cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elis Mårtenson
Ura
Mårtenson opiskeli urkujensoittoa Helsingin musiikkiopistossa Oskar Merikannon johdolla vuosina 1911−1915 ja teki tämän jälkeen opintomatkoja Ruotsiin ja Keski-Eurooppaan. Hän toimi Helsingin musiikkopiston urkujensoiton opettajana vuosina 1921−1939 ja Sibelius-Akatemian urkujensoiton professorina vuosina 1939–1957. Hänen oppilainaan olivat monet myöhemmin tunnetuiksi tulleet urkurit, mm. Enzio Forsblom, Taneli Kuusisto, Antti Koskinen, Tapani Valsta ja Tauno Äikää sekä säveltäjä Uuno Klami. Opetustyönsä ohella Mårtenson työskenteli Helsingin eteläisen ruotsalaisen seurakunnan (aluksi Johanneksenkirkon, sittemmin Mikael Agricolan kirkon) urkurina vuodesta 1922.
Mårtenson julkaisi kaksiosaisen urkukoulun (1949–1951) ja toimitti kaksi kokoelmaa Johann Sebastian Bachin urkusävellyksiä.
Perhe
Mårtensonin puoliso vuodesta 1927 oli laulaja Eini Maria Mårtenson o.s. Stenfeldt (1897−1948). Heidän poikansa oli laulaja-säveltäjä Lasse Mårtenson.
Neda
Neda voi viitata seuraaviin:
Clayhills
Andrew Clayhills toimi uskonpuhdistuksen ajan pappina Jedburghissa vuodesta 1586 ja Morebattlessa, lähellä Kelsoa vuosina 1593–1598. sekä myöhemmin Monifiethissä, lähellä Dundeetä. Vuonna 1617 kauppias Andrew Clayhills, mahdollisesti edellisen poika, toimi laivanvarustajana Dundeessa Skotlannissa, tuoden maahan mm. tervaa Helsingøristä. Robert Clayhills of Baldovie sai vuonna 1615 Invergowrien paronin arvon. Hänen jäkeläisensä omistivat maata Invergowrien kylässä Dundeen naapurissa.
Britannian aatelistossa suvun päärin arvoa kantaa nyt David Clayhills-Henderson.
Baltia ja Suomi
Thomas Clayhills of Baldovie saapui Riikaan noin vuonna 1639. Hänen kolme poikaansa muuttivat Tallinnaan. Pojista Johan Thomasinpoika Clayhills nai von Drentelnin aatelissukuun kuuluvan Gertrautin ja peri appensa vuonna 1633 perustetun kauppahuoneen. Johan Thomasinpoika Clayhills ja hänen vaimonsa kuolivat Tallinnassa ruttoon vuonna 1710 ja haudattiin molemmat samana päivänä Pyhän Olavin kirkkoon. Kauppahuone siirtyi Johanin pojalle Thomas Clayhillsille, Tallinnan pormestarille. Hänen poikansa Hermann Johann Clayhills (1719–1770) nimesi kauppahuoneen uudestaan nimelle Thomas Clayhills and Son. Tallinnan vanhin kauppahuone toimi tällä nimellä vuoteen 1940 saakka.
Suomessa Clayhillsin suku hallitsi yhteensä viiden sukupolven ajan Kymenkartanon kartanoa nykyisen Kotkan alueella. Thomas Clayhillsin veli, Carl Johaninpoika Clayhills asui Viipurissa, mutta muutti suuren Pohjan sodan jälkeen Haminaan. Vuonna 1738 hän sai Kymenkartanon haltuunsa panttina maksamattomista veloista. Hän omisti myös sahan Kymijoen varrella ja perusti yhdessä Jacob Johan Teschen kanssa Helsingin Vanhaankaupunkiin vesisahan vuonna 1734. Hänen poikaansa, vuonna 1740 syntynyt Niklas Clayhills opiskeli Turun ja Uppsalan yliopistoissa. Vuonna 1791 hänet ”introdusoitiin” Viipurin ritarihuoneeseen vanhan skotlantilaisen aatelissuvun jäsenenä. Hänen poikansa kollegiasessori Anton Nikolajevitš Klaigils (Clayhills) toimi Kymenkartanon maakomissaarina eli kruununvoutina.
Sotilaat
pienoiskuva|oikea|150px|[[Allan Wilhelm Clayhills]] Suomalainen sukuhaara tuotti yhteensä viisi kenraalia Venäjän keisarilliselle armeijalle.
Suomen sisällissodassa jääkäri Allan Wilhelm Clayhills toimi 10. jääkäripataljoonan kolmannen komppanian päällikkönä. Hänen isänsä oli tamperelainen apteekkari Thomas Wilhelm Clayhills.
1533 Saimaa
1533 Saimaa on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen järven mukaan.
Saimaan likimääräinen läpimitta on 29 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,01 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 3 kuukautta.
Syvärauman koulu
Syvärauman koulu oli Raumalla sijaitsevassa Syvärauman kaupunginosassa sijainnut peruskoulun ala-aste, jossa toimi luokat 1–6. Koulu lakkautettiin 2019, ja sen oppilaat siirtyivät Pohjoiskehän kouluun. Vuonna 2018 koulussa oli 142 oppilasta. Koulun viimeisenä rehtorina toimi Miikka Lähdesmäki.
pienoiskuva|vasen|Syvärauman koulun "rantakoulu" vuonna 2006. Koulu toimi kolmessa eri rakennuksessa, "rantakoulussa", "uudella puolella" ja "päärakennuksessa". "Rantakoulu" ja "päärakennus" ovat vanhoja huviloita. "Rantakoulu on rakennettu vuonna 1928, ja Rauman kaupunki järjesti siitä huutokaupan talvella 2021 . "Päärakennus" on rakennettu 1920, ja se on suojeltu. Siitä järjestettiin huutokauppa keväällä 2022. "Uusi puoli", jossa toimi kovien materiaalien luokka, liikuntasali, terveydenhoitaja ja luokkahuoneita, purettiin keväällä 2021 . Koulussa ei ollut ruokalaa, joten ruoat tuotiin luokkiin ja oppilaat söivät siellä.
Néda
Néda on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen pituus on noin 32 kilometriä. Joki saa alkunsa Lýkaio-vuorelta ja se laskee Joonianmereen lähellä Elaían kylää. Loppupäässään joki toimii Eliin ja Messenian alueyksiköiden välisenä rajana.
Joki on Kreikan ainoita, joiden nimi on feminiinissä. Kreikkalaisessa mytologiassa se sai nimensä Neda-nymfistä. Tämä muuttui joeksi, ja hänen hiuksistaan tulivat joen vesiputoukset, joita on kolme. Neda-joki toimi jo antiikin aikana yläjuoksullaan Arkadian ja Messenian ja alempana Eliin ja Messenian maakuntien rajana.
Mavronéri (Peloponnesos)
Mavronéri (, myös Mavranéria, Μαυρανέρια), antiikin Styks, on joki Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se saa alkunsa samannimisestä vesiputouksesta, joka tunnetaan nykyisin myös nimellä Hýdata Stygós (Ύδατα Στυγός). Antiikissa joki yhdistettiin manalan virtaan Styksiin.
Maantiede
Mavronéri-joki on Kráthis-joen sivujokia. Sen alkulähteenä toimiva vesiputous sijaitsee korkealla Aroánia- eli Chelmós-vuoren rinteessä noin  metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna. ​Paikka on Kalávrytan kunnassa Akhaian alueyksikön alueella. Vesi tulee vuorelta useampana ryöppynä. Putouksen korkeus on noin 200 metriä, mikä tekee siitä yhden Kreikan korkeimmista. Vedet yhdistyvät virraksi, joka hieman alempana vuoren rinteessä yhdistyy Kráthikseen. Sen veden laskevat puolestaan Korintinlahteen. Vesiputouksen lähelle on hankala kulkea ja se vaatii kiipeilytaitoja. Kuivana vuodenaikana virrassa ei ole vettä.
pienoiskuva|vasen|upright|Mavronérin vesiputouksen paikka kuivaan vuodenaikaan.
Historia
Antiikin aikana Styksin vesiputous sijaitsi Arkadiassa lähellä Nonakriin kaupunkia. Sen sijaintipaikka ja vesiputouksen ainutlaatuisuus tekivät selvästi vaikutuksen varhaisten aikojen kreikkalaisiin, ja niin Styksiin alettiin suhtautua pelonsekaisella kunnioituksella. Varhaisin maininta virrasta on Homeroksella, jolle se on ”syvä, suistuva Styks” ja ”synkeä Styks”. Hesiodos kuvaa sitä ilmauksilla ”Styksin kuuluisaa, kylmää vettä, joka putoaa korkeilta jyrkänteiltä” ja ”Styksin ehtymättömään, ikiaikaiseen veteen, joka virtaa karujen seutujen halki”. Kaikki nämä kuvaukset täsmäävät paikkaan.
Herodotos ei vaikuta käyneen itse paikalla, sillä hänen kuvauksensa on epätäsmällisempi. Hän sanoo Styksin olleen lähde Nonakriin kaupungissa, ja kuvaa sitä seuraavasti: ”Vähäinen, kalliosta valuva vesimäärä vuotaa notkoon, ja ylt'ympäri notkon kiertää aitaus” (eli seinämä). Samassa yhteydessä hän kertoo, että Kleomenes olisi vienyt Arkadian johtajat Styksille vannottaakseen heitä sen veden kautta tukemaan häntä yrityksessään. Virran myöhemmistä kuvauksista Pausaniaan antama on pisin ja paikkansapitävin. Hän kuvaa, että lähellä Nonakriin raunioita sijaitsi korkea jyrkänne, joka oli korkein minkä hän oli koskaan nähnyt, ja josta virtasi alas vettä, ja jota kreikkalaiset kutsuivat nimellä Styks.
Kreikkalaiset ja roomalaiset runoilijat siirsivät Arkadian Styksin näkymättömään maailmaan manalan Styks-joeksi. Myös alkuperäiseen vesiputoukseen suhtauduttiin suurella taikauskoisella kunnioituksella. Sen veden uskottiin olevan myrkyllistä, ja uskottiin myös, että sen vesi tuhoaa kaikkia astiat, joihin sitä yritettiin kerätä. Ainoana poikkeuksena oli, jos astia oli tehty hevosen tai aasin kaviosta. Kerrottiin jopa, että Aleksanteri Suuri olisi myrkytetty Styksin vedellä.
Joen nykyinen nimi Mavronéri tarkoittaa ”Mustaa vettä”. Se on tunnettu myös nimellä Drakonéria (Δρακονέρια) eli ”Pelottavat vedet”. Uskomus virran veden myrkyllisyydestä on säilynyt kansanuskomuksena nykyaikaan saakka. Ainakin vielä 1800-luvulla läheisten kylien asukkaat uskoivat, ettei mikään astia pidä Mavronérin vettä.
Martin Boykan
Martin Boykan (12. huhtikuuta 1931 – 6. maaliskuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti.
Boykan sai humanististen tieteiden kandidaatin arvon Harvardin yliopistosta vuonna 1951 ja musiikin maisterin arvon Yalen yliopistosta 1953. Hänen sävellysopettajiaan olivat Walter Piston, Aaron Copland ja Paul Hindemith. Pianonsoittoa hänelle opetti Eduard Steuermann. Vuosina 1953–1955 Boykan oli Fulbright-stipendillä Wienissä, josta palattuaan hän perusti Brandeis Chamber Ensemblen, joka esitti sekä uutta musiikkia että perinteistä ohjelmistoa. Samoihin aikoihin Boykan esiintyi säännöllisesti pianistina sellaisten solistien kuin Joseph Silversteinin ja Jan DeGaetanin kanssa. Vuosina 1964–1965 hän työskenteli Bostonin sinfoniaorkesterin pianistina.
Boykanin tuotantoon kuuluvat muiden muassa sinfonia orkesterille ja baritonille (1993), viulukonsertto (2008) ja neljä jousikvartettoa. Boykan työskenteli Brandeisin yliopiston musiikin professorina. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Steven Mackey, Peter Lieberson, Marjorie Merryman ja Ross Bauer. Vuonna 2011 Boykan valittiin Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäseneksi.
Knjaginino
thumb|125px|Knjagininon vaakuna vuodelta 1781. Knjaginino on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Imzan varrella 107 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Knjagininon piirin keskus. Asukkaita on 6 700 henkeä (vuonna 2005).
Paikalla sijainnut kylä mainitaan 1500-luvulla. Vuonna 1779 siitä tuli Knjagininin kaupunki ja Nižni Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1925 se alennettiin Knjagininon kyläksi, joka vuonna 1968 sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Uudelleen Knjagininosta tuli kaupunki vuonna 1998. Nykyään siellä toimii meijeri, ompelimo ja turkistehdas.
Minä halusin olla niin kuin Beethoven
Minä halusin olla niin kuin Beethoven on Ismo Alangon seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin 17. toukokuuta 2019. Albumin teemana on ihmisenä maailmassa olemisen omituisuus ja hämmentävyys. Alanko on soittanut albumin kitara- ja basso-osuudet, Apocalyptican Mikko Sirén rummut. Artturi Taira on soittanut syntetisaattoreita, ohjelmoinut ja laulanut taustoja. Albumin ovat tuottaneet Riku Mattila ja Artturi Taira.
Agderin laamanninoikeus
pienoiskuva|200px|Skienin käräjätalo Agderin laamanninoikeus (norj. Agder lagmannsrett) on yksi Norjan kuudesta laamanninoikeudesta. Sen tuomiopiiri koostuu Agderin sekä Vestfoldin ja Telemarkin fylkeistä. Agderin laamanninoikeus perustettiin vuonna 1936 ja sen päätoimipaikka on Skienissä.
Käräjäoikeudet
Agderin laamanninoikeus toimii valitustuomioistuimena Agderin, Telemarkin ja Vestfoldin käräjäoikeuksille.
Martin Štěpánek
Martin Štěpánek on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Jim Rhodes
thumb|Jim Rhodes
James Allan Rhodes (13. syyskuuta 1909 – 4. maaliskuuta 2001) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Ohion kuvernöörinä yhteensä neljän kauden ajan.
Rhodes toimi Ohion kuvernöörinä kaksi kautta vuosina 1963–1971. Hän pyrki saamaan talouden vauhtiin laskemalla pienten yritysten veroprosenttia, ja aloitti suuria rakennushankkeita kuten kouluja ja lentokenttiä. 4. toukokuuta 1970 hän lähetti kansalliskaartin joukkoja rauhoittamaan mielenosoitusta, mikä aiheutti neljän ihmisen kuolemaan johtaneen Kentin osavaltionyliopiston verilöylyn. Hän toimi kuvernöörinä toiset kaksi kautta 1975–1983.
Hän oli ehdolla republikaanien presidenttiehdokkaaksi 1964 ja 1968, mutta ei tullut valituksi.
Allan Loney
thumb|Allan Loneyta esittävä piirros The Ottawa Journalista 27. helmikuuta 1905. Allan Loney (3. toukokuuta 1885 – 2. maaliskuuta 1965 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Hän oli ensimmäinen pelaaja, jota syytettiin toisen pelaajan murhasta, kun hän oli nuijinut Alcide Laurinin kuoliaaksi pelin aikana 24. helmikuuta 1905.
1532 Inari
Inarin likimääräinen läpimitta on 21 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,01 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 3 kuukautta.
Allan Loney
Loney sanoi puolustaneensa itseään. Syytteet alennettiin tapoksi, ja myöhemmin hänet vapautettiin syytteistä.
1535 Päijänne
1535 Päijänne on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty suomalaisen järven mukaan.
Päijänteen likimääräinen läpimitta on 32 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,17 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 8 kuukautta.
Velenje
thumb|Velenjen linna Velenje on kaupunki pohjoisessa Sloveniassa. Sen pinta-ala on 83,5 km² ja asukasluku noin 33 000 (vuonna 2014). Kaupunki laajeni siellä harjoitetun ruskohiilikaivostoiminnan ansiosta etenkin toisen maailmansodan jälkeen.
Jugoslavian presidentin Josip Broz Titon kuoleman jälkeen kaupungin nimi muutettiin Titovo Velenjeksi vuonna 1981. Vanha nimi palautettiin vuonna 1991, vähän ennen Slovenian itsenäistymistä.
Velenjessä sijaitsee kodinkoneyritys Gorenjen keskuspaikka.
Josimar
Josimar Rosado da Silva Tavares (18. elokuuta 1986 Pelotas, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Josimar. Hänen seuransa oli Chapecoense. Josimar menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Klas Ingesson
Ura
Ingesson aloitti uransa vuonna 1984 tehtyään neljän vuoden sopimuksen ruotsalaisen IFK Göteborgin kanssa, jossa hän teki yhdeksän maalia ja pelasi 53 ottelua. Sen jälkeen hän edusti KV Mecheleniä, PSV Eindhovenia, Sheffield Wednesday FC:tä, AS Baria, Bologna FC:tä, Olympique de Marseilleita ja US Lecceä. Maajoukkueessa Ingesson debytoi vuonna 1989, hän pääsi edustamaan maajoukkuetta kolmissa arvokisoissa ja oli mukana muun muassa voittamassa Ruotsille MM-pronssia vuonna 1994. Hän kuului Ruotsin paitaan myös EM-kisoissa 1992 ja MM-kisoissa 1990. Yhteensä hän pelasi maajoukkueessa 57 ottelua ja teki 13 maalia. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2001.
Gaius Caesar
thumb|Gaius Caesaria esittävä patsas. Gaius Julius Caesar Vipsanianus (20 eaa. – 4|4 jaa.) oli Marcus Vipsanius Agrippan ja Julia vanhemman vanhin poika. Hän oli keisari Augustuksen tyttärenpoika ja kruununperillinen. Hänet tunnetaan yleisemmin nimellä Gaius Caesar.
Elämä
Agrippan kuollessa vuonna 12 eaa. Augustus adoptoi Gaiuksen ja hänen veljensä Luciuksen. Augustus nimitti kummatkin pojat perillisikseen ja antoi heille arvonimen principes iuventutis. Veljesten kunniaksi rakennettiin temppeleitä ja patsaita. Vuonna 1 eaa. Gaius avioitui Drusus vanhemman ja Antonian tyttären Livillan kanssa.
Parthian kuningas Fraates IV murhattiin vuonna 2 eaa. ja Parthian uusi kuningas uhkasi Roomaa sodalla. Augustus päätti lähettää Gaiuksen itään huolehtimaan tilanteesta. Gaiukselle myönnettiin vuonna 1 eaa. koko valtakunnan itäosan käsittänyt käskynvalta eli imperium. Gaius sai mukaansa myös suuren joukon neuvonantajia. Valtakuntien välille ei kuitenkaan syttynyt sotaa. Gaius soti vuonna 1 jaa. nabatealaisia vastaan Arabiassa. Samana vuonna hänestä tuli poissa ollessaan konsuli. Tämän jälkeen Gaius tapasi Parthian kuninkaan Fraates V:n eräällä Eufratjoen saarella järjestetyssä tapaamisessa. Tämän jälkeen Gaius johti marssia Armeniaan, jossa hän aikoi asettaa Rooman ehdokkaan Armenian valtaistuimelle. Gaius haavoittui kuitenkin eräässä Artagera-nimisessä paikassa, jonka tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Haava näytti aluksi paranevan ja Gaius sekä Augustus vastaanottivat imperaattorin arvonimen joukoiltaan. Gaius oli ilmeisesti vakavasti sairas, koska hän lähetti Roomaan kirjeen, jossa hän selitti vetäytyvänsä julkisesta elämästä. Hän oli tuolloin vain 23-vuotias. Gaiuksen veli Lucius oli yllättäen kuollut vuonna 2 jaa. ja Gaius itse kuoli vuonna 4 jaa. Augustus menetti lyhyen ajan sisällä kummatkin seuraajansa. Augustus adoptoi Tiberiuksen ja Agrippa Postumuksen.
Gummersbach
Gummersbach on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Kölnin hallintopiiriin ja on Oberbergischer Kreis -piirikunnan keskuskaupunki. Se sijaitsee noin 50 kilometriä itään Kölnistä.
Historia
Varhaisin tunnettu kirjallinen maininta paikkakunnasta on peräisin vuodelta 1109. Tuolloin sen nimi kirjoitettiin muodossa Gummeresbracht. Kaupunginoikeudet Gummersbach sai kuitenkin vasta vuonna 1857. Vuoden 1892 heinäkuun 27. päivänä kaupungille vahvistettiin sen nykyinen vaakuna. Vuoden 1969 ja 1975 alueuudistusten myötä suuri osa silloisista Gimbornin ja Lieberhausenin kunnista liitettiin Gummersbachiin. Gummersbachiin liitettiin myös pienempiä osia Wiehlistä ja Marienheidesta.
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|Gummersbachin rautatieasema
Usko kohtaloon islamissa
Al-Dhahabin kirjoitukset kohtalosta
Imaami al-Dhahabi esitti 1300-luvulla qadarin tueksi muun muassa seuraavia kohtia Koraanista:
Al-Dhahabi esittää myös joukon haditheja tukemaan oppia kohtalosta.
Al-Dhahabi lukee kohtalon kieltämisen "suureksi synniksi" eli sellaiseksi, josta seuraa Jumalan kirous ja mahdollisesti myös maallinen rangaistus.
Gabrielin hadithin selityksiä
Al-Nawawin mukaan usko kohtaloon tarkoittaa uskoa siihen, että Jumala on määrännyt hyvän ja pahan ennen luomisen luomista, ja että kaikki mikä on ollut ja tulee olemaan on niin vain Jumalan määräyksestä ja tahdosta ja ennalta määräämänä. Nawawi selittää, että Jumala on kaiken todellinen luoja. Se on Hän, joka polttaa, ei tuli tai henkilö, joka sytyttää tulen. Hän on se, joka leikkaa, ei veitsi. Hän on se, joka hukuttaa miehen, ei vesi. Nawawi kysyy, miten ihmisiä sitten voidaan pitää vastuussa teoistaan. Vastaus on, että Jumala tosin luo teon, mutta ihminen valitsee sen. Nawawi toteaa, että Jumala tietää kaiken, mitä tapahtuu, jo ennalta eikä mitään tapahdu hänen tahtonsa ulkopuolella.
Usko kohtaloon käytännössä
Koska sunni-islamissa Jumala määrää kaikesta, ihmisen kohtalo on opin mukaan ennalta määrätty. Islamilaisessa maailmassa tämä on johtanut kohtalonuskon syvenemiseen fatalismiksi, joka lännessä on usein huomattu ja ollut arvostelun kohteena. Winston Churchill nimitti sitä "pelottavaksi fatalistiseksi apatiaksi" Usko kohtaloon ilmenee arabimuslimien päivittäisessä puheessa suosittuina lausahduksina kuten "inshallah" (jos Jumala suo). Ilmaisu tulee Koraanista, joka lausuu: ''"Älä sano mistään 'teen sen huomenna' lisäämättä: 'Jos Jumala niin tahtoo'." (''Koraani 8: 24). Toinen samanlainen lausahdus on "mashallah" (kuten Jumala on tahtonut).
Pew-tutkimuslaitoksen kansainvälisen kyselyn mukaan vuonna 2012 valtava enemmistö muslimeista uskoi asioiden ennalta määräytymiseen. Tutkituissa muslimimaissa usko kohtaloon oli välillä 92–98 % Afganistanissa, Azerbaidžanissa, Egyptissä, Indonesiassa, Irakissa, Jordaniassa, Marokossa, Pakistanissa, Palestiinassa, Tunisiassa ja Turkissa. Vähäisintä usko kohtaloon oli Albaniassa (44 %). Albania koki 1900-luvulla pitkän kauden ateistisen kommunistihallinnon alaisuudessa.
Keskustelua ja kritiikkiä
Kohtaloon liittyvät samat filosofiset ongelmat kuin kristinuskossa. Niihin kuuluu teodikea-ongelma eli kysymys siitä, miksi Jumala kaikkivaltiaana sallii pahan. Toinen ongelma liittyy pelastukseen. Jos Jumala määrää kaikesta, miten ihminen voisi silloin olla vastuussa omasta pelastuksestaan? Kohtalonusko antaa myös vahvan oikeutuksen kulloinkin vallassa olevalle hallitsijalle, joka silloin on vallassa Jumalan tahdosta.
Mutaziliitit
Islamilaiset mutaziliitit päättelivät 800-luvulla, että ihmisillä oli vapaa tahto, koska muuten olisi väärin tuomita heitä Helvettiin. Sunnalaisen islamin ainoaksi suunnaksi tuli kuitenkin asharilaisuus, joka sitoutui Jumalan kaikkivaltiuteen kaikissa suhteissa. Ashariittien ratkaisu vapaaseen tahtoon oli, että Jumala kyllä luo ihmisten teot, mutta ihmiset "hankkivat" (kasb) omat tekonsa. Tämän takia heillä säilyy niistä edelleen vastuu, vaikka he eivät muuta voikaan tehdä.
Petrologinen luokka
thumb|right |Phnom Penhin L6-luokan meteoriitti.
Usko kohtaloon islamissa
Mutaziliitit
Mutaziliitteja vastaan kirjoittanut Ahmad ibn Hanbal (780–855) kirjoitti, että jos joku luulee, ettei tapettu ihminen kuollut Jumalan tahdosta, hän luulee, että Jumala tahtoi jotain muuta, mikä ei kuitenkaan tapahtunut. Tällainen oli selvää epäuskoa. Ketään ei tapeta ennenaikaisesti niin, ettei Jumala sitä olisi tahtonut.
Petrologinen luokka
Petrologinen luokka on numero, joka kertoo kivimeteoriitin muuntumisasteen alkuperäiseen nähden. Tarkemmin kondriitin petrologinen luokka on välillä 1-6, joskus käytetään luokkaa 7 akondriitiksi sulaneelle meteoriitille. Petrologinen luokka määritetään mm veden ja lämmön jättämistä jäljistä. Esimerkiksi LL5-kondriitin tyyppi on LL ja petrologinen luokka 5. Tällainen meteoriitti sisältää vähän metallista rautaa, paljon rautaoksidia niin kuin LL-tyypin meteoriitit, ja siinä näkyvät jyvämäiset muodostumat ovat pitkälti muokkautuneet pois. Ensimmäisen petrolgiset luokittelun kehittivät Schmus ja Wood vuonna 1967.
Usko kohtaloon islamissa
Kritiikkiä
Suomessa islamin johtavat asiantuntijat, muun muassa Ilkka Lindstedt ja Hannu Juusola, ovat katsoneet, että islamin kuvaaminen fatalistiseksi uskoksi on islamofobiaa. Asiantuntijat käyttävät esimerkkinä muslimien todellisesta asenteesta Alice Elliotin etnografista tutkimusta marokkolaisesta kaupungista. Siellä nuoret musliminaiset käyttivät toiveikkaita keinoja, kuten ehostusta ja esiaviollisia romansseja jouduttaakseen avioitumistaan. Tämä olisi ollut turhaa työtä, jos he olisivat uskoneet avioliiton määräytymiseen ennakolta. Lisäksi sunnalaisuudessa on aina ollut myös ennalta määräytymiseen kohdistuvaa kritiikkiä, esimerkkinä Avicenna.
Petrologinen luokka
Luokka 1
Veden vaikutusta. Vähiten muokkautunut.
Luokka 2
Veden vaikutusta.
Tuhkakaapuyökkönen
Tuhkakaapuyökkönen (Cucullia lucifuga) on kaapuyökkösiin lukeutuva, melko kookas, harmaa yöperhoslaji. Se on Suomessa harvinainen ja levinneisyydeltään vahvasti itäpainotteinen.
Petrologinen luokka
Luokka 3
Selviä vaaleita pallomaisia jyviä.
Luokka 6
Jyvät eivät näy.
Tuhkakaapuyökkönen
Koko ja ulkonäkö
Tuhkakaapuyökkönen kuuluu yhdessä kellervä- (Cucullia lucifuga) ja savukaapuyökkösen (Cucullia lactucae) kanssa ryhmään, jonka aikuiset perhoset melko vaikeita määrittää lajilleen. Tuhkakaapuyökkösen etusiivet ovat pitkät, kapeat, melko pyöreäkärkiset, ulkosyrjästä selvästi pyöristyneet ja pohjaväriltään tumman sinertävän harmaat. Munuaistäplän lähellä voi joskus erottua hieman ruskeaa sävyä ja tumma kaari. Rengastäplän erottuu korkeintaan ääriviivana. Siiven takanurkassa on musta viiru. Takasiivet ovat naaraalla tumman harmaat, koiraalla selvästi vaaleammat. Takaruumiin tyvellä on selkäpuolella mustaa karvoitusta. Siipiväli 44–48 mm.
Toukka on nuorena puna-keltajuovainen, mutta muuttuu kasvaessaan täysin erinäköiseksi. Täysikasvuisena toukka on musta ja sen iholla on punaisia täplärivejä.
Petrologinen luokka
Luokka 7
Kokonaan sulanut, yksinkertaisin akondriitti.
Lähteet
Chondrite
Tuhkakaapuyökkönen
Levinneisyys ja lentoaika
thumb|250px|vasen|Täysikasvuinen tuhkakaapuyökkösen toukka. Tuhkakaapuyökköstä esiintyy Pohjois-Euroopasta ja Keski-Euroopan vuoristoista Aasian pohjoisosien poikki Japaniin saakka. Suomessa se on harvinainen laji, jonka pääasiallinen nykyinen esiintymisalue sijaitsee sisämaassa Savon ja Karjalan alueilla. Lisäksi lännempänä etelärannikolla on erillinen esiintymä. Sen sijaan vanhoja havaintoja on sisämaasta laajemminkin. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun alkupuolelle huipun sijoittuessa kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat
Lajin elinpaikkoja ovat metsäaukiot, puistot, puutarhat ja muut puoliavoimet ympäristöt. Tuhkakaapuyökköset lentävät yöllä ja käyvät kukilla mutta tulevat lähisukulaistensa tapaan vain harvoin valolle. Perhosia tavataan jokseenkin poikkeuksetta vain yksitellen. Toukat syövät öisin kukintoja ja piilottelevat päivisin. Kotelo talvehtii, joskus useamman kerran.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat mykerökukkaiset, etenkin ukonkeltanot (Hieracium) ja valvatit (Sonchus).
Pámisos
Pámisos voi viitata seuraaviin kohteisiin Kreikassa:
Stepas Butautas
Stepas Butautas (, 25. elokuuta 1925 Kaunas – 22. maaliskuuta 2001 Kaunas) oli Neuvostoliittoa kilpaurallaan edustanut liettualainen koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Butautas saavutti olympiahopeaa Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana Helsingissä 1952. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1947, 1951 ja 1953.
Vesipiippu
pienoiskuva|Lasinen bong-tyyppinen vesipiippu, jonka vesitila on hiekkapuhallettu Vesipiippu on piippu, jossa savun suodattimena käytetään vettä. Perinteisiä itämaisia versioita kutsutaan nimellä hooka. Suoraviivaistettua muotoa kutsutaan bongiksi. Sana juontuu thainkielisestä sanasta baung, joka tarkoittaa sylinterin tai putken muotoista puista tai bambusta valmistettua esinettä. Bongilla on vuosisatainen käyttöhistoria Kaukoidässä ja Afrikassa.
Yleistä
Materiaalina on alun perin ollut puu tai bambu, mutta nykyään lasi ja akryyli lienevät yleisimmät. Piipun pesä voi olla keraaminen, lasia, metallia tai kiveä, tai jotain muuta korkeita lämpötiloja kestävää materiaalia.
Länsimaissa bongi yhdistetään yleisesti kannabikseen, vaikka historiallisesti sitä on käytetty samoin kuin muitakin vesipiippuja, kuten edellä mainittu hooka ja sen rinnakkaisversio šiša.
Vaikutus savun haitallisuuteen
Vesipiipussa joitain haitallisia aineita (muun muassa osa tupakan nikotiinista) liukenee veteen, mutta ei läheskään kokonaan. Vesipiipun käyttö on joskus perusteltu sen väitetyllä terveellisyydellä, koska vesi suodattaa haitta-aineita. Käytännössä esimerkiksi tupakkaa poltettaessa vesipiipun käyttäminen voi olla savukkeen polttamista haitallisempaa, sillä polttaminen yleensä kestää pitemmän ajan, eikä vesi poista läheskään kaikkia haitta-aineita. Vaikuttaa myös siltä, että vesipiipun kautta polttamalla tupakansavun mukana kulkeutuu elimistöön keskimäärin enemmän häkää, nikotiinia, kromia, arseenia ynnä muuta kuin savukkeen savun mukana.
Vesipiipussa savu kulkeutuu keuhkoihin veden kautta, jolloin savu viilenee ja siihen sekoittuu vesihöyryä. Myös osa savun hiukkasista jää veteen. Savu kertyy vesitilan yläpuolella olevaan savutilaan eli kammioon, josta se voidaan imeä yhdellä kerralla keuhkoihin. Savutilan tyhjennys tapahtuu vapauttamalla sormi ilmareiän päältä pois, tai irrottamalla pesä jolloin ilmaa pääsee savutilaan suoraan eikä piipun pesän kautta. Ilmareikä sijaitsee kammion seinässä, vedenpinnan yläpuolella.
Savu on veden ansiosta kosteaa ja viileää. Kuumaa vettä käytettäessä savun seassa on enemmän vesihöyryä.
Vesipiippua voidaan käyttää myös ilman nikotiinia. Tällöin siinä nautitaan vain vesihöyryn tuottamasta mausta.
Rakenne
pienoiskuva|Bongin perusrakenne
Šiša
Šiša tai hooka on hiiltä lämmönlähteenä käyttävä länsiaasialainen vesipiippu, jonka pesä sijaitsee keskussylinterin päällä, ja savua hengitetään vesisäiliön kyljestä lähtevien letkujen avulla.
Älyämpäri
Äly on ämpäristä ja pullosta tehty kotitekoinen väline, jota käytetään kannabiksen polttamiseen. Nimitys äly on slangia.
Englannin kielessä väline tunnetaan nimellä bucket bong (bucket = ämpäri, bong = bongi, vesipiippu) tai gravity bong (gravity = painovoima). Toiminta perustuu alipaineeseen, joka syntyy pulloon, kun sitä nostetaan vedestä ylös.
Älyn rakenne ja käyttö
pienoiskuva|280px|Älyn toimintaperiaate. Älyssä on vedellä täytettävä ämpäri tai muu astia, muovipullo, josta on leikattu pohja pois, ja pesä, jonne päihdeaine asetetaan sytytettäväksi. Pesä rakennetaan usein suuttimesta, jonka sisään asetetaan pala metalliverkkoa tai muu savua ja ilmaa läpipäästävä jalusta, jonka päälle päihdeaine asetetaan.
Pesä sijoitetaan pullon suulle ja pullo upotetaan kaulaa myöten vesiämpäriin, minkä jälkeen pesä ladataan eli täytetään päihdeaineella. Päihdeaine sytytetään palamaan ja pulloa nostetaan hitaasti ylöspäin. Pullon sisälle kertyy alipainetta, joka tasautuu suuttimen kautta, jolloin pulloon virtaa ilmaa ja savua. Kun pullo on nostettu ylös asti, pesä poistetaan, pullossa oleva savu hengitetään, ja päihdyttävät yhdisteet alkavat imeytyä keuhkoista verenkiertoon. Jos savupulloa työnnetään hengitysvaiheessa takaisin alas, pulloon syntyvä paine työntää savun keuhkoihin ”pehmeämmin” kuin vedettäessä savua keuhkoihin hengityslihaksilla.
Riippuvuusterapeutti Helmut Kuntzin mukaan älyn tai vesipiipun käyttö lisää riskiä riippuvuuden syntymiseen verrattuna kannabissavukkeiden polttamiseen.
Waterfall-malli
pienoiskuva|280px|right|Vesiputous. ”Vesiputous” on toinen vedellä tuotettuun alipaineeseen perustuva polttoväline, jossa käytetään yhtä muovipulloa, josta ei ole leikattu pohjaa pois ja se on täytettävissä vedellä. Pullon alaosaan on tehty aukko, joka on suljettu kumisella tulpalla, ja jonka kautta vesi on laskettavissa pois. Pullo täytetään kaulaan asti, minkä jälkeen ladattu pesä sijoitetaan pullon suulle. Päihdeaine sytytetään ja vesi lasketaan pois, jolloin pulloon syntyvä alipaine saa pullon täyttymään savulla. Pesä poistetaan ja savu hengitetään.
Nurmijärven linja-autoasema
Lähtölaiturit
Lähde:
Christian d’Oriola
Christian d'Oriola (3. lokakuuta 1928 – 29. lokakuuta 2007) oli ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hän on kaikkien aikojen menestyneimpiä florettimiekkailijoita.
Jaakko Länkelä
Jaakko Länkelä, myös Jaako Länkelä, (12. toukokuuta 1833 Revonlahti – 21. helmikuuta 1916 Jyväskylä) oli suomalainen Jyväskylässä asunut seminaarin lehtori, oppikirjojen tekijä, sanomalehtimies ja Puuha-Jaakon nimellä tunnettu liikemies.
Christian d’Oriola
Vasenkätinen Christian d'Oriola voitti ensimmäisen florettimiekkailun maailmanmestaruutensa jo 18-vuotiaana Lissabonissa 1947. Seuraavana vuonna Lontoon olympialaisissa hän voitti floretin joukkuekilpailussa kultaa ja sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa maanmiehensä Jehan Buhanin jälkeen. Toisen henkilökohtaisen maailmanmestaruutensa hän voitti Kairossa 1949.
Jaakko Länkelä
Henkilöhistoria
Länkelän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Länkelä ja Liisa Kujala. Hän kävi Oulun yläalkeiskoulua ja Kuopion lukion ja pääsi ylioppilaaksi 1855. Hän suoritti koulunopettajatutkinnon 1858 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1860. Länkelä teki ylioppilaana runonkeruumatkan Inkeriin 1858.
Länkelä toimi Jyväskylän seminaarin ensimmäisenä suomen kielen lehtorina 1863–1894 ja seminaarin varajohtajana 1875–1894. Hän toimitti kasvatusopillista Koti ja Koulu -lehteä 1864–1866 ja sanomalehti Suomalaista 1889–1907.
Pámisos (Messenia)
Pámisos, antiikin Pamisos , on joki Messeniassa Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se on Messenian suurin joki ja sen päähaaran pituus on noin 22 kilometriä. Joki saa alkunsa Lýkaio-vuoren suunnasta ja se laskee Messenianlahteen lähellä Messínin kaupunkia.
Jaakko Länkelä
Henkilöhistoria
Länkelä omisti Väinölän tilan Jyväskylän lähellä 1892-1916. Hän harjoitti laivaliikennettä Päijänteellä vuodesta 1878 alkaen ja perusti Väinölään rullatelakan 1894 sekä lähinnä laivakorjauksia tehneen konepajan 1897. Länkelä omisti lisäksi kirjapainon Jyväskylässä 1877–1907 ja hän toimi kirjankustantajana. Länkelä kirjoitti myös itse oppikirjoja, muun muassa lukukirjan ja aapisen kansakouluja varten sekä suomen kielen kieliopin.
Christian d’Oriola
Vielä Rooman 1960 olympialaisissa d'Oriola sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi ja henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi.
Pámisos (Messenia)
Antiikin aikana nimellä Pamisos viitattiin vain joen alajuoksun osuuteen. Yläjuoksulla päähaara tunnettiin nimellä Balyra. Se sai vetensä kahdesta haarasta nimiltään Elektra ja Koios. Lähellä Ithome-vuorta (nyk. Ithómi) Balyra sai lisää vettä Leukasia ja Amfitos  -joista. Nykyisin Balyra-haara on tunnettu yläjuoksullaan nimellä Vasilikós ja alajuoksullaan (tai joskus koko matkallaan) nimellä Mavrozoúmaina. Varsinaisen Pamisoksen katsottiin antiikin aikana olleen se haara, jonka lähteet ovat nykyisessä Ágios Flóroksen kylässä.
Jaakko Länkelä
Henkilöhistoria
Länkelä oli Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1875–1894 ja hän toimi valtuuston puheenjohtajana ja varapuheenjohtajana.
Pámisos (Messenia)
Antiikin aikana Pamisosta palvottiin jumalana.
Jaakko Länkelä
Henkilöhistoria
Jaakko Länkelä oli naimisissa vuodesta 1862 Amanda Alexandra Erikssonin kanssa.
Kondriitti
thumb|right|Kondriitti NWA 869, joka on tyyppiä L4-6. Siinä näkyy kondreja ja metallipalloja
Kondriitti on jyvärakenteinen kivimeteoriitti. Näistä avaruudessa muodostuneista jyvistä käytetään nimitystä kondruuli (Chondrule). Kondriitit eivät ole muuttuneet paljon siihen asteroidiin nähden, josta ne ovat lähtöisin ja koska ne eivät ole koskaan kuumentuneet, ne eivät ole sulaneet. Rakenteessa on siis samanlaisia piirteitä kuin Auringossa ja muussa aurinkokunnassa. Ne ovat myös syntyneet samaan aikaan aurinkokunnan kanssa.
Koostumuksessa on silikaattimineraaleja, joihin on sekoittunut pieniä sulfidi-jyviä sekä metalleista rautaa ja nikkeliä. Yleisiä mineraaleja kondriiteissa ovat myös esimerkiksi maasälpä, oliviini, plagioklaasi ja pyrokseeni.
Kondriitit ovat yleisimpiä meteoriitteja, sillä Maahan pudonneista niitä on noin 86 prosenttia.
Kondriittien luokittelu
Kondriitteja on useita erilaisia. Erot liittyvät meteoriitin alkuperänä olleeseen asteroidiin ja mitä muutoksia kuumeneminen tai vesi ovat aiheuttaneet. Ne jakautuvat tavallisiin, enstatiitti- ja hiilikondriitteihin, joilla molemmilla on vielä lisää alaluokkia.
Hiilikondriitit
Hiilikondriitit ovat peräisin asteroidivyöhykkeellä sijaitsevista tummista asteroideista. Ne ovat muodostuneet jäästä, kivestä, metallista ja hiilipitoisesta orgaanisesta materiaalista. Tavallisesti hiiltä on suunnilleen yksi prosentti kivestä. Kaikkein suurin asteroidi Ceres on luultavasti samaa materiaalia kuin hiilikondriitit.
Tavalliset kondriitit
Yleisimpiä Maahan putoavista meteoriiteista ovat tavalliset kondriitit, jotka ovat peräisin asteroidivyöhykkeen keskivaiheilta. Ne sisältävät kiveä ja metallia. H-kondriiteissa on paljon rautaa ja L-kondriiteissa vähän, kun taas LL-kondriiteissa on vähän rautaa ja vähän metallista rautaa. Monet tavalliset kondriitit kuumenivat asteroideissa kiinni ollessaan ja muuttivat rakennettaan metamorfoosissa. S-tyypin asteroidit ovat yleisiä ja saattavat olla tavallisten kondriittien alkuperä.
Idätys
thumb|Ituja Idätys tarkoittaa siementen idättämistä, kunnes ne versoavat. Idut ovat vitamiinipitoinen lisä etenkin talviseen ruokavalioon, ja idätys parantaa siementen tai papujen vitamiinipitoisuutta.
Idätykseen on olemassa erityisiä idätysastioita, mutta myös pelkällä (lasi)purkilla ja harsolla pärjää. Harso pingotetaan purkin suulle kumilenkkiä hyväksi käyttäen. Tämä estää pienten siementen huuhtoutumista veden mukaan.
Idätys käynnistetään yleensä liottamalla siemeniä parista minuutista vuorokauteen. Tämän jälkeen vesi kaadetaan pois, ja siementen annetaan olla purkissaan. Ylimääräinen kosteus mädännyttää siemenet. Suoraa auringonvaloa tulisi välttää, ja joidenkin siementen tapauksessa purkki tulisi asettaa pimeään paikkaan. Siemeniä tulisi huuhdella pari kertaa päivässä. Muutaman päivän itämisen jälkeen idut ovat valmiita nautittavaksi; suosituspituus idulle on yleensä 2–4 cm (sinimailasella pidempi). Idut säilyvät jääkaapissa muutamia päiviä, puhtaissa oloissa viikonkin. Pidemmässä säilytyksessä ituja kannattaa välillä huuhdella vedellä.
Idätettäväksi sopivat muun muassa:
Terveysriskit
Idätyksessä käytetyt kosteus ja lämpö luovat samalla otolliset olosuhteet bakteerien lisääntymiselle. Iduissa on tavattu salmonella- ja kolibakteereita. Yhdysvalloissa iduista levinneitä infektioita on ollut vuosina 1996–2011 ainakin 30. FDA on varoittanut lapsia, vanhuksia ja raskaana olevia naisia syömästä raakoja ituja. Monet valmistajat desinfioivat siemenet klooriliuoksella ennen idätystä.
Toukokuussa 2011 Saksassa puhjenneessa pavuniduista levinneessä EHEC-epidemiassa kuoli ainakin 31 ja 3 000 sairastui, joista 700 sai vakavia munuaisvaivoja. Esimerkiksi kolibakteeri ajautuu idätettäviin siemeniin maatiloilta, joissa siemenkasvien tuotannossa on käytetty eläinten lannalla rikastettua maata, tai epäsiisteissä olosuhteissa itse idätyslaitoksilla.
Sojuz 6
Sojuz 6 (11.–16. lokakuuta 1969), Sojuz 7 (12.–17. lokakuuta 1969) ja Sojuz 8 (13.–18. lokakuuta 1969) laukaistiin avaruuteen vuorokauden välein, myös paluu tapahtui vuorokauden välein.
Kaikki kolme avaruusalusta olivat miehitettyjä. Sojuz 6:ssa oli kaksi kosmonauttia Georgi Šonin ja Valeri Kubasov. Lännessä on arveltu, että avaruusalusten oli tarkoitus telakoitua, mutta näin ei tapahtunut. Sojuz 6:ssa tehtiin hitsauskokeita tyhjiötilassa, joka oli lennon logon teema toisin kuin edellisillä Sojuz-lennoilla, joissa telakoituminen oli logon teemana.
Leiviskä
Leiviskä voi viitata seuraaviin
Caio Júnior
Luiz Carlos Saroli (8. maaliskuuta 1965 Cascavel, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Uníon, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja manageri. Hänet tunnettiin nimillä Caio Júnior ja Caio Jr. Viimeinen seura, jonka managerina hän toimi, oli Chapecoense. Caio Júnior menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Eino Säisä
Eino Julius Säisä (15. joulukuuta 1935 Iisalmen maalaiskunta – 30. lokakuuta 1988 Iisalmi) oli suomalainen kirjailija ja kansakoulunopettaja. Hänet muistetaan parhaiten 1970-luvulla ilmestyneestä romaanisarjastaan Kukkivat roudan maat, joka kuvaa elämää suomalaisessa maalaiskylässä. Siitä tehtiin myös samanniminen televisiosarja.
Säisä oli lähtöisin maanviljelijäperheestä Iisalmen Kurenpolven kylästä. Karu ja ankea lapsuus näkyi hänen myöhemmässä tuotannossaan. Hän kävi keskikoulun ja valmistui sen jälkeen kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1958. Hän toimi kansankoulunopettajana Kontiolahdella 1958–1959, Iisalmen maalaiskunnassa 1959–1960 ja 1961–1964, Lapinlahdella 1964–1965 sekä Nurmijärvellä 1966. Välissä hän oli 1960–1961 kuvaamataidonopettajana Pielavedellä. Säisä ei viihtynyt opettajan työssä ja haluttuaan ensin taidemaalariksi hän ryhtyi kirjoittamaan. Esikoisromaani Tummat ilmestyi vuonna 1963. Seuraavana vuonna hän muutti Savosta pääkaupunkiseudulle ja luopui lopullisesti opettajantyöstä vuonna 1966.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985 pelattiin Suomessa, ottelupaikkakuntina olivat Helsinki, Turku ja Vantaa.
Eino Säisä
Säisän pääteos, kuusiosainen romaanisarja Kukkivat roudan maat ilmestyi vuosina 1971–1980. Se kuvaa pohjoissavolaisen kyläyhteisön vaiheita sodanjälkeisestä jälleenrakennuksen ajasta aina kirjoittamisajankohtaan ja maaseudun tyhjentymiseen. Säisä asui itse vuosia Espoon Soukassa, mutta tuskastui elämään kerrostalossa. Viimeisenä pisarana olivat talon yhteissaunan käyttöön liittyneet ongelmat. Säisä muutti 1974 takaisin Iisalmeen ja vietti myöhempinä vuosinaan yhä suuremman osan ajastaan saaressa sijainneella kesäasunnollaan Iisalmen Haapajärvellä. Hän hukkui lokakuussa 1988 ollessaan paluumatkalla saarelta mantereelle.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985
Turnaus
Puola putosi B-sarjaan.
Eino Säisä
Säisän mukaan on nimetty Iisalmen kulttuurikeskuksen Eino Säisä -sali.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985
Lopputulokset
A-sarja
B-sarja
Eläkepommi
thumb|Sosiaaliturvamenojen kasvun kuvaaja Isosta-Britanniasta. Vuonna 1960 yhtä tuensaajaa kohden oli 5,1 työntekijää ja vuonna 2030 on ennustettu olevan vain 2,2 työntekijää. thumb|65 vuotta täyttäneiden osuus Suomen seutukunnissa vuonna 2019 Eläkepommiksi kutsutaan talousvaikutuksia, jotka aiheutuvat eläkeläisten määrän äkillisestä kasvusta väestön ikääntyessä. Suomessa 2000-luvulle tultaessa eläkepommia ennakoitiin 2010-luvulle, kun suuret ikäluokat siirtyivät eläkkeelle. Tämän pelättiin aiheuttavan myös työvoimapulaa.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1985
Lopputulokset
C-sarja
Eläkepommi
Asian korjaamiseksi on ehdotettu yksittäisen työntekijän työpanoksen lisäämistä työn tuottavuuden kasvun lisäksi yksittäisen työntekijän työhön käyttämän ajan määrää kasvattamalla. Pääministeri Matti Vanhanen ehdotti työurien pidentämistä alkupäästä ja loppupäästä, pääasiassa nostamalla eläkeikää kahdella vuodella 65 vuoteen. Työmääriä voitaisiin periaatteessa pidentää työpäiviä tai työviikkoa pidentämällä tai lomia vähentämällä, mutta tällainen muutos lienee poliittisesti mahdoton. Työttömyys laskenee, jos työpaikkoja vapautuu luonnollisen poistuman seurauksena. Työperäistä maahanmuuttoa voidaan lisätä, etenkin jos on työvoimapula eli työtä riittää myös ulkomaalaisille.
Vuonna 2015 enää joka kymmenes suurten ikäluokkien jäsen oli ansiotyössä. Eniten ihmisiä jäi eläkkeelle vuonna 2009. Työvoimapulan sijaan suurten ikäluokkien eläköityminen on helpottanut työttömyyttä.
Kansallissosialismi ja okkultismi
Kansallissosialismin ja okkultismin väliset väitetyt yhteydet ovat olleet keskustelun kohteena erityisesti 1960-luvun alusta lähtien, tosin ensimmäiset aihetta käsittelevät kirjoitukset julkaistiin Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa jo 1940-luvun alussa. Useiden dokumenttielokuvien ohella aiheesta on julkaistu lukuisia kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Le Matin des Magiciens (1960) ja Trevor Ravenscroftin Pyhä keihäs (1972). Tätä kirjallisuutta on tutkinut historioitsija Nicholas Goodrick-Clarke teoksissaan The Modern Mythology of Nazi Occultism ja The Nazi Mysteries.
Kansallissosialistien ja okkultismin yhteyttä korostava kirjallisuus muodostaa oman lajityyppinsä. Lajityypin toistuva piirre on väite, jonka mukaan natsit toimivat jonkinlaisen okkultistisen voiman tai salaseuran ohjauksessa. Koska natseja ohjailleen salaisen tahon olemassaoloa ei ole pystytty todistamaan, Goodrick-Clarke ja saksalainen historioitsija Michael Rißmann ovat kuvailleet lajityyppiä näennäishistoriaksi. Okkultismin ja pakanuuden vaikutuksesta kansallissosialismiin on kuitenkin tehty myös akateemista tutkimusta, ja aihepiiri kuuluu kansallissosialismin uskonnollisesta puolesta käytyyn tieteelliseen keskusteluun.
Natsiokkultismi populaarikulttuurissa
Populaarikulttuurissa videopeli Wolfenstein 3D ja sen jatko-osat, erityisesti Return to Castle Wolfenstein, käsittelevät läheisesti natsi-Saksan ja okkultismin välistä yhteyttä toisen maailmansodan aikaan. Jälkimmäisen kantava teema on, että natsit olisivat etsineet paranormaaleista ilmiöistä asetta voittaakseen sodan.
Natsit ja okkultismi yhdistyvät myös juutalaisen Steven Spielbergin ohjaamissa Indiana Jones -elokuvissa Kadonneen aarteen metsästäjät ja tämän jatko-osassa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Ensimmäisessä elokuvassa natsit jahtaavat liitonarkkua ja jälkimmäisessä Graalin maljaa esineiden oletettujen taikavoimien takia.
Yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija Mike Mignola on luonut sarjakuvan Hellboy, jossa okkultistinatseilla on iso rooli nimisankarin vastustajina. Natseja esiintyy myös kyseiseen sarjakuvaan pohjautuvassa elokuvasovituksessa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2004. Elokuvassa nimiroolia esittää Ron Perlman.
Aiheesta muualla
Ariosophie
Perevoz
thumb|175px|Pjana-joen koskia Perevozissa. Perevoz on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Pjanan varrella 118 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Perevozin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Kazanin välinen rautatie (Perevozskajan asema). Asukkaita on 9 200 henkeä (vuonna 2005).
Perevoz tunnetaan 1500-luvulta lähtien Pjana-joen ylityspaikkana. Vuonna 1779 siitä tuli kaupunki ja Nižni Novgorodin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Sittemmin se menetti asemansa kaupunkina. Vuonna 1962 Perevoz sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 2000 siitä tuli jälleen kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Libanonin rauhanturvaoperaatio 2006
Libanonin rauhanturvaoperaatio 2006 on hanke, mistä on päätetty Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselman perusteella. Yhdistyneet kansakunnat voi lähettää enintään 15 000 sotilasta käsittävän joukon Etelä-Libanoniin turvaamaan rauhaa. Operaation tarkoituksena on yhdessä Libanonin asevoimien kanssa ottaa Etelä-Libanon haltuun, estää Hizbollahin asetäydennykset pääasiassa Syyriasta Bekaan laakson kautta sekä riisua Hizbollah aseista.
Alueella on jo ennestään noin 2000 YK:n rauhanturvaajan UNIFIL-joukko. Alueella on myös UNTSO-operaatio, mikä käsittää sotilastarkkailua alueella.
Israelin pääministeri Ehud Olmert pyysi jo ennen kuin YK:n päätöksenteko asiasta oli valmiina Saksaa lähettämään joukkoja Etelä-Libanoniin. Saksassa ilmenneen vastustuksen vuoksi Saksa lähettikin vain laivoja tukemaan operaation logistiikkaa. Viralliseksi perusteluksi ilmoitettiin, että ei haluta historiallisista syistä muodostuvan tilannetta, missä saksalaissotilas saattaisi joutua ampumaan israelilaissotilasta rauhanturvaoperaatiossa. Myöhemmin myös muut EU-maat tarjosivat laivastoa.
Israelin ja Hizbollahin taisteluiden kestäessä Ranska kohosi EU:ssa merkittävään rooliin rauhan välittämisessä. Ranska lupasi aluksi 2 500 sotilasta rauhanturvaoperaation rungoksi. Sittemmin Ranska ilmoitti, että se voi lähettää alueelle vain 200 sotilasta lisää, jolloin UNIFIL-joukoissa palvelevat 200 ranskalaista huomioon ottaen yhteismäärä olisi kohonnut 400:aan. Ranska ilmoitti lisäksi, että sen on vaikea irrottaa enempää joukkoja, koska Ranskalla on muissa tehtävissä ulkomailla 1 700 sotilasta.
20. elokuuta 2006 Israel ilmoitti, ettei se halua Libanoniin rauhanturvaajamaiksi sellaisia, joilla ei ole diplomaattisia suhteita. Libanoniin joukkoja tarjonneista maista Bangladeshilla, Indonesialla ja Malesialla ei ole diplomaattisuhteita Israeliin.
Tämän jälkeen Romano Prodi tarjosi Ranskan lupaamaa määrää italialaisia joukkoja YK:n rauhanturvaoperaation rungoksi edellyttäen kuitenkin, että Israel takaa YK-joukkojen turvallisuuden ilmahyökkäyksiltä.
Kysymys Hizbollahin aseistariisunnasta nousi ydinkysymykseksi, koska Hizbollah ei ollut ilmoittanut luopuvansa aseistaan, vaan juhli aselepoa voittonaan. Hizbollahin aseistariisunta päätettiin käytännössä jättää Libanonin asevoimien tehtäväksi. Israel on ilmoittanut, ettei se luovu Libanonin meri- ja ilmasaarrosta ennen kuin kansainväliset joukot ovat tulleet alueelle riittävässä määrin. Israel ei myöskään luovuta Etelä-Libanonissa kuin osan asemistaan Libanonin asevoimille odottaen kansainvälisten joukkojen saapumista alueelle.
YK:n suunnitelma
YK:lla on tavoitteena se, että sillä on kaiken kaikkiaan enintään 15 000 rauhanturvaajaa Etelä-Libanonissa. Tähän lukuun lasketaan alueella jo olevat 2 000 UNIFIL-rauhanturvaajaa, jolloin voidaan lähettää 13 000 lisää. Yhdistyneiden kansakuntien tavoitteena on se, että: