cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jyri Häkämies
Elinkeinoministerinä
Elinkeinoministerinä toimiessaan Häkämies ehdotti muun muassa, että valtio ja kunnat voisivat omia investointejaan suuntaamalla ja osin kasvattamalla edistää suomalaista teollisuutta. Lokakuussa 2012 hän ehdotti Helsingin pörssin virkistämiseksi joidenkin valtionyhtiöiden, kuten Altian, Destian tai Editan listaamista. Häkämiehen mukaan pörssiin vieminen tukisi yhtiöiden kasvun edellytyksiä. Osakekaupan vilkastuttamiseksi hän ehdotti myös osinkojen verovapautta 2000 euroon asti.
Marraskuussa 2012 Häkämies valittiin Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajaksi Mikko Pukkisen tilalle, minkä vuoksi hän erosi valtioneuvoston ja eduskunnan jäsenyydestä. Häkämiehen siirtyminen suoraan elinkeinoministerin tehtävästä elinkeinoelämän työnantajajärjestön johtoon herätti keskustelua ja esimerkiksi oikeusoppineet pitivät tilannetta ongelmallisena muun muassa sisäpiiritiedon vuoksi.
EK:n toimitusjohtajana
Häkämies aloitti Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtajana 19. marraskuuta 2012.
Joulukuussa 2012 Häkämies ehdotti viikkotyöajan pidentämistä parilla tunnilla suomalaisten yritysten kilpailukyvyn lisäämiseksi. Hän on ottanut kantaa myös palkkaneuvotteluihin ja peräänkuulutti kesällä 2013 maltillisia palkkaratkaisuja. Kesällä 2015 Häkämies totesi pitävänsä työntekijöiden sunnuntailisiä vanhentuneena.
Keväällä 2013 Häkämies ajoi viisumilupakäytäntöjen helpottamista, jotta suomalaisia nuoria saataisiin helpommin harjoittelun ja kesätöiden kaltaisiin lyhytaikaisiin tehtäviin Venäjälle.
Yksityiselämä
Häkämiehen vanhemmat ovat opetusneuvos ja kansanedustaja Erkki Häkämies sekä filosofian maisteri Pirkko Häkämies (o.s. Kairava). Hänen isoveljensä Kari Häkämies on ollut kokoomuslainen kansanedustaja ja ministeri.
Häkämies oli naimisissa Tuija Arhosola-Häkämiehen kanssa vuosina 1988–2013 ja heillä on kaksi lasta. Kesällä 2013 Häkämies kihlautui työ- ja elinkeinoministeriön strategisena johtajana toimineen Mari Pantsar-Kallion kanssa. Pantsar-Kallio siirtyi vuoden 2014 alussa johtajaksi Sitraan. He menivät naimisiin 31. joulukuuta 2015, jolloin puoliso otti käyttöön nimen Pantsar.
Sotilasarvoltaan Häkämies on reservin kapteeni.
Aleksei Tolstoi
Aleksei Tolstoi voi tarkoittaa seuraavia:
Ž'ajraxin piiri
Ž'ajraxin piiri on hallinnollinen alue Ingušiassa Venäjällä. Vuonna 2002 piirin asukasluku oli 2 334. Piirin hallinnollinen keskus on Ž'ajraxin kylä, jossa asuu yli 45 prosenttia koko piirin väestöstä. Ž'ajrax-Assin historiallinen ja arkkitehtuurinen museo sijaitsee piirissä.
Vjatka
Vjatka on yksi suurimmista Kaman sivujoista Itä-Euroopassa Venäjällä. Pääosa joesta sijaitsee Kirovin alueella, mutta sen alkulähde on Udmurtian pohjoisosassa ja alajuoksu Tatarstanissa.
Vjatka on jäässä marraskuun alusta huhtikuun loppupuolelle. Merkittävimmät lisäjoet ovat Kobra, Velikaja, Moloma, Pižma, Tšeptsa, Bystritsa, Voja ja Kilmez. Laivaliikenne on mahdollista joen suusta Kiroviin asti (noin 700 km).
thumb|Vjatkaa lähellä Kirovin kaupunkia|left|250px
Korporaatio
Korporaatio on yleinen yhteisöä, yritystä tai muuta yhteenliittymää tarkoittava sana, jolla on eri maissa ja yhteyksissä varsin erilainen merkitys.
Valtion säätämä yritys tai yhdistys
Suomessa korporaatio on laillistettu luonnollisten tai oikeushenkilöiden yhdistys tai järjestöjen yhteenliittymä, joka on lailla tai asetuksella perustettu erityistä tarkoitusta varten. Ne ovat oikeuskelpoisia ja oikeudellisesti toimintakykyisiä. Tällaisia ovat mm. yliopistojen ylioppilaskunnat , ja työntekijöiden ja työnantajien etujärjestöt eli työmarkkinajärjestöt, kunnat , uskonnolliset yhdyskunnat, kuten ev.-lut. , osuuskunnat ja Suomen Punainen Risti.
Amerikanenglannissa sanalla ”corporation” tarkoitetaan ensisijaisesti etenkin suuryrityksiä, mutta termillä on erikoismerkitys kunnallishallinnon hallintoelimenä. Yhdysvalloissa ei ole kuntia jollei sellaista ole erikseen perustettu. Käännettynä kirjoitetussa muodossa korporaatio sen merkitys helposti voi yhdistyä erheellisesti viittaamaan käännössanan johonkin muuhun vastineeseen.
Venäjällä on muutamia valtion korporaatioita, jotka hallitsevat tiettyä alaa tai valtion omaisuutta. Näitä ovat: valtiollinen vakuutusyhtiö, kehityspankki Vnešekonombank, kuntatalouden kehitysrahasto, Sotšin olympiakohteita rakentanut korporaatio, ydinvoimaa valvova Rosatom ja teknologiarahastot Rostehnologii ja Rosnano.
Fasismissa työntekijät järjestettiin ammattiyhdistyksiin, joihin kuuluminen oli pakollista. Näistä korporaatioista valittiin myös edustajat parlamenttiin. Tällaista valtio–työnantajat–työntekijät-järjestelmää kutsutaan korporativismiksi.
Pohjoismaista mallia, joissa valtiovalta ja työntekijät ja työnantajat tekevät laajoja tulopoliittisia sopimuksia on eräissä yhteyksissä kutsuttu uuskorporatiiviseksi.
Miguel Almirón
Miguel Almirón (s. 10. helmikuuta 1994 Asunción, Paraguay) on paraguaylainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kaksi kautta Yhdysvalloissa MLS-seura Atlanta Unitedissa ja siirtyi tammikuussa 2019 Englannin Valioliigassa pelaavaan Newcastle Unitediin noin 20 miljoonalla punnalla, joka oli sekä Newcastlen ja MLS:n siirtoennätys.
Dominique Maltais
Whistlerin MM-kilpailuissa 2005 Maltais sijoittui lumilautakrossissa neljänneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän saavutti lumilautakrossissa pronssia. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui lumilautakrossissa 20:nneksi. La Molinan MM-kilpailuissa 2011 hän saavutti samassa lajissa pronssia. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Maltais sijoittui hopealle. Sotšin olympialaisissa 2014 Maltais sijoittui hopealle lumilautakrossissa.
Lumilautailun maailmancupissa Maltais kilpaili ensimmäisen kerran Whistlerissä joulukuussa 2003 sijoittuen 23:nneksi. Seuraavassa kilpailussaan, tammikuussa 2004 käydyssä Bad Gasteinin kilpailussa hän saavutti toisen sijan. Ensimmäisen voitonsa hän saavutti Nassfeldissä joulukuussa 2004. Yhteensä hän on saavuttanut maailmancupissa 15 voittoa (21. maaliskuuta 2017 mennessä).
John Cockcroft
John Douglas Cockcroft (27. toukokuuta 1897 – 18. syyskuuta 1967) oli brittiläinen fyysikko.
Ura
Hän toimi Cambridgessä vuosina 1928–1946 professorina ja vuodesta 1946 Harwellin ydintutkimuskeskuksen johtajana.
Cockcroft onnistui yhdessä Ernest Thomas Sinton Waltonin kanssa vuonna 1932 ensimmäisenä maailmassa halkaisemaan atomin pommittamalla litiumytimiä 150 000 voltin jännitteellä kiihdytetyillä protoneilla. Hän saikin vuonna 1951 Nobelin fysiikanpalkinnon yhdessä Waltonin kanssa ensimmäisen hiukkaskiihdyttimen rakentamisesta.
James Hopwood Jeans
thumb|James Hopwood Jeans. James Hopwood Jeans (11. syyskuuta 1877 Lontoo – 16. syyskuuta 1946 Dorking) oli englantilainen fyysikko, tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän ehdotti ensimmäisenä, että ainetta syntyy jatkuvasti kaikkialla maailmankaikkeudessa.
Sparreholmin linna
thumb|250px|Linnan päärakennus
James Hopwood Jeans
Sir James Jeans tunnetaan monien kansantajuisten tähtitieteen kirjojen tekijänä. Häneltä on suomennettu teokset Maailmankaikkeus, Maailmankaikkeuden arvoitus sekä Kautta aikojen ja avaruuksien.
Sparreholmin linna
Sparreholmin linna on rakennus Ruotsissa Flenin kunnan Sparreholmissa. Linnan rakennutti vapaaherra Johan Wilhelm Sprengtporten ja se valmistui vuonna 1759. Nykyään siellä pidetään konferensseja.
Linnan takana sijaitsevassa talousrakennuksessa on automuseo. Automuseota ylläpitää liikemies Helge Karinen, jonka tytär Anna Karinen omistaa linnan ja hallinnoi sitä.
Monacon Grand Prix 1957
Monacon Grand Prix 1957 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. toukokuuta 1957 Monacon radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden toinen. Kyseisessä GP:ssa oli eniten kierroksia kautta aikojen Itävallan vuoden 1964 GP:n ohella USA:n ulkopuolella.
Tirana
Tirana ( tai Tirana) on Albanian pääkaupunki ja samalla maan suurin kaupunki. Vuonna 2021 koko kunnan asukasluku oli yli 860 000.
Kaupunki sijaitsee samannimisessä alueessa ja maakunnassa. Kaupungin sijainti Ishm-joen varrella 20 kilometrin päässä merenrannasta tekee siitä maan tärkeimmän teollisuus- ja kulttuurikeskuksen. Pääelinkeinoina ovat maataloustuotteet, koneet, tekstiilit, lääkkeet ja metallituotteet. Myös turismia yritetään kehittää, mutta epävakaat poliittiset olot hankaloittavat matkailun laajentamista.
Maantiede
Tirana sijaitsee Isthm-joen varrella noin 27 km Adrianmeren rannalta itään, viljavan tasangon päässä.
Tiranassa vallitsee lämpimänlauhkea kuivakesäinen ilmasto, jolle ovat tyypillisiä kuiva kuuma kesä, kostea ja leuto talvi. Tätä kuvataan Köppenin ilmastoluokituksessa kirjaimilla Csa. Keskimääräinen alin lämpötila on tammikuussa 2,9 °C ja heinäkuussa keskimääräinen ylin lämpötila on 29 °C.
Ilmansaasteiden (pienhiukkasten) määrä Tiranassa ylittää vuositasolla kansainväliset suositukset rajusti, mikä johtaa sairastumisiin ja kuolemiin.
Historia
Kaupungin perusti osmanikenraali Sulejman Pasha vuonna 1614, jolloin sinne rakennettiin muun muassa moskeija. 1700-luvulla kaupungista tuli kaupallinen keskus ja vuonna 1920 se julistettiin itsenäisen Albanian pääkaupungiksi.
Kuningas Zogu I:n valtakaudella 1930-luvulla italialaisia arkkitehtejä palkattiin suunnittelemaan kaupunki uusiksi. Sen keskus on Skanderbegin aukio.
Marraskuussa 1944 Enver Hoxha muodosti kommunistihallituksensa Tiranassa.
thumb|250px|Tiranan keskusaukio yöllä
Hallinto
Tiranan kunta muodostettiin vuonna 2015 Albanian kuntauudistuksen yhteydessä. Silloin Tiranasta ja 23 muusta hallintoalueesta muodostettiin uusi kunta. Silloin kunnan pinta-ala kasvoi noin 40 neliökilometristä lähes 1 200 neliökilometriin. Erion Veliaj valittiin vuonna 2015 Tiranan pormestariksi.
Liikenne
Tiranan lentoasema Airport Nënë Tereza sijaitsee 11 kilometriä kaupungin ulkopuolella. Liikenne on lisääntynyt viime vuosina huomattavasti: vuonna 2005 lentoasemaa käytti 785 000 matkustajaa, vuonna 2007 jo 1 107 325.
Tirana sijaitsee sisämaassa, joten sillä ei ole omaa satamaa, mutta Durrësin satamakaupunki on puolen tunnin ajomatkan päässä.
Väestö
Tirana on Albanian väestön keskittymä, ja kunnan alueella melkein kolmasosa koko maan asukkaista. Tiranan asukasluku vuonna 2021 oli 863 694, ja väestö kasvoi edellisestä vuodesta yli 13 000 asukkaalla. Väestö on suhteellisen nuorta, sillä noin 46,3 prosenttia auskkaista on alle 35-vuotiaita ja noin 70 prosenttia on työiässä. Alle 10-vuotiaiden osuus on 11,3 prosenttia.
Koulutus
Tiranan yliopisto on perustettu vuonna 1957. Vuonna 1991 sen tekninen tiedekunta erosi omaksi korkeakoulukseen. Yliopistossa on yli 14 000 opiskelijaa.
Aiheesta muualla
thumb|left|600px|Panoraamakuva Tiranasta Dajti-vuorelta kuvattuna thumb|left|600px|Skanderbeg-aukio
La Tène (kunta)
La Tène on kunta Luoteis-Sveitsissä Neuchâtelin kantonissa. Siellä on vajaat 5 000 asukasta.
Historiaa
Rautakautinen La Tènen kulttuuri on nimetty paikkakunnalta vuonna 1857 tehtyjen arkeologisten löytöjen perusteella. La Tènen kunta perustettiin vuoden 2009 alussa, kun Marin-Epagnierin ja Thielle-Wavren kunnat yhdistyivät.
Liikenne
Moottoritie A5 Neuchâtelista Bieliin kulkee kunnan poikki.
BLS:n rautatie Bernistä Neuchâteliin kulkee kunnan poikki; kunnan alueella on Marin-Epagnierin rautatieasema. Marin-Epagnier kuuluu sekä Bernin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Bern) että Fribourgin kantonin liikennealueeseen: BLS:n S5- ja S52-junat ja TPF:n S20-junat pysähtyvät siellä. Kesäkaudella, helmikuulta joulukuulle, Biel–Neuchâtel–Murten-reittiä kulkevat risteilylaivat pysähtyvät La Tènen laiturissa.
Hella Wuolijoki
Hella Maria Wuolijoki, vuoteen 1908 Ella Maria Murrik, kirjailijanimet muun muassa Juhani Tervapää ja Felix Tuli (22. heinäkuuta 1886 Helme, Liivinmaa – 2. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomenvirolainen poliitikko, näytelmäkirjailija, Yleisradion pääjohtaja ja liikenainen. Hän oli SKDL:n kansanedustaja Hämeen pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1946–1947. Yleisradion pääjohtajana Wuolijoki toimi huhtikuusta 1945 kesäkuuhun 1949, jolloin hänet erotettiin tehtävästään. Virossa syntynyt Wuolijoki teki elämäntyönsä Suomessa. Poliittisesti aktiivinen äärivasemmistolainen Wuolijoki toimi talvisodan aikana rauhanneuvottelijana, mutta jatkosodan aikana hänet tuomittiin vankeuteen maanpetoksesta.
Perhetausta ja koulutus
Ella Maria Murrik syntyi Valgamaan maakunnassa Liivinmaan kuvernementissa, joka oli virolaiskansallisen liikkeen ydinaluetta. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Ernst Murrik ja Katarina Kokamägi. Ella oli perheen viidestä lapsesta vanhin. Murrik muutti perheensä mukana Valgan kaupunkiin, jossa hän aloitti koulunkäynnin vuonna 1897. Hän valmistui ylioppilaaksi Tarton tyttökimnaasista vuonna 1904. Samana vuonna Murrik siirtyi Suomeen opiskellakseen Aleksanterin (nyk. Helsingin) yliopistossa kansanrunoutta, historiaa ja venäjän kieltä, ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1908. Myöhemmin hän aloitti myös oikeustieteen opinnot, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen vuonna 1914 keskeytti opiskelun.
Poliittinen herääminen
Vuoden 1905 suurlakko sai Murrikin näkemään työväestön joukkovoiman, ja hän rakensi yhteyttä sosialismin oppeihin. Murrik liittyi Ylioppilaiden Sosialidemokraattiseen Yhdistykseen samana vuonna. Samoihin aikoihin hän tapasi tulevan aviomiehensä, ylioppilassosialisti (myöh. kansanedustaja) Sulo Wuolijoen, joka oli Leninin ja Otto Wille Kuusisen henkilökohtainen ystävä. Pariskunta solmi avioliiton vuonna 1908, minkä jälkeen Murrik käytti nimeä Hella Wuolijoki. Liitto päättyi eroon vuonna 1923.
Wuolijoki oli marxilainen, mutta hän ei koskaan liittynyt kommunistiseen puolueeseen eikä hänellä ollut yhteyksiä Suomen maanalaiseen kommunistiseen liikkeeseen. Historiantutkija Jukka Seppisen mukaan tämä johtui siitä, että Wuolijoen vakoilutoiminnan kannalta esiintyminen ”yhteiskuntakelpoisempana” oli hedelmällisempää. Erkki Tuomioja kuvaa isoäitinsä Hella Wuolijoen vasemmistolaisuutta abstraktilla tasolla olevaksi ja yleishumanistiseksi, osin romanttissävytteiseksi ajatusmaailmaksi.
Ura liike-elämässä
Wuolijoki työskenteli vuosina 1912–1914 kirjeenvaihtajana asianajotoimistossa ja 1914–1918 edustajana eri yrityksille. Hän loi liiketoimillaan vuosina 1914–1918 mittavan omaisuuden, jonka sijoitti Marlebäckin kartanoon Iitissä ja sahatoimintaan. Myöhemmin hän myi Marlebäckin ja siirtyi maanviljelyyn ostamalla tilalle Jokelan kartanon Mäntsälän kunnan Ohkolan kylästä.
Wuolijoki oli idänkaupan pioneereja Suomessa. Hänellä oli laajoja liiketoimia 1920- ja 1930-luvuilla Neuvostoliitossa. Wuolijoki toimi 1923–1931 Aunuksen Puuliikkeen johtajana ja yhtiön kaaduttua konkurssiin laman aikana 1931–1938 neuvosto-omisteisen Suomen Naftan hallituksen kokopäiväisenä puheenjohtajana. Wuolijoen liiketoimien tuotto perustui kuitenkin länsikauppaan.
Kirjallinen työ
Hella Wuolijoki kirjoitti teoksia muun muassa taiteilijanimillä Juhani Tervapää ja Felix Tuli. Wuolijoki muistetaan erityisesti Niskavuori-näytelmäsarjastaan. Hänet tunnetaan myös yhteistyöstään Bertolt Brechtin kanssa. Wuolijoki ja Brecht kirjoittivat yhdessä näytelmän Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti.
Wuolijoen tuotannossa erityisen merkillepantavaa ovat vahvat naishahmot. Perinteistä maalaismiljöötä kuvaavan Niskavuori-sarjan esikuvana on ollut Sulo Wuolijoen kotitalo, Hauholla sijaitseva Vuolijoen kartano.
Poliittinen toiminta
Hella Wuolijoki oli äärivasemmistolainen ja toimi aktiivisesti politiikan kulisseissa. Hän piti vuosina 1918–1920 ”poliittista salonkia” Helsingin Eirassa Neitsytpolulla sijainneessa asunnossaan. Wuolijoen luona vieraili suuri määrä ulkomaiden diplomaatteja ja kansalaisia, englantilaisia upseereita sekä suomalaisia toisinajattelijoita kuten Eino Leino, Elli Tompuri, Väinö Tanner ja Hannes Ryömä. Lisäksi hän laati Neuvostoliiton lähetystölle Helsingissä säännöllisiä poliittisia tilannekatsauksia.
Hän ylläpiti etappia, jonka tunnetuin käyttäjä oli John Reed. ”Kun John Reed vuonna 1919 eräänä yönä ilmestyi luokseni..., otin hänet vastaan kuin vanhemman veljeni.”
Wuolijoki piti aktiivista yhteyttä NKVD:n tiedusteluverkostoihin koko maailmansotien välisen ajan. Hän pyrki NKVD:n toimeksiannosta säilyttämään kaiken yhteiskuntakelpoisuuden Suomessa eikä siksi liittynyt Suomen salaiseen kommunistiseen puolueeseen. Kirjailijan kaapu oli eräs tapa hankkia yhteiskunnallista hyväksyntää porvarillisessa maassa. Liiketoiminta puolestaan palveli suoraan Neuvostoliiton taloudellisia valtapyrkimyksiä Suomessa. Etsivä keskuspoliisi/Valpo seurasi Wuolijokea vuosia ja epäili häntä sekä Britannian että Neuvostoliiton agentiksi. Myös Neuvostoliitossa häntä epäiltiin vielä 1930-luvun loppupuolella Britannian asiamieheksi. Jukka Seppisen mukaan Wuolijoen asemaa suomalaisessa yhteiskunnassa ja NKVD:n organisaatiossa kuvaa ”illegaalin residentin” eli korkean asemapaikan omaavan laiton toimintamalli, jota NKVD käytti kautta Euroopan ennen toista maailmansotaa.
Liiketoimiensa vuoksi Wuolijoki matkusteli 1920- ja 1930-luvuilla ahkerasti Neuvostoliitossa. Tuolloin hän loi hyvät suhteensa myös maan poliittisiin päättäjiin, liiketoimet Neuvostoliitossa olivat aina yhteydessä myös politiikkaan. Toisaalta Wuolijoki käytti poliittisia suhteitaan myös omien liiketoimiensa edistämiseksi.
Talvisodan rauhanneuvottelija
Talvisodan alussa, joulukuussa 1939, Wuolijoki lähetti ulkoministeri Tannerille kirjeen, jossa tarjoutui osallistumaan rauhanneuvotteluihin tuntemansa neuvostolähettiläs Aleksandra Kollontain kanssa Tukholmassa. Wuolijoen NKVD-kytköksistä tietämätön Tanner suostui epäröiden, ja lopulta rauhaan johtaneet neuvottelukosketukset maiden välillä alkoivat. Rauhan edistämisessä Wuolijoen panos oli ymmärrettävästi pieni. Jukka Seppisen mukaan Wuolijoelle ja Alexandra Kollontaille olisi sopinut Neuvostoliiton valtaama Suomi.
Wuolijoella oli runsaasti kytköksiä Neuvostoliiton poliittiseen johtoon. Wuolijoki kuului NKVD:n asiamieskortistoon peitenimellä ”Runoilija”. Wuolijoen lisäksi kortistoon kuuluivat tosin myös kokoomuslainen puolustusministeri Arvi Oksala ja valtiovarainministeri Mauno Pekkala.
Jatkosodan maanpetostuomio
Jatkosodan aikana Wuolijoki vangittiin hänen autettuaan neuvostoliittolaista desanttia Kerttu Nuortevaa. Wuolijoki oli yksi Nuortevan yhteyshenkilöistä Suomessa. Hän antoi Nuortevalle ruokatarvikkeita, majoitti tätä yhden yön ja tapasi kaksi kertaa Helsingissä. Wuolijoki oli toisaalta närkästynyt joutuessaan ottamaan vastaan desantin, sillä hän oli odottanut poliittisesti korkea-arvoisempaa rauhantunnustelijaa. Nuortevan Suomeen saapumisen syy oli kuitenkin puhtaasti sotilastiedusteluun liittyvä, minkä myös Wuolijoki tiesi. Wuolijoen tunteman ja avustaman NKVD:n tiedusteluverkoston avulla Neuvostoliitto sai tietoja Suomen sotilaallisista, yhteiskunnallisista ja taloudellisista oloista.
Wuolijoki ei pitänyt tekoaan rikoksena, vaan puolustautui kertomalla Nuortevan olleen mielestään rauhan asialla. Oikeudessa esitettiin poikkeuksellinen todistusaineisto: todistajanlausunnot antoivat muun muassa Bertolt Brecht ja kolme entistä Suomen ulkoministeriä. Viimeksi mainitut todistivat Wuolijoen toimineen talvisodan ajan neuvottelukontakteissa rauhanneuvottelijana, ei vakoilijana. Wuolijoki todettiin syylliseksi jatkettuun maanpetokseen. Valpo pyrki saamaan Wuolijoelle kuolemantuomion, mitä esimerkiksi EK:n entinen päällikkö Esko Riekki ei pitänyt viisaana. Kenttäoikeudessa Wuolijoki tuomittiin elinkaudeksi kuritushuoneeseen ja hän menetti pysyvästi kansalaisluottamuksensa. Sotaylioikeus päätyi tiukan äänestyksen jälkeen samaan ratkaisuun kuolemanrangaistuksen sijasta. Asiaan vaikutti oikeudenkäynnin saama julkisuus; tapaus herätti runsaasti kiinnostusta ulkomailla. Britannian BBC kertoi asiasta lähes päivittäin, ja Yhdysvaltain ulkoministeriö sai runsaasti pyyntöjä toimia Wuolijoen puolesta.
Suuri paino asiassa oli ministeri Väinö Tannerin ja hänen puolisonsa vaikutusvallalla; he asettuivat puolustamaan Wuolijokea ylemmissä oikeusasteissa. Wuolijoki vapautui, kun Moskovan välirauha oli solmittu vuonna 1944. Hän kirjoitti vankeusajastaan muistelmat Enkä ollut vanki (1944), joissa korosti, että kuulusteluissa uhka joutumisesta pelättyyn Hämeenlinnan naisvankilaan sai vangitut kertomaan kaiken, mitä tiesivät. Wuolijoki ei myöhemminkään kiittänyt Tannereita siitä, että nämä vastustuksellaan vaikuttivat hänen saamaansa lievempään rangaistukseen kuolemantuomion sijaan. Sen sijaan vuonna 1945, kun Väinö Tanner itse oli vangittuna, hän uhkaili rouva Linda Tanneria miehen teloituksella ja avioparin omaisuuden takavarikoinnilla.
Kansanedustajaksi
Wuolijoki nousi varapaikalta SKDL:n kansanedustajaksi heinäkuussa 1946 K. H. Wiikin tilalle tämän kuoltua kesäkuussa 1946. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1946–1947. Naisten osallistuminen poliittisiin keskusteluihin yhdessä miesten kanssa tasavertaisina oli tuolloin uutta Suomessa.
Yleisradion pääjohtajaksi
Yrjö Murron esityksestä Wuolijoki valittiin Yleisradion pääjohtajaksi vuosiksi 1945–1949 edellisen pääjohtajan J. V. Vakion jouduttua jättämään paikkansa. Valintaan vaikutti SKDL:n vuoden 1945 vaalivoitto. Toukokuussa 1945 esittelemässään ohjelmapoliittisessa linjauksessa Hella Wuolijoki piti keskeisenä ohjelmiston uudistamista ajankohtaisia aiheita laajasti käsitteleväksi ja kansan eri kerroksia koskettavaksi, mihin liittyi myös kansainvälisten tuulien seuraaminen. Wuolijoen johtama Yleisradio tarjosikin aivan uudenlaisia ohjelmasisältöjä. Kohderyhmille suunnattiin omia erikoisohjelmia; esimerkiksi metsätyömiehille Metsäradio, teollisuustyöväestölle Työmiehen tunti ja tasapuolisuuden vuoksi maalaistyöväestölle Maamiehen tunti. Merkittävä uusi avaus oli myös kesällä 1945 alkanut Radion keskustelukerho, joka sai myöhemmin nimen Pienoisparlamentti. Ohjelmassa parlamentaarisen voimasuhteiden mukaan valitut keskustelijat käsittelivät erilaisia teemoja. Tunnetuin Wuolijoen pääjohtajakauden ohjelmista oli kuitenkin Wuolijoen itse kirjoittama ja ohjaama kuunnelmasarja Työmiehen perhe, joka alkoi vuoden 1948 joulukuussa ja jatkui vuoden 1951 loppuun asti. Sarjan oli tarkoitus tarjota vaihtoehto Yleisradion toiselle hyvin suositulle perhesarjalle Suomisen perhe. Työmiehen perhe sekä esitteli työväenluokkaisen perheen elämää että toi esille työväen osuuden historiassa. Wuolijoki piti tärkeänä myös pesäeron tekemistä sodanaikaiseen radiotoimintaan, joka oli hänen mielestään saanut propagandan leiman.
Tultuaan Yleisradion pääjohtajaksi Wuolijoki kiinnitti radion palvelukseen joukon uutta henkilökuntaa, jonka katsottiin joko avoimesti tai peitetymmin edustavan hänen omaa poliittista suuntaustaan. Näitä olivat muun muassa teatteriosaston päällikkö Matti Kurjensaari ja häntä vuonna 1947 seurannut Olavi Paavolainen, esitelmä- ja selostusosaston päällikkö Erkki Vala, toimittaja Unto Miettinen ja avustaja Raoul Palmgren. Wuolijoen kauden alussa toteutettiin radiossa myös organisaatiouudistus, kun suomenkielisen ohjelmajaoston rinnalle tuli itsenäinen ruotsinkielinen ohjelmajaosto, joiden kummankin päälliköt olivat suoraan pääjohtajan alaisia. Hella Wuolijoen pysyvin, nykypäiviin saakka kantanut aikaansaannos Yleisradiossa oli Radioteatterin perustaminen vuonna 1948
Erottaminen Yleisradiosta
Vuoden 1948 vaaleissa SKDL kärsi tappion ja menetti 11 eduskuntapaikkaa. Pudonneiden joukossa oli myös Hella Wuolijoki. Vaalien jälkeen eduskunta hyväksyi SDP:n kansanedustajan, Yleisradion sodanjälkeistä ohjelmapolitiikkaa näkyvästi vastustaneen Yrjö Kilpeläisen tarmokkaasti ajaman ja hänen sodanaikaisen kutsumanimensä mukaan nimetyn ”Lex Jahvetin”, jonka nojalla Yleisradion hallintoneuvoston jäsenten valinta siirtyi eduskunnalle. Kilpeläinen ja Wuolijoki tunsivat henkilökohtaistakin vastenmielisyyttä toisiaan kohtaan; Wuolijoen mielestä Kilpeläisessä henkilöityivät kaikki sodanaikaisen radiotoiminnan kielteiset puolet. Uuden hallintoneuvoston ensimmäisessä kokouksessa kesäkuussa 1949 Hella Wuolijoki vapautettiin hallintoneuvoston maalaisliittolaisen jäsenen Atte Pakkasen ehdotuksesta ja SDP:n Väinö Hakkilan tukemana Yleisradion pääjohtajan tehtävästä äänin 13–3. Erottamisen perusteena oli yleinen tyytymättömyys Wuolijoen toimintaan pääjohtajana. Erottamista vastustivat hallintoneuvoston kolme kansandemokraattista jäsentä ja lisäksi kolme muuta jäsentä äänesti tyhjää. Uudeksi pääjohtajaksi valittiin Yleisradion talouspäällikkö, puolueisiin sitoutumaton Einar Sundström. Muutamat muutkin Yleisradion toimihenkilöt, näkyvimpänä esitelmä- ja selostusosaston päällikkö Erkki Vala, menettivät Wuolijoen irtisanomisen ja radion ”normalisoinnin” myötä työpaikkansa. Jäähyväispuheessaan radion kuuntelijoille muutamaa päivää myöhemmin Hella Wuolijoki toivoi, ettei Yleisradio ”kokonaan politisoituisi” ja että sanomalehdistö antaisi hänen seuraajalleen ”sen työrauhan, jota minä en saanut”.
Vuoden 1949 jälkipuoliskolla Yleisradion ohjelmistosta karsittiin melko kovalla kädellä Wuolijoen kaudella aloitettuja ohjelmia, joita etenkin ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoma piti kaavamaisina ja yksipuolisina. Niistä olivat vuodenvaihteessa 1949–1950 jäljellä enää Työmiehen tunti, Metsäradio ja Pienoisparlamentti sekä Työmiehen perhe.
Vuonna 1952 Wuolijoki palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Hella Wuolijoki on Sakari Tuomiojan puolison Vappu Tuomiojan äiti ja Erkki Tuomiojan isoäiti. Hella Wuolijoen sisar Salme Murrik oli lyhyen aikaa naimisissa Eino Pekkalan kanssa ja muutti avioeron jälkeen Isoon-Britanniaan, jossa solmi uuden avioliiton.
Syntymämaahansa Viroon Wuolijoki ei enää sodan jälkeen päässyt. Neuvostosuhteistaan huolimatta hän ei saanut maahantulolupaa edes syyskuussa 1947 kuolleen Niina-sisarensa hautajaisiin.
Mediassa
Wuolijoen tyttärenpoika Erkki Tuomioja kertoo kirjassaan Häivähdys punaista (2006) vallankumouksellisesta Hella Wuolijoesta ja hänen sisarestaan Salme Pekkalasta. Kirja sai Tieto-Finlandia-palkinnon. Jaan Tõnissonin elämäkerrassa Jaan Tõnisson ja Viron itsenäisyys (2010) Tuomioja valottaa Wuolijoen ja Tõnissonin suhteita.
Wuolijoesta kertova elokuva Hella W sai ensi-iltansa 28.1.2011. Elokuvan alkuperäiskäsikirjoituksen on kirjoittanut dramaturgi Outi Nyytäjä ja käsikirjoituksen sovituksesta ja ohjauksesta vastaa Wuolijoen sukulainen Juha Wuolijoki. . Nuori Hella Murrik esiintyy romaanihenkilönä Jaan Krossin romaanissa Professori Martensin lähtö.
Lännen lokari
Toimittaja Pekka Tiilikaisen juontamassa Metsäradiossa alkoi 1940-luvun lopulla soida tiuhaan amerikansuomalaisen Hiski Salomaan ralli "Lännen lokari", jonka Salomaa oli levyttänyt Yhdysvalloissa 1920- ja 1930-lukujen taitteessa. Hella Wuolijoki inhosi laulua suunnattomasti ja hän yritti estää sen soittamisen rikkomalla levyn toimittajien nähden. Pekka Tiilikaisen kerrotaan esimiehensä kiusaksi saman tien kaivaneen esiin uuden levyn ja todenneen, että näitähän riittää.
Kun Hella Wuolijoki sanoi haluavansa rikkoa Lännen lokarin viimeisenkin kappaleen, sai viihteen monitoimimies, puolustusvoimista Yleisradioon vuonna 1950 siirtynyt Niilo Tarvajärvi idean. Hän kutsui Wuolijoen vieraaksi suosittuun Tervetuloa aamukahville -ohjelmaansa, joka lähetettiin Yleisradion 25-vuotisjuhlan merkeissä vuonna 1951 Helsingin Pikku-Messuhallista. Suorassa lähetyksessä Tarvajärvi ojensi Wuolijoelle levyn ja vasaran, ja Wuolijoki löi yleisön suosionosoitusten saattelemana levyn säpäleiksi voitonriemuinen ilme kasvoillaan. Wuolijoki lisäsi toivovansa, ettei Lännen lokaria enää ikinä hankittaisi Yleisradioon. Tämän jälkeen Tarvajärvi sanoi Pekka Tiilikaisen pyytäneen ilmoittamaan, että Hellan rikkoma levy ei todellisuudessa ollutkaan Lännen lokari, vaan aivan muu levy.
Näytelmät
Näytelmien lisäksi Wuolijoki kirjoitti kuunnelmia, romaaneja ja muistelmateoksia. Hänen teostensa pohjalta on tehty useita elokuvia, joista osaan hän teki käsikirjoituksen, ja esimerkiksi elokuvaan Eteenpäin – elämään myös synopsiksen.
Slovjanskin piiri
Slovjanskin piiri oli hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueen pohjoisosassa. Piirin hallinnollinen keskus on Slovjanskin kaupunki (113 196 as., 2017 ). Slovjansk ei ollut osa Slovjanskin piiriä vaan muodosti oman kaupunkipiirinsä. Heinäkuussa 2020 tehdyssä aluehallinnon uudistuksessa Slovjanskin piiri ja Slovjanskin kaupunki yhdistettiin osaksi laajempaa Kramatorskin piiriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi piirin väkiluvuksi 47 913 ihmistä (1.1.2017). Kaupunkilaisiksi heistä tilastoitiin 29 440 henkeä. He asuivat Mykolajivkan kaupungissa (Миколаївка, 15 109 as.) tai jossain piirin viidestä kaupunkityyppisestä taajamasta: Andrijivka (Андріївка, 821 as.), Bylbasivka (Билбасівка, 6 063 as.), Donetske (Донецьке, 629 as.), Raihorodok (Райгородок, 3 428 as.) ja Tšerkaske (Черкаське, 3 390 as.).
Think Twice
Think Twice (suom. Mieti kahdesti) oli suomalainen gospelyhtye.
Think Twice perustettiin vuonna 1994 Porvoossa. Yhtyeen perustajajäseniä olivat kitaristi-laulaja Jami Suhonen (s. 1973), kitaristi-laulaja Anssi Tiittanen (s. 1979) ja basisti Joona Ryödi (s. 1978). Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät rumpali Ilari Roihuvuo (s. 1978) ja kosketinsoittaja Osku Louhelainen (s. 1976).
Yhtyeen musiikki on tyyliltään modernia pohjoismaista pop-rockia.
Yhtye lopetti toimintansa helluntaiherätyksen Juhannuskonferenssissa 2008. Jäähyväiskonserttiin 20.6.2008 kokoontui noin 10 000 kuulijaa.
Esa Anttala
Esa Anttala, oikealta nimeltään Urpo Arhosuo ja alun perin Urpo Lempiäinen, (26. syyskuuta 1917 Uusikirkko – 21. marraskuuta 1977 Lahti) oli suomalainen sotakirjailija, joka kirjoitti omien kokemustensa pohjalta erityisesti jatkosodan kaukopartiotoiminnasta. Hän loi vanhalla Olivetti-kirjoituskoneellaan sotakirjallisuuteen yhden osa-alueen eli suomalaisen kaukopartiokirjallisuuden.
Sotilas
Urpo Lempiäinen syntyi hieman ennen Suomen itsenäistymistä Karjalankannaksella maanviljelijäperheeseen, johon kertyi kaikkiaan yhdeksän lasta, joista kolme kuoli pienenä. Vanhemmat omistivat Kirstinälän kylässä 22 hehtaarin maatilan. Matti-isä hukkui läheiseen Halolanjärveen Urpo-pojan ollessa 11-vuotias. Poikaa ei maanviljelys kiinnostanut, mutta Uudenkirkon suojeluskuntaan hän liittyi.
Varusmiespalvelukseen Anttala pääsi 18-vuotiaana vapaaehtoisena 1936. Vahva ja hyväkuntoinen 183-senttinen nuorukainen menestyi palveluksessa erinomaisesti ja ampujana hän oli valioluokkaa, paitsi pistooliammunnassa. Aliupseerikoulusta hän valmistui lähettialiupseeriksi. Talvisodan Anttalan yksikkö Erillinen pataljoona 3 aloitti Vammeljoella, ja jo sodan alussa yksiköstä tehtiin panssarintorjuntapataljoona. Sotilaille jaettiin kasapanoksia ja polttopulloja, ja heitä siirrettiin kuorma-autoilla paikasta toiseen. Sotakokemuksistaan Anttala kirjoitti myöhemmin romaanin Talvisodan tulessa.
Anttala, tuolloin Urpo Lempiäinen, suunnitteli yhdessä Eugen Wistin kanssa kesällä 1940, välirauhan aikana, laitonta "partiomatkaa" Neuvostoliiton puolelle, kotiseudulleen, Uudenkirkon Kaipialan kylään, johon Wistin isä oli joutunut kätkemään kultasepänliikkeensä hopeavaraston. Hopeiden noutoretki suunniteltiin yhteistyössä Yleisesikunnan tilastotoimiston alatoimisto U2/V:n kanssa. Lempiäisestä, Wististä ja kolmannesta matkan osanottajasta, Toivo Paavilaisesta, tuli U2/V:n, myöhemmän Erillinen pataljoona 4:n 1. komppanian tiedustelijoita ja kaukopartiomiehiä. Anttala kirjoitti 1961 retkestä osin tosipohjaisen romaanin Hopeaa rajan takaa, josta Mikko Niskanen ohjasi 1963 samannimisen elokuvan. Kymmeniä vuosia myöhemmin paljastui, että alkukesällä 1941 tehty retki oli myös Suomen sotilastiedustelun avustama vakoilumatka Kannakselle.
Kirjailija
Jatkosodan aikana kaukopartio-osaston harjoitusten lomassa Syvärin varrella sijaitsevassa Vaasenissa Anttala tapasi kartanpiirtäjänä palvelleen lotan, josta tuli myöhemmin hänen vaimonsa. Anna-Liisa Rekola (1919–1999) opiskeli myöhemmin Helsingissä filosofian kandidaatiksi. Hän työskenteli kieltenopettajana ja perhe muutti hänen työnsä vuoksi ensin Savonlinnaan ja sitten Mikkeliin. Hän suomensi myöhemmin nuortenkirjoja ja oli innokas lukemaan. Se oli pariskunnan yhteinen harrastus ja heillä oli ainakin 5 000 kirjaa. Kun siihen lukuun päästiin, niin laskeminen lopetettiin.
Pomarkun kirkko
thumb|Pomarkun sankarihaudat. Pomarkun kirkko rakennettiin vuosina 1914–1921 Ilmari Launiksen tekemien suunnitelmien pohjalta. Alun perin seurakunta tilasi suunnitelmat uudeksi kirkoksi arkkitehti Josef Stenbäckiltä, mutta myöhemmin seurakunta päätyi hylkäämään hänen suunnitelmansa ja valitsi arkkitehtiylioppilas Launiksen suunnitelmat. Kirkko edustaa tyyliltään myöhäistä kansallisromantiikkaa ja on alttarifreskoa ja runsaita koristemaalauksia myöten yhtenäinen kokonaisuus.
Esa Anttala
Kirjailija
Sotien jälkeen Anttalalla oli louhintayritys, joka teki muun muassa rakennusten pohjatöitä. Perheen asuessa 1950-luvulla Mikkelissä Anttala kirjoitti kertomuksia Kansa taisteli- ja Peitsi-lehtiin omalla nimellään Urpo Arhosuo. Hän tapasi 1957 kenraali Aarne Blickin, joka kehotti kirjoittamaan kaukopartioista. Ensimmäisen kirjansa kirjoittamisen Anttala aloitti vaimoltaan salaa, mutta kun Päämajan kaukopartio 1960 ilmestyi, siitä tuli menestyskirja joka kiinnosti ulkomaita myöten. Esimerkiksi Ruotsin armeijan johto käännätti kirjan ruotsiksi ja jakoi sitä monisteena alaisilleen. Kirjailijalla oli pontimenaan kyllä rahakin, mutta tärkeämpää oli purkaa mielestä sodassa elettyä nuoruutta kirjoittamalla.
Pomarkun kirkko
Kirkon rakennusmateriaalina on harmaa graniitti. Kirkko on pohjaratkaisultaan perinteinen suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, jonka sivuilta ulkonee kaksi vastakkaista, runkohuonetta matalampaa eteiskylkiäistä. Lisäksi kuoripäädyssä on erillisenä ulokkeena matala sakaristo. Sakaristoa vastapäisen päädyn harjalla on pieni huippuun päättyvä kellotorni. Kellotornin puoleisen seinän päätykolmiossa on keskiaikaista tyyliä imitoivaa komerokoristelua. Kirkon kolmilaivaisen kirkkosalin katossa on betoniholvaus. Tavanomaisista ratkaisuista poiketen kirkon saarnastuoli on sijoitettu alttarin yläpuolelle.
Kirkon alttarifresko kuvaa Jeesuksen kuolinhetkeä ristillä ja sitä ympäröivät pelastushistoriaan liittyvät symboliset kuvat. Kuolemasta muistuttaa freskoissa viikatemies, mutta alkuperäiseen freskoon kuulunut viinaa keittävän paholaisen kuva on piispan määräyksen vuoksi myöhemmin maalattu peittoon.
Esa Anttala
Kirjailija
Anttalan pojan Olli-Pekka Arhosuon mukaan kirjailijanimi Esa Anttala on muodostettu siten, että Esa on muunnos ystävän, jatkosodassa kaatuneen kaukopartiomies Eugen ”Ese” Wistin kutsumanimestä. Loppuosa Anttala perustuu kirjailijan äidin tyttönimeen Anttalainen. Kirjailijan poika ei koskaan kysynyt, miten Lempiäisestä tuli Arhosuo, mutta nimi on ilmeisesti muunnos kirjailijan lapsuudenkodin läheisestä Arhoinsuo-nimisen alueen nimestä. Moni muukin sotilastiedusteluun osallistunut mies vaihtoi nimeään, joten ainutlaatuista vaihdos ei siis ollut.
Pomarkun kirkko
Kirkko restauroitiin alkuperäiseen asuunsa vuonna 1961.
Esa Anttala
Kirjailija
Olli-Pekka Arhosuo on todennut isänsä kirjoittaneen viihdettä eikä niinkään sotahistoriaa. Tietokirjailija Mikko Porvali tunnustaa Anttalan kyvyt, vaikka muistuttaa hänen kirjoihinsa liittyvästä seikkailullisuudesta ja sukulaisuudesta poikakirjoihin. Porvalin mielestä kirjoissa on tiettyä vihollisen aliarviointia ja omien sotilaiden pitämistä vihollista kyvykkäämpinä. Anttalalla oli Kariston kanssa sopimus, että kustantaja maksaa hänelle kuukausittain palkkion siitä, että hän kirjoittaa kirjan vuodessa. Kirjoittamiseen Anttala tarvitsi aikaa yleensä kolme kuukautta.
Anttala ja perhe muuttivat 1960-luvun alussa Anna-Liisan kotiseudulle Lahteen ja he hankkivat Päijänteen saaresta kesämökin, jossa suuri osa kirjoista syntyi. Anttala ei sotien jälkeen halunnut missään tapauksessa vierailla Neuvostoliitossa, eikä käydä lääkärissä, paitsi kun ajokorttia varten oli pakko. Hän ei koskaan kertonut lähipiirilleen kokemistaan infarkteista, vai ymmärsikö vaivojaan itsekään. Lopulta tuli vaikea kohtaus ja kuolinsyyksi todettiin sydäninfarkti.
Tuotanto
Esa Anttalan tuotanto käsittää yli 20 romaania, joista suurin osa käsittelee kaukopartiotoimintaa. Tämän ryhmän tyypillisiä edustajia ovat esikoisteos Päämajan kaukopartio (1960) sekä Hiihtopartio Äänisellä (1975). Kuriiri katoaa ja Partisaanit tulessa käsittelevät puolestaan Neuvostoliiton sotilaiden ja vakoilijoiden toimintaa Suomen maaperällä. Viimeinen partio kertoo virolaisten vapaaehtoisten kaukopartiosta Suomen puolustusvoimien palveluksessa. Hänen viimeinen teoksensa Yli rautaesiripun (1977) on kuvaus entisten suomalaisten kaukopartiomiesten sotien jälkeen Naton palveluksessa tekemistä tiedusteluretkistä Neuvostoliittoon.
Pomarkun kirkko
Samassa pihapiirissä kivikirkon kanssa on myös seurakunnan vanha, Heikki Lintulan vuonna 1802 rakentama puinen kirkko. Se on 1800-luvun alkupuolen puukirkoista eräs alkuperäisimpänä säilyneitä esimerkkejä.
La Guardia
La Guardia on kaupunki Boliviassa Santa Cruzin departementissa. Kaupungissa oli 76 123 asukasta vuoden 2012 väestönlaskennassa.
Ilmasto
La Guardiassa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan savanni-ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 24 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 240 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 26 °C. Viilein kuukausi on kesäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 20 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 190 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 40 millimetriä.
Sikiäin
Elias Lönnrot käytti vuonna 1860 sikiäimen synonyyminä myös termiä hedelmys.
Bruce Campbell
Bruce Lorne Campbell (s. 22. kesäkuuta 1958 Royal Oak, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa pääroolistaan Evil Dead -elokuvasarjassa.
Campbellilla on rooleja muun muassa elokuvissa Pimeyden armeija (1992), Bubba Ho-Tep (2002) ja Sky High (2005). Elokuvien lisäksi Campbell on esiintynyt useissa televisiosarjoissa, kuten Veijari nimeltä Brisco, Burn Notice, Hercules, Xena ja Ash vs. Evil Dead. Hän on myös tehnyt äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin. Campbell on kirjoittanut kirjat If Chins Could Kill: Confessions of a B Movie Actor (2002) ja Make Love the Bruce Campbell Way (2005).
Valikoitu filmografia
thumb|Bruce Campbell vuonna 2013.
Koiran parvovirus
Koiran parvovirus, lyhyemmin CPV-2, on koirien parvovirusripulin aiheuttaja. Tauti leviää nopeasti, ja se on vaarallinen erityisesti pennuille sekä vanhoille ja yleiskunnoltaan heikoille koirille. Parvovirustartunnan oireita ovat ruokahaluttomuus, raju oksentelu, kuume sekä aluksi limainen ja myöhemmin verinen ripuli. Taudin itämisaika on kolmesta kahdeksaan päivää. Taudille ei ole spesifistä hoitoa, mutta sitä vastaan on kehitetty rokotteita, jotka kuuluvat koiran perusrokotusohjelmaan. Parvovirus on hyvin kestävä ja voi säilyä tartuntakykyisenä sairaan koiran ulosteiden saastuttamassa ympäristössä pitkiä aikoja. Koiran parvovirus ei tartu ihmiseen.
Koiran parvoviruksen kehityshistoriaa
Koiran parvovirus todettiin ensimmäisen kerran 1970-luvun lopussa. Virus levisi nopeasti koirapopulaatioihin ympäri maailmaa. On todennäköistä, että koiran parvovirus on kehittynyt kissan parvoviruksesta, joka on kissaruton aiheuttaja. On mahdollista, että viruksen kehittyminen on tapahtunut siten, että virus on ensin siirtynyt kissaeläimistä muihin lihansyöjiin, kuten minkkeihin ja kettuihin, ja niistä edelleen koiriin.
Ensimmäiset tautitapaukset koirissa ja villeissä koiraeläimissä todettiin vuonna 1978. Ensimmäinen tunnettu positiivinen verinäyte otettiin vuonna 1976. Viruksen kehitystä selvittävät tutkimukset ovat osoittaneet, että se on sopeutunut koiraeläimiin ainakin kymmenen vuotta tätä aiemmin. 1980-luvulla koiran parvoviruksesta kehittyi kaksi uutta tyyppiä: 2a ja 2b. Nämä tyypit ovat käytännössä syrjäyttäneet alkuperäisen viruksen. Nämä uudet virustyypit pystyvät lisääntymään myös kissan soluissa.
Vielä uudempi parvovirustyyppi löydettiin Italiasta vuonna 2001. Se nimettiin 2c-tyypiksi. Vanhojen viruskantojen retrospektiivinen tutkimus on osoittanut, että tämä virustyyppi on kiertänyt Saksassa koirissa jo vuodesta 1996 lähtien. Uudesta virustyypistä 2c on havaintoja monesta maasta, joten on todennäköistä, että se on levinneisyydeltään lähes maailmanlaajuinen.
Tartunta
Parvovirus tarttuu kosketustartuntana koirasta toiseen. Ulosteiden saastuttaman materiaalin välityksellä tapahtuva tartunta on merkittävässä asemassa. Eräät rodut, kuten dobermannit ja rottweilerit, ovat tutkimusten mukaan muita herkempiä parvovirustartunnalle.
Oireet
CPV-2 tarttuu elimistön nopeasti jakautuviin soluihin. Näitä ovat mm. luuytimessä olevat immuunijärjestelmän solut sekä suoliston pintasolukko. Suolen epiteelituho aiheuttaa tulehdusreaktion, jonka oireina todetaan ripulia ja oksentelua sekä verenvuotoa. Oireet ilmaantuvat yleensä noin 5 päivän kuluttua tartunnasta. Tyypillisessä taudinpurkauksessa virus iskee 6–20 viikon ikäisiin pentuihin, joilla todetaan äkillistä ripulia ja oksentelua, josta seuraa nopeasti henkeä uhkaava kuivuminen. Immuunijärjestelmän solujen tuho johtaa valkosolujen vähyyteen, mikä altistaa vakaville bakteeri-infektiolle. Nuorilla pennuilla saatetaan lisäksi todeta äkillinen sydänlihastulehdus. Sydämen toiminnan häiriintyminen voi aiheuttaa hapenpuutteesta johtuvia aivovaurioita. Virustartunnan aiheuttama kuolleisuus voi olla jopa 35 %. Huolimatta siitä, onko tartunnan saaneella koiralla ripulia vai ei, se erittää suuria määriä virusta ulosteeseensa. Viruseritys on huipussaan 3–8 päivän kuluttua tartunnasta. Viruksen erittyminen ulosteeseen vähenee nopeasti ja on yleensä vähäistä 10–14 vrk:n kuluttua tartunnasta.
Diagnoosi
Alustava diagnoosi voidaan tehdä esitietojen ja kliinisen tutkimuksen perusteella. Verinäytteestä todettava valkosolujen vähyys tukee parvovirusinfektion mahdollisuutta mutta ei ole spesifinen löydös. Taudinmääritys voidaan varmistaa ulosteesta tehtävällä virusosoituksella, johon käytetään yleensä ns. pikatestiä tai PCR-menetelmää. Parvovirustartunta voidaan diagnosoida myös vasta-ainetutkimuksella seeruminäytteistä. Seeruminäytteitä otetaan kaksi: ensimmäinen oireiden ilmennyttyä ja myöhempi noin kahden viikon kuluttua. Käytännössä vasta-ainetutkimuksia käytetään vähän diagnostiikassa, koska tuloksen saamisessa on huomattava viive verrattuna viruksen osoittamiseen ulostenäytteestä.
Hoito
Suola- ja nestetasapainon ylläpito on parvovirustartunnasta kärsivän koiran hoidon tärkein tavoite, koska käyttökelpoista spesifistä hoitoa ei ole toistaiseksi tarjolla. Vakavan nestehukan korjaamiseksi nestettä joudutaan antamaan suonensisäisesti. Antibiootteja käytetään yleisesti toissijaisten bakteeri-infektioiden ennaltaehkäisyyn. Koska virus sietää rajujakin pH- ja lämpötilanmuutoksia ja leviää helposti, sairastunut yksilö pitää eristää. Myös hygieniasta on pidettävä erityistä huolta.
Ennaltaehkäisy
Koiranpennut saavat emoltaan vasta-aineita, jos narttu on rokotettu parvovirusta vastaan. Vasta-aineet siirtyvät istukan läpi emon verenkierrosta ja myöhemmin maidon välityksellä. Jotta pentujen saama vasta-ainemäärä olisi mahdollisimman suuri, tulisi narttu rokottaa säännöllisesti ennen astutusta. Emolta saatujen vasta-aineiden antama suoja on kuitenkin lyhytaikainen. Vasta-aineiden taso laskee pennun iän karttuessa normaalin proteiiniaineenvaihdunnan seurauksena. Koska parvovirustartunta on yleinen ja virus säilyy hyvin ympäristössä, on tärkeää suojata nuoret koirat rokottamalla.
Joseph Needham
pienoiskuva|Joseph Needham vuonna 1965. Joseph Needham (1900–1995) oli englantilainen Kiinan kulttuurin tutkija, biokemisti ja filosofi.
Žan Belenjuk
Žan Vensanovytš Belenjuk (, s. 24. tammikuuta 1991 Kiova) on ukrainalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailman- sekä Euroopan-mestari. Belenjuk on 180 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Hän edustaa Spartak-seuraa ja hänen valmentajaan toimii Vitali Kiselitsa.
Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Belenjuk saavutti hopeaa 85-kiloisista. Hän voitti vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa kultaa 87 kg:n sarjassa. MM-kilpailuista Belenjukilla on kultaa 85-kiloisista vuodelta 2015 Las Vegasista ja 87-kiloisista Nur-Sultanista 2019, hopeaa 87 kg:n painoluokasta Budapestista 2018 sekä pronssia 85 kg:n sarjasta vuodelta 2014. EM-kilpailuista hän on saavuttanut kultaa Vantaalta 2014, Riiasta 2016 ja Bukarestissa 2019 sekä pronssia Belgradista 2012 ja Varsovasta 2021. Euroopan kisoissa hän saavutti kultaa 87 kg:n sarjassa 2019 ja hopeaa 85-kiloisista 2015. Hänellä on myös yksi pronssi kesäuniversiadeista, vuodelta 2013.
Belenjukin isä on ruandalainen ja äiti ukrainalainen.
Belenjuk valittiin Ukrainan parlamenttiin vuoden 2019 parlamenttivaaleissa Kansan palvelija -puolueen listan 10:ntenä.
Poros (kuningas)
pienoiskuva|upright=1.3|Aleksanteri ja Poros. [[Charles Le Brunin maalaus vuodelta 1673.]] Poros (kuoli noin 317 eaa.) oli intialainen kuningas, jonka valtakunta sijaitsi Punjabissa nykyisten Jhelum- ja Chenab-jokien välissä. Poroksen valtakunnan pääkaupunki oli ehkä nykyinen Lahore. Poros on kreikankielinen vastine nimille Puru tai Purshottam.
Kun Aleksanteri Suuri hyökkäsi Intiaan vuonna 326 eaa., Poroksen vihollinen ja Taksilan kuningas Omfis antautui Aleksanterille. Pian Aleksanteri vaati, että myös Poros tunnustaisi hänen ylivaltansa. Poros luuli kuitenkin olevansa turvassa, koska monsuunisateet saivat Hydaspeen tulvimaan niin, ettei hän uskonut vihollisen pystyvän ylittämään sitä. Aleksanteri hyökkäsi kuitenkin Porosta vastaan ja kukisti tämän Hydaspesjoen taistelussa. Sen jälkeen Aleksanteri antoi Poroksen pitää oman valtakuntansa ja kielsi sen ryöstämisen. Seudulle Aleksanteri Suuri perusti kaksi kaupunkia: Bukefalan taistelussa kaatuneen ratsunsa Bukefaloksen muistoksi ja Nikaian voittonsa kunniaksi. Aleksanterin välityksellä Omfis ja Poros sopivat entiset riitansa. Aleksanteri myös liitti Poroksen valtakuntaan uusia alueita. Pian taistelun jälkeen eräs Poroksen sukulainen julisti itsensä kuninkaaksi valtakunnan itäosassa. Hän otti myös nimekseen Poros, ja Aleksanteri lähti pian ”hyvän” Poroksen kanssa kukistamaan tätä uutta ”pahaa” Porosta.
Paha Poros pakeni Ganges-joen varrella sijaitsevaan Magadha-valtakuntaan. Aleksanteri olisi halunnut vallata Magadhan, mutta hänen sotilaansa eivät kuitenkaan halunneet jatkaa enää pidemmälle, ja hänen oli pakko kääntyä takaisin. Poros sai suuren kunnian olla Aleksanterin suuren valtakunnan itärajan puolustaja.
Kun Aleksanteri kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa., päättivät hänen käskynhaltijansa eli diadokit, että Poros sai jatkaa valtakuntansa hallitsemista Punjabin satraapin Peithonin alaisena. Diadokkisotien yhteydessä Meedian satraappi Peithon yritti kukistaa itäisten maakuntien satraapit, jotka liittoutuivat häntä vastaan. Taksilan joukkojen johtaja Eudamos antoi murhata Poroksen, jotta hän saisi itselleen tämän sotaelefantit.
Intiassa ja Pakistanissa on myös esitetty teorioita siitä, että Poros itse asiassa kukisti Aleksanterin Hydaspesjoen taistelussa. Tämä selittäisi, miksi Poroksen valtakunta laajeni taistelun jälkeen.