cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Gallant (H59)
Toinen maailmansota
Gallant ja Griffin pelastivat 2. helmikuuta miinaan ajaneen tankkerin British Councellorin miehistön. Alukset palasivat seuraavana päivänä pelastettujen kanssa Rosythiin. Alus määrättiin 18. helmikuuta korvaamaan HMS Daringin saattueessa HN12. Aluksen miehistö pelasti viikkoa myöhemmin 12 ruotsalaisalus Santoksen miehistönjäsentä merestä. Se suojasi 20. maaliskuuta toisiinsa törmänneitä AMC Ciciliaa ja AMC Carintihiaa näiden pyrkiessä satamaan.
Alus oli 28. maaliskuuta – 30. huhtikuuta huollettavana Southamptonissa, mistä se palasi 1. toukokuuta Harwichiin 1. hävittäjälaivueeseen. Gallant ja HMS Bulldog pelastivat 10. toukokuuta vastaisena yönä HMS Kellyn miehistön aluksen jouduttua Pohjanmerellä Saksan laivaston moottoritorpedoveneiden torpedoimaksi. Alus pelasti 18. toukokuuta HMS Graftonin ja HMS Foresightin kanssa miinaan ajaneen apumiinalaiva HMS Princess Victorian eloonjääneet. Alus siirrettiin 25. toukokuuta evakuointi ja tukitehtäviin Kanaalin alueelle ja se määrättiin seuraavana päivänä osaksi Dunkerquen evakuointia (operaatio Dynamo).
Save Me (Queenin kappale)
Save Men sävelsi ja sanoitti Queenin kitaristi Brian May, joka soitti kappaleella kitaran lisäksi piano-osuuden. Kappale äänitettiin 1979 ja julkaistiin singlenä 25. tammikuuta 1980. Myöhemmin samana vuonna se julkaistiin Queenin levyllä The Game. Single oli Yhdistyneen kuningaskunnan listoilla kuusi viikkoa ja pääsi siellä 11. sijalle. Alankomaissa single nousi viidennelle sijalle ja oli listoilla yhdeksän viikkoa.
HMS Gallant (H59)
Toinen maailmansota
Alus lähti 28. toukokuuta Dunkerqueen evakuoimaan joukkoja Doveriin tehden seuraavana päivänä toisen matkan, jonka aikana se vaurioitui syöksypommituksessa. Alus kuitenkin kykeni palaamaan omin voimin Doveriin. Se evakuoi kahden matkansa aikana yhteensä 1 466 henkeä. Alus siirrettiin 30. toukokuuta Hullin telakalle, josta se palasi palvelukseen 5. kesäkuuta. Alus määrättiin samalla suojaamaan HMS Walpolen kanssa apumiinalaiva HMS Teviot Bankia ja rannikkomiinalaiva HMS Ploveria, jotka rakensivat itärannikon miinasulkua operaatio BS11:ssä. Alus suojasi vielä kaksi vastaavaa miinoitusmatkaa BS12 10. kesäkuuta ja BS14 13. kesäkuuta.
Save Me (Queenin kappale)
Save Me on julkaistu myöhemmin mm. Greatest Hits -kokoelmalla (1981) ja Queen On Fire – Live at the Bowl -livelevyllä (2004).
HMS Gallant (H59)
Toinen maailmansota
Alus palasi 15. kesäkuuta Pohjanmerelle partiotehtäviin, josta se siirrettiin 21. kesäkuuta Kotilaivastoon etsimään tuloksetta Saksan laivaston taisteluristeilijöitä Gneisenauta ja Scharnhorstia.
Heinäkuussa alus määrättiin Välimerelle, minkä vuoksi se siirrettiin Chathamin telakalle. Telakalla alukselle asennettiin kolmen tuuman ilmatorjuntatykki. Alus palasi palvelukseen 24. heinäkuuta, minkä jälkeen se lähti Gibraltarille HMS Greyhoundin, HMS Encounterin ja HMS Hotspurin kanssa lentotukialus HMS Arguksen ja AMC Malojan suojaamaassa Lähi-itään menevää saattueessa. Alus liittyi 30. heinäkuuta 13. hävittäjälaivueeseen. Seuraavana päivänä se osallistui operaatio Hurryyn, jossa Argus toimitti lentokonetäydennystä Maltalle. Osasto palasi 4. elokuuta Gibraltarille.
Gibraltarin itäpuolella alus upotti 20. lokakuuta Griffinin ja Hotspurin kanssa Italian laivaston sukellusvene R. Smg. Lafolen (35.83333°N, -2.88333°W). Alus seurasi 31. lokakuuta taisteluristeilijä HMS Renownin, taistelulaiva HMS Barhamin ja hävittäjien HMS Faulknorin, HMS Foresterin, HMS Firedraken, HMS Fortunen, Greyhoundin ja Griffinin kanssa Vichyn Ranskan laivaston liikkeitä Marokon rannikon edustalla.
Gallant liittyi 23. marraskuuta yhdessä Greyhoundin, Griffinin ja Hotspurin ja HMS Imperialin kanssa Välimeren laivaston 14. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi seuraavana päivänä laivueen mukana HMS Ramilliesin ja HMS Newcastlen kotimaahan siirtymistä (operaatio Collar). Alus osallistui 27. marraskuuta Spartiventon taisteluun. Seuraavana päivänä se suojasi edelleen Collariin kuuluvaa huoltosaattuetta, jonka mukana se saapui 29. marraskuuta Aleksandriaan. Joulukuussa alus määrättiin operaatio MC2:n saattueiden MW5 ja ME5 suojaksi. Alus liittyi 16. joulukuuta saattueen suojueeseen lähtien sen mukana merelle. Alus palasi 24. joulukuuta osaston mukana Aleksandriaan. Alus liittyi 7. tammikuuta 1941 operaatio MC4:n Force A:han, jonka tehtävänä oli suojata saattueita MW51, ME51 ja ME6 Maltalle ja sieltä pois. Alus suojasi 9. tammikuuta Gibraltarilta saapuneita operaatio Excessin aluksia.
Gallant osui miinaan 10. tammikuuta 1941 25 merimailia Pantellerian saaresta lounaaseen (36.45°N, 12.18333°W). Alus menetti keulansa, jolloin 65 miehistönjäsentä sai surmansa ja 15 haavoittui. Griffin pelasti aluksen eloonjääneet, minkä jälkeen HMS Mohawk hinasi aluksen peräosan Maltalle. Maltalla alus poistettiin 11. tammikuuta palveluksesta ja siirrettiin telakalle.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Åkeslund
thumb|right|250px|Kristofferskolan Åkeslundissa.
Åkeslund on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee läntisen Tukholman alueella (Västerort), ja kuuluu hallinnollisesti Bromman kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Abrahamsbergin, Riksbyn, Åkeshovin, Nockebyhovin ja Olovslundin kaupunginosat. Åkeslund on maa-alaltaan 0,51 neliökilometrin suuruinen, ja asukkaita siellä on noin 3 000.
Rebekkah Brunson
Ennen ammattilaisuraa
Ennen ammattilaisuraansa Brunson pelasi neljä kautta yliopistokoripalloa Georgetownin yliopiston joukkueessa. Hänet valittiin vuonna 2001 Big East -konferenssin vuoden tulokkaaksi ja vuosina 2003 ja 2004 Big Eastin ensimmäiseen tähdistökenttään. Vuonna 2004 hänet nimettiin myös Big Eastin vuoden puolustavaksi pelaajaksi. Hän keräsi yliopistourallaan yhteensä 1093 levypalloa, mikä on Georgetown Hoyasin naispelaajien ennätys, ja 1762 pistettä. Viimeisenä yliopistovuonnaan hän keräsi 336 levypalloa, mikä on Georgetownin yliopiston ennätys yksittäisenä kautena kerättyjen levypallojen määrässä.
WNBA-ura
Huhtikuussa 2004 Sacramento Monarchs varasi Brunsonin WNBA:n varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen kymmenentenä pelaajana. Tulokaskaudellaan hän oli vaihtopelaajan roolissa (aloitusviisikossa kauden aikana yhden kerran) ja teki 34:ssä ottelussa yhteensä 151 pistettä sekä keräsi 122 levypalloa. Toisella ammattilaiskaudellaan hän oli voittamassa WNBA:n mestaruutta, kun Monarchs voitti syyskuussa 2005 pelatuissa loppuotteluissa Connecticut Sunin voitoin 3–1. Brunsonin rooli kasvoi tulokaskaudesta, hän oli joukkueensa aloitusviisikossa runkosarjakaudella 16:ssa ottelussa ja pudotuspeleissä joukkueen kaikissa kahdeksassa ottelussa. Hän keräsi 2005 sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä toiseksi eniten levypalloja Monarchs-pelaajista Yolanda Griffithin jälkeen, 187 runkosarjassa ja 44 pudotuspeleissä.
Brunson pääsi pelaamaan Monarchsin riveissä WNBA:n loppuotteluissa myös vuonna 2006, jolloin Detroit Shock vei kuitenkin mestaruuden voitoin 3–2. Hän oli runkosarjassa ja pudotuspeleissä jälleen Monarchsin sisäisen levypallotilaston kakkonen Griffithin jälkeen kerättyään 191 levypalloa runkosarjassa ja 32 pudotuspeleissä. Kausina 2007 ja 2008, joina Brunson oli kaikissa pelaamissaan otteluissa Monarchsin avauskokoonpanossa, hän oli joukkueensa sisäisen levypallotilaston ykkönen. Liigan levypallotilastossa hän sijoittui runkosarjakaudella 2007 toiseksi Seattle Stormin Lauren Jacksonin jälkeen, kun hän keräsi 295 levypalloa 33:ssa pelaamassaan ottelussa, ja runkosarjakaudella 2008 yhdeksänneksi kerättyään 213 levypalloa 30:ssä ottelussa. Hyökkäyspään levypalloissa hän oli kaudella 2007 WNBA:n kärkinimi. Kaudella 2009, jolla hän pelasi 27 ottelua, joista 17 joukkueensa avauskokoonpanossa, hän keräsi 190 levypalloa, toiseksi eniten joukkueensa pelaajista Nicole Powellin jälkeen. Hänen levypallokeskiarvonsa, seitsemän, oli kuitenkin Monarchs-pelaajien paras. Pisteitä Brunson on tehnyt parhaimmillaan 378 yhden runkosarjakauden aikana, mikä tapahtui kaudella 2007. Hän oli tuolla kaudella, kuten myös kaudella 2009, joukkueensa toiseksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja Nicole Powellin jälkeen.
Sacramento Monarchs lopetti toimintansa kauden 2009 jälkeen, minkä myötä Brunson siirtyi joulukuussa 2009 järjestetyn dispersal draftin kautta Minnesota Lynxiin.
Syksyisin ja talvisin, jolloin WNBA:ta ei pelata, Brunson on pelannut Euroopassa. Kausina 2004–2005 ja 2005–2006 hän edusti belgialaisseura Dexia Namuria, kaudella 2006–2007 venäläisseura Moskovan Dynamoa ja kausina 2007–2008, 2008–2009 ja 2009–2010 italialaisseura Taranto Cras Basketia. Hän oli voittamassa vuonna 2007 Dynamon riveissä naisten EuroCupia.
Maajoukkue
Brunson on edustanut Yhdysvaltain maajoukkuetta vuoden 2003 Pan American Games -kilpailuissa, joissa hän oli voittamassa hopeaa, ja vuoden 2007 naisten koripallon Amerikan-mestaruuskilpailuissa, joissa hän oli voittamassa kultaa.
Bafing
Bafing on joki Guineassa ja Malissa. Se saa alkunsa Fouta Djallonin ylängöltä Guineassa ja virtaa pääasiassa koilliseen ja pohjoiseen. Malissa Bafoulabén eteläpuolella Bafing yhtyy Bakoyen kanssa Senegaljoeksi.
Joen pituus on 760 kilometriä. Sen keskimääräinen virtaus 430 kuutiometriä sekunnissa on yli puolet Senegaljoen vesimäärästä. Joessa on paljon koskia ja putouksia. Manantalissa on säännöstelypato ja vesivoimalaitos.
Bafing tarkoittaa mandingon kielellä ’mustaa jokea’. Bakoye on puolestaan ’valkoinen’ ja sen sivujoki Baoulé ’punainen’ joki.
Pihvi
thumb|Tyypillinen pihviannos, Porsaan ulkofilepihvin lisukkeina lohkoperunoita ja kasviksia
Pihvi on ruokalaji, joka valmistetaan useimmiten palasta lihaa, tyypillisesti naudanlihasta. Pihvi voidaan valmistaa myös jauhetusta lihasta tai kasviksista. Usein punainen liha, kala ja joskus myös broileri viipaloidaan pihveiksi. Kasvispihvit tulivat ravintoloihin 1980-luvulla. Pihveihin erikoistunutta ravintolaa kutsutaan pihviravintolaksi.
Valmistus
Leikepihvit nuijitaan litteiksi ja leivitetään eli kieritellään ensin vehnäjauhoissa, sitten kananmunassa ja lopuksi korppujauhoissa. Kuuluisin leikepihvi lienee Wieninleike, eli Wienerschnitzel. Aitoon Wienerschnitzeliin käytetään vasikanlihaa, mutta sitä valmistetaan usein myös sianlihasta. Italialainen versio leikkeestä on cotoletta alla Milanese.
Pihveihin käytetään usein mureinta lihaa, jota eläimestä saadaan, ja täten se on usein kallista. Pihvin syöntiä pidettiin vuosikymmeniä sitten vaurauden merkkinä, mutta nykyään se on suosittu viikonloppuruoka.
Pihvien kypsyysaste
Monissa ravintoloissa pihvin voi tilata eri kypsyysasteisena. Grillatun tai paistetun pihvin kypsyysaste voi olla esimerkiksi:
Möhköfantti
thumb|Möhköfantti Möhköä (vasemmalla) vetää kärsästä hänen pomonsa, Tane -niminen [[tärppä.]]
Pihvi
Tarjoilu
Suomessa tyypillinen pihviannos tarjoillaan perunoiden kanssa, mutta lisukkeena voidaan käyttää myös riisiä, papuja, salaattia tai vaikka pastaa. Tyypilliseen pihviannokseen kuuluu myös lajitelma vihanneksia. Pihvejä varten on kehitetty erityinen pihviveitsi, joka on normaalia veistä terävämpi ja hammastettu.
Möhköfantti
Möhköfantti on fiktiivinen, elefanttia muistuttava olento A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa. Alkuperäisissä kirjoissa möhköfanttia ei koskaan nähdä, mutta myöhemmissä Disney-elokuvissa otus on esiintynyt.
Pihvi
Pihvityyppejä
Naudan sisäfileestä valmistettuja pihvejä:
Möhköfantti
Milnen kirjoissa Nalle Puh ja Nasu yrittävät pyydystää möhköfanttia mutta eivät saa sitä koskaan ansaan. Vaikka möhköfanttia ei varsinaisesti nähdäkään, on Puh-kirjojen kuvittaja E. H. Shepard piirtänyt elefanttia muistuttavan möhköfantin kuvitukseksi lukuun, jossa Puh yrittää saada unta ja alkaa laskea lampaiden sijasta möhköfantteja. Kirjojen oikeudet nykyisin omistava Walt Disney Company on sittemmin tehnyt useita animaatioelokuvia, joissa möhköfantit esiintyvät. Vuonna 2005 valmistui elokuva Nalle Puh ja Möhköfantti, jossa esiintyi äitiään etsivä möhköfantin poikanen, Fantti. Elokuvassa se on kiltti olento, ja se ystävystyykin Puolen hehtaarin metsän asukkaiden kanssa, etenkin Ruun.
Pihvi
Pihvilihat
Jotkut pitävät kobelaista nautaa laadukkaimpana pihvilihana. Hevosen sisäfilee on joidenkin mielestä erittäin herkullista ja laadukasta, toisissa maissa hevosenliha on ruokatabu. Hevosenliha on vähärasvaista ja siinä on paljon rautaa. Etenkin Ranskassa käytetään hevosenlihaa, tosin siellä on ilmennyt että koe-eläiminä käytettyjä hevosia on myyty elintarvikekäyttöön. Myös Suomessa hevosenlihaa on ryhdytty vähitellen käyttämään pihvilihana.
Möhköfantti
TV-sarjan Nalle Puhin uudet seikkailut suomenkielisessä dubbauksessa möhköfantteja kutsuttiin "kanttifanteiksi" (poikkeuksena jakso Möhköfantin ansa), mutta muissa suomennoksissa möhköfanteiksi.
Pihvi
Pihvilihat
Suurimpia pihvilihan tuottajamaita ovat Brasilia ja Argentiina.
Jauhelihapihvejä voidaan tehdä joko pelkästä paistijauhelihasta tai lihapullataikinasta, jossa on lihan lisäksi esimerkiksi munaa, sipulia ja viljatuotteita, kuten korppujauhoja. Rakenteeltaan jauhelihapihviä muistuttavat punajuurta ja lihaa sisältävä lindströminpihvit, kalamureketaikinasta tehdyt kalapihvit ja juureksista tehtävät kasvispihvit. Merimiespihvi puolestaan on pieniä pihvejä ja perunaa sisältävä pataruoka.
Stanley Lord
thumb|Stanley Lord Stanley Lord (13. syyskuuta 1877 Bolton, Lancashire – 24. tammikuuta 1962) oli brittiläinen henkilö, joka tunnetaan parhaiten RMS Titanicin lähistöllä sen upotessa olleen SS Californianin kapteenina.
Ura
Californianin miehistö huomasi myöhemmin Titanicin hätäraketit ja yritti raportoida niistä kapteenille, joka epäili rakettien olleen juhlaraketteja. Lord ei myöskään käskenyt herättää Evansia ja ottamaan yhteyttä Titaniciin, mitä on pidetty pääsyynä siihen, ettei Californian voinut pelastaa ajoissa Titanicin matkustajia. Californian lähti liikkeelle vasta kello 5.30 aamulla, jolloin Titanic oli jo uponnut tunteja aikaisemmin.
Aamulla Lord sai tiedon Titanicin uppoamisesta Frankfurt-nimiseltä laivalta. Klo 8.30 Californian saapui Carparthian luo ja pysytteli etäällä yrittäen turhaan etsiä eloonjääneitä ruumiiden joukosta. Lord joutui myöhemmin yhdessä Cyril Evansin kanssa kuulusteluihin, joissa heitä syytettiin välinpitämättömyydestä Titanicia kohtaan. Lord ja Evans kuitenkin vapautettiin kaikista syytteistä.
Lord jatkoi myöhemmin laivayhtiöiden palveluksessa vuoteen 1927 saakka. Hän kuoli 84-vuotiaana vuonna 1962. Hänet haudattiin Wallaseyn hautausmaalle Merseysideen.
Vuoden 1958 elokuvassa Titanicin kohtalonyö Stanley Lordia esitti Russell Napier.
Roberto Soldado
Roberto Soldado Rillo (s. 27. toukokuuta 1985 Valencia, Valencian maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Levantea.
Ura
Soldado siirtyi Real Madridin junioreihin valencialaisesta Don Boscosta 13-vuotiaana. Kaudeksi 2002–2003 hän sai paikan Real Madridin B-joukkueesta ja oli mukana kun joukkue nousi kauden 2004–2005 päätteeksi takaisin Espanjan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Segunda Divisióniin. Kaudella 2005–2006 hän oli 19 maalillaan joukkueensa paras ja sarjan toiseksi paras maalintekijä.
Ensimmäiset minuuttinsa Real Madridin edustusjoukkueessa Soldado pelasi kauden 2004–2005 Espanjan cupissa Copa del Reyssä Tenerifeä ja Valladolidia vastaan. Ensiesiintyminen kotimaan pääsarjassa tapahtui Valenciaa vastaan 23. lokakuuta 2005. Kauden mittaan hän oli mukana 11 pääsarjaottelussa ja teki kaksi maalia. Kaudeksi 2006–2007 Soldado lainattiin Osasunaan hakemaan pääsarjakokemusta ja peliaikaa. Pelaamassaan 30 sarjaottelussa hän teki 11 maalia. UEFA Cupissa seura ylsi välieriin.
Kaudeksi 2007–2008 Soldado palasi Real Madridiin, ja teki seuran kanssa vuoteen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen. Joukkue juhli kauden päätteeksi Espanjan pääsarjan mestaruutta, mutta Soldadolle kausi oli vaikea, sillä otteluita kertyi yhteensä vain kahdeksan kaikki kilpailut mukaan lukien. Kesällä 2008 hän siirtyi naapuriseura Getafeen, jonka kanssa hän teki neljävuotisen sopimuksen. Getafe maksoi Real Madridille neljän miljoonan euron siirtokorvauksen.
9. kesäkuuta 2010 hän siirtyi kotikaupunkinsa Valenciaan, joka maksoi hänestä noin 10 miljoonan euron siirtokorvauksen. Hänet hankittiin korvaamaan Barcelonaan lähtenyttä David Villaa. Ensiesiintymisessään joukkueessa 14. syyskuuta 2010 Mestarien liigan ottelussa Bursasporia vastaan hän onnistui maalinteossa, kun Valencia voitti ottelun lopulta selvin numeroin 4–0.
1. elokuuta 2013 Soldadon ilmoitettiin siirtyvän Tottenham Hotspuriin. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen ja hänestä maksettiin noin 30 miljoonan euron siirtokorvaus.
Maajoukkue
Soldado oli mukana voittamassa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta vuonna 2004. Myöhemmin hän pelasi myös alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. A-maajoukkueessa hän debytoi kesäkuun 2007 EM-karsintaotteluissa Latviaa ja Liechtensteinia vastaan.
29. helmikuuta 2012 Soldado teki näyttävän paluun maajoukkueeseen vajaan viiden vuoden tauon jälkeen, kun hän onnistui kolmesti maalinteossa ystävyysottelussa Venezuelaa vastaan.
Kathellen Sousa
pienoiskuva|Kathellen Sousa vuonna 2019. Kathellen Sousa Feitoza, taiteilijanimeltään Kathellen (s. 26. huhtikuuta 1996) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Brasilian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä kahdeksan maaottelua. MM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Brasilian kaikissa neljässä ottelussa. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi vuonna 2018.
Kathellen edustaa seuratasolla italialaista Internazionalea, johon hän siirtyi vuonna 2020 ranskalaisesta Girondins de Bordeaux'sta.
Nobelin rauhanpalkinto
Nobelin rauhanpalkinto on rauhantyöstä jaettava ja yksi viidestä vuosittain jaettavasta Nobel-palkinnosta. Rauhanpalkinnon jakaa Norjan suurkäräjien valitsema Nobel-komitea ja se jaetaan Oslossa.
Valintaprosessi
Esitykset palkintoehdokkaista on jätettävä Nobel-komitealle vuosittain helmikuun alkuun mennessä. Komitea käy ehdokkaat läpi kevään aikana ja kokoaa lyhyen kärkilistan, josta se valitsee palkinnon saajan. Listalla olevia henkilöitä ja tahoja ei paljasteta ja arviot kulloisestakin palkinnon saajasta perustuvat asiantuntijoiden ja vedonlyöjien näkemyksiin. Palkinnon saajien nimet julkistetaan muiden Nobel-palkintojen tavoin lokakuun alkupuolella ja saajat vastaanottavat palkintonsa Oslossa 10. joulukuuta.
Norjan Nobel-komitea on määritellyt, ketkä saavat tehdä esityksiä palkintoehdokkaista. Näitä ovat esimerkiksi eri maiden hallitusten ja parlamenttien jäsenet, oikeuslaitosten ja yliopistojen edustajat sekä aiemmat rauhanpalkinnon saajat.
Rauhanpalkinnon arvo oli vuonna 2018 noin 860 000 euroa. Rahasumman lisäksi palkintoon kuuluvat diplomi ja kultainen mitali, jossa on latinankielinen teksti Pro pace et fraternitate, rauhan ja ihmisten veljeyden puolesta.
Historiaa
Pariisissa asunut palkinnon perustaja, liikemies ja dynamiitin keksijä Alfred Nobel palkkasi vuonna 1876 sihteerikseen böömiläisen kreivittären Bertha Kinskyn. Kinsky ehti tuskin aloittaa sihteerin tointaan, kun hän muutti Wieniin ja avioitui paroni Arthur Gundaccar von Suttnerin kanssa. Vaikka Bertha von Suttner ja Alfred Nobel eivät tämän jälkeen enää koskaan henkilökohtaisesti tavanneet, he pysyivät ystävinä, ja heidän kirjeenvaihtonsa kesti Nobelin kuolemaan, vuoteen 1896 saakka. Von Suttnerista tuli 1880-luvulla rauhanliikkeen johtava hahmo Itävallassa, ja hänen vaikutuksestaan Nobel päätti säätiöidä varsin suuren, yli 40 miljoonan Ruotsin kruunun arvoisen omaisuutensa, ja määräsi, että säätiön varallisuudesta jaettaisiin vuosittain suuri rahapalkinto ansioituneille rauhanaatteen edistäjille. Bertha von Suttner sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1905.
Nobelin kuoleman aikaan Ruotsi ja Norja olivat valtioliitossa, jossa Ruotsin hallitus määräsi liiton ulkopolitiikasta ja Norjan hallitus vain Norjan sisäpolitiikasta. Ei tiedetä, miksi Nobel antoi rauhanpalkinnon jaon norjalaisten tehtäväksi, mutta erään tarinan mukaan se tapahtui, jotta hallitukset eivät manipuloisi rauhanpalkinnon valitsijoita.
Rauhanpalkintoja ei jaettu maailmansotien aikana vuosina 1914–1916 ja 1939–1943. Lisäksi palkinto on jätetty myöntämättä vuosina 1918, 1923, 1924, 1928, 1932, 1948, 1955, 1956, 1966, 1967 ja 1972. Vuonna 1960 jakamatta jätetty rauhanpalkinto annettiin yhdessä vuoden 1961 rauhanpalkinnon kanssa ja vuoden 1976 rauhanpalkinto yhdessä vuoden 1977 rauhanpalkinnon kanssa. YK:n rauhanturvajoukot saivat Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1988, ja se jaettiin 10. joulukuuta 1988 Oslossa. Palkintoon oikeutettuja YK:n rauhanturvaajia on maailmassa noin puoli miljoonaa 53 eri maasta; Suomessa palkinnon saajia on noin 20 000 (YK:n rauhanturvatehtävissä 1988 tai sitä ennen palvelleet). Presidentti Martti Ahtisaari sai Nobelin rauhanpalkinnon 2008.
Järjestöistä Kansainvälinen Punainen Risti on saanut rauhanpalkinnon kolmesti vuosina 1917, 1944 ja 1963 sekä YK:n pakolaiskomissariaatti (UNHCR) kahdesti vuosina 1954 ja 1981. Yhdysvaltalainen kemisti Linus Pauling oli ennen rauhanpalkintoaan (1962) saanut Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1954. Vuoteen 2014 mennessä Nobelin rauhanpalkinnon oli saanut 15 naista.
Vuonna 2021 Norjan Nobel-komitealle oli esitetty rauhanpalkinnon saajaksi 329 ehdokasta, joista 234 oli yksityishenkilöitä ja 95 järjestöjä. Huippuvuonna 2016 ehdokkaita oli 376. Viralliset luettelot palkintoehdokkaista ovat salaisia 50 vuoden ajan.
Ruotsissa ehdotettiin tammikuussa 1939 Saksan johtajaa Adolf Hitleriä rauhanpalkinnon saajaksi. Ruotsalainen poliitikko E. G. C. Brandt veti kuitenkin myöhemmin ehdotuksensa pois sanoen sen olleen satiiria.
Myöntämisperusteita
Rauhanpalkinto voidaan muista Nobel-palkinnoista poiketen myöntää myös järjestölle. Palkinto voidaan myöntää jonkin asian hyväksi toimimisesta ilman, että asia on viety päätökseen. Tämä on jälkeenpäin aiheuttanut keskustelua muun muassa vuosina 1973, 1994 ja 2007 palkittujen kohdalla. Vuoden 2009 rauhanpalkinnon myöntäminen Yhdysvaltain presidentin virassa vasta vajaan vuoden olleelle Barack Obamalle herätti kritiikkiä sen vuoksi, että Yhdysvallat kävi samanaikaisesti kahta sotaa. Obaman palkintoa pidettiinkin yleisesti etumaksuna, jonka lunastamiseksi presidentin olisi tehtävä lujasti töitä koko virkakautensa ajan.
Varsinkin 1900-luvun alkupuoliskolla Nobelin rauhanpalkinnon myöntämisperusteina on katsottu olleen enimmäkseen sotien tai muiden konfliktien lopettamiseen tähdänneet rauhanponnistelut. Uutta avausta merkitsi palkinnon myöntäminen "vihreän vallankumouksen" käynnistäjälle, norjalais-yhdysvaltalaiselle Norman Borlaugille vuonna 1970. Vuonna 2007 Nobel-komitea halusi osaltaan kiinnittää huomiota ilmastonmuutokseen myöntämällä palkinnon hallitusten väliselle ilmastonmuutospaneelille (IPCC) ja asiaa näkyvästi esillä pitäneelle Yhdysvaltain entiselle varapresidentille Al Gorelle. IPCC:n palkinnosta osa tuli myös Suomeen, sillä sen työhön oli eri tavoin osallistunut parisataa suomalaista. Rauhanpalkinnon vastaanottaneessa IPCC:n valtuuskunnassa oli yhtenä jäsenenä Tilastokeskuksen tilastopäällikkö Riitta Pipatti.
Kieltäytymisiä ja poissaoloja vastaanottotilaisuudesta
Kahdesti rauhanpalkinnon historiassa kukaan ei ole ollut vastaanottamassa kunnianosoitusta. Natsi-Saksa ei päästänyt vuoden 1935 palkinnon saajaa, natsismin vastustajaa Carl von Ossietzkya vastaanottamaan palkintoaan; samoin Kiina esti vuoden 2010 palkinnon saajan, "valtion vastaisesta toiminnasta" vankeuteen tuomitun toisinajattelijan Liu Xiaobon ja hänen omaistensa pääsyn Osloon. Esimerkiksi vuoden 1975 palkinnon saajan, neuvostoliittolaisen ydinfyysikon Andrei Saharovin saaman palkinnon vastaanotti hänen puolisonsa Jelena Bonner, vuonna 1983 palkitun puolalaisen Solidaarisuus-ammattiliiton johtajan Lech Wałęsan palkinnon hänen puolisonsa Danuta Wałęsa ja vuoden 1991 palkinnon saajan, burmalaisen oppositiojohtajan Aung San Suu Kyin palkinnon otti vastaan hänen poikansa. Vuonna 1994 yksi Nobel-komitean jäsen erosi vastalauseena Palestiinan vapautusjärjestön PLO:n johtajan, entisenä terroristijohtajana pitämänsä Jasser Arafatin palkitsemiselle.
Vuoden 1961 rauhanpalkinto myönnettiin YK:n pääsihteerille Dag Hammarskjöldille, jonka saaman palkinnon ottivat vastaan hänen omaisensa. Hammarskjöld oli saanut surmansa lento-onnettomuudessa Rhodesiassa saman vuoden syyskuussa ollessaan selvittämässä Kongon kriisiä.
Pohjois-Vietnamin rauhanneuvottelija Lê Ðức Thọ, joka sai vuonna 1973 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Yhdysvaltain ulkoministerin Henry Kissingerin kanssa pyrkimyksistä Vietnamin sodan lopettamiseksi, kieltäytyi vastaanottamasta palkintoaan. Hän sanoi harkitsevansa sen vastaanottamista ”sitten kun Pariisin rauhansopimusta noudatetaan, kun tykit ovat vaienneet ja kun rauha on todella palautettu Etelä-Vietnamiin”.
Myöhempää arvostelua palkittuja kohtaan
Toimittajat Pentti Laine ja Seppo Oikkonen laativat vuonna 1970 listan ansaituista ja ansaitsemattomista rauhanpalkinnoista. Heidän mukaansa esimerkiksi Yhdysvaltain ulkoministeri Frank Kellogg ei olisi erityisemmin ansainnut palkintoaan, sillä hänen nimeään kantaneen sopimuksen merkitys jäi vähäiseksi. Toisaalta Laineen ja Oikkosen mukaan esimerkiksi yhdysvaltalainen ydinfyysikko Robert Oppenheimer, brittiläinen filosofi Bertrand Russell, Pohjois-Vietnamin presidentti Ho Tši Minh ja Suomen presidentti Urho Kekkonen jäivät ilman ansaitsemaansa rauhanpalkintoa.
Kun puolet vuoden 1974 rauhanpalkinnosta myönnettiin Japanin pääministerille Eisaku Satolle, asiasta nousi skandaali, kun paljastui, että japanilaiset poliitikot ja talouselämän vaikuttajat olivat painostaneet Nobel-komiteaa palkinnon myöntämiseksi Satolle. Saton ei myöskään yleisesti katsottu ansainneen palkintoaan. Vaikka Sato oli allekirjoittanut ydinsulkusopimuksen, mihin palkinnon perusteluissa viitattiin, Japani ei ollut vielä syksyllä 1974 ratifioinut sopimusta.
Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov sai vuoden 1990 rauhanpalkinnon kansainvälisen liennytysprosessin edistämisestä, mutta hänen julkikuvansa sai vakavan kolhun jo alkuvuonna 1991 Baltian maiden itsenäisyysmielisten mielenosoitusten kovaotteisen tukahduttamisen vuoksi. Burman (nykyisin Myanmar) valtionkansleriksi sittemmin valittua Aung San Suu Kyita on 2010-luvulta lähtien arvosteltu ulkomailla voimakkaasti siitä, ettei hän ole puuttunut maan etnisen vähemmistön rohingyojen kärsimiin vainoihin.
Etiopian pääministeri Abiy Ahmed sai vuoden 2019 rauhanpalkinnon tunnustuksena rauhan aikaansaamisesta Etiopian ja Eritrean välille. Keskustelu Abiyn saamasta palkinnosta kiihtyi kuitenkin vuotta myöhemmin syksyllä 2020, kun Etiopian pohjoisen Tigrayn maakunnan levottomuuksien pelättiin eskaloituvan koko maan laajuiseksi sisällissodaksi ja pääministeri julisti maahan hätätilan, jonka nojalla armeija sai entistä laajemmat toimivaltuudet ”suojella maan rauhaa ja itsenäisyyttä sekä ylläpitää yleistä järjestystä”.
Jyri Kjäll
Jyri Göran Kjäll (s. 13. tammikuuta 1969 Seinäjoki) on suomalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Jyri Kjäll nyrkkeili olympiapronssia vuoden 1992 kisoissa 63,5 kilon sarjassa. Seuraavan vuoden MM-kisoissa Kjäll iski hopeaa. Kjäll siirtyi ammattilaiseksi Floridaan vuonna 1994. Uran varrelle mahtui loukkaantumisia ja managerisotkuja. Ammattilaisuralla Kjäll ei yltänyt merkittäviin titteliotteluihin. Hänen viimeinen ottelunsa oli 23. huhtikuuta 2002.
Seuratasolla Kjäll edusti amatöörinä Porin NMKY:ta. Uransa jälkeen Kjäll asettui asumaan takaisin Suomeen ja työskentelee nykyisin Harjavallassa liikuntapaikanhoitajana.
Barcelonan olympialaiset 1992
Barcelonassa 1992 Jyri Kjäll otteli neljä ottelua. Ensimmäinen vastustaja oli Espanjan Sergio Rey, jonka Kjäll voitti kehätuomarin keskeytyksellä ajassa 2.03. Neljännesvälierässään Kjäll voitti Italian Michele Piccirillon pistein 12–5. Puolivälierässä Kjällin vastustaja oli Unkarin László Szucs, ja 9–1-pistevoitto varmisti suomalaiselle mitalin. Kjällin välierävastustaja oli Kuuban 20–vuotias Héctor Vinent, joka otti jo kahdessa erässä selvän 3–12–pistejohdon. Viimeisessä erässä edes Kjäll ei jaksanut enää yrittää, ja kuubalainen otti voiton ja finaalipaikan pistein 3–13. Näin Jyri Kjäll sai yhdentenätoista suomalaisnyrkkeilijänä olympiapronssia.
Yksityiselämä
Kjäll on tuomittu kolmesti pahoinpitelystä ja kerran rattijuopumuksesta. Kjäll pahoinpiteli vuonna 2012 helsinkiläisessä yökerhossa mieshenkilön lyömällä tätä nyrkillä päähän. Tuomio oli 425 euron sakot. Toisen kerran, myös helsinkiläisessä yökerhossa, vuonna 2015 Kjäll pahoinpiteli virolaista miestä lyömällä tätä nyrkillä kasvoihin. Teosta Kjäll sai 20 päivän ehdollisen vankeusrangaistuksen. Rattijuopumuksesta Vihdissä hän sai 45 päivän ehdollisen vankeusrangaistuksen vuonna 2013. Vuonna 2016 Kjäll joutui nujakkaan helsinkiläisessä ravintolassa ja tuomittiin syyskuussa 2017 Helsingin käräjäoikeudessa pahoinpitelystä 40 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Jonni Myyrä
Joonas ”Jonni” Myyrä (13. heinäkuuta 1892 Savitaipale – 22. tammikuuta 1955 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli keihäänheiton kaksinkertainen olympiavoittaja vuoden 1920 ja 1924 kisoista. Antwerpenissä 1920 Myyrä johti suomalaiset keihäänheiton neloisvoittoon, vaikka sai juuri ennen kilpailua kilpakumppanin heittämästä keihäästä osuman vasempaan kyynärvarteensa. Hän ylitti keihäänheiton maailmanennätyksen useaan otteeseen, mutta Kansainvälisen Yleisurheiluliiton IAAF:n johto hylkäsi tulokset. Maailmanennätys oli ruotsalaisella Eric Lemmingillä (62,32) ja IAAF:n puheenjohtaja ja pääsihteeri olivat ruotsalaisia. Lopulta Myyrä lähti 1919 kilpailemaan Tukholmaan ja heitti siellä 66,10, joka hyväksyttiin viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrän ensimmäinen urheiluseura oli Partakosken Into.
Urheilu-ura
Myyrä kilpaili keihäänheitossa ensimmäisen kerran kesällä 1911, jolloin hän heitti Lappeenrannassa yli 50 metriä, mutta jäi kilpailun voittaneesta Julius Saaristosta vajaan metrin päähän. Seuraavana vuonna hän heitti olympiakatsauksessa yli 54 metrin heiton, minkä ansiosta hänet valittiin Tukholman olympialaisiin. Myyrä sijoittui olympiafinaalissa kahdeksanneksi tuloksella 51,33. Vuonna 1914 hänet valittiin Malmössä pidettyihin Balttilaisiin kisoihin, sillä hän oli heittänyt aiemmin kesällä Hämeenlinnassa 60,12. Kisoissa Myyrän heitto kantoi 63,29, joka ylitti Eric Lemmingin hallussa olleen maailmanennätyksen lähes metrillä. Ruotsalaiset tuomarit kuitenkin väittivät, että heitto tapahtui myötätuulen vallitessa, eikä ennätystä hyväksytty viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrä ylitti maailmanennätyksen myös myöhemmin vuonna 1914 Tampereella tuloksella 62,58 ja seuraavana vuonna Lappeenrannassa tuloksella 64,81, mutta näitäkään tuloksia ei ratifioitu maailmanennätykseksi.
thumb|left|Myyrä vuonna 1920. Myyrä palasi kilpailemaan ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän voitti keihäänheiton Suomen-mestaruuden vuosina 1917 sekä 1918 ja heitti vuonna 1919 Savitaipaleella tuloksen 65,55, joka hyväksyttiin Suomen-ennätykseksi, mutta ei maailmanennätykseksi. Samana kesänä hän matkusti Tukholmaan, jossa hän voitti kansainväliset kilpailut tuloksella 66,10. Tämä tulos hyväksyttiin vihdoin viralliseksi maailmanennätykseksi. Myyrä oli Antwerpenin olympialaisissa 1920 voittajasuosikki, mutta kilpailupäivän aamuna Yhdysvaltain James Lincolnin lämmittelyheitto lipesi ja osui Myyrän vasempaan kyynärpäähän. Myyrä joutui käymään lääkärissä, jossa hänen kädestään poistettiin luunsiruja ja se laitettiin siteeseen. Hän kykeni kuitenkin kilpailemaan samana päivänä ja voitti olympiakultaa tuloksella 65,78. Hän paransi Lemmingin edellistä olympiaennätystä 5,14 metrillä.
Yhdysvalloissa Myyrä heitti elämänsä pisimmän keihäskaaren 68,55 ja ylitti näytöskilpailussa myös kiekonheiton ME:n tuloksella 48,80.
Huomionosoitukset
Myyrälle on pystytetty muistomerkki hänen vanhan kotitalonsa paikalle Savitaipaleen Hyrkkälän kylään. Muistomerkissä lukee: ”Tällä paikalla syntyi vuonna 1892 Jonni Myyrä, keihäänheiton kaksinkertainen olympiavoittaja ja maailmanennätysmies. Hän kuoli Amerikassa 1955.” Hänet on haudattu San Franciscoon. Hautakivessä lukee ”John Myyra” ja siinä on olympiarenkaita. Hautausmaan arkistossa hän on nimellä ”John Mura”. Hänen kunniakseen on Savitaipaleelle nimetty Jonni Myyrän tie. Hänestä tehtiin vuoden 2016 marraskuussa ensi-iltansa saanut Jonni – Savitaipaleen paras keihäänheittäjä ja pahin huijari -niminen näytelmä Lappeenrannan kaupunginteatteriin. Hänestä on myös kirjoitettu luku kirjassa Kiveen hakatut – Urheilun valoja ja varjoja, Kirjapaja, 2015, ISBN-13: 9789522882202.
Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi
Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi on suomalais-ugrilaisia kansoja ja samojedikansoja edustava foorumi, jonka tavoitteena on uralilaisten kansojen yhteistyön edistäminen eri alueilla, sekä kulttuurin ja kielen säilyttäminen ja elvyttäminen. Lisäksi tavoitteena on edistää kansainvälisten normien toteutumista ihmisoikeuksien, kansojen itsemääräämisoikeuden ja alkuperäiskansojen oikeuksien alalla. Kongressi on lähinnä kansalaisjärjestöjen yhteinen tapahtuma, johon myös poliitikot ja viranomaiset ovat osallistuneet keskustelukumppaneina.
Kongressi perustettiin Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, kun alkoi näyttää siltä, että avautuisi mahdollisuus maassa asuvien pienten kansojen kulttuuriseen jälleensyntymiseen ja niiden välisten itsenäisten yhteyksien muodostamiseen.
Ensimmäisessä vuoden 1992 Syktyvkarin kongressissa hyväksytyn perusilmoituksen mukaan suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi on hallituksista ja poliittisista puolueista riippumaton foorumi, joka toiminnassaan nojautuu suomalais-ugrilaisten kansojen yhteistyön pääperiaatteiden, tavoitteiden ja tehtävien julistukseen.
Kongressin toimeenpaneva elin on keskuskomitea, joka kokoontuu puolivuosittain. Sen tehtävänä on yhteistoiminnan hallinnoiminen ja suomalais-ugrilaisten kansojen oikeuksien edustaminen kansainvälisissä elimissä, kuten Yhdistyneissä kansakunnissa. Komiteassa kaikilla kansoilla on yksi tai kaksi edustajaa ja käytettävissään yksi ääni.
Tanskan lippu
thumb|Tanskan lippu Tanskan lippu eli Dannebrog (tansk. Tanskan kangas) on maailman vanhin käytössä oleva kansallislippu. Se on Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Islannissa, Ahvenanmaalla ja Färsaarilla sekä epävirallisesti Itä-Karjalaan, Inkeriin, Vepsään ja suomenruotsalaisiin viittaavissa yhteyksissä käytettyjen nuorempien ristilippujen välillinen tai välitön esikuva. Dannebrogissa on valkoinen risti punaisella pohjalla. Alun perin tämä oli johanniittaritarien tunnus. Dannebrogin historia palautuukin keskiaikaan ja ristiretkien aikakauteen. Lipun erikoisuutena on, ettei sen käyttöä ole rajoitettu lailla, vaan käyttö on täysin vapaata. Pohjoismaiden lipuista Dannebrog on neliömäisin.
Lipun mitat ja väri
thumb|Tanskan lipun mittasuhteet. Tanskan lipun korkeus on 28 ja pituus 37 mittayksikköä. Ristin sakaran leveys on 4 mittayksikköä. Punaisten kenttien korkeus on 12 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten punaisten kenttien leveys on 12 ja uloimpien kenttien 21 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 12:4:12 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 12:4:21.
Lipun punaista väriä kutsutaan Dannebrogin punaiseksi. Sen värimääritykset Pantone ja RGB muodossa ovat seuraavat:
Legenda lipun synnystä
thumb| Dannebrogin putoamista esittävä [[Christian August Lorentzenin maalaus vuodelta 1809.]] Lippua tai siihen pohjautuvia tunnuksia on käytetty 1200-luvulta lähtien. 1600-luvulla syntyneen legendan mukaan Dannebrog putosi taivaasta 15. kesäkuuta 1219 pakanallisia virolaisia vastaan käydyn Lyndanisen taistelun aikana ja auttoi tanskalaiset voittoon. Tämän legendan taustalla on tanskalainen historioitsija Arild Huitfeldt, jonka Danmarks Riges Krønike -teoksessa legenda esiintyi ensimmäisen kerran tässä muodossaan. Samantapaisia tarinoita Dannebrogin synnystä on kuitenkin jo varhaisemmilta ajoilta.
Christiern Pedersen kirjoitti 1520-luvulla Tanskan kuningas Valdemar II Sejrin retkestä Viroon vuonna 1208, jolloin samaan tapaan taivaasta laskeutui punainen, valkoraitainen lippu. Samaten 1520-luvulla elänyt munkki Peder Olsen (Peter Olai) siteeraa latinankielistä tuntematonta lähdettä, jonka mukaan Valdemar II:n aikana Viljandissa Liivinmaalla vuonna 1208 taistelleet tanskalaiset rukoilivat Jumalalta apua tappiolle kääntyneessä taistelussa, mikä johti valkoristisen lipun putoamiseen taivaasta. Tämän lisäksi he kuulivat äänen, joka kertoi heidän saavuttavan voiton, kuten sitten tapahtuikin.
Kalev Katus
Kalev Katus (29. lokakuuta 1955 Tallinna Viro – 11. kesäkuuta 2008 Helsinki) oli virolainen professori ja Viron väestöntutkimuslaitoksen johtaja.
Katus väitteli Moskovan yliopistossa. Hän teki väitöskirjansa väestönkehitykseen vaikuttavista tekijöistä. Hän oli Viron väestöntutkimuslaitoksen johtajana vuodesta 1994.
Katus piti aktiivisesti yhteyksiä ulkomaille ja oli kuollessaan Helsingissä väestökonferenssissa, jossa hän ehti pitää puheen.
Alexandra Rosenfeld
thumb|right|Rosenfeld vuonna 2007
Rosenfeld on naimisissa Italian rugbymaajoukkueen kapteenin Sergio Parissen kanssa.
Kirkonkylän terveysasema
Kirkonkylän terveysasema on Nurmijärven kirkonkylän taajamassa Nurmijärvellä toimiva kunnallinen terveysasema.
Kortteliralli
Kortteliralli on nuorisokulttuurin muoto, jossa autolla tai moottoripyörällä ajetaan ilman päämäärää. Korttelirallista käytetään alueesta riippuen eri slangisanoja, kuten pilluralli tai torimunkki. Korttelirallin harrastaminen keskittyy pääasiassa viikonloppuiltoihin ja sisältää useissa tapauksissa alkoholin käyttöä, sosiaalista kanssakäymistä ja musiikin kuuntelua.
Korttelirallista kantautuu usein melua pitkienkin matkojen päähän, mikä voi häiritä tuntuvasti asumismukavuutta kaupungin keskustoissa. Ylinopeudella ajaminen aiheuttaa myös vaaratilanteita muille liikkujille, kuten jalankulkijoille ja pyöräilijöille. Suomen laki kieltää, tulkinnasta riippuen, korttelirallin häiritsevänä ajona taajamassa. Sitä katsotaan kuitenkin usein läpi sormien. Alkoholinkäytöstä voi seurata myös rattijuoppoutta ja järjestyshäiriöitä.
Kortteliralli keskittyy perinteisesti kaupunkien keskustoihin, jossa saatetaan ajaa useita tunteja peräkkäin samaa reittiä edestakaisin. Hiljaisilla teillä nopeudet nousevat usein suuriksi, välillä kohtalokkain seurauksin.
Etelä-Karjalan poliisilaitoksen (nykyinen Kaakkois-Suomen poliisilaitos) ylikonstaapelin Kai Siparin mukaan kortteliralli on vähentynyt muun muassa kaupunkien keskustojen liikennejärjestelyjen takia.
Ptolemaioksen kirje Floralle
Ptolemaioksen kirje Floralle on gnostilainen valentinolaisen Ptolemaioksen laatima kirjoitus, joka on säilynyt osana Epifanioksen teosta Panarion (XXXIII, 3–7). Se käsittelee gnostilaista näkemystä Mooseksen laista ja demiurgin suhteesta tähän lakiin. Kirje on osoitettu varakkaalle gnostilaiselle tai gnostilaisuudesta kiinnostuneelle naiselle nimeltään Flora. On kuitenkin mahdollista, että kirjettä kirjoittaessaan Epifanios seurasi antiikin historioitsijoiden tapaa laittaa puheita kuvaamiensa henkilöiden suuhun.
Historia
Kirje on ajoitettu noin vuosiin 140–160, ja se on mahdollisesti kirjoitettu Roomassa. Se kirjoitettiin vastaukseksi Floran Vanhan testamentin kymmentä käskyä koskeville kysymyksille. Osa gnostilaisista oli sitä mieltä, että Vanhan testamentin lait olivat peräisin korkeimmalta Jumalalta, osa taas sitä mieltä, että ne olivat peräisin paholaiselta. Ptolemaios halusi todistaa, että lait eivät ole kummaltakaan eivätkä edes yhdestä lähteestä, vaan peräisin eri lähteistä.
Sisältö
Ptolemaios jakoi lain kolmeen osaan. Hänen mukaansa osa laista oli peräisin alemmalta jumalalta eli demiurgilta, osa Moosekselta ja osa oli juutalaisten lainopettajien myöhempiä perinnäissäädöksiä.
Demiurgi ei ollut Ptolemaioksen mukaan sen enempää hyvä kuin pahakaan, vaan sitä kuvasi äärimmäinen oikeudenmukaisuus. Siksi sen lait olivat paitsi rakastavia myös ankaria, ja samalla kuitenkin myös ristiriitaisia. Mooseksen hän osoitti tehneen lakiin joitakin myönnytyksiä ihmisten kovasydämisyyden tähden, koskien muun muassa avioeroa. Nämä muutokset olivat alkuperäisen lain vastaisia, mutta niiden avulla ihmiset välttivät suuremman pahan voidessaan valita pienemmän pahan. Myöhempien perinnäissäädösten hän osoitti samoin tehneen tyhjiksi joitakin lainkohtia.
Mauri Röppänen
Mauri Uolevi Röppänen (s. 19. tammikuuta 1946 Kuusjärvi) on suomalainen ampumahiihtäjä, ampuja ja olympiamitalisti.
Ampumahiihtourallaan Röppänen osallistui ensimmäisen kerran MM-kilpailuihin vuonna 1969, jolloin hän oli Suomen viestijoukkueessa voittamassa MM-pronssia. Vuonna 1971 hän voitti 20 kilometrin ampumahiihdon Suomen-mestaruuden ja Sapporossa 1972 hän voitti viestissä olympiahopeaa.
Ammunnassa Röppäsellä on kiväärillä Euroopan-mestaruus vuosilta 1981 ja 1983, hopeaa 1981 ja pronssimitalit 1983, 1985 sekä 1987. Moskovan olympialaisissa 1980 hän oli neljäs häviten mitalin yhdellä pisteellä. Röppänen saavutti Soulissa 1978 hopean ja neljä pronssia joukkuekilpailuissa. Vuoden 1986 Skövden MM-kisoissa hän saavutti kaksi kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssia, joista pääosa tuli henkilökohtaisissa lajeissa. Euroopan mestaruuskilpailuissa Röppänen saavutti EM-kultaa 1987 sekä lukuisia EM-mitaleita. SM-tasolla Röppänen voitti kymmeniä SM-mitaleita. Hän teki myös lukuisia Suomen ennätyksiä eri kiväärilajeissa.
Sytostaattien haittavaikutukset
Sytostaattien haittavaikutuksille ovat altteimpia tiuhaan jakautuvat solut, kuten limakalvojen, luuytimen, karvatuppien ja sikiön solut. Pahoinvointi on myös yleinen sivuvaikutus. Eri sytostaateilla on lisäksi omia erityisiä elimiä, joille ne aiheuttavat vauriota. Useat solunsalpaajista ovat lisäksi sikiövaurioita aiheuttavia (teratogeenisia).
Neutropenia
Alentuneen valkosolumäärään liittyy suurentunut infektiovaara. Voidaan vähentää antamalla valkosolukasvutekijää (G-CSF tai GM-CSF). Hoito on tehokkain kun se aloitetaan ennalta ehkäisevästi, 24–48 tunnin sisällä ensimmäisen solunsalpaaja-annoksen annosta, kun valkosoluarvot ovat vielä normaalit.
Trombosytopenia
Yleensä odotetaan spontaania korjautumista, joskus hoidetaan verihiutalesiirroilla.
Anemia
Korjataan punasolusiirroilla, joskus pitkittyneeseen anemiaan erytropoietiinia (punasolukasvutekijää).
Hiustenlähtö
Liittyy useimpiin solunsalpaajahoitoihin, hiukset lähtevät 3–5 viikon kuluttua solunsalpaajahoidon aloittamista ja kasvavat yleensä takaisin hoitojen loputtua, joskus jo niiden aikana. Hiuspohjan voimakas jäähdyttäminen kylmäpäähineen avulla solunsalpaajan annon aikana ja jonkin aikaa annon jälkeen vähentää hiusten lähtöä.
Pahoinvointi
Eri sytostaatit ja yhdistelmät aiheuttavat pahoinvointia hyvin vaihtelevasti. Akuutisti hoitona ensisijaisesti metoklopramidi (20 mg). Voimakkaampaan pahoinvointiin serotoniinireseptorin (5-HT-3) salpaaja (ondansetroni 8 mg, tropisetroni 5 mg tai granisetroni 3 mg). Tehoa voidaan parantaa deksametasonilla (10 mg i.v.). Pitkittyneessä pahoinvoinnissa metoklopramidi (3 × 10–30 mg), tarvittaessa yhdessä kortikoidin kanssa. Jos tästä ei ole apua, kannattaa serotoniinireseptorisalpaajia käyttää. Ennakoivaan pahoinvointiin (liittyy hoidon pelkoon, pelkkä ajatus tai sairaalaympäristö voi laukaista) voidaan käyttää bentsodiatsepiineja (loratsepaami 1–5 mg p.o.).
Elinvauriot
Antrasykliinit – sydänlihasvaurioita, viivästyneitä
Metotreksaatti, bleomysiinin mitomysiini, busulfaanin – keuhkojen kaasujen vaihdoin heikentyminen, vaikea erottaa syövän aiheuttamista muutoksista
Sisplatiini, metotreksaatti (suuret annokset) – munuaisvauriot
Vinkristiini, sisplatiini ja taksaanit – perifeerinen neuropatia → parestesia, lihaskivut ja –heikkous
Syklofosfamidi, ifosfamidi (suurina annoksina) – rakkoärsytystä l. kystiittiä
Useat solunsalpaajat – välitön kudostuho infuusion mennessä kudokseen.
Useat solunsalpaajat – limakalvovaurioita, maksan toimintahäiriöitä, elektrolyyttihäiriöitä, toiminnallisia sydänoireita ja allergisia reaktioita
Boyzone
Boyzone on irlantilainen poikabändi. Yhtye tunnetaan balladipainotteisesta linjastaan ja etenkin siitä, että useat sen kappaleet ovat cover-versioita. Yhtye on ollut erityisen suosittu Britteinsaarilla ja sai Britannian singlelistalla yhteensä kuusi listaykköstä sekä kymmenen top teniin yltänyttä kappaletta vuosina 1994–1999. Boyzonen tunnetuimpia lauluja ovat muun muassa "No Matter What" ja "Picture of You".
Boyzonen perusti aiemmin Johnny Loganin ja myöhemmin Westlifen managerina tunnettu Louis Walsh vuonna 1993. Ensimmäinen albumi Said and Done julkaistiin vuonna 1995, kaksi seuraavaa studioalbumia vuosina 1996 ja 1998. Yhtyeeltä on tullut myös kolme kokoelmalevyä, joista uusin Key to My Life: The Collection julkaistiin alkuvuodesta 2006. Boyzone on myynyt yli 15 miljoonaa levyä.
Yhtye esiintyi viimeisen kerran kahdeksaan vuoteen yhdessä tammikuussa 2000, minkä jälkeen keulahahmo Ronan Keating jatkoi musiikin parissa soolourallaan. Take Thatin comeback-menestyksen myötä yhtye kokoontui uudelleen loppuvuodesta 2007 ja lähti kiertueelle keväällä 2008.
Ennen Boyzonea
Kaikki Boyzonen jäsenet ovat kotoisin Dublinista ja syntyneet katolilaisiin perheisiin vuosina 1972–1977. Ronan Keating lauloi Beastie Boysin kappaleen mukaan nimetyssä yhtyeessä Nameste, jonka hän oli perustanut koulukavereidensa kanssa ollessaan 14-vuotias. Yhtye esitti monenlaista musiikkia Nirvanasta Bryan Adamsiin ja osallistui välillä voittoisasti moniin "koulubändeille" tarkoitettuihin kilpailuihin ympäri Irlantia. Stephen Gately muodosti kouluaikoinaan diskotanssiryhmän nimeltä Black Magic, joka voitti yhden maanlaajuisen kilpailun. Hänellä oli myös pieni rooli elokuvassa The Commitments. Keith Duffy oli ollut rumpalina kahdessa pienessä yhtyeessä. Shane Lynch ja Mikey Graham työskentelivät mekaanikkoina, joskin Mikey oli myös laulanut yhdessä yhtyeessä.
Alku 1993–1994
thumb|Louis Walsh, jonka laatiman lehti-ilmoituksen seurauksena syntyi Boyzone. Boyzone syntyi irlantilaisen managerin, Louis Walshin laatiman lehti-ilmoituksen seurauksena. Hän aikoi luoda Irlannille oman Take Thatin, sillä pop ei ollut vielä luonut jalansijaa maassa ja hän näki siinä hyvän markkinaraon. Louisin maineen ansiosta koelauluihin Dubliniin saapui noin 300 nuorta miestä, joista jatkoon valittiin 50. Seuraavalla kierroksella valittiin kymmenen ja lopulta kuusi: Ronan Keating, Stephen Gately, Shane Lynch, Keith Duffy, Richard Rock ja Mark Walton. Myös Colin Farrell kävi koettamassa onneaan.