cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Porin lääni
Turun maaherrakunta koettiin verohallinnon kannalta liian laajaksi alueeksi, sillä siihen kuuluivat Varsinais-Suomen lisäksi Ahvenanmaa ja Satakunta. Siksi perustettiin uusi maaherrakunta, johon kuuluivat Ala-Satakunnan, Ylä-Satakunnan ja Vehmaan kihlakunnat. Maaherran asuinpaikan piti olla Porin kaupungissa ja uuden läänin talousarviokin oli vuonna 1641 jo olemassa. Läänin maaherraksi aiottu Turun maaherrana 1637–1642 toiminut Melker von Falkenberg oleskeli Porissa, mutta kieltäytyi maaherran tehtävistä, koska ei osannut maan kieltä eikä halunnut joutua eroon vertaisistaan.
Porin läänille ei koskaan nimitetty omaa maaherraa, mutta lääni toimi omana hallintoyksikkönään ja piti omia tilejään. Alue siirrettiin uudelleen osaksi Turun lääniä, jonka nimeksi kuitenkin vaihdettiin Turun ja Porin lääni.
Radiomaailma
Radiomaailma on Suomen DX-Liiton kuusi kertaa vuodessa ilmestyvä lehti, jonka aikaisempi nimi oli DX-Kuuntelija. Lehdessä on kuunteluvihjeitä, kuuntelutuloksia sekä radioasemista ja radiolaitteista kertovia artikkeleita. Lehden edellinen virkaa tekevä päätoimittaja oli Heikki Aarrevaara.
Palamídi
Palamídi eli Palamídin linnoitus (Φρούριο Παλαμηδίου, Froúrio Palamidíou) on linnoitus ja linnavuori Náfplion kaupungissa Kreikassa. Se sijaitsee Náfplion vanhankaupungin kaakkoispuolella.
Historia
Palamídin linnoituksen rakensivat venetsialaiset vuosina 1711–1714 saatuaan Náfplion toisen kerran haltuunsa, tällä kertaa osmaniturkkilaisilta vuonna 1686. Palamídin kukkulalla ei vaikuta olleen linnoitteita ennen tätä. Kaupungin ensimmäisellä venetsialaisella kaudella vuosina 1389–1540 venetsialaiset olivat linnoittaneet läheistä Akronauplian (Akronafplía) kukkulaa.
Vuodesta 1962 Palamídin linnoitus on arkeologinen alue, ja sitä on kunnostettu vuodesta 1969 lähtien. Nykyisin Palamídin kukkula on myös Natura 2000 -aluetta yhdessä Akronauplian kanssa.
Rakennelma
Palamídin linnoitus sijaitsee samannimisellä kukkulalla (Lófos Palamídi, Λόφος Παλαμήδι), jonka korkeus on 216 metriä merenpinnasta laskettuna. Se on nimetty kreikkalaisen mytologian Palamedeen mukaan. Linnoituskukkula hallitsee paitsi kaupunkia ja sen satamaa myös Akronaupliaa ja koko Argoliinlahden pohjukan aluetta.
Linnoitus koostuu toisiaan tukevista bastioneista, jotka on yhdistety toisiinsa muureilla. Bastioneja on yhteensä kahdeksan, ja ne ovat puolustukseltaan itsenäisiä, toisin sanoen muut bastionit voivat jatkaa puolustusta vaikka joku niistä tulisikin vallatuksi. Bastionien nykyiset nimet ovat Leonídas (”Leonidas”), Fokíon (”Fokion”), Themistoklís (”Themistokles”), Epameinóndas (”Epameinondas”), Miltiádis (”Miltiades”), Achilléas (”Akhilleus”), Ágios Andréas (”Pyhä Andreas”) ja Rompér (Romber, nimetty ranskalaisen filhelleeni Francis Robertin mukaan). Nimet ovat vaihtuneet eri aikoina vallanpitäjien vaihtuessa. Pääbastioni ja parhaiten varusteltu oli länsilaidan Ágios Andréas. Samassa bastionissa on Pyhälle Andreakselle omistettu kirkko, josta bastioni on saanut nimensä.
pienoiskuva|upright=1.06|Näkymä linnoituksesta. Nykyisin ylös linnoitukselle johtaa sen luoteispuolelta portaat, joissa on 857 askelmaa. Kansanperinteessä askelmia sanotaan olleen ja nykyisin 999, sen jälkeen kun Kolokotróniksen hevonen olisi hajottanut yhden.
Severi Pyysalo
Jaani Pekka Severi Pyysalo (s. 18. joulukuuta 1967 Pori ) on suomalainen vibrafonisti ja säveltäjä. Häntä on pidetty yhtenä maailman parhaimmista vibrafonisteista, mutta toisaalta kuvailtu melko tuntemattomaksi Skandinavian ulkopuolella. Pyysalo on tehnyt yhteistyötä useiden suomalaisten ja ulkomaisten jazzmuusikkojen kanssa ja säveltänyt myös taidemusiikkia.
Jacob Smith (näyttelijä)
Jonathan Jacob Charles William Smith (s. 21. tammikuuta 1990) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jake Bakerin roolistaan elokuvasta Villi tusina. Smithillä on yhtye My September Story, jossa hän soittaa siinä sähkökitaraa.
Severi Pyysalo
Nuoruus ja opinnot
Turusta kotoisin oleva Pyysalo alkoi soittaa rumpuja kuusivuotiaana, ja kolmen vuoden kuluttua hän aloitti klassisen musiikin opinnot Turun konservatoriossa, jossa hän myös tutustui tulevaan pääinstrumenttiinsa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran suurelle yleisölle Porin jazzjuhlilla vuonna 1982. Kahden vuoden kuluttua samoilla juhlilla muusikot Paquito D'Rivera ja Sarah Vaughan kuulivat Pyysalon soittoa ja pyysivät häntä soittamaan omissa esityksissään. Jo parin viikon kuluttua Pyysalo esiintyi Yhdysvalloissa D'Riveran kanssa. Samana vuonna julkaistiin Pyysalon ensimmäinen albumi Autumn Leaves Severi Comes.
Jacob Smith (näyttelijä)
Smith aloitti näyttelemisen 1990-luvun lopussa. Hän näytteli monissa tv-sarjoissa, kuten Viiden juttu ja Step by Step. Vuonna 1998 Jacob näytteli toimintakomediassa Pienet soturit sekä elokuvissa Troija.
Smithin perheeseen kuuluu veli Nathaniel ja sisko Natasha. Heidän vanhempansa ovat eronneet ja Jacob asuu isänsä kanssa Monorviassa.
Severi Pyysalo
Nuoruus ja opinnot
Vuonna 1987 Pyysalo pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan. Samana vuonna perustettiin, hänen ensimmäinen oma yhtyeensä No Hope Band. Yhtyeeseen kuuluivat Pyysalon lisäksi basisti Häkä Virtanen, rumpali Heikki Sandrén, saksofonisti Sonny Heinilä sekä kitaristi Pekka Luukka, ja se keikkaili muun muassa Jazzliiton kiertueella vuosina 1988 ja 1989 ja Jazz Middleheim -festivaaleilla Antwerpenissä, Belgiassa vuonna 1989. Samana vuonna No Hope Band kuitenkin myös hajosi, ja seuraavana vuonna syntyi The Front, Pyysalon toinen yhtye. Myös se keikkaili paljon, ja se valittiin pohjoismaisten radioiden jazzpäivillä Kööpenhaminassa heinäkuussa 1991 parhaaksi yhtyeeksi. The Front lopetti toimintansa vuonna 1994.
Pyysalo palkittiin vuonna 1988 Yrjö-palkinnolla.
Poppoo ja muut keskeiset yhtyeet
Pyysalo esiintyi ensimmäisen kerran yhdessä saksofonisti Jukka Perkon kanssa Pori Jazzissa vuonna 1986. Pyysalo liittyi Jukka Perko Quartettiin vuonna 1992, jolloin yhtye vaihtoi nimensä Perko-Pyysalo Poppooksi. Yhtyeessä soittivat lisäksi rumpali Marko Timonen ja basisti Eerik Siikasaari. Seuraavana vuonna Poppoolta ilmestyi albumi Garden of Time, joka palkittiin vuoden 1993 Jazz-Emmalla. Vuonna 1995 yhtye keikkaili Australiassa ja julkaisi levyn Uuno Kailas, joka sisälsi Perkon ja Pyysalon Uuno Kailaan runoihin säveltämiä kappaleita, jotka esitti Vesa-Matti Loiri. Vaihdettuaan nimensä The Poppooksi yhtye julkaisi kolmannen levynsä Varia vuonna 1998. Pyysalon ja Perkon yhteistyö on pysynyt tiiviinä, sillä he ovat esiintyneet yhdessä yli tuhat kertaa.
Vuonna 1999 Pyysalo, rumpali Marko Timonen sekä basisti Tuure Koski perustivat yhtyeen nimeltä Turgan Trio. Trio on julkaissut albumin Turgan vuonna 2004. Albumi on äänitetty Jazzliiton kiertueella vuonna 2003, ja se koostuu pääosin Pyysalon ja Kosken sävellyksistä. Toinen Pyysalon tärkeä kokoonpano on hänen, Jukka Perkon sekä kitaristi Teemu Viinikaisen vuonna 2002 perustama trio, joka konsertoi kirkoissa ympäri Suomea esittäen uudelleensovitettuja virsiä. Trio on julkaissut myös albumin, Kuunnelmia, joka ei kuitenkaan sisällä virsiä, vaan kolmikon omia sävellyksiä.
Muut projektit ja sävellykset
Pyysalo on tehnyt yhteistyötä lukuisien artistien kanssa. Vuodesta 1994 hän on soittanut ruotsalaisen basistin Anders Jorminin yhtyeessä, ja vuonna 1997 hän oli tanskalaisen pianistin Thomas Clausenin kanssa kiertueella Aasiassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa, ja hän on myös levyttänyt Clausenin kanssa. Hän esiintyi DJ Njassan kanssa vuoden 1997 Helsingin juhlaviikoilla, ja konsertti esitettiin suorana internetissä. Vuonna 2001 hän julkaisi saksofonisti Antti Sarpilan kanssa järjestyksessä toisen suomalaisen Blue Note -levyn New Moods – New Sounds. Lisäksi hän on soittanut muun muassa UMOn, Winter's Jazz Workshopin, Otra Vezin, McCoy Tynerin, James Newtonin, Zoot Simsin, Frank Fosterin sekä heavy metal -yhtye Kilven kanssa. Vuonna 2005 Pyysalo oli mukana The Five Corners Quintetin albumilla Chasin' the Jazz Gone By, ja hän on esiintynyt myös yhtyeen keikoilla. Pyysalon johtama trio kiersi vuonna 2010 Kauko Röyhkän kanssa esittäen Röyhkän kappaleista jazz-sovituksia.
Pyysalon sävellykset eivät rajoitu pelkkään jazziin. Hän on säveltänyt vuoden 1995 Helsingin juhlaviikoille teoksen lyömäsoittimille, ja vuonna 1996 teoksen Radion sinfoniaorkesterille. Vuonna 2006 kantaesityksensä sai hänen tuohon asti pisin teoksensa, Turun filharmonisen orkesterin tilaama 25-minuuttinen konsertto orkesterille, ja viikkoa myöhemmin kantaesitettiin hänen UMOlle säveltämänsä Funeral Blues. Lisäksi Pyysalo on säveltänyt musiikin Pikku Kakkosessa lastenohjelmaan Grimmin satuja jonka esitti Sinikka Sokka.
Grönlanninvita
Grönlanninvita (Groenlandia densa) on vesikasvilaji, joka on ainoa vitakasveihin kuuluvassa Groenlandia-suvussa.
Ulkonäkö
Grönlanninvita kasvaa 10–50 senttimetriä pitkäksi. Se muistuttaa lehdiltään ahvenvitaa, mutta lehdet kasvavat tiheässä ja kasvi on kasvutavaltaan taajempi. Sen lehtiasento on vastakkainen, kun vidoilla on kierteinen lehtiasento.
Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema
Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema  on  Puolan suurin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee Okęciessa, 11 kilometriä Varsovasta etelään. Virallisen nimensä se on saanut vuonna 2001 tunnetun puolalaisen säveltäjän Frederic Chopinin mukaan. Ennen lentoasema tunnettiin Okęcien kansainvälisenä lentoasemana, joka nimi on yhä yleisessä käytössä. thumb|210px|left|A-terminaali thumb|210px|left|Sisänäkymä A-terminaalin lähtöhallista thumb|210px|left|Junayhteys lentoasemalta Varsovan keskustaan Lentoasema käsittelee 50 % kaikesta Puolaan suuntautuvasta liikenteestä. Varsovasta ja Varsovaan liikennöidään noin 100 päivittäistä vuoroa. Suosituimmat ulkomaankohteet ovat Lontoo, Frankfurt, Pariisi ja Amsterdam, kotimaanliikenteessä Krakova, Wrocław ja Gdańsk.
Grönlanninvita
Levinneisyys
Grönlanninvita esiintyy Euroopassa ja Euroopan lähialueilla, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Kaukasiassa. Pohjoismaissa se on kasvanut levinneisyysalueensa pohjoisrajalla harvinaisena Tanskassa ja aiemmin myös Etelä-Ruotsissa, mutta on hävinnyt sukupuuttoon molemmissa maissa. Se on kasvanut myös Skotlannissa ja Liettuassa, mutta hävinnyt näistä maista. Grönlannissa grönlanninvitaa ei esiinny.
Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema
Historia
Nykyisen lentoaseman maa-alue on ollut ilmailukäytössä jo vuodesta 1910. Lentoasema otettiin matkustajaliikenteen käyttöön vuonna 1934, jolloin ensimmäinen terminaali valmistui.
Grönlanninvita
Elinympäristö
Grönlanninvita kasvaa makeassa vedessä, yleensä kirkkaassa ja emäksisessä vedessä. Sen elinympäristöjä ovat joet, järvet, lammikot, purot ja kanavat.
Frédéric Chopinin kansainvälinen lentoasema
Historia
Toisen maailmansodan aikaan lentoaseman infrastruktuuri tuhottiin lähes täydellisesti. Vuonna 1969 valmistui uusi kansainvälisten lentojen terminaali, mutta kotimaanliikenne sai tyytyä vanhaan, toista maailmansotaa edeltävään terminaaliin. Terminaali 1 peruskorjattiin vuonna 1992 niin, että sieltä pystyttiin operoimaan kotimaista ja kansainvälistä liikennettä. Uusi suurempi Terminaali 2 valmistui vuonna 2008. Tämän jälkeen ykkösterminaali on ollut pääasiassa halpalentoyhtiöiden ja SkyTeam-allianssin yhtiöiden käyttössä.
<!--- vanhentunut, terminaalijärjestelyt muuttuneet 2008-2009 vrt pl-wiki
Etiuda-terminaali
Tämä terminaali palvelee halpalentoliikennettä.
Rahtiyhtiöt
-->
Luna 7
Luna 7 oli Neuvostoliiton kuuluotain, joka yritti pehmeää laskeutumista Kuun pinnalle. Jarrutusrakettijärjestelmä käynnistyi liian aikaisin ja luotain törmäsi kuun pintaan Myrskyjen valtamereen Oceanus Procellarumiin 7. lokakuuta 1965, viisi kuukautta sen jälkeen kun Luna 5 oli tuhoutunut lähes samalla tavalla.
Edgar Degas
Edgar Degas (19. heinäkuuta 1834 Pariisi – 27. syyskuuta 1917 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Degas luokitellaan usein impressionisteihin, mutta hänen töissään on monenlaisia vaikutteita muistakin tyyleistä. Degas’n töistä tunnetuimpia ovat hänen balettitanssijoita kuvaavat maalauksensa.
Elämä ja ura
Hilaire-Germain-Edgar De Gas syntyi varakkaaseen pariisilaisperheeseen 19. heinäkuuta 1834. Hän muutti sukunimensä kirjoitusasua myöhemmällä iällään. Hänellä oli neljä pikkuveljeä. Isä Auguste oli pankinjohtaja ja taiteesta kiinnostuneena tuki Edgarin piirtämisharrastusta. Hänen äitinsä, New Orlensissa Yhdysvalloissa syntynyt Marie-Célestine kuoli, kun Edgar oli 13-vuotias. Edgar opiskeli oikeustiedettä, mutta hän jätti opintonsa kesken omistautuakseen maalaamiselle. Isänsä varakkuuden ansiosta Edgar sai maalata vapaasti ilman taloudellisia vaikeuksia. Hänen ensimmäinen taideopettajansa oli Louis Lamothe. Degas jäljensi tauluja Louvressa, oleskeli vuosina 1856–1859 Italiassa sukulaistensa luona ja tutustui samalla renessanssimestareiden töihin. Palattuaan Pariisiin vuonna 1859 hän avasi oman ateljeen rue Madamella. Italiaan hän palasi senkin jälkeen useita kertoja: siellä hän teki paljon muotokuvamaalauksia sukulaisistaan ja suuria historiallisaiheisia sommitelmia.
Degas tutustui vuonna 1862 Édouard Manet’hen, joka esitteli hänet ryhmälle nuoria taiteilijoita, joista tuli myöhemmin tunnettuja impressionisteja. Degas’n maalaukset kuvasivat noina vuosina usein teatteria ja musiikkiesityksiä. Hän oli maalannut aluksi pehmeästi Ingresiä muistuttavaan tyyliin ja säilytti klassiseen perinteeseen liittyvän ilmaisutavan, kunnes 1860-luvulla siirtyi impressionistiseen suuntaan.
Degas’n isä kuoli vuonna 1874, minkä seurauksena hän joutui maksamaan pois isän pankin vararikon jättämät suuret velat. Sen vuoksi hänen piti myydä kotitalonsa ja suuren osan yksityisestä taidekokoelmastaan. Hänen piti myös alkaa etsiä ostajia omillekin töilleen, mitä hän ei aikaisemmin ollut juurikaan tehnyt. Degas osallistui siksi impressionistien näyttelyihin seitsemän kertaa vuosina 1874–1886. Hänen maalauksensa menivät hyvin kaupaksi, sillä ne oli maalattu virtuoosimaisella tekniikalla, eikä niitä siksi voitu syyttää hutiloiden tehdyiksi, mistä muita impressionisteja usein syytettiin.
thumb|Valokuva Degas'sta, n. 1895. Degas’n näkö heikkeni hänen vanhetessaan, joten hän alkoi käyttää pastelliliituja ja keskittyä aiempaa enemmän kuvanveistoon. Vuoden 1908 jälkeen hän ei enää tehnyt paljonkaan taidetta, ja neljä vuotta myöhemmin hän lopetti kokonaan. Hänen teoksensa Puomin ääressä harjoittelevia balettitanssijoita myytiin samana vuonna impressionistiselle työlle ennätyshintaan New Yorkissa.
Tyyli ja tekniikka
Degas mielletään yleensä impressionistiksi. Kuitenkin vain muutama piirre hänen taiteessaan liittää hänet impressionisteihin, kuten halu tallentaa ympäröivää todellisuutta uudella ja vapaamuotoisella tavalla. Degas ei kuitenkaan ollut muiden impressionistien tapaan kiinnostunut maisemista eikä hienovaraisista valoleikeistä, vaan ennen kaikkea viivasta. Hän suosi sisätiloja kuten teattereita ja kahviloita ulkomaalauksen sijaan. Degas’n taide oli hänen itsensä mukaan tulosta pohdiskelusta ja suurten mestarien tutkimisesta, ei spontaaniudesta. Hän pitikin työn esivalmistelua hyvin tärkeänä. Degas määritteli itsensä taiteilijana ”realistiksi” tai ”riippumattomaksi”. Degas’n esikuvia olivat esimerkiksi Ingres sekä japanilaiset puupiirrokset.
Uransa alkuvaiheessa Degas käytti perinteisiä öljyvärejä, mutta hän kokeili myöhemmin muitakin materiaaleja kuten pastelleja ja pahvia maalauspohjana. Hän oli kiinnostunut myös kaiverruksesta, monotypiasta ja valokuvauksesta, ja hän kokeili maalatessaan monenlaisia tekniikoita.
Degas’n tuotanto muistetaan erityisesti balettitanssijoita edustavista maalauksista ja veistoksista. Hän tuotti yhteensä noin 1 500 balettitanssijoita kuvaavaa teosta. Hän kuvasi myös paljon peseytyviä tai itseään kuivaavia naishahmoja luonnollisissa asennoissa. Vuosina 1859–1865 Degas maalasi historiallisia aiheita.
Pirri
José Martínez Sánchez eli Pirri (s. 11. maaliskuuta 1945 Ceuta, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi valtaosan urastaan Real Madridissa.
Ura
Pirri oli pelipaikaltaan libero tai puolustava keskikenttäpelaaja. Hän syntyi Pohjois-Afrikassa Espanjalle kuuluvassa Ceutan kaupungissa ja aloitti jalkapalloilun paikallisseuroissa Imperio de Riffien, Sociedad Deportiva Ceuta ja Atlético de Ceuta. Vuonna 1963 hän muutti opintojen perässä Granadaan ja pelasi kaudella 1963–1964 kaupungin joukkueessa Granada CF:ssä. Hyvät otteet toivat paikan Espanjan amatöörimaajoukkueessa (selección de aficionados) ja myös uudelleenrakennustilassa ollut Real Madrid kiinnostui pelaajasta.
Pirri liittyikin Real Madridin kokoonpanoon kesällä 1964 ja edusti seuraa tulevat 16 kautta. Hän debytoi Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa 8. marraskuuta 1964 klassikko-ottelussa Barcelonaa vastaan. Madridin 4–1-voittoon päättyneessä ottelussa hän pelasi numerolla 10 ja korvasi edellisessä ottelussa ulosajetun Ferenc Puskásin. Pirri kuului täysin espanjalaisista pelaajista koostuneeseen niin sanottuun Ye-yé-sukupolveen, joka voitti seuran kuudennen Euroopan cupin vuonna 1966. Tämän lisäksi hän oli mukana voittamassa kymmentä Espanjan pääsarjamestaruutta ja neljää Espanjan cupia. Pirri tunnettiin hyvin taistelutahtoisena pelaajana ja hän muun muassa pelasi solisluu murtuneena Espanjan cupin loppuottelussa vuonna 1968, josta hyvästä hänet palkittiin Laureadalla. Se on Real Madridin suurin pelaajilleen myöntämä kunnianosoitus, jonka sittemmin vain Gregorio Benito on saanut vastaanottaa.
Espanjan A-maajoukkueessa Pirri pelasi 41 ottelua ja teki 16 maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuosien 1966 ja 1978 MM-kilpailuissa.
Pelaajauransa kaksi viimeistä kautta 1980–1982 Pirri edusti meksikolaista Pueblaa. Meksikossa hän sai päätökseen lääkärinopintonsa ja palattuaan Espanjaan hän liittyi Real Madridin lääkintähenkilökuntaan. Vuosina 1996–2000 Pirri toimi Real Madridin urheilutoimenjohtajana. Hän on ollut naimisissa näyttelijä Sonia Brunon kanssa vuodesta 1969.
Leevi Meriläinen
Leevi Matias Meriläinen (s. 13. elokuuta 2002 Oulu) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura Ottawa Senatorsin organisaatiossa. Hän pelaa pääasiassa AHL-joukkue Belleville Senatorsissa.
Seuraura
Meriläinen on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti kauden 2017–2018 päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 Meriläinen voitti Kärppien ja Haukiputaan Ahmojen B2-nuorten yhdistelmäjoukkueessa B2-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2019–2020 hän nousi Kärppien A-nuoriin, jossa Meriläinen toimi joukkueen pääasiallisena kakkosmaalivahtina ikätoverilleen Joel Blomqvistille. Hän puki kauden aikana myös kolmeen SM-liigaotteluun, mutta Meriläinen jäi kuitenkin ilman peliaikaa. 26. joulukuuta 2019 vierasottelussa JYPiä vastaan hän oli Kärppien luukkuvahtina täydentämässä erikoista tilannetta, sillä myös pelaava maalivahti Joel Blomqvist oli Meriläisen tapaan vain 17-vuotias. Kärpät lähti otteluun alaikäisellä maalivahtikaksikolla, kun Patrik Rybár ei ollut käytettävissä ja Justus Annunen oli alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Ottawa Senators varasi Meriläisen kolmannella kierroksella 71. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Harjoituskaudella 2020–2021 hän muodosti Kärppien maalivahtikaksikon Joel Blomqvistin kanssa, kun sekä Patrik Rybár että Justus Annunen olivat loukkaantuneina. Meriläinen pelasi Kärppien SM-liigajoukkueessa kahdessa 3vs3 Superseriesin ottelussa. Hän ja Blomqvist muodostivat joukkueen maalivahtikaksikon myös runkosarjan kahdella ensimmäisellä kierroksella, mutta Blomqvist pelasi molemmat ottelut. Meriläinen puki kauden aikana kaikkiaan neljään runkosarjaotteluun, mutta hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa. Meriläinen toimi Kärppien U20-joukkueen pääasiallisena ykkösmaalivahtina. Hän voitti U20 SM-sarjan hopeaa ja Meriläinen valittiin toiseen tähdistökentälliseen. Tammikuussa 2021 hän teki Kärppien kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen.
Kesäkuussa 2021 Meriläinen teki hieman yllättäen ennen ensimmäistäkään miesten sarjoissa pelattua ottelua kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella on 838 333 dollaria. Meriläinen saa sopimuksestaan myös 80 000 dollarin allekirjoitusbonuksen kaudessa. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL-sopimuksen tehnyt oululaislähtöinen maalivahti. Heinäkuussa OHL-joukkue Kingston Frontenacs varasi Meriläisen 48. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Saman kuun lopulla hänen vahvistettiin sitoutuvan seuraan kaudeksi 2021–2022. Meriläinen nousi Frontenacsin selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja hän pelasi 53 runkosarjaottelua torjuen 31 voittoa ja kaksi nollapeliä sekä 11 playoff-ottelua torjuen viisi voittoa.
Meriläinen palasi Kärppien vahvuuteen kaudeksi 2022–2023. Hän teki liigadebyyttinsä runkosarjan neljännellä kierroksella 24. syyskuuta 2022 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Meriläinen torjui Kärppien 4–1-voittoon päättyneessä ottelussa 16 kertaa. Liigauransa ensimmäisen nollapelin hän pelasi 12. lokakuuta 2022 Vaasan Sportia vastaan. Meriläinen torjui Kärppien 4–0-voittoon päättyneessä ottelussa 20 kertaa. Jarmo Tauriainen ja Allu Tuppurainen valitsivat hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Meriläinen nousi kauden edetessä Kärppien pääsialliseksi vastuunkantajaksi, kun Joel Blomqvist loukkaantui joulukuussa ja oli sivussa runkosarjan loppuun. Hän pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 42 runkosarjaottelua torjuen 18 voittoa varsinaisella peliajalla. Runkosarjan viidenneksi viimeisellä kierroksella 1. maaliskuuta 2023 Meriläinen torjui kauden kahdeksannen ja viimeiseksi jääneen nollapelinsä vieraissa Pelicansia vastaan, jolla hän nousi SM-liigan kaikkien aikojen eniten nollapelejä torjuneeksi tulokasmaalivahdiksi ohi Juuse Saroksen (2013–2014). Meriläinen joutui kuitenkin sivuun runkosarjan jälkeen, eikä hän ollut Kärppien päävalmentaja Lauri Marjamäen mukaan pelikunnossa pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Meriläinen oli kauden päätteeksi kolmen kärkifinalistin joukossa ehdolla SM-liigan vuoden tulokkaalle myönnettävän Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittajaksi, mutta hän sijoittui äänestyksessä lopulta kolmanneksi, kun palkinnon vei Jukureiden hyökkääjä Niko Huuhtanen.
Kärppien kauden päätyttyä ja Meriläisen kuntouduttua vammastaan hän liittyi maaliskuussa 2023 AHL-joukkue Belleville Senatorsin vahvuuteen. AHL-debyytissään 1. huhtikuuta 2023 Toronto Marliesia vastaan Meriläinen torjui Senatorsille heti nollapelin, kun joukkue voitti ottelun lukemin 4–0. Hän torjui ottelussa 41 kertaa. Jo seuraavana päivänä Meriläinen kutsuttiin Ottawa Senatorsin NHL-joukkueen vahvuuteen, kun Mads Søgaard joutui sivuun sairastumisen vuoksi. Hän teki NHL-debyyttinsä 4. huhtikuuta 2023 vieraissa Carolina Hurricanesia vastaan. Meriläinen torjui Senatorsin 3–2-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 34 kertaa. Hän pelasi kaksi NHL-ottelua, joiden jälkeen hänet lähetettiin takaisin farmiin. Meriläinen pelasi Belleville Senatorsissa kaikkiaan neljä runkosarjaottelua.
Maajoukkueura
Meriläinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti hopeaa. Meriläinen pelasi suurimman osan Suomen otteluista, kunnes hieman yllättäen Juha Jatkola joukkueen maalinsuulle välieräotteluun Ruotsia vastaan. Hän kantoi Suomen torjuntavastuun myös finaaliottelussa Kanadaa vastaan. Yhteensä Meriläinen on pelannut 13 nuorten maaottelua.
Muuta
Meriläinen on maininnut yhdeksi esikuvakseen Pekka Rinteen.
Kangasniemi
pienoiskuva|250px|Meijerinlahden rantaa kirkonkylässä. pienoiskuva|250px|Kunnantaloa. Kangasniemi on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Savon maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kangasniemen naapurikuntia ovat Hankasalmi, Hirvensalmi, Joutsa, Mikkeli, Pieksämäki ja Toivakka.
Maantiede
Suomen kauneimmaksi kunnaksikin valittu Kangasniemi sijaitsee valtatie 13:n varressa, Jyväskylän ja Mikkelin välimailla. Pieksämäki sijaitsee myös Kangasniemen koillisnaapurissa. Suurimmat järvet kunnan alueella ovat Puula (Suomen 12:nneksi suurin järvi, järven pinta-ala oli vielä 1800-luvulla 8:nneksi suurin, mutta myöhemmin veden pintaa laskettiin noin 2,5 metrillä) ja Kyyvesi. Myös Kutemajärvi on tunnettu nimestään ja Etelä-Savon vuoden kylä -tittelistään. Kutemajärvi sijaitsee Pieksämäentien varrella. Muita alueen järviä ovat esimerkiksi Mallos ja Synsiö. Rantaviivaa Kangasniemellä on yli 1 550 kilometriä. Pääosa väestöstä asuu kunnan keskustaajamassa. Kunnassa on 3 596 kesämökkiä, ja kesäasukkaiden myötä asukasluku kaksinkertaistuu.
Historia
Hämeen ja Savon rajamailla sijaitseva Kangasniemi erotettiin Pieksämäestä omaksi pitäjäkseen 1600-luvulla.
1800-luvun puolivälin nälkävuosina tehtiin tie Kangasniemeltä Joutsaan hätäaputöinä.
Hallinto ja politiikka
Kangasniemen kunnanjohtaja on ollut vuodesta 2021 lähtien Kimmo Kainulainen. Häntä ennen kunnanjohtajana toimi Risto Nylund.
Kunnanvaltuusto
Kangasniemen kunnanvaltuustossa on 27 paikkaa, ja sen puheenjohtaja on Tommi Vehmala. Kaudella 2021–2025 paikkajako on seuraava :
Eduskuntavaalit 2019
Eduskuntapuolueita kannatettiin Kangasniemellä vuoden 2019 eduskuntavaaleissa seuraavasti :
Talous ja työllisyys
Talouselämä koostuu alkutuotannosta (24 %), jalostuksesta (21 %), palveluista (50 %) ja luokittelemattomista (5 %). Kunnassa on suuret metsävarat, noin 12 miljoonaa kuutiometriä, ja vuodessa metsää kasvaa lisää noin 500 000 kuutiometriä. Kangasniemellä sijaitsee myös turismia lisäävä Puula Golf -golfkenttä.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kangasniemellä oli 5 549 asukasta, joista 2 800 asui taajamassa, 2 702 haja-asutusalueilla ja 47:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kangasniemen taajama-aste on 50,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kangasniemen kirkonkylä.
Palveluja
Kirkonkylällä sijaitseva Kangasniemen hyvinvointikeskus tarjoaa kuntalaisille perusterveydenhoitoa.
Koulutus
Luokka-asteiden 0–6 esi- ja peruskouluopetusta annetaan alakouluissa, joita ovat Beckerin, Kalliolan, Koittilan ja Vuojalahden koulut. Äkryn ja Otto Mannisen koulut lakkautettiin vuonna 2021. Kangasniemen ainoa yläkoulu (luokka-asteet 7–9) on Kankaisten koulu. Sen vieressä sijaitseva Kangasniemen lukio tarjoaa yleissivistävää toisen asteen opetusta.
Vapaaehtoista sivistystä jakaa Puulan seutuopisto, joka on Joutsan, Kangasniemen ja Toivakan kuntien alueella toimiva kansalaisopisto.
Kulttuuri
Kangasniemen nimikkoruoaksi valittiin 1980-luvulla ”ruakarokka”, hernekeiton muunnelma jossa on myös naurista ja suurusteena ruisjauho. Muiksi pitäjäruoiksi nimettiin nuoret perunat ja paahtosuolat (sama kuin apposet), tappaiskeitto ja imelletty marjapuuro.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kangasniemellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat :
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Kangasniemellä toimii Kangasniemen helluntaiseurakunta.
Maktum ibn Rašid Al Maktum
Šeikki Maktum ibn Rašid Al Maktum (, 1943, Šindagha, Dubai – 4. tammikuuta 2006) oli Arabiemiirikuntien varapresidentti ja pääministeri sekä Dubain emiiri.
Kangasniemi
Tunnettuja kangasniemeläisiä
Tunnettuihin kangasniemeläisiin kuuluvat runoilija ja suomentaja Otto Manninen, ja kuplettilaulaja Hiski Salomaa, jotka molemmat olivat kotoisin Kangasniemeltä. Otto Mannisen perheellä oli Kangasniemellä myös kesäpaikka, ja hänen poikansa Antero Manninen kirjoitti Kangasniemen historian. Kangasniemeläissyntyinen Reinhold von Becker oli filosofian tohtori, historian dosentti ja apulaisprofessori, suomen kielen tutkija ja viljelijä. Von Beckerin mukaan on nimetty Kangasniemellä Beckerin koulu ja Beckerintie.
Maktum ibn Rašid Al Maktum
Maktumista tuli pääministeri 9. joulukuuta 1971 ja toimi virassa 25. huhtikuuta 1979, jolloin virkaan nousi hänen isänsä šeikki Rašid ibn Sa’d Al Maktum. Isänsä kuoleman jälkeen 7. lokakuuta 1990 hän palasi pääministeriksi ja nousi myös Dubain hallitsijaksi. Hän oli molemmissa tehtävissä aina kuolemaansa asti.
Kangasniemi
Tunnettuja kangasniemeläisiä
Runoilija ja taidemaalari Ragnar Ekelund ja hänen veljensä arkkitehti Hilding Ekelund syntyivät Kangasniemellä.
Maktum ibn Rašid Al Maktum
Šeikki Maktum toimi myös Arabiemiirikuntien virkaatekevänä presidenttinä 2.–3. marraskuuta 2004 šeikki Zayid ibn Sultan Al Nahyanin kuoltua kunnes Khalifa ibn Zayid Al Nahayan astui virkaan 4. marraskuuta.
Kangasniemi
Tunnettuja kangasniemeläisiä
Naisten hiihdon kuusinkertainen maailmanmestari Virpi Sarasvuo o.s. Kuitunen ja pituushypyn EM-pronssimitalisti Ringa Ropo ovat tunnetuimpia Kangasniemeltä kotoisin olevia urheilijoita.
Valkjärvi (Orivesi, Kutema)
Valkjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Kutemassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,2 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen luoteispuolella kohoaa Kutemavuori lähes 60 metriä korkeamalle ja sen juurella sijaitsee Kuteman kulmakunta. Järven pohjoisranta on etelärantaa jyrkempi. Sillä on kartan mukaan yksi saari järven länsipäässä. Järven rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 14199 ja valtatieltä 9, joka ohittaa järven alle 100 metrin päästä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Kutemajärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,2 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi lyhyttä metsäojaa, joista länsirantaan tuleva vaikuttaisi olevan laskuoja Kutemajärvestä. Järven laskuoja lähtee sen kaakkoispäästä ja se laskee yhdessä Kailajärven laskuojan kanssa 400 metrin päässä Kartiskajärveen. Ojalle tulee sillä matkaa pudotusta 1,0 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi oli ”Walkejärvi” ja siiteä oli piirretty laskuoja ”Iso Katetxx?”-järveen. Vuoden 1956 peruskartassa järven karttanimi oli ”Valkijärvi” ja sen laskuoja kulki kuin se tekee nykyään. Kutemajärven välisellä kannaksella kulki oja, jonka varrella oli Kuteman peltopalstoja. Järvi oli tuolloin autio, mutta vuonna 1977 sillä oli jo neljä mökkiä.
RMS Carpathia
RMS Carpathia oli Cunard Linen vuonna 1902 valmistunut matkustaja-alus, joka tuli tunnetuksi RMS Titanicin pelastustöihin osallistumisesta.
Rakentaminen
Carpathian rakensi Swan Hunter & Wigham Richardson Newcastlen telakallaan Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Carpathian uppoama oli 8 600 tonnia, pituus 164 metriä ja leveys 18 metriä, aluksen huippunopeus oli 14 solmua. Se pystyi kuljettamaan noin 1 700 matkustajaa. Laiva kastettiin 6. elokuuta 1902, ja se aloitti koeajonsa 22. huhtikuuta 1903, jotka päättyivät 25. huhtikuuta.
Käyttöhistoria
Carpathia lähti neitsytmatkalleen 5. toukokuuta 1903 Liverpoolista Bostoniin, Yhdysvaltoihin. Aluksella oli 204 toisen luokan ja 1 500 kolmannen luokan matkustajapaikkaa. Myöhemmin se aloitti säännöllisen linjaliikenteen Liverpoolista New Yorkiin. Marraskuussa 1903 laiva siirrettiin kuljettamaan unkarilaisia siirtolaisia, ja se liikennöi Triesten ja New Yorkin välillä vuoteen 1904 asti. Vuonna 1905 alus kunnostettiin niin, että siihen tuli 100 ensimmäisen luokan, 200 toisen luokan sekä 2 500 kolmannen luokan matkustajapaikkaa. Tämän jälkeen Carpathia aloitti liikenteen New Yorkin, Triesten ja lukuisten Välimeren satamien välillä.
Titanicin pelastustyöt
thumb|250px|[[Margaret Brown luovuttaa Carpathian päällikölle, Arthur Rostronille, hopeamaljan Titanicin pelastustöiden johdosta.]] Matkalla New Yorkista Unkariin 14. huhtikuuta 1912, Carpathian sähköttäjä Harold Cottam sai CQD-hätäviestin Titanicilta: "Titanic uppoaa keula edellä ja tarvitsee apua nopeasti."
Cottam ilmoitti viestistä välittömästi komentosillalle, josta viesti toimitettiin aluksen päällikölle, Arthur Rostronille. Rostron kyseli Cottamilta, oliko tämä aivan varma, että "uppoamaton" Titanic oli pyytänyt välittömästi apua. Cottamin vakuutettua päällikön hätäsanoman kiireellisyydestä Rostron komensi koneet täysillä eteen ja määräsi kurssin kohti Titanicin uppoamispaikkaa. pienoiskuva|254x254px|[[RMS Titanic|Titanicilta pelastuneita Carpathialla|alt=]] Laivan nimellistä huippunopeutta 14 solmua saatiin kasvatettua 16,5-17 solmuun, kun höyrykattiloiden varoventtiilit sääntöjen vastaisesti suljettiin, vapaavuorossa olleet lämmittäjät komennettiin töihin sekä laivan lämmitysjärjestelmä sammutettiin, jotta kaikki mahdollinen höyry saataisiin koneiden käyttöön. Alus oli tuolloin 93 kilometrin päässä Titanicista kaakkoon, mutta sen saapuessa neljän tunnin kuluttua paikalle 15. huhtikuuta 1912 kello 4 aamulla oli jo liian myöhäistä. Titanic oli uponnut lähes kaksi tuntia aikaisemmin. Carpathian höyrytessä kestävyytensä rajoilla yli aluksen suunnitellun huippunopeuden kohti Titanicin uppoamispaikkaa alkoi aluksella levitä huhuja, että Carpathia olisi itse joutunut onnettomuuteen. Laivan stuertit komensivat kuitenkin hätääntyneet matkustajat takaisin hytteihinsä ja sanoivat laivan olevan kunnossa. Vasta laivan saapuessa Titanicin pelastusveneiden lähettyville valkeni totuus Carpathian matkustajille. Aluksella ei ollut onnettomuuspaikalla enää paljon tehtävissä, ja se sai ainoastaan nostettua merestä pelastusveneissä olijat. Se pelasti 706 henkeä.
Pelastuneet palkitsivat päällikkö Rostronin hopeamaljalla ja kultamitalilla, jotka Margaret Brown luovutti. Rostron oli myöhemmin Yhdysvaltain presidentin William Howard Taftin vieraana Valkoisessa talossa, ja hänelle myönnettiin Kongressin kultamitali, korkein kunnianosoitus, jonka Yhdysvaltain kongressi saattoi hänelle myöntää. Britteinsaarilla kuningas Yrjö V löi hänet ritariksi.
Rostronista tuli myöhemmin Cunard Line -yhtiön kommodori eli vanhin päällikkö. Tämä kunnianosoitus myönnettiin vain poikkeuksellisen ansioituneille merikapteeneille. Häntä kutsuttiin liikanimellä "Sähkökipinä" poikkeuksellisen rivakan ja aikaansaavan luonteensa johdosta.
Carpathian uppoaminen
pienoiskuva|270x270px|Carpathia uppoaa Carpathia oli ensimmäisen maailmansodan aikana laivasaattueen mukana, kun Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene torpedoi aluksen 17. heinäkuuta 1918 Irlannin itärannikolla. Onnettomuudessa menehtyi viisi henkilöä. Eloon jääneet 218 matkustajaa ja miehistön jäsentä pelasti HMS Snowdrop seuraavana päivänä.
Yhdysvaltalainen kirjailija ja sukeltaja Clive Cussler löysi Carpathian hylyn vuonna 1999.
Grimstad
Grimstad on kaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Itä-Agderin läänissä Skagerrakin rannikolla. Sen rajanaapureita ovat Arendal idässä, Froland ja Birkenes pohjoisessa ja Lillesand lännessä. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Grimstadin kunnassa oli 21 594 asukasta.
thumb|left|Storgata Grimstadin keskustassa
Historia
Grimstadin puutavarasatama tunnetaan jo vuodelta 1528. Se oli luotsiasema vuonna 1791 ja sai kaupunkioikeudet  vuonna 1816. Purjelaivojen aikakaudella kaupunki kukoisti laivanrakennus- ja varustamotoiminnan ansiosta. Fjæren ja Landvikin kunnat liitettiin Grimstadiin vuonna 1971.
Elinkeinoelämä
Kaupungissa on huomattavaa laivanvarustamotoimintaa sekä öljynporaus- ja informaatioteknologian tuotekehitystä ja tuotantoa. Hedelmien, marjojen ja vihannesten tuotanto on tärkeää. Kaupungissa toimii erikoisoluistaan myös Norjan rajojen ulkopuolella tunnettu pienpanimo Nøgne Ø.
Urheilu
Kaupungin tunnetuin urheiluseura on FK Jerv. Se onnistui nousemaan jalkapallossa maan pääsarjaan kaudeksi 2022.
Koulutus
Grimstadissa toimii Agderin yliopiston tekninen tiedekunta ja osa taloustieteellistä tiedekuntaa.
Media
Grimstadissa ilmestyy paikallislehti Grimstad Adressetidende.
Meganísi (kunta)
Meganísi ( eli Δήμος Μεγανησίου, Dímos Meganisíou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Lefkaksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnan pinta-ala on 22,356 neliökilometriä ja väkiluku 1 041 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Katoméri.
Matti Airola
Matts Alexander (Matti Aleksanteri) Airola (vuoteen 1906 Bruus, 18. maaliskuuta 1882 Ruokolahti – 12. lokakuuta 1939 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1917. Sisällissodan aikana Airola johti Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasiainosastoa ja työväen pääneuvoston perustuslakivaliokuntaa. Hän oli harvoja vallankumousta arvostelleita punaisten johtohenkilöitä. Airola pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle ja kuoli Stalinin vainojen uhrina vuonna 1939.
Meganísi (kunta)
Meganísin kunta käsittää koko Meganísin saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat pienemmät saaret Kýthros, Skorpiós ja Spárti.
Matti Airola
Toimittajaksi ja politiikkaan
Airola lähti järjestötoimintaan koulunkäyntinsä päätettyään, mutta katsoi kuuluneensa työväenliikkeeseen jo lapsuudestaan. Hän kirjoitti Viipurissa ilmestyneeseen sosialidemokraattiseen Työ-lehteen sen perustamisesta 1904 lähtien. Suurlakon aikana Airola ja Hilja Pärssinen toimittivat Lakkolehti-nimistä monistettua sanomalehteä, jonka jakelusta vastasi Lyyli Latukka. Tammikuussa 1906 Airola valittiin Työn päätoimittajaksi. Kansanedustajaksi hänet valittiin vuonna 1908. 26-vuotias Airola oli nuorin sosialidemokraattien 83 kansanedustajasta.
Syyskuussa 1911 Airola organisoi Punaisenlähteentorille kuvernööri Frans von Pfalerin kieltoa uhmanneen mielenosoituksen, jossa vastustettiin keisari Nikolai II:n vahvistamaa Viipurin läänin alueliitossuunnitelmaa. Airolaa estettiin puhumasta torilla, jolloin hän kapusi pitämään palopuheensa sen laidalla sijainneen Viipurin maalaiskunnan virastotalon katolle. Mielenosoitus kärjistyi lopulta mellakaksi, jonka rauhoittamiseen tarvittiin sotaväkeä. TVälikohtauksen seurauksena poliisipäällikkö Vilho Pekonen karkotti Airolan Viipurin läänistä ja hän asettui Lahteen. Airola työskenteli aluksi Raivaajan toimittajana ja vuodesta 1912 lähtien asioitsijana.
Vuonna 1912 Airola oli myös vankilassa suorittaessaan lehtikirjoituksistaan langetettuja tuomioita majesteettirikoksesta ja kunnianloukkauksesta. Jälkimmäisessä Airolan katsottiin loukanneen venäläisen sotaväen kunniaa artikkelissaan ”Ryssäin uivain ruumisarkkujen päälliköt”. Lisäksi hän oli saanut sakkotuomion jumalanpilkasta kirjoituksen ”Ukko Jehovan tietämättömyys” johdosta. Kansanedustajana Airola edusti Viipurin läntistä vaalipiiriä vuoteen 1917 saakka, jolloin hänet valittiin viimeiselle eduskuntakaudelleen Hämeen eteläisestä vaalipiiristä.
Sisällissota
Syksyllä 1917 Airola valittiin työväen järjestyskaartin yleisesikuntaan. Sisällissodan käynnistyttyä Airola valittiin SDP:n uuteen puolueneuvostoon, jonka ensimmäisessä kokouksessa hän piti ainoan aseellista vallankumousta arvostelleen puheenvuoron. Airolan mukaan porvaristo olisi voitu painostaa kompromisseihin myös ilman väkivaltaa, jonka lisäksi hän pelkäsi vallankumouksen lopulta johtavan sotilasdiktatuuriin. Kielteisestä suhtautumisestaan huolimatta Airola otti vastaan kansanvaltuuskunnan sisäasiainvaltuutetun eli sisäministerin tehtävän, jota hän hoiti Hanna Karhisen kanssa. Lainopillisen tuntemuksensa johdosta Airola valittiin myös työväen pääneuvoston perustuslakivaliokunnan puheenjohtajaksi.
Neuvostoliitossa
Huhtikuun alussa kansanvaltuuskunta evakuoitiin Viipuriin, josta Airola pakeni Neuvosto-Venäjälle. Hän toimi Hatsinan suomalaisen seminaarin opettajana 1921–1925 ja Leningradin suomalaisen teknikumin suomen kielen opettajana 1925–1936. Opetustyönsä ohella Airola suomensi muun muassa oppi- ja tietokirjoja sekä julkaisi kaksi suomen kielen oppikirjaa. Vuonna 1927 hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden. Stalinin vainojen aikana Airola erotettiin virastaan ja tuomittiin heinäkuussa 1939 viideksi vuodeksi vankeuteen. Airola kuoli vankisairaalassa lokakuussa 1939. Hänet rehabilitoitiin poikansa pyynnöstä vuonna 1957.
Perhe
Matti Airolan puoliso oli Viipurissa syntynyt Hilja Siviä Korhonen (1881-1947), jonka kanssa hän solmi raastuvanoikeuden vahvistaman avioliiton vuonna 1906. Heidän poikiaan olivat toimittaja Eino Airola (1907-1984) ja kirjailija Veikko Airola. Ilmavoimissa palvellut Eino karkotettiin Leningradista vuonna 1942 ja hän asettui perheineen Uzbekistaniin.
Cujo
Omien sanojensa mukaan King ei muista kirjan kirjoitusprosessista mitään, koska oli niihin aikoihin pahasti kokaiiniriippuvainen, mutta myöntää siitäkin huolimatta pitävänsä teoksestaan.
Juoni
Trentonin perhe, johon kuuluvat isä Vic, äiti Donna ja heidän 5-vuotias poikansa Tad, on vastikään muuttanut uuteen kylään, jossa he tutustuvat autokorjaaja Camberien perheeseen ja heidän koiraansa Cujoon. Ihmisystävällinen Cujo saa lepakon puremasta vesikauhutartunnan, ja alkaa sairastuttuaan tappaa ihmisiä.
Kalmukki
Kalmukki tarkoittaa seuraavia asioita:
Tony Anselmo
Tony Anselmo (s. 18. helmikuuta 1960 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen animaattori ja ääninäyttelijä, joka tunnetaan ääniroolistaan Aku Ankkana.
Ura
Anselmo kiinnostui nuorena piirtämisestä. Hän esitteli 16-vuotiaana portfolionsa animaattoreille Ollie Johnstonille ja Jack Hannahille, jotka lähettivät Anselmon opiskelemaan kolmeksi vuodeksi Kalifornian taideinstituuttiin. Anselmo työskenteli opintojen jälkeen aluksi harjoittelijana ja myöhemmin animaattorina Disneyllä 1980-luvulla. Hän ystävystyi tuolloin Aku Ankan alkuperäisen ääninäyttelijän Clarence Nashin kanssa.
Animaattorina
Anselmo on toiminut animaattorina Disneyn tuottamien elokuvien parissa 1980-luvulta lähtien. Hän on työskennellyt muun muassa elokuvissa Basil Hiiri – Mestarietsivä, Oliver ja kumppanit, Leijonakuningas, Mulan sekä Nalle Puh ja Möhköfantti. Anselmo toimi 1990-luvulla myös hahmojen sommittelijana Simpsoneissa. Saatuaan roolin Aku Ankan ääninäyttelijänä, Anselmo on tehnyt vähemmän töitä piirtämisen parissa.
Ääninäyttelijänä
Anselmo ja pitkäaikainen Aku Ankan ääninäyttelijä Clarence Nash viettivät aikaansa usein yhdessä työpaikalla. Nash opetti käyttämiään tekniikoita Akun äänen tuottamiseksi Anselmolle. Hän oppi esittämään Akua vasta pitkäaikaisen harjoittelun jälkeen. Anselmo vieraili Nashin luona sairaalassa tämän sairastuttua leukemiaan vuonna 1985. Nash kertoi Anselmolle haluavansa tämän jatkavan Akun roolissa. Nashin samana vuonna tapahtuneen kuoleman jälkeen Anselmo on toiminut Aku Ankan äänenä vuodesta 1986 lähtien muun muassa Ankronikassa, Mikin Juhlashow'ssa,
Nokkapokassa, Akun tehtaassa, Mikin klubissa ￼￼￼￼ ja useassa videopelissä.
Pieni Ahvenjärvi (Orivesi, Kutema)
Pieni Ahvenjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Kuteman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Kutemajärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,7 metriä mpy.
Iso Ahvenjärvi (Orivesi, Kutema)
Iso Ahvenjärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Kuteman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Kalevi Olin
thumb|200px Kalevi Anders Wilhelm Olin [ulí:n] (5. lokakuuta 1945 Pyhäjärvi Ul – 26. toukokuuta 2023 Turku ) oli suomalainen Jyväskylän yliopiston apulaisprofessori (1987–1997) ja professori (1998–2005), joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–2007 Keski-Suomen vaalipiiristä. Tähän työhönsä liittyen Olin toimi myös Ranskan Strasbourgissa Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen varajäsenenä 2003–2007 ja sen yhteydessä muun muassa Euroopan neuvoston tiedealakomiteassa 2003 ja väestökomiteassa 2004–2007. Kansanedustajana Olin vaikutti sivistysvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa (EU-asiat), ulkoasiainvaliokunnassa ja tulevaisuusvaliokunnassa, jossa hän toimi myös varapuheenjohtajana. Lisäksi hän johti 1999–2003 ja 2003–2007 eduskunnan tietohallinnon johtoryhmää sekä eduskunnan Tutkijoiden ja kansanedustajien seuraa 2003–2007.
Olin oli mukana Jyväskylän kaupunginvaltuustossa 1980–2011 ja toimi sen puheenjohtajana 1996–1997 sekä varapuheenjohtajana 1988–1994 ja 2009–2011. Maakuntapolitiikkaan Olin osallistui Keski-Suomen liiton maakuntahallituksen puheenjohtajana 1993–1996 ja maakuntavaltuuston 1. varapuheenjohtajana 1997–2011. Vuonna 2009 hän oli ehdolla Euroopan parlamenttivaaleissa, muttei tullut valituksi 13 191 äänellään. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Olin sai vaalipiirissään SDP:n ehdokkaista kolmanneksi eniten ääniä, mikä yleensä on riittänyt valintaan. Puolue menetti vaalissa kolmannen paikkansa ja Olin jäi valitsematta sijoittumalla vaalipiirinsä kansanedustajan 1. varasijalle. Puolueensa toisesta eduskuntapaikasta hän jäi 87 äänen päähän.
Olin oli aktiivinen keskustelija ja pyydetty puhuja eri yhteiskunnallisiin tilaisuuksiin. Hän oli myös urheilupuolen järjestömies, sillä hän toimi Suomen Työväen Urheiluliiton (TUL) puheenjohtajana vuodet 1995–2007 sekä liiton valtuuston puheenjohtajana vuosina 1983–1995. Kansainvälisen työläisurheiluliiton (International Workers and Amateurs in Sports Confederation CSIT) ensimmäisenä suomalaisena puheenjohtajana Olin vaikutti 1996–2008. Vuonna 2008 hänet valittiin CSIT:n kunniapuheenjohtajaksi. Olin osallistui lisäksi kansanterveysjärjestöjen työhön toimimalla muun muassa Suomen Reumaliiton varapuheenjohtajana 1992–1996 ja valtuuston puheenjohtajana 1997–2002. Kaupunkisuunnittelua Suomessa ja Yhdysvalloissa opiskelleena sekä arkkitehtuurista kiinnostuneena hänet valittiin valtakunnallisen Alvar Aalto -seuran puheenjohtajaksi 2009–2012. Olinin harrastuksia olivat lukeminen, kirjoittaminen, taidenäyttelyt, teatteri ja tennis, jossa hän saavutti viisi Euroopan mestaruutta parlamenttien välisissä tenniskisoissa Suomen joukkueessa (Merikukka Forsius, Matti Saarinen ja Kalevi Olin).
Olin oli vahvana ehdokkaana Jyväskylän kaupunginjohtajaksi vuonna 2004 Pekka Kettusen tultua erotetuksi virasta erorahalla, jonka myöntämällä valtuusto ylitti toimivaltuutensa. Vaaliin tuli haastajaksi kokoomuksen Markku Andersson. Olin voitti ensimmäisellä kierroksella Anderssonin, mutta jäi yhden äänen päähän tarvittavasta enemmistöstä. Toisella ratkaisevalla vaalikierroksella Andersson voitti Olinin niin ikään yhdellä äänellä luvuin 30–29.
Kalevi Olinin kirjallinen toiminta käsittää yli 250 yksin tai yhdessä tuotettua tieteellistä ja kansantajuista suomen-, englannin-, ranskan- ja ruotsinkielistä julkaisua yhteiskunnasta ja liikunnasta suunnittelun ja päätöksenteon, politiikan, hallinnollisen johtamisen ja siirtolaisuuden näkökulmista. Poliitikkouransa päätettyään Olin jatkoi kirjallista toimintaansa. Hänet kutsuttiin aiemmin johtamansa urheilun maailmanjärjestön (CSIT) englanniksi ja ranskaksi julkaistavien 100-vuotisjuhlakirjojen toimittajaksi ja yhdeksi kirjoittajaksi. Teokset julkistettiin järjestön 100-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä Brysselissä lokakuussa 2013 (Olin, K. Ed. Sport, Peace and Development. International Worker Sport 1913-2013. Sportverlag. Vienna. Austria. 159 p. / Olin, K. Ed. Sport, Paix et Developpment. Sport Travailliste International 1913-2013. Sportverlag. Vienne. Autriche. 159 p.)
Olin oli naimisissa liikunnan ja terveystiedon opettaja Pirre Olinin kanssa. He asuivat Turussa ja Helsingissä. Sotilasarvoltaan Kalevi Olin oli kersantti (1966).