cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miodrag Božović
Ura valmentajana
Valmennusuransa Božović aloitti vuonna 2000 FK Belgradissa. Hän on luotsannut sen jälkeen seuroja Serbiassa, Japanissa ja Montenegrossa. Kaudeksi 2008 hän siirtyi Venäjälle FK Amkar Permin peräsimeen ja johdatti seuran hienosti neljänneksi Venäjän valioliigassa. Lisäksi seura taisteli tiensä Venäjän cupin loppuotteluun, jossa se kuitenkin taipui PFK TsSKA Moskovalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Kauden jälkeen Božović siirtyi FC Moskovan peräsimeen. Božovićin johdolla FC Moskova pelasi hienon kauden 2009 ja sijoittui liigassa kuudenneksi jääden vain niukasti europelien ulkopuolelle. Venäjän cupissa Božović johdatti seuran välieriin. Kauden jälkeen seuran talousvaikeudet kävivät kuitenkin liian suuriksi ja päärahoittaja Norilski nikelin vetäydyttä toiminnasta FC Moskova joutui luopumaan sarjapaikastaan. Näin myös päävalmentaja Božovićista tuli vapaa pelaaja.
Huhtikuun lopulla 2010 Božović allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen FK Dynamo Moskovan kanssa. Debyyttikaudellaan hän luotsasi Dynamon lopulta Venäjän liigassa seitsemänneksi. Kauteen 2011/12 seura lähti kovemmin tavoittein, mutta putoaminen Venäjän cupista jo puolivälierissä johti Božovićin potkuihin huhtikuussa 2011.
Kesäkuussa 2015 hän aloitti Belgradin Punaisen tähden päävalmentajana. Božović alku seurassa oli vaikea, kun FK Kairat pudotti Punaisen tähden Eurooppa-liigan karsinnoissa. Alun vaikeuksista huolimatta Božović on saanut pahasti velkaantuneen suurseuran menestymään. Joulukuussa joukkue oli voittanut 18 perättäistä ottelua Serbian Superliigassa. Maaliskuuhun mennessä seura venytti ennätyksen jo 24 perättäiseen voittoon. Lopulta Punainen tähti voitti liigamestaruuden 28 pisteen erolla FK Partizaniin häviämättä kauden aikana yhtään ottelua.
Kaudella 2016/17 Punainen tähti otti ensimmäisen voittonsa eurokentillä kolmeen vuoteen kukistamalla Valletta FC:n Mestarien liigan karsinnoissa. Serbialaisseuran tie katkesi kuitenkin toiselle karsintakierrokselle, kun PFK Ludogorets Razgrad oli toisessa osaottelussa vahvempi jatkoajalla. Serbian liigassa Božović piiskasi seuransa jälleen kovaan menoon ja joukkue voitti runkosarjan häviten vain yhden ottelun. Mestaruuden ratkaisevassa jatkosarjassa seura kuitenkin kärsi kirveleviä tappioita ja kun ero FK Partizaniin oli kasvanut kolmeen pisteeseen ennen kahta viimeistä kierrosta ilmoitti Božović eroavansa tehtävästään.
Kaudeksi 2017/18 Božović teki sopimuksen FK Arsenal Tulan kanssa. Hän luotsasi seuran Venäjän liigassa seitsemänneksi, mikä oli seuran historian paras sijoitus. Kauden jälkeen Božović ei kuitenkaan jatkanut seurassa.
Lokakuussa 2018 Božovićista tuli PFK Krylja Sovetov Samaran päävalmentaja. Kaudella 2018/19 seura säilytti sarjapaikkansa Venäjän pääsarjassa ollen 13. sijalla. Božović sai potkut seurasta kesäkuussa 2020, kun Krylja Sovetov oli sarjan viimeisenä.
Syyskuussa 2021 Božović teki loppukauden kattavan sopimuksen Arsenal Tulan kanssa. Joukkue putosi kauden jälkeen Venäjän liigasta, eikä hän jatkanut seuran päävalmentajana.
Hei, kuka puhuu myös
Hei, kuka puhuu myös (engl. Look Who’s Talking Too) on vuonna 1990 kuvattu romanttinen komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle Hei, kuka puhuu. Elokuvan pääosia esittävät John Travolta, Kirstie Alley, Elias Koteas, Twink Caplan, Olympia Dukakis, Lesley Ewen ja Gilbert Gottfried. Bruce Willis, Roseanne Barr, Damon Wayans ja Mel Brooks toimivat elokuvassa ääninäyttelijöinä Mikeylle, Julielle, Eddielle ja vessamiehelle. Elokuvan on ohjannut Amy Heckerling. Elokuva ei menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä, mutta oli silti menestys tuottaen lähes 50 miljoonaa dollaria. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan Hei, kuka puhuu nyt.
Jalokeltajäkälät
Jalokeltajäkälät (Xanthomendoza) on heimoon Teloschistaceae kuuluva suku. Suvun lajit ovat pieniä ja muodoltaan lehtimäisiä. Väri on oranssinkeltainen. Jäkälä on kauttaaltaan kuorikerroksen peittämä. Jalokeltajäkälät muistuttavat keltajäkäliä, mutta eroavat niistä siten, että niiden kotelomaljoissa on ripsimäisiä muodostumia laidoilla ja kuromat ovat muodoltaan liereitä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat pahtakeltajäkälä (X. borealis) ja jalokeltajäkälä (X. fulva).
The Sickness
The Sickness on yhdysvaltalaisen metalliyhtyeen Disturbedin debyyttialbumi, joka julkaistiin 7. maaliskuuta 2000. Albumi on tyyliltään raskaampaa metallia kuin yhtyeen myöhemmät albumit, joilla tyyli on myös vaihtelevampaa. Albumin sanoitukset ovat synkempiä, ja albumilla on enemmän elektronisia vaikutteita kuin Disturbedin myöhemmällä tuotannolla.
Albumi kipusi sijalle 29 Billboard 200 -listalla, ja se pysyi listalla 103 viikkoa kesäkuuhun saakka 2010. The Sickness myi nelinkertaista platinaa Yhdysvalloissa. Albumia on myyty noin 4 248 000 kopiota eli se on yhtyeen menestynein albumi.
Yhteisöpalvelu
Yhteisöpalvelu, myös verkkoyhteisöpalvelu tai internetyhteisöpalvelu, on palvelu, joka tarjoaa mahdollisuuden ihmisten välisten suhteiden luomiseen ja ylläpitämiseen tietoverkon kautta. Verkkoyhteisöpalvelut ovat tulleet laajaan käyttöön Web 2.0:n ja sosiaalisen median yleistymisen myötä.
Verkkoyhteisöpalveluissa käyttäjät lisäävät listalleen niitä käyttäjiä, joihin heillä on yhteys. Käyttäjät voivat myös hyväksyä tai hylätä toisten käyttäjien lähettämiä pyyntöjä. Boyd ja Ellison väittävät, etteivät verkkoyhteisöpalvelut rajoitu vain kaikista selvimpiin tapauksiin, kuten Facebook ja MySpace, vaan verkkoyhteisöpalveluja ovat myös LastFM (musiikinkuuntelutapojen jakamista), Flickr (kuvien jakamista) ja YouTube (videoiden jakamista), joissa käyttäjät itse jakavat informaatiota tai materiaalia. Useissa palveluissa on myös mahdollista kommentoida ja keskustella jaetusta informaatiosta tai materiaalista. Boydin ja Ellisonin määrittely on puolestaan ristiriidassa esimerkiksi Lietsalan ja Sirkkusen luomien sosiaalisen median kategorioiden kanssa, joissa esimerkiksi sisällön jakaminen on eroteltu omaksi kategoriaksi. Tässä tekstissä käytetään Lietsalan ja Sirkkusen luomia kategorioita. Kategorioiden erottaminen toisistaan ei kuitenkaan ratkaise kaikkia määrittelyn ongelmia, koska usein on mahdollista jakaa toisen kategorian sisältöjä toisessa kategoriassa. Esimerkiksi Facebookissa voi jakaa YouTube-videoita.
Historia
Ensimmäinen huomattava verkkoyhteisöpalvelu oli vuonna 1997 aloittanut SixDegrees.com, joka mahdollisti käyttäjille oman profiiliin luomisen ja kavereiden listaamisen. Vaikka SixDegrees sai miljoonia käyttäjiä, bisneksenä se ei toiminut. Palvelu suljettiin vuonna 2000, jolloin oli jo olemassa muita verkkoyhteisöpalveluja, kuten LunarStorm. Vuodesta 2003 verkkoyhteisöpalvelujen lukumäärä ja ominaisuudet ovat kasvaneet, aivan kuten käyttäjien tuottaman sisällön määräkin.
Yhteensopivuus
Sähköpostissa viestin voi lähettää kelle hyvänsä vastaanottajan sähköpostipalvelusta riippumatta. Outlook käyttäjä voi siis lähettää sähköpostia Gmailin tai muiden sähköpostipalveluiden käyttäjille. Näin ei kuitenkaan ole monessa tämän hetken käytetyimmässä yhteisöpalvelussa, kuten Facebookissa. Facebookin käyttäjä ei voi katsella Twitterin tai muun yhteisöpalvelun käyttäjän julkaisuja eikä toisinpäin.
Ylitsepääsemättömiä teknisiä esteitä yhteisöpalveluiden väliseen yhteentoimivuuteen ei ole, vaan syy lienee erilaisessa syntyhistoriassa. Tämän päivän kaltaisten sähköpostien pohja kehitettiin varhaisessa vaiheessa, kun ensimmäiset tietoverkot kehitettiin ja luotiin. Se luotiin tavaksi käyttäjien lähettää postia tietokoneilla. Yhteisöpalvelut, kuten Facebook, syntyivät Web 2.0:n aikaan. Aiempaan nähden Webissa ja koko Internetissä kaupallisuus nousi keskeisempään rooliin. Aiemmin pitkälti valtiollisten ja akateemisten tahojen sekä harrastajien kuriositeetista tuli entistä suositumpi, jonne maallikotkin suuntasivat. Facebookia luodessa ei siis ollut enää tarkoituksena tehdä kaikkien käyttöön järjestelmää, vaan se oli alusta lähtien enemmänkin tuote. Toisaalta, koska yhteisöpalvelut ja etenkin modernit sellaiset olivat uunituore asia, niille ei juuri ollut olemassa protokollia tai standardeja käytettäviksi toisin kuin pikaviestinässä oli jo tuolloin XMPP. Toisaalta Facebook oli aikanaan melkoinen uutuus. Usein uusien ideoiden tai keksintöjen alussa asialla tehdään ensin tulosta ennen kuin se päätyy yleishyödyllisemmäksi.
Facebook kasvoi räjähdysmäisesti ja on siitä alkaen ollut markkinavoimaltaan massiivinen toimija alallaan. Nykyään sillä ei ole halua luoda yhteentoimivuuteen muiden palveluiden kanssa standardeja ja protokollia tai edes sallia sitä. Onhan massiivinen käyttäjämäärä, joka pitää käyttäjät palvelussa vahvasti kiinni, vahva markkinaetu. Harva käyttäjä haluaa vaihtaa toiseen yhteisöpalveluun, kun suuri osa kontakteista on Facebookissa eikä heidän kanssaan voi muulla palvelulla kommunikoida.
Yhteisöpalvelut tarvitsevat yhteentoimivuuteen standardin/protokollan, jonka välityksellä ne osaavat toimia keskenään. Kunkin palvelun on myös sallittava yhteentoimivuus. Vaikka yhteinen protokolla olisi, voi palvelua hallinnoiva taho halutessaan rajoittaa kommunointia toisten palveluiden kanssa tai estää sen kokonaan.
Yhteisöpalveluiden väliseen kommunkointiin on World Wide Web Consortiumin kehittämä avoin ActivityPub-protokolla. Protokollaa noudattaa ja yhteentoimivuuden sallii moni yhteisöpalvelu, kuten MastodonSocial, Mastodontti, PixelfedSocial ja PixelfedFI, mutta tämän hetken käytetyimmät yhteisöpalvelut, kuten Facebook, YouTube, Instagram, Weixin/WeChat tai Tiktok eivät.
ActivityPubia tukevat monet palvelinohjelmistot, kuten Mastodon- ja Pixelfed-palvelin. Protokollaa tukevia asiakasohjelmia on myös useita.
Protokollat
Yhteisöpalveluiden väliseen kommunkointiin on joitain protokolla, mutta sittemmin potenttiaalinen protokolla on ActivityPub.
Verkkoyhteisöpalvelu-termi
Suomen kieli ei ole yksin vaikeuksissa verkkoyhteisöpalvelu-termin kanssa. Esimerkiksi Beer problematisoi englannin kielen termien 'social networking sites' ja 'social network sites' eroavaisuuksia. Sheldon käytti tutkimuksessaan lyhyempää ”social networks” -termiä, kun taas Stutzman käytti termiä ”social network communities”. Matikainen kääntää ”social network sites” -termin verkostoitumis- tai yhteisöpalveluksi ja Puheviestinnän sanasto kääntää sen verkosto- tai yhteisöpalveluksi. Mikään näistä termeistä ei täysin vastaa englanninkielistä vastinetta tai kuvaa kyseisiä palveluja. Yhteisöpalvelu-termi on siitä vaikea, että käyttäjä voi tuntea kuuluvansa yhteisöön, vaikka muut yhteisöön kuuluvat eivät kokisi samoin. Itse yhteisönkin rajaaminen näissä palveluissa on vaikeaa, jollei mahdotonta. Verkosto(itumis)palvelu-termi puolestaan ei kuvaa yhteisöllistä puolta riittävästi, jotta se olisi validi. Täten usein käytetään suomennosta verkkoyhteisöpalvelu, jonka Partanen on maininnut, mutta ei määritellyt. Sanastokeskus TSK suosittaa termin verkkoyhteisöpalvelu käyttöä suomennoksena englannin kielen ”social network service” -termille, mutta myös termit yhteisöpalvelu, internetyhteisöpalvelu ja sisällöllisesti hieman poikkeava verkostoitumispalvelu ovat mahdollisia suomennoksia. Sanastokeskus TSK määritteleekin verkkoyhteisöpalvelun seuraavasti:
Verkkoyhteisöpalvelu tai yhteisöpalvelu -termissäkin on puutteensa. Se esimerkiksi vastaa englannin kielen ”social network service” –termiä. Sen sijaan ”social networking service” -termiä kuvaa suomenkielessä paremmin käsite "verkostoitumispalvelu".
Mihin verkkoyhteisöpalveluja käytetään?
Internetiä käytetään usein ihmissuhteiden muodostamiseen. Verkosta etsitään ihmisiä, joilla on samoja kiinnostuksen kohteita. Kiinnostuksen kohteet voivat olla sekä romanttisia että sosiaalisia. Sen sijaan verkkoyhteisöpalveluilla ylläpidetään usein jo olemassa olevia sosiaalisia kontakteja. Useimmat verkkoyhteisöpalvelut korostavat verkossa–kasvokkain -trendiä (online-to-offline trend), jossa ihmiset tutustuvat toisiinsa verkossa ja tapaavat myöhemmin kasvokkain. Poikkeuksena on esimerkiksi Facebook, jossa tämä menee yleensä toisin päin, eli kasvokkaisviestinnän suhteet siirtyvät verkkoon.
Verkkoyhteisöpalvelujen tutkimuksesta
Verkkoyhteisöpalvelujen tutkimus on usein keskittynyt jonkin tietyn palvelun, kuten Facebookin, tarkasteluun. Muutamissa tutkimuksissa on tarkasteltu ylipäätään verkkoyhteisöpalveluja, mutta niissäkin on yleensä korostettu joitain tiettyjä palveluja, kuten Boydin tutkimuksessa MySpacea ja Facebookia.
Jozef Chełmoński
thumb|Omakuva Jozef Chełmoński (7. marraskuuta 1849 Boczki – 6. huhtikuuta 1914 Kuklówka Zarzeczna) oli puolalainen taidemaalari, realismin johtava edustaja maassaan. Hän opiskeli ensin Varsovan piirustuskoulussa ja jatkoi opintojaan Münchenin taideakatemiassa, missä hän tutustui Münchenin muihin puolalaisiin taiteilijoihin. Hän oleskeli jonkun aikaa myös Ukrainassa ennen paluutaan Puolaan. Puolalaiset kriitikot väheksyivät realismia, joten Chelmonski muutti Pariisiin 1875. Hän palasi Puolaan 1887. Monet Chelmonskin työt esittävät näkymiä hänen matkoiltaan Liettuaan, Ukrainaan ja lähiseuduille.
Denyse Tontz
Denyse Tontz (s. 17. syyskuuta 1994 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja, tanssija ja näyttelijä, joka on palkittu Daytime Emmy -palkinnolla. Hänet tunnetaan parhaiten Nickelodeon-kanavan televisiosarjasta Big Time Rush, jossa hän näyttelee Jennifer Woodsia. Hän esiintyy myös Nikki Ortizin roolissa Disney Channelin komediasarjassa Dog with a Blog. Tontzilla oli vierailevat roolit Disneyn sarjoissa Shake It Up ja Kaksi kunkkua.
Lisäksi Tontzilla on päärooli Miranda Montgomeryna saippuasarjan All My Children vuoden 2013 uusintaversiossa. Sarja kuitenkin lopetettiin uudestaan melko pian. Hän on myös julkaissut kaksi musiikkikappaletta, "Better Than Nothing" vuonna 2012 ja uusimpana "Mr. Hipster" marraskuussa 2014. Ennen näyttelijänuraansa Tontz toimi lapsimallina. Hän teki mainoksia mm. Mattelille, Targetille, Tommy Hilfigerille, Tom Tailorille ja Guessille.
Vuonna 2014 Tontz palkittiin Daytime Emmyllä parhaasta kappaleesta draamasarjassa All My Children. Hän seurustelee Glee-sarjasta tunnetun näyttelijä Mark Sallingin kanssa. Salling vahvisti parin seurustelevan heinäkuussa 2014.
Katarzyna Kobro
thumb|Katarzyna Kobro. Katarzyna Kobro (1898-1951) oli puolalainen kuvanveistäjä. Kobron teoksissa on käytetty runsaasti värejä ja materiaaleja. Joissakin hän on säilyttänyt eri osien luonnolliset värit lisäten mustaa ja valkoista, toisissa ovat käytössä kirkkaat perusvärit. Hän oli maailmansotien välisen ajan huomattavimpia naiskuvanveistäjiä, mutta vain pieni osa hänen teoksistaan on säilynyt. Venäläis-saksalaisten juuriensa takia hän joutui sotapakolaiseksi. Sodan jälkeen hän päätyi traumaattiseen eroon miehestään Władysław Strzemińskistä ja yksihuoltajaksi.
Kobro osallistui yhdessä miehensä kanssa aktiivisesti puolalaisen avant-garden järjestäytymiseen a.r. -liikkeeksi 1930-luvun alussa.
Elohopeaoksidi
Elohopeaoksidi eli elohopea(II)oksidi (HgO) on elohopea- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa muiden elohopeayhdisteiden valmistukseen ja paristoissa.
Ominaisuudet
Elohopeaoksidi on huoneenlämpötilassa kiinteää ainetta, jonka väri vaihtelee keltaisesta oranssin kautta punaiseen. Yhdisteen väri riippuu elohopeaoksidipartikkelien koosta. Hiukkaskoon ollessa alle 5 μm se on väriltään keltaista, kun karkeampi, hiukkaskoko noin 8 μm, on väriltään punaista. Keltainen elohopeaoksidi voidaan muuntaa punaiseksi elohopeaoksidiksi kuumentamalla. Elohopeaoksidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin. Kuumennettaessa elohopeaoksidia yli 450 °C lämpötilaan se hajoaa muodostaen elohopeaa ja happikaasua.
Valmistus ja käyttö
Elohopeaoksidia käytetään muiden elohopeayhdisteiden valmistukseen ja reagenssina analyyttisessä kemiassa. . Sitä käytetään myös elohopeaparistoissa, joissa elohopeoksidi on anodina ja sinkkimetalli katodina. Reaktion antama kennojännite on 1,343 V.
Elohopean käyttö lääketieteessä ja laivojen pohjamaaleissa on vähentynyt.
Pentti Jokiniemi
Pentti Jokiniemi (8. marraskuuta 1925 Paimio – 2016 ) oli kansanlaulaja ja -taiteilija. Lapsuutensa ja nuoruutensa hän vietti Paimion Kyysilässä kansakoulunopettajapariskunnan lapsena. Hän suoritti kansakoulun, keskikoulun ja maanviljelyskoulun. Asevelvollisuusaikana hän suoritti ryhmänjohtajakurssin ja oli jatko- ja Lapinsodan veteraani. Avioliiton hän solmi 1951 ja liitosta on kolme lasta. Järjestö- ja kunnalliseen toimintaan hän on osallistunut kirjasto-, sivistys- ja teknillisen lautakunnan jäsenenä, OK Aitan johtokunnassa, paikallisen Osuuspankin hallituksessa, Kotieläinhoitajien liitossa, Paimion maataloustuottajien johtokunnassa ja Paimion kuvataideyhdistyksessä.
Jokiniemi oli kolmen muun kansantaiteilijan kanssa ensimmäisten joukossa, kun Kansankulttuurit kohtaavat -hanketta ja niin sanottua ITE-taiteen katselmusta suunniteltiin vuonna 1998. EU-rahoitteinen Kansankulttuurit kohtaavat -hanke on sisältänyt monikansallista kansantaidevaihtoa. Ensimmäinen katselmus pidettiin Somerolla 2004, toinen Viron Pärnussa. Paimiolaisten kansantaiteilijoiden töitä on myös viety näyttelyihin ulkomaille.
Jokiniemi oli kansanmusiikin esittäjä ja säveltäjä, joka ylläpiti paimiolaista musiikkikulttuuria. Sekä omia sävelmiään että muiden kappaleita esittänyt Jokiniemi esiintyi muun muassa Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 2000.
Jokiniemi on julkaissut omakustanteisia äänitteitä neljä kappaletta. Julkaisut sisältävät noin 60 omaa sävellystä ja sanoitusta. Jokiniemen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa Mörökölli sekä Kylätie.
Eläkevuosia Jokiniemi vietti Paimiossa laulaen erilaisissa kunnan ja yhteisön tilaisuuksissa sekä ystävilleen laulamisen ilosta ja ystäviensä iloksi.
Ashikaga Yoshimitsu
thumb|Maalaus Yoshimitsusta 1400-luvun alkupuolelta Ashikaga Yoshimitsu (1358-1408) oli Ashikaga-shōgunaatin kolmas shōgun, joka hallitsi Japania vuosina 1368-1394. Hän rakennutti asuinsijansa Muromachin kaupunginosaan Kiotoon vuonna 1378, ja tämän mukaan koko aikakautta kutsutaan Muromachi-kaudeksi, ja Ashikaga-šogunaattia joskus Muromachi-shogunaatiksi.
Ashikaga Yoshimitsu yhdisti eteläisen ja pohjoisen hovin vuonna 1392, mihin päättyi Nanboku-chō:n aikakausi. Hovien yhdistäminen lisäsi shogunin valtaa ja vähensi paikallisten daimioiden valtaa.
Vuonna 1394 Yoshimitsu jäi eläkkeelle, ja hänen poikansa Yoshimochi nousi muodollisesti valtaan. Yoshimitsu jatkoi kuitenkin politiikan voimakkaana taustavaikuttajana.
Trasjanka
Monet yhdistävät kielimuodon käyttämisen alhaisempaan koulutustasoon; toisaalta monet sujuvaa valkovenäjää ja venäjää taitavatkin saattavat käyttää trasjankaa arkipuheessaan. Kielimuotoa on käytetty myös taiteessa ja populaarimusiikissa (mm. Krambambulja) toisinaan humoristisessa tai ivaavassa yhteydessä. Trasjankaa on käytetty esimerkiksi luomaan mielikuvaa presidentti Aljaksandr Lukašenkan ja hänen kannattajiensa viestinnästä.
Kaunokirjallisuudessa trasjankan käyttö on ainakin toisinaan koettu loukkaavaksi. Kun Haruki Murakamin kootut novellit käännettiin venäjäksi, ja erään vähemmän arvostettua japania puhuvan henkilöhahmon kielellisenä vastineena käytettiin trasjankaa, koettiin tämä valkovenäläisten internetkäyttäjien taholla skandaalina. Joissain kielitieteellisissä tarkasteluissa trasjankasta on pyritty erottamaan valkovenäjän kieleen pohjautuva ja venäjään pohjautuva muoto. On myös pohdittu teorian tasolla voisiko kyseessä olla kolmas näiden väliin sijoittuva kieli.
Ukrainassa puhuttava vastaava ukrainan ja venäjän sekamuoto on nimeltään suržyk.
Kauhavan vaakuna
thumb|150px|Tammikuussa 2009 käyttöön otettu uusi Kauhavan vaakuna
Kauhavan vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen irtonainen mantovanristi, alapuolellaan kilven reunasta reunaan ulottuva punainen neliherttainen helavyö; helat ja hertat kultaa”. Mantovanristi kuvastaa urheutta, ja vaakunan neljä helaa yhdistyneitä kuntia. Vaakunan suunnitteli Reijo Helläkoski Kortesjärven vaakunan pohjalta, ja se otettiin käyttöön Alahärmän, Kauhavan, Kortesjärven ja Ylihärmän yhdistyttyä uudeksi Kauhavan kaupungiksi vuonna 2009.
Vanha vaakuna
Entisen Kauhavan vaakunan heraldinen selitys on ”sinisessä kentässä kultainen, hopeahelainen puukko, joka on tupessa kärki alaspäin, saatteena sen kummallakin puolella kaksi kultaista tulusrautaa”. Puukko symboloi paikkakunnan pienteollisuutta ja tulukset liittyvät nuorisoseuraliikkeen syntyvaiheisiin ja pitäjän osuuteen siinä. Vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1952. Kaupungin lakkautuessa vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009.
Tommy Docherty
Tommy Docherty (24. huhtikuuta 1928 – 31. joulukuuta 2020) oli skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja pelaaja. Hän toimi urallaan mm. pitkään Manchester Unitedin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Docherty aloitti pelaajauransa Shettleston Juniorsin joukkueessa 1940-luvulla. Ura sai todellisen alkusysäyksen kuitenkin vasta armeijavuosina 1946–1947, jolloin Docherty palveli Palestiinassa. Palveluksensa jälkeen hän siirtyi Celticiin, jossa pelasi pari vuotta, ennen kuin siirtyi 1949 Preston North Endiin. Englantilaisseurassa hän pelasi uransa menestyksekkäimmän jakson, jonka aikana hän pelasi yli 300 liigaottelussa ja oli mukana FA Cupin finaalissa 1954. Yhdeksän kauden jälkeen hän siirtyi Prestonista 1958 Arsenaliin, jota hän edusti kolme kautta. Hän pelasi vielä Chelseassa ennen uransa lopettamista 34-vuotiaana 1962.
Docherty edusti Skotlantia 25 maaottelussa ja oli mukana MM-kisoissa 1954 ja 1958.
Ura valmentajana
Docherty aloitti valmennusuransa helmikuussa 1961 Chelsean apuvalmentajana, ja Ted Draken lähdön jälkeen hän nousi lokakuussa 1962 seuran päävalmentajaksi. Seura oli pudonnut pääsarjasta ja Docherty aloitti uuden joukkueen rakentamisen. Hän tunnisti ja osasi motivoida lahjakkaita nuoria pelaajia. Docherty tuomia uusia pelaajia Chelseassa olivat Terry Venables, Peter Bonetti ja Barry Bridges. Docherty's Diamonds -lempinimellä tunnettu joukkue palasi pääsarjaan heti kauden 1962–1963 päätteeksi ja sijoittui siellä viidenneksi. Kaudella 1964–1965 hän nosti seuran tavoittelemaan jopa triplamestaruutta. Liigacupissa tulikin mestaruus, mutta FA Cupissa tie katkesi välierätappioon Liverpoolille, ja liigassa joukkue jäi toiseksi Manchester Unitedin voitettua. Kaudella 1966–1967 hän johdatti Chelsean FA Cupin loppuotteluun, mutta kuten pelaajana 13 vuotta aiemmin, joukkue kärsi tappion. Hän erosi tehtävistään lokakuussa 1967. Hänen seuraajansa Dave Sexton johdatti Dochertyn kokoaman ryhmän sittemmin sekä FA Cupin että Cup-voittajien Cupin mestariksi.
Chelsea-pestinsä jälkeen Docherty valmensi lyhyen aikaa Rotherham Unitedia ja Queens Park Rangersia, kunnes Aston Villan uusi johtaja Doug Ellis palkkasi hänet joulukuussa 1968 Villan valmentajaksi. Sekin jäi runsaan vuoden mittaiseksi, sillä hänet erotettiin tammikuussa 1970, kun Villa jäi kakkosdivisioonan viimeisten joukkoon. Ura jatkui repaleisesti FC Porton, Hull Cityn ja Skotlannin maajoukkueen valmentajana.
Docherty erosi joulukuussa 1972 Skotlannin maajoukkueesta ja siirtyi suurseura Manchester Unitedin valmentajaksi. ManUssa Dochertyn alku oli kuitenkin myrskyisä ja vaikea, sillä seura putosi pääsarjasta kauden 1973–1974 päätteeksi. Ratkaisevassa ottelussa seura hävisi Manchester Citylle. Docherty kuitenkin jatkoi valmentajana ja nosti seuran takaisin seuraavalla kaudella. Kaudella 1975–1976 Docherty johdatti seuran jo neljänneksi ja FA Cupin finaaliin, jossa hän sai uransa kolmannen tappion, tällä kertaa Southamptonille. Kaudella 1976–1977 hän onnistui, kun ManU voitti FA Cupin loppuottelussa Liverpoolin. Pian finaalivoiton jälkeen julkisuuteen levisi tieto Dochertyn ja seuran fysioterapeutin vaimon suhteesta, ja hän sai heinäkuussa 1977 potkut.
Jo syyskuussa 1977 Docherty siirtyi Derby Countyn päävalmentajaksi. Derbyssa hän valmensi huhtikuuhun 1979 saakka. Aikaa varjosti kunnianloukkausoikeudenkäynti entistä ManU-pelaaja Willie Morgania vastaan. Derbysta lähtönsä jälkeen hän valmensi Queens Park Rangersia, mutta sai melkein heti potkut ja tuli palkatuksi uudelleen jo muutama päivä myöhemmin. Kovista panostuksista huolimatta hän ei onnistunut nostamaan seuraa takaisin pääsarjaan vaan sai potkut lokakuussa 1980.
QPR-kautensa jälkeen Docherty valmensi Sydney Olympicia Australiassa, josta hän palasi kesällä 1981 pelaajavuosiensa menestyseura Preston North Endiin. Valmentajana hänestä ei kuitenkaan tullut seurassa suurta legendaa, ja hänet erotettiin jo joulukuussa. Seuraavaksi hän valmensi pari vuotta Australiassa, josta palasi vielä kerran Englantiin. Menestys Wolverhamptonissa ja Altrinchamissa eivät sujuneet järin menestyksekkäästi, ja pitkä ura päättyi kauden 1987–1988 jälkeen.
Yksityiselämä
Docherty kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 92-vuotiaana 31. joulukuuta 2020.
Geenirekisteri
Geenirekisteri tarkoittaa rekisteriä, johon kootaan tiedot kansalaisten geenistöstä lähinnä rikostutkimuksen tarpeisiin.
Rekisterin perustaminen on teknisesti mahdollista, mutta asiantuntijoiden mukaan liian kallis perustettavaksi pelkästään rikostutkintaa varten.
Kim Zmeskal
pienoiskuva|Kim Zmeskal Kimberley "Kim" Zmeskal (s. 6. helmikuuta 1976 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Zmeskal saavutti Barcelonan olympialaisissa 1992 pronssia joukkuekilpailussa sekä sijoittui kuudenneksi permannolla, kahdeksanneksi hypyssä ja kymmenenneksi moniottelussa. Nojapuiden karsinnassa hän oli kymmenes.
Zmeskal saavutti MM-kilpailuissa viisi mitalia. Vuonna 1991 hän voitti kultaa moniottelussa sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia permannolla. Vuonna 1992 hän voitti kultaa permannolla ja puomilla.
Jukka Weisell
Jukka Weisell on Oulun kaupungin konsernijohtaja.
Koulutukseltaan Weisell on kauppatieteiden maisteri (pääaineena johtaminen ja organisaatio) sekä rakennusinsinööri (yo-pohjainen) Wärtsilän teknillisestä oppilaitoksesta. Ennen nykyistä tehtäväänsä Weisell toimi Kiimingin kunnanjohtajana vuosina 2009–2012 ja sitä ennen Nousiaisten kunnanjohtajana 2008–2009. Limingan kunnan teknisenä johtajana Jukka Weisell toimi vuodet 1982–2008. Kunnallista uraa edelsi tiesuunnittelu-toimialan vetäminen (1979–1982) Insinööritoimisto Suunnittelukolmiossa Oulussa.
Jorma Reini
Jorma Ilmari Reini (5. kesäkuuta 1942 Tampere – 14. toukokuuta 1998 Helsinki) oli merkittävä suomalainen työmarkkinavaikuttaja. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen kandidaatti. Reini toimi STTK:n puheenjohtajana vuosina 1975–1990. Julkisuuteen Reini nousi vuoden 1977 keväällä johtaessaan voimalalakkoa.
Valtakunnansovittelijan tehtävää Reini hoiti vuodesta 1990 tammikuuhun 1997, jolloin hänet erotettiin hänen 16. tammikuuta 1997 Helsingin käräjäoikeudessa saamansa neljän kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen vuoksi. Hänet oli tuomittu ehdolliseen vankeuteen, koska joulukuun 1996 alussa hän oli vastustanut väkivaltaisesti poliiseja, jotka olivat tulleet selvittämään perheriitaa. Erottamispäätöksen tehnyt silloinen työministeri Liisa Jaakonsaari katsoi Reinin menettäneen sen luottamuksen, jota valtakunnansovittelijan viran haltijalta edellytetään.
Reini sai julkisuutta myös muiden mukana allekirjoittamallaan seksikortilla, niin kutsutulla ”kikkelikortilla”, joka lähetettiin tasa-arvoasiain neuvottelukunnan työntekijälle Marianne Laxénille. Kortin lähettäjät käyttivät nimimerkkiä Tupolevin veljekset mutta kirjoittivat myös omat nimensä. Reini pahoitteli myöhemmin omaa osuuttaan.
Reini oli tutkittavana Rapap Oy:n talousepäselvyyksien takia vuonna 1994. Tuolloin häntä ei kuitenkaan pidätetty virasta. Reini oli painostanut SKOPia pelastamaan ay-johtajia sijoitustappioilta. Jutusta ei lopulta syytetty ketään.
Aamulla 14. toukokuuta 1998 noin klo 7.30 Reini sai sydänkohtauksen kotonaan Helsingin Vuosaaressa mutta onnistui itse hälyttämään ambulanssin. Ambulanssin tullessa paikalle hän oli vielä tajuissaan, kunnes sai uuden infarktin. Elvytysyrityksistä huolimatta hän kuoli ambulanssissa matkalla Malmin sairaalaan. Hän oli kuollessaan 55-vuotias.
Jorma Reinin muistelmat ilmestyivät vuonna 1996 Jukka-Pekka Pietiäisen toimittamina nimellä Pispalasta Bulevardille.
Pyhä Martinus I
Pyhä Martinus I (k. 655) oli paavina 5. heinäkuuta 649 – 16. syyskuuta 655. Hän syntyi Toscanassa Italiassa, mutta syntymävuosi ja kastenimi ovat tuntemattomat. Hän kuoli 16. syyskuuta 655 Khersonesoksessa nykyisellä Krimin niemimaalla.
Cardiff City FC
Cardiff City Football Club on jalkapalloseura Cardiffin kaupungista Walesista. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2022–2023 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, Mestaruussarjassa. Joukkue on pelannut Valioliigassa kaudet 2013–2014 ja 2018–2019. The Bluebirds on yksi kolmesta Football Leaguen sarjoissa pelaavista walesilaisjoukkueista. Se pelaa kotiottelunsa 33 280 -paikkaisella Cardiff City Stadiumilla.
Historia
Cardiff City Football Clubin perusti Riverside Cricket Clubin jäsen Bartley Wilson. Wilson halusi kriketinpelaajille jalkapalloseuran, jotta näillä olisi tekemistä myös krikettikauden ulkopuolella. Vuonna 1899 satuaan rahallista tukea hän perusti Riverside Football Clubin, joka osallistui paikallisiin sarjoihin. Kun vuonna 1905 Cardiff sai kaupungin oikeudet (City), hän halusi muuttaa seuran nimen Cardiff Cityksi. Etelä-Walesin jalkapalloliitto ei kuitenkaan suostunut nimenvaihdokseen, koska joukkue ei pelannut riittävän korkeatasoisessa sarjassa. Vuonna 1908 seura pääsi Etelä-Walesin liigaan ja sai ottaa nimekseen Cardiff City AFC mutta säilyi kuitenkin amatöörijoukkueena.
Huhtikuussa 1910 Cardiff City AFC:sta tehtiin osakeyhtiö ja ammattilaisseura. Tuolloin se pelasi Southern Leaguen 2. divisioonassa uudella Ninian Parkin kentällään. Saman vuoden kesäkuussa seura palkkasi ensimmäisen ammattilaispelaajansa, laituri Jack Evansin. Vuonna 1913 joukkue nousi 1. divisioonaan.
Vuonna 1920 Cardiff pääsi Jalkapalloliigaan monien muiden etelän joukkueiden tavoin. Ensimmäisen liigan alaisen sarjan, silloisen 2. divisioonan, kautensa avausottelussa se voitti Stockportin 5–2. Kausi sujui muutenkin hyvin, ja lopulta joukkue sijoittui lopullisessa sarjataulukossa toiseksi, heti Birminghamin taakse vain maalierolla. Samalla kaudella joukkue pääsi myös FA Cupin välieriin. Ensimmäisellä kaudellaan korkeimmalla sarjatasolla seura sijoittui neljänneksi, ja kaksi vuotta myöhemmin liigamestaruus jäi vain yhden rangaistuspotkumaalin päähän Huddersfieldistä.
Vuonna 1927 Cardiff City voitti English Cupin (nyk. FA Cup) peittoamalla Wembleyllä pelatussa loppuottelussa Lontoon mahtiseuran Arsenalin maalein 1–0. Cardiffista tuli tuolloin ensimmäinen ja vielä nykyäänkin ainoa cupin voittanut walesilaisjoukkue. Vuonna 1929 Cardiff City putosi 2. divisioonaan, ja kaksi vuotta myöhemmin 3. divisioonaan. Muutaman vuoden räpisteltyään 3. divisioonaan keskikastin alemmalla puolella, oli seura pudota kokonaan liigan sarjoista kaudella 1933–1934 jäätyään loppupisteissä viimeiseksi.
1960-luvun alussa Cardiff nousi jälleen 1. divisioonaan. Noihin aikoihin, kun se vielä oli mahdollista, Englannin liiton alaisissa sarjoissa pelannut Cardiff City otti osaa Walesin cupin ja voitti sen useana vuonna peräkkäin. Sitä kautta se pääsi mukaan myös eurokentille, Cup-voittajien cupiin. Ensimmäisellä kaudellaan Cup-voittajien cupissa, 1964–1965 seura pääsi puolivälieriin raivaamalla tieltään ensin Esbjergin Tanskasta ennen sensaatiomaista 2–1 -voittoaan Lissabonin mahtiseurasta Sportingista. Puolivälierissä vastaan asettui Real Zaragoza, jonka kanssa se pelasi vieraissa 1–1 -tasapelin, mutta hävisi kotonaan maalein 0–1. Kolme vuotta myöhemmin Cardiff pääsi välieriin voitamalla puolivälierissä Moskovan Torpedon. Välierissä Hamburger SV kuitenkin katkaisi siivet loppuotteluhaaveilta.
thumb|right|Cardiff City pelaa [[Sheffield United FC|Sheffield Unitedia vastaan maaliskuussa 2010.]] 1970-luvun puolella Cardiff rökitti Real Madridin kotikentällään Cup-voittajien cupin puolivälierissä, mutta jälleen kerran tie katkesi, kun joukkue palasi toisesta osaottelusta Santiago Bernabéulta maalein 2–0 hävinneinä. Liigassa seura putosi yhden vuoden ajaksi 3. divisioonaan noustakseen heti seuraavaksi vuodeksi takaisin.
1980-luvun aikana Cardiff sekä nousi että putosi liigassa kolme kertaa. Aloitettuaan vuosikymmenen 2. divisioonassa seura päätyi lopulta neloseen. 1990-luvun alkuvuodet sujuivat vastaavissa merkeissä liigan alimmassa divisioonassa. Kaudella 1992–1993 Cardiff vihdoin voitti 3. divisioonaksi muuttuneen nelosdivisioonaan mestaruuden. Riemua ei kuitenkaan pitkään kestänyt, sillä heti seuraavan kauden jälkeen organisaation erimielisyyksistä kärsinyt seura putosi takaisin alimmalle liigatasolle. Uusien tuulien puhaltaessa seurassa nousi se jälleen sarjatasoa ylemmäksi 1998–1999, mutta tälläkään kertaa riemua ei riittänyt kuin yhdeksi vuodeksi. Vuonna 2000 libanonilainen, entinen Wimbledonin omistaja Sam Hammam osti juuri kolmoseen pudonneen seuran itselleen, minkä voidaan katsoa aloittaneen merkittävän noususuhdanteen, sillä jo seuraavaksi kaudeksi seura nousi takaisin 2. divisioonaan, ja kaudeksi 2003–2004 jo 1. divisioonaan. Vuonna 2008 Cardiff selviytyi FA Cupin loppuotteluun kukistettuaan välierässä Barnsleyn 1–0. Loppuottelussa Cardiff hävisi Portsmouthille 0–1. 2012 Cardiff hävisi Englannin liigacupin loppuottelun Liverpoolille rangaistuspotkukilpailun jälkeen 2–3. Kaudeksi 2013–2014 Cardiff nousi valioliigaan oltuaan mestaruussarjan ykkönen. Jo yhden kauden jälkeen seura putosi takaisin mestaruussarjaan jäätyään valioliigassa viimeiseksi. Seuraavan kerran joukkue nousi Valioliigaan kauden 2017–2018 päätteeksi sijoituttuaan Mestaruussarjassa toiseksi Wolverhamptonin jälkeen mutta jälleen se putosi jo yhden kauden jälkeen takaisin Mestaruussarjaan.
Manuel Fettner
Manuel Fettner (s. 17. kesäkuuta 1985 Wien) on itävaltalainen mäkihyppääjä, olympiamitalisti sekä joukkuemäen maailmanmestari.
Arvokilpailut
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Fettner sijoittui suurmäessä 15:nneksi. Joukkuemäessä hän kuului Itävallan joukkueeseen, joka voitti kultamitalin 14,1 pisteen erolla Saksaan. Hän pysyi pystyssä toisen kierroksen hyppynsä, vaikka hänen toinen suksensa irtosi jalasta alastulon jälkeen. Kulmin lentomäen MM-kilpailuissa 2016 hän oli mukana Itävallan pronssijoukkueessa. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui normaalimäessä 12:nneksi ja oli mukana voittamassa Itävallalle joukkuemäen pronssia. Pekingin olympialaisissa 2022 Fettner saavutti joukkuemäessä kultaa, normaalimäessä hopeaa ja oli suurmäessä seitsemäs.
Juniorivuosinaan Fettner on voittanut nuorten MM-kilpailuissa yhden joukkuekullan sekä yhden henkilökohtaisen ja kaksi joukkuehopeaa.
Maailmancup
Mäkihypyn maailmancupissa Fettner kilpaili ensimmäisen kerran vuonna 2001 Innsbruckissa. Parhaimmillaan hän on ollut toinen Engelbergissä 2022 sekä lisäksi kolmas Oberstdorfissa 2010, Kuusamossa 2016, Willingenissä 2017 ja Lillehammerissa 2023. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes kausilla 2016–2017 ja 2022–2023. Hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon 2010–2011 kokonaiskilpailussa neljänneksi ja 2016–2017 viidenneksi.
Aiheesta muualla
Manuel Fettnerin kotisivut
Shook Up!
Shook Up! on Ile Kallio Big Rock Band-kokoonpanon debyyttialbumi. Levyltä on julkaistu singlenä levyn nimikkokappale "Shook Up!" sekä ”My Shining Star". Kokoonpanossa vaikuttaa solistina ruotsalaissyntyinen laulaja Patrik Eriksson Ile Kallion toimiessaan kitaristina ja taustalaulajana.
Suurin osa kappaleista on yhtyeen omaa tuotantoa, lisäksi levyllä on myös kolme cover-kappaletta joista kaksi on aikaisemmin levyttänyt Hurriganes.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Ile Kallio, Okko Laru, Patrik Eriksson ja Panu Syrjänen.
Daniel Granato
Daniel Granato (s. 1984 ) on brasilialais-italialainen elintarviketieteilijä, joka työskentelee tutkijana ja apulaisprofessorina Luonnonvarakeskuksessa (Luke) Espoossa. Hän lukeutuu elintarviketieteen ja yleisemmin maataloustieteiden viitatuimpiin tutkijoihin maailmassa.
Granato nousi marraskuussa 2019 maailman viitatuimpien tutkijoiden joukkoon maataloustieteiden alalla (Highly Cited Researchers, luokka Agricultural Sciences); tämä listaus pohjautuu analyytikkoyritys Clarivaten ylläpitämään Web of Science -julkaisutietokantaan. Vuoden 2019 maailman viitatuimpien tutkijoiden listauksessa oli yhteensä noin 6 200 tutkijaa, joista 3 700 oli ryhmitelty johonkin 21:stä selvityksessä mukana olleesta tieteenalaryhmästä ja 2 500 oli poikkitieteellisten aihepiirien tutkijoita.
Freudenthal
Freudenthal on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Katso myös
Freudenthal liittyy myös seuraaviin:
Kōtetsu
Kōtetsu (, myöhemmin 東, Azuma) oli keisarillisen Japanin laivaston ensimmäinen panssarilaiva. Alus rakennettiin Ranskassa vuonna 1864 ja Japani hankki sen Yhdysvalloilta helmikuussa 1869. Aluksella oli merkittävä rooli Hakodatenlahden taistelussa toukokuussa 1869, joka merkitsi Boshin-sodan loppua ja Meiji-restauraation alkamista.
CSS Stonewall
Yhdysvaltain sisällissodan konfederaatiohallitus tilasi Ranskasta L’Arman Brosilta Bordeaux’sta M. Armanin suunnitteleman Sphinxiksi nimetyn aluksen. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1864 ja se valmistui 25. lokakuuta. Valmistunut alus oli puurunkoinen ja se oli suojattu valurautakuorella. Potkurit olivat tavanomaisesti poikkeavat ja alus oli varustettu kaksoisperäsimellä ja kaksoikölillä. Epätavanomaisten ratkaisujen tarkoituksena oli parantaa aluksen ohjattavuutta. Alus saavutti koeajoissa 9. lokakuuta täydellä teholla 10,8 solmun ja vain toisella koneella 5,5 solmun nopeuden. Aluksen sisaralus Cheops liitettiin Preussin laivastoon nimellä SMS Prinz Adalbert.
Ranskan hallitus kuitenkin kielsi laivan myymisen Etelävaltioille, ja laiva pitikin myydä aluksi Tanskaan nimellä KDM Stærkodder. Laivan jouduttua Yhdysvaltain liittovaltion alusten USS Sacramenton ja USS Niagaran piirittämäksi Corunnaan, kauppa kuitenkin kariutui. Alus nimettiin CCS Stonewalliksi ja se myytiin lopulta Ranskan valtiolta salaa Etelävaltioille.
”Hirveän” CSS Stonewallin saapuminen Amerikkaan oli Yhdysvaltojen painajainen. Useat laivat yrittivätkin estää aluksen matkaa Atlantilla, näiden joukossa muun muassa USS Kearsarge ja USS Sacramento. Vaiheikkaan Atlantin ylityksen jälkeen Stonewall saapui viimein Pohjois-Amerikkaan hieman ennen sisällissodan loppua – liian myöhään tehdäkseen mitään merkittävää sodassa. Kun alus lokakuussa 1864 aloitti palveluksensa, olivat Etelävaltiot jo lähellä häviötä ja sen instituutiot sekasorrossa ja hajoamassa. Alus antautui vuonna 1865 liittovaltion joukoille.
Japanin laivastossa
Stonewall myytiin Bakufulle vuonna 1867 osaksi armeijan ja laivaston modernisointia. Bakufu oli jo maksanut 30 000 Yhdysvaltain dollaria aluksesta, ja viimeiset 10 000 dollaria piti maksaa laivan saapuessa Japaniin. Amerikkalainen miehistö toimitti aluksen Japaniin ja se saapui 24. huhtikuuta 1868 Jokohamaan. Kuitenkin Boshin-sota syttyi Bakufun ja keisarille uskollisten joukkojen välillä, ja länsimaat ottivat neutraalin kannan sotaan. Länsimaat vetivät sotilasavustajansa pois Japanista ja keskeyttivät sotilastarvikkeiden toimituksen. Alus kuitenkin palautettiin Yhdysvaltain valvontaan ja se toimitettiin alkuvuodesta 1869 Meiji-hallitukselle, joka liitti sen laivastoonsa ensimmäisen laivueen lippulaivaksi nimellä Kōtetsu (’panssaroitu’).
25. maaliskuuta 1869 Miyakon laivastotaistelussa Kōtetsu onnistuneesti torjui shōgunin Kaitenin yöllisen yllätyshyökkäyksen. Tämä torjuntavoitto johtui pääosin aluksen Gatling-tykistä. Tämän jälkeen alus otti osaa maihinnousuun Hokkaidōlle ja useisiin pieniin taisteluihin osana Hakodaten meritaistelua.
Kōtetsu nimettiin joulukuussa 1871 uudelleen Azumaksi rannikkopanssarilaivaksi luokiteltuna, jolloin se myös aseistettiin uudelleen yhdeksän tuuman Armstrong MLR -tykillä ja neljällä 6,5 tuuman Parrot MLR -tykillä. Vain kaksi kuukautta myöhemmin alus sijoitettiin reserviin ja se poistettiin palveluksesta 28. tammikuuta 1888 maattuaan ankkurissa ruostumassa. Alus riisuttiin aseista ja se muutettiin satamalaivaksi.
Patsy Elsener
Patricia Anne "Patsy" Elsener (22. lokakuuta 1929 Oakland, Kalifornia − 29. syyskuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa saaden hopeaa kerroshypyissä ja pronssia ponnahduslaudalla. Kotimaassaan hän edusti San Franciscon Crystal Plunge Clubia.
Elsener voitti kaksi AAU-titteliä vuosina 1946 ja 1947.
Stade de Gerland
Stade de Gerland on jalkapallostadion, joka sijaitsee Lyonissa Ranskassa. Ranskan pääsarjassa pelaava Olympique Lyonnais pelaa stadionilla kotiottelunsa. Stadion avattiin vuonna 1926, ja sinne mahtuu 41 044 katsojaa.
Stadionin rakentamisen aloitti vuonna 1913 seuran silloinen presidentti Tony Garnier. Rakennustyöt jouduttiin kuitenkin keskeyttämään ensimmäisen maailmansodan takia. Sodan päätyttyä rakennustyöt aloitettiin 1919 uudestaan, ja stadion valmistui 1920.
Alun perin stadionilla ei ollut katettuja istumapaikkoja. Stadionia jouduttiin kunnostamaan jälleen, jotta stadionin istumakapasiteetti saatiin lisätyksi yli 50 000:een.
Stadionia jouduttiin jälleen kunnostamaan, kun Ranska toimi isäntämaana vuoden 1998 MM-kilpailuissa. FIFA:n vaatimuksien mukaan kaikilla stadioneilla, joilla pelataan kansainvälisiä otteluita, pitää kaikkien paikkojen olla vain istumapaikkoja. Pohjois-ja Eteläpääty pitivät kokonaan purkaa pois ja rakentaa ne uudestaan. Yleisurheilurata piti myös poistaa kentän ympäriltä. Stadionin uudeksi kapasiteettiksi tuli 41 044, joka on vielä nykyäänkin voimassa.
Olympique Lyonnais on pelannut stadionilla kotiottelujaan vuodesta 1950 asti. Lyon on suunnitellut muuttoa uudelle stadionille vuonna 2010.
1998 MM-kilpailuiden ottelut Stade de Gerlandilla
Stade de Gerlandilla pelattiin vuoden 1998 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuiden 5 alkulohko-ottelua sekä puolivälieräottelu.
Eng Hian
Eng Hian (s. 17. toukokuuta 1977 Surakarta) on indonesialainen sulkapalloilija. Hän sai miesten nelinpelissä pronssia vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Aiemmin hän oli jäänyt siinä viidennelle sijalle kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä.
Niagara (lautapeli)
Pelissä tarvitaan ennakointikykyä ja varsinkin useammalla pelaajalla riskien arvioiti on tärkeää. Peli soveltuu sekä aikuisille että lapsille. Niagarassa pelaajat yrittävät saada itselleen oikean yhdistelmän jalokiviä hakemalla niitä kanootilla virtaavan joen rannalta ja palauttamalla kanootit jalokivineen rannalle. Jalokiviä on viittä laatua, joista vaikeimmin tavoitettavat sijaitsevat aivan vesiputouksen reunalla.
Niagara voitti Spiel des Jahres -palkinnon vuonna 2005.
Pelilauta
Niagaran pelilauta rakentuu pelin säilytyslaatikon päälle. Laudassa on joenuoma, johon asetetaan läpinäkyviä laattoja, jotka kuvaavat joen liikettä. Kanootit, joita kullakin pelaajalla on kaksi, liikkuvat uomassa laatalta toiselle. Vuoron päätyttyä laattoja siirretään työntämällä uusia laattoja yläjuoksulta, jolloin osa alajuoksun laatoista putoaa pelilaudalta. Pudonneiden laattojen päällä olevat kanootit poistuvat laattojen mukana laudalta ja pelaajan on ostettava ne takaisin itselleen. Joenuoman varrella on viisi paikkaa jalokiville.
Työväen säästöpankki
Työväen säästöpankki tarkoittaa Suomessa 1900-luvulla toimineita säästöpankkeja, joiden toiminnan taustalla olivat työväenliikkeen periaatteet ja tavoitteet.
Työväen säästöpankkeja perustettiin 1900-luvun alussa eri puolille Suomea. Niiden kesken vallitsi läheinen yhteys heti alusta lähtien. Pankkien yhdistymisestä keskusteltiin vuosikymmenten ajan useaan otteeseen. Kun automaattinen tietojenkäsittely tarjosi mahdollisuuden toimintojen yhdistämiseen, yhtä lukuun ottamatta kaikki työväen säästöpankit liittyivät yhteen Suomen Työväen Säästöpankiksi 1971. Työväen säästöpankit lakkasivat toimintansa itsenäisinä pankkeina 1992 pankkikriisin aikaan.
Työväen säästöpankit olivat toimintansa varhaisempina aikoina lähes yksinomaan työväestön ja sen järjestöjen rahalaitoksia. Helsingissä asiakaskunnassa oli aluksi erityisen paljon rakennustyöläisiä. Teollisuustyöväen ja sittemmin palvelualoilla toimivien osuus kasvoi ajan myötä. Myöhempinä aikoina, varsinkin 1960-luvulta lähtien, toimihenkilöiden osuus asiakkaista kasvoi. 1980-luvulla saattoi Suomen Työväen Säästöpankki todeta, että pankki oli leimallisesti työikäisten palkansaajien pankki. Suuri osa asiakaskunnasta oli ammatillisesti järjestäytynyttä työväestöä.
Työväen säästöpankkien perustaminen
Suomeen oli 1820-luvulta alkaen perustettu lukuisia säästöpankkeja. Näiden tarkoitus oli luoda mahdollisuus säästämiseen erityisesti työväestölle ja vähävaraisille. 1900-luvun alussa säästöpankkien asiakaskunnasta valtaosa olikin työväestöä, palveluskuntaa, torppareita ja maanviljelysväkeä.
Työväen säästöpankkien perustaminen tuli ajankohtaiseksi 1900-luvun vaihteessa työväenliikkeen järjestäydyttyä ja radikalisoiduttua. Koettiin, ettei työväki voinut perustaa liikeyrityksiä kapitalistien rahoituksen varaan, koska nämä voisivat käyttää sitä aseenaan työväkeä vastaan. Poliittinen tilanne myös kärjistyi 1905 suurlakon jälkeen niin, etteivät työväenliikkeen järjestöt ja yritykset saaneet lainaa porvarillisten piirien hallinnassa olevista pankeista ainakaan samassa määrin kuin aikaisemmin. Kun säästöpankkien perustamisen syynä oli ollut säästämisen edistäminen, työväen säästöpankkien perustamisen lopullinen sysäys oli oman viiteryhmän lainansaantimahdollisuuksien parantaminen. Koska liikepankin perustamiseen vaadittu pääoma oli liian korkea, päädyttiin säästöpankkimuotoon, jossa pääomavaatimus oli vähäisempi.
Suomessa toimineet työväen säästöpankit
Seuraavassa on lueteltu Suomessa toimineet työväen säästöpankit perustamisvuoden mukaisessa järjestyksessä.
Loimaan Työväen Säästöpankki (1899–1907)
Suomen ensimmäinen nimensä perusteella työväen säästöpankki perustettiin 1899 Loimaan työväenyhdistyksen esityksestä. Pankkia kuitenkin hallitsivat lähinnä talolliset ja virkamiehet. Nämä vierastivat radikalisoitunutta työväenliikettä niin paljon, että pankin nimeksi muutettiin Loimaan Säästöpankki vuonna 1907.
Helsingin Työväen Säästöpankki (1909–1970)
Työväen Säästöpankki Helsingissä perustettiin vuonna 1909. Pankki muutti nimekseen Helsingin Työväen Säästöpankki (HTS) vuonna 1919. HTS muuttui Suomen Työväen Säästöpankiksi 1971 työväen säästöpankkien fuusiossa.
Kymenlaakson Työväen Säästöpankki (1909–1970)
Kyminlaakson Työväen Säästöpankki perustettiin 1909. Pankki muutti nimekseen Kotkan Työväen Säästöpankki vuonna 1946. Kahden vuoden kuluttua siihen yhdistyi Viipurin Työväen Säästöpankki. Pankin nimeksi muutettiin Kymenlaakson Työväen Säästöpankki vuonna 1956. Se liittyi Suomen Työväen Säästöpankkiin 1971.
Viipurin Työväen Säästöpankki (1910–1948)
Pankki perustettiin Viipurissa 1910. Koska pankin toimialue oli menetetty toisessa maailmansodassa, se liitettiin Kotkan Työväen Säästöpankkiin 1948.
Lahden Työväen Säästöpankki (1911–1914)
Pankki perustettiin 1911. Se kuitenkin joutui suoritustilaan toimittuaan vain kolme vuotta.
Savon Työväen Säästöpankki (per. 1912)
Pankki perustettiin Kuopiossa 1912, mutta liitettiin joidenkin vuosien kuluttua Kuopion Kaupungin Säästöpankkiin.