cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graham Taylor
Ura
Pelaajauransa äkillisen loppumisen jälkeen Taylor jatkoi uraansa jalkapallon parissa Lincoln Townin valmentajana. Hänestä tuli 27-vuotiaana nuorin FA:n valmentajalisenssin omaava valmentaja. Hän luotsasi Lincolnin 4. divisioonan mestariksi kaudella 1975/76. Vuotta myöhemmin Taylor jätti Lincolnin ja siirtyi Watfordin päävalmentajaksi. Taylor oli seuran omistajaksi tulleen Elton Johnin yllätysvalinta päävalmentajaksi, mutta päätöstä ei tarvinnut myöhemmin katua. Nuori Taylor luotsasi Watfordin 4. divisioonasta pääsarjaan kuuden seuraavan vuoden aikana. Kaudella 1983/84 Watford selvitti tiensä historiallisesti FA Cupin loppuotteluun, jonka se kuitenkin hävisi Evertonille 2–0. Pääsarjassa Taylor johdatti seuran parhaimmillaan toiseksi kauden 1982/83 päätteeksi. Taylorin viimeiseksi jääneellä kaudella 1986/87 Watford sijoittui liigassa seitsemänneksi ja eteni UEFA Cupissa komeasti aina välieriin saakka. Taylorin kymmenvuotinen ura Watford-valmentajana oli seuran historian menestyksekkäintä aikaa ja hän kirjoitti nimensä kultaisin kirjaimin seuran historiaan.
Heikosta EM-menestyksestä huolimatta Taylor jatkoi Englannin valmentajana kohti MM-kisoja 1994. Karsinnat sujuivat kuitenkin kangerrelleen. Tasapelit Norjaa, Alankomaita ja Puolaa vastaan vaikeuttivat joukkueen tietä lopputurnaukseen. Lokakuussa 1993 Englanti hävisi toisen kohtaamisen Alankomaita vastaan Ronald Koemanin ja Dennis Bergkampin maaleilla 2–0. Tappion myötä Englannin kohtalo oli muiden käsissä eikä 7–1 voitto San Marinosta enää pelastanut kisapaikkaa. Englanti jäi näin ulos MM-lopputurnauksesta ensimmäistä kertaa vuoden 1978 jälkeen. Taylor erosi tehtävästään 24. marraskuuta 1993.
Epäonnisen maajoukkuepestinsä jälkeen Taylor joutui kannattajien epäsuosioon. Hän palasi valmennustehtäviin maaliskuussa 1994, kun hänestä tuli Wolverhamptonin päävalmentaja. Taylorin johdolla Wolves sijoittui 1. divisioonassa neljänneksi, mutta nousu kariutui playoffs-tappioon Boltonille. FA Cupissa Taylor luotsasi seuran puolivälieriin saakka. Taylor erosi tehtävistään marraskuussa 1995.
Helmikuussa 1996 Elton John palasi Watfordin omistajaksi ja palkkasi takavuosien menestysvalmentaja Taylorin seuraan general managerin tehtäviin. Vuonna 1997 Taylorista tuli seuran päävalmentaja. Hän johdatti seuran 2. divisioonan mestariksi kaudella 1997/98 ja seuraavalla kaudella joukkue taisteli noususta Englannin Valioliigaan. Nousukarsinnoissa Watford kaatoi Boltonin 2–0 ja nousi takaisin pääsarjatasolle. Visiitti Valioliigassa jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi. Taylor valmensi Watfordia vielä 1. divisioonassa kauden 2000/01, kunnes jätti tehtävänsä.
Helmikuussa 2002 Taylor palasi vielä Aston Villan päävalmentajaksi. Hän valmensi seuran kaudella 2002/03 Valioliigassa sijalle 16 ja erosi tehtävistään. Taustalla olivat myös Taylorin ja Villan puheenjohtaja Doug Ellisin erimielisyydet seuran kehittämisestä. Villa-pestiin päättyi Taylorin 30-vuotinen ura jalkapallovalmentajana.
Valmennusuransa jälkeen Taylor toimi Scunthorpe Unitedin varapuheenjohtajana ja BBC:n jalkapalloasiantuntijana. Hän työskenteli myös Watfordin organisaatiossa johtotehtävissä vuosina 2009–2012 ja nimettiin seuran kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 2014 Watford nimesi yhden katsomonosansa Taylorin mukaan.
Perhe
Taylor oli vuodesta 1965 lähtien naimisissa Rita Cowlingin kanssa ja heillä oli kaksi lasta. Taylor kuoli 12. tammikuuta 2017 äkilliseen sairaskohtaukseen 72-vuotiaana.
Castelo de São Jorge
Lissabonin maanjäristys 1755 raunioitti linnaa, jota on sittemmin entistetty. Linnan vaiheita esitellään historianäyttelyssä, mutta suuri osa vierailijoista tulee katsomaan muurilta avautuvia näkymiä kaupunkiin ja joelle. 38.71389°N, -9.13361°W
Levykauppa
thumb|right|300px|Saksalainen levykauppa [[Bonnissa vuonna 1988. Liikkeiden tarjonta koostui tuolloin pitkälti vinyylilevyistä.]] Levykauppa on yksityisille ihmisille suunnattu liikeyritys, joka myy pääartikkelinaan musiikkitallenteita. Nimi levykauppa juontaa juurensa ajalta, jolloin niissä myytiin lähinnä vinyyliäänilevyjä. Nykyään suuri osa levykauppojen myynnistä tulee CD-levyistä ja DVD-elokuvista. Valtaosa levykaupoista on pieniä yrityksiä, joista monet myyvät sekä uusia että käytettyjä äänitteitä.
Koskenlaskija
Koskenlaskija voi viitata seuraaviin asioihin:
Nehemian kirja
Nehemian kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun 16. kirja ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin kymmenes kirja yhdessä Esran kirjan kanssa.
Historia
Kirjaa pidetään historiallisesti Esran kirjan jatkona. Kirjan kirjoittajana pidetään perinteisesti Nehemiaa itseään. Monet nykyiset oppineet kuitenkin kyseenalaistavat tämän. Kirjassa on osia, jotka on kirjoitettu ensimmäisessä persoonassa (luvut 1–7; 12:27–47, ja 13), sekä osia, joissa Nehemiaasta puhutaan kolmannessa persoonassa (luvut 8, 9, 10). Perinteisen käsityksen kannattajat katsovat, että nämä osat on kirjoittanut Esra, ja että Nehemia kokosi ne osaksi kirjaansa ja oli näin koko kirjan "toimittaja", lukuun ottamatta jakeita 12:11, 22, 23. Tästä ei kuitenkaan ole suoria todisteita. Monet tutkijat ovat myös katsoneet, että Esran ja Nehemian kirjojen tapahtumien historiallinen järjestys on sekoittunut, ja näin he ovat päätelleet, että kirjojen lopullinen järjestäminen ja toimittaminen on tapahtunut vasta myöhemmällä ajalla.
Jos Nehemia oli kirjan kirjoittaja, kirja on todennäköisesti kirjoitettu noin vuosina 431 – 430 eaa., jolloin Nehemia oli palannut Jerusalemiin toisen kerran vierailtuaan Persiassa.
Sisältö
Kirja koostuu neljästä osasta:
Kirja päättää ajallisesti Vanhan testamentin historiallisten kirjojen osuuden, jos Esterin kirjaa ei pidetä historiallisena. Profeetta Malakia oli todennäköisesti Nehemiaan aikalainen.
Työntöveturi
pienoiskuva|Työntöveturi SZ Taurus Työntöveturi on jyrkkänousuisilla rautateillä käytetty erityisveturi.
Veturityyppiä käytetään erityisesti vuoristoseuduilla. Kysymyksessä on yleensä erityisellä hidasvälitteisellä vaihteistolla, erikoisjarruilla ja joskus myös erityisesti tarkoitukseen suunnitelluilla pyörillä varustettu veturi, joka nousuissa pystyy työntämään junarungon ylös jyrkkääkin nousua ja vastaavasti laskeutuessa jarruttamaan sitä. Menetelmällä korvattiin jo 1920-luvulta alkaen entiset vaijerihinaukset, jotka oli jo todettu vaikeiksi ja jopa vaarallisiksi käyttää.
Joillakin rautateillä on olemassa erillisiä, irrallaan liikkuvia työntövetureita, joiden avulla raskaat junat pääsevät liikkeelle sateen liukastamillakin kiskoilla. Näissä vetureissa on joskus ulkopuolinen voimamittari, josta kuljettaja näkee ettei työnnä liian suurella voimalla. Tällaiset työntäjät eivät kytkeydy itse junaan vaan työntävät irrallaan.
Yhdysvalloissa noustiin metsätyömailla voimakkaimmilla Shay-höyryvetureilla jopa sadan promillen nousuja eli kymmenen senttiä ratametriä kohti -kaltevuuksia. Näissä vetureissa oli hammasvaihteistot. Tämä on paljon, koska jo 12 promillen eli 1,2 sentin nousu metriä kohti katsotaan normaali- ja leveillä raiteilla jyrkäksi.
Aegyptus
Aegyptus (lat.) voi viitata seuraaviin:
Frontiers
Frontiers voi tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Koçarlı
Koçarlı on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Koçarlın väkiluku oli 23 397.
Mortefontaine (Oise)
Mortefontaine on kunta Pohjois-Ranskassa Oisen departementissa.
Mortefontainessa olevassa linnassa solmittiin vuonna 1800 Ranskan ja Yhdysvaltojen välinen Mortefontainen rauhansopimus, johon päättyi Quasi-sota. Ruotsin tuleva kuningas Oskar I asui jonkin aikaa tässä Napoleonin veljen Joseph Bonaparten omistamassa linnassa.
Ammoniumpersulfaatti
Ammoniumpersulfaatti eli ammoniumperoksodisulfaatti ((NH4)2S2O8) on ammonium- ja peroksodisulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään radikaali-initiaattorina polymeerisynteeseissä ja hapettimena.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa ammoniumpersulfaatti on kiinteää väritöntä ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja vesiliuokset ovat voimakkaasti hapettavia. Myös kiinteänä yhdiste on muiden persulfaattien tavoin voimakas hapetin. Kuumennettaessa noin 120 °C ammoniumpersulfaatti hajoaa muodostaen happea ja ammoniumvetysulfaattia. Kosteuden vaikutuksesta yhdiste hydrolysoituu helposti.
Valmistus ja käyttö
Ammoniumpersulfaattia valmistetaan hapettamalla sähkökemiallisesti ammoniumsulfaatin vesiliuosta. Prosessissa käytetään platinaelektrodeja ja tuote erotetaan kiteyttämällä. Ammoniumpersulfaattia käytetään polymeroimisreaktioiden radikaali-initiaattorina erityisesti valmistettaessa polyakryylimuoveja. Muita käyttökohteita ovat kaliumpersulfaain ja vetyperoksidin valmistus, tekstiilien valkaisuaineena käyttäminen, hiusten valkaisuun, rasvojen ja öljyjen puhdistus, tärkkelyksen liuottaminen ja valoukuvauskemikaalina.
Egypti (täsmennyssivu)
Egypti voi viitata seuraaviin:
David Printz
David Printz (s. 24. heinäkuuta 1980 Solna, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hänen viimeisin seuransa oli kotimaansa SHL-liigaseura Frölunda HC.
Printz aloitti pääsarjauransa kaudella 2001–2002 Elitserien-joukkue AIK:ssa. Printz siirtyi heti tulokaskautensa jälkeen jääkiekon SM-liigaan ja HPK:hon. Hän jäi kuitenkin ritaripaidassa vähälle peliajalle ja siirtyi kesken kauden Tampereen Ilvekseen. Printz pelasi kauden 2003–2004 AIK:ssa ja sitä seuraavat kolme kautta hän pelasi hänet varanneen Philadelphia Flyersin organisaatiossa. Printz pelasi enimmät pelinsä farmissa ja pelasi yhteensä 13 NHL-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2004–2005 hän voitti AHL:n mestaruuden, Calder Cupin.
Kaudeksi 2007–2008 Printz palasi kotimaahansa ja siirtyi Djurgårdeniin. Pelattuaan Djurgårdenissa viisi kautta hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 KHL-seura Slovan Bratislavaan.
Printz ei ole pelannut ikäkausimaajoukkueiden arvokisoissa eikä miesten arvokisoissa. Printzin veli Richard pelaa Ruotsin II-divisioonaa Skarpnäcks AIK:ssa puolustajana.
Härkäpapu
Härkäpapu (Vicia faba) on yksi maailman vanhimmista viljelyskasveista. Sen villiä kanta­lajia ei tunneta, mutta Välimeren maissa sitä on laajalti viljelty viimeistään kolmannella vuosi­tuhannella ennen ajanlaskun alkua, toden­näköisesti aikaisemminkin. Härkäpavun siemenet ovat yleensä isoja ja itse kasvi kasvaa varsin kookkaaksi. Monista muista viljellyistä palko­kasveista poiketen se on pysty- ja tanakka­vartinen eikä sen lehdissä ole kärhiä. Nimestään huolimatta härkäpapu ei kuulu papujen (Phaseolus) sukuun, vaan virnojen (Vicia) sukuun.
Härkäpapu Suomessa
Härkäpapu on vanha ja yleinen ravinto- ja rehukasvi. Ensimmäinen kirjallinen merkintä härkäpavusta Suomessa on vuodelta 1234, kun Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukko määräsi talonpoikaispavun viljelyksestä maksettavaksi kymmenykset kirkolle.
Viime vuosina kiinnostus härkäpapua kohtaan on jälleen lisääntynyt ja härkäpavulla viljellyt peltopinta-alat ovat kasvaneet huomattavasti. Härkäpapua viljellään etupäässä rehuksi korvaamaan tuontisoijaa, jonka maailmanmarkkinahinta on noussut paljon. Vuonna 2016 kehitettiin suomalaisista härkäpavuista valmistettu vegaaninen lihankorvike, Härkis.
Härkäpavun yleisimmät hometaudit ovat harmaahome (Botrytis cinerea), suklaalaikku (Botrytis fabae) ja pahkahome (Sclerotinia sclerotiorum). Härkäpavulla esiintyy myös virustauteja. Merkittävimmät taudit ovat pavun mosaiikki (Bean common mosaic virus, BeMV) ja pavun keltamosaiikki (Bean yellow mosaic virus, BYMV). Härkäpavulla on monia tuholaisia kuten juovahernekärsäkäs (Sitona lineatus), hernekirva (Acyrthosiphon pisum) ja hernekääriäinen (Cydia nigricana). Myös gammayökkösen toukka on härkäpavun tuholainen.
Härkäpapulajikkeita
Suomessa suosituin härkäpapulajike on Kontu, jolle on olemassa vakituinen siemenkauppa. Se on kehitetty aikaisempien suomalaisten lajikkeiden perusteella. Virolainen härkäpapulajike on Jõgeva. Melko runsaasti lajikkeita on Ranskassa.
Härkäpavun maatiaiskannat ovat Suomessa monenkirjavia. Väritykseltään ne jakautuvat mustanvioletteihin, ruskeisiin ja kellanvaaleisiin. Kokonsa puolesta niitä on lähinnä keskikokoisia ja pieniä, suurikokoiset papukannat ovat harvinaisia. Kantojen aikaisuudessa ja maussa on myös melkoisia eroja. Kotitarveviljelyssä on tapana kylvää useammanlaista siementä samaan maahan. Hyvälaatuinen pavunsiemen pensastuu ja yhdestä siemenestä nousee kolmesta viiteen vartta. Härkäpapu kylvetään keväällä ensimmäisten kasvien joukossa, sillä sen taimet eivät ole hallanarkoja. Etelä-Karjalassa touonteon alkajaispäivää onkin vanhastaan sanottu pavunkyntöpäiväksi. Rokkapavun kotitarveviljelyssä käytetään perinteisiä menetelmiä eli papu leikataan ja sidotaan lyhteiksi, jotka nostetaan tuleentumaan pariksi viikoksi. Sen jälkeen papu puidaan jaloin tallomalla tai käsin silpimällä. Suurten papuviljelmien sato korjataan nykyisin leikkuupuimurilla, minkä mahdollistaa jalosteiden standardikokoinen siemen.
Härkäpapu on maukas ja hyvä kotimaisen kasviproteiinin lähde. Luomutilat tuottavat sitä jonkin verran rehuksi.
Muuta
left|thumb|200px|Härkäpapuja palossa. Härkäpapu on hallanarka kasvi. Härkäpapua myydään ruoanlaittoon kokonaisena ja rouheena, joka on nopeaa valmistaa. Härkäpapurouheesta voi tehdä kasvispihvejä, kastiketta tai käyttää sitä pitsan täytteenä jauhelihan tapaan. Rouhetta liotetaan ensin vedessä noin kymmenen minuuttia ja maustetaan hyvin. Myös esikeitettyä rouhetta myydään; käsittelyksi riittää 15 minuutin keittäminen.
Härkäpapu voi olla tappava ihmisille, joilla on pavun sisältävää visiini-alkaloidia neutraloivan entsyymin geneettinen puutos.
Hội An
Hội An on kaupunki Keski-Vietnamissa. Hội Anin vanha kaupunki lukuisine suojeltuine rakennuksineen on julistettu Unescon maailmanperintökohteeksi. Kaupunki oli merkittävä kauppasatama 1400-1800-luvuilla koko Kaakkois-Aasiassa, ja siellä oli useiden kiinalaisten ja japanilaisten kauppiaiden tukikohtia. Hội An on myös keskivietnamilaisen keittiön keskus.
Porin rautatieasema
Porin rautatieasema sijaitsee Porin ydinkeskustan etelälaidalla Riihikedon kaupunginosassa. Se on Tampere–Pori-radan matkustajaliikenteen päätepiste, jonka lisäksi aseman kautta on tavaraliikennettä Mäntyluotoon ja Aittaluotoon. Rautatieaseman edustalla sijaitsee vuonna 2017 käyttöön otettu Porin matkakeskus, joka on kaupungin linja-autoliikenteen solmukohta.
Arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus valmistui vuonna 1937. Se on Riihimäen ja Kuopion rautatieasemien ohella Suomen ainoita funktionalismia edustavia asemarakennuksia. Rautatieasema ympäristöineen on osa Porin kansallista kaupunkipuistoa. Ratapihan alitse kulkee kevyelle liikenteelle tarkoitettu Porttaalitunneli, joka yhdistää kaupungin keskustan ja Tiilimäen kaupunginosan.
Matkustajaliikenne
Porista on suora Pendolino- tai InterCity-yhteys Tampereelle ja Helsinkiin. Vuorokaudessa liikennöidään 17–19 junavuoroa. Määrää lisättiin viimeksi elokuussa 2018, jolloin Porin ja Tampereen välille tuli kaksi uutta arkivuoroa. Lipunmyynti Porissa lakkautettiin 2. elokuuta 2014, ja siitä lähtien asemalla on ollut ainoastaan lippuautomaatti.
Porin rautatieasemalla on kaksi laituriraidetta, joista kulku raiteelle 2 tapahtuu Porttaalitunnelin kautta. Lähes kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta 1, lukuun ottamatta kolmea junaa, jotka käyttävät raidetta 2.
Liikenne
Porin rautatieliikenne alkoi Tampereen radan valmistuessa vuonna 1895. Neljä vuotta myöhemmin otettiin käyttöön Mäntyluodon satamaan ulottunut 21 kilometrin pituinen jatko-osuus. Vuonna 1929 aloitettiin sataman ja teollisuuden tarpeita palvelleen Haapamäen radan rakentaminen. Ensimmäinen osuus Porin ja Niinisalon välille valmistui 1933, ja koko rata avattiin liikenteelle 1938.
Henkilöliikenne Porista Mäntyluodon asemalle lopetettiin 1953, mutta sitä kokeiltiin kiskobusseilla vielä vuonna 1975. Haapamäen radan henkilöliikenne lakkautettiin 1981, ja neljän vuoden kuluttua lähes koko rataosuus suljettiin liikenteeltä. Porin ja Ruosniemen seisakkeen välinen 8,6 kilometrin pituinen rataosuus oli teollisuuden käytössä joulukuuhun 2015 saakka, jonka jälkeen liikennöinti on jatkunut enää Aittaluodon seisakkeelle.
Asemat
Porin ensimmäinen rautatieasema valmistui keskustan länsilaidalle vuonna 1895. Länsipuiston päässä sijainnut asemarakennus tuhoutui sisällissodan aikana huhtikuussa 1918 punaisten sytyttäessä sen tuleen Porista vetäytyessään. Rautatiehallituksen palveluksessa olleen arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema uusi asemarakennus valmistui samalle paikalle 1919.
pienoiskuva|vasen|Porin ensimmäinen rautatieasema 1910-luvulla. Kaupungin kasvaessa asema-alue kävi nopeasti ahtaaksi, ja kun päätös Haapamäen radasta tehtiin, päätettiin samalla rakentaa moderni rautatieasema keskustan etelälaidalle. Ratapiha valmistui vuosina 1929–1933, ja Thure Hellströmin suunnittelema asemarakennus otettiin käyttöön 1937. Vuotta myöhemmin sen viereen rakennettiin myös tavara-asema. Vanha rautatieasema muutettiin asunnoiksi, mutta ratapiha säilyi tavaraliikenteen käytössä aina 1980-luvulle saakka.
Arkkitehtuuri
Asema suunniteltiin Rautatiehallituksessa, jossa sen piirustukset hyväksyi Thure Hellström. Joitakin detaljikuvia on merkitty myös arkkitehti Jarl Ungernin nimiin. Asemarakennuksessa on funktionalismin ohella vaikutteita myös klassismista. Se muodostuu korkeasta keskiosasta sekä kahdesta yksikerroksisesta siivestä. Odotushallin käsittävä keskiosa on radan puolelta kaksikerroksinen. Toisen kerroksen tilat ovat palvelleet toimistoina sekä henkilökunnan tiloina. Luoteissiivessä toimi pitkään asemaravintola ja toisessa päädyssä olivat muun muassa matkatavaroiden säilytystilat. Lipunmyynti, postitoimisto ja lennätin sijaitsivat odotushallin radanpuoleisella seinustalla. Pääsisäänkäynnin puolella oli kolme kioskia, joista yksi oli varattu Rautatiekirjakaupalle.
Asemarakennuksen julkisivu on rapattua tiiltä. Ulko-ovet valmistettiin tammesta, mutta osa niistä on myöhemmin vaihdettu teräsoviksi. Asemahallin penkit ovat edelleen alkuperäiset. Ne on valmistettu saman mallin mukaisesti kuin Kuopion rautatieasemalla. Seitsemän metriä korkean odotushallin lattia on päällystetty ranskalaisesta Duromit-massasta valmistetuilla laatoilla. Myös sisäänkäyntejä suojaavien katosten valaisimet ovat edelleen alkuperäisen malliset.
Rotimo (Vieremä)
Rotimo on Pohjois-Savossa Vieremällä Nissilän kylässä sijaitseva järvi.
Porin rautatieasema
Muutostyöt
Lipunmyynti siirrettiin entisiin ravintolatiloihin vuonna 1993. Vanha lipunmyynti muutettiin toimistotiloiksi, ja asemahalliin johtaneet myyntiluukut peitettiin lasitiilillä. Neljä vuotta myöhemmin tehtiin seuraava remontti, jolloin entiseen tavarasäilytykseen johtanut aukko suljettiin myös lasitiiliseinällä. Vuonna 1998 tehtiin suuri ulkoremontti, jonka yhteydessä muun muassa vanha peltikate vaihdettiin uuteen konesaumattuun peltikattoon. Myös julkisivujen rappaukset uusittiin ja rakennus maalattiin alkuperäiseen sävyyn vaalean keltaiseksi. Odotushallissa toiminut kahvikioski purettiin 2000-luvun alussa.
Rotimo (Vieremä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 860 hehtaaria eli 8,6 neliökilometriä. Se on 5,1 kilometriä pitkä ja 2,7 kilometriä leveä. Järvi on muodostunut Kumpulanharjun taakse ja sen laskujoki on murtautunut harjun läpi lounaaseen päin. Harju kuuluu Iso-Iiltä alkavaan harjujaksoon, joka katoaa Pyhännällä savipeltojen maapeitteisiin. Sen järvenselkä on avoin ja se on koko järven kokoinen. Järven rannat ovat alavaa maata.
Porin rautatieasema
Tavara-asema
Asemarakennuksen vieressä sijaitseva tavara-asema valmistui 1938, ja sitä laajennettiin kymmenen vuotta myöhemmin. Tavara-asema suljettiin 1976, jolloin se muutettiin henkilökunnan tiloiksi. Nykyään rakennuksen sisällä ei ole enää mitään jälkeä alkuperäisestä käyttötarkoituksesta, ja myös ulkoa on purettu kaupunginpuoleinen lastauslaituri. Vuonna 2018 VR ilmoitti aikeistaan rakentaa tavara-aseman paikalle kerrostaloja.
Rotimo (Vieremä)
Maantietoa
Järvessä on laskettu olevan 7 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 3 hehtaaria, mikä on noin 0,3 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi Rämeenniemi on yli hehtaarin suuruinen ja loput kuusi saarta ovat yli aarin kokoisia. Muita saaria ovat Voisaari, Suomensaari, Selkäsaari ja Lokkisaari.
Porin rautatieasema
Aseman ympäristö
Porin rautatieasema valmistui keskustan etelälaidalla sijainneelle peltoaukealle, jolle oli arkkitehti Harald Andersinin vuonna 1922 laatimassa yleiskaavassa suunniteltu uusi IX kaupunginosa. Ennen sotavuosia ehdittiin rautatieaseman lisäksi toteuttamaan vain joitakin alueen läntisiä ja pohjoisia kortteleita. Kaupunginarkkitehti Jaakko Laaksovirta uudisti asemakaavan vuonna 1942, jonka mukaisesti nykyinen Riihikedon kaupunginosa rakentui 1960-luvun alkuun mennessä.
Rotimo (Vieremä)
Maantietoa
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,026 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 12,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee Selkäsaarelta yli 500 metriä etelään.
Porin rautatieasema
Aseman ympäristö
Asema-alueen ensimmäisen puistosuunnitelman laati VR:n ylipuutarhuri Kaarlo Jokela vuonna 1945. Vuotta myöhemmin alueen luoteispäähän valmistui 8-kerroksinen rautatieläisten asuintalo Ratalinna. Uusi puistosuunnitelma tehtiin 1958. Asemarakennuksen kaakkoispuolelle syntyi Asemapuisto, jossa sijaitsivat myös vuonna 1938 valmistuneet ratavartijan asunto ja yleinen käymälä. Rautatieaseman eteen puolestaan muodostui Asema-aukio, joka sai lopullisen muotonsa vuonna 1961 laaditun suunnitelman myötä. Sen laidalla sijaitsivat muun muassa SOK:n ja Keskon suuret konttorirakennukset.
Rotimo (Vieremä)
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 20 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 2 kilometriä. Sen rannat ovat metsämaata, jota rikkoo järven lounaspuolella peltopalstat. Asutus on haja-asutusta, josta vain muutama kiinteistö sijaitsee rannan tuntumassa. Rannoille on rakennettu noin 40 vapaa-ajan asuntoa. Järven lounaispäässä sijaitsee Nissilän kylä, jonka läpi kulkee harjua seuraava yhdystie 8770. Tieltä haarautuu kummallekin puolelle järveä tiet, joista ranta-asutukselle tulee tiet.
Porin rautatieasema
Aseman ympäristö
Vuonna 1998 rakennettiin ratapihan ja valtatie 2:n alittava Porttaalitunneli, josta on myös kulku asemalaitureille. Tunneli on osa 1990-luvulla syntynyttä Promenadi-Poria, joka yhdistää keskustan Tiilimäen kaupunginosaan. Vuonna 2017 rautatieaseman viereen valmistui Satakunnan ammattikorkeakoulun uusi kampus. Samana syksynä otettiin käyttöön Asema-aukiolle rakennettu Porin matkakeskus. Lisäksi entisen Asemapuiston paikalle alettiin rakentamaan neljää opiskelija-asunnoiksi tarkoitettua kerrostaloa, joista ensimmäiset valmistuvat vuonna 2018.
Muuta
Talvi- ja jatkosodan aikana Porin rautatieaseman kautta kulki noin 4 000 sotalasta. Vuonna 1999 odotushallin seinään kiinnitettiin sotalasten muistolaatta ja siihen liittyvä Kari Alajärven maalaus.
Rotimo (Vieremä)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Iisalmen reitin valuma-alueen (04.5) Salahminjärven valuma-alueella (04.54), jonka Rotimojoen alueeseen (04.546) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 154,3 metriä mpy.
Jeff Madsen
Jeff Madsen (s. 7. kesäkuuta 1985, Santa Monica) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Elämä
Madsen kasvoi Los Angelesissa. Hän asui kotona kunnes pääsi Kalifornian yliopistoon opiskelemaan elokuvatutkimusta. Collegessa Madsen pääsi pelaamaan ensi kerran no limit texas hold'emia. Hän oli tosin muutama vuosi aiemmin pelannut pokeria Chumash Casinolla.
Vuonna 2006 Madsen pääsi osallistumaan myös ensi kertaa World Series of Pokeriin täytettyään 21 vuotta. WSOP:sta muodostui Madsenille menestyksekäs hänen voitettuaan kaksi turnausta. 21-vuotiaana ja viisi viikkoa vanhana hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin WSOP-rannekkeen voittanut pelaaja (ennätyksen rikkoi seuraavana vuonna Steve Billirakis). Madsen valittiin myös WSOP:n vuoden pelaajaksi.
Keväällä 2007 Madsen oli kahdeksas WPT:n Bay 101 Shooting Stars -turnauksessa. Saman vuoden WSOP:ssa hän saavutti kaksi rahasijaa.
Madsen edustaa Full Tilt Poker -nettipokerihuonetta.
Elokuussa 2007 Madsenin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 1,6 miljoonaa dollaria. .
Lena Lymareva-Flink
Lena Lymareva (s. 3. kesäkuuta 1992) on ukrainalainen lentopalloilija, joka edustaa Ranskan liigassa pelaavaa Saint-Raphaël Var Volley-Ball joukkuetta ja hänen nykyinen kotipaikkansa on Salo. Lymareva-Flinkin kasvattajaseura on ukrainalainen Sjevjerodontšanka.
Lymareva pelasi kasvattajaseurassaan aina vuoteen 2009 asti ja voitti kerran Ukrainan mestaruuden. Sjevjerodontšankasta hän siirtyi 2009 Reginan pääsarjajoukkueeseen, jossa hän voitti Ukrainan mestaruuden 2012 ja muilla kausilla kaksi hopeaa.
Kaudet 2016–2018 Lymareva pelasi Turkin 1. divisioonassa Kahmarankazanissa ja Yesilyurtissa. Lisäksi kauden 2016–2017 lopuksi hän pelasi Italia A2-liigassa Soverato Volleyssa lopun runkosarjasta sekä pudotuspelit.
Kesän 2018 hän edusti Filippinien PVL-liigassa pelaavaa Petro Gazz Angels -joukkuetta.
Kaudella 2018–2019 hän palasi joulukuussa LP Viestiin ja oli voittamassa toista Suomen mestaruuttaan kauden lopuksi. Kesäksi hän siirtyi jälleen Filippiineille PVL-liigaan, nyt PacificTown-Army Lady Troopersin joukkueeseen.
Kaudelle 2019–2020 Lymareva-Flink liittyi Unkarin pääsarjassa pelaavan Fatum-Nyiregyhazan riveihin saavuttaen cup-hopeaa ja liigassa kakkospaikan sarjan tultua keskeytetyksi korona pandemian takia.
Kaudella 2020–2021 hän edusti Ranskan PRO F -liigassa pelaavaa Terville Florange OC:a. Lymareva on pelipaikaltaan yleispelaaja, mutta on pelannut myös hakkurina.
Róza Eskenázy
pienoiskuva|upright|Róza Eskenázy Róza Eskenázy (, nimi usein muodossa Róza Eskenázi, syntyjään Sarah Skinazi, 1895/1897 Istanbul – 2. joulukuuta 1980 Ateena Kreikka) oli kreikkalainen rebetiko-laulaja.
Eskenázy syntyi sefardijuutalaiseen perheeseen Istanbulissa ja muutti lapsena perheineen Thessalonikiin. Hänen syntymäajastaan ei ole täyttä varmuutta. Eskenázy teki varhaisimmat levytyksensä syyskuussa 1929 ja jatkoi uraansa 1970-luvulle saakka. 1930-luvulla hän meni naimisiin näyttelijä Giánnis Zarntinídiksen kanssa. Eskenázy kuoli kotonaan Ateenassa 2. joulukuuta 1980.
Petar Živković
thumb|Petar Živković Petar Živković (1. tammikuuta 1879 (J: 20. joulukuuta 1878) Negotin, Serbia – 3. maaliskuuta 1947 Pariisi, Ranska) oli serbiupseeri, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuosina 1929–1932. Hän tuli valtaan kuningas Aleksanteri I:n suorittaman vallankaappauksen jälkeen ja hallitsi diktatorisesti.
Živković oli yksi nuorista upseereista, jotka osallistuivat vuonna 1903 Serbian kuningas Aleksanteri I:n syrjäyttämiseen ja surmaamiseen, minkä seurauksena Obrenovićin suku syöstiin vallasta ja tilalle nousivat Karađorđevićit. Myöhemmin Živković kuului ”Valkoisena kätenä” (bela ruka) tunnettuun upseeriryhmään, jotka vastustivat kiihkokansallismielistä Musta käsi -salaseuraa. Vuonna 1921 Jugoslavian kuningas Aleksanteri nimitti hänet kuninkaallisen palatsin kaartin komentajaksi. Vuonna 1929 kuningas teki hänestä pääministerinsä. Antikommunismin nimissä Živković lakkautti puolueita, hajotti paikallisia valtuustoja ja vainosi hallituksen vastustajia. Vaalijärjestelmä uudistettiin tavalla, joka johti yksipuoluejärjestelmän syntyyn: vuodesta 1931 alkaen vaaleihin sai asettaa vain hallituksen hyväksymiä ehdokkaita. Živković jätti vapaaehtoisesti pääministerin tehtävät vuonna 1932. Hän ei kuitenkaan jättänyt politiikkaa, vaan osallistui Jugoslavian kansallispuolueen perustamiseen ja toimi vuodesta 1936 sen puheenjohtajana. Hän pakeni maasta Saksan vallattua Jugoslavian vuonna 1941 ja kuului vuodesta 1943 Jugoslavian pakolaishallitukseen.
Red Bull RB11
Red Bull RB11 on itävaltalaisen Formula 1 -talli Red Bull Racingin käyttämä auto kaudella 2015. Autoa ajoivat australialainen Daniel Ricciardo ja Scuderia Toro Rossolta saapunut venäläinen Daniil Kvjat.
Olga Repnitsina
Olga Repnitsina (s. 27. kesäkuuta 1992) on venäläinen maastohiihtäjä.
Red Bull RB11
Ennen kauden alkua
pienoiskuva|vasen|RB11 testivärityksessään Jerezin testeissä
Olga Repnitsina
Repnitsina debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2014 ollen Lillehammerin vapaan sprintissä 64. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Repnitsina saavutti Rybinskistä tammikuussa 2015 ollen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun 17. Tuo sijoitus on myös Repnitsinan uran paras maailmancupissa.
Red Bull RB11
Ennen kauden alkua
RB11 julkistettiin ensimmäisten talvitestien alkaessa Jerezissä. Talli käytti testeissä mustavalkoista maastokuvioväritystä aiemmista autoista tutun värityksen sijaan. Neljän päivän aikana tallin kuljettajat saivat ajettua uudella autolla 166 kierrosta. Testaamista haittasivat ongelmat moottoriyksikössä. Ensimmäisenä päivänä autossa oli akkuongelmia. Toisena päivänä Kvjat vahingoitti tallin ainoaa etusiipeä ja talli joutui testaamaan ilman sitä. Kolmantena ja neljäntenä päivänä ongelmia oli ERS-järjestelmässä. Auton vauhtiin talli oli kuitenkin varsin tyytyväinen. Barcelonassa ajetuissa testeissä autoa vaivasivat edelleen ongelmat ERS-järjestelmän kanssa. Kaiken kaikkiaan talli sai ajettua kahdentoista testipäivän aikana 4400 kilometriä.
Olga Repnitsina
Repnitsina saavutti pronssia perinteisen sprintistä vuoden 2013 talviuniversiadeista Trentinosta.
Red Bull RB11
Alkukausi
Malesian GP:n sateisissa aika-ajoissa Ricciardo ajoi toiseen riviin neljänteen ruutuun Kvjatin ajaessa viidenneksi. Kilpailussa sisartalli Toro Rosso kuitenkin nöyryytti Red Bullia sijoittuen kilpailussa molempien Red Bull -kuljettajien edelle. Molemmat RB11-autot kärsivät kilpailussa jarruongelmista, mikä vaikeutti kilpailun vauhdissa pysymistä. Kvjat sijoittui yhdeksänneksi, Ricciardo kymmenneksi. Kiinassa talli palasi viime vuonna käyttämiinsä jarruihin Malesiassa koettujen ongelmien vuoksi. Kvjat kärsi läpi viikonlopun moottoriongelmista, ja hänen kilpailunsa lopulta päättyi moottorin hajoamiseen. Ricciardo putosi lähdössä 17:nneksi, mutta nousi lopulta yhdeksänneksi.
Bahrainin GP:n aika-ajoissa Kvjat jäi jo ensimmäisessä aika-ajo-osiossa ulos. Hän syytti moottoriongelmia karsitumisestaan. Ricciardo ajoi seitsemänteen ruutuun. Kilpailussa molemmat kuljettajat onnistuivat ajamaan pisteille Ricciardon sijoittuessa kuudenneksi ja Kvjat yhdeksänneksi. Ricciardon moottori kuitenkin hajosi näyttävästi hänen ohittaessaan ruutulipun, mikä tarkoitti sitä, että Espanjassa hän joutuisi ottamaan käyttöön viimeisen sallitun moottorinsa. Espanjan aika-ajoissa Toro Rosso nöyryytti Red Bullia jälleen ollen molemmilla autoillaan nopeampi, vaikka Red Bull -kuljettajat sijoittuivatkin kärkikymmenikköön kahdeksanneksi ja kymmenenneksi. Kilpailussa moottorimurheilta säästyttiin ja molemmat kuljettajat ottivat pisteitä Ricciardon sijoituttua seitsemänneksi ja Kvjatin kymmenenneksi.
Martin Dahlin
Martin Dahlin (s. 16. huhtikuuta 1968 Lund, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Dahlin oli tärkeässä roolissa Ruotsin maajoukkueessa, kun Ruotsi voitti pronssia vuoden 1994 MM-kisoista, ja teki turnauksessa neljä maalia. Hän kuului maajoukkueeseen myös vuoden 1992 EM-kotikisoissa, jossa Ruotsi ylsi välieriin saakka. Yhteensä Ruotsin maajoukkueessa Dahlin teki 29 maalia 60:ssä pelaamassaan ottelussa.
Vuonna 1993 Dahlin valittiin Ruotsin vuoden parhaaksi jalkapalloilijaksi. Aktiiviurallaan hän edusti Malmöä, Borussia Mönchengladbachia, AS Romaa, Blackburn Roversia ja HSV:tä.
Päämaja
thumb|250px|Ylipäällikkö, Suomen Marsalkka Mannerheim aamuratsastuksella Päämajalla tarkoitetaan tässä artikkelissa Suomen sisällissodan, talvisodan, jatkosodan ja Lapin sodan aikaista ylimmän sodanjohdon toimintaympäristöä, ylipäällikön esikuntaa. Päämaja tarkoittaa paikkaa ja tilaa, jossa ylin sodanjohto pääasiallisesti sijaitsee. Tilapäinen alijohtopaikka, jossa johto ei sijaitse vakinaisesti, on komentopaikka, joita voi olla useita.
Ylipäällikkönä toimi kaikissa näissä sodissa Carl Gustaf Emil Mannerheim.
Sisällissota
Esikunnan kaksi viimeksi mainittua jäsentä olivat siviilejä: Varusteiden ja rahoituksen hankkimisesta vastaava Hallberg oli pankinjohtaja; entinen asemapäällikkö Berndt F. Löhman (eräissä lähteissä Lohman) vastasi kuljetus- ja liikennejärjestelyistä.
Talvisota
Talvisodan Päämaja perustettiin Helsingissä 18. lokakuuta 1939 puolustusministeri Juho Niukkasen antamalla käskyllä. 3. joulukuuta Päämaja siirrettiin Mikkelin keskuskansakoululle (nykyiseltä nimeltään Päämajakoulu). Lukuisia muitakin rakennuksia otettiin Päämajan käyttöön.
Tammikuun alkupäivinä 1940 Mikkeliä pommitettiin rajusti. Päämajan käytössä ollut hotelli Seurahuonekin tuhoutui, ja ylipäällikkö siirsi toimintansa Otavan opistolle, 12 kilometrin päähän Mikkelin keskustasta. Seuraava siirto tehtiin maaliskuussa pommitusten kohdistuttua nyt Otavaan: Mannerheim joutui vielä siirtymään Juvalle Inkilän kartanoon, josta käsin toimi lähimpine miehineen rauhan tuloon asti.
Päämaja siirrettiin takaisin Helsinkiin 27. maaliskuuta 1940. Talvisodan Päämaja lakkautettiin 16. syyskuuta 1940, ja tilalle perustettiin Puolustusvoimain Pääesikunta (PE).
Päämajan kokoonpano
Ylipäällikön välittömiä alaisia olivat yleisesikunnan päällikkö (kenraaliluutnantti K. L. Oesch) sekä:
Yleisesikunnan päälliköllä oli johdossaan:
Jatkosota
Jatkosodan Päämaja perustettiin 18. kesäkuuta 1941. Päämajan keskeisen valtarakenteen muodostivat ylipäällikkö Mannerheim ja hänen lähimmät miehensä. Näitä olivat Yleisesikunnan päällikkö, jalkaväenkenraali Erik Heinrichs, tykistön tarkastaja, kenraali Vilho Petter Nenonen, päämajoitusmestari, kenraaliluutnantti Aksel Fredrik Airo, komentoesikunnan päällikkö, kenraalimajuri Viljo Einar Tuompo sekä tiedustelujaoston päällikkö, eversti Aladár Paasonen. Muodollisesti Heinrichs oli tämän ns. sisärenkaan muiden jäsenten esimies, mutta käytännössä kukin esitteli oman vastuualueensa asiat itsenäisesti ylipäällikölle. Heinrichsin vastuulla olivat sotilas- ja yleispoliittiset sekä siviilihallinnon kysymykset, Nenosella tykistö ja ampumatarvikehuolto, Airolla operatiiviset asiat, Tuompolla komentoasiat sekä Paasosella tiedustelu ja vastavakoilu. Aseman yhtenä merkkinä oli päivittäinen pöytätoveruus ylipäällikön kanssa. Esittelijäportaasta seuraava oli niin sanottu osastopäällikköporras, jonka vaikutusvaltaisimpia hahmoja oli operatiivisen osaston päällikkö Valo Nihtilä, jota onkin kutsuttu lisänimellä "Päämajan eversti". Osastopäälliköiden asiat menivät eteenpäin operatiivisen osaston ja Nihtilän kautta.
Päämajan Mikkelissä ja lähiympäristössä olleiden toimintojen vahvuus oli noin 650 henkeä, mutta kun mukaan lasketaan tarvittavat viesti-, vartio- ja huoltoyksiköt, kokonaisvahvuus oli noin 2 500 henkilöä. Päämajan viestiliikenteen hoiti Viestikeskus Lokki. Päämaja muutettiin takaisin Puolustusvoimain Pääesikunnaksi 4. joulukuuta 1944, jolloin puolustusvoimat siirtyi rauhanajan kokoonpanoon.
Muistona Mikkelin asemasta talvi- ja jatkosotien aikaisena päämajakaupunkina Mikkelin vaakunassa on kaksi marsalkansauvaa. Vaakunaan on vuoden 1944 lopulla liitetty marsalkka Mannerheimin Mikkelin kaupungille myöntämä neljännen luokan Vapaudenristi.
Esterin kirja
Esterin kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun 17. ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin kahdeksas kirja.
Esterin kirja eli Megila on juutalaisen purim-juhlan perusta, ja sen koko teksti luetaan ääneen kahdesti juhlan aikana.
Historia
Esterin kirja ajoitetaan yleensä 300- tai 200-luvuille eaa. Juutalaisen perimätiedon mukaan se on Suuren kokouksen (Anshe Knesset HaGedolah) uudelleentoimitus Mordokain alkuperäisestä tekstistä.
Esterin kirjan historiallinen tarkkuus on kyseenalaistettu hyvin laajalti.
Yhteenveto
thumb|left|240px|Esterin kirjan kirjakäärö.
Kreikkalainen Esterin kirja
Septuagintassa Esterin kirjasta on laajempi versio, Kreikkalainen Esterin kirja. Siihen kuuluvat lisäykset luetaan deuterokanonisten kirjojen joukkoon. Nykyisissä painoksissa ne sijoitetaan tavallisesti kirjaimilla A–F merkittyinä lukuina kirjan muiden osien väliin. Katolinen kirkko katsoo nekin Raamattuun kuuluviksi, mutta useimmissa protestanttisissa kirkkokunnissa niitä pidetään apokryfisinä. Lisäykset ovat:
Septuagintassa nämä on myös sijoitettu edellä mainittuihin kohtiin, joihin ne kertomuksen juonen kannalta lähinnä kuuluvatkin. Kun kuitenkin jo Hieronymus, joka laati Raamatun latinankielisen käännöksen, Vulgatan, piti niitä myöhemmin tehtyinä lisäyksinä, hän siirsi ne kirjan loppuun ja lisäsi niiden edelle välihuomautuksen. Kun Raamatun teksti myöhemmin jaettiin lukuihin ja jakeisiin, näistä tuli Vulgatassa Esterin kirjan 10. luvun loppuosa sekä 11.–16. luvut. Toisaalta tästä ratkaisusta seurasi, että kirjan muiden lukujen sekä 10. luvun ensimmäisten jakeiden numerot ovat Vulgatassa samat kuin niissä, etupäässä protestanttisissa kirkoissa käytetyissä Raamatun painoksissa, joissa lisäykset eivät ole mukana.
USS Gambier Bay (CVE-73)
Valmistus
Alus tilattiin Kaiser Shipbuilding Companyltä Vancouverista Washingtonista, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta kumminaan rouva H. C. Zitsewitz ja otettiin palvelukseen 28. joulukuuta Astoriassa Oregonissa ensimmäisenä päällikkönään Hugh H. Goodwin.
Palvelus
San Diegossa suoritettujen vastaanottokokeiden jälkeen alus lähti 7. helmikuuta 1944 Pearl Harboriin mukanaan 400 sotilasta. Alus jatkoi matkaansa Marshalleille, missä se lennätti 84 lentokonetta täydennyksenä USS Enterpriselle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palasi Pearl Harborin kautta San Diegoon, missä se kuljetti lentokoneita korjattavaksi sekä koulutti lentohenkilöstöä Etelä-Kalifornian rannikolla. Alus lähti 1. toukokuuta liittyäkseen kontra-amiraali H. B. Salladan tukiryhmään (TG52.11), joka oli Marshalleilla valmistautumassa Mariaanien maihinnousuun.
Aluksen lentokoneet tukivat 15. kesäkuuta Saipanilla maihinnousevia merijalkaväen sotilaita tuhoten tykistöasemia, joukkojenkeskityksiä, panssarivaunuja ja ajoneuvoja.
Hävittäjä USS Sheermann pyrki tuloksetta suojaamaan Gambier Bayta keisarillisen Japanin laivastolta. Raskaiden tykkien tuli pysäytti palavan saattuetukialuksen, ja kolme risteilijää lähestyi sitä. Pahoin vaurioitunut alus kaatui upoten 25. lokakuuta 1944 kello 09.07. Pääosa aluksella olleista 800 hengestä pelastettiin Leytenlahdelta saapuneisiin maihinnousualuksiin.
Ruth Belville
pienoiskuva|upright|Ruth Belville Greenwichin observatoriolla vuonna 1908. Ruth Belville ("Neiti Aika", 5. maaliskuuta 1854 Lontoo, Iso-Britannia – 7. joulukuuta 1943) oli nainen, joka kiersi pitkin Lontoota ja myi ihmisille oikeata kellonaikaa. Hän oli kaikkien aikojen kuuluisin "Neiti Aika".
Fredrik Pacius
Fredrik Pacius (alk. Friedrich Pacius; 19. maaliskuuta 1809 Hampuri – 8. tammikuuta 1891 Helsinki) oli saksalainen säveltäjä ja musiikinopettaja, joka asui suurimman osan elämästään Suomessa. Häntä pidetään suomalaisen taidemusiikin isänä, ja hän on säveltänyt myös Suomen kansallislaulun Maamme.
Ruth Belville
1800-luvulla harvoilla oli tarkkoja kelloja, jotka pysyivät kauan oikeassa ajassa ja täsmällistä oikeata aikaa oli erittäin hankala saada. Parhaimmillaan kellon poikkeamat oikeasta ajasta olivat useita minuutteja. Täsmällisen kellonajan sai haettua vain tähtitieteilijöiltä Greenwichin observatoriosta. Monet ihmiset, erityisesti kellosepät, tarvitsivat täsmällistä aikaa ja jatkuva vieraileminen observatoriolla oli rasittavaa, joten observatorio alkoi vuonna 1836 toimittaa tilauksesta ajantarkastuspalvelua. Muita tilauspalvelun tarvitsijoita olivat suuret yritykset, pankit ja varakkaat kodit.
Fredrik Pacius
Elämänvaiheet
Fredrik Pacius syntyi Saksan Hampurissa 19. maaliskuuta 1809 viinikauppias Ludvig Paciuksen ja Margareta Schumacherin poikana. Hänen sukunsa oli ilmeisesti peräisin Italiasta ja alkuperäiseltä nimeltään di Pazzi. Varakkaan perheen poikana Pacius sai huolellisen kasvatuksen, ja myös hänen isänsä harrasti soittoa. Vanhemmat laittoivat Paciuksen aluksi kauppaharjoittelijaksi liikemiehen uralle, mutta viisitoistavuotiaana hän pääsi hampurilaisen muusikko-säveltäjän A. G. Methfesselin suosittelemana säveltäjä ja viulisti Louis Spohrin oppilaaksi. Pacius opiskeli viulunsoittoa Louis Spohrin sekä sävellystä ja teoriaa M. Hauptmannin johdolla Kasselissa vuosina 1824–1827.
Ruth Belville
Tarkkuuskellolla varustettu työntekijä, Henry Belville (1794–1856), kävi säännöllisesti ilmoittamassa asiakkaille täsmällisen kellonajan, jolloin he pystyivät asettamaan kellonsa tarkkaan Greenwichin aikaan. Henryn kuoltua ajantoimittaminen siirtyi hänen leskelleen, jonka lopetettua työ vuonna 1892, sitä siirtyi jatkamaan Henryn tytär Ruth Belville. Hän meni joka maanantaiaamu Greenwichiin säätämään tarkkuuskellonsa oikeaan aikaan ja lähti kiertämään tilaajien luona. Ruth Belville kiersi vuoteen 1939 asti ilmoittamassa oikean ajan lontoolaisille asiakkailleen paikan päällä.
Fredrik Pacius
Elämänvaiheet
Vuonna 1852 Pacius sävelsi ensimmäisen suomalaisen oopperan Kaarle-kuninkaan metsästys, joka Maamme-laulun tavoin edustaa kansallisromanttista tyyliä. Libreton kirjoitti Zacharias Topelius yhteistyössä Paciuksen kanssa. Hänet kutsuttiin myös Tukholman Musiikkiakatemian jäseneksi, ja Suomessa hän sai kunniatohtorin ja kunniaprofessorin arvon.
Ruth Belville
Jo aikaisemmin uudempi tekniikka oli korvannut ovelta ovelle kiertämisen pääasiallisena ajantarkistuspalveluna. Aluksi tarkka aika ilmoitettiin lennättimien avulla ja myöhemmin radion kautta. Vuonna 1936 oli mahdollista soittaa puhelimitse vastaavalle "Neiti Ajalle" ja kysyä oikeata kellonaikaa. Ruth kuitenkin kiersi sinnikkäästi ovelta ovelle vielä vuoteen 1939 saakka, jolloin hän siirtyi eläkkeelle ollessaan 86-vuotias.
Fredrik Pacius
Elämänvaiheet
Pacius kuoli 81-vuotiaana Helsingissä 8. tammikuuta 1891.
Perhe
Paciuksen puoliso oli vuodesta 1842 valtioneuvos Johan Gabriel Martinin ja Carolina Margareta Almqvistin tytär Nina Lucia Martin, joka kuoli vuonna 1907. Heidän neljästä lapsestaan vanhin, laulaja ja laulunopettaja Maria Margareta, avioitui vuonna 1871 kirjailija ja säveltäjä Karl Collanin kanssa. Poika Johannes Edvard Pacius avioitui Elna Herminia Aminoffin kanssa, joka oli eversti, valtiopäivämies Berndt Adolf Carl Gregori Aminoffin tytär.
Muistaminen
thumb|165px|[[Emil Wikströmin veistämä Paciuksen rintakuva Helsingin Kaisaniemen puistossa.]] Vuonna 1895 Helsingin Kaisaniemen puistossa paljastettiin Emil Wikströmin veistämä pronssinen Paciuksen rintakuva, ja jo neljä vuotta aiemmin oli Helsingin yliopiston musiikkisaliin pystytetty Ville Vallgrenin tekemä marmorinen rintakuva, jonka jalustaan on nuotein hakattu Suomen laulun alkutahdit. Vuonna 2009 Jyväskylän yliopiston professori Matti Vainio kirjoitti uuden elämäkerran Pacius: Suomalaisen musiikin isä säveltäjän 200-vuotisjuhlien kunniaksi. Hampurissa on Paciuksen muistoksi kiinnitetty muistolaatta paikalle, jossa Paciuksen lapsuudenkoti ja isän viiniliike sijaitsivat. Muistolaatan puuhamiehinä toimivat Hallen yliopiston professori Tomi Mäkelä ja väitöskirjaa Paciuksesta tekevä Silke Bruns. Mäkelä on julkaissut myös ruotsinkielisen Pacius-elämäkerran Fredrik Pacius, kompositör i Finland (2009), jonka perusteella tähän asti vallinnut Pacius-kuva muuttuu monilta osin. Esimerkiksi Paciuksen suhde uskontoon, hänen opintonsa Saksassa ja monien teosten piilomerkitykset ovat Mäkelän kirjassa tarkastelun kohteena. Kirjassa on käytetty runsaasti uutta lähdeaineistoa.
Ruth Belville
Greenwichistä annetaan edelleenkin päivittäinen aikamerkki, vaikka siellä ei enää olekaan observatoriota.
Homeeriset hymnit
Homeeriset hymnit ovat tuntemattomien tekijöiden kirjoittama kokoelma hymnejä, jotka on kirjoitettu heksametrimuodossa. Hymnejä on yhteensä 33, ja ne on laitettu virheellisesti Homeroksen nimiin jo ensimmäisissä niihin viittaavissa lähteissä.
Vanhimmat hymnit ajoittuvat 600-luvulle eaa., ja ne ovat eräitä vanhimpia kreikkalaisen kirjallisuuden merkkiteoksia. Vaikka suurin osa hymneistä onkin kirjoitettu 600–500 luvulla eaa., muutamissa on selviä merkkejä hellenismin vaikutuksesta, ja Hymni Arekselle ajoittuu mahdollisesti vasta myöhäisantiikin aikaan.
Hymnit
Hymnien pituus vaihtelee suuresti; osa saattaa olla niinkin lyhyitä kuin kolme–neljä säettä, kun taas joidenkin kohdalla pituus ylittää 500 säettä. Hymnit ylistävät lähes kaikkia kreikkalaisen mytologian pääjumaluuksia:
Charles Tournemire
thumb|right|Charles Tournemire
Charles Tournemire (22. tammikuuta 1870 Bordeaux – 3. marraskuuta 1939 Arcachon) oli ranskalainen säveltäjä ja urkuri.
Tournemire nimitettiin 11-vuotiaana St. Pierre -kirkon urkuriksi Bordeaux'ssa. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa César Franckin sekä Charles-Marie Widorin johdolla ja voitti vuonna 1891 konservatorion ensipalkinnon urkujensoitossa. Lisäksi hän suoritti opintoja Vincent d'Indyn johdolla Schola Cantorumissa. Tournemire sai vuonna 1898 nimityksen Sainte-Clotilden urkuriksi Gabriel Piernén seuraajana. Tässä virassa hän toimi loppuelämänsä ajan. Lisäksi Tournemire teki esiintymisiä matkoillaan Saksaan, Alankomaihin ja Venäjälle. Hän sai vuonna 1919 nimityksen Pariisin konservatorion professoriksi.
Tournemire loi mystiikan inspiroiman urkutyylin, joka puolestaan innoitti useita muita ranskalaisen urkumusiikin säveltäjiä. Hän meni vuonna 1908 naimisiin mystikko Joséphin Péladanin vaimon siskon kanssa, kiinnostui Péladanin kautta H. P. Blavatskysta ja alkoi myös lukea Joris-Karl Huysmansin teoksia. Tournemiren tuotantoon kuuluu myös sinfonioita, joista viisi ensimmäistä ovat peräisin vuosilta 1900–1914. Joutuminen mobilisoiduksi ensimmäisessä maailmansodassa keskeytti Tournemiren luovan työn, mutta hän aloitti kuudennen sinfonian parissa työskentelyn vuonna 1917. Tämän jälkeen hän laati vielä kaksi uutta sinfoniaa, mutta nämä kolme viimeistä sinfoniaa jäivät esittämättä säveltäjän elinaikana. Sinfonioidensa jälkeen Tournemire sävelsi muun muassa oratoriot La Quête du Saint-Graal (1926–1927), L'Apocalypse de Saint-Jean (1932–1936) ja La douloureuse Passion du Christ (1936–1937), noin 15 tuntia kaikkiaan kestävän urkuteosten kokonaisuuden L'orgue mystique (1927–1932) sekä oopperan Il poverello di Assisi (1937–1938, Joséphin Péladanin tekstin pohjalta). Tournemire tuli tunnetuksi myös improvisointitaidoistaan. Vuonna 1930 hän teki Sainte-Clotildessa fonografiäänitteet viidestä improvisaatiostaan.
Tournemire kuoli salaperäisissä oloissa; hän poistui kotoaan kävelylle 31. lokakuuta 1939, ja neljä päivää myöhemmin hänen ruumiinsa löydettiin suosta.
World Airways
World Airways, Inc oli yhdysvaltalainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka oli Peachtree City ja solmukohta Atlantan kansainvälinen lentoasema. Se perustettiin vuonna 1948.
Yhtiö lopetti toimintansa 26. maaliskuuta 2014 maksukyvyttömyyden seurauksena. Viimeisinä toimintavuosinaan se lensi pääasiassa tilauslentoja Yhdysvaltain asevoimille. Sen laivastoon kuului kaksi McDonnell Douglas MD-11 -konetta, yksi MD-11F ja yksi Boeing 747-400F.
pienoiskuva|vasen|World Airwaysin MD-11 vuonna 2010.
Serge Gainsbourg
Serge Gainsbourg, oikealta nimeltään Lucien Ginsburg (2. huhtikuuta 1928 – 2. maaliskuuta 1991), oli ranskalainen runoilija, laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja ohjaaja. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä ranskalaisista muusikoista ja lauluntekijöistä.
Elämä
Gainsbourgin vanhemmat olivat Venäjältä vallankumousta paenneita juutalaisia. Isä Joseph Ginsburg soitti pianoa yökerhoissa ja opetti pianonsoittoa Sergelle ja tämän kaksoissisarelle Lilianelle.