cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Volmar Nyström
Sisällissodan jälkeinen aika
Nyström palveli sisällissodan jälkeen Maarianhaminan radioasemalla, josta hänet siirrettiin lokakuussa 1919 Sortavalan ja helmikuussa 1921 Viipurin radioaseman päälliköksi. Viipurista hänet siirrettiin elokuussa 1921 kenttäradiokomppanian ja lokakuussa 1922 Hangon radioaseman päälliköksi. Hangosta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1925 Suomenlinnan paikalliskomppanian päälliköksi, josta hänet siirrettiin 13. heinäkuuta 1927 Suomen valkoisen kaartin 2. komppanian varapäälliköksi, jonka päällikkyyden hän vastaanotti 25. huhtikuuta 1928. Armeijasta hän erosi sairauden tähden 11. toukokuuta 1928. Hän kuoli keuhkotautiin 20. tammikuuta 1929.
Mercer
Mercer tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Ahvenjärvi (Jämsä, Partala)
Ahvenjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Niilo Mattila
Niilo Vihtori Nuutinen, kirjailijanimi Niilo Mattila (16. helmikuuta 1926 Siilinjärvi – 14. huhtikuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen lehtori ja nuortenkirjailija.
Nuutisen vanhemmat olivat Taavetti Vihtori Nuutinen ja Hilja Maria Holländer. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1946 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1951 Helsingin yliopistosta.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä Niilo Mattila:
Laarin II hallitus
right|250px|thumb|[[Mart Laar Euroopan kansanpuolueen kokouksessa syyskuussa 2010.]] Laarin II hallitus oli 25. maaliskuuta 1999–28. tammikuuta 2002 toiminut Viron tasavallan hallitus, jota johti pääministeri Mart Laar. Hallituksen muodostivat Isänmaaliiton, Reformipuolueen ja Kansanpuolue Maltillisten muodostama koalitio. Laarin II hallitus oli 1041 päivällään uudelleenitsenäistyneen Viron pitkäikäisin vuoteen 2007 asti, jolloin Andrus Ansipin toinen hallitus ohitti sen.
Petteri Taalas
Jukka Petteri Taalas (s. 3. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen meteorologi ja Maailman ilmatieteen järjestön (WMO) pääsihteeri kausilla 2016–19 ja 2020–23. Hän toimi Ilmatieteen laitoksen pääjohtajana 2002–2015 paitsi vuosina 2005–2007 työskennellessään johtajana WMO:ssa.
Elämä ja ura
Taalas väitteli filosofian tohtoriksi meteorologiasta Helsingin yliopistossa vuonna 1993. Hän on toiminut Itä-Suomen yliopiston ympäristötieteiden dosenttina vuodesta 1998. Ilmatieteen laitoksella Taalas aloitti uransa vuonna 1985 ja työskenteli muun muassa tutkijana, projektipäällikkönä, tutkimuspäällikkönä ja vuodesta 2001 tutkimusprofessorina. Hänet valittiin laitoksen pääjohtajaksi lokakuussa 2002. Taalaksen tutkimustehtävät ovat käsitelleet muun muassa ilmanlaatua, otsoni- ja UV-tutkimusta, arktisen alueen globaalimuutosta sekä uuden sukupolven satelliittiohjelmien kehittämistä. Taalas on johtanut useita Euroopan unionin, Euroopan avaruusjärjestön, EUMETSAT:n, Suomen Akatemian ja Tekesin rahoittamia ilmaston, ilmakemian, arktisen alueen ja Etelämantereen tutkimushankkeita.
Taalas on toiminut useissa neuvottelukunnissa. Hän on ollut Liikenneviraston neuvottelukunnan jäsen 2010–2013 ja Fortum Oyj:n sidosryhmien neuvottelukunnan jäsen vuodesta 2011 sekä hallituksen jäsen 2014–2016. Avaruusasiain neuvottelukunnan jäsen Taalas oli 2004–2007 ja 2010–2013. Arktisten asioiden neuvottelukunnassa hän toimi 2010–2015. Lisäksi Taalas oli YK:n ilmastopaneelin Suomen IPCC-ryhmän puheenjohtaja 2008 –2015. Ulkomaisia luottamustoimia ovat olleet muun muassa Maailman ilmatieteen järjestön (WMO) hallintoneuvoston jäsenyys, EU:n tiedepaneelin varapuheenjohtajuus 1995-2002 ja Euroopan sääsatelliittijärjestö EUMETSAT:in hallintoneuvoston puheenjohtajuus 2010–2014.
Taalas on kehittänyt Ilmatieteen laitosta sää- ja meriturvallisuusviranomaisena sekä kansainvälisesti korkeatasoisena asiantuntijalaitoksena sään, ilmaston, avaruustutkimuksen ja ilmanlaadun aloilla. Laitos valittiin julkisen sektorin parhaaksi päättäjille, toimittajille ja suurelle yleisölle erikseen tehdyissä tutkimuksissa 2005–2015. Ilmatieteen laitoksesta on kehittynyt alansa kansainvälisesti arvostettu toimija tieteessä ja palvelujen laadussa. Merentutkimuslaitoksen merien fysiikka fuusioitiin Taalaksen johdolla Ilmatieteen laitokseen 2009.
Taalas valittiin vuonna 2009 Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi ja Teknisten tieteiden akatemian jäseneksi 2015. Hän toimi Itä-Suomen yliopiston hallituksen ensimmäisenä puheenjohtajana 2009–2015, jolloin Kuopion ja Joensuun yliopistot fuusioitiin ja uusi yliopisto aloitti julkisoikeudellisessa muodossa. Taalas on edistänyt aktiivisesti kansallisten osaamiskeskittymien synnyttämistä Helsingin, Itä-Suomen ja Oulun yliopistojen sekä alan yritysten kanssa muun muassa useiden yhteisprofessuurien muodossa Helsingissä, Kuopiossa ja Sodankylässä.
Taalas valittiin YK:n Maailman ilmatieteen järjestön pääsihteeriksi 2015 selvällä äänten enemmistöllä. Järjestön 193 jäsenmaan yleiskokous valitsi Taalaksen jatkokaudelle 2020–2023 yksimielisesti. WMO on toteuttanut historiallisen uudistuksen Taalaksen johdolla. Uudistuksessa yksityissektorin yritykset otetaan mukaan WMO:n toimintaan ja tutkimuspohjaista toimintaa tehostetaan. WMO:n teknisten komissioiden määrä putoaa kahdeksasta kahteen. Kumppanuudet Maailmanpankin, UNDP:n, Green Climate Fundin, WHO:n, FAO:n, ICAO:n, IMO:n ja Unescon kanssa ovat entistä tärkeämmässä asemassa. Myös WMO:n sihteeristön toimintaa on tehostettu uudelleen organisoinnin ja uusien rekrytointien avulla.
WMO:n asema ilmastonmuutoksen asiantuntijana on terävöitynyt Taalaksen kaudella, ja pääsihteeri António Guterres on valinnut Taalaksen YK:n Climate Principaliksi. Taalas johti muun muassa syyskuun 2019 Ilmastohuippukokouksen tiederyhmää. WMO on ollut perustamassa IPCC:tä, ja isännöi sen sihteeristöä Genevessä. Taalas on tuonut ilmastotieteen faktoja esille useilla kansainvälisillä foorumeilla, ja pitää ilmastonmuutoksen torjuntaa ja siihen sopeutumista vuosisadan suurimpana haasteena. Hän kannattaa huolellisesti harkittuja toimia hiilidioksidipäästöjen vähentämiseksi etenkin energiantuotannon, liikenteen, teollisuuden ja asumisen toimialoilla.
Kritiikki
Taalaksen näkemykset tarvittavista ilmastotoimista, erityisesti Suomessa, eroavat useassa kohtaa muiden tutkijoiden johtopäätöksistä. Hänen ulostulojaan on kritisoitu useaan otteeseen tieteilijöiden toimesta.
Yksityiselämä
Taalas on naimisissa ja hänellä on viisi lasta. Hän on sotilasarvoltaan kapteeniluutnantti. Taalas on palkittu muun muassa Saksan, Kreikan ja Suomen presidenttien myöntämillä korkeilla arvomerkeillä. Hänet on kutsuttu Intian TERI-yliopiston ja Itä-Suomen yliopiston kunniatohtoreiksi. Hänet valittiin vuoden ulkosuomalaiseksi 2019 ja Helsingin yliopiston vuoden alumniksi 2011. Valitut Palat nimitti Taalaksen vuoden eurooppalaiseksi 2021 ansioistaan ilmastotietoisuuden viestijänä.
Pahujärvi (Jämsä)
Pahujärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,3 metriä mpy.
Orkneyn lippu
thumb|Orkneyn lippu thumb|Orkneyn lippu liehumassa [[Stromnessissa]] Orkneyn lippu oli vuoden 2007 julkisen lippuäänestyksen voittaja. Äänestyksessä Orkneysaarten asukkaiden annettiin valita viiden lipun joukosta miellyttävin. Kaikki ehdolla olleet liput olivat Lord Lyonin tuomioistuimen hyväksymiä. Äänestyksen voittanut lippu sai 53 % äänistä. Lipun oli suunnitellut Orkneylainen postimies Duncan Tullock.
Seppo Aho
Seppo Kalervo Aho (20. elokuuta 1942 Hattula – 6. marraskuuta 2017 Alavus) oli kunnallisneuvos, joka toimi Alavuden kaupunginjohtajana.
Gregory Pincus
Gregory Goodwin Pincus (9. huhtikuuta 1903 – 22. elokuuta 1967) oli yhdysvaltalainen biologi ja yksi ehkäisypillereiden keksijöistä.
Seppo Aho
Seppo Aho syntyi kunnansihteeri Frans Vilho Ahon ja Ida Rauha Aholan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 oli Liisa Helena Tattari. Aho valmistui merkonomiksi 1963, sosionomiksi 1967 ja hallintotieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta 1988. Hän toimi Hattulan toimistosihteerinä 1967 ja kunnanjohtajana 1968–1972. Alavuden kunnan-, kauppalan- ja kaupunginjohtajana Aho toimi 1972–1991. Hän oli valitsijamies Suomen presidentinvaalissa vuonna 1982 ja 1988. Diabetesliiton kunniapuheenjohtaja Aho on vuodesta 1992, kunnallisneuvoksen arvon hän sai vuonna 1993.
Gregory Pincus
Tutkimustyö
Pincus aloitti hormonibiologian ja steroidihormonien tutkimisen uransa aikaisessa vaiheessa.
Pincus tuli tunnetuksi ensimmäistä kertaa, kun hän onnistui koeputkihedelmöittämään kaniinin vuonna 1934.
Partenogeneeseihin liittyvillä kokeillaan Pincus onnistui luomaan kaniinin, jonka myöhemmin esiintyi Look-aikakauslehden kannessa vuonna 1937. Pincusin tutkimukset herättivät runsaasti ennakkoluuloja, jotka mm. johtivat siihen, että hänen määräaikaista tehtäväänsä Harvardissa ei jatkettu.
Vuonna 1944 Pincus ja Hudson Hoagland perustivat biolääketieteen  tutkimuslaitoksen, Worcester Foundation for Biomedical Researchin Shrewsburyyn, Massachusettsiin.
Juva (Loimaa)
Juva on historiallinen kylä, Loimaan 10. kaupunginosa ja Loimaan keskustaajamaan kuuluva asuinalue. Se sijaitsee Loimijoen eteläpuolella Vesikoskesta länteen. Juva kuului vuoteen 1955 asti Loimaan maalaiskuntaan mutta liitettiin tuolloin yhdessä eräiden muiden alueiden kanssa silloiseen Loimaan kauppalaan, myöhempään Loimaan kaupunkiin, johon vuorostaan Loimaan maalaiskunta liitettiin 2000-luvulla. Juvalla sijaitsee Loimaan keskustaajamaa palveleva Juvan ulkoilualue.
Gregory Pincus
Tutkimustyö
Vuonna 1951 yhdysvaltalainen aktivisti Margaret Sanger tapasi Pincuksen illallisella, jonka oli järjestänyt Abraham Stone, Margaret Sanger Research Bureaun johtaja ja Planned Parenthood Federation of America (PPFA):n lääketieteellinen johtaja ja varapääjohtaja. Sanger välitti pienen avustuksen PPFA:lta Pincukselle, jotta hän aloittaisi tutkimuksen hormonisen ehkäisymenetelmän valmistamiseksi. Pincus ja kiinalainen biologi Min Chueh Chang vahvistivat aikaisemmat havainnot siitä, että keltarauhashormoni estäisi ovulaation.
Vuonna 1952 Sanger kertoi ystävälleen, yhdysvaltalaiselle biologille Katharine McCormickille Pincuksen ja Changin tutkimuksesta. Turhautuneina, PPFA:n heikon kiinnostuksen ja tuen takia, McCormick ja Sanger tapasivat Pincuksen vuonna 1953 laajentaakseen tutkimusta myöntämällä 50-kertaisen rahoituksen McCormickin varoista.
Pillerin turvallisuuden takaamiseksi jouduttiin tekemään ihmiskokeita. Kokeet aloitettiin yhdysvaltalaisen tohtori John Rockin lisääntymiskyvyttömillä potilailla Brooklinessa, Massachusettsissa käyttäen keltarauhashormonia vuonna 1953, jonka jälkeen kokeiltiin kolmea eri progestiinia vuonna 1954. Pillereiden kokeilemisena ehkäisymenetelminä ei voitu pitää Massachusettsissa, koska syntyvyydensäännöstely oli siellä törkeä rikos. Sen vuoksi Puerto Rico valittiin uudeksi kokeilupaikaksi osittain sen vuoksi, että siellä oli olemassa syntyvyydensäännöstelyverkko sisältäen 67 tähän perehtynyttä klinikkaa, jotka palvelivat vähätuloisia saarella asuvia naisia. Kokeet aloitettiin vuonna 1956 tohtori Edris Rice-Wray Carson johtamana. Jotkut koehenkilöistä saivat sivuvaikutuksia Enovid-pillereistä ja Rice-Wray Carson kirjoitti niistä Pincukselle ja ilmoitti, että Enovid "antaa sataprosenttisen suojauksen raskautta vastaan", mutta aiheuttaa "liian monia sivuvaikutuksia, jotta sitä voitaisiin käyttää". Pincus ja Rock olivat asiasta eri mieltä nojaten kokemuksiin potilaiden kanssa Massachusettsissa, jonka vuoksi he tekivät tutkimuksen, joka osoitti, että lumelääkkeet aiheuttivat samanlaisia sivuvaikutuksia. Kokeet jatkuivat ja niitä laajennettiin Haitiin, Meksikoon ja Los Angelesiin. Vaikka monet kokeisiin osallistuvat keskeyttivät, niin sangen monet naiset olivat innokkaita kokeilemaan tätä uudenlaista ehkäisymenetelmää. Toukokuussa 1960 FDA ilmoitti, että se hyväksyisi Enovidin käytön ehkäisymenetelmäksi.
Kuolema
Gregory Goodwin Pincus kuoli vuonna 1967 64-vuotiaana Northborossa myelofibroosiin, harvinaiseen ja tuskalliseen luuydintautiin, jonka hänen arveltiin saaneen laboratoriokemikaaleista.
Perintö
Pincuksen tutkimusten ansiosta yhdysvaltalainen yritys Searle toi markkinoille ensimmäisen laajasti saatavilla olevan ehkäisypillerin. Sen löydön sosiaaliset, uskonnolliset, eettiset ja lääketieteelliset seuraamukset ovat yhä tunnistettavissa läpi maailman. Pincuksen työ saattaa olla yksi 1900-luvun vaikuttavimmista tieteiden alalla.
Significant Other
Significant Other on Limp Bizkitin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 1999. Albumilla yhtye meni enemmän rap-vaikutteiseen musiikkiin kun aikaisemmalla albumilla ''Three Dollar Bill, Y’All$.
Albumi julkaistiin kesällä 1999, jolloin yhtye keräsi tunnettavuutta Woodstock '99 -keikoilla. Elokuussa julkaistiin albumin ensimmäinen single "Nookie". Vuoden lopussa julkaistiin Method Manin ja DJ Premierin kanssa tehty rap-kappale "N 2gether Now", jonka musiikkivideossa esiintyy mm. Pauly Shore ja Redman. Vuoden 2000 alussa julkaistiin kolmas single "Re-Arranged", jonka musiikkivideo kuvaa yhtyeen vankilassa. Musiikkivideo kuvastaa skandaalia koskien yhtyeen keikkoja Woodstock '99 -festivaaleilla, jossa laulaja Fred Durstia syytettiin väkivaltaisten mellakoiden yllyttämisessä. Keväällä julkaistiin yhtyeen kappale "Break Stuff". Musiikkivideolla esiintyy monia tunnettuja julkimoita ja muusikkoja kuten Snoop Dogg, Eminem, Dr. Dre, Seth Green ja Kornin laulaja Jonathan Davis.
Biotekniikan neuvottelukunta
Biotekniikan neuvottelukunta (BTNK) on Suomen valtioneuvoston asettama bio- ja geenitekniikan alalla neuvoa-antava asiantuntijaelin.
Biotekniikan neuvottelukunnan tehtäviin kuuluvat kansainvälisen yhteistyön lisääminen biotekniikassa, tutkimuksen ja kehityksen seuraaminen, koulutuksen ja eettisten näkökulmien huomioon ottaminen sekä alan tiedotuksen auttaminen.
Aune Ylppö
Aune Anna-Liisa Ylppö (21. tammikuuta 1900 Akaa – 12. helmikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen hammaslääketieteen tutkija ja professori. Hän oli arkkiatri Arvo Ylpön sisar. Aune Ylppö syntyi Akaassa 12-lapsiseen maanviljelijäperheeseen.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi ja muutti Helsinkiin opiskelemaan vuonna 1918. Hän valmistui hammaslääketieteen kandidaatiksi vuonna 1922, lisensiaatiksi vuonna 1924 ja tohtoriksi vuonna 1934. Hammaslääketieteestä oli hänen opiskeluaikanaan tulossa naisten oppiaine. Hammaslääkäreistä oli jo 1930-luvulla kaksi kolmasosaa naisia, mutta tutkijoina heitä oli vähän. Aune Ylppö oli vasta toinen hammaslääketieteessä väitellyt naispuolinen vuonna 1934. Tämän vuoksi Ylppö perusti 1940-luvulla Naishammaslääkäriyhdistyksen naisten keskinäiseksi verkostoksi ja jatkokoulutusorganisaatioksi. Hän toimi sen puheenjohtajana kymmenen vuotta.
Aune Ylppö oli ensimmäisiä hammaslääketieteen tutkijoita, joka hyödynsi röntgenkuvausta jo väitöskirjassaan. Hän erikoistui suu- ja kitalakihalkioisten potilaiden proteesioppiin. Jatkosodan aikana hän alkoi ensimmäisenä Suomessa kiinnittää huomiota hammasproteesin aiheuttamiin puheongelmiin ja niiden lievittämiseen.
Aune Ylppö työskenteli Helsingin yliopiston hammaslääketieteen laitoksella aluksi assistenttina, vuosina 1934–1945 proteesiopin apulaisopettajana ja vuosina 1944–1968 dosenttina. Hän myös luennoi kesäkursseilla ja antoi historiallis-kielitieteellisessä osastossa opetusta fonetiikan opiskelijoille.
Aune Ylppö osallistui lukuisiin kansainvälisiin konferensseihin, ja hänet kutsuttiin niihin pitämään esitelmiä ja opettamaan muun muassa Tanskaan. Hänelle tarjottiin mahdollisuutta siirtyä tutkijaksi ulkomaisiin tutkimuskeskuksiin, mutta hän ei veljensä Arvo Ylpön tapaan halunnut jättää kotimaataan. Ylppö kirjoitti aikakauslehtiin hammashoidosta lukuisia yleistajuisia artikkeleita, jotka käsittelivät muun muassa veden fluoraamista reikiintymisen ehkäisemiseksi.
Aune Ylppö sai professorin arvonimen vuonna 1964. Hänen harrastuksiinsa kuuluivat öljyvärimaalaus, kaukomatkat ja kaitafilmaus. Ylppö kuoli 80-vuotiaana vuonna 1980 ja lahjoitti testamentillaan omaisuutensa Lääkäriseura Duodecimille ja Suomen Hammaslääketieteen Seuralle.
Hubert Lynes
Hubert Lynes (27. marraskuuta 1874 – 10. marraskuuta 1942 laivaston sairaala, Englanti) oli brittiläinen amiraali ja lintutieteilijä.
Lynes liittyi Britannian Kuninkaalliseen laivastoon jo 13-vuotiaana vuonna 1888. Hän yleni virkaportaassa, kunnes oli arvoltaan kapteeni vuonna 1905. Hänen komentoonsa annettiin Välimerellä panssarikansiristeilijä HMS Venus. Vuonna 1908 Lynes palasi Englantiin. 1910–1912 hänen komennossaan oli sluuppi HMS Cadmus ja asemapaikkana oli Kiina.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Lynesin komentoon annettiin tuliterä risteilijä HMS Penelope. Alukseen osui 1916 Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM UB-19 laukaisema torpedo ja se joutui telakalle. Lynes siirrettiin amiraali Roger Keyesin alaisuuteen, joka suunnitteli ja toteutti iskuja saksalaisten miehittämille alueille. Heidän toteuttamiaan olivat hyökkäys Zeebruggeen huhtikuussa 1918 ja tuki-iskut Ostendiin huhti- ja toukokuussa 1918. Sodan lopulla Lynes komensi uutta taistelulaivaa HMS Warspite. Lynes palkittiin useilla mitaleilla. 1919 hän erosi laivaston palveluksesta ja vetäytyi maaseudulle.
Ornitologia
Lynes harrasti lintujen katselemista jo poikasena. Laivastoaikoinaan hän kiinnostui ornitologiasta tieteenä ja teki merkittäviä havaintoja lintujen muutosta Välimerellä Afrikan ja Euroopan välillä. Tuolloin hän suoritti ensimmäiset kaikkiaan 12 tutkimusretkestään Afrikkaan. Hän julkaisi havaintojaan ja tutkimustuloksiaan lintutieteellisissä julkaisuissa The Ibis ja British Birds, ja hänet valittiin British Ornithologists' Unionin (BOU) jäseneksi. Lynes jatkoi kirjoittamista näihin lehtiin lopun ikänsä. Hän retkeili myös Pyreneillä ja Kiinassa, mutta näiden retkien muistiinpanot tuhoutuivat Penelopen saamassa osumassa. Jäätyään eläkkeelle Lynes matkusti Darfurissa Sudanissa ja kirjoitti matkastaan The Ibis-lehteen artikkelin Review of the genus Cisticola (1930). Hän toimi BOU:n varapuheenjohtajana ja hänestä tuli American Ornithologists' Unionin (AOU) kirjeenvaihtajajäsen. Hän oli myös Kuninkaallisen maantieteellisen seuran (Royal Geographical Society) ja Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) jäsen.
Vuonna 1936 Lynes tutki Egyptin linnustoa, mutta kahden vuoden päästä hänen terveytensä petti Sudanissa, ja hän joutui palaamaan kotiin. Tämän jälkeen hän ei enää matkustellut. Toisen maailmansodan syttyessä Lynes komennettiin kevyeen hallintoupseerin tehtävään Pohjois-Walesiin. Hän erosi palveluksesta 1941 ja vietti loppuelämänsä kirjoittaen Sudanin linnustosta.
Lynes ei koskaan mennyt naimisiin. Englannissa ollessaan hän asui naimattoman sisarensa luona, joka huolehti hänestä.
Lynes nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa seitsemän herttulajia, kuten aberdarenhertun (Cisticola aberdare).
Guaranat
Guaranat (Paullinia) on kasvisuku, joka kuuluu saippuamarjakasvien heimoon. Siinä on yli 160 lajia. Guaranaa (Paullinia cupana) kasvatetaan sen kofeiinipitoisten siementen vuoksi.
Freedom of panorama
<div style="float: right; margin: 1em 1em 0 0; padding: 0.5em; background: #FFDC6B; border: 1px solid #ddddbb; width: 250px;"> "Taideteoksen kuvaaminen on sallittua... jos teos on pysyvästi sijoitettu julkiselle paikalle tai sen välittömään läheisyyteen. Jos taideteos on kuvan pääaihe, kuvaa ei saa käyttää ansiotarkoituksessa. Tekstiin liittyvän kuvan saa kuitenkin ottaa sanomalehteen tai aikakauskirjaan. Rakennuksen saa vapaasti kuvata." Tekijänoikeuslaki 25 §a 3,4 thumb|Kuva maisemasta, jossa on André Waterkeyn suunnittelema, vuonna 1958 valmistunut [[Atomium Brysselissä. Kuva monumentista on sensuroitu, koska Belgiassa ei kuvaamisajankohtana ollut Freedom of Panoramaa. Nykyisin kuvan julkaiseminen on kuitenkin laillista, kuten alla olevasta kartasta on nähtävissä.]] thumb|”Maisemanvapauden” laajuus eri Euroopan maissa. {{legend|#008000|Sallittu, sisältää taideteokset}} {{legend|#5D0|Sallittu vain rakennuksille.}} {{legend|#FE0|Sallittu ei-kaupalliseen käyttöön}} {{legend|#E10|Ei sallittu}} {{legend|#C0C0C0|Tuntematon}}
Freedom of panorama (lyhennetään usein FOP), suomeksi maiseman vapaus, maisemanvapaus tai panoraamavapaus on monien maiden tekijänoikeuslaissa oleva tekijänoikeuden rajoitus. Siinä määrätään sellaisten julkisella paikalla olevien rakennusten ja taideteosten kuvaamisesta, joiden tekijänoikeus on voimassa, sekä näistä otettujen kuvien julkaisemisesta ja käytöstä. Lainkohdan tarkoituksena on taata kohtuullinen kuvaamisen vapaus julkisilla paikoilla. Toisinaan tätä vapautta saatetaan rajoittaa muiden lakien kautta, kun kyseessä on esimerkiksi kansallinen turvallisuus.
Suomen tekijänoikeuslain maisemanvapautta koskeva säännös on mainittu lakipykälän 25 a kohdissa 3 ja 4. Siinä sallitaan pysyvästi paikalleen asennettujen taideteosten kuvaaminen julkisessa paikassa tai sen välittömässä läheisyydessä. Näitä kuvia ei saa käyttää ansiotarkoituksessa, jos taideteos on kuvan pääaihe. Rakennuksia saa kuvata vapaasti, eikä niistä otettujen kuvien julkaisua ole rajoitettu.
Kuwaitin vuoden 2015 moskeijaisku
thumb|right|Al-Imam as-Sadiqin moskeija, johon isku kohdistettiin
Kuwaitin pääministeri Sheikh Jaber al-Mubarak al-Sabah julisti teon hyökkäykseksi maan kansallista yhtenäisyyttä vastaan ja Kuwaitin hyökkääjiä vahvemmaksi. Interpol tarjosi täyden tukensa maan viranomaisille.
Syyskuussa 2015 iskusta langetettiin seitsemän kuolemantuomiota. Kahdeksalle muulle annettiin 2–15 vuoden mittaiset vankeusrangaistukset, ja 14 syytettyä vapautettiin syytteistä. Tuomarina toimi Mohammad al-Duaij. Syytettyinä oli kuwaitilaisten lisäksi saudiarabialaisia, pakistanilaisia, Kuwaitin kansalaisuudettomia biduneita ja yksi kansalaisuudeltaan tuntematon pakoilija.
Kuwaitin vuoden 2015 moskeijaiskun kanssa samana päivänä tehtiin terrori-iskut Tunisiassa, Somaliassa ja Ranskassa. Meneillään tekojen aikaan oli ramadan. Isikseen liittyvät ryhmittymät olivat tehneet perättäisinä perjantaina iskuja šiiamoskeijoihin myös Saudi-Arabiassa toukokuussa 2015. Vastaavia iskuja toteutettiin Jemenissä ja Irakissa.
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 2017
Vuoden 2017 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 25. elokuuta – 3. syyskuuta Hampurissa, Saksassa. Nämä olivat miesten 19. maailmanmestaruuskilpailut. Kisoissa oteltiin kymmenessä painoluokassa. Kisojen menestynein maa oli Kuuba, jonka nyrkkeilijät voittivat viisi kultaa ja kaksi hopeaa.
Iso Kotajärvi (Jämsä)
Iso Kotajärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,4 metriä mpy.
VfL Wolfsburg
VfL Wolfsburg on saksalainen jalkapalloseura Wolfsburgin kaupungista Ala-Saksin osavaltiosta. Seura on perustettu vuonna 1945 ja sen lempinimi on Die Wölfe (suom. Sudet). Seura pelaa kotiottelunsa Volkswagen-Arenalla, jonne mahtuu 30 000 katsojaa.
Uusi joukkue uudessa kaupungissa
VfL Wolfsburg perustettiin toisen maailmansodan jälkimainingeissa 12. syyskuuta 1945 vasta muutamaa kuukautta aiemmin perustetun VSK Wolfsburg -seuran jatkajaksi. Aikaisemmin kaupungissa oli toiminut myös Volkswagenin tehdasurheiluseura WKG VW Stadt des KdF-Wagens jonka toiminta oli loppunut sodan mukana. VfL Wolfsburg pelasi alusta alkaen vihreä-valkoisissa peliasuissa, koska seuran valmentaja Bernd Elbeskirch ei saanut hankittua muun värisiä peliasuja.
Joulukuussa tuore seura joutui ensimmäiseen kriisiin, kun suurin osa sen pelaajista siirtyi 1. FC Wolfsburgiin. Ainoana jäljelle jäänyt pelaaja Josef Meyer hankki yhdessä Willi Hilbertin kanssa uusia pelaajia ja jo vuoden kuluttua VfL Wolfsburgina tunnettu seura pelasi ensimmäisen ystävyysottelunsa Schalkea vastaan.
VfL Wolfsburg kehittyi seuraavina vuosina hitaasti mutta varmasti. Seura voitti useita amatöörimestaruuksia muttei onnistunut nousemaan ylemmille sarjatasoille. Lopulta vuonna 1954 VfL Wolfsburg onnistui nousemaan Oberliga Nordiin 2–1 voitolla Heider SV:stä. Seura putosi kuitenkin Oberligasta jo 1959. Kun Bundesliiga perustettiin 1963, VfL Wolfsburg pelasi Regionalliga Nordissa, jonne se oli juuri noussut Verbandesliga Niedersachsenista.
2. divisioona ja nousu Bundesliigaan
Joukkue nousi 1970 kakkosdivisioonan toisen sijansa turvin 1. Bundesliigaan, mutta putosi jo ensimmäisen kauden jälkeen takaisin. 1990-luvun alkuun asti joukkue pelasi kolmannella sarjatasolla Oberliga Nordissa. Joukkue voitti Oberliga Nordin 1991 ja 1992 onnistuen nousemaan 2. Bundesliigaan kaudelle 1992–1993.
Wolfsburgin hyvä menestys jatkui 1990-luvulla ja joukkue eteni 1995 yllättäen Saksan Cupin finaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Borussia Mönchengladbachille 3–0. Kaudella 1996–1997 Wolfsburg sijoittui 2. Bundesliigassa toiseksi ja nousi 1. Bundesliigaan ensimmäistä kertaa seuran historiassa.
Bundesliigassa (2008-)
Wolfsburg vakiinnutti asemansa 1. Bundesliigan keskikastissa ja onnistui 2000–2004 pääseemään UEFA Intertoto Cupiin, jossa paras sijoitus oli finaalipaikka 2003. Kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 menivät joukkueelta kehnommin ja se on onnistunut välttämään putoamisen vain niukasti. Kaudelle 2007–2008 Wolfsburgin peräsimeen asettui entinen Bayern Münchenin mestarivalmentaja Felix Magath. Magathin johdolla seura sijoittui Bundesliigassa peräti viidenneksi, mikä oli seuran historian paras sarjasijoitus. Seuraavana kesänä 2008 Magath vahvisti joukkuettaan merkittävästi mm. Italian maajoukkuepuolustajilla Andrea Barzaglilla sekä Cristian Zaccardolla. Kaudella 2008–2009 Wolfsburg voitti seurahistorian ensimmäisen Bundesliiga-mestaruuden Felix Magathin alaisuudessa.
Pelaajat
''Tilanne: 8. elokuuta 2023.''
Pescennius Niger
thumb|220px|Pescennius Nigerin rintakuva. thumb|220px|Pescennius Niger roomalaisessa [[denaarissa.]]
Lucius (tai Gaius) Pescennius Niger (noin vuosien 135–140 välillä – 194) oli roomalainen usurpaattori vuosina 193–194. Hän oli Syyrian maaherra, jonka legioonat huusivat Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi. Toinen usurpaattori Septimius Severus ehti kuitenkin Roomaan ja tuli lailliseksi keisariksi. Niger lyötiin Issuksessa, ja hänen oli vetäydyttävä. Hän yritti paeta Parthiaan, mutta kuoli. Niger ei koskaan ehtinyt saada Rooman senaatin hyväksyntää, joten häntä ei lasketa lailliseksi keisariksi.
Varhaiset vuodet
Pescennius Niger syntyi pienessä Aquinumin (nykyinen Aquino, Italiassa) kaupungissa Italiassa noin vuosien 135–140 välillä. Hänen vanhempansa olivat ritarisäätyä. Nigerin isä oli Annius Fuscus ja äiti Lampridia. Niger liittyi nuorena armeijaan ja hän palveli Marcus Aureliuksen aikana auxilia-kohortin prefektinä. Commoduksen aikana hän toimi legioonan tribuunina. Commodus vaikuttui Nigerin kyvyistä ja korotti hänet senaattorisäätyyn entisen preettorin arvonimellä. Tämän jälkeen Niger lähetettiin yhdessä Decimus Clodius Albinuksen kanssa Daakiaan tuntemattomaan virkaan. He toimivat ehkä Daakiaan sijoitettujen legioonien, Legio V Macedonican ja Legio XIII Geminan komentajina. Tänä aikana Niger taisteli sarmaatteja vastaan. Vuonna 185 eräs maantierosvo Maternus piinasi joukkoineen Galliaa ja häneen oli liittynyt myös sotilaskarkureita. Commodus nimitti Nigerin Gallia Lugdunensiksen maaherraksi ja antoi tälle tehtäväksi puhdistaa alue maantierosvoista. Niger hoiti tehtävänsä hyvin ja vuonna 186 Maternus kukistettiin. 180-luvun lopulla Niger toimi lisäkonsulina (consul suffectus, eli hänet nimitettiin konsulin virkaan keskellä vuotta). Jossakin vaiheessa hän toimi myös tärkeässä virassa Egyptissä. Vuonna 191 Niger nimitettiin Syyrian maaherraksi.
Nobuyuki Abe
Nobuyuki Abe (24. marraskuuta 1875 Kanazawa – 7. syyskuuta 1953) oli japanilainen kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä elokuusta 1939 tammikuuhun 1940.
Aben isä oli Kanazawan klaaniin kuulunut samurai. Abe kävi Japanin keisarillisen sotilasakatemian ja armeijan esikuntakoulun. Hän toimi muun muassa esikuntakoulun opettajana, pääesikunnan hallintojohtajana ja sota-asiain osaston johtajana. Vuonna 1928 hänet nimitettiin apulaissotaministeriksi. Hän oli myös vt. sotaministerinä Kazushige Ugakin sairastelun aikana. Abe oli myöhemmin Taiwanin-armeijan komentajana ja sai täyden kenraalin arvon vuonna 1933, minkä jälkeen hän siirtyi ylimmän sotaneuvoston jäseneksi. Hän vetäytyi palveluksesta vuonna 1936.
Abe oli pää- ja ulkoministerinä elokuusta 1939 tammikuuhun 1940. Hän kannatti maltillista ulkopolitiikkaa, olisi halunnut lopettaa Kiinan–Japanin sodan ja vastusti liittoutumista akselivaltojen kanssa. Toisen maailmansodan aikana Abe oli Japanin erikoislähettiläänä Kiinan miehitettyä osaa hallinneen Wang Jingwein nukkehallituksen pääkaupungissa Nanjingissa ja myöhemmin Japanin puolueiden korvaajaksi perustetun Taisei yokusankai -organisaation poliittisen siiven Yokusan seijikain puheenjohtajana. Sodan lopulla hän oli vuosina 1944–1945 viimeisenä Korean kenraalikuvernöörinä.
Tuomas Rounakari
Korpiklaanin, soolouransa ja teatteriproduktioiden kautta Rounakari on yksi Suomen aktiivisimmin ulkomailla esiintyvistä viulisteista.
Varhaiset vuodet
Rounakari (ent. Laurinen) aloitti viulun soiton Keravan musiikkiopistossa 6-vuotiaana. Merkittävää tuona aikana oli se, että musiikkiopiston matineoissa klassista musiikkia esittäessään Rounakari vajosi transsin kaltaiseen tilaan, jossa hän kadotti ajan ja paikan tajun . Murrosiässä tämä kyky haihtui ja soittaminen oli jäädä kokonaan voimakkaan pituuskasvun synnyttämien kipujen vuoksi. Kun hän pystyi aloittamaan soiton opiskelun uudestaan, transsiin vajoamista ei enää tapahtunut, mikä johti uuteen taiteelliseen etsikkoaikaan. Rounakari irtaantui klassisesta musiikista ja siirtyi bluesin, rockin ja improvisaation pariin. Hänen suurimpia vaikutteitaan tuona aikana olivat Jethro Tull, Jimi Hendrix ja John Zorn, jotka tukivat hänen tavoitettaan rikkoa viulunsoiton totunnaisia rajoja.
Vuosina 1998-2001 Rounakari opiskeli New Yorkissa, New Schoo University:ssä Reggie Workmanin perustamassa Jazz- and Contemporary Music -ohjelmassa opettajinaan mm. Paul Simonin yhtyeestä tunnettu Jamey Haddad ja Stingin sekä Herbie Hancockin tuottajana toiminut kapellimestari Robert Sadin.
Sooloura
Halu löytää väylä takaisin lapsuuden transsi-tila kokemuksiin johti lopulta Rounakarin tutkimaan rituaalisen musiikin perinteitä. Tärkeimpiä kiinnekohtia näihin olivat suomalais-karjalaiset itkuvirret sekä Siperian alkuperäiskansojen shamanistiset laulut. Rounakari löysi arkistoista Kai Donnerin Siperian matkoilla 1912-1914 nauhoittamat vahalieriöt, joiden joukossa oli selkuppi-, ketti-, hanti- ja nenetsisamaanien laulamia kappaleita. Näiden kappaleiden tutkiminen viululla johti nopeasti transsitilojen uuteen löytämiseen. Näin syntyi Rounakarin ensimmäinen soololevy nimeltä Shamanviolin ja saman niminen tarinankerrontaa ja musiikkia yhdistävä sooloviuluesitys.
Sooloviuluesityksessään Rounakari käyttää viulun lisäksi nilkkakelloja, joiden avulla samaanirumpu siirtyy jalkojen tömistelyyn. Samalla hän myös laulaa ja ääntelee. Viulu on tavallinen länsimainen viulu, mutta Rounakari käyttää muunneltuja viritysmenetelmiä ja joskus jopa satunnaisesti viritettyä viulua sekä epätavallisempia soittotekniikoita. Esityksen myötä häntä on alettu kutsua shamaaniviulistiksi, koska hän kykenee arkaaista musiikkia esittäessään tavoittamaan transsitilan.
Esitys on kiertänyt maailmaa ja se on nähty ainakin Saksassa, Ruotsissa, Venäjällä, Unkarissa, USA:ssa, Grönlannissa ja Hong Kongin World Cultures -festivaalilla.
Itkuvirret
Vuodesta 2017 alkaen Rounakari on mentoroinut myös irlantilaisia paikallisen itkuvirsiperinteen elvyttämiseksi. Itkuvirren elvyttämiseksi tehdystä työstä Rounakarille myönnettiin Karjalan liiton hopeinen ansiomerkki vuonna 2013.
Sävellystyöt, teatteri ja yhtyeet
Säveltäjänä Rounakari on ollut aktiivisin näyttämömusiikin saralla. Hän on säveltänyt näytelmiä Suomen Kansallisteatterille, Ryhmäteatterille, Kokkolan Kaupunginteatterille sekä vapaan kentän näytelmiin mm. Kuriton Company:lle.
Rakkaus pohjoisiin aiheisiin ja alkuperäiskansoihin näkyy myös näissä töissä. Vuonna 2010 Rounakari perusti yhdessä näyttelijä Jarkko Lahden ja ohjaaja-dramaturgi Ari-Pekka Lahden kanssa teatteriryhmä Ruska Ensemblen, joka on tehnyt ainutlaatuista yhteistyötä pohjoisten alkuperäiskansojen kanssa. Ruska Ensemblen ensimmäinen näytelmä oli hantien kansalliskirjailijana pidetyn Jeremei Aipinin teos Viimeinen Aamutähti (2011), jonka ryhmä esitti myös Obin-ugrilaisten kansojen teatterissa Hanti-Mansijskissa.
Ruska Ensemblen seuraavat teokset olivat yhdessä saamelaisten kansallisteatteri Beaivvaš:n kanssa toteutettu Ailohás - Auringon poika (2014) ja inuittien kansallisteatterin Nunatta Isiginnaartitsisarfia:n kanssa tuotettu Arctic Odyssey (2017). Molemmat näytelmät saivat ensi-iltansa Suomen Kansallisteatterissa sekä vierailivat kansainvälisillä festivaaleilla ulkomailla. Kaikki Ruska Ensemblen teokset ovat tuoneet esiin alkuperäiskansojen näkökulmaa historiaan ja nykyaikaan
Yhteistyö Beaivvaš teatterin kanssa johti myös trion Rounakari - Ingor Ántte Áilu Gaup - Otzir Godot syntyyn. Trio konsertoi mm. Helsingin Musiikkitalossa helmikuussa 2014.
Luettelo Britannian armeijan kalustosta
Tämä on luettelo Britannian armeijan nykyisestä kalustosta.
Tuomas Rounakari
Sävellystyöt, teatteri ja yhtyeet
Teatterin ja musiikin raja-aitoja rikkoi myös Rounakarin jatko-tutkintotyönä Sibelius-Akatemialle vuonna 2016 toteutettu Karhunpeijaiset esitys, joka oli yhdistelmä rituaalia, teatteria, konserttia, yhteisöllisiä leikkejä ja tanssia. Karhunpeijaisten työryhmästä syntyi myös Ohtoni -yhtye, jonka jäseniä ovat Pekko Käppi, Antti Paalanen ja Karoliina Kantelinen. Taiteellisen tutkimuksen jatkotutkinnossaan Rounakari tutkii muuntuneita mielentiloja ilmaisullisena välineenä sekä rituaalisen kansanmusiikin esityskäytäntöihin liittyvää myyttistä dialogia ja sen tekniikoita.
Pohjoiset aiheet näkyvät myös Rounakarin elokuvasävellyksissä taiteellisia dokumenttielokuvia alkuperäiskansoista tekevän työparin Markku Lehmuskallio ja Anastasia Lapsui elokuvissa Fata Morgana (2004) ja Maan Muisti (2009).
Rounakarin klassisen musiikin sävellystyöt ovat ansainneet kaksi kansainvälistä palkintoa; 1. palkinto Toronto Cameratan sävellyskilpailussa sekakuorolle sekä jaettu 3. palkinto Turun Konservatorion 40-vuotisjuhlan kunniaksi järjestetyssä pohjoismaisessa sävellyskilpailussa. Lisäksi hänelle on myönnetty Pro Musica säätiön tunnustuspalkinto (2003) ja Fulbright stipendi (1998).
Vuodesta 2012 lähtien Rounakari on toiminut folk-metal yhtye Korpiklaanin viulistina kolmella studioalbumilla ja kiertueilla Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Australiassa, Venäjällä, Kiinassa ja Japanissa. Korpiklaanin on sanottu olevan maailman suosituin suomenkielellä laulava yhtye Suomen rajojen ulkopuolella.
Diskografia
Studioalbumit
Vierailut
Perhoskala
Perhoskala (Pantodon buchholzi) on arapaimakaloihin kuuluva trooppisessa Länsi-Afrikassa tavattava kalalaji. Se on ainoa laji perhoskalojen (Pantodontidae) heimossa. Perhoskalaa pidetään usein myös akvaariokalana.
Taksonomia ja ulkonäkö
Perhoskala on ainoa laji heimossaan. Se on hyvin läheistä sukua arapaimoille (Osteoglossidae) ja tämän vuoksi eräät kalatieteilijät lukevat sen arapaimojen kanssa samaan heimoon.
Kooltaan perhoskala kasvaa suurimmillaan 10–12 cm:n mittaiseksi. Ruumiinrakenteeltaan se on litteähkö ja selvin tuntomerkki ovat sen evät. Rintaevät ovat hyvin suurikokoiset ja laji pystyy heiluttamaan niitä ylös ja alas. Vatsaevät ovat suuret ja niissä on neljä pitkää ruotoa. Myös pyrstöevä on suurikokoinen. Selkäeviä perhoskalalla on yksi ja se on pienehkö. Lajin suu on suurikokoinen ja ylöspäinsuuntautunut. Hampaita on useita ja ne ovat pieniä. Pohjaväriltään kala on harmaa ja ruumiissa on tummempia täpliä ja laikkuja. Perhoskalan uimarakko on kookas ja kala voi hengittää happea myös suoraan ilmasta.
Théodore Rousseau
thumb|Maisema, 1842. thumb|Tammia d'Apremontissa, 1855. Théodore Rousseau (15. huhtikuuta 1812 Pariisi − 22. joulukuuta 1867 Barbizon) oli ranskalainen taidemaalari ja yksi Barbizonin koulun perustajista.
Rousseau maalasi maisemia, joissa luonnon ilmiöiden havainnointi oli etualalla. Rousseaun luonnoksia ja akvarelleja pidetään raikkaampina kuin hänen öljyväritöitään, jotka usein ovat raskassävyisiä.
Kuokkalan kartano
Kauppaneuvos Julius Johnson omisti Kuokkalan sahan, jonka viereen hän rakennutti perheelleen asuintalon. Vuonna 1904 valmistuneen jugendia edustavan kivisen talon suunnitteli Wivi Lönn. Se sijaitsee Äijälänjoen ja Päijänteen vesistömaisemassa.
Talo oli alkujaan asuinrakennus, mutta vuosina 1948–1967 se toimi Jyväskylän maalaiskunnan synnytyssairaalana. Kauko Sorjosen säätiö hankki talon vuonna 1998, ja se on sen jälkeen entisöity. Säätiö myi Kuokkalan kartanon joulukuussa 2020 yhteensä 1,2 miljoonalla eurolla perustettavalle yhtiölle.
Syyskuussa 2021 Kartano avasi ovensa uudistuneena. Kartanon sisäpuoli on täysin saneerattu sekä sisustettu muun muassa antiikkihuonekaluin sekä valaisimin. Kartanolla palvelee tänä päivänä huippuarvosanoja saanut Kuokkalan kartanon ravintola. Ravintolatoiminnan lisäksi Kartanolla on järjestetty tapahtumia sekä konsertteja.
Aiheesta muualla
Kuokkalan kartanon verkkosivut
Sky Captain and the World of Tomorrow
Elokuva kertoo toimittajasta nimeltä Polly Perkins, joka alkaa tutkia outoa tapausta, sillä kaikki maailman johtavat tiedemiehet ovat kadonneet jäljettömiin. Avukseen Polly saa tässä tutkimuksessa urhean Sky Captainin. Pian kaksikon tutkimukset vievät heidät Dr. Totenkopfin jäljille, jonka suunnitelmat voivat tuhota koko ihmiskunnan.
Elokuva oli ehdolla muun muassa 2005 Hugo-palkinnon saajaksi kategoriassa paras pitkä draama (Best Dramatic Presentation, Long Form).
Kirkko veren päällä
Kirkko veren päällä tarkoittaa seuraavia Venäjällä olevia kirkkoja:
Eliittikisat 2005
Eliittikisat järjestettiin vuonna 2005 kuudella paikkakunnalla: Turussa, Tampereella, Kuortaneella, Lapinlahdella, Lappeenrannassa ja Lahdessa.
Turku
Turun eliittikisat järjestettiin 5. kesäkuuta 2005.
Miehet
Naiset
Tampere
Tampereen eliittikisat järjestettiin 12. kesäkuuta 2005.
Miehet
Naiset
Kuortane
Kuortaneen eliittikisat järjestettiin 26. kesäkuuta 2005.
Miehet
Lapinlahti
Lapinlahden eliittikisat järjestettiin 3. heinäkuuta 2005.
Miehet
Naiset
Lappeenranta
Lappeenrannan eliittikisat järjestettiin 21. heinäkuuta 2005.
Miehet
Naiset
Lahti
Lahden eliittikisat järjestettiin 23. elokuuta 2005.
Miehet
Naiset
Vesikoski (koski Loimijoessa)
Vesikoski on koski Loimaan Vesikoskella Loimijoessa Kokemäenjoen vesistössä.
Pauli Piippola
Pauli ”Paukka” Piippola (s. 28. tammikuuta 1948 Tukholma) on suomalainen moottoriurheilija ja tuotekehittäjä. Piippola on työskennellyt Rovaniemen kelkkatehtaalla 1980-luvulta saakka. Hänen mukaansa on nimetty Lynxin kelkoissa käytettävä PPS-jousitus (Pauli Piippola Suspension). Kilpailu-uransa aikana Piippola voitti Kelkkacrossin Suomen mestaruuden 17 kertaa.
Vesikoski (koski Loimijoessa)
Lahkomyllyjen aika ja varhainen teollisuus
Vesikoskessa on ollut neljä ympäri vuoden käyvää myllyä ainakin jo 1500-luvun lopulla ja edelleen 1800-luvulla. Osakkaina näissä olivat koskea ympäröivän Vesikosken kylän talot. 1780-luvulla koskessa toimi myös sarkatamppi eli vanutuslaitos.
Bioasekonventio
[[File:BWC Participation.svg|thumb|Bioasekonvention allekirjoittajamaat.
]] Bioasekonventio (eli yleissopimus bakteriologisten (biologisten) ja toksiiniaseiden kehittämisen, tuottamisen ja varastoimisen kieltämiseksi ja niiden hävittämiseksi ) on kansainvälinen bioaseiden kieltosopimus. Sopimuksen tarkoitus on ehkäistä bioaseiden käyttöä ennalta. Bioasekonventio laadittiin vuonna 1972 ja tuli voimaan vuonna 1975. Se oli voimaanastuessaan ensimmäinen kokonaisen joukkotuhoaseiden luokan kieltänyt kansainvälinen sopimus. Sopimuksessa oli maaliskuussa 2020 mukana yhteensä 183 valtiota ja lisäksi neljä valtiota on allekirjoittanut konvention. Sopimuksen ulkopuolelle oli tuolloin yhä jättäytynyt kymmenen valtiota (Djibouti, Eritrea, Etelä-Sudan, Israel, Kiribati, Komorit, Mikronesia, Namibia, Tšad ja Tuvalu).
Sopimus kieltää bioaseiden kehittämisen, valmistamisen ja varastoinnin. Se käsittelee myös jo olemassa olevien bioaseiden hävittämistä. Sopimus sallii ainoastaan rauhanomaisen tutkimuksen.
Bioterrorismi
Bioterrorismi on terrorismia, jossa käytetään biologisia aseita. Näitä voivat olla esimerkiksi taudinaiheuttajamikrobit ja myrkyt.
Valter Nyström (jääkäri)
Valter Erik Nyström oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan konekiväärikomppaniassa.
Perhe ja opinnot
Nyströmin äiti oli Emilia Fredrika Nyström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Sigrid Irene Åströmin kanssa, josta hän erosi vuonna 1926 ja avioitui uudelleen vuonna 1927 Maria Wolotisen kanssa. Hän kävi kansakoulua ja kolme luokkaa Helsingin ruotsalaista yhteiskoulua sekä suoritti yksityisesti kuudennen luokan Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisessä oppilaitoksessa vuonna 1921. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1926.
Yleisurheilu-ura
Nyström saavutti yleisurheilussa viisi SM-mitalia. Hän oli SM-kilpailuissa 800 metrin juoksussa kolmas 1915, 1 500 metrin juoksussa toinen vuosina 1914 ja 1915 ja kolmas vuonna 1913 sekä 5 000 metrin juoksussa kolmas vuonna 1913.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Nyström liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Nyström astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. huhtikuuta 1918 pataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa, missä hän haavoittui pahasti 26. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Nyström palveli sisällissodan jälkeen nuorempana upseerina Kaartin jääkäripataljoonan 2. komppaniassa. Kaartista hänet siirrettiin 10. joulukuuta 1918 nuoremmaksi upseeriksi Suomen valkoisen kaartin 2. komppaniaan. Valkoisessa kaartissa hän hoiti useita kertoja komppanianpäällikön tehtäviä eri komppanioissa. Nyström erosi armeijasta 27. heinäkuuta 1922. Armeijan jälkeen hän astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. tammikuuta 1924 ja hänet sijoitettiin Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin (Nylands södra skyddskärsdistrikt) III alueen päälliköksi. Suojeluskunnista hän erosi 1. kesäkuuta 1927, jonka jälkeen hän toimi liikemiehenä Helsingissä. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Fuck...I'm Dead
Fuck...I'm Dead (usein lyhennetty FID tai F.I.D.) on australialainen death-grind -yhtye.
Heikjärvi (Jämsä, Partala)
Heikjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Partalan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Fuck...I'm Dead
Fuck...I'm Dead perustettiin vuoden 2000 toukokuussa Melbournessa, Victorian osavaltiossa. Sen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului laulaja Jay Jones, basisti Tom Raetz ja kitaristi Dave Hill, joka myös ohjelmoi kappaleiden rummut. Yhtyeen ensimmäinen julkaisu oli sen nimeä kantava kahdeksan kappaletta sisältävä demo, joka julkaistiin kitaristi Dave Hillin No Escape Records -levy-yhtiön kautta. Demoa painettiin yhteensä vain 100 kappaletta. Demon julkaisun myötä saksalainen Sanitys Dawn -yhtye kiinnostui yhtyeestä ja julkaisi Fuck...I'm Deadin kanssa yhteisalbumin. Tämän jälkeen Fuck...I'm Dead on julkaissut yhden täyspitkän albumin, yhden split -albumin Engorgedin kanssa ja live -DVD:n.
Heikjärvi (Jämsä, Partala)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,7 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Naisten Superpesiksen kausi 2007
Naisten Superpesiksen kausi 2007 oli Naisten Superpesiksen 18. kausi. Kausi alkoi 14. toukokuuta, ja Suomen mestarit olivat selvillä 16. syyskuuta.
Heikjärvi (Jämsä, Partala)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146,8 metriä mpy.
Naisten Superpesiksen kausi 2007
Sarjassa pelattiin kaksinkertainen runkosarja, jonka 8 parasta jatkoi jatkosarjassa. Yksinkertaisen jatkosarjan jälkeen neljä parasta ratkaisi mitalisijoitukset pudotuspelein.
Vesa Rosendahl
Vesa Jaakko Tapani Rosendahl (s. 5. joulukuuta 1975 Harjavalta ) on suomalainen pikaluistelija, joka on toiminut Suomen Luisteluliiton puheenjohtajana vuodesta 2016 lähtien. Hän osallistui Salt Lake Cityn talviolympialaisiin vuonna 2002 ja oli 1 500 metrin kilpailussa 27:s. Samana vuonna Rosendahl sijoittui kolmanneksi yleisluistelun EM-kisojen 1 500 metrin matkalla. Hän lopetti uransa vuonna 2006.
Urheilu-uransa jälkeen Rosendahl on työskennellyt yrityspankinjohtajana Länsi-Suomen Osuupankissa Porissa. Hänen veljensä on pikaluistelija Risto Rosendahl.
RN Pompeo Magno (1941)
RN Pompeo Magno oli Italian kuningaskunnan laivaston toisen maailmansodan aikana vesille laskettu Capitani Romani -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus
Alus tilattiin CNR Ansaldolta, missä köli laskettiin 23. syyskuuta 1939. Alus laskettiin vesille 28. elokuuta 1940 ja valmistui 24. kesäkuuta 1943.
Palvelus
Alus sai tunnuksen FV1. Maaliskuussa 1951 alus nimettiin San Giorgioksi ja se siirrettiin modernisoitavaksi. Alus palasi Italian laivaston palvelukseen ja oli hävittäjien johtoaluksena 1. heinäkuuta 1955 saakka.