cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rakennusliike Puolimatka
Historia
Puolimatka-kauppa merkitsi käännekohtaa Hankkijan historiassa, koska sen myötä konsernin toiminnan painopiste siirtyi maataloudesta rakennustoimintaan ja rakennusosateollisuuteen. Yhtiö vaihtoi hieman myöhemmin nimensä Noveraksi. Kauppa osoittautui kuitenkin välittömästi toteuduttuaan ostajalle ongelmalliseksi. Hankkijan johtoryhmän jäsenet joutuivat heti kaupan jälkeen erimielisyyksiin siitä, pitäisikö Puolimatka pilkkoa ja myydä sen osia, jättää se itsenäiseksi kokonaisuudeksi vai sulauttaa se ostajayhtiöön. Puolimatkasta puhuttiin Hankkijan sisälläkin alusta lähtien sisaryhtiönä, ei tytäryhtiönä. Koska Noveran ja Puolimatkan keskinäiset suhteet jäivät järjestämättä, Puolimatkan työntekijät eivät koskaan tunteneet olevansa osa Novera-konsernia. Lisäksi Puolimatkalta puuttui toimiva johto, koska konsernin eri yksiköt olivat aiemmin ilmeisesti hoitaneet asioitaan suoraan yhtiössä todellista valtaa henkilökohtaisesti käyttäneen Armas Puolimatkan kanssa.
Roger Peyrefitte
Roger Peyrefitte (17. elokuuta 1907 Castres – 5. marraskuuta 2000 Pariisi) oli ranskalainen romaanikirjailija ja diplomaatti. Hän oli 1900-luvun loppupuolen kaikkein kiistellyin ranskalainen kirjailija.
Alpino-luokka
Alpino-luokka oli Italian laivaston kahden aluksen muodostama fregattiluokka, jonka alukset olivat paranneltuja Canopo-luokan aluksia.
Roger Peyrefitte
Elämäkerta
Peyrefitte syntyi hyvin toimeentulevaan perheeseen Castresin kaupungissa, Ranskan eteläisessä osassa. De Gaullen aikana ministerinä toiminut Alain Peyrefitte on hänen sukulaisensa.
Alpino-luokka
Alukset
Alun perin aluksia suunniteltiin tilattavan vuosina 1959-1960 Circe ja Climene sekä vuosina 1960-1961 Perseo ja Polluce. Tilausta kuitenkin siirrettiin suunnitelmien muuttuessa ja lopulta ainoastaan kaksi alusta tilattiin vuonna 1962.
Rakennusliike Puolimatka
Historia
Omistajapankki huomasi kuitenkin, ettei näin suurelle yksikölle löytynyt ostajaa, ja KOPin fuusioiduttua SYP:n kanssa Meritaksi, myytiin Puolimatkan rakennustoiminta ja rakennussuunnittelu vuonna 1996 Ruotsin toiseksi suurimmalle rakennusyritykselle NCC-yhtymälle. Puolimatkan rakennusosateollisuutta myytiin eri puolille: elementtiteollisuus Partekille, ikkuna- ja oviteollisuus Paloheimo Oy:lle.
Roger Peyrefitte
Koulut
Koulunsa Peyrefitte kävi aluksi lasarusveljesten koulussa ja sittemmin jesuiittojen ylläpitämässä koulussa, ja nämä kokemukset ovat olleet hänelle aineistona hänen kirjallisessa tuotannossaan. Koulun jälkeen Peyrefitte opiskeli Toulousen yliopistossa ranskan kieltä ja kirjallisuutta. Valmistuttuaan yliopistosta hän siirtyi opiskelemaan École des sciences politiques -jatko-oppilaitokseen. Tämän jälkeen hän siirtyi Ranskan ulkoministeriön palvelukseen. Omalta osaltaan myös tämä aika on tullut esiin hänen monissa teoksissaan.
Rakennusliike Puolimatka
Historia
Vuonna 1996 NCC-Puolimatkan liikevaihto oli runsaat 1,5 miljardia markkaa ja sen palveluksessa oli 1456 työntekijää. Yhtiön tuotannosta 45 prosenttia oli asuntoja, 25 prosenttia julkisia rakennuksia ja 22 prosenttia toimistoja. Kansainvälisen toiminnan osuus oli kuusi prosenttia.
Roger Peyrefitte
Diplomaatti
Peyrefitten diplomaatin ura alkoi vuonna 1933. Ensimmäisen kerran hän itse erosi ministeriön palveluksesta vuonna 1938. Ura kuitenkin jatkui, kun hänet vuonna 1943 nimitettiin Pariisiin Vichyn hallituksen edustajaksi. Ura kuitenkin päättyi lopullisesti vuonna 1945, kun hänet erotettiin ministeriön palveluksesta. Virallisena syynä oli hänen yhteistyönsä saksalaisten miehittäjien kanssa toisen maailmansodan aikana. Kuitenkin vuonna 1943 ilmestyneellä esikoisteoksella, sen teemalla ja teeman käsittelyllä lienee ollut yhteistyötä merkittävämpi rooli virasta erottamisessa.
Peyrefitten maine diplomaattina kuitenkin palautettiin vuonna 1960, ja hän olisi voinut palata takaisin ulkoministeriön palvelukseen. Tätä mahdollisuutta hän ei kuitenkaan käyttänyt hyväkseen. Hänet tunnetaankin paremmin kirjailijana kuin diplomaattina.
Skandaalien luoja
Peyrefitten lähtö ulkoministeriön palveluksesta oli eräänlainen skandaali, ja jo hänen Ateenan-kautensa päättyminen oli seurausta moraaliskandaaliin osallistumisesta. Nämä olivat kuitenkin enemmän hänen yksityiselämäänsä liittyviä tapahtumia. Suurimmat skandaalit hän varmaankin aiheutti teoksillaan. Peyrefitte ei käynyt taistoon tavallista ihmistä vastaan, vaan hänen kohteinaan olivat joko kansalliset tai kansainväliset instituutiot, organisaatiot tai superjulkisuuden henkilöt.
Lisäksi skandaaleita syntyi Maltan ritareiden osalta teoksessa Les Chevaliers de Malte ja vapaamuurareiden kohdalla teoksesta Les Fils de la Lumière. Juutalaiset saivat osansa teoksessa Les Juifs, amerikkalaiset kirjassa Les Américains ja rakkaat ranskalaiset teoksessa Des Français.
Suurin henkilökohtainen skandaali Peyrefittelle tapahtui 1960-luvulla, kun vuonna 1964 eli 20 vuotta esikoisteoksen julkaisemisen jälkeen tästä tehtiin elokuvaa, jonka ohjasi Jean Delannoy. Elokuvan kuvausten aikana kirjailija ihastui ja rakastui tuolloin 12-vuotiaaseen Alain-Philippe Malagnaciin. Tuota suhdetta hän kuvasi useissa teoksissaan, ja sitä kesti aina Alain-Philippen kuolemaan 1990-luvulle saakka. Peyrefitte olikin yksi Ranskan ja koko maailman tunnetuimpia homoseksuaalien oikeuksien puolestapuhuja, ja hän jopa tuki voimakkaasti myös pederastiaa.
Peyrefittelle myönnettiin 1944 Renaudot-palkinto.
Säteilyn havaitseminen
thumb|[[Geigermittari|Geigerputki – perinteinen säteilyilmaisin]]
Ionisoivan säteilyn havaitseminen tapahtuu tarkoitusta varten rakennetuilla instrumenteilla, koska ionisoivaa säteilyä ei voi ihmisaistein havaita. Tavallisimpia säteilyilmaisimia eli -detektoreita ovat Geiger-putket, puolijohdeilmaisimet, tuikeilmaisimet ja verrannollisuuslaskurit. Riippuen sovelluksesta ja havaitsemistavasta, säteilystä voidaan havaita vain sen määrä (esim. Geiger-putkella) tai tutkia tarkemmin sen energiasisältöä eli mitata sen spektri (esim. puolijohdeilmaisimella).
Geiger–Müller-putki
Geiger–Müller-putkia (lyh. Geiger-putki) käytetään säteilyn havaitsemiseen perinteisissä Geigermittareissa. Geiger-putki havaitsee säteilyä, kun säteilykvantti (esim. fotoni tai alfahiukkanen) ionisoi kaasua, jolla putki on täytetty. Putkessa on erittäin voimakas sähkökenttä, jonka johdosta irronnut elektroni kiihtyy ja saavuttaa riittävästi energiaa ionisoidakseen lisää kaasun atomeja (tai molekyylejä). Vastaavasti näistä ionisaatioista syntyvät elektronit rupeavat ionisoimaan lisää atomeja, ja tämä ionisaatiovyöry päättyy vasta kun tietty määrä atomeja on ionisoitu. Tämän ominaisuuden ansiosta kukin säteilykvantti aiheuttaa aina samanlaisen pulssin, ja siksi Geiger-putkea voidaan käyttää säteilyn määrän mittaamiseen.
Puolijohdeilmaisin
Puolijohdeilmaisin on sähköteknisiltä ominaisuuksiltaan estosuuntaan kytketyn diodin kaltainen. Puolijohdemateriaalin miltei kaikki elektronit ovat valenssielektroneja eli ne ovat yksittäiseen atomiin sitoutuneita. Kun valenssielektroni saa tarpeeksi energiaa, voi se siirtyä johtavuusvyölle, jota myöten se pääsee liikkumaan kiteessä. Puolijohdeilmaisimessa tarvitun energian lähde on yleensä havaitun hiukkasen tai kvantin, aiheuttama ionisaatio, joskin energia voi tulla myös lämpöliikkeestä. Diodeissa on p- ja n-tyypin puolijohteiden rajapinta eli tyhjennysalue. Tyhjennysalueella syntynyt elektroni-aukko-pari ohjautuu sekä rajapinnan itsensä että ulkoisesti aiheutetun sähkökentän ansiosta pois tyhjennysalueelta. Kun diodi on kiinnitetty virtapiiriin, elektroni-aukko-parin ajautuminen aiheuttaa havaittavan virtasignaalin. Tavallisia säteilymittareissa käytettäviä puolijohteita ovat pii ja germanium. Suurta tarkkuutta vaativissa säteilymittauksissa puolijohdeilmaisimia joudutaan jäähdyttämään erittäin mataliin lämpötiloihin esimerkiksi nestemäisen typen avulla lämmöstä aiheutuvan kohinan pienentämiseksi.
Tuikeilmaisin
pienoiskuva|Kaaviokuva säteilyn havaitsemisesta tuikeilmaisimen ja valomonistinputken avulla. Säteily saapuu vasemmalta. Tuikeilmaisimien toiminta perustuu säteilypulssien tuikeaineessa aiheuttamiin heikkoihin valovälähdyksiin, jotka syntyvät, kun säteilykvantti virittää tuikemateriaalin molekyylien elektroneja. Perinteisesti välähdykset on havaittu valomonistinputkilla, joissa valoherkästä fotokatodi sta irtoaa elektroneja valon osuessa siihen. Elektronit kiihdytetään sarjalla dynodeja, joita on tavallisesti 10–14 kappaletta. Elektronin osuessa dynodiin, emittoi se joukon uusia elektroneja, joten pulssin voimakkuus voimistuu joka askelella. Anodille saapuva elektronipulssi on verrannollinen havaitun säteilypulssin energiaan. Tuikeilmaisimen lähettämät heikot virtapulssit ohjataan esivahvistimelle, joka muuntaa sen jännitepulssiksi. Uudempi tapa havaita tuikeaineessa syntyvä valo on erilaisten puolijohdeilmaisimien avulla.
Verrannollisuuslaskuri
Kuten Geigermittari, myös verrannollisuuslaskuri koostuu kaasutäytteisestä säiliöstä ja sen sisään tuotetusta sähkökentästä. Erona Geiger-putkeen verrannollisuuslaskurissa käytettävä sähkökenttä on heikompi, jolloin elektronivyöry ei ole yhtä voimakas. Ensimmäisessä ionisaatiossa syntyneet elektronit saavuttavat riittävästi energiaa uusien ionisaatioiden aiheuttamiseen vasta saavuttuaan elektrodin lähelle. Elektronivyöry ei ole yhtä suuri jokaiselle säteilytapahtumalle, vaan se riippuu ilmaisimelle saapuneen säteilyn energiasta. Verrannollisuuslaskureissa kuitenkin myös heikot säteilytapahtumat ovat havaittavissa, toisin kuin ionisaatiokammiossa, jossa sähkökenttä on vielä heikompi.
Geoffrey Oryema
Geoffrey Oryema (16. huhtikuuta 1953 − 22. kesäkuuta 2018 ) oli ugandalainen muusikko. Hän syntyi Sorotin kaupungissa Ugandassa, mutta muutti pian perheineen Kampalaan. Oryema pakeni Ranskaan Idi Aminin murhautettua hänen isänsä helmikuussa 1977. Oryeman ensimmäinen albumi, "Exile", julkaistiin vuonna 1989. Hänen uusin albuminsa on vuonna 2004 ilmestynyt "Words".
Ivaylo Stadium
Ivaylo Stadium on monikäyttöinen stadion Veliko Tǎrnovossa Bulgariassa. Stadion avattiin vuonna 1958. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa FC Etar Veliko Tarnovon kotikenttänä. Stadionille mahtuu 18 000 ihmistä.
Renault FT-17
Renault FT-17 (Automitrailleuse à chenilles Renault FT modèle 1917) oli ranskalaisen Renault'n valmistama vuonna 1917 palveluskäyttöön otettu panssarivaunumalli. Vaunuja rakennettiin yhteensä yli 3 000, eräiden arvioiden mukaan jopa 4 000 kappaletta.
Ensimmäiset 150 konekiväärillä varustettua vaunua tilattiin 22. helmikuuta 1917. Tilausta seurasi 3 350 muun tilaus myöhemmin. Vaunun viralliset kokeet alkoivat 9. huhtikuuta 1917. Heinäkuussa 1917 kokeiltiin FT-17:ää tornista ampuvalla tykillä. Kokeiden tuloksena 650 vaunua päätettiin varustaa tykeillä. Kaikkiaan päätettiin tilata 7 820 vaunua, joista Renault toimittaisi 3 940 muiden valmistuksen jakautuessa muille valmistajille.
11. marraskuuta 1918 aselepoon mennessä oli valmistettu 3 177 vaunua. Valmistus jatkui ja vuoteen 1921 mennessä oli palveluksessa 3 728 vaunua, joista 2 100 oli konekivääreillä varustettu, 1 246 37 mm:n tykillä varustettua, 39 75 mm:n tykillä varustettua ja 188 radiolla varustettua ilman aseistusta sekä 155 harjoitusvaunua.
FT-17 oli eräs ensimmäisen maailmansodan menestyneimpiä panssarivaunuja ja ensimmäinen, jossa oli 360 astetta kääntyvä tykkitorni, moottori takana ja ohjaaja edessä. Tästä konstruktiosta tuli klassinen, vielä nykyäänkin käytössä oleva panssarivaunun rakennemalli.
Myös Suomen armeija hankki vaunuja käyttöönsä 1920-luvulla. Suomeen hankituista vaunuista perustettiin Hyökkäysvaunurykmentti. Toiseen maailmansotaan mennessä malli oli jo vanhentunut ja viimeiset suomalaiset FT-17 panssarivaunut päätyivät maahan kaivetuiksi asepesäkkeiksi talvisodassa.
Ranskalainen Renault FT 17
Ranskalainen Renault FT 17 -panssarivaunu on nykyaikaisten panssarivaunujen esi-isä. Ennen Renaultia missään vaunussa ei ollut nykyään itsestään selvänä pidettävää asettelua: moottori takana, ajaja edessä ja johtaja tornissa, jota voitiin kääntää 360 astetta. Aiemmat vaunut olivat hyvin kömpelöitä ja muotoilultaan epäkäytännöllisiä, ja niiden aseistus oli kylkiin pultatuissa kasemateissa. Renaultin omalaatuista ulkonäköä lisäsi takaosaan liitetty "suksi". Vaunun lyhyen mitan vuoksi vaunun oli hankala ylittää juoksuhautoja. Suksi paransi asiaa siirtämällä vaunun painopistettä taaemmas, ja estämällä vaunun perää putoamasta juoksuhautoihin.
Tykkivarustus
Tykillä varustettujen Renaultien varustuksena oli 37 mm:n Puteaux-tykki. Näitä malleja kutsuttiin Suomessa koirasvaunuiksi.
Konekiväärivarustus
Osa vaunuista varustettiin 8 mm Hotchkiss-konekiväärillä. Näitä vaunuja Suomessa kutsuttiin naarasvaunuiksi.
Viestivarustus
thumb|Viesti-Renault Pieni osa vaunuista varusteltiin viestikäyttöön johtamisen mahdollistamiseksi.
Yhdysvaltalainen kuuden tonnin M1917
Renault FT 17:ään perustuvaa kuuden tonnin panssarivaunua mallivuodelta 1917 valmistettiin Yhdysvalloissa 952 kappaletta lisenssillä. Epävirallisessa kielenkäytössä panssarivaunua kutsuttiin kahden miehen Fordiksi. Valmistus aloitettiin vasta ensimmäisen maailmansodan lopulla lokakuussa 1918.
Yhdysvaltalaista panssarivaunumallia käyttivät Yhdysvallat, Kanada ja Yhdistynyt kuningaskunta.
Italialainen Fiat 3000
Renaulteja valmistettiin myös Italiassa FIAT 3000:na. Konekiväärillä varustettua Fiat 3000A-mallia, L5/21 valmistettiin 100 kappaletta ja tykillä varustettua Fiat 3000B-mallia, L5/30, 52 kappaletta. Viimeiset poistuivat käytöstä 1943.
Renault FT-17 Suomessa
thumb|FT-17 Saksan väreissä thumb|FT-17 ensimmäisessä maailmansodassa, Ranskassa lähellä Saint Micheliä Renault FT-17 oli aikanaan suuri menestys, ja Ranska hankki sitä armeijansa käyttöön 3177 kappaletta. FT-17 oli myös Suomen puolustusvoimien ensimmäinen panssarivaunu. Hankinnat perustuivat lähinnä siihen, että ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ranskassa oli runsaasti panssarivaunuja, joista osasta voitiin luopua.
Puolustusvoimiaan rakentava Suomi päätti ostaa näitä moderneja vaunuja, joita saapui vuosina 1919 ja 1921 yhteensä 32 kappaletta. Niistä 14 oli "koiraita" ja 18 "naaraita". Suomalaiset Renaultit erosivat myös tornin muodon perusteella. Toisissa oli Renaultin tehtaan kulmikas, toisissa Berlietin tehtaan pyöreä torni.
15. heinäkuuta 1919 Suomeen perustettiin hyökkäysvaunurykmentti Santahaminan varuskuntaan.
Luoteis-Venäjän armeija
Renaultia käytettiin myös itärajamme toisella puolella. Suomi lainasi muutaman vaunun bolsevikkeja vastaan taistelleelle kenraali Judenitšin komentamalle Luoteis-Venäjän armeijalle, mutta myös bolsevikit ihastuivat vaunuun niin että alkoivat tuottaa siitä lähes suoraa kopiota. Ensimmäinen "neuvosto-Renaulteista" ristittiin "Vapaustaistelijatoveri Leniniksi".
Epäonnistunut parannusyritelmä
Vuosien 1919 ja 1921 hankinnoissa Suomeen tuli myös useita Latil-traktoreita ja Weiz-perävaunuja; näiden oli tarkoitus nopeuttaa kaluston maantiesiirtoja. Yritys oli turha: Renault ja perävaunu yhdessä painoivat liikaa eikä marssinopeudesta tullut juurikaan suurempi. Maastossa yhdistelmä juuttui ensimmäiseen vaikeaan kohtaan.
Kaikki Latil-traktorit on ehditty romuttaa. Perävaunuja on säilynyt kaksi; toinen täyskunnostettu on Panssarimuseossa ja toinen huonokuntoinen odottaa museon pajalla.
Ryan Glenn
Ryan Glenn (s. 7. kesäkuuta 1980 Port Coquitlam, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen puolustaja. Hän on edustanut urallaan peräti 27:ää seuraa ja pelannut ammattilaisena kahdeksassa maassa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi Puolan pääsarjassa TH Unia Oświęcimissa.
Yliopistoura
Glenn pelasi kaudesta 2000–2001 kauteen 2003–2004 yliopistokiekkoa St. Lawrence Universityn joukkueessa. Hän pelasi ensimmäisellä kaudella 37, toisella kaudella 32, kolmannella kaudella 36 ja neljännellä kaudella 40 ottelua, yhteensä 145. Hänen tehopisteensä olivat yhteensä 18+38=56. Rangaistusminuutteja hänelle tuomittiin 170.
Pohjois-Amerikan alasarjat
Yliopiston jälkeen Glenn siirtyi pelaamaan maailman kovatasoisimpana pidetyn jääkiekkosarjan NHL:n farmiliigaan AHL:ään. Ensimmäisellä kaudellaan 2004–2005 hän pelasi Hartford Wolf Packissa, mutta pääsi kentälle vain 11:ssä ottelussa. Seuraavalla kaudella 2005–2006 Glenn palasi ECHL:stä takaisin AHL:ään, jossa hän pelasi tällä kertaa kolmessa eri joukkueessa: Lowell Lock Monstersissa, Milwaukee Admiralsissa ja Syracuse Crunchissa. Otteluita kertyi 34 ja tehopisteitä 1+6=7. Kauden 2006–2007 Glenn aloitti Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa, jossa hän pelasi 18 ottelua. Seuraava joukkue oli Providence Bruins, jossa Glenn pelasi 35 runkosarja- ja 13 pudotuspeliottelua. Viimeisen kautensa AHL:ssä Glenn pelasi kaudella 2007–2008 Peoria Rivermenissa. Glenn pelasi 63 ottelua, mikä oli hänen AHL-uransa yhden kauden ennätys. Hänen tehopisteensä olivat 5+11=16 ja rangaistusminuuttinsa 32.
Ruotsiin
Glenn teki kaudeksi 2008–2009 sopimuksen ruotsalaisen IF Troja-Ljungbyn kanssa, joka pelasi maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa. Glenn teki 44 ottelussa 44 tehopistettä, joista 9 maaleja. Rangaistusminuutteja hän keräsi 90.
Seuraavan kauden 2009–2010 Glenn aloitti Södertälje SK:ssa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä. Hän pelasi 31 ottelua, joissa hän keräsi 8 tehopistettä ja 24 rangaistusminuuttia.
Kesken kauden Suomeen
Tammikuussa 2010 Glenn siirtyi Södertäljestä Tampereen Ilvekseen. Hänen ensimmäinen ottelunsa Ilveksessä oli Hakametsän jäähallissa 16. tammikuuta Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Kyseinen ottelu oli ensimmäinen Ilveksessä myös venäläishyökkääjä Vjatšeslav Soloduhinille. Glenn ja Soloduhin hankittiin Ilvekseen tämän ollessa SM-liigan viimeisenä ja kuuden pisteen päässä toiseksi viimeisestä joukkueesta. Glenn pelasi koko loppukauden ajan, runkosarjassa 22 ottelua tehopistein 2+3=5. Ilves joutui kauden päätteeksi karsimaan paikastaan SM-liigassa. Glenn pelasi karsinnoissa viisi ottelua pistein 0+4=4. Ilves päihitti karsinnoissa Joensuun Jokipojat voitoin 4–1 ja säilytti paikkansa SM-liigassa. Kaudella 2010–2011 Glenn pelasi Ilveksessä 51 runkosarjaottelua pistein 9+7=16 ja 6 pudotuspeliottelua pistein 1+4=5.
Kaudella 2011–2012 Glenn jatkoi Ilveksessä ja ehti pelata 32 ottelua keräten niissä 9 tehopistettä, kunnes hänet lainattiin EC Red Bull Salzburgiin HPK:n Scott Barneyn kanssa. Heidän lainansa kesti Euro Hockey Tour -turnauksen loppuun. Salzburg voitti turnauksen lyömällä finaalissa Jokerit jatkoajalla. Turnauksen jälkeen Glenn palasi Ilvekseen, jossa hän ehti pelata kauden aikana yhteensä 44 ottelua 14:llä tehopisteellä ja 40:llä rangaistusminuutilla. Glenn poistui Ilveksestä tammikuun 2012 lopussa, kun hän siirtyi puolustajien loukkaantumisista kärsineeseen sarjakärki KalPaan.
Kaudeksi 2012–2013 Glenn siirtyi Itävallan pääsarjassa pelaavaan EC Red Bull Salzburgiin. Poistuminen Suomesta jäi lyhyeksi, sillä seuraavina kausina Glenn pelasi SaiPassa (2013–2014), Kärpissä (2014–2015) ja JYPissä (2015–2016).
Suomen jälkeen
Suomen-vuosiensa jälkeen Glenn on pelannut muun muassa Itävallassa, Slovakiassa ja viimeisimpänä Puolassa. Glennille on kertynyt urallaan jo 27 eri joukkuetta kahdeksassa eri maassa.
Robert Kiljander
Karl Johan Robert Kiljander (15. elokuuta 1848 Lapinlahti – 14. marraskuuta 1924 Jyväskylä) oli suomalainen kirjailija ja Jyväskylän postikonttorin ekspeditööri.
Henkilötietoja
Kiljander oli suomentajana tunnetun kirkkoherra Karl Mårten (Kaarle Martti) Kiljanderin ja Helena Sofia Frosteruksen poika. Kiljanderin nuorempi veli oli seminaarin lehtori ja oppikirjojen tekijä Ludvig Gabriel Kiljander.
Kiljanderille myönnettiin postimestarin arvonimi vuonna 1921.
Putkilokasvit
Putkilokasvit (Tracheophyta) ovat kasveja, joiden solukot muodostavat erilaistuneita johtosolukoita eli putkiloita veden ja ravinteiden kuljettamiseen. Putkilokasvit on perinteisesti luettu sammalten (Bryobionta) ohella toiseksi kasvikunnan alakunnista, mutta Angiosperm Phylogeny Groupin kehittämässä molekyylibiologiseen tutkimukseen perustuvassa luokittelussa putkilokasvit ovat yksi laajemman kasvikunnan alkiollisten kasvien (Embryopsida) luokkaan kuuluvista kehityslinjoista.
Luokittelu
Putkilokasvit on perinteisesti jaettu kahteen kaareen, jotka ovat siemenkasvit (Magnoliophyta) ja sanikkaiset (Pteridophyta). Liekomaiset on perinteisesti sisällytetty sanikkaisiin, mutta polveutumishistoriasta johtuen ne on esitetty myös omana erillisenä kaarenaan. Tarkempi luokittelu on alla olevassa luettelossa.
Carl-Herman Tillhagen
Carl-Herman Tillhagen (17. joulukuuta 1906 Lidingö - 2002), oli ruotsalainen folkloristi ja etnologi.
Hän oli Herman Anderssonin ja Anna Söderlindin poika. Vuonna 1937 hän meni naimisiin kauppias Emil Malmbergin ja Anna Nilssonin tytär Brita Malmbergin kanssa. Tillhagen tuli ylioppilaaksi vuonna 1925 ja kirjautui Uppsalan yliopistoon, jossa hän opiskeli vuosina 1932–1936. Opintojaan hän jatkoi Tukholman korkeakoulussa vuoteen 1943, ja Oslossa vuoteen 1960. Oslossa hänestä tuli tohtori. Vuonna 1939 hän aloitti uransa Nordiska museetissä.
Vuonna 1954 Tillhagen oli asiantuntijana mustalaisasioissa, vuodesta 1959 työmarkkinahallituksessa ja vuosina 1961–1966 sosiaalihallituksessa. Hän oli myös International Society for Folk Narrative Researchin johtokunnassa. Vuonna 1966 hän oli vierasprofessorina Indianan ja Kalifornian yliopistoissa.
Syvä kuilu
Syvä kuilu on Asterix seikkailee -sarjan 25. osa, joka julkaistiin vuonna 1980. Se on ensimmäinen Albert Uderzon itse käsikirjoittama Asterix-albumi.
Villi länsi (kappale)
Villi länsi on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale, joka ilmestyi Juice Leskinen Grand Slamin ensimmäisellä albumilla Sivilisaatio vuonna 1982. Se julkaistiin myös jukebox-singlenä, jonka b-puolena oli ”Atomisuoja”. Levyllä kappaleen esittävät Juice Leskinen (laulu ja sähkökitara), Anssi Tikanmäki (taustalaulu ”Ronald”), Ila Loueranta (taustalaulu), Puntti Valtonen (taustalaulu ”Nancy”), Antti Tammilehto (basso ja taustalaulu) ja Vesa Sytelä (rummut ja taustalaulu).
”Villi länsi” kertoo siitä, miten hallitsijat toimivat keskenään eivätkä kysy alamaisiltaan mitään. Leskisen lyriikalle tyypillisesti kappaleessa esiintyy useita tunnettuja henkilöitä, kuten Ronald Reagan, Nancy Reagan ja Margaret Thatcher.
Valko-Venäjän presidentinvaalit 2010
Valko-Venäjän presidentinvaali 2010 järjestettiin 19. joulukuuta 2010. Vaalit voitti istuva presidentti Aljaksandr Lukašenka.
Presidentinvaaleissa valitaan presidentti viisivuotiselle kaudelle. Vaali on kaksivaiheinen enemmistövaali. Sen tulos on voimassa, jos vähintään puolet rekisteröidyistä äänestäjistä käyttää äänioikeuttaan.
Vaalien tuloksen julkistamisen jälkeen seurasi mielenosoituksia, joissa pidätettiin seitsemän yhdeksästä opposition ehdokkaasta. Samalla pidätettiin ainakin 600 muutakin aktivistia. Noin 600 tuomittiin lyhyisiin vankeusrangaistuksiin, noin 20 sai syytteet vakavammista rikoksista, jotka voivat johtaa pitkiin tuomioihin.
Rádek Černý
Radek Černý (s. 18. helmikuuta 1974) on tšekkiläinen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Queens Park Rangersia.
Ennen siirtymistään Tottenhamiin lainalle vuonna 2005 Černý vietti kahdeksan kautta Slavia Prahassa, jossa hänelle kertyi otteluita 177 kappaletta. Tottenhamissa Černý oli aluksi Paul Robinsonin kakkosmaalivahti. Kaudella 2007–2008 Martin Jol sai potkut Spursin peräsimestä ja uuden managerin Juande Ramosin alaisuudessa Černý syrjäytti ensimmäistä kertaa Robinsonin Tottenhamin maalilla. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi Queens Park Rangersiin.
Tšekin maajoukkuetta Černý on edustanut kolme kertaa.
Wolmanin tauti
Wolmanin tauti on varhain kuolemaan johtava lysosomaalinen kertymäsairaus. Se aiheuttaa muun muassa hepatosplenomegaliaa, steatorreaa ja anemiaa. Sairaus johtuu happaman lipaasin puutoksesta. LIPA-geenin perinnöllisten mutaatioiden aiheuttama sairaus johtaa vaikeaan aliravitsemustilaan. Tauti on todettavissa arviolta yhdellä 350 000 vastasyntyneestä.
Galway Kinnell
thumb|Galway Kimmel lukee runoa vermontilaisessa kahvilassa 2013. Galway Mills Kinnell (1. helmikuuta 1927 Providence, Rhode Island – 28. lokakuuta 2014 Sheffield, Vermont) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän valmistui Princetonin yliopistosta vuonna 1948 yhtäaikaisesti W. S. Merwinin kanssa.
Galway Kinnell sai myöhemmin maisterinarvon Rochesterin yliopistosta. Nuoruudessaan hän matkusteli runsaasti ja asui Fulbright-stipendin turvin Pariisissa. Hän oli 1960-luvulla huomattava ihmisoikeusaktivisti ja Vietnamin sodan vastustaja; näitä aiheita kuvataan hänen koko kirjan mittaisessa runossaan The Book of Nightmares.
Lisel Mueller
Lisel Mueller (8. helmikuuta 1924 Hampuri, Saksa – 21. helmikuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen runoilija. Mueller voitti vuonna 1980 teoksellaan The Need to Hold Still Kansallisen kirjapalkinnon. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin runouden Pulitzer-palkinto kokoelmasta Alive Together: New & Selected Poems.
Mueller valmistui Evansvillen yliopistosta 1944. Hän on julkaissut myös käännösrunoutta. Lisel Mueller asui pitkään miehensä Paul Muellerin (k. 2001) kanssa rakentamassaan talossa Lake Forestissa, Illinoisissa. Hän kasvatti kaksi tytärtä.
Galway Kinnell
Alkuperäisen runoutensa ja käännösrunoutensa ohella Galway Kinnelliltä ilmestyi romaani Black Light vuonna 1966 sekä lastenkirja How the Alligator Missed Breakfast 1982. Hänelle myönnettiin vuonna 1983 Pulitzer-palkinto ja Kansallinen kirjapalkinto.
Galway Kinnell otettiin vuonna 1980 eliniäkseen American Academy of Arts and Lettersin jäseneksi.
Galway Kinnell kuoli kotonaan Vermontin Sheffieldissä 87-vuotiaana 28. lokakuuta 2014.
Otto le Roi
Otto le Roi (28. marraskuuta 1878 Zweibrücken – 11. lokakuuta 1916) oli saksalainen eläintieteilijä.
Otto le Roin suku oli muuttanut Ranskasta. Roi opiskeli lääkealaa Bonnin yliopistossa, josta valmistui 1904. Hänen intohimonsa oli kuitenkin eläintiede, josta hän väitteli tohtoriksi 1906. Väitöksen aiheena olivat siimajalkaisten loiset. Le Roi toimi Alexander Koenigin assistenttina Huippuvuorille suuntautuneella tutkmusretkellä 1907–1908. Roi kirjoitti lintuja käsittelevän osan sekä hieman hyönteisistä ja kasveista retken matkakertomukseen Avifauna Spitzbergensis Forschungsreisen nach der Bären-Insel und dem Spitzbergfen-Archipel, mit ihren Faunistischen und floristischen Ergebnissen (W. Büxenstein, Berliini 1911).
Roi kuvaili käpytikan (Dendrocopos major) alalajin thanneri vuonna 1911.
S/S Juno (1907)
Tekniset tiedot
Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Vievä hermosyy
Vievä hermosyy tai efferentti hermosyy (lat. neurofibrae efferentes) on hermosyy, joka vie viestejä hermokeskuksista kohde-elimiin. Vievän hermosyyn vastakohta on afferentti eli tuova hermosyy. Esimerkiksi keskushermoston käskyt luurankolihaksiin kuljettavat motoriset hermosyyt ovat vieviä hermosyitä.
Linda Pastan
pienoiskuva|Linda Pastan vuonna 2014. Linda Pastan (27. toukokuuta 1932 Bronx, New York, New York – 30. tammikuuta 2023 Chevy Chase, Maryland) oli yhdysvaltalainen runoilija.
Pastan syntyi Bronxissa, New Yorkissa, ja valmistui Radcliffe Collegesta vuonna 1954 sekä Brandeisin yliopistosta 1957. Hän sai pitkän uransa aikana lukuisia palkintoja, kuten vuoden 2003 Ruth Lillyn runouspalkinnon. Hän oli ehdolla myös Kansallisen kirjapalkinnon saajaksi.
Linda Pastan asui Potomacissa, Marylandissa. Hän oli naimisissa tutkijalääkäri Ira Pastanin kanssa.
Pierre Levegh
Pierre Eugène Alfred Bouillin, ajajanimeltään Pierre Levegh, (22. joulukuuta 1905 – 11. kesäkuuta 1955) oli ranskalainen kilpa-autoilija. Levegh kuoli vuoden 1955 Le Mansin 24 tunnin ajoissa sattuneessa onnettomuudessa, kun hänen autonsa sinkoutui katsomoon. Leveghin lisäksi onnettomuudessa kuoli yli 80 katsojaa. Pisteitä Levegh ei saavuttanut.
Leveghin "nom de guerre"-salanimi oli peräisin hänen sedältään Alfred Velgheltä, joka oli käyttänyt Levegh-anagrammia sukunimestään. Hän oli eräs Ranskan autourheilun pioneereista 1900-luvun alussa, mutta kuoli 28.2.1904 Paussa tuberkuloosiin.
Ángel Nieto
thumb|Ángel Nieto Ángel Nieto Roldán (25. tammikuuta 1947 Zamora, Zamoran maakunta, Espanja – 3. elokuuta 2017) oli menestyksekäs espanjalainen ratamoottoripyöräilijä.
Nieto ajoi urallaan 156 GP:tä ja voitti niistä 90. Maailmanmestaruuksia hän voitti 13 (50-kuutioisissa vuosina 1969, 1970, 1972, 1975, 1976 ja 1977, 125-kuutioisissa 1971, 1972, 1979, 1981, 1982, 1983, 1984). Mestaruuksia on Nietoa enemmän pystynyt keräämään vain italialainen Giacomo Agostini (15 maailmanmestaruutta). Uransa ensimmäisen kilpailun Nieto kilpaili vuonna 1964, viimeisen 1986.
Angel Nieton poika Pablo Nieto on myös kohtalaisesti menestyvä ratamoottoripyöräilijä.
Angel Nieto kuoli 3. elokuuta 2017 auton törmättyä Ibizalla hänen ohjaamaansa mönkijään ja näin onnettomuudessa saamiinsa päävammoihin.
FS Sané (1869)
Sané oli Ranskan laivaston vuonna 1869 vesillelaskettu puurunkoinen Sané-luokan korvetti.
Palvelus
Sané poistettiin alusluettelosta vuonna 1892.
Valeri Ljukin
Valeri Viktorovitš Ljukin (, s. 17. marraskuuta 1966 Aqtöbe, Kazahstanin SNT, Neuvostoliitto) on Neuvostoliittoa edustanut entinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän asuu nykyisin Yhdysvalloissa, jossa hän toimii voimisteluvalmentajana.
Unto Turpeinen
Unto Turpeinen (s. 18. joulukuuta 1945 Pielisensuu) on entinen jääkiekkoilija. Turpeinen oli ensimmäisenä joensuulaisjoukkueena jääkiekon SM-sarjassa pelanneen joukkueen jäsen kaudella 1971-72 oltuaan nostamassa joukkuetta edelliskaudella Suomensarjasta mestaruussarjaan. Hän teki pelaamissaan 32 SM-sarjaottelussa 3+9=12 tehopistettä. JoKP voitti 32 ottelustaan vain kolme, joista kaksi alemmassa loppusarjassa.
Valeri Ljukin
Ljukin voitti viisi Euroopan-mestaruutta Moskovassa 1987 eikä jäänyt kisoissa millään telineellä mitalitta. Hän sai kultaa moniottelussa, permannolla, nojapuilla, hevosella ja rekillä, hopeaa renkailla sekä pronssia hypyssä. Hän voitti maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa Rotterdamissa 1987 ja Indianapolisissa 1991. Lisäksi hän saavutti moniottelussa MM-pronssia vuonna 1991.
Unto Turpeinen
Aktiiviuransa jälkeen Turpeinen toimi JoKP:n johtotehtävissä, sekä JoKP:n veteraanijoukkue Musikoiden aktiivina, sekä johtokunnan jäsenenä.
Valeri Ljukin
Valeri Ljukinin vaimo Anna Kotšneva voitti maailmanmestaruuden rytmisessä voimistelussa. Heidän tyttärensä Nastia Liukin voitti olympiakultaa telinevoimistelussa Yhdysvaltoja edustaen.
Mustamäen koulu
Mustamäen koulu on peruskoulun ala-aste Salon kaupungissa entisen Halikon kunnan asemanseudulla. Koulu on perustettu 1951 ja se peruskorjattiin ja laajennettiin 2002. Koulussa on noin 160 oppilasta ja yhdeksän opettajaa. Koulun yhteydessä on liikuntasali. Mustamäen koulussa toimii alakoulun luokat 1–6, ja kaksi erityisopetusluokkaa. Koulun rehtorina toimii Kaisa Katava.
Puppy Linux
Puppy Linux on GNU/Linux -käyttöjärjestelmän pienikokoinen (noin 100 megatavua) jakelupaketti, joka on mahdollista käynnistää esimerkiksi CD-ROM-levyltä, USB-muistilta, kiintolevyltä tai Flash-muistilta. Live-CD:nä käyttäessä koko systeemi latautuu tietokoneen RAM-muistiin, jolloin ohjelmat käynnistyvät hyvin nopeasti.
Puppy Linux toimii myös hieman vanhemmilla kokoonpanoilla. Keskusmuistivaatimus on vain 128 megatavua, jolla järjestelmä toimii jouhevasti.
CD:lle on pyritty laittamaan kaikki päivittäisessä käytössä tarvittavat ohjelmat, kuten verkkoselain, tekstieditori, pikaviestin ja sähköpostiasiakasohjelma. Puppyyn on mahdollista asentaa myös muita ohjelmia pakettivarastoista.
Puppyn käyttö on koetettu tehdä mahdollisimman aloittelijaystävälliseksi, jotta Linuxia ennen käyttämättömätkin voisivat käyttää Puppya tarpeidensa mukaan. Ohjelmavalikko on jaoteltu loogisiin ohjelmaryhmiin kuten Graphic, Document, Calculate jne. Puppy Linuxia ei ole vielä suomennettu (2009), mutta monista sen sisältämistä ohjelmista on sellainen versio jo olemassa. Puppyyn on myös mahdollista saada Xfce- ja KDE-työpöytäympäristö.
Ohjelman asennus kovalevylle on tehty helpoksi. Näytönohjain, äänikortti ja verkkokortti tunnistuvat automaattisesti.
Puppy Linuxista on useita muunnoksia:
Pieksämäen kaupunginkirjasto
Pieksämäen kaupunginkirjasto on Pieksämäen kaupungissa toimiva yleinen kirjasto. Se on kaupunginkirjasto, mutta myös osa Lumme-kirjastoja. Lumme-kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa. thumb|left|Kirjastoauto Rietrikki kulttuurikeskus Poleenin eli Pieksämäen pääkirjaston takapihalla toukokuussa 2020. thumb|270px| Kaupunginkirjasto toimii [[Kulttuurikeskus Poleenissa. Se on arkkitehtitoimisto Gullichsen–Kairamo–Vormalan suunnittelema rakennus vuodelta 1989.]] Kirjastotoiminta alkoi Pieksämäellä vuonna 1860 pappilaan perustetun pitäjänkirjaston muodossa. Vuodesta 1989 nykyisen kaupunginkirjaston päätoimipiste on ollut Kulttuurikeskus Poleenissa sijaitseva Poleenin kirjasto (Savontie 13).
Lähikirjastoja on kaksi ja ne toimivat pääosin omatoimikirjastoina: Jäppilän kirjasto Jäppilässä (Jäppilän kirkkotie 9) ja Virtasalmen kirjasto Virtasalmella (Virastotie 3). Kirjastoauto kiertää kaupunkia arkipäivisin. Naarajärven lasten- ja nuortenkirjasto Naarajärvellä on toistaiseksi suljettu, mutta saattaa avautua uudelleen Maaselän koulun uudisrakennuksen yhteydessä vuonna 2021. Verkkokirjasto on toteutettu osana Lumme-kirjastojen palveluja.
Megacerops
Megacerops (”myrskyhevonen”) oli voimakas kavioeläimiin kuulunut sarvikuonomainen nisäkässuku, jonka lajit elivät myöhäisellä eoseenikaudella.
Nestor Niemelä
Nestor Niemelä (12. syyskuuta 1862 Punkalaidun – 23. toukokuuta 1889 Punkalaidun) oli suomalainen kirjailija. Niemelä julkaisi teoksia myös nimimerkillä N. Niemelä.
Niemelä oli kotoisin Punkalaitumen Koskioisten kylässä sijainneesta Heinämäen torpasta.
Megacerops
Piirteet
Megacerops oli jopa 2,5 metriä korkea hartioiden kohdalta, ja saattoi painaa 4,5 tonnia.
Nestor Niemelä
Niemelä ei saanut mitään kouluoppia mutta hän kartutti tietojaan itseopiskelun avulla ja harjoitteli myös kirjoittamista. Hänellä oli aikaa kirjallisille harrastuksille koska hän ei heikon terveytensä takia kyennyt maatöihin. Esikoisteos Mäkelän veljekset ilmestyi 1887 ja viimeksi häneltä ilmestyi kertomus Luisulan lapset kansankirjailijoiden novellikokoelmassa Syvistä riveistä. Viimeiset neljä vuotta elämästään Niemelä sairasti keuhkotautia ja hän kuoli 26-vuotiaana veljensä omistamassa torpassa.
Megacerops
Elintavat
Monissa brontoteerejen luurangoissa näkyy katkenneita luita, eikä siihen aikaan ollut muita sellaisa vammoja aiheuttavia eläimiä, mikä tukee käsitystä että nämä isot eläimet, ottivat yhteen rajusti paritteluaikana naaraista taistellen.
Megaceropsit luultavasti vaelsivat laumoina metsissä riipien puiden lehtiä kumimaisilla huulillaan. Sen jälkeen se rusensi lehdet suurilla poskihampaillaan. Kun ilmasto muuttui ja puiden väistyen ruohon tieltä, Megacerops hävisi sukupuuttoon.
Mikrouni
Mikrouni on lyhyt, yleensä vain muutaman sekunnin kestävä tila, jonka aikana ihminen on unessa. Mikrounijaksoja ilmenee etenkin pitkän valvomisen seurauksena. Mikrounet ovat varsin tavallisia myös valvottaessa aamuyöllä ihmisillä, jotka noudattavat yleensä normaalia unirytmiä. Väsyneen ihmisen silmien räpytykset voivat lisääntyä ja hidastua. Nukahtaminen mikrouneen voi tapahtua ihmisen itse sitä tajuamatta. Jos mikrounijakso ilmaantuu esimerkiksi autoa ajettaessa, seurauksena voi olla liikenneonnettomuus. Mikrounen aikana otetussa aivojen sähkökäyrässä (EEG) todetaan valvetoiminnan häviävän, ja sen tilalle ilmaantuu hitaampia theta-jaksoja. Samalla todetaan hitaita silmien liikkeitä.
Eero Sissala
Erik (Eero) Helin, kirjailijanimi Eero Sissala (10. maaliskuuta 1851, Liminka – 18. huhtikuuta 1909, Vaasa) oli suomalainen kauppias ja kirjailija. Hän julkaisi teoksensa 1880- ja 1890-lukujen vaihteessa käyttäen kirjailijanimeä Eero Sissala.
Sissalan isä oli Alajärveltä kotoisin ollut pitäjänsuutari Juho Helin (sukunimi alkujaan Sissala). Perheessä oli kymmenen lasta joista Eero oli vanhin. Eero osasi jo 5-vuotiaana Svebiliuksen katkismuksen ulkoa ja 7-vuotiaana hän aloitti suutarintyöt isänsä apuna. Hän oli jo 11-vuotiaana parempi suutari kuin isänsä ja hallitsi myös monia muita käytännön töitä. Vuodesta 1864 Sissala oli suutarina isänsä kanssa Oulussa ja vuonna 1870 hän muutti Helsinkiin jossa hän toimi suutarina ja vuodesta 1881 myös nahkakauppiaana. Sissala lopetti liikkeensä 1892 ja oli sitten jonkin aikaa toisen palveluksessa muun muassa myyjänä. Viimeksi hän toimi jalkinekauppiaana Helsingin torilla.
Sissalan esikoisteos Helmikankaan Heikki ilmestyi 1887 mutta hän oli kirjoittanut sen jo paljon aikaisemmin. Seuraavaksi hän julkaisi novellin Naavalan Taavetti kansankirjailijoiden kokoelmassa Syvistä riveistä ja viimeksi laajan kertomuksen Munkkiniemen Elsa 1891. Kaikissa Sissalan teoksissa kuvataan päähenkilön elämänvaiheita lapsuudesta kuolemaan saakka. Kaksi ensimmäistä sijoittuivat Liminkaan ja kuvaisvat köyhien maalaispoikien nousua turvemökeistä isojen talojen isänniksi, Munkkiniemen Elsa taas sijoittui Helsinkiin ja sen päähenkilönä oli köyhänä orpotyttönä Helsinkiin palvelijaksi tuleva Elsa.
Sissalan kirjailijanura jäi lyhyeksi sillä hän luopui siitä noudattaakseen körttiläisiin kuuluneen isänsä vaatimusta.
Ranskan koripallomaajoukkue
Ranskan koripallomaajoukkue edustaa Ranskaa koripallon maajoukkuekilpailuissa. Se on saavuttanut kaksi olympiamitalia, kaksi MM-mitalia ja yhdeksän EM-mitalia.
Historia
Ensimmäisen arvokisamitalinsa Ranska sai vuoden 1937 EM-kisoissa, kun se välierässä hävisi Italialle 32–36, mutta pronssiottelussa voitti Puolan 27–24. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 Ranska saavutti hopeaa. Se voitti välierässä Brasilian 43–33, mutta hävisi finaalissa Yhdysvalloille 21–65.
Vuoden 1949 EM-kisoissa Ranska sai hopeaa hävittyään vain Egyptille. Lajin ensimmäisissä MM-kisoissa Argentiinassa 1950 se sijoittui kuudenneksi. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 joukkue sijoittui kahdeksanneksi, Brasiliassa pelatuissa MM-kisoissa 1954 neljänneksi ja Melbournen kesäolympialaisissa 1956 neljänneksi. EM-pronssia joukkue saavutti vuosina 1951, 1953 ja 1959. Vielä Rooman kesäolympialaisissa 1960 Ranska sijoittui kymmenenneksi ja vuonna 1963 Brasilian MM-kisoissa viidenneksi, mutta sitten se putosi pitkäksi aikaa maailman terävimmältä huipulta.
Olympialaiset 2000
Sydneyn 2000 olympialaisissa Ranska jäi alkulohkossaan neljänneksi, kun se voitti vain Uuden-Seelannin 76–50 ja Kiinan 82–70, mutta hävisi Liettualle 63–81, Italialle 57–67 ja Yhdysvalloille 94–106. Puolivälierässä Ranska voitti Kanadan 68–63 ja välierässä Australian 76–52. Finaalin voitti Yhdysvallat pistein 75–85, mutta Ranska sai hopeaa.
MM-kilpailut 2006
Japanin MM-kisoissa 2006 Ranska sijoittui viidenneksi. Alkulohkossa se hävisi Argentiinalle 70–80 ja Libanonille 73–74, mutta voitti Serbia ja Montenegron 65–61, Nigerian 64–53 ja Venezuelan 81–61 ja sijoittui lohkossa toiseksi. Neljännesvälierissä se voitti Angolan 68–62, mutta hävisi puolivälierissä Kreikalle 56–73. Sijoitusotteluissa Ranska voitti Saksan 75–73 ja Turkin 64–56.
EM-kilpailut 2007
Espanjassa pelattavissa EM-kisoissa 2007 Ranska voitti alkulohkossa Puolan 74–66 ja Italian 69–62, mutta hävisi Slovenialle 66–67. Jatkolohkossa Ranska voitti Saksan 78–66, hävisi Liettualle 73–88 ja voitti Turkin 85–64. Puolivälierissä se hävisi Venäjälle 71–75 sekä sijoitusotteluissa Kroatialle 69–86 ja Slovenialle 74–88. Täten Ranskan lopullinen sijoitus oli kahdeksas.
Claude Bergeaud'n valmentaman Ranskan joukkueen paras pistemies oli Tony Parker, joka teki 20,1 pistettä ottelua kohden ja oli koko kisojen pistetilastossa toinen. Hän oli myös Ranskan paras syöttäjä kerättyään 2,8 koriin johtanutta syöttöä ottelua kohden. Joukkueen paras levypallojen saalistaja oli Boris Diaw, jonka ottelukohtainen lukema oli 5,8 levypalloa.
EM-kilpailut 2011
thumb|Vuoden 2011 kisojen välierä [[Venäjän koripallomaajoukkue|Venäjä–Ranska.]] Liettuan EM-kilpailuissa Ranska eteni loppuotteluun, jossa se kohtasi hallitsevan Euroopan-mestarin Espanjan. Ranska ei onnistunut voittamaan Espanjaa, joten maa sijoittui hopealle. Kisojen paras korintekijä oli Ranskan Tony Parker.
Olympialaiset 2012
Lontoon 2012 olympialaisiin Ranska pääsi mukaan EM-kisojen hopeasijansa perusteella. Alkulohkossaan se sijoittui toiseksi hävittyään vain Yhdysvalloille. Puolivälierissä Ranska hävisi Espanjalle pistein 59–66. Sen lopullinen sijoitus oli kuudes.
EM-kilpailut 2013
Sloveniassa pelatuissa vuoden 2013 EM-kilpailuissa Ranska voitti historiansa ensimmäisen Euroopan-mestaruuden. Alkulohkossa se hävisi ensimmäisessä ottelussaan Saksalle mutta voitti seuraavat neljä ottelua ja selviytyi jatkoon lohkonsa ykkösenä. Jatkolohkossa Ranska hävisi Liettualle ja Serbialle mutta voitti Latvian ja pääsi pudotuspeleihin lohkonsa kolmosena. Puolivälierissä Ranska voitti Slovenian ja välierissä jatkoajan jälkeen edellisten kisojen mestarin Espanjan. Loppuottelussa Ranska voitti Liettuan pistein 80–66. Tony Parker oli kisojen paras pistemies ja hänet valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä tähdistökentälliseen. Kisojen levypallotilastossa Alexis Ajinca oli neljäs
MM-kilpailut 2014
Espanjan MM-kilpailuissa 2014 Ranska voitti historiansa ensimmäisen miesten MM-mitalin, pronssin. Alkulohkossaan se voitti kolme ja hävisi kaksi ottelua. Pudotuspeleissä Ranska voitti Kroatian ja Espanjan ennen kuin hävisi välieräottelussa Serbialle 85–90. Pronssiottelussa Ranska kukisti Liettuan 95–93.
EM-kilpailut 2015
EM-kilpailuissa 2015 Ranska voitti alkulohkonsa kaikki viisi ottelua. Kukistettuaan jatko-otteluissa Turkin ja Latvian se hävisi välieräottelussa Espanjalle jatkoajalla pistein 75–80. Pronssiottelussa Ranska voitti Serbian 81–68 saavuttaen yhdeksännen EM-mitalinsa.
Olympialaiset 2016
Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 Ranska sijoittui kuudenneksi. Se voitti alkulohkossa kolme ottelua ja hävisi kaksi. Puolivälierissä Ranska hävisi Espanjalle pistein 67–92.
Vuoden 2015 kokoonpano
Ranskan vuoden 2015 16 pelaajan kokoonpano.
Vic Mignogna
Victor Joseph Mignogna (s. 27. elokuuta 1962 Greensburg, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, pianisti, ohjaaja ja muusikko, joka tunnetaan lukuisista animen dubbauksistaan ja videopelien äänirooleistaan. Hänet muun muassa palkittiin vuonna 2007 American Anime -palkinnolla parhaasta dubbauksesta animessa.
Ura
Mignognan ura alkoi vuonna 1986 mainosten tuottajana ja ohjaajana, jolloin hän muun muassa ohjasi musiikkivideoita. Mignogna teki vuosina 1986–1988 mainos- ja opetusvideoita Ocean Cityn poliisiyksikölle Marylandissä. 1990-luvun alussa Mignogna toimi muun muassa Houstonin taideinstituutissa opettajana videon tuottamisessa ja äänten suunnittelijana, sekä säveltäjänä.
Laulajana Mignogna julkaisi ensimmäiset levynsä vuonna 2006.
Ääninäyttelijänä
Mignogna päätyi ääninäyttelemisen pariin työskennellessään Houstonissa videotuotannon parissa, kun hänen työkaverinsa kysyi Mignognan halukkuutta kokeilla ääninäyttelemistä animen parissa. Mignogna esiintyi aikaisemmin pitkään erimuotoisissa teatterinäytelmissä ja suostui ehdotukseen, jonka myötä muutaman kerran ADV Filmsilla työskennellyt kaverinsa lähetti kyseiselle dubbaus-yhtiölle suosituksen Mignognasta. Päästyään koe-esiintymään hän sai myöhemmin vuonna 1999 ensimmäisen ääniroolinsa Street Fighter II V -sarjasta, jossa Mignogna ääninäytteli Vegaa. Sittemmin hän on tehnyt useimmiten äänirooleja AVD:lle, sekä muutaman kerran FUNimationille. Mignogna kertoi myös olevansa harras kristitty, jonka vuoksi hän on valikoiva tiettyjen ääniroolien suhteen mikäli sarja on liian väkivaltainen.
Uransa merkittävämpään roolin hän päätyi Justin Cookin myötä, jonka oli tarkoitus alun perin ohjata Fullmetal Alchemist. Hän kutsui puhelimitse Mignognaa koe-esiintymään Dallasiin. Päästyään paikalle hän istui odotushuoneessa ja huomasi kansion, jossa oli sarjan erihahmojen profiileja. Selatessaan kaikki hahmot läpi sarjan ohjaaja Cook tuli paikalle kutsuessaan Mignognaa koe-esiintymis vuorolleen. Hän näytti Cookille haluavansa kokeilla Edward Elricin roolia tietämättä sen olevan sarjan päähahmo. Cook oli tyytyväinen Mignognan valintaan ja teki hyvin nopeasti demoversion sarjan ensimmäisestä jaksosta, koska Fullmetal Alchemistin japanilaisyhtiö halusi tietää miltä yhdysvaltalaisdubbaus kuulostaisi ja tarvitsisiko siihen tehdä muutoksia ääniroolien suhteen. Mignognan onneksi japanilaiset pitivät hänen roolisuorituksesta, jonka myötä Mignogna myös sai Edwardin roolin. Myöhemmin vuonna 2005 hänet palkittiin roolistaan ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä Edwardin roolista.
Urallaan Mignogna on dubannut yli 180 animesarjaa, joista merkittävin rooli on ollut Fullmetal Alchemistissa, josta Mignogna palkittiin American Animella vuonna 2007. Samaisessa gaalassa hänet palkittiin Fullmetal Alchemistin ohella Macrossin dubbaamisesta Hikaru Ichijon ääniroolista.
Syyrian sisällissodan tapahtumat 2012
thumb|Sotatilanne Syyrian kartalla. Vihreällä merkityt kaupungit olivat karttaa tehdessä saatujen tietojen mukaan Assadin hallituksen valvonnassa, ruskealla merkityt kapinallisilla. kokonaan tai osin sinisellä merkityissä käytiin taisteluja opposition ja hallituksen joukkojen välillä.
Vuonna 2012 Syyrian sisällissodassa suuret mielenosoitukset jatkuivat. YK yritti vielä keväällä vuonna 2012 rauhoittaa sotaa, mutta kapinalliset etenivät nopeasti keväällä ja kesällä 2012. Tämä kiihdytti huomattavasti väkivaltaa. Sota levisi kesällä Damaskokseen ja maan toiseksi suurimpaan kaupunkiin Aleppoon. Niissä käytiin ankaria taisteluja heinä−elokuusta lähtien. Kapinallisten pommi-isku surmasi korkeita hallinnon edustajia. Elokuussa räjähtivät ensimmäiset hallituksen helikoptereista pudottamat tynnyripommit siviilien asuinalueilla. Jihadistit alkoivat näkyä selvästi oppositon riveissä, ja se hajotti oppositiota entisestään. Hallitus onnistui pitämään pintansa, ja sota jähmettyi tasapeliksi. Islamistien merkitys alkoi kasvaa vuoden lopulla.
Loikkaukset, levottomuudet suurkaupunkeihin
Alkuvuodesta 2012 Syyrian prikaatikenraali Mostafa Ahmad al-Sheik loikkasi Turkkiin. Hän oli siihen mennessä korkein puolta vaihtanut Syyrian armeijan upseeri.