cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Æthelred I (Northumbrian kuningas)
Æthelred oli vuosina 759–765 hallinneen kuningas Aethelwald Mollin poika. Æthelred nousi valtaistuimelle vuonna 774, sen jälkeen kun edellinen kuningas Alhred oli syrjäytetty. Simeon Durhamin mukaan Æthelredin neljäntenä hallitusvuonna prinssit Ethelbald ja Headberht teloittivat kuninkaan käskystä herttuat Aldwulfin, Cynwulfin ja Ecgan. Æthelred ajettiin maanpakoon vuonna 779 ja kuninkaaksi nousi Ælfwald, kuningas Oswulfin poika. Anglosaksien kronikan ja Simeon Durhamin mukaan Æthelred palasi kuninkaaksi vuonna 790. Seuraavana vuonna Æthelred vangitutti herttua Eardwulfin. Eardwulf vietiin Riponiin, jossa hänet tuomittiin kuolemaan. Eardwulf onnistui kuitenkin pakenemaan ennen tuomion täytäntöönpanoa. Æthelred pyrki hankkimaan liittolaisia, ja meni vuonna 792 naimisiin Mercian kuninkaan Offan tyttären Ælfledin kanssa. Naimakaupan vuoksi Æthelred hylkäsi ensimmäisen vaimonsa. Æthelred oli lisäksi kirjeenvaihdossa frankkien kuninkaan Kaarle Suuren neuvonantajan Alkuinin kanssa, joka oli alun perin kotoisin Yorkista. Vuonna 793 tapahtui suuri onnettomuus, kun viikingit hyökkäsivät yllättäen Lindisfarnen luostariin ja ryöstivät Lindisfarnen saarta. Anglosaksien kronikan mukaan Æthelredin omat miehet tappoivat hänet 18. huhtikuuta 796. Surma tapahtui luultavasti Corbridgessa. Väitetään, että Æthelredin neuvonantaja Torhtmund tappoi puolestaan Æthelredin murhaajan.
1. jääkäripataljoona
thumb|150px|Gustaf Taucher 1. jääkäripataljoona eli Pohjois-Pohjanmaan jääkärit oli valkoisten itäarmeijan 1. jääkäriprikaatin 1. jääkärirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkärimajuri Gustaf Taucher, ja pataljoonan 1., 2. ja 4. komppania muodostettiin Oulussa ja 3. komppania Torniossa.
Pataljoona siirrettiin Tampereen valtauksen jälkeen joukkojen uudelleen ryhmittelyn yhteydessä Antreaan, missä se tulisi osallistumaan Viipurin valtaukseen. Pataljoona lähti matkaan osin Lempäälästä ja osin Tampereelta 17. huhtikuuta 1918 ja saapui pataljoonalle määrättyyn kokoontumispaikkaan Antreaan 18.–19. huhtikuuta 1918.
1. komppania
Päällikkö: jääkärikapteeni Runar Lilius. Komppania koottiin Oulun miehistä.
2. komppania
Päällikkö: jääkärikapteeni Arvi Grönberg myöh. Kalsta (siirrettiin 13. maaliskuuta 3. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Mikko Kohonen (26. maaliskuuta alkaen). Komppania koottiin Oulun miehistä.
3. komppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Carl Gustaf Robert Wolff, jääkärikapteeni Unio Sarlin (sirrettiin 19. huhtikuuta Karjalan 3. rykmentin komentajaksi). Komppania koottiin Tornion miehistä.
4. komppania/konekiväärikomppania
Päällikkö: jääkäriyliluutnantti Björn Damstén (komennettiin 24. maaliskuuta komppanioineen 6. jääkäripataljoonaan), jääkärikapteeni Selim Isakson (siirrettiin 21. huhtikuuta 1. jääkärirykmenttiin konekivääriupseeriksi), jääkäriluutnantti Aksel Vuokko (21. huhtikuuta 1918 alkaen). Komppania koottiin Oulun miehistä.
Pataljoonassa palvelleita Saksan jääkäreitä
Talouspäällikkönä ja rahastonhoitajana jääkärivänrikki Matti Ahonen, kuormaston päällikkönä jääkärivaravääpeli Jakob Alfred Brams, pataljoonan adjutanttina jääkäriyliluutnantti Osmo Grönroos, muonitusupseerina jääkärivänrikki John Hellman, joukkueen varajohtajana jääkärivääpeli Kaarle Kustaa Hietala (siirrettiin 13. maaliskuuta 3. jääkäripataljoonaan), työskenteli pataljoonan esikunnassa jääkärialiupseeri Väinö Karvonen (siirrettiin 1. toukokuuta rykmentin esikuntaan), jääkärivääpeli Matti Kokko (siirrettiin 6. jääkäripataljoonaan), pataljoonan asemestari jääkärivaravääpeli Johan Henrik Matikka myöh. Örn myöh. Metsäsissi, ryhmänjohtajana jääkärivaravääpeli Viktor Fride Tallgren ent. Michaelsson (siirrettiin 13. maaliskuuta 3. jääkäripataljoonaan), jääkärialiupseeri Yrjö Huru (siirrettiin 13. maaliskuuta 3. jääkäripataljoonaan), lähettitehtävissä ja kengitysseppien esimiehenä jääkärialiupseeri Mårten Ericsson (komennettiin 13. maaliskuuta 1918 3. jääkäripataljoonaan samoihin tehtäviin).
Vietnamin tasavalta
Etelä-Vietnam, virallisesti Vietnamin tasavalta , oli vuodesta 1955 vuoteen 1975 olemassa ollut valtio. Ranskalaiset ja Ranskan siirtomaavaltaa tukeneet vietnamilaiset perustivat sen Vietnamin itsenäistyessä antikommunistiseksi valtioksi.
Valtion viralliset nimet olivat Vietnamin valtio (1949–1955), Vietnamin tasavalta (1955–1975) ja Etelä-Vietnamin tasavalta (1975–1976). Sen pääkaupunki oli Saigon, nykyinen Hồ Chí Minhin kaupunki. Vietnamin sodassa Yhdysvallat tuki voimakkaasti Etelä-Vietnamin hallitusta. Vuonna 1975 Etelä-Vietnam antautui sodassa Pohjois-Vietnamia vastaan ja sai kommunistihallinnon. Lopulta 1976 Vietnamit yhdistyivät.
Historia
Geneven konferenssin seurauksena Việt Minh ja Ho Tši Minh (Hồ Chí Minh) jäivät valtaan pohjoisessa ja 17. leveyspiirin eteläpuolella hallitsi Bảo Đạin Vietnamin valtio. Konferenssissa sovittiin maanlaajuisesta kansanäänestyksestä yhtenäishallituksen muodostamiseksi. Vuoden kuluttua etelän pääministeri Ngô Đình Diệm kaappasi vallan ja syrjäytti Bảo Đạin. Epämääräisesti järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen Diệm sai 98 % äänistä ja julisti Vietnamin tasavallan perustetuksi 22. lokakuuta 1955 ja itsensä sen presidentiksi. Vietnamin tasavallan tunnusti 36 valtiota. Vietnamien välit pysyivät kireinä ja raja niiden välillä oli suljettu kaikkea kauppaa ja postin välitystä myöten.
Diệmin hallitus aloitti oman maauudistuksensa pohjoisessa järjestetyn vastapainoksi. Peläten Việt Minhin vaikutusvallan kasvua se kuitenkin lakkautti paikallisvaalit ja maaseudulle kylien johtoon nimitettiin ulkopuolisia, lähinnä katolilaisia vietnamilaisia. Diệm piti kaikkia entisiä Việt Minhin taistelijoita kommunisteina, vaikka näin ei todellisuudessa ollut. Diệm aloitti puhdistuskampanjan kommunisteja vastaan (To Cong) että maata hallitsevia rikollisliigoja vastaan. Arviolta 50 000 ”kommunistia” siirrettiin poliittisiin uudelleenkoulutuskeskuksiin. Etelä-Vietnamissa aloitettiin myös laaja asutus- ja väestönsiirto-ohjelma, jolla aiottiin raivata viidakkoon tiloja 200 000 tilattomalla ja pakolaiselle lähinnä rannikolta Annamista. Ylängön montagnard-heimot vastustivat etnisten vietnamilaisten siirtoa mailleen ja asutusohjelma jouduttiin hylkäämään aseellisen vastarinnan vuoksi vain neljänneksen valmistuttua. pienois|vasen|Yhdysvaltain presidentti [[Dwight D. Eisenhower ja ulkoministeri John Foster Dulles tervehtimässä Ngô Đình Diệmiä Washington D.C:ssä 8. toukokuuta 1957.]] Diệm kieltäytyi järjestämästä Genevessä heinäkuuksi 1956 sovittua koko maan kattavaa kansanäänestystä yhtenäishallituksen muodostamiseksi. Yhdysvallat tuki Etelä-Vietnamia voimakkaasti. Yhdysvaltain presidentti Eisenhower oli 1954 todennut, että 80 % vietnamilaisista olisi luultavasti äänestänyt vapaustaistelija Hồ Chí Minhia.
Ngô Đình Diệm, veljensä Ngô Đình Nhu ja tämän vaimo Madame Ngô Đình Nhu alkoivat myöhemmin rajoittaa kaikkea poliittista toimintaa. Vuoden 1957 lopulla sanomalehtiä alettiin häiritä ja Saigonin suurin lehti lopetettiin maaliskuussa 1958 hallitukselle kriittisen pääkirjoituksen jälkeen. Opposition toiminta käytännössä pysähtyi 1959 mennessä. Keväällä 1960 joukko intellektuelleja julkaisi niin sanotun Caravellen manifestin Diệmin hallitusta vastaan. Se allekirjoittajista 11 oli entisiä ministereitä.
Joulukuussa 1960 Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama (FNL; tunnettu myös nimellä Vietkong) julisti olemassaolonsa manifestilla. Alkuvuodesta 1961 virkaan astuneen Yhdysvaltain presidentti Kennedyn hallinnon mukaan FNL oli Pohjois-Vietnamin käskyläinen. Yhdysvaltain politiikan kriitikoiden mukaan sodan alku oli Etelä-Vietnamin hallinnon syytä. Yhdysvallat alkoi avustaa Diệmin hallitusta voimakkaasti loppuvuodesta 1960, jonka jälkeen Pohjois-Vietnam lähetti etelästä Geneven rauhan jälkeen evakuoidut Việt Minhin veteraanit takaisin etelään.
Buddhalainen kriisi
Huolimatta siitä, että maan väestöstä 70–90 % oli buddhalaisia, Diệmin hallitus tuki voimakkaasti katolilaisia vietnamilaisia lähes kaikessa. Katolinen kirkko oli maan suurin maanomistaja, mutta sen maat olivat sivussa maauudistuksesta.
Toukokuussa 1963 syntyi niin sanottu buddhalainen kriisi, kun buddhalaisia kiellettiin liputtamassa buddhalaisilla lipuilla Gautama Buddhan syntymän kunniaksi. 8. toukokuuta turvallisuusjoukot ampuivat yhdeksän kieltoa vastaan protestoinutta siviiliä Huếssa. Diệm syytti ampumisista Vietkongia. Buddhalaiset munkit protestoivat istumalla joukolla julkisilla paikoilla. Turvallisuusjoukot kaatoivat protestoijien päälle syövyttäviä kemikaaleja, joista kymmenet joutuivat sairaalaan.
Kymmenen korkeinta kenraalia pyysi 20. elokuuta 1963 Diệmia säätämään hätätilan, johon hän suostuikin. Armeijan vartiot asetettiin strategisiin kohteisiin. Armeijan erikoisjoukot eversti Lê Quang Tungin alaisuudessa hyökkäsivät elokuun 21. päivän yönä useisiin luostareihin ja pidättivät noin 1 400 munkkia ja satoja ”katosi”. Kansainväliset lennot Saigoniin lakkautettiin ja lehdistön sensuuri asetettiin voimaan.
Sotilasvalta
Useiden kuukausien kiristymisen jälkeen Vietnamin tasavallan armeija teki 1. marraskuuta 1963 vallankaappauksen kenraali Dương Văn Minhin johdolla. Ngô Đình Diệm ja veljensä pidätettiin seuraavana päivänä ja teloitettiin. Dương nousi maan johtoon.
Kenraali Dươngin valta kesti vain kolme kuukautta, kun kenraali Nguyễn Khánh puolestaan kaappasi vallan 30. tammikuuta 1964. Dương jäi henkiin ja pakeni Bangkokiin, josta hän palasi Yhdysvaltain tuella 1968.
Nguyễn Khánhin johtama hallinto kärsi tappioita Vietkongille Long Dinhin taistelussa. Elokuussa 1964 häntä kohtasi vallankaappausyritys, mellakointia pohjoisosassa maata ja yleislakko Saigonissa. Toisen kapinayrityksen kukisti ilmamarsalkka Nguyễn Cao Kỳn johtamat ilmavoimat.
Valtakautensa aikana Nguyễn Khánh ehti saattaa voimaan uuden perustuslain. Presidentinvirkaan nimitettiin Phan Khắc Sửu ja pääministeriksi Trần Văn Hương. Nguyễn Khánh piti kuitenkin asevoimien komentajan aseman.
Useat tyytymättömät kenraalit siirsivät 19. helmikuuta 1965 joukkonsa Saigoniin tavoitteenaan syrjäyttää Nguyễn Khánh. Hän pakeni kuitenkin Nguyễn Cao Kỳn tuella Đà Lạtiin ja antoi määräyksen pommittaa Saigonia, jos kaappaajat eivät vetäydy. pienois|oikea|Nainen äänestämässä vuoden 1967 presidentinvaaleissa. Nguyễn Cao Kỳ yhdisti kuitenkin voimansa kenraali Nguyễn Văn Thiệun kanssa samassa kuussa ja Nguyễn Khánh syrjäytettiin. Nguyễn Cao Kỳsta tuli pääministeri ja Nguyễn Văn Thiệusta presidentti sotilasjuntan johdossa. 27. maaliskuuta 1966 noin 20 000 buddhalaista marssi Etelä-Vietnamissa sijaitsevan Huến yliopistokaupungin kaduilla osoittaen mieltään sotilasjunttaa vastaan. Buddhalainen kirkko julisti huhtikuun alussa 1966 sodan sotilashallitusta vastaan, koska hallitus ei ollut suostunut heidän vaatimuksiinsa. 12. huhtikuuta 1966 kokoontui uusi kongressi. Sotilashallitus julkaisi 14. huhtikuuta asetuksen, jossa taattiin vapaat vaalit 3–5 kuukauden kuluessa. Buddhalaiset olivat siten saaneet vaatimuksensa hyväksytyksi. Pääministeri Kỳ otti 6. kesäkuuta 1966 hallitukseensa kymmenen siviilihenkilöä, muttei onnistunut hiljentämään buddhalaisten hallituksen vastaista taistelua. 11. syyskuuta 1966 maassa pidettiin kansalliskokouksen vaalit, joihin osallistui 83 % äänioikeutetuista. Nguyễn Văn Thiệu säilytti asemansa maan kukistumiseen asti. Vuonna 1967 hänet valittiin vaaleilla presidentiksi ja vuonna 1971 uudelleen. Poliittiset vastustajat pitivät kuitenkin Nguyễn Văn Thiệua korruptoituneena ja epäilivät vaalien rehellisyyttä, joten 1971 hänellä ei ollut vastaehdokkaita.
Susisilli
Susisilli (Chirocentrus nudus) on susisillien heimoon kuuluva merikala, joka elää indopasifisella merialueella, 47 eri maassa. Susisilli painaa noin 400 grammaa ja on korkeintaan metrin pituinen. Laji elää pinnassa, korkeintaan 150 metrin syvyydessä. Joidenkin vahvistamattomien havaintojen mukaan laji esiintyisi Japanissa.
Vietnamin tasavalta
Sotilasvalta
Tammikuussa 1973 solmittiin Pariisin rauhansopimus, jossa Yhdysvallat vetäytyi Vietnamista ja taistelut lakkasivat Etelän ja Pohjoisen välillä. Vietkong ja Pohjois-Vietnam aloittivat kuitenkin joulukuussa 1974 Ho Chi Minh -kampanjan, joka päättyi Etelä-Vietnamin tappioon. Nguyễn Văn Thiệu erosi asemastaan 21. huhtikuuta 1975 ja pakeni Taiwanille. Hänen varapresidenttinsä Dương Văn Minh antautui ehdoitta 30. huhtikuuta 1975.
Chollima-liike
thumb|right|[[Ch’ŏlliman patsas]]
Chollima-liike oli Pohjois-Koreassa järjestetty kampanja, jonka perusteet Kim Il-sung esitteli joulukuussa 1956. Liike kannusti kansalaisia uhrautumaan ankaralla työnteolla teollistumisen edistämiseksi. Liikkeessä korostettiin kansakunnan yhteistä etua ja tuomittiin henkilökohtaiseen hyvinvointiin keskittyminen itsekkääksi.
Chollima-liikkeellä pyrittiin jälleenrakentamaan Pohjois-Koreaa Korean sodan jäljiltä. Alkusysäyksen antoi Kim Il-sungin vuonna 1956 terästehtaalle tekemä vierailu, jonka seurauksena työinnon siellä väitettiin kasvaneen siinä määrin, että tuotanto oli yllättäen kaksinkertaistunut. Liike sai nimensä kuvitteelliselta siivekkäältä Chollima-hevoselta. Tavoitellut työmäärät ylittäneitä työläisiä ryhdyttiin kampanjoinnin yhteydessä kutsumaan Chollima-ratsastajiksi. Maon Suuren harppauksen tavoin Chollima-liikkeen pohjana käytettiin vastaavia ideoita kuin stahanovilaisuudessa. Vaikka vuonna 1961 Pjongjangiin pystytettiin Ch’ŏlliman patsas myyttisen hevosen noustua eräänlaiseksi Chollima-liikkeen maskotiksi, liike enimmäkseen kuihtui 1960-luvulle saavutettaessa.
Huhtikuussa 2021 Pohjois-Korean Rodong Sinmun -sanomalehti peräänkuulutti Chollima-liikkeen sankareiden tien seuraamista. Kim Jong-un oli tätä ennen myöntänyt maan epäonnistumiset taloudenpidossa.
Antero ei enää palaa
Teoksen päähenkilö Antero Vaaja on ammatiltaan piirtäjä suuressa tehtaassa, ja hänen isänsä, ammatiltaan puuseppä, on taistellut sisällissodan aikana punakaartissa. Tarina alkaa Anteron lähtiessä ylimääräisiin kertausharjoituksiin syksyllä 1939. Romaanissa vihollinen, "ryssät", on "sielutonta massaa, joka on lakaistava pois turhaa sääliä tuntematta". Sodan aikana Antero joutuu kaatuneen vänrikin tilalle johtamaan suurta mieshukkaa kärsinyttä komppaniaa, joka joutuu ylivoimaisen vihollisen saartamaksi. Antero itse kaatuu vihollisen tykkitulessa ja hänen ruumiinsa hautautuu sortuneen korsun kivien ja hirsien alle tavoittamattomiin.
Waltari kirjoitti romaanin helmikuussa 1940, jolloin ei vielä tiedetty, kuinka kauan ja missä muodossa sota jatkuisi. Panu Rajalan mukaan romaani oli oman aikansa lapsi ja osa henkistä maanpuolustusta. Kirja ilmestyi huhtikuussa 1940. Teoksen nopea ilmestymisaikataulu ei välttämättä ollut sen vastaanotolle eduksi, sillä osa lukijoista vaistosi kaupallista laskelmointia. Koska aihe oli näinkin vakava, kirjailijalta olisi toivottu suurempaa tahdikkuutta. Toisaalta Waltari ei ollut ensimmäinen talvisodasta kirjoittanut, sillä Onttoni Miihkalin Suomussalmen sotatanterilla oli kirjoitettu jo tammikuussa ja tuli kirjakauppoihin maaliskuussa.
Lauri Viljanen kirjoitti Helsingin Sanomissa, että "kenenkään toisen kuin Waltarin kynä ei olisi yhtä taipuisa kirjoittamaan tällaista kirjaa heti sotaviikoilta". Tamperelaisen Kansan Lehden kriitikko oli ankarampi syyttäessään Waltaria sodan ihannoimisesta eikä uskonut, että rintamalla olisi kuulunut niin kauniita ääniä kuin Waltari kuvaili. Markku Envallin mukaan Anteron ja hänen toveriensa uhrivalmius, "niin kauan kuin ainoassakaan suomalaisessa henkeä oli", ylittää jopa Sillanpään marssilaulun, jossa luvattiin lapsille ja vanhuksille, äideille ja morsiamille "suojattu lies", niin kauan "kuin on pystyssä ykskin mies".
Romaania myytiin parin vuoden aikana noin 19 000 kappaletta. Siitä ei vuoden 1940 jälkeen otettu enää uusia painoksia. Teosta poistettiin kirjastoista 61 kappaletta jatkosodan jälkeen sen sisältämän Neuvostoliiton vastaisen propagandan vuoksi.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1935 viidennen kerran. Kilpailut käytiin Sveitsin Mürrenissä 22.–25. helmikuuta. Kilpailulajeina olivat miesten ja naisten syöksylasku, pujottelu ja alppiyhdistetty.
Antero ei enää palaa
Kirja käännettiin jo julkaisuvuonnaan ruotsiksi nimellä Nej, vi kommer aldrig att dö.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935
Syöksylasku
<br style="clear:both" />
Pujottelu
<br style="clear:both" />
Alppiyhdistetty
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Formula Renault 3.5 -kausi 2005
thumb|Puolan [[Robert Kubica voitti mestaruuden ja hänen tallinsa Epsilon Euskadi voitti joukkuemestaruuden.]] Formula Renault 3.5 -kausi 2005 oli sarjan ensimmäinen kausi. Kausi alkoi Belgian, Zolderin radalla ja päättyi Italian, Monzan radalla. Sarjan mestaruuden vei puolalainen Robert Kubica, toiseksi sijoittui espanjalainen Adrián Vallés ja kolmanneksi saksalainen Markus Winkelhock.
Aaro Sorva
Aaro Sorva on turkulainen taikuri. Taikuri Aaro Sorvan esiintymisiä on nähty useissa yritystilaisuuksissa ja televisiossa, esimerkiksi ohjelmassa Suomen Las Vegas (2009). Hänen erikoisalaansa ovat stand-up taikashow't ja läheltä näytettävät close-up lähitaikuudet sekä suuremmat näyttämöllä esitettävät illuusio-ohjelmanumerot.
Valtteri Karnaranta
Valtteri Karnaranta (s. 19. marraskuuta 2002 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Porin Ässiä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
FS Châteaurenault (1898)
FS Châteaurenault oli vuonna 1898 vesillelaskettu Ranskan laivaston panssarikansiristeilijä.
Valtteri Karnaranta
Seuraura
Karnaranta on Oulun Kärppien kasvatti. Hän toimi kaudella 2017–2018 seuran C-nuorten varakapteenina. Karnaranta jakoi tehoilla 24+28=52 koko C-nuorten SM-karsintojen pistepörssin kahdeksannen sijan TPS:n Niko Korpialhon kanssa. C-nuorten SM-sarjassa hän jakoi 13 osumallaan Kärppien sisäisen maalipörssin voiton Samu Tuomaalan kanssa. Karnaranta voitti kauden päätteeksi sarjan hopeaa ja hänet valittiin tähdistökentälliseen.
FS Châteaurenault (1898)
Valmistus
Aluksen köli laskettiin 12. lokakuuta 1895 ja alus laskettiin vesille 12. toukokuuta 1898. Alus otettiin palvelukseen 10. lokakuuta 1902.
Valtteri Karnaranta
Seuraura
Kaudeksi 2018–2019 Karnaranta siirtyi yhdessä joukkuetoverinsa Rami Määtän kanssa Porin Ässien organisaatioon. Kaudella 2020–2021 hän oli Ässien U20-joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 18+25=43, joilla Karnaranta jakoi koko U20 SM-sarjan alku- ja runkosarjan yhteenlasketun pistepörssin seitsemännen sijan Jukureiden Kalle Matikaisen ja Tapparan Jere Henrikssonin kanssa. Kaudella 2021–2022 hän debytoi Ässien SM-liigajoukkueessa. Karnaranta teki liigadebyyttinsä runkosarjan neljännellä kierroksella 17. syyskuuta 2021 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa kolmosketjun vasempaan laitaan toisen debytantin, Feetu Knihdin sekä vasta toista liigaotteluaan pelanneen Jami Virtasen viereen. Karnaranta sai ottelussa jääaikaa 13.06 minuuttia ja hän keräsi teholukeman –1. Karnaranta pelasi SM-liigassa kauden aikana kaikkiaan 19 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä.
FS Châteaurenault (1898)
Palvelus
Alus vaurioitui 1904 ajettuaan karille. Vuonna 1910 alus ajoi karille Spartelin edustalla ja Victor Hugo hinasi vaurioituneen aluksen satamaan. Vuodesta 1913 alkaen alus oli koululaivana Toulonissa.
Tomi Mäkelä (musiikkitieteilijä)
Tomi Matti Mäkelä (s. 4. tammikuuta 1964 Lahti) on Berliinissä asuva suomalainen musiikkitieteilijä, esseisti ja pianopedagogi, Hallen yliopiston professori.
FS Châteaurenault (1898)
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan alkaessa alus palautettiin palvelukseen ja se aloitti partioinnin Välimerellä. Vuodesta 1917 alkaen alus oli joukkojenkuljetusaluksena kuljettaen sotilaita Tarantosta Iteaan. Alus pelasti 5. lokakuuta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen U-35 torpedoiman SS Gallian eloonjääneitä kaikkiaan alukselta pelastettiin noin 1 200 miestä.
Valtteri Karnaranta
Seuraura
Huhtikuussa 2022 Karnaranta teki Ässien kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kaudella 2022–2023 SM-liigassa kuusi runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan Karnaranta pelasi kuitenkin Ässien U20-joukkueessa. Hän oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+39=53, joilla Karnaranta sijoittui koko U20 SM-sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Pudotuspeleissä hän oli Ässien paras pistemies tehoilla 4+5=9. Karnaranta palkittiin kauden päätteeksi U20 SM-sarjan herrasmiespelaajana Jere Lehtinen -palkinnolla ja hänet valittiin toiseen tähdistökentälliseen.
Tomi Mäkelä (musiikkitieteilijä)
Opinnot
Mäkelä valmistui Päijät-Hämeen konservatorion (nykyinen Lahden konservatorio) ammattiosastolta pianonsoiton opettajaksi yliopettaja Rauno Jussilan luokalta 1982. Samana vuonna hän valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulun iltalukiosta. Hän jatkoi opintoja Wienin musiikkikorkeakoulussa (Hochschule für Musik und darstellende Kunst; nyk. Universität für Musik und darstellende Kunst) professori Noel Floresin mestariluokalla 1982–1984. Hän aloitti musiikista kirjoittamisen Etelä-Suomen Sanomien kulttuuriosaston avustajana. Hän suoritti pianonsoiton III-kurssin Sibelius-Akatemiassa 1984 ja keskittyi jo aloittamiinsa musiikkitieteen opintoihin Wienissä muun muassa professori Walter Passin johdolla. Mäkelä jatkoi opintoja Helsingin yliopistossa ja valmistuttuaan sieltä filosofian lisensiaatiksi opiskeli Länsi-Berliinin Technische Universitätissä Carl Dahlhausin johdolla. Hän väitteli tohtoriksi Berliinissä vuonna 1988 ja on toiminut Helsingin yliopiston ja Sibelius-Akatemian dosenttina vuodesta 1990.
Valtteri Karnaranta
Maajoukkueura
Karnaranta pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin Karnaranta voitti hopeaa. Yhteensä hän on pelannut 26 poikien maaottelua.
FS Châteaurenault (1898)
Palvelus
Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene UC-38 havaitsi 14. joulukuuta 1917 aluksen ja sitä saattaneet Mameluckin, Rouenin ja Lansquenetin. Sukellusveneen laukaisema torpedo osui Châteaurenaultin keskilaivaan. Aluksella olleet sotilaat evakuoitiin hävittäjiin. Troolari Balsamine liittyi pelastustyöhön yrittäen samalla ottaa vaurioituneen risteilijän hinaukseen.
Tomi Mäkelä (musiikkitieteilijä)
Ura
Hoidettuaan erinäisiä yliopistovirkoja Helsingissä ja Turussa ja avustettuaan muun muassa Uutta Suomea, Helsingin Sanomia, Rondoa ja Suomen Yleisradiota hän siirtyi tutkijaksi Saksaan Deutsche Forschungsgemeinschaftin palvelukseen 1994. Hänet nimitettiin musiikkitieteen ma. professoriksi Kölnin yliopistoon 1995 ja vakinaiseksi professoriksi Magdeburgin yliopistoon 1996. Hänellä on laaja tieteellinen ja yleistajuinen julkaisutoiminta.
FS Châteaurenault (1898)
Palvelus
Sukellusvene laukaisi alukseen toisen torpedon, jonka osuttua alus upposi nopeasti. Hävittäjien syvyyspommit pakottivat sukellusveneen pintaan, jolloin miehistö jätti aluksen ennen sen upottamista.
Valtteri Karnaranta
Muuta
Karnarannan isoveli Veeti pelaa hyökkääjänä Suomi-sarjajoukkue Laser HT:ssä.
Valtteri Karnaranta on maininnut esikuvakseen Martin St. Louis'n.
Tomi Mäkelä (musiikkitieteilijä)
Ura
Viime vuosina Mäkelä on keskittynyt suomalaisiin aiheisiin Fredrik Pacius, Jean Sibelius, Aarre Merikanto, Paavo Heininen, Magnus Lindberg, Kaija Saariaho ja kulttuurihistoriallisiin ongelmiin. Aiemmin hänen erikoisalueisiinsa kuuluivat muun muassa pakolaismuusikot (Arnold Schönberg) ja modernismi (Igor Stravinsky, Max Reger) sekä tekijyys, virtuositeetti ja ylimalkaan musiikin teoria ja estetiikka. Lisäksi hän on panostanut musiikkikasvatuksen, erityisesti musiikin yksityisopetuksen historian tutkimukseen julkaisemalla muun muassa Friedrich Wieckin teoksia. Hän julkaisi keväällä 2007 sekä laajan saksan- että suppean suomenkielisen monografian Sibeliuksesta. Saksankielinen Sibelius-kirja (2007), joka sai Geisteswissenschaft international -palkinnon 2008, ilmestyi englanniksi 2011. Täydentävä jatko-osa saksankieliselle Sibelius-kirjalle ilmestyi 2013 Laaber-kustantamon sarjassa.
Uudempaa suomalaista musiikkia Mäkelä on lähestynyt myös laajemmin panostaen musiikinhistorian kulttuuriseen tutkimukseen. Hän on ohjannut jatko-opiskelijoita myös Sibelius-Akatemiassa (muun muassa Docmus-yksikössä). Vuodesta 2009 alkaen hän on Martin Luther -yliopiston professori (Institut für Musik, Halle). Vuonna 2013 Mäkelä valittiin Edvard Grieg-tutkimuskeskuksen johtoon Bergenissä Norjassa, mutta hän kieltäytyi tehtävästä toimittuaan tehtävässä vuoden sivutoimisesti.
19. syyskuuta 2015 Mäkelä esiintyi Berliinin filharmonikkojen Digital Concert Hall -sarjassa Carl Nielsen -asiantuntijana.
Haleanlampi
Haleanlampi on Keski-Suomessa Keuruulla Pyörkkilänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 172,7 metriä mpy.
Antónios Nikopolídis
Antónios ”Antónis” Nikopolídis (, s. 14. tammikuuta 1971 Árta, Kreikka) on kreikkalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Hän toimii Olympiakosin valmentajana.
Nikopolídis oli vuonna 2004 voittamassa Euroopan mestaruutta Kreikan joukkueessa. Hän ilmoitti lopettavansa maajoukkueessa 2008 EM-kisojen jälkeen.
Renault 19
Renault 19 on Renault’n vuosina 1988–1996 pääosin Euroopan markkinoille valmistama alemman keskiluokan henkilöauto, joka korvasi Renault 9- ja 11-mallit. Auto oli viimeinen Renault’n malli, jonka tunnuksena käytettiin numeroa. Renault 19:n seuraajaksi tuli pitkälti samaan tekniikkaan perustuva Mégane. Argentiinassa mallin valmistus jatkui vuoteen 1999 saakka.
Renault 19 (1988–1996)
Giorgetto Giugiaron suunnittelema Renault 19 esiteltiin heinäkuussa 1988 korvaamaan ikääntyneet 9- ja 11-mallit. Suomessa myynnin aloitus viivästyi maahantuojan vaihdoksen takia elokuulle 1989. Kooltaan ja sisätiloiltaan 19 oli yksi luokkansa suurimmista malleista, ja tavaratilakin oli melko kookas tilaa säästävän vääntösauvajousituksen ansiosta. Uudessa mallissa kiinnitettiin myös entistä enemmän huomiota turvallisuuteen, joka oli aiemmin Ranskassa jätetty vähälle. Auton tehostamaton ohjaus oli raskas ja vaihteensiirrossa oli ajoittain ongelmia. Myös sisustusmateriaalit olivat perusmalleissa halvan oloisia ja vikoja autossa esiintyi huomattavasti keskimääräistä enemmän. left|thumb|250x250px|Renault 19 ChamadeMoottorit olivat kaasuttimella varustetut 1,2- (55 hv), 1,4- (60/80 hv) ja 1,7-litraiset (95 hv). Tehokkaampi 1,4-litrainen oli uusi Energy-versio, jossa oli kannen yläpuolinen nokka-akseli. 1,7 litran moottorissa oli katalysaattori, mutta myös 1,4-litraisia myytiin jälkiasennetuilla katalysaattoreilla.
Vuonna 1989 saataville tuli 1,9-litrainen diesel, jota ei otettu Suomen tuontiohjelmaan. Uusi korimalli oli sedan, jota kutsuttiin nimellä Chamade. Seuraavana vuonna esiteltiin vielä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (140 hv) moottori. Lisäksi tarjolle tuli 1,7-litraisen 75-hevosvoimainen versio.
Perusmalli TR oli saatavana 1,2- tai 1,4-litraisena (60 hv). Vaihteisto oli nelivaihteinen. Maininnan arvoisia varusteita olivat lukuvalo, lämmitettävät etuistuimet, kello sekä viisiovisen mallin kaksiosainen takaselkänoja ja turvavöiden korkeudensäätö.
Seuraava malli oli GTS, jonka sai 1,4-litraisella (80 hv) Energy-moottorilla ja pienemmällä 1,7-litraisella (75 hv). Vakiovarustukseen kuului kaksiosainen takaselkänoja, kierrosluku- ja öljymäärän mittari, sisältä säädettävät peilit ja ohjauspyörän sekä istuimen korkeussäädöt. Verhoilu oli TR:ää laadukkaampi. Vuonna 1991 1,4-litraiseen tuli tehdasasenteinen katalysaattori, minkä vuoksi 1,7-litrainen poistui.
Parhaiten varusteltu malli oli TXE, jossa oli 95-hevosvoimainen 1,7 litran moottori. GTS:n lisäksi vakiona oli sähköikkunat edessä, kauko-ohjattu keskuslukitus, veluuriverhoilu, sävylasit, lämmitettävät sähköpeilit ja sumuvalot. Taka-akselistossa oli neljä vääntösauvaa, mikä takasi vakaamman ajettavuuden. Keväällä 1991 varustus täydentyi ohjaustehostimella. left|thumb|250x250px|Facelift-mallin Renault 19. Renault 19 koki melko perusteellisen kasvojenkohotuksen vuoden 1992 keväällä. Muodot pyöristyivät niin sisällä kuin ulkona, ja keulan ilme muuttui selvästi umpikeulan vaihduttua kapeaan etusäleikköön. Autossa oli uudet puskurit, etu- ja takavalot sekä kojelauta. Verhoilumateriaalit ja värivalikoima olivat myös uudistuneet kokonaan. Uuden moottorivalikoiman muodostivat 1,4 (80 hv), 1,8 (95 hv) ja 1,8 16V (137 hv). Kaikissa 1,8-litraisissa oli kehittyneempi taka-akselisto. TR:n korvasi RL, GTS:n RN ja TXE:n RT. Edullisin malli poistettiin Suomen tuontiohjelmasta.
RN:n sai nyt myös 1,8-litraisena. Varustelu oli sama kuin aiemmassa GTS-mallissa, mutta kaksiosainen takaselkänoja sekä ohjauspyörän ja istuimen korkeussäädöt oli karsittu 1,4-litraisten varustelusta. Syksyllä 1992 varusteisiin lisättiin takaistuinten pääntuet ja ohjaustehostin 1,8-litraiseen. Vuoden päästä se tuli myös 1,4 litran moottorilla varustettuihin malleihin. left|thumb|250x250px|Renault 19 CabrioletRT:ssä uutta oli korinväriset puskurit ja ulkopeilit, ohjaustehostin sekä takaistuinten pääntuet. Peilien lämmitys ja sähkötoiminen säätö oli kuitenkin karsittu.
16V-malleissa oli RT-varustelun lisäksi 15 tuuman kevytmetallivanteet, helmalevikkeet, madallettu alusta, takaspoileri, kaksoisajovalot, urheiluistuimet ja levyjarrut myös takana. Huippunopeus oli 212 km/h.
Nelipaikkainen Cabriolet esiteltiin alkuvuodesta 1992. Siinä oli moottorina 1,8 16V ja myös varustelu oli sama kuin 16V-malleissa.
Syksyllä 1994 auto koki vielä viimeiset uudistuksensa ennen Méganen esittelyä. Mallisto tunnetaan lisämerkinnällä Biarritz. Värivalikoima oli jälleen uusi. Biarritz RN:ssä oli nyt korinväriset puskurit, sekä RT:ssä plyysiverhoilu. S-mallin korvasi Pack Sport -varustepaketti, jonka sai kumpaankin varustetasoon. Paketti sisälsi 14 tuuman pyörät, helmalevikkeet, takaspoilerin ja sisustuksen urheilulliset yksityiskohdat. Cabrioletin valmistus jatkui vielä vuoden 1996 nimellä Renault Cabriolet.
Exit (televisiosarja)
Exit on norjalainen tositapahtumiin perustuva draama-sarja. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Norjassa 27. syyskuuta 2019 ja toinen kausi 5. maaliskuuta 2021. Kolmas kausi on valmisteilla ja se julkaistaan Norjassa keväällä 2023.
Ohjelma perustuu neljän norjalaisen finanssihain haastatteluihin heidän elämästään. Sarja kertoo heidän arjestaan huumeiden, prostituution, juhlimisen, väkivallan, loputtoman rahan ja pahoinvoinnin keskellä.
Kohusarja on herättänyt niin kritiikkiä kuin ylistystä ympäri maailman ja teki Norjassa uuden striimausennätyksen. Exit voitti vuonna 2019 Lillen Series Mania -tv-festivaaleilla parhaan kansainvälisen sarjan palkinnon.
Sarjasta julkaistaan suomalainen versio C More -suoratoistopalvelussa syksyllä 2022.
Tepoztlán
pienoiskuva|kuvamontaasi Tepoztlánista. Tepoztlán on kaupunki Meksikossa. Se sijaitsee Morelosin osavaltiossa 90 kilometrin päässä pääkaupunki Méxicosta etelään ja 18 kilometrin päässä Cuernavacasta pohjoiseen. 1920-luvun loppupuolen Tepoztlániin, silloiseen pieneen kylään, ei vielä johtanut maantietä. Kylä oli osa muinaista maailmaa, jossa ei vielä tunnettu pyörää, kunnes kylään johtava maantie rakennettiin presidentti Lázaro Cárdenasin hallituskaudella 1930-luvun lopulla. Vielä vuonna 1960 kyläläisten pihoissa saattoi nähdä temascaleja, saunan tyyppisiä hikoilumajoja. Nykyisin tuon pikkukaupungin pihoja halkovat vesijohdot ja temascalit ovat mennyttä aikaa. Elokuva 7 rohkeata miestä filmattiin Tepoztlánissa vuonna 1960.
Tepoztlán oli asteekkien aikoina pyhiinvaelluspaikka
Kylän ääreltä nousevan, neljäsataa metriä korkean, hyvin jyrkkäseinämäisen vuoren huipulla, sijaitsi aikoinaan humaltumisen tärkeä alttari, josta on vielä joitakin vähäisiä raunioita jäljellä. Vuoren huipulle johtaa jyrkkä polku, joka päättyy jyrkkiin tikkaisiin ja lukittavaan luukkuun. Polulla varoitetaan humalaisia polun vaaroista.
Amerikkalainen Stuart Chase kirjoitti Meksikoa käsittelevässä kirjassaan kyläläisten elämästä
Stuart Chasen tekemä ja Diego Riveran kuvittama vuonna 1931 ilmestynyt teos, Mexico a Study of two Americas, teki kylästä kuuluisan. Kuvittaessaan Chasen teosta, Diego Rivera kuvasi myös taakkoja kantavia intiaaneja. Incorborated Labour Bureaun johtaja, Stuart Chase, ihmettelee teoksensa sivuilla, miten silloisella, pörssiromahduksesta aiheutuneella maailmanlaajuisella pula-ajalla, ei tuntunut olevan mitään vaikutusta kyläläisten elämään. Tepotzlánin tultua suuren yleisön tietoisuuteen, on se ollut monen sosiologisen tutkimuksen kohde. Amerikkalainen sosiologi Oscar Lewis kirjoitti seudun asukkaita koskevista tutkimuksistaan suurta kuuluisuutta saaneita teoksia 1940-luvulla. Se ei ollut kaikkien kyläläisten mieleen.
Stuart Chase ja Aldous Huxleyn kiistat
Chasen mielestä viisitoistatuhatta kuorma-autoa olisi riittänyt lopettamaan ihmisten suurimittaisen käytön kantojuhtina, joka vielä tuolloin oli melko yleistä. Huxley, joka oli vuonna 1932 lukenut Chasen teoksen, oli pessimisti. Hän oli sitä mieltä, että uusien Fordien laivastot kyllä siirtäisivät kuormat pois intiaanien selästä, mutta toisivat tullessaan muita ongelmia.
Chase oli suuresti kiinnostunut Meksikosta, jossa tavara vielä tuolloin paljolti siirtyi intiaanikantajien selässä.
IDA (radiokanava)
IDA on virolainen nettiradiokanava joka aloitti lähetyksensä Tallinnassa vuonna 2018 ja Helsingissä helmikuussa 2020. Helsingin Sörnäisissä sijaitsevaa IDA Helsinkiä tuottavat samat ihmiset, jotka ovat Kaikun, Post Barin ja Tannerin takana.
IDA toimii vapaaehtoisten voimin ja on voittoa tavoittelematon online-kanava.
Puoleisenlampi
Puoleisenlampi on Keski-Suomessa Keuruulla Pyörkkilänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146,6 metriä mpy.
Raphaël Kusiélé Dabiré
Raphaël Kusiélé Dabiré (s. 27. huhtikuuta 1948) on burkinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Diébougoun hiippakuntaan 12. heinäkuuta 1975 ja nimitettiin sen piispaksi 3. huhtikuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Dabirén aikoinaan myös papiksi vihkinyt Jean-Baptiste Kpiéle Somé, jota avustivat Anselme Titianma Sanon ja Paul Yemboaro Ouédraogo.
Georg Pimenoff
Georg Pimenoff (15. huhtikuuta 1895 Tervakoski – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, joka tunnetaan vuonna 1942 julkaistun ensimmäisen suomenkielisen Koraanin kääntäjänä.
Elämä
Tervakoskella syntyneen Pimenoffin isä oli kotoisin Vienan Karjalasta. Vuonna 1904 hän aloitti opinnot Helsingin venäjänkielisessä Aleksanterin kimnaasissa ja toimi myöhemmin opiskeluaikoinaan myös kotiopettajana. Vuonna 1913 Pimenoff valmistui Pietarin valtionyliopiston lakitieteellisestä tiedekunnasta, jonka jälkeen hän työskenteli kääntäjänä ja kieltenopettajana. Pimenoff hallitsi suomen ja venäjän lisäksi myös ruotsin, englannin, saksan ja ranskan kielet sekä myös jonkin verran tanskaa, italiaa, latinaa ja esperantoa. Vuodesta 1927 lähtien Pimenoff toimi Britannian ja ulkomaiden raamattuseuran (British and Foreign Bible Society) Suomen-osaston johtajana sekä myöhemmin vielä Suomen Pipliaseuran toiminnanjohtajana. Vaikka hän oli itse ortodoksi, oli Pimenoff kiinnostunut myös itämaista uskonnoista, joogasta ja teosofiasta sekä muun muassa Freudin ja Jungin ajatuksista.
Jatkosodan aikana Pimenoff toimitti Raamattuja Suomessa olleille neuvostoliittolaisille sotavangeille ja järkyttyi vankileirien huonoista olosuhteista. Hän laati asian vuoksi kirjelmän Kansainväliselle Punaiselle Ristille, jota viranomaiset kuitenkin pitivät valtion turvallisuuden vaarantamisena. Vuonna 1942 Pimenoff tuomittiin kolmen vuoden vankeusrangaistukseen, josta hän vapautui hieman ennen sodan päättymistä kesällä 1944.
Koraanin käännös
Pimenoffin suomentama Koraani ilmestyi vuonna 1942 turkkilaissyntyisen tamperelaisen kauppiaan Zinetullah Ahsen Bören kustantamana. Ajatuksen teoksen kääntämisestä esitti ensimmäisenä liikemies Rafael Haarla jo vuonna 1931. Ahsen Böre valitsi kääntäjäksi ystävänsä Pimenoffin, joka oli aikaisemmin suomentanut myös hänen kustantamansa englantilaisen lordi Headleyn kirjan Heräämiseni islamiin. Pimenoff aloitti työn lopulta vuonna 1936, mutta arabiaa taitamattomana hän joutui tekemään käännöksen Koraanin englanninkielisestä laitoksesta. Koska Pimenoff oli kristitty, ei Ahsen Böre uskaltanut lisätä teokseen hänen nimeään, vaan se julkaistiin anonyymin suomentajan käännöksenä.
Perhe
Georg Pimenoffin tytär on kirjailija Veronica Pimenoff.
Thersites
Thersites oli kreikkalaisessa mytologiassa Agrioksen poika ja rivisotilas kreikkalaisten armeijassa Troijan sodan aikana.
Salora
Salora Oy oli Salossa toiminut radioita, televisioita ja muita elektroniikkalaitteita valmistanut suomalainen yritys, joka toimi vuosina 1928–1993.
Thersites
Thersites sai surmansa Akhilleuksen kädestä pilkattuaan tätä Penthesileiaan syttyneestä rakkaudesta sen jälkeen kun Akhilleus oli ensin surmannut tämän.
Salora
Historia
Huhtikuussa vuonna 1928 Fjalar Nordell (1903–1976) ja Lauri Koskinen alkoivat valmistaa radiovastaanottimia Saloon perustamassaan yrityksessä, jonka nimi oli aluksi Radioliike Nordell & Koskinen. Koskisen tilalle tuli yrityksen toiseksi omistajaksi tuli Olavi Laakso vuonna 1936.
Ensimmäiset Salora-merkkiset radiot ilmestyivät markkinoille vuonna 1937. Nimi Salora tulee sanoista Salo ja radio. Vuonna 1945 yritys muutettiin osakeyhtiöksi nimeltään Salora Oy.
Salora teki Suomen ensimmäiset ULA-radiot 1953 ja alkoi valmistaa mustavalkotelevisioita vuonna 1956.
Televisioiden markkinajohtajaksi
Vuonna 1958 tuotiin markkinoille kokonaan omaa tuotantoa oleva televisio Salora 17/59, jota seurasivat mallit Messina, Manhattan ja Boston. Uusi tv-tehdas valmistui 1962. Siinä oli neljä tuotantolinjaa ja sen kapasiteetti oli 150 vastaanotinta päivässä. Yhtiön palveluksessa oli tuolloin 400 henkilöä, joista 350 televisiotehtaassa. Seuraava televisiotehdas valmistui 1969, minkä myötä päivätuotanto kaksinkertaistui runsaaseen 300 vastaanottimeen.
1966 Salora aloitti televisioiden viennin Ruotsiin ja viennin osuus kasvoi niin, että 1970-luvun lopulla jo 60 % Saloran televisioista meni vientiin. Väritelevisiot tulivat ohjelmaan 1960-luvun lopulla. Ensimmäinen Saloran väritelevisio Salora Finlandia VT01 tuli markkinoille vuoden 1969 lopulla. Salora aloitti 1967 myös hifi-stereolaitteiden valmistuksen (Salora Metropol 5). Vuonna 1974 valmistui 25 000 stereolaitetta. Saloran oma audiolaitetuotanto jatkui aina vuoteen 1981 saakka mutta vielä 1980-luvulla valmistivat aasialaiset laitevalmistajat Saloran tuotemerkillä muun muassa stereolaitteita, radio- ja videonauhureita ja myös matkatelevisioita. Salora oli televisioissa 1970-luvulla Suomen markkinajohtaja vastaten yli puolesta tv-vastaanottimien myynnistä. Tuotantotiloja jouduttiin laajentamaan useaan otteeseen. Vuonna 1974 valmistuneen jälleen uuden televisiotehtaan myötä yhtiön tuotantopinta-ala kasvoi runsaaseen kolmeen hehtaariin.
Vuonna 1972, kun viennin osuus oli runsaat 70 prosenttia, Salora palkittiin tasavallan presidentin vientipalkinnolla. Vientikaupan lisäksi Salora oli 1970-luvulla mukana kehittämässä tv-tehdasprojekteja Israeliin ja Afrikkaan.
Jeanne d’Arc (täsmennyssivu)
Jeanne d’Arc voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Salora
Radiopuhelimet ja autoradiopuhelimet
Salora alkoi valmistaa radiopuhelimia 1960-luvun alussa. Ensimmäinen malli oli SRP-10. Malli oli tarkoitettu puolustusvoimille, mutta kauppa ei toteutunut. Radiopuhelinta myytiin sitten väestönsuojeluun ja muille viranomaisille. Mallia seurasi tilaus veturiradiopuhelimista VR:lle.
Autoradiopuhelinten (ARP) valmistus Salorassa alkoi 1970-luvun alussa. Saloran ensimmäinen ARP-malli oli SRP-22. Se sijoitettiin autoon kiinteästi. Ensimmäinen kannettava autoradiopuhelin oli vuonna 1974 julkaistu SRP-24. Se oli myös Suomen ensimmäinen kannettava matkapuhelin. Laitteen paino oli 5 kg ja sen akku kesti yhden työpäivän. Markkinoilla ei tuohon aikaan ollut vastaavia puhelimia. Salorasta tulikin SRP-24:n avulla matkapuhelinten markkinajohtaja Suomessa.
Autoradiopuhelinyksikkö tuotti kuitenkin reilusti tappiota. Puhelimia valmistettiin varastoon, koska asiakasmäärä oli arvioitu liian korkeaksi. Vuonna 1975 Nokia ja Salora tekivät yhteistyösopimuksen radiopuhelimien kehittämisestä. Salora valmisti SRP-24:ää ja Nokia myi sitä omalla nimellään. Puhelimen markkinaosuus nousi Suomessa 60 prosenttiin. Jorma U. Niemisen mukaan Suomen matkapuhelinteollisuutta ei olisi syntynyt ilman SRP-24:ää. 1970-luvun lopulla Saloran puhelimilla oli Pohjoismaissa markkinajohtajuus ja se oli myös Euroopan suurin valmistaja.
Yhteistyön jatkona perustettiin vuonna 1979 Mobira Oy -niminen yhteisyritys, johon molemmat osapuolet siirsivät radiopuhelintoimintansa. Yhtiö siirtyi kokonaan Nokian omistukseen vuonna 1982. Yhtiön nimi muutettiin myöhemmin Nokia-Mobiraksi, josta sittemmin tuli Nokia Mobile Phones.
Valco ja väärinkäytökset
Salora ajautui rahoituskriisiin vuonna 1977. Siihen olivat syinä mm. yhtiön ostama suuri öljytankkeri M/T Esthel sekä virheinvestointi Swazimaa n televisiotehtaaseen. Muita syitä olivat Valco-kuvaputkitehtaan tappiot ja Salorassa paljastuneet taloudelliset väärinkäytökset (Salora-juttu). Salora toimi viihde-elektroniikassa, joka oli 1970-luvun lopulla maailmanlaajuisissa ongelmissa. Pienet yritykset eivät pysyneet tuotekehityksessä suurten vauhdissa. Saloran myyntiverkosto ulkomailla oli laaja, mutta siinä oli runsaasti heikkoja asiamiehiä. Tuotteissa oli teknisiä ongelmia, ja Salora joutui tekemään televisioihinsa suuria määriä takuukorjauksia, mikä tuli kalliiksi.
Kriisin seurauksena yhtiö joutui syksyllä 1977 rahoittajapankkien (SYP ja HOP) määräysvaltaan. Joulukuussa 1978 raumalainen telakkayhtiö Hollming Oy sai osakeannissa Saloran osake-enemmistön. Alkuperäinen Nordellien omistajasuku jäi vähemmistöomistajaksi. Hollming kuitenkin pettyi kauppaan pian. Pankit eivät enää suostuneet tukemaan Saloraa, koska ne olivat jo tukeneet sen tervehdyttämistä suurilla korottomilla lainoilla.
Osaksi Nokiaa
Nokia ja Hollming sopivat vuonna 1982 toimialarationalisoinnista informaatioteknologian alalla. Osana tätä sopimusta Hollming myi Nokialle omistamansa Mobiran osakkeet ja Nokia merkitsi 18,3 %:n osuuden Saloran osakkeita. Joulukuussa 1983 Nokia kasvatti osuutensa Salorassa 56 %:iin, mikä liittyi Nokian samana vuonna suorittamaan ruotsalaisen televisiovalmistajan Luxor AB:n hankintaan. Luxorin myyjä, Ruotsin valtio oli asettanut kaupan ehdoksi, että Nokia hankkisi määräysvallan Salorassa.
Nokian ja Hollmingin välille syntyi erimielisyyksiä televisioliiketoiminnan kehittämisestä, mitkä johtivat oikeudellisiin vaatimuksiin ja kanteisiin Hollmingin taholta. Vuonna 1988 Nokia ja Hollming pääsivät sopimukseen ja Nokia hankki koko Saloran osakekannan omistukseensa.
Salora Oy:n olemassaolo yhtiönä päättyi 1989, kun Nokia sulautti sen Nokia-Mobira Oy:öön. Televisioiden valmistuksen Nokia siirsi vuonna 1992 Salon tehtailta Finluxin tehtaalle Turkuun. Finluxin Nokia oli ostanut samana vuonna. Saloran vuonna 1981 aloittamaa tietokonemonitorien valmistusta Nokia jatkoi Salossa vuoteen 2000 saakka.
Tuotemerkin myöhemmät vaiheet
1990-luvun puolivälissä Nokia keskittyi matkapuhelimiin ja tietoliikenteeseen ja myi kulutuselektroniikan liiketoimintansa 1996 hongkongilaiselle Semi-Tech (Global) -yhtiölle. Kauppaan sisältyivät mm. Turun televisiotehdas ja Finlux- sekä Salora -tuotemerkit.
Semi-Tech teki konkurssin vuonna 2000 ja Turun televisiotehdas myytiin norjalaiselle Otrum Electronics -yhtiölle, jolloin sen nimeksi tuli jälleen Finlux Oy. Yritys tuli uudestaan suomalaisomistukseen vuonna 2002, mutta ei saavuttanut kannattavuutta, vaan hakeutui konkurssiin syyskuussa 2005 (Yhtiön kuvaputkimallit joutuivat yllättävän pian litteiden mallien syrjäyttämäksi).
Saloran tuotemerkki siirtyi helmikuussa 2006 hollantilaiselle yksityishenkilölle. Vuonna 2008 tanskalainen kodinelektroniikan maahantuontiyritys Kjaerulff osti oikeudet myydä Salora-nimellä televisioita ja digibokseja Suomessa, Baltian maissa ja Itä-Euroopassa. Sillä oli jo ennestään oikeudet Salora-merkkiin muissa Pohjoismaissa. Kjaerulf ei kuitenkaan saanut merkkiä uuteen lentoon, vaan myi sen hollantilaiselle Albers Trading B.V.:lle, joka myy Salora-merkillä viihde-elektroniikkaa. Toinen Salora-nimellä elektroniikkaa myyvä yritys on intialainen Salora International.
Suoniemen rautatieasema
Suoniemen rautatieasema (lyh. Snm) on nykyisin junakohtauspaikkana toimiva rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Nokian kaupungissa entisen Suoniemen kunnan alueella.
Suoniemen rautatieasema on yksi Porin radan alkuperäisistä liikennepaikoista. Se avattiin laiturivaihteena silloisen Suoniemen kunnan luoteiskulmalle Urmian kylään junaliikenteen alkaessa vuonna 1895. Paikalle johti kylätie Karkun ja Nokian väliseltä maantieltä Mouhijärven puolelta ja Suoniemen kirkko sijaitsi vastapäätä liikennepaikkaa Kuloveden etelärannalla. Paikalla oli aluksi vain odotussuoja, kunnes vuonna 1904 valmistuivat Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul I -tyyppinen laiturirakennus ja tavarasuoja. Samalla rakennettiin sivuraide. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin Thure Hellströmin suunnittelemalla uudella asemarakennuksella vuonna 1937.
Suoniemen rautatieaseman sijainti oli varsin syrjäinen ja se palveli käytännössä vain vähäistä kyläasutusta. Paikalta oli usean kilometrin päässä sijaitsevaan Suoniemen kunnan keskustaajamaan Siuroon vain ratayhteys. Suoniemen kunnan pohjois- ja eteläosien välillä ei ollut Kuloveden yli lainkaan maaliikenneyhteyttä. Suoniemen asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1970 ja seisakkeeksi tavaraliikenteen loppuessa vuonna 1973. Henkilöliikenne lopetettiin ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1989. Myös asemarakennus on sittemmin purettu. Suoniemi-niminen junakohtauspaikka otettiin käyttöön noin 400 metrin päässä suljetulta asemalta vuonna 1999. Suoniemen kunta lakkautettiin ja liitettiin Nokian kaupunkiin vuoden 1973 alussa.
Suoniemen aseman läheisyydessä sijaitsivat Myrrän ja Aatamin seisakkeet, edellinen kilometrin päässä asemalta Tampereen suuntaan, jälkimmäinen saman verran Porin suuntaan.
Lisko (sarjakuvahahmo)
Lisko, oikealta nimeltään tohtori Curt Connors on Marvel-kustantamon luoma superroisto ja yksi Hämähäkkimiehen vaarallisimmista vihollisista. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Amazing Spider-Man-lehden numerossa 6. Liskon loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Vuonna 2009 Lisko oli listattu sijalle 62 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.