cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Empire of the Petal Throne
Julkaisu
TSR myi pelin oikeudet Gamescience-yhtiölle 1980-luvun alussa. Yhtiö ajautui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin, mikä näkyi tuotantoarvojen laskuna ja mainonnan vähäisyytenä. Gamescience julkaisi Empire of the Petal Thronen uudelleen 1984. Different Worlds Publicationsin kustantama toinen laitos ilmestyi 1987 ja Tita’s House of Gamesin uusintapainos 2003. Tékumel Foundation julkaisi alkuperäisen laitoksen uudestaan vuonna 2017. Mukana oli jonkin verran lisämateriaalia.
Miljöö ja tapahtumat
Empire of the Petal Throne yhdistelee fantasiaa ja tieteiskirjallisuutta. Sen tyylilajeja ovat miekka ja magia sekä miekka ja planeetta. Miljöössä on vaikutteita Mesoamerikan, Intian ja Lähi-idän kulttuureista. Kirjallisiksi esikuvikseen Barker nimesi Jack Vancen, Robert E. Howardin ja Edgar Rice Burroughsin.
Lämmittäjä
Höyryveturin lämmittäjä
Noin neljä tuntia ennen ajon alkua, kun oikein hoidetun kattilan venttiilit jo hiukan pihisevät ja painemittari näyttää kohtuullista lukemaa, alkaa lämmittäjän varsinainen työ. Moppa hajotetaan tai puuhiillos levitetään ja päälle aletaan lisätä kivihiiltä. Kun hiili palaa kunnolla, alkaa varsinainen ajopaineen nostaminen. Se tehdään rauhallisesti, jotta kattila ei vaurioidu.
Empire of the Petal Throne
Miljöö ja tapahtumat
Peli sijoittuu kuvitteelliselle Tékumel-planeetalle, jonka ihmiset kaukaisessa tulevaisuudessa asuttavat ja muuntavat asuinkelpoiseksi. Onnettomuuden seurauksena planeetta joutuu eristyksiin muusta galaksista ja sen yhteiskunta taantuu esiteolliselle tasolle. Huipputeknologia unohtuu ja siihen aletaan suhtautua taikuutena.
Tékumelia hallitsevat viisi imperiumia, jotka ovat perinnetietoisia luokkayhteiskuntia. Katastrofista on pelin alkaessa kulunut jo kymmeniä tuhansia vuosia. Pelaajahahmot ovat barbaareja, jotka saapuvat ksenofobiseen Jakállan kaupunkiin etsimään onnea. Aluksi heidät suljetaan ulkomaalaisille varattuun slummiin, josta he saavat poistua vain paikallisten saattamina. Kaupungilla yksikseen harhaileva muukalainen syyllistyy helposti etikettivirheisiin, joista rangaistaan ankarasti. Fiktiivinen yhteiskunta on hyvin monimutkainen, mutta jos peliin suhtautuu suoraviivaisena luolastoseikkailuna, suurin osa rönsyistä jää pois.
Paikallisten mahtisukujen ja kulttien edustajat palkkaavat slummin asukkaita toimittamaan erilaisia vaarallisia tehtäviä. Maineen karttuessa pelaajahahmojen yhteiskunnallinen asema paranee. Ensin he saavat luvan poistua slummista omillaan, sitten kansalaisuuden ja lopulta aatelisarvon ja läänityksen. Samalla heidän ammatillinen asemansa kohoaa; esimerkiksi soturihahmo saa jatkuvasti korkeampia sotilasarvoja. Halutessaan pelaajat voivat ostaa avukseen orjia tai pestata apulaisia. Orjille ei tarvitse maksaa palkkaa, mutta he karkaavat tilaisuuden tullen. Hahmot voivat myös ostaa tai rakentaa itselleen palatsin.
Lämmittäjä
Höyryveturin lämmittäjä
Kun painetta on tarpeeksi ajoa varten, veturi ajetaan vesiviskurille tai vesitornille vesisäiliöiden täyttöä varten. Säiliöihin lisätään erityistä suojakemikaalia estämään kattilakiven muodostumista. Noin kymmenen minuuttia ennen varsinaista lähtöä lämmittäjä tekee niin sanotun lähtöpesän eli lapioi tulipesään mahdollisimman tarkan määrän hiiltä, joka kohottaa paineen mahdollisimman lähelle varoventtiilin aukeamisrajaa. Näin kone lähtee käyntiin tasaisesti.
Ajon aikana lämmittäjä lisää polttoainetta tulipesään ja vettä injektorilla kattilaan. Hänen tulee samalla tarkkailla vesilasia, jotta vedenkorkeus pysyy oikeana. Höyryvetureissa lämmittäjälle tehtäviin kuuluu lisäksi tähystää taaksepäin ajon aikana, hoitaa vedenottoa vesitornista tai viskurista pysähdysten aikana sekä rasvata vetonivelet määräajoin.
Empire of the Petal Throne
Miljöö ja tapahtumat
Miehillä on Tékumelin maailmassa monenlaisia etuoikeuksia naisiin nähden. Naishahmo voi kuitenkin julistautua ”itsenäiseksi” (Aridáni), jolloin hän saa miehen oikeudet ja velvollisuudet.
Lämmittäjä
Höyryveturin lämmittäjä
Kattilan apulaitteista lämmittäjä käyttää lisäksi apulietsointa, joka avataan veturin seistessä tai rullatessa, etteivät palokaasut aiheuta ns. leiskahdusta eli eräänlaista pienimittaista räjähdystä kun tulipesään tulvahtaa suuri määrä happea luukkua avattaessa. Hikiventtiilit joilla poistetaan kondenssivesi sylintereistä kuuluvat puolestaan kuljettajan hoidettaviin laitteisiin.
Empire of the Petal Throne
Miljöö ja tapahtumat
Tyypillinen peli-istunto koostuu sivuhahmojen kanssa neuvottelemisesta, seikkailemisesta sekä Alamaailmaksi kutsutun, maanalaisten raunioiden verkoston tutkimisesta. Alamaailmasta hahmot löytävät hirviöitä, muinaishautoja ja temppeleitä sekä aarteita. Pelaajat voivat myös pestautua gladiaattoreiksi tai lyödä vetoa otteluiden lopputuloksesta.
Lämmittäjä
Höyryveturin lämmittäjä
200px|thumb|Jokioisten museorautatien lämmittäjä rasvaa LWR 6-veturin vetoniveliä syyskuussa 2005.
Serbien ensimmäinen kansannousu
Serbien ensimmäinen kansannousu oli serbien kansallinen vallankumous, joka kesti noin yhdeksän vuotta ja yhdeksän kuukautta (1804–1813) ja jonka tarkoituksena oli tehdä Serbiasta itsenäinen valtio yli 300-vuotisen ottomaanihallinnon jälkeen. Kapina syttyi vuonna 1804 ottomaanien järjestettyä joukkomurhan, jossa surmattiin joukko serbiylimyksiä. Kapinaa johti Karađorđe. Vaikka kansannousu murskattiinkin vuonna 1813, antoi se kipinän serbien toiselle kansannousulle vuonna 1815, jonka ansiosta Serbiasta tuli autonominen ruhtinaskunta vuonna 1817 (virallisesti vuonna 1829).
Empire of the Petal Throne
Säännöt
pienoiskuva|Empire of the Petal Throne suosittelee käyttämään 20-tahoisia noppia, joissa on numerot 0–9 kahteen kertaan. Heittämällä kahta tällaista noppaa ja lukemalla toinen kymppeinä ja toinen ykkösinä voidaan arpoa mikä tahansa luku yhden ja sadan väliltä. Toisen numerosarjan voi halutessaan värittää, jolloin nopalla voidaan arpoa mikä tahansa luku väliltä 1–20. Empire of the Petal Thronen säännöt on mukailtu Dungeons & Dragonsista. Pelaajahahmolle määritetään synnynnäiset lahjat, jotka ovat voima, ketteryys, ruumiinrakenne, älykkyys, viehätysvoima ja maaginen kyvykkyys (Psychic Ability). Lahjakkuus arvotaan heittämällä satasivuista noppaa kuudesti, joten pelaaja ei voi vaikuttaa hahmonsa kykyihin ja heikkouksiin. Korkeista kykyarvoista saa etuja, kun taas matalat arvot aiheuttavat haittaa. Harvoissa tapauksissa myös korkeasta lahjakkuudesta voi olla haittaa. Esimerkiksi kaunis hahmo voi joutua orjakauppiaiden kaappaamaksi.
Lämmittäjä
Höyrylaivan lämmittäjä
Laivoissa rasvaustyö ajon aikana on yleensä siirretty erillisille rasvareille. Suurissa höyrylaivoissa lämmittäjillä oli apumiehinään vaihteleva määrä hiilenlastaajia.
Empire of the Petal Throne
Säännöt
Pelissä on kolme hahmoluokkaa: soturi, pappi ja magiankäyttäjä. Näistä jälkimmäinen on temppelihierarkian ulkopuolella toimiva maallikkopappi. Luokasta riippuen hahmo oppii erilaisia taitoja, kuten aseiden käsittelyä, vieraita kieliä sekä loitsuja. Lisäksi jokaisella hahmolla on pätevyys yhdessä tai useammassa siviiliammatissa, kuten kankaiden värjäämisessä tai vastakkaisen sukupuolen viihdyttämisessä. Taidot edustavat asioita, joita hahmo teki ennen seikkailijaksi ryhtymistään, mutta niistä voi olla hyötyä myös seikkailemisessa.
Pelaajan tulee valita jumala, jota hänen hahmonsa palvoo. Jumalia on yhteensä 20: kymmenen hyvää ja kymmenen pahaa. Uskonnon valinnasta voi olla hahmolle pieniä pelimekaanisia etuja ja haittoja. Barker myös huomauttaa, etteivät ”hyvä” ja ”paha” ole tässä yhteydessä moraalisia käsitteitä, ja myöhemmissä Tékumel-peleissä hän puhuikin niiden sijasta vakaudesta ja muutoksesta. Pelaajahahmojen on edustettava samaa ryhmittymää, poikkeuksena ei-inhimilliset hahmot, jotka eivät valitse puoliaan ihmisten uskonnollisissa kiistoissa.
Hahmot keräävät kokemuspisteitä surmaamalla vihollisia sekä tienaamalla rahaa. Kokemustaso kuvaa sekä osaamista että yhteiskunnallista asemaa. Kokemuksen myötä soturit oppivat paremmiksi taistelijoiksi, papit ja velhot voimakkaampia loitsuja. Uusia ammattitaitoja hahmo voi opiskella maksua vastaan. Myös lahjakkuudet voivat kokemustasojen myötä hieman nousta. Korkean tason hahmoilla on mahdollisuus kutsua suojelusjumalansa avukseen. Uhrilahjat ja ihmisuhrit lisäävät onnistuneen kutsumisen todennäköisyyttä.
Hahmonluonnin ja -kehityksen ohella suurin osa pelin säännöistä käsittelee joko taistelemista tai rauhanomaisia kohtaamisia sivuhahmojen kanssa. Taistelut ovat abstrakteja, ja yksi taistelukierros kuvaa kokonaista minuuttia pelimaailman aikaa, ei yksittäistä iskua tai torjuntaa. Onnekkaalla nopanheitolla hyökkääjä osuu kriittisesti, jolloin vastustaja kuolee välittömästi. Pelissä on myös erilliset säännöt tilanteille, joissa voimakas hahmo taistelee useita heikkoja vihollisia vastaan. Tällöin hahmolla on mahdollisuus surmata yhdellä iskulla useita vihollisia. Nykyään vastaavat säännöt ovat roolipeleissä yleisiä, mutta Empire of the Petal Thronen aikaan ne olivat uutuuksia.
Kuvitus ja liitteet
pienoiskuva|Alkuperäisen laatikon kansikuva. Empire of the Petal Throne julkaistiin laatikossa, joka sääntökirjan lisäksi sisälsi nelisivuisen yhteenvedon tärkeimmistä taulukoista ja luetteloista, kolme muovista karttaa ja kaksi 20-sivuista noppaa. Niiden lisäksi pelaamiseen tosin tarvitaan myös 4-, 6-, 8- ja 12-sivuiset nopat. Kaksi isompaa karttaa esittävät pelimaailmaa ja pienempi kartta Jakállan kaupunkia. Tuotantoarvot olivat aikakauden standardeilla erittäin korkeat.
Alkuperäisen laitoksen kuvittivat Karen J. Englesen, David C. Sutherland III ja Barker itse. Laatikon kansikuva oli Barkerin piirros. Monissa kuvituksissa on muutaman virkkeen mittaisia tekstejä, jotka on kirjoitettu Barkerin keksimillä keinotekoisilla kielillä. Kirjan lopussa on kaksi liitettä, joissa kuvaillaan tsolyánin kieltä ja sen kirjoitusjärjestelmää.
Aikalaisarviot
Ensipainoksen esipuheessa Gary Gygax ylisti Empire of the Petal Thronea kaikkien aikojen hienoimmaksi fantasiapeliksi ja kehui ”pikkutarkasti ja rakkaudella” luotua miljöötä sekä Barkerin kuvituksia. The Dragonin päätoimittaja Timothy J. Kask kuvaili peliä maailman ”yksityiskohtaisimmaksi fantasiapeliksi”, jonka ”kohtalona on muodostua klassikoksi ja virstanpylvääksi”. Sekä Gygax että Kask vertasivat Tékumelia J. R. R. Tolkienin Keski-maahan. Dave Arneson nimesi Empire of the Petal Thronen suosikkiroolipelikseen ja Barkerin suosikkipelinjohtajakseen.
Kentuckylainen The Courier-Journal julkaisi 6. kesäkuuta 1979 John Filiatreaun kirjoittaman arvostelun. Sen mukaan Empire of the Petal Throne on ”peli fanaatikoille” – jopa hinta on fanaattinen. Intohimoisille harrastajille peli on hintansa veroinen, mutta kevyttä viihdettä kaipaaville se ei sovi. Filiatreau kehuu erityisesti miljöötä, joka on ”yhtä yksityiskohtainen ja huoliteltu kuin J. R. R. Tolkienin Keski-maa. – – Ne, jotka [Empire of the Petal Thronea] pelaavat, vannovat pelin olevan lajissaan paras.”
Empire of the Petal Throne ei myynyt erityisen hyvin, vaikka sen ympärille muodostuikin kulttisuosio. Tähän vaikuttivat sekä korkea hinta että miljöön eksoottisuus. Fantasiabuumi oli vasta alkanut, ja useimmat harrastajat olivat kiinnostuneita Tolkien-henkisestä keskiaikafantasiasta, johon verrattuna Tékumel tuntui vieraalta ja oudolta. Barkerin johtamat pelit olivat kuitenkin suosittuja ja jatkuivat säännöllisesti vuosikymmenien ajan. Ryhmiä oli kaksi. Torstaisin kokoonnuttiin kepeitä, seikkailullisia pelejä varten. Maanantain ryhmä otti miljöön hyvin vakavasti ja pyrki käyttäytymään ikään kuin se olisi ollut todellinen. Samalla Tékumelin maailma kehittyi yhä monimutkaisemmaksi ja yksityiskohtaisemmaksi.
Jälkimaine
RPG.net-sivustolla julkaistussa arviossa ylistetään Empire of the Petal Thronen miljöötä. Pelin oletusjuoni on arvion mukaan hyvin suunniteltu, sillä pelaajille annetaan mahdollisuus tutustua eksoottiseen maailmaan vähitellen. Arvostelija kiittää myös Karen Englesenin kuvitusta, jonka tyyli muistuttaa fiktiivisen maailman omasta taiteesta. Puutteena mainitaan, ettei mukana ole luetteloa tsolyáninkielisistä henkilönnimistä. Iso maailmankartta ei ole käytännön pelitilanteessa erityisen hyödyllinen, vaan pienempää aluetta esittävä yksityiskohtainen kartta olisi parempi. Vaikka Jakállan kaupunki on pelin juonelle tärkeä, kaupunkiseikkailuille ei ole sääntöjä, mitä arvostelija pitää heikkoutena. Sääntöjärjestelmä on arvion mukaan ”ehdottoman old school” ja monessa suhteessa sekava. Eri toiminnoille on hyvin erilaiset säännöt, mikä on toisaalta myös vahvuus, sillä pelijärjestelmä on vapaamuotoinen ja nopeatempoinen ja pelinjohtaja voi halutessaan muuttaa sääntöjä ilman pelkoa kokonaisuuden hajoamisesta.
Roolipelisuunnittelija Thilo Graf kirjoittaa Empire of the Petal Thronen iän näkyvän kömpelöissä säännöissä ja taitossa. Hän kehottaakin käyttämään alkuperäisten sääntöjen sijaan jotain modernia OSR-järjestelmää. Asiasisältöä Graf pitää sen sijaan erinomaisena. Sääntöjen puutteita on hänen mukaansa turha pilkata, sillä ne ovat toisen ajan ja paikan tuotos. ”Jos useimmat fantasiamaailmat ovat älyllistä pikaruokaa, – – niin tämä on hämäräperäistä ja hitaasti sulavaa ruokaa valikoivaan makuun.” Black Gate -lehden John O’Neill arvelee, että peli sai varhaisen roolipeliyleisön ymmälleen, ja kertoo vuosien varrella nähneensä lukuisia uudenveroisia kappaleita, jotka oli ostettu mutta joita ei ole koskaan pelattu.
Juhana Pettersson kirjoitti 2018: ”Olen huomannut, kuinka roolipelaajat päättävät tutkia taiteenlajin varhaishistoriaa. – – He lukevat Chainmailin, hämmentyvät D&D:n ensimmäisestä laitoksesta ja rakastuvat Empire of the Petal Throneen. Niin kävi myös minulle. – – Empire of the Petal Throne on kokonainen peli tavalla, jota D&D ei ollut. Se antaa lukijalle hyvän kuvan siitä, mitä hänen oikeastaan pitäisi tehdä.” Petterssonin mukaan Dungeons & Dragonsin merkitystä ei voi kiistää, sillä se oli ensimmäinen roolipeli. ”Mutta Empire of the Petal Thronen taiteellisessa visiossa on jotakin, joka tekee siitä paljon mukaansatempaavamman”, kun varhaisia roolipelejä verrataan lajityypin moderneihin edustajiin.
Merkitys
Empire of the Petal Throne oli ensimmäisiä julkaistuja roolipelejä ja ensimmäinen, joka esitteli valmiin fantasiamaailman pelin miljöönä käytettäväksi. Se asetti standardit ammattimaisesti julkaistujen roolipelien ”maailmanrakennukselle”.
Sosiologi Gary Alan Finen mukaan ”jotkut” kutsuvat Empire of the Petal Thronea ”roolipelien Cadillaciksi”. Toisaalta sillä on maine pelinä, jota ainoastaan professori Barker itse pystyy onnistuneesti pelinjohtamaan. Barker kiisti väitteen ja myös Finen mukaan se on liioittelua, mutta siinä on silti totuuden siemen. Miljööseen tutustuminen vaatii suuria ajallisia panostuksia, ja hintansa puolesta peli oli poikkeuksellisen kallis. Koska Empire of the Petal Throne käsittelee orjuuden, ihmisuhrien, kuolemanpalvonnan ja gladiaattoriottelujen kaltaisia aiheita, se sai maineen aikuisten pelinä, kun taas Dungeons & Dragons oli suunnattu nuorille. Myös naispuolisten pelaajien parissa Tékumelista tuli suosittu, sillä aridáni-instituutio rikkoi perinteisen fantasian miehiset sukupuolinormit.
Lehtiartikkelit ja erikoisnumerot (1975–1978)
Pian Empire of the Petal Thronen ilmestyttyä Barker kirjoitti The Strategic Review -lehteen artikkelin, jossa antoi yksityiskohtaiset ohjeet tsolyáninkielisten nimien kehittämiseen. Hän myönsi, että monilla pelaajilla oli vaikeuksia ylipäätään lausua tsolyáninkielisiä sanoja, minkä vuoksi pelissä oli nähty esimerkiksi Xerox- ja Hashish-nimisiä hahmoja.
The Dragon -lehden neljäs numero (1976) oli Empire of the Petal Throne -erikoisnumero. Se sisälsi muun muassa kuvauksia Barkerin ja hänen ystäviensä peleistä, uusia hirviöitä sekä Jakállaan sijoittuvan novellin. Vuosina 1977 ja 1978 ilmestyi myös pari numeroa The Tékumel Journal -nimistä lehteä. Tekstit olivat enimmäkseen Barkerin ja päätoimittaja Gary A. Rudolphin kirjoittamia ja kuvailivat Tékumelin maailmaa sekä Barkerin peliryhmän seikkailuja. White Dwarfin vuodenvaihteessa 1978–1979 ilmestynyt numero sisälsi Jack McArdlen artikkelin ”Talismans of Tekumel”, joka lisää peliin kahdeksan taikaesinettä.
Kaikkiaan Empire of the Petal Thronen lisämateriaali jäi vähäiseksi, mikä harmitti Barkeria. Suurimpana ongelmana hän piti moduulien eli valmiiden seikkailujen puutetta.
Palokan paloasema
pienoiskuva|Palokan paloasema sijaitsee osoitteessa Antinniityntie 1, 40250 Jyväskylä. Paloasemalla toimii Jyväskylän VPK, joka on perustettu 1878. Keski-Suomen pelastuslaitoksen Palokan paloasema sijaitsee Jyväskylässä Palokassa osoitteessa Antinniityntie 1.
Empire of the Petal Throne
Miniatyyrit (1976–)
The Old Guard -yhtiö tuotti yhteistyössä TSR:n kanssa The Legions of the Petal Throne -miniatyyrejä, jotka oli tarkoitettu Tékumel-pelien kanssa käytettäviksi. Noin 25 millimetriä korkeat hahmot olivat Barkerin suunnittelemia ja Bill Murrayn veistämiä. Joulukuussa 1976 ilmestyneen The Dragon -lehden mukaan miniatyyrien oli määrä tulla kauppoihin ”pian”. Tuohon mennessä valmiina oli noin 50 erilaista hahmoa ja ne olivat aikansa mittapuulla korkealaatuisia.
Australialainen Eureka Miniatures on vuodesta 2006 alkaen valmistanut ja myynyt uusia Tékumel-miniatyyrejä, jotka perustuvat vanhoihin Barkerin piirroksiin. Nykyään hahmot 3D-tulostetaan.
The Nightmare Maze of Jigrésh (1981)
Judges Guild julkaisi vuonna 1981 Michael E. Mayeaun suunnitteleman moduulin The Nightmare Maze of Jigrésh. Siinä pelaajahahmot tutkivat epäkuolleiden vartioimaa sokkeloa, josta löytyy sekä vaaroja että aarteita. Barker auttoi taustatarinan suunnittelussa.
Palokan paloasema
Paloasemalla toimii vapaaehtoinen palokunta, Jyväskylän VPK, joka tukee vakinaisen pelastustoimen toimintaa isoissa ja päällekkäisissä tehtävissä.
Empire of the Petal Throne
The Nightmare Maze of Jigrésh (1981)
The Space Gamerin aikalaisarviossa luolastoa kuvailtiin itseään toistavaksi, mutta kärsivällisille pelaajille moduuli tarjoaa vaihtelua. Arvostelija kiitti myös taustatarinaa. Vuonna 2011 julkaistussa arviossa James Maliszewski kuvailee moduulia ”kaikkea muuta kuin erinomaiseksi”. Malizsewskin mukaan mutkia ja umpikujia vilisevää luolastoa on lähes mahdotonta kuvailla sanallisesti, ja yhtä vaikeaa on piirtää sanallisen kuvauksen pohjalta tarkkaa karttaa.
The Excellent Travelling Volume (2014–)
Kanadalainen James Maliszewski julkaisee Empire of the Petal Throne -aiheista fanzinea. The Excellent Travelling Volumen ensimmäinen numero ilmestyi 2014. Lehti sisälsi muun muassa uusia hahmoluokkia, esimerkkityönantajia toimeksiantoineen sekä valmiin luolastoseikkailun. Marraskuuhun 2021 mennessä lehteä oli ilmestynyt 13 numeroa.
Jatko-osa
Gamescience julkaisi 1980-luvulla Barkerin kirjoittaman jatko-osan Swords & Glory. Miljöö oli sama mutta sääntöjärjestelmä uusi. Ensimmäinen kirja (1983) kuvaili pelimaailmaa ja toinen kirja (1984) sisälsi ohjeet hahmon luontiin ja pelaamiseen. Kolmatta, pelinjohtajalle suunnattua osaa, Barker ei koskaan saanut valmiiksi. Ensipainokset myytiin laatikoissa, joiden mukana tuli myös karttoja, noppia, hahmolomakkeita ja vihkosia, jotka sisälsivät tiivistelmän tärkeimmistä säännöistä. 2000-luvun painoksia myydään erillisinä kirjoina.
Barkerin mukaan Swords & Glory oli Empire of the Petal Thronen päivitetty versio samaan tapaan kuin Advanced Dungeons & Dragons oli alkuperäisen D&D:n edistynyt versio. Maailmakirja ei tosin sisältänyt sääntöjä vaan ainoastaan kuvauksen pelimaailmasta, joten sitä pystyi käyttämään myös Empire of the Petal Thronen kanssa. Yksinkertaisesta edeltäjästään poiketen Swords & Glory pyrki mallintamaan pelimaailmaa yksityiskohtaisesti. Vaikka peli jäi keskeneräiseksi, sillä on pituutta yli 400 sivua, kun Empire of the Petal Throne oli kokonaisuudessaan runsaat 100 sivua. Lisäksi fonttikoko oli selvästi pienempi.
Space Gamerin aikalaisarviossa Swords & Glorya kuvattiin todentunnussaan ainutlaatuiseksi peliksi, jonka syvällisyys tekee lukukokemuksesta raskaan mutta palkitsevan. Game News -lehdessä ensimmäiselle, miljöötä esitelleelle kirjalle annettiin täydet viisi tähteä. Toiselle kirjalle lehti antoi 2,5 tähteä viidestä: ”pelaajan käsikirja oli vanhentunut jo ennen julkaisuaan”. Different Worlds antoi Swords & Glorylle 1,5 tähteä neljästä ja kuvaili sitä menetetyksi mahdollisuudeksi.
Peliä varten julkaistiin kaksi valmisseikkailua: haudanryöstöön ja aarteidenetsintään keskittynyt The Tomb Complex of Nereshánbo sekä juonittelupainotteinen A Jakállan Intrigue. Lisäksi julkaistiin okkultismiteemainen The Book of Ebon Bindings, tsolyánin kielioppi ja sanakirja sekä Tsolyánun asevoimien historia.
Poikusjärvi
Poikusjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 16,0 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se sijaitsee Venhottoman kanssa pienialaisen Hirvivuoren ympäristön ylänköalueen eteläreunalla. Sen itäosassa on niemen takana lahti, jonka itärannasta kohoaa Poikusvuori 23 metrin korkeuteen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen ympäristön haja-asutus muodostuu yhdestä entisestä maatilasta ja kuudesta vapaa-ajan asunnosta. Niille tulee tiet Hahmajärveä kiertävältä yhdystieltä 16977.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Hahmajärven valuma-alueeseen (35.766) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 121,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi metsäojaa, josta eteläisin tuo samalla Venhottoman laskuvesiä. Poikusjärven oma laskuoja on 80 metriä pitkä ja se laskee Pitkäjärveen. Ojalla on pudotusta 0,1 metriä.
Historiaa
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa Poikusjärven ympäristössä oli peltoja, joista osa ulottui järven rantaan asti.
Katadioptrinen objektiivi
Katadioptrinen objektiivi (peiliteleobjektiivi) on kauko-objektiivi, jossa käytetään linssien sijaan peilejä. Niiden periaate on sama kuin peiliteleskoopeissa: kuperien peilien avulla tuotetaan voimakkaasti suurennettu kuva kamerakennolle.
Katadioptristen objektiivien etu on niiden lyhyys: saman polttovälin saavuttaminen linssien avulla edellyttää usein kaksi tai kolme kertaa pidempää objektiivia. Tämä on osaksi saavutettu muuttamalla valon kulkureitti edestakaiseksi, ensin objektiivin etupäästä sisään, heijastus objektiivin pohjalla olevan suuren peilin ja objektiivin etuosassa olevan pienemmän peilin kautta objektiivin takapäästä ulos. Suurennus saadaan aikaiseksi peilien koveruuden avulla. Objektiivien polttovälit ovat tyypillisesti 300 mm:n ja 1 000 mm:n välillä, ja ne ovat hyvin lyhyitä vastaaviin linssipohjaisiin objektiiveihin verrattuna. Katadioptrisissa objektiiveissa on poikkeuksellisen vähän värien vääristymistä (kromaattinen aberraatio.) Katadioptriset objektiivit ovat useissa suhteissa tavallisia objektiiveja huonompia. Niissä ei ole säädettävää aukkoa, eli niissä on kiinteä valovoima. Ne tuottavat suhteellisen vähäkontrastisen kuvan. Kirkkaat, epätarkat kohteet näkyvät rengasmaisina, johtuen objektiivin suuremman peilin muodosta. Käytännössä kaikki kaupallisesti saatavilla olevat katadioptriset kameraobjektiivit ovat myös terävyydeltään sangen heikkoja. Näiden objektiivien tärkein etu pienen koon lisäksi on sangen alhainen hinta.
Useat objektiivivalmistajat ovat aikaisemmin valmistaneet katadioptrisia objektiiveja. Mm. Nikon (Mirror-Nikkor ja myöhemmin Reflex-Nikkor) ja Canon kumpainenkin valmistivat 500 mm f/8 and 1 000 mm f/11 -objektiiveja. Muut objektiivivalmistajat, kuten Samyang, Vivitar ja Opteka valmistavat niitä edelleenkin. Kameravalmistajista tällä hetkellä vain Sony (aiempi Minolta) myy 500 mm:n katadioptrista objektiivia järjestelmäkameroilleen. Sonyn objektiivi poikkeaa muista tällä hetkellä saatavissa olevista siinä, että se tukee automaattitarkennusta. Muut katadioptriset objektiivit toimivat vain täysin manuaalisina.
Vesa Aaltonen
Aaltonen on kertonut, että häntä ja muita ruotsalaisen Made in Sweden -yhtyeen muusikkoja pyydettiin Abban taustayhtyeeksi vuoden 1976 Australian-kiertueelle. Aaltonen ja toinen yhtyeessä soittanut suomalainen, basisti Pekka Pohjola, kieltäytyivät. He kokivat olevansa progressiivisen rockin muusikkoja, jotka eivät soita purukumipoppia. Made in Swedenia pidettiin maailmanluokan progeyhtyeenä, eikä muusikkojen siirtymistä genrestä toiseen tuolloin katsottu hyvällä.
Maxime Lagarde
Lagarde saavutti vuonna 2019 shakin Ranskan mestaruuden. Hopealle sijoittui Laurent Fressinet, jonka kanssa hän oli alkusarjassa tasapisteissä. Mestaria haettiin tämän jälkeen pelaamalla kaksi lisäpeliä. Niistä ensimmäisen voitti Fressinet ja toisen Lagarde. Lopulta ratkaisua haettiin nopeammilla blitz-peleillä. Ensimmäinen päättyi tasapeliin, ja kun Lagarde voitti seuraavan ei enempää pelejä enää tarvittu.
Nevis
Nevis [ˈniːvɪs] on Pieniin Antilleihin kuuluva saari Karibianmerellä. Se muodostaa yhdessä Saint Kittsin kanssa Saint Kitts ja Nevisin liittovaltion. Saari sijaitsee 350 kilometriä Puerto Ricosta kaakkoon ja 80 kilometriä Antiguasta länteen.
Nevisin pinta-ala on 93 km² ja väkiluku 12 106 (2006). Sen pääkaupunki on Charlestown. Lukutaitoisuus on 98 %. Ainoa virallinen kieli on englanti. Suurin osa saaren asukkaista on afrikkalaisperäistä.
Historia
200px|thumb|left|Nevisin lippu Nevisillä oli ihmisasutusta Kristoffer Kolumbuksen saavuttua sinne vuonna 1493. Karibit kutsuivat saarta nimellä Oualie ja britit nimellä Dulcina. Saaren nykyinen nimi tulee espanjankielisestä alkuperäisnimestä (Nuestra Señora de las Nieves), jonka Kolumbus antoi sille löydettyään sen ja todettuaan saaren pilvien verhoamien vuorenhuippujen muistuttavan Espanjan lumihuippuisia vuoria ( = lumet).
Nevis itsenäistyi yhdessä Saint Kittsin kanssa vuonna 1983. Ehdotus irtautua Saint Kittsistä ei mennyt läpi vuonna 1998.
Talous
Nevisin asukasluku on 11 000, mutta sitä pitää kotipaikkanaan 18 000 yhtiötä. Nevisille rekisteröidyt yritykset pääsevät osallisiksi löysästä lainsäädännöstä, jota saarella on ajettu vuodesta 1984 lähtien. Yrityksillä ei ole esimerkiksi raportointi-, tilintarkastus- tai kirjanpitovelvoitteita.
Kunnat
Nevis jakautuu viiteen hallinnolliseen alueeseen, kuntaan:
Gingerland on nimensä mukaisesti tunnettu inkiväärin, muskotin ja kanelin kasvatuksesta sekä erikoisesta kahdeksankulmion muotoisesta metodistikirkostaan vuodelta 1830.
Heidi Lenhart
Heidi Noelle Lenhart (s. 22. elokuuta 1973) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan Jenny Garrisonin roolista televisiosarjassa California Dreams, jossa hän esiintyi vuosina 1992–1994. Kyseinen osa toi hänelle Young Artist Award -ehdokkuuden, ja lisäksi hän oli osana ryhmää ehdolla jaetun Young Artist Awardin saajaksi.
Lenhart syntyi Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänen äitinsä Cheryl Saban on käsikirjoittaja ja tuottaja, ja hän on miljardööri Haim Sabanin tytärpuoli. Hän oli naimisissa näyttelijäkollegansa Robin Dunnen kanssa.
Lenhart on vieraillut useissa muissakin televisiosarjoissa ja suorittanut myös elokuvarooleja. California Dreams -roolin ohella tunnetuimpiin saavutuksiin kuuluvat esiintymiset televisioelokuvissa Au Pair (1999), Au Pair II (2001) ja Au Pair III (2008).
Brian Mulroney
Martin Brian Mulroney PC, CC, GOQ, (s. 20. maaliskuuta 1939) on kanadalainen poliitikko. Hän toimi progressiivis–konservatiivisen puolueen (nyk. Kanadan konservatiivipuolue) johtajana vuosina 1983–1993 ja Kanadan 18. pääministerinä vuosina 1984–1993.
Mulroney syntyi Baie-Comeaussa, Québecissä. Hänen vanhempansa Benedict ja Irene (O'Shea) Mulroney olivat katolisia kanadanirlantilaisia, ja poika oppi puhumaan sekä englantia että ranskaa.
Mulroney on koulutukseltaan lakimies. Hän meni 1973 naimisiin Milica "Mila" o.s. Pivničkin kanssa ja sai neljä lasta: Carolinen, Benedictin, Markin ja Nicholaksen. Hänen muistelmateoksensa Memoirs: 1939–1993 julkaistiin 2007.
Becker
Becker on sukunimi. Tunnettuja Becker-nimisiä:
Korppikotkat
thumb|[[Hanhikorppikotka (Gyps fulvus) ]] thumb|[[Suomukorppikotka (Gyps rueppelli)]]
Korppikotkat ovat Vanhan maailman päiväpetolintuja, jotka kuuluvat useisiin eri sukuihin ja kahteen eri alaheimoon – Aegypiinae ja Gypaetinae – haukkojen (Accipitridae) heimossa. Euraasian ja Afrikan korppikotkat ovat haaskansyöjiä, eli ne käyttävät ravintonaan luonnollisesti kuolleiden tai petoeläinten tappamien eläinten raatoja. Ne ovat aktiivisimmillaan päivän kuumimpaan aikaan, jolloin ne pystyvät liitämään aavikon ylle nousevien kuumien ilmavirtausten ja vuoriston pyörretuulten kannattamana. Kun korppikotka näkee haaskan, se lentää kehässä alemmaksi. Lähistön toiset yksilöt huomaavat tämän ja lentävät lähemmäksi.
Korppikotkien sosiaalinen käyttäytyminen vaihtelee. Esimerkiksi hanhikorppikotka, jota tavataan Euroopassa ja Aasiassa, pesii usein monien satojen parien muodostamissa yhdyskunnissa. Pesät ovat vain muutaman metrin päässä toisistaan. Linnut lentävät ravintoa etsiessään jopa 150 kilometrin päähän yhdyskunnasta. Munkkikorppikotka taas elää pareittain ja pesii puissa tai kallionkielekkeillä omalla reviirillään hyvin kaukana muista pareista. Munkkikorppikotkat hankkivat ravintonsa huomattavasti lähempää pesäänsä ja syövät usein haaskan lisäksi eläviä saaliseläimiä.
Lego City
Lego City on yksi Lego-yhtiön vanhimmista tuotesarjoista. Siihen kuuluvat kaikki kaupunkiin liittyvät Lego-rakennussarjat, kuten erilaiset autot ja lentokoneet. Lähes kaikissa tuotesarjan tuotteissa on minihahmoja.
Historia
Ensimmäiset Lego City -sarjan setit ilmestyivät Lego Town -nimellä 1970-luvun aikana. Alun alkaen nämä setit sisälsivät yleensä pohjalevyn päällä olevan rakennuksen ja siihen liittyviä kulkuneuvoja, kuten autoja tai helikoptereita. Mittakaava oli pienempi kuin nykyisissä seteissä. Minihahmojen keksimisen (1975) jälkeen mittakaavaa suurennettiin vuonna 1980 jotta hahmot saisivat uuden kodin Lego Town -sarjan seteistä. Alkuaikojen minihahmot eivät mahtuneet autojen sisälle, mikä vähensi paljon mahdollisuuksia leikkeihin.
Minihahmojen ilmestyminen auttoi paljon sarjan kehittämisessä. Kun autojen rakennustapa yhtenäistettiin, niiden lukumäärä suureni todella paljon. Myös rakennusten rakenne muuttui entistä suuremmaksi, samalla tosin palikkamäärää vähennettiin hieman.
Seuraavat suuret muutokset tapahtuivat 1980-luvun keskivaiheilla kun sen aikaisen Lego Town -teemaan alettiin kehittämään tuotteita, jotka olivat selkeästi erilaisia kuin tavanomaiset autot ja talot. Esimerkiksi vuonna 1985 Town-teemaan ilmestyi ensimmäinen lentokenttä-tuote ja muutama muu ilmailuun liittyvät tuote. Town-teema kehittyi ja laajeni paljon tulevina vuosina kunnes vuonna 1992 ilmestyi ensimmäinen selkeästi oma aihekokonaisuus, tytöille suunnattu Paradisa-tuotesarja. Vaikka tuotesarja oli selvästi omanlaisensa, se silti kuului Town-teemaan erillisenä alateemana. Paradisan jälkeen tuli lukuisia muitakin alateemoja ja vielä nykyisestä City-teemasta löytää selviä alateemoja.
Alateemat
Vaikka Lego Town -sarja sisältää useita näennäisesti erilaisia "teemoja" kuten ilmailu, poliisien toiminta sekä rakennustyömaa, ensimmäinen aito alateema oli vuodesta 1992 vuoteen 1997 ilmestynyt Paradisa. Sarjan setit olivat "tyttöjen makuun" tehtyjä rakennelmia, joiden aiheet vaihtelivat rantaelämästä hevosiin. Myös värit poikkesivat totutusta. Tavanomaisten Lego-settien värien tilalle olivat tulleet erilaiset pehmeät värit kuten pinkki ja valkoinen.
Lego City -sarjan sivusarjoja ovat:
José Delicado Baeza
thumb|right|José Delicado Baeza José Delicado Baeza (18. tammikuuta 1927 Almansa – 17. maaliskuuta 2014) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. heinäkuuta 1951 ja nimitettiin Tui-Vigon hiippakunnan piispaksi 4. elokuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Arturo Tabera Araoz, jota avustivat José López Ortiz ja José María García Lahiguera.
Delicado Baeza sai 18. huhtikuuta 1975 nimityksen Valladolidin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 7. kesäkuuta 1975. Hän jäi eläkkeelle 28. elokuuta 2002.
John Rich
John Rich (6. heinäkuuta 1925 Queens, New York, Yhdysvallat - 29. tammikuuta 2012 Los Angeles, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja. Rich on eniten tunnettu sarjoistaan Perhe on pahin (81 jaksoa; 1971-74) sekä The Dick Van Dyke Show (41 jaksoa; 1961-66). Rich sai kaksi Golden Globe -palkintoa ja kaksi Emmy-palkintoa Perhe on pahin -sarjasta sekä Emmy-palkinnon The Dick Van Dyke Show:sta. Lähes viisikymmenvuotisen uransa aikana Rich ohjasi jaksoja lähes 100 televisiosarjaan, joista edellisten lisäksi voidaan mainita Our Miss Brooks, Gomer Pyle, U.S.M.C., That Girl,  Macgyver ,Gunsmoke sekä The Brady Bunch.
Richin ohjaustyyli tuki erityisesti näyttelijöiden improvisaatiota.
Fernando Legal
Legal sai 25. huhtikuuta 1985 nimityksen Limeiran ja 15. maaliskuuta 1989 São Miguel Paulistan hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 9. tammikuuta 2008.
Tallipäivystäjä
Tallipäivystäjä oli höyryveturien aikakaudella veturitalleilla öisin toimiva rautatiealan ammattilainen tai sellaiseksi koulutettava.
Tallipäivystäjän tehtävät olivat moninaisia; hän toimi mm. tallien yövartijana eli valvoi, etteivät asiattomat päässeet talleihin, lisäsi tarpeen vaatiessa polttoainetta lämpiminä pidettäviin tai ylöslämmitettäviin vetureihin, hoiti tallikokonaisuuteen kuuluvaa ns. tallikattilaa, josta saatiin mm. lämmityshöyryä sekä hoiti kaikenlaiset muut juoksevat työt.
Tallipäivystäjinä käytettiin yleensä lämmittäjä- tai konepajaoppilaita.
Nykyisin tallipäivystäjät ovat veturinkuljettajan pätevyyden omaavia vuoroesimiehiä.
Kalle Holmberg
Kaarle Vilhelm ”Kalle” Holmberg (21. kesäkuuta 1939 Mikkeli – 12. syyskuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen ohjaaja. Hän ohjasi ja näytteli teatterissa, oopperassa ja televisiossa.
Ura
Holmberg opiskeli vuosina 1962–1965 Teatterikoulun korkeakouluosastossa ja toimi opiskeluaikanaan Ylioppilasteatterin johtajana 1964–1965. Valmistuttuaan hänet kiinnitettiin ohjaajaksi Helsingin kaupunginteatteriin 1965–1970 ja Suomen Teatterikoulun rehtoriksi 1968–1971. Turun kaupunginteatterin pääohjaajana Holmberg toimi 1971–1977, Yleisradion TV 2:ssa Rauta-ajan ohjaajana 1977–1981, KOM-teatterin johtajana 1981–1982 ja Helsingin kaupunginteatterin pääohjaajana 1984–1993.
Holmberg vieraili ohjaajana muun muassa Savonlinnan oopperajuhlilla, Suomen kansallisoopperassa, Kansallisteatterissa, Pyynikin kesäteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Tukholman kaupunginteatterissa, Ruotsin Kuninkaallisessa Oopperassa, Norjan Kansallisteatterissa, Schauspielhaus Bochumissa ja Katona Jozsef-teatterissa Budapestissa.
Holmberg näytteli muun muassa elokuvissa Uuno Turhapuro armeijan leivissä, Kummeli Kultakuume, Rölli ja metsänhenki, Rööperi, Harjunpää ja pahan pappi, rikossarjassa Kylmäverisesti sinun sekä komediallisessa televisiosarjassa Katapultti  (1971–1972).
Holmberg on saanut Kritiikin kannukset, Pohjoismaisen kuunnelmapalkinnon, Valtion elokuvapalkinnon, Prix Italian (Rauta-aika), Pro Finlandian, Suomipalkinnon ja Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkin. Hänelle myönnettiin teatterineuvoksen arvonimi 2002. Ida Aalberg -mitali hänelle myönnettiin 2005.
Ohjauksia
thumb|right|Kalle Holmberg ja [[Kaisa Korhonen vuonna 1965.]]
Ondřej Slováček
Ondřej Slováček (s. 14. syyskuuta 1994 Vsetín, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa kotimaassaan Extraliga-joukkue Rytíři Kladnossa. Hän on pelannut urallaan myös 23-vuotiaaksi asti hyökkääjänä.
Seuraura
Slováček on HC Vsetínin kasvatti. Kaudella 2010–2011 hän oli seuran B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 15+40=55, joilla Slováček sijoittui koko Tšekin B-nuorten sarjan pistepörssissä kahdeksanneksi. Slováček voitti myös Vsetínin sisäisen tehotilaston lukemalla +37. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+4=6. Slováček debytoi kauden aikana myös vain 16-vuotiaana Vsetínin miesten joukkueessa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. česká hokejová ligassa, jossa hän pelasi kymmenen runkosarjaottelua tehden seitsemän syöttöpistettä.
Kaudeksi 2011–2012 Slováček siirtyi HC Vítkovicen organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorissa, mutta Slováček vahvisti myös pudotuspeleissä Vítkovicen B-nuoria, jossa Slováček voitti Tšekin-mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi 2. ligan ottelua lainalla kasvattajaseurassaan Vsetínissä. Kaudella 2012–2013 Slováček oli tehoilla 6+33=39 Vítkovicen A-nuorten paras syöttäjä ja hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Erik Němecin kanssa. Slováček oli pudotuspeleissä Vítkovicen paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi Extraliga juniorůn mestaruuden. Kaudella 2013–2014 Slováček oli tehoilla 7+27=34 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Vojtěch Tomin jälkeen.
Slováček palasi kaudeksi 2014–2015 kasvattajaseuraansa VHK Vsetíniin pelaamaan 2. ligaa. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+25=35. Kaudella 2015–2016 Slováček oli pudotuspeleissä Vsetínin paras syöttäjä kahdeksalla syöttöpisteellään. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi toiseen 2. ligan joukkueeseen, HC Porubaan.
Kaudeksi 2017–2018 Slováček palasi taas vuoden mittaisella sopimuksella edellisen kauden päätteeksi 1. česká hokejová ligaan nousseen kasvattajaseuransa Vsetínin riveihin. Hän siirtyi kauden aikana myös hyökkääjästä puolustajan pelipaikalle. Slováček oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+17=24, joilla hän sijoittui 1. ligan puolustajien pistepörssissä seitsemänneksi. Kaudella 2018–2019 Slováček nousi Vsetínin varakapteeniksi. Hän voitti kaudella 2018–2019 koko sarjan puolustajien pistepörssin tehoilla 13+26=39. Slováček jakoi myös Vsetínin sisäisen tehotilaston voiton Vít Jonákin kanssa lukemalla +22. Pudotuspeleissä hän jakoi kuudella syöttöpisteellään joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Jakub Teperin kanssa. Slováček valittiin kauden päätteeksi 1. ligan parhaaksi puolustajaksi. Huhtikuussa 2019 Slováček teki Vsetínin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+33=39, joilla Slováček sijoittui koko 1. ligan puolustajien pistepörssissä kolmanneksi.
Slováček siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Extraligan nousijajoukkue HC České Budějoviceen. Hän teki Extraliga-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 17. syyskuuta 2020 HK Hradec Královéa vastaan. Slováček merkittiin heti České Budějovicen ykköspuolustajapariin René Vydarenýn viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.50 minuuttia. Slováček keräsi teholukeman –2 ja hän sai yhden kahden minuutin jäähyn. Ensimmäisen Extraliga-maalinsa Slováček teki 6. joulukuuta 2020 vieraissa HC Litvínovia vastaan. Kaikkiaan hän pelasi liigassa ensimmäisellä kaudellaan 48 runkosarjaottelua tehopistein 5+16=21, joilla Slováček oli České Budějovicen neljänneksi paras pistemies Roman Přikrylin kanssa. Toukokuussa 2021 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Marraskuussa 2021 Slováčekin sopimus České Budějovicen kanssa purettiin hänen omasta aloitteestaan, kun muutokset joukkueen puolustuksessa lisäsivät kilpailua peliajasta ja hänelle myös avautui mahdollisuus siirtyä Suomeen. Samana päivänä Slováčekin vahvistettiin siirtyvän loppukauden 2021–2022 kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon.
Kaudeksi 2022–2023 Slováček palasi kotimaahansa ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Rytíři Kladnoon.
Maajoukkueura
Slováček pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2011. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2011 sekä myöhemmin samana vuonna World Junior A Challengessa. Yhteensä Slováček on pelannut 11 nuorten ja 48 poikien maaottelua.
Pelityyli
Lukon urheilutoimenjohtaja Kalle Sahlstedtin mukaan Slováček on offensiivinen pakki, jolla on hyvät hyökkäysvaistot. Sahlstedtin mukaan hän pystyy pelaamaan ylivoimaa ja hänestä odotetaan joukkueelleen hyvää kiekollista puolustajaa. Sahlstedtin mukaan Slováčekissä on vähän samaa kuin Robin Pressillä, joka pelasi myös omalla urallaan aiemmin hyökkääjänä.
Jo Nesbø
Jo Nesbø (s. 29. maaliskuuta 1960 Oslo) on norjalainen kirjailija, muusikko ja entinen pörssimeklari. Nesbø on Norjan kansainvälisesti tunnetuimpia rikoskirjailijoita. Hänen teoksiaan on käännetty yli 50 kielelle ja myyty yli 30 miljoonaa kappaletta.
Nesbøn esikoisteos Lepakkomies (1997) aloitti menestyneen Harry Hole -rikosromaanien sarjan. Rikosromaanien ohella Nesbø on kirjoittanut muun muassa myös lastenkirjoja.
Nuoruus ja uran alkuvaiheet
Nesbø syntyi Oslossa, mutta muutti jo nuorena Moldeen, jossa pelasi jalkapalloa Molde FK:ssa 1970-luvun lopulla. Hän debytoi Norjan pääsarjassa 17-vuotiaana. Nesbø joutui lopettamaan jalkapallouransa 18-vuotiaana polvivamman vuoksi. Hän kävi Pohjois-Norjassa kolmen vuoden asepalveluksen, jonka ohella hän suoritti loppuun kesken jääneen lukion. Nesbø opiskeli taloustiedettä Norjan kauppakorkeakoulussa Bergenissä ja valmistui vuonna 1986. Opiskeluaikanaan hän soitti kitaraa yhtyeessä De Tusen Hjem.
Valmistumisensa jälkeen Nesbø muutti Osloon ja aloitti työt liike-elämässä. Hän jatkoi työnsä ohella kappaleiden kirjoittamista ja perusti vuonna 1990 popyhtyeen Di Derre, jossa hän toimi laulajana ja lauluntekijänä. Yhtyeessä soitti myös hänen pikkuveljensä Knut. Vuonna 1993 yhtye julkaisi debyyttialbuminsa. Yhtyeen toinen albumi Jenter & Sånn (1994) myi yli 190 000 kappaletta ollen Norjan parhaiten myydyimpiä albumeita vuosiin. Musiikin ohella Nesbø jatkoi työskentelyä pörssimeklarina ja opiskeli talousanalyytikoksi. Hän siirtyi työskentelemään Norjan suurimmassa meklariyrityksessä DnB Marketsissa mutta jatkoi myös musiikintekoa ja päätti vuoden työskentelyn jälkeen pitää puolen vuoden sapattivapaan. Virkavapaansa jälkeen Nesbø irtisanoutui työstään omistautuakseen kirjoittamiselle.
Harry Hole -sarja ja muut rikosromaanit
Nesbø vietti puolen vuoden virkavapaansa Australiassa. Matkan aikana hän kirjoitti esikoisromaaninsa Lepakkomies (1997), jossa rikostutkija Harry Hole ensimmäistä kertaa esiintyy. Teos sai Norjassa vuoden parhaan rikosromaanin Riverton-palkinnon ja sille myönnettiin myös vuoden parhaan pohjoismaisen rikosromaanin Lasiavain-palkinto.
Sarjan kuudennessa teoksessa Pelastaja (2005) taustatarina käsittelee Vukovarin piiritystä. Vuonna 2007 ilmestyi seitsemäs osa, Lumiukko, joka palkittiin jälleen Norjan kirjakauppiaiden palkinnolla. Teos pääsi myöhemmin myös The New York Timesin bestseller-listalle. Siitä tehtiin elokuva, jonka ensi-ilta oli syksyllä 2017. Sarjan kahdeksas osa, Panssarisydän, ilmestyi vuonna 2009 ja menestyi Norjan lisäksi hyvin myös ulkomailla. Vuonna 2011 ilmestyi teossarjan yhdeksäs osa, Aave, ja vuonna 2013 sarjan toistaiseksi viimeisin osa, Poliisi. Sarjan 11:s osa Jano ilmestyi 2017.
Nesbø on kirjoittanut myös yksittäisiä rikosromaaneita. Vuonna 2008 ilmestyi teos Kukkulan kuningas, joka kertoo kykyjenetsijä ja taidevaras Roger Brownista. Kirjasta on tehty myös elokuva Headhunters (2011). Vuonna 2014 ilmestyi teos Isänsä poika ja vuonna 2015 kaksiosainen Verta lumella. Vuonna 2018 Nesbo kirjoitti nykyaikaisen oman versionsa Shakeparen teoksesta Macbeth.
Muu tuotanto
Vuonna 1999 Nesbø julkaisi Espen Søbyen kanssa matkakirjan ''Stemmer fra Balkan. Atten dager i mai'' sodan repimältä Balkanilta. Nesbøltä ilmestyi novellikokoelma Karusellmusikk vuonna 2001, ja hän julkaisi samana vuonna myös samannimisen sooloalbumin.
Nesbø on kirjoittanut myös lastenkirjoja. Niistä ensimmäinen on vuonna 2007 julkaistu Tohtori Proktorin pierupulveri, jonka jälkeen on ilmestynyt neljä muutakin Tohtori Proktor -kirjaa.
Nesbø on ideoinut norjalaisen televisiosarjan Miehitetty, joka esitettiin Norjassa syksyllä 2015. Kyseessä oli kaikkien aikojen kallein norjalainen tv-sarja. Suomessa sarjan esitti MTV3.
Olipa kerran avaruus
Olipa kerran avaruus on Albert Barillén ohjaama ranskalainen animaatiosarja, joka valmistui vuonna 1981. Albert Barillén Olipa kerran... -animaatiosarjojen toinen osa jatkaa siitä mihin Olipa kerran ihminen päättyi: maapallon tuhon uhkakuvien myötä ihminen päätyy avaruuteen. Sarjassa on 26 jaksoa, joista jokainen kestää noin 26 minuuttia. 90-luvulla Screenet Ay julkaisi kymmenen VHS-kasettia sarjasta suomenkielisellä tekstityksellä, jossa hahmot puhuivat ruotsia. 2000-luvulla Pan Vision julkaisi sarjan kaikki jaksot uudelleen dubattuina DVD-boksilla.
Toisin kuin sarjat Olipa kerran ihminen ja Olipa kerran elämä, sarja keskittyy enemmän dramaattiseen seikkailuun kuin opettavaisuuteen.
Suomenkieliset äänet
Petri Hanttu, Jyrki Kovaleff, Mikko Kivinen, Kari Tamminen, Petteri Halmela, Johannes Laakio, Heljä Heikkinen, Annamari Metsävainio, Johanna Viksten
Jaksot
pienoiskuva|Kuvakaappaus Olipa kerran avaruus -sarjasta.
U.S.A. Fighters
U.S.A. Fighters on Veli Loposen luoma supersankarisarjakuva jota julkaisee pienlehti MKK Pictures. Sarjakuvan on luonut ja kuvittanut Veli Loponen.
Juoni
Yhdysvaltain hallitus luo projektin U.S.A. Fighters jonka tehtävänä on puolustaa maata rikollisilta ja terroristeiltä. Ryhmä koostuu supervoimia omaavista henkilöistä ja sen alkuperäiseksi johtajaksi tuli Charles Conan alias Fighter. Ryhmän muihin jäseniin kuului Black'n Red, Ice, Navigator, Rex ja Timantti.
Vertu
Vertu on ylellisyysmatkapuhelinten pioneeri ja valmistaja. Vertun toimitusjohtaja on Gordon Watson ja pääsuunnittelija on Frank Nuovo. Vertu oli alun perin itsenäisesti toimiva Nokian tytäryhtiö, joka oli täysin Nokian omistuksessa. Huhtikuussa 2012 kerrottiin Nokian neuvottelevan Vertun myynnistä pääomasijoitusyhtiö Permiran kanssa. Kesäkuussa 2012 Nokia ilmoitti myyvänsä Vertun ruotsalaiselle pääomasijoitusyhtiö EQT:lle, pitäen kuitenkin itsellään 10 prosenttia yhtiöstä. Vuonna 2015 EQT myi Vertun kiinalaissijoittajille, jotka myivät Vertun Kyprokselle rekisteröidylle Baferton Ltd:lle maaliskuussa 2017.
Heinäkuussa 2017 Vertun turkkilaissukuinen omistaja Hakan Uzan ilmoitti yhtiön toiminnan loppumisesta ja 200 henkilön irtisanomisesta. Hän pitää kuitenkin merkin ja teknologian itsellään ja kaavailee Vertulle uutta alkua.
Vertu tarkoittaa ranskaksi hyvettä.
Venhoton
Venhoton on Pirkanmaalla Kuhmoisten Poikuskulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 29 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Se sijaitsee Hirvivuoren ympäristön pienialaisella ylänköalueella. Sillä on eteläpäässä kaksi rinnakkaista lahtea ja sen pohjoispää kapenee lahtimaisesti. Järven rannat ovat alavaa metsämaata, mutta itäosassa ovat rantojen rinteet jyrkempiä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari ja sen rantaviivan pituus on 3,7 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, johon on rakennettu noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Ainoa kiinteä tila on entinen maatila järven länsirannalla. Näille tulee tiet Poikuskulman yhdystieltä 16977 tai Kylämälle johtavalta kylätieltä.