cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Super Mario 3D World
Pelaaminen
Super Mario 3D Worldissa on uusia lisävoimia. Ensimmäinen uusi lisävoima on kissankello, jonka otettuaan pelaaja muuttuu kissaksi ja voi raapia vihollisia ja kiipeillä seinillä. Toinen uutuus on tuplakirsikka, jonka avulla pelaaja voi monistaa itseään ja aiheuttaa moninkertaista vahinkoa. Muita uusia lisävoimia on tykkilaatikko, jolla voi ammuskella vihollisia ja valolaatikko, jolla voi tuhota kummitusvihollisia.
Peli hyödyntää Wii U:n GamePad-ohjamen kosketusnäyttöä ja mikrofonia. Pelaaja pystyy näyttöä koskettelemalla pitämään vihollisia paikoillaan ja löytämään salaisuuksia sekä puhaltamaan erilaisia objekteja. Super Mario 3D World sisältää myös salaisen pelin, Luigi Bros.in, jota pääsee pelaamaan, jos on New Super Luigi U-pelistä tallennus Wii U:lla.
Juoni
Mario, Luigi, Prinsessa Peach ja Toad kävelevät ulkona, kunnes he huomaavat mysteerisen putken. Sieltä tulee ulos keiju, Sprixie Princess, joka selittää, että Bowser on kaapannut hänen ystävänsä. Yhtäkkiä Bowser tulee putkesta ja kidnappaa hänet. Mario, Luigi, Peach ja Toad lähtevät perään.
Vastaanotto
Super Mario 3D World sai myönteisen vastaanoton. IGN antoi pelille 9.6/10, Eurogamer 10/10 , Edge 9/10. ja GameSpot myös 9/10
Kaio de Almeida
Kaio Márcio Ferreira Costa de Almeida (s. 19. lokakuuta 1984, João Pessoa, Paraíba) on brasilialainen uimari, joka rikkoi 50 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen lyhyellä radalla 17. joulukuuta 2005, Santosissa, ajalla 22,60. Ennätys kesti voimassa lähes kolme vuotta, lokakuuhun 2008, jolloin Australian Matt Jaukovic rikkoi sen. Marraskuussa 2009 Almeida teki Tukholmassa 200 metrin perhosuinnin lyhyen radan maailmanennätyksen 1.49,11.
Almeida sai Santo Domingon Pan-Amerikan kisoissa 2003 hopeaa 200 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Hän edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2004, missä hän sijoittui 17. sijalle 100 metrin perhosuinnissa sekä 19. sijalle 200 metrin perhosuinnissa. Montrealin MM-kilpailuissa 2005 hän oli 100 metrin perhosuinnissa seitsemäs. Shanghain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2006 hän voitti maailmanmestaruuden 100 metrin perhosuinnissa ajalla 51,07 ja oli kolmas 50 metrin perhosuinnissa. Rio de Janeiron Pan-Amerikan kisoissa 2007 hän sai kultaa 100 ja 200 metrin perhosuinnissa sekä hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Almeida sijoittui Pekingin olympialaisissa 2008 seitsemänneksi 200 metrin perhosuinnissa ja 15:nneksi 100 metrin perhosuinnissa. Rooman MM-kilpailuissa 2009 hän oli 200 metrin perhosuinnissa neljäs. Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 hän sai hopeaa 200 metrin perhosuinnissa sekä pronssia 100 metrin perhosuinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Almeida on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 74 kiloa.
Hittejä, kersantti Karoliina!
Hittejä, kersantti Karoliina!, 20 kaikkien aikojen kovinta Popeda-hittiä (POKOCD 203), on suomalaisen Popeda -yhtyeen kolmas kokoelmalevy. Se julkaistiin 27. lokakuuta 1997. Joulukuussa 1998 levystä julkaistiin rajoitettu erikoispainos, jossa oli mukana Popedan 20-vuotisjuhlakonsertissa Tullikamarin Pakkahuoneella Tampereella äänitetty live-CD.
Konsertissa vierailevina solisteina toimivat muun muassa Olli Lindholm, Dave Lindholm sekä Moog Konttinen ja soittivat kaikki yhtyeen aiempiin kokoonpanoihin kuuluneet muusikot, lukuun ottamatta vuonna 1986 kuollutta Arwo Mikkosta sekä basisti Risto "Eebo" Lehtistä, joka omien sanojensa mukaan oli esiintymisen loppupuolella menossa lavalle mutta tungoksesta johtuen ei sinne päässyt.
Silver-veneet
Silver-veneitä on valmistettu Ähtärissä vuodesta 1990 alkaen, jolloin yrityksen perustivat aiemmin Fiskarsilla työskennelleet työntekijät. Aiemmista suomalaisista alumiiniveneistä poiketen Silver-veneiden sisäosat rakennettiin lujitemuovista ja runko alumiinista. Yhtiö kutsui rakennetta nimellä Alu-Fibre.
Mallistot
Silverin mallisto koostuu kolmesta mallisarjasta X, Y ja Z. Venemallit on nimetty eläinten mukaan ja perään on lisätty tyyppikuvaus, kuten Tiger DC tai Tiger BR.
X-sarja
X-sarjan veneet on valmistettu kokonaan merialumiinista, mikä tekee malleista helppohoitoisia, kestäviä ja hiljaisia. Veneissä runko, sisälaidat, turkkipinta, istuin-/säilytyslaatikot kansineen, uimatasot, takakeskipenkki sekä perän kaksi klafﬁpenkkiä ovat kaikki valmistettu alumiinista.
Y-sarja
Y-sarja on perinteisin Silverin mallistoista. Malliston veneitä on valmistettu vuodesta 1990. Y-sarjan veneet on valmistettu hyödyntäen ainutlaatuista AluFibre rakennetta. AluFibre rakenteessa yhdistetään kestävä merialumiini miellyttävään lasikuituun. Turvallisuuden ja äänettömyyden veneisiin tuo vettymätön polyuretaanivaahto alumiinin ja lasikuidun välissä. Tämän rakenteen ansiosta vene kelluu vaikka vedellä täytettynä.
Z-sarja
Z-sarja on mallisarjoista uusin. Kokonaan lasikuituisia veneitä on valmistettu Silverillä vuodesta 2018. Z-sarjasta löytyy Silverien suurin malli, yli kahdeksan metriä pitkä Raptor DCz Day Cruiser. Z-sarjaa valmistetaan muista Silvereistä poiketen Valkeakoskella. Z-sarjasta löytyy myös tällä hetkellä Silver malliston ainoat Day Cruiserit eli veneet joissa voi yöpyä.
Silverin kaikkien mallisarjojen veneisiin on olemassa laaja vakiovarustus sekä paljon lisävarusteita, muun muassa sateelta ja tuulelta suojaavat kuomut.
AluFibre-rakenne
Silver-veneissä käytetty AluFibre rakenne yhdistää merialumiinin ja lasikuituiset sisäosat veneessä. Alumiinin ja Lasikuidun väli täytetään vettymättömällä polyuretaanivaahdolla. Rungon kiertojäykkyys tulee kestävästä rungosta, joten lasikuituisen sisus on lähinnä esteettinen ja käyttömukavuutta lisäävä.
Silver-veneet ja Terhitec Oy
Vuonna 2009 Silver siirtyi TerhiTec Oy:n omistukseen, joka halusi jatkaa Silverin tekemistä samoja arvoja noudattaen: olla arvostetuin käytännöllisten veneiden valmistaja Euroopassa.
TerhiTec Oy on Euroopan johtavia ISO9001-laatusertifioituja venevalmistajia. Yhtiön Ähtärissä ja Rymättylässä sijaitsevissa tehtaissa on valmistettu noin 215 000 venettä vuodesta 1972. TerhiTec on ainoa eurooppalainen venevalmistaja joka pystyy valmistamaan veneitä kolmesta eri materiaalista: ABS-muoviset Terhi-veneet, lasikuituiset Sea Star-veneet sekä merialumiinin ja lujitemuovin yhdistelmänä tehdyt Silver-veneet.
TerhiTec Oy on osa vuonna 1905 perustettua Otto Brandt -konsernia, johon kuuluvat Honda-maahantuoja Oy Brandt Ab, TerhiTec Oy (Terhi- ja Silver-veneet) sekä Suomen suurin vene-, moottoripyörä- ja mönkijätalo Bike & Boat World Oy.
Vuonna 2014 TerhiTec Oy:n veneiden myynti- ja markkinointivastuu niin kotimaan kuin viennin osalta siirtyi Oy Brandt Ab:n Marine-yksikölle, joka kattaa Otto Brandt -konsernin kaikki venemerkit, (AMT, Faster, Silver ja Terhi) sekä Honda- ja Torqeedo-perämoottorit.
Torre Ejecutiva Pemex
Torre Ejecutiva Pemex on pilvenpiirtäjä ja öljy-yhtiö Petróleos Mexicanosin pääkonttori Méxicon kaupungissa Meksikossa. Rakennuksen suunnitteli meksikolainen arkkitehti Pedro Díaz. Pilvenpiirtäjä on 214 metriä korkea. Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 1976 ja se valmistui vuonna 1982. Rakennus oli valmistuessaan Meksikon korkein rakennus. Vuonna 2003 valmistunut Torre Mayor ohitti Torre Ejecutiva Pemexin 15 metrillä, tullen näin Meksikon korkeimmaksi rakennukseksi.
Charles Fazzino
Charles Fazzino (s. 1955 Pelham, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen graafikko ja taidemaalari.
Fazzinon äiti on suomalainen kuvanveistäjä Irene Fazzino, isä italialainen muotikenkien suunnittelija Salvatore Fazzino. Hän asuu New Yorkissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa.
Fazzino tekee kolmiulotteista poptaidetta, ja aiemmin hänen töitään on luonnehdittu naivistisiksi. Valokuvien kautta hänen töidensä idea ei paljastu, kuten ei taiteen yleensäkään. Fazzinon teosten aiheita ovat "postikorttimaisemat" niin Yhdysvalloista kuin Euroopan maistakin sekä muun muassa pop-ikonit kuten Marilyn Monroe, James Dean ja Elvis Presley.
Fazzinon töitä on ollut esillä noin 600 galleriassa. . Hän on suunnitellut Pori Jazzin vuoden 2009 julisteen ja on ollut muun muassa Super Bowlin virallinen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Parsons School of Designissa ja suorittanut Bachelor of Arts -tutkinnon School of Visual Artsissa Manhattanilla 1977.
Dubain kansainvälinen lentoasema
Dubain kansainvälinen lentoasema (IATA: DXB, ICAO: OMDB; arabiaksi مطار دبي الدولي) on Arabiemiraattien liitossa sijaitseva, Dubaita palveleva kansainvälinen lentoasema. Lentoasema on Emiratesin kotikenttä.
Lentoaseman kautta matkusti noin 89 miljoonaa ihmistä vuonna 2018. Vuonna 2018 lentoasema oli maailman kolmanneksi vilkkain matkustajamäärällä mitattuna.
Suomesta Dubain kansainväliselle lentokentälle lentää talvikautisin Finnair ja ympärivuotisesti flydubai.
Cristian Mungiu
Cristian Mungiu (s. 27. huhtikuuta 1968 Iași, Romania) on romanialainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Mungiu palkittiin vuonna 2007 Kultaisella palmulla elokuvasta 4 kuukautta, 3 viikkoa, 2 päivää. Yli vuorten (După dealuri) oli vuonna 2012 kilpailusarjassa. Sen tapahtumat sijoittuvat ortodoksiseen nunnaluostariin.
Mungiuta on luonnehdittu ohjaajana tekijäksi, jolle jokainen kuvakulma on filosofinen kysymys. Hän käyttää musiikkia ja leikkauksia säästeliäästi, ja toiminta esitetään kuvan sisällä. Hän näyttää tapahtumat ikään kuin näyttämöllä ja jättää katsoan arvioitavaksi mikä on merkittävää.
And I Love Her
And I Love Her on The Beatlesin kappale, joka julkaistiin yhtyeen albumilla A Hard Day’s Night vuonna 1964. Suurimman osan kappaleesta kirjoitti Paul McCartney, mutta sen työstöön osallistui myös John Lennon. Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa, jolloin se nousi Billboard Hot 100 -listan 12. sijalle. Se ilmestyi myös muun muassa joissakin Manner-Euroopan maissa sekä Japanissa, Meksikossa ja Chilessä, mutta ei Britanniassa.
Kappale on tyylillisesti herkkä balladi ja John Lennon kutsuikin ”And I Love Heria” Paul McCartneyn ”ensimmäiseksi ’Yesterdayksi’”.
Laulun synty
Kappaleen pääasiallisen tekijän Paul McCartneyn on sanottu kirjoittaneen kappaleen silloiselle tyttöystävälleen Jane Asherille, mutta McCartney itse on kertonut, ettei sitä ole tehty kenellekään tietylle henkilölle. ”And I Love Her” on latinotyylinen herkkä balladi. McCartney työsti sen Jane Asherin vanhempien omistaman talon kellarissa Lontoon Wimpole Streetillä, missä hän ja Lennon kirjoittivat monet yhtyeen kappaleista. Kun McCartney oli saanut kappaleen valmiiksi, oli tuottaja George Martin sitä mieltä, että lauluun tarvitaan vielä erillinen väliosa. John Lennon on väittänyt auttaneensa sen teossa. McCartneylla on asiasta oma mielipiteensä:
McCartneyn mielestä kappaleen otsikon aloittaminen keskeltä lausetta oli ovelaa. Perry Como käytti myöhemmin samaa ideaa levyttäessään kappaleen ”And I Love You So”.
”And I Love Her” on ilmeisesti ainoa Beatlesin kappale, jossa sävellaji vaihtuu soolon aikana. George Harrison soitti soolon flamenco-kitaralla. Toinen huomionarvoinen asia on se, että kappale kulkee mollissa, mutta vaihtuu aivan lopussa duuriin. Yhtye oli aiemmin käyttänyt samaa keinoa omassa versiossaan kappaleesta ”A Taste of Honey” albumilla Please Please Me.
Äänitys
Laulu äänitettiin Lontoon Abbey Road -studioiden kakkosstudiossa 25–27. helmikuuta 1964. Kappaleesta otettiin kaikkiaan 21 ottoa, joista viimeinen valittiin lopulliseksi versioksi. Kappaleen ensimmäiset versiot olivat nopeampitempoisia ja niissä oli enemmän sähköisiä soittimia – lopullisessa versiossa ainoat elektroniset instrumentit ovat John Lennonin puoliakustinen Gibson J160E -kitara sekä Paul McCartneyn basso. Alkuperäinen versio ei myöskään sisältänyt George Martinin vaatimaa väliosaa. Kyseinen alkuperäinen versio on julkaistu myöhemmin albumilla Anthology 1. Ringo Starr ei soita kappaleessa rumpusettiä vaan bongorumpuja. Kappale viimeisteltiin kaksiosaisessa miksauksessa 3. maaliskuuta ja 22. kesäkuuta 1964.
Julkaisu ja vastaanotto
Yhdysvalloissa ”And I Lover Her” ilmestyi singlenä Capitol Recordsin julkaisemana 20. heinäkuuta 1964 B-puolenaan ”If I Fell”. ”And I Love Her” nousi Billboardin listalle viisi päivää myöhemmin ja oli korkeimmillaan sijalla 12. Listaviikkoja kertyi yhteensä yhdeksän. Se nousi listalle myös Cashboxin (14.) ja Record Worldin (16.) listoilla. Myös B-puoli ”If I Fell” saavutti pientä menestystä ollen Billboard-listalla parhaimmillaan 53. sijalla, Record Worldissa 59. ja Cashboxissa 64. Singlen kannessa käytettiin samaa Dezo Hoffmannin ottamaa kuvaa, joka oli myös Four by The Beatles -EP:n kannessa. Kappale ilmestyi Yhdysvalloissa myös A Hard Day’s Nightin Amerikan-versiolla, jolla oli kappaleen tavallisen version lisäksi George Martinin orkesterin esittämä instrumentaaliversio.
Britanniassa kappale ilmestyi A Hard Day’s Night -albumilla 10. heinäkuuta 1964. Singlenä, tai edes B-puolena, sitä ei julkaistu koskaan. Sen sijaan joissain Manner-Euroopan maissa sekä ainakin Japanissa, Meksikossa ja Chilessä single ilmestyi joko Parlophonen tai Odeon Recordsin julkaisemana. Meksikon-painoksessa B-puolena oli poikkeuksellisesti ”Tell Me Why”.
Singlen kappaleet
A-puoli B-puoli
Muut versiot
”And I Love Her” on yksi coveroiduimmista Beatles-kappaleista, ja 1970-luvun alkuun mennessä siitä oli tehty jo yli kolmesataa levytystä. Oman versionsa ovat levyttäneet muun muassa José Feliciano, Julio Iglesias, Henry Mancini, Barry Manilow, Bob Marley & The Wailers, Sarah Vaughan ja Bobby Womack.
Herbert Spencer
Herbert Spencer (27. huhtikuuta 1820 Derby, Englanti – 8. joulukuuta 1903 Brighton, Englanti) oli englantilainen filosofi ja sosiologi, joka oli uuden ajan kehitysfilosofian merkittävin teoreetikko. Spencer oli oman käsityksensä mukaan synteettinen filosofi, joka syntetisoi luontoa, ihmistä ja yhteiskuntaa koskevat yleiset kehityslainalaisuudet, jotka olivat samat koko elollisessa luonnossa.
Elämänvaiheet
Spencer syntyi Britannian Derbyssä opettaja George Spencerin perheeseen. Hänen isänsä oli uskonnollinen toisinajattelija, joka oli kuulunut metodistien ja kveekarien uskonsuuntiin ja joka luultavasti tartutti poikaan epäuskon kaikkia auktoriteetteja kohtaan. Isä johti Pestalozzin opin mukaista koulua ja toimi Derbyn tieteellisen seuran sihteerinä. Poika ei osallistunut säännölliseen kouluopetukseen vaan sai yksityisopetusta isältään ja sedältään. Myöskään yliopisto-opetusta Spencer ei saanut, vaan opiskeli itsekseen erityisesti luonnontieteitä. Hän kuului aikansa ei-akateemisten ja itseoppineiden sosiologi-yhteiskuntafilosofien joukkoon.
Vuosina 1837–1841 Spencer toimi rautatieinsinöörinä ja sen jälkeen The Economist -lehden toimittajana. Kun hän peri setänsä varallisuuden vuonna 1853, hän paneutui kokonaan filosofiansa kehittämiseen. Hän julkaisi vuonna 1850 teoksen Social Statics, jossa hän kuvasi sosiaalisen kehityksen olevan yksilöllistymisen lisääntymistä. Nykyaikainen yhteiskunta perustuu sen mukaan työnjakoon. Vuonna 1855 Spencer sai valmiiksi ensimmäisen osan teoksesta Principles of Psychology. Vuonna 1860 hän aloitti kymmenosaiseksi suunnittelemansa teoksen A System of Synthetic Biology. Hän toteutti suunnitelmansa, ja kymmenes osa ilmestyi vuosina 1891–1893.
1890-luku oli Spencerin elämässä lisääntyvän yksinäisyyden ja kyynisyyden leimaamaa. Hän ei koskaan avioitunut ja valitti lakkaamatta kipujaan lääkäreille, jotka eivät osanneet antaa niille mitään selitystä. Samaan aikaan hänen poliittiset näkemyksensä kävivät konservatiivisiksi. Nuoruutensa teoksessa Social Statics hän oli uskonut demokratian kehitykseen ja naisten (ja lasten) äänioikeuteen sekä Britannian aristokraattien vallan murenemiseen. Poikkeuksena konservatiivisuuteen oli, että Spencer säilytti entiset anti-imperialistiset ja anti-militaristiset mielipiteensä, vaikka ne vähensivät hänen teostensa myyntiä. Konservatismi ilmenee Spencerin teoksessa The Man Versus the State (1884).
Filosofia
Spencer oli aikanaan hyvin suosittu kirjailija. On laskettu, että hänen teoksiaan myytiin vuoteen 1913 mennessä 400 000 kappaletta, joka oli tuohon aikaan paljon. Hän pystyi elättämään itsensä kirjoituksillaan ja jopa palkkaamaan avustajia sekä julkaisemaan omaa kirjasarjaa Descriptive Sociology. Euroopassa Spencerin suosio alkoi 1800-luvun lopulla hiipua, mutta Yhdysvalloissa hän oli vielä 1900-luvun alkuvuosikymmeninä merkittävä ajattelija.
Vuonna 1857 Spencer sai valmiiksi teoksen Progress : its Law and Cause. Siinä hän esitti kehitysajatuksensa, jonka hän oli saanut Virossa asuvalta baltiansaksalaiselta biologilta Karl Ernst von Baerilta. Baer oli esittänyt, että alkiossa oleva homogeeninen aine kehittyy monimuotoiseksi yksilöksi. Spencer lavensi tämän koskemaan myös ihmisen yhteiskuntaa ja muun muassa kosmologiaa. Tämä ajatus esitettiin yksi vuosi ennen kuin Charles Darwin toi julkisuuteen oman kehitysoppinsa.
Spencer sai lisää vaikutteita Darwinin kehitysopista ja Auguste Comten positivismista ja muodosti oman yhtenäisen filosofis-tieteellisen järjestelmän, jota hän sovelsi myös yhteiskunnan tarkasteluun. Sekä luonnon että ihmisyhteiskuntien kehitystä ohjaavat Spencerin mukaan luonnonvalinta ja olemassaolon taistelu. Hän perustelikin tunnetuimmat yhteiskuntapoliittiset kannanottonsa aina kyvykkäimpien eloonjäännillä. Hänen ajatteluaan leimasi vahva valtion vastaisuus ja hän vastusti niin köyhäinapua kuin kunnallista viemäriverkostoakin, sillä nämä puuttuvat evoluution toimintaan.
Spencer nojaa kehityksen periaatteeseen. Kaikki tapahtuminen on siirtymistä hajanaisista yhtenäisempiin kokonaisuuksiin, erikoistumista ja siirtymistä järjestyneempään ja määrätympään. Sosiaalinen evoluutio on Spencerille differentaation kautta toteutuvaa uudenlaista yhteenkuuluvuutta. Spencerin mukaan filosofian pitää koota kaikki ilmiöt joiksikin korkeammiksi ja yleisemmiksi näkökannoiksi. Hänen mielestään kaikki tieto on kuitenkin suhteellista ja se riippuu ihmisen tietokyvyn luonteesta.
Douglas Robb
thumb|200px|Douglas Robb (oikealla) Douglas Seann "Doug" Robb (s. 2. tammikuuta 1975) on yhdysvaltalainen rock-muusikko, joka on tullut tunnetuksi Hoobastank-yhtyeen laulusolistina ja yhtenä lauluntekijöistä. Hänen isänsä on skotlantilais- ja äitinsä japanilaistaustainen.
Douglas Robb syntyi Agoura Hillsissä, Kalifornian osavaltiossa, ja valmistui Agoura High Schoolista. Hän aloitti kitaransoiton 15-vuotiaana ja kuului Hoobastankin perustajajäseniin vuonna 1994. Hän on saanut vaikutteita mm. Faith No Moren, Van Halenin ja Red Hot Chili Peppersin tuotannosta.
Tommi Kärkkäinen
Tommi Kärkkäinen (s. 15. kesäkuuta 1969 Savonlinna) on suomalainen säveltäjä. Kärkkäinen on opiskellut Sibelius-Akatemiassa Paavo Heinisen oppilaana. Hänen tuotantonsa sisältää pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikkia. Kärkkäisen orkesteriteos Seitsemän miniatyyriä voitti vuonna 1998 Unescon kansainvälisen säveltäjärostrumin sarjan alle 30-vuotiaille.
Kärkkäisen tyyli sisältää vaikutteita jälkisarjallisuudesta.
Kärkkäinen on soittanut kosketinsoittimia YUP-yhtyeessä.
Järvenkylänjärvi
Järvenkylänjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Järvenkylänjärvi on osa Turkimusojan valuma-aluetta, joka sivuaa Hämeenkyrön taajamaa.
Maantieto
Järvi on 2,3 kilometriä pitkä, 800 metriä leveä ja sen pinta-ala on 117 hehtaaria. Järveen laskee lounaasta muutamia suo-ojia ja muualla joitakin pelto-ojia. Eniten vettä tulee kuitenkin Särkijärvestä, jonka 100 metriä pitkä laskuoja (Myllyoja) sijaitsee järven länsipäässä.
Järvessä on kaksi saarta. Suurin on Uudentalonsaari, jonka pituus on 120 metriä ja sijaitsee järven länsipäässä. Toinen on vain pikkusaari, joka sijaitsee aivan pohjoisrannassa. Järven rantaviiva on 6,7 kilometriä pitkä. Ranta on puoliksi peltomaata ja puoliksi metsää. Järven pohjoispuolta kiertää yhdystie 13087, jota kutsutaan Hämeenkankaantieksi. Tie erkanee valtatieltä 3 Kyröskosken taajaman kohdalla. Rannan tuntumassa on kohtuullisen paljon asutusta.
Geologiaa
Järvestä etelään sijaitsee paksu Kakkurilammen moreenimuodostuma. Se on moreenireunavalli ja on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa. Kerrostumista voidaan päätellä, että moreenien päälle laskeutuneet kerrostumat ovat syntyneet 40−50 metriä vedenpinnan alapuolella. Vedenpinnan laskiessa syntyi Mannamäelle muinaisrantojen jäänteitä.
Vedenlaatu
Järven vedessä on kohonneita ravinteiden pitoisuuksia ja se luokitellaan lievästi rehevöityneeksi.
Dezső Garas
thumb|Dezső Garas vuonna 1961. Dezső Garas (myös Dezső Grósz; 9. joulukuuta 1934 – 30. joulukuuta 2011) oli unkarilainen näyttelijä, joka työskenteli elokuvissa 1950-luvulta lähtien. Hän esiintyi muun muassa Gyula Maárin komediassa Hoppá, joka näytettiin Berliinin elokuvajuhlilla 1993. Hän kuoli 77-vuotiaana Budapestissa pitkään sairastettuaan.
Xanlar Səfərəliyev
thumb|150px|Xanlar Səfərəliyev. Xanlar Həsən oğlu Səfərəliyev (, 1885 nykyisen Füzulin piirin Qoçəhmədlin kylä – 1907 Baku) oli azerbaidžanilainen bolševikkivallankumouksellinen.
Raide-Jokeri
Raide-Jokeri eli pikaraitiotie 15 on Espoon Keilaniemen ja Helsingin Itäkeskuksen välille rakenteilla oleva noin 25 kilometriä pitkä pikaraitiotie. Siitä tulee ensimmäinen pikaraitiotie pääkaupunkiseudulla. Se korvaa nykyisen runkolinjan 550, jonka reittiä pikaraitiotien linjaus mukailee.
Xanlar Səfərəliyev
Nykyinen Göygölin kaupunki oli nimetty Səfərəliyevin mukaan vuosina 1938–2008.
Raide-Jokeri
Pikaraitiotien rakentaminen alkoi kesäkuussa 2019, ja liikennöinnin on tarkoitus alkaa viimeistään tammikuussa 2024. Liikennöinnin alkamiseen syksyllä 2023 on kuitenkin varauduttu. Helsingin seudun liikenne päättää alkamisajankohdan aikaisintaan elokuun 2023 lopussa.
Raide-Jokeri on hankkeen rakennusaikainen työnimi, ja matkustajaliikenteen alkaessa linjasta käytetään nimitystä pikaraitiotie 15.
Historia
Vuonna 1990 Helsingin kaupunki esitteli suunnitelman Itäkeskuksesta Leppävaaraan kulkevasta poikittaisesta pikaraitiotielinjasta, joka oli nimetty Jokeriksi (Joukkoliikenteen kehämäinen raideinvestointi). Linjan pituus olisi ollut noin 21 kilometriä ja kustannusarvio hankkeelle oli noin 750 miljoonaa markkaa. Vuoden 1994 Pääkaupunkiseudun liikennejärjestelmäsuunnitelmassa Jokeri-pikaraitiotie oli esitetty välittömästi aloitettavaksi hankkeeksi. Jokerin ideoineen Helsingin kaupungin liikennelaitoksen (HKL) suunnittelujohtajan jäätyä eläkkeelle suunnitelmat pikaraitiotiestä kuitenkin hylättiin ja Jokeri-linjaa päätettiin alkaa suunnittelemaan linja-autoin liikennöitävänä linjana, sillä pikaraitiotielinjan kustannusten koettiin olevan liian suuret arvioituihin matkustajamääriin nähden. Raide-Jokerin matkustajamäärien oli kuitenkin arvioitu olevan merkittävästi suuremmat kuin Helsingin metron samanhintaisen Itäkeskus–Vuosaari-osuuden, joka päätettiin rakentaa. Pääkaupunkiseudun liikennejärjestelmäsuunnitelma PLJ 1998:ssa Raide-Jokerin suunnittelu ja rakentaminen päätettiin lykätä aina vuoden 2030 jälkeisiin hankkeisiin asti.
Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto tilasi Pikaraitiotien alustavan yleissuunnitelman kesäkuussa 2008, ja se valmistui toukokuussa 2009. Suunnitelman pohjalta tehtiin tarvittavat kaavavaraukset, ja siinä linjan alustava kustannusarvio oli 212 miljoonan euroa. Helsingin kaupunkisuunnittelulautakunta suositti välittöntä jatkamista hankesuunnitelmaan. HKL:n johtokunta päätti kuitenkin vuonna 2009 selvittää edelleen Jokerin kehittämistä bussi- tai johdinautolinjana. Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunta (YTV) ja Helsingin seudun liikenne (HSL) koeajoivat linjalla yhteensä kolmea eri nivelbussimallia, mutta niiden hankintahinta suhteessa lisäkapasiteettiin sekä tarve pysäkki- ja liikennejärjestelyiden muuttamiseen oli liian suuri. HSL kokosi johdinautoliikenteestä erillinen hankeselvityksen vielä vuonna 2011. Aiemmin vuonna 2003 YTV ja liikenne- ja viestintäministeriö olivat tilanneet saksalaiselta konsulttiyritykseltä selvityksen, voitaisiinko Raide-Jokeri yhteensovittaa Helsingin metrolinjaan niin, että raitiovaunuilla voitaisiin liikennöidä myös metroradalla. Raitiovaunujärjestelmiin tehtävien muutostöiden laajuus ja yleisesti koko integrointihankkeen kannattamattomuus johtivat idean hylkäämiseen.
Helsingin seudun liikennejärjestelmäsuunnitelma HLJ 2011:ssä Raide-Jokeri oli listattu vuoteen 2020 mennessä toteutettaviin hankkeisiin, mutta oli samalla kiireellisyysjärjestyksessä toiseksi viimeisenä muun muassa Pisararadan sekä metrolinja- ja kaupunkiratalaajennusten jälkeen. Järjestyksestä on kuitenkin todettu, että yksittäisen hankkeen viivästyminen ei saa viivästyttää seuraavien aloitusta. Vuoden 2011 hankearviossa todettiin, että Raide-Jokeri on hankkeena paitsi välttämätön myös kaupungeille taloudellisesti kannattava, sillä sen kustannus-hyötysuhde|kustannus-hyötysuhteeksi arvioitiin jopa 1,25. Tehostuvan maankäytön myötä raitiolinjan varrelle ennustettiin muuttavan 23 000 asukasta ja syntyvän 14 000 työpaikkaa enemmän verrattuna tilanteeseen, jossa linjan liikennöintiä ja kehittämistä jatkettaisiin linja-autoin. Pelkästään Helsingin puolella Raide-Jokerin maankäytöllisen potentiaalin arvioitiin olevan noin 92 000 asukasta ja 48 000 työpaikkaa vuoteen 2050 mennessä.
Kahta vuotta myöhemmässä Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston liikenneinvestointien talousarvioehdotuksessa linjan toteutus oli täsmätty vuosille 2017–2020. Helsingin seudun liikennejärjestelmäsuunnitelma HLJ 2015:ssä se taas esitettiin toteutettavaksi vuoteen 2025 mennessä.
Hankesuunnitelma ja rakentamispäätös
Raide-Jokerin hankesuunnitelma valmistui tammikuussa 2016, ja siinä linjan rakentamiskustannuksiksi arvioitiin 275 miljoonaa euroa. Bussilinjan korvaaminen pikaraitiotiellä eteni, kun Sipilän hallitus lupasi huhtikuun 2016 kehysriihessä sille rahoitusta. Valtio vauhditti hanketta antaen sille tukea kolmanneksen kokonaiskustannuksista eli 84 miljoonaa euroa edellyttäen, että kaupunkien päätöksenteko ja rakentaminen suoritetaan mahdollisimman pian. Espoon kaupunginvaltuusto hyväksyi 13. kesäkuuta 2016 hankkeen äänin 59–16 ja Helsingin kaupunginvaltuusto yksimielisesti 15. kesäkuuta 2016. Kun molemmat kaupungit päättivät jatkaa hankkeen valmistelua, aloitettiin yksityiskohtaisempien toteutussuunnitelmien laatiminen. Toukokuussa 2016 hankkeen kokonaiskustannusarvioiksi laskettiin 459 miljoonaa euroa. Rakennuskustannusten lisäksi arvioon sisältyi muun muassa tarvittavan raitiovaunukaluston hankinta 95 miljoonalla eurolla.
Urakoitsijat ja kustannusarvio
Hankesuunnitelman pohjalta toteutettiin Raide-Jokerin vaatimat asemakaavamuutokset ja katusuunnitelmat, ja hankkeen palveluntuottajat kilpailutettiin alkuvuoden 2017 aikana. Kesäkuussa 2017 Raide-Jokerin suunnittelijoiksi valittiin Ramboll Finlandin, Siton (nyk. Sitowise) ja VR Trackin (nyk. NRC Group Finland) yhteenliittymä. Lokakuussa 2017 Raide-Jokerin urakoitsijoiksi valittiin YIT ja VR Track. Hankkeen suunnitteluun ja toteuttamiseen valittiin allianssimalli, jossa linja toteutetaan Helsingin ja Espoon kaupunkien yhteishankkeena ilman erikseen perustettavaa, tilaaja- ja toteuttajaorganisaationa toimivaa osakeyhtiötä. Hankkeen budjetiksi vahvistettiin lokakuussa 2017 275 miljoonaa euroa, josta rakennuskustannusten osuus oli noin 205–225 miljoonaa euroa. Suunnitelmaan sisältyvät optiot, yhdysraiteen sekä varikoiden rakennuskustannukset, ovat suuruudeltaan noin 100 miljoonaa euroa. Raide-Jokerin lopullinen kustannusarvio valmistui tammikuussa 2019, ja siinä hankkeen kustannusarvioksi täsmentyi 386 miljoonaa euroa joulukuun 2018 hintatasossa. Kustannusarvio vastaa aiemman budjetin kanssa vertailukelpoisessa vuoden 2015 hintatasossa 368 miljoonaa euroa.
Rakennustyöt
pienoiskuva|Raide-Jokerin rakennustyömaa Maarintiellä [[Otaniemi|Otaniemessä joulukuussa 2019.]] pienoiskuva|Raiteiden rakennustöitä Pakilantien ja Pirjontien risteyksessä [[Maunulassa lokakuussa 2020.]] Raide-Jokerin rakentaminen alkoi kesäkuussa 2019. Alkuperäisen suunnitelman mukaan liikennöinti linjalla oli tarkoitus aloittaa kesäkuussa 2024, mutta rakentaminen eteni suunniteltua nopeammin muun muassa vuosien 2019 ja 2020 leudon talven ansiosta. Suurin osan rakennustöistä valmistui jo vuoden 2022 aikana, minkä seurauksena liikennöinnin aloittamista aikaistettiin toukokuussa 2021 alkuvuoteen 2024. Kaikki radan kiskot olivat kiinnitettyinä maassa elokuussa 2022, ja samassa kuussa käynnistyi radan tekninen koeliikenne varikkoalueella. Saman vuoden syksyllä ilmoitettiin, että pikaraitiotie saattaa avautua matkustajaliikenteelle jo syksyllä 2023, ja kuukautta myöhemmin ilmoitettiin, että rata saatetaankin avata jo elokuussa 2023. 1. elokuuta 2023 HSL kuitenkin ilmoitti tekevänsä alkamisajankohdasta päätöksen aikaisintaan elokuun lopussa.
Koeliikenne
Koeliikenne alkoi Roihupellon varikon ja Oulunkylän aseman välillä marraskuussa 2022. Marras–joulukuun aikana koeajoja jatkettiin Pirkkolaan asti ja vuoden 2023 alussa Hämeenlinnanväylältä Patterinmäen tunnelille. Raitiovaunulla ajettiin ensimmäistä kertaa Espooseen 1. helmikuuta 2023. Raide-Jokerin tekniset koeajot saatiin päätökseen kesäkuun 2023 alussa.
Rata
pienoiskuva|Valmista rataa Myllypuron Viilarintiellä. Raide-Jokerin linja on yhteensä noin 25 kilometriä pitkä, josta 16 kilometriä sijoittuu Helsinkiin ja 9 kilometriä Espooseen. Raide-Jokerin ratalinjaus vastaa karkeasti nykyistä runkolinjaa 550, mutta kulkee suuren osan matkasta omalla väylällään, erillään muusta liikenteestä. Tällä varmistetaan raitiovaunujen mahdollisimman nopea ja häiriötön kulku. Autoliikennettä kohdataan risteyksissä, mutta niihin tehdään raitiovaunuille liikennevaloetuudet. Liikennevaloliittymiä on Raide-Jokerilla yhteensä noin 75.
Nykyinen bussilinja jatkaa Espoon puolella Laajalahdesta Tapiolan kautta Westendinasemalle, mutta raitiolinja kulkee Aalto-yliopiston Otaniemen kampuksen kautta Espoon puoleisen päätepysäkin tullessa Keilaniemeen metroaseman lähettyville. Alun perin myös raitiolinjan oli suunniteltu kulkevan Tapiolan kautta, mutta vuoden 2013 suunnitelmassa reitti muutettiin tarkoituksenmukaisempana kulkemaan Otaniemen kautta, osittain johtuen siitä, että Tapiolan metroaseman rakentamiseen liittyvissä muutostöissä ei ollut otettu riittävästi huomioon pikaraitiotielinjan suunnitelmia. Helsingin puoleinen päätepysäkki on bussilinjan tavoin Itäkeskuksen metroaseman yhteydessä. Raitiolinjan reitille tulee 34 pysäkkiparia, keskimäärin 800 metrin välein. Pysäkit on sijoitettu nykyisten ja rakentuvien asuinalueiden läheisyyteen sekä niin, että pysäkeiltä on mahdollisimman nopea vaihtoyhteys rautatie-, metro- ja bussilinjoille. Linjaa tullaan ajamaan vuorokaudenajasta riippuen 5–10 minuutin vuorovälein, ja matka-aika linjan päästä päähän on noin tunti.
Jatkosuunnitelmat
Alustavia suunnitelmia on ollut laajentaa Raide-Jokeria tulevaisuudessa reitille Viikki–Pasila–Otaniemi–Tapiola. Tämä ns. Tiederatikka-laajennus on jo mainittu Helsingin seudun liikennejärjestelmäsuunnitelmissa, mutta sen toteuttaminen olisi ajankohtaista vasta aikavälillä 2026–2040. Lisäksi suunnitteilla on Vuosaaren ja Vantaan Myyrmäen välinen Raide-Jokeri 2 sekä Vantaan pikaraitiotie, jota on kutsuttu myös Raide-Jokeri 3:ksi.
Matkustajaennusteet
Vuonna 2025 Raide-Jokerilla ennustetaan kulkevan arkisin noin 88 000 matkustajaa päivässä, vuonna 2030 noin 91 000 matkustajaa, vuonna 2040 noin 102 000 matkustajaa ja vuonna 2050 noin 125 000 matkustajaa.
Kalusto
pienoiskuva|[[ForCity Smart Artic X54|Artic XL -raitiovaunun mallikappale Kaapelitehtaalla Helsingissä vuonna 2018.]] Raide-Jokerin liikennöinti toteutetaan suomalaisen Škoda Transtechin valmistamilla Artic-sarjan X54-vaunuilla. Ne ovat 34 metriä pitkiä, ja ne on mahdollista jälkiasennuksena pidentää 44 metrin pituisiksi. Škoda Transtech on suunnitellut vaunujen tekniset ratkaisut, kun taas vaunun muotoilusta ja ulkoasusta vastaa turkulainen Idis Design. Linja 550:n bussien oranssista värityksestä poiketen Raide-Jokerin vaunujen päävärit ovat valkoinen ja petroolinsininen.
Vaunussa on maksimikapasiteetilla 78 istuma- ja 209 seisomapaikkaa, joten yhteen Raide-Jokerin raitiovaunuun mahtuu jopa kolme kertaa enemmän matkustajia kuin yhteen nykyisellä bussilinjalla liikennöivään linja-autoon. Vaunuissa on ohjaamo molemmissa päissä, joten linjalle ei tarvitse rakentaa päätesilmukoita, koska vaunuja voidaan ajaa kumpaankin suuntaan. Vaunuissa on siten myös ovet kummallakin puolella. Vaunujen huippunopeus Raide-Jokerin linjalla on 70 km/h, keskinopeuden ollessa noin 25 km/h. Raide-Jokeri on pikaraitiotienä nopeampi järjestelmä kuin Helsingin raitioliikenne, jossa keskinopeudet ovat vain noin 13–15 km/h.
Vaunuja on tilattu Raide-Jokerin liikennöintiin 29 kappaletta. Koeajoja varten raitiolinjoilla käytettiin maaliskuussa 2017 ja edelleen helmikuussa 2018 Raide-Jokerin vaunun kokoista mittakehikkoa, jotta varmistuttiin pitkän vaunun soveltuvuudesta nykyiselle raitiotieverkolle. Transtech rakensi vaunusta myös puisen mallin, jolla testattiin muun muassa vaunun esteettömyyttä.
Prototyyppivaunu saapui Škoda Transtechin tehtaalta HKL:n käyttöön huhtikuun 2021 alussa. Vaunulla liikennöitiin koeajoja Helsingin kantakaupungin raitiolinjoilla kesästä 2021 kesään 2022. Raide-Jokerin reitillä koeliikenne alkoi marraskuussa 2022. Vaunujen sarjatuotanto alkaa prototyyppivaunun koeajojakson jälkeen, ja sarjavalmisteisten vaunujen toimitukset alkoivat loppuvuonna 2022. Liikennöintiä varten koulutetaan noin 100 kuljettajaa.
Alun perin pikaraitiotien liikennöintiä varten suunniteltiin linjanumeroa 550, mutta keväällä 2023 ilmoitettiin, että linja saa tunnuksen 15. HSL:n mukaan 15 on yhdenmukaisempi muiden raitiolinjojen numeroinnin kanssa. Luku 5 merkitsee poikittaislinjaa.
Miriam Lichtheim
Miriam Lichtheim (3. toukokuuta 1914 Istanbul – 27. maaliskuuta 2004 Jerusalem) oli amerikkalais-israelilainen muinaisegyptiläisten tekstien kääntäjä, jonka käännöksiä käytetään yhä laajasti.
Elämäkerta
1930-luvulla Lichtheim opiskeli Hans Jakob Polotskyn johdolla Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Vuonna 1941 hän muutti Yhdysvaltoihin, missä hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon egyptologiasta Chicagon yliopistossa. Hän toimi yliopiston kirjastonhoitajana Yalen yliopistossa ja sitten Lähi-idän luennoitsijana Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa, mitä virkaa hän piti eläköitymiseensä asti vuonna 1974. Vuonna 1982 hän palasi Israeliin, missä hän opetti heprealaisessa yliopistossa. Hän kuoli vuonna 2004.
Vuonna 1973 Lichtheim julkaisi ensimmäisen osan sarjaa Ancient Egyptian Literature ("Muinaisen Egyptin kirjallisuus", lyhenne AEL), joka sisälsi käännöksiä vanhan valtakunnan ja keskivaltakunnan aikaisista teksteistä. Vuonna 1976 ilmestynyt sarjan toinen osa sisälsi uuden valtakunnan aikaisia tekstejä, ja vuonna 1980 ilmestynyt kolmas osa käsitteli Egyptin ensimmäisen vuosituhannen eaa. aikaista kirjallisuutta.
Tasapainopalkka
Taloustieteessä tasapainopalkka tarkoittaa palkkatasoa, jolla työntekijöistä ei ole pulaa eikä ylitarjontaakaan. Liian korkealla palkalla kaikki työntekijät eivät työllisty ja liian matalalla palkalla halukkaita työntekijöiden ottajia (työnantajia) olisi enemmän kuin työntekijöitä on tarjolla.
Ammattiliittoilla on tapana asettaa palkat yli työn tasapainohinnan, koska liittojen sisäpiiriläisenemmistö hyötyy tällaisesta ulkopiiriläisten jäädessä työttömiksi palkankorotuksen vuoksi. Tämä työttömyys on siis ”tahdonvastaista” työttömien mutta ”vapaaehtoista” ammattiliiton näkökulmasta.
Pyhiinvaellusmerkki
thumb|150px|right|Tuntematonta [[pyhimystä esittävä italialainen 1200-luvun pyhiinvaellusmerkki]] thumb|150px|right|[[Pyhiinvaellus|Pyhiinvaeltajia merkkeineen vuodelta 1568.]] Pyhiinvaellusmerkki oli keskiajalla käytetty, yleensä tinasta tai lyijystä valettu merkki, joita roomalaiskatoliset pyhiinvaeltajat kantoivat vaatteissaan. Merkkejä saattoi ostaa muistoksi tärkeiltä pyhiinvaelluspaikoilta, kuten Canterburyn katedraalista Englannista tai Vadstenan luostarista Ruotsista. Merkkien käyttö oli huipussaan myöhäiskeskiajalla 1300- ja 1400-luvuilla, mutta niiden suosia laski 1500-luvulla reformaation myötä. Pyhiinvaeltajat kantoivat myös muunlaisia merkkejä, joista tunnetuin on Pyhän Jaakon haudalla Santiago de Compostelassa Espanjassa vierailleiden pyhiinvaeltajien kantama simpukka.
Pyhiinvaellusmerkit toimivat paitsi matkamuistoina, myös suojaavina amuletteina. Uskottiin, että merkin kantaja oli merkin muistaman pyhimyksen suojeluksen alainen. Suosituilla pyhiinvaelluskohteilla merkkikaupalla oli tärkeä vaikutus paikalliseen talouteen. Tällaisilla paikoilla merkkejä saatettiin myydä kymmeniätuhansia viikossa.
Pohjoismaista tunnetaan reilut 300 keskiaikaista pyhiinvaellusmerkkiä. Merkkejä on löydetty haudoista ja kirkoista, mutta niitä on myös valettu keskiaikaisiin kirkonkelloihin reliefijäljennöksinä. Suomestakin on löytynyt joitakin eurooppalaisia pyhiinvaellusmerkkejä. On mahdollista, että niitä on voinut ostaa myös täkäläisistä pyhiinvaelluskohteista, kuten Hattulan Pyhän Ristin kirkosta.
Maalliset merkit
Ilmeisesti pyhiinvaellusmerkeistä kehittyivät myös maallisia aiheita esittävät merkit, jotka usein ivailevat hengellisten merkkien kustannuksella. Esimerkiksi Alankomaista tunnetaan vulvaa ja fallosta esittäviä merkkejä. Yksi tällainen merkki esittää pyhiinvaeltajaksi sonnustautunutta naisen sukupuolielintä. Humoristiset merkit ovat luultavasti olleet tärkeä osa keskiajan populaarikulttuuria ja kulkeneet käsi kädessä pyhiinvaellusilmiön kanssa.
Tellervo Strömmer
Martta Tellervo Strömmer (o.s. Mäkinen, 2. heinäkuuta 1926 Vanaja – 18. kesäkuuta 2017) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja kuvataiteen opettaja.
Tellervo Strömmer tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan tyttölyseosta vuonna 1946 ja valmistui kuvaamataidonopettajaksi Taideteollisuuskeskuskoulusta vuonna 1949. Hän täydensi opintojaan piirustustaidon alalla ja suorittamalla useita approbatur‐arvosanoja Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli opettajana Aitoon kotiteollisuuskeskikoulussa vuosina 1950–1952, Etelä‐Hämeen keskusammattikoulussa vuosina 1956–1958 ja Hämeenlinnan tyttölyseossa vuosina 1956–1959. Tellervo Strömmer tuli kuvaamataidon opettajaksi Fredrika Wetterhoffin Kotiteollisuusopistoon vuonna 1958. Hän toimi oppilaitoksen varajohtajana ja vararehtorina vuosina 1960–1975 sekä rehtorina vuodesta 1975 vuoteen 1981.
Strömmer on tunnettu ryijyjen ja kirkkotekstiilitien suunnittelija. Hän suunnitteli 1970‐luvun loppupuolella tekstiilisarjoja moneen kirkkoon, näkyvimpänä niistä Temppeliaukion kirkon tekstiilit. Hän suunnitteli myös useita Wetterhoffin ryijymallistoon kuuluvia ryijyjä.
Cristian Tello
Cristian Tello Herrera (s. 11. elokuuta 1991 Sabadell, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa Barcelonassa pelipaikaltaan hyökkääjänä.
Jalkapalloura
Cristian Tello aloitti jalkapalloilun 11-vuotiaana CF Can Rullissa ja siirtyi jonkin ajan päästä FC Barcelonaan. Tämän jälkeen hän siirtyi vuodeksi lainaksi Dammiin. Vuonna 2008 hänen siirtosopimuksensa umpeutui ja RCD Espanyol otti hänet joukkueeseen.
Yksityiselämä
Tellon ensimmäinen lapsi, tytär Carlota, syntyi 27. maaliskuuta 2014.
Sielun Veljet
Sielun Veljet oli Ismo Alangon Hassisen Koneen jälkeen vuonna 1982 perustama rock-yhtye. Sielun Veljet tuli tunnetuksi erityisesti intensiivisistä keikoistaan.
Sielun Veljet esiintyi jonkin verran myös ulkomailla esittäen englanniksi käännettyjä kappaleitaan nimellä ”L'Amourder”. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Peltirumpu”, ”Aina nälkä”, ”Säkenöivä voima” ja ”Rakkaudesta”. Viimeisen keikkansa ennen taukoa yhtye soitti 26.6.1992 Ruisrockin kylkeen järjestetyssä klubi-illassa ravintola Rantasipi-Ikituurissa Turussa. Forsman, Hohko ja Orma esiintyivät yhdessä kitaristi Jimi Suménin kanssa housebändinä helsinkiläisravintola Kaapelissa järjestetyssä Siniset illat -tapahtumassa nimellä Bambi 30.11.1996 ja Alanko vieraili yhtyeen solistina, jolloin he soittivat muun muassa Sielun Veljien kappaleita ja Onnenpyörä-kiertueen lauluja.
Vuonna 2011 yhtye julkaisi uuden kappaleen, Nukkuva hirviö, ja esiintyi Ilosaarirockin 40-vuotisjuhlissa saman vuoden heinäkuussa. Yhtye teki klubikiertueen marras-joulukuussa.
Orma, Forsman ja Hohko vierailivat Ismo Alangon juhlakeikalla Tavastialla 11.11.2021 soittaen joitain Sielun Veljien kappaleita.
Iskelmätaivas
Iskelmätaivas oli Ismo Alangon johtama lyhytikäinen vanhoja suomalaisia iskelmäkappaleita rock-versioina esittänyt yhtye, johon kuuluivat Alangon lisäksi Jukka Orma, Alf Forsman, Sakari Kuosmanen, Pedro Hietanen ja Karri Koivukoski. Yhtye teki lyhyen olemassaolonsa aikana vuonna 1982 vain kaksi keikkaa Vanhalla YO-talolla. Yhtyeestä muotoutui myöhemmin Sielun Veljet. Yleisradio taltioi yhtyeen myöhemmän keikan 17. elokuuta Vanhalla ylioppilastalolla ja on esittänyt siitä katkelmia radiossa ja televisiossa.
Pekka Marjamäki
Pekka Tapani Marjamäki (18. joulukuuta 1947 Tampere – 10. toukokuuta 2012 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. 1970-luvun parhaisiin suomalaispuolustajiin lukeutunut Marjamäki oli aktiiviaikoinaan Suomen A-maajoukkueen runkopelaajia. Seurajoukkueissa hän kotimaassa pelatessaan edusti vain Tapparaa.
Marjamäki tuli tunnetuksi kovasta lyöntilaukauksestaan. Hän pelasi Tapparassa kaudet 1964–1979 ja 1981–1984. Välissä Marjamäki kävi kokeilemassa Ruotsin sarjan vauhtia HV71:ssä. Hän voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja yhteensä yhdeksän mitalia. Marjamäki pelasi kaiken kaikkiaan 476 ottelua SM-sarjan ja -liigan runkosarjassa tehoilla 125+129 sekä 50 pudotuspeliottelua pistein 14+16.
Suomea Marjamäki edusti kymmenen kertaa MM- ja kahdesti olympiatasolla. Hänet valittiin vuoden 1975 MM-kisoissa parhaaksi puolustajaksi oltuaan Suomen paras pistemies yhdessä Lasse Oksasen kanssa. Marjamäki pelasi lopulta 251 A-maaottelua ja teki niissä tehot 40+25.
Tappara on jäädyttänyt Marjamäen pelinumeron 3. Kansainvälinen Jääkiekkoliitto on valinnut hänet kansainväliseen kuuluisuuksien galleriaan.
Muuta
Siviiliammatiltaan Marjamäki oli palomies. Hän työskenteli peliuransa aikana ja sen jälkeen 36 vuotta Tampereen pelastuslaitoksella. Hänellä oli myös ravintola Ylöjärvellä. Marjamäki sai sydänkohtauksen 7. toukokuuta 2012 ja menehtyi 10. toukokuuta.
Kvasikonformikuvaus
Kvasikonformikuvaukset ovat matematiikassa kompleksitason tai yleisemmin n-ulotteisen moniston kuvauksia, joita voi pitää konformikuvausten yleistyksinä. Suomalaisten matemaatikkojen panos kvasikonformikuvausten tutkimisessa on ollut merkittävä.
Kompleksitason kvasikonformikuvaukset
Tason konformikuvaus f kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ympyrälle. Kvasikonformikuvauksen voi (hiukan epätarkasti) karaksterisoida kuvauksena, joka kuvaa infinitesimaalisen ympyrän infinitesimaaliselle ellipsille, jonka iso- ja pikkuakselien pituuksien suhde on rajoitettu. Suhteen pienin yläraja on kuvauksen maksimidilataatio.
Jos kuvaus f on pisteessä z_0 differentioituva, on olemassa differentiaalikehitelmä. Suureet a ja b ovat f:n kompleksiderivaatat pisteessä z_0; merkitään a=f_z(z_0) ja. Osamäärä on f:n kompleksidilataatio. Analyyttisen funktion kompleksidilataatio on 0. Jos alueessa G pätee melkein kaikilla z, f on kvasikonforminen alueessa G. Riemannin kuvauslauseen kvasikonforminen vastine on tulos, joka kertoo, että jokainen ykkösen alapuolelle rajattu funktio on (tietyin edellytyksin) jonkin kvasikonformikuvauksen kompleksidilataatio.
Kvasikonformikuvauksilla on runsaasti geometrisia ominaisuuksia, jotka ovat yleistyksiä konformikuvausten ominaisuuksista, ja joita käytetään kvasikonformisuuden karakterisointiin.
Teichmüllerin avaruus
Riemannin pinnan kvasikonformikuvaus voidaan määritellä käyttämällä hyväksi pinnan pienten osien ja tasoalueiden konformiekvivalenssia. Kahden topologisesti ekvivalentin Riemannin pinnan välille ei yleensä voi muodostaa konformikuvausta, mutta kylläkin kvasikonformikuvauksen. Tällaisen kuvauksen dilataation suuruus antaa mitan pintojen etäisyydelle, ja on pohjana ns. Teichmüllerin avaruuksille, joiden pisteet samastuvat ovat konformiekvivalentteihin Riemannin pintoihin.
n -ulotteisen avaruuden kvasikonformikuvaukset
n-ulotteisen moniston kvasikonformikuvaus määritellään yleensä tarkastelemalla, miten ns. polkuparvien moduulit muuntuvat kuvauksessa.
Historiaa
Tason kvasikonformikuvauksia tarkasteli ensimmäisenä saksalainen H. Grötsch vuonna 1928. Oswald Teichmüller esitti useita niihin liittyviä syvällisiä tuloksia 1930- ja 1940-lukujen taitteessa. Teichmüllerin esitys oli vaikeaselkoista. Lars Ahlfors tulkitsi ja selvensi vuonna 1954 Teichmüllerin tuloksia. Useampiulotteisten avaruuksien kvasikonformikuvauksia käsiteltiin ensiksi Neuvostoliitossa 1930-luvun lopulla. Olli Lehto ja K.I. Virtanen aloittivat kvasikonformikuvausten tutkimisen Helsingin yliopistossa 1958. Heidän oppilaittensa ja oppilaittensa oppilaiden, mm. Jussi Väisälän, Seppo Rickmanin, Olli Martion, Pekka Tukian, Kari Astalan ja Matti Vuorisen panos kvasikonformikuvausten teorian kehitykselle on ollut suuri.
Rovaniemen hovioikeus
thumb|200 px|Rovaniemen hovioikeuden sinetti. Rovaniemen hovioikeus on aloittanut toimintansa vuonna 1979. Rovaniemen hovioikeus toimii muutoksenhakuasteena piirissään, johon kuuluu pohjoisimman Suomen käräjäoikeudet, eli Lapin käräjäoikeus, Oulun käräjäoikeus ja Kainuun käräjäoikeus.
Kainuun käräjäoikeus siirrettiin Rovaniemen hovioikeuden tuomiopiiriin vuonna 2014 Itä-Suomen hoviokeuden tuomiopiiristä.
Rovaniemen hovioikeudessa työskentelee noin 50 henkilöä (2020). Annettuja ratkaisuja oli 930 vuonna 2020.
Hovioikeuden ensimmäisenä presidenttinä toimi oikeustieteen tohtori Kaarlo L. Ståhlberg vuosina 1978–1988. Tullessaan nimitetyksi hovioikeuden presidentiksi Ståhlberg toimi asianajajana Helsingissä. Hovioikeuden toisena presidenttinä toimi Martti Leistén vuosina 1988–1997. Leistén siirtyi hovioikeuden presidentiksi Turun hovioikeudenneuvoksen virasta. Hovioikeuden presidentti vuosina 1997–2013 oli Esko Oikarinen. Oikarinen siirtyi hovioikeuden presidentiksi Kajaanin käräjäoikeuden laamannin virasta. Oikarinen on aiemmin hoitanut muun muassa Rovaniemen hovioikeuden hovioikeudenneuvoksen ja Kajaanin tuomiokunnan kihlakunnantuomarin virkaa. Lisäksi Oikarinen on toiminut oikeusministeriön käräjäoikeuskouluttajana. Vuonna 2013 presidentiksi nimitettiin hovioikeudenlaamanni, oikeustieteen tohtori Marianne Wagner-Prenner.
Rovaniemen hovioikeus on profiloitunut tuomioistuintyön kehittäjänä. Rovaniemen hovioikeuspiirin tuomioistuinten laadunparannushanke voitti The Crystal Scales of Justice award -kilpailun. Palkinto jaettiin 25. lokakuuta 2005 Edinburghissa ensimmäisen kerran. Rovaniemen hovioikeuspiirin tuomioistuinten laadunparannushankkeen tavoitteena on tukea tuomioistuinten perustyötä ja kehittää sitä yhä paremmaksi niin, että oikeudenkäynti täyttää oikeudenmukaisuuden kriteerit, ratkaisut ovat perusteltuja ja oikeita ja tuomioistuimen palvelut ovat myös kustannuksiltaan ihmisten saavutettavissa. Hanke käynnistettiin vuonna 1999 ensimmäisenä tuomioistuinten laatuhankkeista. Se on toiminut esimerkkinä monille laatuhankkeille, joita nykyisin on meneillään kaikissa Suomen kuudessa hovioikeuspiirissä ja eräissä hallintotuomioistuimissa.
Suomen Asianajajaliitto palkitsi Rovaniemen hovioikeuden laatuhankkeen Vuoden oikeusteko -palkinnolla vuonna 2005.