cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NetHack
Kehitys
NetHackin versioille 3.2.0–3.2.3 Larry Stewart-Zerba kehitti erillisen Wizard Patchin, joka paransi velho-hahmojen pelattavuutta. Patchin toiminnallisuus lisättiin pelin päähaaraan versiossa 3.3.0. Versio 3.4.3, julkaistiin 8. joulukuuta 2003. Tämän jälkeen tehtiin vain pienempiä korjauksia, kuten parannettiin yhteensopivuutta Mac OS -versioiden kanssa.
Vuosina 1997–2006 Warren Cheung kehitti NetHackin päähaarasta erillistä Slash'EM (Super Lotsa Added Stuff Hack - Extended Magic) -peliä, joka perustui aiempaan Tom Proudfootin Slash-muunnokseen. Muita variantteja ovat muun muassa Jaakko Peltosen Falcon's Eye, jonka kehitys päättyi 2001. Sitä on kuitenkin jatkettu nimellä Vulture's Eye, sittemmin Vulture. Sittemmin kehitettyjä variantteja ovat mm. NitroHack, UnNetHack ja SporkHack.
Julkisia palvelimia
Merkkigrafiikalla NetHack soveltuu pelattavaksi telnet-yhteydellä. Internetissä on palvelimia, joihin voi muodostaa telnet-yhteyden ja pelata Nethackia. Linkkejä ohjesivuille:
Danuta Kozák
Kozák saavutti hopeaa kajakkinelikoiden 500 metriltä vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä. Vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta hän saavutti kultaa kajakkiyksiköiden ja -nelikoiden 500 metriltä. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa Kozák voitti kultaa kajakkiyksiköiden, -kaksikoiden ja -nelikoiden 500 metriltä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai kultaa kajakkinelikon 500 metrillä ja pronssia kajakkikaksikon 500 metrillä. . MM-kilpailuista Kozák on saavuttanut viisitoista kultaa, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. EM-kilpailuista hänellä on seitsemäntoista kultaa, kahdeksan hopeaa ja kaksi pronssia. Euroopan kisoista Kozák on saavuttanut kolme kultaa, kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Renga
pienoiskuva|[[Sōgi, yksi rengarunouden mestareista, kirjoittamassa ketjurunoa ystävineen.]]
Renga on japanilainen ketjurunouden muoto. Sen kirjoittamiseen osallistuu kaksi tai useampi henkilö. Renga muodostuu useammasta kahden säkeistön pituisesta runosta, niin että ensimmäistä ja viimeistä lukuun ottamatta jokainen säkeistö kuuluu kahteen runoon. Säkeistö siis muodostaa runon sekä sitä edeltävän että seuraavan säkeistön kanssa. Jokaisen säkeistön merkitys määräytyy runon toisen säkeistön mukaan, jolloin rengan jokainen säkeistö voi saada kaksi eri merkitystä. Renga kehittyi tankarunoudesta ja rengan aloitussäkeistö hokku (発句) loi puolestaan perustan myöhemmin omaksi runoudenlajikseen eronneelle haikulle.
SS Tropic (1871)
SS Tropic oli White Star Linen postihöyrylaiva. Aluksen valmisti Thomas Royden and Sons Liverpoolista omalle yhtiölleen Indra Linelle. Alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1871.
Renga
Historia
Japanin kronikoiden, Kojikin ja Nihonshokin, mukaan japaninkielinen ketjurunous syntyi keisari Keikōn hallituskaudella, puolimyyttisen prinssi Yamatotakerun sotaretkellä, prinssin ja hänen miestensä lyhyestä runomuotoisesta keskustelusta. Retken tapahtuma-ajankohta on kuitenkin vaikea arvioida. Yamatotakerun runossaan mainitsemasta Tsukuban vuoresta muodostui kuitenkin myöhemmin Japanin ketjurunouden symboli. Vanhin kirjoitettu varsinainen ketjuruno löytyy vanhasta runokokoelmasta Man’yōshūsta. Runon alkuosan kirjoitti nunna ja lopun Nara-kauden runoilija Ōtomo no Yakamochi.
SS Tropic (1871)
White Star Line osti 1872 aluksen sen ollessa vielä telakalla, jolloin se samalla nimettiin Tropiciksi. Aluksen oli tarkoitus palvella reitillä Liverpoolista Kalkuttaan, joka oli lyhentynyt merkittävästi Suezin kanavan avauduttua 1871. Alus siirrettiin vielä samana vuonna Etelä-Amerikan reitille ja se teki 5. marraskuuta ensimmäisen matkansa Liverpoolista Valparaisoon. Reitin osoittauduttua kannattamattomaksi, koska aluksella oli vaikea saada paluulastia. Alus teki 4. kesäkuuta 1873 viimeisen matkansa Valparaisoon, minkä jälkeen se myytiin bilbaolaiselle J. Serra y Font -yhtiölle. Uusi omistaja nimesi Tropicin uudelleen Federicoksi.
Alus myytiin edelleen 1886 bilbaolaiselle Cia. de Nav. La Flechalle, joka piti aluksen saman nimisenä. Alus myytiin romutettavaksi ja se romutettiin lokakuussa 1894 Lytham St. Annella Lancashiressä.
Renga
Historia
Heian-kaudella nousi suosioon lyhyt tankamuotoinen tan-renga (短連歌). Rengaa pidettiin tähän aikaan lähinnä ajanvietteenä eikä sillä ollut taiteellista merkittävyyttä. Ketjuruno alkoi pidentyä kauden loppupuolella, jolloin syntyivät kusari-renga ja chō-renga. Kamakura-kaudella rengan pituus jatkoi kasvamistaan ja lopulta yleisiksi muodoiksi vakiintuivat 50- ja 100-säkeistöiset ketjurunot. Myöhemmin säkeistöjen määrä kutistui 36:teen (kasen). Rengalle alkoi myös muodostua erilaisia sääntöjä, joita sen kirjoittamisessa tuli noudattaa. Ketjurunous levisi myös runoutta tyypillisesti harjoittaneen hoviylhäisön ulkopuolelle ja erityisesti samurailuokan keskuuteen. Samuraiden harjoittama renga oli kuitenkin kevyempää (mushin) ja vähemmin sääntöihin sidottua kuin hovissa jatkunut sääntöihin sidottu ja vakavampi rengatyyli (ushin). Leikkisästä mushin-koulukunnasta kehittyi myöhemmin uusi runoudenlaji haikai.
Ensimmäisen varsinaisen renga-antologian toimitti Nijō Yoshimoto vuonna 1356. Antologian nimi Tsukubashū tulee Tsukuban vuoresta.
Cavalier
Cavalier voi viitata seuraaviin asioihin:
Aasian GP2 -kausi 2011
Sarjan mestaruuden vei jo toiseen kertaan ranskalainen Romain Grosjean. Toiseksi sijoittui toinen ranskalainen Jules Bianchi ja kolmanneksi hollantilainen Giedo van der Garde.
Kilpailukalenteri ja tulokset
Kausi 2011 oli sarjan lyhin. Siihen kuului vain kaksi viikonloppua. Kausi alkoi 11.2. Abu Dhabista ja päättyi 20.3. Italiaan. Kauden 2009–10 tapaan kaikki kilpailut oli tarkoitus ajaa Länsi-Aasiassa Arabian niemimaalla, mutta Bahrainissa ajettavat kisat jouduttiin molemmat perumaan maan poliittisien levottomuuksien vuoksi. Bahrainin kauden päätös korvattiin Italian Imolassa 18.–20.3. ajettavilla kisoilla.
tähti (*) tarkoittaa paalupaikkaa, joka on saavutettu lauantain kilpailun kahdeksannesta sijoituksesta
Kuljettajien loppupisteet
tähti (*) ilmoittaa kuinka monta paalupaikkaa kuljettaja saavutti sijoittumalla kahdeksanneksi viikonlopun ensimmäisessä kisassa.
Konrad Telmann
Ernst Otto Konrad Zitelmann, kirjailijanimi Konrad Telmann, (26. marraskuuta 1854 Stettin – 24. tammikuuta 1897 Rooma, Italia ) oli saksalainen kirjailija.
Zitelmann opiskeli oikeustiedettä ja toimi sen jälkeen tuomioistuimessa, mutta erosi tehtävästä ja asettui terveydellisistä syistä Etelä-Eurooppaan. Hän asui pitkiä aikoja muun muassa Mentonissa, jossa hän avioitui taiteilija ja kirjailija Hermine von Preuschenin kanssa 1891. Zitelmann käytti kirjailijanimeä Konrad Telmann kirjoittaessaan viihteellisiä, laadultaan kevyitä kirjoja.
Zitelmannin parhaimpiin teoksiin kuuluu romaani Was ist Wahrheit?. Hänen esikoisteoksensa on 1874 ilmestynyt In Pommern und andere Novellen. Hän julkaisi myös runokokoelman Meereswellen. Kahdeksanosainen Ausgewählte Werke (Valitut teokset) ilmestyi 1908.
Blumhouse Productions
Blumhouse Productions on yhdysvaltalainen elokuvien ja televisio-ohjelmien tuotantoyhtiö. Yhtiön perusti Jason Blum vuonna 2000. Yhtiö tunnetaan pääasiassa alhaisen budjetin kauhuelokuvien tuottajana, kuten elokuvista Paranormal Activity, Sinister ja Riivattu. Blumhouse on myös tuottanut draamaelokuvia, kuten Whiplash ja BlacKkKlansman, jotka molemmat ovat olleet ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi.
Blumhouse Productionsilla on yhteistyösopimus tuotantoyhtiö Universal Picturesin kanssa.
Tollensen taistelukenttä
pienoiskuva|Havainnekuva kaivausnäkymästä. pienoiskuva|Luista tunnistettuja taistelujen merkkejä. Merkkien selitykset ylhäältä alaspäin: tylpän esineen osuma, nuolenjälki, pisto, viilto, lyönti, tunnistamaton. Tollensen taistelukenttä on pronssikauden aikainen taistelukenttä Tollensenjoen laaksossa, joka sijaitsee Mecklenburgische Seenplattessa Mecklenburg-Etu-Pommerissa noin 120 kilometriä Berliinistä pohjoiseen, ja siellä Weltzinistä hieman itään, Burowin ja Wederin kylien lähellä. Tollensenjoki on Peenejoen sivujoki. Suoarkeologisten kaivauksien löydöt viittaavat väkivaltaiseen konfliktiin, joka tapahtui 1200 eaa. (Monteliuksen periodilla III) ja sijoittui Skandinavian pronssikulttuurin vaikutusalueelle. Tämä on varhaisin arkeologisesti tutkittu taistelu, jonka on havaittu kuuluneen Skandinavian pronssikauden kulttuurille.
Tutkimushistoria
Jo 1980-luvulta asti on Tollensejoen laaksosta löydetty huomattava määrä pronssiesineitä joen sedimenteistä. Esineet ovat olleet erilaisia vaateneuloja, työkaluja, puukkoja, nuolenkärkiä, keihäänkärkiä, kirveenteriä, tikarinteriä ja miekan terän kappaleita. Myöhemmin 1990-luvulla on löytynyt useita ihmisen pääkalloja.
Vuonna 1996 amatööriarkeologit Ronald ja Dieter Borgwardt löysivät ihmisen käsivarren luun, joka pilkisti ulos jyrkän jokitörmän sivusta ja jossa törrötti pystyssä piikärkinen nuolenkärki. Hän ilmoitti asiasta tutkijoille, jotka aloittivat samana vuonna testikaivaukset. Niiden tulokset olivat lupaavia ja jatkotutkimukset pohjustivat vuosien 2009–2016 aikana suoritettuja kaivauksia. Eniten tutkijoita kiinnostivat mahdollisuudet löytää taisteluissa käytettyjä aseita sekä ihmisten ja hevosten jäänteitä, minkä takia tutkimuksista tuli varsin laajat. Tutkimusalue seuraa kolme kilometriä Tollensejoen vartta, jossa sijaitsee monia hyvin säilyneitä jäänteitä taistelusta ja sen vainajista metrin verran kosteikon sisässä. Kostea ympäristö on säilyttänyt jäänteet erittäin hyvin, mikä tekee siitä hyvän esimerkin suoarkeologiasta. Kaivaukset ovat paljastaneet yli 120 ihmisen jäänteet ja vähintään viiden hevosen jäännökset.
Taistelualue
Tollensejoen laakso on jääkauden sulamisvesien uurtama ja se on noin 250–500 metriä leveä. Joki virtaa sen pohjalla yleensä 50 metriä leveänä meanderoiden jokihiekassa ja sedimentissä, joka on täyttänyt laaksonpohjan. Laakso oli aikoinaan soistunut, mutta sitä on myös kuivatettu viljelykäyttöön. Pronssikaudella suo oli metrin verran matalampi ja kosteampi, mutta laakson ympäristö oli metsäinen ja asutuksesta autio. Jokiveden hitaat virtaukset lienevät syynä vainajien peittymiseen lietteeseen ja ihmisluiden liikkumiseen paikaltaan kasoiksi. Sukeltamalla ja testikaivauksilla on rajattu ihmisluiden esiintymisalueeksi noin 1,5 kilometriä pitkä osuus joenrantaa.
Ihmis- ja eläinlöydöt
Ihmisten jäännökset ovat löytyneet polveilevan Tollensenjoen rantojen tuntumasta ja joen sedimenteistä. Vaikuttaa siltä, että vainajat on viskattu suolampiin tai jokeen, minne ne ovat vajonneet. Kun ruumiit ovat hajonneet ja luut ovat paljastuneet, on veden liike sekoittanut luut toistensa joukkoon epäjärjestykseen. Vainajien sukupuolijakauma on hyvin miesvoittoinen. Osa luiden sukupuolesta on toki jäänyt auki, mutta naisten luita on kuitenkin vain murto-osa. Sen sijaan lasten luiden löytyminen on ollut yllättävää.
Sekalaisten luiden epäjärjestyksestä on vaikeaa arvioida yksilöiden tarkkaa lukumäärää, kun ihmisten luita on löytynyt 9 000. Tietyn luutyypin esiintymisestä voidaan kuitenkin päätellä, mikä olisi yksilöiden minimimäärä. Esimerkiksi pääkalloja on löytynyt 38. Kun huomioidaan ikärakenne ja sukupuoli, päädytään vähintään 124 yksilöön. Näiden ikä on ollut keskimäärin 20–40 vuotta. Yleinen luista havaittava trauma on ollut nuijanisku päähän, jonka jättämä jälki on yleensä selvä. Myös monet nuolenkärjet ovat lävistäneet kallon luun. Nuolet ovat vahingoittaneet luuta muuallakin kehossa, mutta yleisiä ovat myös keihäänkärjen aiheuttamat traumat ja miekan viillon jäljet. Vainajat ovat todennäköisesti kärsineet verenhukasta tai tapettu pistämällä tämän jälkeen.
Hevosten luita on löytynyt yli 3 000. Hevoset ovat olleet matalakasvuisia ja muistuttivat nykyisiä poneja tai islanninhevosia. Niitä käyttivät ilmeisesti eliittisotilaat, mutta mitään sotilaallista merkitystä niillä on tuskin ollut.
Aselöydöt
Maasta löytyi runsaasti pronssinuolen kärkiä. Joukossa oli myös piikivestä valmistettuja nuolenkärkiä ja niitä löydettiin myös luiden läpi tunkeutuneina. Nämä nuolet on ammuttu ihmisiin lähietäisyydeltä. Toiset traumat vaikuttavat keihäiden aiheuttamilta. Keihäänkärkiä on löytynyt suon pohjalta, minne ne ovat joutuneet taistelussa tai veteen vajonneen vainajan mukana. Yhtään ehjää miekkaa ei ole tavattu. Ne olivat varsin arvokkaita ja miekat on ryöstetty kuolleilta taistelun jälkeen. Miekoista on kuitenkin jäänyt viilto- ja iskunjälkiä useaan vainajaan. Monet haavat viittaavat myös kapeiden kirveenterien osumiin. Aseina on ilmeisesti ollut pronssiset olkakirveet, jotka on vartettu pitkiin puisiin varsiin.
Esinelöydöt
Aseiden lisäksi on löydetty vaatetukseen tai koristeluun liittyviä esineitä. Kauniskuvioinen rintasolki (Spindlerfeldin tyyppiä) löytyi kahtena kappaleena. Lisäksi tunnistettiin partaveitsi, pronssinappeja, vaateneuloja ja pronssinen rasia. Ilmeisesti hiuksia sitomassa on ollut kultalangasta kiedotut spiraalit ja muutama spiraalinen tinasormuskin on löytynyt. Koska millään vainajalla tai sen luilla ei havaittu vaatteiden jäänteitä, ovat ne joko maatuneet vuosisatojen aikana tai vainajat on riisuttu ennen veteen heittämistä. Samoin vainajilta on kerätty talteen heidän yllään olleita koruja ja muita metalliesineitä, joten niitä on löytynyt yhteensä alle 100.
Ajoitus
Ihmisluista, hevosenluusta ja puunuijasta on teetetty radiohiiliajoitukset (AMS) ja niiden keskiarvo on noin 1200 eaa. (± 40 vuotta). Kaikki ajoitukset viittaavat yhteen tapahtumaan, millaisen taistelun voidaan olettaa olevankin. Puunuijan ajoitus antoi 1230 eaa., mutta sen katsotaan johtuvan puun pitkästä elinkaaresta. Tapahtuma sijoittui Monteliuksen periodille III.
Taistelupaikan ympäristö
Taistelukenttä sijaitsee skandinaavisen pronssikauden asutuksen ulkopuolella. Noin viisi kilometriä pohjoisessa esiintyy runsaasti hautakumpuja, jollaisiin oli haudattu yhteisöjen eliittiä. Taistelukentän eteläpuolella sijaitsee vain yksi hautakumpu, mutta sen itä- ja länsipuolella on havaittu useita asuinpaikkoja eli maatilojen jäänteitä. Kohtaamispaikka on ilmeisesti valittu puolustuksellisista syistä, mutta myöskin sen kautta kulkevan tien vuoksi. Joen ja suon ylittävän tiepenkereen ja sillan perustusten jäänteet on ajoitettu 500 vuotta taistelutapahtumaa vanhemmiksi, mutta tutkijat arvelevat tien olleen taistelujen aikana edelleen olemassa.
Tulkinta
Tähänastiset tutkimukset viittaavat siihen, että pronssikauden mittapuun mukaan kaksi suurta armeijaa otti yhteen alavalla Tollensenjoen rantakosteikolla. Nyt kaivetut muutamat pienialaiset kohteet (yhteensä 450 neliömetriä) osoittavat, että koko taistelualueella kuoli mahdollisesti satoja taisteluihin osallistuvia ihmistä. Silloin taisteluista selvisi elossa, niin kuin yleensäkin, vieläkin suurempi joukko ihmisiä. Voidaanko puhua jo tuhansista osallistujista, jää vielä jatkoarvioiden varaan.
Tutkijat ovat tähän asti pitäneet pronssikauden maatalousyhteisöjä melko rauhaa rakastavina ja suurten keskusten puuttumisen olevan merkki suojautumisen tai jopa linnoittautumisen tarpeettomuudesta. Itäisen Välimeren sankaritarinat suurista sodista ovat jääneet useimmiten ilman arkeologisia todisteita ja arviot pronssikauden taisteluiden osallistujamääristä ovat siksi kutistuneet tarinoitaan pienemmiksi. Nyt voidaankin sanoa, että tämän taistelupaikan tutkimukset romuttavat todisteillaan aiemmat varovaiset arviot.
Vaikka tutkittua aluetta pidetäänkin vähäisenä, voidaan sen antamaa tilastollista tietoa hyödyntää monessa asiassa. Vainajien hampaiden isotooppitutkimukset kertovat, minkälaisessa geologisessa ympäristössä tutkittava henkilö vietti lapsuutensa. Taistelijat eivät olleet koottu paikallisista maanviljelijöistä, jotka olisivat kokoontuneet taisteluun hetkellisen innoituksen voimasta. Tässä tutkimuksessa havaittiin suuren osan vainajista tulevan muualta kuin Pohjois-Euroopasta. Moni heistä tuli Etelä-Euroopasta tai Keski-Euroopasta satojen kilometrien päästä. Samaa kertoivat typpianalyysi ja geneettiset vertailut.
Tutkijoiden työ hyvin säilyneiden luiden traumojen vertailussa paljasti, etteivät kaikkein tuoreimpien traumojen jäljet olleet ehtineet parantua ollenkaan. Tämä kertoo siitä, että tässä taistelussa oli ollut kyse vain yhden tai muutaman päivän yhteenotosta. Taistelupaikalle ei kokoonnuttu usean viikon ajaksi, joiden aikana vainajien haavat olisivat ehtineet parantua hieman. Osa haavoista on ylettynyt luihin asti, mikä viittaa teräviin aseisiin ja suureen voimankäyttöön. Teräaseiden lisäksi oli käytössä ollut myös nuijia ja mailoja. Niillä on aiheutettu monelle vainajalle kallonmurtumia. Kuten arkeologit yleisesti tietävät, olivat sellaiset taisteluvarusteet ilmaantuneet hautojen löytöaineistoihin, joilla suojattiin kehon osia ja päätä iskuilta. Kypärien, sääri- ja käsisuojien sekä vartalon panssareiden käyttäminen on vaatinut käyttäjältään runsaasti harjoittelua. On tietenkin oletettava, että tällaisia varusteita kantavat ammattisotilaat ovat ottaneet osaa tähänkin suureen taisteluun. Yleensäkin, tämän kokoluokan taistelun muodostuminen kertoo Euroopassa toimivasta sotilasluokasta, joka tarjosi ammattimaisesti verkostoituneena suojelua ja taisteluvoimaa. Tämä ammattikunta ohjasti tai johti suuria taisteluja, mikä vaati vuosien kokemusta onnistuakseen.
Erityisesti kaupankäynti vaati suojelujoukon sekä arvokkaiden tavaroiden kuljetuksen ajaksi että niiden säilyttämisen ajaksi. Myös alueiden väestön lisääntyessä, saattoivat sotilaalliset palvelukset tulla kysymykseen, erityisesti, kun 1200-luvulla ilmasto muuttui koleammaksi ja sateisemmaksi. Noin 1200 eaa. jälkeen alkavat levottomuudet Etelä- ja Keski-Euroopassa lisääntyä ja ennen 1100 eaa. tilanne olikin jo muuttunut erilaiseksi. Nämä liikehdinnät olivat tapahtuneen valossa ajankohtaisia myös Pohjois-Euroopassa. Tällainen tilanne on tutkijoille uusi ja sen vaikutus pronssikauden historiankirjoitukseen on ilmeinen.
Koska Skandinavian pronssikauden piirissä ei ole löytynyt mäkilinnoja tai suojavarustuksia ennen kuin pronssikauden loppupuolelta, on ajateltu tämän eurooppalaisittain syrjäseudun säästyneen erossa levottomuuksilta. Jos tulevaisuudessa ei mäkilinnoja edelleenkään löydetä, ei ilmeisesti tämä havaittu yksittäinen taistelu ole aiheuttanut tarvetta rakentaa sellaisia.
SS Baltic (1871)
SS Baltic oli White Star Linen postihöyryalus. Se oli kolmas niistä neljästä laivasta, jotka yhtiö tilasi Harland & Wolffilta, sen jälkeen kun Thomas Ismay oli lunastanut yhtiön itselleen.
Alus laskettiin vesille 8. maaliskuuta 1871 nimellä Pacific. Aluksen valmistumista seurannut lehdistö yhdisti aluksen nimen saman nimiseen Collinsin omistamaan puiseen siipiratasalukseen, joka oli 1856 uponnut Atlantilla. Vähentääkseen matkustajien mahdollista taikauskoisuutta yhtiö päätti vaihtaa aluksen nimen ennen sen valmistumista 2. syyskuuta. Baltic nimisenä alus teki 14. syyskuuta alkaneen neitsytmatkansa Liverpoolista Queenstownin kautta New Yorkiin.
Baltic oli osallisena ensimmäisen kerran onnettomuudessa, kun se oli toisella matkallaan New Yorkiin. Alus törmäsi 7. lokakuuta satamaan saapuessaan ankkurissa olleen ranskalaiseen prikiin Confianceen. Prikin etumasto katkesi ja pelastusvene murskautui. Alukseen tuli myös vuoto, minkä vuoksi se hinattiin telakalle.
Baltic teki tammikuussa 1873 Atlantin ylityksessä uuden ennätyksen New Yorkista Queenstowniin seitsemän vuorokautta 20 tuntia ja yhdeksän minuuttia, jolloin sen keskinopeudeksi saatiin 15,09 solmua. Alus sai suorituksestaan sinisen nauhan edelliseltä ennätyksen haltijalta Inman Linen City of Brusselsilta. Aluksella syttyi 23. marraskuuta 1874 vaarattomaksi osoittautunut tulipalo öljylampun kaatuessa New Yorkin satamassa.
Baltic kohtasi 18. marraskuuta 1875 paluumatkalla Liverpooliin uppoamassa olleen purjealuksen Orientalin, jonka 16 henkisen miehistön se pelasti. Alus törmäsi 3. helmikuuta 1876 Liverpoolissa Buenos Airesista saapuvaan höyrylaiva Prince Llewelyniin, joka kärsi lieviä vaurioita. Alus törmäsi 17. elokuuta 1880 Merseyjoella Dublinista saapuvaan höyrylaiva Longfordiin aloittaessaan matkaansa New Yorkiin, joka jouduttiin hinaamaan maihin. Pahoin vaurioitunut Baltic joutui palaamaan satamaan. Alus siirrettiin telakalle korjattavaksi.
Baltic oli 20. syyskuuta 1880 sumun vuoksi neljä tuntia myöhässä saapuessaan New Yorkiin. Ilman seljettyä alus matkasi laituriin, jolloin se törmäsi kuunari Sarah Burnsiin tehden reiän sen kylkeen. Alus törmäsi 17. marraskuuta 1882 New Yorkissa hinauksessa olleen parkki Peter Reuteriin, joka oli malmilastissa. Balticin peruuttaessa irrotakseen parkista, se samalla kaatoi parkin, jonka kolmihenkinen miehistö lensi Hudson jokeen. Yksi uhreista oli pahoin loukkaantunut tarviten sairaalahoitoa.
Baltic oli 1883 vuokralla Inman Linella, jonka City of Rome palautettiin telakalle korjauksia varten. Alus teki kaksi matkaa Atlantin yli, joista ensimmäiselle se lähti 3. huhtikuuta. Alus vuokrattiin 10. maaliskuuta 1885 uudelleen Inman Linelle, kun he myivät City of Parisin talousvaikeuksien vuoksi. Tällöin alus teki kaikkiaan neljätoista matkaa. Toisen matkan aikana Inman Line teki konkurssin, mutta pesänhoitajat jatkoivat matkoja, kunnes se teki viimeisen vuokramatkansa 29. maaliskuuta 1887.
Veendam
Baltic myytiin lokakuussa 1888 32500 punnalla Holland America Linelle, joka nimesi aluksen Veendamiksi. Alus teki 3. marraskuuta ensimmäisen matkansa uuden yhtiön väreissä Rotterdamista Cherbourgin kautta New Yorkiin. Aluksen koneet vaihdettiin hollantilaisella telakalla, mikä kasvatti aluksen uppouman 4036 tonniin. Alus palveli yhtiön reitillä, kunnes se osui 6. helmikuuta 1898 vedenalaiseen hylkyyn upoten seuraavana päivänä. Kaikki mukana olleet matkustajat sekä miehistönjäsenet pelastuivat haaksirikosta.
Agonia
Agonia on Venäjän keisarikunnan ja Grigori Rasputinin viimeisiä vaiheita rekonstruoiva neuvostoelokuva. Fiktiivisen materiaalin rinnalla ohjaaja Elem Klimov hyödyntää läpi elokuvan jatkuvaa dokumenttien virtaa.
Klimov alkoi valmistella filmiä Rasputinista jo 1960-luvun puolivälissä. Työ vaati häneltä yhdeksän vuotta ja useita kirjoitusversioita. Vaikka elokuva valmistui jo 1975, lopullinen versio julkaistiin Neuvostoliitossa vasta 1985, osittain sen orgiakohtausten takia, osin siksi, että teoksen tsaari Nikoilai II:sta piirtämä kuva oli varsin sävykäs.
Reggie Walker
Reginald Edgar ”Reggie” Walker (16. maaliskuuta 1889 – 5. marraskuuta 1951) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja 100 metrin juoksussa.
Ura
Reggie Walker oli kotoisin Natalin provinssista. Vaikka Walker oli vuoden 1907 Etelä-Afrikan mestari, hän ei ollut suurimpien suosikkien joukossa Lontoon olympialaisten 100 metrin kisassa vuonna 1908. Hänellä oli ongelmia Lontoon matkan rahoittamisessa, kunnes natalilainen urheilutoimittaja keräsi rahaston tukemaan Walkerin matkaa. Englannissa hän oli Harold Abrahamsia myöhemmin valmentaneen Sam Mussabinin valmennettavana.
Muutamat suurista nimistä eivät selviytyneet loppukilpailuun asti, mutta Walker selvisi. Ensimmäisen alkueränsä hän voitti varsin helposti ajalla 11,0 sekuntia. Semifinaalissa Walker pudotti yhdysvaltalaisen William W. Mayn loppukilpailusta juostuaan olympiaennätystä sivunneen ajan 10,8 sekuntia. May jäi toiseksi ajalla 11,0. Loppukilpailussa Walker kohtasi kolme pohjoisamerikkalaista urheilijaa, joista kovin ennakkoon oli olympiaennätystä molemmissa karsintajuoksuissaan sivunnut James Rector. Finaalissa Walker kuitenkin voitti Rectorin vajaan puolen metrin erolla ajalla 10,8.
Walker on edelleen nuorimpana 100 metrin olympiavoiton saavuttanut miesjuoksija. Hän oli voittaessaan 19 vuoden ja 128 päivän ikäinen.
Carrot
Carrot Palvelut Oy on suomalainen henkilöstövuokraus-, rekrytointi- soveltuvuustestausyritys. Carrot on toiminut vuodesta 1998, ja sen pääomistaja on Panostaja Oyj.
Carrotin toimitusjohtaja on Mika Peltoniemi ja hallituksen puheenjohtaja Minna Telanne.
Panostaja Oyj ilmoitti huhtikuussa 2018 ostavansa Carrot Palvelut Oy:n.
Jack Barsky
Varhainen elämä
Dittrich syntyi miehitetyssä Saksassa toukokuussa 1949 hieman ennen Saksan demokraattisen tasavallan perustamista ja eli lapsuutensa Bad Muskaun kaupungissa. Hänen opettajaisänsä oli vakaumuksellinen marxismi-leninismin kannattaja. Hänellä oli myös häntä kolme vuotta nuorempi veli Günther. Dittrich lähetettiin 14-vuotiaana sisäoppilaitokseen. Pian Barskyn myöhemmin itselleen ja toisilleen etäisiksi kuvailemat vanhemmat erosivat.
Ura KGB:ssa
Opiskellessaan kemiaa Jenan yliopistossa Dittrich liittyi valtaapitävän Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen jäseneksi ja pian hänelle tarjottiinkin töitä paikallisesta VEB Carl Zeiss Jena -kombinaatista. Kemianalan työtarjous paljastui kuitenkin tiedustelupalvelu Stasin luomaksi verukkeeksi jonka varjolla poliittisesti luotettavaksi katsottu Dittrich houkuteltiin osallistumaan Neuvostoliiton tiedustelupalvelu KGB:n koulutusohjelmaan Berliinissä. Vakoojataitojen peruskoulutuksen jälkeen Dittrich lähetettiin vuonna 1975 jatkokoulutukseen Moskovaan valmistautumaan toimintaan Yhdysvalloissa.
Viimein vuonna 1978 Dittrichille annettiin suunnilleen samanikäisen mutta todellisuudessa jo lapsena Marylandissa kuolleen amerikkalaisen Jack Philip Barskyn nimelle kirjattu syntymätodistus. Dittrichille annettiin tehtäväksi matkustaa väärennetyillä kanadalaisilla asiakirjoilla Yhdysvaltoihin, hankkia oikea Yhdysvaltain passi, ja soluttautua Yhdysvaltain presidentin kansallisen turvallisuuden neuvonantaja Zbigniew Brzezinskin lähipiiriin.
Dittrich saapui onnistuneesti Yhdysvaltoihin Chicagoon Meksikosta kanadalaisena William Dysonina esiintyen lokakuun 8. päivänä vuonna 1978 ja matkusti välittömästi eteenpäin New Yorkiin aloittaakseen uuden elämänsä Jack Barskyna. Pian kävi kuitenkin ilmi että edes passin hankkiminen pelkän syntymätodistuksen varassa olisi käytännössä mahdotonta, ja maan korkeimpaan johtoon soluttautuminen ilman kontakteja vähintään yhtä hankalaa. Dittrichin onnistui kuitenkin hankkia tarpeeksi muita asiapapereita pitääkseen uskottavasti yllä Barskyn peitetarinaa ja työskenteli polkupyörälähettinä sekä kävi iltakoulua saadakseen myös uudelle identiteetilleen jonkinlaisen koulutuksen. Vuonna 1984 Barsky pääsikin työskentelemään tietokoneohjelmoijana MetLife-vakuutusyhtiölle ja lähetti työssään haltuunsa saamiaan ohjelmistoja Moskovaan. Barsky laati KGB:lle myös raportteja tapahtumista Yhdysvalloissa sekä muun muassa listoja äärioikeistolaisista henkilöistä joiden rekrytointia siihen erikoistuneiden agenttien kannattaisi yrittää.
Dittrich oli mennyt entisen tyttöystävänsä Gerlinden kanssa naimisiin käydessään Saksassa vuonna 1980 ja sai lapsen, kotimaassaan käyttämänsä peitetarinan mukaan hän oli opiskellut diplomaatiksi ja työskenteli Neuvostoliitossa kaukaisessa Baikonurin avaruuskeskuksessa josta hänen nimissään lähetettiin ajoittain kirjeitä.
Yhdysvalloissa Barsky puolestaan seurusteli Guyanasta kotoisin olevan paperittoman maahanmuuttajan kanssa ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1986, oman kertomuksensa mukaan vain saadakseen tälle laillisen oleskeluluvan mutta vaimon tultua raskaaksi pariskunta pyrki kuitenkin elämään normaalia perhe-elämää. Barskyn mukaan hän selvitti kahden toisistaan tietämättömän perheen ristiriidan pitämällä mielessään Dittrichin ja Barskyn identiteetit erossa toisistaan.
Vakoilun loppu
Vuonna 1988 Barskyn eläessä Queensin kaupunginosassa New Yorkissa KGB ilmeisesti epäili vakoilutoiminnan paljastuneen Yhdysvaltain viranomaisille. Hänelle ilmoitettiin tästä ennalta sovitun koodin mukaisesti punaisella maaliroiskeella työmatkansa varrella sijaitsevalla metroasemalla. Koodin mukaan Barskyn tuli viipymättä ilmoittautua Neuvostoliiton lähetystössä Kanadassa Itä-Berliiniin paluuta varten. Omien sanojensa mukaan Barsky ei kuitenkaan halunnut hylätä perhettään Yhdysvalloissa ja päätti jättää käskyn huomiotta. Muutamaa kuukautta myöhemmin KGB:n agentti tapasi hänet metrossa henkilökohtaisesti ja toisti käskyn, uhaten myös voimatoimilla mikäli Barsky edelleen niskottelisi. Barsky kuitenkin valehteli saaneensa HIV:n ja tarvitsevansa hoitoa Yhdysvalloissa, luottaen KGB:n pelkäävän viruksen leviämistä Neuvostoliitossa ja jättäen hänet rauhaan. Hän myös lupasi olla loikkaamatta eikä KGB enää pitänytkään häneen yhteyttä.
Saksassa elävälle vaimolle joka oli ainoana tietoinen Dittrichin todellisista työtehtävistä KGB välitti epävirallisen tiedon tämän AIDS-kuolemasta Amerikassa. Virallisesti Dittrich julistettiin kadonneeksi ja pariskunnalle myönnettiin avioero. Dittrichin äiti pyrki turhaan löytämään hänet Neuvostoliitosta ottaen yhteyttä saksalaisiin ja neuvostoliittolaisiin viranomaisiin, kirjoittaen jopa henkilökohtaisen kirjeen neuvostojohtaja Mihail Gorbatšoville. Saksan liittotasavallan ulkoministeriö totesi asiaa selvitettyään Dittrichin peitetarinan olevan mahdoton, sillä todellinen projekti Baikonurissa oli päättynyt jo vuonna 1978. Parkinsonin tautiin sairastunut äiti ei kuitenkaan ennen kuolemaansa ehtinyt saada totuutta selville.
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1992 KGB-majuri Vasili Mitrohin loikkasi Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelu MI6:n palvelukseen vieden mukanaan huomattavan määrän asiakirjoja, sisältäen myös Barskyyn liittyviä mainintoja. Näiden avulla FBI:n onnistui selvittää identiteettivarkaus ja paikantaa vakoojaksi epäilemänsä Barsky Pennsylvaniassa vuonna 1994 tarkkaillen häntä naapuriksi soluttautuneen agentin avulla kolme vuotta. Intensiivinenkään tarkkailu ei kuitenkaan tuottanut merkkejä vakoilusta kunnes vuonna 1997 Barsky paljasti oikean taustansa perheriidan yhteydessä vaimolleen, olihan hänenkin oleskelulupansa Yhdysvalloissa sidottu Barskyn oletettuun kansalaisuuteen. Keskustelun salakuunnelleet FBI-agentit pidättivät Barskyn pian tapauksen jälkeen ja antoivat tämän valita yhteistyön tai vankilan väliltä. Barsky kertoi lopettaneensa vakoojatoimintansa jo vuonna 1988 ja suostui täyteen yhteistyöhön kertoen tietojaan KGB:n toiminnasta. Hänen sallittiin pitää identiteettinsä Barskyna ja hänelle myönnettiin lopulta myös Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 2014.
Toiminta paljastumisen jälkeen
Barskyn vakoojataustan paljastuttua hän kertoi asiasta myös amerikkalaiselle tyttärelleen joka puolestaan otti yhteyttä Dittrichin perheeseen Saksassa. Lasten yhteydenpidosta huolimatta Barskyn suhteet molempiin perheisiin jäivät kuitenkin vaikeiksi ja myös avioliitto Yhdysvalloissa päättyi riitaisaan eroon. Hän jatkoi kuitenkin työuraansa IT-alalla ja meni myöhemmin naimisiin jamaikalaisen naisen kanssa saaden myös viidennen lapsensa. Barsky julkaisi kokemuksistaan omaelämäkerrallisen teoksen Deep Undercover: My Secret Life and Tangled Allegiances as a KGB Spy in America vuonna 2017.
Barsky on esiintynyt usein myös mediassa asiantuntijana varsinkin nykyisen kotikaupunkinsa Atlantan CNN-kanavalla, kommentoiden varsinkin Venäjän tiedustelutoimintaan liittyviä teemoja.
Siegfried Jerusalem
Siegfried Jerusalem (s. 17. huhtikuuta 1940 Oberhausen) on saksalainen tenori, fakiltaan heldentenori. Oopperaosistaan ja aivan erityisesti Richard Wagnerin teosten sankaritenorin rooleistaan tunnettu laulaja alkoi 1990-luvulla paneutua myös liediin, varsinkin Richard Straussin, Gustav Mahlerin ja Robert Schumannin laulutaiteeseen.
Hänen kuuluisimpia roolejaan ovat olleet muun muassa Wagnerin Siegfriedin ja Parsifalin nimiroolit sekä Tristanin ja Isolden Tristan.
Katherine Schwarzenegger
thumb|Katherine Schwarzenegger Katherine Schwarzenegger (s. 13. joulukuuta 1989 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on näyttelijä ja poliitikko Arnold Schwarzeneggerin ja toimittaja Maria Shriverin vanhin lapsi.
Hänellä on yksi nuorempi sisko, Christina Schwarzenegger, sekä kaksi nuorempaa veljeä, Patrick Schwarzenegger ja Christopher Schwarzenegger. Lisäksi hänellä on isänsä puolelta velipuoli, Joseph Baena.
Schwarzenegger avioitui kesäkuussa 2019 näyttelijä Chris Prattin kanssa. Heille syntyi elokuussa 2020 tytär, ja joulukuussa 2021 pariskunta ilmoitti odottavansa toista lasta.
Viestinnän johtaminen
Viestinnän johtaminen (aikaisemmin yhteisöviestintä) on yksi Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun opintosuunnista (ent. pääaine), joka paneutuu muun muassa organisaatioiden sidosryhmäsuhteisiin, maineenhallintaan, kriisiviestintään ja digitaalisiin viestintästrategioihin.
Mitä viestinnän johtaminen on
Viestinnän johtamisen tehtävä on edistää organisaation toimintaa ja sen jatkuvuutta sidosryhmäsuhteiden rakentamisen sekä organisaation hyvän maineen vaalimisen kautta. Viestinnän tutkimus näkee organisaatiot osana yhteiskuntaa, missä organisaatio pystyy menestymään vain ottamalla huomioon sen ympärillä olevat sidosryhmät sekä heidän tarpeensa ja odotuksensa. Koska teknologia mahdollistaa viestinnän suoraan yleisöille ja yleisöjen välillä esimerkiksi sosiaalisen median kautta, viestinnän johtamisessa ollaan siirtymässä teema-areena ajatteluun. Tässä ajattelussa yksisuuntaista tiedottamista tekevät organisaatiot, yhteisöt ja brändit nähdään vain yhtenä äänenä dynaamisessa julkisessa keskustelussa. Viestinnän johtaminen sisältää sekä organisaation sisäisen työyhteisöviestinnän, että ulkoisten sidosryhmäsuhteiden hoitamisen esimerkiksi päättäjiin, mediaan ja vaikuttajiin.
Opetus ja tutkimus
Viestinnän johtamisen opetus ja tutkimus painottuvat dynaamisiin sidostyhmäsuhteisiin ja aineettomaan pääoman hyödyntäminen erityisesti digitaalisessa toimintaympäristössä. Viestintä liittyy vahvasti muihin tieteen alueisiin, kuten markkinointiin, johtamiseen, joukkoviestintään, informaatiotieteisiin, tietotekniikkaan sekä psykologiaan ja sosiologiaan.
Viestinnän johtaminen sijoittuu Jyväskylän Yliopiston kauppakorkeakoulun Digital Marketing & Communication -tutkimusryhmään. Viestinnän johtamisen oppiaineessa johdetaan parhaillaan isoa TEKES-rahoitteista tutkimusprojektia sisältömarkkinoinnin logiikasta.
Koulutuksen tarjoamat uramahdollisuudet
Viestinnän johtamisen opinnot valmentavat opiskelijoita toimimaan viestinnän ammattilaisina yrityksissä, julkisella sektorilla, järjestöissä, tutkimusyhteisöissä, viestintätoimistoissa tai itsenäisinä konsultteina. Kauppalehden vertailun mukaan vuonna 2017 viestintäala oli neljänneksi kannattavin yritysala Suomessa.
Työtehtävinä tämä tarkoittaa tiedottajan tehtävien hoitamista, viestinnän strategista suunnittelua, johdon konsultointia ja asiantuntijatehtäviä esimerkiksi mediasuhteiden hallinnassa, sisältöjen luomisessa, tutkimuksessa, konsultoinnissa ja viestinnän ohjeistamisessa. Ammattinimikkeitä ovat muun muassa viestintäpäällikkö, viestintäkonsultti, sisältöstrategi, viestintäjohtaja, viestinnän suunnittelija, tiedottaja ja viestinnän asiantuntija.
Kalvaskynsimö
Kalvaskynsimö voi kasvaa noin kymmenkunta senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on lehdetön sekä yleensä karvainen, mutta toisinaan kalju. Varressa on useimmiten sekä tähtikarvoja että tavallisia yksihaaraisia karvoja. Lehdet kasvavat ruusukkeena varren tyvellä ja ovat väriltään tummanvihreitä. Lehdet ovat myös karvaisia ja toisinaan hammaslaitaisia. Kukat ovat vaaleankeltaisia, ja terälehdet menevät reunoiltaan usein hieman päällekkäin. Kalvaskynsimö kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelminä olevat lidut ovat karvaisia.
Kalvaskynsimö kasvaa tuntureilla kalliohyllyillä sekä vuotomailla. Kalvaskynsimöä ei kasva Suomessa.
Anneke Venema
Anneke Venema (s. 19. tammikuuta 1971) on alankomaalainen soutaja. Hän saavutti kahdeksikossa olympiahopeaa Sydneyssä 2000. Hän jäi perämiehettömässä kaksikossa Atlantan olympialaisissa 1996 B-finaaliin ja sijoittui kokonaistuloksissa kahdeksanneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia kahdeksikossa Tampereella 1995 ja perämiehettömässä nelosessa Luzernissa 2001.
Islam Euroopassa
Suhteellisesti suurimmat eurooppalaiset muslimiväestöt ovat Albaniassa (61 % vuonna 2011) ja parissa muussa Balkanin maassa. Sen jälkeen tulevat vuoden 2016 tietojen mukaan Bulgaria (11,1 %), Ranska (8,8 %), Ruotsi (8,1 %) ja Belgia (7,6 %). Jos maahanmuutto islamilaisista maista jatkuu normaalisti, suhteellisesti suurimmat muslimiväestöt olisivat ennusteen mukaan vuonna 2050 Ruotsissa (20,5 %), Ranskassa (17,4 %) ja Italiassa (12,4 %).
Uhkakuvia
pienoiskuva|[[Pariisi|Pariisin suuri moskeija rakennettiin 1. maailmansodan jälkeen.]] Muslimien lukumäärän kasvu on saanut jotkut näkemään siinä vaaran merkkejä. Hollantilainen arabian professori ja europarlamentaarikko Hans Jansen katsoi Hollannin kokemusten pohjalla, että länsimainen sananvapaus joutuu vaaraan. Hän syytti hollantilaisia poliitikkoja ja tiedotusvälineitä alistumisesta islamistien vaatimuksiin.
Synkimmän uhkakuvan esittää Egyptistä paennut juutalainen Gisele Littman, joka kirjoittaa heprealaisella nimimerkillä Bat Ye'or. Hän katsoo, että 1970-luvun öljykriisin jälkeen Euroopan talousyhteisö EEC alistui myötäilemään arabimaailman vaatimuksia. Antautuminen Lähi-idän islamilaisille öljyntuottajavaltioille on johtanut ulkopolitiikassa Israelin arvosteluun. Muissakin kysymyksissä Euroopan valtiot poikkeavat länsimaisia arvoja myös edustavista Yhdysvalloista. Bat Ye'or loi käsitteen ”Eurabia” kuvaamaan tätä politiikkaa.
Brittiläinen historioitsija Niall Ferguson näkee Euroopan kehityksessä vaihtoehtoja. On mahdollista, että eurooppalaiset maallistuvat ja luopuvat kristinuskosta samaan aikaan, kun islam saa kasvavan muslimiväestön ansiosta yhä näkyvämmän sijan Euroopassa. Toinen mahdollisuus on äärioikeiston nousu ja rajojen sulkeminen. Kolmas mahdollisuus on islamin maallistuminen ja liberalisoituminen kristinuskon tavoin niin, että molemmat uskonnot löytävät toisensa.
Hans Jansen näki Euroopan pelastuksen ainoastaan islamin maallistumisessa: ”Kun oppii tuntemaan muslimeja, voi havaita, että he kaikki eivät usko islamin synkimpiin puoliin – eivätkä itse asiassa islamiin ollenkaan. Uskonnon jättämiselle on olemassa suuri potentiaali.”
Toimittaja Tom Kankkonen toteaa, että Saksan turkkilaisten keskuudessa kehitys on vienyt eri suuntiin. Maallistuminen on edennyt, mutta vielä enemmän on kasvanut hyvin uskonnollisten muslimien osuus. Kankkonen arvioi, että jos vastakkainasettelu lisääntyy, se voi vahvistaa eristäytymistä ja vanhoillisen islamin suosiota muslimien keskuudessa.
Janne Hyppönen
Janne Hyppönen (s. 14. syyskuuta 1970 Vehkalahti) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on toiminut Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausliigassa FC KooTeePeen ja MyPan valmentajana.
Pelaajana Hyppönen pelasi parhaimmillaan Veikkausliigassa Kotkan TP:ssä kausina 1999 ja 2000. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Hän teki 2 maalia kaudella 1999.
Hyppönen toimi Veikkausliigassa pelanneen FC KooTeePeen päävalmentajana kauden 2003 lopulta kauteen 2006. FC KooTeePee saavutti liigassa hänen valmennuskaudellaan 81 ottelussa 26 voittoa, 19 tasapeliä ja 36 tappiota.
Liddlen oireyhtymä
thumb|right|Liddlen syndrooma periytyy [[autosomi|autosomaalisesti dominantisti.]]
Janne Hyppönen
Kaudella 2010 Hyppönen siirtyi takaisin FC KooTeePeen valmentajaksi Ykköseen, jossa hän jatkoi myös kausilla 2011 ja 2012.
Liddlen oireyhtymä
Liddlen oireyhtymä on harvinainen aineenvaihduntaan vaikuttava perinnöllinen sairaus. Liddle johtuu yhden geenin virheestä ja aiheuttaa jo nuorella iällä vakavia komplikaatioita. Liddle johtuu joko perimästä tai mutaatiosta. Geenivirhe on autosomissa dominantisti periytyvä. Liddlen oireyhtymä siis periytyy 50 % todennäköisyydellä ja sukupuolesta riippumatta. Mutaatio johtaa munuaisten distaalisen kokoojaputken ENaC-kanavien liian voimakkaaseen toimintaan, josta seuraa natriumionien takaisinimeytyminen verenkiertoon. Natriumionien takaisin imeytymisen vastapainoksi tubulukseen erittyy kalium- ja vetyioneja.
Oireet
Helpoimmin havaittavat oireet ovat sekundaarisia: kohonnut verenpaine ja sydänoireet. Verikokeissa Liddle-potilaalla on tyypillisesti havaittavissa huomattava hypokalemia, hypoaldosteronismi ja hyporeninismi. Alhainen kaliumtaso aiheuttaa helposti takykardiaa, joka on pahassa tapauksessa hengenvaarallinen tila. Natriumionien voimakas takaisinimeytyminen ilmenee korkeana verenpaineena. Aldosteronin ja reniinin alentunut määrä on seurausta korkeasta verenpaineesta ja natriumin pitoisuudesta veressä.
Hoito
Suomessa Liddleä hoidetaan amiloridi-lääkityksellä, ja lääkehoidon vaste on ollut hyvä. Amiloridi on kaliumia säästävä diureetti, jonka saamiseksi tarvitaan Lääkelaitokselta erityislupa, koska yhdelläkään pelkästään amiloridiin perustuvalla lääkkeellä ei ole tuontilupaa Suomeen. Lääkehoidolla ei kuitenkaan ole kuratiivista vaikutusta, vaan hoito on oireenmukaista.
Luettelo vuoden 1989 miehittämättömistä avaruuslennoista
Tämä on luettelo vuoden 1989 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1989 tehtiin 139 miehitetyn tai miehittämättömän avaruusaluksen laukaisuyritystä, joista liki kaikki onnistuivat.
SS Asiatic (1871)
SS Asiatic (joskus kutsuttu myös RMS Asiatic) oli White Star Linen omistama postihöyrylaiva. Sisaraluksensa SS Tropicin tavoin alus ostettiin 1871 keskeneräisenä Thomas Royden and Sonsin telakalta Liverpoolista. Alus oli laskettu vesille 1. joulukuuta 1870.
Alus määrättiin maaliskuussa 1872 epäonnistuneelle Suezin kanavan kautta kulkevalle Liverpoolin ja Kalkutan väliselle reitille. Alus teki 25. helmikuuta 1873 ensimmäisen matkansa Liverpoolista Valparaisoon, mutta sekin osoittautui taloudellisesti tuloksettomaksi. Matkan aikana RMS Atlantic haaksirikkoutui Kanadan rannikolla, jolloin White Star Line myi SS Tropicin ja SS Asiaticin lontoolaiselle African Steamship Companylle saadakseen tuottoa. Asiatic nimettiin Ambriziksi.
Ambriz
Ambriz oli joulukuussa 1883 Belfastissa telakalla huollettavana, jolloin sen kattilat vaihdettiin, koneet huollettiin ja sen kapasiteettia kasvatettiin 200 tonnilla. Alus palasi liikenteeseen 1884 Liverpoolin ja New Orleansin väliselle reitille kuljettamaan puuvillaa.
Ambriz myytiin 1895 Majungaan Cie Française Charbonnage et de la Batelagelle a Madagascar yhtiölle. Alus muuttui yhtiön hiiliproomuksi, joka matkasi Eurooppaan, pääasiassa Cardiffiin, mikäli hiilivarastot tarvitsivat täydennystä. Ambriz tuhoutui helmikuussa 1903 Madagaskarin rannikolla.
Hajdú-Bihar
Hajdú-Bihar on lääni Itä-Unkarissa. Se rajautuu Békésin, Jász-Nagykun-Szolnokin, Borsod-Abaúj-Zemplénin ja Szabolcs-Szatmár-Beregin lääneihin sekä idässä Romaniaan. Läänin pääkaupunki on Debrecen. Muita kaupunkeja ovat Hajdúböszörmény ja Hajdúszoboszló. Läänin pinta-ala on 6 209 km² ja sen väkiluku arviolta 537 268 (vuonna 2015).
Maasto on alavaa; se on osa Unkarin Suurta alankoa (Alföld). Korkein kohta on 170,5 metriä merenpinnan tasosta ja matalin 85 metriä. Läänin alueella virtaavat Tisza ja Körös.
Angels and Airwavesin diskografia
Angels and Airwaves (tunnetaan myös lyhenteellä AVA) on vaihtoehtorockyhtye, jonka perustajajäseniin kuuluvat Blink 182:n entinen kitaristi-laulaja Tom DeLonge, Hazen Streetin ja Box Car Racerin kitaristi David Kennedy, The Distillersin ex-basisti Ryan Sinn ja The Offspring -rumpali Atom Willard. Yhtye julkaisi ensisinglensä The Adventure 18. toukokuuta 2006 ja esikoisalbuminsa We Don’t Need to Whisper 23. toukokuuta 2006.
SS Republic (1872)
SS Republic oli valtamerialus, jonka Harland & Wolff rakensi vuonna 1871 White Star Lineä varten. Republicin oli tarkoitus saada nimekseen Arcatic, mutta nimeä muutettiin.
Helena Haavisto
Helena Haavisto (24. elokuuta 1927 Alajärvi – 13. heinäkuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikoulussa 1945–1947 ja näytteli sitten Savonlinnassa, Mikkelissä, Vaasassa, Tampereen Teatterissa ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa vuoteen 1965, jolloin jäi freelanceriksi.
SS Republic (1872)
Republic oli 420 jalkaa pitkä, ja sen bruttovetoisuus oli 3,984 tonnia. Laivan käyttövoimana olivat sekä höyrykone, että neljä mastoa ja purjeet. Laivassa oli tilaa 166 ensimmäisen luokan matkustajalle ja välikansitilaan mahtui jopa 1,000 matkustajaa.
Helena Haavisto
Ensimmäisen kerran hän esiintyi elokuvassa Härmästä poikia kymmenen (1950). Suomalaiset muistavat hänet ennen kaikkea 1960- ja 1970-luvuilla tuotetusta Naapurilähiö-televisiosarjasta, jossa hän esitti Lieslahden perheen Marjatta-äitiä, ammatiltaan lastensuojelun tarkastajaa. Haavistolla oli myös merkittävä rooli Pekka Parikan ohjaamissa elokuvissa Pohjanmaa (1988) ja Talvisota (1989).
SS Republic (1872)
White Star Line myi Republicin Holland America Linelle, joka muutti laivan nimen Maasdamiksi. Maasdam lähetettiin korjaukseen G. Forrester & Colle Liverpooliin koneiden vaihtamista varten. Samalla laivaa muutettiin niin, että se pystyi kuljettamaan 150 henkilöä ensimmäisessä luokassa,  60 toisessa luokassa ja 800 välikansitaloissa. Kun laiva oli valmis se alkoi kulkea 15. maaliskuuta 1890 reittiä Rotterdamin ja New Yorkin välillä. Yhdeksän vuotta myöhemmin vaihtuvien markkinoiden kanssa Maasdamia korjattiin jälleen ensimmäisen luokan matkustajia ja välikansitilalla matkustavia ajatellen. Korjauksen jälkeen laiva jatkoi reitillä Rotterdam-New York  6. maaliskuuta 1902 saakka.
Helena Haavisto
Helena Haavisto oli vuodesta 1952 naimisissa Jorma Panulan kanssa ja heillä on kaksi tytärtä, näyttelijät Terhi Panula ja Anu Panula, sekä pojat Petri Panula ja Sami Panula. Pari erosi vuonna 1992. Haavisto harrasti kuvanveistoa ja piti 1980-luvulla omaa Kellarigalleriaa Helsingin Fredrikinkadulla. Painin olympiavoittaja Arvo Haavisto oli Helena Haaviston setä.
SS Republic (1872)
Maasdam myytiin 1902 Italialaiselle laivanvarustamolle, joka nimesi taas laivan uudestaan. Tällä kertaa alus sai nimekseen Vittoria. Myöhemmin, 1902, Vittoria myytiin jälleen, tällä kertaa La Velocelle. La Veloce nimesti Vittorian Citta di Napoliksi.
Citta di Napoli korjautettiin niin että se pystyi kuljettamaan 1,424 siirtolaismatkustajaa. Alus aloitti purjehduksensa 30. syyskuuta 1902 Genovan, Napolin ja New Yorkin välillä. Citta de Napoli kulki reittiä 27. huhtikuuta 1907 saakka. Laiva romutettiin vuonna 1910.
Sääʹmođđâz
Sääʹmođđâz on toistaiseksi ainoa koltansaamenkielinen julkaisu. Talkootyönä toimitettua lehteä julkaistiin Suomessa vuosina 1978–1986. Lehti ilmestyi neljä kertaa vuodessa.
Nacho Monreal
Ignacio ”Nacho” Monreal Eraso (s. 26. helmikuuta 1986 Pamplona, Navarran maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edusti kotimaansa seurojen lisäksi 6,5 kautta englantilaisseura Arsenalia.
Seurajoukkueura
Monreal on Osasunan kasvatti. Hän debytoi seuran edustusjoukkueessa Mestarien liigan karsiinoissa Hamburger SV:tä vastaan elokuussa 2006. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki 22. lokakuuta 2006 ottelussa Valenciaa vastaan. Kaudesta 2007–2008 lähtien hän oli joukkueen ykkösvalinta pelipaikalleen. Hän pelasi Osasunassa 127 Primera Divisiónin ottelua, ja teki kolme maalia.
10. kesäkuuta 2011 hän teki viisivuotisen sopimuksen kesän aikana jo kovasti vahvistuneen Málagan kanssa. Hänestä maksettiin 6 miljoonan euron siirtokorvaus. Hän pelasi seurassa puolentoista vuoden aikana 45 pääsarjaottelua. Hän debytoi myös Mestarien liigassa.
Tammikuussa 2013 Monreal siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin, jossa hän pelasi 6,5 vuotta. Hän voitti sekä FA Cupin eetä FA Community Shieldin 2014, 2015 ja 2017. Hän pelasi 12 ottelua, mukaan lukien tappiollinen finaali, Eurooppa-liigassa 2018–2019. Valioliigassa hän pelasi kaikkiaan 187 ottelkua ja teki seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän esiintyi yhteensä 19 ottelussa.