cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kangastus
Alapuolinen kangastus
Autiomaassa tämä heijastuskuva näyttää usein kaukaiselta järveltä tai lammikolta. Todellisuudessa kyseessä on taivaan sinen tai jonkin kaukaisen ja sen vuoksi sinertävältä näyttävän kohteen heijastuskuva. Samasta syystä maanteillä näyttää auringon paisteessa usein siltä kuin edessä olisi vesilätäköitä. Samaan tapaan myös maantien kuuma asfaltti voi kuumentaa heti yllään olevaa ilmaa, jolloin siihen taivaalta tuleva valonsäde heijastuu tien pinnasta poispäin ja näyttää katsojan silmässä kimmeltävältä vedenpinnalta. Tällaiset kangastukset näkyvät selkeimmin, kun silmä on lähellä maan pintaa, jolloin valon taittuminen on tehokkainta. Tällaiset tiellä näkyvät kangastukset häviävät näkyvistä tai siirtyvät kauemmaksi, kun niitä lähestytään.
Merellä alapuolisena kangastuksena voi näkyä saari horisontin alapuolella, joskus yhtä aikaa todellisen saaren kanssa, joka näyttäisi leijuvan ilmassa. Tällaisia kangastuksia merellä esiintyy etenkin syksyllä ja talven alussa, kun meri on yllä olevaa ilmaa lämpimämpi.
Alapuoliset kangastukset eivät yleensä näy kovin kauan. Kuuma ilma kohoaa vähitellen, ja kylmä ilma laskeutuu, jolloin lämpötilaerot tasaantuvat, mikä voi aiheuttaa turbulenssia. Tällöin kangastuskuva muuttaa muotoaan: se voi värähdellä taikka venyä vaaka- tai pystysuorassa suunnassa. Jos ilmassa on useita erilämpöisiä kerroksia, eri kangastukset voivat yhdistyä ja saada kohteen näkymään kahtena. Alapuoliset kangastukset harvoin ovat näennäiseltä kooltaan yhtä astetta eli suunnilleen auringon tai kuun näennäistä läpimittaa suurempia, ja kohteet, joiden kuvina ne syntyvät, ovat enintään muutaman kilometrin päässä.
Yläpuolinen kangastus
thumb|Yläpuolinen kangastus, jonka seurauksena Tallinnan valot näkyvät Helsinkiin. Yläpuolinen kangastus syntyy, kun lämmin ilmakerros on kylmän kerroksen yläpuolella. Tällainen lämpötilainversio on kuitenkin melko harvinainen ilmiö, sillä tavallisesti ilma on ylempänä kylmempää kuin alempana.
Lämpötilainversion vaikutuksesta yläpuolinen lämmin ilma toimii peilin tavoin ja saa kaukaiset kohteet näyttämään leijuvan taivaanrannan yläpuolella. Yläpuoliset kangastukset ovat harvinaisempia kuin alapuoliset, mutta kun niitä esiintyy, ne pysyvät kauemmin näkyvissä, koska lämpimällä ilmalla on taipumus kohota ja kylmällä laskeutua.
Yläpuolisen kangastuksen ansiosta horisontin alapuolella oleva kohde voi tulla näkyviin. Tällainen kangastus voi esimerkiksi nostaa Tallinnan tai Tukholman rakennukset näkyviin Suomen rannikolla, josta niihin ei muutoin ole suoraa näköyhteyttä. Jos merenpinnan ja suoraan sen yläpuolella olevan ilmamassan lämpötila on esimerkiksi 15 astetta, ja muutaman kymmenen metrin korkeudessa ilman lämpötila nousee äkisti 25 asteeseen, syntyy niin sanottu lämpötilan harppauskerros. Näin voi tapahtua kesällä, kun kylmälle merelle virtaava lämmin ilma nousee ylöspäin. Jos merenpinnan ja harppauskerroksessa olevan ilman lämpötilaero on riittävän suuri, harppauskerros heijastaa valonsäteet takaisin alaspäin. Tavallisimmin tällaisia kangastuksia näkyy keväällä ja alkukesällä, jolloin meri on kylmempi kuin sen yläpuolella oleva ilma.
Fata Morgana
Nimitys johtuu kuningas Arthurin tarustossa esiintyvästä noidasta, Morgan le Faystä, jonka nimi tarujen italian­kielisissä versioissa esiintyy muodossa Fata Morgana. Alun perin nimitystä on käytetty Reggion, Napolin ja Sisilian rannikolla, etenkin Messinan­salmessa näkyvistä kangastuksista.
Fata Morgana -tyyppisiä kangastuksia esiintyy kaikkialla maailmassa, mutta yleisimpiä ne ovat napa­seuduilla, varsinkin laajoilla jäätiköillä. Siellä niitä näkyy varsinkin hyvin kylmällä säällä, kun taas lämpimämmissä ilmasto­vyöhykkeissä merellä ja järvillä niitä esiintyy kuumina päivinä. Fata Morganan syntyminen edellyttää, että lämpötilainversion on oltava niin suuri, että siitä aiheutuva valonsäteiden kaareutuminen on suurempi kuin maan pinnan kaarevuus.
Cheek to Cheek
Cheek to Cheek on kahden yhdysvaltalaislaulajan, Tony Bennettin ja Lady Gagan yhteisalbumi, jonka julkaisivat Interscope Records ja Columbia Records 19. syyskuuta 2014. Bennett ja Gaga tapasivat toisensa ensimmäistä kertaa vuonna 2011 Robin Hood Foundation-gaalan kulissien takana New York Cityssä. Myöhemmin kaksikko nauhoitti uuden version kappaleesta "The Lady Is a Tramp" sekä alkoivat pohtimaan suunnitelmia yhteisen jazz-projektin työstämiseen. Cheek to Cheek koostuu lukuisten tunnettujen jazzmuusikkojen kuten George Gershwinin, Cole Porterin, Jerome Kernin ja Irving Berlinin jazzstandardeista. Albumin inspiraatio lähti liikkeelle Bennettin ja Gagan halusta esittää kappaleita nuoremmalle sukupolvelle, koska he uskoivat että kappaleet olisivat yleismaailmallisesti suosittuja.
Artistit mainostivat Cheek to Cheekiä lukuisissa esityksissä New Yorkissa ja sen lähiympäristössä. Albumilta on julkaistu singleinä kappaleet "Anything Goes", "I Can't Give You Anything but Love" ja "Nature Boy". Kaksi ensimmäistä nousi Billboardin Jazz Digital Songs listalla ykköseksi. Suomessa itse albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 27.
Kiveksen kiertyminen
pienoiskuva Kiveksen kiertyminen eli testistorsio on kiireellistä leikkaushoitoa vaativa sairaustila, jossa kivekseen verta johtava siemennuora on kiertynyt mutkalle. Tämä aiheuttaa kiveksen verenkierron pysähtymisen. Hoitamattomana tila johtaa kiveksen pysyvään vaurioitumiseen ja lopulta kuolioon. Oireena on voimakas kipu kivespussissa. Lisäksi kives vetäytyy kivespussissa ylemmäs ja on kosketusarka. Kivespussi voi olla toispuolisesti turvonnut.
Esiintyminen
Kiertyminen voi johtua rasittavasta fyysisestä aktiviteetista, iskusta kiveksiin tai jos miehellä on luonnostaan riittämättömästi kivekset paikallaan pitävää sidekudosta. Kiveksen kiertyminen voi tapahtua myös ilman ilmeistä syytä.
Kiveksen kiertyminen on tavallisinta nuoruusikäisillä, noin 13–17-vuotiailla pojilla. Sitä kuitenkin esiintyy kaiken ikäisillä, myös vastasyntyneillä. Noin yksi 4 000 miehestä sairastuu kiveksen kiertymään.
Hoito
Kiveksen kiertymän hoidon kannalta oleellista on mahdollisimman nopea diagnoosi ja leikkaushoito. Kun leikkaus tehdään 6 tunnin kuluessa tilan alkamisesta, saadaan kives pelastettua noin 100 prosentin todennäköisyydellä. Jos hoitoon pääsy kestää 6–12 tuntia, todennäköisyys pienenee noin 70 prosenttiin; 12–24 tunnin kuluttua se on enää noin 20 prosenttia. 24 tunnin jälkeen prosenttiosuus putoaa nollaan. Jos kives on ehtinyt kuolioitua, se on tulehduksen leviämisen ehkäisemiseksi amputoitava. Molemminpuolisena tämä johtaa hedelmättömyyteen, vaikka joissakin tapauksissa yhdenkin kiveksen menettäminen voi jo aiheuttaa hedelmättömyyttä.
Purolitukka
Purolitukka (Cardamine amara) on lähinnä Euroopassa tavattava, ristikukkaisiin kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko
220px|thumb|vasen|Purolitukan kukkia ja lituja.
Monivuotinen, rönsyilevä purolitukka kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Varsi on särmikäs ja monilehtinen. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja väriltään puhtaanvihreitä. Lehdykät ovat soikeahkoja ja niiden reunan muoto vaihtelee isohampaisista mutkalaitaisiin. Kukan terälehdet ovat valkoiset ja pituudeltaan 7–9 mm, ponnet ovat tumman sinipunaisia. Purolitukka kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Siemenet kypsyvät 2–3 cm pitkissä, hoikissa ja litteissä liduissa.
Muista Suomessa tavattavista litukkalajeista purolitukka muistuttaa eniten luhtalitukkaa (C. pratensis).
Levinneisyys
Purolitukkaa tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa Pohjois-Espanjasta ja Britteinsaarilta itään aina Keski-Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin asti. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa vain muutamin paikoin Länsi-Siperiassa. Suomessa purolitukkaa tavataan paikoitellen Etelä- ja Keski-Suomessa. Yksittäisiä havaintoja on Oulun korkeudelta saakka. Yleisin laji on Etelä-Suomessa Uudellamaalla, Etelä-Hämeessä, Kokemäenjoen varsilla ja Etelä-Karjalassa.
Elinympäristö
Purolitukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Sitä kasvaa lähdehetteiköissä, erilaisten purojen varsilla, rehevissä korvissa, rantapensaikoissa ja ojissa. Toisinaan purolitukka voi kasvaa myös veden alla upoksissa.
Käyttö
Ruotsissa purolitukkaa on aikaisemmin käytetty salaatin tapaan ravintona.
Emmanuel Bangué
Emmanuel Bangué (s. 21. heinäkuuta 1971) on entinen ranskalainen pituushyppääjä.
Bangué sijoittui Atlantan olympialaisissa 1996 neljänneksi tuloksella 8,19. Seuraavana vuonna hän karsiutui Ateenan MM-kilpailuissa hypättyään 7,93. Valencian sisäratojen EM-kilpailuista 1998 hän saavutti pronssia tuloksella 8,05. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui finaalissa yhdeksänneksi ja voitti aikaisemmin samana vuonna lisäksi Euroopan cupin. Wienin sisäratojen EM-kisoissa 2002 hän karsiutui tuloksella 7,58.
Joensuun Elli (opiskelija-asuntoyhtiö)
Elli tarjoaa asunnon yli 3 000 opiskelijalle.
Yhtiön nimen taustalla on Eino Kettusen laulussa esiintyvä kuvitteellinen henkilö Joensuun Elli, vaikka nimen voi ajatella viittaavan myös Reino Helismaan kappaleeseen "Ellin boksissa".
Joensuun Elli -nimeä on käyttänyt myös opiskelijataloissa toimiva kesähotelli. Länsikadun opiskelijatalojen yhteydessä toimivan päiväkodin nimi on Ellin päiväkoti. Vastaavasti Kaislakadun opiskelijatalojen yhteydessä toiminut päiväkoti oli nimetty Mantan päiväkodiksi; nimi on Terho A. Könösen säveltämässä ja sanoittamassa ”Suhmuran Santra” -laulussa esiintyvästä Mulon Mantasta.
Pikku Kaakkojärvi
Pikku Kaakkojärvi on Pirkanmaalla Kangasalan Kauppilassa, Laipanmaan metsäalueen reunalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Pakkalan karttalehden alueella kallioperä on suurimmaksi osaksi liuskeista kiveä. Siihen on syntynyt jääkauden aikana mannerjäätikön kalliomurroksiin kuluttamia pitkiä ja syviäkin laaksoja, joiden suunta on luoteesta kaakkoon. Eräs tällainen näkyy maastossa kaakossa Läyliän järvestä alkavana ja luoteessa Keljonjärveen päättyvänä murroslinjana. Tähän laaksoon on muodostunut järvien ketju, jonhon myös viereinen Iso Kaakkojärvi ja sen laskuoja Holtanoja kuuluvat. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se sijaitsee kallioisten mäkien väliin muodostuneella suoalueella. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat pohjoista kalliomäkeä lukuun ottamatta suota. Siihen on johdettu kolme suon kuibatusojaa ja sen laskuoja lähtee järven lounaispuolelta. Oja laskee Isoon Kaakkojärven luoteispäähän lähelle Holtanojan luusuaa. Järvi on autio eikä sinne tule tietä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 131,8 metriä mpy ja Ison Kaakkojärvi on sitä 12,9 metriä alempana.
Kaikkeuden enkelit
Kaikkeuden enkelit on islantilaisen kirjailija Einar Már Guðmundssonin romaani vuodelta 1993. Se voitti Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1995. Samana vuonna Like julkaisi teoksen suomeksi Tuula Tuuvan kääntämänä.
Friðrik Þór Friðriksson on ohjannut romaanista elokuvasovituksen Kaikkeuden enkelit. Se sai ensi-iltansa vuonna 2000.
Toyota Cressida
Toyota Cressida oli keskikokoinen luksusluokan henkilöauto, joka tuli myyntiin Japanissa vuonna 1973. Yhdysvalloissa markkinoille Cressida tuli vasta vuonna 1977. Muualla hieman muunneltuja versioita Cressidasta myytiin nimillä Toyota Mark II, Toyota Chaser ja Toyota Cresta. Sitä uudistettiin neljän vuoden välein melko radikaalisti.
Cressida (1973–1977)
Ensimmäisen sukupolven Cressida oli saatavilla vain Japanin markkinoilla, Toyotan malliston huippumallina.
Cressida MX32
250px|thumb|Toyota Cressida MX32 Toisen sukupolven Cressida oli ensimmäinen Cressida, jota myytiin myös Japanin ulkopuolella. Siitä oli saatavilla sedan-, coupé- ja farmariversiot.
Yhdysvalloissa Cressidaa kutsuttiin nimellä "neliovinen Supra", koska Cressidassa ja Suprassa oli molemmissa sama M-sarjan rivi-6-moottori ja takaveto. Molemmat olivat myös Toyotan malliston huippumalleja.
Cressidaa oli eri puolilla maailmaa saatavana hyvin erilaisilla moottorivaihtoehdoilla. Näitä olivat ainakin G-sarjan rivi-6, M-sarjan rivi-6, R-sarjan rivi-4 ja L-sarjan dieselmoottorit.
Toyota Cressida tavoitteli voimakkaine kylkiprofiileineen ilmeisesti suositun Buick Regal/Centuryn muotoja, mutta vastaanotto Buickin vaikutuspiirin ulkopuolella jäi hieman viileäksi.
Cressida MX63 (1980-1984)
250px|thumb|Toyota Cressida MX63 Kolmannen sukupolven Cressidaa oli saatavina vain sedan- ja farmariversioina. Ulkoasultaan tämä malli on hyvin kulmikas ja muistuttaa saman ikäisiä Corolloita ja Camryjä.
Moottorivaihtoehdot:
Cressida MX73
250px|thumb|Toyota Cressida MX73 Myös neljännen sukupolven Cressidasta oli vain sedan- ja farmariversiot.
Brandon Roy
Roy syntyi Seattlessa, Washingtonissa, ja opiskeli Garfieldin lukion jälkeen Washingtonin yliopistossa. Roy varattiin NBA:han vuonna 2006, jossa hän edusti koko uransa Portland Trail Blazersia. Hänet valittiin kaudella 2006–2007 NBA:n vuoden tulokkaaksi. Roy ilmoitti NBA-koripallon lopettamisesta vuonna 2011 lukuisten loukkaantumisten takia. Kauden tauon jälkeen hän palasi kuitenkin NBA:han Minnesota Timberwolvesin joukkueeseen.
Uran alku ( –2002)
Roy syntyi köyhään työläisperheeseen Seattlessa. Hänen isänsä oli entinen lukiokoripalloilija ja perheessä harrastettiin paljon urheilua. Nuoruudessaan Roy harrasti muun muassa jalkapalloa ja amerikkalaista jalkapalloa, mutta hän keskittyi lopulta koripalloon. Roy kävi lukiota Garfieldin lukiossa, jossa hän käytti tuntien välisen ajan hioten koripallotekniikkaansa. Lisäksi hän tuli koulussa tunnetuksi suuresta ponnistusvoimastaan. Royn ensimmäiset vuodet lukion joukkueessa olivat vaikeat, eikä hän saanut peliaikaa. Kahtena viimeisenä lukiokautena hän nousi kuitenkin joukkueen avainpelaajiin ja hänet rankattiin maan parhaimpien lukiopelaajien listaukseen. Roy ilmoittautui vuoden 2002 NBA:n varaustilaisuuteen ja kävi Portland Trail Blazersien leirillä. Hän huomasi olevansa vielä liian kehittymätön fyysisesti NBA:han, minkä takia hän veti nimensä pois varaustilaisuudesta.
Washingtonin yliopisto (2002–2006)
Roy halusi lukion jälkeen pelata yliopistokoripalloa Washingtonin yliopistossa, mutta esteenä tälle oli hänen vaikea lukivaikeus, jonka takia hän ei päässyt testeistä läpi, joilla hän olisi voinut aloittaa opiskelun. Hän teki testit neljä kertaa, joiden aikana hän oli töissä huoltomiehenä Seattlen satamassa. Neljännen yrittämän jälkeen Roy pääsi aloittamaan opiskelut yliopistossa. Koulun koripallojoukkueessa hän nousi aloitusviisikkoon kauden loppuun mennessä. Kaudella 2003–2004 hän nousi vakituisesti joukkueen avaukseen. Seuraavan kauden piti olla hänen läpimurtokautensa, mutta hän reväytti oikean polvensa nivelkierukan pelissä ja joutui leikkaukseen, joka piti hänet sivussa lukuisista peleistä. Joukkue eteni kuitenkin Royn ja Nate Robinsonin johdolla kuudentoista parhaan joukkoon kauden NCAA-turnauksessa.
Kauden 2004–2005 jälkeen Roy harkitsi jälleen ilmoittautumista NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hänet olisi varattu ensimmäisen kierroksen viimeisinä pelaajina tai toisen kierroksen ensimmäisinä pelaajina. Hän ei halunnut näin myöhäistä varausnumeroa, jonka takia hän palasi Washingtoniin vielä viimeiseksi kaudeksi. Roy siirrettiin pelaamaan pelintekijän pelipaikkaa, koska Robinson oli siirtynyt NBA:han. Uusi roolitus sopi hänelle, sillä Roy teki 20,2 pistettä ottelua kohden. Hänet valittiin konferenssin parhaaksi pelaajaksi, jonka lisäksi hän johdatti joukkueensa NCAA-turnauksessa kuudentoista parhaan joukkoon.
Portland (2006–2011)
Roy ilmoittautui vuoden 2006 varaustilaisuuteen, ja hän kävi viiden NBA-joukkueen leireillä. Varaustilaisuudessa Minnesota Timberwolves varasi hänet kuudentena pelaajana, mutta hänen pelioikeutensa kaupattiin heti Portlandille. Roy teki kaudella 2006–2007 16,8 pistettä ja antoi 4,0 pistettä ottelua kohden, joilla hän johti tulokkaiden tilastoja. Hän joutui jättämään 19 ottelua väliin kantapäävamman takia. Tästä huolimatta hänet valittiin kauden päätteeksi vuoden tulokkaaksi.
Kaudella 2007–2008 Roy nousi joukkueen parhaaksi korintekijäksi ja syöttäjäksi. Hänellä oli myös liigan yhdenneksitoista paras syöttöjen ja menetysten suhde. Hänet valittiin NBA:n tähdistöotteluun, jossa hän teki eniten pisteitä lännen joukkueesta. Ennen seuraavan kauden alkua Roy joutui leikkauttamaan polviaan jo kolmannen kerran urallaan. Leikkauksessa poistettiin hänen vasemman polvensa rustoa. Kausi 2008–2009 oli Royn tilastollisesti paras NBA-kausi, sillä hän teki 22,6 pistettä ja otti 4,7 levypalloa ottelua kohden. Joulukuussa 2008 hän teki Phoenixia vastaan 52 pistettä, mikä oli hänen uusi piste-ennätyksensä. Hän oli myös pudotuspeleissä joukkueensa paras pistemies 26,7 pisteen keskiarvolla. Kauden päätteeksi Roy valittiin NBA:n kakkostähdistöön. Edellisen kerran Portlandin pelaaja oli valittu tähdistöjoukkueeseen vuonna 1992.
Kesällä 2009 Roy teki Portlandin kanssa uuden viisivuotisen sopimuksen, jolla hän sai NBA:n palkkakaton asettamaa maksimipalkkaa. Hänet valittiin vuoden 2010 tähdistöotteluun, jonka hän joutui jättämään väliin jalan loukkaantumisen takia. Ennen vuoden 2010 pudotuspelejä Roy kärsi jälleen loukkaantumisesta ja hänen polvensa jouduttiin leikkaamaan. Hän pääsi pelaamaan kuitenkin jo neljänteen pudotuspeliotteluun. Kauden päätteeksi Roy valittiin NBA:n kolmostähdistöön. Seuraavan kauden aikana Royn pistekeskiarvo laski ja hänen polvensa kipeytyivät. Hän jätti aluksi yhdeksän ottelua väliin, mutta joulukuussa 2010 hän joutui jättäytymään kokonaan sivuun. Tammikuussa 2011 Royn molemmat polvet leikattiin. Hän teki vielä paluun loppukaudeksi, mutta hänen tilastolukemansa laskivat edelliskausiin verrattuna. Hän teki kauden aikana 12,6 pistettä ja antoi 2,7 syöttöä ottelua kohden, mikä oli hänen NBA-uransa alhaisin lukema. Roy aloitti alle puolet kauden peleistään kentältä.
Joulukuussa 2011 Roy ilmoitti suunnitelmistaan lopettaa koripallouransa. Hän oli aikaisemmin sanonut, että hänen molempien polviensa luiden välistä puuttuu rusto. Kesällä 2012 Roy ilmoitti jatkavansa peliuraansa Minnesotan paidassa. Hän ehti pelata ainoastaan viisi ottelua, jonka jälkeen hän joutui polvileikkaukseen marraskuussa 2012. Toukokuussa 2013 Minnesota luopui Royn pelaajaoikeuksista.
Pelityyli
NBA-valmentaja Doc Rivers on kuvaillut Royn pelityyliä epäitsekkääksi ja kontrolloiduksi. Hänen mukaan Royn pelityyli keskittyykin joukkuepelaamiseen.
Yksityiselämä
Roy on naimisissa Tiana Bardwellin kanssa ja parin ensimmäinen lapsi syntyi vuonna 2007. Parin toinen lapsi syntyi vuonna 2009. Bardwell ja Roy menivät naimisiin vuonna 2010.
J. V. Snellman
Vuonna 2004 järjestetyssä Suuret suomalaiset -äänestyksessä Snellman valittiin kaikkien aikojen 24. suurimmaksi suomalaiseksi. Yksi hänen merkittävistä saavutuksista oli Suomen taloudelle merkittävän rautatieyhteyden valmistuminen Pietariin. Poliittis-taloudellisesti Snellmanin merkittävin saavutus oli radikaalin rahauudistuksen läpivieminen.
Elämä
thumb|Muistolaatta Snellmanin lapsuudenkodin seinässä [[Tukholmassa osoitteessa Tjärhovsgatan 5.]]
Lapsuus
Snellman syntyi Tukholman satamassa Patience-laivalla vuonna 1806. Hänen isänsä oli ruotsinkielinen pohjalaismerikapteeni Christian Henrik Snellman ja äitinsä Maria Magdalena (o.s. Röring). He asuivat Södermalmin kaupunginosassa, jossa asui myös muita merimiehiä ja heidän perheitään. Kun Suomi liitettiin Venäjään vuonna 1809, Snellmanin vanhemmat muuttivat Keski-Pohjanmaalle, Kokkolaan, joka tuolloin oli merkittävä kauppa- ja merenkulkukaupunki. Kokkolassa Snellman vietti vuodet 1813–1816 veljiensä Christian Gerhardin ja Carl Augustin, sekä siskojensa Magdalenan, Marian ja Annan kanssa. Johan Vilhelmin äiti kuoli 34-vuotiaana vuonna 1814 kuudennen lapsensa Annan synnytykseen.
Snellman aloitti opintonsa yksityisopetuksessa Kokkolassa. Vuonna 1816 Snellman muutti tätinsä Anna Piponiuksen luokse Ouluun, jossa hän aloitti opinnot yliopistoon valmistavassa Oulun triviaalikoulussa. Anna Piponiuksen kerrotaan kerran sanoneen Jannelle, jolla nimellä poikaa kutsuttiin perhepiirissä: ”Jos sinusta tulee hyvä, sinusta tulee oikein kelpo mies, mutta muussa tapauksessa sinusta tulee aikamoinen roisto, sillä keskinkertaista sinusta ei tule." Kaupungissa ruotsinkielinen Snellman oppi myös suomen kielen keskustellessaan koulukavereidensa kanssa. Kesäisin hän asui vanhemman tätinsä luona Rantsilassa. Oulun palo vuonna 1822 tuhosi lähes koko kaupungin triviaalikouluineen, josta Snellman sai tovereidensa tavoin päättötodistuksen ilman tavanomaista päästötutkintoa.
Kesällä 1822 Snellman vietti lomaansa Alahärmässä, jonne hänen isänsä oli muuttanut uuden vaimonsa kanssa. Snellmanin äitipuolella oli Rautalammilla asunut nuorempi sisko nimeltä Anna Kristiina, joka kävi aina silloin tällöin tapaamassa sisartaan. Snellman oli vain 16-vuotias, mutta se ei estänyt häntä ja vanhempaa Annaa rakastumasta toisiinsa ja menemästä kihloihin. Annalla oli kuitenkin kaksi kilpakosijaa, jotka tuhosivat rakastavaisten yhteyden varastamalla ja tuhoamalla heidän kirjeensä. Kilpakosijat myös kertoivat rakastavaisille perättömiä juttuja toisistaan.
Opinnot yliopistossa
thumb|[[Turun akatemia.]] Snellman siirtyi 16-vuotiaana Keisarilliseen Turun Akatemiaan. Samaan aikaan opinnot yliopistossa aloittivat myös häntä vanhemmat J. L. Runeberg ja Elias Lönnrot. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat myös Johan Kjemmer, Johan Jakob Nervander ja Fredrik Cygnaeus. Turun akatemiaan opiskelijoiden keskuuteen oli syntynyt Turun romantiikaksi kutsuttu liike. Se pohjautui pohjoismaiseen ja saksalaiseen romantiikkaan, joka vetosi tunteeseen ja historiaan. Opiskelijat esittelivät suomalaisen rahvaan ja sen kulttuurin ruotsinkielisille sivistyneille. Opiskelijat alkoivat kiinnostua suomalaisuudesta ja suomen kielestä. Adolf Ivar Arwidsson alkoi vaatia toimia suomalaisuuden henkiin herättämiseksi, koska hänen mielestään samaa kieltä puhuvat muodostavat kokonaisuuden, jota yhdisti "sisäinen sielun ja ajatuksen side, joka on kaikkia ulkonaisia yhdistyksiä mahtavampi ja lujempi".
Snellman opiskeli teologiaa sekä historiaa, kreikkaa, latinaa ja maailmankirjallisuutta sekä hieman myös fysiikkaa ja muita luonnontieteitä. Snellman tovereineen tutustui Turun romantiikkaan liittyviin aatteisiin, mutta he jättivät politikoinnin taka-alalle, koska Arwidsson oli erotettu virastaan vallankumouksellisten kirjoitustensa takia, eivätkä he halunneet samaa kohtaloa. Snellman sai Akatemiassa opiskellessaan pysyviä kansallisromanttisia vaikutteita, mutta romantikoista hän erosi siten, että häntä kiinnosti historian sijaan tulevaisuus sekä kansojen henkinen toiminta.
Snellman aikoi papiksi ja panosti teologiaan opinnoissaan. Tutkinnon suorittanut sai ammatin ja viran suhteellisen lyhyessä ajassa. Snellman ei voinut kuitenkaan ilmoittautua pappistutkintoon, koska hän ei ollut vielä saavuttanut vaadittua 22 vuoden ikää. Opettajansa Johan Jakob Tengströmin vaikutuksesta hän vaihtoi pääaineekseen filosofian.
Snellman rahoitti opintojaan toimimalla kotiopettajana ympäri Suomea. Hän sai kokemusta opettamisesta, seurapiirien tapakulttuurista sekä ravitsevaa ruokaa, johon opiskelijoilla ei välttämättä ollut varaa. Hän harrasti väittelyä, šakinpeluuta ja huilunsoittoa.
Lauantaiseura
1830-luvun alkupuolella Snellman oli läheisissä yhteyksissä joukkoon opiskelijoita, joista tuli myöhemmin merkittäviä suomalaisen kulttuurin puolestapuhujia ja kehittäjiä. He kutsuivat ryhmäänsä Lauantaiseuraksi. Seuraan kuuluivat Snellmanin lisäksi muun muassa Johan Ludvig Runeberg ja hänen vaimonsa Fredrika, Zacharias Topelius, Johan Jakob Nervander ja Fredrik Cygnaeus. Epävirallisena yhteisönä Lauantaiseura kokoontui jäsentensä koteihin keskustelemaan kirjallisuudesta ja filosofiasta. Alussa johtohahmona toimi Nervander, myöhemmin Runeberg. Seuran epävirallisena äänenkannattajana voidaan pitää Runebergien vuonna 1832 perustamaa sanomalehteä, Helsingfors Morgonbladia, sillä useat seuran jäsenet avustivat sitä. Snellman ei kuitenkaan vielä halunnut tuoda julki ajatuksiaan, mutta teki jo Runebergin artikkeliin kantaa ottavan hahmotelman taidekäsityksestään. Runebergin mukaan isänmaallisuus kasvatti rakkautta pyhään luontoon, kun Snellmanin mielestä Suomen metsät olivat pitkästyttäviä. Lauantaiseuran loppuaikoina Johan Vilhelm Snellman oli piirin johtava, keskustelun kulkuun ratkaisevasti vaikuttava henkilö. Runebergien muutettua Porvooseen vuonna 1837 seuran säännöllinen toiminta loppui.
Ura
thumb|[[Oskar Nylander: Sininen Snellman, 1849.]] Snellman toimi Helsingin yliopiston filosofian dosenttina vuosina 1835–1839, mutta ura katkesi yliopiston hallintoa koskeviin ristiriitoihin. Hän matkusti ensin Ruotsiin vuonna 1839 ja sieltä Tübingeniin Saksaan. Tällöin ilmestyivät hänen filosofiset pääteoksensa Versuch einer speculativen Entwicklung der Idee der Persönlichkeit ("Yritys persoonallisuuden idean spekulatiiviseksi kehittämiseksi") ja Läran om staten ("Valtio-oppi", 1842, Tukholma). Hän palasi Suomeen 1842.
Kuopiossa
Useista yrityksistään huolimatta Snellman ei saanut Helsingin yliopistosta professuuria. Vuonna 1843 hän muutti Kuopioon, jossa hän otti vastaan nimityksen yläalkeiskoulun rehtoriksi.
Snellman kykeni vaikuttamaan Kuopiostakin käsin koko maan asioihin. Näkyvimmässä osassa olivat hänen perustamansa sanomalehdet. Ne sisälsivät voittopuolisesti kansallismielistä valistusta ja yhteiskuntakritiikkiä. Yhdistävänä tekijänä oli vahva sivistyksellinen ote. Vuodesta 1844 Snellman julkaisi ruotsinkielistä Saima, sekä suomenkielistä Maamiehen Ystävä -viikkolehteä. Viranomaisten 1846 lakkauttaman Saima-lehden tilalle hän perusti lehden Litteraturblad för allmän medborgerlig bildning.
18. marraskuuta 1845 Snellman meni naimisiin kuopiolaisen apteekkarin tyttären Johanna Lovisa Wennbergin (14. tammikuuta 1828 – 4. kesäkuuta 1857) kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Hanna (s. 22.11.1846), Anders Henrik (s. 16.8.1848), Johan Ludvig (s. 14.3.1850), Wilhelm (s. 6.10.1851) ja Karl (s. 1855). Anders Henrik Snellman (k. 1911) toimi senaatin oikeusosaston jäsenenä vuosina 1905–1909 ja Karl Snellman (k. 1928) tie- ja vesi­rakennus­laitosten ylihallituksen ylitirehtöörinä vuosina 1909−1925. Karl Snellman sai todellisen valtio­neuvoksen arvonimen vuonna 1917. Johan Ludvig Snellmanista (k. 1909) tuli senaatin esittelijäsihteeri ja Wilhelm Snellmanista (k. 1933) lääkintöneuvos.
Helsingissä
Perhe muutti Kuopiosta Helsinkiin vuonna 1849. Aleksanteri II:n tultua suuriruhtinaaksi 1855 Snellman palasi Litteraturbladin toimittajaksi. Aleksanteri II:n aikana olot muuttuivat vapaammiksi, ja vuonna 1856 Snellmanille avautui Helsingin yliopiston siveys­opin sekä tieteiden järjestelmän professorin virka. Snellmanin solmima avioliitto päättyi vaimon kuolemaan lapsivuoteelle vuonna 1857.
Snellman sai kanslianeuvoksen arvonimen vuonna 1859.
Senaattorina Snellman toimi vuosina 1863–1868. Hänet kutsuttiin 1863 valtiovaraintoimituskunnan päälliköksi. Hän vaikutti ratkaisevasti siihen, että saatiin asetus suomen kielen oikeuksista. Hän saattoi päätökseen Suomen rahanuudistuksen, ja Suomi sai oman rahayksikön, markan vuonna 1865. pienoiskuva|J. V. Snellmanille vuonna 1866 laadittu aatelisvaakuna. Snellman aateloitiin vuonna 1866. Hän toimi aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäivillä 1867, 1872 ja 1877–1878. Lauantaiseurasta syntyneen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran esimiehenä Snellman toimi vuosina 1870–1874.
Työt
thumb|J. V. Snellman. [[Bernhard Reinholdin maalaama muotokuva vuodelta 1874. ]]
Filosofina
Filosofiansa Snellman perusti tiukasti Hegelin idealismille, jonka pohjalle hän kehitti oman poliittisen ja yhteiskunnallisen filosofiansa. Hän puolusti hegeliläisyyttä jo latinankielisessä väitöskirjassaan Dissertatio academica absolutismum systematis Hegeliani defensura ("Akateeminen väitöskirja Hegelin järjestelmän absolutismin puolustamiseksi") ja kiinnitti samalla huomiota persoonallisuuden käsitteeseen.
Nämä opit löysivät konkreettisen jatkon Snellmanin pääteoksessa Läran om staten ("Oppi valtiosta", 1842, Tukholma), joka oli yhteiskunnallis-poliittinen sosiologiaan perustunut teos. Hän noudatti Hegelin jakoa jakaen työn ja lain perheeseen, yhteiskuntaan ja valtioon. Perhe toimii lapsien eettiseksi kasvattamiseksi ja kansallisen identiteetin siirtämiseksi tuleville sukupolville. Kansalais­yhteis­kunnassa ihmiset alistuvat järjellä perusteltuun ja ymmärrettyyn asetelmaan yhteiseksi hyväksi, kun taas valtiossa he alistuvat laille toimiakseen kansakunnan itsenäisen kulttuurin hyväksi.
Kansakunnan ja kansallisen tietoisuuden käsitteet ovat Snellmanin filosofian keskiössä. Hänen mukaansa kansasta tulee kansakunta historiallisessa prosessissa, jossa kansakunnan henki, kulttuuri ja koulutus kehittyvät. Ainoastaan yksi kansa ja sen kulttuuri voivat muodostaa yhden kansallisuuden. Tämä vaatii yhtä kieltä kansallisen koulutuksen pohjaksi. Kieli ei ole ainoastaan väline ajatusten muotoilemiseksi, vaan koko kansakunnan ajattelu on sisäänrakennettuna sen yhteiseen kieleen.
Sanomalehtimiehenä
thumb|Saiman ensimmäisen numeron ensimmäinen sivu. Snellman halusi kohottaa Suomen kansallista tietoisuutta ja kulttuuria muun muassa julkaisemalla sanomalehtiä. Tammikuussa vuonna 1844, toimiessaan koulun rehtorina Kuopiossa, Snellman alkoi julkaista viikoittaista sanomalehteä Saima, joka oli ensimmäinen suomalainen poliittis-kulttuurinen lehti, jolla oli huomattavaa vaikutusta kulttuuriin. Lehti ilmestyi ruotsin kielellä ja oli suunnattu koulutetulle lukijakunnalle. Lehden sisältönä oli uutisia, kuulutuksia, runoja ja tarinoita, matkakertomuksia ja kirjallisuuskritiikkiä.
Saima sai melko laajan yleisön. Sen painos oli noin 700 kappaletta, ja se oli siten maan neljän suurimman lehden joukossa. Liberaalilla linjallaan lehti herätti kuitenkin myös Suomen suuriruhtinaskunnan kenraalikuvernööri Aleksandr Menšikovin huomion. Tämän käskystä lehden toimilupa peruttiin lopulta vuoden 1846 loppupuolella.
Ruotsinkielisen Saiman lisäksi Snellman oli mukana perustamassa suomenkielistä lehteä Maamiehen Ystävä. Hän toimi lehden julkaisijana vuosina 1843–1844. Päinvastoin kuin Saima, lehti keskittyi käytännöllisiin neuvoihin ja maanviljelijäväestön peruskoulutukseen. Lehti sai vielä suuremman lukijakunnan kuin Saima.
Välittömästi Saiman lakkauttamisen jälkeen Snellman valmistautui yhdessä ystävänsä Elias Lönnrotin kanssa julkaisemaan uutta lehteä. Toukokuusta 1847 alkoi ilmestyä kuukausittainen Litteraturblad för allmän medborgerlig bildning ("Kirjallisuuslehti yleiseen kansalaiskasvatukseen"), joka sisälsi yksityiskohtaisia artikkeleita ajankohtaisista aiheista, tieteestä ja kirjallisuudesta. Litteraturblad saavutti myös merkittävän 400 kappaleen painoksen. Snellman luopui lehden ohjauksesta vuonna 1849 muutettuaan Helsinkiin ja otti lehden johtoonsa jälleen vuonna 1855. Tällöin hän keskittyi Suomen talouden vahvistamiseen ja modernisoimiseen. Samaan aikaan lehti suuntautui myös venäläistämistä vastaan, mutta Snellman katsoi kuitenkin aina, että Suomen kansa voi saavuttaa kansakunnan roolin ainoastaan koulutuksella, ei voimalla.
Valtiomiehenä
thumb|J. V. Snellman [[Johannes Takanen|Johannes Takasen mukaan 1884/1896.]] thumb|J. V. Snellmanin rintakuvan (Johannes Takanen, 1886) pystytyksen seurauksena Kuopion tuomiokirkon alapuolinen kirkkopuisto nimettiin [[Snellmaninpuistoksi.]] Snellman toimi porvarissäädyn edustajana vuoden 1861 Tammikuun valiokunnassa. Hänet nimitettiin senaattoriksi vuonna 1863. Hän toimi valtiovaraintoimituskunnan päällikkönä ja vastasi kansallisesta budjetista. Hän kohtasi tehtävässä huomattavia vaikeuksia, sillä tuolloin oli useita katovuosia. Eräs merkittävistä saavutuksista oli Suomen taloudelle merkittävän rautatieyhteyden valmistuminen Pietariin.
Poliittis-taloudellisesti Snellmanin merkittävin saavutus oli radikaalin rahauudistuksen läpivieminen. Suomen markka oli otettu käyttöön vuonna 1860. Markka oli kuitenkin aluksi sidottu Venäjän ruplan arvoon. Markka oli aluksi lähinnä nimellinen rahayksikkö, koska myös rupla säilyi edelleen maan valuuttana sekä hopearuplina että epävakaana paperirahana. Snellman teki paljon työtä vuodesta 1864 saadakseen venäläiset viranomaiset taipumaan asiassa. 4. marraskuuta 1865 allekirjoitettiin manifesti, jolla Suomen hopeamarkasta tuli Suomen suuriruhtinaskunnan ainoa laillinen rahayksikkö. Myös hopearuplat säilyivät käytössä, mutta paperiruplia ei tarvinnut enää hyväksyä. Suomen markka oli alistettu Suomen Pankille, joka toimi Suomen hallinnon alaisuudessa. Näin Suomi oli saavuttanut rahataloudellisen itsenäisyyden.
Snellmanin toinen kauaskantoinen saavutus koski kieli­politiikkaa. Snellmanin filosofian mukaisesti Suomen kansan kehitys kansakuntana oli mahdollista ainoastaan suomen kielen kautta. Snellmanin aikana ruotsi oli kuitenkin käytännössä Suomen ainoa virallisissa yhteyksissä ja kulttuurissa käytetty kieli. Senaatti osoitti vain vähän halua muuttaa tilannetta. Niinpä Snellman vetosi asiassa suoraan keisariin. Hän onnistui saamaan audienssin keisarin puheille tämän vieraillessa Hämeenlinnassa, ja 1. elokuuta 1863 keisari allekirjoitti kielisäädöksen, joka mahdollisti suomen käyttöönoton virallisissa yhteyksissä kahdenkymmenen vuoden siirtymäajalla.
Teokset
thumb|J. V. Snellmanin hauta Helsingissä. Snellmanin merkittävimmät teokset:
Snellmanin teosten julkaisuja:
Snellmanin päivä
Snellmanin päivää eli suomalaisuuden päivää vietetään 12. toukokuuta. Päivä on vakiintunut liputuspäivä. Vuonna 2006 vietettiin J. V. Snellmanin syntymän 200-vuotisjuhlaa.
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivää vietettiin 12. toukokuuta 1906 innostuneen isänmaallisuuden hengessä monin juhlallisuuksin eri puolilla maata. Merkkipäivän johdosta useimmat liikkeet pitivät ovensa kiinni suurimman osan päivästä ja koululaisilla oli vapaapäivä. Juhlinnan yhteydessä kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. Toukokuun 12. päivänä 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto.
FS Surcouf (D621)
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1951. Alus laskettiin vesille 3. lokakuuta 1953 ja otettiin palvelukseen 1. marraskuuta 1955.
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeen alus sijoitettiin Brestiin, mistä se siirrettiin 1961 Touloniin. Alus osallistui 1956 Suezin kriisin aikana operaatio Musketeeriin. Alukseen törmäsi 26. maaliskuuta 1960 Groizin edustalla rahtialus Léognan. Algerian sodassa maaliskuussa 1962 alus määrättiin tulittamaan Bab el-Ouedia, mutta aluksen päällikkö capitaine de frégate Picard-Destelan kieltäytyi annetusta käskystä.
Alus muutettiin 1960-luvun alussa komentotehtäviin, jolloin etummainen 57 millimetrin tykki poistettiin sillan laajennuksen tieltä.
Neuvostoliittolainen tankkeri General Busharov törmäsi alukseen 6. kesäkuuta 1971 Välimerellä hieman alle 100 kilometriä Cartagenasta etelään. Alukselta lensi yhdeksän miestä mereen ja yksi paloi pahoin kuollen saamiinsa vammoihin myöhemmin. Tartun yrittäessä ottaa pahoin vaurioitunut alus hinaukseen Surcouf katkesi kahtia, jolloin keula upposi nopeasti. Perä hinattiin Cartagenan kautta Touloniin. Perä upotettiin Exocet-ohjuksella palveluksesta poiston jälkeen 5. toukokuuta 1972.
Guiyang
Guiyang on Guizhoun maakunnan pääkaupunki Kiinassa, sekä maakuntansa taloudellinen keskus. Guiyang alkoi kehittyä varsinaisesti Yuan-dynastian kaudella ja se kasvoi huomattavasti toisen maailmansodan ja aikana, sekä Kiinan sisällissodan jälkeen. Hallinnollisesti kaupunkiin kuuluu varsinaista rakennettua aluetta suurempi alue. Guiyangin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 322 611 ja vuoden 2017 arvion mukaan jo 4,8 miljoonaa. Kaupungin alueella asuu han-kiinalaisten lisäksi etnisiä vähemmistöjä, joista miaoilla ja bouyeilla on sen alueella omia autonomisia etnisiä kyliään.
Maantiede
thumb|vasen|Maisemaa Huaxin kaupunkipiiristä. Guiyangin kaupungin hallinnollinen alue on pinta-alaltaan 8 034 km². Sen naapurissa ovat Qiannanin buyien ja miaojen autonominen prefektuuri kaakossa, Bijie lännessä ja Zunyi pohjoisessa. Guiyangin kaupunkipiirien pinta-ala on 220,31 km², tai vain noin 1,97 ％ sen koko pinta-alasta. Kaupunki sijaitsee Nanming-joen varrella, joka yksi Jangtseen laskevan Wu-joen ylähaaroista.
Guiyangin kaupungin alueella tavataan useita eri kasvi- ja eläinlajeja, joista osa on suojeltuja tai harvinaisia. Kasvilajeja on kaikkiaan yli 3 700. Suojeltuja niistä ovat esimerkiksi neidonhiuspuu, kiinanpunapuu, Magnolia officinalis ja Phoebe nanmu. Osalla kasveista on lääketieteellistä käyttöä. Paikallisiin suojeltuihin eläinlajeihin lukeutuvat esimerkiksi kiinanjättisalamanteri, kuningasfasaani, mandariinisorsa ja kiinanmuurahaiskäpy.
Ilmasto
Giuyangissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesät ovat kuumia ja sateisia, talvella on kuivempaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 16 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 170 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 25 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 6 °C. Sateisin kuukausi on kesäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 220 millimetriä. Tammikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 20 millimetriä.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautui seuraavasti (väkiluvut vuonna 2010):
Historia
thumb|Ming-dynastian kaudella vuonna 1597 rakennettu Jianxiu-torni Nanming-joen varrella. Kiinan historian niin sanotulla kevättä ja syksyä-kaudella vuosina 770–476 ennen ajanlaskun alkua nykyisten Yunnanin ja Guizhoun ylänköjen alueella vaikutti useita eri valtioita, joilla oli tiiviit suhteet keskenään. Nykyisen Guiyangin aluetta hallinnut valtio oli Zangke. Zangesta tuli Yelangin valtion alainen taistelevien läännitysvaltioiden kaudella ja läntisen Han-dynastian ja itäisen Han-dynastian kausilla alueesta tuli Zangken prefektuuri. Tang-dynastian kaudella alueesta tuli osa Ju-nimistä prefektuuria, joka Song-dynastian kaudella vuonna 1119 sai nimen Guizhou. Kiinalaisvalta rajoittui vielä tähän asti todellisuudessa paljolti vain alueen kiinalaisiin sotilastukikohtiin. Kiinteämmin alue vallattiin vasta mongolienperustaman Yuan-dynastian sotaretkellä Etelä-Kiinaan vuonna 1279. Yuan-dynastia perusti vuonna 1280 prefektuurin nimellä Shunyuanlu Xuanfusi. Prefektuurin nimi ja hallinto muuttui myölhemmin, mutta aluetta johtavan sotilaspäällikön päämajaksi valittiin Shunyuan, eli nykyinen Guiyang. Vasta Yuan-dynastian vakiinutettua valtansa alueella alkoi myös han-kiinalaisten laajempimittainen muuttoliike alueelle.
Guizhoun maakunta perustettiin Ming-dynastian kaudella vuonna 1413 ja Guiyangista tuli alueen hallinnollinen keskus. Kaupunki jakautui yhteisöllisesti kahteen eri alueilta saapuneiden kauppiaiden kaupunkiin. Niin sanottua uutta tai pohjoista osaa asuttivat Sichuanista muuttaneet kauppiaat ja eteläistä tai vanhaa osaa Hunanista, Kantonista ja Guangxista saapuneet kauppiaat. Guizhou kokonaisuudessaan oli pitkään Kiinan alueista kehittymättömin, mikä heijastui myös sen hallinnolliseen keskukseen. Alue kehittyi kuitenkin huomattavasti Kiinan–Japanin sodan (1937–1945) aikana. Guiyang yhdistettiin teillä Kunmingiin, Chongqingiin ja Hunaniin. Guiyangin entinen piirikunta lakkautettiin ja alueesta tehtiin hallinnollisesti kaupunki 1. heinäkuuta 1941. Toisen maailmansodan jälkeen käytiin Kiinan sisällissotaa ja kommunistit valtasivat kaupungin 15. marraskuuta 1949. Kaupunki kehittyi edelleen nopeasti oman alueensa teollisuuden keskukseksi.
Väestö
Guiyangin asukasluku oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 3 718 400, vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 4 322 611 ja vuonna 2017 arviolta noin 4,8 miljoonaa. Vuoden 2000 väestönlaskennassa 15,43 % kaupungin asukkaista kuului Kiinan etnisiin vähemmistöihin. Paikallisia vähemmistöjä ovat esimerkiksi miaot, bouyeit, tujiat, yit, dongit, gelaot, bait, hui-kiinalaiset, mantšut, zhuangit ja suit. Miaoilla ja bouyeilla on alueella kaikkiaan 18 omaa etnistä kyläänsä.
James Carrol Beckwith
pienoiskuva|James Carroll Beckwith James Carrol Beckwith (23. syyskuuta 1852 Hannibal, Missouri - 24. lokakuuta 1917 New York) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Beckwith maalasi maisemia, muotokuvia ja seinämaalaauksia. Hänen tyylinsä vaihteli akateemisesta impressionistiseen ja hän oli arvostettu taideopettaja.
Elämänvaiheita
Beckwithin isä halusi pojastaan upseeria ja ilmoitti hänet ensin New Yorkin ja sittemmin Ohion sotilaskouluihin. Upseerin urasta ei tullut kummassakaan koulussa mitään, sillä Beckwithin terveys ei kestänyt koulutuksen rasitteita. Hän jäi loppuelämäkseen pienikokoiseksi ja kärsi huonosta terveydestä läpi elämän. Sotilaskoulun jälkeen hän työskenteli isänsä kaupassa, kunnes täytti 18-vuotta. Silloin hän pääsi opiskelemaan Chicago Academy of Designinin.
Chicagon kaupunki tuhoutui tulipalossa vuonna 1871. Palossa tuhoutui myös Beckwithin perheen koti ja kauppa. Nyt Beckwith päätti jätää kaiken ja muuttaa New Yorkiin tullakseen taiteilijaksi. New Yorkissa häntä auttoi rikas sukulaismies, John H. Sherwood, joka oli kiinteistösijoittaja.
Beckwith opiskeli New Yorkissa National Academy of Designissa Lemuel Wilmarthin oppilaana. Taidekoulussa Beckwith tutustui muihin nuoriin opiskelijoihin, joita Wilmarth kannusti jättämään sen, mitä yhdysvaltalaisessa taiteessa pidettiin naiivina ja takapajuisena. Saadakseen lisää ja parempaa opetusta, Beckwith päätti lähteä vuonna 1873 Pariisiin.
Pariisin ajastaan Beckwith totesi myöhemmin, että siellä hänen taiteilijuutensa alkoi. Pariisissa hänen opettajanaan oli Carolus-Duran. Carolus-Duran otti Beckwithin apuopettajaksi kouluun ja avustamaan myös tämän omissa teoksissa. Beckwith pääsi yhdessä opiskelukaverinsa John Singer Sargentin kanssa avustamaan opettajaansa tämän suuren Luxemburgin palatsiin maalatun seinämaalauksen tekemisessä. Projektin aikana Beckwithistä ja Singer Sargentista tuli elinikäiset ystävät.
Jostain syystä muut yhdysvaltalaiset taideopiskelijat kutsuivat Carolus Durandin yhdysvaltalaisia oppilaita luopioiksi. Luopiot muodostivat tiiviin ystäväpiirin ja alkoivat matkustella yhdessä. Beckwithin ja Singer Sargentin kanssa ystävystyi myös William Merrit Chase, jota hän piti lahjakkaimpana yhdysvaltalaisena taideopiskelijana Euroopassa.
Vuonna 1878 Beckwith palasi Yhdysvaltoihin asettuen asumaan New Yorkiin.
New Yorkiin paluun jälkeen Beckwith palkattiin opettajaksi New Yorkin Art Students Leagueen, missä hän opetti lähes kaksikymmentä vuotta. Hänet tunnettiin vaativana opettajana, kun hänen ystäväänsä Merrit Chasea pidettiin rentona. Beckwith opetti myös Brooklyn Art Guildissa ja Cooper- Union Schoolissa ja kesäasunnollaan. Opiskelijoistaan hän halusi työssään menestyviä ammattilaisia. Hänen oppilaansa Violet Oakley oli ensimmäinen yhdysvaltalainen nainen jolta tilattiin julkinen seinämaalaus. Hän keskittyi kuitenkin vaativan opettajan työnsä ohella myös omsaan taiteelliseen uraansa.
Yhdysvalloissa Beckwith keskittyi maalaaman muotokuvia ja idealisoituja naishahmoja. Hänen töitään oli esillä eri näyttelyissä vuosittain vuodesta 1877. Pääosin hän sai tulonsa maalaamalla imartelevia muotokuvia New Yorkin uusrikkaista. Muuten hänellä oli vaikeuksia saada töitään myydyiksi. Yritettyään usein myydä työtään Christian Martyr, vuodelta 1881, hän lopulta lahjoitti sen Illinoisin mielisairaalalle.
Avioliiton Beckwith solmi vuonna 1887 varakkaan kauppiaantyttären Bertha Hallin kanssa. Liitosta ei syntynyt lapsia. Pariskunta oli paljon esillä New Yorkin taidemaailmassa, pitäen hienoja juhlia ja vastaanottoja. Becwith alkoi olla esillä lehdistössä, missä hän jakoi varmoja ja useinkin kiistanalaisia mielipiteitään valtion taidepolitiikasta, puistojen suunnittelusta ja naisten muodista, ulkonäöstä ja terveydestä. Beckwith antoi erikoisen vaikutelman kirkasvärisine pukuineen, kuvioituine housuineen ja partoineen. Hän oli innokas miekkailun harrastaja.
Elämänsä loppupuolella Beckwith sai huonata uusien taidesuuntausten valtaavan alaa. Hän ei voinut sietää pointillismia, kubismia ja muita uusia tyylejä. Hän sanoi suoraviivaiseen tyyliinsä, että ne ovat hulluutta. Lausunnoillaan hän suututti New Yorkin taidepiirit. Hän laittoi ateljeensa töineen myyntiin ja matkusti vuonna 1910 vaimonsa kanssa Eurooppaan, missä vietti kaksi vuotta, suurin osan ajasta kului Italiassa. Matkallaan hän maalasi näkymiä Euroopan puutarhoista ja rakennuksista ja palattuaan kotiin hän piti teoksista näyttelyn. Hän myös jatkoi lehtikirjoituksiaan modernia taidetta vastaan.
Vuonna 1917 Beckwith aloitti omaelämäkertansa kirjoittamisen. Käsikirjoitus perustui päiväkirjoihin, joita taiteilija oli pitänyt 19-vuotiaasta. Teos ei valmistunut, sillä Beckwith kuoli kesken kirjoittamisen. Leski lahjoitti käsikirjoituksen National Academy of Designille, minkä arkistoissa se on.
Beckwithin töitä on ollut huutokaupoissa. Niiden hinnat ovat lähteneet 200 Yhdysvaltain dollarista ylöspäin.
Aleksanteri Kilpiäinen
Aleksanteri Kilpiäinen (30. syyskuuta 1861 Viipurin maalaiskunta – 14. huhtikuuta 1931 Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Kilpiäinen kävi Viipurissa neljäluokkaisen reaalikoulun ja toimi lautatarhanhoitajana, kirjanpitäjänä ja maanviljelijänä. Hänellä oli monia kunnallisia luottamustoimia, kuten kunnankirjurin ja kunnallislautakunnan esimiehen tehtävät. Hän oli myös kirkonisäntä ja kirkon taloudenhoitaja. Kilpiäinen oli talonpoikaissäädyssä Rannan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1899 ja 1900.
Iso Kaakkojärvi
Iso Kaakkojärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Kauppilassa Laipanmaan metsäalueen reunalla sijaitseva järvi.
Hércules CF
Hércules Club de Fútbol on espanjalainen jalkapalloseura Alicantesta Valencian alueelta. Seura perustettiin vuonna 1922, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä.
Seuran kotistadionina toimii 30 000 -paikkainen José Rico Pérez, joka on nimetty stadionin rakennuttaneen seuran entisen puheenjohtajan mukaan.
Iso Kaakkojärvi
Maantietoa
Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, jotka ovat metsäisiä kalliosaaria. Suurempi niistä on yli 100 metriä pitkä. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja se on metsämaata. Pohjoisrannalla sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Välimaan kylältä.