkylä (tunnetaan myös nimellä Juhannuskylä) on kaupunginosa Tampereen keskustassa, kosken itäpuolella. Virallisesti Jussinkylä on Tampereen 10. kaupunginosa. Se rajoittuu etelässä Satakunnankatuun. Idässä ja koillisessa kaupunginosaa rajoittaa rautatie ja luoteen suunnassa puolestaan Lapintie. Erkkilän silta yhdistää Jussinkylän Tammelaan. Alueen keskeisin maamerkki on Tampereen tuomiokirkko. Naapurikaupunginosia ovat Finlayson, Tampella ja Kyttälä.
Kaupunginosan nimen taustasta ei ole tietoa, mutta se on ollut käytössä ainakin jo 1870-luvulta lähtien. Se voi viitata Johannes-nimiseen henkilöön tai kukaties juhannusjuhlien viettoonkin.
Marta Brunet
pienoiskuva|Marta Brunet vuonna 1938 Marta Brunet (9. elokuuta 1897 Chillán, Chile – 27. lokakuuta 1967 Montevideo, Uruguay) oli chileläinen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija. Hänen kerrontansa panosta pidetään merkittävänä chileläiselle lehtikulttuurille.
Elämä
Marta Brunetin elämän ensimmäiset vuodet kuluivat Chilen eteläosissa olevassa Pailahueque de Victoriassa. Hän oli varakkaan perheen tytär, joten hänelle tarjoutui mahdollisuus saada yksityisopetusta.
Asuessaan eteläisessä Chilessä hän alkoi myös omaksua ympäristön tarjoamia monia vaikutteita sekä sai runsaasti inspiraatiota, jota hän hyödynsi myöhemmin kirjailijan urallaan. Hän käytti näitä muistojaan mm. luodessaan hahmoja, maailmoja, ympäristöjä sekä paljon muuta mitä hänen teoksissaan esiintyy. Nämä yksityiset kokemukset noilta ajoilta mahdollistivat sen, että hänen kirjansa ovat edelleen hyvin värikkäitä ja viihdyttäviä.
Vuonna 1911 ollessaan 14-vuotias hän jätti opiskelunsa kesken Chilessä ja matkusti Eurooppaan vanhempiensa kanssa. Siellä ollessaan Brunet kiinnostui joistain eurooppalaisista kirjailijoista, mm. Proustista ja Ortegasta. Ensimmäisen maailmansodan alkaminen vuonna 1914 pakotti perheen palaamaan Chileen.
Hänen uransa politiikassa liittyi voimakkaasti Chilen presidentin Pedro Aguierre Cerdan nimitykseen, jossa Burnet nimitettiin maan konsuliksi vuonna 1939. Myöhemmin vuonna 1948 hän toimi Buenos Airesin lähetystön sihteerinä. Lisäksi hän toimi samaan aikaan Montevideon kulttuurillisena edustajana ja konsulina.
Ura kirjoittajana
Brunet julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1923, jota ennen hän ja hänen perheensä olivat radikalisoituneet Chillánissa. Montaña adentro -teos sai aikaan lievän skandaalin alueen yläluokan keskuudessa siinä esiintyvien teemojen vuoksi. Seuraavan vuonna hänen isänsä kuoli ja Brunet muutti pääkaupunki Santiagoon, jossa hän aloitti työt paikallisen lehden toimituksessa. Tänä aikana hän onnistui lähettämään myös omia kirjoituksiaan mm. Concepcióniin ja Buenos Airesiin.
Teokset
Brunetin teoksia ei ole käännetty suomeksi ainuttakaan.
Pireuksen satama
Pireuksen satama on Pireuksessa, Ateenan metropolialueella Kreikassa toimiva satama. Se on Kreikan ja koko itäisen Välimeren alueen suurin satama. Sataman toimintaa pyörittää Pireuksen satamahallinto.
Pireuksen satama on Välimeren vilkkain satama. Kiinalla oli vuonna 2016 suunnitelmana kasvattaa tavaravolyymiä 35 prosentilla. Satama pystyy vastaanottamaan 20 000 TEU:n ylittäviä aluksia. Keväällä 2018 satamaan saapui kiinalainen COSCO Shipping Taurus -alus, joka on 400 metriä pitkä.
Historia
Antiikin Pireuksesta tuli antiikin Ateenan satama 400-luvun eaa. alkupuolella. Satama säilyi merkittävänä antiikin ajan lopulle saakka, mutta keskiajalla ja osmanivallan aikana sen merkitys oli hyvin pieni. Pireus alkoi kasvaa satamakaupunkina jälleen 1830-luvulta lähtien, kun Ateenasta tehtiin Kreikan pääkaupunki. Satamasta tuli Kreikan merkittävin 1800-luvulla, kun se ohitti merkityksessä Sýroksen Ermoúpolin. Sataman käyttö lisääntyi erityisesti sen jälkeen, kun Korintin kanava valmistui vuonna 1893.
Myös uuden Pireuksen sataman keskukseksi tuli antiikin ajan satamalahti Kantharos. Satamaa on laajennettu ja nykyaikaistettu jatkuvasti 1800- ja 1900-lukujen aikana. Konttisatama valmistui 1970-luvulla. Pireuksen satamahallinto (Οργανισμός Λιμένος Πειραιώς, Organismós Liménos Peiraiós, OLP;, PPA) perustettiin vuonna 1930. Yritys listattiin Ateenan pörssiin vuonna 2003. Alussa myyntiin tuli 25,5 % osakkeista, kun suurimpana omistajana säilyi Kreikan valtio.
Kiinan valtion omistama COSCO on ollut osakkaana sataman konttiterminaalissa vuodesta 2009. Vuonna 2016 COSCO osti 51 prosenttia Pireuksen satamahallinnon osakkeista. Kauppa oli osa Kreikan valtion omistusten yksityistämisohjelmaa Kreikan velkakriisin seurauksena. Kreikan valtio omistaa osan satamayhtiöstä TAIPED-rahaston (myös Hellenic Republic Asset Development Fund, HRADF) kautta.
Satamatoiminnot
Satamaan kuuluu:
Kakuda
Kakuda on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Miyagin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Abukumajoen varrella. Kaupunki käsittää Kakudan allaslaakson pohjoisosan. Kakudassa on 28 275 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 147,53 neliökilometriä.
Pireuksen satama
Tilastoja
Vuonna 2014 Pireuksen satama oli maailman 39. suurin, Euroopan kahdeksanneksi suurin, Välimeren kolmanneksi suurin (Espanjan Algeciraksen ja Valencian jälkeen) ja itäisen Välimeren suurin satama. Vuonna 2013 satamaa käyttäneiden alusten lukumäärät olivat:
Kakuda
Kakuda kehittyi 1500-luvun lopulta lähtien linnanaluskaupunkina Date-klaanin haaran hallinnassa. 1800-luvulla kaupunkiin syntyi silkin tuotantoa. Meiji-restauraation jälkeen Tōhokuun johtava rautatie rakennettiin Kakudan sijaan läheisen Shiroishin kautta, koska rautatien pelättiin haittaavan silkinviljelyä. Rautatieyhteyden kaupunki saikin vasta 1960-luvun lopulla. Kaupunkioikeudet osana Japanin nykyistä kunnallishallintoa Kakudalle myönnettiin vuonna 1958. Kaupunkiin on sijoittunut elektroniikkateollisuutta ja autonosien tuotantoa. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia, hedelmiä ja siitakesieniä. Eräs tunnettu paikallinen tuote on umeboshi.
Kakudaan on sijoittunut Japanin avaruusjärjestön Kakudan tutkimuskeskus. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluu Kōzō-jin buddhalainen temppeli, jonka Amida-halli lienee rakennettu Heian-kauden lopulla. Kakudaa palvelee Abukuma-kyūkō-rautatien Abukuma-kyūkō-linja.
Seppo Alahonko
Seppo Juhani Alahonko (s. 27. maaliskuuta 1947 Hongonjoki) on suomalainen everstiluutnantti ja filosofian maisteri, joka toimi muun muassa opettajana Maanpuolustuskorkeakoulussa ja Taistelukoulussa sekä YK-tehtävissä.
Henkilöhistoria ja sotilasura
Alahonko syntyi Jussi Alahongon ja Anna Saaren perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on Ritva Vesasto.
Alahonko tuli ylioppilaaksi Honkajoen yhteiskoulusta 1967 ja suoritti Kadettikoulun 1971 ja Sotakorkeakoulun 1981. Hän toimi opetusupseerina Porin prikaatissa 1968 ja 1971–1972 ja Reserviupseerikoulussa 1972–1973. Uudenmaan jääkäripataljoonassa hän oli komppanian varapäällikkö 1973–1975 ja komppanianpäällikkö 1976–1979. YKSV2-joukko-osastossa Alahonko toimi komppanian varapäällikkönä 1975, UNTSO:n tarkkailija hän oli 1986–1987. Hän oli toimistoupseeri Länsi-Uudenmaan sotilaspiirin esikunnassa 1981–1984 ja toimistopäällikkö Helsingin sotilaspiirin esikunnassa 1984–1986. Pääesikunnassa Alahonko työskenteli toimistoesiupseerina 1987–1989 ja opiskeli sitten Cambridgessa 1989–1991. Hän toimi Taistelukoulun opettajana 1991–1993 ja Maanpuolustuskorkeakoulussa opettajana 1993 ja ainelaitoksen johtajana 1996. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkö Alahonko oli 1993–1996 ja komentajan sijainen 1996. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta viimeksi mainittuna vuonna. Sotilasuran jälkeen Alahonko toimi konsulttina vuodesta 1997.
Alahonko ylennettiin vänrikiksi 1968, luutnantiksi 1971, yliluutnantiksi 1974, kapteeniksi 1979, majuriksi 1984 ja everstiluutnantiksi 1991.
Ituluikka
Ituluikka (Eleocharis vivipara) on pilliluikkien sukuun kuuluva kasvilaji. Sitä kutsutaan myös nimellä tupsuneulaheinä, joka on hieman harhaanjohtava nimi, sillä laji ei kuulu heinäkasvien (Poaceae) heimoon, vaan sarakasvien (Cyperaceae) heimoon.
Ituluikan varret ovat poikkileikkaukseltaan leveän soikeita ja se muistuttaa ulkonäöltään paljolti muita luikkia. Ituluikan voi sekoittaa muun muassa Eleocharis microcarpa, Eleocharis brittonii tai Eleocharis baldwinii -lajeihin. Ituluikka muodostaa usein tiheitä kasvustoja lähestulkoon pelkästään kasvullisesti. Ituluikka voi kasvupaikastaan riippuen yhteyttää joko C3- tai C4-metabolian kautta.
Ituluikka kasvaa erilaisilla kosteilla, hiekka- tai turvepohjaisilla paikoilla, kuten järvien rannoilla, ojissa, kosteikoilla sekä marskimailla. Ituluikkaa tavataan luontaisena Yhdysvaltojen eteläosissa, kuten Floridassa, Virginiassa ja Texasissa. Suomessa ituluikkaa ei tavata luonnonvaraisena.
Ituluikkaa käytetään akvaariokasvina ja siitä on myynnissä eri lajikkeita tähän tarkoitukseen.
Kirkon tilastollinen vuosikirja
Kirkon tilastollinen vuosikirja on sarjajulkaisu, jota julkaisee Kirkkohallitus. Kirja ilmestyy vuosittain ja on kaksikielinen (suomi ja ruotsi). Kirja sisältää keskeisimmät tiedot seurakuntien jäsenistä, toiminnasta, taloudesta ja henkilöstöstä. Julkaisusarjan tehtävänä on tarjota tietoa siitä, miten seurakuntien talous ja toiminta ovat kehittyneet vuosien aikana. Julkaisun kohderyhmänä ovat seurakunnat, kirkon ja yhteiskunnan päättäjät ja tutkijat. Osa tiedoista ovat aikasarjoja, jolloin mukana on historiatietoa. Osassa tiedoista on myös vertailutietona kuntakohtaista dataa Tilastokeskukselta.
Kirkon tilastollinen vuosikirja julkaistaan vuodesta 2013 lähtien pdf-tiedostona aihealueittain useassa erässä sitä mukaa, kun eri aihealueiden tilastot valmistuvat.
Pitkälammi (Asikkala)
Pitkälammi on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Urajärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.212) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,8 metriä mpy.
Jim Thompson (kirjailija 1906–1977)
James Myers "Jim" Thompson (27. syyskuuta 1906 Anadarko, Oklahoma, Yhdysvallat - 7. huhtikuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija ja käsikirjoittaja. Thompson tunnetaan parhaiten pulp-romaaneistaan, joita syntyi kolmisenkymmentä. Kiireisimmillään 1950-luvun alussa teoksia julkaistiin useampi vuodessa.
Vaikka Thompson ei eläessään juuri tunnustusta saanut, kahdesta hänen kirjastaan tehtiin elokuva hänen elinaikaan (Pakotie (1972) ja Tappaja sielussa (1976) ). Myöhemmin Thompsonin teoksia on filmattu enemmänkin. Varsinkin 1990-luvulla Thompsonin tuotanto koki tässä suhteessa uuden tulemisen.
Christopher Peacocke
Christopher Arthur Bruce Rosen Peacocke (s. 22. toukokuuta 1950) on yhdysvaltalainen analyyttiseen perinteeseen lukeutuva filosofi, joka on erikoistunut mielenfilosofiaan ja tietoteoriaan. Hän on tietoteoriassaan puolustanut omanlaistaan rationalismin muotoa.
Peacocke toimii Columbian yliopiston filosofian professorina. Aiemmin hän on opettanut Lontoon King's Collegessa, Oxfordin yliopistossa ja New Yorkin yliopistossa.
Julkaisuja
Teoksia:
Jurmo
Jurmo on saari Saaristomerellä 13 kilometriä Utöstä koilliseen. Saari on Korppoon Jurmon kylän pääsaari ja kuuluu Paraisten kaupunkiin.
Jurmon saari on noin viisi kilometriä pitkä ja kilometrin leveä. Saarella on oma kirkko vuodelta 1846. Vakituisia asukkaita on kymmenkunta, mutta kesällä asukkaita on reippaasti enemmän.
Turun lintutieteellisen yhdistyksen lintuasema Korppoon Jurmossa on toiminut vuodesta 1962 lähtien. Lintuaseman päätavoitteina on rengastus, muutonseuranta ja lepäilijöiden laskenta.
Historia
thumb|250px|Jurmon pohjoista rantaa. thumb|250px|M/S Aspö lähestyy Jurmon saarta.
Nimen Jurmo on arveltu tulevan suomenkielisestä nimestä Juurimaa. Jurmon varhainen maininta löytyy 1200-luvulta peräisin olevasta tanskalaisesta itineraariosta, jossa kuvataan purjehdusreittiä Tanskasta Rääveliin eli Tallinnaan.
Nykyisin enimmäkseen puuton Jurmo lienee aikoinaan ollut metsän peitossa. Kylän läheisyydessä on 1930-luvulla istutettu mäntymetsä ja etelärannalla merellinen tervaleppälehto, jossa kataja muodostaa läpipääsemättömiä tiheikköjä. Tarinan mukaan Jurmon metsä poltettiin asuimistoineen Kustaa Vaasan käskystä, koska lukuisat haaksirikot saaren läheisyydessä aiheuttivat huolta. Perimätiedon mukaan Staffasgåbbenin ja Lillstugåbbenin luona oli luola tai kivistä tehty koju, jossa muutaman saarelaisen onnistui säilyä tuholta. Tämä polttotarina selittäisi myös Jurmon karuuden ja mullan puutteen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän Itämeren laivastolla oli Jurmon lentotukikohta lentoveneille.
Saaren itäpäässä kasvanut Jurmon mänty toimi pitkään maamerkkinä merenkulkijoille. Tarinan mukaan mänty oli ainoa puu, joka jäi jäljelle Kustaa Vaasan määräämästä täystuhosta, mutta 2003 suoritetut kairaukset määrittivät sen iäksi noin 180 vuotta. Mänty kuoli Pyryn päivän myrskyssä 2001 päähaaran katkeamiseen.
Jurmolaiset saivat elantonsa kalastuksesta 1970-luvulle asti, mutta nykyisin pääosa tuloista saadaan matkailusta. Saarella onkin kuuluisa noin 80 venepaikan vierasvenesatama ja kesäkahvila/kioski. Yhteysalus M/S Eivor liikennöi saareen säännöllisesti Nauvon Pärnäisistä.
Jurmossa toimitettiin Suomen viimeinen isojako vasta vuonna 1989.
59.82869°N, 21.601°W
Juha Lahti
Juha Lahti on suomalainen tv-tuottaja, juontaja ja tv-persoona.
Lahti tuli tunnetuksi YleX:n radiojuontajana juontaessaan yhdessä Mikko ”Peltsi” Peltolan kanssa suosittua aamuohjelmaa YleX Aamua. Lahti korvasi Peltolan juontajaparina aiemmin toimineen Juuso Myllyrinteen. Lahti kuului YleX:n aamutiimiin myös Myllyrinteen aikana, mutta oli silloin pienemmässä roolissa. Lahti siirtyi 31. heinäkuuta 2006 YleX Aamusta Yle Viihteeseen ja hänen tilalleen tuli Ilkka ”Ile” Uusivuori.
Lahti esiintyi YleX:llä ja TV2:lla pyörivässä Radio Millennium -ohjelmassa radiojuontaja Johnnynä. Hän on juontanut myös muun muassa Emma-gaalaa, Muuvi-musiikkivideopalkintogaalaa sekä Internetissä pyörivää Yle Extrat -mokaohjelmaa. Lahti nähtiin juontajana myös yhdessä Tammerkosken sillalla jaksossa.
Juha Lahti on tuottanut ja säveltänyt YleX:n joulukappaleita vuodesta 2003 asti. Kappaleissa laulaa YleX:n juontajia.
Lahti työskenteli pitkään Ylellä tuottajana. Hän tuotti Ylen ensimmäisen elektronisen urheilun lähetyksen Assembly Summer 2014 -tapahtumasta. Muita projekteja ovat mm. Noin viikon uutiset ja Radio Millennium.
Hän vastaa Assembly Organizing Oy:n e-urheilutuotannoista.
Julkaistut YleX:n joululaulut
Juha Lahti sävelsi ja tuotti kymmenen YleX:n joululaulua vuosina 2003–2016. Kappaleissa lauloivat YleX:n juontajat. Kanavan persoonat vastasivat usein myös sanoituksista.
Chained to the Rhythm
Chained to the Rhythm on yhdysvaltalaisartisti Katy Perryn kappale, jolla vierailee myös jamaikalaislaulaja Skip Marley. Sen julkaisi Capitol Records Perryn viidennen, Witness-studioalbumin johdantosinglenä 10. helmikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Perry, Marley, Sia, Max Martin ja Ali Payami, joista kaksi viimeisintä myös tuottivat sen. "Chained to the Rhythm" on lajityypiltään pop, disko ja dancehall-kappale, jonka sanat kertovat yhteiskunnallisesta tietoisuudesta.
Kappaleesta tuli kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen Latviassa ja Unkarissa sekä viiden parhaan joukkoon Australiassa, Iso-Britanniassa, Kanadassa, Ranskassa ja Yhdysvalloissa.
Kappaleelle on toteutettu myös Matthew Cullenin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin 21. helmikuuta 2017. Videolla nähdään Perry huvipuistossa nimeltään "Oblivia" ja se kuvattiin pääosin Six Flags Magic Mountainin huvipuistossa Santa Claritan Valenciassa Kaliforniassa. Video oli ehdolla kolmessa kategoriassa vuoden 2017 MTV Video Music Awardsissa. Perry ja Marley ovat esittäneet kappaleen livenä esimerkiksi vuoden 2017 Grammy-palkintogaalassa, vuoden 2017 Brit Awardsissa sekä saman vuoden iHeart Radio Music Awardsissa.
Perlammi
Perlammi on Päijät-Hämeessä Asikkalassa Urajärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Urajärven valuma-alueeseen (14.212) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 109,2 metriä mpy.
RN Pilade Bronzetti
RN Pilade Bronzetti oli Italian kuninkaallisen laivaston Pilo-luokan hävittäjä, joka oli ensimmäisessä maailmansodassa hävittäjänä ja toisessa maailmansodassa torpedoveneenä nimellä Giuseppe Dezza.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 12. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1915 ja liitettiin laivastoon 1. tammikuuta 1916.
Palvelus
Alus nimettiin uudelleen 16. tammikuuta 1921 Giuseppe Dezzaksi ja se luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Aluksen miehistö upotti aluksensa 16. syyskuuta 1943 Fiumen satamaan. Saksalaiset valtasivat ja nostivat hylyn, joka siirrettiin telakalle kunnostettavaksi. Alus liitettiin Saksan laivastoon 9. kesäkuuta 1944 nimellä TA35. Alus upposi 17. elokuuta osuttuaan miinaan Polan edustalla Fasanan kanaalissa. Hylky nostettiin.
Charles Stross
Charles David George Stross (s. 18. lokakuuta 1964 Leeds) on brittiläinen tieteiskirjailija.
Henkilöhistoria ja palkinnot
Charles Stross kuuluu uusiin kovaa tieteiskirjallisuutta kirjoittaviin brittiläisiin kirjailijoihin muun muassa Alastair Reynoldsin ja Ken MacLeodin ohella. Strossin ensimmäinen novelli The Boys julkaistiin Interzone-lehdessä vuonna 1987. Hänen ensimmäinen romaaninsa Singularity Sky julkaistiin vuonna 2003 ja se oli yksi Hugo-ehdokkaista. Stross asuu nykyään Edinburghissa, Skotlannissa.
Strossin novelli The Concrete Jungle palkittiin vuonna 2005 Hugo-palkinnolla. Vuonna 2006 Strossin kirja Accelerando voitti Locus-palkinnon parhaasta tieteisromaanista.
Vuonna 2006 World Transhumanist Association myönsi Charles Strossille H.G. Wells award for Outstanding Contributions to Transhumanism -palkinnon.
Stefan Håkans
Stefan Håkans (s. 25. heinäkuuta 1941 Koivulahti) on suomalainen diplomiekonomi (Hanken) ja Alfons Håkans -laivaliikenneyhtiön puheenjohtaja ja FC Inter Turku -jalkapalloseuran perustaja ja omistaja. FC Inter Turku Oy kuuluu Alfons Håkans -konserniin.
Pireus (alueyksikkö)
Pireuksen alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Attikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Pireus. Alueyksikön pinta-ala on 50,4 neliökilometriä ja asukasluku 448 997 (vuonna 2011).
Stefan Håkans
Vuonna 2016 Suomen Palloliitto ja Veikkausliiga palkitsivat Håkansin Captain’s Ball -palkinnolla erityisen positiivisesta ja merkittävästä työstä suomalaisen jalkapalloilun hyväksi.
Pireus (alueyksikkö)
Alueyksikkö käsittää lounaisen osan Ateenan metropolialueesta. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Tuolloin aiempi Pireuksen prefektuuri lakkautettiin ja jaettiin kahteen alueyksikköön, Pireuksen alueyksikköön ja Saarten alueyksikköön.
Stefan Håkans
Nizzassa asuvan Håkansin puoliso on Anneli Håkans. Heillä on kaksi poikaa, joista toinen on Håkans-konsernin toimitusjohtaja Joakim ja toinen on Patrik.
Pireus (alueyksikkö)
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
Stefan Håkans
Håkans sai tammikuussa 2019 syytteen törkeästä avustuspetoksesta, joka tapahtui kymmenen vuotta aikaisemmin. Kysymys oli Kupittaan Stadionin elektronisten kulkuporttien hankinnasta, johon opetus- ja kulttuuriministeriö antoi avustusta väärien tietojen perusteella. Håkans toimi Kiinteistöyhtiö Kupittaan Stadionin hallituksen puheenjohtajana antaessaan tiedot ministeriölle. Anomuksessa porttien ilmoitettiin maksavan 300 000 euroa, millä perusteella myönnettiin 150 000 euroa. Portit kuitenkin maksoivat 120 000 euroa. Syyttäjä vaati ehdollista rangaistusta. Sopimuksia porteista oli Buy Smart Finland Ab:n kanssa tehty useita, ja ministeriöön lähetettiin korkeamman summan sisältävä sopimus.
Tunnustukset
Håkans sai vuonna 2016 Captain's Ball -palkinnon panoksestaan jalkapallon hyväksi.
RN Francesco Nullo (1914)
Valmistus
Alus tilattiin Napolista Pattisonin telakalta, missä köli laskettiin 24. syyskuuta 1913. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1914 ja liitettiin laivastoon 1. toukokuuta 1915.
Palvelus
Alus nimettiin uudelleen 1926 Fratelli Cairoliksi ja se luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Alus upotettiin 23. joulukuuta 1940.
John Zerzan
thumb|John Zerzan, 2010 John Zerzan (s. 1943) on yhdysvaltalainen anarkoprimitivistinen filosofi. Hän on kritisoinut teoksissaan maanviljelyyn perustuvaa sivilisaatiota luontaisesti epäoikeudenmukaisena, ja suositellut metsästäjä-keräilijöiden elämäntapaa malliksi siitä, millaiselta vapaa yhteiskunta voisi näyttää. Osa hänen arvostelustaan on suuntautunut eläinten ja kasvien jalostamista, kieltä, symbolista ajattelua (kuten matematiikka ja taide) sekä ajan käsitettä vastaan.
Vaikka Zerzan tunnetaan lähinnä kirjailijana, on hän toiminut myös Green Anarchy -lehden toimittajana ja Anarchy Radion juontajana.
Zerzan on tullut tunnetuksi Theodore "Unabomber" Kaczynskin puolustamisesta. Esseessään ”Whose Unabomber?” (1995) hän ilmoittaa kannattavansa Kaczynskin aatetta, mutta arvostelee tämän kirjepommikampanjaa.
Koulutus
Zerzan on syntynyt Oregonin Salemissa Yhdysvalloissa ja on tšekkiläistä alkuperää. Hän on valmistunut kandidaatiksi Stanfordin yliopistossa pääaineena politiikan tutkimus, ja myöhemmin maisteriksi San Franciscon yliopistossa, pääaineenaan historia. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkintoa Etelä-Kalifornian yliopistossa, mutta keskeytti opinnot ennen väitöskirjansa valmistumista.
Poliittinen kehitys
Vuonna 1966, Zerzan pidätettiin kansalaistottelemattomuudesta Berkeleyssä Vietnamin sotaa vastustavalla marssilla, ja hän vietti muutaman viikon piirikunnan vankilassa. Vapaduttuaan hän vannoi, ettei enää ikinä anna vapaaehtoisesti pidättää itseään. Hän osallistui aktiivisesti Ken Keseyn ja Merry Pranksters -ryhmän järjestämiin tapahtumiin ja oli mukana San Franciscon Haight-Ashburyn alueen psykedeelisessä huume- ja musiikkiskenessä.
Vuonna 1974 julkaistiin äärivasemmistolaisen teoreetikon Grandizo Munisin Unions Against Revolution, joka sisälsi Zerzanin esseen, joka oli aiemmin ilmestynyt "Telos"-lehdessä. Seuraavan kahdenkymmenen vuoden aikana Zerzan oli vahvasti mukana Fifth Estate-, Anarchy: A Journal of Desire Armed-, Demolition Derby - ja muissa anarkistisissa aikakauslehdissä. Hän alkoi kyseenalaistamaan sivilisaatiota 1980-luvulla, jouduttuaan kohtaamaan teknologian neutraalisuuteen ja työnjakoon liittyviä kysymyksiä. Samaan aikaan Fredy Perlman päätyi samankaltaisiin loppupäätelmiin. Zerzan havahtui sivilisaatioon maailman ongelmien syynä, ja metsästäjä-keräilijä-yhteisön yhteiskuntamuotona, joka edusti egalitaarisinta mallia ihmisten suhteille sekä toistensa että luonnon välillä.
Anarkismi
Luodakseen teorian sivilisaatiosta vieraantumisen kumulatiivisena muodostumisena, Zerzanin teoriat pohjaavat Theodor Adornon negatiivisen dialektiikan konseptiin. Zerzanin mukaan alkuperäiset ihmisyhteisöt paleoliittisella ajalla, ja samankaltaiset nyky-yhteisöt kuten !Kung-, Mbuti- ja Sani-heimot, elävät vieraantumatonta ja sorrosta vapaata (engl. non oppressive) elämää, joka perustuu "primitiiviseen hyvinvointiin" ja luonnonläheisyyteen. Muodostaakseen tällaisista yhteisöistä poliittisen ideaalin, tai ainakin valaisevan vertailukohdan nykyaikaiselle (varsinkin teollistuneelle) yhteiskunnalle, Zerzan käyttää alkuperäiskansoista tehtyjä antropologisia tutkimuksia pohjana laaja-alaiselle modernin elämän kritiikille. Hän kuvaa nyky-yhteiskunnan kärsimyksen maailmana, joka rakentuu pulan ja niukkuuden tunteiden psykologiseen tuotannosta. Hänelle Sivilisaation historia on kieltämisen historiaa: mikä kehitystä vastustaa, ei ole edistystä vaan pikemminkin Utopia, joka syntyy omasta vastakohdastaan.
Zerzan kuvaa itseään anarkistiksi, ja hänen ajattelunsa usein liitetäänkin anarkoprimitivismin, ekoanarkismin, sivilisaatiovastaisuuden, jälkivasemmistolaisen anarkismin, uusluddismin (kts. luddiitit), ja erityisesti teknologiakritiikin filosofioihin. Hän ei torju ainoastaan valtiota, vaan kaikki hierarkisten ja autoritääristen suhteiden muodot.
Zerzanin teoriat pohjaavat vahvasti (kriitikkojen mukaan epätäsmälliseen) dualismiin "primitiivisen" – joka nähdään vieraantumattomana, villinä, hierarkiattomana, leikkisän, ja egalitaarisena – ja "sivilisaation" – joka nähdään vieraantuneena, kesytettynä, hierarkisena ja syrjivänä - välillä. Siitä johtuen hänen on pakko otaksua "elämän ennen kesyttämistä ja maataloutta olleen itse asiassa pitkälti vapaa-aikaa, läheisyyttä luonnon kanssa, aistillista viisautta, sukupuolten tasa-arvoa ja hyvää terveyttä. " Kriitikkojen mukaan Zerzanin väitteet primitiivisten yhteisöjen asemasta perustuvat antropologien, kuten Marshall Sahlins ja Richard B. Lee, töihin, ja niiden tiettyyn luentaan. Primitiivisen kategoria on kriittisesti rajoitettu puhtaisiin metsästäjä-keräilijä yhteisöihin, missä ei ole kesytettyjä eläimiä tai viljeltyjä kasveja. Antropologisen todistusaineiston käyttö on myös yleensä komparatiivista ja demonstratiivista; modernin länsimaisen yhteiskunnan piirteiden välttämättömyys ja luonnollisuus kyseenalaistetaan osoittamalla vastaesimerkkejä metsästäjä-keräilijä yhteisöistä. Ei ole kuitenkaan selvää, että tästä seuraisi uuden metsästäjä-keräilijä-elämäntyylin perustamisen välttämättömyys, jotta voisi luoda vieraantumattoman yhteiskunnan.
Zerzanille tyypillinen tapa on ottaa jokin sivilisaation konstruktio (teknologia, uskomus, tapa tai instituutio) ja muodostaa selvitys sen historiallisesta alkuperästä, jota hän nimittää sen tuhoavaksi ja vieraannuttavaksi vaikutukseksi ja sen kontrastiksi havaintoihin metsästäjä-keräilijöistä. Esimerkiksi esseessään luvuista, Zerzan aloittaa vertaamalla "sivilisaation" laskemisen ja mittaamisen korostusta ja "primitiivin" jakamisen painotusta, käyttäen Dorothy Leen työtä Trobriandsaarelaisista tukenaan. Tämän jälkeen hän esittää selostuksen lukujen noususta valtion dominoinnin kumulatiivisten vaiheiden kautta, aloittaen Egyptiläisten halusta mitata hallitsemaansa. Tämä lähestymistapa toistuu suhteessa aikaan, sukupuolisyrjintään, työhön, teknologiaan, maanviljelyyn ja globalisaatioon.
Zerzan vaatii "Tulevaisuuden Primitiiviä", vieraantumista kaihtavan ja villin yhteiskunnan radikaalia rekonstruktiota, mikä vaatii myös teknologian hylkäämistä. Hän tekee saman jaottelun kuin Ivan Illich apuvälineisiin, jotka pysyvät käyttäjän hallittavissa, ja teknologisiin systeemeihin, jotka ottavat käyttäjän kontrolliinsa. Eräs eroavaisuus heidän välillä on erikoistuminen, jota Zerzan vastustaa. Zerzanin ajattelussa teknologia on eliitin hallussa, joten sillä on automaattisesti valtaa muihin käyttäjiin nähden. Tämä teknologian valta on yksi vieraantumisen lähteistä, yhdessä kesyttämisen ja symbolisen ajattelun kanssa.
Zerzan oli yksi anarkoprimitivismiin ja insurrektionalistiseen anarkismiin keskittyneen Green Anarchy - lehden toimittajista. Hän on myös juontanut Anarchy Radio-ohjelmaa Eugenessa Oregonin yliopiston radio asemalla (KWVA). Hän osallistui myös Anarchy Magazinen tuottamiseen ja hänen tekstejään on julkaistu esimerkiksi AdBusters-lehdessä. Hän kiertää myös maailmaa puhumassa ja kirjoittaa myös postmodernismin kritiikkejä sekä yleistajuisempia tekstejä anarkismista ja primitivistisestä teoriasta.
Holvasti
Holvasti on Itä-Tampereella Kangasalan rajalla sijaitseva kaupunginosa. Alueella on lähinnä pien- ja rivitaloja. Naapurikaupunginosat ovat Vehmainen, Leinola, Linnainmaa ja Atala. Holvastin alue rajoittuu pohjoisessa Teiskontiehen (Valtatie 12), lännessä Orimuskatuun ja Holvastinkatuun, etelässä Tampere-Haapamäki-rataan ja idässä Kangasalan rajaan. Holvastissa oli vuoden 2018 lopussa 2486 asukasta.
Holvastia palvelee Tampereen kaupungin liikennelaitoksen linja 6. Holvastin lähituntumassa kulkevat myös linjat 17, 18 ja 29. Alue kuuluu Nyssen maksuvyöhykkeeseen B. Holvastissa on palvellut vuodesta 1993 lähtien Orimuskioski Lähin ruokakauppa ja koulu sijaitsevat Leinolassa ja muutaman kilometrin päässä Linnainmaalla on Koillis-Tampereen hyvinvointikeskus nimeltään Koilliskeskus.
Vilnan historia
thumb|200px|[[Vilnan tuomiokirkko|Vilnan katedraali]] Vilnan historian (Vilnius) kirjallisia lähteitä sisältävä historiallinen aika alkaa lähteissä vuonna 1323. Liettuan suuriruhtinas Gediminas kehottaa eri maihin lähettämissään kirjeissään kauppiaita ja käsityöläisiä saapumaan Vilnaan.