cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chesterin rautatieasema
Chesterin rautatieasema on rautatieasema Chesterin kaupungissa Cheshiressä, Englannissa. Sitä käyttävät West Coast Main Linen, North Wales Coast Linen, Chester–Manchester-radan, Wolverhampton–Shrewsbury-radan, Shrewsbury–Chester-radan, Wirral Linen, Mid-Cheshire Linen ja Halton Curven junat. Asemalle liikennöivät Arriva Trains Wales, Merseyrail, Northern ja Virgin Trains West Coast.
Chesterin asema avattiin 1. elokuuta 1848. Se sai uudeksi nimekseen Chester General vuonna 1890, mutta vanha nimi palautettiin vuonna 1969. Asemaa käytti noin 4,7 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
pienoiskuva|vasen|Aseman laiturialuetta.
Taranton kieli
Taranton kieltä puhutaan Apuliassa, Italian kaakkoisosassa. Useimmat taranton puhujista asuvat Taranton kaupungissa, Apuliassa. Jonkin verran kielen puhujia on myös Yhdysvaltain italialaisperäisessä väestössä, erityisesti Kaliforniassa. Taranto on läheistä sukua italian ja sisilian kielille.
Rustam Minnihanov
Rustam Nurgalijevitš Minnihanov (tat. Рөстәм Нургали улы Миңнеханов, Röstäm Nurğäli ulı Miñnexanov; ; s. 1. maaliskuuta 1957) on venäläinen poliitikko, joka on toiminut Tatarstanin johtajana vuodesta 2010. Aikaisemmin vuoden 2023 helmikuuhun nimike oli Tatarstanin presidentti. Ennen kyseistä virkaa Minnihanov toimi Tatarstanin pääministerinä. Hän on myös toiminut muun muassa öljy- ja kaasuyhtiö Tatneftin hallituksen puheenjohtajana sekä lentokonesuunnittelutoimisto ja -valmistaja Tupolevin johtokunnan puheenjohtajana. Minnihanov on vieraillut kahdesti, vuosina 2011 ja 2015 Suomen tataariyhteisön keskuudessa Helsingissä.
Henkilöhistoria
Minnihanov syntyi 1. maaliskuuta 1957 Yaña Arış -nimisessä kylässä Rybnoslobodskin piirikunnassa silloisessa Tatarstanin autonomisessa sosialistisessa neuvostotasavallassa.
Vuonna 1978 Minnihanov alkoi työskennellä suunnittelutehtävissä Sabinskin piirikunnassa. Siellä hän yleni "vanhemmaksi" suunnittelijaksi. Hän työskenteli myös pääsuunnittelijana valtion metsäteollisuusyrityksessä.
Vuosina 1985–1993 hän työskenteli erilaisissa tehtävissä Arskin piirikunnassa. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Visokogorskin piirikunnan johtajaksi. Vuonna 1996 hän siirtyi työskentelemään Tatarstanin talousministeriöön. Tatarstanin pääministerinä hän työskenteli 10. heinäkuuta 1998 lähtien.
Tatarstanin pitkäaikainen presidentti Mintimer Şäymiev ilmoitti alkuvuodesta 2010 jättävänsä asemansa ja toivoi Miñnexania seuraajakseen, johon asemaan presidentti Medvedev asetti hänet ehdolle. Miñnexan otti virallisesti aseman 25. maaliskuuta 2010.
Minnihanovin poika Irek (s. 1990) sai surmansa 17. marraskuuta 2013 sattuneessa lento-onnettomuudessa, jossa Tatarstan Airlinesin lentokone putosi laskeutuessaan Kazanin lentoasemalle.
Rustem Minnihanovin vaimo on Gulsina Minnihanova (Gölsinä Miñnexanova), joka omistaa kauneushoitoloita, kylpylöitä ja muita yrityksiä Kazanissa. Hän oli vuonna 2021 sijalla 14 Forbesin ”20 rikkaimpien virkamiesten puolisoiden” listalla.
Virka
vasen|pienoiskuva|Vladimir Putin ja Rustam Minnihanov (2016). Vuonna 2023 "Tatarstanin presidentti" -tittelistä luovuttiin ja sen korvasi "johtaja". ( << arabian raʾīs, رئيس). Muutosprosessi sai alkunsa vuonna 2017, kun Moskovan ja Kazanin välinen vuoden 1994 autonominen sopimus umpeutui. Valtioduuman lakialoitteen mukaan presidentin titteliä käyttäisi jatkossa vain Venäjän federaation presidentti. Minnihanov allekirjoitti lakimuutoksen 26. tammikuuta 2023 ja se astui voimaan helmikuun kuudentena.
Viljo Syrjämä
thumb|Syrjämän perheen koti, Villa Ville. Päädyssä korkea eteishallin ikkuna. Viljo Johannes (Ville) Syrjämä (17. toukokuuta 1914 Paltamo – 13. kesäkuuta 1976 Oripää) oli suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja graafikko.
Elämänvaiheet
thumb|upright|Syrjämän klassinen reliefi (1950) [[Oripään seudun yhteiskoulun pääsisäänkäynnin vieressä.]] thumb|upright|Villa Villen toisessa kerroksessa olevan ateljeen päätyseinä on muurattu – Syrjämä käytti liuskekiven sijaan laudanpätkiä. Hän teki myös ikkunat itse. Ikkunan takana on porrashuone. – Veistos ja maalaukset Viljo Syrjämän. Varsin todennäköisesti vasemmanpuoleinen maalaus esittää Kaisu Syrjämää ja Mikko-poikaa ja oikeanpuoleinen on Viljo Syrjämän omakuva. Viljo Syrjämän isä Petter Johan Syrjämä (vuoteen 1935 asti Selin) toimi 1910-luvulla opettajana Kainuun kansanopistossa. Työnsä ohella hän suoritti teologisen tutkinnon, ja hänet vihittiin papiksi 1921. Perhe muutti Oripäähän 1928, jolloin hänet valittiin Oripään kirkkoherraksi. Syrjämä opiskeli Turun piirustuskoulussa 1931-1933 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1933-1938. Opintojensa päätteeksi Syrjämä sai stipendin Italiassa suoritettavia jatko-opintoja varten, mutta toisen maailmansodan syttymisen takia hän ei koskaan päässyt Italiaan.
Viljo Syrjämä osallistui sekä talvi- että jatkosotaan Karjalankannaksella. Talvisodassa hän osallistui Summan ja Lähteen taisteluihin, ja hän haavoittui sodan lopulla. Jatkosodassa hän toimi aluksi koulutusupseerina, ja sodan loppupuolella hän oli mukana Lempaalan, Munakukkulan ja Vuosalmen taisteluissa. Sotilasarvoltaan hän oli vänrikki. Sodan jälkeen Syrjämä avioitui Kaisu o.s. Heinisuon (1918-2008) kanssa ja asettui asumaan ja työskentelemään taiteilijana Oripäähän. Vuonna 1949 Syrjämä otti vastaan piirustuksenopettajan työn Oripään seudun yhteiskoulusta. Hän toimi opettajana eläkkeelle jäämiseensä 1976 asti. Kaisu Syrjämä oli samassa koulussa musiikinopettajana. Syrjämillä oli yksi lapsi, poika Mikko (1947-2007).
Tuotanto
Syrjämä maalasi etenkin maisemakuvia, kukka-asetelmia sekä muotokuvia. Maisemamaalauksissaan Syrjämä kuvasi etenkin 1940- ja 1950-lukujen maaseutua, ja suurimman osan aiheistaan hän löysi kotiseutunsa lähistöltä. Luonto oli hänelle tärkeä, ja elementti, jota hän kuvasi erityisen mielellään, oli vesi. Syrjämä maalasi runsaasti omakuvia sekä perheenjäsenten muotokuvia. Lisäksi hän teki tilaustöitä. Syrjämän maalauksille olivat tyypillisiä tummahkot värit sekä voimakkaat siveltimenvedot. Syrjämä sai vaikutteita ainakin Unto Pusalta, Helene Schjerfbeckiltä ja Akseli Gallen-Kallelalta sekä Aleksis Kiven tuotannosta. Etenkin taiteilijan nuoruuden töissä näkyvät selvästi Gallen-Kallelan vaikutteet. Syrjämä omaksui 1930-luvulla ekspressionistisen tyylin, jonka vaikutteet näkyvät läpi Syrjämän tuotannon, joskin 1950-luvulla hän kokeili myös kubistisempaa tyyliä.
Syrjämä oli myös kuvanveistäjä, joskin talvisodassa saatu olkapäävamma haittasi veistotyötä. Syrjämä teki etupäässä puuveistoksia, mutta kokeili myös muita materiaaleja kuten betonia. Syrjämä veisti pääosin ihmishahmoja. 1960-luvulla Syrjämä alkoi tehdä myös grafiikkaa, ja hän teki runsaasti puupiirroksia, joiden aiheina olivat hänen aikaisemmat maalauksensa.
Taiteilijakoti
thumb|left|Viljo Syrjämä: Kolme sulotarta Villa Villen puutarhassa. Syrjämän huomattavin taideteos on perheen koti, Oripäässä sijaitseva taiteilijakoti "Villa Ville". Talon esikuvana oli Italian Firenzessä sijaitseva San Marcon luostari, ja rakennuksen idean hän sai kirjassa näkemästään luostaria esittävästä valokuvasta. Kun sota esti Syrjämän lähdön Italiaan, niin Syrjämä päätti tuoda Italian Oripäähän. Syrjämä halusi rakentaa talon, joka olisi taiteilijalle kuvien ja tarinoiden lähde. Talo on kokonaan käsityötä, sillä Syrjämä teki jopa ulkovuorauksen tiilet ja huonekalut itse. Syrjämän talo oli perheen kotina vuoteen 2007 asti, ja Oripään kunta sai talon lahjoituksena 2008. Talon alakerrassa ovat asuintilat, ja yläkerrassa on taiteilijan ateljee. Talossa on myös huomattava kokoelma Syrjämän maalauksia ja veistoksia.
Luettelo Etelä-Afrikan kunnista
thumb|Etelä-Afrikan kuntajako vuonna 2016. Tämä artikkeli on luettelo Etelä-Afrikan kunnista. Maa on pääsääntöisesti jaettu piirikuntiin (district municipalities), jotka edelleen jakautuvat useihin paikalliskuntiin (local municipalities). Poikkeuksena ovat suurien metropolialueiden itsenäiset metropolikunnat (metropolitan municipalities), jotka eivät kuulu mihinkään piirikuntaan. Vuonna 2016 suoritetun kuntajakouudistuksen jälkeen Etelä-Afrikassa on kahdeksan metropolikuntaa, 44 piirikuntaa ja 205 paikalliskuntaa.
Piirikunnat
Vertailun vuoksi myös piirikuntajaon ulkopuolella olevat metropolikunnat ovat mukana tässä taulukossa.
Paikalliskunnat
Vertailun vuoksi myös paikalliskuntajaon ulkopuolella olevat metropolikunnat ovat mukana tässä taulukossa.
Saša Papac
Saša Papac (s. 7. helmikuuta 1980 Mostar, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, joka kotimaansa lisäksi pelasi Itävallassa vuosina 2001–2006 ja Skotlannissa vuosina 2006–2012. Papac pelasi Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa 31 ottelua. Hän on 185 cm pitkä.
Ura
Papac aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 NK Široki Brijegin joukkueessa, jossa hän pelasi 14 ottelua ja teki yhden maalin. Sittemmin hän edusti Itävallassa Kärntenia ja Austria Wieniä sekä Skotlannissa Rangersia. Bosnian maajoukkueessa Papac teki debyyttinsä vuonna 2001 ja pelasi kaikkiaan 31 maaottelua.
PDFCreator
PDFCreator on avoimen lähdekoodin ohjelma, jonka avulla mistä tahansa Windows-ohjelmasta käsin voidaan luoda PDF-tiedostoja. PDFCreator asentuu Windowsiin tulostimeksi. PDFCreator mahdollistaa myös PDF-tulostusasetusten tarkemman säädön.
PDFCreatorin varsinainen PDF-tuotto-osuus pohjautuu Ghostscript-ohjelmaan.
Virus- ja mainosohjelmistot
Versiosta 0.9.7 lähtien PDFCreatorin asennuksen mukana on automaattisesti asennettu vahingollisia ohjelmia tietokoneelle, ellei käyttäjä ole niitä erikseen kieltänyt asentumasta.
Ensimmäinen ohjelman mukaan lisätty mainosohjelma oli PDFForge toolbar -niminen nettiselaimen lisäosa, joka kaappasi selaimen hakutoiminnot. Vuonna 2012 PDFForge toolbar korvattiin MyStart toolbarilla ja myöhemmin samana vuonna SweetIM toolbarilla.
Vuosien 2012-2013 aikana asennuksen mukana tarttuvia ohjelmia ovat olleet AVG Security Toolbar, iClaro Search , Entrusted Toolbar ja Amazonin IE toolbar.
Team Lotus
Team Lotus oli brittiläinen autourheiluvalmistaja ja -talli.
Team Lotus kilpaili Formula 1 -sarjassa kausina –. Sinä aikana talli otti osaa 491 osakilpailuun ja valmistajana se saavutti kaikkiaan 79 voittoa, 107 paalupaikkaa, 71 nopeinta kierrosta, seitsemän valmistajien mestaruutta sekä kuusi kuljettajien mestaruutta (1963, 1965, 1968, 1970, 1972, 1978). Lotus on historian neljänneksi parhaiten menestynyt Formula 1 -talli Ferrarin, McLarenin ja Williamsin jälkeen.
Tallin historia
thumb|left|Lotus 77 F1-auto. Urheilu- ja F2-autojen kautta Lotus Cars eteni rakentamaan F1-autoja 1958. Ensimmäisen voittonsa Lotus sai automerkkinä Monacon GP:ssä kaudella, kun Stirling Moss löi Rob Walkerin yksityistallin Lotuksella ylivoimaisina pidetyt Ferrarit, ja Moss voitti myös Yhdysvaltain GP:n saman vuoden syksyllä.
Jim Clarkin tultua mukaan talliin alkoi Lotuksen ensimmäinen kultakausi. Aluksi tiimin testikuljettajan virkaa pitänyt Clark saavutti lopulta brittitallissa kaiken urallaan (25 voittoa, 33 paalupaikkaa, 28 nopeinta kierrosta, 274 MM-pistettä, kaksi maailmanmestaruutta ja ajoi 72 kilpailua). Kaudella 1963 Clark voitti seitsemän kauden kymmenestä kilpailusta ja vei maailmanmestaruuden ylivoimaisesti. Toisen mestaruutensa hän voitti 1965. Clark jäikin Lotuksen historian menestyneimmäksi kuljettajaksi pitäen lähes kaikkia tallin henkilökohtaisia ennätyksiä hallussaan, lukuun ottamatta osakilpailuiden määrää. Sitä pitää italialainen Elio de Angelis, joka ajoi tallissa 90 kilpailua. Angelesin lisäksi myös yhdysvaltalainen Mario Andretti on ajanut enemmän kilpailuja tallissa kuin Clark (79).
Kaudelle 1966 Lotus 43 -autoon talli valitsi BRM:n moottorit, mikä oli virhe. BRM H16 -moottori oli painava eikä se ollut luotettava. Sääntömuutoksen myötä moottorien suurin iskutilavuus tuplaantui 1,5 litrasta kolmeen litraan ja BRM:n moottori oli kaksi pienempää moottoria yhdistettynä, josta johtuen siinä oli kaksi kampiakselia ja kahdeksan nokka-akselia.
Lotus 49 ja Cosworth DFV:n tulo kaudelle 1967 palautti tallin voittojen tielle. Voitto uudella moottorilla tuli Hollannin osakilpailusta, jonka Clark voitti. Graham Hill voitti mestaruuden 1968, Jochen Rindt 1970 ja Emerson Fittipaldi 1972.
1970-luvun puolivälissä Lotuksen insinöörit alkoivat tutkia aerodynaamista maaefektiä ja kauden MM-sarjassa Lotus oli ylivoimainen. Mario Andretti voitti silloin maailmanmestaruuden, mutta sen jälkeen alkoi Lotuksen alamäki. Chapman oli alkanut kehitellä aktiivijousitusta F1-autoon, kun hän kuoli yllättäen vuonna 1982. Yhteistyö Ford–Cosworth moottoritoimittajan kanssa päättyi kauteen. Chapmanin jälkeen Lotuksen tallipäälliköksi nousi Peter Warr. Hän palkkasi talliin ranskalaisen insinöörin Gérard Ducarougen, joka suunnitteli Lotus 97T:n. Talli kuului keskikastin kärkipäähän kausina 1979–1984.
Uuteen nousuun talli alkoi lähteä kun Ayrton Senna palkattiin kuljettajaksi kaudelle 1985, jolloin Lotus saavutti paalupaikkoja sekä Elio de Angelis ja Ayrton Senna voittivat kolme GP:tä. Lotus voitti kaksi kilpailua vielä kaudella 1986 ja 1987, mutta sen jälkeen menestysjoukkue alkoi hajota. Senna lähti McLarenille kaudelle 1988 ja Ducarouge päätti palata Ranskaan. Tallin lopullinen alamäki alkoi.
Joulukuussa 1990 entiset Lotuksen työntekijät Peter Collins ja Peter Wright ostivat taloudellisiin vaikeuksiin ajautuneen tallin Chapmanin perikunnalta ja esittelivät uuden Team Lotuksen. Sen kuljettajiksi oli valittu Mika Häkkinen ja Julian Bailey. Rahanpuute näkyi autojen suorituskyvyssä, mutta Häkkinen ajoi kuusi kertaa pisteille kaudella 1992 ja hänen lähdettyään Johnny Herbert neljä kertaa kaudella 1993. Sen jälkeen Lotus-talli ei enää saavuttanut MM-pisteitä.
Tallin velkataakka kasvoi, se ei pystynyt kehittämään autojaan ja lokakuussa 1994 Lotus vaihtoi taas omistajaa. Englantilainen David Hunt osti tallin, mutta jo neljä kuukautta myöhemmin hän ilmoitti Lotuksen sulautuneen Pacific-talliin ja Lotuksen kaksi viimeistä kilpailua ajoivat Mika Salo ja Alessandro Zanardi. Se oli Lotuksen komean historian surullinen loppu.
Lotuksella on ollut yllä mainittujen lisäksi useita muita tunnettuja F1-kuljettajia, kuten muun muassa Ronnie Peterson, Nelson Piquet, Nigel Mansell, John Watson, John Surtees, Graham Hill, Carlos Reutemann, Phil Hill, Gunnar Nilsson, Giancarlo Baghetti, Jacky Ickx ja Jack Brabham.
HRT F1
HRT F1 Team (virallisesti Hispania Racing F1 Team) oli espanjalainen Formula 1 -talli, joka aloitti sarjassa kaudella 2010. Talli tunnettiin ennen nimellä Campos Meta 1, mutta talli joutui jo ennen alkavaa kautta nopeasti talousvaikeuksiin, ja yhdessä vaiheessa näytti siltä, ettei tallin autoja nähtäisi lainkaan lähtöruudukossa. Pelastajaksi nousi espanjalainen liikemies José Ramón Carabante, joka osti enemmistöosuuden tallista itselleen ja nimesi Colin Kollesin tallipäälliköksi Adrián Camposin tilalle. Kolles erosi tehtävästään kauden 2011 päätteeksi ja tilalle tuli Luis Pérez Sala.
Marraskuussa 2012 tallin omistajat ilmoittivat tallin olevan myynnissä. Talli ei kuitenkaan saanut uutta omistajaa 30. marraskuuta mennessä, jolloin talli pyyhittiin pois kaudelle 2013 osallistuvien tallien listalta. Talli osallistui yhteensä 58 kilpailuun saavuttamatta yhtään pistettä.
2010
thumb|left|[[Bruno Senna Hispanialla Belgian GP:ssä kaudella 2010.]] thumb|Hispania Racing F1 Team logo vuonna 2010. Kauden 2010 MM-sarjassa talli kilpaili Dallaran suunnittelemalla ja valmistamalla autolla, mutta valmistajien sarjaan auto ilmoitettiin nimellä HRT-Cosworth. Kaudelle 2010 tallin kuljettajiksi ilmoitettiin Bruno Senna ja Karun Chandhok.
Tallin testikuljettajana pääasiallisesti toimiva Sakon Yamamoto korvasi Sennan Britannian GP:ssä ja Chandhokin Saksan GP:stä 2010 eteenpäin. Yamamoto ei kuitenkaan pystynyt kilpailemaan Singaporen GP:ssä, vaan tallin kauden 2010 neljänneksi kisakuljettajaksi nimettiin tallin toinen testikuljettaja Christian Klien. Klien korvasi Yamamoton myös Brasilian GP:ssä ja kauden päätteneessä Abu Dhabin GP:ssä Talli sijoittui 11. MM-taulukossa saavuttamatta kaudella yhtään pistettä. Hispanian taakse MM-sarjassa jäi ainoastaan Virgin. Tallin parhaaksi sijoitukseksi jäivät Chandhokin ja Sennan ajamat 14. sijat. Kauden loppupuolella ilmoitettiin Hispanian tehneen sopimuksen Toyotan kanssa Toyotan kaudelle 2010 suunnitteleman auton käytöstä. Sopimus kuitenkin purkautui Hispanian ollessa kyvytön maksamaan lupaamansa maksunsa ajallaan.
Venlojen viesti
Venlojen viesti on vuosittain Suomessa järjestettävä naisten viestisuunnistuskilpailu. Samassa yhteydessä järjestetään myös miesten kilpailu Jukolan viesti.
HRT F1
2011
thumb|left|[[Narain Karthikeyan Malesian GP:n harjoituksissa 2011.]] Kaudella 2011 tallin kuljettajina aloittivat paluun kilpakuljettajaksi tehnyt Narain Karthikeyan ja Vitantonio Liuzzi.
Venlojen viesti
Venlojen viestiin osallistuu niin maailman huippusuunnistajia kuin aivan tavallisia kuntoilijoita; kaikilla joukkueilla ovat tasavertaiset radat ja rastit.
HRT F1
2011
Kausi alkoi Hispanialta surkeasti kun tallin molemmat autot karsiutuivat Australian kilpailusta aika-ajoissa. Seuraavassa kilpailussa tallin molemmat autot pääsivät mukaan mutta keskeyttivät.Kanadan GP:ssä kilpailussa tallin kuljettaja Liuzzi onnistui ajamaan tallin koko historiansa parhaan sijoituksen ajamalla sijalle 13. Talli julkisti kesäkuun lopussa Daniel Ricciardon kilpakuljettajakseen. Hän korvasi Narain Karthikeyanin Britannian GP:stä lähtien. Karthikeyan ajoi Liuzzin tilalla Intian GP:ssä. Talli sijoittui MM-taulukossa 11:nneksi Virginin edelle kuten aiempanakin vuonna.
Venlojen viesti
Historia
Vuosina 1951–1977 kilpailu käytiin Venlojen juoksu -nimisenä yksilökilpailuna. Venlojen juoksun menestyksekkäin urheilija on Irja Niemelä (o.s. Petäjä) neljällä voitollaan.
HRT F1
2012
thumb|Karthikeyan Kanadan GP:ssä vuonna 2012. Kaudella 2012 tallissa ajoivat Pedro de la Rosa ja tallin kanssa jatkosopimuksen tehnyt Narain Karthikeyan.
Avauskilpailussa Australiassa tallin molemmat kuljettajat karsiutuivat edellisen vuoden tapaan kilpailusta, sillä kuljettajien kierrosajat eivät mahtuneet 107 prosentin karsintarajan sisään. Tallilla oli myös vaikeuksia saada molemmat autot valmiiksi katsastukseen kisaviikonlopun alla. Kausi oli muutenkin tallille vaikea. Tallin parhaaksi sijoitukseksi jäi Karthikeyanin ajama Monacon GP:n 15. sija. Talli sijoittui sarjan viimeiseksi viimeisellä kaudellaan.
Venlojen viesti
Historia
Nuorille suunnistajille on vuodesta 1986 lähtien järjestetty elokuussa erillisenä kilpailuna Nuorten Jukola -viesti. Se on seitsenosuuksinen kilpailu 11–18-vuotiaille. Joukkueessa on oltava sekä poikia että tyttöjä.
Venlojen viesti 1978–2023
Lippu on niiden suunnistajien kohdalla, joiden kotimaa on eri kuin seuran.
Tukilentolaivue
Tukilentolaivue (TukiLLv) on Suomen ilmavoimiin Satakunnan Lennoston Pirkkalan lentokentälle sijoitettu joukkoyksikkö.
Laivueen tehtävänä on puolustusvoimien ja valtiohallinnon tukeminen tukilentotoiminnalla sekä tutkimus- ja koelentotoiminta. Sen muita tehtäviä ovat mm. lentokuljetukset, laskuvarjohyppytoiminta, ilma- ja kartoituskuvaukset ja maalinhinaukset.
Aiemmin itsenäisenä toiminut laivue liitettiin Ilmasotakoulun organisaatioon 1. tammikuuta 2005 koulun nimenvaihdoksen yhteydessä. Pirkkalaan laivue siirtyi 1. heinäkuuta 2014 ja 1. tammikuuta 2015 alkaen laivue liitettiin virallisesti Satakunnan Lennostoon.
Nykyaika
Laivue operoi ilmavoimien kuljetus- ja yhteyskoneilla kuten EADS CASA C-295M (CC), Learjet 35 (LJ), Pilatus PC-12NG (PI) ja Valmet L-70 Vinka (VN) sekä tutkimus- ja koelentokoneilla BAe Hawk (HW) ja F/A Hornet (HN) Pirkkalan tukikohdassa. Laivue jakautuu lentueisiin:
Vuoden 2012 helmikuussa julkistetussa puolustusvoimauudistuksessa Tukilentolaivue päätettiin siirtää Pirkkalaan vuonna 2014. Samalla siihen liitettiin aiemmin Jämsän Hallissa sijainnut Ilmavoimien Koelentokeskus.
Historia ja perinteet
Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1997 Tikkakoskella lakkautetuista Tiedustelulentolaivueesta (TiedLLv) ja Utiin  Kuljetuslentolaivueesta (KuljLLv), josta uuteen yksikköön liitettiin vain kuljetuslentue. Kuljetuslentolaivueen helikopterilentue siirrettiin samalla maavoimiin.
Laivueen hihamerkeissä on seuraavat eri lentueiden symbolit :
Itsenäisen joukko-osaston vuosipäivä oli 1. lokakuuta ja kunniamarssi Kotkan pojat.
Komentajat
Laivueen komentajina ovat olleet:
Keskuskenttä
Keskuskenttä on useiden Suomessa sijaitsevien urheilukenttien nimi.
Christopher Kanu
Christopher Kanu (s. 4. joulukuuta 1979 Nigeria) on entinen nigerialainen jalkapallopuolustaja. Hän pelasi Nigerian maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2000. Christopher Kanu on tunnetun jalkapalloilijan Nwankwo Kanun veli.
Christopher Kanu kävi kauden 2007 alussa Veikkausliiga-seurojen IFK Mariehamnin ja HJK:n testissä pelaten myös Liigacupin otteluita molemmissa joukkueissa mutta ei saanut sopimusta.
Theriodontia
Theriodontia on terapsidien kladi, johon kuuluvat kladit Gorgonopsia, Therocephalia ja Cynodontia eli kynodontit, joihin kuuluvat myös nisäkkäät. Therocephalia ja kynodontit kuuluvat lisäksi yhteiseen kladiin Eutheriodontia, sillä ne ovat mitä todennäköisimmin toistensa sisarryhmät. Kaikki muut tämän kladin edustajista paitsi nisäkkäät ovat kuolleet sukupuuttoon.
Theriodontian nimesi Richard Owen vuonna 1876 kuvaamaan tuohon aikaan tunnettuja lihansyöjäterapsideja kuten Gorgonops ja Galesaurus. Nykyisen luokittelun perustansa Theriodontia sai vuonna 1956, kun Watson ja Romer uudistivat terapsidien luokituksen uusien tietojen pohjalta. Koska nykyisin biologiassa ja paleontologiassa suositaan fylogeneettista systematiikkaa myös nisäkkäät luetaan Theriodontiaan, sillä niiden esimuodotkin kuuluivat siihen. Fylogeneettinen systematiikka luokittelee eliöitä niiden sukulaisuussuhteiden mukaisesti, jolloin taksoneiksi hyväksytään vain luonnollisia ryhmiä eli kladeja, jotka käsittävät esimuodon ja sen kaikki jälkeläiset.
Luokittelu
Gorgonopsien sukulaisuussuhde Eutheriodontiaan ei ole kaikilta osin vielä selvillä. Joissain tutkimustuloksissa ei ole ollut täysin selvillä ovatko Gorgonopsia ja Eutheriodontian sisarryhmiä kuten yleisimmin oletetaan, vai onko Anomodontia sittenkin vielä läheisempää sukua Eutheriodontialle. Kuitenkin suurin osa näistä tutkimuksista edeltää varhaisimpien tunnettujen Anomodontiaan kuuluvien terapsidien jäänteiden löytymistä. Lisäksi Gorgonopseilla on myös havaittu joitain kallontakaisen luurangon yhtäläisyyksiä Biarmosuchian kanssa, joten myös se saattaa olla läheistä sukua Theriodontialle.
Gorgonopsia on yksi vaikeimmin luokiteltavista synapsidien kladeista, sillä sen jäsenten kallon anatomia on muuttunut vain vähän niiden historian aikana, ja suurin osa sen taksoneista tunnistetaan verrannollisista ominaisuuksista. Kaikki Gorgonopsian jäsenet olivat sapelihampaisia petoja. Therocephalian ja kynodonttien edustajat ovat gorgonopseja paljon monimuotoisempia.
Osa aikaisemmista tutkimuksista on asettanut Therocephalian aseman taksonina kyseenalaiseksi, mutta kattavempien tutkimusten tulosten valossa näyttää siltä, että se tosiaan on kynodonteista erillinen ryhmä, joka on niiden sisarkladi. Nisäkkäät kuuluvat kynodonttien kehityslinjaan, ja siinä ryhmään Prozostrodontia, johon kuuluu myös monia muita hyvin nisäkäsmäisiä muotoja, esimerkiksi heimo Tritylodontidae, jonka jäseniä pidettiin aikaisemmin varsinaisina nisäkkäinä. Myöhempi tutkimus on kuitenkin osoittanut, että Tritylodontidaen jäseniltä puuttuu nisäkkäiden leukanivelen rakenne, eikä niitä siksi enää lueta nisäkkäisiin. Myös osalle Therocephalian jäsenistä kehittyi kynodonteista riippumatta samantyyppisiä nisäkäsmäisiä piirteitä.
Fylogenia
Rubidge & Sidor (2001):
E. Amson & M. Laurin (2011):
Matti Perttilä
Matti "Masa" Rudolf Perttilä (21. tammikuuta 1896 Isokyrö − 12. toukokuuta 1968 Isokyrö) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Hänen lempinimensä oli "Kyrön leijona".
Perttilä saavutti olympiapronssia kreikkalais-roomalaisen painin keskisarjassa Antwerpenissa 1920. Hän voitti ensimmäisessä ottelussaan belgialaisen Oscar Cornelisin selätyksellä ajassa 2.04, sitten tanskalaisen Svend Nielsenin selätyksellä ajassa 7.17 ja kolmannessa ottelussaan ruotsalaisen Svend Fältströmin tuomaripäätöksellä ajassa 29.40. Neljännessä ottelussaan hän hävisi tuomaripäätöksellä 25 minuutin painin jälkeen kultaa lopulta voittaneelle ruotsalaiselle Carl Westergrenille. Mitaliotteluissa hän voitti belgialaisen Maurice Vanderleendenin ajassa 8.40 mutta hävisi maanmiehelleen Arthur Lindforsille ajassa 1.48. Lopuksi Perttilä voitti hollantilaisen Bert Eillebrechtin ajassa 3.19 ja norjalaisen Sjur Johnsenin tuomaripäätöksellä 25 minuutin painin jälkeen.
Seuratasolla Perttilä edusti Suomessa Kyrön Voimaa. Vuodesta 1923 hän asui ja kilpaili muutaman vuoden ajan Yhdysvalloissa.
Out Stack
Out Stack on yksi Shetlandsaarista. Se sijaitsee Unstista 3 kilometriä pohjoiseen ja aivan Muckle Fluggan pohjoispuolella. Out Stack on siten pohjoisin Britteinsaari.
Out Stackilla ei ole ihmisasutusta. Saari kuuluu Shetlandsaarten pohjoisten saarten ryhmään ja on osa Hermanessin kansallista luonnonsuojelualuetta.
Tuomaksen evankeliumi
Tuomaksen evankeliumi voi tarkoittaa seuraavia:
Armeijaryhmä H
Armeijaryhmä H  oli Saksan länsirintaman armeijaryhmä. Sen komentajina toimivat kenraalieverstit Kurt Student joulukuusta 1944 tammikuuhun 1945 sekä Johannes Blaskowitz tammikuusta 1945 huhtikuuhun 1945.
Louisiadesaaret
Louisiadesaaret on saariryhmä Papua-Uudessa-Guineassa 200–400 kilometriä Uuden-Guinean saaren itäkärjestä kaakkoon. Saaristo koostuu kymmenestä tuliperäisestä tai korallisaaresta sekä lähes 90 pienemmästä luodosta tai riutasta. Sideia ja Basilaki sijaitsevat lähinnä Uutta-Guineaa; Misima, Vanatinai ja Rossel sijaitsevat kauempana idässä. Suurin saarista on Vanatinai, joka tunnetaan myös eurooppalaisten antamilla nimillä Sudest ja Tagula. Saarten kokonaispinta-ala on noin 2 200 neliökilometriä. Suurimmat saaret ovat tuliperäisiä ja useat pienemmät saaret ovat muotoutuneet koralliriutoista.
Louisiadesaarilla oli asukkaita 47 000 vuonna 2014. Suurin asutuskeskus on Bwagoia Misiman saarella. Saarilta on löydetty kultaesiintymiä. Louisiadesaarten sademetsät muodostavat oman ekoalueensa, jossa on useita endeemisiä puulajeja (suvuista Pandanus, Diospyros ja Hopea), viisi endeemistä sammakkolajia, kaksi endeemistä liskolajia ja viisi endeemistä lintulajia.
Gert Bastian
thumb|right|Gert Bastian Gert Bastian (26. maaliskuuta 1923 – 1. lokakuuta 1992 Bonn) oli saksalainen kenraali ja Liittouma 90/Vihreät -puolueen poliitikko. Hän oli Saksan liittopäivien jäsenenä vuosina 1983–1987.
Bastian eli elämänsä viimeiset kymmenen vuotta suhteessa itseään 25 vuotta nuoremman vihreän poliitikon Petra Kellyn kanssa. Molemmat tulivat 1980-luvun alussa kuuluisiksi ydinohjuksia vastustaneen kansanliikkeen keulakuvina. Bastian ei virallisesti eronnut edellisestä vaimostaan. Bastian ja Kelly löydettiin kuolleina asunnostaan Bonnista 19. lokakuuta 1992. Poliisin mukaan Bastian suurella todennäköisyydellä surmasi ampumalla ensin Kellyn ja sitten itsensä. Teon motiivi ei koskaan selvinnyt.
Koivisto (paikannimi)
Koivisto on usean paikan nimi suomalaisten historiallisilla asuinalueilla. Suurin osa näistä sijaitsee rannikolla tai muuten tärkeiden vesireittien varrella. Näistä ainakin osalla tiedetään olleen aikaisemmin ruotsinkielisen nimen Björkö ("Koivusaari"). Nämä on sitten käännetty suomeksi muun muassa Koivistoiksi tai Koivusaariksi.
Erään teorian mukaan osa Koivisto-nimistöstä viittaisi viikinkiaikaisiin kauppapaikkoihin, joiden nimeen olisi sisältynyt kaupparauhaa tai -oikeutta tarkoittava birk-sana (vrt. Birka Ruotsissa), joka olisi myöhemmin ymmärretty koivua tarkoittavaksi.
Laivakissa
thumb|Englantilainen laivakissa nimeltä Peebles [[HMS Western Isles|HMS Western Isles -aluksella vuonna 1944.]] Laivakissa on laivassa pidettävä kissa. Sen tarkoitus on onnen tuominen laivalle, sään ja muiden tapahtumien ennustaminen sekä hiirten ja muiden tuholaisten pyydystäminen.
Laivakissoja on ollut jo muinaisista ajoista alkaen paitsi torjumassa tuholaisia myös uskonnollisista ja taikauskoisista syistä. Muinaisegyptiläinen kissaan liitetty Isis-jumalatar oli navigointitaidon ja merimiesten suojelija, jolle merimiehet uhrasivat ja jonka vuoksi he alkoivat ottaa laivoihinsa kissoja tuomaan onnea. Antiikin aikana oli yleistä, että laivoissa oli keulakoristeena kissa ja laivan nimen osana oli Isiksen nimi.
Kissojen uskottiin vuosituhansien ajan tuovan laivalle onnea vaarallisilla vesillä purjehdittaessa. Laivakissojen käyttäytymisestä luettiin hyviä ja huonoja enteitä, ja niiden uskottiin pystyvän esimerkiksi nostattamaan myrskyn häntäänsä sitoutuneella taikavoimalla. Joissakin säähän liittyvissä uskomuksissa olikin perää: kissat esimerkiksi pystyvät havaitsemaan ilmanpaineen pienetkin muutokset ja levottomalla käyttäytymisellään ilmaisemaan matalapaineen. Laivakissan yli laidan heittämisestä uskottiin seuraavan myrsky ja yhdeksän vuoden epäonni. Laivakissoja ruokittiin ja kohdeltiin tästä syystä hyvin.
Ruotsissa keskiajalla laki määräsi kauppalaivurit pitämään kissaa laivassa rangaistuksen uhalla. Joskus merimiehet salakuljettivat laivalle omiakin kissojaan seuralaisikseen. Ison-Britannian kuninkaallisessa laivastossa määrättiin, että laivalla piti olla vähintään yksi laivakissa palvelemassa valtiota. Laivakissat kiellettiin kuninkaallisessa laivastossa vasta vuonna 1975 hygieniasyihin vedoten.
Monet purjelaivoihin liittyneet asiat on eri kielissä, kuten englannissa ja saksassa, nimetty kissojen mukaan. Vanha tapa nimetä laivat feminiinisin nimin on sekin osa kissoja ja laivoja yhdistävää perinnettä, sillä mytologisissa tarinoissa kissat olivat tavallisesti naaraita.
Laivakissoina on usein suosittu monivarpaisia kissoja, joiden uskottiin pysyvän kannella pienempitassuisia kissoja paremmin ja tuovan onnea. Monivarpaisia kissoja kutsutaankin yhä yleisesti laivakissoiksi.
Armeijaryhmä G
Armeijaryhmä G oli Saksan länsirintaman armeijaryhmä. Sen komentajina toimivat kenraalieversti Johannes Blaskowitz toukokuusta 1944 syyskuuhun 1944, kenraali Hermann Balck lokakuusta 1944 joulukuuhun 1944 sekä taas Blasokwitz joulukuusta 1944 tammikuuhun 1945.
Fair to Midland
Fair to Midland oli yhdysvaltalainen rock-yhtye joka perustettiin 1998. Yhtye on julkaissut kolme albumia ja yhden EP:n, ja ollut kiertueella muun muassa Dir en greyn, Flyleafin, Alexisonfiren, Saosinin ja As I Lay Dyingin kanssa.
Cielos Airlines
Cielos Airlines on perulainen rahtilentoyhtiö, joka perustettiin 1997. Yhtiö aloitti lentotoimintansa 1998.
Laivasto
thumb|Cielos Airlinesin Douglas DC-10-30F. Cielos Airlinesin laivasto koostui seuraavasti elokuussa 2006:
Verhneviljuiskin ulus
Verhneviljuiskin ulus tai Verhneviljuiskin piiri, ) on paikallinen itsehallintoalue Viljuijoen yläjuoksulla Sahan tasavallan länsiosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Olenjokin kansalliseen piiriin, idässä Viljuiskin ja Gornyin uluseihin, etelässä Oljokminskin ulusiin sekä lännessä Njurban piiriin ja Suntarin ulusiin.
Verhneviljuiskin ulusin pinta-ala on 43 170 km². Vuonna 2005 sen asukasluku oli 21 200 ja asukastiheys 0,5 asukasta neliökilometriä kohden. Vuonna 1989 väestöstä oli jakuutteja 94,5 prosenttia, venäläisiä kolme prosenttia, evenkejä 0,3 prosenttia ja eveenejä 0,2 prosenttia sekä muita kaksi prosenttia. Kaikkiaan väestö koostui 27 eri kansallisuudesta.
Kuntajako
Verhneviljuiskin ulusin hallinnollinen keskus on Verhneviljuiskin eli Üöhee Bülüün kylä.
Xomustaaxin, Balagannahin, Byrakanin ja Edjugeiskin kunnat lakkautettiin vuoden 2006 kunnallishallintouudistuksessa.
Shakespeare: The Animated Tales
Shakespeare: The Animated Tales (tunnetaan myös nimellä The Animated Shakespeare) on Leon Garfieldin luoma brittiläinen animaatiosarja, joka perustuu William Shakespearen näytelmiin.
Sarjaa tehtiin kaksi kautta, jotka molemmat sisälsivät kuusi noin kolmenkymmenen minuutin mittaista näytelmään perustuvaa animaatiota.
Ensimmäinen kausi
Sarjan ensimmäinen kausi sisältää kuusi näytelmäsovitusta.
Toinen kausi
Sarjan toinen kausi sisältää kuusi näytelmäsovitusta.
Claudia Roth
thumb|right|Claudia Roth Claudia Benedikta Roth (s. 15. toukokuuta 1955 Ulm, Länsi-Saksa ) on saksalainen Liittouma 90/Vihreät -puolueen poliitikko. Hän istui Euroopan parlamentissa vuosina 1985–1998 ja kuuluu yhä Saksan liittopäiviin.
Hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi yhdessä Cem Özdemirin kanssa syksyllä 2008.
Crewen rautatieasema
Crewen rautatieasema on rautatieasema Crewen kaupungissa Cheshiressä, Englannissa. Sitä käyttävät West Coast Main Linen, North Wales Coast Linen, Welsh Marches Linen, Crewe–Derby-radan ja Crewe–Manchester-radan junat. Asemalle liikennöivät Arriva Trains Wales, East Midlands Trains, Caledonian Sleeper, London Northwestern Railway, Northern, CrossCountry ja Virgin Trains West Coast.
Crewen asema avattiin 4. heinäkuuta 1837. Sitä käytti yli 3,1 miljoonaa matkustajaa kaudella 2017–2018.
Jim Crow -lait
pienoiskuva|Mustaksi maskeerattu [[Thomas D. Rice esittämässä ”Jump Jim Crow’ta”. Litografia noin vuodelta 1832.]] Jim Crow -lait olivat Yhdysvaltojen etelävaltioissa Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen rotuerottelua ylläpitäneitä lakeja, joiden tarkoitus oli estää mustaa väestöä saamasta poliittista ja taloudellista valtaa valkoisten eteländemokraattien hallitsemissa osavaltioissa. Lait saivat alkunsa 1870-luvulla ja olivat voimassa 1960-luvun puoliväliin saakka.
Jim Crow -lait perustuivat juridisesti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 1896 antamaan päätökseen Plessy vastaan Ferguson. Päätöksen mukaan Louisianan osavaltion laki, joka sääti mustille ja valkoisille tarkoitetut erilliset mutta yhdenvertaiset tilat rautatieliikenteessä pakollisiksi, ei ollut perustuslain vastainen. Päätös muodosti osavaltioiden ja paikallishallintojen rotuerottelukäytäntöjen juridisen perustan aina vuoteen 1954 asti, jolloin korkein oikeus kumosi sen päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta. Tämän yksimielisen (9–0) päätöksen mukaan rotuerottelu on perustuslain neljännentoista lisäyksen vastainen. Neljästoista lisäys takaa kaikille kansalaisille yhtenäisen kohtelun lain edessä.
Termin alkuperä
Jim Crow -nimitys tulee Thomas D. Ricen vuonna 1828 tekemästä ”Jump Jim Crow” -pilkkalaulusta, jota tämä esitti kiertolaislauluesityksessään, joka sai menestystä ja runsaasti jäljittelijöitä. Vaikka näytösten halventavuus vähenikin myöhempinä vuosikymmeninä, ”Jim Crow” oli jo vuonna 1838 rasistinen haukkumasana ja se oli tuoreessa muistissa vielä 1870-luvulla, jolloin kyseisiä lakeja alettiin säätää. Termi ”Jim Crow -laki” esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1904 Dictionary of American Englishissa. Nimitystä oli käytetty kuitenkin yleisesti jo ainakin vuodesta 1890 lähtien.
Jim Crow -lait ja rotusyrjintä
pienoiskuva|[[John T. McCutcheonin karikatyyri vuodelta 1904 valkoisten ja mustien erillisistä mutta ”yhdenvertaisista” junanvaunuista.]] pienoiskuva|Yksinomaan valkoisille tarkoitettu ravintola Ohion [[Lancaster (Ohio)|Lancasterissa 1938.]] Jim Crow -lakien perusteella mustalla väestöllä oli erilliset mutta ”yhtäläiset” oikeudet (separate but equal). Todellisuudessa lait olivat osa järjestelmällistä rotusyrjintää, jolla rajoitettiin mustan väestön tavallista elämää. Pääosin ne pyrkivät erottamaan mustan väestön valkoisesta muun muassa kouluissa ja useimmissa julkisissa paikoissa, erityisesti junissa ja busseissa. Vuonna 1914 jokaisessa etelävaltiossa oli Jim Crow -lakeja. Lait vaikuttivat arkielämän kaikkiin puoliin: esimerkiksi vuonna 1930 Alabaman Birminghamissa valkoiset ja värilliset eivät saaneet pelata keskenään dominoa tai tammea.
Eri osavaltioiden Jim Crow -lait kielsivät muun muassa:
Myös sukupuoliyhteys mustien miesten ja valkoisten naisten välillä oli kielletty ja sitä pidettiin juridisesti raiskauksena. Lakien noudattamista valvottiin väkivallalla ja sen uhalla, ja niiden noudattamatta jättäminen vaaransi työpaikan, kodin ja jopa hengen. Mustilla ei juuri ollut mahdollisuuksia saada oikeutta väkivallan kohteeksi jouduttuaan, koska poliisi ja oikeuslaitos oli valkoisten hallitsema.
Väkivalta oli keskeinen Jim Crow -lakien sosiaalisen kontrollin väline ja sen äärimmäinen muoto oli mustien lynkkaukset. Monien valkoisten aikalaisten mukaan lynkkaukset olivat välttämätön lisä oikeuslaitokselle, vaikka ne olivatkin epämiellyttäviä. He uskoivat mustien olevan taipuvaisia väkivaltaisiin rikoksiin, erityisesti valkoisten naisten raiskauksiin. Lynkkauksia tutkineen Arthur Raperin mukaan noin kolmasosa lynkatuista oli syyttömiä. Lynkkauksen kohteeksi mustat joutuivat yleensä vaadittuaan kansalaisoikeuksia, rikottuaan Jim Crow -sääntöjä tai rotumellakoiden jälkipuinnissa.
Ruotsalaisen Gunnar Myrdalin Carnegie-säätiön toimeksiannosta vuonna 1944 julkaisema tutkimus An American Dilemma: The Negro Problem and Modern Democracy käsitteli mustien ihmisoikeuksien toteutumisen ongelmaa Yhdysvalloissa. Tutkimus teki Jim Crow -laeista ja niitä ylläpitäneistä osavaltioista kansallisen häpeäpilkun.
Lakien kumoaminen
Vuonna 1954 Yhdysvaltain korkein oikeus kumosi päätöksen Plessy vastaan Ferguson päätöksellä Brown vastaan Topekan koululautakunta, jonka mukaan rotuerottelulait olivat Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäyksen vastaisia. Päätös käynnisti Yhdysvalloissa koulutusjärjestelmän ja yleisemmän yhteiskunnallisen uudistuksen ja toimi innoittajana kansalaisoikeusliikkeen syntymiselle. Kansalaisoikeusliikkeen järjestämä Montgomeryn bussiboikotti ja sitä seuranneet mielenosoitukset vaikuttivat myös Jim Crow -lakien kumoamiseen. Yhdysvaltain liittovaltion lakiin lisättiin lopulta vuonna 1964 kansalaisoikeuslaki (Civil Rights Act) ja äänioikeuslaki (Voting Rights Act) vuonna 1965.
Kirkpatrick Macmillan
thumb|Kirkpatrick Macmillan ajaa polkupyörällään, piirros myöhemmältä ajalta. thumb|Näköiskappale Macmillanin oletetusta polkupyörästä. Kirkpatrick Macmillan (2. syyskuuta 1812 Keir, Dumfriesshire – 26. tammikuuta 1878) oli skotlantilainen seppä, jota on väitetty polkupyörän keksijäksi. Jo aiemmin oli ollut olemassa potkupyöriä, mutta Macmillanin väitetään ensimmäisenä liittäneen niihin polkimet.
Tiedot Macmillanin polkupyörästä ovat kiistanalaisia ja perustuvat selvitykseen, jonka hänen sukulaisensa James Johnston julkaisi vuonna 1899. Macmillan oli sepän poika ja työskenteli isänsä pajassa vuodesta 1824. Kertoman mukaan hän ryhtyi rakentamaan itselleen paranneltua puista potkupyörää, joka liikkuisi polkemalla, ja sai sen valmiiksi vuonna 1839. Voimansiirto polkimien ja takapyörän välillä tapahtui ketjujen sijaan pitkien kampien avulla, mikä teki Macmillanin polkupyörästä raskaan ja työlään polkea. Macmillanin kerrotaan kuitenkin ajaneen sillä 22,5 kilometrin matkan kotikylästään Dumfriesin kaupunkiin alle tunnissa. Kesäkuussa 1842 hänen kerrotaan ajaneen kahdessa päivässä 109 kilometriä Glasgowiin, jolloin hän sai viiden šillingin sakon törmättyään matkalla pikkutyttöön. Ei ole luotettavia tietoa siitä, oliko ajaja tällä matkalla juuri Macmillan, sillä aikalaisuutiset puhuivat vain pyörällä ajaneesta herrasmiehestä, mitä nimitystä ei luultavasti olisi tuohon aikaan käytetty kyläsepästä.
Macmillan ei yrittänyt patentoida keksintöään tai rikastua sillä, joten muut alkoivat pian kopioida sitä. Vuonna 1846 toinen skotti Gavin Dalzell alkoi valmistaa samanlaisia polkupyöriä ja häntä luultiin 1800-luvun lopulle saakka laitteen todelliseksi keksijäksi. Myös Alexandre Lefèbvre -niminen ranskalainen rakensi tiettävästi poljettavan pyörän vuonna 1842.
Macmillanin alkuperäinen pyörä ei ole säilynyt. Vuonna 1896 esitelty ”Macmillanin ensimmäinen polkupyörä” osoittautui myöhemmin yhdistelmäksi kahdesta Thomas McCall -nimisen vaununtekijän 1860-luvun lopussa valmistamasta polkupyörästä. Se ja toinen replika Macmillanin väitetystä polkupyörästä on nykyään näytteillä Dumfries Museumissa.
Keskiluokka
Keskiluokka tarkoittaa sosiologiassa ihmisjoukkoa, joka sijoittuu keskelle yhteiskunnan sosiaalista hierarkiaa. Se siis koostuu sellaisista yhteiskunnan jäsenistä, joiden ei voida katsoa kuuluvan varakkaaseen yläluokkaan mutta jotka toisaalta eivät myöskään kuulu vähävaraiseen alaluokkaan (proletariaattiin). Keskiluokan tarkka määrittely ei kuitenkaan ole kiistatonta, ja käsitettä voidaan lähestyä esimerkiksi tulotason, ammattiaseman, koulutustason tai kulttuuristen piirteiden kautta.
Historia
Yhteiskunnat ovat kautta historian järjestäytyneet hierarkisesti, ja sosiaalisen stratan keskivaiheilla olevaa luokkaa on kutsuttu eri aikakausina ja eri kulttuureissa hyvinkin erilaisilla nimityksillä. Keskiluokan käsitteen sen modernissa merkityksessä otti tiettävästi ensimmäisenä käyttöön brittiläinen kirjailija James Bradshaw vuonna 1745.
Teollista yhteiskuntaa edeltäneessä feodaaliyhteiskunnassa ei ollut siis keskiluokan käsitettä samaan tapaan, kuin sanaa nykyaikana käytetään. Tuon ajan "keskiluokan" voidaan ajatella muodostuneen ainakin talonpojista ja porvaristosta. Yläluokkaiseen eliittiin katsottiin kuuluvan lähinnä aateli ja ainakin osa papistosta.
Feodaalijärjestelmän heikkeneminen kapitalistisen talousjärjestelmän ja teollisen vallankumouksen myötä nostivat porvariston vaikutusvalta ja varallisuutta aateliston ja papiston vastaavasti heikentyessä. Tämä muutos teki porvaristosta lopulta uuden yläluokan.
Teollistuneissa ja kapitalistisissa yhteiskunnissakin porvaristoa kutsuttiin kuitenkin pitkään keskiluokaksi erotuksena sen yläpuolella aiemmin olleesta aatelista. Myöhemmin kapitalistisen talousjärjestelmän vakiinnuttua varakkaimpia porvareja alettiin pitämään uutena yläluokkana, kun taas pienyrittäjistä, käsityöläisistä ja muista itsenäisistä ammatinharjoittajista muodostui uusi keskiluokka, joka tunnetaan myös pikkuporvaristona.
Nykyaikaisessa jälkiteollisessa yhteiskunnassa keskiluokka voidaan määritellä lukuisilla tavoilla, eikä yksiselitteistä määritelmää keskiluokalle ole onnistuttu löytämään. Sosiologisessa tutkimuskeskustelussa on jopa puhuttu luokan käsitteen kuolemasta yksilöllisten valinnanmahdollisuuksien ja kulttuurisen moninaisuuden lisääntyessä. Kuitenkin samalla pääomat edelleen jakautuvat epätasaisesti yhteiskunnan jäsenten välillä, ja myös nykyaikaisissa yhteiskunnissa on havaittavissa valtasuhteita ja hierarkioita. Tässä suhteessa luokista puhuminen on edelleen relevanttia.
Keskiluokan elintaso on vaihdellut merkittävästikin eri aikakausina. Esimerkiksi vuonna 1920 oli Suomessa keskiluokkaisen pikkuvirkamiesperheen käytössä kaksinkertainen määrä rahaa työläisperheeseen verrattuna. Kaupungeissa tyypillinen työläisperhe asui yhden huoneen ja keittiön vuokra-asunnossa (asukkaita 2,7 huonetta kohti). Virkamiesperheen suuremmassa vuokra-asunnossa oli 1,3 henkeä huonetta kohti. Sähkö oli kaupungeissa lähes kaikilla. Yksi ahtauden syy oli alivuokralaisten pitäminen. Perheeseen kuulumattomia asui joka toisessa virkamiesperheessä ja joka kolmannessa työläisperheessä. Virkamiehet kuluttivat merkittävästi enemmän kalliita elintarvikkeita - paitsi kahvia, jota kului enemmän työläisperheessä. Varsinainen porvaristo ja yläluokka olivat huomattavasti vauraampia kuin keskiluokka.
Tuloihin perustuva määritelmä
Määriteltäessä keskiluokkaa yhteiskunnan jäsenten tulotason kautta voidaan keskiluokka mieltää ihmisryhmänä, jonka tulot sijoittuvat määrätylle etäisyydelle yhteiskunnan jäsenten mediaanituloista. Tällöin keskiluokka ja keskituloiset tarkoittavat lähtökohtaisesti samaa asiaa. Määritelmän etuna on se, että tulonjakotilastoja on yleensä laajasti saatavilla, tiedot ovat tarkkoja ja tulonjakotilastojen kautta saatavaa numeerista dataa on mahdollista käsitellä tilastotieteen avulla. Yhdessä nämä seikat mahdollistavat keskiluokkaa koskevan määrällisen tutkimuksen. Tulonjakotilastojen hyödyntäminen mahdollistaa myös kansainvälisen vertailevan tutkimuksen tekemisen. Toisaalta keskiluokkaa määriteltäessä käytetyt tulorajat ovat usein enemmän mielivaltaisia kuin selkeään teoriapohjaan perustuvia. Tämä osaltaan vähentää tulotasoon perustuvien määritelmien arvoa. Myös eri tahot asettavat toisistaan poikkeavia määritelmiä tulorajojen suhteen, mikä vähentää eri tutkimusten välistä vertailukelpoisuutta.
Esimerkiksi OECD määrittelee keskiluokaksi ne kotitaloudet, joiden käytettävissä olevat tulot ovat vähintään 75 % ja korkeintaan 200 % mediaanitulosta. Tällä laskutavalla määriteltynä 80 % suomalaisista kuului vuonna 2015 keskiluokkaan. Yksiselitteistä vastausta siihen, mitkä tulorajat kyseiseen keskiluokan määritelmään riittävät ei voida antaa, koska määrittely tapahtuu kotitaouksittain, jolloin henkilön statukseen vaikuttaa samassa kotitaloudessa asuvien henkilöiden tulojen lisäksi kotitalouden koko.
Toinen laajasti käytetty määritelmä on EU:n käyttämä 60 % - 200 % mediaanituloista. Vuonna 2020 tämän määritelmän mukaan keskiluokkaisia olisivat esimerkiksi Suomessa olleet ne henkilöt, joiden vuositulot ovat noin 15 500 € - 52 000 €.
Näiden lisäksi tutkimuslaitokset määrittelevät keskiluokan tulorajoja usein toisistaan poikkeaville tavoilla. Esimerkiksi Deutsche Institut für Wirtschaftforschung (DIW) pitää alarajana 70 % mediaanitulosta ja keskiluokkaan kuuluville tulomäärän ylärajaksi DIW määrittelee 150 %. Yhdysvaltalainen ajatushautomo Pew Research Center puolestaan määrittelee keskiluokan alarajaksi tulot, jotka ovat 2/3 vastaavan kokoisten kotitalouksien mediaanituloista ja ylärajaksi vastaavasti kotitalouden kaksinkertaiset tulot suhteessa vastaavan kokoisten talouksien tulomediaaniin. Vuonna 2020 tällä tavoin määritelty keskiluokka Yhdysvalloissa sisältäisi siis esimerkiksi ne kolmihenkiset kotitaloudet, joiden vuositulot sijoittuisivat välille 52 000 $ ja 156 000 $.
Marxilainen määritelmä
Karl Marxin ajatteluun pohjautuva marxilaisuus tarkastelee yhteiskuntaa tuotantosuhteiden mukaan määrittyvien yhteiskuntaluokkien kautta. Marxin mukaan keskeisimmät kapitalistisessa talousjärjestelmässä esiintyvät luokat olivat varattomista työntekijöistä muodostuva proletariaatti, sekä tuotantovälineet omistava yläluokka eli porvaristo. Näiden lisäksi Marx kuitenkin myös tunnusti keskiluokan olemassaolon, ja piti sitä merkittävänä yhteiskunnallisena voimana.
Marxin luokkateoriassa proletariaattia määrittää tuotantovälineiden omistuksen puuttuminen ja tarve myydä työtä tuotantovälineiden omistajille. Porvaristoa määrittävä tekijä taas on tuotantovälineiden omistaminen ja tulojen saaminen proletaarien tekemän työn tuottamasta lisäarvosta. Keskiluokaksi Marx taas määrittelee erilaiset itsenäiset ammatinharjoittajat, kuten käsityöläiset, kauppiaat ja talonpojat. Keskiluokkaiset henkilöt eli pikkuporvarit omistavat omat tuotantovälineensä, mutta eivät toisaalta varsinaisten kapitalistien tapaan ole riippuvaisia proletaarien työpanoksesta, vaan he käyttävät tuotantovälineitä itse.