cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Khon Kaenin yliopisto
Khon Kaenin yliopisto (มหาวิทยาลัยขอนแก่น;, lyh. KKU) on yliopisto Thaimaan koillisosassa, Khon Kaenin provinssin keskuskaupungissa Khon Kaenissa. Yliopiston perustamista koskeva asetus julkaistiin tammikuussa 1966; kuningas Rama IX vahvisti perustamisen virallisella vierailullaan yliopistolle joulukuussa 1967. Vuonna 2021 siellä opiskeli runsas 39 000 opiskelijaa, ja henkilökuntaan kuului yli 11 500 henkilöä. Vuonna 2020 opiskelijoita oli runsas 36 000, joista noin 2 050 oli tohtoriopiskelijoita.
Winnipegjoki
Voimalaitokset
Manitoban provinssin puolella joessa on kaikkiaan viisi vesivoimalaa, jotka yläjuoksulta lukien ovat Eight Foot Fallsin sekä Slave Fallsin voimalaitokset Pointe du Bois'ssa, Seven Sistersin voimalaitos Seven Sistersissä, sekä MacArthur Fallsin, Great Fallsin ja Pine Fallsin voimalaitokset Powerviewissä. Ontarion puolella on kaksi patoa, Kenorassa sekä Whitedog Fallsissa.
Khon Kaenin yliopisto
Yliopisto tuo esille, että se sijottui vuonna 2021 kansainvälisessä QS (Quacquarelli Symonds) -yliopistorankingissa maailmanlaajuisesti sijaluokkaan 801–1000. THE-yliopistovertailussa sija oli yli 1001, mutta KKU oli Thaimaan johtava yliopisto sosiaalisten vaikutusten osa-alueella. Espanjalainen, korkeakoulujen verkkonäkyvyyttä korostava Webometrics-ranking listasi Khon Kaenin yliopiston vuonna 2021 Thaimaan 4. parhaaksi yliopistoksi ja maailmanlistan sijalle 836.
Magyar Rádió
thumb|Magyar Rádió. Magyar Rádió (MR) on unkarilainen yleisradiotoimintaa järjestävä yritys. Se on kuulunut vuodesta 1993 Euroopan yleisradiounioniin, ja sillä on kuusi radioasemaa. MR on tunnettu kansainvälisesti myös nimellä Radio Budapest. MR:n tehtäviin kuuluu myös ulkomaanpalvelun lähetystoiminta. Vuonna 2007 Radio Budapest lopetti ei-unkarinkieliset lähetykset ulkomaille.
Kossuth Rádió on MR:n pääkanava, ja se lähettää paljon ajankohtaisohjelmia, uutisia ja raportteja. Sen ohjelmistoon kuuluu myös tiedettä, radiokuunnelmia, kulttuuria, urheilua ja lastenohjelmia. Sándor Petőfin mukaan nimetty Petőfi Rádió, joka esittää uusinta musiikkia. Béla Bartókin mukaan nimetty Bartok Rádió keskittyy klassiseen musiikkin, ja se esittää lisäksi musiikkidokumentteja ja taideohjelmia. MR4 lähettää ohjelmaa Unkarin kielivähemmistöille. Kroatiaksi, saksaksi, romaniaksi, serbiaksi ja slovakiaksi on päivittäin ohjelmaan kahden tunnin ajan. Lisäksi kanavalta tulee viikossa 30 minuuttia ohjelmaa bulgariaksi, kreikaksi, puolaksi, armeniaksi, ruteeniksi, sloveniaksi ja ukrainaksi. MR5 on keskittynyt lähettämään Unkarin parlamentin istuntoja. MR6 on alueellinen verkko, joka lähettää alueellisia lähetyksiä viidellä alueella.
Pompeii (kappale)
Pompeii on brittiläisen Bastille-rock-yhtyeen kappale, joka julkaistiin Bad Blood -studioalbumin neljäntenä singlenä 11. tammikuuta 2013. Se saavutti Britannian singlelistan toisen, Australian ARIA Chartsin neljännen sekä Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan viidennen ja Alternative Songs -listan ensimmäisen sijan. Official Charts Companyn tietojen mukaan se on Britannian kaikkien aikojen ladatuin kappale.
Kappaleen sanoitus kertoo antiikin ajan Pompejin kaupungista, joka tuhoutui Vesuviuksen purkautuessa vuonna 79. Kappale oli ehdolla Brit Awardsissa vuoden brittiläisen singlen kategoriassa.
Syvälahden koulu
Syvälahden koulu on Turun Hirvensalossa syksyllä 2018 aloittanut yhtenäiskoulu. Se on uuden Syvälahden monitoimitalon suurin käyttäjä kirjaston, nuorisopalvelutilojen, neuvolan ja päiväkodin rinnalla. Koulun rehtorina toimii Jarmo Salo.
Syvälahden yhtenäiskouluun siirtyi noin 40 oppilasta Haarlan koulusta Hirvensalon eteläpäästä, noin 125 oppilasta Hirvensalon vanhimmasta koulusta Wäinö Aaltosen koulusta ja noin 400 oppilasta Turun Samppalinnanmäellä sijaitsevasta Luostarivuoren koulusta.
Koulun tilaratkaisuissa ei ole käytetty lainkaan pitkiä käytäviä, eikä pulpettejakaan ole. Luokat on jaettu ”kortteleihin”, joiden keskellä on toreiksi kutsutut keskustilat. Yhdessä korttelissa työskentelee noin sata lasta ja neljä opettajaa erilaisten ryhmien ja opetustilanteiden vaatimissa muunneltavissa tiloissa. Sekä tilaratkaisut että opetussuunnitelmat kannustavat oppilaiden väliseen yhteistyöhön.
Brigantia
Brigantia oli kelttiläinen jumalatar, luultavasti voiton jumalatar. Hänen nimensä on johdettu kelttiläisestä sanasta brig, mäki tai korkeus. Sama sana on Walesissa asuneen briganttien heimon nimen taustalla, ja Brigantia olikin heimon suojelusjumalatar. Brigantia yhdistettiin veteen, ja roomalaisaikana jumalatarta kutsuttiin "nymfijumalattareksi". Useat Britannian ja Irlannin joet on nimetty hänen mukaansa. Brigantialla saattaa olla yhteys irlantilaiseen jumalattareen Brigitiin, mutta tämä ei ole varmaa.
Ketonit
thumb|130px|Ketonien funktionaalinen ryhmä
Nimeäminen
Ketonin nimi muodostetaan IUPAC:n sääntöjen mukaan vastaavan hiilivedyn nimestä korvaamalla -aani-pääte -anoni-päätteellä, esimerkiksi propaani - propanoni ja butaani - butanoni. Hiilien numeroiminen aloitetaan siitä päästä, joka on lähinnä karbonyyliryhmää eli siten että karbonyylihiili saa pienimmän mahdollisen numeron.
Valmistus
R–CHOH–R + O \rightarrow R–CO–R
Nukleofiilinen additio
Karbonyyliryhmä on sp²-hybridisoitunut, geometrialtaan tasokolmio ja siksi melko vapaa paikka hyökkäykselle. Toisaalta elektronegatiivinen happiatomi polarisoi karbonyyliryhmää. (Elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa. Happi saa negatiivisen osittaisvarauksen ja positiiviseksi jäänyt hiili on siten elektrofiilinen. Näistä syistä ketonit reagoivat nukleofiilien kanssa.
Hapetus- ja pelkistysreaktiot
Pelkistämällä ketoneja tuotteena saadaan sekundäärisiä alkoholeja. Ketonit eivät hapetu heikoissa olosuhteissa ja voimakkaan hapettimen läsnä ollessa hiiliketju katkeaa.
Alexander Chmelevski
Alexander Chmelevski (s. 9. kesäkuuta 1999 Huntington Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-ukrainalainen jääkiekkoilija, joka pelaa OHL-joukkue Ottawa 67’sissa. Hänellä on tulokassopimus NHL-joukkue San Jose Sharksin kanssa. Chmelevski on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Chmelevski laukoo oikealta.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Chmelevski on lahjakas, hyökkäyssuuntaan pelaava pelaaja, joka tekee hyvin maaleja sekä omaa kovan ja tarkan laukauksen. Hänellä on hyökkäyspäässä erinomaiset vaistot. Chmelevskilla on kuitenkin parannettavaa puolustuspelaamisessa, jotta hän voisi luoda uran sentterinä. Chmelevskilla on todistettavaa myös pelintekijänä ammattilaistasolla.
Seuraura
Chmelevski syntyi Kalifornian Huntington Beachilla, mutta hän muutti perheineen Michiganin Northvilleen ennen teini-ikäänsä. Chmelevski siirtyi kaudeksi 2014–2015 Belle Tiren junioreista HPHL-juniorisarjan Honeybakediin, jonka jälkeen Sarnia Sting varasi hänet koko OHL:n varaustilaisuuden kymmenentenä pelaajana ja ensimmäisenä yhdysvaltalaispelaajana kesällä 2015. Chmelevski siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2015–2016, mutta kesken kauden, tammikuussa 2016 Sting kauppasi hänet, hyökkääjä Chase Campbellin sekä kolme toisen, kolme kolmannen ja kaksi viidennen kierroksen varausvuoroa Ottawa 67’siin vaihdossa hyökkääjä Travis Konecnyyn ja Sam Studnickaan. Chmelevskin tulokaskausi toi kaikkiaan 34 runkosarjaottelussa tehot 11+8=19. Hän esiintyi kauden aikana myös Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana.
Kaudella 2016–2017 Chmelevski oli tehoilla 21+22=43 67’sin neljänneksi paras pistemies. Hänet palkittiin kauden päätteeksi OHL:n parhaiten opiskelun ja jääkiekkoilun yhdistäneenä pelaajana Bobby Smith Trophylla sekä koko CHL:n parhaiten opiskelun ja jääkiekkoilun yhdistäneenä pelaajana. Chmelevski esiintyi kauden aikana jälleen myös Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana. Hän pelasi myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
San Jose Sharks varasi Chmelevskin kuudennella kierroksella 185. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän oli tehoilla 35+41=76 67’sin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. OHL-kauden päätteeksi, huhtikuussa 2018 Chmelevski teki Sharksin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen. Hän siirtyi samalla loppukevääksi amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuuteen. Chmelevski teki siellä kuudessa runkosarjaottelussa tehot 3+1=4 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kauden 2018–2019 hän aloitti 67’sin vahvuudessa.
Maajoukkueura
Chmelevski pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Hän ratkaisi Yhdysvalloille finaalipaikan tehtyään välieräottelussa Venäjää vastaan joukkueen 1–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin ylivoimalla. Yhdysvallat jäi lopulta kuitenkin hopealle hävittyään finaalissa Suomelle lukemin 2–3. Chmelevski pääsi finaaliottelussa tehopisteille joukkueensa molemmissa osumissa ja teki tehot 1+1=2. Hänet valittiin Yhdysvaltain ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Chmelevski pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016, jolloin hän voitti hopeaa. Chmelevski voitti tehoilla 5+5=10 koko turnauksen pistepörssin sekä jakoi maalipörssin voiton Tšekin Filip Zadinan kanssa. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015.
Muuta
Chmelevskin pikkuveljet Nicholas ja Ilia ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Nicholas pelaa hyökkääjänä T1EHL-juniorisarjaa Belle Tiressa. Veljesten vanhemmat ovat lähtöisin Ukrainasta.
Diskos
Historia
Seuratoiminnan juuret juontavat jo 1960-luvun loppuun. Tuolloin Jyväskylän Pallokerho otti jääkiekon lajikseen. 1970-luvun alussa seura kuitenkin luopui jääkiekosta ja jääkiekkotoiminta siirtyi Jyväskylän Tovereille eli JyTo:lle. Vuonna 1974 JyTo kuitenkin lakkautti jääkiekkojaostonsa ja tuolloin toiminta jatkui Jyväskylän Lohen alaisuudessa. Vuonna 1990 Lohen kiekkoilijat erkanivat emoseurasta ja perustivat uuden jääkiekon erikoisseuran, joka sai nimen Lohi-Kiekko. Uusi seura pelasi Jääkiekon II-divisioonassa.
Diskos (vuodet 1993–2004, 2010–2015)
Vuonna 1993 Lohi-kiekon nimi vaihdettiin Diskokseksi. Joukkue nousi jääkiekon I-divisioonaan vuonna 1995. Ennen vuosituhannen vaihdetta Diskos saavutti parhaat tuloksensa ollen kaudella 1998–1999 runkosarjan neljäs ja kaudella 1999–2000 runkosarjan kolmas. Kyseisellä kaudella Diskos eteni jopa liigakarsintoihin asti. Joukkue kuitenkin heikkeni talousvaikeuksien takia nopeasti seuraavien vuosien aikana ja Diskos putosi Suomi-sarjaan kauden 2001–2002 päätteeksi. Kaudet 2002–2004 joukkue pelasi Suomi-sarjassa, kunnes alamäki huipentui seuran konkurssiin vuonna 2004.
2010 Diskoksen edustusjoukkue perustettiin uudelleen, aloittaen samana vuonna III divisioonasta. Joukkue nousi syyskaudella II divisioonaan ja pelasi kevätkaudella Suomi-sarjan jatkokarsinnassa, häviten kuitenkin Nokian Pyrylle. Seuraavalla kaudella (2011–2012) joukkue voitti syyskaudella II-divisioonalohkonsa, pelasi kevätkaudella Suomi-Sarjan karsintalohkossa ja lopulta nousi Suomi-Sarjaan voittamalla jatkokarsinnassa Peltosaaren Nikkarit. Visiitti Suomi-sarjassa jäi kuitenkin yhteen kauteen, kaksi seuraavaa kautta kuluivat jälleen II-divisioonassa. Kauden 2014–2015 päätteeksi joukkue nousi uudestaan Suomi-sarjaan.
D-Kiekko (vuodet 2004–2008, 2015–)
Vanhan Diskoksen raunioille syntyi vuonna 2004 D-Kiekko, jonka Suomen jääkiekkoliitto pudotti kaudeksi 2004–2005 Suomen viidenneksi korkeimmalle sarjatasolle eli III-divisioonaan. D-Kiekko nousi kauden päätteeksi ylemmälle sarjatasolle ja pelasi kaudella 2005–2006 II-divisioonassa. Nousujohdanne jatkui, ja seura nousi Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Suomi-sarjaan.
Seura pelasi Suomi-sarjassa kaksi seuraavaa kautta. Kaudella 2006–2007 D-Kiekko sijoittui etelälohkon kuudenneksi eli viimeistä edelliseksi, mutta ei pudonnut sarjan laajentumisen takia. Kaudella 2007–2008 joukkue pärjäsi selvästi paremmin ja oli lopulta Suomi-sarjan kahden parhaan joukkueen joukossa voittaen Suomi-sarjan mestaruuden.
Kauden päätteeksi seura selvisi yhdessä oululaisen Kiekko-Laserin kanssa Mestis-karsintoihin, joissa oli jaossa kaksi Mestis-paikkaa. Mestis-joukkue Kotkan Titaanit voitti sarjan selvästi ja säilytti paikkansa, K-Laser oli yhtä selvästi karsintojen viimeinen. Toisesta Mestis-paikasta käytiin tasaisempi taistelu, sillä D-Kiekko päätyi tasapisteisiin Kirkkonummen Salamoiden kanssa. 26. maaliskuuta 2008 pelattiin uusintaottelu Kirkkonummella. Uusintaottelu päättyi D-Kiekon jatkoaikavoittoon 3–4 joukkueen kapteenin Pirkka Lahtisen tehdessä voittomaalin ajassa 66.34. D-Kiekko nousi takaisin Mestikseen kaudeksi 2008–2009. Seura jatkoi JYPin omistuksessa nimellä D Team. Uudelleen perustetun Diskoksen noustua kaudeksi 2015–2016 Suomi-sarjaan eriytettiin joukkueen toiminta lisenssiehtojen mukaisesti omaksi yhdistyksekseen, joukkueen nimeksi vaihdettiin jälleen D-Kiekko.
Kasvatit pääsarjatasolla
Listattuna on myös Lohi-Kiekon kasvatteja. 200px|thumb|right|Puolustaja [[Julius Honka on ensimmäinen NHL:ssä pelannut Diskos-kasvatti. Dallas Stars varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 15. pelaajana kesällä 2014. Honka siirtyi Diskoksesta 13-vuotiaana JYPiin.]]
Kleinspitz
Kleinspitz on pienikokoinen Saksasta peräisin oleva koirarotu, joka kuuluu saksanpystykorviin.
Ulkonäkö
Kleinspitz on pieni, runsasturkkinen pystykorva. Karvapeite on kaksinkertainen ja tuuhea ja rodussa esiintyy lukuisia värityksiä mukaan lukien musta, ruskea, oranssi, oranssi-soopeli, kermanvärinen, kerma-soopeli, hopeanharmaa, black & tan, valkoinen tai valkokirjava (valkoinen mustin, ruskein, harmain, oranssein, oranssi-soopelein, kermanvärisin tai kerma-soopelein merkein). Ihannesäkäkorkeus on 26 cm, josta sallitaan kolmen sentin poikkeama molempiin suuntiin. Paino määräytyy koon mukaan ja on keskimäärin 3–5 kg.
Sinikka Laine
Sinikka Laine (nyk. Sinikka Laine-Törmänen) (s. 17. lokakuuta 1945 Riihimäki ) on suomalainen kirjailija, joka on kirjoittanut erityisesti nuortenkirjallisuutta. Hän on julkaissut kymmenen nuortenkirjaa vuosina 1982–1996. Laineen esikoisteos Ohari ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1982 kuuden vuoden kirjoittamisen jälkeen. Ennen esikoisteoksen julkaisemista Laine oli kirjoittanut runoja ja saanut J. H. Erkon runokilpailussa 3. palkinnon vuonna 1972.
Kleinspitz
Alkuperä
Kleinspitzin kantamuoto oli muinainen Canis familiaris palustris. Aiemmin saksanpystykorvat toimivat pihavahteina, mutta pienimmät niistä alkoivat muuttua seurakoiriksi 1800-luvulla. 1900-luvulla määriteltiin 5 eri kokomuunnosta: keeshond, grosspitz, mittelspitz, kleinspitz ja pomeranian.
Sinikka Laine
Laine on saanut useita kirjallisuuspalkintoja ja hänen vuonna 1986 ilmestynyt teoksensa Tyttö tuulesta, poika pimeästä sai Valtion kirjallisuuspalkinnon.
Kleinspitz
Alkuperä
left|thumb
Terveys
Kleinspitz on suhteellisen terve rotu. Sillä on vain vähän perinnöllisiä sairauksia ja polvivikaa esiintyy melko harvoin. Kleinspitzien keskuudessa on esiintynyt jonkin verran hammaspuutoksia -rotumääritelmä tosin sallii muutaman puuttuvan hampaan. Kleinspitziä voidaan pitää myös sangen pitkäikäisenä.
Sinikka Laine
Laineen teemoja ovat olleet muun muassa rakkaus, perhe sekä äidit ja tyttäret. Lisäksi hän on usein kuvannut pohjoissuomalaista pikkukaupunkia, jonka voi tunnistaa Ouluksi ja hänen romaaneihinsa sisältyy oululaista ajankuvaa.
Laine syntyi Riihimäellä, asui nuoruusvuosinaan Hausjärvellä ja muutti Ouluun vuonna 1967. Hän työskenteli pitkään kolmiokirjassa toimittajana ja muun muassa nuortenlehti SinäMinän päätoimittajana vuosina 1980–1982. Laine on naimisissa kuvataiteilija Veikko Törmäsen kanssa ja asuu Oulun Pikisaaressa. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2018.
Jouko Mäkelä
Jouko Vihtori Mäkelä (26. maaliskuuta 1930 Vaasa – 19. toukokuuta 2001) oli suomalainen poliitikko. Mäkelä toimi kansanedustajana SDP:n eduskuntaryhmässä vuosina 1975–1979 valittuna Oulun läänin vaalipiiristä. Kunnallispolitiikassa Mäkelä toimi Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä sekä puheenjohtajana. Mäkelä toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1978 ja 1982.
Mäkelä kirjoitti ylioppilaaksi 1949 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1955 Helsingin yliopistosta. Työelämässä Mäkelä toimi Invalidisäätiön ammatinvalinnanohjaajana 1952–1953, Invalidisäätiön psykologina 1953–1958, Oulun kaupungin ammatinvalinnanohjaajana 1958–1960, Ammatinvalinnanohjauksen Oulun piiritoimiston toimistopäällikkönä 1961–1971 sekä Oulun lääninhallituksen sosiaali- ja terveysosaston osastopäällikkönä ja lääninsosiaalineuvoksena 1971–1993.
Mäkelän vanhemmat olivat varatuomari ja kihlakunnantuomari Arvo Aulis Mäkelä ja sairaanhoitaja Aino Maria Piilonen. Mäkelän puoliso vuodesta 1952 oli vanhempi lehtori Ilta Sirkka Anttila. Heillä on neljä lasta, Jyrki (s. 1953), Päivikki (s. 1957), Kaisa (s. 1959) ja Pirkka (s. 1964). Mäkelä oli sotilasarvoltaan luutnantti.
Haagin sopimus (1698)
Haagin sopimus eli ensimmäinen jakosopimus allekirjoitettiin 26. syyskuuta 1698 ja ratifioitiin 11. lokakuuta 1698 Englannin ja Ranskan välillä. Sopimuksen tarkoituksena oli ratkaista, kuka perisi Espanjan valtaistuimen lapsettoman Kaarle II:n kuoltua. Sopimuksessa perijäksi esitettiin Baijerin vaaliprinssiä Joosef Ferdinandia. Lisäksi sopimuksessa ehdotettiin, että Ranskan dauphin Ludvig saisi Napolin, Sisilian, Finalen, Presidin ja Baskimaan provinssi Gipuzkoan, kun taas Pyhä Rooman keisari Leopold I:n nuorempi poika arkkiherttua Kaarle saisi Milanon herttuakunnan ja sen alusmaat. Joosef Ferdinand saisi suurimman osan Espanjan niemimaasta, Espanjan Alankomaat, Sardinian ja merentakaiset provinssit.
Kun Joosef Ferdinand kuoli yllättäen vuonna 1699, ensimmäinen jakosopimus muuttui pätemättömäksi, joten laadittiin toinen jakosopimus, jota Leopold I ei kuitenkaan suostunut allekirjoittamaan.
Kaarle II laati 3. lokakuuta 1700 sairasvuoteellaan testamentin, jossa hän hylkäsi jakosopimukset ja määräsi koko perintönsä Ranskan dauphinin toiseksi vanhimmalle pojalle, Filipille, Anjoun herttualle. Kun Kaarle II kuoli kuukauden kuluttua, Ranskan kuningas Ludvig XIV mitätöi sopimuksen ja toimi Kaarle II:n testamentin mukaan. Testamentista seurannut kiista johti vuonna 1701 Espanjan perimyssotaan.
Siirtokuntien kongressi
thumb|Siirtokuntien kongressi äänestämässä itsenäisyydestä. Siirtokuntien kongressi toimi Pohjois-Amerikan kolmentoista siirtokunnan asukkaiden edustuslaitoksena 1770- ja 1780-luvuilla. Nimitystä käytetään kolmesta peräkkäin toimineesta kongressista:
Siirtokuntien kongressi muodostettiin alun perin koordinoimaan amerikkalaisten vastineet Britannian hallintoa vastaan, mutta siitä tuli sotilasliittouman hallintoelin tilanteen kärjistyttyä sodaksi. Kaikki kolme kongressia kokoontuivat Philadelphiassa, joskin toinen mannermaakongressi joutui välillä toimimaan evakossa brittijoukkojen miehittäessä kaupunkia.
Brittien ja amerikkalaisten väliset ongelmat
thumb|upright|Brittien valtiovarainministeri Charles Townshend Amerikan siirtokuntien brittivastaisuus alkoi vuonna 1763, jolloin Yrjö III antoi kuninkaallisen julistuksensa, jossa määriteltiin tarkoin siirtokuntien länsiraja. Appalakkien länsipuolelle muuttaneiden uudisasukkaiden oli palattava takaisin ja jätettävä läntiset maa-alueet intiaaneille. Ohiojoen laakson jättäminen sen alkuperäisille asukkaille herätti katkeruutta siirtolaisissa ja lisäsi erimielisyyksiä siirtokuntien ja Englannin hallituksen välillä. Siirtolaiset vaativat lisää oikeuksia päättää omista asioistaan, ja englantilaiset pelkäsivät siirtokuntien itsenäistyvän liikaa.
Ongelmat kärjistyivät entisestään, kun Englannin parlamentti hyväksyi kesällä 1767 valtiovarainministeri Charles Townshendin kehittämät lait. Siirtokuntalaiset olivat tyytymättömiä uusiin lakeihin ja alkoivat boikotoida brittien merikauppaa. Englantilaiset joutuivat palkkaamaan tullivirkailijoita Amerikan suuriin satamakaupunkeihin, ja siirtolaiset puolestaan lisäsivät mielenosoituksiaan emämaata vastaan. Englantilaiset sotalaivat kuljettivat sotilaita rauhoittamaan mielenosoituksia. Tilanne johti Bostonin verilöylyyn, jossa brittisotilaat surmasivat viisi mielenosoittajaa.
Verilöylyn jälkeen siirtokuntien verotuksesta luovuttiin teetullia lukuun ottamatta. ”Whigit” eli liberaalit patriootit kampanjoivat ”vapauden poikina” teetulleja vastaan. Kampanjan vuoksi suurin osa teelaivoista joutui palaamaan siirtokuntien satamista. Kapinamielialaansa tehostaakseen vapauden pojat palkkasivat joulukuussa 1773 mohawk-intiaaneiksi naamioituneet siirtolaiset heittämään Bostonin satamaan ankkuroitujen brittilaivojen teelastit veteen. Tapaus tunnetaan historiassa Bostonin teekutsuina.
Ensimmäinen mannermaakongressi
Englannissa Bostonin tapahtumat tulkittiin avoimeksi kapinaksi brittihallitusta vastaan. Parlamentti lakkautti Massachusettsin itsehallinnon ja asetti koko siirtokunnan kruunun alaiseksi. Samanaikainen vuoden 1774 Quebecin laki esti siirtokuntien leviämisen Ohiojoen laaksoon ja merkitsi uhkaa siirtokuntien läntisten suunnitelmien murskaantumisesta.
Siirtokunnat aloittivat tuntuvat vastatoimet brittihallintoa vastaan ja niiden kirjeenvaihtokomiteat (Committee of Correspondence) järjestivät ensimmäisen mannermaakongressin 5. syyskuuta 1774 Philadelphiassa. Paikalle kokoontui 56 edustajaa, heidän joukossaan muun muassa John Adams, Samuel Adams, John Jay ja George Washington. Puheenjohtajana toimi Peyton Randolph. Vain Georgian ja Kanadan edustajat jättivät saapumatta. Monet kokouksen edustajat olivat valmiit taipumaan brittihallintoon, mutta myös täydellistä itsenäisyyttä kannatettiin. Kongressi lähetti Yrjö III:lle osoitetun vaatimuksen Massachusettsin itsehallinnon palauttamiseksi. Samalla kongressi ilmoitti siirtokuntien boikotoivan kaikkia brittiläisiä tuotteita, kunnes parlamentti lakkauttaa Townshendin ”sietämättömät lait”.
Toinen mannermaakongressi
thumb|upright|John Adams thumb|upright|Benjamin Franklin Kun toinen mannermaakongressi kokoontui toukokuussa 1775, vapaussota oli jo alkanut. Huhtikuiset Lexingtonin ja Concordin taistelut olivat vaatineet kymmeniä uhreja, ja brittijoukot olivat vetäytyneet Bostoniin, jossa Uuden Englannin miliisi piiritti niitä. Kongressi oli edelleen valtuutettu tekemään sovinnon brittien kanssa, mutta samalla vastuu Amerikan vallankumouksen johdosta siirtyi sen käsiin. Uuden Englannin radikaalit aktivistit taivuttivat edustajansa John Adamsin puhumaan kongressissa uuden armeijan perustamisen puolesta. Myös miliisi asetti kaiken toivonsa kongressiin. Tarkoitus oli siirtokuntien saattaminen puolustuskuntoon, uuden sotaväen kokoaminen ja rahoituksen sekä muonituksen järjestäminen. Yksimielisellä päätöksellä kongressi hyväksyi siirtokuntien armeijan perustamisen ja nimitti sen ylipäälliköksi kenraali George Washingtonin. Valinta ei perustunut yksinomaan Washingtonin sotakokemukseen vaan myös diplomaattiseen kyvykkyyteen ja armeijan johtamista edellyttäviin taitoihin.
Keväällä 1776 mannermaakongressi nimesi viisihenkisen komitean valmistelemaan itsenäisyysjulistusta. Komiteaan kuuluivat John Adams, Benjamin Franklin, Thomas Jefferson, Robert R. Livingston ja Roger Sherman. Julistuksen pääasiallinen kirjoittaja Jefferson kirjasti siihen kymmeniä muutosesityksiä Franklinilta ja Adamsilta. Luonnos esiteltiin kongressille 28. kesäkuuta, ja se allekirjoitettiin 4. heinäkuuta 1776. Julistus yhdisti toisiinsa Connecticutin, Georgian, Pohjois-Carolinan, Etelä-Carolinan, Massachusettsin, Marylandin, Virginian, Pennsylvanian, Delawaren, New Yorkin, New Jerseyn, New Hampshiren ja Rhode Islandin. Eräs itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista oli amerikansuomalainen poliitikko John Morton. thumb|Mannermaakongressin hyväksymä siirtokuntien paperiraha vuodelta 1779. Kongressi joutui tekemään monia ratkaisuja, jotka eivät välttämättä olleet eduksi amerikkalaisille. Eräs tällainen oli yritys sulkea intiaanit sodan ulkopuolelle. Kongressi lähettämä viesti irokeesien liittokunnalle pyysi näitä pysymään erossa sodasta. Vaikka osa intiaaneista taipui kongressin pyyntöön, monet heimot värväytyivät brittiarmeijan palvelukseen.
Rahatalouden helpottamiseksi kongressi painatutti kahden miljoonan dollarin edestä siirtokuntien omaa paperirahaa, joka tunnettiin aluksi nimellä "Spanish Milled Dollar". Vuosien 1776–1778 aikana seteleitä painettiin yli 40 miljoonan dollarin edestä. Rahan arvo oli kuitenkin vähäinen. Valley Forgen talvileirillä keväällä 1778 paikalliset kauppiaat kieltäytyivät myymästä armeijalle edes elintarvikkeita koska siirtokuntien painattaman rahan arvo oli täysin riippuvainen sodan lopputuloksesta. Tulevina vuosina rahan arvo aleni entisestään, ja kongressi lainasi rahaa Ranskalta, Hollannilta ja Espanjalta.
Konfederaation kongressi
Itsenäisyyssodan koordinoimiseksi siirtokunnat tarvitsivat mannermaakongressia pysyvämpää yhteistyöelintä ja päättivät uudesta konfederaation kongressista. Se kokoontui ensimmäisen kerran 1. maaliskuuta 1781 ja korvasi toisen mannermaakongressin konfederaatioartiklojen astuttua voimaan. Siirtokunnat yhtyivät tuolloin liittokunnaksi ja kauan harkinnassa ollut perustuslaki hyväksyttiin. Uuden kongressin jäseniksi tulivat automaattisesti kaikki toiseen mannermaakongressiin nimitetyt. Samalla Amerikan siirtokunnista tuli seuraavien vuosien ajaksi konfederaatio (valtioliitto), joka käytännössä oli itsenäisten valtioiden muodostama puolustusliitto.
Konfederaation kongressin tehtäviin kuului muun muassa rauhansopimuksen allekirjoittaminen siirtomaiden puolesta. Sillä ei kuitenkaan ollut verotusvaltaa, eikä yksikään siirtokunnista ollut halukas parantamaan liittokunnan yhteisiä raha-asioita. Siirtokuntien armeijan ylläpito osoittautui entistä vaikeammaksi, ja osa upseereista oli valmis kapinaan kongressia ja Washingtonia vastaan.
Syyskuussa 1783 allekirjoitetun rauhansopimuksen jälkeen konfederaation kongressi jätettiin ilman suurta päätösvaltaa koska amerikkalaiset pelkäsivät sen muuttuvan brittihallituksen kaltaiseksi sortovallaksi. Tämä vaikutti kongressin saamattomuuteen, ja joskus vain muutaman jäsenvaltion edustajat saapuivat kokouksiin. Liittokuntien edustajat riitelivät keskenään ja pyrkivät ajamaan omia etujaan. Kullakin valtiolla oli omat tullisääntönsä ja kauppalakinsa, eivätkä kongressin ehdotukset liittovaltion yhteisistä kauppa- ja meriliikennettä koskevista laeista saaneet kannatusta.
Vuonna 1784 alkanut yleinen talouslama ja Ohiolaakson lisääntyneet intiaanisodat huononsivat sodanjälkeistä tilannetta. Kongressi ei kyennyt järjestämään asioita ja monet rauhansopimuksen määräykset jäivät täyttämättä. Uuden Englannin osavaltioiden päätökset maksaa vallankumouksen aikaiset velkansa kolmen vuoden sisällä johti tuntuvaan verotuksen kohottamiseen. Seuraus oli, että ulkomaiset lainanantajat Ranska, Hollanti ja Espanja eivät saaneet takaisin velkojaan. Vuonna 1786 Massachusettsin pienviljelijöiden aloittama Shaysin kapina (1786–1787) verotusta vastaan levisi naapurivaltioihin ja korosti kongressin saamattomuutta. Tämä pientilallisten vallankaappaus oli lähellä onnistua, sillä kapinalliset estivät oikeusistuimia määräämästä pientiloja pakkohuutokauppaan ja yrittivät kumota verolait.
Philadelphian perustuslakikonventti
Keväällä 1787 George Washington matkusti Philadelphiassa järjestettävään perustuslakikonventtiin keskustelemaan vanhan perustuslain korjaamisesta. Paikalle kokoontui 55 valtuutettua kahdestatoista osavaltiosta Rhode Islandin jäädessä pois. Konventin keskustelut liittovaltion rakenteesta eivät aluksi johtaneet tulokseen ja neuvottelut venyivät yli kesän. Lopulta suvereniteettiongelmat osavaltion ja keskushallituksen välillä saatiin tyydyttävään päätökseen. Kaikille kävi selväksi, että Yhdysvalloista tulisi federaatio (liittovaltio) konfederaation (valtioliiton) sijaan. Äänioikeuskysymykset ratkaistiin eri tavoin eri puolilla maata, ja yleisenä kansalaisen äänioikeusvaatimuksena pidettiin maaomistusta.
Ensimmäinen perustuslakiluonnos oli valmis elokuun alussa. Lopullinen ehdotus allekirjoitettiin 17. syyskuuta 1787. Uudella kongressilla oli valta muun muassa määrätä veroja, tulleja ja rahtimaksuja, laatia lakeja ja julistaa sota sekä rahoittaa ja ylläpitää armeijaa ja laivastoa.
Konfederaation kongressi jatkoi vuoden 1787 jälkeen vielä liiketoiminnan hoitamista ja kokoontui päätösvaltaisena viimeisen kerran 10. lokakuuta 1788. Sen jälkeen se lopetettiin. Siirtokuntien kongressin viimeinen tapaaminen oli 2. maaliskuuta 1789 vain kaksi päivää ennen kuin uusi perustuslaillinen hallitus otti sen paikan.
David Paich
David Frank Paich (s. 25. kesäkuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on rockyhtye Toton laulaja, laulunkirjoittaja ja kosketinsoittaja.
Paich syntyi Los Angelesissa jazz-muusikko Marty Paichin pojaksi. Hän on kirjoittanut useiden Toton kappaleiden lisäksi muun muassa Cheryl Lynnin teoksen ”Got to Be Real” sekä tehnyt yhteistyötä Boz Scaggsin kanssa. Paich on tehnyt paljon studiotöitä eri muusikoiden albumeilla. Hän on myös soittanut Bryan Adamsin kappaleella ”Please Forgive Me”.
Paich julkaisi debyyttisooloalbuminsa “Forgotten Toys” 19 elokuuta 2022.
Walter Haworth
Haworth sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1937 hiilihydraatteja ja C-vitamiinia koskevista tutkimuksista. Palkinto jaettiin Haworthin ja Paul Karrerin kesken. Karrer palkittiin muiden vitamiinien tutkimisesta.
Työskenneltyään jonkin aikaa isänsä linoleumitehtaalla Haworth aloitti 1903 kemianopinnot Manchesterin yliopistossa. Hän teki päätöksensä huolimatta vanhempiensa vahvasta paheksunnasta huolimatta. Myöhemmin hän opiskeli Göttingenin yliopistossa.
1912 Hawotrhista tuli lehtori St Andrewsin yliopistoon. Siellä hän kiinnostui hiilihydraattien kemiasta. Haworth aloitti työnsä yksinkertaisista sokereista ja kehitti uuden tavan valmistaa sokerien metyylieettereitä käyttämällä dimetyylisulfaattia ja emästä. Hän tutki myös disakkaridien rakenteellisia erityispiirteitä.
Haworth järjesti St Andrewsin yliopistoon laboratorioita valmistamaan kemikaaleja ja lääkkeitä Ison-Britannian hallitukselle ensimmäisen maailmansodan aikana. hänestä tuli vuonna 1920 orgaanisen kemian professori Durhamin yliopistoon ja kolme vuotta myöhemmin kemian professori Birminghamin yliopistoon.
Vuonna 1934 Haworth ja Edmund Hirst syntetisoivat ensimmäisinä C-vitamiinia.
Haworth-projektio on nimetty Walter Haworthin mukaan. Haworth aateloitiin vuonna 1948.
Sven Hedin
Ulkoiselta olemukseltaan Hedin vaikutti lähinnä teoreettiselta lukumieheltä: hän oli pienikokoinen ja näkökyvyltään heikko. Silti hän oli fyysisesti riittävän vahva tekemään kunnianhimoisia tutkimusretkiään. Hän oli fyysisesti kestävä ja mieleltään rauhallinen ja sisukas. Hän julkaisi lähes 50 teosta, joista osa tieteellisiä ja osa populaarisia, ja niitä käännettiin 30 kielelle. Vaikka hän ei ollut taidehistorioitsija eikä arkeologi, hän pystyi tekemään arkeologisia löytöjä ja tekemään niistä osuvia havaintoja. Hän oli laajasti kielitaitoinen. Hänen laatimiaan Keski-Aasian ja Tiibetin karttoja arvostetaan edelleen korkealle.
Opinnot ja ensimmäiset retkikunnat
Hedin opiskeli vuosina 1886–1892 geologiaa, mineralogiaa, eläintiedettä ja latinaa Tukholmassa, Uppsalassa, Berliinissä ja Hallessa. Hän oli maantieteilijä Ferdinand von Richthofenin oppilas. Vuosina 1892–1935 Hedin johti useita menestyksekkäitä Keski-Aasian tutkimusretkikuntia, jotka tekivät hänestä maailmankuulun. Vuonna 1902 hänet aateloitiin viimeisenä henkilönä Ruotsissa. Ruotsin akatemian jäsen Hedinistä tuli 1913.
Hedin teki tutkimusmatkoja noin 40 vuoden ajan vuodesta 1890 alkaen. Hänen kiinnostuksensa niihin syntyi Berliinin yliopistossa sekä brittiläisen tutkijan Francis Younghusbandin retkitoverina. Hän osoitti 1890-luvulla tekemillään retkillä, että Keski-Aasian, Pamirin vuoriston ja Taklimakanin autiomaan halki pystyi vaeltamaan, joskin ne olivat olosuhteiltaan vaarallisia. Hedin itsekin oli vähällä menehtyä vuonna 1895 juomaveden loputtua. Samana vuonna hän kuitenkin sai hankituksi paimentolaisilta laajan arkeologisen kokoelman, joka on peräisin muinaisesta Yotkanin kaupungista. Hän osoitti, että alueella oli useita muinaiskaupunkeja.
Saavutukset
Hedin laati ensimmäiset yksityiskohtaiset kartat laajoilta alueilta Pamiria, Taklimakania, Tiibetiä, muinaista silkkitietä ja Himalajaa. Hän saattoi olla ensimmäinen eurooppalainen, joka ymmärsi Himalajan olevan yhtenäinen vuoristo. Vaikkakin Hedin oli enemmän seikkailija ja tutkimusmatkailija kuin arkeologi, hänestä tuli ensimmäinen muinaisen keskiaasialaisen buddhalaisen kaupungin esiinkaivanut länsimaalainen, kun hän löysi syyskuussa 1899 muinaisen kiinalaisen Loulanin varuskuntakaupungin Taklimakanin aavikolta. Monet sieltä löytyneet kirjoitukset osoittautuivat historiallisesti hyvin merkittäviksi. Tätä pidetään Hedinin suurimpana arkeologisena saavutuksena. Hedin vei mukanaan Loulanista kymmeniä merkittäviä käsikirjoituksia, joista monet ovat 200-luvulta. Anekdootin mukaan Hedin löysi Loulanin hiekka-aavikolta vain se takia, että ryhmä joutui etsimään hiekkaan hautautunutta omaa lapiotaan.
Myöhemmillä matkoillaan hän kartoitti suuren osan Tiibetin ylänköä ja löysi ennen tuntemattoman Trans-Himalajan vuoriston, mutta ei koskaan päässyt tavoittelemaansa Lhasan kiellettyyn kaupunkiin.
Kun Hedin palasi juhlittuna sankarina Ruotsiin perheensä luokse, hän sai iskun vasten kasvojaan, kun August Strindberg mitätöi hänen saavutuksena ja luonnehti niitä humpuukiksi.
Poliittinen toiminta
Hedin oli matkustellut Venäjällä 16 kertaa ja piti sitä vakavana uhkana lännelle ja erityisesti Ruotsille, josta syystä hän kirjoitti nukkuville ruotsalaisille vihkosen "Varoituksen sana". Siinä kuvattiin, kuinka verenhimoiset ja barbaariset venäläislaumat saattaisivat vyöryä Ruotsin yli lähes milloin tahansa. Vaara oli ilmeinen erityisesti siksi, että Ruotsi oli vuonna 1809 menettänyt puskurina toimineen Suomen ja vielä häpeällisemmällä tavalla Norjan 1905. Hän varoitti kansaa siitä, että kasakat juottaisivat pian hevosiaan Molinin lähteillä Kungsträdgårdenissa ja kirkkoihin ripustettaisiin venäläisiä ikoneja. Hedin teki suuren vaikutuksen mielipiteillään moniin ruotsalaisiin ja ne edistivät suuresti vapaaehtoista rahankeräämistä puolustustarkoituksiin. Hedinin kampanjoinnin ansiosta rahankeräys panssarilaiva Sverigeä varten onnistui yli odotusten, jota varten rahaa kertyi yli 17 miljoonaa kruunua ja se kyettiin laskemaan vesille maksettuna etuajassa jo 3. toukokuuta 1915. Rahaa jäi jopa ylikin, ylijäämällä kyettiin rahoittamaan kolme partiovenettä ja aloittamaan kahden uuden panssarilaivan rakentaminen.
Hedin kannatti ja kunnioitti Adolf Hitleriä, joka myös kunnioitti Hediniä, sekä ennen että jälkeen natsien valtaannousun. Tätä on pidetty erikoisena sikäli, että Hedin oli taustaltaan osittain juutalainen. Hitlerin tukemisen takia Hedin menetti toisen maailmansodan jälkeen maineensa.
Katanpää-luokka
Alusten tehtävänä on suojata valtakunnallisesti tärkeitä meriyhteyksiä miinauhalta. Aluksia voidaan myös hyödyntää muun muassa merenpohjan kartoittamisessa, vedenalaisten räjähteiden vaarattomaksi teossa sekä vedenalaisissa etsintä- ja tunnistustehtävissä. Alukset on hankittu ensisijaisesti kotimaan tehtäviä varten, mutta ne ovat myös EU- ja Nato-yhteensopivia.
Aluksista ensimmäinen kastettiin kesäkuussa 2009 MHC Katanpääksi. Se sai kummikaupungikseen Turun, ja aluksessa on Turun vaakuna. Katanpään kummi on rouva Tiina Laisi-Puheloinen. 26. elokuuta 2010 kastetun MHC Purunpään kummi on Merivoimien silloisen komentajan Juha Rannikon vaimo, rouva Mervi Rannikko ja aluksen kummikaupunki on Helsinki. Kolmas alus, MHC Vahterpää, kastettiin 3. marraskuuta 2011. Sen kummi on silloisen Merivoimien komentajan Veli-Jukka Pennalan puoliso, rouva Anja Pennala. Vahterpään kummikaupunki on Kotka.
Laivueelle suunniteltiin hankittavaksi raivaajasukeltajakalustoa ja kauko-ohjattava raivausjärjestelmä vuosina 2010–2012.
Hankkeen tausta
pienoiskuva|vasen|[[MHC Purunpää|Purunpää]] 1990-luvun puolivälissä kävi varsin ilmeiseksi, että Suomen olisi tulevaisuudessa panostettava pelkän raivauksen sijasta miinanetsintään sekä hankittava suorituskykyä toimia myös rannikon ja saariston ulkopuolella.
Suomen merivoimat teki 245 miljoonan euron sopimuksen vuonna 2006 italialaisen Intermarine S.p.A:n kanssa. Sopimukseen sisältyi 100 % vastaostovelvoite. Sopimukseen kuului kolme monikäyttöistä miinantorjunta-alusta, niihin integroitu miinasodankäynnin keskus sekä kattava varaosapaketti.
Aluksia rakennettiin Sarzanan lisäksi myös La Speziassa. Kolmas alus suunniteltiin varusteltavaksi osittain Suomessa STX Europen telakalla.
Heinäkuussa 2015 Merivoimat kertoi, että testiohjelmassa aluksista on paljastunut laivateknisiä ongelmia, jonka vuoksi kaikki alukset korjataan.
Luettelo Vaasan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Vaasan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vaasan pysyvät julkiset patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Vaasaan on liitetty Vähänkyrön kunta vuonna 2013 ja osa Sulvan kuntaa vuonna 1973. Muistolaatat ovat omassa luettelossaan.
Julkinen taide Vaasassa
Vaasan vanhin muistomerkki on noin kolme metriä korkea goottilainen risti, joka on irtokivistä koostuvan kumpareen päällä Mustasaaressa, Korsholman valleilla Vanhassa Vaasassa. Muistomerkissä on Zacharis Topeliuksen teksti: ”Tähän Pohjan pakanoille pyhä risti rakettihin.” Muinaismuistoyhdistyksen vuonna 1894 pystyttämä muistomerkki kertoo Korsholman linnoituksen pystyttämisestä paikalle vuonna 1370 ja perimätiedon mukaan kristinuskon saapumispaikasta Suomeen. Muistomerkin suunnitteli Magnus Schjerfbeck.
Vaasaan pystytettiin vuosina 1920–1938 yhteensä 20 muistomerkkiä. Niistä näkyvin on Suomen Vapaudenpatsas (1938), jonka suunnittelivat Vaasan kauppatorille Yrjö Liipola ja Jussi Mäntynen. Teoksen jalustassa on viisi reliefiä ja Suomen Leijona. Pääryhmässä sotilasasuinen, seisova mies kohottaa oikean kätensä. Hänen takanaan istuva mies pitelee vasemmalla kädellään rintaansa ja kääntää kasvonsa ylös oikealle.
Kaupungin historiaan kuuluu läheisesti myös Lauri Leppäsen Jääkäripatsas (1958).
Vaasassa on kuusi Tea Helenelundin (1917–2010) tekemää muistomerkkiä, kuten Inkeri-patsas eli Liikenteessä kuolleiden lasten muistomerkki (1955) Hietalahden mäellä. Vaasalaisen kuvanveistäjän Asko Halmeen (1931–2019) abstraktit veistossommitelmat, kuten Tiedon portaat (2000) Vaasan lyseon pihassa ovat eri puolilla kaupunkia.
Muita modernismia edustavia veistoksia Vaasassa ovat Eero Hiirosen Merituuli-suihkukaivo (1979) Palosaaren torilla, Kari Huhtamon Inhimilli (1984) Valtion virastotalon aukiolla, sekä Erkki Kannoston veistokset Matkakuume (2005), Syvä jano (2005) ja Varjoja metsässä (2006) Hovioikeudenpuistikon kävelykadulla.
Uudempaa julkista taidetta Vaasassa ovat Jaakko Niemelän Gridlock (2006) Hovioikeudenpuistikossa ja White Open (2014) valotaideteos kaupunginkirjaston edustalla, sekä Albert Braunin Parabolarenan (2008), Hannu Leimun Auringon lapsi (2010). Pekka Kauhasen Kirkas askel (1994) on Hietalahdessa, sekä Pekka Jylhän teokset Jäätie (2000) Tiklaspuistossa ja Meri ja veden muisti (2011) Suvilahdessa.
Taideteokset ja muistomerkit
Tässä luettelossa on 105 kohdetta.
Naresuanin yliopisto
Naresuanin yliopisto (มหาวิทยาลัยนเรศวร;, lyh. NU) on yliopisto Phitsanulokin kaupungissa Thaimaassa. Yliopisto on perustettu vuonna 1967 ja nimetty kuningas Naresuanin mukaan. Vuonna 2020 siellä opiskeli runsaat 22 200 opiskelijaa, joista noin 1 400 oli tohtoriopiskelijoita.
Espanjalaisessa, korkeakoulujen verkkonäkyvyyttä korostavassa Webometrics-yliopistorankingissa Naresuanin yliopisto arvioitiin vuonna 2021 Thaimaan 8. parhaaksi yliopistoksi, ja se ylsi maailmanlistan sijalle 1 252.
Ceres
Ceres (virallisesti 1 Ceres; symboli: 16px|⚳) on aurinkokuntamme pienin kääpiöplaneetta ja suurin Marsin ja Jupiterin välisen asteroidivyöhykkeen asteroidi. Se on sekä ensimmäisenä löydetty asteroidivyöhykkeen kappale että ensimmäinen löydetty kääpiöplaneetta. Massaltaan 32 prosenttia koko asteroidivyöhykkeen yhteenlasketusta massasta omaava Ceres on myös lähimpänä Aurinkoa sijaitseva kääpiöplaneetta.
Ceresin löysi Giuseppe Piazzi 1. tammikuuta 1801, ja se luokiteltiin alun perin planeetaksi. Ceres on todennäköisesti ainut asteroidivyöhykkeen kappale, joka on kääpiöplaneetta, joskin myös Vesta ja ehkä myös Pallas ja Hygiea saattavat täyttää kääpiöplaneetan määritelmän. IAU:n planeetan määritelmä antaa ymmärtää, että Ceres on aurinkokunnan suurin asteroidi. Jos taas transneptuniset kohteet lasketaan asteroideiksi, niin tällöin Eris ja Pluto ovat suurempia asteroideja kuin Ceres. Sekaannusta asiassa aiheuttaa se, että aikaisemmin synonyymeiksi mielletyt asteroidi ja pikkuplaneetta eivät ole enää niin selvästi synonyymejä kuin aikaisemmin, vaan transneptuniset kohteet luokitellaan usein erilleen asteroideista. NASA:n Dawn-luotain saapui Cereksen luokse ja asettui sitä kiertävälle radalle 6. maaliskuuta 2015.
Löytäminen
Ensimmäisen oletuksen Marsin ja Jupiterin välisestä planeetasta teki Johann Elert Bode vuonna 1772. Oletus perustui Titiuksen–Boden lakiin, jonka avulla pystyttiin laskemaan planeettojen etäisyydet toisiinsa nähden. Laki mahdollisti planeetan sijaitsemisen kyseisellä paikalla. Uranuksen löytäminen 1781 kasvatti teorian uskottavuutta. Franz Xaver von Zachin johtama ryhmä aloitti hypoteettisen planeetan etsinnät. Vaikka he eivät löytäneetkään Cerestä, he löysivät silti kolme muuta suurta asteroidia.
Giuseppe Piazzi löysi Ceresin vahingossa, etsiessään Mayer 87 -nimistä tähteä. Mayer 87 oletettu virhesijainti johtui Francis Wollastonin virheestä tähden sijainnin listauksessa Mayerin luetteloon. Piazzi löysi Mayer 87:n sijasta komeetaksi arvelemansa, tähden kaltaisen liikkuvan kappaleen.
Saksalainen astronomi Carl Friedrich Gauss laski Ceresin kiertoradan muistiinpanoja hyväksi käyttäen määritystavan Ceresin kiertoradan laskemiseksi. Ceresin ilmestyttyä jälleen Auringon takaa Gauss laski muutamassa viikossa Ceresin kiertoradan ja lähetti työnsä Monatliche Correspondenzin päätoimittajalle 13. joulukuuta 1801. Monatliche Correspondenzin varmisti Ceresin löytyneen uudelleen kiertoradaltaan, ja Ceres nostettiin planeettojen listaan.
Nimeäminen
Ceres nimettiin aluksi Ceres Ferdinandeaksi, joka on yhdistelmä roomalaisen mytologian kasvien jumalattaren Cereksen ja Sisilian kuninkaan Ferdinand III:n nimistä. Napoleonin vallattua Molempain Sisiliain kuningaskunnan vuonna 1798 Ferdinandea ei enää muiden valtioiden mielestä sopinut planeetan nimeksi. Cerestä kutsuttiin lyhyen aikaa Saksassa myös Heran nimellä. Sittemmin nimi Hera annettiin J. C. Watson vuonna 1868 löytämälle toiselle asteroidille. Vuonna 1803 Cereksen mukaan nimettiin alkuaine cerium.
Määrittely
260px|left|thumb|Vasemmalta oikealle: [[Eris (plutoidi)|Eris, Kharon, Ceres ja Maa.]] Cereksen asema aurinkokunnassa on vaihtunut monesti. Sitä pidettiin planeettana yhdessä Pallaksen, Junon ja Vestan kanssa noin puolen vuosisadan ajan, kunnes ne uusien asteroidien löydyttyä (alkaen Astraean löytymisestä vuonna 1845) poistettiin planeettojen joukosta 1850–1860-luvulla. Vestan löytymisestä Astraean löytymiseen saakka tähtitieteeseen johdattelevissa teksteissä 11 planeettaa lueteltiin sen mukaan, miten kaukana ne ovat Auringosta.
Vuonna 1851 Marsin ja Jupiterin välissä kiertäviä kohteita tunnettiin jo 15 (viimeisimpänä löydetty oli Eunomia symboli: 12px), ja ne listattiin edelleenkin etäisyytensä mukaiseen järjestykseen, kuten muutkin planeetat. J. F. Encke kuitenkin muutti sen jo samana vuonna Berliner Astronomisches Jahrbuchissa. Encke oli ensimmäinen, joka antoi asteroideille numeroinnin ja luetteli ne löytämisjärjestyksensä mukaisesti. Hän antoi asteroideille uudenlaiset symbolit, ympyröidyt numerot, korvaamaan niiden aikaisempia symboleita. Encken aikomus ei kuitenkaan ollut erottaa asteroideja planeetoista, vaan vain helpottaa niiden symbolien merkitsemistä, sillä monet uusista symboleista olivat vaikeasti piirrettäviä, ja uusien symbolien kehittäminen yhä uusille löydetyille asteroideille oli osoittautunut hankalaksi tehtäväksi. Numerosymbolit tekivät asian paljon yksinkertaisemmaksi. Hän kuitenkin aloitti numeroinnin Astraeasta ja antoi sille uuden symbolin ①, Eunomian symboliksi tuli ⑪. Cereksestä, Pallaksesta, Junosta ja Vestasta hän käytti edelleen niiden vanhoja symboleja (16px|⚳, 16px|⚴, 16px|⚵ ja 16px|⚶), ja listasi ne edelleenkin etäisyyden mukaan muiden planeettojen kanssa. Vuonna 1852 samassa julkaisussa hän yhä aloitti numerosymbolien käytön Astraeasta, mutta oli vaihtanut sen symbolin ympyröidyksi viitoseksi (⑤), täten myös muiden asteroidien symbolit olivat muuttuneet. Eunomian symboliksi oli tullut ⑮. Vuonna 1864 Berliner Astronomisches Jahrbuchissa Encke antoi Cerekselle, Pallakselle, Junolle ja Vestalle numerosymbolit ①, ②, ③ ja ④. Vähitellen näistä symboleista kehkeytyivät asteroidien järjestysnumerot.
Kun Ceres ja muut Marsin ja Jupiterin välissä kiertävät kappaleet olivat menettäneet planeetan aseman, niitä ruvettiin yleisesti kutsumaan asteroideiksi (William Herschel oli käyttänyt kyseistä termiä kuvaamaan näitä kohteita jo vuonna 1802, sillä ajan parhaatkin kaukoputket näyttivät ne vain tähtimäisinä valopisteinä, kun muut planeetat näkyivät kiekkoina). Asteroideista ruvettiin käyttämään myös nimitystä pikkuplaneetta.
2000-luvun alussa oli löydetty useita suuria transneptunisia kohteita, mutta tähtitieteilijät eivät olleet yksimielisiä, pitäisikö niitä sanoa planeetoiksi. Ongelma johtui siitä, että Plutoa oli pidetty planeettana löytymisestään asti (vuonna 1930), mutta nyt sen ymmärrettiin olevan vain ensimmäinen Neptunuksen takaa löydetty kohde. Erityisesti asiaan vaikutti se, että oli löydetty myös Plutoa suurempi kohde 2003 UB313, joka sai myöhemmin nimen Eris.
IAU asetti komitean luomaan planeetalle määritelmää, ja aluksi näytti siltä, että kaikki pyöreät tähteä kiertävät kohteet hyväksyttäisiin planeetoiksi, jos ne eivät ole kuita tai tähtiä. Erisistä, Kharonista ja Ceresistä oli tulossa planeettoja vuonna 2006. Komitea toi määritelmän julki 16. elokuuta 2006. IAU kuitenkin hyväksyi 24. elokuuta 2006 hieman erilaisen planeetan määritelmän, ja sen perusteella Ceresistä tuli kääpiöplaneetta. Myös Plutosta ja Erisistä tuli kääpiöplaneettoja.
Fyysiset ominaisuudet
thumb|240px|Asteroidien kokovertailua, taustalla [[Maan Kuu. Ceres on ensimmäinen vasemmalta.]] 265px|pienoiskuva|Ceres, Maan Kuu ja Maa samassa kokosuhteessa Ceresin läpimitta on arviolta 950 km ja massa 9,445×1020 kilogrammaa, joka on noin 32 % koko asteroidivyöhykkeen massasta. Se on 2,766 AU:n päässä Auringosta, sen radan eksentrisyys e = 0,080, eli rata on melko ympyrämäinen, ja radan kaltevuus on 10,587°. Ceres on asteroidi, jonka massa on muokannut sen pyöreäksi. Sen pinnan keskilämpötila on 167 K.