cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amfiteatteri
thumb|Rooman [[Colosseum.]] Amfiteatteri ( <, 'molemmin puolin' + 'teatteri') on rakennustyyppi, joka koostuu pyöreästä tai soikeasta näyttämöstä tai muusta esityspaikasta, jota ympäröi portaittain nouseva katsomo. Nykyään amfiteatterista puhutaan usein riippumatta siitä, onko katsomo puoliympyrän vai kokoympyrän muotoinen. Antiikkiin liittyvissä yhteyksissä amfiteatterilla tarkoitetaan kuitenkin aina roomalaista rakennustyyppiä, jossa katsomo ympäröi näyttämöä kaikilta puolilta, kun taas puoliympyrän muotoista, alun perin Kreikassa syntynyttä tyyppiä kutsutaan (kreikkalaiseksi) teatteriksi.
Roomalaiset amfiteatterit erosivat kreikkalaistyylisistä, puoliympyrän muotoisista teattereista paitsi muodoltaan, myös funktioltaan. Siinä missä teattereissa esitettiin näytelmiä, sekä tragedioita että komedioita, amfiteattereissa keskityttiin karkeampaan viihteeseen, etenkin raakoihin eläin- ja gladiaattoritaisteluihin. Amfiteattereihin kaikilla oli vapaa pääsy, ja niillä oli suuri merkitys kansan tyytyväisenä pitämisessä, jota kuvastaa hyvin ilmaus ”leipää ja sirkushuveja”. Istumapaikat määräytyivät yleensä yhteiskunnallisen aseman mukaan. Naiset kuitenkin joutuivat tavallisesti tyytymään kaikkein huonoimpiin paikkoihin katsomon yläosassa, kaukana näyttämöstä. Tämä ehkä johtui siitä, että amfiteattereissa esitettyjä näytöksiä ei pidetty naisille sopivina. Suurin ja tunnetuin antiikin aikainen amfiteatteri on 1. vuosisadalla jaa. Roomaan rakennettu Colosseum. Varhaisin säilynyt on Pompejin amfiteatteri (noin 70 eaa.).
Faijumin keidas
thumb|Paikallista maisemaa. Faijumin keidas (, Waḥet al-Fayyūm) on maantieteellinen alue Egyptiin kuuluvalla Libyan aavikolla. Nimestään huolimatta se ei ole varsinainen keidas, vaan Niilin sivu-uoman päähän maantieteelliselle painanteelle muodostunut järvi. Ihminen on sittemmin laajentanut uomaa ja teettänyt seudulle laajan viljelyalueen.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Alueen kartta.
Faijum on suurin piirtein kolmikulmainen maantieteellinen painanne. Kokoa sillä on pohjoisesta etelään noin 55 kilometriä ja idästä länteen noin 80 kilometriä. Ympäröivä alue on Libyan aavikkoa. Niilistä aluetta erottavat kalliot, joiden välistä suurin piirtein Asyutin kohdalta Niililtä poikkeaa alueelle tuleva sivu-uoma Bahr Yusuf. Faijum ei ole siis varsinainen keidas, vaan Niilin keinotekoisen sivu-uoman päähän muodostunut järvi. Vesiväylä on aikanaan ollut luonnollinen, mutta sitä on laajennettu rakentamalla merkittävästi jo muinaisen Egyptin kaudella. Aikanaan se on toiminut myös varojärjestelmänä, joka tasasi Niilin vedenkorkeutta suurien tulvien aikana. Ihmisen toiminnan takia alueelle on muodostunut laaja viljelyalue. Al-Fayyum eli Faijum on myös samanniminen kaupunki keidasalueella.
Historia
pienoiskuva|pysty|Nuorta naista esittävä [[Faijumin muumiomuotokuvat|Faijumin muumiomuotokuva toiselta vuosisadalta jaa.]]
Faijumin alueella on ollut ihmisasutusta jo esihistorialliselta ajalta lähtien ja sen seudulla sijaitsevat jotkin Pohjois-Egyptin varhaisimmista tunnetuista maatalousalueista. Egyptologit tuntevat sen kuitenkin erityisesti muinaisen Egyptin Keskivaltakunnan kaudelta, sekä myöhemmältä kreikkalais-roomalaiselta kaudelta. Keskivaltakunnan kaudella alueella tehtiin merkittäviä kastelujärjestelmien rakennushankkeita. Uskonnon saralla alue tunnettiin krokotiilipäisen jumalan Sobekin kulttialueena. Merkittäviä tuon ajan monumentteja alueella ovat Mediner el-Faijumin, Medinet Maadin ja Biahmun temppelit, sekä Amenemhet III:n pyramidikompleksi Hawarasa.
Alueella oli huonommin tunnettua asutusta Uuden valtakunnan kaudella ja myöhemmillä kausilla, mutta paremmin se tunnetaan hellenistiseltä kaudelta. Ptolemaios II rakennutti alueelle useita uusia asutuskeskuksia, ja kukoistus jatkui roomalaiskaudella. Tunnettuja kreikkalais-roomalaisia keskuksia olivat esimerkiksi Karanis, Soknopaiu Nesos, Tebtunis, Narmuthis, Krokodeilopolis ja Filadelfeia. Faijumin muumiomuotokuvat ovat keitaalta löydettyjä muotokuvia, joita oli tapana asettaa muumioiden kasvoille. Tapa on ollut alkujaan egyptiläinen, mutta maalauksiin omaksuttiin hellenistinen naturalistinen tyyli. Huomattava osa alueen asutuskeskuksista hylättiin 300-lukuun jaa. mennessä. Muutamien kaupunkien asutus kuitenkin jatkui ja niistä tuli huomattavia kristinuskon keskuksia.
Henri Victor Regnault
Henri Victor Regnault (21. heinäkuuta 1810 Aix-la-Chapelle, Ranska – 9. tammikuuta 1878 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen fyysikko ja kemisti, joka on tunnettu kaasujen ominaisuuksia ja lämpöoppia koskevista tutkimuksistaan.
Elämä ja ura
Poikana Regnault lähti Pariisiin ja sai työpaikan kangasliikkeestä, ja käytti vapaa-ajan opiskeluun. Hän pääsi Ecole Polytechniqueen ja siirtyi vuonna 1832 Ecole des Minesiin, jossa hän oppi kokeellista kemiaa. Muutamaa vuotta myöhemmin hänet nimitettiin kemian professoriksi Lyoniin. Vuonna 1840 hänet kutsuttiin takaisin Pariisiin, kun hänet nimitettiin Ecole Polytechniquen kemian professoriksi. Samalla hänet valittiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi kemian jaostoon. Seuraavana vuonna hänestä tuli College de Francen fysiikan professori. Vuonna 1847 hänet nimitettiin myös pääinsinööriksi kaivospiiriin ja vuonna 1854 Sévresin posliinitehtaan johtajaksi.
Kuopion kaupunginteatteri
Kuopion kaupunginteatteri on Kuopiossa sijaitseva Itä-Suomen suurin ammattiteatteri. Teatterinjohtaja on Tommi Auvinen.
Henri Victor Regnault
Elämä ja ura
Regnault suunnitteli lukuisa laitteita fysikaalisia mittauksia varten ja määritteli huolellisesti uudelleen monien kiinteiden aineiden, nesteiden ja kaasujen ominaislämmön sekä kaasujen lämpölaajenemiskertoimen. Hän osoitti, että kaikki kaasut eivät laajene yhtä paljon kuumennettaessa ja että Boylen laki on vain likiarvo. Hän teki myös merkittäviä tutkimuksia äänen etenemisnopeudesta ilmassa ja muissa kaasuissa. Hän teki myös useita tärkeitä orgaanisen kemian tutkimuksia ja kirjoitti aikanaan suositun oppikirjan Cours élémentaire de chimie, joka käännettiin useille kielille. Ranskan ja Saksan välisessä sodassa 1870-1871 hänen laboratorionsa tuhoutui, ja hänen poikansa Henri, taidemaalari, sai surmansa.
Kuopion kaupunginteatteri
Kuopion kaupunginteatterin ohjelmistossa on ollut, musikaaleja, puhenäytelmiä ja lastennäytelmiä. Keväällä 2020 ohjelmistossa oli omina uutuuksina valmistuivat Kaksoiselämää -musikaali, joka on rakennettu Juice Leskisen musiikin ympärille ja hiihtäjä Aino-Kaisa Saarisesta kertova Tahto.
Kuopion kaupunginteatteri tekee myös yleisötyötä, johon kuuluvat esimerkiksi tulevien esitysten avoimet harjoitukset ja kulissikurkistukset, joissa yleisö pääsee paikkoihin, joita se ei tavallisesti näe.
Historia
Teatterin historia juontaa juurensa 1900-luvun alkuun, sillä vuonna 1902 Kuopion Työntekijäin Yhdistys perusti Kuopion Näytelmäseuran, joka vuonna 1910 muutti nimensä Kuopion Työväen Teatteriksi. Vuonna 1918 Kuopioon perustettiin myös toinen ammattiteatteri, Kuopion teatteri, jonka toiminta loppui kuitenkin 1920-luvulla varojen puutteeseen. Sen toiminnan jatkajaksi tuli Savon Näyttämö, joka toimi muutaman vuoden lähinnä harrastajateatterina. 1930-luvulla keskusteltiin Kuopion eri teatteritahojen yhdistämisestä, mutta se tapahtui vasta 27. elokuuta 1940, jolloin perustettiin Kuopion Yhteisteatteri. Vuoden 1976 alusta teatteri muuttui kunnalliseksi laitokseksi ja sai samalla uuden nimen Kuopion kaupunginteatteri.
Kuopion Yhteisteatteri toimi vuoteen 1959 asti Kuopion Työväentalossa, josta se siirtyi muutamaksi vuodeksi Pohjois-Savon ammattioppilaitoksen juhlasalin näyttämölle. Nykyinen teatterirakennus vihittiin käyttöön 1963, ja se on teatterin päänäyttämö. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Risto-Veikko Luukkonen ja Helmer Stenros.
Nykypäivä
Kuopion kaupunginteatterin 2000-luvun ensi vuosikymmenen suurin tuotanto oli Minna Canthin juhlavuodeksi 2007 valmistunut Minna -musikaali.
Teatterirakennukselle tehtiin peruskorjaus 2012–2014. Uudistuneessa talossa on kaksi katsomoa: 464-paikkainen Minna-näyttämö ja 184-paikkainen Maria-näyttämö. Rakennuksen ulkopuolelle tehtiin ulkoilmanäyttämö. Vanhan osan pinta-ala on 5 500 m² ja uuden laajennuksen 2 300 m². Teatterin palveluihin kuuluu myös tilavuokraus.
Tanssiteatteri Minimi siirsi esitystoimintansa Kuopion kaupunginteatterin tiloihin vuoden 2019 alusta. Kuopion kaupunginteatteri ja Tanssiteatteri Minimi tuottavat vuosittain esityksiä myös yhdessä.
Tunnustukset
Kuopion kaupunginteatteri oli ehdolla Vuoden teatteriksi 2007. Kuopion kaupunginteatteri sai 2009 Suomen Näytelmäkirjailijaliiton myöntämän Kiitos kotimaisesta näytelmästä 2008 -adressin. Sen saa teatteri, jolla on ollut eniten liiton edustamia kotimaisia näytelmiä ohjelmistossaan. Se on myönnetty Kuopion kaupunginteatterille myös vuosina 1975 ja 1989.
Titta Keinänen
Titta Keinänen (s. 28. lokakuuta 1993 ) on suomalainen karateka. Hän voitti EM-pronssia vuonna 2019 ja ensimmäisenä suomalaisena vuonna 2018 Karate1 Premier League -osakilpailun. Keinänen valittiin tammikuussa 2019 Vuoden läpimurto -urheilijaksi Suomessa.
Elämä ja ura
Keinänen varttui Honkilahden kylässä Eurassa. Perheessä oli viisi lasta, joista Titta oli keskimmäinen ja ainoa tyttö. Hän aloitti karaten yhdeksänvuotiaana isänsä Kai Keinäsen valmennuksessa.
Chianti
thumb|300px|right|Chiantin eri variaatioiden viljelyalueet Toscanan maakunnissa. Sininen alue on alkuperäinen Chianto Classicon tuotantoalue.
Chianti on italialainen punaviini. Sitä tuotetaan Keski-Italiassa Toscanan alueella Sienan, Arezzon, Pisan, Pistoian ja Praton maakuntien sekä Firenzen metropolikaupungin alueella. Chianti DOP -laatuviinien (DOCG, Classico, Vin Santo del Chianti, Vin Santo del Chianti Classico) tuotantomäärä on vuosittain runsas miljoona hehtolitraa (1,14 milj. hl vuonna 2016).
Titta Keinänen
Paluu karateen ja nousu maailmanhuipulle
20-vuotiaana Keinänen päätti palata karaten pariin. Hänen isänsä Kai Keinänen siirtyi vuoden 2017 alusta puolipäivätoimiseksi ammattivalmentajaksi ja vuoden 2018 alusta kokopäivätoimiseksi karaten olympiavalmentajaksi. Titta Keinänen vaihtoi vuonna 2017 kevyemmistä sarjoista yli 68 kilogrammaisten sarjaan.
Chianti
Chianti sekoitetaan eri rypäleistä tavallisesti siten, että siinä on 70 % Sangiovesea, 15 % Canaioloa ja 15 % Malvasia Biancaa. Chiantit ovat puolikovia ja keskitäyteläisiä viinejä. Niiden maku on kevyehkön marjainen.
Titta Keinänen
Paluu karateen ja nousu maailmanhuipulle
Huhtikuussa 2018 Keinänen voitti Marokossa järjestetyn Karate1 Premier League -kilpailun ensimmäisenä suomalaisena. Hän voitti toisen osakilpailun Turkissa kesäkuussa 2018. Vuoden 2018 maailmanmestaruuskilpailuissa Keinänen oli seitsemäs. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli toinen.
Chianti
Chiantia valmistetaan seitsemänä eri variaationa: Classico, Rùfina, Colli Senesi, Colli Fiorentini, Montalbano, Colli Aretini ja Colline Pisane. Näistä vain Chianti Classico on peräisin Chiantin viljelyn sydänmailta. Normaalisti Chianti kypsyy 4–7 kuukautta. Pidempään, 38 kuukautta, kypsynyttä Chiantia voi kutsua Chianti Riservaksi. Viinipullon kaulassa oleva mustan kukon (Gallo nero) leima tarkoittaa, että viinintuottaja kuuluu Classicon alueen osuuskuntaan.
Chiantille leimallista on usein pullon alaosan ympärille tehty niinipunos. Sen keksijänä pidetään vuosina 1809–1880 elänyttä paroni Bettino Ricasolia, joka on myös vakiinnuttanut nykyisen Chianti-reseptin.
Titta Keinänen
Paluu karateen ja nousu maailmanhuipulle
Valmennuksen kokopäiväistymisen ja sarjavaihdon jälkeen Keinänen on noussut karaten maailmanhuipulle. Vuoden 2017 alussa hän ei mahtunut maailmanlistalla 200 parhaan joukkoon, ja vuoden 2018 alussa hän oli noussut 67:ksi. Vuoden 2019 alussa hän oli noussut jo toiseksi oman sarjansa maailmanrankingissa. Keinänen sai Suomen urheilugaalassa tammikuussa 2019 Vuoden läpimurto -palkinnon. Maaliskuussa 2019 Keinänen voitti EM-pronssia yli 68-kiloisten painoluokassa.
Espanjan Grand Prix 1994
Espanjan Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 29. toukokuuta 1994 Circuit de Catalunyan radalla Espanjassa. Kilpailun voitti Williamsin Damon Hill. Voitto oli sekä Hillille että Williamsille kauden ensimmäinen. Michael Schumacher johti, mutta Benettonin vaihteet hajosivat. Jäljelle jäi vain 5-vaihde, koska se oli ainoa, joka toimi. Hän sijoittui lopulta toiseksi.
Set (nimi)
Set on heprealaisperäinen miehen etunimi, josta tunnetaan myös rinnakkaismuodot Seth ja Seet. Raamatun mukaan Set oli Aadamin ja Eevan kolmas poika. Hän syntyi Abel-veljensä kuoleman jälkeen, ja tällä perusteella Set-nimen on tulkittu tarkoittavan ’korvausta’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on marraskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 100–110 Set-nimistä miestä. Seth-nimisiä on ollut noin 310–320 ja Seet-nimisiä noin 40–50.
Nimipäivät
Nimet Set ja Seth ovat aikoinaan olleet mukana Suomen almanakassa. Seth-muotoa käytettiin vuosina 1705–1889 ja Set-muotoa vuosina 1890–1928 (lukuun ottamatta joitain katkoksia). Nimipäivä oli 2. tammikuuta. Uskonnollisista syistä se oli samalla myös Abelin (myöhemmin Aapelin) nimipäivä.
Suomenruotsalaisessa almanakassa Set ja Abel esiintyivät vielä vuosina 1929–1949. Nimipäivä oli siinäkin 2. tammikuuta.
Ruotsissa Set ja Abel viettävät yhteistä nimipäivää 30. joulukuuta.
Sojuz TM-2
Sojuz TM-2 oli toinen Neuvostoliiton lento Mir-avaruusasemalle. Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 5. helmikuuta 1987 klo 21:38:16 UTC. Juri Romanenko jäi sinne 326 vuorokaudeksi. Laveikinille tuli sydämen rytmihäiriöitä ja hän palasi maahan niiden vuoksi paljon aikaisemmin. Lennon pituus oli 174 päivää 3 tuntia 25 minuuttia ja 56 sekuntia. Lennon radiokutsu oli "Taimur".
Miehistö
Laukaistiin avaruuteen
Palasi avaruusasemalta
Mixu Paatelainen
Mika-Matti Petteri ”Mixu” Paatelainen (s. 3. helmikuuta 1967 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on urallaan valmentanut eri seurajoukkueita sekä Suomen, Latvian ja Hongkongin maajoukkueita.
Paatelainen on jalkapalloperheestä, sillä myös hänen isänsä Matti ja pikkuveljensä Mikko ja Markus ovat tunnettuja jalkapalloilijoita. Paatelainen pelasi ulkomailla ammattilaisena 1980-luvulta lähtien – tällöin suomalaisia pelasi vielä vähän ulkomailla – aina 2000-luvun puoliväliin asti. Hänet valittiin Suomessa Vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1988.
Seurajoukkueura
Paatelainen debytoi FC Hakan joukkueessa vuonna 1985. Hakassa hän pelasi 48 SM-sarjan ottelua tehden niissä 18 maalia. Vuonna 1987 hän siirtyi Skotlantiin Dundee Unitedin joukkueeseen sadan tuhannen punnan siirtosummalla. Dundee Unitedille Paatelainen teki 33 maalia 133 ottelussa. Vuoden 1991 lopussa hän siirtyi toiseen skottiseuraan, Aberdeeniin siirtosumman ollessa 400 000 puntaa. Kolmen siellä vietetyn kauden aikana hän teki 23 maalia 75 ottelussa. Aberdeenista Mixu siirtyi vuonna 1994 kolmeksi kaudeksi Englantiin Boltoniin, joka seuraavalla kaudella nousi Valioliigaan. Paatelaisesta tuli ensimmäinen Valioliigassa pelannut suomalainen. Englannissa hän pelasi myös Wolverhamptonissa kaudella 1997–98.
Wolverhamptonin jälkeen Paatelainen päätti palata takaisin Skotlantiin. Tällä kertaa hänen seuransa oli edinburghilainen Hibernian. Siellä Paatelainen pelasi neljä kautta käyden kuitenkin välissä mantereen puolella ranskalaisessa RC Strasbourgissa kaudella 2000–01. Ranskassa kaikki ei kuitenkaan mennyt odotusten mukaan ja Paatelainen palasi Hibernianiin. Kaudella 2003–04 Mixu siirtyi pelaaja-valmentajaksi St. Johnstone FC:hen Skotlannin 1. divisioonaan, kun Hibernian ei enää halunnut jatkaa hänen sopimustaan. St. Johnstonessa Paatelainen viihtyi kauden verran, minkä jälkeen hän siirtyi St. Mirren FC:hen.
Maajoukkueura
Maajoukkueessa Paatelainen pelasi 70 ottelua tehden 18 maalia. Näistä ensimmäinen oli 9. syyskuuta 1986 Itä-Saksaa vastaan. Hän lopetti maajoukkueuransa vuonna 2000. Lisäksi Paatelainen pelasi kahdeksan alle 21-vuotiaiden maaottelua sekä 20 poikien maaottelua.
Valmennusura
Kaudella 2005–06 Paatelainen aloitti Skotlannin 3. divisioonan Cowdenbeath FC:n pelaaja-managerina. Seura nousi Paatelaisen ensimmäisellä kaudellaan ylemmälle sarjaportaalle. Toisena Cowdenbeath-kautena Paatelainen päätti keskittyä kokonaan valmentamiseen. Lokakuussa 2006 Paatelainen siirtyi Cowdenbeathista kesken kauden Turun Palloseuran valmentajaksi 3+2-vuotisella sopimuksella. Paatelaisella oli ollut sopimus, että hän pääsisi siirtymään Cowdenbeathista vapaasti, jos hän saisi tarjouksen korkeammalta tasolta.
Kesällä 2010 Paatelainen solmi kahden vuoden sopimuksen Kilmarnock FC:n kanssa. Kilmarnockin alkukausi sujui ennakko-odotuksia paremmin ja joulukuussa joukkue ei kärsinyt yhtään tappiota. Paatelainen nimettiinkin Skotlannin valioliigan kuukauden manageriksi. Kevään 2011 aikana joukkue nousi Paatelaisen johdolla parhaimmillaan liigan neljänneksi.
Paatelainen jätti Kilmarnockin kesken kauden maaliskuussa 2011 ja siirtyi Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi. Toukokuussa 2011 Paatelainen valittiin Skotlannin vuoden valmentajaksi. Paatelainen erotettiin Suomen maajoukkueen päävalmentajan tehtävistä 14. kesäkuuta 2015 Suomen hävittyä kotikentällään Unkarille ja jäätyä sen myötä ulos EM-turnauksesta. Suomen päävalmentajana Paatelaisen välit mediaan kiristyivät, varsinkin peliesitysten huonontuessa. Julkisessa keskustelussa irvailtiin Paatelaisen käyttämälle joulukuusi-peliryhmittymälle sekä ”ja näin” -lausahdukselle.
Lokakuussa 2015 Paatelaisen valmennusura jatkui skotlantilaisen Dundee Unitedin päävalmentajana. Paatelainen ei saanut Skotlannin Valioliigan hännille juuttuneen joukkueen peliä kulkemaan toivotulla tavalla. Dundee Unitedin surkea kausi kulminoitui paikallisottelun tappioon Dundeelle 2. toukokuuta, mikä varmisti Unitedin putoamisen liigasta. Seura oli pelannut liigassa 20 perättäistä kautta. Dundeen fanit irvailivat ottelussa Paatelaiselle muun muassa käyttämällä häntä esittäviä naamareita. Paatelaisen ja Dundee FC:n kannattajien välillä oli jo aiemmin kaudella riitaa, kun valmentaja oli hermostunut heidän käytökseensä ja irvaili takaisin katsomoon. Hän sai tapahtumien vuoksi Skotlannin liitolta vuoden ehdollisen toimitsijakiellon, jonka oli määrä langeta mikäli Paatelainen olisi syyllistynyt uudelleen vastaavaan toimintaan. Dundee Unitedin putoamisen varmistuttua Paatelainen ja seura kuitenkin purkivat sopimuksen 4. toukokuuta 2016.
Paatelainen nimitettiin 12. tammikuuta 2018 Thaimaan pääsarjassa pelaavan Ubon UMT United FC:n päävalmentajaksi. Paatelaisen aika Thaimaassa kesti vain kolme kuukautta ja sopimus lopulta purettiin yhteisymmärryksessä huhtikuussa 2018. Paatelainen nimitettiin HIFK:n valmentajaksi alkukaudesta 2022 ja hän jätti tehtävänsä kaksi peliä ennen kauden päätöstä, kun varmistui että HIFK putoaa Veikkausliigasta Ykköseen.
Paatelainen nimettiin Latvian jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi toukokuussa 2018. Hänen pestinsä päättyi vuoden 2018 lopussa.
Gympie
Gympie on kaupunki Australiassa, Queenslandin osavaltiossa. Kaupungissa oli 18 267 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 145 kilometriä Brisbanesta pohjoiseen. Gympie perustettiin vuonna 1867, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1905. Nykyään kaupungin ympäristössä kaivetaan esimerkiksi kultaa ja hopeaa. Siellä tuotetaan myös ananasta ja maitotuotteita. Kaupungin asukkaista noin 20 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 22 prosenttia on yli 65-vuotiaita. Kaupunki on nimetty kosketuksesta polttavan gympie-gympie-puun mukaan.
Poika raidallisessa pyjamassa (elokuva)
Poika raidallisessa pyjamassa (The Boy in the Striped Pyjamas) on Mark Hermanin ohjaama draamaelokuva vuodelta 2008. Elokuva perustuu John Boynen samannimiseen romaaniin. Elokuva kertoo isän komennuksen takia keskitysleirin viereen muuttaneesta natsiupseerin perheestä, lähinnä kahdeksanvuotiaan pojan näkökulmasta.
Juoni
Natsiupseeri Ralf (David Thewlis) muuttaa vaimonsa Elsan (Vera Farmiga) sekä 12-vuotiaan tyttärensä Gretelin (Amber Beattie) ja kahdeksanvuotiaan poikansa Brunon (Asa Butterfield) kanssa Berliinistä maaseudulle työtehtäviensä perässä. Yksinäinen ja tylsistynyt Bruno löytää kielletyllä ”tutkimusmatkallaan” valtavan piikkilanka-aitauksen, jota hän kutsuu ”maatilaksi”. Aidan luona Bruno tapaa ikäisensä juutalaisen Shmuelin (Jack Scanlon), joka muiden alueella olevien tapaan pukeutuu ”raidalliseen pyjamaan”. Bruno keskustelee Shmuelin kanssa ja tuo tälle ruokaa. Vaikka Brunolle kerrotaan juutalaisten olevan ”vihollisia”, pojat ystävystyvät. Bruno pitää uuden ystävänsä salassa muilta.
Ajan kuluessa Brunon täytyy muuttaa takaisin kohti länttä, sillä hänen äitinsä ei kestä lähellä tapahtuvia kamaluuksia. Lähtöpäivänä Bruno päättää auttaa epätoivoista Shmuelia tämän kadonneen isän etsimisessä. Shmuelin avustamana Bruno kaivautuu aidan ali ja pukeutuu ”pyjamaan”. Pian Bruno alkaa ymmärtää keskitysleirin tapahtumia. Etsiessään Shmuelin isää heidän ”majastaan”, Bruno ja Shmuel joutuvat yllättäen marssille kohti "suihkua" (kaasukammiota.) Brunon perhe huolestuu pojan katoamisesta ja jäljittää tämän reitin aidalle, josta he löytävät Brunon vaatteet ja aidan ali kaivetun kuopan. Ralf lähtee juosten etsimään Brunoa keskitysleiriltä ja samalla kun hänen vaimonsa ja tyttärensä ennättävät aidalle, Ralf tajuaa Brunon joutuneen kaasukammioon.
Maakiituri
pienoiskuva|Maakiituri Star Wars Celebration V ‑tapahtumassa. Maakiituri on fiktiivisen Tähtien sota -universumin maaliikkumiseen tarkoitettu ajoneuvo (hovercar). Alkuperäisessä Tähtien sota -elokuvassa esiintyy X-34-mallinen maakiituri, jolla Luke Skywalker ajaa. Maakiitureita kutsutaan Tähtien sodan autoiksi. Useimmat mallit ovat 1- tai 2-paikkaisia, kykenevät kulkemaan 100–250 km/h ja ovat 3–8 metriä pitkiä.
Erikoistehostesuunnittelija John Stears suunnitteli Luke Skywalkerin maakiiturin alkuperäiseen Tähtien sota -elokuvaan.
Andreas af Enehielm
Andreas Wilhelm af Enehielm (s. 30. elokuuta 1987 Helsinki) on suomenruotsalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten elokuvista Populäärimusiikkia Vittulajänkältä (2004) ja Missä kuljimme kerran (2011). Hänet on nähty pienessä roolissa myös Aleksi Mäkelän elokuvassa Matti (2006).
Af Enehielmin äiti on suomalainen taidemaalari, puku- ja lavastetaiteilija, näyttelijä, ohjaaja sekä performanssitaiteilija Cris af Enehielm ja isä taiteilija Kjell Wallman.
Achern
Achern on kaupunki Lounais-Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Se sijaitsee Schwarzwaldin pohjoisosan juurella noin 18 kilometriä Baden-Badenista lounaaseen ja noin 19 kilometriä Offenburgista koilliseen. Achern on Ortenaukreisin piirikunnan neljänneksi suurin kaupunki. Kesäkuun 2022 lopussa siellä oli 26 180 asukasta. Pinta-alaltaan kaupunki on 62,24 neliökilometrin suuruinen, ja sen väestöntiheys on 401 as./km².
pienoiskuva|180px|vasen|Achernin katolinen kirkko. Varhaisin maininta historiallisissa lähteissä Achernista on peräisin vuodelta 1095, jolloin Achern tunnettiin nimellä Acchara. Acchara jakaantui myöhemmin Oberacherniin ja Niederacherniin. Lopulta Niederachernista alettiin käyttää nykyistä nimitystä Achern. Vuonna 1495 Achern paloi maan tasalle, ja kaupunki jäi asumattomaksi useiksi vuosiksi. Sama toistui vuonna 1637, jolloin Achern tuhoutui taas tulipalossa, ja se jäi 11 vuodeksi asumattomaksi. Kaupunginoikeudet Achernille myönnettiin vuonna 1808, jolloin se oli vielä osa Badenin suurruhtinaskuntaa.
Kingaroy
Kingaroy on kaupunki Australiassa, Queenslandin osavaltiossa. Kaupungissa oli 10 070 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 160 kilometriä Brisbanesta luoteeseen. Kingaroy perustettiin vuonna 1886. Nykyään kaupungin ympäristössä tuotetaan esimerkiksi maapähkinöitä ja maitotuotteita. Kaupungissa valmistetaan maatalouslaitteita. Kaupungin asukkaista noin 20 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 22 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Ilmasto
Kingaroyssa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Vuoden keskilämpötila on noin 18 °C ja keskimääräinen sademäärä 815 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 24 °C. Viilein kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 11 °C. Sateisin kuukausi on tammikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 112 millimetriä. Syyskuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on noin 33 millimetriä.
Sisavath Keobounphanh
Sisavath Keobounphanh (1. toukokuuta 1928 – 12. toukokuuta 2020) oli laosilainen poliitikko ja maansa pääministeri (1998–2001). Hän liittyi Indokiinalaiseen kommunistipuolueeseen 1. toukokuuta 1950 ja Laosin kansan vallankumouspuolueeseen sen perustamisen yhteydessä 22. maaliskuuta 1955.
Keobounphanh suoritti opintoja Vietnamissa ja hallitsi kielen sujuvasti.
Mekere Morauta
Mekere Morauta (12. kesäkuuta 1946 Kukipi, Papuan territorio – 19. joulukuuta 2020 Brisbane, Australia ) oli papuauusiguinealainen poliitikko ja maansa pääministeri vuosina 1999–2002.
Morauta opiskeli Papua-Uuden-Guinean yliopistossa ja vaihto-oppilaana Flindersin yliopistossa Australiassa. Morauta työskenteli vuodet 1972–1982 Papua-Uuden Guinean valtiovarainministeriössä, ja hän toimi vuosina 1983–1992 Papua New Guinea Banking Corporationin toimitusjohtajana ja vuosina 1993–1994 Papua-Uuden-Guinean keskuspankin johtajana.
Morauta valittiin vuonna 1997 Papua-Uuden-Guinean parlamenttiin. Hän nousi pääministeriksi vuonna 1999, jolloin maan talous oli kuilun partaalla. Morauta oli valmistelemassa pelastuspakettia, jolla hallitus sai tasapainoitettua valtion talouden. Sen seurauksena finanssisektorille tuotiin useita uudistuksia ja julkisen sektorin rakennetta muutettiin. Perustuslailliset uudistukset puolestaan toivat vakautta maan politiikkaan.
Morauta toimi vuosina 2011–2012 julkisten liikelaitosten ministerin. Vuonna 2012 hän vetäytyi politiikasta, ja hänet valittiin Tyynenmeren saarten foorumin johtohenkilöstöihin. Samana vuonna hänet nimitettiin myös Papua New Guinea Sustainable Development Program Companyn puheenjohtajaksi. Morauta palasi politiikkaan vuonna 2017, jolloin hänet valittiin uudelleen parlamenttiin. Hän edusti parlamentissa kuolemaansa asti.
Morauta oli naimisissa Roslyn Morautan kanssa, ja hänellä oli kaksi poikaa edellisestä avioliitosta.
Åke Wahren
thumb|150px|Åke Gustaf Wahren
Adel Nefzi
Ura
Nefzi pelasi vuodet 1994–2005 Olympique de Béjassa, josta hän siirtyi US Monastiriin. Myöhemmin vuonna 2007 Nefzi siirtyi Club Africainiin, jossa hän voitti ensimmäisen liigamestaruutensa. Kauden aikana Nefzi teki uuden ennätyksen 12. maaliskuuta 2008 päästämättä maaliakaan 1270 minuutin ajan, pelaten samalla 12 nollapeliä peräkkäin. Tämän myötä hän rikkoi Boubaker Zitounin edellisen ennätyksen, joka piti maalinsa puhtaana 994 minuutin ajan.
Åke Wahren
Åke Gustaf Wahren (26. kesäkuuta 1893 Urjala – 13. lokakuuta 1976) oli suomalainen jääkärieversti ja toimitusjohtaja. Hänen vanhempansa olivat agronomi Axel Wahren ja Sigrid Wasastjerna. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martha Degerholmin kanssa.
Adel Nefzi
Maajoukkueura
Maajoukkue tasolla hän oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa Tunisian varamaalivahtina (Ali Boumnijel pelasi kaikki ottelut). Urallaan Nefzi on pelannut neljä maaottelua.
Åke Wahren
Opinnot
Wahren kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Turkulaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi 2 vuotta Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa. Puolan armeijan ratsuväkikoulun hän suoritti vuosina 1921–1922.
Suomen sisällissota
Wahren saapui 7. etukomennuskunnan kera Merenkurkun yli Vaasaan 2. helmikuuta 1918 ja hänet määrättiin 17. helmikuuta 1918 Järjestyslipustoon, josta vähän myöhemmin muodostettiin Uudenmaan rakuunarykmentti. Hän toimi aluksi rykmentin adjutanttina ja 25. huhtikuuta 1918 alkaen 3. eskadroonan päällikkönä. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Länkipohjassa, Tervaniemellä, Pälkäneellä, Evossa, Lammin-Syrjäntaan akselilla ja Koskella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Wahren palveli Uudenmaan rakuunarykmentin 2. eskadroonan päällikkönä, josta hänet määrättiin 16. toukokuuta 1924 rykmentin talouspäälliköksi. Hänet siirrettiin 10. marraskuuta 1926 Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Armeijasta hän erosi 31. elokuuta 1928. Upseeriuransa jälkeen hän toimi virkamiehenä Liittopankissa vuosina 1928–1930 ja sen jälkeen Valotorni oy:n johtajana Helsingissä.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Wahren osallistui Kevyt osasto 3:n komentajana ja osallistui Summan taisteluihin. Välirauhan aikana hän toimi aluksi Jalkaväkirykmentti 7:n komentajana, josta hänet siirrettiin Päämajan Linnoitusosaston Liikekannallepanotoimiston päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi Jatkosodan syttymiseen saakka, jolloin hänet määrättiin 7. Armeijakunnan huoltopäällikön apulaiseksi ja myöhemmin Ryhmä Oinosen huoltopäälliköksi. Vuonna 1941 hänet komennettiin Uudenmaan rakuunakykmentin virkaatekeväksi komentajaksi, josta hänet komennettiin viransijaiseksi Ratsuväkiprikaatin komentajalle. Hän hoitikin komentajan tehtäviä aina vuoteen 1943 saakka, jolloin hän siirtyi Ratsuväkikoulutuskeskuksen päälliköksi ja oli toimessa sodan loppuun saakka.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen Wahren palasi siviilitoimiin ja siirtyi Suomen Vartioimis- ja Sulkemis Oy:n toimitusjohtajaksi, missä tehtävässä oli vuoteen 1957 saakka, jolloin siirtyi Siivouskeskus Oy:n toimitusjohtajaksi.
Luottamustoimet
Wahren toimi Suomen Kennelklubin puheenjohtajana vuosina 1945–1948.
Oulu II
Oulu II oli Oulu Oy:n omistama höyrykäyttöinen, jatkosodan aikana kadonnut hinaaja, jonka rakensi Oulun Konepaja Oy toiminimi J. W. Snellmannille. Tukkinippujen hinausta varten tarkoitettu alus laskettiin vesille vuonna 1908 nimellä Warma. Valmistuessaan se oli suurin telakan valmistama alus.
Aluksen pituus oli 23,77 metriä, leveys 5,03 metriä ja syväys 2,13 metriä, mutta tankit tyhjentämällä syväys pieneni 1,52 metriin. Suurin nopeus oli 11 solmua (20,4 km/h), ja vakiomiehistönä sillä oli kuuden hengen miehistö. Aluksessa oli varusteina muun muassa höyryturbiini, jolla kehitettiin valonheittimien tarvitsema sähkö. Muuhun varustukseen kuuluivat voimakas pumppu sekä sukellusvarusteet. Warma tarjosi sammutusapua kesällä 1908 tuleen syttyneelle englantilaiselle höyryrahtilaiva Zetalle Iin Röytän edustalla, mutta Zetan päällikkö kieltäytyi maksamasta kansainvälisen oikeuden normien mukaista korvausta, joten Warma palasi Ouluun.
Warma sai myöhemmin uudeksi nimekseen Oulu II siirtyessään Oulu Osakeyhtiön omistukseen. Talvisodan aikana alus upposi Reposaaren edustalla. Se nostettiin keväällä 1940 ja kunnostettiin täydellisesti Porin konepajalla seuraavana talvena.
Oulu II:n katoaminen
Oulu II lähti Oulusta 21. marraskuuta 1943 kohti Kalajokea noutamaan tukkilauttaa. Aluksen päällikkö oli päättänyt kiertää Hailuodon saaren merenpuolitse sen sijaan, että hän olisi ajanut suojaisempaa reittiä Hailuodon ja mantereen välisen salmen kautta. Aluksen lähtiessä Oulusta tuuli oli kohtalainen, mutta se voimistui päivän mittaan.
Hinaaja katosi jäljettömiin Marjaniemen ja Kalajoen välisellä merialueella ja vei mukanaan koko yhdeksänhenkisen miehistönsä, johon kuului yksi nainen. Turman syy on edelleen epäselvä. Aluksen hylkyä tai sen miehistön jäsenten ruumiita ei ole löydetty. Aluksen pelastusvene ajautui ilman airoja ja pohjatappia Hanhikiven niemen rantaan Pyhäjokisuulle. Perämeren pohjukasta Ruotsin puolelta on löydetty todennäköisesti Oulu II:n pelastusliivit.
Oulu II:n katoaminen on synnyttänyt koulukuntia, joilla on omat teoriansa ja päätelmänsä aluksen katoamisen syystä. Aluksesta lienee tehty viimeinen epävarma näköhavainto kello 13 sen ollessa matkalla Kalajokea kohti Hailuodon Marjaniemen kohdalla katoamispäivänä. Tämän havainnon tekijää ei tosin ole pystytty tunnistamaan; välillä puhutaan havainnontekijänä luotsista, välillä majakanvartijasta. Luotsiaseman ja majakan papereista ja päiväkirjoista tai poliisitutkintapöytäkirjoista ei löydy mainintaa havainnon tekijän henkilöllisyydestä.
Majakkalaiva Nahkiaiselle asti alus ei liene päässyt ennen uppoamistaan, sillä majakkalaivasta alusta ei havaittu. Marjaniemen epävarman havainnon aikaan tuulen voimakkuus oli vain 1–2 boforia länsietelästä; vasta saman päivän illalla noin kello kahdeksan se poliisitutkintapöytäkirjan mukaan voimistui kuuteen boforiin, jolloin alkoi lumipyry. Noin kello 16 aluksen olisi pitänyt jo olla Maakallassa, jossa oli tarkoitus yöpyä.
Päällimmäisenä teoriana hinaajan katoamiseen on pidetty sitä, että alus upposi veden tunkeutuessa sisälle avonaisten hiilisäiliöiden luukkujen kautta laivan ajaessa vastatuuleen. Luukut olivat avoinna, koska hiiliä oli otettu mukaan niin paljon, ettei kaikki mahtunut hiilisäiliöihin. Osa lastista, 2–6 tonnia, jäi kannelle avonaisten luukunsuiden päälle siinä tarkoituksessa, että hiilet vajoaisivat siitä koliboksien tyhjentyessä alas bokseihin. Aluksen Oulusta lähdön ainoa silminnäkijä, työnjohtaja Artturi Eld ilmoitti poliisikuulusteluissa olevansa varma siitä, että hiiliä oli kasattu kannelle reelingin korkeudelle asti.
San Juan Bautista
San Juan Bautista (alun perin ) oli Japanin ensimmäisiä japanilaisvalmisteisia länsimaisia aluksia. Se oli kaljuuna (, joka ylitti Tyynenmeren kahdesti.
Datemaru kuljetti paavia tapaamaan 180 japanilaisen lähetystön, jota johti Hasekura Tsunenaga ja saattoi espanjalainen munkki Luis Sotelo. Alus kuljetti lähetystön Uuteen Espanjaan (nykyiseen Meksikoon), mistä se palasi Japaniin. Hasekura ja lähetystö jatkoivat matkaa Roomaan.
Valmistus
Shōgunilla oli jo ennestään kaksi pienempää alusta (80 ja 120 tonnia), jotka oli rakentanut englantilainen luotsi William Adams. Lisäksi suurempi San Buena Ventura oli vuonna 1610 kotiinpaluuta varten annettu haaksirikkoutuneille espanjalaisille merimiehille. Lisäksi shōgunilla oli useita Aasian kauppaa varten valmistettuja Punaisen sinetin laivoja, joissa oli useita länsimaalaisesta laivanrakennusperinteestä lainattuja ominaisuuksia.
Aluksen köli laskettiin vuonna 1613 Tsuki-No-Uran satamassa (nyk. Ishinomaki, Miyagin prefektuuri) Sendain daimio Date Masamunen käskystä. Bakufu, shōgunin hallitus Edossa, oli hyväksynyt projektin. Sen valmistuksen kerrotaan vieneen 45 päivää ja vaatineen 800 Bakufun mestarin, 800 laivanrakentajan, 700 sepän ja 3 000 kirvesmiehen työpanoksen. Myös kahden espanjalaisen miehen mainitaan osallistuneen työhön: munkki Luis Sotelon ja kapteeni Sebastian Vizcaino. Espanjalainen paikallishallinto Manilassa ei hyväksynyt rakennustoimia, joten Los Rios Coronel esitti, ettei Soteloa enää päästettäisi Japaniin.
Palvelus
pienoiskuva|Datemaru osana [[Claude Deruetin maalausta Hasekura Tsunenagasta Roomassa 1617. Maston päällä on nähtävissä Hasekuran lippu (punainen hakaristi oranssilla taustalla).]]
Valmisttuaan alus lähti 28. lokakuuta 1613 Acapulcoon Meksikoon. Aluksella oli noin 180 henkeä: kymmenen Shōgunin samuraita (joita johti laivastoministeri Mukai Shōken), 12 samuraita Sendaista, 120 japanilaista merimiestä, kauppiasta ja palvelijaa ja noin 40 espanjalaista ja portugalilaista merimiestä. Se saapui 25. tammikuuta 1614 kolmen kuukauden merimatkan jälkeen Acapulcoon. Huhtikuussa 1615 alus palasi Japaniin mukanaan yli 50 kaivosalan ja hopeanjalostuksen asiantuntijaa, jotka oli kutsuttu parantamaan Sendain alueen kaivostoimintaa. Hasekura itse jatkoi Eurooppaan.
Syyskuussa 1616 Datemaru lähti toiselle matkalle Acapulcoon Luis Sotelon pyynnöstä. Laivan kapteenina oli Yokozawa Shogen. Matkalla kuitenkin oli ongelmia. Noin 100 merimiestä kuoli ennen kuin laiva vuonna 1617 saapui Acapulcoon. Sotelo ja Hasekura tapasivat Meksikossa matkatakseen takaisin Japaniin. Alus saapui 1618 Filippiineille, jossa se myytiin paikalliselle espanjalaishallinnolle (laivan nimi muutettiin San Juan Bautistaksi), joka pyrki rakentamaan laivastoa kasvavan hollantilaisten aiheuttaman uhan takia. Hasekura saapui 1620 viimein Japaniin.
Japani oli muuttunut dramaattisesti Hamakuran poissa ollessa: kristinusko pyrittiin hävittämään Japanista, joka oli siirtymässä sulkeutumisen aikakauteen. Näiden vainojen takia kauppasopimukset Meksikon kanssa, joiden parissa Hamakura oli uurastanut, kiellettiin. Lopulta hänen lähetystöllään oli vain vähän merkitystä. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin sairauteen.
Rekonstruktio
Rekonstruktio San Juan Bautista valmistettiin 1993 Daten suvun merkintöjen perusteella. Vaikka tarkkoja piirustuksia ei ole löydetty, laivan mitat on merkitty huolellisesti muistiin, mikä mahdollisti rekonstruktion valmistamisen. Se on tällä hetkellä esillä teemapuistossa Ishinomakissa, Pohjois-Japanissa, lähellä paikkaa, jossa alkuperäinen laiva rakennettiin.
Filip De Wilde
Filip Alfons De Wilde (s. 5. heinäkuuta 1964 Zele, Belgia) on belgialainen entinen jalkapallomaalivahti.
De Wilde pelasi yli 20 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan eurooppalaisissa pääsarjoissa yhteensä 629 ottelua, joista 562 Belgian Eerste klassessa. Pisimpään hän edusti RSC Anderlechtia, jossa hän vuosina 1987–1996 ja 1998–2003 pelasi 369 liigaottelua voittaen kuusi mestaruutta, yhteensä 13 kansallisen sarjan mitalia ja lisäksi kolme kertaa Belgian cupin. De Wilde pelasi Belgian pääsarjassa myös KSK Beverenissä ja KSC Lokerenissä. Hän voitti myös Beverenissä sekä mestaruuden että cupin. Belgian pääsarjan lisäksi De Wilde pelasi 50 ottelua Portugalin Primeira Ligassa Sporting Clube de Portugalin joukkueessa ja 17 ottelua Itävallan Bundesliigassa edustaen SK Sturm Grazia.
Belgian maajoukkueessa De Wilde pelasi vuosina 1989–1990, 1993 ja 1995–2000 yhteensä 33 ottelua. Hän oli mukana MM-kisoissa 1990, 1994 ja 1998 sekä EM-kisoissa 2000.
Saavutukset
Beveren:
Sporting CP:
Adel Chedli
Adel Chedli (, s. 16. syyskuuta 1976 La Ricamarie, Ranska) on tunisialainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Keskikentällä pelannut Chedli edusti seuratasolla muun muassa FC Sochaux'ta, FC Istresiä ja Nürnbergiä.
Chedli on syntynyt ja kasvanut Ranskassa ja hänellä on sekä Ranskan että Tunisian kansalaisuus. Hän edustaa vanhempiensa kotimaan Tunisian maajoukkuetta vaikka pelasikin Ranskan nuorisojoukkueissa.
Ura
Chedlin ensimmäinen seuransa oli AS Saint-Étienne, josta hänet siirrettiin vuonna 1997 FC Sochaux'hin, missä hän pelasi useita vuosia Ligue 1:ssa. Ennen siirtymistään Saksaan, Chedli pelasi 24 ottelua FC Istres'issä. Bundesliigassa hänellä on ollut vaikeuksia mahtua pelaavaan kokoonpanoon ja hän pelasikin kaudella 2005–2006 vain viisi ottelua. Matka jatkui sveitsiin FC Sioniin, jossa hän sai enemmän peliaikaa. Kauden päätteeksi Chedli kuitenkin matkasi Arabiemiirikuntaan Al-Sha'abiin, jossa hän pelasi 11 ottelua.
Kesällä 2008 Chedli palasi takaisin Eurooppaan allekirjoitettuaan kahden kauden sopimuksen vanhan seuransa FC Istresin kanssa.
Kesäkuussa 2010 Chedli allekirjoitti kahden vuoden sopimuksen tunisialaisen ES Sahelin kanssa. Avauskaudellaan hän pelasi kuusitoista ottelua ja teki niissä yhden maalin, joka syntyi vierasottelussa JS Kairouania vastaan. Seuraavalla kaudella (2011–2012) Chadli onnistui maalinteossa kahdesti. Hän oli aikeissa siirtyä kesken kauden Espéranceen, mutta siirto kariutui, koska Chadli oli jo edustanut ES Sahelia Afrikan Mestarien liigassa, eikä Espérancen valmentaja voinut näin käyttää häntä turnauksessa.
Heinäkuussa 2012 Chedli siirtyi kesken kauden Marokkoon Raja Casablancaan. Hän voitti kauden päätteeksi Marokon mestaruuden ja lopetti myös pelaajauransa kyseiseen kauteen.
Maajoukkue
Chedli pelasi ensimmäisen maaottelunsa 26. toukokuuta 1996 Senegalia vastaan. Hän teki heti debyyttiottelussaan maalin. Chedli oli mukana voittamassa Afrikan-mestaruutta vuonna 2004 ja hän pelasi Tunisian kaikissa kolmessa ottelussa vuoden 2006 MM-kisoissa.
Helmikuussa 2011 Chedli oli voittamassa Tunisian A' maajoukkueen kanssa maan ensimmäistä CHAN-turnauksen mestaruutta. Mestaruuden myötä hänestä tuli samalla historian ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut sekä Afrikan-mestaruuden että Afrikan kansallisen mestaruuden.
29. maaliskuuta 2011 Chedli teki noin viiden vuoden tauon jälkeen paluun maajoukkueeseen. Hän pelasi ottelussa Omania vastaan 65 minuuttia. Chedli valittiin myöhemmin vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hänen roolinsa oli lähinnä mentorin rooli nuoremmille pelaajille. Chedli kuitenkin tuskastui, kun ei päässyt pelaamaan Tunisian viimeisessä lohko-ottelussa ja jätti joukkueen kesken kisojen. Muutamaa päivää myöhemmin hän ilmoitti päättäneensä maajoukkueuransa.
Kari Cantell
Kari Juhani Cantell (s. 23. elokuuta 1932 Mäntyharju ) on suomalainen lääketieteen tutkija.
Ura
Cantellin vanhemmat olivat lehtori Lauri Oskar Immanuel Cantell ja Hilma Esteri Haapakoski. Hän avioitui 1958 sairaanhoitaja Aila Onnia Kokon kanssa.
Cantell tuli ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1950 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956. Lääketieteen tohtoriksi hän väitteli 1959. Cantell toimi uransa alussa sekä Helsingin yliopistossa että Valtion serumlaitoksen tehtävissä.
Cantell on tutkinut neljän vuosikymmenen ajan interferoneja ja julkaissut yli kolmesataa interferoneja ja viruksia käsittelevää tieteellistä artikkelia. Hänen tutkimuksensa on muun muassa edistänyt syöpälääkkeiden kehitystä. Cantell on voittanut tutkimuksillaan myös useita tiedepalkintoja. Hänelle on myönnetty Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1972, Matti Äyräpään palkinto 1978, MTV:n kulttuuripalkinto 1979, Eric K. Fernströmin pohjoismainen palkinto 1981 ja Milstein-palkinto 1995. Tutkijanelämästä Cantell on kirjoittanut teoksessaan Interferonin tarina. Cantell sai teoksesta vuonna 1994 Valtion tiedonjulkistamispalkinnon, Tieto-Finlandia-kunniamaininnan ja Lauri Jäntin säätiön kunniakirjan. Teoksesta Tiedemiehen mietteitä uskosta hän sai Väinö Voipio -palkinnon.
Cantell valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1981.
Music from Big Pink
Music from Big Pink on vuonna 1968 julkaistu The Bandin ensimmäinen albumi. Albumi on sekoitus monia musiikkityylejä, kuten country, rock, folk, taidemusiikki, rhythm and blues, soul ja americana.
Albumi oli seurausta The Bandin yhteistyöstä Bob Dylanin kanssa. Yhtye toimi Dylanin taustayhtyeenä hänen kiertueellaan vuonna 1966, ja osallistui Dylanin kanssa nauhoitussessioihin, jotka julkaistiin myöhemmin nimellä The Basement Tapes. Sessioiden paikkana toiminut rakennus Saugertiesissa New Yorkin osavaltion pohjoisosassa oli maalattu vaaleanpunaiseksi, mikä antoi nimen albumille. Kappaleista kolme on Dylanin säveltämiä ja hän piirsi myös albumin kannen.
Morbid Tales
Morbid Tales on sveitsiläisen äärimetalliyhtye Celtic Frostin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Se on yksi tärkeimmistä black metalin edelläkävijöistä. Morbid Tales julkaistiin alun perin mini-LP:nä, mutta myöhemmin siihen sisällytettiin Emperor's Return EP, jotta siitä saatiin täyspitkä albumi.
Roger-Pol Droit
Roger-Pol Droit (s. 1949 Pariisi) on ranskalainen filosofi, kirjailija ja journalisti.
Droit opiskeli filosofiaa École Normale Supérieure -eliittikorkeakoulussa. Hänen erikoisalaansa ovat itämaiset uskonnot ja oppijärjestelmät ja niiden merkitys eurooppalaiselle ajattelulle. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1998 aiheenaan Buddhalaisuus ja eurooppalainen filosofia.
Hän on kirjoittanut pakinoita Le Monde -lehteen säännöllisesti vuodesta 1972 lukien sekä haastatellut johtavia ajattelijoita, kuten Michel Foucault, Jacques Derrida, Pierre Bourdieu ja Claude Lévi-Strauss. Haastattelut on myöhemmin julkaistu kirjana. Vuonna 2001 Droit julkaisi parodisen itsehoito-oppaan Kuori omena päässäsi – 101 arjen filosofista harjoitusta, josta tuli myyntimenestys. Se on ilmestynyt jo 22 maassa. Filosofisia kokeita on esitelty myös televisiosarjassa, joka voitti Prix de l’essai France-télévisions -palkinnon. Teoksessa lueteltuja ajatuskokeita voi tehdä konkreettisesti tai kuvitteellisesti. Jokaisen harjoituksen alussa ilmoitetaan kesto, tarvikkeet ja vaikutus. Kokeen vaikutus voi olla esimerkiksi läsnäoloa voimistava tai lepuuttava. Käydessään Suomessa markkinoimassa kirjaansa Droit luonnehti teostaan ”jokamiehen alkeiskirjaksi filosofisille jatko-opinnoille”.
Vuonna 2003 ilmestyneessä kirjassaan ''Esineiden luonto. Filosofisia kokemuksia'' Droit toteaa meidän elävän kulttuurisessa käännekohdassa. Elämme keskellä valtavaa tavararyökkiötä. Joka päivä tuotetaan aina vain lisää uusia esineitä, mutta niitä ei vastaavasti häviä yhtä paljon. Droit kirjoittaa: ”Missä tahansa upouusi automarketti vallataan edelleen rynnäköllä. Ihmiset panevat tilinpitonsa uusiksi, rikkovat säästölippaansa, unelmoivat, luopuvat, luopuvat luopumasta, lainaavat, velkaantuvat ja ostavat niin kuin aina ja kaikkialla.” Hän kuvailee arkisia esineitä avaimesta aurinkolaseihin, paperiliittimestä pölynimuriin, kärpäslätkästä kirjaan. Hän lähtee liikkeelle omasta suhteestaan kuhunkin esineeseen ja asettaa sen lopuksi yleisemmälle tasolle.
Vuonna 2005 ilmestynyt teos Votre vie sera parfaite (Elämästänne tulee täydellinen) käsittelee varsinkin yritysmaailmasta tuttuja guruja ja huijareita.
Uusikaarlepyy
Uusikaarlepyy (, aik.  ) on suomalainen kaupunki. Uusikaarlepyy sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa, Lapuanjoen suussa. Uudenkaarlepyyn naapurikunnat ovat Kauhava, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Vöyri. Kaupunki on kaksikielinen: noin 90 prosenttia asukkaista puhuu ruotsia ja noin 8 prosenttia suomea. Syyskuussa 1808 paikkakunnalla käytiin Suomen sotaan liittynyt Juuttaan taistelu. Tästä taistelusta kertoo Johan Ludvig Runebergin Vänrikki Stoolin tarinat.
Historia
Lapuanjoen suun seutu näyttää tehtyjen muinaislöytöjen perusteella tulleen asutetuksi myöhemmin kuin Kyrönjoen ja Ähtävänjoen seudut. Kuitenkin jo esihistoriallisella ajalla täällä on varmasti rakennettu sulkuja jokeen kalojen pyydystämiseksi ja harjoitettu hylkeenpyyntiä Perämereltä. Kiinteä asutus Lapuanjoen varteen syntyi keskiajalla ja vuonna 1550 oli nykyisen kaupungin paikalla sijainneessa Lepon kylässä 33 taloa.
Kun Ruotsin kuningas Kaarle IX palasi kotiin Puolan sodasta Pohjanmaan kautta, hän suunnitteli muun muassa vanhojen emäpitäjien jakamista, ja yhtenä tuloksena oli Uudenkaarlepyyn muodostaminen Pietarsaaren ja Vöyrin eräistä osista vuonna 1607. Uusi kuningas Kustaa II Aadolf kehotti kauppaan ja purjehdukseen tottuneita seudun talonpoikia asettumaan Lepon kylään, johon hän vuonna 1617 määräsi perustettavaksi kaupungin. Uusikaarlepyy sai kaupunkioikeudet vuonna 1620.
Uudenkaarlepyyn seudun tärkein vientituote oli terva, jota vietiin kaupungista 1600-luvun lopussa noin 5 000 tynnyriä eli kolmannes Kokkolasta viedystä määrästä. Seuraavan vuosisadan lopulla Uusikaarlepyy oli kehittynyt yhdeksi valtakunnan suurimmista vientisatamista, ja vuonna 1782 tervan vientimäärä oli kohonnut liki 20 000 tynnyriin. Vuonna 1856 tervaa vietiin Uudestakaarlepyystä vielä yli 13 000 tynnyriä, mutta pian tämän jälkeen vienti tyrehtyi. Samaan aikaan Lapuanjoki oli maatunut purjehduskelvottomaksi. Vuonna 1903 rakennettiin Oulun radan Kovjoen asemalta kapearaiteinen rautatie Uuteenkaarlepyyhyn, mutta tämäkään ei parantanut tilannetta. Rata purettiin vuonna 1916 ja kiskot myytiin Venäjälle.
Justice League: Chronicles
Justice League: Chronicles on vuoden 2003 marraskuussa julkaistu videopeli. Se perustuu animaatiosarjaan Justice League, jonka julkaisi Midway Games Game Boy Advancelle.
Uusikaarlepyy
Historia
vasen|pienoiskuva|Kuntaliitokset [[Pietarsaaren seutukunta|Pietarsaaren seudulla. Vuonna 1975 Uuteenkaarlepyyhyn liitettiin Uudenkaarlepyyn maalaiskunta, Munsala ja Jepua.]]