cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuomas Harpf
Harpf toimii myös kotkalaisen Eteenpäin Oy:n toimitusjohtajana, Palkansaajasäätiön asiamiehenä, Kukouri Mobile Entertainment Oy:n sekä kaupunkilehtien Ankkuri ja Pohjois-Kymenlaakso hallitusten puheenjohtana ja neljän työväenlehden hallituksen jäsenenä.
Tuomas Harpf on aiemmin toiminut muun muassa Hämeen Kansan päätoimittajana 1981–1985 ja UP-Uutispalvelu Oy:n toimitusjohtajana 1988–1994.
Harpf toimi vuodenvaihteessa 2013–14 lehdistötuen uudistamista pohtivana selvitysmiehenä, joskin hänen mahdollinen jääviytensä asiassa herätti keskustelua.
Tuomas Harpf on toimittaja Uki Kempin ja teatteriohjaaja Raiku Kempin poika. Hän näytteli lapsena muun muassa radiokuunnelmissa, elokuvassa Mustaa valkoisella (1968) sekä tv-näytelmissä Don Perlimplinin ja Belisan puutarharakkaus (1966), Poistui kotoaan (1967) ja Kyllikki ja hatut (1971, esittämätön). 12-vuotiaana Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun oppilaana Tuomas Harpf oli lehtiotsikoissa kurinpito-ongelmien takia.
Guido Morselli
pienoiskuva|Guido Morselli Guido Morselli (1912 Bologna, Italia – 1973 Varese, Italia ) oli italialainen kirjailija, jonka tuotanto julkaistiin postuumisti. Hänen ennenaikaista kuolemaansa uskotaan jouduttaneen sen, että kustantajat hylkäsivät toistuvasti hänen teoksensa,. Hän ampui itsensä saatuaan kustantajalta torjuvan vastauksen. Tuotantoa alettiin julkaista postuumisti ystävävien ansiosta, ja teoksia pidetään Italian toisen maailmansodan jälkeisessä kirjallisuudessa omaperäisinä ja mielenkiintoisina.
Morselli käsittelee romaaneissaan myötäeläen historiallisia tapahtumia ja ennakoi poliittisia ja yhteiskunnallisia kehityssuuntia. Teoksista on suomennettu Kadotus.
Pihalla
Pihalla voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lumina Polaris
Lumina Polaris (latinaa, ) on oululainen vuonna 2000 perustettu rock- ja metal-yhtye. Yhtye voitti SM-Gospel-kilpailun vuonna 2005. Vuonna 2006 yhtye julkaisi esikoisalbuminsa Imperiumi. Toinen albumi Vastaisku julkaistiin huhtikuussa 2009. Viikolla 17 albumi meni Suomen virallisella listalla sijalle 23. Single Uusi ihminen on käynyt Radio Rockin latauslistalla parhaimmillaan sijalla 6.
Historia
Lumina Polaris perustettiin syksyllä 2000. Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Markus Vainionpää (kitara), Antero Tossavainen (basso), Veli-Matti Väisänen (laulu), Matti Hannula (rummut) sekä Timo Kataja (kitara). Vuonna 2002 yhtye äänitti ensimmäisen demonsa Tummia sointuja. Vuonna 2003 kokoonpanossa tapahtui muutoksia, kun Hannula jätti Lumina Polariksen ja Kalle Hautamäki tuli hänen tilalleen. Pian tämän jälkeen Lumina Polaris äänitti Veren merkki -singlen. Yhtye konsertoi säännöllisesti reilut toistakymmentä kertaa vuodessa.
Ristinolla-yhtyeessä vaikuttava Timo Peltokangas alkoi vakituisesti tehdä yhteistyötä Lumina Polariksen kanssa tuottajana syksystä 2004 alkaen. Yhteistyössä he hioivat Lumina Polariksen musiikkityyliä ja imagoa. Yhtyeen musiikkityyliksi muodostui nykyaikainen, rock-vaikutteinen metalli, joka on tuotettu pop-rakentein. Vuonna 2005 yhtye osallistui SM-Gospel-kilpailuun, jossa se sijoittui ensimmäiseksi. Samana vuonna se meni studioon äänittämään uusia kappaleita. Loppuvuodesta 2005 äänitetystä materiaalista julkaistiin Autiomaahan-single, jota seurasi 1. huhtikuuta 2006 julkaistu konseptialbumi Imperiumi. Yhtye kertoi kotisivuillaan tammikuussa 2008, että laulaja Veli-Matti Väisänen on lähtenyt yhtyeestä. Uudeksi laulajaksi julkistettiin helmikuun lopussa Oula Siipola. Hänen äänialansa on hieman korkeampi kuin Väisäsen.
Yhtyeen toinen albumi Vastaisku julkaistiin Maanalaisen levykaupan kautta 18. huhtikuuta 2009 Immortal Metal Fest -tapahtumassa. 4. maaliskuuta 2009 Lumina Polaris julkaisi albumilta singlen "Uusi ihminen", josta kuvattiin musiikkivideo.
Maaliskuussa 2011 laulaja Oula Siipola ja kitaristi Markus Vainionpää ilmoittivat jättävänsä yhtyeen ja Lumina Polaris jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle.
Džurtšenit
Džurtšenit ovat nykyisen Koillis-Kiinan ja Venäjän Primorjen alueella asunut, tunguusilaista džurtšenin kieltä puhunut muinainen kansa.
Džurtšenit olivat 900-luvulle saakka riippumattomia, mutta joutuivat sitten kitaanien alaisiksi. Vuonna 1114 he nousivat kapinaan Agudan johdolla ja perustivat Pohjois-Kiinaa vuosina 1115–1234 hallineen Jin-dynastian valtakunnan, jonka mongolivalloittajat sittemmin hävittivät. Myöhemmin džurtšenit jakautuivat eri heimoiksi, jotka Nurhaci vuosina 1583–1625 yhdisti mantšujen valtakunnaksi.
Projekti 705
Projekti 705 "Lira" oli Neuvostoliiton laivaston seitsemän ydinsukellusveneen muodostama alusluokka. Veneet olivat titaanisen runkonsa ansiosta nopeimpia ja syvimmälle sukeltavia aluksia.
Suunnittelu
Jatkuvaksi huippunopeudeksi tuli 41–42 solmua, johon vene kiihtyi minuutissa. Se myös kääntyi 180 astetta 40 sekunnissa. Ohjattavuus oli parempi kuin useimmilla sen ajan torpedoilla. Suurimmilla nopeuksilla vene oli kuitenkin erittäin äänekäs ja helposti havaittava. 20–25 solmuun asti sen havaittavuus oli samantasoinen kuin dieselkäyttöisillä sukellusveneillä. Veneiden korkea automaatioaste mahdollisti 31 hengen miehistön, vaikka ydinsukellusveneillä yleensä oli 120–160 hengen miehistö.
Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori osoittautui erittäin epäluotettavaksi. Vuonna 1972 K-377:n reaktori tuhoutui, kun se sammui merellä ja metalli jähmettyi kanaviin. Vuonna 1982 K-316:n reaktori tuhoutui, kun lämmitysjärjestelmä kytkettiin pois. Veneisiin rakennettiin lämmitysjärjestelmä, joka toi reaktoriin tulistettua höyryä reaktorin ollessa sammutettuna satamassa. Ratkaisu ei ollut tyydyttävä ja reaktori oli pidettävä päällä myös satamassa ollessa. Neljä luokan venettä menetettiin reaktorionnettomuuksien vuoksi. Yhtään merimiestä aluksille ei kuitenkaan kuollut.
Alukset
Projekti 705:n ensimmäinen vene valmistui Leningradista Amiraliteetin telakalta ja otettiin käyttöön 1977. Kaikkiaan veneitä rakennettiin seitsemän, joista viimeinen valmistui 1983. Kaikki sijoitettiin Pohjoiseen laivastoon.
HMS Felicity
HMS Felicity (viirinumero J369) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Coppercliff, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Oskari Vihantola
Vihantola syntyi sahanomistaja Frans Grönroosin ja Maria Ala-Peltomaan lapseksi 1876. Vihantola avioitui Hilda Lehtimäen kanssa vuonna 1895. Vihantola oli alkujaan uudenheräyksen piirissä, mutta vähitellen vuosina 1902–1907 siirtyi herännäisyyteen ja toimi myöhemmin liikkeen saarnaajana. Hänen poikansa Yrjö Vihantola oli taidemaalari
HMS Felicity
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Coppercliff Torontosta Toronto Ship Building Companylta, missä köli laskettiin 22. syyskuuta 1943. Se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1944 ja valmistui 10. elokuuta.
Oskari Vihantola
Vuoden 1909 eduskuntavaaleissa hänet valittiin Kristillinen työväenliiton listoilta kansanedustajaksi. Hän ehti olla kansanedustajana kolme kuukautta 1.6.1909–14.9.1909, kunnes vaalitulos kumottiin. Vihantola oli Kristillisen työväenliiton varapuheenjohtaja.
HMS Felicity
Palvelus
Alus myytiin 1947 kauppalaivastoon, jolloin se nimettiin M/S Fairfreeksi. Alus romutettiin 1957 Charlestownissa.
Morfoliini
Morfoliini on orgaaninen kemiallinen yhdiste, jonka kemiallinen rakennekaava on O(CH2CH2)2NH. Se on heterosyklinen ja sisältää sekä amiinin ja eetterin funktionaaliset ryhmät.
Valmistus
Morfoliinia voidaan valmistaa dehydroimalla dietanoliamiinia rikkihapolla:
Terveysvaikutukset
Morfoliini imeytyy kehoon hyvin ihon kautta, hengitysteitse ja nieltynä. Se aiheuttaa ärsytystä ja syöpymistä. LD50-arvoja:
Teolliset käyttökohteet
Morfoliinia käytetään ppm:na kiehutusveden pH:n säätöön höyryvoimalaitoksissa, koska sen jakaantumiskerroin on melkein sama kuin veden, joten se levittyy tasan sekä nesteeseen että höyryyn. Sen pH:ta tasapainottava ominaisuus vaikuttaa siten kaikkialla höyryvoimalaitoksen putkistossa ja estää korroosiota. Morfoliinia käytetään usein hydratsiinin tai ammoniakin kanssa. Morfoliini hajoaa hitaasti näiden höyrysysteemien hapettomassa tilassa.
Sitä käytetään myös metallintyöstössä liukuaineena.
Orgaaniset synteesit
Morfoliinin kemialliset reaktiot ovat tyypillisesti samanlaiset kuin muillakin sekundaarisilla amiineilla.
Sitä käytetään enamiinien valmistuksessa.
Morfoliinia käytetään orgaanisessa synteesissä. Esimerkiksi se on yksi osa valmistettaessa keinotekoista antibioottia linetsolidia ja syöpälääkettä gefitinibiä (Iressa®).
Halpuutensa takia sitä käytetään sekä teollisuudessa että tutkimuksessa liuottimena.
Hedelmien pintakäsittely
Morfoliinia on käytetty emulgaattorina hedelmien pintakäsittelyssä. Normaalisti hedelmien pinnalla on vahaa, joka suojaa niitä homeilta ja hyönteisiltä; sitä usein poistuu hedelmiä käsitellessä kuljetusta varten. Hedelmiä pintakäsitellään morfoliinia lisäaineena sisältävillä vahoilla.
Vuoden 2010 joulukuun alusta alkaen EU:n alueelle tuotavissa hedelmissä ei saa enää käyttää morfoliinia.
Aleksandr Neverov
Aleksandr Sergejevitš Neverov (oikea sukunimi Skobelev,, Ско́белев; 24. joulukuuta (J: 12. joulukuuta) 1886 Samaran läänin Stavropolin kihlakunnan Novikovkan kylä – 24. joulukuuta 1923 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandr Neverov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli maalaiskoulun opettajana ja ensimmäisen maailmansodan aikana välskärinä Samarassa. Vuonna 1917 Neverov liittyi sosialistivallankumouksellisiin, mutta siirtyi myöhemmin bolševikkien puolelle. Volgan alueen nälänhädän aikana hän pakeni Taškentiin. Vuonna 1922 Neverov muutti Moskovaan, jossa hän liittyi Kuznitsa-kirjailijaryhmään.
Neverovin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1906. Hänen realististen kertomuksiensa ja näytelmiensä aiheena on maaseudun elämä. Kirjailijan pääteos on pienoisromaani Taškent – leveän leivän kaupunki (Taškent – gorod hlebnyi, 1923), joka kuvaa 1920-luvun alun nälänhätää 12-vuotiaan pojan näkökulmasta.
Gene Littler
thumb|right|Gene Littler vuonna 1959 Gene Alec Littler (21. heinäkuuta 1930 – 16. helmikuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi San Diegossa, Kaliforniassa, ja valmistui San Diego State Universitysta.
Littler aloitti ammattilaisuransa vuonna 1954. Ainoaksi hänen voittamakseen major championshipiksi jäi U.S. Open, jonka mestariksi hän ylsi vuonna 1961. Hänelle myönnettiin Bob Jones -palkinto (1973) ja paikka World Golf Hall of Famesta (1990).
Krystyna Feldman
200px|thumb|right|Krystyna Feldman Krystyna Zofia Feldman (1. maaliskuuta 1916 Lviv – 24. tammikuuta 2007 Poznań) oli puolalainen näyttelijä.
Feldman syntyi Lvivissä, joka nykyisin sijaitsee Ukrainan alueella. Hänen elokuvadebyyttinsä tapahtui vuonna 1953 Jerzy Kawalerowiczin elokuvassa Celuloza. Vuodesta 1983 lähtien hän esiintyi Poznańin Teatr Nowyssä. Vuonna 2004 Feldmanille myönnettiin elokuvafestivaalilla Gdyniassa "parhaan naisnäyttelijän" palkinto.
Feldman esiintyi lisäksi isoäitinä puolalaisessa televisiosarjassa Świat według Kiepskich. Hän kuoli Poznańissa tammikuussa 2007.
Louis Couturat
Louis Couturat (17. tammikuuta 1868 – 3. elokuuta 1914) oli ranskalainen loogikko, matemaatikko, filosofi ja kielitieteilijä. Hän oli merkittävin ranskalainen symbolisen logiikan kehittäjä, ja toimi Charles Peircen, Giuseppe Peanon, ja erityisesti Alfred North Whiteheadin ja Bertrand Russellin (Principia Mathematica) jalanjäljissä.
Luettelo Kazakstanin kaupungeista
Kaupungeista kaksi suurinta eli Almaty ja Astana on suoraan Kazakstanin tasavallan alaisuudessa hallinnollisten alueiden (maakuntien) tapaan. Muut suuremmat kaupungit ovat aluehallinnon alaisuudessa. Pienimmät kaupungit ovat pääsääntöisesti hallintoalueiden kunnallispiirin paikallishallinnon alaisuudessa.
Muita kaupunkeja
Muita, kooltaan alle 40 000 asukkaan kaupunkeja (2012 asukasluku) ovat: (luettelo kesken)
Lisäksi on pienempiä, alle 30 000 asukkaan kaupunkeja. Tältä osin tämä kaupunkiluettelo on vielä puutteellinen.
Petri Hakala (päätoimittaja)
Petri Timo Markus Hakala (s. 11. helmikuuta 1962 Helsinki) on suomalainen toimittaja. Hakala on toiminut vuodesta 2018 saakka Hämeen Sanomien  ja Forssan Lehden päätoimittajana.
Aiemmin Hakala toimi Iltalehden päätoimittajana vuosina 1995–2010 ja uudelleen joulukuusta 2013 joulukuuhun 2017. Syyskuusta 2010 lähtien joulukuuhun 2013 hän toimi Satakunnan Kansan päätoimittajana ja kustantajana.
Hakalalla on toimittajantutkinto Tampereen yliopistosta vuodelta 1985. Urallaan hän on työskennellyt toimittajana Forssan Lehdessä ja Uudessa Suomessa, minkä jälkeen hän on ollut Iltalehden toimittaja ja uutis- ja toimituspäällikkö.
Operaatio Nordlicht (1942)
Operaatio Nordlicht (suom. revontulet) oli toisessa maailmansodassa Adolf Hitlerin ja Saksan sodanjohdon suunnitelma Leningradin valtaamiseksi yli vuoden piirityksen jälkeen.
Sevastopolin kukistuttua heinäkuussa 1942 Saksan 11. armeija vapautui muihin tehtäviin ja sai tehtäväkseen vallata kaupungin Saksan pohjoisen armeijaryhmän tukemana.
Samanaikaisesti saksalaiset valmistautuivat Stalingradin taisteluun Kaukasuksella. Hyökkäyksen tarkoituksena oli aiheuttaa sekavuutta puna-armeijalle kahdella hyökkäyksellä pohjoisessa ja etelässä. Suunnitelma oli tarkoitus käynnistää 23. elokuuta 1942 valtavalla tykistö- ja lentopommituksilla kaupunkiin, mutta puna-armeijan aloitettua Vahriselän offensiivin 19. elokuuta 1942, Saksan 11. armeija määrättiin puolustukseen. Saksalaiset onnistuivat torjumaan puna-armeijan hyökkäyksen 10. lokakuuta 1942 mennessä, mutta hyökkäyksen seurauksena suunnitelma Leningradin valtaamiseksi peruttiin. Saksalaiset eivät tämän jälkeen enää kyenneet aloittamaan hyökkäystä kaupunkiin.
Kia Optima
Kia Optima on Kia Motorsin vuodesta 2000 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Kia Clarusin. Sen kahta ensimmäistä sukupolvea myytiin Euroopassa ja Kanadassa nimellä Kia Magentis.
Kia Optima MS (2000–2006)
Ensimmäisen sukupolven Optima oli uudelleennimetty Hyundai Sonata, ja autot erosivat toisistaan lähinnä erilaisen keulailmeen osalta. Malli tuli myyntiin Euroopassa vuonna 2002 Kia Magentis -nimisenä. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli. Vuonna 2002 Optima koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai uudenmalliset ajovalot ja etusäleikön.
Kia Optima MG (2005–2010)
Toisen sukupolven mallia myytiin Optimana ainoastaan Yhdysvalloissa ja Malesiassa. Useimmilla markkina-alueilla nimenä oli Kia Magentis, kotimaassaan Etelä-Koreassa auto tunnettiin nimellä Kia Lotze. Uusi malli erosi edeltäjäänsä enemmän sisarmallistaan Hyundai Sonatasta.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Magentis sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Toisen sukupolven facelift-malli. New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2008 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Optima. Keulan ilme muuttui uudelleenmuotoiltujen ajovalojen ja aiempaa leveämmän etusäleikön myötä. Peräosan uudistukset olivat vähäisempiä, vaikka takavalot muuttuivatkin hieman.
Kia Optima TF (2010–2015)
Kolmannen sukupolven Optima esiteltiin New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2010. Magentis-nimi hävisi markkinoilta, mutta Etelä-Koreassa ja Kiinassa mallia myytiin nimellä Kia K5. vasen|pienoiskuva|Kolmannen sukupolven facelift-malli. New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2013 esiteltiin kevyen kasvojenkohotuksen kokenut Optima, jonka etu- ja takapuskureihin tehtiin pieniä muutoksia.
Westinghouse
thumb|Westinghouse Electric Corporationin logo. thumb|upright=1.0|George Westinghouse thumb|upright=1.0|Pittsburghin-tehdas vuoden 1888 tuoteluettelossa. Westinghouse Electric Corporation on useiden nykyään toimivien, eri omistajille kuuluvien, mutta Westinghouse-nimeä kantavien yritysten kantayritys. Alkuperäisen yrityksen on perustanut George Westinghouse 1886. Nimellä Westinghouse Electric Company 8. tammikuuta 1886 aloittanut yritys oli sähkötekniikan, erityisesti vaihtovirtatekniikan edelläkävijä. Ennen sähköyritystä Westinghouse oli perustanut Westinghouse Air Brake Companyn. Vuonna 1995 Westinghouse Electric Corporation osti CBS:n ja alkoi toimia nimellä CBS Corporation.
CBS myi jäljellä olevat teollisuustoimintonsa Siemensille ja ydinvoimaosaamisen British Nuclear Fuelsille, jolta ne osti 2006 Toshiba. Toshiba omistaa nykyisen Westinghouse Electric Companyn. Viacom osti 1999, ja siihen päättyi alkuperäisen Westinghouse Corporationin historia.
Historia
Pennsylvanian osavaltiossa Pittsburghissa aloittanut Westinghouse Electricin alkuajan toiminta keskittyi Yhdysvaltojen sähköistämiseen. Yrityksen suurimmassa tehdasyksikössä East Pittsburghissa tehtiin turbiineja ja käämityksiä sähkökoneisiin. George Westinghousen lisäksi yrityksen tunnettuja insinöörejä olivat William Stanley, Nikola Tesla, Vladimir Zworykin, Oliver B. Shallenberger, Benjamin Garver Lamme ja tämän sisar Bertha Lamme. Westinghousen historian tunnetuimpia vaiheita on ollut sen kilpailu sähköjärjestelmistä Thomas Alva Edisonin yrityksen General Electricin kanssa. Westinghousen edustama vaihtovirtajärjestelmä voitti tässä kamppailussa General Electricin tasavirtajärjestelmän.
Nykyinen Westinghouse Electric Company LLC on Toshiban hallitsema Yhdysvalloissa toimiva ydinvoimaloiden toimittamiseen keskittynyt yritys.
Pihalla (vuoden 2017 elokuva)
Pihalla on suomalainen indie-elokuva, joka on ohjaaja Nils-Erik Ekblomin esikoisohjaus. Elokuvan pääosissa näyttelevät Mikko Kauppila ja Valtteri Lehtinen. Elokuva kertoo lukioikäisestä Mikusta (es. Kauppila), joka rajujen kotibileiden jälkeen joutuu lähtemään vanhempiensa kanssa perheen mökille kesänviettoon. Mökkinaapuri Elias (es. Lehtinen) herättää Mikun kamppailuun seksuaali-identiteetistään ja lopulta parin välille syntyy kesäromanssi.
Elokuva esitettiin vuosien 2017–2018 aikana 16:lla eri elokuvafestivaalilla ympäri maailmaa, muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa, Etelä-Afrikassa, Ranskassa ja Kanadassa. Suomessa elokuva sai elokuvateatteriensi-iltansa 30. marraskuuta 2018.
Luettelo Kenian kaupungeista
thumb|330px|Kenian kartta. Kartalta käyvät ilmi Kenian keskeisimmät kaupungit. (Kartan kuvaamasta maakuntajaotuksesta luovuttiin vuonna 2013.)
Pihalla (vuoden 2017 elokuva)
Elokuvan esitysoikeudet on myyty yli 10 maahan, muun muassa Saksaan, Ranskaan, Yhdysvaltoihin, Britanniaan ja Ruotsiin. Elokuva oli lähellä saada jakelusopimus myös Kiinaan ja Taiwaniin, mutta elokuvasta internetissä levinnyt kiinaksi tekstitetty piraattiversio kariuttu sopimuksen synnyn.
Luettelo Kenian kaupungeista
Tämä on luettelo Keniassa sijaitsevista kaupungeista.
Porkkalan majakka
Porkkalan majakka eli Kallbådan majakka on entinen merimajakka, joka sijaitsee Suomenlahdella Kallbådanin matalalla kallioluodolla noin yhdeksän kilometriä Porkkalanniemen kärjestä etelään. Majakka valmistui vuonna 1920 ja sen valon korkeus oli 21,4 metriä. Se on Suomen viimeinen miehitetyksi tehty merimajakka.
Majakkarakennus on noin 19,5 metriä korkea ja se käsittää majakkatornin sekä siihen kiinteästi liittyvän asuinsiiven. Samankaltaista perusratkaisua on käytetty muun muassa Bengtskärin majakassa ja Ahvenanmaan Märketin majakassa. Itse majakkatorni on Kallbådanissa vain hieman muuta rakennusta korkeampi, ja se on sijoitettu rakennuksen eteläkulmaan. Koko rakennus on perustettu massiiviselle betonisokkelille, jonka sisällä on varastotiloja. Sokkelin päälle rakennetun yläosan sisärunko on muurattu tiilestä ja ulkorunko on valettu rautabetonista.
Majakan yhteydessä oli asuintilat majakkamestarille ja majakanvartijalle, konehuone, sauna, keittiö ja makean veden säiliö. Majakkaan kuului alun perin myös sumumerkinantoasema.
Historia
Kallbådanin majakka rakennettiin korvaamaan Rönnskärin majakka joka sijaitsi liikaa sisäsaaristossa. Muutama vuosi Kallbådan majakan valmistumisen jälkeen Rönnskärin majakan valo sammutettiinkin tarpeettomana vuonna 1928. Kallbådanilla oli 1920–1939 majakkamestari ja kaksi majakanvartijaa. Enimmillään Kallbådanilla oli kaksikymmentä ihmistä, myös majakkamestarin ja majakanvartijoiden perheenjäseniä. Talvisodan aikana majakan yli lensi kaksi Helsinkiin matkalla olevaa neuvostoliittolaista pommituslentokonetta ja Kallbådan evakuoitiin.
Lokakuussa 1932 Kallbådan majakalla paljastettiin miinanpurkutöissä vuosina 1920 ja 1924 menehtyneiden neljän miinaraivaajan muistotaulu.
Majakka sammutettiin vuonna 2015 ja sen viereen perustettiin uusi sektoriloisto. Majakan yhteydessä on laskeutumisalusta helikopterille.
Nykytila
Kallbådanin luoto kuuluu hylkeidensuojelualueeseen, ja sille rantautuminen ilman lupaa on kielletty.
Vuorikiipeilijä Veikka Gustafsson ylläpitää matkailuyritystä Kallbådanilla.
Aiheesta muualla
59.86894°N, 24.30272°W
Yhdysvaltain Grand Prix 1961
Yhdysvaltain Grand Prix 1961 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 8. lokakuuta 1961 Watkins Glenin radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Innes Ireland, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Anders Lassfolk
Anders Lassfolk (29. elokuuta 1876 Purmo – 2. tammikuuta 1954 Pietarsaari) oli kauppaneuvos ja pitsin teollisen valmistuksen pioneeri Suomessa.
Lassfolkin vanhemmat olivat maanviljelijä Jakob Lassfolk ja Johanna Sandnabba ja puoliso vuodesta 1901 Emma Elsa Irene Hagberg. Purmon Lassfolkin kylässä syntynyt Lassfolk lähti ensin kauppaharjoittelijaksi ja perusti sitten kotikyläänsä kaupan vuonna 1896, toisen kaupan lähikylään ja lopulta pääliikkeen Pietarsaareen. Suomen ensimmäisen pitsi- ja nauhatehtaan hän perusti Pietarsaaren keskustaan vuonna 1911 ja ryhtyi kauppiaasta tekstiilitehtailijaksi. Pitsin raaka-aine oli kotimaista pellavaa sekä puuvillaa. Koneellisesta pitsien kutomisesta ja pitsiliiketoiminnasta Lassfolk hankki lisätietoja sekä Saksasta että Ruotsista. Kymmenen vuoden kuluttua perustamisesta hänen tehtaassaan oli jo 80 pitsinkudontakonetta. Kasvu jatkui 1920- ja 1930-luvuilla ja enimmillään tehtaassa oli 1950-luvulla noin 150 työntekijää. Pitsien ohella Lassfolk valmisti toisessa omistamassaan tuotantolaitoksessa pietarsaarelaiselle tupakkateollisuudelle puisia holkkeja. Vuonna 1948 kauppaneuvoksen arvon saanut Lassfolk kohosi muutenkin kotikaupunkinsa liike-elämän johtopaikoille, muun muassa Strengbergin tupakkatehtaan ja Pietarsaaren Selluloosa Oy:n hallitusten jäseneksi.
Luettelo televisiosarjan Digimon Zero Two jaksoista
Tämä on luettelo japanilaisen animesarjan Digimon Zero Twon jaksoista.
Kauden ensimmäinen puolisko jaksoon 26 asti on dubattu suomeksi, toinen puolikas on jätetty alkuperäiseen japaninkieliseen asuun ja siihen on lisätty suomenkieliset tekstitykset. Ensimmäisen puolikkaan on dubannut Tuotantotalo Werne. Toisen puolikkaan tekstitettyjen jaksojen tekstitykset teki Janne Mökkönen Broadcast Text International Oy:stä. Nelonen aikoi alun perin lopettaa sarjan esittämisen kokonaan ensimmäisen puoliskon päätyttyä, mutta päätyi lopulta esittämään toisen puoliskon tekstitettynä sarjan fanien vuonna 2003 lähettämän yli 500 nimeä käsittäneen adressin ansiosta.
Jaksot 1–14 esitettiin 20.2.–22.5.2002, jaksot 15–26 27.11.2002–19.2.2003, jaksot 27–34 31.3.–19.5.2004 ja loput jaksot 35–50 1.9.2004–19.1.2005 (syyskuussa oli pieni tauko, koska Nelonen esitti tuolloin jääkiekon maailmancupin otteluita, lisäksi jouluna oli kolmen viikon tauko). Jaksojen ensiesitykset olivat keskiviikkoisin ja kevääseen 2004 asti ne uusittiin seuraavana lauantaina. Jaksojen 1–14 ensimmäinen uusintakierros oli syksyllä 2002 ennen kuin uudet jaksot alkoivat jaksosta 15 alkaen. Suomeksi dubattu ensimmäinen puolisko esitettiin uusintana syyskuusta 2003 maaliskuuhun 2004, jolloin alkoivat tekstitetyt jaksot. Jaksot 35–50 uusittiin kesäkuussa 2006 joka arkipäivä. Viimeisin uusinta on marraskuusta 2007 kesäkuuhun 2008, jolloin Nelonen esitti koko kauden.
Lyijynokka
Lyijynokka (Pyrenestes ostrinus) eli aiemmalta nimeltään loistomurskaajapeippo on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Lyijynokkaa tavataan Norsunluurannikolta Itä-Afrikan länsiosiin ja Eteläisen Afrikan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Fusilieeri
thumb|200px|Preussilaisia 1700-luvun lopun fusilieereja. Fusilieeri tarkoittaa alun perin kevyellä piilukkomusketilla (fusil) aseistettua sotilasta. Termiä käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 1680 aikoihin. Myöhemmin termi laajeni rykmentilliseksi määritelmäksi ja saattoi tarkoittaa esimerkiksi vanhan ja perinteikkään eliittirykmentin jäsentä tai vain pelkkää jalkaväen sotilasta. Termi on yhä käytössä joidenkin valtioiden armeijoissa.
Historia
Erilaisia piilukkoa käyttäviä tuliaseita käytettiin 1500-luvun puolivälistä alkaen. 1600-luvulla piilukkoaseita suosittiin tykistön suojajoukkojen parissa. Koska tuon ajan tykkimiehet käyttivät avonaisia ruutitynnyreitä ladatessaan tykkejä, oli vaarallista käyttää jatkuvasti palavia sytyttimiä suojajoukkojen aseissa. Piilukkomusketeilla varustetuista sotilaista koottiin komppanioita vartioimaan tykkejä vihollisen hyökkäyksiltä. Myös omia tykkimiehiä oli syytä valvoa, sillä he saattoivat yrittää karata asemistaan hätääntyessään taistelun melskeessä.
Vielä 1600-luvun puolessa välissä termiä fusilieeri käytettiin lyhyitä musketteja kantavista joukoista tai ratsain siirtyvistä jalkaväen sotilaista, mutta pian nimitys siirtyi erityisesti tykistön suojajoukoille. Sotamarsalkka Vaubanin uudistusten myötä perustettiin Ranskan kuninkaalliset fusilieerit-rykmentti vuonna 1671. Koska piilukkomusketti yleistyi, sanan fusilieeri alkuperäinen merkitys jäi käytöstä ja siirtyi kuvaamaan kevyen jalkaväen sotilasta yleensä.
Nykyaikana
Fusilieerijoukko-osastot ovat säilyttäneet paikkansa brittiläisessä sotilasperinteessä. Historiallisesti brittiarmeijalla oli ennen ensimmäistä maailmansotaa yhdeksän fusilieerirykmenttiä. Vuonna 1968 jäljellä olleet neljä fusilieerirykmenttiä yhdistettiin Kuninkaalliseksi fusilieerirykmentiksi (Royal Regiment of Fusiliers), joka on nykyään ainoa jäljellä oleva fusilieerijoukko-osasto Yhdistyneen kuningaskunnan armeijassa.
Ranskassa merivoimien ja ilmavoimien tukikohtien turvaamisesta vastaavat fusilieerit. He myös palvelevat laivoilla. Heidän pohjaltaan muodostetaan kaksi kommandojoukkoa Fusiliers Commandos de l'Air (ilmavoimat) ja Force maritime des fusiliers marins et commandos (merivoimat).
Alankomaissa on yksi fusilieerirykmentti, Garderegiment Fuseliers Prinses Irene.
Portugalissa fusilieerit ovat merijalkaväkeä, joka tunnetaan nimellä Fuzileiros Navais.
Brasiliassa fusilieeri tarkoittaa jalkaväen sotilasta, kuten Portugalissa ennen 1860-lukua. Maan merijalkaväki tunnetaan myös merifusilieereina, Fuzileiros Navais.
Raised in Rain (kappale)
Raised in Rain on Miriam Bryantin debyyttialbumin neljäs single.
HMS Golden Fleece
HMS Golden Fleece (viirinumerot J376 ja M376) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Humberstone, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Palvelus
Alus romutettiin 1960 Llanellissa.
Cadbury
Cadbury on alkujaan brittiläinen makeisten valmistaja. Se on alallaan liikevaihdoltaan maailman toiseksi suurin Marsin jälkeen.
Yhtiön perustaja John Cadbury oli kveekari, joka avasi ruokakaupan Birminghamin keskustassa vuonna 1824. Kaupassa myytiin uusia muotituotteita kaakaota ja suklaata. Yksi innoittaja kaakaokauppaan oli ajatus, että se korvaisi paheellisen alkoholin. Vuonna 1879 Cadburyt rakennuttivat tehtaan Bournvilleen, Birminghamin keskustan ulkopuolelle. Tehtaan yhteyteen tuli myös työväen asuntoja. thumb|left|Cadburyn pääsiäismunia. Vuonna 1969 Cadbury yhdistyi virvoitusjuomayhtiö Schweppesin kanssa. Vuonna 2008 yhtiöt erosivat jälleen. Vuoden 2010 alussa yhtiö myytiin Kraft Foodsille.
Roald Dahlin lastenkirja Jali ja suklaatehdas perustuu löyhästi Cadburyn perheen tarinaan.
Nina Bang
Nina Henriette Wendeline Bang (o.s. Ellinger, 6. lokakuuta 1866 – 25. maaliskuuta 1928) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja historioitsija.
Bang oli Tanskan ensimmäinen naisministeri ja aikansa harvoja akateemisen oppiarvon suorittaneita tanskalaisnaisia. Hän oli marxisti ja innokas sosiaalidemokraatti mutta suhtautui ristiriitaisesti naisasialiikkeeseen, eikä häntä voi pitää feministinä.
Tausta ja koulutus
Bangin vanhemmat olivat saksalaisia maahanmuuttajia. Hän oli perheensä yhdeksästä lapsesta seitsemäs. Perheen äiti kuoli Bangin ollessa lapsi. Vaikka perheen taloudellinen tilanne oli tiukka, Bang pääsi opiskelemaan historiaa Kööpenhaminan yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1894. Hän avioitui Gustav Bangin kanssa 1895.
Ura
Vuonna 1895 Nina ja Gustav Bang liittyivät sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, mikä ei ollut tuolloin tavallista akateemiselle perheelle. Poliittinen kiinnostus johti siihen, että Nina Bang aloitti vuonna 1898 toimittajana Social-Demokraten-lehdessä. Hänet valittiin vuonna 1903 Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puoluehallitukseen, jossa hän oli ainoa nainen vuoteen 1918, vuonna 1913 Kööpenhaminan kunnanvaltuustoon ja vuonna 1918 Tanskan parlamentin (Folketinget) ylähuoneeseen (Landstinget).
Poliitikkona Bang oli mukana vaikuttamassa naisten asemaan ja ajoi voimakkaasti muun muassa naisten äänioikeutta. Hän ei kuitenkaan nähnyt naisasiaa erillisenä kysymyksenä vaan ainoastaan yhtenä osana luokka- tai tasa-arvotaistelua. Niinpä hän muun muassa vastusti erillisten naisjärjestöjen perustamista ja kannatti naisten yötyökieltoa.
Ensimmäinen naisministeri
Kun Tanskan sosiaalidemokraatit muodostivat ensimmäisen hallituksensa 1924, Bang valittiin opetusministeriksi, ja hän oli Pohjoismaiden ensimmäinen naisministeri. Opetusministerinä Bangin tavoitteena oli Tanskan ja opettajakoulutuksen parantaminen ja koulujärjestelmän tasa-arvoistaminen niin, että kaikilla olisi mahdollisuus samaan peruskoulutukseen (folkens skole, vertaa peruskoulu). Bangin ajamat muutokset kohtasivat kuitenkin voimakasta vastarintaa, eikä niistä mennyt läpi yksikään merkittävä.
Bang sairastui ministerikautensa loppuaikoina vakavasti. Siitä huolimatta hän asettui ehdolle, ja hänet valittiin uudestaan Landstingetin jäseneksi vuoden 1926 vaaleissa. Sairautensa takia hän ei kuitenkaan juuri jaksanut osallistua parlamenttityöskentelyyn. Hän kuoli 61-vuotiaana vuonna 1928.
Teokset
Nina ja Gustav Bang kirjoittivat vuonna 1892 Tanskan historiateoksen Lærebog i Danmarks Historie. Nina Bang aloitti 1900-luvun alussa lähdeteossarjan toimittamisen Juutinrauman tullikamarin rekistereistä (Tabeller over skibsfart og vaeretransport gennem Oeresund 1497–1783). Hänen toimittamansa kahden ensimmäisen osan jälkeen historioitsija Knud Kurst jatkoi työtä. Tästä teossarjasta muodostui uuden ajan alun taloushistorian alalla eräs tärkeimmistä toimitetuista lähteistä. Yhteensä lähdeteoksia julkaistiin seitsemän vuosien 1906–1953 välisenä aikana, ja ne ovat muodostaneet tärkeän pohjan Itämeren ja Euroopan taloushistorian tutkimukselle vielä 2000-luvun alussa ennen rekisteriaineiston digitalisointia.
Hiihtokeskus Purnu
Hiihtokeskus Purnu on Hartolan Vuorenkylässä sijaitseva hiihto- ja laskettelukeskus. Se on Etelä-Suomen pohjoisin hiihtokeskus. Hiihtokeskus sijaitsee 21 kilometrin päässä nelostieltä.
Hiihtokeskuksen taustalla on Vuorenkylän Purnu Oy -niminen yritys, jonka omistajat ovat Hartolalaisista yksityishenkilöitä. Hiihtokeskuksen toimitusjohtajana toimii Timo Olkkonen, rinnepäällikkönä puolestaan Juhani Nieminen.
Perustiedot
Hiihtokeskuksesta löytyy viisi laskettelurinnettä ja kaksi hissiä. Yksi rinteistä on tarkoitettu parkkilaskemiseen. Rinteiden korkeusero on 100 metriä ja pisin rinne on 750 metriä. Hiihtokeskuksessa on mahdollisuus myös hiihdonopetukseen. Laskettelun lisäksi Purnusta löytyy 2 ja 8 kilometrin hiihtoladut sekä pulkkamäki ja napakelkka.
Hiihtokeskuksen ympäristössä on moottorikelkkareittejä ja asuntovaunupaikkoja. Koko hiihtokeskuksessa toimii ilmainen langaton Internet-yhteys.
Hiihtokeskuksesta löytyy myös 120 paikan rinneravintola, kota ja nuotiopaikka.
Tapahtumat
Hiihtokeskus järjestää laskettelukauden aikana erilaisia tapahtumia. Suosituimpia näistä tapahtumista on Uudenvuodentapahtuma, johon kuuluu soihtulaskua, ilotulituksia, yms, ja Midnight ski party, johon kuuluu erilaisia kilpailua ja musiikkia. Purnu Slope Style on leikkimielinen taitokisa, joka järjestetään kerran kaudessa. Myös moottorikelkkailijoille löytyy oma tapahtumansa, joka koostuu mm. kiihdytysajosta ja enduroradasta.
Viljo Luukka
Viljo Johannes Luukka (3. helmikuuta 1925 Muolaa – 14. toukokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja vuorineuvos. Luukka oli Miettusen toisen hallituksen toisena valtiovarainministerinä 30. marraskuuta 1975–9. huhtikuuta 1976. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä. Varsinaisen uransa Luukka teki SOK:n johtotehtävissä.
Henkilöhistoria
Luukka kuului vanhaan talonpoikaissukuun, joka tunnettiin Muolaassa jo 1600-luvulla. Hän oli vanhempiensa Eemil ja Tyyne Luukan toiseksi vanhin poika. Luukan puoliso vuodesta 1947 oli  Sirkka-Liisa Vallinkoski. Luukka kävi kotikylänsä kansakoulun ja sitten Viipurin kaksoislyseon, minkä jälkeen hän opiskeli Helsingissä Suomen liikemiesten kauppaopistossa. Luukan ei tarvinnut osallistua talvisotaan, mutta jatkosotaan hän osallistui rannikkotykistössä. Koulujen jälkeen Luukka työskenteli liike-elämässä. Hän toimi SOK:n johtokunnassa vuodesta 1960 vuoteen 1983 ja pääjohtajana vuodesta 1975 vuoteen 1983. Luukka sai kauppaneuvoksen arvonimen 1969 ja vuorineuvoksen arvonimen vuonna 1977.
Luukalla oli kesämökki Karjalohjalla. Siellä hän harrasti kalastusta, puutöitä ja golfia. Luukka toimi Lions-järjestön piirikuvernöörinä vuosina 1966 ja 1967 ja oli 1967–1968 Lions-järjestön Suomen puheenjohtaja. Luukka kuoli Helsingissä toukokuussa 2005 sairastettuaan leukemiaa viitisentoista vuotta.
Luettelo Keski-Afrikan tasavallan kaupungeista
Tämä on luettelo Keski-Afrikan tasavallassa sijaitsevista kaupungeista.
Västmanlandin lääni
thumb|right|270px|Västmanlandin läänin nykyiset kunnat.
Västmanlandin lääni, aiemmin myös Västeråsin lääni on lääni Mälarenin luoteis- ja Hjälmarenin pohjoispuolella Keski-Ruotsissa. Lääni kattaa pääosan Västmanlandin maakunnasta. Lisäksi siihen kuuluu pieniä alueita naapurimaakunnista: Närkestä Götlunda, Uplannista Tärna sekä Södermanlandista Kung Karl ja Torpa. Lisäksi lääniin kuuluu osa Taalainmaan maakunnasta. Läänin pääkaupunki on Västerås. Valtiopäivävaaleissa lääni muodostaa Västmanlandin läänin vaalipiirin.
Vuonna 2007 läänissä oli 1 025,52 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 19,9 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Läänijaon kehitys
Västmanlandin lääni perustettiin vuonna 1634. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa läänin rajat eivät muuttuneet. Sen sijaan 1970-luvun kuntauudistuksessa lääniin liitettiin Götlundan seurakunta Örebron läänistä ja läänistä siirrettiin pois Fjärdhundran maalaiskunta Uppsalan lääniin. Vuoden 2007 alusta Uppsalan lääniin liitettiin vielä Hebyn kunta, joka ei kuulunut Västmanlandin, vaan Uplannin maakuntaan.
Vaakuna
Vaakunaselitys: Hopeisessa kentässä sininen kolmihuippuinen vuori, josta nousee kolme punaista liekkiä. (Ruotsiksi I fält av silver ett blått, uppskjutande treberg med tre röda lågor.)
Lääninhallitus oli käyttänyt Västmanlandin maakuntavaakunaa, vaikka maakunta ja lääni eivät täysin vastaa toisiaan. Maakuntavaakuna vahvistettiin läänin vaakunaksi vuonna 1943.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Västmanlandin läänissä sijaitsi 40 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Valtiopäivävaalit
Västmanlandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Västmanlandin läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 8 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 11 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Maakäräjäkunta
Västmanlandin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Västmanlandin läänin maakäräjäkuntaan. Ruotsissa maakäräjäkunnat vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjäkunta huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Maakäräjäkunnat perustettiin Ruotsiin vuonna 1863. Maakäräjäkunnan valtuusto (ruots. landstingsfullmäktige) valitaan samaan aikaan kuin valtiopäiväedustajat ja kunnanvaltuustot. Vaaleja varten Västmanlandin lääni on jaettu seuraaviin 2 vaalipiiriin: Valtuuston paikoista yhdeksän kymmenesosaa on kiinteitä paikkoja (ruots. fasta mandat) ja niiden lisäksi yksi kymmenesosa on tasauspaikkoja (ruots. utjämningsmandat). Maakäräjäkunnan valtuustossa on yhteensä kaikkiaan 77 paikkaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien maakäräjäkuntavaalien tulos.
Läänin kunnat
thumb|right|400px|Västmanlandin läänin kunnat vuonna 1952. Lääninraja on tämän jälkeen muuttunut. 1970-luvulla osa [[Glanshammarin maalaiskunnasta (Götlundan seurakunta) liitettiin lääniin Örebron läänistä. Samalla koko Fjärdhundran maalaiskunta liitettiin Uppsalan lääniin ja Enköpingin kuntaan. Vuonna 2007 Uppsalan lääniin liitettiin vielä Hebyn kunta (kartalla Östervåla, Vittinge, Västerlövsta ja Nora).]]
Västmanlandin läänissä on nykyään 10 kuntaa. Niiden lisäksi Hebyn kunta kuului aiemmin Västmanlandin lääniin, mutta nykyään se kuuluu Uppsalan lääniin. Västeråsin kunta on yksi niistä Ruotsin kunnista, joka on ottanut kaupunkinimityksen uudelleen käyttöön.
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 22,0 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 16,5 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 11 425 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,5 prosenttia läänin väestöstä.
Seuraaviin vuoden 1984 lopun mukaisiin tietoihin sisältyy myös nykyään Uppsalan lääniin kuuluva Hebyn kunta. Kyseisten tietojen mukaan 11,0 prosenttia läänin asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin läänissä asui 16 461 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 6,4 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 187 216 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
The Canadian
Canadian Pacific
Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Canadian Pacificin matkustajajunat muodostuivat pääasiassa raskaista sekä kevytrakenteisista henkilövaunuista. Yhdysvalloissa sikäläiset rautatieyhtiöt ottivat 1950-luvulla käyttöön uusia teräsrakenteisia matkustajavaunuja. Kanadassa vanhat raskaat vaunut kuitenkin säilyivät liikenteessä vielä 1950-luvun alkuun saakka, jolloin Canadian Pacific investoi uusiin teräsrakenteisiin vaunuihin. Vuonna 1953 CPR tilasi philadelphialaiselta Budd Companylta 155 kappaletta ruostumattomasta teräksestä valmistettuja henkilövaunuja. Tilauserä käsitti 18 kappaletta peräaulalla varustettuja vaunuja, 18 kappaletta korotetulla näköalaosalla varustettuja kupolivaunuja, 30 päivävaunua, 18 ravintolavaunua, ja 71 makuuvaunua. Tämän jälkeen CPR tilasi vielä 18 kappaletta matkatavaravaunuja. Uudet vaunut asetettiin mantereen poikki kulkeville pitkänmatkan reiteille. Vaunujen sisustuksen suunnitteli philadelphialainen arkkitehtiyhtiö Harberson, Hough, Livingston & Larson, joka oli suunnitellut aiemmin muun muassa Pioneer Zephyr -kiitojunan.
CPR tilasi henkilöjuniin uudet veturit General Motorsilta, joka toimitti yhtiölle uusia FP9-sarjan dieselvetureita täydentämään FP7-sarjan kalustoa. FP7- ja FP9-sarjan veturit toimivat henkilöjunien pääasiallisena voimanlähteenä, joskin toisinaan junissa käytettiin myös vanhempia Montreal Locomotive Worksin valmistamia FPA-2-sarjan vetureita sekä 1950-luvun lopulla myös höyryvetureita.
CPR risti uusitun Toronton ja Vancouverin välillä kulkevan junansa The Canadianiksi. Junavuoro aloitti liikenteen 24. huhtikuuta 1955. Samana päivänä myös kilpailevan Canadian National Railwayn junavuoro Super Continental aloitti liikennöinnin rinnakkaisella reitillä. CNR kuitenkin käytti junissaan vanhaa kalustoa eikä investoinut uuteen henkilöliikennekalustoon ennen vuotta 1964.
CPR liikennöi The Canadiania kahdessa eri osassa Ontarion Sudburyn itäpuolella. Montrealista Vancouveriin liikennöivä juna numero 1 yhdistettiin Sudburyssä Torontosta saapuvan junan numero 11 kanssa yhdeksi junaksi. Vastaavasti itään päin liikennöitäessä junasta numero 2 erotettiin Sudburyssä Torontoon menevän junan 12 vaunut. Matka-aika reitin päästä päähän oli 71 tuntia, 16 tuntia nopeampi kuin aiemman The Dominion -junavuoron.
Vaikka junayhteys oli alun perin kannattava, lentoliikenteen suosio ja yksityisautoilun lisääntyminen vähensi rautateiden matkustajamääriä 1960-luvulla. Kun Trans-Canada Highway valmistui vuonna 1966, CPR lakkautti The Dominion -junavuoronsa kokonaan, ja vuonna 1970 anoi Kanadan hallitukselta lupaa lopettaa The Canadian -junavuorot. Hallitus antoi anomukseen kielteisen vastauksen, mutta 1970-luvun aikana CPR yritti hankkiutua eroon matkustajaliikennevelvoitteestaan. The Canadianin toimintoja ja kuluja leikattiin, ja hallitus maksoi 80% junavuoron tappioista.
VIA Rail
Kruununyhtiö VIA Rail Canada perustettiin 1970-luvun lopulla ja otti virallisesti vastuulleen CPR:n henkilöjunaliikenteen 29. lokakuuta 1978. Tuolloin The Canadian osoittautui uuden yhtiön tärkeimmäksi junavuoroksi, ja aluksi se liikennöi vanhalla reitillään. Reittiä täydennettiin Canadian Nationalin aiemmin liikennöimällä Super Continentalilla, joka liikennöi rinnakkaisella pohjoisemmalla reitillä.
Super Continental lakkautettiin budjettileikkausten yhteydessä vuonna 1990 ja The Canadian siirrettiin alkuperäiseltä CPR:n rataverkkoa käyttävältä reitiltään CPR:n reitille, jota Super Continental oli aiemmin käyttänyt. Mantereen poikki kulkeva yhteys säilyi ja samalla VIA kykeni edelleen täyttämään sille asetetut ehdot pohjoisen reitin asutuskeskusten palvelemisesta. Samalla junavuoroja kuitenkin vähennettiin kolmeen junavuoroon viikossa.
Supermarionaatio
pienoiskuva|Supermarionaatio-nukkeja Supermarionaatio (supermarionettianimaatio) on eräissä televisiosarjoissa ja elokuvissa käytetty nukkehahmotekniikka, jonka kehitti brittiläinen AP Films. Sitä käytettiin muun muassa 1960-luvun suositussa Myrskylinnut-sarjassa. Supermarionaatiossa nukkeja ohjaillaan ohuilla langoilla kuten tavallisia marionetteja, mutta niistä poiketen langoissa kulkee myös sähkövirta, jolloin nukkehahmojen sisässä olevia solenoidimoottoreita voidaan kauko-ohjata. Näin saadaan esimerkiksi hahmojen suu ja silmät liikkumaan.
Sapfo
Sapfo (, tai, ; n. 630/612–570 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Lesboksen saarelta. Hän on antiikin tunnetuin naisrunoilija, ja hellenistisenä aikana hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Supermarionaatio
Filmografia
Seuraavassa on luettelo kaikista Supermarionationin tuotannoista.
Sapfo
Sapfo kirjoitti monodista lyriikkaa ja kehitteli oman runomittansa, joka tunnetaan nimellä sapfinen mitta. Häntä pidetään esteettisenä vaikuttajana, joka sai runouden muuttamaan suuntaa aikaisemmista jumalteemoista kohti yksityisen ihmisen kokemuksia. Sapfo kirjoitti pääasiassa rakkausrunoja. Runoista vain yksi, Hymni Afroditelle, on säilynyt kokonaisena. Muutoin runoista on säilynyt vain katkelmia. Osa hänen rakkausrunoistaan oli omistettu naisille.
Elämä
Sapfo oli kotoisin Lesboksen Mytilenestä tai Eresoksesta. Saari oli hänen aikanaan kulttuurinen keskus. Sapfo kuului Alkaioksen tavoin saaren aatelistoon. Hänen isäkseen mainitaan Skamandronymos tai Skamandros, mutta myös sellaiset nimet kuin Simon, Eunomios, Erigyios, Ekrytos, Semos, Skamon ja Etarkhos esiintyvät. Myöhäisten lähteiden mukaan hänen äitinsä nimi olisi ollut Kleis. Sapfolla oli kolme veljeä, Kharaksos, Eurygios (tai Erigyios) ja Larikhos. Veljistä vanhin, Kharaksos, hoiti liiketoimia Egyptin Naukratiissa. Siellä hän rakastui Rhodopis-nimiseen hetairaan ja osti tämän vapaaksi suurella summalla, minkä vuoksi Sapfo hyökkäsi häntä vastaan erässä runossaan.
Muutoin tiedot Sapfon elämästä ovat vähäisiä ja epävarmoja. Ovidiuksen mukaan Sapfo olisi jäänyt orvoksi vain kuusivuotiaana. Tämän jälkeen hän oletettavasti siirtyi Mytileneen. Joidenkin antiikin tekstien ja niiden tulkintojen mukaan hän olisi ollut naimisissa ja hänellä olisi ollut tytär nimeltä Kleis, mutta tiedot eivät ole varmoja. Noin vuonna 604 eaa. Sapfo joutui ilmeisesti Lesboksen poliittisten olojen vuoksi maanpakoon Sisiliaan. Hän pääsi palamaan kotisaarelleen noin vuonna 592 eaa. Tämän jälkeen hän pysyi Mytilenessä ilmeisesti kuolemaansa saakka. Kharaksokseen liittyvän kertomuksen perusteella Sapfo vaikuttaisi olleen elossa vielä noin vuonna 572 eaa., vaikkakin tapahtuman ajoitus on epävarma. Joka tapauksessa on selvää, ettei Sapfo kuollut nuorena.
pienoiskuva|vasen|upright=1.26|Sapfo ja Alkaios. [[Lawrence Alma-Tadema, 1881.]] Sapfo ja Alkaios, lesboslaisen lyyrisen runouden kaksi suurinta nimeä, olivat tuttavia, ja mainitsevat toisensa runoissaan. Sapfo toimi Lesboksella jonkinlaisen aatelistyttöjen yhteisön ja koulun johtajana. Yhteisö oli mahdollisesti Afroditen, muusien ja sulotarten kulttiyhteisö (thiasos). Saaren ylhäisten perheiden tytöt ilmeisesti elivät tällaisessa yhteisössä lapsuuden ja avioliiton solmimisen välisen ajan. Johtajana toimivat vanhemmat naiset eräänlaisen papittaren roolissa. Yhteisö tarjosi uskonnollisen, sosiaalisen sekä muusisiin taitoihin (musiikki, runous, tanssi) liittyvän koulutuksen.
Sapfon runouden hahmojen on tulkittu olleen hänen oppilaitaan, mutta Sapfon teksteistä ei löydy viittauksia naisten oppilaitokseen. Sapfon runot kuvaavat usein tilannetta, jossa joku Sapfon johtaman yhteisön tytöistä on astumassa avioon ja näin jättämässä yhteisön. Tytöille osoitetut runot kertovat Sapfon haikeudesta ja kaipuusta tällaisessa tilanteessa. Näin runot kuvaavat kahden samaa sukupuolta olevan välisiä tunteita.
Myöhäisessä antiikissa ja keskiajalla Sapfo oli runouttaan kuuluisampi itsemurhasta, jonka hän legendan mukaan olisi tehnyt. Kerrotaan, että Sapfo olisi ollut rakastunut epätoivoisesti merimieheen nimeltä Faon, ja heittäytynyt tämän vuoksi mereen Leukaksen saaren eteläkärjessä. Legendalla ei kuitenkaan ole pohjaa kreikkalaisessa historiassa. Epäuskottava on myös tieto Sapfon aviomiehen nimestä; tämän sanotaan olleen Kerkylas Androslainen, kirjaimellisesti ”Penis Miehen kaupungista”, mikä vaikuttaa Sapfon jälkimaineeseen perustuvalta vitsiltä.