cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Edison
Sähkövirtojen sota
Vaihtovirran edut olivat tasavirtaan nähden kuitenkin niin selvät, että se syrjäytti tasavirran useimmissa sähkönjakelujärjestelmissä, mikä suuresti laajensi sähkövirran ja sähkönjakelun mahdollisuuksia ja tehokkuutta. Tasavirta jäi kuitenkin vielä pitkät ajat käyttöön paikallisissa sähköverkoissa monien kaupunkien keskustoissa. Sillä on se etu, että jos generaattorit lakkaavat toimimasta, korvaavaa virtaa voidaan tarvittaessa tuottaa myös paristoilla. Vielä nykyäänkin monien kaupunkien metrot ja raitiovaunut toimivat tasavirralla. Lisäksi valtioiden välinen sähkönsiirto toteutetaan joskus tasavirralla, sillä se vaatii yhden johtimen ja valtioiden välisten vaihtovirtaverkkojen taajuuserosta aiheutuvat ongelmat saadaan vältettyä.
Tämän pitkäaikaisen kiistan on arveltu olleen pääasiallisena syynä siihen, että Edisonille ei koskaan myönnetty Nobelin fysiikanpalkintoa. Vuonna 1915 sekä Edison että hänen vanha kiistakumppaninsa Nikola Tesla olivat vahvoja ehdokkaita palkinnon saajiksi. On väitetty heidän riitautumisensa olleen syynä siihen, että kummallekaan ei palkintoa myönnetty silloin eikä koskaan myöhemminkään, sillä kumpikin teki voitavansa vähätelläkseen toisensa keksintöjen merkitystä. On myös arveltu, että kumpikin heistä olisi kieltäytynyt sitä vastaanottamasta, jos toinen olisi saanut sen aikaisemmin, ja vielä varmemmin, jos he olisivat joutuneet jakamaan sen keskenään.
Edisonin ilmiö
Vaikka Edison ei varsinaisesti ollut tiedemies, hän teki yhden tieteelliseltäkin kannalta merkittävän havainnon. Vuonna 1883 hän havaitsi, että negatiivisella sähköllä varatusta metallilevystä sähkö voi purkautua tyhjiönkin läpi. Tätä sanotaan Edisonin ilmiöksi. Vasta myöhemmin todettiin, että purkauksen aiheuttavat metallista irtoavat elektronit, joiden löytymiseen myös tämä havainto osaltaan vaikutti. Edison ei uskonut tällä keksinnöllä olevan käytännön merkitystä, mutta hän päätti kuitenkin patentoida sen. Myöhemmin keksintö osoittautui kuitenkin huomattavan tärkeäksi myös tekniseltä kannalta, sillä siihen perustuvat elektroniputket.
Huomionosoituksia
Life-lehti sijoitti Edisonin erikoisnumerossaan vuonna 1997 ensimmäiseksi listalle, joka käsitti "100 tuhannen viimeksi kuluneen vuoden merkittävintä ihmistä". Michael H. Hartin luettelossa historian merkittävimpien henkilöistä Edison on sijalla 35. Hänet on valittu myös viidenneksitoista suurimmaksi amerikkalaiseksi TV-sarjassa "The Greatest American" vuonna 2005. Vuonna 1915 Edison sai Franklin-mitalin. Vuonna 1940 Spencer Tracy esitti Edisonia elokuvassa "Edison The Man".
Hänen alkuperäinen laboratorionsa Menlo Parkissa siirrettiin museoitavaksi New Yorkin Greenwich Villageen. Hankkeen rahoitti pääasiassa Edisonin ystävä Henry Ford. Samoin alueelle siirrettiin Edisonin elämään oleellisesti liittynyt Smith´s Creek Depoint -niminen rautatieasema, jolle rakennettiin oma rautatieyhteys ja jonka kautta Edison saapui sähkölampun keksimisen 50-vuotisjuhlaan vuonna 1930. Tällä asemalla äkkipikainen konduktööri oli heittänyt nuoren pojan ulos junasta tämän aiheutettua ensimmäisillä kokeillaan vahingossa pienen tulipalon; elämäkerran mukaan tällöin annetut kovat korvapuustit vaurioittivat pojan kuuloa pysyvästi. Kun Edison kuusi vuosikymmentä myöhemmin poistui junanvaunusta samalla asemalla, hänet auttoi vaunun portaita alas Yhdysvaltain silloinen presidentti.
Tämän juhlan yhteydessä Edison istui vielä kerran vanhan työpöytänsä ääreen tehdäkseen lampun valmistuskokeen uudelleen. Kaikki tarvittava oli tuotu jo valmiiksi ja vanhat apulaiset olivat myös paikalla. Nyt koe sujui vanhasta muistista täysin mutkatta.
Kun historiallinen muistolamppu valmistui ja Edison nousi tuoliltaan, Henry Ford kiinnitytti tuolin tarkalleen siihen paikkaan, mihin se Edisonilta jäi.
Viimeiset vuodet
thumb|right|Seminole Lodge, Edisonin talviasunto Fort Myersissa, Floridassa Edison oli aktiivinen liike-elämässä aina kuolemaansa asti. Edisonista tuli Milanissa, Ohiossa sijaitsevan synnyinkotinsa omistaja vuonna 1906. Viimeisellä vierailullaan vuonna 1923 hän oli järkyttynyt havaitessaan vanhan kotinsa valaisun tapahtuvan edelleen lampuilla ja kynttilöillä.
Historioitsija Paul Israel on luonnehtinut Edisonia "vapaa-ajattelijaksi". Edisoniin oli suuresti vaikuttanut Thomas Painen teos The Age of Reason. Edison puolusti Painen "tieteellistä deismiä". Edison kannatti väkivallattomuutta. Kun häntä pyydettiin laivaston konsultiksi ensimmäisen maailmansodan aikana Edison totesi kehittävänsä ainoastaan puolustuksellisia aseita ja myöhemmin kertoi olevansa ylpeä siitä, että ei ole koskaan keksinyt/kehittänyt aseita surmaamistarkoituksiin ("I am proud of the fact that I never invented weapons to kill.") Edisonin väkivallattomuuden filosofia ulottui myös eläimiin: "Väkivallattomuus johtaa korkeimpaan etiikkaan, mikä on kaiken kehityksen päämäärä. Kunnes me lopetamme kaikkien elävien olentojen vahingoittamisen olemme yhä villi-ihmisiä."
Friisinvesikoira
Friisinvesikoira (hollanniksi Wetterhoun) on alankomaalainen koirarotu. Se on FCI:n hyväksymä, mutta siitä huolimatta erittäin harvinainen kotimaansa ulkopuolella.
Ulkonäkö
Yleensä friisinvesikoira on musta-valkoinen, mutta myös ruskea-valkoinen ja jopa yksivärinen musta tai ruskea sallitaan. Etenkin yksiväriset koirat tuovat etäisesti mieleen newfoundlandinkoiran pennun.
Alkuperä
Kiharakarvaisia koiria on ollut Alankomaissa ainakin 1600-luvulta lähtien, ja nykyinen rotu saattaa polveutua niiden ja mastiffien välisistä risteytyksistä. Tätä teoriaa tukisi ainakin monia muita vesikoiria ja etenkin paikallista sukulaisrotua, stabyhounia, huomattavasti vankempi rakenne ja jykevämpi, etäisesti newfoundlandinkoiraa muistuttava karhumainen pää. Onkin myös arveltu, että newfoundlandinkoira polveutuisi ison saintjohninkoiran kautta vanhoista eurooppalaisista vesikoirista.
On kuitenkin olemassa myös toinen teoria, joka viittaa baltialaiseen alkuperään. Sen mukaan merimiehet olisivat tuoneet sieltä mukanaan näiden koirien esi-isiä.
Friisinvesikoira jalostettiin saukon ja vesilintujen metsästykseen Frieslandissa, minkä lisäksi sitä on historiansa aikana käytetty niin pihakoirana kuin rottien ja muiden tuholaisten hävittämiseen ja jopa kärryjen vetoon. Sana wetterhoun tarkoittaa vesikoiraa, mutta sen alkuperälle on olemassa muitakin teorioita, kuten saksankielinen sana wittern eli "vainuta". Vuonna 1947 rotu tunnustettiin Hollannin Kennelliitossa ja vuonna 1971 FCI:ssä. Suomeen tuotiin ensimmäinen yksilö vuonna 1996 ja tähän asti Suomeen on rekisteröity 5 koiraa, joista vain yksi, vuoden 2012 tuontinarttu, on enää tällä hetkellä elossa.
Terveys
Sisäsiitos on heikentänyt rodun terveyttä huomattavasti, ja tämän sekä jalostuspopulaation pienen koon takia vuonna 2012 päätettiin aloittaa risteytysohjelma. Risteytysprojektiin käytettäviä rotuja ei ole toistaiseksi julkistettu.
Creticus
Creticus (,, ”kreetalainen”) on metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Metron on saanut nimensä siitä, että sitä käytti ensimmäisenä kreetalainen Thaletas 600-luvulla eaa.
Kaava
Metronin kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Kreetalaisia mittoja
Kreikkalaisen ja roomalaisen runouden kreetalaisia mittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Kreetalainen dipodia (cr2) eli kreetalainen dimetri (crd)
Kreetalainen tripodia (cr3)
Kreetalainen kvaternaari (cr4) eli kreetalainen tetrametri
Kreetalainen kolon (crc)
Full Moon (Kris Kristoffersonin ja Rita Coolidgen albumi)
Full Moon on Kris Kristoffersonin ja Rita Coolidgen duettoalbumi, joka julkaistiin vuonna 1973.
Ylijoki (Kuortane)
Ylijoki tai Ylipää on Kuortaneen eteläosassa sijaitseva kylä. Kylä rajautuu pohjoisessa Heikkilän kylään, idässä ja etelässä Alavuden kaupunkiin, lännessä Luhtalan ja Kivenmäen kyliin. Ylijoen kylä koostuu seuraavista kylän osista: Lentilä, Kaatialanpiha, Rintalanmäki, Palomäki ja Sarvikas.
Johann Bernhard Fischer von Erlach
thumb|Fischer von Erlachin suunnittelema Schönbrunnin linna. Johann Bernhard Fischer von Erlach ( kastettu 20. heinäkuuta 1656 Graz, Itävalta – 5. huhtikuuta 1723 Wien, Itävalta ) oli itävaltalainen arkkitehti barokin aikakautena. Hänen töillään oli suuri merkitys ja vaikutus Itävallan Habsburgien valtakunnan arkkitehtuuriin. Fischer von Erlachin tunnetuimpiin töihin lukeutuvat Wienissä sijaitsevat Karlskirche ja Schönbrunnin linna.
MDA (näytönohjain)
MDA on IBM:n vuonna 1981 julkaistun IBM PC:n näytönohjain. MDA ei sisältänyt grafiikkaominaisuuksia, vaan ainoastaan yksivärisen tekstitilan joka pystyi esittämään 80 saraketta 25 rivillä.
Tekniset ominaisuudet
MDA-näytönohjain sisälsi 4 kilotavua videomuistia. Korkean terävyyden ja selkeän merkistön vuoksi standardi olikin käytössä ennen kaikkea yritysmaailmassa ja tekstinkäsittelyssä.
MDA tarjosi merkistölle seuraavat ominaisuudet: näkymättömyys, alleviivaus, kirkas (lihavointi), käänteinen video ja vilkutus. Näistä osan pystyi yhdistämään, joten esimerkiksi kirkas, alleviivattu teksti oli mahdollista tuottaa ruudulle.
Merkistö
MDA:n merkistö koostui merkeistä, jossa jokainen merkki käytti 9 × 14 pikseliä yhden merkin ollessa 7 × 11 pikseliä. Vaikka teoreettinen enimmäisresoluutio oli 720 × 350 pikseliä (joka on siis 9 pikseliä × 80 merkkiä = 720 pikseliä ja 14 pikseliä × 25 riviä = 350 pikseliä), ei standardi kuitenkaan tukenut kuin enintään 256 yhtäaikaista merkkiä. Nämä merkit tallennettiin näytönohjaimen lukumuistiin, eikä tämän vuoksi määrään pystytty vaikuttamaan ohjelmallisesti.
Merkistö jota käytettiin MDA:ssa tunnetaan nykyisin nimellä CP437.
Liitin
177px
Pehula
pienoiskuva|[[Pehulan koulu.]] Pehula on entisen Äetsän kunnan keskustaajama nykyisessä Sastamalan kaupungissa. Pehula sijaitsee kaupungin eteläosassa Kokemäenjoen rannalla. Pehula oli Keikyän kunnan maarekisterikylä, ja nykyisin taajama käsittää myös lähikylät ja ulottuu myös Kokemäenjoen toiselle puolelle Keikyän kirkolle. Pehulan asukasluku on noin 1 200, mutta koko taajaman (josta Tilastokeskus käyttää nimeä Äetsän kirkonkylä) alueella asuu noin 2 200 ihmistä.
Pehula ja sen naapurikylä Meskala on mainittu ensimmäisen kerran 1300-luvulla. 1900-luvun alussa kyliin alkoi kehittyä kutomateollisuutta, jota seurasi kemianteollisuus. Äetsän tehtaat, sittemmin Finnish Chemicals, perustettiin Pehulaan vuosisadan vaihteessa. Kokemäenjoen Meskalankoskeen rakennettiin Äetsän voimalaitos vuonna 1921 ja Äetsänkoski perattiin vedenpinnan nostamiseksi.
Taajaman pohjoislaidalla on entinen Äetsän rautatieasema. Pehulassa on edelleen paljon palveluita, kuten alakoulu, pankki ja kauppoja.
Henri Kontinen
Henri Kontinen (s. 19. kesäkuuta 1990 Helsinki) on suomalainen tennispelaaja. Hän nousi ATP-maailmanlistan ykkössijalle nelinpelissä 3. huhtikuuta 2017 julkaistulla listalla. Kaksinpelissä hän oli parhaimmillaan sijalla 220 lokakuussa 2010. Hän on 2010-luvun alun jälkeen pelannut vain nelinpeliä, jossa hän on saavuttanut 24 ATP-turnausvoittoa.
Viimeisenä juniorivuotenaan 2008 Kontinen voitti Ranskan avointen poikien nelinpelin ja pelasi Wimbledonissa poikien kaksinpelin loppuottelussa. Vuonna 2016 Kontinen voitti Heather Watsonin kanssa Wimbledonin sekanelinpeliturnauksen ja teki suomalaishistoriaa saavuttaen ensimmäisenä suomalaisena ammattilaisena grand slam -mestaruuden. Samana vuonna hän voitti myös ATP-finaaliturnauksen yhdessä John Peersin kanssa. Tammikuussa 2017 Kontinen voitti Australian avointen nelinpelin Peersin kanssa ja saavutti ensimmäisen grand slam -mestaruutensa nelinpelissä.
Vuosina 2009–2012 Kontista valmensi ruotsalainen Peter Carlsson, ja hänen fysiikkavalmennuksestaan on vastannut Jarmo Ahonen. Kontisen ja Peersin yhteisenä valmentaja toimi brittiläinen entinen tennispelaaja Chris Eaton noin vuoden ajan syyskuuhun 2016 saakka. Loppuvuodesta 2017 valmentajana on toiminut entinen tennispelaaja Jonathan Marray.
Lapsuus ja juniorivuodet (−2008)
Kontinen aloitti tenniksen 3-vuotiaana käytyään vanhempiensa kanssa Tampereen Tenniskeskuksessa. Hänen lapsuusvuosien valmentajansa Petri Kiikkinen kertoi hänen olleen lapsena visuaalisesti lahjakas. Kontinen sai jo 10-vuotiaana mahdollisuuden osallistua Nick Bollettierin tennisleirille Miamissa täydellä stipendillä. Hänen perheensä päätti kuitenkin pysyä Suomessa. Lapsuutensa Tampereella asunut Kontinen asui nuoruusvuosinaan Espoossa, Ruotsin Uppsalassa ja Prahassa, Tšekissä.
Marraskuussa 2007 IPP Openissa Helsingissä hän selviytyi nelinpelissä parinsa Harri Heliövaaran kanssa ATP-haastajaturnauksen loppuotteluun. Joulukuussa 2007 Kontinen ja hänen pikkuveljensä Micke saivat stipendin Nick Bollettierin urheiluakatemiaan Miamissa.
Maaliskuussa 2008 Kontinen voitti kaksin- ja nelinpelin junioreiden 2. kategorian ITF-pistekilpailussa Jakartassa. Seuraavalla viikolla hän selviytyi junioreiden 1. kategorian ITF-pistekilpailun kaksinpelin loppuotteluun Nonthaburissa. Huhtikuun alussa Kontinen valittiin Kansainvälisen tennisliiton, ITF:n junioritiimiin. 12. huhtikuuta 2008 Kontinen teki Davis Cup -debyyttinsä Jarkko Niemisen parina maaottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan. He hävisivät Jeff Coetzeelle ja Wesley Moodielle lukemin 6–4, 1–6, 4–6, 2–6. Maaottelun ratkettua Suomen tappioksi Kontinen pääsi pelaamaan vielä kaksinpeliä Rik de Voestia vastaan.
Ranskan avoimissa 2008 Kontinen voitti poikien nelinpeliturnauksen yhdessä parinsa Christopher Rungkatin kanssa. Kontinen selvitti tiensä vuoden 2008 Wimbledonin tennisturnauksen poikien kaksinpelin loppuotteluun, mutta hävisi sen bulgarialaiselle Grigor Dimitroville lukemin 5–7, 3–6. Suomen Olympiakomitea haki Kontiselle villillä kortilla paikkaa Pekingin olympialaisten nelinpeliin Jarkko Niemisen pariksi, mutta tämä ei toteutunut. Davis Cupin maaottelussa Luxemburgia vastaan Kontinen voitti Jarkko Niemisen kanssa nelinpelin ja ratkaisi Suomelle voiton voitettuaan kaksinpelin Laurent Bramia vastaan. Heinäkuussa 2008 Kontinen saavutti kaksinpelissä 18-vuotiaiden EM-hopeaa. Korkeimman sijoituksensa junioreiden maailmanlistalla hän saavutti 8. syyskuuta 2008 sijoittuessaan neljänneksi.
ATP-haastajaturnauksia ja menestystä Davis Cupissa (2009)
Davis Cupissa Tanskaa vastaan Kontinen voitti nelinpelin Jarkko Niemisen kanssa. Lisäksi hän hävisi kaksinpelin turnauksen jo ratkettua Suomen eduksi. Davis Cupin toisella kierroksella Monacoa vastaan Kontinen voitti molemmat pelaamansa kaksinpelit, mutta hävisi nelinpelin Harri Heliövaaran kanssa.
Tampere Openissa Kontinen selviytyi ATP-haastajaturnauksen kaksinpelin puolivälieriin. Uransa ensimmäisen ITF Futures -turnauksen kaksinpelivoiton hän saavutti Vilnassa 8. elokuuta 2009 voitettuaan loppuottelussa Timo Niemisen lukemin 6–1, 6–3. Syyskuussa Davis Cupissa Suomi pelasi Kyprosta vastaan noususta Eurooppa-Afrikan I-ryhmään. Kontinen hävisi ensimmäisen ottelunsa Marcos Baghdatista vastaan, mutta voitti Jarkko Niemisen kanssa nelinpelin ja ratkaisi Suomen voiton voitettuaan Fótos Kallíaksen.
Kontinen selviytyi uransa ensimmäisen ATP-kaksinpeliturnauksen Tukholman avoimien pääsarjaan lokakuussa 2009. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Michael Berrerille lukemin 5–7, 6–7(7–9). Kontinen voitti lokakuun lopulla uransa toisen ITF Futures -turnauksen Cardiffissa. Marraskuussa IPP Openissa hän selviytyi kaksinpelissä välieriin ja nelinpelissä Jarkko Niemisen kanssa finaaliin. Kaksinpelin puolivälierissä hän voitti pitkään Suomen tennistä hallinneen Jarkko Niemisen, mutta hävisi välierissä Stéphane Bohlille.
Loukkaantumisia (2010–2012)
pienoiskuva|287x287px|Jarkko Nieminen (vas.) ja Henri Kontinen Davis Cupin nelinpelissä Luxemburgia vastaan vuonna 2008. Kontinen karsi pääsystä Australian avoimiin 2010, mutta hävisi jo karsintojen avauskierroksella Conor Nilandille 6–4, 6–4. Helmikuun lopulla hän voitti ITF Futures -turnauksen Sarajevossa. Davis Cupin ensimmäisellä kierroksella Puolaa vastaan Kontinen hävisi ensimmäisen kaksinpelinsä ja nelinpelin, mutta voitti ratkaisevan kaksinpelin Michał Przysiężnyä vastaan. Davis Cupissa hän sai kylkivamman, joka myöhemmin osoittautui vatsalihaksen repeämäksi. Huhtikuun lopulla Kontinen teki paluun Rodoksen haastajaturnauksessa. Ensimmäisellä kierroksella Kontinen voitti Björn Phaun ja toisella Adrian Mannarinon. Puolivälierissä hän kuitenkin hävisi Rainer Schüttlerille. Kontinen loukkasi nilkkansa toukokuun alussa. Hän palasi kilpakentille kesäkuussa saatuaan villin kortin ’s-Hertogenboschin Unicef Openiin. Hän voitti avauskierroksella karsintojen kautta turnaukseen päässeen Dustin Brownin ja saavutti ensimmäisen otteluvoittonsa ATP-turnauksessa. Toisella kierroksella hän hävisi Benjamin Beckerille. Loppukaudesta Kontinen voitti vielä kaksi ITF Futures -turnausta Ruotsissa.
Kontisen ensimmäinen turnaus vuonna 2012 oli kesäkuussa pelattu Hollannin Futures-turnaus. Hän joutui luovuttamaan toisella kierroksella kipeytyneen polven vuoksi. Kontisen polvi leikattiin lokakuussa 2012.
Paluu kilpakentille nelinpelaajana ja ensimmäinen ATP-turnausvoitto (2013–2014)
Kontinen pelasi helmikuussa 2013 Suomen Davis Cup -joukkueessa nelinpeliä maan kohdatessa Bulgarian. Kauden aikana hän voitti nelinpelissä kolme ATP-haastajaturnausta. Marraskuussa 2013 hän kertoi panostavansa täysillä nelinpeliin, koska se on polven kannalta kaksinpeliä kevyempää. Hän ei kuitenkaan täysin poissulkenut paluuta kaksinpeliin myöhemmin, jos polvi tuntuu paremmalta.
Kontinen osallistui Jarkko Niemisen kanssa Ranskan avoimiin 2014. He etenivät turnauksessa toiselle kierrokselle. Wimbledonissa he hävisivät avauskierroksen ottelunsa. Elokuussa Kontinen voitti Niemisen kanssa ATP-250-turnauksen nelinpelin Itävallassa. Yhdysvaltain avoimissa Kontinen ja Nieminen hävisivät ensimmäisen kierroksen ottelunsa. Syyskuussa Kontinen pääsi loppuotteluun Metzin ATP-turnauksessa Marin Draganjan parina. He hävisivät loppuottelun kuitenkin ottelu-tie-breakin jälkeen. Lokakuussa he etenivät loppuotteluun Baselissa, jossa hävisivät jälleen ottelu-tie-breakin jälkeen. Marraskuussa Kontinen voitti Niemisen kanssa Helsingin haastajaturnauksen.
Nousu maailmanlistan 30 parhaan joukkoon (2015)
Vuoden 2015 Kontinen aloitti Martin Draganjan parina. He hävisivät vuoden kolme ensimmäistä turnaustaan avauskierroksella, mukaan lukien Australian avoimet. Helmikuussa, kauden neljännessä turnauksessaan, Zagrebissa, he saavuttivat ATP-turnausvoiton häviämättä koko turnauksessa erääkään. Seuraavaksi he voittivat Marseillen turnauksen voittamalla kaikki ottelunsa vasta ottelu-tie-breakissa. Huhtikuussa Kontinen ja Draganja voittivat Barcelonan turnauksen. Turnauksen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla Kontinen nousi sijalle 29, kautta aikain parhaimmalle suomalaispelaajan saavuttamalla sijalle nelinpelissä.
Wimbledonin sekanelinpelimestaruus ja finaaliturnauksen voitto (2016)
pienoiskuva|315x315px|Kontinen ja Heather Watson palkittavina voittoisan sekanelinpeliturnauksen jälkeen Wimbledonissa. Kaudella 2016 Kontinen pelasi australialaisen John Peersin kanssa, joka oli ollut parhaimmillaan maailmanlistan sijalla seitsemän. Edellisellä kaudella Peers oli pelannut Jamie Murrayn parina. He eivät kuitenkaan halunneet jatkaa yhdessä, ja Peers kysyi Kontisen halukkuutta pelata yhdessä. He voittivat heti kauden avanneen Brisbanen turnauksen päihitettyään loppuottelussa parin James Duckworth ja Chris Guccione. Seuraavalla viikolla Sydneyssä Kontinen pelasi Denis Istominin parina, koska Peers pelasi maanmiehensä Sam Grothin parina harjoitellakseen Davis Cupia varten. Kontinen/Istomin hävisivät heti ensimmäisen kierroksen ottelunsa Rohan Bopannaa ja Florian Mergeaa vastaan. Australian avoimissa Kontinen ja Peers etenivät toiselle kierrokselle, jossa hävisivät kolmieräisen ottelun australialaisparille Lleyton Hewitt / Sam Groth. Huhti-toukokuussa Kontinen ja Peers saavuttivat kauden toisen turnausvoittonsa voitettuaan Münchenin turnauksen. Loppuottelu Juan Sebastián Cabalia ja Robert Farahia vastaan ratkesi vasta ottelu-tie-breakissa. Ranskan avoimissa heidän pelinsä päättyivät toisen kierroksen tappioon Brian Bakeria ja Marcus Daniellia vastaan. Kesäkuussa pelatussa Hallen turnauksessa he etenivät välieriin, jossa tuli ottelu-tie-breakissa tappio Łukasz Kubotia ja Alexander Peyaa vastaan. Wimbledonissa Kontinen ja Peers etenivät kahdeksan parhaan joukkoon. Se oli ensimmäinen kerta kun Kontinen pääsi puolivälieriin grand slam -turnauksen nelinpelissä. Puolivälierissä pari koki niukan tappion ykköseksi sijoitetulle parille Pierre-Hugues Herbert/Nicolas Mahut. Ottelu ratkesi ranskalaisten voittoon lukemin 6–4, 6–7(6–8), 6–4, 7–6(10–8). Wimbledonin sekanelinpelissä Kontinen eteni Heather Watsonin kanssa kolmannelle kierrokselle kahdella luovutusvoitolla. Kolmannella kierroksella he voittivat ennakkosuosikit Leander Paesin ja Martina Hingisin. Puolivälierissä he voittivat Scott Lipskyn ja Alla Kudrjavtševan ja etenivät välieriin. Siellä he voittivat suoraan kahdessa erässä parin Oliver Marach/Jeļena Ostapenko. Loppuottelussa Kontinen ja Watson voittivat Wimbledonin keskuskentällä parin Robert Farah ja Anna-Lena Grönefeld luvuin 7–6(7–5), 6–4. Samalla Kontinen teki suomalaista tennishistoriaa olemalla ensimmäinen aikuisten tasolla grand slam -turnauksen voittanut pelaaja. Voitosta hän ja Watson saivat kummatkin 50 000 puntaa.
Heinäkuussa Kontinen voitti parinsa John Peersin kanssa Hampurin massakentällä pelatun ATP 500 -turnauksen päihitettyään loppuottelussa Daniel Nestorin ja Aisam-ul-Haq Qureshin 7–5, 6–3. Seuraavassa turnauksessaan Washingtonissa Kontinen ja Peers hävisivät välieräottelunsa Łukasz Kubotia ja Alexander Peyaa vastaan tiukan taiston jälkeen. Turnauksen jälkeen Kontinen saavutti ennätysrankinginsa, sijan 26. Torontossa Kontinen eteni Peersin kanssa puolivälieriin ja Cincinnatissa he hävisivät jo ensimmäisellä kierroksella. Elokuun lopussa Kontinen saavutti Winstom-Salemin turnauksen voiton yhdessä Guillermo García-Lópezin kanssa. Loppuottelussa he voittivat Leander Paesin ja Andre Begemannin. Kontisen vakiopari John Peers halusi levätä peliviikon ajan, joten Kontinen löysi parinsa vain tuntia ennen ilmoittautumisaikaa. Seuraavalla viikolla pelatuissa Yhdysvaltain avoimissa Kontinen ja Peers hävisivät toisella kierroksella Sekanelinpelissä hän pelasi Katarina Srebotnikin kanssa häviten avauskierroksen ottelunsa. Syyskuun lopulla Kontinen uusi edellisen vuoden ATP-turnausvoiton Pietarissa. Tällä kertaa parina oli englantilainen Dominic Inglot, ja hävinneenä osapuolena oli jälleen pari Begemann–Paes. Tokiossa Kontinen ja Peers hävisivät jo ensimmäisellä kierroksella. Lokakuussa pelatussa Shanghain ATP Masters -turnauksessa Kontinen ja Peers etenivät loppuotteluun, jossa hävisivät yhdysvaltalaisille John Isnerille ja Jack Sockille. Loka-marraskuussa pelatussa Paris Masters -turnauksessa Kontinen ja Peers varmistivat paikkansa marraskuun lopussa Lontoossa pelattavaan ATP-finaaliturnaukseen, johon pääsee mukaan kauden kahdeksan parasta paria. Kontinen on ensimmäinen suomalainen kautta aikain, joka pääsi kyseiseen turnaukseen. Pariisin turnauksessa he etenivät Masters-turnauksen loppuotteluun toisen kerran urallaan. Siellä he voittivat maailmanlistan ykkösparin, Ranskan Pierre-Hugues Herbertin ja Nicolas Mahut'n luvuin 6–4, 3–6, [10–6]. Kontinen on ensimmäinen suomalainen Masters-turnauksen voittaja. Pari sai turnauksesta palkintorahaa yli 200 000 euroa. Turnauksen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla Kontinen nousi ensimmäisenä suomalaisena tennispelaajana kymmenen parhaan joukkoon, sijalle kymmenen.
Lontoossa pelatussa ATP-finaaliturnauksessa Kontinen ja Peers etenivät loppuotteluun voitettuaan välierissä yhdysvaltalaiset Bob ja Mike Bryanin luvuin 7–6(7–2), 6–4. Loppuottelussa he päihittivät Raven Klaasenin ja Rajeev Ramin luvuin 2–6, 6–1, [10–8]. Kontinen ja Peers voittivat kaikki viisi otteluaan turnauksessa ja tienasivat yhteensä noin 429 000 euroa. Turnauksen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla Kontinen nousi seitsemänneksi ja parien rankinglistalla Kontinen/Peers neljännelle sijalle. Helsingin Urheilutoimittajat ry valitsi Kontisen pääkaupunkiseudun parhaaksi urheilijaksi ensimmäisenä tennispelaajana.
Australian avointen nelinpelin mestaruus ja nousu maailmanlistan ykköseksi (2017)
Ranskan avoimissa Kontinen ja Peers putosivat heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään espanjalaispari Tommy Robredolle ja David Marrerolle lukemin 6–7(3), 3–6. Wimbledonissa Kontinen ja Peers etenivät välieriin, jossa tuli tappio ratkaisevassa viidennessä erässä parille Łukasz Kubot ja Marcelo Melo. Tappion myötä Melo nousi Wimbledonin jälkeen julkaistulla maailmanlistalla ykkössijalle ohi Kontisen. Sekanelinpelissä Kontinen puolusti voittoaan Heather Watsonin kanssa. Tälläkin kertaa he etenivät loppuotteluun, mutta hävisivät sen ykkössijoitetulle parille Jamie Murray/Martina Hingis. Elokuussa Kontinen ja Peers voittivat Washingtonin ATP-turnauksen päihittämällä loppuottelussa Kubot/Melon suoraan kahdessa erässä. Seuraavaksi he pelasivat Cincinnatin Masters-turnauksessa, jossa etenivät puolivälieriin pelaamatta otteluakaan. Siellä he hävisivät parille Ryan Harrison/Michael Venus. Turnauksen jälkeen julkaistulla maailmanlistalla Kontinen nousi kuitenkin takaisin maailmanlistan ykkössijalle aloittaen 15:nnen viikkonsa listan ykkösenä.
Yhdysvaltain avoimissa Kontinen ja Peers pääsivät välieriin, jossa hävisivät parille Jean-Julien Rojer/Horia Tecău. Kontinen pelasi turnauksessa myös sekanelinpeliä yhdessä Heather Watsonin kanssa. He hävisivät ensimmäisen kierroksen ottelunsa. Lokakuussa Kontinen ja Peers voittivat Pekingin ATP-turnauksen päihittämällä loppuottelussa John Isnerin ja Jack Sockin. Tämä oli heidän kolmas turnausvoittonsa kauden aikana. Seuraavalla viikolla pari voitti Shanghain Masters-turnauksen loppuottelussa Łukasz Kubotin ja Marcelo Melon. Viime vuonna Kontinen ja Peers hävisivät loppuottelussa, joten heidän pistetilinsä myös lisääntyi. Loka-marraskuussa pari koki ensimmäisen kierroksen tappion Baselissa ja puolivälierätappion Pariisin Mastersissa. Näiden tulosten myötä Kontinen tippui maailmanlistan ykkössijalta kolmanneksi Marcelo Melon ja Łukasz Kubotin taakse. Marraskuussa Kontinen/Peers uusi viimevuotisen ATP-finaaliturnauksen voittonsa päihittämällä loppuottelussa ykkössijoitetun parin Melo/Kubot. Helsingin Urheilutoimittajat ry valitsi Kontisen toistamiseen vuoden parhaaksi pääkaupunkiseudun urheilijaksi.
ATP-turnausvoiton jälkeinen pitkä tappiokierre (2018)
Kontinen ja Peers voittivat Brisbanen ATP-turnauksen tammikuussa 2018 päihittämällä loppuottelussa argentiinalaisparin Leonardo Mayer ja Horacio Zeballos luvuin 3–6, 6–3, [10–2]. Australian avoimissa he putosivat toisella kierroksella. Dubaissa ja Indian Wellsissä tuli avauskierroksen tappio, kuten myös Irvingin Challenger-turnauksessa. Miami Mastersissa he voittivat yhden ottelun. Heikkojen esitysten myötä Kontinen putosi yli vuoteen ensimmäisen kerran nelinpelin maailmanlistan kolmen parhaan ulkopuolelle neljänneksi. Kontisen mukaan monessa hävityssä ottelussa he ovat pelanneet jopa samalla tasolla kuin isoissa voitoissa, mutta marginaalit ovat pienet. Huhti-toukokuussa he hävisivät ensimmäisen ottelunsa sekä Monte Carlossa, Barcelonassa että Madridissa. Roomassa he saavuttivat yhdellä voitolla puolivälieräpaikan. Ranskan avoimissa Kontinen ja Peers etenivät puolivälieriin, missä hävisivät niukasti kolmen erän ottelun Feliciano Lópezille ja Marc Lópezille. Aiemmin Kontinen ei ollut päässyt turnauksessa näin pitkälle. Sekanelinpelissä Kontinen hävisi avauskierroksen ottelun Mihaela Buzărnescun kanssa. Queen’s Clubin ruohokenttäturnauksessa Kontinen ja Peers saavuttivat kauden toisen turnausvoittonsa. He voittivat loppuottelussa Jamie Murrayn ja Bruno Soaresin. Wimbledonissa Kontisen ja Peersin pelit päättyivät ensimmäiselle kierrokselle, jossa he hävisivät viidessä erässä parille Máximo González/Nicolás Jarry. Kontinen pelasi sekanelinpeliä jälleen Heather Watsonin kanssa. He hävisivät tällä kertaa kolmannella kierroksella. Washingtonin ATP-turnauksessa Kontinen ja Peers hävisivät avauskierroksella. Elokuussa pelatussa Toronton Masters-turnauksessa Kontinen ja Peers saavuttivat turnausvoiton. He voittivat loppuottelussa parin Raven Klaasen ja Michael Venus luvuin 6–2, 6–7(7), [10–6].
Australian avointen loppuottelussa (2019)
Kontinen ja Peers selviytyivät Australian avoimissa loppuotteluun turnauksen viidenneksi sijoitettua ranskalaisparia Pierre-Hugues Herbert ja Nicolas Mahut vastaan, mutta hävisivät numeroin 4–6, 6–7 (1–7). Helmikuussa Kontinen voitti Rotterdamin ATP-turnauksen Jérémy Chardyn kanssa
Uuden parin kanssa (2020)
Vuodeksi 2020 Kontinen vaihtoi nelinpeliparikseen saksalaisen Jan-Lennard Struffin. Australian avoimissa Kontinen eteni hänen kanssaan puolivälieriin, mutta he hävisivät siinä Yhdysvaltain Rajeev Ramille ja Britannian Joe Salisburylle 4–6, 4–6.
Ranskan avoimissa Kontinen ja Struff putosivat jo ensimmäisessä ottelussaan paria Ivan Dodig ja Filip Polasek vastaan lukemin 3–6, 1–6.
Uusi pari, ATP-turnausvoitto ja tauko (2021–2022)
Vuonna 2021 Kontinen pelasi ranskalaisen Édouard Roger-Vasselinin kanssa. Kontinen avasi kauden helmikuussa Melbournen ATP-turnauksessa, jossa Kontinen pelasi Pierre-Hugues Herbertin kanssa. He hävisivät ensimmäisellä kierroksella. Australian avoimissa 11:nneksi sjoitetut Kontinen ja Roger-Vasselin hävisivät avauskierroksella sjoittamattomalle parille. Myös turnauksen sekanelinpelissä Jaroslava Švedovan kanssa Kontisen pelit päättyivät avauskierrokselle. Seuraavassa turnauksessaan Montpellierissä helmikuun lopussa Kontinen ja Roger-Vasselin saavuttivat turnausvoiton. Tämä oli heidän toinen yhteinen turnausvoittonsa ja Kontisen 24:s, ensimmäinen sitten lokakuun 2019. Maaliskuussa he pelasivat Rotterdamin ATP-turnauksessa, missä voittivat ensimmäisellä kierroksella nelinpelin maailmanlistan ykkösparin, Juan Sebastian Cabalin ja Robert Farahin. Välierissä he hävisivät Horia Tecăulle ja Kevin Krawietzille match tiebreakissä.
Kontinen pelasi syyskuussa 2021 Yhdysvaltain avoimissa Harri Heliövaaran kanssa.
Tammikuussa 2022 Kontinen kertoi pitävänsä taukoa tenniksestä ja miettivänsä mitä tekee jatkossa.
Pelityyli
Oikeakätisellä Kontisella on yhden käden rystylyönti. Suomen Davis Cup -joukkueen valmentaja Kim Tiilikainen kertoi vuonna 2009 pitävänsä Kontista erittäin lahjakkaana ja monipuolisena pelaajana. Lisäksi hän kehui Kontisen henkistä puolta. Vuoteen 2015 uransa lopettanut tennispelaaja Jarkko Niemisen mukaan Kontisen pelityyli sopii hyvin nelinpeliin, jossa hänen vahvuutensa korostuvat. Hänen mukaansa Kontinen tykkää pelata lyhyitä pisteitä, on maailman parhaita verkkopelissä, hyvä palauttaja sekä tarkka, kova ja monipuolinen syöttäjä.
Yksityiselämä
Kontisen nuorempi veli Micke (s. 18. joulukuuta 1992) valittiin Boca Ratonissa sijaitsevan Evert Tennis Academyn parhaaksi poikajunioriksi kaudella 2008–2009. Lisäksi heidän perheeseensä kuuluvat isä Pentti, äiti Marja ja sisar Sanna. Kontinen asuu Tallinnassa, Virossa, jonne hän on omien sanojensa mukaan muuttanut saadakseen olla rauhassa.
U96
U96 on saksalainen eurodanceprojekti, jonka loivat DJ:t ja tuottajat Alex Christensen, Ingo Hauss, Helmut Hoikins ja Hajo Panarinfo. He ovat tuottaneet monia 1990-luvun eurodance-hittejä.
Projektin nimi on otettu tunnetusta Sukellusvene U-96 -elokuvasta, joka on nähty myös televisiosarjana. Heidän ensimmäinen hittinsä vuonna 1991 oli techno-dance-versio elokuvan tunnussävelestä. Alkuperäisen version oli säveltänyt Klaus Doldinger. Ensimmäinen levy Das Boot ilmestyi 1992.
Seuraavalla Replugged (1993) albumilla oli kokeellisempi äänimaailma, inspiraatioina olivat toimineet 1980-luvun elektropop, ambient ja disco. Replugged oli menestys kuten yhtyeen ensimmäinen levy Das Boot (1992). Albumilla oli muutama Top 10 hitti, esimerkkeinä Love Sees No Colour ja Night in Motion. Lisäksi levyltä löytyi rauhallisempia kappaleita kuten The One Russian ja Without You.
Kolmannella levyllä Club Bizarre (1995) yhtyeen soundi muuttui radikaalisesti. Albumin kappaleet ovat sekoitus teknopoppia ja nopeaa trancea. Levyn hittejä olivat Love Religion ja Club Bizarre.
90-luvun lopussa julkaistiin singlet Seven Wonders (1997), Energie (1998), Beweg Dich, Baby (1998) ja Das Boot 2001 (2000). U96 julkaisi kokoelman Best Of 1991–2001, joka sisälsi muutamia uusia kappaleita julkaisemattomalta Rhythm Of Life -albumilta.
U96 palasi saksan Top 30 -listoille vuonna 2006 hittinsä Vorbei kanssa, jossa lauloi vieraileva laulaja Ben.
Pitkään odotettu uusi täysipitkä albumi, Out of Wilhelmsburg, julkaistiin 2007.
Percy Jackson: Hirviöidenmeri
Percy Jackson: Hirviöidenmeri (Percy Jackson & the Olympians: The Sea of Monsters) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Thor Freudenthal. Elokuva on jatko-osa elokuvalle Percy Jackson: Salamavaras (2010). Elokuva perustuu Rick Riordanin romaaniin Hirviöidenmeri, jossa on paljon kreikkalaisesta mytologiasta peräisin olevia aiheita.
Viisiosaisesta kirjasarjasta filmatisoitiin lopulta vain kaksi osaa, ja Titaanien kirous -kirjan pohjalta suunniteltu kolmas elokuva peruttiin. Disney+-palvelua varten käsikirjoitetaan kuitenkin uutta Percy Jackson -televisiosarjaa, joka ei ole yhteydessä vuoden 2010 ja 2013 elokuviin. Rick Riordan on mukana käsikirjoittamassa sarjaa. Sarja julkaistaan aikaisintaan vuonna 2022.
Suomen vesilaki (1961)
Suomen vesilailla vuodelta 1961 tarkoitetaan vesioikeuden tärkeimpänä perustana ollutta 19. toukokuuta 1961 annettua vesilakia ja siihen liittyvää lainsäädäntöä (19.5.1961/264; HE 64/1959). Samaan aikaan annettiin tätä lakia täydentävä vesiasetus (282/1962). Laki on kumottu vuonna 2011 säädetyllä uudella vesilailla, joka tuli voimaan 1. tammikuuta 2012.
Yleistä vuoden 1961 vesilaista
Vesilaki käsitti vesistön yleiskäyttöön liittyvän lainsäädännön. Laissa säädeltiin vesistöön rakentamista (2 luku), vesivoimaa (3 luku) ja vesistöjen käyttöä kulkuväylänä ja uitossa (4 luku). Edelleen laki otti kantaa muun muassa vesistöjen sääntelyyn, pohjaveden ottoon, jätevesien johtamiseen ja viemäröintiin. Lain piiriin kuului myös veteen, vesialueeseen tai maa- ja vesialueen väliseen rajaan vaikuttaminen.
Vesilakiin liittyvät hakemukset käsitteli ympäristölupavirasto (~ ympäristökeskus, kunnan ympäristönsuojeluviranomainen), joka arvioi hankkeen ympäristövaikutuksia yleisemminkin, paitsi vesilain, myös muiden ympäristölakien kannalta, suoritti tarvittavat katselmukset ja mahdollisen kuulemis- tai selvitysmenettelyn. Muutoshakemukset viranomaisen päätökseen keskitettiin Vaasan hallinto-oikeuteen, samoin valitukset.
Vuoden 1961 vesilaki on kumottu uudella vesilailla, joka tuli voimaan vuoden 2012 alusta.
Lain historiaa
thumb|200px|Tammerkoski Tampereella Suomen nykyisen vesioikeudellisen järjestelmän juuret ulottuvat Ruotsin keskiaikaiseen lainsäädäntöön. Laki jakautui ennen vuoden 1734 lakia puhtaana (taloudellisena) hyötynä. Hyötyisään vesioikeuteen lukeutuivat kaikki vesiluonnonvaran hyödyntämistavat, kun taas suojaavan vesioikeuden piiriin kuuluivat haitallisen veden poistamiseen tähtäävät hankkeet. Vuoden 1734 lain rakennuskaari sisälsi runsaasti vesien käyttöä koskevia säännöksiä, joita kehitettiin edelleen vuoden 1868 asetuksessa. Vuoden 1902 vesioikeuslaki sisälsi jo selkeän yleiskieltoihin perustuvan lupajärjestelmän. Vesioikeuslain uudistamista alettiin valmistella jo 1910-luvulla. Vuonna 1919 asetetussa komiteassa, eri virastoissa ja lainvalmistelukunnassa suoritettujen esivalmistelujen jälkeen asetettiin vuonna 1928 vesioikeuslakikomitea. Tämä niin sanottu Hällforsin komitea julkaisi vuonna 1939 ehdotuksen uudeksi vesioikeuslaiksi laajoine perusteluineen (KM 1939:3).
Vuonna 1951 asetettiin uusi komitea, joka sai tehtäväkseen tämän ehdotuksen tarkastamisen. Puheenjohtajansa mukaan Piipposen vesilakikomiteaksi kutsuttu komitea julkaisi oman ehdotuksensa uudeksi vesilaiksi vuonna 1958 (KM 1958:97). Ehdotus poikkesi useissa kohdin oleellisesti Hällforsin komitean ehdotuksesta.
Piipposen vesilakikomitean ehdotuksen mukainen lakiesitys annettiin eduskunnalle 1959 (HE 64/1959). Vuoden 1961 vesilaki tuli voimaan 1. huhtikuuta 1962. Samanaikaisesti tuli voimaan lakia täydentävä vesiasetus (282/1962). Vesilain kanssa samaan aikaan annettiin laki eräistä vesien käyttämistä varten myönnettävistä oikeuksista (266/1961). Laki säädettiin valtiopäiväjärjestyksen 67 §:ssä määrätyllä tavalla. Sen tarkoituksena oli muun muassa valtuuden antaminen vesilain säätämiseen sellaisten vesilain nojalla vesien käyttöä varten myönnettävien, toisen omaisuuteen kohdistuvien lunastus- ja käyttöoikeuksien osalta, joiden antaminen merkitsee perustuslain säätämisjärjestystä vaativaa poikkeamista hallitusmuodon 6 §:n säännöksestä.
Huomautukset
<references group="Huom" />
Khrysanthios
Khrysanthios (300-luku) oli antiikin kreikkalainen filosofi, joka opiskeli Iamblikhoksen koulussa. Hän oli yksi Aidesioksen suosikkioppilaista ja keskittyi ennen kaikkea uusplatonismin mystiseen puoleen.
Kataleksis
Kataleksis (, ”lopetus”, ”lopputavu”) on kreikkalaisen metriikan käsite, joka viittaa metronin tai runosäkeen viimeiseen tavuun ja sen käsittelyyn eri runomitoissa. Katalektinen metron tai säe on sellainen, jossa viimeinen tavu on korvattu tauolla, toisin sanoen se on lopusta vajaa. Esimerkiksi daktyylinen heksametri, jambinen tetrametri ja trokeinen tetrametri esiintyvät kreikkalaisessa runoudessa yleensä katalektisessä muodossa.
Khrysanthios
Keisari Julianus Luopio kääntyi Khrysanthioksen puoleen Aidesioksen neuvosta ja kutsui hänet lopulta hoviin auttamaan hellenistisen polyteismin palauttamisessa valtionuskonnoksi. Khrysanthios kuitenkin kieltäytyi siteeraten epäsuopeita ennustuksia, vaikka hän todennäköisesti lähinnä ymmärsi, että vanhan uskonnon palauttaminen oli epäonnistumaan tuomittu yritys. Samasta syystä hän pidättäytyi uskonnollisista uudistuksista toimiessaan ylipappina Lyydiassa. Maltillisuutensa ansiosta hän pysyi tehtävässä kuolemaansa saakka, ja sekä kristityt että pakanat kunnioittivat häntä.
Kataleksis
Sellainen metron tai runosäe, jossa ei ole kataleksistä eli joka on täydellinen, on akatalektinen. Jos säkeen lopussa on ylimääräinen tavu, se on hyperkatalektinen.
Esimerkki
Trokeisen katalektisen tetrametrin kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Trokeisen akatalektisen tetrametrin kaava puolestaan on:
Khrysanthios
Khrysanthioksen vaimo Meite, joka toimi myös papillisessa toimessa, oli Eunapioksen sukulainen.
Aarne Peltonen
thumb|250px|Aarne Peltosen muistomerkki vanhalla paikallaan lähellä voimalaitosta [[Naantalissa.]] Aarne Aleksander Peltonen (12. syyskuuta 1896 Pöytyä – 1. syyskuuta 1932) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Peltonen ja Maria Ääri.
Opinnot
Hän kävi seitsemän luokkaa Turun suomalaista lyseota ja yhden lukukauden Tampereen teknillistä opistoa. Hän suoritti sotilaspedagogisen kurssin Helsingissä vuonna 1924 ja komentajakurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1929.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n Pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa Suomalaisen sotilaskäsikirjan toimitustyöhön.
Suomen sisällissota
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan Satakunnan rintamalle komppanianpäälliköksi, jossa hänet sijoitettiin 23. helmikuuta 1918 Porin rykmentin 1. pataljoonan yhteydessä toimivan Turun komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Pomarkussa ja sai 3. maaliskuuta 1918 tehtäväkseen johtaa rintamalle juuri saapunutta ns. Uudenkaupungin suojeluskuntaa (Turun pataljoonaa) Ikaalisten taisteluissa ja hyökkäyksessä Vatulan kylään. Hänet määrättiin 12. maaliskuuta 1918 Parkanossa koulutetun asevelvollisen komppanian päälliköksi, mikä yhdistettiin Turun pataljoonaan 21. maaliskuuta 1918. Hän toimi edellä esitetyn pataljoonan 2. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kyröskosken ja Epilän taisteluihin. Hänet siirrettiin 28. maaliskuuta 1918 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja johti komppaniaa Karkun taistelussa. Hän toimi Turun pataljoonan tultua liitetyksi Porin rykmentin 3. pataljoonaan 20. huhtikuuta 1918 alkaen mainitun pataljoonan 1. komppanian päällikkönä ja otti sen mukana osaa Laitikkalan ja Alvettulan taisteluihin. Vielä ennen sisällissodan päättymistä hänet siirrettiin 7. toukokuuta 1918 Varsinais-Suomen rykmentin 10. komppanian päälliköksi.
Sisällissodan jälkeinen aika
Peltonen sijoitettiin sisällissodan jälkeen 14. elokuuta 1918 alkaen Helsingin jalkaväkirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin Itämeren jalkaväkirykmentti l ja myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana 7. komppaniassa ja 4. marraskuuta 1918 lähtien komppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 5. joulukuuta 1925 alkaen komppanianpäälliköksi Suomen valkoiseen kaartiin ja edelleen 8. toukokuuta 1926 alkaen Reserviupseerikouluun. Armeijasta hän erosi 28. toukokuuta 1927 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen, missä hänet määrättiin Varsinais-Suomen suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Muistomerkki
Aarne Peltosen muistomerkki uudelleen pystytettiin vuonna 1986 Naantalin voimalaitoksen läheisyyteen, jossa oli ollut Varsinais-Suomen Suojeluskuntapiirin leirialue. Myöhemmin muistomerkki sijaitsi liian lähellä uutta Naantalin monipolttoainevoimalaitosta, jonka takia muistomerkki siirrettiin vuonna 2017 Kuparivuoren urheilukentän pohjoispäätyyn. Urheilukentän rakensi vuonna 1925 Naantalin suojeluskunta.
Megiddo (kibbutz)
Lähellä Megiddoa on Raamatussakin mainittu merkittävä arkeologinen kukkula Tel Megiddo ja useiden Megiddon taistelujen tapahtumapaikkoja. Tel Megiddo on myös Raamatun mukaan Harmageddonin taistelupaikka.
Romantiikkaa ruusutarhassa (vuoden 2002 albumi)
20 suosikkia – Romantiikkaa rusutarhassa on vuonna 2002 julkaistu Tulipunaruusujen kokoelmalevy.
Ottmar Hitzfeld
Ottmar Hitzfeld (s. 12. tammikuuta 1949) on saksalainen entinen ammattilaisjalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Hitzfeld on tehnyt pitkän uran valmentajana ja voittanut muun muassa seitsemän Saksan Bundesliigan mestaruutta Borussia Dortmundissa ja FC Bayern Münchenissä. Hän on valmentanut molemmat seurat myös Mestarien liigan voittoon.
Ura pelaajana
Hitzfeld pelasi 1960-luvulla saksalaisissa amatööriseuroissa TuS Stettenissä ja FV Lörrachissa, ennen siirtymistään Sveitsin pääsarjaseura FC Baseliin. Hitzfeld voitti seurassa kaksi Sveitsin mestaruutta sekä yhden cupin. 1973 Hitzfeld oli liigan paras maalintekijä 18 osumallaan.
Jupp Derwall nimesi Hitzfeldin olympiajoukkueeseen 1972, jossa pelasi mm. nykyään FC Bayern Münchenin urheilujohtajana toimiva Uli Hoeness. Hitzfeld teki turnauksessa viisi maalia, joista yksi syntyi jatkolohkon ottelussa DDR:n maajoukkuetta vastaan.
1975 Hitzfeld siirtyi Sveitsistä kotimaahansa VfB Stuttgartin joukkueeseen. Hitzfeld teki kahden kauden aikana 2. Bundesliigassa 33 maalia pelaamissaan 55 ottelussa ja oli mukana nostamassa seuraa pääsarjatasolle 1977. Hitzfeld palasi 1978 takaisin Sveitsiin pelaten FC Luganossa sekä FC Luzernissa ennen uransa lopettamista 1983.
Ura valmentajana
Hitzfeld aloitti menestyksekkään valmennusuransa sveitsiläisseura FC Zugissa 1983. Hän siirtyi 1984 FC Aarauhun, jonka peräsimessä hän nappasi ensimmäisen suuren voittonsa kun Aarau oli ykkönen Sveitsin Cupissa 1985. Hitzfeldin ura Sveitsissä huipentui pestiin Grasshopper-Club Zürichin peräsimessä 1988-1991. Hitzfeld luotsasi seuran kahteen mestaruuteen ja cup-voittoon, kausi 1989–1990 huipentui tuplaan.
1991 Hitzfeldistä palasi kotimaahansa Borussia Dortmundin päävalmentajaksi. Joukkue oli 1989 juhlinut Saksan cupin voittoa, mutta muutoin seura oli ollut vailla menestystä vuosikymmeniä. Hitzfeldin johdolla Dortmund sijoittui heti 1991–92 1. Bundesliigassa toiseksi ja selvitti tiensä UEFA Cupiin. Seuraavalla kaudella liigasijoitus putosi, mutta UEFA Cupissa Hitzfeldin luotsaama Dortmund eteni finaaleihin häviten kuitenkin Juventukselle.
Kaudella 1994–95 Hitzfeldistä tuli yksi Dortmund-legendoista, kun hän luotsasi seuran Saksan mestariksi. Mestaruuspokaali oli seuran ensimmäinen missään kilpailuissa sitten vuoden 1966 Cup-voittajien Cupin voiton. Dortmund vei mestaruuden myös seuraavalla kaudella, mutta Mestarien liigassa tie katkesi puolivälierissä AFC Ajaxia vastaan.
Kolmas perättäinen Saksan mestaruus jäi Hitzfeldiltä haaveeksi kun Dortmund jäi kaudella 1996–97 Saksan liigassa kolmanneksi. Mestarien liigassa Dortmund kuitenkin otti täyspotin kaatamalla finaalissa Juventuksen 3–1. Voitto oli Hitzfeldille revanssi 1993 UEFA Cupin finaalitappiosta torinolaisille. Hitzfeld palkittiin Maailman parhaaksi valmentajaksi 1997, mutta riidat Dortmundin johdon kanssa johtivat potkuihin kauden jälkeen. Näin ollen Hitzfeld sai todistaa kotikatsomosta, kun Nevio Scala juhli Dortmundin päävalmentajana Intercontinental Cupin voittoa myöhemmin kesällä 1997.
1998 Hitzfeld nimettiin suurseura FC Bayern Münchenin uudeksi päävalmentajaksi. Odotukset olivat korkealla ja Hitzfeld onnistui vastaamaan niihin heti ensimmäisellä kaudellaan, kun FCB voitti Saksan mestaruuden ja eteni finaaliin myös Saksan cupissa. Tärkeintä oli FCB:n eteneminen Mestarien liigan finaaliin, jossa joukkue kuitenkin hävisi Manchester Unitedille.
Kaudella 1999–2000 FCB vei tuplamestaruuden Saksan kentillä, mutta Mestarien liigassa taival päättyi puolivälierätappioon Real Madridille. Seuraavalla kaudella Hitzfeld nousikin sitten jälleen maailman huipulle. Kolmas perättäinen Saksan mestaruus oli pientä sen rinnalla, että Hitzfeld oli jälleen onnistunut luotsaamaan joukkueensa Mestarien liigan finaaliin. Finaaliottelu Valenciaa vastaan oli dramaattinen ja päättyi FCB:n voittoon rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Hitzfeldistä tuli näin Ernst Happelin ohella ainoa Mestarien liigan kahdessa eri seurassa voittanut päävalmentaja.
Hitzfeld palkittiin 2001 toistamiseen Maailman parhaaksi valmentajaksi ja nyt hän sai myös nautiskella Intercontinental Cupin finaalista. FCB voitti Jokohamassa pelatussa finaalissa argentiinalaisen Boca Juniorsin 1–0 Samuel Kuffourin maalilla.