cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Nilsson (jääkiekkoilija, 1991)
Ura
Nilsson siirtyi kaudeksi 2014–2015 kaksivuotisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Karlskrona HK:hon. Joukkue nousi kauden päätteeksi SHL:ään (ent. Elitserien), jossa Nilssonin tulokaskausi 2015–2016 toi 42 runkosarjaottelussa tehot 3+6=9 ja viidessä karsintasarjan ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän teki SHL-uransa avausmaalin 19. syyskuuta 2015 vieraissa MODO Hockeyta vastaan. Maaliskuussa 2016 Nilsson teki Karlskronan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, kuten taas tammikuussa 2018. Joukkue putosi kauden 2017–2018 päätteeksi kuitenkin Allsvenskaniin.
Nilsson ei jatkanut enää Allsvenskaniin pudonneessa Karlskronassa, vaan hän siirtyi kaudeksi 2018–2019 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Pelicansiin. Hän jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Jesse Saarisen kanssa lukemalla +4. Pelicans ei kuitenkaan käyttänyt kauden jälkeen Nilssonin sopimuksessa ollutta optiota. Huhtikuussa hän teki aiemman seuransa AIK IF:n Allsvenskan-joukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Hänen sopimukseensa sisältyi optio SHL:ään siirtymisestä, jonka Nilsson käytti jo kesäkuussa tehtyään kauden 2019–2020 kattavan sopimuksen liigan nousijajoukkue IK Oskarshamnin kanssa.
Kaudeksi 2020–2021 Nilsson siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella monikansallisen Bet-at-home ICE Hockey Leaguen itävaltalaisjoukkue Dornbirner EC:hen.
Santa María del Mar
41.38361°N, 2.18194°W thumb Santa Maria del Mar on goottilainen kirkko Barcelonan vanhassa kaupungissa. Se rakennettiin 1329–1383.
Harold Rosson
Harold G. "Hal" Rosson eli Harold Rosson, A.S.C. (6. huhtikuuta 1895 New York City, New York – 6. syyskuuta 1988 Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen viidesti Oscar-ehdokkaana ollut elokuvaaja. Hän aloitti Vitagraph Studiosilla näyttelijänä 1908 ja siirtyi kuvaajaksi 1915. Paramountille Rosson siirtyi 1920 ja sieltä vuonna 1930 Metro-Goldwyn-Mayerille, jonka palveluksessa hän oli 23 vuoden ajan. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Howard Hawksin vuonna 1966 ohjaama El Dorado. Rosson sai vuonna 1936 Oscar-erikoispalkinnon Allahin puutarhan värikuvauksesta.
Piikkiankeriaat
Piikkiankeriaat (Notacanthidae) on piikkiankeriaskaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit ovat syvänveden kaloja, joita tavataan kaikista valtameristä.
Lajit ja anatomia
Varhaisimmat piikkiankeriaisiin kuuluvat fossiilit on ajoitetu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään heimoon kuuluu noin 10 lajia. Lajeja ovat muun muassa piikkiankerias (Notacanthus chemnitzii), isopiikkiankerias (Notacanthus sexspinis), nuija-ankerias (Lipogenys gillii) ja atlantinpiikkiankerias (Polyacanthonotus africanus). Piikkiankeriaat kasvavat korkeintaan 40–50 cm pitkiksi ja koiraat ovat usein naaraita pienempiä. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkiä ja pyrstö on pitkä ja päätä kohden kapeneva. Peräevä on pitkä ja selkäevä koostuu erillistä piikeistä kaikilla muilla paitsi nuija-ankeriaalla. Lajien suomut ovat melko pienet ja väriltään ruskeat tai harmaat. Suu on pienehkä ja hampaita ei ole tai ne ovat pieniä. Piikkiankeriailla on liskoankeriaiden, naiskalojen, ankeriaiden ja tarponikalojen kaltainen toukkavaihe.
Akalasia
Akalasia on harvinainen häiriö, josta kärsivällä ruokatorven alasulkija ei rentoudu, kuten tavallisesti nieltäessä. Tällä on vaikutusta ruokatorven kykyyn kuljettaa ruokaa mahalaukkuun. Tyypillisin oire on dysfagia. Yleensä sairaus ilmenee aikuisiällä; alle 5 % tapauksista tavataan lapsilla. Sairauden aiheuttajaa ei tunneta. Osalla potilaista tauti saattaa olla perinnöllinen.
Ruokatorveen kertyneiden ruoan jätteiden joutuminen hengitysteihin voi johtaa toistuviin keuhkokuumeisiin. Akalasiaa sairastavan ruokatorvi saattaa laajeta niin paljon, että se puhkeaa, ja sisällön päästessä rintaonteloon syntyy mediastiniitti. Ruokatorven puhkeaminen on kuitenkin hyvin harvinaista. Akalasia nostaa ruokatorven syövän riskiä.
Sekundaarisella akalasialla tai pseudoakalasialla voidaan viitata akalasiaa muistuttaviin oireisiin, joiden taustalla kuitenkin on jokin muu tekijä.
Etofenamaatti
Etofenamaatti (C18H18NO4F3) on antraniilihapon johdannaisiin kuuluva ei-steroidaalinen tulehduskipulääke. Yhdistettä käytetään lähinnä nivel- ja lihaskipujen hoitamiseen joko iholle levitettävänä geelinä tai lihakseen annettavana ruiskeena.
Ulkomuodoltaan etofenamaatti on huoneenlämpötilassa keltaista öljymäistä nestettä. Sitä voidaan valmistaa flufenaamihapon kaliumsuolan ja 2-(2-kloorietoksi)etanolin välisellä reaktiolla. Liuottimena reaktiossa käytetään dimetyyliformamidia.
Caerphillyn linna
Caerphillyn linna on keskiaikainen linna, jonka rakensi Caerphillyyn Gilbert de Clare 1200-luvulla torjumaan walesilaisprinssi Llywelyn ap Gruffuddin uhkaa. Linna sijaitsee saarella, jota ympäröivät tekojärvet. Sen umpipihan jokaisessa kulmassa on pyöreät tornit ja pääportit ovat länsi- ja itäpuolella. Maailmansotien välisenä aikana se korjattiin perusteellisesti. Se on Walesin suurin ja Britannian toiseksi suurin linna.
Nykyisin olemassa olevan linnan rakentaminen alkoi vuonna 1271, vuonna 1268 aloitetun rakennuksen tuhosi Llywelyn ap Gruffudd.
Arkkitehtuuri
Suorakulmaisia sisintä ja keskistä alueita ympäröivät vallihaudat. Kaksikerroksinen itäinen porttihuone on sisäpihan pääsisäänkäynti ja linnoituksen vahvimmin puolustettu osa, nykytilassa se on raunioina.
Jean Chastanié
Jean Chastanié (24. heinäkuuta 1875 Lorient – 14. huhtikuuta 1948 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili este- ja kestävyysjuoksussa. Hän edusti seuratasolla pariisilaista Racing Club de Francea.
UNIFORM
"University International Formation Mission" (UNIFORM) on japanilainen mikrosatelliitteja kehittävä projekti, jonka tarkoitus on laukaista vuonna 2012 useiden mikrosatelliittien konstellaatio.
Mikrosatelliittilaivasto
Teknisesti tarkoitus on luoda mikrosatelliittilaivasto, joka pystyy kokonaisuutena toimimaan yhtä hyvin kuin yksi suuri ja kallis satelliitti. Satelliittien operoinnin hintaa pyritään pudottamaan murto-osaan nykyisestä. Hanketta vetää professori Hiroaki Akiyama Wakayaman yliopistosta. Tiimiin kuuluu muita japanilaisia yliopistoja. Pyrkimys on luoda mikrosatelliittiyhteisö kuten CubeSateille on syntynyt 2000-luvulla.
Satelliittien paino ovat noin 50 kg. Niitä aiotaan laukaista suuria määriä vuonna 2012 ja 2014. Päätavoite on kaukokartoitus, etenkin ilmakehän mittaukset.
Rahoitus
UNIFORMin rahoittaa Japanin opetus-, kulttuuri-, urheilu- ja tiede- ja teknologiaministeriö (MEXT). Budjetti on viiden vuoden aikana 300 miljoonaa jeniä (noin 3 miljoonaa euroa).
Japanin hallitus päätti rahoittaa mikrosatelliitteja - yliopistojen nanosatelliitteihin panostetaan 2009-2013 kaikkiaan 4,2 miljardia jeniä.
Tokiolaisvetoinen "University Space Engineering Consortium" mikrosatelliittikonsortio koostuu 47 laboratoriosta 38 yliopistosta.
UNIFORM mikrosatelliittien hinta on 50 - 200 miljoonaa jeniä.
Philipp Hälg
Philipp Hälg (s. 3. marraskuuta 1991 Vaduz) on liechtensteinilainen maastohiihtäjä, joka edustaa Nordic Club Liechtensteiniä. Hälg on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Hälg osallistui vuoden 2014 talviolympialaisiin ollen parhaimmillaan 27. 15 kilometrillä. Vuoden 2013 MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä Hälg oli parhaimmillaan 41. samalla matkalla. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrillä 30:nneksi.
Jonathan Borlée
Jonathan Borlée (s. 22. helmikuuta 1988 Woluwe-Saint-Lambert) on belgialainen 400 metrin juoksija.
Pekingin olympialaisissa 2008 hän pääsi välieriin henkilökohtaisella 400 metrillä ja oli viides 4 × 400 metrin viestissä Belgian ennätyksellä 2.59,37 yhdessä Kevin Borléen, Cédric Van Branteghemin ja Arnaud Ghislainin kanssa.
Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestissä sisäratojen Belgian ennätyksellä 3.06,94 yhdessä Cédric Van Branteghemin, Kevin Borléen ja Antoine Gillet'n kanssa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui 400 metrillä seitsemänneksi ja kolmanneksi Belgian joukkueessa 4×400 metrin viestissä. Pariisin EM-hallikisoissa 2011 hän juoksi avausosuuden Belgian pronssijoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli 400 metrin juoksussa viides ajalla 45,07. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi avausosuuden Belgian viidenneksi sijoittuneessa joukkueessa. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän sijoittui 200 metrin juoksussa neljänneksi ja juoksi toisen osuuden 4 × 400 metrin viestissä, jonka Belgia voitti. Lontoon olympialaisissa hän oli kuudes sekä 400 metrillä että 4 × 400 metrin viestissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui neljänneksi 400 metrillä ja viidenneksi pitkässä viestissä.
Borlée selviytyi Zürichin 2014 EM-kilpailuissa 400 metrin loppukilpailuun, muttei startannut siihen. Hän voitti Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 kultaa 4 × 400 metrin viestissä Euroopan ennätysajalla 3.02,87. IAAF World Relays -kilpailuissa hän kuului samalla matkalla Belgian pronssijoukkueeseen. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli pitkässä viestissä viides. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 hän karsiutui 400 metrin alkuerissä, mutta juoksi toisen osuuden kultaa voittaneessa Belgian 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 200 ja 400 metrin alkuerissä sekä sijoittui neljänneksi 4 × 400 metrin viestissä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 400 metrin välierissä ja oli pitkässä viestissä neljäs. Hän juoksi toisen osuuden Belgian saadessa viestihopeaa Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018. Saman vuoden Berliinin EM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 45,19 ja juoksi toisen osuuden Belgian kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Hän juoksi kolmannen osuuden Belgian voittaessa viestin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Glasgow'ssa 2019. Hän oli Belgian viestijoukkueessa neljäs Tokion olympialaisissa 2021. Hän juoksi Münchenin EM-kilpailuissa 2022 alkuerissä Belgian 4 × 400 metrin viestijoukkueessa, joka loppukilpailussa saavutti toisella kokoonpanolla hopeaa.
Hänen kaksoisveljensä Kevin ja pikkuveljensä Dylan ovat myös 400 metrin juoksijoita, heidän siskonsa Olivia 100 ja 200 metrin juoksija sekä heidän isänsä Jacques entinen pikajuoksija.
Ursa-öljynporauslautta
Ursa on korkein vetojalkainen öljynporauslautta. Sen omistaa Shell. Rakennelman korkeus on 1306 metriä merenpohjasta, mikä on kaksi kertaa enemmän kuin aikaisemman maailman korkeimman rakennelman Varsovan radiomaston kokonaiskorkeus. Rakennelma valmistui 1998. Lautta sijaitsee Meksikonlahdella.
Super Parental Guardians
The Super Parental Guardians on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen toiminta-komediaelokuva, jonka ohjasi Joyce Bernal.
Ágios Epíktitos
Ágios Epíktitos on kylä Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Turkkilainen Çatalköy muodostaa Çatalköyn kunnan, joka ei ole Kyproksen tasavallan tunnustama. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Ágios Epíktitoksen kylän väkiluku  (2011).
pienoiskuva|vasen|240px|Ágios Epíktitoksen rantaa. Ágios Epíktitoksen kylä sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla noin 11 kilometriä itään Kyrenian kaupungista.
Mattarin metroasema
Mattar on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Mattar Roadilla Geylangissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 21. lokakuuta 2017 osana Downtown Linen itäistä jatketta.
Aimo Seppänen
Aimo Antero Seppänen (9. elokuuta 1929 Muolaa – 23. kesäkuuta 2011 ) oli suomalainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli englantilaisen filologian professori Tampereen yliopistossa 1976–1980, Uumajan yliopistossa 1980 –1984 ja Göteborgin yliopistossa 1985–1994.
Seppäsen serkku oli professori Lauri Seppänen.
Nicole Livingstone
Nicole Dawn Livingstone (s. 24. kesäkuuta 1971 Melbourne) on australialainen entinen uimari ja olympiamitalisti.
Uintiura
Livingstone aloitti uintiuransa 14-vuotiaana ja voitti ensimmäisen Australian-mestaruutensa 100 metrin selkäuinnissa vuonna 1987. Hän voitti lajissa maansa mestaruuden kymmenen kertaa peräkkäin, mihin muut eivät ole maassa pystyneet. Livingstone osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Soulissa 1988, jossa hän oli 100 metrin selkäuinnissa seitsemäs, 200 metrin selkäuinnissa viides ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä neljäs. Hän sai Kansainyhteisön kisoissa 1990 kaksi kultaista ja yhden hopeisen mitalin.
MM-kilpailuissa 1991 Livingstone oli mukana maansa 4 × 100 metrin sekauintiviestijoukkueessa, joka sai hopeaa. Hän rikkoi 200 metrin selkäuinnissa lyhyen radan maailmanennätyksen 1992 ja sai lajista samana vuonna olympiapronssia Barcelonan kisoista. Livingstone sijoittui kyseisissä olympialaisissa 100 metrin selkäuinnissa neljänneksi ja oli mukana kahdessa Australian viestijoukkueessa.
Livingstone voitti Kansainyhteisön kisoissa 1994 yhteensä neljä kultaista ja yhden hopeisen mitalin. Hän sai 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä pronssia lyhyen radan MM-kisoissa 1995 ja myöhemmin vuoden 1996 olympialaisissa. Livingstone lopetti uransa 25-vuotiaana 1996, jolloin senikäisiä pidettiin jo vanhoina uimareiksi. Hänellä ei ollut alla vammoja, mutta hän halusi mennä työelämään, sillä rahallista tukea tai kannustusta uran jatkamiselle ei löytynyt. Livingstone voitti uransa aikana Tyynenmeren kisoissa seitsemän mitalia. Hänet palkittiin Medal of the Order of Australia -mitalilla 1997 ja Australian urheilumitalilla 2000.
Yksityiselämä
Nicole oli naimisissa pyöräilijä Clayton Stevensonin kanssa, mutta erosi hänestä myöhemmin. Livingstonen äidin kuoltua munasarjasyöpään 2001 hän on toiminut australialaisessa syöpäjärjestössä siskonsa Karenin kanssa ja on nykyään hankkeen suojelija. Hän on lisäksi esiintynyt uransa jälkeen useissa televisio-ohjelmissa muun muassa urheiluaiheisten ohjelmien juontajana ja toiminut uintikommentaattorina.
Livingstonella on vuonna 2002 syntyneet kaksoslapset sekä 2007 syntynyt poika.
Italian Grand Prix 1992
Italian Grand Prix 1992 oli Formula 1 -sarjan 529. osakilpailu. Se ajettiin 13. syyskuuta 1992 Autodromo Nazionale Monza -radalla. Kilpailun voitti Ayrton Senna. Benetton -tallin kuljettajat Martin Brundle ja Michael Schumacher miehittivät toisen ja kolmannen sijan. Williams -talli varmisti viidennen valmistajien mestaruuden.
Kashi (1916)
Kashi oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1917 valmistunut Momo-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1915 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1916. Alus laskettiin vesille 1. joulukuuta ja valmistui 31. maaliskuuta 1917.
Palvelus
Alus poistettiin 1. toukokuuta 1937 alusluettelosta ja luovutettiin keisarilliselle Mantšukuon laivastolle, joka otti sen palvelukseen nimellä Hai Wei. Alus palautettiin Japaniin ja liitettiin 29. kesäkuuta 1942 laivastoon nimellä Kaii. Se upposi 10. lokakuuta 1944 ilmahyökkäyksessä lähellä Okinawaa.
Clayton Stevenson
Clayton Robert Stevenson (s. 29. joulukuuta 1967 Sydney) on australialainen entinen rata- ja maantiepyöräilijä.
Stevenson sijoittui vuonna 1986 kolmanneksi maantieajossa Australian amatöörimestaruuskilpailuissa ja osallistui Soulin olympialaisiin 1988, joissa hän pyöräili 100 kilometrin joukkueaika-ajossa. Australia oli kyseisessä kilpailussa yhdeksäs. Stevenson voitti kultaa maansa mestaruuskilpailuissa 1987 Madison-ajosta ja sai lajista hopeaa vuoden 1989 kisoissa. Hän kuului kausina 1991–1992 ranskalaiseen RMO-talliin.
Stevenson oli naimisissa uimari Nicole Livingstonen kanssa, mutta erosi hänestä.
Ikäpäivösi
thumb|right|225px|Ikäpäivösi vuoden 1860 kartalla. Se oli tyypillinen katukylä, jonka kaikki talot sijaitsivat saman tien varrella. Ikäpäivösi (myös Ikäpäiväsi, ; ) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Niisnovan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Siestajoen varrella kahdeksan kilometriä Niisnovasta kaakkoon. Kylässä on 36 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Ikäpäivösin kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy asuttuna myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Ikäpäivösissä asui 220 vatjalaista. Vuonna 1899 kylässä oli 265 asukasta, joista 259 oli ”suomalaisia” ja 6 venäläisiä. Uskonnoltaan he olivat kaikki ortodokseja, jotka kuuluivat Kaprion Kristuksen kirkastumisen seurakuntaan. Ikäpäivösi oli viimeinen paikka, jossa puhuttiin vatjan kielen itämurretta. Murteen viimeinen puhuja kuoli 1960-luvulla.
Ikäpäivösin talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat kyläkuntana Kattilan volostiin. Maanviljelyn ohella kylässä harjoitettiin ajurinamattia. Vuonna 1862 sieltä mainitaan tsasouna ja vuonna 1914 seurakuntakoulu. Juhlapäivinä vietettiin Pyhän Yrjön, profeetta Eliaan ja Neitsyt Marian syntymän päiviä. Kristinuskon ohella vatjalaisilla oli säilynyt perinteisiä uskomuksia. Ikäpäivösin ja Kaprion välisen tien kautta virtaavalle pyhälle purolle vietiin uhrilahjoina rahaa, eläimiä ja tarve-esineitä.
Neuvostoaikana Ikäpäivösi muodosti aluksi oman kyläneuvoston. Myöhemmin se kuului vuorotellen Taatsoin, Vassakaran ja Paavelan ja vuodesta 1958 lähtien Niisnovan kyläneuvostoon.
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2009
Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2009.
right|thumb|[[Lady Gagan single Poker Face oli listan ykkönen ennätykselliset 13 viikkoa.]] right|thumb|[[Alexander Rybak nousi listaykköseksi heti Eurovision laulukilpailun voiton jälkeen.]] right|thumb|[[The Pussycat Dollsin versio A. R. Rahmanin Slummien miljonääri -elokuvaan säveltämästä Jai Ho! (You Are My Destiny) -kappaleesta oli kärjessä neljä viikkoa.]] right|thumb|[[Madonnan single Celebration piti kärkipaikkaa seitsemän viikkoa.]]
Otto Albrecht Isbert
Otto Albrecht Isbert (1. huhtikuuta 1901 Haguenau – 23. helmikuuta 1986 Gengenbach) oli saksalainen joogaprofessori ja kirjailija. Hän oli Karl Isbertin poika.
Jenny Andreasson
pienoiskuva|Jenny Andreasson vuonna 2014. Jenny Andreasson (s. 1973 ) on ruotsalainen teatteriohjaaja. Hän on opiskellut Dramatiska Institutetissa 1998–2002 ja ollut vuodesta 2010 kiinnitettynä ohjaajaksi Dramateniin Hän on ollut Spetsprojektetin taiteellinen johtaja 2006–2009.
Ansongon–Ménakan eläintensuojelualue
Ansongon–Ménakan eläintensuojelualue on luonnonsuojelualue Gaon alueen Ansongon ja Ménakan piireissä Malissa. Kirahvien suojelua varten vuonna 1950 perustetun alueen pinta-ala on 17 500 neliökilometriä.
Sahelin vyöhykkeeseen kuuluvan alueen luonto on kärsinyt suuresti ihmisen toiminnasta. Kirahvit katosivat virallisesti vuonna 2001, mutta alueella elää yhä kultasakaaleja, aavikkokettuja, hietakissoja, punaotsagaselleja ja aavikkogaselleja. Alueen länsirajan muodostavalla Nigerjoella tavataan virtahepoja ja krokotiileja. Valvonta on riittämätöntä eikä tarjolla ole mitään vierailijapalveluita.
Lähteet
15.51667°N, 1.65°W
Painija (elokuva)
Painija on Matti Ijäksen ohjaama vanhainkotiin sijoittuva tragikoominen televisioelokuva vuodelta 1985. Ijäs palkittiin elokuvasta ohjaus- ja käsikirjoitus-Jusseilla. Painija palkittiin kanadalaisilla Banffin tv-festivaaleilla pääpalkinnolla.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Jukka Kajava kirjoitti elokuvan tv-uusintaesityksen alla siinä liikuttavan ”elämän laitapuolella, konsensuksen kulissien takana”. Hän sanoi Painijan kertovan rujoista ihmisistä, jotka välittävät toisistaan, ”sellaisella väkevyydellä, jolle ei tv-menneisyydestämme ole helppoa vertaa löytää”. Kajavan mielestä Painija merkitsi uutta aluevaltausta Televisioteatterille, totisten torvensoittajien toteavan ja opettavaisen tyylin murtumista.
Tie 39 (Viro)
Kantatie 39 kulkee Keski-Virossa Järvan kunnan Aravetestä valtatieltä 5 Järva-Jaanin, Jõgevan ja Tabiveren kautta Tarttoon valtatielle 3.
Tien kulku
Kantatie 39 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Akanthoú
Akanthoú on kylä ja kunta (Δήμος Ακανθούς, Dímos Akanthoús) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Gazimağusan alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Famagustan alueeseen. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Akanthoún kylän väkiluku  (2011).
Akanthoún kylä sijaitsee Pentadáktylos-vuorten pohjoisrinteessä noin kolme kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta ja linnuntietä noin 33 kilometriä pohjoisluoteeseen Famagustan kaupungista.
Arrogant-luokka (linjalaiva)
Arrogant-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdentoista 74-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu
Luokan alukset olivat paranneltuja versioita Thomas Sladen suunnittelemasta Bellona-luokasta. Niiden suunnitelmat hyväksyttiin 26. tammikuuta 1759, mihin sisältyi uusittu keulan muoto. Aluksista kaksi valmistettiin seitsenvuotisen sodan aikana ja loput kymmenen vuoden 1773 jälkeen.
Aradíppou
Aradíppou on kaupunki ja kunta (Δήμος Αραδίππου, Dímos Aradíppou) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|Aradíppoun kaupunkia. Aradíppou on Lárnakan esikaupunki ja sijaitsee noin seitsemän kilometriä Lárnakan keskustasta luoteeseen. Se on itsenäinen kunta vuodesta 1986.
Sami Väisänen
Sami Väisänen (s. 9. toukokuuta 1973 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitahyökkääjänä pelannut Väisänen edusti urallaan Oulun Työväen Palloilijoita 1990–1991, FC Oulua 1992, Valkeakosken Hakaa 1993–1997, Myllykosken Palloa 1998–2001 ja FC Lahtea sekä FC Hämeenlinnaa 2002. Hän voitti Hakassa Suomen mestaruuden 1995. Kaikkiaan Väisänen pelasi 13 kauden aikana 237 Veikkausliigan ottelua, joissa hän teki 35 maalia.
Väisänen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1995–1997 seitsemän maaottelua.
Veikko Axelson
Axel Veikko Axelson (1. maaliskuuta 1910 Helsinki – 20. maaliskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos, joka toimi Kemijoki Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1960–1975.
Elämä ja ura
Axelson syntyi maisteri Väinö Axelsonin ja kansakoulunopettaja Jenny Hallonbladin perheeseen ja pääsi ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun tie- ja vesirakennuksen opintosuunnalta vuonna 1933. Talvisodassa Axelson palveli III Armeijakunnan esikunnassa ja jatkosodassa vuodesta 1943 Pioneeripataljoona 23:n komentajana.
Työuransa päätoimena Axelsonilla oli Kemijoen rakentamisen johtaminen. Hän yleni Imatran Voima Oy:n ja Oulujoki Oy:n rakennusosaston johtajaksi vuonna 1952, josta hänet kutsuttiin Kemijoki Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1960. Axelsonin johtajakaudella Kemijokeen rakennettiin Permantokosken, Seitakorvan, Ossauskosken, Lokan ja Taivalkosken voimalaitokset. Axelson nimitettiin vuorineuvokseksi vuonna 1966.
Joseph Neil MacNeil
Joseph Neil MacNeil (15. huhtikuuta 1924 Sydney, Nova Scotia – 11. helmikuuta 2018) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Antigonishin hiippakuntaan 23. toukokuuta 1948 ja nimitettiin Saint John, New Brunswickin hiippakunnan johtoon 9. huhtikuuta 1969. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi William Edward Power, jota avustivat James Martin Hayes ja Alfred Bertram Leverman.
MacNeil sai 2. heinäkuuta 1973 nimityksen Edmontonin arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 7. kesäkuuta 1999.
Tasavallan presidentti (televisiosarja)
Tasavallan presidentti oli Yle TV1:n esittämä poliittinen satiiri, jota esitettiin lauantain satiiripaikalla (kello 21.15–21.30) syksyllä 2007. Sarjasta tehtiin kuusi jaksoa. Päärooleissa esiintyivät Heikki Kujanpää, Jussi Vatanen, Mari Turunen ja Aku Hirviniemi, ja sarjan ohjasi Elias Koskimies.
Vilho Piippo (kirjailija)
Vilho Piippo (5. syyskuuta 1916 – 30. joulukuuta 2000) oli suomalainen Tampereella asunut kirjailija ja runoilija. Hän käsitteli kirjoissaan muun muassa rajatietoon liittyviä aiheita.
Elisabet
Elisabet tai Elizabeth voi tarkoittaa seuraavia:
Robert Charpentier (everstiluutnantti)
Robert Charpentier (1662–1710) oli suomalainen everstiluutnantti ja Hahkialan kartanon herra. Hänet on haudattu Viipuriin. Hän oli vuonna 1664 aateloidun Toussaint Charpentierin poika.
Elämä
Charpentier opiskeli Turun yliopistossa 1674-75 ja toimi tämän jälkeen Lindhielmin rykmentin majoitusmestarina 1678 ja kornettina 1679. Hänet ylennettiin 1700 luutnantiksi Hämeen jalkaväkirykmenttiin ja 17. marraskuuta 1700 kapteeniksi. Charpentierista tuli majuri Savon ratsurykmentissä 1702 ja everstiluutnantti 1709. Charpentier kuoli 1710 haavoihinsa Viipurin piirityksen aikana ja haudattiin Viipuriin.
Charpentier maalautti taulun ”Kristus ristillä”, joka 1695 ripustettiin Hauhon kirkkoon.
Suku
Robert Charpentierin vaimo oli Gertrud Helena von Köhler (1668 Liivinmaa — 1730 Hauho), jonka vanhemmat olivat majuri, Revalin komendantti Claes von Köhler (k. 1675) ja tämän vaimo Gertrud Romanovits (k. 1720). Charpentierin lapsia olivat vapaaherra Claes Robert Charpentier ja Anna Elisabet Charpentier, (1699 — 2.5.1755), joka avioitui vuonna 1715 ratsumestari Collin L´Eclairin (1683–1737) kanssa. Heidän poikansa majuri Gustaf Robert L´Eclair (1727–1802) aateloitiin 1773, jolloin hän otti enonsa, lapsettomana kuolleen vapaaherra Claes Robertin sukunimen Charpentier.
Dany Nounkeu
Dany Achille Nounkeu Tchounkeu (s. 11. huhtikuuta 1986 Yaoundé) on kamerunilainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Nounkeu edustaa Turkin superliigassa pelaavaa Galatasarayta. Hänellä on myös Ranskan kansalaisuus.
Seuraura
Nounkeu aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Kamerunissa Collège Vogt Atletic nuorten joukkueessa. Sittemmin 19-vuotiaana hän siirtyi pelaamaan Ranskaan amatööritasolle Championnat de France amateur. Hän edusti Metzin kakkosjoukkuetta, Amnévilleä ja Pauta.
Toulouse
Ammattilaisuransa Nounkeu aloitti Toulousen riveissä allekirjoitettuaan kahden vuoden sopimuksen heinäkuussa 2009 Avauskaudellaan Nounkeu pelasi Ligue 1:ssä 17 ottelua. Toisella kaudella hän oli joukkueessa syyskuuhun saakka, jonka jälkeen hän päätti siirtyä Turkkiin.
Gaziantepspor
Nounkeu siirtyi 2. syyskuuta 2010 kolmen vuoden sopimuksella Gaziantepsporiin. Hän pelasi kaikkiaan kaksi kautta seuran riveissä. Jälkimmäisellä kaudella Nounkeu pelasi 29 sarjaottelua Turkin superliigassa.
Galatasaray
8. kesäkuuta 2012 Nounkeu siirtyi Galatasarayhin neljän vuoden sopimuksella. Hän oli voittamassa heti avauskaudellaan Turkin mestaruutta. Kaudella 2013–2014 Nounkeun peliaika jäi vähäiseksi ja hänet lainattiin loppukaudeksi Beşiktaşiin.
Maajoukkueura
Nounkeun on pelannut Kamerunin maajoukkueessa vuodesta 2010 lähtien. Hänet valittiin myöhemmin Kamerunin joukkueeseen vuoden 2014 MM-kisoihin.
Camille-André Le Blanc
Camille-André Le Blanc (25. elokuuta 1898 – 19. elokuuta 1993) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1924 ja nimitettiin Bathurstin hiippakunnan johtoon 25. heinäkuuta 1942. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ildebrando Antoniutti, jota avustivat Patrick Albert Bray ja Georges-Arthur Melançon.
Le Blanc erosi tehtävistään Bathurstin piispana 8. tammikuuta 1969 ja sai samana päivänä nimityksen Maxitan titulaaripiispaksi. Hän erosi myös titulaaripiispan arvosta 23. marraskuuta 1970. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Athiénou
Athiénou (, myös Athiaínou, Αθηαίνου, ) on kylä ja kunta (Δήμος Αθηένου, Dímos Athiénou) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Athiénoun kylä sijaitsee linnuntietä noin 20 kilometriä Lárnakasta pohjoiseen. Kylä sijaitsee saaren jakavalla vihreällä linjalla, jolla sijaitsee sen lisäksi vain muutama muu asuttu kylä. Suurin osa kunnan alueesta on vuodesta 1974 Turkin miehittämää ja Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa.
Kiertoviistäjä
Kiertoviistäjä (Pterodroma inexpectata) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Se pesii Uuden-Seelannin Eteläsaaren lounaisosan saaristossa, Stewart Islandilla ja Snaressaarilla. Pesimäajan ulkopuolella laji vaeltelee Tyynenmeren pohjoisosiin Beringinmerelle saakka. Johann Reinhold Forster kuvaili lajin holotyypin Etelämereltä 1844.
Juice Leskinen
Juhani Juice Leskinen (vuoteen 2006 Pauli Matti Juhani ”Juice” Leskinen, 19. helmikuuta 1950 Juankoski – 24. marraskuuta 2006 Tampere) oli suomalainen laulaja-lauluntekijä, sanoittaja, runoilija ja kansantaiteilija. Tämän ohella hän toimi muun muassa kääntäjänä ja kolumnistina. Häntä on kutsuttu ”suomalaisen pop-musiikin kulmakiveksi” ja ”suomalaisen rock-musiikin isähahmoksi”.
Leskisen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Marilyn”, ”Jyrki boy”, ”Syksyn sävel”, ”Se oli jautaa”, ”Viidestoista yö”, ”Ei elämästä selviä hengissä”, ”Musta aurinko nousee”, ”Kaksoiselämää” ja ”Norjalainen villapaita”. Leskisen levyjä oli myyty vuoteen 2006 mennessä yhteensä yli puoli miljoonaa kappaletta.
Leskisen kirjallinen tuotanto käsittää runoja, lastenkirjallisuutta, henkilöhistoriaa, suomennoksia ja moninaisia kirjoituksia eri lehdissä ja antologioissa. Yhteensä hän julkaisi kaksitoista runokokoelmaa, neljä lastenkirjaa ja neljä muuta teosta. Vuonna 1994 julkaistu Äeti oli ensimmäinen kriitikoitakin miellyttänyt runoteos, ja myös postuumisti julkaistu Kosket sai hyvän vastaanoton.
Lapsuus ja nuoruus Juankoskella (1950–1969)
Juhani Leskinen syntyi ja kävi koulunsa Juankoskella, pienellä teollisuuspaikkakunnalla Pohjois-Savossa. Hänen isänsä Pauli Heikki Leskinen oli sekatyömies, joka työskenteli muun muassa uitoilla ja maalarina sekä vaikutti urheiluseurassa ja harrastajateatterissa. Leskisen äiti Eini Kuikka oli Karjalan evakko, kotoisin Laatokan Karjalan Impilahdelta. Äiti työskenteli kartonkitehtaalla. Leskiset saivat viisi lasta, joista kolme kuoli nuorina. Eloon jäi Juhanin lisäksi vain kahdeksan vuotta nuorempi pikkuveli Arvo. Kun isäkin kuoli Juhanin ollessa 11-vuotias, hän joutui ottamaan vastuuta perheestään. Muutaman vuoden kuluttua äiti meni uusiin naimisiin, mutta Juhani ei tullut toimeen isäpuolensa kanssa. Hän ei muutenkaan viihtynyt pienellä paikkakunnalla, missä oli erilainen kuin muut nuoret, ja muutti heti ylioppilaaksi päästyään Tampereelle.
Leskisen kuva isästään oli hänen omien sanojensa mukaan ”hyvin utuinen ja hämärä, epäselvä, liki olematon”.
thumb|200px|Juhani Leskinen lapsena. Juhani Leskinen kiinnostui kirjoista jo varhain. Hän on kertonut, että oppi lukemaan nelivuotiaana ja on siitä saakka opetellut kirjoittamaan. Leskisen perheessä äiti luki ”minkä ehti”, ja isä harrasti kirjoittamista ja vei poikansakin kirjastoon jo alle kouluikäisenä. Leskinen on maininnut myös isänäitinsä tärkeäksi kielelliseksi vaikuttajaksi. Lapsena hänen toiveammattinsa oli kirjastonhoitaja, ja vaikka hän oli kiinnostunut kirjoittamisesta, hän ei ajatellut siitä ammattia. Oppikoulussa hän ei ollut erityisen hyvä ainekirjoituksessa, mutta kieliopissa hän oli luokkansa paras. Lempinimensä taustasta hän on kertonut, että eräs hänen ystävänsä löysi sanan juice oppikoulun englannin oppikirjasta ja alkoi kutsua häntä Juiceksi edes tietämättä, mitä sana merkitsi. Viisitoistavuotiaana hän alkoi itsekin käyttää samaa nimitystä.
Juhani aloitti kitaran soiton ja omien kappaleiden tekemisen jo koululaisena. Hän on maininnut saaneensa vaikutteita muun muassa Bob Dylanilta, Lauri Viidalta, Reino Helismaalta ja Juha Vainiolta, ja hän ihaili myös The Beatlesia, Sensational Alex Harvey Bandia ja Frank Zappaa. Hän teki suomenkielisiä sanoituksia muun muassa Bob Dylanin kappaleisiin. Suomalaisista rock-yhtyeistä häneen teki vaikutuksen Suomen Talvisota 1939–1940, joka oli esikuva siinä, miten rockia tehtiin suomen kielellä. Hän aikoi nuorena esitellä yhtyeessä vaikuttaneelle M. A. Nummiselle sanoituksiaan, kun tämä oli keikalla Juankoskella, mutta ei lopulta uskaltanut.
Myöhemmin Leskinen on pitänyt Juankoskea mielenkiintoisena kasvuympäristönä. Paikkakunta oli poliittisesti jakautunut voimakkaasti vasemmistoon ja oikeistoon, ja myös ero teollisuuspaikkakunnan ja ympäröivän maaseudun välillä oli suuri. Luokkarajat eivät kuitenkaan juuri vaikuttaneet hänen elämäänsä. Merkittävänä lähtökohtana poliittiselle kriittisyydelleen Leskinen on maininnut 1960-luvun lopulla sattuneen välikohtauksen: Hänet heitettiin ulos vasemmiston vaalitilaisuudesta, koska ei pidetty sopivana, että työläistaustaisen Leskisen hyvä ystävä oli apteekkarin poika.
Muutto Tampereelle ja Coitus Intin ajat (1970–1975)
Juice Leskinen kirjoitti ylioppilaaksi Juankosken yhteiskoulusta vuonna 1969. Sen jälkeen hän muutti Tampereelle opiskelemaan Tampereen kieli-instituutissa englannin kielen kääntäjäksi. Vielä Tampereelle muuttaessaan Leskinen oli raitis ja tupakoimaton, mutta opiskelija- ja muusikkoelämän alkaessa hän alkoi käyttää runsaasti sekä alkoholia että tupakkaa. Leskinen kuitenkin riitaantui kieli-instituutin johtajan kanssa ennen kuin ehti tehdä lopputentin valmiiksi ja keskeytti opintonsa. Hän oli opiskeluaikanaan mukana instituutin kääntäjäryhmässä, joka suomensi tuohon aikaan suosittuun Veijareita ja pyhimyksiä -televisiosarjaan pohjautuvan kirjan Veijareita ja pyhimyksiä vauhdissa.
Leskinen asui Tampereella koko loppuelämänsä lyhyitä taukoja lukuun ottamatta. Hänestä Juankoski ja Tampere olivat samankaltaisia: ne ovat teollisuuspaikkakuntia ja sijaitsevat virtaavan veden äärellä ja niissä oli vahvat luokkarajat tehtaan herrojen ja työläisten välillä. Saatuaan julkisuutta Leskinen arvosti sitä, että tamperelaiset ovat pidättyväisiä ja antoivat hänen olla omissa oloissaan. Toisaalta hän on myös sanonut, että hänen savolaisuutensa ja tamperelaisuutensa välillä on jännite, josta ”sain kipinän edetä tällä tiellä”.
Tampereen kieli-instituutissa Leskinen tutustui Max Mölleriin, jonka kanssa hän alkoi soitella sekä lainamateriaalia että itse tekemiään kappaleita. Keväällä 1971 mukaan tuli tiedotusopin opiskelija Mikko Alatalo. Aluksi soittaminen oli lähinnä harrastus, mutta se muuttui vakavammaksi, kun mukaan tuli Harri Rinne ja yhtyeelle keksittiin nimi "Los Coitus Interruptus" ('keskeytetty yhdyntä'). Nimi lyhentyi pian muotoon Coitus Int. Yhtye teki levytyssopimuksen Love Recordsin kanssa, ja esikois-LP Juice Leskinen & Coitus Int ilmestyi marraskuussa 1973. Leskinen oli tehnyt sen kappaleista puolet yksin ja neljänneksen yhdessä Alatalon tai Rinteen kanssa. Hän on itse sanonut, että levyn sisältö on ”siihen asti tehty rock-musiikki suomen kielellä”. Pian Alatalo ja Rinne lähtivät yhtyeestä, jonka kokoonpanoksi tuli Juice Leskinen (laulu ja basso), Heikki ”Hessu” Jokela (rummut ja laulu), Max Möller (kitara), Pentti ”Pena” Penninkilampi (kosketinsoittimet ja laulu) ja Jarmo ”Eetu” Tuominen (kitara ja laulu).
Coitus Intin läpimurto tapahtui vuonna 1974, kun singlet ”Marilyn” ja ”Jyrki boy” nousivat peräkkäin musiikkilistojen kärkeen. Joulukuussa 1974 ilmestyi Coitus Intin toinen LP Per Vers, runoilija, ja vuonna 1975 kummankin LP:n myynti ylitti kultalevyyn vaadittavan rajan. Yllättävät myyntitulot aiheuttivat Leskiselle raskaat jälkiverot, minkä hän koki kohtuuttomaksi ja mikä vahvisti hänen kapinallista asennettaan yhteiskuntaa kohtaan. Myöhempien tulojensa suojaamiseksi Leskinen ryhtyi monenlaisiin yhtiöjärjestelyihin. Coitus Int oli suosittu ja keikkaili paljon: esimerkiksi marraskuussa 1974 se teki 36 keikkaa. Musiikillinen kehitys kuitenkin pysähtyi, ja yhtye päätettiin hajottaa. Se soitti viimeisen keikkansa heinäkuussa 1975.
Vuonna 1974 Leskinen jäi kiinni hasiksen hallussapidosta ja poltosta, ja hänet tuomittiin 900 markan sakkoihin.
Juice-yhtye ja väliaikaisia kokoonpanoja (1975–1977)
Syksyllä 1975 Leskinen julkaisi esikoiskirjansa Sonetteja laumalle ja teki Alatalon kanssa LP:n Juice ja Mikko. Loppuvuodesta ilmestyi pelkästään Juice Leskisen nimellä single ”Syksyn sävel”. Aluksi se ei menestynyt, mutta myöhemmin ”Syksyn sävelestä” on tullut yksi Leskisen suosituimpia kappaleita. Single äänitettiin erityisellä kokoonpanolla, jossa soittivat muun muassa ”Tampereen parhaat kitaristit” Petteri Salminen ja Heikki Silvennoinen.
Juice ja Mikko -kiertueen jälkeen Leskinen perusti lyhytikäiseksi jääneen Juice-yhtyeen, jossa soittivat basisti Juuso Nordlund, kitaristi Petteri Salminen, rumpali Kaj ”Dry” Martin ja kosketinsoittaja Eero ”Safka” Pekkonen. Yhtye teki kaksi LP:tä: Keskitysleirin ruokavalio (1976) ja Lahtikaupungin rullaluistelijat (1977). Edellinen on yhtenäinen kokonaisuus, mutta jälkimmäistä on pidetty tasoltaan heikompana kuin aikaisempia Leskisen levyjä. Se jouduttiin julkaisemaan ennen aikojaan Love Recordsin talousvaikeuksien vuoksi, ja sille tuli myös sellaisia kappaleita, joita yhtye itse ei olisi halunnut.
Juice-yhtye lopetti toimintansa kesällä 1977. Samaan aikaan Leskinen ajautui mukaan myös Välikausitakki-yhtyeeseen, jonka olivat perustaneet Alatalo, Rinne ja Pertti ”Veltto” Virtanen. Yhtyeen kokoonpano vaihteli, eikä se tehnyt juurikaan keikkoja, mutta sai äänitetyksi sen verran materiaalia, että LP Välikausitakki ilmestyi kuitenkin loppuvuodesta 1978.
Juice Leskinen Slam (1977–1981)
Syksyllä 1977, Juice-yhtyeen lopetettua toimintansa, Leskinen alkoi koota uutta yhtyettä, jonka nimeksi tuli Juice Leskinen Slam. Juicesta tulivat mukaan Petteri Salminen ja Safka Pekkonen, uusiksi jäseniksi otettiin rumpali Matti A. Takala ja basisti Hannu Tervaharju. Vuoden 1978 alussa Slam äänitti ensimmäisen albuminsa Tauko I. Samana vuonna ilmestyi myös proosateos Kuka murhasi rock’n’roll tähden, yhden kesän kattava päiväkirja, joka kertoo keikkailun lisäksi muun muassa lapsen syntymisestä ja taloudellisista ongelmista. Leskinen oli tullut isäksi kesäkuussa 1977 ja mennyt naimisiin saman vuoden syksynä.
Tauko I oli osa trilogiaa, jonka Leskinen oli alun perin suunnitellut julkaisevansa yhtenä kolmoisalbumina. Trilogian seuraava osa Tauko II ilmestyi 1979 ja kolmas osa 1980 nimellä XV yö (Tauko III). Tauko-levyjen teemana on pidetty sitä, mikä on viihdetaiteilijan suhde itseensä, yleisöönsä ja toiseen ihmiseen. Viimeisen Tauko-levyn kaksiosainen nimi oli kompromissi, sillä uudessa Hi-Hat-levy-yhtiössä ei ymmärretty trilogian merkitystä. Levyltä julkaistiin single ”Ei elämästä selviä hengissä”/”Viidestoista yö”, jonka kummastakin kappaleesta tuli hitti.
Love Records oli ajautunut taloudellisiin vaikeuksiin, ja Tauko II ja XV yö ilmestyivät Hi-Hat-yhtiön kautta. Leskinen alkoi myös kustantaa levyjään itse. Tauko I:n ja Tauko II:n kustantajana oli Alatalon, Leskisen ja Rinteen yhtiö ALR. Leskinen vetäytyi yhtiöstä vuonna 1979 ja perusti oman kustannusyhtiön Blueswayn.
Slam teki vielä kaksi LP:tä: jouluksi 1980 ilmestyi joululevy Kuusessa ollaan ja alkuvuodesta 1981 Ajan henki. Edellisen julkaisi Poko Rekords ja jälkimmäisen Atte Blomin uusi levymerkki Johanna. Ajan henkeä on pidetty yhtenä Leskisen parhaista levyistä sekä musiikillisesti että tekstillisesti, ja se myi nopeasti kultalevyyn oikeuttavan määrän. Joululevyllä julkaistiin kappale ”Sika”, josta on tullut joululaulujen klassikko. Keväällä 1981 Leskinen osallistui Euroviisujen karsintoihin Anssi Tikanmäen sovittamalla kappaleella ”Ilomantsi”. Se jäi karsintojen neljänneksi, ja Suomea edustamaan lähti Riki Sorsa kappaleella ”Reggae OK”.
Kesällä 1981 Leskisen jo pitkään kaavailema idea toteutui, kun joukko suomenkielistä rockia esittäviä yhtyeitä lähti sisävesilaivalla Itä-Suomen kiertueelle. Tällä Tuuliajolla-kiertueella olivat mukana Juice Leskinen Slamin lisäksi Eppu Normaali ja Hassisen kone. Pysähdyspaikoilla esiintyi muitakin yhtyeitä. Leskinen pyysi Aki ja Mika Kaurismäkeä tekemään kiertueesta dokumenttielokuvan. He tekivätkin ensimmäisen pitkän elokuvansa Saimaa-ilmiö. Kiertue uusittiin vuosina 1982–1985 ja lisäksi vuonna 1986 järjestettiin yksittäinen konsertti. Taloudellisesti kiertue tuotti tappiota.
Juice Leskinen Grand Slam (1981–1986)
Leskisen seuraava yhtye oli Juice Leskinen Grand Slam, joka soitti ensimmäiset keikkansa marraskuussa 1981. Slamista mukaan tulivat kosketinsoittaja Loueranta ja rumpali Sytelä. Uusia jäseniä olivat basisti Antti Tammilehto, kosketinsoittaja Anssi Tikanmäki ja kitaristi Hannu ”Puntti” Valtonen. Sibelius-Akatemian käynyt Tikanmäki toimi yli kymmenen vuotta Leskisen musiikin ”kapellimestarina” ja sovittajana. Grand Slam oli ”taikakokoonpano”, joka oli Leskisen uran merkittävin ja jota hän itsekin piti Suomen parhaimpana yhtyeenä. Sen jäsenet olivat sekä taitavia muusikkoja että myös esiintyjiä, joten Grand Slam esitti keikoillaan usein erilaisia teatteri- tai sirkushenkisiä osuuksia. Leskisen välispiikit olivat humoristisia, ja hän kävi usein vuoropuhelua yleisön kanssa.
Grand Slam äänitti ensimmäisen albuminsa Sivilisaation tunnetussa Abbey Roadin studiossa. Äänityksiin lähdettiin kuitenkin liian nopeasti, eikä lopputulos ollut täysin onnistunut. Seuraavat Grand Slamin albumit Boogieteorian alkeet (1983) ja Pyromaani palaa rikospaikalle (1985) onnistuivat paremmin, ja kumpaakin myytiin kultalevyyn oikeuttava määrä. Edellisellä oli hitti ”Eesti (On My Mind)” ja jälkimmäisellä ”Musta aurinko nousee”. Vuodesta 1985 lähtien Grand Slamin levyt julkaisi Leskisen ja Tikanmäen perustama Megamanian alamerkki Grand Slam.
Vuonna 1983 Grand Slam teki myös englanninkielisen EP:n Deep Sea Diver, jossa oli kuusi Leskisen tunnettua kappaletta Anssi Tikanmäen uudelleen sovittamina ja Leskisen itsensä englanniksi kääntäminä. Levyn tarkoitus oli esitellä Leskisen kappaleita ulkomailla, mutta palaute jäi vähäiseksi.
1980-luvun alussa Leskisen kirjallisia töitä olivat suomennos Mark Shipperin Beatles-kirjasta Paperback Writer – Beatlesien elämä ja toiminta (1982) ja Veikko Lavista kertova musiikkinäytelmä Isänmaan toivo (1983).
Marraskuussa 1986 ilmestyi Grand Slamin neljäs albumi, kaksois-LP Yölento, joka on Leskisen tuotannon myydyin levy. Sitä on myyty yli 80 000 kappaletta, ja Leskinen sai siitä timanttilevyn. Yölennon tunnettuja kappaleita ovat ”Kaksoiselämää” ja ”Rakkauden ammattilainen”. Leskinen on itse kuvaillut levyn teemaa näin: ”Kun elämänkuviot sotkeutuvat niin, että olet suunnattomassa tilassa”. Hän on myös kertonut, että hänen kanssaan oli eletty ”kaksoiselämää” ja hän oli kappaletta kirjoittaessaan hyvin yksinäinen. Hänen avioliittonsa oli hajoamassa, ja hänen vaimollaan oli toinen suhde. Terveysongelmien vuoksi Leskinen joutui samana vuonna lopettamaan keikkailun Grand Slamin kanssa.
Back to You (Selena Gomezin kappale)
Back to You on yhdysvaltalaislaulaja Selena Gomezin musiikkikappale. Sen julkaisi Interscope Records digitaalisesti ladattavana singlenä televisiosarjan Kolmetoista syytä toisen tuotantokauden soundtrack-levyltä 10. toukokuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Gomez, Parrish Warrington, Diederik Van Elsas, Amy Allen ja Micah Premnath. Kappaleen tuotannosta vastasivat puolestaan Ian Kirkpatrick ja Trackside. Kappaleelle on toteutettu myös Scott Cudmoren ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin Gomezin YouTube-kanavalla 5. kesäkuuta 2018. Videon teema on inspiroitu vuonna 1965 julkaistusta ranskalaisen uuden aallon elokuvasta Hullu Pierrot.
Juice Leskinen
Terveysongelmia ja aiheeton huumesyyte (1987–1990)
Vuonna 1987 Leskinen julkaisi omalla nimellään albumin Minä. Albumilla soittavassa kokoonpanossa Juicen vanhoja yhtyetovereita olivat Juuso Nordlund ja Safka Pekkonen. Uusia yhteistyökumppaneita olivat kitaristi Seppo Alajoki, lyömäsoittaja Ippe Kätkä, viulisti Pirkko Kontkanen ja basisti Jari Paulamäki. Minä myi sekin kultaa, vaikka se on erilainen kuin aiemmat Leskisen levyt; herkkä ja enimmäkseen akustinen. Leskisen itsensä mukaan albumi on täynnä itsesääliä, eikä hän silloisessa elämäntilanteessa löytänyt sisältään kuin ”tyhjän taistelukentän” hajonneen avioliittonsa jäljiltä.
Back to You (Selena Gomezin kappale)
"Back to You" oli kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Alankomaissa, Australiassa, Irlannissa, Kanadassa, Kreikassa, Malesiassa, Singaporessa, Slovakiassa, Tšekissä ja Unkarissa sekä kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Norjassa, Portugalissa, Skotlannissa, Suomessa ja Uudessa-Seelannissa. Kappale pääsi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 18. joka teki siitä Gomezin viidennentoista peräkkäisen neljänkymmenen parhaan joukkoon päässeen kappaleen edellä mainitulla listalla. Kappale on myynyt Australiassa ja Yhdysvalloissa kaksinkertaista platinaa.
Juice Leskinen
Terveysongelmia ja aiheeton huumesyyte (1987–1990)
Kesästä 1988 kesään 1989 Leskinen oli poissa julkisuudesta. Hän kärsi tuolloin maksakirroosista. Leskisen tiedettiin olleen sairaalassa kuukauden verran, ja hänen huhuttiin jopa kuolleen. Huhut loppuivat vasta, kun Leskinen esiintyi televisiossa. Ollessaan toipilaana keväällä 1989 Leskinen kirjoitti materiaalia uudelle akustisvoittoiselle levylle Sinä, joka ilmestyi hänen 40-vuotispäivänään 19. helmikuuta 1990. Leskinen on kertonut, että hänen silloinen naisystävänsä Anni oli melkein jokaisen levyn kappaleen ”lähde tai alkujuuri”.
Vuonna 1990 Leskistä syytettiin aiheettomasti huumausainerikoksesta. Eräs vangittuna ollut huumekauppias kertoi poliisille myyneensä huumeita muun muassa Leskiselle, ja lausunnon pohjalta Leskistä vastaan nostettiin syyte. Syyte hylättiin raastuvanoikeudessa 22. marraskuuta 1990, ja ilmiantaja apureineen tuomittiin perättömästä ilmiannosta yli vuoden ehdottomiin vankeusrangaistuksiin. Leskinen puolestaan nosti syytteen valtiota vastaan ja vaati korvauksia muun muassa aiheettomasta pidätyksestä, vapaudenriistosta ja henkisestä kärsimyksestä. Helsingin hovioikeus määräsi elokuussa 1995 valtion maksamaan korvauksia Leskiselle 39 750 markkaa. Oikeudenkäyntiprosessi oli Leskiselle raskas ja haittasi hänen työtään pitkään. Myöhemmin hän saattoi kuitenkin todeta: ”Tärkeitä vuosia kehittymiseni kannalta ovat 1988 (maksakirroosi) ja 1990 (joutava oikeudenkäynti): noina vuosina pääsin itseni kanssa tasapainoon ja valtion niskan päälle”.
Uran jatkaminen (1991–2004)
thumb|upright|Juice Leskisen pitkäaikainen yhteistyökumppani Mikko Alatalo vuonna 2008. Leskinen kokosi Grand Slamin uudestaan vuonna 1991, ja se julkaisi ensin singlen ”Pienestä pitäen” ja sitten LP:n Taivaan kappaleita (1991), joka myi platinaa. ”Pienestä pitäen” on positiivinen rakkauslaulu, sillä Leskinen oli silloin tavannut tulevan vaimonsa Annelen. Levyn suurin hitti oli kuitenkin ”Norjalainen villapaita”.