cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Formula 1 -kausi 1982
Yhteenveto
Belgian GP:ssä voittoon ajoi McLaren-kuljettaja Watson ohitettuaan viimeisillä kierroksilla pitkään johdossa ajaneen Rosbergin. Eniten huomiota sai kuitenkin Villeneuven kuolema aika-ajoissa tämän törmättyä Jochen Massin Marchiin. Auto lensi ilmaan ja osui keula edellä maahan. Villeneuve irtaantui repeytyneistä turvavöistään, lensi päin verkkoaitaa ja kuoli sairaalassa myöhemmin illalla niskanmurtumaan.
Kauden kuudes osakilpailu Monacon GP sisälsi mielenkiintoiset viimeiset kierrokset. Kolme kierrosta ennen maalia kärjessä ajaneen Prostin auto pyörähti shikaanissa ja hajosi kaiteeseen. Johtoon noussut Patrese pyörähti toiseksi viimeisellä kierroksella Loewsin mutkassa, johon auto sammui. Kärkipaikan ottaneen Pironin autosta loppui polttoaine, samoin kuin hänen jälkeensä kilpailun kärkeen nousseen Andrea de Cesariksen Alfa Romeosta. Patrese onnistui uudelleenkäynnistämään Brabhaminsa ja ajoi voittajana maaliin saaden palkintokorokkeelle rinnalleen kilpailun keskeyttäneet Pironin ja de Cesariksen.
Kauden puolivälissä Watson johti sarjaa 30 pisteellä. Häntä seurasivat Pironi (20), Prost (18) ja Rosberg (16). Pironi onnistui kuitenkin keräämään seuraavista kolmesta kilpailusta peräti 19 pistettä Watsonin jäädessä pisteittä. Watson ja Prost alkoivat pudota mestaruustaistelusta Rosbergin sinnitellessä mukana. Pironin mestaruus näytti melko varmalta ja hänestä olisi voinut tulla ensimmäinen ranskalainen F1-maailmanmestari, kun ero Rosbergiin oli 11 kilpailun jälkeen peräti 16 pistettä.
Kohtalo puuttui kuitenkin jälleen kerran tapahtumien kulkuun. Saksan GP:n vapaissa harjoituksissa satoi kaatamalla, mutta sarjaa johtanut Pironi päätti yrittää vielä yhtä nopeata kierrosta. Hän ei kuitenkaan nähnyt mitään sateen läpi, vaan törmäsi Alain Prostin Renault'hon ja katkaisi jalkansa. Monista leikkauksista ja toimenpiteistä huolimatta Pironi vannoi palaavansa Formula 1:iin, mikä jäi kuitenkin toteutumatta. Ilman tätä onnettomuutta Pironi olisi hyvinkin saattanut voittaa F1-mestaruuden.
Itse kilpailussa Saksan GP:n voittoon ajoi Villeneuvea tuurannut Patrick Tambay. Kilpailun johdossa ollut Nelson Piquet yritti ohittaa kierroksella Eliseo Salazaria, jolloin molempien kisa päättyi kolariin. Piquet'n ja Salazarin välille syntyi tappelu, jonka ratavirkailijat lopulta keskeyttivät.
Pironin onnettomuus antoi neljälle muulle kuljettajalle mahdollisuudet mestaruuteen (Rosberg, Watson, Prost, Lauda). Saksan GP:tä seuranneessa Itävallan GP:ssä Prostin mestaruusmahdollisuudet kariutuivat tekniseen vikaan ja keskeytykseen johtoasemasta viisi kierrosta ennen maaliviivaa. Kilpailun voitolla Prost olisi ollut vahvasti kiinni mestaruudessa. Voittoon ajoi Lotus-kuljettaja de Angelis vain 0,05 sekuntia ennen toiseksi tullutta Rosbergia.
Rosberg näytti lähes ratkaisseen mestaruuden hyväkseen kauden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa Sveitsin GP:ssä (joka ajettiin todellisuudessa Ranskan Dijonissa) ajettuaan ensimmäisenä suomalaisena F1-kilpailun voittoon. Hän siirtyi MM-sarjan johtoon kolmen pisteen erolla, kun enää kaksi osakilpailua oli jäljellä. Ainoat uhkaajat olivat Prost, Watson ja Lauda. Pironi puolestaan oli edelleen sairaalassa.
Viimeistä edellisessä kilpailussa Italian GP:ssä Rosbergilla oli mahdollisuus varmistaa mestaruus. Yritys epäonnistui hänen jouduttua käymään varikolla etusiiven hajoamisen vuoksi. Pysähdys vei aikaa lähes kaksi minuuttia, mikä pudotti Rosbergin lopulta kahdeksanneksi. Kilpailussa neljänneksi ajanut Watson piti itsellään vielä mahdollisuuden mestaruuteen.
Solikamskbumprom
Solikamskbumprom on venäläisessä omistuksessa oleva sanomalehtipaperitehdas Solikamskissa. Yhtiö perustettiin 1941. Siellä on neljä paperikonetta, jotka kaikki tuottavat sanomalehtipaperilaatua. Tehtaan tuotanto menee pääasiassa Venäjälle ja muualle IVY:öön. Merkittäviä paperinkäyttäjiä kotimaassa ovat Izvestija, Ekologitšeski dom, Venäjän federaation virallinen lehti Rossijskaja gazeta, ammattiliittojen lehti Trud, Argumenty i fakty, Komsomolskaja pravda ja Selskaja žizn.
Ekspert-talouslehden mukaan Solikamskbumprom oli Venäjän 47. suurin vientiyritys vuonna 2001.
Paperikoneet
Trimmi ei ole viiran leveys, vaan paperiradan suurin leveys.
Tarvo Laakso
Tarvo Laakso (15. joulukuuta 1955 Tampere – elokuu 2023 Tampere ) oli suomalainen muusikko ja evankelis-luterilainen pappi. Hän toimi seurakuntapastorina Tampereella ja häntä kutsuttiin musiikkitaustansa vuoksi ”rokkipapiksi”.
Syyskuussa 2006 julkaistiin Laakson omaelämäkerrallinen kirja: Rokkipappi krusifiksin juurella. Laakso oli kristillisdemokraattien kansanedustajaehdokkaana eduskuntavaaleissa 2007, mutta ei tullut valituksi.
Ura
Laakso aloitti kitaransoiton 14-vuotiaana. Vuonna 1971 hän perusti kavereidensa kanssa kokoonpanon Onnelliset vaeltajat, joka esiintyi sairaaloissa ja vanhainkodeissa sekä hengellisissä tilaisuuksissa. Parissa vuodessa Onnelliset vaeltajat teki yli 150 keikkaa.
Rippikoulun jälkeen Laakso liittyi nuorisomuusikko Seppo Lindellin With Christ -yhtyeeseen ja soitti Jaakko Löytyn ensimmäisillä levyillä sähkökitaraa. Laakso julkaisi ensimmäisen albuminsa nimeltä Huuhkain vuonna 1979. Hänen tyylilajikseen muotoutui rock-gospel. Laakso julkaisi toisen albumin Taivasalla vuonna 1980 ja LP-levyn Sähköpaimen 1981. Levyn kappale "Krusifiksin juurella" nousi Laakson tunnetuimmaksi kappaleeksi. Levyllä kitaraa soitti Heikki Silvennoinen.
Seuraavat kaksi albumia Jouheita kaikuja (1982) ja Ristikko (1984) Laakso teki karstulalaisen Grace-yhtyeen kanssa. Laakso opetti Vaajakoskella rumpujen ja kitaran soittoa nuorille, joista hän valmensi yhtyeen Gospel akatemia ja lauluryhmän Gospel akat. Tuolla kokoonpanolla ilmestyi albumi Kylmänväreet (1986).
Seuraavina vuosina Laakso toteutti kokoelmalevyn Krusifiksin juurella (1988) ja albumin Seitsemäs herääminen (1989). Näiden kahden CD-levyn jälkeen hän julkaisi englanninkielisen albumin My Own Way (1990), jonka tekstien kirjoittamisessa oli mukana kirjailija ja kirjallisuusprofessori Douglas Robinson.
Laakso työskenteli 1990-luvun alussa Kauhajoen evankelisen opiston musiikinopettajana. Tuona aikana hän julkaisi albumin Syntynyt Eurooppaan (1991) soittaen itse kaikkia instrumentteja. Tampereelle palattuaan hän teki Richard Bachin innoittamana albumin Silta yli (1994) ja sävelsi yli 70 raamatun tekstiä, sekä teki messun Evankeliumin juhla (1995). Seuraava levy oli Aamun avaus.
Laaksolla puhkesi epilepsia, joka muutti hänen musiikkinsa suuntaa ja näin syntyi albumi Elämää suurempaa. Hän julkaisi vaimonsa Marjan kanssa pelimanniteoksen Tunturimaa (2002). Samoihin aikoihin hän koosti neljän CD:n kokoelma-albumin Valkokultaa vanhoista levytyksistään. Viittäkymmentä vuotta täyttäessään hän julkaisi kolme albumia: Mä kotiin yöllä tuun (2005), progevivahteisen Ritariperho (2005) ja Kalavale ja kantelijatar -levyn (2005).
Vuonna 2008 Laakso julkaisi albumin Metsän poika sekä rentoutumismusiikkilevyn Nokkaunia!. Hän kokosi perheensä kanssa Starwar-yhtyeen, jonka ensimmäinen albumi RRR julkaistiin saman vuoden syksyllä Maata näkyvissä -festareilla. Starwar oli mukana myös Laakson taiteilijauran 30-vuotisjuhlalevyllä, Kiitos!, joka julkaistiin vuonna 2009. Starwar julkaisi toisen albuminsa Rakkaus räiskyköön vuonna 2010.
Laakso kokosi yhdeksän CD-levyn kokoelma-albumin Tähtitaivas vuonna 2011, jolta löytyy noin 200 Laakson tärkeintä levytystä, osa remiksattuina. Starwarin kanssa Laakso julkaisi albumit Tuliterä (2013) ja Häikäisevän Viestin Tuojat (2015). Vuonna 2019 hän julkaisi viimeisen sooloalbuminsa Taivas kaiken kuulee.
Porin lentoasema
Porin lentoasema sijaitsee Porin kaupungissa, Satakunnan maakunnassa, kaksi kilometriä keskustasta etelään. Se on koulutus- ja harrastelentoasema, ja lentoasemalla toimii muun muassa Suomen Ilmailuopisto ja WinNovan lentotekniikan koulutus. Tilausliikenne on asemalla vilkasta varsinkin kesällä Pori Jazzien aikaan. Vuonna 2017 lentoaseman matkustajamäärä oli 23 183. Karhu.aero lentää reittilentoja Helsinkiin kolmesti päivässä arkisin. Myös etelän lomakohteisiin tehdään tilauslentoja. Lentoasemalta Porin rautatieasemalle ja matkakeskukseen on yksi kilometri Tiilimäentietä pitkin ja vanhalle linja-autoasemalle kaksi kilometriä. Porin lentoasemalla maahuolintapalveluja tuottaa Inter Handling Group.
Lentoyhtiöt ja kohteet
Muita loma- ja tilauslentoja:
Porin kaupunginvaltuusto päätti tukea Porin lentoaseman liikennettä vuonna 2016 äänin 41–22. Tukisumman ylärajaksi asetettiin 600 000 euroa. NextJet aloitti päivittäiset lennot Helsinkiin ja Tukholman-Arlandaan huhtikuussa 2017. Liikenne katkesi toukokuussa 2018 NextJetin hakeuduttua konkurssiin.
Ulkomaan lomalennot lennettiin valtaosin Primera Airin Boeing 737-800 -koneilla kunnes Primera Air meni konkurssiin. Suurin Porissa käynyt lentokone on venäläinen Iljušin Il-76 -rahtilentokone.
Harrastusilmailu
Harrastusilmailutoimintaa Porin lentokentällä harjoittavat Länsilentäjät, Museolentokonekerho, Porin Ilmailukerho ja Satakunnan Laskuvarjourheilijat. Kaupallista lentokoulutusta yksityislentäjille tarjoaa Porin Lentotilaus.
Historiaa
Porin lentokentän suunnittelu alkoi vuonna 1937, jolloin Tie- ja vesirakennuslaitos rakensi työllisyystyönä ja osana sotilaallista varusteluohjelmaa Suomeen lentokenttiä maakoneille. Liikenne aloitettiin jo talvisodan aikana, huolimatta siitä etteivät kaikki suunnitellut neljä ristikkäistä 800 metrin pituista kiitotietä olleet vielä valmiita. Kiitotiet valmistuivat vuonna 1941.
Syksyllä 1941 Saksan ilmavoimat otti kentän käyttöönsä ja lisärakensi aluetta. Kenttä toimi pääosin Pohjois-Suomen lentokentille tukeutuneen Saksan 5. ilmalaivaston huoltokenttänä, ja sen yhteydessä toimi Luftwaffen kenttälentovarikko, Feldluftpark Pori. Suomen ilmavoimille varikko oli tärkeä, sillä sieltä saatujen varaosien varassa oli ilmavoimien Bf 109- ja Ju 88 -kaluston ylläpito. Saksalaiset pidensivät A-kiitotien 1 400 metrin pituiseksi ja rakensivat alueelle kymmenkunta lentokonehallia ja muita rakennuksia, yhteensä toista sataa. Työ teetettiin sotavangeilla Tarkoituksena oli tehdä Porin kentästä A-Flughafen-tason harjoitus- ja koulutuskeskus taistelulentäjille. Saksalaiset käyttivät kenttää vilkkaasti, ja esimerkiksi Saksaan lennettiin päivittäin. Koneita kentällä saattoi olla satakunta. Aero OY lensi Porista Ruotsiin lentoja jatkosodan aikana. Kun Suomi katkaisi suhteensa Saksaan syksyllä 1944, saksalaiset poistuivat Porista 14. syyskuuta. Joukkojen komentaja kenraalimajuri Backhaus varoitti, että koko kenttäalue on miinoitettu. Vuorokautta myöhemmin aikamiinat räjäyttivät panostukset ja tuhosivat kentän ja kiitotiet täysin. Ihmishenkiä ei menetetty.
Porin lentoaseman uuden toiminnan aloitti 1944 Lentorykmentti 1, joka vuonna 1952 muuttui 2. Lennostoksi ja edelleen 1957 Satakunnan lennostoksi. Se oli tukikohtana vuoteen 1985 asti. Pori oli Suomen ilmavoimien ensimmäinen kenttä, jolta operoitiin Vampire-suihkuhävittäjillä.
Elokuussa 1945 Aero OY aloitti reittilennot kentältä. Aeron reitti Helsingistä Poriin avattiin 3. lokakuuta 1953.
Ensimmäinen lentoasemarakennus valmistui jatkosodan aikana. Nykyinen terminalirakennus lennonjohtotorneineen otettiin käyttöön lokakuussa 1969. Sitä pidettiin tuolloin Helsinki-Vantaan jälkeen Suomen nykyaikaisimpana. Sen on suunnitellut arkkitehti Matti Hakuri.
Kesällä 2003 Ryanair-lentoyhtiö lensi kuukauden ajan Porista Tukholman Skavstan lentoasemalle, kun Tampere-Pirkkalan lentoaseman kiitotietä korjattiin. Wingo xprs lensi Porista Helsinkiin arkisin kaksi kertaa päivässä 11. elokuuta ja 13. syyskuuta 2010 välisen ajan, kun Finncomm Airlines lopetti lennot kannattavuuden takia. Finncomm Airlines palasi kuitenkin reitille 3. lokakuuta 2010 vanhalla aikataululla. Wingo xprs lopetti reitin kannattamattomana. Vuoden 2010 jälkeen reittiliikenteen lentoyhtiöt ovat vaihdelleet ja ajoittain lentoja ei ole ollut ollenkaan. Vuodesta 2017 alkaen reittilentoja Helsinkiin ja Tukholmaan on järjestänyt NextJet Porin kaupungin tukemana.
Porin lentoasemalta on hoidettu myös suomalaisten YK-joukkojen kuljetuksia ja huoltolentoja.
Lentokentän vaiheista on vuonna 2009 ilmestynyt eversti Jukka Uharin kirjoittama teos Porin lentokentän historia 1 – Varhaisilmailusta Porin pamaukseen, kustantajana Satakunnan Lennoston kilta.
Lentoasemalla paljastettiin tammikuussa 2013 60 vuotta suihkulentämistä Suomessa -niminen muistomerkki, jolla Ilmavoimien kiltaliitto kunnioittaa De Havilland Vampire Mk. 52 -suihkulentokoneen laskeutumista 22. tammikuuta 1953 kello 12.22 Porin lentokentälle.
Mondi Syktyvkarski LPK
Mondi Syktyvkarski LPK, entinen Syktyvkarski Lesopromyšlennyi Kompleks, on Komin tasavallan pääkaupungissa Syktyvkarissa sijaitseva selluloosa- ja hienopaperitehdas, jonka eteläafrikkalainen paperiteollisuuskonserni Mondi osti venäläisiltä. Tehtaalla on kaksi hienopaperikonetta, yksi sanomalehtipaperikone sekä yksi kartonkikone. Se kuuluu hallinnollisesti Mondi Europe -yrityksen Business Paper -tulosyksikköön.
Tehtaan vuosikapasiteetti on 830 000 tonnia paperia ja 550 000 tonnia selluloosaa. Se työllistää suoraan noin 5000 työntekijää ja epäsuoraan saman verran. Se tuottaa erityisesti toimisto- ja painopaperia sekä pakkauskartonkia, ja on vastaa erikoisalallaan noin 40 %:sta Venäjän tuotannosta.
Vienti
Vuonna 2001 Syktyvkarski LPK oli Venäjän 49. suurin vientiyritys. Vientiä oli 82 maahan.
Karunki (Suomi)
Karunki on Peräpohjolassa, Lapin läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Karungin kunta liitettiin 1973 Tornioon. Karungin puukirkon on suunnitellut Anton Wilhelm Arppe, ja se on valmistunut vuonna 1817.
Itsenäisyytensä aikana Karunki oli pinta-alaltaan Lapin läänin pienin ja samalla tiheimmin asuttu maalaiskunta. Entisen kunnan alueella sijaitsee Karungin taajama.
Maantiede
Karunki sijaitsee Tornionjoen itärannalla Ruotsin rajalla. Entisen kunnan etelärajalla Tornionjoen pinta on noin kuusi metriä merenpinnan yläpuolella, mistä se nousee pohjoisrajan 30 metriin. Karungin eteläosassa maasto on samanlaista kuin etelämpänä Alatornion puolella: lähinnä jokea on leveähkö savi- ja lietetasanko, jonka pinnalla on monin paikoin hiekka- tai hietakerros. Idempänä on alava korpien ja lettosoiden sekä matalien metsäisten vaarojen muodostama vyöhyke. Karungin kirkonkylän pohjoispuolella maasto muuttuu kumpuilevammaksi. Karungin alueen korkein maastonkohta on 124 metrin korkeudelle merenpinnasta kohoava Nivavaara.
Historia
Nimistöntutkimuksen perusteella Karungin varhaisin asutus syntyi Satakunnasta käsin. Tornion suurpitäjä kuului alun perin Ruotsiin, vaikka asutus oli kauttaaltaan suomalaista tai lappalaista. Myöhemmän Karungin kunnan alueella oli vuonna 1543 kaikkiaan 25 taloa, jotka jakaantuivat kylittäin siten, että Kukkolassa oli 14, Karungissa viisi ja Korpikylässä kuusi taloa. Vuoteen 1600 mennessä edellä mainittujen kylien yhteinen taloluku oli kohonnut 45:een. Aapajoki syntyi muita kyliä myöhemmin: vuonna 1741 siellä oli vain kaksi uudistilaa, mutta 30 vuotta myöhemmin jo 14 taloa.
Suomen sodan päättäneen Haminan rauhan mukainen uusi valtakunnanraja kulki Tornionjokea pitkin. Suomen puolelle jäänyt osa Karungista muodostettiin vuonna 1812 Alatornion kappeliksi, ja siitä tuli itsenäinen seurakunta vuonna 1859. Vuonna 1810 Karungissa oli 676 asukasta, mutta väkiluku kasvoi vuoteen 1880 mennessä 1 663:een. Ruotsin puolelle jäänyt osa Karungista oli siellä itsenäisenä Karungin kuntana vuoteen 1967, jolloin se liitettiin Haaparantaan.
Karunki oli elinkeinorakenteeltaan hyvin alkutuotantovaltainen kunta. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 73 prosenttia Karungin asukkaista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta, 18 prosenttia palveluammateista ja loput teollisuudesta ja rakennustoiminnasta.
Liikenne
Karungin kautta kulkevat valtatie 21 ja Tornio–Kolari-rata.
Kylät
thumb|Karungin kirkko Aapajoki, Aapajärvi, Karunki, Korpikylä, Kukkola.
Kylien lapset käyvät pääasiassa Karungin koulua ennen siirtymistä ylemmille luokille Raumon- ja Putaan kouluihin.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Karungin väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus
Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus on vuonna 1988 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan ohjasi Robert Towne ja pääosissa ovat Mel Gibson, Kurt Russell ja Michelle Pfeiffer.
Elokuva kertoo poliisi Nick Fresciasta ja tämän hyvästä ystävästä, huumekauppias Dale McKussicista, joka pyrkii takaisin kunnialliseen elämään. Kumpikin rakastuu kauniiseen Jo Ann Vallenariin.
Arvioita
Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti käsikirjoittajana arvostetun Townen (mm. Chinatown) ohjaustyön olevan tyhjänpäiväistä viihdettä, jossa melkein kaikki osa-alueet kuitenkin toimivat, paitsi etteivät miespääosien esittäjät Gibson ja Russell hänestä sovi lainkaan rooleihinsa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo hienostuneeksi ja romanttiseksi aiotun jännärin kuivuvan kasaan ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
F1 Powerboat Racing
right|pienoiskuva|ChampBoat-sarjan kilpailu Minneapolisissa vuodelta 2006 F1 Powerboat Racing (puhekielessä usein F1-veneet) on moottoriveneiden korkein kilpa-ajosarja. Kuten maalla ajoradoilla kilpailtava vastaavanlainen Formula 1, F1-veneetkin kilpailevat ympäri maailmaa osakilpailuissa keräten maailmanmestaruuspisteitä, joiden perusteella maailmanmestaruuksia jaetaan niin kuljettajien kuin tallien sarjoissa.
Vesistöön poijutettu rata on yleensä noin 2000 metriä pitkä ja osakilpailu kestää noin 30 minuuttia plus 2 kierrosta.
F1 Power Boat Racingin järjestäjänä toimii Union Internationale Motonautique (lyh. UIM), jonka presidenttinä on toiminut vuodesta 1993 lähtien Nicoló di San Germano. F1-veneiden sarja ajetaan pääasiassa Aasiassa ja pari osakilpailua Euroopassa. Muilla alueilla on vastaavia paikallisempia sarjoja.
F1 Powerboat -kuljettajiksi pääsemiseksi vaaditaan superlisenssi, jonka suorittamiseksi kuljettajalla pitää olla kokemusta alemmista luokista. Lisäksi kuljettajalta vaaditaan hyväksytty lääkärintesti sekä uintitaito.
Veneet
F1-veneet ovat nopeita, koska huippunopeudella vain veneen potkuri ja muutama sentti veneen pohjaa on vedessä. Vene toimii samaan tapaan kuin lentokoneen siipi. Erään venesuunnittelijan mukaan F1-vene on enemmän lentokone kuin vene.
Moottori
F1-veneissä on Mercury V6 -kaksitahtimoottori, joka kuluttaa noin 120 litraa polttoainetta tunnissa. Moottorissa on parhaimmillaan 350 hevosvoimaa ja kampiakseli pyörii 10 500 kierrosta minuutissa. Moottorien ansiosta veneet kiihtyvät 0–100 km/h alle neljässä sekunnissa.
Rungot
Lähde: F1 Boat Grand Prix 2008 Lahti-opas
Turvallisuus
Kuljettajien turvallisuus nousee jokaisen moottoriurheilulajin tapaan huolenaiheeksi. Lajin poikkeaa monin tavoin auto- ja moottoripyöräilystä. Sää ja sen muutosten vaikutukset tuulen lisäksi ajoalustan käyttäytymiseen. Lisäksi veneet itsessään muuttavat ajo-alustan joka kierroksella uudenlaiseksi tyynelläkin kelillä. Talli joutuu ilmoittamaan kuljettajalleen joka kerta muun muassa hyökyaallokosta, joita saattaa ilmaantua. Aallokot voivat aiheuttaa esimerkiksi hyppyrin, jota kautta veneet saattavat heittää voltin. Aina kuitenkaan voltit eivät onnistu ja veneet saattavat pudota ylösalaisin veteen, jolloin kuljettajat ovat vaarassa jopa hukkua. Yleensä tämä estyy katon lähtiessä irti, jolloin he voivat uida takaisin pinnalle. Kuljettajien on myös pakollista käyttää HANS-niskatukea.
Menestyneitä kuljettajia
250px|thumb|Maailmanmestari 2007 [[Sami Seliö ja F2000-veneilijä Michael Nylund Tammisaaressa kesällä 2008.]] F1 Powerboat Racing järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981. Mestaruuden voitti italialainen Renato Molinari, joka voitti mestaruuden myös 1983 ja 1984. Vuosina 1987–1989 sarjaa ei järjestetty. Vuonna 1993 maailmanmestariksi ajoi Guido Cappellini. Mestaruus oli hänen ensimmäinen kaikkiaan kymmenestä maailmanmestaruudesta (1993–1996, 1999, 2001–2003, 2005 ja 2009). Yhdysvaltalainen Scott Gilman voitti neljä maailmanmestaruutta (1997, 2000, 2004, 2006). Sami Seliö voitti maailmanmestaruuden vuosina 2007 ja 2010. Vuosina 2011–2013 ja 2017 maailmanmestaruuden voitti Alex Carella. Vuosina 2014–2016 mestari oli Philippe Chiappe.
Kilpailut
Jokainen F1-rata on erikokoinen, mutta yleensä rata on noin 2 000 metriä pitkä. Jokaisella radalla on ainakin yksi pitkä suora ja useita tiukkoja kaarteita. Kaarteita on enemmän vasemmalle kuin oikealle, oikealle kaartavia kaarteita on 1–2. Kaarteissa g-voima saattaa nousta 4,5:een – Formula 1-autoissa g-voima on suurimmillaan nopeissa mutkissa 5,0, kuten Silverstonen Copse ja Becketts mutkissa.
Australia
Australiassa järjestetään erillistä kansallista sarjaa. Australiassa sarja tunnetaan nimellä F1 Superboat.
Suomi
450px|thumb|left|F1 Powerboat Racing, Lahti, 7. kesäkuuta 2008 Lahdessa Vesijärvellä järjestettiin F1 Powerboat Racing 6.6.2008-8. kesäkuuta 2008. Kilpailu ajettiin Teivaanmäen rannassa noin kahden kilometrin pituisella radalla. Ajatus Lahdessa järjestettävästä kilpailusta syntyi Tarmo Pipatin kaupunginjohtajakaudella, jolloin muodostui ajatus Lahdessa järjestettävien tapahtumien lisäämisestä matkailun edistämiseksi.
Lahdessa järjestettiin F1 Powerboat-kisaviikonloppu 12. kesäkuuta 2009.
F1-venekilpailuja on järjestetty Suomessa myös Tampereella vuonna 1998 ja Helsingissä vuosina 2002 ja 2003.
250px|thumb|F1 Champboat Race Mississippi 2006
Yhdysvallat
Yhdysvalloissa järjestetään erillistä F1 Champboat-sarjaa, jossa Champ class (F1)-luokan veneet ovat lähes identtisiä UIM:n veneisiin verrattuna.
Joukkueet
250px|thumb|F1 Powerboat Racing [[Pietari (kaupunki)|Pietarissa 2008]]
F1 Powerboat Racingissa on 2008 seuraavat joukkueet:
Messukeskus
Messukeskus on messuja eli mainos- ja kauppatarkoituksessa järjestettyjä näyttelyjä varten rakennettu alue rakennuksineen.
Monet messukeskukset ovat samalla kokous- ja neuvottelupaikkoja eli konferenssi- ja kongressikeskuksia. Messukeskuksissa voidaan järjestää myös juhlia sekä urheilu- ja musiikkitapahtumia.
Suomen messukeskukset
Tunnettuja messukeskuksia Suomessa ovat:
Messukeskuksia muualla
Ulkomaisia messukeskuksia ovat muun muassa:
Babai Suuri
Babai Suuri (553–628) oli Persian valtakunnassa toiminut Idän apostoliseen kirkkoon kuulunut pappi, munkki ja oppinut, joka toimi myös jonkin aikaa kirkon epävirallisena johtajana.
Elämä
Babai syntyi ilmeisesti vuonna 553 Persiassa varakkaaseen maalaisperheeseen. Tämän taustan tuoman taloudellisen riippumattomuuden vuoksi hänellä oli varaa olla Nisibisin teologisessa koulussa niin kauan kuin halusi. Hän toimi koulussa 15 vuotta ja kohosi arvostetuksi opettajaksi. Tämän jälkeen hän siirtyi luostarielämään Izlan luostariin, jota johti Abraham. Myöhemmin hän siirtyi kotiseudulleen perustaen vanhempiensa varoja käyttäen luostarin, johon tuli myös iso koulu. Babai itse kuitenkin muutti takaisin Izlan luostariin, josta vähitellen kehittyi Persian alueen merkittävin luostari. Luostarin johtajan abba Dadišo‘ kuoli vuonna 604 tuli Babaista hänen seuraajansa.
Kristittyjen ja zarahustralaisen valtiojohdon välillä oli ongelmia, ja valtio esti kristittyjä nimittämästä itselleen uutta johtajaa. Tällöin kirkon metropoliitat siunasivat Babain edustajakseen kiertämään luostareita puuttumaan niissä mahdollisesti liikkuviin harhaoppeihin sekä harhautuneisiin rukouskokemuksiin. Babain sanotaan onnistuneen tehtävässään hyvin ja hänestä olisi valtiojohdon vaihduttua voinut tulla virallisestikin kirkon katolikos, ellei olisi sairastunut ja kuollut ennen sitä vuonna 628.
Tuotanto ja myöhempi merkitys
Babai oli omana aikanaan arvostettu hahmo, mistä kertoo myös hänelle annettu lisänimi "Suuri". Hänellä oli laaja, 84 teoksen tuotanto, joka on lähes kokonaan kadonnut. Hän kirjoitti muun muassa Euagrios Pontoslaisen Centuries -teoksen kommentaarin sekä kaikkien Raamatun kirjojen kommentaarit. Lisäksi hän kirjoitti hymnejä, kirjeitä, myöhemmin jo unohtuneiden kilvoittelijoiden elämäkertoja sekä kirjoja kuten Ristin juhlasta sekä Diodoroksen seuraajien historia. Toimiessaan luostarin johtajana hän kirjoitti runsaasti luostarielämästä, sen vaatimuksista, kurinpidosta ja noviisien kilvoittelusta, mutta näistä kirjoituksista on säilynyt vain rippeet. Babain julkaistuista teksteistä tärkein on Liber de Unione, johon on koottuna selkeä systemaattinen esitys antiokialais-itäsyyrialaisen teologian peruskysymyksistä.
Lumiukko (elokuva)
Lumiukko on brittiläinen vuonna 1982 ensi-iltansa saanut animaatioelokuva, joka perustuu Raymond Briggsin samannimiseen lasten kuvakirjaan vuodelta 1978. Lumiukko oli vuonna 1982 parhaan lyhytanimaation Oscar-ehdokkaana ja se voitti muun muassa BAFTAn palkinnon parhaana lastenelokuvana. Elokuvan jatko-osa, Lumiukko ja lumikoira sai ensiesityksensä jouluaattona 2012.
Juoni
Lumisena jouluaattopäivänä sataa lunta. Pieni poika menee nauttimaan ulos lumisateesta ja tekee lumiukon. Lumiukon valmistuttua on hänen aika mennä nukkumaan. Hän ei kuitenkaan saa unta ja lähtee keskellä yötä katsomaan tekemäänsä lumiukkoa, joka herää pojan hämmästykseksi yhtäkkiä henkiin. Poika ja lumiukko seikkailevat talon sisällä ja ulkopuolella, kunnes lumiukko ottaa pojan kädestä kiinni ja lähtee lentoon vieden pojan meren yli salaiseen paikkaan, jossa muut lumiukot viettävät joulua. Poika tapaa lumiukkojen luona Joulupukin, joka antaa hänelle lahjaksi sinisen kaulaliinan. Kaulaliinapaketista paljastuu pojan nimi; James. Lumiukko ja James palaavat takaisin kotiin. Poika hyvästelee hymyilevän lumiukon ja menee nukkumaan lumiukon jäädessä paikalleen lumeen. Seuraavana aamuna on joulupäivä ja poika herää riemuissaan katsomaan lumiukkoa. Tarina päättyy traagisesti, sillä aamu on ollut lämmin ja Lumiukko on sulanut pois. Tässä vaiheessa sekä poika että katsoja voivat luulla koko tarinaa vain uneksi, mutta samassa poika löytää taskustaan saman sinisen kaulaliinan, jonka hän sai Joulupukilta. Tajuten menettäneensä ystävänsä, poika lyyhistyy lumeen polvilleen suremaan. Lopputekstit alkavat.
Lumiukko Suomessa
pienoiskuva|Alkuperäisen elokuvan alussa on kirjailija Raymond Briggsin johdanto, jossa hän kävelee pellolla [[Sussex|Sussexin maaseudulla, ja kuvailee inspiraatiotaan tarinaan, joka sitten siirtyy elokuvan animoituun maisemaan. ]] Ensimmäisen kerran Lumiukko esitettiin Suomen televisiossa TV1-kanavalla jouluaattona 1983, joka on alkuperäinen brittiläisellä Channel 4-kanavalla esitetty versio, joka sisältää elokuvan alussa kirjailija Raymond Briggsin johdannon, jossa hän kävelee pellolla Sussexin maaseudulla, ja kuvailee inspiraatiotaan tarinaan, joka sitten siirtyy elokuvan animoituun maisemaan. Elokuvan johdannon, ja "Walking in the Air" -laulun tekstitti tuolloin suomeksi filmille Yleisradion suomentaja Merike Ilves. Toisen kerran elokuva esitettiin jouluaattona vuonna 1986. Kolmas esityskerta tapahtui jouluna 1989. Vuodesta 1992 lähtien elokuva on esitetty joka jouluaatto, viime vuosina yleensä Joulupukin Kuuma linja -ohjelman lopuksi juuri ennen Turun joulurauhan julistuksen televisionnin alkua. Ilveksen tekstityksellä olevaa filmiä esitettiin pitkään, jonka jälkeen Yleisradio alkoi esittämään elokuvasta teräväpiirtokuvaversiota. Nykyisin esitettävä Lumiukko sisältää kuitenkin vielä alkuperäisen kirjailija Briggsin johdannon kuvaan painetulla suomenkielisellä tekstityksellä vanhasta esitysversiosta. Elokuvan alkutekstien jälkeen vanha filmi vaihtuu nykyisin esitettävään teräväpiirtoversioon. Nykyisessä teräväpiirtoversiossa laulun "Walking in the Air" tekstitys tulee näkyviin, kun asettaa sen näkymään televisiossa tai katsoessa Yle Areenasta. Yleisradio on tehnyt elokuvaan myös suomenkielisen kuvailutulkkauksen.
Lumiukko-elokuvasta on muodostunut monille suomalaisille tärkeä osa joulunviettoa, ja siihen suhtaudutaan nostalgisesti. Lumiukkoa seuraa aattoisin televisiosta jopa 400 000 ihmistä. Elokuva on julkaistu myös DVD- ja VHS-julkaisuina. SF Filmin vuonna 2008 markkinoille tuodussa Lumiukko DVD- ja VHS-julkaisussa on elokuvan alussa on David Bowien johdanto elokuvaan.
Tunnusmelodia
Animaatioelokuvan musiikin on säveltänyt Howard Blake. Lentokohtauksen aikana soivan tunnusmelodian ”Walking in the Air” laulaa Peter Auty. Kappaleesta on tehty suomenkieliset käännöskappaleet nimillä Avaruus ja Sun nimesi on maa.
Uusi versio
Televisiokanava Channel 4:n 30-vuotisjuhlien osana valmistui 2012 jatko-osa nimeltä Lumiukko ja lumikoira. 24 minuuttia kestävää elokuvaa kuvattiin muutama vuosi ja se ensiesitettiin jouluaattona 2012.
Ortodontia
thumb|Kiinteät hammasraudat, joiden avulla hampaita oiotaan. Ortodontia on hammaslääketieteen erikoisala, joka keskittyy hampaiden oikomishoitoon ja purennan ongelmiin.
Historia
Varsinaisen sysäyksen ortodontian kehitykselle antoi Edward H. Angle 1900-luvun alussa: hän loi pohjan nykyäänkin käytettävälle purentavirheiden luokitukselle ja hoidolle.
Oikomishoidon syyt
Ortodonttista hoitoa annetaan esteettisistä ja toiminnallisista syistä. Suomessa toiminnalliset syyt ovat etusijalla. Yleensä terveyskeskuksessa toteuttavaa oikomishoitoa tehdään vain havaitun purennan toimintaa haittaavan purentavirheen vuoksi. Huonosti toimiva purenta saattaa aiheuttaa myös leukaniveloireita ja muita toiminnallisia häiriöitä. Tärkeimmiksi toiminnallisiksi syiksi hampaiden oikomishoitoon voidaan nimetä: avopurenta suun atualueella, ristipurenta sivualueella, etualueen ristipurenta, distaalipurenta ja hampaiden ahtaus. Esteettisin perustein tapahtuva oikominen on tehtävä yksityisellä sektorilla omaan laskuun.
Menetelmät
Perinteinen hampaiden oikomismenetelmä on hammasraudat, joissa on kaarilangat ja kiinnikkeet. Hammasraudat toimivat vetämällä hampaita pikkuhiljaa haluttuun asentoon. Hammasraudat voidaan asentaa hampaiden ulkopinnoille tai sisäpinnoille. Ulkopinnoille asennuttaminen on helpompaa ja halvempaa kuin sisäpinnoille asennuttaminen, mutta sisäpinnoilla hammasraudat eivät näy ulospäin. Huomaamattomuuden voi saavuttaa myös käyttämällä vaaleita tai läpinäkyviä rautoja.
Toinen hampaiden oikomishoitomuoto on läpinäkyvät ja mittatilaustyönä valmistetut, vaihdettavat muovikalvot. Niitä pidetään hampaiden päällä noin 22 tuntia vuorokaudessa ja otetaan pois ruokailun ja hampaiden harjauksen ajaksi.
Hampaiden siirtyminen
Hampaiden oikomishoidon tekee mahdolliseksi se, että hampaaseen kohdistettu voima aiheuttaa juurta ympäröivässä leukaluussa sellaisia kudosmuutoksia, että hammas voi siirtyä luun sisällä. Hampaan siirtymisen ylipäätään mahdollistaa se, että leuassa on hampaiston alueella muusta aikuisen ihmisen kypsästä luustosta poiketen niin sanottua epäkypsää luuta; luun rakenne ei ole järjestäytynyt lamellaarisesti osteoneiksi vaan on hyvin epämääräinen, joustavampi ja helpommin uudelleen muotoutuva kuin muualla elimistössä. Kun hampaiden oikomishoito alkaa kiinteiden kojeiden avulla, on yleistä, että hampaat aluksi aristavat ja aiheuttavat jonkin verran ongelmia purtaessa. Sama pätee silloin, kun kojeita on kiristetty tai muutoin muokattu. Kivut kuitenkin lakkaavat muutaman päivän kuluttua. Tänä aikana on hyvä syödä pehmeämpää ruokaa. On kuitenkin tärkeää, että suurimman osan aikaa hampaiden oikomishoidossa hampaat eivät ole arkoja ja että voi syödä tavalliseen tapaan.
Motivaatio
Oikomishoidon läpivieminen vaatii paljon lapselta, vanhemmilta ja hoitavalta hammaslääkäriltä. Kojeita on pidettävä ohjeiden mukaisesti, satunnaisella käytöllä ei voida saada paljoakaan tuloksia aikaan. Kaikkien kojeiden vaikutus perustuu säännöllisyyteen. Jos motivaatiota hoidon kunnialliseen läpiviemiseen ei riitä, sitä ei ole järkevää aloittaakaan.
Oikomiskojeet ja suuhygienia
Hyvä suuhygienia on tärkeää, kun hampaissa on oikomiskojeet. Oikomishoidosta aiheutuu huomattava kariologinen riski hampaistolle. Hampaiden reikiintymisriski kasvaa kojeita käytettäessä. Hampaiden ja kojeiden puhdistus tulee suorittaa säännöllisesti ja huolellisesti aamuin illoin. Vanhempien tulee tarkistaa lasten harjaustulos. On olemassa erityisiä oikomishammasharjoja, joilla hampaat saa puhdistettua huolellisesti oikomishoidon aikana. Niistä voi olla paljon apua. Tämän lisäksi on tärkeää käyttää fluorihammastahnaa ja välttää liiallista sokerin ja makeisten syömistä.
Bernadotte
Bernadotte on ranskalaista alkuperää oleva hallitsijasuku, joka on hallinnut Ruotsia vuodesta 1818 alkaen ja Norjaa vuosina 1818–1905. Suvun nykyinen päämies on kuningas Kaarle XVI Kustaa. Kuningashuoneen perustaja oli Ranskan marsalkka Jean-Baptiste Bernadotte, jonka Ruotsin valtiopäivät valitsi kruununperijäksi kuningas Kaarle XIII:n jälkeen. Bernadottet ovat olleet hallitsijoina parisataa vuotta, ja sinä aikana Ruotsi on siirtynyt itsevaltaisesta perustuslaillisesta monarkiasta seremonialliseen kuninkuuteen.
Bernadotte-suku Ranskassa
Pierren poika oli Jean du Poey (1649–1698), joka otti myöhemmin kokonaan käyttöön nimen Bernadotte. Hänen poikansa toisesta avioliitosta oli Jean de Bernadotte (1683–1760), joka avioitui vuonna 1707 Marie du Pucheun (1686−1773) kanssa. Heidän poikansa oli Jean Henri Bernadotte (1711–1780). Paun prokuraattori Jean Henri Bernadotte ja Jeanne de Saint-Vincent (1728−1809) avioituivat 20. helmikuuta 1754 ja saivat 26. tammikuuta 1764 pojan nimeltä Jean Bernadotte, joka käytti nimeä Jean Baptiste erottuakseen vanhemmasta Jean-veljestään.
Jean-Baptiste Bernadotte kasvoi Paussa, Béarnissa kuten esivanhempansakin. Vastoin perheen toiveita hän ei halunnut jatkaa isänsä ammattia, vaan suunnitteli sotilasuraa. Isänsä kuoltua hän värväytyi syyskuussa 1780 Ranskan armeijan varhaiseen merijalkaväkeen Royal-la-Marine-rykmenttiin, joka sijoitettiin Korsikalle. Bernadotte olisi jäänyt aliupseeristoon ilman Ranskan vallankumousta, mutta lopulta vuonna 1792 hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Vallankumoussotien myötä hän eteni lopulta aina kenraaliksi asti. Huolimatta ristiriitaisista väleistään Napoleonin kanssa hän kuitenkin kuului tämän lähipiiriin. Vuonna 1798 hän avioitui Mainen Sceaux’ssa varakkaan silkkitehtailijan ja liikemiehen tyttären Bernhardine Eugenie Desirée Claryn kanssa, jonka sisko taas avioitui Napoleonin vanhemman veljen Joseph Bonaparten kanssa. Kun Napoleon kruunautti itsensä keisariksi vuonna 1804, hän ylensi Bernadotten Ranskan marsalkaksi.
Bernadotte-suku jakautuu kahtia vanhaan ja uuteen linjaan. Jean-Baptisten isoisän vanhemman veljen André Bernadotten (s. 1680) jälkeläiset elävät edelleen porvarillista elämää Ranskassa. Nuorempi linjakin jakautui. Jean Baptisten isoveljen, Bernadotten paronin Jean de Bernadotten (1754−1813), jälkeläiset perivät paronin arvon, linnan ja kartanon Pyrénées-Atlantiquesin provinssissa. Tämä vapaaherrallinen linja sammui vuonna 1966, joten Bernadotten suvun uudesta linjasta on jäljellä enää Ruotsin kuningashuone.
Bernadotten suvun valtaannousu
Tappiollisen Suomen sodan (1808−1809) myötä Ruotsi ajautui sisäpoliittiseen kriisiin. Kevään 1809 vallankaappauksessa Kustaa IV Aadolf syrjäytettiin ja hänen jälkeläisensä menettivät oikeuden Ruotsin kruunuun. Syrjäytetyn kuninkaan setä Kaarle XIII kruunattiin kuninkaaksi, mutta koska tämä oli lapseton, Ruotsin säätyvaltiopäivät valitsivat heinäkuussa 1809 kruununperilliseksi tanskalaisen prinssin Kaarle August af Augustenborgin, joka kuitenkin kuoli jo toukokuussa 1810 vain muutama kuukausi Ruotsiin saapumisensa ja kruununprinssiksi vihkimisensä jälkeen.
Vielä tuohon aikaan Ranskan keisari Napoleon I sukulaisineen ja liittolaisineen hallitsi suurta osaa Manner-Euroopasta. Valtiopäivät päättivät valita sellaisen kuninkaan, jonka Napoleon hyväksyisi. Ruotsalaiset tunsivat Jean-Baptiste Bernadotten Tanskan sodassa kunniallisesti toimineena ranskalaisarmeijan komentajana, joten hänellä oli säätyjen parissa laajempaakin kannatusta. Lopulta ne valitsivat 21. elokuuta 1810 kruununperilliseksi Bernadotten, joka oli tuolloin Pontecorvon ruhtinaan asemassa. Kruununperillisen asema vahvistettiin 5. marraskuuta Bernadotten saavuttua Ruotsiin. Samalla kuningas Kaarle XIII adoptoi Bernadotten hallitsijanimellä Kaarle Juhana (Karl Johan).
Adoptiosta lähtien Bernadotte toimi Ruotsin sijaishallitsijana. Vuonna 1813 hän katkaisi loputkin siteensä Ranskaan, kun Ruotsi liittyi Napoleonin vastaiseen liittoumaan. Kesällä 1814 Ruotsi hyökkäsi Bernadotten johdolla Norjaan, jonka se onnistui pakottamaan personaaliunioniin. Kun Kaarle XIII kuoli 5. helmikuuta 1818, loppui samalla Ruotsia vuodesta 1751 lähtien hallinneen Holstein-Gottorp-suvun dynastia. Bernadotte kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle XIV Juhana ja Norjan kuninkaaksi hallitsijanimellä Kaarle III. Hän hallitsi kuolemaansa 8. maaliskuuta 1844 asti.
Bernadotte-hallitsijoiden avioliitot
Kaarle XIV Juhanan poika, kruununprinssi Oscar I, avioitui Leuchtenbergin herttuan Eugène de Beauharnais’n tyttären Josefina af Leuchtenbergin kanssa. Eugène de Beauharnais’n isäpuoli oli Napoleon Bonaparte. Oscar I osasi ruotsia, mutta hän oli Ranskassa syntynyt etninen ranskalainen, joka avioitui ranskalaisen kanssa. Oscar I:n lapset olivat siis vielä ranskalaisia.
Oscar I:n poika, kruununprinssi Kaarle XV, avioutui Alankomaiden prinsessan Lovisan kanssa, joka kuului hollantilaiseen Orania-Nassaun hallitsijasukuun. Hänen isänsä oli Alankomaiden prinssi Fredrik, joka isänsä puolelta oli Orania-Nassau ja äitinsä puolelta preussilainen Hohenzollern. Vaikka Lovisa tunnetaankin Ruotsissa isänsä kautta nimellä Lovisa av Nederländerna (”Lovisa Alankomaalainen”), hänen isovanhemmistaan kolme oli peräisin saksalaisista hallitsijasuvuista. Kuningas Kaarle XV:n ja kuningatar Lovisan tytär prinsessa Louise avioitui Tanskan kuninkaan Fredrik VIII:n kanssa, mikä yhdisti Ruotsin ja Tanskan kuningashuoneet.
Oscar II halusi vahvistaa Ruotsin suhteita Saksaan, joten hänen poikansa kruununprinssi Kustaa V avioitui Badenin prinsessan Victorian kanssa vuonna 1881. Victoria oli Kustaa IV Aadolfin tyttärenpojan tytär ja Kustaa Vaasan jälkeläinen, joten näin Bernadotte-suku yhdistyi myös genealogisesti Ruotsin aiempiin hallitsijasukuihin, Vaasaan ja Holstein-Gottorpiin. Juridisesti Bernadottet kuuluvat Holstein-Gottorp-sukuun Kaarle XIII:n tekemän adoption takia. Poliittista liittoluonnetta toi se, että Victoria oli Saksan keisarin Vilhelm II:n serkku.
Ruotsin ja Norjan personaaliunioni kesti vuoteen 1905 asti. Tuolloin itsenäisen Norjan kuningaskunnan kuninkaaksi valittiin Haakon VII, joka oli Kaarle XV:n lapsenlapsi ja Kaarle XIV Juhanan lapsenlapsenlapsenlapsi. Näin ollen Ruotsin ja Norjan kuningashuoneet ovat keskenään sukua, vaikka jälkimmäinen kuuluukin saksalaiseen Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg-sukuun, johon sekä Tanskan kuningashuone että Holstein-Gottorp-suku kuuluvat.
Kustaa V:n poika, kruununprinssi Kustaa VI Aadolf avioitui vuonna 1907 Ison-Britannian kuningattaren Viktorian lapsenlapsen, Connaughtin prinsessa Margaretin kanssa. Margaret oli äitinsä kautta Saksan keisarin Vilhelm II:n pikkuserkku. Heidän poikansa, perintöprinssi Kustaa Aadolf, avioitui vuonna 1932 saksalaisen Saksi-Coburg-Gotha-suvun prinsessan Sibyllan kanssa. Perintöprinssi Kustaa Aadolf kuoli jo vuonna 1947 ja hänen isästään eli kruununprinssistä tuli kuningas vuonna 1950. Kustaa VI Aadolfin toinen avioliitto kuningatar Viktorian lapsenlapsenlapsen Lady Louise Mountbattenin, syntyjään Battenbergin prinsessan, kanssa oli lapseton. Kuningas Kustaa VI Aadolf kuoli vuonna 1973.
Perintöprinssi Kustaa Aadolfin kuopus ja ainoa poika, kuningas Kaarle XVI Kustaa, meni vuonna 1976 naimisiin saksalaisen Silvia Sommerlathin kanssa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun Bernadotte-hallitsija avioitui porvarissäätyisen kanssa. Tosin vuotta aiemmin Kaarle Kustaan sisar prinsessa Christina oli ensimmäisenä kuningashuoneen jäsenenä solminut avioliiton ei-aatelisen kanssa. Tuohon mennessä morganaattisesti eli epäsäätyisesti avioituneet hallitsijasuvun jäsenet olivat menettäneet kruununperimysoikeutensa ja kuninkaalliset arvonsa (ks. jäljempänä Bernadotte af Wisborg). Vuonna 1980 kruunun­perimys­järjestyksen pohjaksi tuli esikoisuus miespuolisuuden sijaan. Näin ollen Ruotsin kruunun perii prinssi Carl Philipin sijaan kruununprinsessa Victoria.
Kruununprinsessa Victoria (s. 1977) avioitui 19. kesäkuuta 2010 Daniel Westlingin kanssa. Tämä oli toinen kerta, kun kuningashuoneen jäsen solmi niin sanotun porvarillisen avioliiton. Kyseessä oli myös ensimmäinen kerta, kun tuleva Bernadotte-hallitsija solmi avioliiton ruotsalaisen kanssa. Victorialle ja prinssi Danielille syntyi 24. helmikuuta 2012 tytär, perintöprinsessa Estelle. Genealogisesti ajatellen Estelle on sukujuuriltaan enää vain neljäsosaksi ”kuninkaallista verta”, mutta myös Ruotsin hovissa on tapahtunut samanlainen avioitumiskulttuurin muutos kuin muissakin Euroopan monarkioissa.
Ruotsin Bernadotte-kuninkaat
Suluissa hallitusvuodet.
Nykyinen kruununperillinen on kruununprinsessa Victoria, jota perimysjärjestyksessä seuraavat prinsessa Estelle, prinssi Oscar, prinssi Carl Philip, prinssi Alexander, prinssi Gabriel, prinsessa Madeleine, prinsessa Leonore, prinssi Nicolas ja prinsessa Adrienne.
Bernadotte af Wisborg
Näiden neljän entisen prinssin jälkeläiset ovat perineet mieslinjassa Wisborgin kreivin arvon. Käytössä oleva puhuttelumuoto on kreivi Bernadotte af Wisborg.
Tunnetuin Bernadotte af Wisborg -sukuun kuuluva on Oscar Bernadotten poika kreivi Folke Bernadotte, joka toimi YK:n rauhansovittelijana arabien–Israelin konfliktissa vuosina 1947−1948, kunnes sionistimilitantit surmasivat hänet.
Useita Bernadotte af Wisborg -suvun jäseniä osallistui kruununprinsessa Victorian ja Daniel Westlingin häihin. Näitä suvun jäseniä ovat:
Bernadotten kreivi
Carl Bernadotte (1911–2003) avioitui morganaattisesti ja menetti kuninkaalliset arvonimensä vuonna 6. heinäkuuta 1937. Samana päivänä hänen tuore lankonsa Belgian kuningas Leopold III liitti hänet Belgian aatelistoon antamalla hänelle Bernadotten prinssin arvon, joka sisälsi oikeuden mieslinjassa periytyvään kreivin arvoon. Carl Bernadottella oli vain yksi lapsi, tytär Madeleine Ingeborg Ella Astrid Elsa Bernadotte (nyk. Madeleine Kogevinas); kreivittären arvo periytyi hänelle, mutta hänen lapsensa eivät voi sitä periä.
Avard Moncur
Avard Moncur (s. 2. marraskuuta 1978 Nassau, Bahama) on bahamalainen pikajuoksija.
Moncur osallistui Sydneyn olympialaisiin 2000, joissa karsiutui 400 metrin juoksun välierissä. Bahaman pitkän viestin joukkueessa hän sijoittui alun perin neljänneksi. Viestin voittanut Yhdysvallat hylättiin myöhemmin Antonio Pettigrew'n dopingtapauksen vuoksi ja Bahama nousi kolmanneksi.
Vuonna 2001 Moncur voitti matkan maailmanmestaruuden Edmontonin MM-kisoissa ajalla 44,64. Hän oli samoissa kisoissa mukana Bahaman 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueessa. Joukkue juoksi alun perin toiseksi, mutta myöhemmin Yhdysvaltain joukkueen hylkäyksen takia nousi voittajaksi. Seuraavana vuonna hän juoksi Kansainyhteisön kisoissa kolmanneksi ja GP-finaalissa neljänneksi. Hän karsiutui Pariisin MM-kisoissa henkilökohtaisen matkan välierissä, mutta viestissä Bahama juoksi maaliin neljäntenä. Myöhemmin Yhdysvaltojen ensimmäisenä maaliin tullut joukkue hylättiin jälleen doping-rikkeen takia, ja Bahama nousi näin pronssille. Helsingin MM-kisoissa 2005 Moncur oli mukana Bahaman MM-hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Osakan MM-kisoissa 2007 Moncur sijoittui 400 metrillä kahdeksanneksi ja saavutti jälleen MM-hopeaa viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän juoksi alkuerissä Bahaman pitkän viestin joukkueessa ja saavutti hopeaa, kun Bahama juoksi loppukilpailussa toiseksi.
Markku Kanerva
Markku Tapio Kanerva (s. 24. toukokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja. Joulukuusta 2016 alkaen Kanerva on toiminut Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän on toiminut pelaaja- ja valmentajauriensa välissä myös peruskoulunopettajana Haagan peruskoulussa Helsingissä 1993–2004.
Seurajoukkueet
Peliurallaan Kanerva pelasi topparina ja laitapuolustajana. Otteluita pääsarjatasolla kertyi 291 ja maaleja 29. Hän pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa 13 kautta (1983–1990 ja 1994–1998) ja Finnairin Palloilijoissa yhden kauden (1993). Viimeisellä kaudellaan Kanerva myös pelasi HJK:ssa Mestarien liigaa. Kaudet 1991–1992 Kanerva pelasi Ruotsissa IF Elfsborgin joukkueessa.
Maajoukkue
Suomen A-maajoukkuetta Kanerva edusti 59 kertaa ja teki yhden maalin.
Valmentajana
Valmennusuransa Kanerva aloitti 2001 HJK:ssa apulaisvalmentajana. Hän toimi kausina 2001–2002 Jyrki Heliskosken ja Keith Armstrongin apuvalmentajana. Päävalmentajadebyyttinsä Kanerva teki 2003 FC Viikinkien peräsimessä. Seuraavana vuonna hän siirtyi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Kanervan johdolla Suomen nuoret selvisivät ensi kertaa historiassaan ikäluokan EM-kisoihin 2009. Lopputurnauksessa Suomen tie katkesi alkulohkoon.
Vuonna 2009 Kanerva valittiin Vuoden valmentajaksi Suomen urheilugaalassa. Hänet on sittemmin valittu Vuoden valmentajaksi myös 2018, 2019, ja 2020.
Marraskuun lopussa 2010 Kanerva nimitettiin Suomen A-maajoukkueen apulaisvalmentajaksi vuoden 2011 kattavalla sopimuksella. Tammikuussa 2011 Palloliitto ilmoitti Kanervan toimivan A-maajoukkueen päävalmentajana keväällä 2011 pelattavissa kolmessa maaottelussa.
Mixu Paatelaisen saatua potkut kesäkuussa 2015 Palloliitto kertoi, että Kanerva toimii A-maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2015 loppuun saakka. Hänen apuvalmentajinaan toimivat Jonatan Johansson ja Mika Nurmela. Kanervan johdolla Suomi voitti jäljellä olevissa EM2016-karsintaotteluissa Kreikan ja Färsaaret sekä pelasi tasan Romanian ja Pohjois-Irlannin kanssa.
Hans Backen tultua A-maajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2016 alussa Kanerva jatkoi uraansa apuvalmentajana. Backen potkujen jälkeen joulukuussa 2016 Kanerva nostettiin jälleen päävalmentajaksi, tällä kertaa pidemmällä kolmevuotisella sopimuksella, joka sisältää myös option vuoden 2020 EM-kilpailuista. Hänen ensimmäisen valmennusryhmäänsä kuuluivat myös Simo Valakari, Jonatan Johansson ja Antti Niemi, mutta kun Valakari ja Johansson lähtivät valmentamaan Norjaan ja Skotlantiin, Kanerva valitsi valmennusryhmäänsä Mika Nurmelan ja Kari Martosen.
Tammikuussa 2020 Kanervan pestiä jatkettiin kattamaan vuodet 2020–2022 ja näin ollen mahdolliset MM-kisat Qatarissa 2022.
Epäorgaaninen yhdiste
Epäorgaaninen yhdiste ("ei-eloperäinen yhdiste") on kemiallinen yhdiste, joka ei ole orgaaninen yhdiste. Epäorgaaniset yhdisteet tulevat pääosin ei-biologisista mineraalilähteistä. Epäorgaaniset hiiltä sisältävät yhdisteet ovat lähinnä syanidisuoloja, hiilen oksideja ja karbonaatteja.