cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imatra
Suomen suurimmalle järvelle Saimaalle on kaupungin keskustasta muutaman kilometrin matka. Saimaan rannalla sijaitsevat vierasvenesatama ja Imatran Kylpylä.
Historia
thumb|[[Joutsenon, Ruokolahden ja Jääsken kuntien raja Senaatin kartastojen (1870–1907) kartassa. Keskellä Vuoksi.]] 250px|pienoiskuva|[[Imatrankoski|Imatrankosken kuohuja kesällä 1982.]] Imatralla on alun perin tarkoitettu vain Imatran koskea. Koski on virrannut vapaana ja huomattavasti nykyisiä koskinäytöksiä voimakkaampana. Imatra on ollut tunnettu ja pelätty paikka, ja mahdollisesti sitä on käytetty myös palvontapaikkana. Kalevalainen runous mainitsee Imatran mahtavimmaksi koskeksi. Kosken lähistöllä on kuitenkin ollut vain vähän asutusta. Vuoksi on ollut tärkeä vesireitti, mutta Imatran koski on jouduttu kiertämään maitse. 1800-luvun alusta lähtien Imatra on kiehtonut niin ulkomaisia matkailijoita kuin kotimaisia taiteilijoitakin. Imatrankoski oli Suomen ensimmäinen turistikohde.
Imatran kauppala perustettiin pääosin entisen Jääsken kunnan rahoilla vuonna 1948 kolmen teollisuustaajaman ympärille. Teollisuustaajamat olivat Tainionkoski, Vuoksenniska ja Imatrankoski. Kauppala muodostettiin osista Jääsken, Ruokolahden ja Joutsenon kuntia.
Alvar Aalto oli sotien jälleenrakentamiskauden merkittävin ja kansainvälisesti tunnetuin suomalainen arkkitehti. Imatralle Aalto sai tehtäväkseen yleisasemakaavan laatimisen. Suunnitelman rahoitti valtionyhtiö Enso-Gutzeit. Imatran yleisasemakaavatyö aloitettiin vuonna 1947 ja valmis suunnitelma luovutettiin Imatran kauppalalle 1953.
Yleisasemakaavan koossa pitävänä elementtinä toimi Vuoksi. Olemassa olevat kolme toisistaan melko kaukana sijaitsevat keskustat, Imatrankoski, Tainionkoski ja Vuoksenniska, pidettiin suunnitelmassa entisillä sijoillaan. Asutusta lisättiin liikenteen ja maaston kannalta sopiviin kohtiin. Keskusten väliin jäävistä metsävyöhykkeistä muodostettiin yhtenäinen vihreä verkosto, johon liitettiin myös maanviljelyalueita. Asukasluvuksi arvioitiin 100 000, joten yleisasemakaavasuunnitelmaan jätettiin tähän riittävä reservi.
Hallinto
Imatran kaupunginjohtajana on toiminut huhtikuusta 2022 alkaen Matias Hilden. Hänet siirrettiin kaupunginjohtajan tehtäviin strategia- ja hallintojohtajan tehtävistä kaupunginvaltuuston päätöksellä. Tätä ennen kaupunginvaltuusto oli päätöksellään päättänyt irtisanoa edellisenä syksynä valitun kaupunginjohtajan Ari Lindemanin koeajalla. Valtuusto perusteli Lindemanin erottamista johtamiseen ja luottamukseen liittyvillä ongelmilla. Lindemania ennen tehtävää hoitanut Kai Roslakka eläköityi loppuvuodesta 2021.
Kaupunginjohtajat
Lähde:
Kaupunginosat
250px|pienoiskuva|Näkymä kävelykadulle länteen päin.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Imatralla oli 27 269 asukasta, joista 26 370 asui taajamassa, 661 haja-asutusalueilla ja 238:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Imatran taajama-aste on 97,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Imatran keskustaajama. Imatran keskustaajama ulottuu lisäksi Lappeenrannan kaupungin ja Ruokolahden kunnan alueelle.
Koulutus
pienoiskuva|250px|[[Imatrankosken lukio.]] Perusopetus- ja varhaiskasvatuspalvelut on Imatralla organisoitu alueellisen mallin mukaisesti. Kaupungissa on neljä aluetta, joilla toimii itsenäisinä yksikköinä kouluja ja päiväkoteja. Viime vuosina monien koulujen lakkauttamista on suunniteltu ja vuonna 2008 tehtiin päätökset koulujen lakkauttamisista. Ongelmana ovat väestön väheneminen ja koulujen sijainti asutuksesta sivussa.
Perusopetusta annetaan seuraavissa yksiköissä:
Vuoksenniskan alue Mansikkalan–Imatrankosken alue
Rajapatsaan alue
Iltapäivätoimintaa järjestetään niin kaupungin kuin järjestöjenkin puolesta kaikilla alueilla koulujen ja päiväkotien tiloissa.
Elokuusta 2020 alkaen entisten Linnalan, Tainionkosken ja Mansikkalan koulujen oppilaat aloittivat uudessa Mansikkalan koulukeskuksessa. Valmistuessaan syksyllä 2020 Mansikkalan koulukeskus oli Suomen suurin puukoulurakennus. Alvar Aallon suunnittelema Vuoksenniskan koulu valmistui perusremontista kesällä 2019, jolloin samalle mäelle rakennettiin lisää luokkatiloja. Uusi Kosken koulu on tarkoitus valmistua vuoden 2022 aikana.
Lukiokoulutusta seuraavissa yksiköissä:
Etelä-Karjalan ammattiopisto tarjoaa nuorille ammatillisia perustutkintoja. Alavaihtoehtoja on useita: hotelli- ja ravintola-ala, kotitalous, kuvataide, käsi- ja taideteollisuus, liiketalous, maatalous- ja puutarha-ala, tekniikka sekä terveys- ja sosiaaliala. Toimipisteet sijaitsevat Lappeenrannassa, Imatralla sekä Ruokolahdella.
Lakkautettuja kouluja:
Kulttuuri
pienoiskuva|250px|[[Imatran Valtionhotelli.]]
Kirjallisuus
Imatralaisista kirjailijoista tunnetuin lienee edesmennyt Hilja Valtonen. Osa Laila Hirvisaaren kirjoista sijoittuu Imatralle.
Musiikki
Imatran musiikkitarjontaa edustaa Imatran seudun musiikki-instituutti, joka vastaa Imatran kaupungin sekä Rautjärven ja Parikkalan kuntien musiikinopetuksesta. Opetus muodostuu musiikin perustason ja sille rakentuvan musiikkiopistotason opinnoista ja sekä niitä edeltävästä varhaisiän musiikkikasvatuksesta.
Musikaalisten tilaisuuksien järjestämiseen sopivat muun muassa Karelia-sali sekä Vuoksen itäpuolella sijaitseva Konserttihovi.
Tunnettuja imatralaisia yhtyeitä ja artisteja:
Muuta kulttuuria
pienoiskuva|250px|Kulttuuritalo Virta tammikuussa 2016.Kulttuuritalo Virta sijaitsee Mansikkalassa. Kulttuuritalossa toimivat kaupungin pääkirjasto, Imatran taidemuseo ja Imatran kaupunginmuseo. Virrassa on myös vilkasta näyttely- ja tapahtumatarjontaa. Erilaisia konsertteja, yleisöluentoja ja muita tilaisuuksia järjestetään kulttuuritalo Virran Karelia- ja Kaleva-saleissa. Kulttuuritalon yleisötiloissa järjestetään myös erilaisia vaihtuvia näyttelyjä.
Ritikanrannassa, Vuoksen rannalla, sijaitsee kesällä avoinna oleva Teollisuustyöväen asuntomuseo. Museo esittelee teollisuustyöväen asumiskulttuuria 1900-luvun alusta 1960-luvulle. Museon päärakennus on harvoja säilyneitä teollisuustyöväen kasarmityyppisiä asuinrakennuksia. Pihapiirissä on myös kivestä muurattu talousrakennus, jota on aikoinaan käytetty työväen sauna-, pyykki- ja leivintupana.
Immolan varuskunnassa sijaitsee yleisölle avoinna oleva Rajamuseo, joka esittelee Rajavartiolaitoksen historiaa, Suomen rajojen historiaa ja rajajoukkojen toimintaa sotien aikana.
Imatralla valitaan joka vuosi uusi ”Imatran Inkeri” Imatra-päivänä.
Imatran pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla Vuoksen lohikeitto, kaurakiisseli ja mustikkakukko.
Vuosina 1964–1982 Imatralla ajettiin MotoGP-kilpailu Imatranajo. 2000-luvulla on järjestetty muutamana vuonna Muistojen Imatranajo -näytösajotapahtuma. Kilvanajo Imatran katuradalla alkoi uudestaan vuonna 2016 International Road Racing Championship -sarjan osakilpailuna.
Vuonna 1986 Imatralla järjestettiin Asuntomessut, joiden teemana oli maatilarakentaminen. Messualue sijaitsee Niskalammella.
Lisäksi Imatralla toimii Vuoksenniskan nuorisoseuran alla pienempi harrastaja- ja nuorisoteatteri IRTI-Teatteri. IRTI-Teatteri tuottaa näytelmiä sisäteatteriin, että kesäteatteriin. Lisäksi teatterin toiminta on avointa kaikille teatteriharrastuksesta kiinnostuneille.
Imatralainen Mustan ja Valkoisen Teatteri-yhdistys ry on järjestänyt vuodesta 2004 kansainvälistä Mustan ja Valkoisen Teatterifestivaalia.
Imatran elokuvateatteri, Bio-Vuoksi, sijaitsee Vuoksenniskalla.
Katolinen kirkko
Imatra kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Luterilainen seurakunta
pienoiskuva|250px|[[Vuoksi|Vuoksen rantaa joulukuussa 2010, taustalla Tainionkosken kirkko.]]
Herätysliikkeet
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus jonka kattojärjestöllä Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on paikkakunnalla Vuoksenniskan rukoushuone, jossa järjestetään jumalanpalveluksia. Muita kirkon sisäisiä herätysliikkeitä paikkakunnalla ovat lestadiolaiset esikoislestadiolaisuus, jolla on Imatralla oma rukoushuone , ja vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Imatran rauhanyhdistys , viidesläisyyttä edustaa paikkakunnalla Kansanlähetys , joka järjestää Imatralla myös opiskelijailtoja nimellä Kolme kohtaamista. Imatralla kokoontuu myös Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Joosuan seurakunta, joka kokoontuu Teppanalan rukoushuoneella.
Muut seurakunnat
Imatralla toimii Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta. Seurakunnalla on Imatralla Pyhän Nikolaoksen kirkko ja seurakuntasali.
Muita kirkkokuntia edustavat helluntaiherätykseen lukeutuva Imatran helluntaiseurakunta, johon kuului vuonna 2011 230 jäsentä ja joka toimii Imatran lisäksi Ruokolahden ja Rautjärven alueella , sekä Suomen Adventtikirkon Imatran adventtiseurakunta.
Liikenne
pienoiskuva|oikea|250px|Valtatietä 6 pienoiskuva|oikea|250px|[[Mansikkakosken ratasilta|Mansikkakosken vanha silta]] Imatran kautta kulkee Koskenkylästä Kouvolan, Lappeenrannan, Imatran ja Joensuun kautta Kajaaniin johtava valtatie 6. Tie on Imatran kohdalla moottoritie. Imatralla on Venäjälle kansainvälinen rajanylityspaikka, joka on myös Mikkelistä alkavan kantatien 62 päätepiste.
Karjalan rata kulkee Imatran kautta. Imatran rautatieasemalla on sekä matkustaja- että tavaraliikennettä. Imatran tavararatapihalta haarautuu myös Viipurin suuntaan Venäjälle johtava rata. Karjalan radan toisen raiteen rakentamisesta välille Luumäki-Imatra on suunniteltu. Venäläinen Lokakuun rautatiet on suunnitellut säännöllisen matkustajaliikenteen aloittamista Pietarin ja Imatran välillä. Kuitenkin Ukrainan sota lopetti suunnittelut toistaiseksi.
Lähin lentoasema on Lappeenrannassa sijaitseva Lappeenrannan lentoasema. Ryanair lentää Lappeenrannan kentältä useaan kohteeseen. Lisäksi kentältä on satunnaisia lentoja Kanariansaarille ja rahtilentoja Venäjälle. Imatralla on myös harrasteilmailun ja Rajavartiolaitoksen käytössä oleva Immolan lentokenttä.
Vuoksen ylittää Imatralla viisi siltaa: Tainionkosken silta, Mansikkakosken silta, kaksikerroksinen Mansikkakosken ratasilta, jossa nimestään huolimatta on myös maantieosa,kaksiraiteinen Mansikkakosken uusi ratasilta sekä Imatrankosken silta.
Immolan lentokenttä
Immolan lentokenttä (ICAO: EFIM) on Imatralla, Ensimmäisellä Salpausselällä, noin yhdeksän kilometriä Imatrankoskelta koilliseen sijaitseva lentokenttä.
Immolan lentokentän suunnittelu aloitettiin vuonna 1933, ja kenttä valmistui vuonna 1936. Ennen toista maailmansotaa sekä sodan aikana Immolassa oli Suomen ilmavoimien tukikohta. Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitler vieraili Immolassa 4. kesäkuuta 1942 tullessaan onnittelemaan Suomen marsalkkaa, C. G. E. Mannerheimiä tämän 75-vuotispäivänä. Jatkosodan lopulla, kesällä 1944 saksalainen lento-osasto Kuhlmey toimi pääosin Immolasta käsin.
Tutustumiskohteita
pienoiskuva|250px|Vaijeriliukua Imatrankoskeen.
Nähtävyyksiä Imatranajo Tapahtumia
Urheilu
Imatralla on monia liikuntapaikkoja niin sisällä kuin ulkona. Mansikkalassa on suurin osa kaupungin urheilupaikoista, kuten vuonna 1966 valmistunut Imatran uimahalli, joka antaa hyvät mahdollisuudet niin kunto- kuin virkistysuintiinkin. Uimahallin peruskorjaus valmistui elokuussa 2004. Uimahallin yhteydessä sijaitsee Imatran urheilutalo (1986), jossa on 1 200 katsojan palloiluhalli, judosali, nyrkkeilysali, painisali, kuntosali, voimistelusali ja 22 pukuhuonetta. Rakennuksessa on myös kahvila, kampaamo ja 10-ratainen yksityinen keilahalli, jonka välittömässä läheisyydessä on minigolf- ja frisbeegolfradat. Kompleksia täydentävät laajat pysäköintitilat. Imatran Pallo-Veikot pelaa miesten pesäpallon pääsarjassa Superpesiksessä. Kotiottelunsa Pallo-Veikot pelaa Ukonniemen stadionilla. Imatralla on pelattu miesten pesäpallon Itä–Länsi-ottelu vuosina 1979, 1989 ja 2017.
Karhumäellä sijaitsee uusi Imatran jäähalli, jossa pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterä nuoriso-osastoineen, sekä vuonna 1951 valmistunut Karhumäen keskusurheilukenttä, joka kattaa jalkapallokentän, heitto- ja hyppylajien harjoituspaikat, huoltorakennuksen ja suuren katsomon. Kentän ympäristössä on myös lukuisia tenniskenttiä ja jousiammuntarata sekä laaja, valaistu kuntorataverkosto. Keskusurheilukenttää on myös korjattu ja kunnostettu historiansa varrella monia kertoja, viimeksi vuonna 2002, kun juoksuratojen pinnat uusittiin. Vuonna 2007 Imatralle avattiin uusi tekonurmikenttä vanhan Karhumäen hiekkakentän tilalle. Lisäksi Vuoksenniskalla ja Imatrankoskella sijaitsevat suuret urheilukentät, joilla Imatran Palloseura ja FC PaSa harjoittelevat. Imatrankoskella sijaitsee lisäksi Anna Lahtisen perustama ja johtama Tanssistudio Jami, joka järjestää vuosittain kevätnäytöksen kulttuurikeskuksen Karelia-salissa.
Kaupungin uimarannat sijaitsevat Ukonniemessä, Lempeenlietteessä, Hosseinlahdella, Mellonlahdella, Varpasaaressa ja Immalanjärvellä. Immolassa sijaitsee purjelentoon ja muuhun vapaa-ajan ilmailuun tarkoitettu lentokenttä. Liikuntapaikkoja täydentävät lukuisat kuntoradat, koulujen liikuntasalit, urheilukentät ja mahdollisuus kalastaa niin Vuoksella kuin Saimaalla ja lukuisilla pienemmillä lammilla ja järvillä.
Ystävyyskaupungit
Ystävyyskaupungit:
Sisarkaupungit:
Yhteistyökaupungit:
Kirjallisuutta
Romaaneja:
Black Parade
Black Parade on Musta Paraati -yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen englanninkielinen albumi ja ensimmäinen uutta musiikkia sisältävä albumi kolmeenkymmeneenneljään vuoteen. Yhtye soittaa alkuperäiskokoonpanossaan, joskin edesmenneen alkuperäislaulaja Joren on korvannut Jyrki 69. Albumin julkaisi yhdysvaltalainen Cleopatra Records. Kappale The Leader on uusi versio Johtaja-kappaleesta, muut kappaleet ovat uusia.
Cha Cha Cha Mixtape
EP:n kuudesta kappaleesta neljä on julkaistu aiemmin singleinä tai Käärijän esikoisalbumilla Fantastista. ”Morgan”- ja ”Kovis”-kappaleet ovat aiemmin julkaisemattomia.
Jürgen Wiefel
Jürgen Wiefel (s. 10. maaliskuuta 1952) on itäsaksalainen pistooliampuja.
Jürgen Wiefel on saavuttanut olympialaisissa kaksi hopeaa 25 m olympiapistoolissa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980.
Quebecin kansalliskirjasto ja -arkisto
Quebecin kansalliskirjasto ja -arkisto (, BAnQ) on Kanadassa Quebecin provinssissa toimiva kansalliskirjasto ja arkisto. Sen pääkirjasto sijaitsee Montréalissa, mutta kaikkiaan BAnQ:lla on 12 yleisölle avoinna olevaa toimipistettä Quebecin provinssin alueella.
Vaikka Kanadan pääkaupungissa Ottawassa toimii Kanadan kansalliskirjasto ja -arkisto, myös BAnQ on kansalliskirjasto ja -arkisto, koska quebecilaisille on tunnustettu itsenäisen kansakunnan asema Kanadan sisällä. Organisaationa BAnQ on perustettu 31.1.2006 yhdistämällä erillisinä toimineet Quebecin kansalliskirjasto ja Quebecin kansallisarkisto.
BaAnQ on eräs VIAF-auktoriteettitunnisteita tukevista organisaatioista.
Whirimako Black
Whirimako Black on uusiseelantilainen laulaja. Hän on maori. Whirimako Black toimi vuosina 1991–1993 yhtyeessä Tuahine Whakairo, josta lähdettyään hän aloitti soolouran. Hänen ensimmäinen sooloalbuminsa oli Hinepukohurangi: Shrouded in the Mist, joka julkaistiin vuonna 2001.
Andy Barker, P.I.
Andy Barker, P.I. oli NBC:n esittämä lyhytaikainen tilannekomediasarja, jonka pääosassa oli näyttelijä Andy Richter.
Richter esitti ohjelmassa Andy Barkeria, tavallista toimistotyöntekijää, josta tulee vahingossa yksityisetsivä. Andy Barker, P.I. kesti lopulta vain kuuden jakson verran. Sarja alkoi NBC-kanavalla torstaina 15. maaliskuuta 2007 ja viimeiset kaksi jaksoa esitettiin lauantaina 14. huhtikuuta 2007.
Andy Richterin entinen työtoveri Conan O'Brien oli mukana käsikirjoittamassa ja tuottamassa sarjaa. Richter toimi O'Brienin apuna Late Night with Conan O'Brienissa vuodesta 1993 aina vuoteen 2000 asti.
R-luokka (sukellusvene, Italia)
R-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston suunnitellun kahdentoista kuljetussukellusveneen alusluokka, jonka aluksista valmistui kaksi loppujen alusten tilausten tultua peruutetuksi. Valmistuneet alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu
Tosin ja Cavallinin suunnittelemat alukset oli suunniteltu nimenomaisesti erityisrahdin kuten kumin kuljettamiseen Japaniin ja Japanista. Niiden pituus oli 86,50, leveys 7,86 ja syväys 5,34 metriä. Alukset kykenivät kuljettamaan 600 tonnia rahtia, mutta niissä oli ainoastaan rajallinen aseistus. Aseistuksena oli kaksi 450 millimetrin torpedoputkea ja kolme 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä. Koska niitä ei ollut suunniteltu hyökkäämään muita aluksia vastaan niin niissä oli ainoastaan risteilyyn sopivat moottorit, joina olivat kaksi 1 300 hevosvoiman Tosi-dieselmoottoria ja kaksi 450 hevosvoiman Marelli-sähkömoottoria. Niiden toimintamatka oli pinta-ajossa 9 solmun nopeudella 12 000 merimailia ja sukelluksissa neljän solmun nopeudella 90 merimailia. Aluksilla oli 63 hengen miehistö.
Kuggböle
Kuggböle on pieni kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kylä sijaitsee Kemiön koillisosassa Angelniemelle vievän Suomenkulmantien varrella.
Kuggböle muodostuu kolmesta maatilasta, jotka sijaitsevat vierekkäin metsäisellä kalliomäellä. Suomenkulmantie kulkee tämän mäen läpi itä–länsi-suunnassa, siten että maatilat jäävät tien eteläpuolelle. Kuggbölen kapea kyläalue ulottuu mäeltä pohjoisen peltolaaksoon ja etelän peltojen yli Ornaistenlahdelle. Lahden rannalla on kesäasutusta. Suomenkulmantie yhdistää Kuggbölen Rugnolaan ja Skäggböleen, minkä lisäksi kylästä on tieyhteys Måsaan.
Kuggböle on perua keskiajalla perustetusta Kuggeböhlen rälssitilasta. Kuggeböhle on ollut yhden talon muostama kylä eli yksinäistila. Se on menettänyt rälssioikeutensa 1600-luvun lopulla ja muuttunut ratsutilaksi. Ratsutila on jaettu kahtia vuonna 1855 ja kylään on perustettu yksi palstatila vuonna 1916. Uudempaa asutusta kylään ei ole syntynyt. Merenrannan kesäasutus on vuosituhannen vaihteesta.
Piotr Klimczak
Piotr Klimczak (s. 18. tammikuuta 1980 Nowy Sącz) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Klimczak sijoittui vuoden 2004 Euroopan cupissa neljänneksi 400 metrillä ajalla 46,04. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Ateenan olympialaisissa alkuerissä. Vuoden 2005 Euroopan cupissa hän juoksi kuudenneksi. Klimczak oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Puolan joukkueessa, joka voitti MM-hopeaa 4 x 400 metrin viestissä.
Universiadeissa Klimczak voitti kultaa vuonna 2005 4x400 metrin viestistä ja hopeaa vuonna 2007 400 metriltä.
Klimczak karsiutui 400 metrin välierissä sekä Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009 että Barcelonan EM-kisoissa 2010.
Kreikan maanjäristys 426 eaa.
Kreikan maanjäristys 426 eaa. oli maanjäristys, joka tapahtui Kreikassa kesällä 426 eaa. Sen keskus sijaitsi Malianlahden (nyk. Maliakóslahti) ja Euboian pohjoispään tienoilla. Maanjäristyksen magnitudi oli arviolta noin 7,1 ja intensiteetti X.
Thukydides kertoo Peloponnesolaissodassaan, että järistystä oli edeltänyt useita järistyksiä vuonna 427 eaa. Ne vaikuttivat peloponnesolaissodan kulkuun, sillä spartalaiset pitivät niitä pahana enteenä ja luopuivat tuolloin yrityksestä vallata Attika, vaikka olivat edenneet jo Korintin kannakselle saakka. Järistykset jatkuivat kesällä 426 eaa., jolloin tapahtui useita järistyksiä Euboian mantereesta erottaneen salmen alueella. Järistyksissä tuhoutuivat muun muassa Lamian, Larisan ja Herakleia Trakhinian kaupungit. Suuria tuhoja mainitaan myös muun muassa Orobiaissa, Opuksessa, Elateiassa, Oreoksessa ja Peparethoksessa sekä Atalanten (nyk. Atalantonísi) saarella. Skarfeiassa kerrotaan kuolleen henkeä.
Maanjäristys tunnetaan ennen kaikkea siihen liittyneestä tsunamista, joka tunnetaan Malianlahden tsunamina. Thukydides kertoo tsunamista eli siitä, kuinka meri ensin vetäytyi ja tuli sitten takaisin suurena hyökyaaltona, ja osasi yhdistää ilmiön edeltäneeseen maanjäristykseen. Tämä on ensimmäinen historiallisesti tunnettu esimerkki siitä, että tsunami osattiin kytkeä aiempaan geologiseen tapahtumaan. Havainto on edistysaskel tieteellisessä ajattelussa, sillä vielä Herodotos oli pitänyt Poteidaiassa tapahtuneen tsunamin syynä Poseidonin vihaa. Thukydideen kuvaus keskittyy tapahtumiin Orobiaissa, Atalantella ja Peparethoksessa, joista hänellä oli tietoa paikalla olleiden ateenalaisten kautta.
Artie Music
Artie Music Oy on vuonna 2001 perustettu turkulainen levy-yhtiö, joka julkaisee historiallisia äänitteitä vanhoista savikiekoista ja radionauhoista. Yritys on julkaissut esimerkiksi Viola Turpeisen hanurikappaleet neljällä CD:llä ja joukon historiallisia levyjä kuten Malmsténin lastenlaulut, sota-ajan propagandalevyjä Molotohvin koktaili, ja kokoelman Lauluja äidille, joiden kappaleet ovat olleet saatavana tähän päivään asti vain 78 kierroksen savikiekoilla. Yrityksen perustivat Ari Hakulinen, Timo Wuori ja Jens Holm, joiden etunimistä ARi TImo jEns nimi on muodostettu. Artie Music tekee laajaa yhteistyötä Turun Tähtituotannon kanssa.
Lechuguilla
Lechuguilla on suuri luolasto Carlsbad Cavernsin kansallispuistossa Yhdysvalloissa. Suurin osa luolasta löydettiin 1986, jota ennen siitä tunnettiin vain pieni osa.
Isadore Singer
thumb|250px|Isadore Singer vuonna 1977. Isadore Manuel Singer (3. toukokuuta 1924 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 11. helmikuuta 2021 Boxborough, Massachusetts, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen matemaatikko.
Singer syntyi Detroitissa ja valmistui vuonna 1944 Michiganin yliopistosta. Sen jälkeen hänen jatko-opintonsa pysähtyivät, sillä hän palveli kolmen vuoden ajan Yhdysvaltain maavoimissa. Maisteriksi Singer valmistui Chicagon yliopistosta vuonna 1948 ja tohtoriksi vuonna 1950.
Singer opetti vuodet 1950–1952 Massachusetts Institute of Technologyssä ja sen jälkeen lyhyesti Kalifornian Los Angelesin yliopistossa, Columbian yliopistossa ja Institute for Advanced Studyssä. Singer palasi MIT:hen vuonna 1954, kun hän sai sieltä paikan professorina. Vuosina 1979–1983 Singer toimi professorina Berkeleyn yliopistossa ja vuodesta 1983 jälleen MIT:ssä. Hänet valittiin vuonna 1987 MIT:n niin sanotuksi instituuttiprofessoriksi.
Atiyahin–Singerin indeksilauseen lisäksi Singer vaikutti geometriassa, analyysissä, matemaattisessa fysiikassa ja pedagogiikassa. Lisäksi hänen teostansa Differential Geometry: Lectures (1962) pidetään klassikkona. Hän oli National Academy of Sciencesin ja American Academy of Arts and Sciencesin jäsen. National Medal of Sciencen hän sai 1983.
Pariisin varas
Pariisin varas (Le Voleur) on Louis Mallen rikoselokuva vuodelta 1967.
Elokuvan pääjuoni kerrotaan takautumana. Eräänä yönä Georges Randal (Belmondo) ryöstää huvilaa ja muistelee uraansa varkaana. Se alkoi, kun hän vuoden 1900 tienoilla Pariisissa toivoi pääsevänsä naimisiin serkkunsa Charlotten (Bujold) kanssa. Morsian kuitenkin järjestetään naimisiin rikkaan naapurinpojan kanssa. Kostoksi Georges varastaa kihlajuhlien aikana sulhasen perheen jalokiviä Charlotte tietää varkaan henkilöllisyyden, mutta ei paljasta sitä. Randal nauttii kokemuksesta niin paljon, että ryhtyy ammattimaiseksi murtomieheksi. Hän tapaa taitavan murtovarkaan, josta tulee hänen opettajansa. Kun hänen kokemuksensa ja maineensa kasvavat, hänestä tulee tärkeä hahmo alamaailmassa.
Valeren Torvi
Valeren Torvi on mystinen esine Ajan pyörä -sarjassa.
Ihminen, joka ensimmäisenä puhaltaa Torveen, on sidoksissa siihen ja vain tämän henkilön puhalluksesta kuolleet sankarit nousevat taistoon. Muille Torvi on pelkkä tavallinen soitin. Sidosta ei voida purkaa, vaan se purkautuu puhaltajan kuollessa. Silloin ensimmäinen henkilö joka Torveen puhaltaa, saa sidoksen.
Torvi on kultainen ja siinä on hopealla kirjoitusta. Kirjoitus on Vanhaa Kieltä, "Tia mi aven Moridin isainde vadin" joka tarkoittaa "Hauta ei ole mikään este minun kutsulleni.".
Valeren Torvi oli piilotettuna Maailmansilmässä, josta sen haki Rand al'Thor taisteltuaan kahta Hyljättyä ja Ba'alzamonia vastaan. Myöhemmin Torven varastivat Padan Fain muiden pimeänkulkijoiden kanssa, joiden perään Rand, Mat, Perrin ja Ingtar lähtivät.
Fain johdatti ryhmän Seanchaniin, jossa Mat joutui puhaltamaan Torveen hädän hetkellä, jäätyään Valkeuden Lasten ja Seanchanin armeijoiden väliin. Voitetun taistelun jälkeen, Torvi vietiin Valkoiseen Torniin, jossa se on säilössä. Harva kuitenkaan tietää Torven edes löytyneen, joten etsinnät jatkuivat yhä.
Miina Äkkijyrkkä
Miina Äkkijyrkkä (s. 2. heinäkuuta 1949 Iisalmi) on suomalainen kuvanveistäjä, karjakko ja perinteisen suomalaisen karjan puolustaja. Hänet tunnetaan erityisesti nauta-aiheisista veistoksistaan. Äkkijyrkkä oli alkujaan nimeltään Riitta Loiva, mutta muutti vuonna 1976 nimekseen Miina Äkkijyrkkä. Vuonna 2002 hän alkoi käyttää signeerausta Liina Lång; Lång on hänen sukunsa aiempi nimi. Äkkijyrkälle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Tausta
Äkkijyrkkä on käynyt Ypäjän Hevostalouskoulun 1965–1966 ja Maaningan karjanhoitokoulun 1967–1968, minkä jälkeen hän pääsi Suomen Taideakatemian Kouluun, josta valmistui 1973.
Taide
Nautaeläimet ovat Äkkijyrkän teosten yleisin aihe. Äkkijyrkkä on tehnyt muun muassa lehmäaiheisia veistoksia sekä peltirakennelmia. Vuonna 2007 hän teki Marimekolle tekstiilejä samasta aiheesta. Valtion kuvataidepalkinnon hän sai vuonna 2002.
Hänen taidettaan on myös julkaistu vuonna 2010 Suomen postimerkeissä.
Kyytöt
Taiteilijatyönsä lisäksi Äkkijyrkällä on ollut itäsuomalaista nautakarjaa eli kyyttöjä, ja hän on toiminut suomalaisen alkuperäiskarjan puolestapuhujana. Ensimmäisen lehmänsä hän hankki vuonna 1974, ja se esitti pääroolia Matti Kassilan elokuvassa Natalia. Kyytön hän osti vuonna 1976 kangasniemeläiseltä Pentti Sappiselta. Joulukuussa 1989 Äkkijyrkkä osti kiuruvetisen Helvi Tossavaisen kuolinpesältä neljä kyyttöä, jotka olisivat muutoin menneet teuraaksi.
Skatan tila
Äkkijyrkkä asui 1996–2010 Helsingin kaupungilta vuokraamallaan Vuosaaren Uutelan Skatan tilalla, jossa hän piti myös navettaa. Helsingin kaupunki irtisanoi vuokrasopimuksen Äkkijyrkän kanssa. Helsingin käräjäoikeus päätti 6.11.2008, että kaupungilla oli perustellut syyt irtisanoa tilan ja maa-alueiden vuokrasopimukset. Äkkijyrkkä määrättiin lähtemään tilalta vuoden 2008 loppuun mennessä. Hovioikeus on pitänyt voimassa käräjäoikeuden päätöksen. Osa tilalla asuneesta karjasta pantiin teuraaksi vuoden 2009 lopussa, ja niiden lihaa on mainostettu nimenomaan Äkkijyrkän kyyttöjen lihana.
Yksityiselämä
Äkkijyrkällä on kolme lasta. Äkkijyrkkä asuu ja työskentelee Helsingissä. Äkkijyrkällä on Aspergerin oireyhtymä.
John Schneider
John Richard Schneider (s. 8. huhtikuuta 1960) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki merkittävän roolin televisiosarjassa The Dukes of Hazzard, jossa hän näytteli Bo Dukea 1980-luvulla. Hän on myös countrylaulaja.
Varhainen elämä
Schneider syntyi Mount Kiscossa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen äitinsä on kotoisin Sanfordista, Floridasta.
Näyttelijän ura
Viime aikoina John Schneiderin on esiintynyt FX Network -yhtiön sarjassa Muodon vuoksi, jossa hän näyttelee Ram Petersiä, aikuisviihdeyhtiön toimitusjohtajaa.
Schneider on myös tullut tutuksi Jonathan Kentin roolistaan sarjassa Smallville, jossa hän esitti Clark Kentin isää. Hän ehti näytellä sarjassa sadan jakson verran, kunnes hänet kirjoitettiin sarjasta ulos. Hän myös kirjoitti muutamia sarjan jaksoja. Hän on kyllä vieraillut muutamissa sarjan myöhemmissä jaksoissa.
Schneider on esiintynyt monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten esimerkiksi minisarjassa 10.5. Hänellä oli toistuva rooli sarjassa Tohtori tuli kaupunkiin ja hän on vieraillut muun muassa sarjoissa Diagnoosi murha, Enkelin kosketus, Kunnian miehet ja Walker, Texasista.
Herkko Kivekäs
Herkko Johannes Kivekäs (23. lokakuuta 1910 Maaninka – 29. lokakuuta 2010 Vantaa) oli suomalainen rovasti, virsirunoilija ja uskonnollinen kirjailija.
Kivekkään vanhemmat olivat rovasti Toivo Manasse Kivekäs ja Alma Josefina Kaukovuori (ent. Nyberg). Rovasti ja kirjailija Mikko Kivekäs oli Herkko Kivekkään nuorempi veli. Herkko Kivekäs pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan yhteislyseosta 1931 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1935.
Kivekkään kirjalliseen tuotantoon kuuluu muistelmateoksia, pakinakokoelmia ja runokokoelma. Kivekäs kuoli vain kuusi päivää sen jälkeen kun oli täyttänyt 100 vuotta.
Michael Raymond-James
Michael Raymond-James (s. 24. joulukuuta 1977 Detroit, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Michael Raymond-James opiskeli näyttelemistä Lee Strasberg Theatre and Film Institute -koulussa New Yorkissa. Hän esiintyi Pantheon Theaterin näytelmässä Petrified Forest ja useissa muissa teatteriesityksissä New Yorkissa kunnes muutti Los Angelesiin.
Raymond-James esitti Rene Lenieriä sarjassa True Blood -sarjan ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2008. Hän vieraili sarjassa muutaman kerran myöhemmillä tuotantokausilla. Raymond-Jamesilla oli pääosa sarjassa Terriers vuonna 2010. Sarja kuitenkin lopetettiin yhden tuotantokauden jälkeen. Raymond-James on esiintynyt myös muun muassa televisiosarjoissa C.S.I. ja Teho-osasto ja elokuvissa Black Snake Moan ja Moonlight Serenade.
Transformers (elokuva)
Transformers on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteistoimintaelokuva, joka perustuu Hasbron Transformers-leluihin. Michael Bay ohjasi elokuvan ja vastaavana tuottajana toimi Steven Spielberg. Se on Transformers-elokuvasarjan ensimmäinen osa. Shia LaBeouf esittää Sam Witwickyä, joka joutuu osaksi ajoneuvoiksi muuntautumiskykyisten avaruusrobottien, Autobottien ja Decepticonien, välistä sotaa. Autobotit etsivät Allsparkiksi kutsuttua kuutiota jälleenrakentakseen kotiplaneettansa Cybertronin, kun taas Decepticonit haluavat luoda sillä koneistaan armeijan valloitustarkoituksiin. Muissa rooleissa Shia LaBeoufin lisäksi esiintyvät Tyrese Gibson, Josh Duhamel, Anthony Anderson, Megan Fox, Rachael Taylor, John Turturro, Jon Voight, sekä Optimus Primea ja Megatronia ääninäyttelevät Peter Cullen ja Hugo Weaving.
Don Murphy ja Tom DeSanto aloittivat elokuvan toteuttamisen vuonna 2003. Seuraavana vuonna Steven Spielberg liittyi elokuvan tuottajiin, ja Roberto Orci sekä Alex Kurtzman vaittiin käsikirjoittajiksi. Yhdysvaltain asevoimat ja General Motors lainasivat ajoneuvoja ja lentokoneita kuvauksia varten, mikä säästi rahaa ja lisäsi elokuvaan realismin tunnetta.
Transformers sai sekä faneilta että kriitikoilta sekalaisen vastaanoton ja tuotti noin 709 miljoonaa dollaria. Ylistävää kritiikkiä saivat LaBeoufin roolisuoritus sekä Cullenin paluu Optimus Primen ääninäyttelijäksi 80-luvun animaatiosarjan jälkeen. Elokuvalle on julkaistu tähän mennessä neljä jatko-osaa: Transformers: Kaatuneiden kosto (2009), Transformers: Kuun pimeä puoli (2011), Transformers – Tuhon aikakausi (2014) ja Transformers: Viimeinen ritari (2017).
Juoni
Kauan sitten Cybertron -planeetta koki suuren tuhon, kun transformerit Autobotit ja Decepticonit sotivat toisiaan vastaan. Decepticonien johtaja Megatron havitteli maagista kuutiota nimeltä Allspark itselleen valloitussuunnitelmiaan varten. Megatron jäljitti Allsparkin Maahan ja jäi Pohjoisnavalle jään vangiksi. Vuonna 1897 Pohjoisnapaa tutkinut kapteeni Archibald Witwicky löysi Megatronin ja aktivoi vahingossa tämän navigointijärjestelmän, joka piirsi tiedon Allsparkin sijainnin koordinaateista kapteenin silmälaseihin. Tämä myös sokeutti kapteenin ja hänestä tuli henkisesti epävakaan. Herbert Hoover löytää seitsemän muun tutkijan Allsparkin Coloradojoesta. Presidentiksi tultuaan, Hoover perustaa salaisen Sektori 7 -organisaation alkuperäisen seitsikon tilalle ja rakennuttaa Hooverin padon piilottaakseen Allsparkin energiasäteilyn näkymisen avaruuteen. Vuonna 1934 Megatron siirretään laitokseen padon sisällä ja pidetään tiukasti syväjäädytettynä.
Nykyhetkessä Decepticon Blackout hyökkää Qatarissa sijaitsevaan Yhdysvaltojen SOCCENT-sotilastukikohtaan tunkeutuakseen armeijan tietoverkkoon ja löytääkseen sieltä tietoa Megatronin ja Allsparkin sijainnista. Tämä kuitenkin epäonnistuu aikomuksessaan, kun tukikohdan tietoliikenneyhteys suljetaan kaapelit katkaisemalla. Kapteeni William Lennoxin (Josh Duhamel) johtama ryhmä pääsee pakoon aavikolle. Heidän radionsa ei kuitenkaan toimi, eikä heidän selviytymisestä ole tietoa. He saavat apua paikalliselta paimenyhteisöltä ja pääsevät ottamaan yhteyden esikuntaan puhelimitse. Blackoutin apuri Scorponok jahtaa Lennoxin ryhmää, mutta apuun saatujen hävittäjien toimesta sitä onnistutaan haavoittamaan.
Lentokone Air Force Onessa, tuntemattomalla tavalla koneeseen päässyt - matkaradioksi naamioitunut - Decepticon Frenzy hakkeroituu vuorostaan sotilastietoverkkoon ja saa osan tarvittavista tiedoista. Maggie Madsen kuuntelee Pentagonissa tietoverkon yhteyksiä, kun hän kuulee tutun äänen ja tajuaa, että tietoverkkoon hyökätään taas. Murron sijainniksi tunnistetaan Air Force One. Taas kaapelit katkaistaan, mutta Frenzy ehtii saada haluamansa ennen yhteyden katkaisemista; kapteeni Witwicky on nähnyt heidän kirjoitettua kieltään. Frenzyn toveri Barricade - poliisiautoksi naamioituneena - noutaa hänet ja he alkavat etsiä kapteenia. Frenzy selvittää poliisin tietoverkosta paikallisen Witwickyn - Samin - ja löytää eBaystä tämän myynti-ilmoituksen esi-isänsä silmälaseista ja huomaa myynti-ilmoitusta tarkastellessaan, että kuution sijainnin koordinaatit ovat silmälasien pinnassa. Barricade saapuu myöhemmin vaatimaan silmälaseja Samilta, mutta Bumblebee pelastaa Samin ja hänen hiljattain tapaamansa tytön, Mikaelan (Megan Fox). Bumblebee pysäyttää Barricaden, kun taas Sam ja Mikaela katkaisevat Frenzyn pään irti tämän kehosta. Frenzy kuitenkin seuraa heitä naamioituneena Mikaelan matkapuhelimeksi.
Myöhemmin Sam ja Mikaela tapaavat Maahan juuri saapuneet Autobottien johtaja Optimus Primen sekä kolme muuta Autobottia: Jazzin, Ironhiden ja Ratchetin. Samalla autobotit kertovat tehtävänsä; etsiä Allspark ennen Decepticoneja, tietäen näiden aikovan käyttää sitä luodakseen uuden armeijan Maan koneista sekä orjuuttaakseen ihmiskunnan Cybertronin uudelleenrakentamiseksi. Ryhmä matkaa kohti Samin kotia etsimään silmälaseja. Pian kuitenkin Sektori 7:n agentti Simmons (John Turturro) saapuu ryhmänsä kanssa Witwickyn perheen kotiin ja vie heidät. Optimus yrittää pelastaa Samin ja Mikaelan, mutta nämä joutuvat Bumblebeen mukana uudelleen Sektori 7:n vangeiksi. Sam ja Mikaela viedään Hooverin padolle, jonne viedään myös Frenzyn tietoturvahyökkäystä tutkineet opiskelija Maggie Madsen ja hakkeri Glen Whitmann.
Frenzy päätyi matkapuhelimeksi naamioituneena padolle ja kertoo Allsparkin sijainnista muille Decepticoneille: Starscreamille, Barricadelle, Brawlille, Bonecrusherille ja Blackoutille. Starscream hyökkää padolle ja Frenzy vapauttaa Megatronin. Bumblebee kutistaa Allsparkin pienemmäksi, minkä jälkeen Sam, Mikaela ja Lennoxin ryhmä vievät sen mukanaan Mission Cityyn. Yhteistyöllä Autobotit ja ihmissotilaat tuhoavat Bonecrusherin, Brawlin ja Blackoutin. Mutta Bumblebeen jalat katkeavat ja Megatron tappaa Jazzin. Optimus pyytää Samia työntämään Allsparkin hänen rinnassaan olevaan kipinään, mikä tuhoaisi Alsparkin ja Optimuksen. Mutta Sam työntääkin sen Megatronin rintaan, tuhoten tämän ja Allsparkin. Allsparkista jää kuitenkin yksi sulamaton sirpale ja Optimus Prime ottaa sen ja sulkee sen nyrkkiinsä.
Presidentti lakkauttaa Sektori 7:n ja kuolleet transformerit upotetaan Laurentian vajoamaan Atlantin valtameressä. Sam ja Mikaela alkavat seurustella ja Lennox palaa perheensä luokse. Autobotit julistavat Maan uudeksi kodikseen ja Optimus lähettää lopuksi viestin kutsuakseen muut Autobotit sinne. Lopputekstien aikana näytetään kohtaus, jossa Starscream pakenee avaruuteen.
Kuvaukset
Elokuvaa on kuvattu muun muassa Los Angelesissa, White Sands Missile Rangessa ja Hooverin padolla.
Vastaanotto
Ennen elokuvan ensi-iltaa se sai sarjan faneilta paljon kritiikkiä muun muassa Megatronin pään ja erityisesti kasvojen ulkonäöstä. Tämä sai tekijät suunnittelemaan pään kokonaan uudestaan. Myös Optimus Primen kulkuneuvomuoto sekä osittainen kasvomaskin puuttuminen sai valtavat negatiiviset reaktiot vanhojen fanien keskuudessa. Tästä huolimatta Optimus Primen ulkonäölle ei tehty mitään.
Debbie Dunn
Debbie Dunn (s. 26. maaliskuuta 1978) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Jamaikalaissyntyinen Dunn sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 6. huhtikuuta 2004. Hän oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 2006 mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi avausosuuden Yhdysvaltain 4 × 400 metrin viestin voittaneessa joukkueessa. 400 metrin kilpailussa hän sijoittui kuudenneksi.
Haamutila
Haamutila on kiinteistö, jolla ei enää ole lainkaan omaa maa-aluetta, vaan ainoastaan oikeus yhteisiin alueisiin tai yhteiseen erityiseen etuuteen. Erityinen etuus on esimerkiksi oikeus koskivoimaan, kalastukseen tai kivilouhokseen. Tilasta tulee haamutila, kun sen kaikki tilukset on luovutettu tai lunastettu niin, että jäljelle on jäänyt vain tiettyjä oikeuksia. Kiinteistön koko alue on voitu luovuttaa määräaloiksi tai muodostaa yleiseksi alueeksi tai pakkolunastusyksiköksi.
Debbie Dunn
Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisella 400 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä.
Haamutila
Kiinteistörekisterissä tilalta ei vaadita, että sillä pitäisi olla omia tiluksia eli maa-alueita. Tilalla saattaa silti olla varallisuusarvoa yhteisalueosuuksiensa vuoksi. Nykyisin haamutiloja muodostuu tavallisesti yhteismetsiä muodostettaessa. Tällöin metsävarallisuus halutaan säilyttää jakamattomana kokonaisuutena ja osakkaat saavat haamutilan, jolla ei ole maa-aluetta, vaan ainoastaan määrätyn suuruinen osuus yhteismetsään.
Debbie Dunn
24. kesäkuuta 2012 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa Dunn antoi dopingnäytteen jossa oli merkkejä anabolisten steroidien käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Rajshahi
Rajshahi on kaupunki Bangladeshin luoteisosassa lähellä Intian rajaa, Padma-joen varrella. Se on samannimisen alueen pääkaupunki. Sieltä on maanteitä myöten viiden tunnin ajomatka Dhakaan. Vuonna 1991 Rajshahissa laskettiin olevan 507 435 asukasta joista 94,5 % muslimeita. Vuoden 2004 arvion mukaan kaupungin välikuku olisi noin 668 400.
Rajshahi tunnetaan silkin, mangojen ja litsien tuottajana. Siellä on myös runsaasti vanhoja moskeijoita ja temppeleitä.
Rajshahin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta tekee yhteistyötä Lapin yliopiston kanssa.
Müllheim
Müllheim on kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksan lounaisimmassa osassa Ranskan ja Sveitsin rajojen tuntumassa. Müllheim on Markgräflerlandiksi kutsutun vanhan kulttuurialueen keskus. Sen naapurikunnat pohjoisesta myötäpäivään ovat Buggingen, Sulzburg, Badenweiler, Auggen, Schliengen sekä Neuenburg am Rhein. Alueen ilmasto on suotuisa viininviljelylle. Myös lasi- ja metalliteollisuudella on keskeinen asema Müllheimin talouselämässä.
Müllheimissa oli kesäkuun 2022 lopussa 19 367 asukasta, ja sen pinta-ala on 57,9 neliökilometriä.
Historia
Roomalaiset valloittivat nykyisen Müllheimin alueen vuoden 70 tienoilla. Alueella asui erinäisiä kelttiläisheimoja, jotka sulautuivat valloittajiin. 200-luvulla alueen valloittivat alemannit, jonka jälkeen oli merovingien vuoro. Varhaisin kirjallinen maininta Müllheimista on päivätty 27. lokakuuta 758 muodossa Villa Mulinhaimo. Tuolloin frankki Strachfried lahjoitti omistamansa alueet viiniviljelmät mukaan luettuna St. Gallenin luostarille. Alun perin Müllheim muodostui Obermüllenistä ja Untermüllenistä, jotka lopulta kasvoivat yhteen. Vuonna 1698 paikkakunta sai oikeuden järjestää viikoittaisia markkinoita. Maanviljelyn ja viininviljelyn rinnalle tuli uusia elinkeinoja, kuten kaupankäynti. Müllheim vaurastui ja väkimäärä kasvoi; 1800-luvun taitteessa paikkakunnalla asui 1 700 ihmistä. Kaupunkioikeudet Müllheimille myönnettiin vuonna 1810. Rautatieasema otettiin käyttöön 15. kesäkuuta 1847. Vuosittaisia viinimarkkinoita – Müllheimer Weinmarkt – alettiin järjestää vuodesta 1872. Vuonna 1876 valmistui uusgoottilaistyylinen evankelinen kaupunginkirkko ja kaksi vuotta myöhemmin uusromanttinen katolinen kirkko Herz-Jesu-Kirche.
Müllheimista tuli varuskuntakaupunki vuonna 1906. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kaupunki kuului Reinin demilitarisoituun vyöhykkeeseen ja kasarmit otettiin siviilikäyttöön. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousun jälkeen 1933 Müllheimista tuli jälleen sotilaskaupunki. Toisen maailmansodan alettua ranskalaiset pommittivat kaupunkia. 22. lokakuuta 1940 juutalaista uskoa tunnustaneet kansalaiset karkotettiin kaupungista. Natsi-Saksan aika Müllheimissa päättyi 22. huhtikuuta 1945 ranskalaisjoukkojen sisäänmarssiin. Maailmansodassa kuoli 247 müllheimilaissotilasta. Sodan jälkeen kaupunki kuului Ranskan miehitysvyöhykkeeseen. Vuonna 1992 Ranskan joukot lähtivät kaupungista. Heidän tilalleen tuli saksalaisranskalainen prikaati, Deutsch-Französische Brigade. Sen vahvuus on noin 5 000 henkeä ja päämaja on Müllheimissa. 1970-luvun alkupuoliskolla Müllheimiin liitettiin useita naapurikuntia ja piirikuntajakoa uudistettiin.
Nähtävyyksiä
Müllheimin merkittäviin rakennuksiin lukeutuu vanhankaupungin jalankulkuvyöhykkeellä sijaitseva Martinskirche, jonka torni on 1300-luvulta. Kirkon sisätiloissa on nähtävillä roomalaisen villan raunioita, joiden paikalle kirkko on rakennettu. Kaupungin museoita on esimerkiksi Markgräfler Museum entisessä Gasthaus zur Krone -talossa, joka on rakennettu vuonna 1780.
Koulut
Müllheim on perinteinen koulukaupunki. Jo keskiajalla paikkakunnalla oli kansankoulu. Latinankoulusta on ensimmäinen maininta vuodelta 1699. Nykyisin Müllheimissa on muun muassa ammattikouluja sekä musiikkioppilaitos. Kaupungissa on niin ikään Markgräflerlandin kansankorkeakoulu, Volkshochschule Markgräflerland.
Liikenne
Müllheim sijaitsee Baselista Mannheimiin johtavalla Rheintalbahn-rautatielinjalla Regio-Verkehrsverbund Freiburg -yhtymän tariffialueella. Müllheimista kulkee myös sähköistetty 22,2 kilometriä pitkä ratayhteys Mülhauseniin eli Mulhouse Villeen. Saksan ja Ranskan rajalle on Müllheimin asemalta 4,6 kilometriä. Radalla kulkee lähinnä tavaraliikennettä. Müllheimin läpi kulkee valtatie 3 (Bundesstraße 3, B 3), joka alkaa Buxtehudesta Hampurin metropolialueelta ja päättyy Weil am Rheinissa Sveitsin rajalla. Viisikilometrinen valtatie 378 (B 378) yhdistää Müllheimin moottoritie A 5:een. Lähin kansainvälinen lentoasema on EuroAirport Basel-Mulhouse-Freiburg Ranskan puolella. Asemaa käytti noin 4,3 miljoonaa matkustajaa vuonna 2007.
Kantonin televisiotorni
thumb|Kantonin televisiotorni Kantonin televisiotorni on Kantonin kaupungissa Guangdongin maakunnassa Kiinassa sijaitseva televisiotorni. Tornia alettiin rakentaa vuonna 2005 ja torni valmistui vuonna 2010. Torni on 459,2 metriä korkea ja antennin kanssa 600 metriä korkea. Tornissa on kuusi hissiä. Tornissa on myös ravintola. Rakennuksen arkkitehtina toimi hollantilainen Mark Hemel.
Aiheesta muualla
23.10647°N, 113.32458°W
Amerikanuikkukana
Amerikanuikkukana (Heliornis fulica) on uikkukanoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö
thumb|250px|left|Naaras Amerikanuikkukana voi kasvaa 28–31 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään lisääntymisajan ulkopuolella. Koiraan pää on musta ja siinä on leveä silmäkulmajuova. Niska on musta ja kaula valkoinen. Kaulassa on musta juova. Naarasamerikanuikkukanalla on lisääntymisaikana päässään oranssinkeltainen poskilaikku. Amerikanuikkukanan selkä ja siivet ovat harmaanruskeat. Vatsa on valkoinen. Koiraslinnulla on siipien alla ihosta muodostunut tasku, jonne poikaset voivat suojautua.
Uruguayn historia
Uruguayn historia alkaa kivikaudelta, ja jatkuu siirtomaa-ajan jälkeen itsenäistymiseen, siviili- ja sotilasvallan vuorottelun kautta 2000-luvun melko vakaisiin oloihin.
Varhaisvaiheet ja siirtomaa-aika
thumb|Uruguaylaisia intiaaneja. Päiväkirjapiirros vuodelta 1603. Alueen alkuperäisväestöä olivat charruat, pieni heimo, jonka Paraguayn guaranit olivat ajaneet etelään. Juan Díaz de Solís purjehti Río de la Platalle 1516, mutta intiaanit surmasivat hänet. Eurooppalaista asutusta ei syntynyt yli vuosisataan. Vuonna 1680 Brasilian portugalilaiset perustivat Nova Colonia do Sacramenton Río de la Platan suulle. Espanjalaiset perustivat 1726 Montevideon linnoituksen ja valtasivat maan Portugalilta. Samassa yhteydessä suuri osa alkuperäisväestöstä tapettiin. Espanjalaiset aloittivat myös karjankasvatuksen. Maa liitettiin 1776 Espanjan La Platan varakuningaskuntaan, jonka pääkaupunki oli Buenos Aires. Montevideosta tuli sen luonnollisen sataman ansiosta La Platan toisella puolella sijaitsevan Buenos Airesin kilpailija kaupassa.
Itsenäisyys
thumb|left|José Gervasio Artigas Kun Napoleon syrjäytti Espanjan kuninkaan vuonna 1808, La Platan varakuningaskunta julistautui itsenäiseksi, mutta Montevideo pysyi uskollisena Espanjan kruunulle ja kapinoi Buenos Airesia vastaan. 1800-luvun alun historiaan kuului brittien, espanjalaisten, portugalilaisten ja siirtomaiden joukkojen kamppailu alueesta. Vuonna 1811 José Gervasio Artigas aloitti kapinan espanjalaisia vastaan. Diktaattorina hallinneen Artigasin syrjäyttivät portugalilaiset, ja vuonna 1821 Portugali liitti Provincia Oriental del Rio de la Platan, nykyisen Uruguayn, Brasiliaan. Maakunta julistautui itsenäiseksi 25. elokuuta 1825 Juan Antonio Lavallejan johtaman 33:n (Treinta y Tres Orientales) kapinan jälkeen, mutta päätti muodostaa liittovaltion Argentiinan kanssa. Liittolaiset voittivat kolmivuotisen sodan Brasiliaa vastaan ja Uruguay tunnustettiin itsenäiseksi brittien tuella Montevideon sopimuksella vuonna 1828. thumb|33:n vala Uruguayn tasavallalle. Ensimmäinen perustuslaki tuli voimaan 1830. Uruguayta hallitsi tämän jälkeen liuta valittuja tai nimettyjä presidenttejä ja se ajautui useisiin konflikteihin naapurivaltioidensa kanssa. Vuonna 1836 käytiin sisällissota punaisten (Colorado) ja valkoisten (Blanco) välillä, josta ovat peräisin nykyiset Colorado-puolue ja kansallispuolue. Vuosina 1865–1870 Uruguay soti Argentiinan ja Brasilian rinnalla Paraguayta vastaan kolmoisliiton sodan.