cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veikko Takala
Veikko Takala opiskeli Vaasan taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1945-1949 ja debytoi Vaasassa vuonna 1951. Hän osallistui aktiivisesti muun muassa Suomen taiteilijaseuran näyttelyihin ja oli mukana Taidemaalariliiton 40-vuotisnäyttelyssä 1969. Takala oli Taidemaalariliiton lisäksi muun muassa Kuvataiteilijaseniorien ja taiteilijaryhmä TS Botnian jäsen.
Veikko Takalan teoksia on muun muassa Tampereen ja Oulun taidemuseoiden sekä Wäinö Aaltosen museon, Suomen valtion ja Malmö Museumin kokoelmissa. Takalan julkisia teoksia on "Maaliskuu" reliefimaalaus vuodelta 1985 Yleisradiolle (Vaasa) ja "Verkot" Vaasan seurakunnalle.
Takala sai mitalin Pohjanlahden biennaalissa ja kunniapalkinnon suomalaisen meriaiheisen taidegrafiikan näyttelyssä vuonna 1977.
Luottamustehtävät
Takala toimi aktiivisesti yhdistyksissä ja taiteilijoiden ammattiliitoissa. Hän oli muun muassa Suomen Taiteilijaseuran hallituksessa ja Suomen Kuvataidejärjestöjen Liiton hallituksessa. Lisäksi hän oli Pohjanmaan museon hallituksen jäsen 1970-luvulla ja pohjalaisten taideyhdistysten hallituksissa sekä Vaasan kaupungin kuvataidetoimikunnan, Valtion taideteostoimikunnan ja Vaasan läänin taidetoimikunnan jäsenenä. Veikko Takala oli Kuntsin säätiön hallituksen pitkäaikainen jäsen ja myöhemmin kunniajäsen.
Samy Naceri
Samy Naceri (oik. Saïd Naceri, ; s. 2. heinäkuuta 1961 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä, joka tunnetaan Daniel Moralesin roolista Taxi-elokuvasarjassa.
Elämäkerta
Naceri syntyi Pariisissa ja vietti lapsuutensa Montreuilissa. Hänen isänsä on kotoisin Algeriasta ja äiti Ranskasta.
Naceri nousi julkisuuteen 2000-luvulla näyttelemisen sijasta rikoksien merkeissä. Naceri tuomittiin 8 kuukaudeksi vankilaan kolaroituaan alkoholin alaisena toiseen autoon ja pahoinpideltyään erästä paikallista asukasta. Tuomioksi Naceri menetti ajokorttinsa kolmeksi vuodeksi ja sai 5 000 euron sakot.
Kaksi vuotta myöhemmin marraskuussa 2005 Naceri tuomittiin kahdeksi kuukaudeksi vankilaan lyötyään 22-vuotiasta miestä tuhkakupilla pariisilaisessa ravintolassa. Vapauduttuaan vankilasta helmikuussa 2006 hänet tuomittiin takaisin vankilaan puoleksi vuodeksi kahdeksan tuhannen euron sakkojen kera loukatessaan rasistisessa mielessä tummaihoista poliisia. Puolestaan tammikuussa 2007 Naceria syytettiin murhayrityksestä puukotettuaan turvamiestä Aix-en-Provencessa. Kaksi vuotta myöhemmin tammikuussa 2009 hänet pidätettiin uudelleen puukotettuaan miestä niskaan.
Al Azariqin piirikunta
Al Azariqin piirikunta sijaitsee Al Dalin maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 37 295.
Léo Dubois
pienoiskuva|Léo Dubois lokakuussa 2015. Léo Dubois (s. 14. syyskuuta 1994 Segré) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa Lyonia.
Dubois pelasi Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa kaksi ottelua. Hän pelasi Ranskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2019 ystävyysottelussa Boliviaa vastaan. Sen jälkeen hän pelasi vielä vuonna 2019 kolme EM-karsintaottelua, kahdesti Andorraa ja kerran Albaniaa vastaan. Vuonna 2020 hän pelasi Kansojen liigan ottelun Ruotsia ja ystävyysottelun Suomea vastaan. Seitsemännen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2021 MM-karsinnassa Kazakstania vastaan.
Löyly
thumb|Löyly Löyly on saunan kuumalle kiukaalle heitetystä vedestä nouseva höyry, jonka lämmöstä nautitaan eli otetaan löylyä. Kun ihminen "hikoilee" löylyssä, kyse on pääasiassa iholle tiivistyneestä vedestä, ei hikoilusta. Löylyn höyry lisää tilapäisesti ilmankosteutta sekä saa ilman kiertämään saunassa.
Heitettäessä löylyä vesihöyry tiivistyy saunan kylmimpään kohteeseen eli ihmiseen ja vapauttaa tiivistyessään lämpöä ihon pinnalle. Myös saunan lämpötilan koetaan nousevan, vaikka se kohoaa vain hetkellisesti lauteilla ja löylyjakson jälkeen laskee.
Saunominen ja löylynotto
Astiaa, josta vettä kiukaalle heitetään, kutsutaan kiuluksi. Kiulu on perinteisesti puusta valmistettu pienehkö kimpiastia, jonka kimpilaudoista yksi on muita pidempi siten, että laudan yläpää muodostaa kädensijan. Saunomisessa löylyä otetaan yleensä useita kertoja. Hikoilun ja mahdollisen vastan vaikutuksesta kuolleet ihosolut sekä liat irtoavat ihosta. Löylykertojen lomassa voidaan virkistäytyä viileämmässä vilpolassa tai ulkoilmassa, uimalla tai jopa kierimällä lumihangessa. Löylykertojen päätteeksi peseydytään. Myös saunomisen jälkeen vilvoitellaan, jotta keho rauhallisesti palautuisi normaalitilaan.
Löylynotolla katsotaan yleisesti olevan rentouttava vaikutus. Suomalaisessa kansanperinteessä löylylle annetaan usein myös parantavia vaikutuksia. Löylyveteen voidaan lisätä eteerisiä öljyjä tai niitä voidaan asettaa kiukaalle astiassa. Höyrystyessään tuoksut leviävät löylyhuoneeseen.
Sanan etymologia
Löyly-sanalle löytyy vastine useimmista suomalais-ugrilaisista kielistä. Läheiset, itämerensuomalaiset vastineet, esimerkiksi viron leil merkitsevät saunan löylyä, kaukaisemmat yleensä henkeä  tai sielua. Yhteinen alkumuoto on ilmeisesti *lewl merkityksessä henki, henkäys tai sielu. Suomen kielessä löyly esiintyy kirjoitettuna jo Mikael Agricolan ajoista lähtien.
Omituisesta tai hieman tyhmästä henkilöstä voidaan käyttää nimitystä löylynlyömä, mikä viittaa siihen että hän on mahdollisesti ollut liian kauan tai liian kuumissa löylyissä.
Lähteet
Sauna
Kronometri
thumb|250px|Omega Seamaster -kronometri Kronometri on kello, jonka koneisto täyttää puolueettoman tutkimuslaitoksen testien perusteella käyntitarkkuudelle asetetut vähimmäisvaatimukset. Mekaanisen koneiston käyntitarkkuudelle asetettu vähimmäisvaatimus on −4...+6 sekuntia vuorokaudessa.
Kronometrin historiaa
Ajan tarkka mittaaminen oli ensiarvoisen tärkeätä avomerenkulussa, jossa paikannus tapahtui mittaamalla tunnettujen tähtien korkeutta horisontista. Kun tähtien korkeus ja tarkka aika tunnettiin, sekstanttia käyttäen voitiin kohtalaisen luotettavasti määritellä sijainti ilman muita kiintopisteitä. Koska alusten liike merenkäynnissä aiheutti kellojen käyntiin merkittäviäkin poikkeamia, mittaustarkkuutta pyrittiin kehittämään kellojen käyntitarkkuutta parantamalla. Tarkkoja, merenkulkuun tarkoitettuja kelloja ryhdyttiin kutsumaan kronometreiksi.
Britannian hallitus lupasi 1700-luvun alussa 20 000 punnan palkkion sille, joka keksisi luotettavan keinon paikan määrittämiseksi merellä. Tämän palkinnon sai vasta vuonna 1759 John Harrison, joka kehitti tarpeeksi tarkan laivakronometrin. Hänen kronometrinsa nro 4 vietiin viideksi kuukaudeksi merelle, ja vielä sen jälkeenkin se poikkesi oikeasta ajasta vain 54 sekuntia.
Suomen tiettävästi ensimmäisen kronometrin valmisti Kokkolassa kelloseppä Antti Särkelä vuoden 1829 jälkeen.
Kronometri nykypäivänä
Nykyään kronometriksi voidaan kutsua kelloa (sen tyyppiin katsomatta), jonka koneisto on läpäissyt puolueettoman sveitsiläisen laitoksen Contrôle Officiel Suisse des Chronomètresin (COSC) testin. Testaamatonta kelloa ei voida kutsua kronometriksi, vaikka koneisto ylittäisikin vaatimukset. Kerran annettu sertifikaatti on ikuinen, eli kelloa voidaan edelleen sanoa kronometriksi, vaikka se jostakin syystä ei enää täyttäisikään asetettuja vaatimuksia.
Jokainen koneisto testataan erikseen, ja hyväksytyt koneistot merkitään COSC:n antamalla todistusnumerolla. Näin ollen sertifikaatti on aina yksilöllinen eikä koneistotyyppikohtainen. Sertifikaattitodistusta ei tyypillisesti toimiteta kellon mukana, vaan todistuksesta kiinnostunut omistaja voi halutessaan tilata oman kellonsa sertifikaatin COSC:ltä.
Testi on alun perin suunniteltu siten, että testin läpäissyt kronometri olisi taatusti riittävän tarkka päivittäiseen käyttöön. Mekaanisen koneiston tarkkuutta mitataan 16 päivän ajan viidessä eri asennossa ja kolmessa eri lämpötilassa. Kellon käyntinopeuden ja sen variaation (vaihtelun) lisäksi mitataan lämpötilan ja asennon vaikutukset niihin. Tämä testi on standardoitu nimikkeellä ISO 3159.
Myös sähköisille kvartsikelloille on nykyään olemassa oma ja huomattavasti vaativampi versionsa testistä. Kvartsikellot testataan 20 päivän ajan vaihtelevissa lämpötiloissa ja magneettikentissä ja niille annetaan tuhansia voimakkaita tönäisyjä. Kvartsikelloja koskeva tarkkuusvaatimus on 0,07 sekuntia vuorokaudessa.
Sertifikaatin merkitys
Käsityönä valmistettujen mekaanisten kellojen kohdalla sertifiointi on tärkeä tapa todistaa työn korkea laatu. Sertifikaatti osoittaa, että kyseessä on tarkka ajan mittaukseen tarkoitettu mittalaite. Laadukkaaseen kronometriin liittyy myös tietty status: se kertoo omistajansa kunnioittavan perinteistä käsityötä ja hienomekaanista osaamista.
Kvartsikellojen kohdalla sertifikaatin hyöty on kuitenkin kyseenalainen, koska tarkkuusrajalla ei tässä tapauksessa ole käytännön merkitystä. Mikä tahansa kvartsikello ylittää helposti mekaanisille kronometreille asetetut käytettävyyteen perustuvat rajat. Toisaalta erityisen suuresta tarkkuudesta kiinnostunut käyttäjä ei tyydy edes kvartsikronometriin.
Eira
Eira on pieni kaupunginosa eteläisessä Helsingissä. Sitä rajoittavat Merikatu ja Telakkakatu lännessä, Tehtaankatu pohjoisessa, Laivurinkatu idässä sekä Sirpalesalmi etelässä. 0,19 km² kokoisella alueella on noin 1 000 asukasta. Eiran naapurialueita ovat kaupunginosat Ullanlinna ja Punavuori sekä Länsisataman osa-alue Hernesaari. Helsingin piirijaossa se lasketaan osaksi Ullanlinnan peruspiiriä, joka puolestaan kuuluu Eteläiseen suurpiiriin. Eira on tunnettu huvilakaupunginosana.
Kaupunginosassa on lukuisia suurlähetystöjä. Eiran ohi kulkevat raitiolinjat 1, 3 ja 6 sekä bussilinjat 20 ja 30.
Historia
Eiran länsirajalla sijaitseva Speranskintie on nimetty venäläisen valtiomiehen Mihail Speranskin mukaan; Speranski vaikutti merkittävästi Suomen asemaan Venäjän keisarikunnan osana ja toimi Suomen sodan jälkeen Suomen ensimmäisenä valtiosihteerinä. Alkujaan Speranskintie oli nykyisen Merikadun länsipään nimenä.
Aiheesta muualla
60.15639°N, 24.93833°W
Tiina Laine
Tiina Laine on suomalainen yrittäjä ja entinen missi. Laine on kotoisin Seinäjoelta. Hän on Miss Suomen ensimmäinen perintöprinsessa vuodelta 1984. Laine on työskennellyt aikaisemmin myös mallina ja tekee mallintöitä satunnaisesti edelleen. Susanna Laine on Tiina Laineen sisar.
Alpakkarekisteri
Alpakoiden ja laamojen kasvattajat ovat monissa maissa järjestäytyneet. Kasvatustyötä helpottamaan on luotu eläinrekistereitä. Monet rekistereistä ovat kansallisia mutta on myös kansainvälisiä rekistereitä. Tunnetuin on amerikkalainen AOBA-rekisteri. Euroopassa toimii LAREU-rekisteri. Suomen alpakka- ja laamayhdistyksellä on oma eläinrekisterinsä, jossa on suurin osa Suomen alpakoista ja laamoista.
Alpakka- ja laamarekisterien tarkoituksena on auttaa jalostusvalinnoissa, koska eläinten sukulinjoja voidaan seurata. Monista muista eläinlajeista poiketen kamelideja myydään usein aikuisina maasta toiseen ja lisäksi Keski-Euroopassa näyttelytoiminta on vilkasta. Eläinten tunnistustiedot ovat tärkeitä molemmissa yhteyksissä. Tunnistaminen on myös välttämätöntä kun eläimiä rokotetaan tarttuvien tautien varalta. Viimeksi tällaisen uhan aiheutti lampaiden sinikielitauti (bluetongue), joka tarttuu muiden märehtijöiden lisäksi myös kamelideihin (alpakoihin ja laamoihin).
LAREU-järjestöllä on erityinen kamelipassi, joka kolmikielinen asiakirja, johon merkitään polveutumistiedot, rokotukset ja mahdolliset tutkimukset tarttuvien tautien varalta. Kamelidipassia käytetään asiakirjana eläimiä kuljetettaessa ja myytäessä. Passi on LAREU-järjestön myöntämä mutta siitä tulee virallinen asiakirja kun viranomainen tekee siihen merkintöjä.
Kamelidit merkitään ja tunnistetaan yleensä ihonalaisen mikrosirun avulla. Siru on samanlainen kuin lemmikkieläimillä ja hevosilla. Mikrosiru laitetaan neulanpistolla yleensä kaulan tyveen, vasemman lavan eteen. Joissakin maissa siru pistetään vasemman korvan taakse tai hännään tyveen. Kuten muillakin eläinlajeilla mikrosirut voivat liikkua tai lakata toimimasta.
EduFinland
EduFinland oli suomalaisten oppilaitosten virtuaalinen alue Second Lifessa. Se oli yli 30 hehtaarin kokoinen kolmiulotteinen virtuaalinen saaristo, joka muodostui seitsemästä saaresta. EduFinland-saarilla oli mukana yli 40 suomalaista oppilaitosta mm. yliopistoja, ammattikorkeakouluja, lukioita ja järjestöjä. Ensimmäinen EduFinland-alue avattiin Second Lifessa 2008. EduFinland-toiminta päättyi elokuussa 2014.
EduFinland-alueelta suomalaiset oppilaitokset saivat vuokrata maata opetus- ja tutkimustarkoitukseen. Alueella järjestettiin säännöllisesti erilaisia koulutustilaisuuksia, kursseja ja työpajoja. Alueelle oli rakennettu yhteisiä tiloja, joita maata vuokranneet organisaatiot voivat käyttää vapaasti. Edufinland-aluetta hallinnoi Suomen eOppimiskeskus.
EduFinland on myös verkosto, jonka kautta suomalaiset opettajat ja kouluttajat sekä opetukselliset organisaatiot voivat tehdä yhteistyötä ja verkostoitua.
Suuri lavra
Suuri lavra ( tai Μονή Μεγίστης Λαύρας, Moní Megístis Lávras) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Sen nimen 'lavra' tarkoittaa suurta luostaria tai pääluostaria. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Suuri lavra on ensimmäisellä sijalla.
Historia
Suuri lavra on Athoksen luostareista vanhin. Sen perusti Athanasios Athoslainen vuonna 963 saatuaan luvan keisari Romanos II:lta. Ennen luostarin perustamista alueella oli asunut yksittäisiä erakkomunkkeja. Athanasios toi alueelle tavan asua yhdessä niin kutsutuissa kinobioottisissa luostareissa. Myöhemmin luostarin rakentamista tukivat keisarit Nikeforos II Fokas, Johannes I Tzimiskes ja Basileios II. Luostari sai lahjoituksena suuria maa-alueita ja siihen liitettiin pienempiä luostareita. Luostari on koko sen historian ajan ollut ensimmäinen Athoksen luostarien joukossa sekä vaurautensa että kirkollisten aarteidensa vuoksi.
Rakennus
Luostari sijaitsee lähellä Athoksen niemimaan itärannikon eteläpäätä. Alueella on jonkin verran antiikin aikaisia jäännöksiä. Linnoitettu luostari muistuttaa muureineen ja useine rakennuksineen keskiaikaista kaupunkia. Sen muurissa on 15 tornia. Luostarin pääkirkon (katholikon) ydin on peräisin luostarin perustamisen ajoilta, mutta sitä on muutettu ja laajennettu usein. Kirkko on tyypillinen bysanttilainen risti neliössä -muotoinen kirkko, jossa on kupoli. Kirkon seinämaalaukset ovat 1500-luvulta. Kirkko oli alun perin omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle, mutta nykyään se on omistettu Athanasios Athoslaiselle. Kirkon fiale on Athoksen suurin ja vanhin.
thumb|right|240px|Suuren lavran kirkon kattomaalauksia. Luostariin kuuluu 17 kappelia sen sisäpuolella ja 19 ulkopuolella. Sen alaisuuteen kuuluu myös kolme skiittaa eli sivuluostaria, Pyhän Annan skiitta, Pyhän Kolminaisuuden skiitta ja Johannes Kastajan skiitta, sekä lukuisia keljoja. Luostarin kokoelmiin kuuluu suuri joukko kirkkotaiteen aarteita sekä pyhäinjäännöksiä. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on yli 2 100 käsikirjoitusta ja 20 000 painettua kirjaa.
Eldarion
Eldarion on kuvitteellinen henkilö J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -saagassa. Hän on Aragornin ja Arwenin poika. Tarinassa Eldarionista tuli Keski-Maassa sijaitsevan kuvitteellisen Gondorin valtakunnan kuningas. Hän oli jälleenyhdistyneen läntisen kuningaskunnan (Gondor ja Arnor) toinen hallitsija Aragornin jälkeen, nousten valtaan vuonna 120 Neljättä Aikaa. Siitä, kuinka kauan hänen kautensa kesti, ei ole tietoa. Hän oli kuitenkin vallassa vielä vuonna 172 neljättä aikaa, jolloin kuninkaallinen kirjuri Findegil valmisti kopion Länsikairan punaisesta kirjasta.
Nimi Eldarion tarkoittaa haltioiden perillinen. Nimi perustuu siihen, että vanhempiensa kautta Eldarion oli useiden merkittävien haltiasukujen, muiden muassa haltioiden kolmen korkean kuninkaan, jälkeläinen. Samaten hän polveutui dúnedainista. Vanhempiensa valinnan seurauksena Eldarion oli haltiaperimästään huolimatta rodultaan ihminen.
Katso myös
Eldarion ゴンドールの王たち Królowie Gondoru
Erik Lallerstedt
thumb|[[Trygghuset Birger Jarlsgatanilla Tukholmassa]] Erik Lallerstedt (s. 19. huhtikuuta 1864 – k. 1955) oli ruotsalainen kansallisromantiikan ja klassismin arkkitehti.
Lallerstedt opiskeli vuosina 1882–1889 Kuninkaallisessa teknillisessä korkeakoulussa (KTH) ja Kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa. Yksi hänen varhaisimmista töistään oli Tukholman S:t Peterskyrkan (1900–01). Lallerstedt tuli nopeasti tunnetuksi monumentaalisesta tiiliarkkitehtuuristaan jota hän alkujaan hyödynsi jugend- ja kansallisromanttissävytteisissä töissään. Tiiliarkkitehtuuria edustaa muun muassa vuonna 1906 valmistunut Trygghuset Tukholmassa. Lallerstedtin myöhäisemmät työt, kuten hänen KTH:lle vuosina 1911–40 suunnittelemat rakennuksensa, edustavat enimmäkseen uusklassismia. Vuosien 1907 ja 1929 välisenä aikana Lallerstedt myös toimi professorina KTH:ssa.
Vakuutusyhtiö Thule palkkasi Lallerstedtin ja Ture Rybergin suunnittelemaan yhtiön konttorin Kungsträdgårdsgatanille Tukholmaan. Lallerstedt suunnitteli myös suuren joukon rakennuksia Ruotsin postilaitokselle.
Lallerstedtin suunnittelema Vansbron rautatieasema (1899) voitti vuonna 2016 Dalarnas Tidningar -lehden yleisöäänestyksen Taalainmaan kauneimmasta rakennuksesta.
Natriumpyrosulfiitti
Natriumpyrosulfiitti eli natriummetabisulfiitti tai natriumdisulfiitti (Na2S2O5) on epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa elintarvikkeissa hapettumisenestoaineena.
Ominaisuudet ja valmistus
Natriumpyrosulfiitti on vahva pelkistin ja esimerkiksi kostea ilma kykenee hapettamaan sen natriumsulfaatiksi. Kuivana se kuitenkin on melko stabiilia. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hieman myös etanoliin ja glyseroliin. Vesiliuokset ovat pH:ltaan happamia. Vahvojen happojen vaikutuksesta se hajoaa rikkidioksidiksi.
Natriumpyrosulfiittia valmistetaan johtamalla rikkidioksidia natriumyhdisteen, kuten natriumsulfiitin, natriumhydroksidin tai natriumkarbonaatin vesiliuokseen. Reaktioseoksen viilentyessä natriumpyrosulfiitti kiteytyy ja voidaan erottaa suodattamalla. Sitä saadaan myös kuumentamalla natriumvetysulfiittia.
Käyttö
Natriumpyrosulfiittia käytetään elintarvikkeissa säilöntä- ja hapettumisenestoaineena esimerkiksi kuivatuissa hedelmissä ja viineissä, tehokkain se on happamissa olosuhteissa. Sen E-koodi on E223. Yhdistettä käytetään myös pelkistimenä, tekstiili- ja paperiteollisuudessa kloorin poistamiseen, paperin valkaisussa, valokuvauskemikaalina ja laboratorioreagenssina.
Olaus J. Murie
thumb|Mardy ja Olaus Murie. Olaus J. Murie (1. maaliskuuta 1889 Moorhead, Minnesota – 21. lokakuuta 1963 Jackson Hole, Wyoming) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
Murien vanhemmat olivat tulleet Norjasta. Hän opiskeli eläintiedettä ja biologiaa Pacific Universityssä Oregonissa. Valmistumisensa jälkeen 1912 hänestä tuli Oregonin liittovaltion suojeluvirkamies. Vuosina 1914–1917 hän osallistui Pittsburghin Carnegie Museumin rahoittamille tutkimusretkille Hudsoninlahdelle ja Labradoriin. Murie pääsi suojelubiologiksi liittovaltion Biologiseen tutkimuslaitokseen (U.S. Bureau of Biological Survey). Vuosina 1920–1926 hän kartoitti Alaskan karibujen vaellusreittejä ja vaeltajien lukumääriä. Työnsä ohessa hän tapasi Alaskassa Margaret (Mardy) Thomasin, jonka kanssa meni avioliittoon, ja he jatkoivat yhdessä tutkimustyötä.
1927 Murie ryhtyi tutkimaan Wyomingissa sijaitsevan Jackson Holen hirviä. Hän rakensi tänne talon, jossa asui perheineen kuolemaansa saakka. 1937 Murie nimitettiin vastaperustetun Wilderness Societyn neuvostoon, josta käsin hän oli suunnittelemassa kansallispuistojen laajennuksia ja toimintoja. Hänen työnsä tuloksena perustettiin Jackson Hole National Monument vuonna 1943, joka muutaman vuoden päästä sai kansallispuiston aseman.
Vuonna 1945 Murie erosi tutkijan virastaan ja 1950 hänet nimitettiin Wilderness Societyn johtajaksi. Uutteruutensa ansiosta hän sai perustettua laajan arktisen luonnonsäätiön Alaskaan ja lukuisia muita suojelualueita.
Murie kirjoitti useita teoksia, joista maineikkain on A Field Guide to Animal Track (1954).
Oleg Stepko
Oleh Serhijovytš Stepko (, s. 25. maaliskuuta 1994 Zaporižžja, Ukraina) on ukrainalais-azerbaidžanilainen telinevoimistelun Euroopan-mestari. 163 senttimetriä pitkä ja 57 kilogrammaa painava Stepko edustaa Ojaq Sports Club Public Associationia ja hänen valmentajaan toimii Pavlo Netreba.
Stepko saavutti Ukrainan väreissä kultaa vuoden 2013 EM-kilpailuiden nojapuilta. Saman vuoden kesäuniversiadeista Kazanista hän saavutti hopeaa joukkuekilpailusta ja pronssia hevoselta. Hän kilpaili myös vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa parhaimmillaan joukkuekilpailun neljäs. Vuoden 2010 nuorten kesäolympialaisista hän saavutti kaksi kultaa ja kaksi hopeaa.
Vuonna 2014 Stepko siirtyi edustamaan Azerbaidžania ja edusti maata vuoden 2015 Euroopan kisoissa Bakussa saavuttaen yhden kullan, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Saman vuoden Glasgow'n MM-kilpailuissa hän sai nojapuilla pronssia.
Jörg Stübner
thumb| Jörg Stübner 1990 Jörg Stübner (23. heinäkuuta 1965 – 24. kesäkuuta 2019 ) oli entinen saksalainen jalkapalloilija, Hän pelasi pääosan urastaan, 182 Oberliga-ottelua,   Dynamo Dresdenin keskikenttäpelaajana, ja teki 14 maalia. Itä-Saksan jalkapallomaajoukkueessa hän pelasi 47 ottelua vuosina 1984-1990.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Uusi Päivä oli Turussa vuosina 1945–1969 ilmestynyt sanomalehti. Se oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton varsinaissuomalainen äänenkannattaja.
Uuden Päivän levikki oli ensimmäisenä vuonna 10 000, mutta tähän ei myöhemmin ylletty. 1950-luvulla levikki vaihteli 4 000 ja 7 000 välillä. 1960-luvun alussa levikki nousi hieman ja oli parhaimmillaan 5 226 vuonna 1963, mutta tämän jälkeen laskua tuli joka vuosi. Lopetettaessa levikki oli 2 691.
Ville Itälä
Ville Heimo Antero Itälä (s. 10. toukokuuta 1959 Luumäki) on suomalainen poliitikko, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 2001–2004. Sen jälkeen hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2004 vaaleissa. Hän luopui parlamenttipaikastaan tultuaan valituksi Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäseneksi vuonna 2012. Itälä siirtyi elokuun alusta 2018 Euroopan petostentorjuntaviraston Olafin pääjohtajaksi.
Perhe, koulutus ja työura
Itälä valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1989 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1991. Hän työskenteli muun muassa vuosina 1984–1986 useita jaksoja Pöytyän piirin vastaavana nimismiehenä sekä vuosina 1985–1988 Naantalin vastaavana poliisimestarina ja kaupunginviskaalina. Asianajotoimistossa Itälä aloitti työt vuonna 1988 ja suoritettuaan asianajajatutkinnon 1995 hän alkoi toimia omassa yrityksessään Sumentola, Suominen & Itälä Oy:ssä.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Oman kirjapainon perustamista suunniteltiin Uudessa Päivässä perustamisesta lähtien mutta ilman tuloksia. Syyskuussa 1963 painoa varten ostettiin tontti Nummenmäeltä, ja helmikuussa 1964 perustettiin Laatupaino Oy. Tontti päätyi kuitenkin Teboilin käyttöön. Vuosina 1967–1968 painoa suunniteltiin Järjestötalolle, mutta SKP:n riidat kaatoivat lopulta suunnitelman. Laatupaino-yhtiöstä tapeltiin oikeudessa vielä 1980-luvun alussa.
Ville Itälä
Perhe, koulutus ja työura
Itälän vanhemmat olivat metsänhoitaja Matti Juhani Itälä ja kotirouva Ulla Unelma Sipilä. Liberaalipoliitikko Jaakko Itälä ja talousneuvos, entinen SS-vapaaehtoinen Jouko Itälä ovat Ville Itälän setiä.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Lokakuussa 1949 perustettiin Uuden Päivän kannatusyhdistys, jonka oli tarkoitus haalia tukea lehdelle. Yhdistyksen puheenjohtajaksi tuli puuseppä Väinö Wiik, joka pakinoi lehdessä nimellä Moukari. Parhaimmillaan kannatusyhdistykseen kuului 234 henkilö- ja 72 järjestöjäsentä vuonna 1953. Yhdistys järjesti Uuden Päivän tueksi erilaisia tilaisuuksia kuten myyjäisiä, arpajaisia ja tansseja, ja sillä oli toimintaa ympäri maakuntaa. Uuden Päivän lopettamisen jälkeen toiminnassa mukana olleet ryhtyivät tukemaan Kansan Uutisia.
Ville Itälä
Perhe, koulutus ja työura
Itälä meni naimisiin erikoissairaanhoitajana työskennelleen Sari Pihalan kanssa maaliskuussa 2002. Parilla on kaksi yhteistä lasta, minkä lisäksi Itälällä on edellisestä avioliitostaan yksi poika.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Alkuvaiheet
Kansandemokraattisen sanomalehden perustamisesta Turun seudulle alettiin keskustella vuoden 1944 lopulla Suomi–Neuvostoliitto-Seuran piirissä. Keväällä 1945 SKDL:n Turun osasto perusti lehteä valmistelevan toimikunnan, johon tuli edustajia SKDL:stä, SKP:stä ja SNS:stä. Nimeksi valittiin tulevaisuuden toivoa symboloiva Uusi Päivä. Toimikunta julkaisi ensimmäisen näytenumeron Valfrid Ahtin johdolla 25. huhtikuuta 1945, ja näytteitä ilmestyi kerran kuussa yhteensä neljä. Elokuussa UP alkoi ilmestyä säännöllisesti kerran viikossa, ja päätoimittajaksi valittiin 1920-luvulta alusta lähtien vasemmistolehdissä työskennellyt Niilo Kavenius. 18. marraskuuta lehteä kustantamaan perustettiin Kustannusosakeyhtiö Uusi Päivä.
Ville Itälä
Poliittinen ura
Itälä toimi Turun kaupunginvaltuutettuna 1985–1996 sekä kaupunginhallituksen jäsenenä 1992 ja edelleen kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1993–1995.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Alkuvaiheet
Lehteä tehtiin aluksi Salon Seudun Sanomien painossa, jossa ei voitu painaa kuin yksi numero viikossa. Painaminen siirrettiin Turun Sanomalehti- ja Kirjapainoon alkuvuonna 1946, ja Uusi Päivä alkoi ilmestyä kolmesti viikossa. Lehti sai sopimuksen, kun se pystyi toimittamaan painolle uusia matriiseja. Matriisit saatiin göteborgilaistyöläisten ja Ruotsin kommunistisen puolueen avustuksella. Vuoden 1946 lopussa nelisivuisen lehden painos oli noin 10 000, ja julkaisu tuotti voittoa. Toimituksessa työskenteli 12 henkilöä. Toimitus oli ensin Työväentalossa ja keväästä 1948 alkaen omissa tiloissa Käsityöläiskadulla.
Ville Itälä
Poliittinen ura
Kansanedustajana Itälä oli vuosina 1995–2004. Hän toimi perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1996–2000 sekä suuren valiokunnan puheenjohtajana 2003–2004. Itälä oli sisäasiainministerinä vuosina 2000–2003 ja pääministerin sijainen 2001–2003 Lipposen toisessa hallituksessa. Itälä valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2004 vaaleissa. Hän toimi EPP–ED-ryhmän varapuheenjohtajana vuosina 2004–2007. Hän oli budjettivaliokunnan ja Japanin suhteista vastaavan valtuuskunnan jäsen sekä kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan ja EU:n ja Venäjän parlamentaarisen yhteistyövaliokunnan valtuuskunnan varajäsen.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Laajentuminen
Vuoden 1949 alusta Uusi Päivä alkoi ilmestyä kuudesti viikossa. Tämä onnistui, kun lehti vuokrasi välikäsien kautta Neuvostoliitosta saadun latomakoneen painajalleen. SKP:n puoluetoimikunta antoi lehdelle luvan laajentumiseen sillä ehdolla, että päätoimittaja vaihdetaan poliittisesti luotettavampaan. Kavenius veti lehdessä maltillisempaa linjaa kuin puolueessa toivottiin, ja hän joutui siirtymään toimitussihteeriksi. Lehden linja jyrkkeni Lauri Orellin johdolla. Kuusipäiväistä lehteä alkoi kirjoittaa viisi toimittajaa.
Ville Itälä
Poliittinen ura
Itälä oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen 1985–1990 ja varapuheenjohtaja 1999–2001. Hänet valittiin puheenjohtajaksi vuonna 2001, ja hän erosi kokoomuksen johdosta 2004. Itälän seuraajaksi valittiin kokoomuksen silloinen varapuheenjohtaja Jyrki Katainen Seinäjoen puoluekokouksessa 5. kesäkuuta 2004. Itälän eroa edelsi mahdollisesti uskottavuusongelmat jotka tv-sarja Itse valtiaat hänelle aiheutti. Sarjassa Itälä esitettiin lapsellisena, täysistunnoissa nukkuvana, Turun murretta vääntävänä typeryksenä. Itälä on arvellut sarjan vahingoittaneen hänen julkisuuskuvaansa ja olleen osasyy siihen, että hän joutui eroamaan kokoomuksen puheenjohtajan paikalta.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Laajentuminen
Lehti oli aluksi taloudellisesti menestyksekäs, mutta suunta kääntyi laskuun jo vuonna 1947. Muutoksista odotettiin kasvua levikkiin, mutta tässä ei onnistuttu. Vuoden 1949 lopussa Uusi Päivä oli vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa. Asia järjestettiin siirtämällä kustantaminen SKDL:n Turun piirijärjestölle alkuvuonna 1950. Piirin sanomalehtijaosto otti yhtiöhallituksen paikan. Tappiot kuitenkin jatkuivat.
Ville Itälä
Poliittinen ura
Vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa Itälä sai 66 033 ääntä. Hän jatkoi Euroopan parlamentin jäsenenä maaliskuuhun 2012, jolloin hän aloitti Euroopan tilintarkastustuomioistuimen jäsenenä. Itälän paikalle europarlamenttiin nousi Petri Sarvamaa.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Laajentuminen
1950-luvun alussa lehden kirjoittelu oli erittäin räväkkää ja luokkataistelua käytiin ankarasti. Osansa saivat niin porvarit kuin sosialidemokraatitkin. Lehti sai joistain kirjoituksistaan myös syytteitä ja sakkoja.
Kansan Uutisten perustaminen (1957) uhkasi Uutta Päivää, koska KU pyrki myös Varsinais-Suomen markkinoille. Uuden Päivän lakkauttamista harkittiin vakavasti, ja SKDL:n piiri oli jo valmis tekemään päätöksen, mutta SKP:n Turun piirijärjestö päätti lopulta, että tekemistä jatketaan. Lokakuussa 1956 UP sai uudet toimitilat Läntiseltä pitkäkadulta.
Uuden Päivän Lakkauttamisesta puhuttiin taas loppuvuonna 1959. Muun muassa SKP:n piirisihteeri Urho Jokinen ja SKDL:n piirisihteeri Erkki Tabell hyökkäsivät lehteä vastaan. Juttujen taso ja poliittinen sisältö nähtiin huonoiksi ja päätoimittaja Orell erotettiin. Asiaa ei kommentoitu julkisesti ja se herätti ihmetystä lukijoiden keskuudessa. Uudeksi päätoimittajaksi valittu Jokinen aloitti maaliskuussa 1960. Jokisella ei ollut aiempaa kokemusta toimittajan työstä.
Vatopédin luostari
Vatopédin luostari  on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Vatopédi on toisella sijalla.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Laajentuminen
Marraskuussa 1956 lehden nimiön ulkonäkö vaihdettiin, mutta vanhaan palattiin puolen vuoden päästä.
Vatopédin luostari
Historia
Vatopédin luostari on perustettu 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, todennäköisesti vuosien 972–985 välillä. Sen perusti kolme munkkia, Athanasios, Nikolaos ja Antonios, jotka olivat Athanasios Athoslaisen oppilaita. Luostari mainitaan Athoksen arvoasteikoissa toisena luostarina vuonna 1045 ja se on säilyttänyt asemansa siitä saakka. 1100- ja 1200-luvuilla luostari sai paljon lahjoituksia serbialaisilta sekä Bysantin keisareilta. Luostariin liitettiin aikojen kuluessa useita pienempiä luostareita.
thumb|left|240px|Vatopédin luostari. Vuonna 1749 luostariin perustettiin niin kutsuttu Athoksen Akatemia, joka tarjosi kreikankielistä opetusta samaan aikaan kun kreikkalainen kansallistunne nousi. Luostari on historiansa aikana ollut sekä kinobioottinen että idiorytminen. Vuodesta 1989 se palasi kinobioottiseen elämäntapaan. Vuonna 2011 luostarissa oli 148 asukasta ja näin se oli Athoksen luostareista suurin.
Uusi Päivä (sanomalehti)
1960-luvun alku
1960-luvun alussa Uuden Päivän levikki nousi. Sisältö ja olemus kohentuivat ja sivumäärä lisääntyi. SKP:n leivistä lehden johtoon siirtynyt Jokinen sai puolueaktiivit aiempaa aktiivisemmin mukaan lehtityöhön. UP:n talous kohentui, mutta se ei silti selvinnyt ilman keskusjärjestöjen tukea. Vuoden 1963 jälkeen tilanne kääntyi taas laskuun. Tähän vaikutti puolueriitelyn alkaminen.
Vatopédin luostari
Rakennus
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itärannikon keskivaiheilla. Rakennus muistuttaa linnoitusta, jossa on useita siipiä ja torneja. Luostarin pääkirkko (katholikon) on omistettu Neitsyt Marian temppeliin tuomiselle. Kirkko on rakennettu 900-luvulla ja sen vanhimmat seinämaalaukset ovat vuodelta 1312. Kirkossa on Athoksen ainoat bysanttilaiset mosaiikit. Kirkon kellotorni noin vuodelta 1427 on Athoksen alueen vanhin säilynyt kellotorni. Vatopédin alaisuuteen kuuluu kaksi skiittaa eli sivuluostaria, venäläinen Pyhän Andreaan skiitta ja kreikkalainen Pyhän Demetrioksen skiitta. Luostariin kuuluu 12 kappelia sen sisäpuolella ja 19 kappelia ulkopuolella, sekä lukuisia keljoja.
Uusi Päivä (sanomalehti)
1960-luvun alku
Urho Jokinen lähti vuonna 1962 Moskovaan opiskelemaan ja tilalle päätoimittajaksi tuli hänen suosiossaan ollut 23-vuotias Seppo Siivonen. Vuonna 1963 Siivonen lähti suorittamaan asevelvollisuuttaan ja vastuun otti Eino Lehtinen. Jokinen korvasi Lehtisen palattuaan Suomeen, ja Siivonen korvasi Jokisen, kun tämä siirtyi Helsinkiin SKP:n keskuskomitean palvelukseen.
Vatopédin luostari
Rakennus
thumb|right|240px|Vatopédin luostarin sisäpihaa. Luostarissa säilytetään lukuisia pyhäinjäännöksiä, joista kuuluisin on niin kutsuttu Neitsyt Marian vyö, sekä useita ihmeitätekeviksi uskottuja ikoneita. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on 2 000 käsikirjoitusta, yli 35 000 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja.
Uusi Päivä (sanomalehti)
Puolueriidat
Jokisen lähdön jälkeen Uudessa Päivässä alettiin (jo ennen muuta kansandemokraattista lehdistöä) käydä keskustelua kommunistien tavoitteleman sosialismin luonteesta. Jokisen ja Siivosen välille kehkeytyi riita, kun Siivonen esitti liian liberaaleja näkemyksiä. Jokinen edusti SKP:n vanhakantaista linjaa ja Siivonen uudistajia. Tapahtunut oli yksi puolueriidan lähtölaukauksista Turun piirijärjestössä.
Turku oli riitelyn syntysija ja opposition vahvimpia tukialueita. Uusi Päivä ja koko sen toimitus puolestaan tukivat uudistuslinjaa. Alkuvuonna 1966 oppositio ryhtyi hyökkäykseen lehteä vastaan. Voimakasta kritiikkiä esitettiin muun muassa SKP:n piirin vuosikokouksessa. UP:n palstoilla piirin omaksumaa linjaa alettiin arvostella loppuvuonna 1966 ja 14. lokakuuta lehden etusivulla julkaistiin 75 kommunistin vetoomus, jossa vaadittiin piirijärjestöä toimimaan SKP:n edustajakokouspäätösten mukaisesti.
Samaan aikaan SKP:n piiri kävi taisteluun uudistusmielisen päätoimittaja Siivosen erottamiseksi. Suurimman paheksunnan aiheutti Siivosen alkoholinkäyttö, mutta taustalla olivat ennen kaikkea poliittiset syyt. Helmikuussa 1967 Siivonen erotettiin toistuvan työpaikkajuopottelun vuoksi.
Uuden Päivän ainoa SKP:n oppositiota kannattanut työntekijä, taloudenhoitaja, erotettiin alkuvuonna 1968. SKP:n piiri vastusti tapahtunutta jyrkästi.
Lakkauttaminen
Syksyllä 1969 SKDL:n piiri perusti Varsinais-Suomen Työväki -lehden tulevien eduskuntavaalien kampanjointia varten. Lehti alkoi ilmestyä kerran kuussa, ja se jatkoi ilmestymistään vaalien jälkeen. Vuoden 1973 alussa lehti alkoi ilmestyä kerran viikossa, mutta ratkaisu osoittautui tappiolliseksi, ja lehti lakkautettiin saman vuoden lokakuussa.
Siperianmaaorava
Siperianmaaorava (Tamias sibiricus) on maaoravien sukuun kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan osissa Pohjois-Aasiaa ja Euroopan puoleisella Venäjällä. Vieraslajina sitä tavataan useammassa Länsi-Euroopan maassa. EU:ssa se on haitallisten vieraslajien listalla ja Suomessa kansallisesti haitallinen vieraslaji, joskaan vakiintuneita kantoja Suomessa ei ole. Historiallisesti sitä on saattanut esiintyä Suomessakin. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt siperianmaaoravan elinvoimaiseksi lajiksi.
Thomas Ganswindt
Thomas Ganswindt (s. 18. marraskuuta 1960 Oberhausen) on saksalainen teollisuusjohtaja. Hän opiskeli koneenrakennusta Ruhr-Universitätissa Bochumissa. Vuonna 1987 hän siirtyi työskentelemään Berliiniin Fraunhofe-Institutiin. Vuodesta 1987 hän on ollut Siemens-yhtymän palveluksessa, myöhemmin viestintäjohtajana ja kuului myös konsernin keskusjohtoon 2004. Hän oli siirtymässä Siemensiltä Luxemburgiin, mutta hänet pidätettiin lahjontaepäilyjen takia joulukuussa 2006. Oikeudenkäynti alkoi vuonna 2011.
Siperianmaaorava
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|Pää lähikuvassa. Siperianmaaorava on maaoravaksi pienikokoinen. Ruumiin pituus on 147,5–150,5 mm, hännän pituus 106,5–116,2 mm ja paino 93,4–99,5 g. Turkin selkäpuolella on viisi mustaa raitaa. Niiden välissä turkki on kellertävän ruskeaa. Selän sivulla molemmilla puolilla kulkee valkoinen raita mustien välissä. Häntä on ruumista lyhyempi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Siperianmaaoravaa tavataan alueella, joka käsittää osia Etelä-Koreasta, Japanista, Kazakstanista, Kiinasta, Mongoliasta, Pohjois-Koreasta ja Venäjästä. Suurin osa levinneisyysalueesta on Aasian puolella, mutta sitä tavataan Euroopan puoleiselle Venäjälle saakka.
Laji on saattanut aiemmin elää myös Ruotsissa ja Suomessa. Kirjallisuudessa on mainittu havainnot Ruotsin Taalainmaalta 1700-luvun lopulta ja Suomen Pohjanmaalta ja Pohjois-Savosta 1800-luvun lopulta. Museonäytteitä tai muita varmoja todisteita ei kuitenkaan ole säilynyt.
Dingo
Dingo eli australianvillikoira on Australiassa elävä villikoira. Sen katsotaan yleensä polveutuvan villiintyneistä kesykoirista, jotka esihistorialliset ihmiset toivat Australiaan. Dingon luokittelu on kuitenkin kiistanalaista, ja jotkut tutkijat pitävät dingoa suden alalajina Canis lupus dingo tai jopa omana lajinaan Canis dingo. Dingolle on myös eri määritelmiä: osa tutkijoista käyttää dingo-nimitystä pelkästään australialaisista villikoirista, kun taas osa luokittelee dingoiksi myös laulavan uudenguineankoiran kaltaisia kaakkoisaasialaisia villikoiria.
Siperianmaaorava
Levinneisyys ja elinympäristö
Vieraslajina luonnollisen esiintymisalueensa ulkopuolella siperianmaaoravaa tavataan myös Alankomaissa, Belgiassa, Italiasa, Saksassa ja Sveitsissä, sekä Japanin Honshūlla. Laji on ollut EU:n haitallisten vieraslajien listalla vuodesta 2016. Suomessa kaikki maaoravat on määritelty kansallisesti haitallisiksi vieraslajeiksi, joita ei saa esimerkiksi pitää lemmikkeinä.
Dingo
Taksonomia
Kuvernööri Arthur Phillipin vuonna 1789 julkaisema piirros dingosta herätti eurooppalaisten eläintieteilijöiden huomion, ja vuonna 1792 Robert Kerr kuvasi dingon tieteelle nimellä Canis antarticus. Toiseksi vanhin nimi, Canis dingo Meyer, 1793, kuitenkin vakiintui käyttöön, ja ICZN hyväksyi sen dingon ensisijaiseksi nimeksi vuonna 1957.
Siperianmaaorava
Levinneisyys ja elinympäristö
Lajin elinympäristö käsittää havu- tai sekametsiä alueilla, joiden aluskasvillisuudesta löytyy runsaasti marjakasveja. Metsien lisäksi sitä tavataan tasangoilla ja aukeilla alueilla. Vuoristoilla sitä tavataan puurajaan saakka.
Dingo
Taksonomia
Dingon luokittelu on pitkään ollut kiistan aihe, ja eläintä on pidetty paitsi omana lajinaan Canis dingo, myös suden alalajina Canis lupus dingo ja koiran alalajina Canis familiaris dingo. Geenitutkimukset ovat kuitenkin todistaneet, että dingo polveutuu villiintyneistä kesykoirista. Siksi dingo ei ansaitse laji- eikä alalajistatusta, vaan se on osa samaa taksonia kuin koira (Canis familiaris tai Canis lupus familiaris).
Siperianmaaorava
Elintavat
pienoiskuva|Lähikuvassa. Siperianmaaorava on päiväaktiivinen ja aktiivisimmillaan se on aamuisin. Se tekee maahan pesäkoloja, joissa olevia kammioita käytetään nukkumiseen ja ravinnon varastointiin. Ulostamiseen käytetään omia pieniä kammioitaan. Jokaisella siperianmaaravalla on oma kolonsa. Koloista voi tulla jopa 9 metrin mittaisia. Se voi joskus myös tehdä pesän esimerkiksi puunrunkoihin tai kantoihin Urosten kotialueella on kokoa 1,86 hehtaaria ja naaraiden 0,76 hehtaaria. Laji ei ole kuitenkaan territoriaalinen. Kotialueet voivat olla päällekkäisiä. Urosten alueet ovat tavallisemmin päälekkäisiä naaraiden, kuin toisten urosten alueiden kanssa. Talvisin laji horrostaa. Horroksen alkamisajankohtaan vaikuttaa esimerkiksi ravintotilanne. Aikuiset aloittavat horroksen ennen keskenkasvuisia. Joillain alueilla se saattaa jättää horroksen väliin ollen muuten vähemmän aktiivinen.
Laji lisääntyy horroksen jälkeen huhti-toukokuussa. Naaraat ovat vastaanottavia vain yhden päivän ajan, yleensä vain pari päivää horroksen päättymisen jälkeen. Niillä on kolme eri erityistä äänähdystä, joita ne päästävät kiimassa. Yksi toimii mainoksen tapaan ja kaksi muuta liittyvät parin viettelyyn. Tiineys kestää 30–31 päivää. Eri laboratoriokokeissa poikasia on ollut keskimäärin 4,4 (1–8) ja 4,7 (2–7). Luonnossa ne saavat yhden poikueen vuodessa, mutta vankeudessa kaksikin vuodessa on mahdollista.
Dingo
Dingon määritelmä
Kaakkois-Aasiassa elää dingomaisia koiria, joita toisinaan pidetään dingoina. Yksi tällainen on laulava uudenguineankoira, jota on joskus pidetty omana lajinaan Canis hallstromi. Esimerkiksi Mammal Species of the World (2005) luokittelee laulavan uudenguineankoiran osaksi dingon alalajia (Canis lupus dingo). Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) vuonna 2008 julkaisema arvio dingon (Canis lupus ssp. dingo) uhanalaisuudesta käyttää määritelmää, jonka mukaan puhtaita dingoja elää Australian lisäksi Thaimaassa. Lisäksi mahdollisia dingoja on saman arvion mukaan muun muassa Indonesiassa, Papua-Uudessa-Guineassa ja Filippiineillä.
Siperianmaaorava
Elintavat
Siperianmaaorava käyttää ravinnokseen etenkin erilaisia siemeniä. Huomattavin niiden lähde on siperiansembra. Siementen lisäksi se saattaa syödä myös esimerkiksi kasveja, hyönteisiä ja nilviäisiä. Siperianmaaorava voi uhata myös lintujen munia. Se on esimerkiksi merkittävä ruskolinnun munien saalistaja. Joillain paikoilla se saattaa hävittää niiden munista jopa 80–90 %. Laji alkaa kerätä ruokaa talvea varten elokuun paikkeilla. Talvivaraston koko on yleensä 3–4 kg.
Dingo
Levinneisyys
Dingo on peräisin Kaakkois-Aasiasta, ja se saapui Australiaan ihmisen mukana noin 5000 vuotta sitten. Aasialaiset merimiehet todennäköisesti toivat sen tullessaan ja käyttivät dingoja apuna metsästyksessä leiriytyessään väliaikaisesti rannikolle. Dingo oli kilpailukykyisempi saalistaja kuin paikalliset pussieläinpedot ja levisi nopeasti koko mantereelle. Vain Tasmanian saarelle se ei päätynyt. Dingo on ympäristöönsä helposti sopeutuva laji, joka viihtyy kaikkialla, missä sillä on ruokaa ja vettä.
Siperianmaaorava
Elintavat
Ainakin Kiinassa siperianmaaoravilla on esiintynyt myös ihmisillä ja karjalla esiintyvää alkueläintä Cryptosporidium parva. Sukkulamatoja niillä esiintyy neljää eri lajia. Japanissa siperianmaaoravilla on tavattu yersinoosia ihmisillä aiheuttavaa bakteeria Yersinia enterocolitica.
Dingo
Elintavat
Dingo muistuttaa ensimmäisiä koiria mutta käyttäytyy suden lailla. Dingot eivät hauku, vaan ulvovat kuten sudet. Ne myös elävät ja saalistavat laumana, ja koirista poiketen myös uros hoitaa pentuja. Kuten susilla, myös dingonaarailla on vain yksi lisääntymisaika vuodessa.
Siperianmaaorava
Uhat, suojelu ja ihminen
pienoiskuva|Siperianmaaoravan turkkeja. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt siperianmaaoravan elinvoimaiseksi lajiksi. Sitä tavataan laajalla alueella ja kantojen uskotaan olevan suuria. Suurempia laskuja kannoissa ei ilmeisesti ole. Siperianmaaorava on myös laajentanut levinneisyysaluettaan kohti Länsi-Eurooppaa.
Dingo
Lisääntyminen
Dingo synnyttää yhden pentueen vuodessa. Lauman johtajapari pysyttelee yhdessä koko elämänsä ja huolehtii lisääntymisestä. Lauman muut jäsenet auttavat pentujen hoitamisessa. Naaras synnyttää pentunsa maakolossa tai ontossa puunrungossa veden lähellä. Pentuja on 1–10. Kolmiviikkoisina pennut lähtevät pesästä ja tutustuvat lähiympäristöön. Ne ovat luonnostaan uteliaita, kulkevat pitkiäkin matkoja aikuisten mukana ja syövät vanhempien tuomaa kiinteää ravintoa. Pennut itsenäistyvät 4–8 kuukauden iässä. Jos joku muu naaras saa pentuja, johtajanaaras tappaa ne.
Siperianmaaorava
Uhat, suojelu ja ihminen
Lajilla ei uskota olevan suurempia uhkia. Aikanaan mongoliassa metsästettini vuosittain tuhansia siperianmaaoravia niiden turkkien takia. Metsästyksellä ei kuitenkaan enää ole juuri merkitystä. Joillakin paikoilla kantoja voivat uhata metsäpalot. Japanin Hokkaidōn saaren alalajia T. s. lineatus saatta uhata risteytyminen mantereelta peräisin olevien alalajien kanssa. Risteytyminen on yleistä etenkin kaupunkialueilla, kuten Sapporossa.
Dingo
Ravinto
Dingoilla on useita pyyntistrategioita. Menetelmä riippuu saaliin koosta. Suuri osa ravinnosta koostuu pienistä pussieläimistä ja jyrsijöistä, nykyään myös kaneista ja lampaan haaskoista. Dingojen määrä Australiassa kasvoi, kun sinne tuotiin lampaita ja kaneja, ja karjalle tehtiin vesikuoppia. Tämä aiheutti sen, että dingot hävittivät alkuperäisiä lajeja. Dingot ovat kuitenkin muutoin hyödyksi, sillä siellä missä on dingoja, on vähän kettuja ja kaneja, jotka ovat alueen vitsaus.
Monacon Grand Prix 1986
Kilpailu oli Elio de Angelisin viimeinen kilpailu ennen hänen kohtalokasta onnettomuuttaan Paul Ricardin radalla.
Dingo
Risteytyminen koiran kanssa
Dingot risteytyvät koirien kanssa. Ellei risteytymistä saada rajoitettua, puhtaat dingot ovat kadonneet vuoteen 2100 mennessä. Dingoa on myös käytetty 1800-luvulla jalostukseen kahden paimenkoiran kanssa, josta on pitkän jalostuksen seurauksena kehittynyt koirarotu australiankarjakoira. Dingoon australiankarjakoiraa on risteytetty useita kertoja vielä 1900-luvullakin, joten dingon vaikutus on vahva rodussa.
Siperianmaaorava
Uhat, suojelu ja ihminen
Siperianmaaoravaa on pidetty lemmikkinä. Suomessa se on määritelty haitalliseksi vieraslajiksi, jota ei voida pitää lemmikkinä. Lajia on suhteellisen helppo kasvattaa vankeudessa. Tästä syystä sitä on käytetty yleisesti myös lääketieteellisissä tutkimuksissa. Erityisen tarkasti on tutkittu siperianmaaoravan silmän retinan ja näköhermon toimintaa. Niillä tiedetään esiintyvän myös maksan kasvaimia.
Melrose Place
Melrose Place oli Aaron Spellingin ja Darren Starin luoma saippuaooppera, jota esitettiin televisiossa vuodesta 1992 vuoteen 1999. Se oli alun perin spin-off-sarja Beverly Hills 90210:sta.
Dingo
Dingo ja ihminen
Suhtautuminen dingoon vaihtelee: sitä pidetään lampaiden tappajana ja sitä on vainottu pitkään. Vain suojelualueilla se saa elää rauhassa. Dingolauma elää noin 25 neliökilometrin laajuisella alueella, jota se puolustaa muilta laumoilta. Laumassa uroksilla on ylivalta naaraisiin, mutta johtajapari hallitsee muita alempiarvoisia lauman jäseniä. Jotkut Australian alkuasukasheimot pitivät dingoja lemmikkeinä, mutta nykyisin niitä pidetään harvoin seurakoirina.
Melrose Place
Vuoden 1999 alussa FOX-kanava päätti lopettaa sarjan huonojen katsojalukujen ja korkeiden tuotantokustannusten vuoksi.
Juoni
Melrose Place on asuntorakennus Los Angelesin West Hollywoodissa. Tarinan alussa Kelly (Jennie Garth) lähtee vähäksi aikaa Beverly Hillsistä tavoitellakseen komeaa Jake Hansonia (Grant Show), mutta palaa tajuttuaan heidän olevan aivan eri maailmoista.
Ensimmäisen tuotantokauden aikana Melrose Place oli suhteellisen vakava draamasarja, joka keskittyi kuvaamaan Los Angelesiin unelmiensa perässä tulevia nuoria ihmisiä. Katsojaluvut olivat kuitenkin huonot, joten ajan kuluessa se kehittyi saippuasarjamaisempaan suuntaan. Suuri käännekohta Melrose Placelle oli Dynastia-sarjassa näytelleen Heather Locklearin ilmestyminen ohjelmaan ensimmäisen kauden lopussa. Hän esitti juonittelevaa Amanda Woodwardia.
Tohtori Michael Mancini (Thomas Calabro) oli ainoa alkuperäinen hahmo, joka esiintyi sarjan jokaisella kaudella. Jane Andrews Mancini (Josie Bissett) oli välissä tauolla, mutta palasi viimeiselle kaudelle. Michaelin ja Janen piti alun perin olla sarjan vakain pari, mutta pian Michael kuitenkin alkoi pettää Janea tohtori Kimberly Shaw'n (Marcia Cross) kanssa ja meni tämän kanssa kihloihin erottuaan Janesta. Tämän jälkeen Michael avioitui vielä Janen stripparisiskon Sydneyn (Laura Leighton) kanssa. Michaelilla ja Kimberlyllä oli vuosia kestävä viha-rakkaussuhde, joka päättyi Kimberlyn kuolemaan vuonna 1997. Suhteen syynä oli Kimberlyn ja Michaelin auto-onnettomuus, jonka jälkeen Michael luuli Kimin kuolleen ja meni naimisiin Sydneyn kanssa. Kimberlylle tuli onnettomuuden seurauksena aivokasvain, jonka takia myös Kimberlyn mielenterveys horjui pahasti aina skitsofrenisiin oireisiin asti.