cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lykurgos Ateenalainen
Elämä
Varhaisina vuosinaan Lykurgos opiskeli filosofiaa Platonin Akatemiassa, mutta myöhemmin hänestä tuli Isokrateen oppilas. Hän astui julkiseen elämään melko varhaisessa iässä. Hänet nimitettiin kolme peräkkäistä kertaa viiden vuoden kaudelle julkisista tuloista vastaavaksi taloudenhoitajaksi, ensimmäisen kerran vuonna 337 eaa. Hän onnistui nostamaan julkiset tulot 1200 talenttiin sekä parantamaan kaupungin vaurautta ja turvallisuutta monin tavoin. Tämän vuoksi hän sai hyvän maineen ja kansalaisten luottamuksen. Kun Aleksanteri Suuri vaati vuonna 335 eaa. Lykurgosta antautumaan, kansa kieltäytyi luovuttamasta häntä.
Myöhemmin hänet nimitettiin fylakên (φυλακη) virkaan sekä julkisesta kurista vastaavaksi henkilöksi, missä tehtävässä hänet tunnettiin tiukasta kurista ja lainsäädännöstä. Hän mm. kielsi naisia ajamasta sotavaunuilla mysteerimenojen aikana. Kun hänen oma vaimonsa rikkoi lakia, tätä sakotettiin. Hän rakennutti useita rakennuksia kaupunkilaisten hyödyksi ja kaupungin kaunistukseksi. Hän pystytti myös useita patsaita, mm. Aiskhylokselle, Sofokleelle ja Euripideelle, ja määräsi näiden kirjailijoiden teokset kopioitavaksi ja säilytettäväksi julkisiin arkistoihin.
Lykurgos kuoli Dionysioksen teatterissa vuonna 323 eaa. toimiessaan epistatêksen (επιστατης) virassa. Häneltä jäi kolme poikaa sekä vaimo Kallisto, jota Menesaikhmos ja Thrasykles vainosivat mutta Hypereides ja Demokles puolustivat. Arkhonina toiminut Anaksikrates määräsi pronssipatsaan pystytettäväksi hänen kunniakseen Kerameikokselle.
Teokset
Antiikin ajan kirjailijat mainitsevat viisitoista Lykurgoksen säilynyttä puhetta, mutta nykyään tunnetaan ainakin kahdenkymmenen otsikot. Näistä on säilynyt ainoastaan kokonainen Leokratesta vastaan pidetty puhe vuodelta 330 eaa. sekä katkelmia muutamista muista. Näin tiedot Lykurgoksen puhujanlahjoista ja hänen käyttämästään tyylistä ovat hyvin epätäydellisiä. Dionysios Halikarnassoslainen ja muut antiikin ajan kriitikot kiinnittivät huomiota hänen puheidensa eettiseen sisältöön, mutta he arvostelivat hänen käyttämiensä metaforien tylyyttä, epätäsmällisyyttä puheen aiheen esittelyssä sekä useita poikkeamia pääasiasta. Hänen tyylinsä on kerrottu olleen ylevää ja suurellista, mutta ei kuitenkaan eleganttia tai viihdyttävää. Hänen teoksiaan on kommentoinut mm. Didymos Aleksandrialainen. Ailios Theon mainitsee kaksi hänen nimiinsä laitettua kirjoitusta, Helenan ylistys ja Eurybatoksen surkuttelu, mutta kyseisen Lykurgoksen täytyy olla joku muu henkilö.
Alexanderin tauti
Alexanderin tauti on hyvin harvinainen leukodystrofia-tauteihin eli aivojen valkoainehäiriötauteihin kuuluva, etenevä aineenvaihdunnan ja hermoston sairaus. Etenevä myeliinikato, joka aiheuttaa hermotulehduksen ja jättiaivoisuuden, sekä vaikeutuva lihasjäykkyys ovat kehitysvammaisuuden ohella Alexanderin taudin keskeiset ominaisuudet. Patologi W. Stewart Alexander kuvasi taudin ensimmäisenä vuonna 1949, jonka jälkeen taudista on vuoteen 2004 mennessä raportoitu vajaat 300 kertaa. Alexanderin taudin arvioidaan olevan autosomi-kromosomin kautta vallitsevasti periytyvä, mutta myös muunlaista periytymistä sekä sattumanvaraisesta geneettisestä mutaatiosta johtuvia tapauksia esiintyy. Geenimuutoksia on todettu 17. ja 11. kromosomissa.
Alexanderin taudista tunnetaan kolme tyyppiä, joista ensimmäisessä, infantiilissa muodossa, sairaus puhkeaa yleensä jo puolen vuoden iässä ja johtaa jo muutaman vuoden kuluessa ennenaikaiseen kuolemaan. Sairastuneet ovat enimmäkseen miehiä.
Infantiilissa muodossa ilmeneviä oireita ovat viivästynyt psykomotorinen kehitys, lihashalvaukset, kehitysvammaisuus, epileptiset kouristuskohtaukset ja jättiaivoisuus sekä vesipäisyys eli hydrokefalia. Alexanderin tautia sairastavilla kallo on poikkeuksellisen suuri.
Taudin nuoruusiässä ilmenevässä (juveniilissa) sairaustyypissä tauti puhkeaa 7–14 vuoden iässä. Tällöin psykomotorinen kehitys hidastuu ja liikkeet vaikeutuvat tasapainohäiriön eli ataksian ja lihasjäykkyyden vuoksi. Kasvot halvautuvat, ja puheääni on nasaalinen. Silmäluomet ovat riippuvat, kieli on alikehittynyt ja lihakset veltot. Infantiilissa muodossa ilmennyttä psyykkistä kehitysvammaisuutta vastaa juveniilissa muodossa varhainen dementia. Aikuisiällä puhkeavan sairauden oireisto on samantapainen kuin nuoruusiän oireisto.
Kansainvälisessä tautiluokituksessa ICD-10 sairaus luokitellaan ryhmään G37.8.
Türk Telekom Arena
400px|thumb|Türk Telekom Arena|right Türk Telekom Arena on Turkin Istanbulissa sijaitseva jalkapallostadion. Se toimii jalkapallojoukkue Galatasaray SK:n kotistadionina. Kansainvälisten otteluiden aikaan stadionin nimi on UEFA Stadion Istanbul tai Aslantepe Arena, koska liittojen säännöt kieltävät virallisiin yhteistyökumppaneihin kuulumattomien sponsorien nimet. Stadion avattiin 15. tammikuuta 2011, ja sen kapasiteetti on 52 652.
Stadion on tällä hetkellä yksi maailman nykyaikaisimmista jalkapallostadioneista. Sen erikoisin piirre on väriä vaihtava ulkoasu. Galatasarayin pelatessa stadion loistaa punaisena, maaotteluissa ja muissa erikoistapauksissa stadion hohkaa valkoisena. Myös värien yhdistelmät ovat mahdollisia. Stadionin rakentaminen maksoi 160 miljoonaa euroa, mikä tekee siitä yhden maailman kalleimmista stadioneista.
Saufatu Sopoanga
pienoiskuva|Saufatu Sopoanga vuonna 2003. Saufatu Sopoanga (1952 	–2020 ) oli Tuvalun saarivaltion entinen pää- ja ulkoministeri. Ennen astumistaan pääministerin virkaan 2. elokuuta 2002 hän toimi valtiovarainministerinä. Hänen edeltäjänsä oli Koloa Talake, joka menetti paikkansa parlamentissa vuonna 2002.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952
Helsingin kesäolympialaisissa 1952 Ammunta oli mukana kymmenettä kertaa olympiatasolla. Helsingissä ammunnassa kilpailtiin seitsemässä eri lajissa.
Kilpailuihin osallistui ennätykselliset 218 ampujaa 44 maasta. Malmin ampumaradan vaikeista tuuliolosuhteista huolimatta kilpailut olivat korkeatasoiset, sillä Helsingissä ammuttiin muutama maailmanennätyskin.
Ammuntaa on pidetty yleensä kokeneempien urheilijoiden lajina, mutta Helsingissä moni nuori urheilija oli palkintopallilla. Haulikkoammunnan voitti vasta 17-vuotias kanadalainen George Genereux ja tämän ikätoveri Szilard Kun oli hopealla kuvioammunnassa. Vapaakiväärin voittaja Anatoli Bogdanov oli hänkin vasta 20-vuotias.
Kilpailutapahtumat
Ensimmäinen Helsingin ammunnan kultamitalisti oli yhdysvaltalainen Huelet Benner vapaapistoolissa. Vain kaksi viikkoa aikaisemmin maailmanmestaruuden voittanut ja Lontoon olympialaisten voittoa puolustanut ruotsalainen Torsten Ullman jäi vasta kuudenneksi kymmenen pisteen päähän Benneristä. Haulikkoammunnassa yllätysvoittajaksi nousi viimeisten 25 kiekon aikana kanadalainen George Genereux, joka ampui alas kaikki 25 kiekkoa. Ennen viimeistä sarjaa johtanut ruotsalainen Hans Liljedahl sai alas vain 21 kiekkoa ja putosi kolmanneksi. Tämän maanmies Knut Holmqvist oli vielä tasoissa Genereux'n kanssa toiseksi viimeisellä kiekolla, mutta ammuttuaan hudin Holmqvist jäi hopealle.
Vapaakiväärissä Sveitsin Robert Bürchler oli paras sekä makuu- että polviasennolta, mutta jäi yhteistuloksissa Neuvostoliiton Anatoli Bogdanovin taakse toiseksi. Bogdanov oli pystyasennossa omaa luokkaansa ja voitti Bürchlerin yhteistuloksissa kolmella pisteellä. Vapaapistoolin kuvioammuntaa johti ensimmäisen päivän jälkeen yhdysvaltalainen William McMillan ja Lontoossa neljä vuotta sitten kultaa voittanut Unkarin Károly Takács oli viidentenä kolmen pisteen päässä. Toisena päivänä Takács kuitenkin oli kärkiampujista varmin ja nousi kullalle. Toinen unkarilainen Szilard Kun oli toisen päivän paras ja nousi jaetulle toiselle sijalle Romanian Gheorghe Lichiardopolin kanssa. Kun voitti hopeamitalin toisen lisäammunnan jälkeen.
Hirviammunnassa oli vähiten osallistuja ja sen voitti selvästi norjalainen maailmanmestari John Larsen. Pienoiskiväärin makuuammunnassa Romanian Iosif Sîrbu ja Neuvostoliiton Boris Andrejev ampuivat täyden 400 pisteen tuloksen. Romanialainen voitti kultaa, sillä hänen laukauksistaan 33 osui sisimpään renkaaseen, kun Andrejevin laukauksista sinne osui 28.
Pienoiskiväärin makuuammunnasta lähdettiin kilpailemaan asentojen kokonaiskilpailun voitosta. Polvelta suomalainen Vilho Ylönen ampui maailmanennätyksen 394 ja siirtyi kärkeen kokonaistilastoissa. Pystyasennossa norjalainen Erling Asbjørn Kongshaug nousi tasapisteisiin. Kongshaugin voitti varmistui vasta tunnin kestäneen tarkastuslaskennan jälkeen. Yleisradiossa ehdittiin soittamaan jo Porilaisten marssi Ylösen voiton kunniaksi. Lontoossa ja neljä vuotta myöhemmin Melbournessa Ylönen olisi voittanut suuremmalla kymppien määrällä. Helsingissä voiton ratkaisi kuitenkin napakymppien määrä, joka oli Kongshaugilla suurempi.
Harjavallan rautatieasema
Harjavallan rautatieasema sijaitsee Satakunnassa Harjavallan kaupungissa, rataosalla  Nakkilan ja Kokemäen rautatieasemien välissä, noin 27 kilometriä Porin rautatieasemalta itään päin. Asemalla pysähtyvät kaikki Tampereen ja Porin välillä kulkevat matkustajajunat. Rautatieasemalla on kaksi laituriraidetta. Kaikki junat InterCityä 466 lukuun ottamatta käyttävät raidetta kaksi.
Historia
Harjavallan rautatieasema sijaitsi alun perin Merstolassa. Kirkonkylään rakennetun aseman valmistumisen jälkeen vanha asema nimettiin uudelleen Merstolan rautatieasemaksi.
Nykyinen Harjavallan rautatieasema avattiin Kummun seisakkeena vuonna 1944, jolloin Outokumpu Oy:n kuparitehdas evakuoitiin Imatralta Harjavaltaan. Alkuvuosina rautatien lipunmyynti tapahtui kuparitehtaan konttorirakennuksessa. Uutta asemaa ratapihoineen alettiin rakentaa työllisyystöinä 1940-luvun lopulla, ja asemarakennus valmistui 1952. Asemarakennuksessa noudatettiin silloin uutta rakennustapaa: hirsiseinien sijasta siinä oli purutäytteiset lautaseinät.
Harjavallan asema muutettiin kauko-ohjatuksi vuonna 1999, ja lipunmyynti lopetettiin vuonna 2006. Asemarakennus, tavarasuoja ja muut asema-alueen rakennukset siirtyivät vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille. Asemarakennus on myöhemmin myyty yksityiselle.
Filmitähdet eivät kuole Liverpoolissa
Filmitähdet eivät kuole Liverpoolissa (Film Stars Don’t Die in Liverpool) on Paul McGuiganin ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 2017. Se kertoo tosipohjaisen tarinan yhdysvaltalaisten film noir -elokuvien tähden Gloria Grahamen suhteesta itseään puolta nuorempaan brittinäyttelijään Peter Turneriin vähän ennen kuolemaansa 1980-luvun taitteessa. Elokuvan pääosia näyttelevät Annette Bening ja Jamie Bell, ja sivuosissa esiintyvät muun muassa Julie Walters ja Vanessa Redgrave. .
Kamuta Latasi
pienoiskuva|Kamuta Latasi vuonna 2011.Kamuta Latasi (s. 1936) on tuvalulainen poliitikko. Hän toimi maansa pää- ja ulkoministerinä 10. joulukuuta 1993 – 24. joulukuuta 1996. Hänen edeltäjänsä ja seuraajansa oli Bikenibeu Paeniu. Latasi oli vuonna 2010 siirtymäkauden kenraalikuvernöörinä. Lisäksi hän on toiminut muun muassa Tuvalun parlamentin puhemiehenä.
Marneulin piirikunta
Marneulin piirikunta on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 123 500 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 935 neliökilometriä. Valtaosa piirikunnan asukkaista on azereja. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan he muodostivat 83,1 prosenttia Marneulin väestöstä, georgialaisia oli 8,0 prosenttia ja armenialaisia 7,9 prosenttia.
Piirikunnan keskus on Marneulin kaupunki (vuoteen 1947 Bortšali, ). Marneulin kaupungin asukasluku oli 27 065 (1989), 23 695 (2002) ja 24 100 (arvio 2014).
Marneulin piirikunta rajautuu etelässä Armeniaan ja Azerbaidžaniin, idässä Gardabanin piirikuntaan ja Rustavin kaupunkiin, pohjoisessa Tetri tsqaron piirikuntaan ja lännessä Bolnisin piirikuntaan. Piirikunnassa oli Marneulin kaupungin lisäksi yksi kaupunkityyppinen taajama (Šaumiani, noin 3 600 asukasta vuonna 2002) ja 70 kylää. Šaumiani menetti kauypunkityyppisen taajaman aseman ja muutettiin kyläksi vuoden 2014 alussa. Piirikunta sijaitsee noin 270–400 metrin korkeudella merenpinnasta. Algeti-joki virtaa Marneulin laakson halki. Piirikunnan läpi kulkee lisäksi Tbilisin ja Jerevanin välinen rautatie.
Marneulissa sijaitsee Georgian asevoimien sotilastukikohta. 8. elokuuta 2008 Venäjän ilmavoimat pommittivat tukikohtaa Venäjän–Georgian sodan yhteydessä ja kolme ihmistä menehtyi.
Myöhäiskeskiaika
pienoiskuva|Myöhäiskeskiaikainen [[Jeanne d’Arc|Jeanne d’Arcia esittävä kirjamaalaus.]] Myöhäiskeskiaika on yksi keskiajan kolmesta ajanjaksosta varhaiskeskiajan (500–1000) ja sydänkeskiajan (1000–1300) ohella. Myöhäiskeskiaika sijoittui vuosille 1300–1500.
Vaikka sydänkeskiajalla koko Eurooppa vahvistui ja suurimmat taistelut lakkautettiin, myöhäiskeskiaika alkoi todella synkästi. Mustaksi surmaksi nimitetty rutto saapui Italiaan vuonna 1347 leviten viidessä vuodessa koko Euroopan alueelle. Lähes sata prosenttia ruttoa sairastaneista menehtyi, sillä tautiin ei ollut minkäänlaista lääkettä tai hoitoa. Ruton myötä Euroopan väkiluku putosi 75 miljoonasta vain 50 miljoonaan. Viidessä vuodessa lähes 35 prosenttia ihmisistä kuoli ruttoon. Venetsiassa kuoli noin 500-600 ihmistä päivässä, ja väkiluku putosi lähes 70 prosenttia. Työvoimasta oli pulaa, ja palkat jouduttiin nostamaan. Tavaroiden hinnat romahtivat ostajien vähentyessä. Lopulta, kun rutto viimein alkoi hiljalleen hellittää, maaseudut autioituivat lähes kokonaan ihmisten muuttaessa kaupunkeihin, joissa maksettiin runsaita palkkoja. Pienruhtinaat yrittivät väkivallalla pitää alustalaisensa maaseudulla, minkä myötä alkoivat kapinat.
Uskonpuhdistus johti katolisen kirkon vallan vähenemiseen 1500-luvulla, joten Eurooppa jaettiin protestantteihin ja katolisiin. Jo 1300-luvulla maallinen valta alisti paavit pelinappuloiksi omiin valtapeleihinsä. Varhaiskeskiajalla ja sydänkeskiajalla katolinen kirkko oli Euroopan korkein auktoriteetti ja koko Länsi-Euroopan suurin tekijä. Myöhäiskeskiajalla kirkon valta kuitenkin heikentyi, ja kansallisvaltiot pääsivät kehittymään.
Varhaisimmat uuden ajan teknologiat pääsivät mullistamaan maailmaa jo myöhäiskeskiajalla, kuten Johannes Gutenbergin keksimä painokone. Myös löytöretket mullistivat ihmisten maailmankuvaa. Jo 1300-luvulla alkaneen renessanssin myötä kiinnostus antiikin kieliin, kreikkaan, latinaan, sekä kirjallisuuteen kasvoi. 1300-luvun puolivälissä alettiin kehitellä tuliaseita, minkä myötä ritarilaitos sotilaallisena yksikkönä kohtasi surkean loppunsa 1400-luvun aikana. Saksalaisten perustaman Hansaliiton valta alkoi heikentyä, kun flaamit ja hollantilaiset nousivat kapinoimaan Hansaa vastaan. Historian viimeiset Hansapäivät pidettiin vuonna 1669. Rooman suuri imperiumi veti vihoviimeisen henkäyksensä, kun ottomaanit valtasivat koko Itä-Rooman pääkaupungin Konstantinopolin vuonna 1453. Viimeinen Pyhän Saksalais-Roomalaisen keisarikunnan keisari Franz II luopui kruunustaan vuonna 1806. Myöhäiskeskiajan varsinaista päättymisvuotta ei voida määritellä aivan sataprosenttisen varmasti.
Yu Kuwabara
Yu Kuwabara (s. 1984 Chiba) on japanilainen säveltäjä.
Kuwabara suoritti maisteriopintonsa Tokion taideyliopistossa. Hän on tutkinut japanilaista perinnemusiikkia ja tehnyt yhteistyötä Japanin perinteisten taidemuotojen harjoittajien kanssa. Kuwabaran teoksia on esitetty monilla kansainvälisillä festivaaleilla, kuten Darmstadtin kesäkursseilla, Tongyeongin kansainvälisillä musiikkijuhlilla ja Takefun kansainvälisillä musiikkijuhlilla. Hänen teostensa esittäjien joukossa ovat olleet Ensemble Modern, Trio Accanto, Ensemble InterContemporainin solistit, Klangforum Wien, Enno Poppe, Mike Svoboda, Tokion filharmonikot, Claire Chase, Rebekah Heller, Stefan Hussong ja Camilla Hoitenga.
Kuwabaran teosten nuottien kustantaja on Edition Wunn.
Käskynhaltija
Käskynhaltija on valtion tiettyyn osaan nimitetty hallitsijaa tai hallitusta edustava alueen ylin virkamies. Hän voi olla sekä siviilihallinnollinen että sotilaallinen tai vain hallinnollinen viranomainen. Aikojen saatossa käskynhaltijoina ovat toimineet kenraalikuvernöörit, prokonsulit, satraapit, sijaishallitsijat ja varakuninkaat. Suomessa maaherrat ja sittemmin kuvernöörit toimivat kuninkaan sekä keisarin ja suuriruhtinaan käskynhaltijoina.
Oscar Swahn
thumb|Oscar Swahn vuoden 1912 olympialaisissa Oscar Gomer Swahn (20. lokakuuta 1847 Tanum – 1. toukokuuta 1927 Tukholma) oli ruotsalainen kilpa-ampuja ja olympiavoittaja.
Vuoden 1908 olympialaisissa Oscar Swahn voitti kaksi kultamitalia hirviammunnan kertalaukauksissa (yksilö- ja joukkuekilpailussa) ja pronssia hirviammunnan parilaukausten yksilökilpailussa. Hän oli voittaessaan 60-vuotias, vain vuoden nuorempi kuin samoissa kisoissa vapaakiväärin 1000 jaardin ammunnan voittanut Joshua Millner.
Kotikisoissa vuonna 1912 hän oli mukana joukkueessa, joka voitti kultaa hirviammunnan kertalaukauskilpailussa. Hirviammunnan parilaukausten yksilökilpailussa Swahn otti pronssia tuloksella 72 ja oli kertalaukauksissa viides. Viimeksi mainitun kilpailun voitti hänen poikansa Alfred Swahn. Oscar Swahn oli kultaa voittaessaan 64-vuotias: hän oli silloin ja on edelleen kaikkien aikojen vanhin olympiavoittaja.
Vuoden 1920 olympialaisissa Oscar Swahn voitti 72-vuotiaana hopeaa hirviammunnan parilaukausten joukkuekisassa. Näin hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin olympiamitalisti. Vuoden 1924 kisoihin Swahn ei osallistunut sairauden vuoksi.
Rahkonen (täsmennyssivu)
Rahkonen tarkoittaa seuraavaa:
Henkilöt
Rahkonen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
One Second
One Second on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen kuudes studioalbumi vuodelta 1997. Yhtye käytännössä hylkäsi metallijuurensa ja vaihtoi tyylinsä radikaalisti syntikkavoittoiseksi rokiksi/popiksi, julistaen esikuvakseen Depeche Moden. Samalla yhtye muuttui myös ulkoisesti, jäsenten leikatessa pitkät hiuksensa. Muutos ei ollut kaikkien yhtyeen vanhojen fanien mieleen, mutta albumi toi yhtyeelle paljon uutta yleisöä, erityisesti Yhdysvalloissa, jossa albumi julkaistiin hiphopiin keskittyneen Jive Recordsin kautta.
Suomessa albumi on Paradise Lostin kaikkien aikojen suosituin albumi. One Second vietti kymmenen viikkoa Top40-listoilla, joista neljä viikkoa kärkikymmenikössä. Paras sijoitus oli seitsemäs.
"One Second" ja "Say Just Words" julkaistiin myös sinkkuina. Ensin mainitusta julkaistiin kolme erilaista singleversiota, jälkimmäisestä kaksi. Kummastakin kappaleesta tehtiin myös videot. Say Just Words oli Suomen sinkkulistalla kolme viikkoa, parhaimman sijoituksen ollessa kahdeksas. Lisäksi yhtye julkaisi uusintaversion vanhasta kappaleestaan "True Belief" ja julkaisi sen singlenä.
Albumin kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh
Host
Host on englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen seitsemäs studioalbumi vuodelta 1999. Yhtye jatkoi edellislevyn One Second linjaa keskittyen syntikkapopin sävyttämään goottirokkiin.
"So Much Is Lost" ja "Permanent Solution" julkaistiin myös singleinä. Ensin mainitusta julkaistiin kaksi erilaista singleä, toinen punaisin ja toinen sinisin kansin.
Kappaleet
Sävellykset ja sanoitukset: Nick Holmes ja Greg Mackintosh
So Much Is Lost (punakantinen limited edition -versio)
CD-ROM-osio:
Savilahti (Saimaa)
Savilahti on eteläisen Saimaan luoteisin lahti. Pitkän, kapean ja mutkittelevan lahden pohjukassa sijaitsee Mikkelin kaupunki. Aikaisemmin lahti lienee tunnettu myös nimellä Savulahti.
Incarcerated
Incarcerated on Lil Boosien viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2010. Albumi myi 29,00 kappaletta ensimmäisellä viikolla ja nousi Bilboard 200 -listan neljänneksi. Levy on saanut positiivisia arvosteluja.
Sergei Witte
thumb|upright|[[Ilja Repin: Sergei Witten muotokuva.]] Sergei Juljevitš Witte (, 29. kesäkuuta (J: 17. kesäkuuta) 1849 Tiflis – 13. maaliskuuta (J: 28. helmikuuta) 1915 Petrograd) oli venäläinen kreivi ja maltillisen uudistusmielinen hallintomies, joka toimi Venäjän keisarikunnan valtiovarainministerinä vuosina 1892–1903 ja pääministerinä Venäjän vuoden 1905 levottomuuksien aikana 1905–1906 suositellen maalle perustuslaillisen uudistuksen vallankumoukselliseksi muuttuvan liikkeen tyynnyttämiseksi perustuttamalla Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuman.
Nuoruus
Sergei Witte syntyi Tiflisissä Georgiassa vuonna 1849. Hänen isänsä oli venäläistynyt luterilainen hollantilainen. Witte opiskeli Odessan yliopistossa ja erikoistui matematiikkaan. Valmistuttuaan 1870 hän työskenteli rautateillä. Odessan rautatie osoittautui strategisesti tärkeäksi vuoden 1877 Turkin sodassa. Menestyksekkäänä johtajana hänet nimitettiin hallitukseen 1889 vastaamaan rautatieasioista. Hän toimi rautatieasioiden johtajana finanssiministeriössä 1889–1891 ja kulkulaitosministerinä 1892.
Finanssiministeri
Keisari Aleksanteri III nimitti Witten 1892 finanssiministeriksi hoitamaan Venäjän horjuvaa taloutta. Hänen kautensa oli menestyksekäs ja valtio koki ennennäkemättömän taloudellisen kasvun kauden. Witte halusi kannustaa ulkomaisia sijoituksia Venäjälle, ja hän liitti ruplan kultakantaan 1897. Hän kannusti Siperian rautatien laajentamista ja järjesti Kiinan itäisen rautatien rakennuksen. Asetetut tuontitariffit käänsivät kauppataseen Venäjän hyväksi. Teollisuus kasvoikin voimakkaasti, etenkin metalli-, polttoaine- ja kuljetusteollisuus. Talouskasvua houkutellakseen Witte kannusti myös yksinvaltaisuudesta luopumista. Witten mukaan teollisuus työllisti hänen aikanaan 4–5 miljoonaa ihmistä lisää. Lisäksi hän ajoi väkiviinantuotannon valtionmonopolia.
Huolimatta monista uudistusyrityksistä maatalous pysyi takapajuisena ja talonpoikien asema heikkeni. Tämä johti kasvaviin levottomuuksiin maaseudulla. Witteä kunnioitettiin, mutta hänen menestyksensä toi hänelle myös korkea-arvoisia vihamiehiä. Näistä syistä Nikolai II korvasi hänet finanssiministerinä ja antoi hänelle aseman ministerikomitean puhemiehenä 1903, nimellisesti hallituksen korkeimpana virkamiehenä.
Rauhanneuvottelija
Witte palasi tärkeään asemaan 1905, kun keisari antoi hänelle tehtävän neuvotella rauha Venäjän–Japanin sodassa. Witte matkusti Yhdysvaltoihin, jossa hän pystyi neuvottelemaan Venäjälle suhteellisen edullisen rauhan huolimatta tappiosta taistelukentällä.
Pääministeri
Venäjän–Japanin sodan tappio aiheuttaman pettymyksen ja verisunnuntain aiheuttaman järkytyksen synnyttämät levottomuudet olivat levinneet Venäjällä vallankumouksen uhan asteelle, jolloin Sergei Witte oli luonnostellut ohjelman, jolla mielialat rauhoitetaan ja keisarinvalta suuntautuisi jatkuviin uudistuksiin. Pietarissa oli yleislakko. Witte luonnosteli ohjelman ja ilmoitti Nikolai II:lle, että tällä on kaksi vaihtoehtoa: joko hyväksyä uudistusohjelma tai valita pääministeriksi diktaattori, joka väkivalloin tukahduttaa levottomuudet. Seuraavana päivänä Nikolai II pyysi ehdotuksia vanhemmilta neuvonantajiltaan. Witte ilmoitti suostuvansa pääministeriksi vain jos hänen raporttinsa toimenpiteet toteutetaan. Sitä seuraavana päivänä 30. lokakuuta 1905 hoviministeri Woldemar Freedericksz selitti suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšille, että tämän pitäisi ryhtyä diktatoriseksi pääministeriksi, koska Witteä ei saada pääministeriksi kuin hänen omilla ehdoillaan. Suuriruhtinas otti pistoolin taskustaan ja sanoi Freederickszille: ''Näettekö tämän revolverin? Aion mennä tsaarin luokse ja pyytää häntä allekirjoittamaan kreivi Witten ohjelman ja manifestin. Joko hän tekee tämän tai ammun itseäni päähän.'' Saman päivän iltapäivällä Nikolai II allekirjoitti lokakuun manifestin ja Wittestä tuli pääministeri. Manifestilla luotiin myös vaaleilla valittu kansanedustuslaitos, valtakunnanduuma, jolla kaikki lait piti hyväksyttää. Tämä muutti Venäjän yksinvallasta perustuslailliseksi monarkiaksi.
Tämän jälkeen Witte sai hoitaakseen sodasta seuranneen mellakoinnin, kapinoinnin ja verisunnuntain jälkiseuraukset. Witte taivutteli keisarin hyväksymään Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneen marraskuun manifestin, jota hän itse oli ollut laatimassa. Witte itse kuvasi manifestia hätäisesti laadituksi, eikä ollut varma allekirjoittaisiko keisari sen. 4. marraskuuta 1905 annettu manifesti lakkautti helmikuun manifestin soveltamisen ja palautti kokoontumis-, yhdistymis- ja painovapauden ja siten päätti ensimmäisen sortokauden Suomessa. Myös maasta karkotetut saivat palata.
Witten liberaalit uudistukset huolestuttivat konservatiiveja, eikä vallankumouksellisia levottomuuksia saatu päättymään. Niiden väkivaltaisesta tukahduttamisesta huolehti Witteä vanhoillisempi sisäministeri Pjotr Durnovo. Nikolai II pakotti lopulta Witten eroamaan 5. toukokuuta 1906.
Viimeiset vuodet
Eläkkeelle jäätyään Witte kirjoitti muistelmansa ja jatkoi poliittisten mielipiteiden esittämistä. Vuonna 1914 hän vastusti Venäjän liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja kannatti myöhemmin rauhantekoa Saksan kanssa. Witte kuoli Pietarissa 13. maaliskuuta 1915.
Sigurd Ribbung
Sigurd Ribbung (1204–1226) oli norjalainen vallantavoittelija. Ribbung oli baglien puolueen kannattaman vastakuningas Erling Steinveggin poika ja ribbungenien kapinallisryhmän tukema kruununtavoittelija. Sigurd Ribbung sai vaatimuksilleen tukea lähinnä Østlandetissa, mutta luopui kruunun tavoittelusta neuvoteltuaan jaarli Skule Bårdssonin kanssa vuonna 1223.
Mie
Mie voi tarkoittaa seuraavia:
Valkovoikko
Valkovoikko (myös tuplavoikko tai sinisilmäinen voikko) on hyvin vaalea hevosväri, jonka tuottaa homotsygootti voikkogeenin voikkoalleeli (CCr). Väri on tunnistettu vasta hiljattain ja tunnetaan siksi useilla eri nimillä.
Nimitys
Valkovoikolla värityksellä ei pitkään ollut virallista suomenkielistä nimeä, mutta hevosten väreihin erikoistunut tietokirjoittaja Johanna Viitanen kutsui väriä kuvaavasti valkovoikoksi vuonna 2007 ilmestyneessä kirjassaan Hevosen värit. Valkovoikkoa voidaan kutsua myös sen periytymisen mukaan homotsygootiksi voikoksi. Värityksen vanhoihin nimityksiin Suomessa ovat kuuluneet ”albiino” ja ”BEC”, ja hevosihmisten puhekielessä valkovoikkoja on värin periytyvyyden selvittyä kutsuttu myös tuplavoikoiksi. Niitä on saatettu luonnehtia myös kermanvärisiksi. Viitanen huomauttaa, että myös heterotsygooteilla eli ”tavallisilla” voikoilla voi olla siniset silmät erillisistä tekijöistä johtuen. Englanniksi värityksen nimitys on Britanniassa blue-eyed cream ("sinisilmäinen kermanvärinen") ja Yhdysvalloissa double dilute ("kaksinkertainen diluutti").
Suomen Hippos on vuoden 2010 varsojen tunnistuksesta lähtien alkanut käyttää termin blue eyed cream rinnalla termiä valkovoikko.
Albiino vai valkovoikko?
Valkovoikkous on ennen värin periytyvyyden tuntemista sekoitettu joskus albiinouteen, jota hevosella ei kuitenkaan esiinny. Valkovoikoilla hevosilla syntyy vähäisiä pigmenttimääriä; niiden silmät ovat pigmentittömän punaisen sijaan vaaleansiniset, ja karva on puhtaanvalkoisen sijaan luonnonvalkoinen tai lievästi kellertävä. Albiinolla pigmenttiä ei syntyisi lainkaan tyrosinaasin puuttumisen vuoksi.
Ulkonäkö
Valkovoikon karvan väri on kellertävä ja hyvin vaalea, iho vaaleanpunainen ja silmät ovat vaaleansiniset. Pohjavärit aiheuttavat vain pieniä eroja väritykseen. Iho on lievästi pigmentoitunut siten, että puhtaanvalkoisten merkkien tai kirjavuuskuvion kohdalla voidaan havaita sävyero pigmentittömään ihoalueeseen.
Rautiaspohjainen valkovoikko on vaalein ja saattaa olla jopa miltei puhtaanvalkoinen. Ruunikkopohjaisella yksilöllä jaloissa ja jouhissa on tummempaa väriä, joka voi vaihdella kellertävästä oranssiin. Mustapohjaisella yksilöllä värissä on harmahtava sävy ja jalat voivat olla runkoa hieman tummemmat. Mustapohjainen valkovoikko voi vaikuttaa vaaleaihoiselta ja sinisilmäiseltä haalealta voikolta.
Värityypit
thumb|Mustapohjaisen valkovoikonkirjava tamma. Kirkkaanvalkoinen kirjavuuskuvio erottuu selkeästi vaaleankellervästä väristä. Valkovoikon pohjavärinä voi olla mikä tahansa. Suomessa valkovoikot voidaan erottaa toisistaan ilmoittamalla pohjaväri suluissa värin jälkeen, esimerkiksi valkovoikko (ruunikko). Englannissa rautiaspohjainen valkovoikko on cremello, ruunikkopohjainen on perlino ja mustapohjainen smoky cream. Ylipäätään valkovoikkovärejä kutsutaan Isossa-Britanniassa blue eyed creamiksi (BEC) ja Yhdysvalloissa double diluteksi.
Pohjaväriltään erilaiset valkovoikot erottuvat toisistaan vain heikosti. Pohjavärin voi siksi parhaiten päätellä yksilön suvun perusteella, mutta jos suvussa esiintyy kaikkia perusvärejä, valkovoikon pohjaväri voidaan saada varmuudella selville vain sen jälkeläisten perusteella tai DNA-testillä. Rautiaspohjaiset valkovoikot tapaavat kuitenkin olla muita vaaleampia ja jopa valkoisia. Ruunikkopohjaisilla ruunikon mustia jouhia ja jalkoja vastaten jouhet ja jalat ovat runkoa tummemman keltaiset tai oranssihtavat. Mustapohjaisilla väritys jää tasaisen harmahtavaksi.
Realismi
Realismi (latinan sanasta res ’asia, olio’) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Valkovoikko
Värin periytyminen
Valkovoikko on hevonen, jolla on C-lokuksessa kaksi epätäydellisesti vallitsevaa alleelia CCr. Valkovoikon genotyyppi C-lokuksen suhteen on siis homotsygootti CCrCCr, kun se eriperintäisillä voikoilla on heterotsygootti CCrC ja ei-voikoilla hevosilla homotsygootti CC.
Käytännön seurauksena värin periytyvyydestä on, että valkovoikon hevosen vanhemmat ovat molemmat vähintään heterotsygootteja voikkoja – tällä tavoin voidaankin toisinaan vanhemman epäselvä väri tunnistaa varmuudella voikkoväriksi – ja valkovoikon jälkeläinen puolestaan saa aina homotsygootilta valkovoikkovanhemmaltaan voikkoalleelin. Valkovoikon käyttäminen siitoksessa onkin helppo tapa tuottaa joskus hyvinkin toivottuja heterotsygootteja voikkovärejä, erityisesti voikkoja ja ruunivoikkoja: esimerkiksi rautiaan ja rautiaspohjaisen valkovoikon (cremello) jälkeläinen on aina rautiaspohjainen voikko.
Jalostusrajoitukset
Yhdysvalloissa valkovoikot sekoitetaan silloin tällöin niin sanotusta Lethal white -oireyhtymästa kärsiviin kokovalkoisiin ”Lethal white” -varsoihin. LW-varsat ovat elinkelvottomia ja kuolevat pian syntymänsä jälkeen.
Valkovoikkous on ollut joissakin hevosroduissa ei-hyväksytty väri, vaikka rotumääritelmä sallisikin heterotsygootteja voikkovärejä. Vaaleaa ihoa on epäilty palamisherkäksi ja sinisiä silmiä valonaroiksi – toisaalta ”albiinoiden” on tiedetty tuottavan haluttuja voikkovärejä. Valkovoikoilla on kuitenkin hevosihmisten parissa paljon ystäviäkin, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa rekisteröidään usein nimenomaan valkovoikkoja ”valkoisia tai kermanvärisiä hevosia” omaan värirekisteriinsä.
Amos Anderson
Amos Valentin Anderson (3. syyskuuta 1878 Kemiö – 2. huhtikuuta 1961 Dragsfjärd) oli suomalainen liikemies, lehdenkustantaja, kansanedustaja ja mesenaatti eli taiteen tukija. Hän jätti omaisuutensa Konstsamfundetille, joka ylläpitää Amos Rex -taidemuseota Helsingissä.
Teuvo Wartiovaara
thumb|150px|Theodor (Teuvo) Kosti Wartiovaara Theodor (Teuvo) Kosti Wartiovaara (10. syyskuuta 1896 Joensuu – 19. maaliskuuta 1979 ) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat rovasti William Vartiovaara ja Mirjam Salome Colliander. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Toini Inkeri Mannisen kanssa.
Opinnot
Hän kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista yhteiskoulua ja suoritti kahdeksannen luokan Lahden yhteiskoulussa vuonna 1925. Hän suoritti Pioneerikurssi Utissa vuonna 1926 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuonna 1928 sekä Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1937.
Jääkäriaika
thumb|300px|Kurssilaisia räjäytysharjotuksessa. Etuoikealla kouluttaja luutnantti Mellis Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Amos Anderson
Amos Anderson kävi kansakoulua Kemiössä ja jatkoi opintojaan ruotsinkielisessä kauppakoulussa Turussa 1898. Vuosiksi 1900–1902 hän muutti Göttingeniin opiskelemaan kansantaloutta ja vakuutusalaa ja opiskeli myös lyhyen ajan Lontoossa. 1902 Anderson muutti Helsinkiin, missä hän toimi vakuutusalan liikemiehenä, teollisuusyrittäjänä ja ruotsinkielisten talouslehtien (Försäkrings Tidskrift, Dagens Tidning ja Mercator) kustantajana. Suurin lehdistä oli Hufvudstadsbladet, jonka päätoimittajana Anderson myös toimi 1922–1945.
Teuvo Wartiovaara
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli lähettiupseerina 2. Divisioonan esikunnassa, josta hänet siirrettiin 26. kesäkuuta 1918 alkaen 5. Jääkärirykmenttiin, jonka nimi muutettiin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja myöhemmin Tampereen rykmentiksi. Hän toimi rykmentin adjutanttina ja 19. heinäkuuta 1918 alkaen 8. komppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin aliupseerikoulun johtajaksi ja toimi johtajana vuosina 1918–1919 ja 1922–1923. 1. Pataljoonan komentajaksi hänet määrättiin 1. kesäkuuta 1925 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1927 alkaen rykmentin talouspäälliköksi ja 31. joulukuuta 1927 alkaen 1. pataljoonan komentajaksi sekä 29. kesäkuuta 1928 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Hänet komennettiin 17. marraskuuta 1932 viransijaisena hoitamaan Jyväskylän suojeluskuntapiirin piiripäällikön tehtäviä ja siirrettiin 1. heinäkuussa 1933 suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet nimitettiin vakinaiseksi piiripäälliköksi 5. heinäkuuta 1934 alkaen. Tampereen rykmentin komentajan viransijaisuuksia hänellä oli useita vuosina 1925–1932.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 29:n (JR 29) komentajana ja osallistui taisteluihin Suvanto – Taipale akselilla. Jatkosodan syttyessä hän sai komentoonsa Jalkaväkirykmentti 48:n (JR 48) osallistuen Vaskinummen ja Oinaanvaaran taisteluihin. Myöhemmin hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 9:n komentajaksi ja edelleen Pohjois-Hämeen sotilasläänin ja samalla Jyväskylän suojelukuntapiirin komentajaksi.
Amos Anderson
Anderson omisti osuuksia kirjapainoista ja hankki kiinteistöjä Helsingin keskustasta nykyisestä Forumin korttelista ja sen liepeiltä. Hän tuki monia kulttuurin muotoja, kuten Ruotsalaista teatteria, Taidehallia ja Villa Lantea Roomassa. Anderson oli kansanedustaja Ruotsalaisessa eduskuntaryhmässä 1922–1927 ja presidentin valitsijamies 1937, 1940 ja 1943. Hän lahjoitti Tamminiemen huvilan presidentin asunnoksi.
Teuvo Wartiovaara
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän toimi Jyväskylän sotilaspiirin komentajana, mutta erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1945 ja siirtyi maanviljelijäksi Saarijärven Lannevedelle. Maanviljelyksen ohella hän hoiti Lanneveden osuuskassan johtajan tehtäviä vuosina 1949–1958.
Amos Anderson
Anderson sai vuonna 1945 vuorineuvoksen arvonimen, ja hänet vihittiin filosofian kunniatohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1948.
Teuvo Wartiovaara
Luottamustoimet
Hän toimi 3. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1926. Sotainvalidien Veljesliiton Jyväskylän osaston puheenjohtajana hän toimi vuosina 1945–1946 ja Saarijärven kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1948–1954.
Kiira
Kiira tarkoittaa seuraavia asioita:
Tyranny of Souls
Tyranny of Souls on Bruce Dickinsonin vuonna 2005 julkaisema sooloalbumi. Albumin kappaleet sävelsivät Bruce Dickinson ja Roy Z. Musiikki työstettiin siten, että Roy Z lähetti Iron Maidenin kiertueella olleelle Dickinsonille riffejä, joihin Dickinson lisäsi melodiat ja sanoitukset. Kaikki kitaraosuudet soittanut Roy Z myös tuotti albumin sekä soitti muutamia basso- sekä piano-osuuksia.
Niina Nurminen
Niina Marleena Nurminen (s. 2. elokuuta 1965 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi Teatteri­korkea­koulusta vuonna 1989 ja on toiminut siitä lähtien freelancerina.
Ura
Nurminen tunnetaan pää­asiassa rooleistaan televisio­sarjoissa, mutta hän on tehnyt myös teatteri­rooleja, muun muassa Teatteri Jurkan Mobile Horror -näytelmässä. Hän on työskennellyt myös Helsingin ja Espoon kaupungin­teattereissa sekä Suomen Kansallisteatterissa. Nurminen on vuonna 2010 perustamansa taiteilijoiden ja johtamisen osaamista yhdistävän valmennus­yrityksen Art­Sense Oy:n johtaja ja toimii nykyään valmentajana ja työ­elämän kehittäjänä.
Yksityiselämä
Nurminen on naimisissa näyttelijä Carl-Kristian Rundmanin kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Nurminen harrastaa japanilaista jousi­ammuntaa kyūdōa.
Erkki Kourula
thumb|Erkki Kourula vuonna 2003. Erkki Antero Kourula (s. 12. kesäkuuta 1948 Lappee) on suomalainen juristi, Haagin kansainvälisen rikostuomioistuimen suomalainen jäsen. Kourula valittiin tehtävään helmikuussa 2003. Hän on toiminut aiemmin vuodesta 1985 alkaen ulkoministeriön eri tehtävissä, mm. suurlähettiläänä Euroopan neuvostossa ja ministeriön oikeudellisen osaston päällikkönä.
Kourula on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti, ja hän on suorittanut myös PhD-tutkinnon Oxfordin yliopistossa, alana oikeustiede. Hän on varatuomari.
Hisahito
Hisahito, prinssi Akishino (秋篠宮悠仁親王, ひさひとしんのう, Akishino no miya Hisahito -shinnō, s. 6. syyskuuta 2006) on Japanin entisen keisariparin, keisari Akihiton ja keisarinna Michikon toisen pojan prinssi Akishinon ja tämän vaimon Kikon kolmas lapsi ja ensimmäinen poika. Hisahito on ensimmäinen keisarilliseen perheeseen syntynyt poika sitten vuoden 1965. Hän on nykyisen lain mukaan kruununperimysjärjestyksessä heti keisarina olevan setänsä jälkeen.
Nostaminen
Nostaminen on taakkojen siirtämistä paikasta toiseen esimerkiksi työnteon tai harrastusten yhteydessä.
Suomen lain mukaan työnantajan on otettava huomioon tarjoamiensa työtilojen ja -menetelmien vaikutukset työntekijöiden terveyteen ja turvallisuuteen.
Raskaiden taakkojen nostaminen lisää selkärankaan kohdistuvia vaurioita ja selkäkivun riskiä. Tieteellinen näyttö puhuu sen puolesta, että työntekijöiden opastaminen selän toiminnassa ja nostotekniikoissa ei riitä, vaan tarvitaan työn fyysistä keventämistä apuvälineiden avulla. Niiden hankinta ja käyttö ei ole ollut kuitenkaan riittävää muun muassa sen vuoksi, että ne hidastavat usein työntekoa. Vuodepotilaiden nostamista apuvälineiden avulla on rajoittanut myös pelko siitä, että hihnojen kiinnittäminen etukumarassa asennossa lisäisi jo itsessään välilevyvaurion riskiä. Vuonna 2001 julkaistussa vuoden kestäneessä interventiotutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että niiden osastojen sairaanhoitajille, joihin sijoitettiin tutkimuksen yhteydessä eniten mekaanisia henkilönostimia, nostovöitä ja -kankaita, sattui vain 2,1 selkään kohdistuvaa työtapaturmaa 100 000 työtuntia kohden, kun verrokeille niitä sattui 5,7.
Roy Z
Roy Z (oik. Roy Ramirez) on kitaristi, säveltäjä ja tuottaja. Hän on kitaristina perustamassaan yhtyeessä Tribe of Gypsies.
Roy Z on työskennellyt Bruce Dickinsonin kanssa tämän soololevyillä sekä Rob Halfordin levyillä Resurrection ja Crucible. Hän on tuottanut muun muassa Downsetin, Rob Halfordin, Helloweenin, Kloverin, Roadsawin ja Life After Deathin levyjä.
Jin’ya Nishikata
Jin’ya Nishikata ( s. 4. joulukuuta 1968) on japanilainen entinen mäkihyppääjä ja olympiamitalisti.
Nishikata oli voittamassa joukkuemäen hopeamitalia Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994. Japanin joukkue menestyi myös seuraavan vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Thunder Bayssä, jossa se sijoittui joukkuemäen pronssille joukkueella Nishikata, Takanobu Okabe, Hiroya Saitō, Naoki Yasuzaki.
Arvokisojen henkilökohtaisissa kilpailuissa Nishikata ei selviytynyt mitaleille saakka. Falunin MM-kilpailuissa 1993 hän sijoittui normaalimäessä seitsemänneksi ja suurmäessä 58:nneksi. Erikoista oli, että hän hyppäsi normaalimäessä (K-90) huomattavasti pidemmälle kuin suurmäessä (K-120): edellisessä hänen hyppyjensä pituudet olivat 85,5 ja 87 metriä, jälkimmäisessä 67 ja 73 metriä. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän sijoittui sekä normaali- että suurmäessä kahdeksannelle tilalle. Thunder Bayn MM-kilpailuissa hän oli normaalimäen seitsemäs ja suurmäen 24:s.
Mäkihypyn maailmancupin osakilpailuiden palkintokorokkeilla Nishikata seisoi neljä kertaa: kolme kertaa toisena ja kerran kolmantena.
Nishikata lopetti uransa vuonna 2001.
Juho Lallukka
Johan (Juho) Lallukka (3. helmikuuta 1852 Räisälä – 1. joulukuuta 1913 Viipuri) oli suomalainen liikemies, kauppaneuvos, vanhasuomalaisen puolueen kansanedustaja ja kirjallisuuden, taiteen sekä kansan sivistystyön tukija.
Räisälän Humalaisten kylässä syntyneen Lallukan vanhemmat olivat Juhani Lallukka (s. 1814) ja Maria o.s. Haikonen (s. 1821). Perheessä oli viisi poikaa Martti (s. 1844), Matti (s. 1846), Antti (s. 1849), Johan eli Juho (s. 1852) ja Aatami (s. 1855). Pienviljelystä harjoittaneella, Juhon isoisän nimissä olleella kotitilalla oli Juhon syntymävuonna kirjoilla kaikkiaan 20 henkeä ja toimeentulo niukkaa. Juho aloitti työelämän isänsä kehotuksesta räätälin oppipoikana, mutta siirtyi äitinsä kuoltua Käkisalmeen kauppa-apulaiseksi alkuvuodesta 1870. Lallukan ura ennestään tuntemansa kauppias Kanninin palveluksessa alkoi samaan aikaan ja tapaan kuin toinen myöhemmin tunnettu kauppias, Herman Saastamoinen, aloitti omansa Savossa.
Apulaisesta kauppakirjuriksi
Lallukka työskenteli kauppias Kanninin sekatavarakaupassa vuodet 1870–1875. Hän oli aluksi kauppa-apulainen, myöhemmin kauppakirjuri (handelsbokhhållare). Keväällä 1875 hän siirtyi edistyksellisemmän kauppias Karmasinin palvelukseen ja pääsi esimiestehtäviin. Hän pääsi tekemään myös ostosmatkoja Viipuriin. Eräs hänen havaintojaan matkoilta oli suomalaisten puuttuminen Viipurin puolensadan kauppiaan joukosta.
Maakauppias Räisälässä
Juho Lallukka palasi Räisälään vuoden 1877 lopulla ja aloitti maaseudulla käytävää kauppaa koskevien säännösten alaisena maakauppiaana. Ensimmäinen liike toimi Siirlahden kestikievarin entisessä riihessä. Räisälässä toimi tuolloin kaksi muuta kauppiasta. Räisälässä ollessaan Lallukka avioitui Marian (o.s. Jääskeläinen) kanssa. He muuttivat Käkisalmeen 1879. Lallukka osti kaupparakennuksen ja varaston kauppias Andrejeffilta ja sai kaupunkikauppiaan oikeudet.
Käkisalmeen ja Viipuriin
Kauppiaiden keskinäinen yhteistoiminta oli tiivistymässä Käkisalmessa Lallukoiden siirtyessä sinne. Yhteistyön keskeinen osa oli suolakaupan kiintiöjärjestelmä. Suomalaisten osuus kauppiaiden joukossa lisääntyi 1880-luvun kuluessa. Liiketoiminta monipuolistui ja tarve yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen lisääntyi. Lallukalle tärkeää oli muun muassa vapaapalokunta ja siihen liittyvä kulttuuritoiminta. Vapaapalokunta piti esimerkiksi kirjastoa. Vuoteen 1887 tultaessa hän oli Käkisalmen merkittävin kauppias ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Näitä rooleja hän tuki myös toimimalla Laatokka-lehden avustajana ja pitämällä yhteyksiä valtiopäiväedustajiin, kuten K. E. F. Ignatiukseen ja Jaakko Häkliin. Yhteistyö Käkisalmessa toimivan kauppiaan ja valtiopäiväedustajan Jaakko Häklin kanssa sekä opintomatkat ulkomaille johtivat suunnitelmiin käydä kauppaa Viipurissa. Kauppa-apulaisena aloittaneella Lallukalla oli lopulta johdossaan hyvin menestyvä tukkukauppa Häkli, Lallukka ja Kumpp., jonka hän perusti vuonna 1891 yhdessä Jaakko Häklin ja Vilhelm Paischeffin kanssa. Häkli ja Lallukka lunastivat Paischeffin osuuden tämän kuoltua 1899 ja Lallukka puolestaan Häklin osuuden tämän 1902 tapahtuneen kuoleman jälkeen. Liikkeen nimestä alettiin käyttää muotoa Häkli, Lallukka ja Kumpp., omistaa Juho Lallukka. Kauppaneuvoksen arvonimi Lallukalle myönnettiin 28. huhtikuuta 1908.
Varallisuuttaan Juho Lallukka käytti erityisesti Viipurin teatterin tukemiseen. Hän perusti myös Räisälän kansanopiston vuonna 1908 ja lahjoitti sille toimitilat hankkimastaan Pudorian kartanosta.
Kauppaneuvoksen kuolema
Kauppaneuvos Lallukka kuoli keuhkokuumeeseen 1. joulukuuta 1913. Maria Lallukka otti liikkeen johtoonsa ensimmäisen maailmansodan lähestyessä. Hänen lisäkseen johtokuntaan kuuluivat Emil Tanninen varapuheenjohtajana sekä prokuristi Vilho Aalto ja Ernst Hämäläinen. Jalmari Finne oli Maria Lallukan merkittävä uskottu.
Kauppaneuvoksen ja hänen puolisonsa yhteinen testamentti astui voimaan Maria Lallukan kuoltua 4. kesäkuuta 1923. Lapseton pariskunta jätti pääosan omaisuuttaan Juho ja Maria Lallukan Taiteilijakotisäätiölle, joka ylläpitää vuonna 1933 valmistunutta Lallukan taiteilijakotia Töölössä, Helsingissä.
Joni Myllykoski
Joni Myllykoski (s. 2. heinäkuuta 1984 Tornio) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa Metal Ligaenissa pelaavaa SønderjyskEä.
Uran alku
Myllykosken uran alkua edesauttoi asuminen Kivirannalla, joka on sählystä kuuluisa kaupunginosa Torniossa. Myllykoski on saanut oppinsa Tornion IHC:sta.
Myllykoski torjui A- ja B-juniori-ikäisenä Kärppien joukkueessa. Oulussa hän pääsi myös haistelemaan liigatunnelmaa 15 ottelun verran vaihtoaitiosta toimien Kärppien luukkuvahtina.
Kaudelle 2004–2005 Myllykoski siirtyi KalPan joukkueeseen jossa hän torjui pääosin A-junioreissa, mutta pääsi myös yhden ottelun ajaksi luukkuvahdiksi Mestikseen.
Aika Mestiksessä ja tuntumaa liigajäille
Myllykoski pelasi hyvillä otteillaan itselleen sopimuksen Kajaanin Hokin kanssa kaudeksi 2005–2006. Hän pelasi itsensä Hokin ykkösmaalivahdiksi pelaten vielä kauden 2006–2007, jolloin Hokki juhli Mestiksen mestaruutta. Kauden 2006–2007 aikana hän oli syksyllä yhden ottelun Kärppien luukkuvahtina, ja joulukuussa JYP:issä yhdeksän ottelun ajan. JYP hankki Myllykosken Sinuhe Wallinheimon korvaajaksi tämän loukkaannuttua, mutta mies jäi vähäiselle peliajalle Pekka Tuokkolan pitäessä torjuntavastuuta. Myllykoski pelasi JYPin paidassa kolmessa ottelussa torjuntaprosentin ollessa hyvä 93%.
Kaudeksi 2007–2008 Myllykoski suuntasi pohjoisesta etelään ja Mikkelin Jukureihin. Hyvin sujuneen Mestis-aikansa ansiosta hän pääsi kaudelle 2008–2009 takaisin SM-liigaan Lukon riveihin. Myllykoski sai kauden aikana pelata vain kahdessa ottelussa surkealla tilastolla: 63 minuuttia, 51 sekuntia maalilla, 6 päästettyä maalia ja torjuntaprosentti 76,92%. Kausi 2008–2009 ei Lukolle ollut loistelias: se joutui kauden päätteeksi play-out-otteluissa "jumbofinaaliin" Ässien kanssa. Kaudelle 2009–2010 Myllykosken tie vei Tanskan liigassa pelanneeseen Herningin joukkueeseen.
Paluu Jyväskylään
Kaudelle 2010–2011 JYP tarvitsi uutta maalivahtia Sinuhe Wallinheimon lopetettua uransa. Tanskassa hyvin pelannut ja JYPissä aiemmin hienosti esiintynyt Myllykoski oli JYPille sopiva maalivahti ja niinpä joukkue teki Myllykosken kanssa kaksivuotisen sopimuksen.
Uusi alku JYPissä oli hyvä: ensimmäisessä ottelussaan Myllykoski päästi kaksi maalia torjuen vain 15 kertaa, mutta jo seuraavassa ottelussa hän oli JYPin kantava voima päästäen vain yhden maalin. Tuokkolan oltua maalilla yhden ottelun, vastasi Myllykoski pelaten kaksi peräkkäistä nollapeliä. Myllykoski oli Tuokkolan kanssa pitämässä JYPin maalilla kautta aikain toiseksi pisintä nollaputkea (237 minuuttia 46 sekuntia päästämättä maaliakaan). Kauden 11 ensimmäisessä ottelussa Myllykoski piti maalinsa puhtaana kolme kertaa ja päästi vain 10 maalia, tarjoten näin Tuokkolalle hyvän vastuksen kilpailussa ykkösvahdin paikasta.
Kauden alku osoitti, että Myllykoski ei ole ollut niin huono kuin Lukossa pelatuiden otteluiden tilastot näyttävät. Itseluottamukselle vuosi Tanskassa oli tehnyt hyvää. Myös maalivahtivalmennus Jyväskylässä on huippuluokkaa ja JYPin puolustus liigan parhaimmistoa, joten Myllykosken potentiaali pääsee nyt oikeuksiinsa. Kauden alussa näyttää että Myllykoskesta JYP on saanut Wallinheimon veroisen kirittäjän ykkösmaalivahdiksi nostetulle Pekka Tuokkolalle.
Jani Laitiala
Jani Laitiala (s. 1984 Helsinki) on suomalainen ammattilaisrullalautailija.