cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
POP-pankki
Historiaa
EU:n pankkisääntely vaikutti siihen, että POP-pankit muodostivat yhteenliittymän 31.12.2015. Yhteenliittymän keskusyhteisöksi tuli POP Pankkiliitto. Kukin jäsenpankeista päätti omalta osaltaan 2015, liittyisikö se uuteen yhteenliittymään. Tuossa yhteydessä POP-ryhmästä erosi kahdeksan jäsenpankkia. Jäsenpako vastasi 22 % POP-pankkiliiton osuuspääomasta. Eronneista pankeista kaksi yhdistyi Oma Säästöpankkiin, kun taas kuusi POP-pankkia liittyi OP-ryhmään. Syynä siirtymiseen on pidetty sitä, että POP-pankeista oli syntymässä samanlainen yhteenliittymä kuin mitä pankit vastustivat vuonna 1997.
Pankkiryhmän toiminta
thumb|Valokuva pankin säästölippaasta. POP-pankkiryhmän keskusyhteisönä toimii POP Pankkikeskus osk, joka vastaa ryhmän ryhmäohjauksesta ja valvonnasta.
POP Pankki -ryhmän keskusluottolaitoksena toimii ryhmän oma Bonum Pankki vuodesta 2015 alkaen. Siihen asti ryhmä osti keskusluottolaitospalvelut Aktialta.
POP Asuntoluottopankki Oyj on saanut kiinnitysluottopankkitoimiluvan toukokuussa 2022.
POP Pankki Jämijärvi yhdistyi POP Pankki Kurikkaan toukokuun 2023 lopulla.
POP Pankit
thumb|right|Lappajärven POP Pankki POP-pankkiryhmässä on seuraavat jäsenpankit (7/2023):
Entisiä POP-pankkeja
Kaksi POP-pankkia yhdistyi Oma Säästöpankkiin 2015:
Kuusi POP-pankkia siirtyi POP-ryhmästä OP-ryhmään toukokuussa 2015:
Hugh Town
Hugh Town ( tai Tre Huw) on noin asukkaan kylä Scillynsaariin kuuluvalla St Mary’sin saarella Cornwallin muodollisessa kreivikunnassa. Se on Scillynsaarten suurin asutuskeskus ja hallinnollinen keskus. Kaupunki sijaitsee St Mary’sin lounaisosassa sijaitsevalla hiekkaisella niemellä, ja siihen kuuluu satama ja redi, jonne suuret alukset voivat ankkuroitua. Tärkeimpiä elinkeinoja ovat kalastus ja matkailu.
Prinssi Charles (josta tuli myöhemmin Kaarle II) oleskeli Hugh Townissa vähän aikaa ennen pakenemistaan Jerseyn saarelle vuonna 1646. Vuonna 1593 rakennettu Star Castle -linnoitus toimii nykyisin hotellina. Hugh Townista pääsee lautalla Penzanceen, ja St Mary’sin lentoasema sijaitsee juuri kaupungin ulkopuolella.
Korson terveysasema
Korson terveysasema on Vantaan Korson suuralueen Metsolan kaupunginosassa toimiva kaupungin terveysasema. Terveysasema sijaitsee Korson rautatieaseman eteläpuolella, kävelymatkaa asemalta on noin 250 metriä.
Suurnopeusjuna
thumb|Suurnopeusjunia [[Japanissa.]] thumb|[[Pendolino-juna Helsingin päärautatieasemalla.]] Suurnopeusjuna (myös luotijuna tai nuolijuna) on matkustajajuna, joka kulkee huomattavasti nopeammin kuin perinteinen junaliikenne. Euroopan unionin määritelmän mukaan juna on suurnopeusjuna, kun sen ajonopeus on vanhoilla parannelluilla radoilla vähintään 200 km/h ja uusilla, suurnopeusradaksi rakennetuilla radoilla vähintään 250 km/h. Vastaavasti suurnopeusrata on vanha, parannettu rautatie, jonka suurin sallittu nopeus on vähintään 200 kilometriä tunnissa tai uusi rautatie, jonka maksiminopeus on vähintään 250 km/h.
Maailmassa on suurnopeusratoja noin 57 757 kilometriä. Suurnopeusjunilla kulki vuonna 2014 noin 1,5 miljardia matkustajaa, joista puolet on Kiinassa ja lähes neljännes Japanissa. Euroopan maista Ranskassa on eniten suurnopeusjunamatkustajia, vuonna 2014 noin 130 miljoonaa.
Historia
Maailman ensimmäisenä suurnopeusyhteytenä pidetään Japanissa 1. lokakuuta 1964 avattua, 515 kilometriä pitkää Tokio–Osaka-rataa nimeltään Shinkansen. Rautatie rakennettiin erityisesti nopeaa liikennettä varten, erilleen muusta Japanin rautatieverkosta, 210 kilometrin tuntinopeudelle. Euroopan ensimmäinen suurnopeusyhteys oli ranskalaisen SNCF:n 27. syyskuuta 1981 avaama TGV-junayhteys välille Pariisi–Lyon. Seuraavina vuosikymmeninä kaupallisia suurnopeusyhteyksiä avattiin muuallakin Länsi-Euroopassa: Italia ja Saksa (1988), Espanja (1992), Belgia (1997), Iso-Britannia (2003) ja Alankomaat (2009). Kiinan ensimmäinen suurnopeusyhteys aloitti vuonna 2008. Seuraavina vuosina Kiinassa avattiin suurnopeusratoja vuosittain keskimäärin noin 3 000 kilometriä niin, että verkon laajuus oli vuonna 2014 lähes 20 000 kilometriä, yli puolet maailman suurnopeusradoista. Käytössä oli noin 1 200 junaa.
Tekniikka
Suuri osa suurnopeusjunien tekniikasta on toteutettu parantamalla aikaisempaa. Rakentamalla uutta raideinfrastruktuuria 2000-luvun insinööritaidolla, joka sisältää tasoristeysten poiston, harvat pysähdykset, kaarteiden lievennyksen ja yksinoikeuden rataan (ei tarvitse väistää tavarajunia tai hitaampia matkustajajunia), suuremmat nopeudet (250–300 km/h) ovat mahdollisia. Vuonna 2007 tehty, ja sittemmin maglev-tekniikalla rikottu, ennätysnopeus (575 km/h) tehtiin käyttämällä TGV-tekniikkaa. TGV-junat ovat yhteensopivia nykyisten raiteiden kanssa. Niillä ajetaan vanhoilla radoilla normaalinopeutta ja uusilla raiteilla suurta nopeutta.
Kokeellinen japanilainen maglev-juna saavutti vuonna 2015 nopeuden 603 km/h.
Suurnopeusjunia
thumb|350px|Euroopan suurnopeusjunaliikenne vuonna 2018
Eurooppa
Vuonna 2023 Euroopassa on suurnopeusratoja 11 990 km .thumb|300px|upright=2|Euroopan suurnopeusraideverkosto. {{legend|#ae00ff|310–320 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#ff0000|270–300 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#e39d1a|240–260 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#ffee00|200–230 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#009804|Rakenteilla (katkoviivalliset)|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#777777|Alle 200 km/h|border=1px solid #AAAAAA}}
Varhaisin korkean nopeuden juna Euroopassa oli Ranskan TGV, joka alun perin kulki omaa erikoisrataansa Pariisin ja Lyonin välillä. TGV-verkko laajeni vähitellen muihin kaupunkeihin ja jopa toisiin maihin - kuten Sveitsiin. Junat jotka ylittävät valtionrajat, voivat tarvita erikoisvarusteita, kuten muuntajia eri jännitteille. Tämä tarkoittaa siis, että kaikki TGV-junat eivät ole samanlaisia. Myöhemmin TGV-verkkoa laajennettiin Bordeaux'hon asti, ja junia vaihdettiin nopeampiin.
thumb|250px|Saksan nopean ICE-liikenteen rataverkko, punainen 300 km/h, oranssi yli 250 km/h, sininen 200 km/h Saksalainen ICE otettiin käyttöön TGV:n jo oltua hyvän aikaa käytössä, ja sillä on vertailukelpoiset nopeudet.
Ensimmäiset Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan sekä Belgian välillä kulkevat Eurostar-junat ovat muunneltuja versioita TGV-junista, jotka pystyvät kulkemaan eri virroitusjärjestelmissä ja ehkä myös eri signalointitiloissa. Eurostareissa on vetäviä vaunuja normaalien vaunujen välissä, ja yksikössä on yleensä 18 vaunua, joten reitillä on mahdollisuus suureen matkustajakapasiteettiin Lontoon ja Manner-Euroopan kaupunkien välillä. Täyteen varattu juna olisi vertailukelpoinen usean suuren lentokoneen kanssa.
Alta Velocidad Española eli AVE-junajärjestelmä Espanjassa on nykyisellään rakennusvaiheessa. Suurnopeusjunat ovat kulkeneet Madridista Sevillaan vuodesta 1992. Jos kunnianhimoisen AVE-rakennusohjelman tavoitteet saavutetaan, vuoteen 2010 mennessä Espanjalla tulee olemaan 7 000 kilometriä suurnopeusyhteyksiä, jotka linkittävät kaikki maakuntien kaupungit Madridiin alle neljässä tunnissa ja kaikki kaupungit olisivat kuuden tunnin päässä Barcelonasta. Suurin nopeus verkossa tulee olemaan Barcelonan ja Madridin välillä 350 km/h (jolla 600 kilometrin matka kaupunkien välillä taittuu vain 2,5 tunnissa). Kolme yhtiötä rakentavat junia Espanjan suurnopeusratajärjestelmään: espanjalainen Talgo, ranskalainen Alstom ja saksalainen Siemens.
Aasia
thumb|300px|upright=2|Itä-Aasian suurnopeusraideverkosto alkuvuonna 2017. {{legend|#ff0000|300+ km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#fa9900|250–299 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#ffff00|200–249 km/h|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#1ED901|Rakenteilla|border=1px solid #AAAAAA}} {{legend|#FFFF|Muut rautatiet|border=1px solid #AAAAAA}}
Japani
Japanin Shinkansen-radan suosio ja taloudellinen kannattavuus — matkustajia oli kolmessa vuodessa yli 100 miljoonaa — johti maan laajentamaan suurnopeusjunaverkkoaan runsaasti. Noin 50 miljardin dollarin investointien jälkeen verkon viisi linjaa kattavat nyt Japanin pääsaaren Honshun lähes päästä päähän, yhdistäen sen myös Kyushuun.
Japanissa on suurnopeusrataa 2 656 km.
Korea
Koreassa avattiin Aasian toinen pitkän matkan suurnopeusjuna KTX välille Soul–Busan 31. maaliskuuta 2004, joskin junat kulkivat vuoteen 2010 asti osan matkasta tavallisilla raiteilla.
Kiina
Kiinaan rakennettiin lyhyessä ajassa mittava suurnopeusrataverkosto. Vuonna 2008 Kiinassa oli suurnopeusratoja vain 665 km, kun vuonna 2022 niitä oli jo 43 111 km. Kiinan rataverkosto lienee ihmiskunnan historian suurin infrastruktuurihanke. Kiina on käyttänyt sen rakentamiseen miljoona miljoonaa eli biljoona euroa. Vuoteen 2035 mennessä suurnopeusrataa on määrä olla 70 000 kilometriä.
Maailman nopein kaupallisessa käytössä oleva juna on tällä hetkellä Shanghaissa Kiinassa. 431 kilometrin tuntivauhtia kulkeva maglev-juna yhdistää Pudongin lentokentän keskustan liepeille, taittaen 30 kilometrin taipaleen hieman alle kahdeksassa minuutissa. Kiinan ensimmäinen yli 300 km/h suurnopeus­juna­rata, ICE-tekniikkaan perustuva Peking–Tianjin-linja, avattiin 2008.
Lentoliikenne ja suurnopeusjunaliikenne
Suurnopeusjunilla tehtiin vuonna 2014 noin 1,5 mrd. matkaa. Kaupallisen lentoliikenteen matkustajamäärä oli yli kaksinkertainen, noin 3,3 miljardia.
Suurnopeusjunat Suomessa
Suomessa suurnopeusjunia ovat Pendolino-junat Sm3 ja Sm6 (Allegro), mutta varsinaisia suurnopeusratoja on teknisesti vain yksi: Lahden oikorata. Kuitenkin joitain uusia suurnopeusrataprojekteja on jo suunnitteilla, kuten Helsingin ja Turun väliin rakennettava Tunnin juna, joka lyhentäisi kaupunkien välisen matka-ajan niin sanottuja Express-junia käyttäen 73 minuuttiin. Toinen suunnitelluista rataprojekteista oli Helsingin ja Tampereen välinen niin sanottu Suomirata, joka yhdistyisi suunniteltuun Lentorataan ja olisi lyhentänyt kaupunkien välisen matka-ajan noin tuntiin. Tulevan radan suunnitteluissa tarkasteltiin 200, 250 tai 300km/h nopeusvaihtoehtoja. 2023 virkaan astunut hallitus on kuitenkin ilmoittanut että hanketta ei viedä eteenpäin vaan korkeintaan kehtietään vanhaa linjausta.
Lisäksi Helsingistä Porvoon kautta Kouvolaan suunnitellaan 220km/h kulkevaa nopeaa junayhteyttä. Hankkeen pitkän tähtäimen suunnitelmana on myös saada sekä Kuopiosta että Joensuusta kolmen tunnin junayhteys, jonka mahdollistaisi 300km/h kulkeva suurnopeusjuna.
Télévision Suisse Romande
Télévision Suisse Romande (TSR) oli sveitsiläinen vuonna 1953 perustettu televisioasema, joka esitti ohjelmia kahdella kanavalla TSR 1 ja TSR 2. Suurin osa TSR:n ohjelmista oli ranskankielisiä.
Kanavan päämaja sijaitsi Genevessä, ja kanavalla on toimistot myös Lausannessa, Sionissa, Moutierissä, Fribourgissa ja Neuchâtelissa.
TSR ja radiokanava RSR yhdistyivät 28.2.2012 Sveitsin ranskankieliseksi mediakanavaksi, RTS:ksi (Radio Télévision Suisse), joka on valtakunnallisen SRG SSR:n osa.
Ford C-Max
Ford C-Max on Fordin vuosina 2003–2019 valmistama keskikokoinen tila-automalli, joka perustuu tekniikaltaan Ford Focukseen. Vuoteen 2007 asti mallia myytiin Focus C-Max -nimisenä. Mallistossa se sijoittui pienemmän B-Maxin ja suuremman S-Maxin väliin.
Ford C-Max I (2003–2010)
Vuonna 2003 markkinoille tullut Focus C-Max oli ensimmäinen malli, joka perustui Fordin, Mazdan ja Volvon yhteistyössä kehittämälle C1-pohjalevylle. Samaan perusrakenteeseen perustuu seuraavana vuonna esitelty toisen sukupolven Focus.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä Focus C-Max sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Argentiinan maakunnat
thumb|Argentiinan maakunnat Argentiinan maakunnat ovat Argentiinan korkeimpia hallinnollisia alueita. Ne jakautuvat edelleen departementteihin (departamentos), lukuun ottamatta Buenos Airesin maakuntaa, joka jakautuu paikallishallintoalueisiin (partidos). Maakuntien ulkopuolelle jää maan pääkaupunki Buenos Aires, joka muodostaa oman itsehallinnollisen liittopiirinsä. Maakuntia on yhteensä 23.
Luettelo maakunnista
* ei sisällä Argentiinan vaatimaa osaa Etelämantereesta eikä Falklandinsaaria
Ferdinand I (Toscana)
thumb|Ferdinand I, [[Scipione Pulzonen maalaama muotokuva noin vuodelta 1590.]] Ferdinand I (30. heinäkuuta 1549 – 3. helmikuuta 1609) oli Toscanan suurherttua vuosina 1587–1609. Hän pelasi taitavasti aikansa suurvaltoja vastakkain, ja hänen valtakautenaan Toscanan vaikutusvalta ja vauraus lisääntyivät.
Ferdinand oli Toscanan ensimmäisen suurherttuan Cosimo de’ Medicin eli Cosimo I:n nuorempi poika, joka nimitettiin vain 14-vuotiaana kardinaaliksi. Hänestä tuli Toscanan hallitsija vanhemman veljensä Frans I:n kuoltua pojattomana vuonna 1587. Ferdinand luopui kardinaalin virasta mennessään vuonna 1589 naimisiin Lothringenin herttua Kaarle III:n tyttären Kristiinan kanssa. Avioliiton avulla Ferdinand I tiivisti Toscanan suhdetta Ranskan kanssa, mikä toimi vastapainona Espanjan saavuttamalle vaikutusvallalle Italiassa. Ferdinand tuki Henrik Navarralaista Ranskan hugenottisodissa lainaamalla hänelle salaa rahaa sekä lähettämällä vuonna 1591 Toscanan joukot miehittämään Ifin linnaa, mikä esti Espanjaa hyökkäämästä Marseilleen. Henrikin tultua Ranskan kuninkaaksi Ferdinand veti lopulta joukkonsa pois Ifistä vuonna 1598. Kuningas Henrik meni vuonna 1600 naimisiin Ferdinandin veljentyttären Maria de’ Medicin kanssa, mikä vahvisti maiden välistä liittoa.
Ferdinand I tuki toisaalta Itävaltaa sodassa Osmanien valtakuntaa vastaan. Toscanan laivasto saavutti useita merivoittoja turkkilaisista vuosina 1605–1609. Poikansa Cosimon Ferdinand naitti vuonna 1608 keisari Rudolf II:n serkulle, arkkiherttuatar Maria Magdalenalle. Cosimo seurasi isäänsä valtaistuimelle tämän kuoltua vuonna 1609.
Ferdinand tunnettiin kulttuurin ja taiteiden suosijana. Kardinaaliaikanaan hän rakennutti Roomaan nykyisen Villa Medicin huvilan. Hän toimi myöhemmin muun muassa Giulio Caccinin, Jacopo Corsin ja muiden Camerata-piirin säveltäjien mesenaattina. Ferdinand edisti myös Toscanan alueen taloudellista kehitystä jatkamalla edeltäjiensä aloittamaa soiden kuivattamista, kanavien rakentamista sekä kehittämällä Livornon satamakaupunkia ja tekemällä siitä turvapaikan muista maista karkotetuille juutalaisille ja protestanttisille kauppiaille.
Ferdinandin huhuttiin pitkään myrkyttäneen veljensä Fransin ja tämän toisen vaimon Bianca Cappellon, koska he kuolivat erikoisesti samana päivänä. Vuonna 2010 tehdyn tutkimuksen mukaan Fransin todennäköinen kuolinsyy oli kuitenkin malaria, joten Ferdinandin maine on tältä osin puhdistettu.
Tamás Darnyi
Tamás Darnyi (s. 3. kesäkuuta 1967 Budapest) on unkarilainen uimari ja olympiavoittaja. Hän on eräs kaikkien aikojen menestyneimmistä sekauimareista.
Darnyi voitti sekä 200 että 400 metrin sekauintimatkoilla olympiakultaa kaksissa olympialaisissa peräkkäin (Soul 1988 ja Barcelona 1992). Soulissa hän ui maailmanennätykset 2.00,17 ja 4.14,75, ja Barcelonassa voittoon riittivät silloisia maailmanennätyksiä heikommat ajat 2.00,76 ja 4.14,23. MM-kisoissa 1986 ja 1991 hän voitti myös molemmat matkat, jälkimmäisellä kerralla ME-ajoin 1.59,36, jolla hän alitti ensimmäisenä kahden minuutin rajan, ja 4.12,36. Myös EM-kisoissa hän voitti tuplakullan vuosina 1985, 1987 ja 1989 sekä viimeksi mainittuna vuonna myös 200 metrin perhosuinnin kultamitalin. EM-kisoissa 1993 hän voitti vielä 400 metrin sekauinnin mutta ei uskaltautunut enää kohtaamaan Jani Sievistä 200 metrillä.
Darnyi teki kaikkiaan seitsemän maailmanennätystä: kolme 200 metrin sekauinnissa, kolme 400 metrin sekauinnissa ja yhden lyhyellä radalla 200 metrin selkäuinnissa.
Darnyi valittiin Euroopan parhaaksi uimariksi 1987, 1988 ja 1991 sekä maailman parhaaksi 1991. Lisäksi Swimming World Magazine valitsi hänet Vuoden miesuimariksi vuosina 1987 ja 1991.
Magdalena Fjällström
Magdalena Fjällström (s. 12. tammikuuta 1995) on ruotsalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Tärna IK Fjällvinden -seuraa.
Fjällström voitti Innsbruckissa käydyissä nuorten talviolympialaisissa 2012 kultaa superalppiyhdistetyssä. Nuorten MM-kilpailuissa 2013 hän voitti kultaa pujottelussa. Alppihiihdon maailmancupissa Fjällström kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin pujottelussa lokakuussa 2012. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran 16. maaliskuuta 2013 käydyssä Lenzerheiden pujottelussa, jossa hän sijoittui 17:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa sijalle 13 Lienzin pujottelussa joulukuussa 2013.
Tuomas Hyrsky
Tuomas Hyrsky on suomalainen kultaseppämestari, heraldikko, kunniamerkkiasiantuntija ja partioheraldikko. Hän on Suomen heraldisen seuran jäsen ja nykyinen Suomen Kansallisasrkiston heraldisen lautakunnan ensimmäisenä varapuheenjohtaja. Hän valmisti Suomen kruunun näköiskopion Bucklanin luonnosten pohjalta vuonna 2018.
Napoleon Orda
Napoleon Orda (, ; 11. helmikuuta 1807 – 26. huhtikuuta 1883 Varsova) oli merkittävä valkovenäläinen, puolalaiseen aatelistaustaiseen insinööriperheeseen syntynyt kuvataiteilija, pianisti ja säveltäjä. Napoleon Orda tunnetaan nykyisin hänen lukuisista 1800-luvun puolivälin jälkeen tekemistään aiemman Puola-Liettuan eli nykyisen Valko-Venäjän, Puolan, Liettuan ja Ukrainan luoteisosien kaupunkeja, linnoja, kartanoita ja maisemia koskevista litografioistaan ja akvarelleistaan. alt=|pienoiskuva|Napoleon Orda Napoleon Orda syntyi helmikuussa 1807 Pinskin piirin Varatsevitšyn kylässä, Minskin alueella Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ivanavan hallintopiirissä Valko-Venäjän Brestin alueella. Hän aloitti 1823 fysiikan ja matematiikan opinnot Vilnan yliopistossa. Hän liittyi kiellettyyn opiskelijajärjestöön, jossa toimimisen tuloksena hänet vuonna 1827 erotettiin yliopistosta ja hän joutui 15 kuukaudeksi vankilaan. Vuosina 1830–1831 hän osallistui tsaarinvaltaa aiemman Puola-Liettuan alueella vastustaneeseen marraskuun kansannousuun; tämän seurauksena hänen kotitalonsa takavarikoitiin ja hänet – Siperian vaihtoehtona – karkotettiin pois Venäjältä.
thumb|Hrodnaa [[Niemen-joen toiselta puolelta katsottuna]] thumb|Valkovenäläinen postimerkki taiteilijan kunniaksi Hän asui tämän jälkeen monissa maissa, muun muassa Itävallassa, Italiassa ja Sveitsissä. Vuonna 1833 hän sai emigrantin aseman Ranskasta ja asettautui Pariisiin. Hän tutustui moniin aikakauden johtaviin taiteilijoihin ja alkoi keskittyä musiikkiin ja kuvataiteen harrastamiseen. Hän esiintyi muun muassa yhdessä Frédéric Chopinin kanssa Pariisin juhlissa ja Adam Mickiewiczin runoimprovisaatioiden säestäjänä pianolla. Hän sai opetusta säveltämiseen esimerkiksi Franz Lisztiltä. Vuodesta 1847 lähtien hän oli Pariisin italialaisen oopperan johtaja ja sävelsi sekä opetti musiikkia itsekin. Kuvataiteita Napoleon Orda opiskeli maisema-arkkitehtuurin taiturin Pierre Girardin ohjauksessa. Ordan ensimmäiset piirrokset julkaistiin Ranskan ja Reininmaan matkan 1840–1842 jälkeen. Vuosina 1842–1844 oli Espanjan, Portugalin ja Algerian kuvien vuoro.
Muutama vuosi keisari Aleksanteri II:n poliittisten pakolaisten armahtamisen (1856) jälkeen Orda muutti perheineen takaisin synnyinseudulleen, josta hän vuokrasi entisen kotitalonsa. Vuosina 1862–1863 perhe asui jonkin aikaa Hrodnassa.
Edwin Starr
Edwin Starr (21. tammikuuta 1942 – 2. huhtikuuta 2003) oli yhdysvaltalainen soul-laulaja. Hän kuoli sydänkohtaukseen 2. huhtikuuta 2003. Hänen tunnetuin kappaleensa oli "War", joka levytettiin vuonna 1970.
Seiko Epson
Seiko Epson Corporation, lyhemmin Epson on japanilainen elektroniikkavalmistaja, joka kuuluu Seiko Group -yhtymään. Epsonin tuotteisiin kuuluvat muun muassa tulostimet, projektorit sekä nestekidenäytöt.
Historia
Epsonin toiminta alkoi 1960-luvulla nimellä Shinshu Seiki Co. joka toimitti varaosia Seikon rannekelloihin. Seiko Group valmisti ajanottolaitteita vuoden 1964 kesäolympialaisiin joka mahdollisti Shinshu Seikin siirtymisen elektronisten tulostimien kehittämisen. Vuonna 1968 Shinshu Seiki lanseerasi EP-101-tulostimen. Nimeä Epson aloitettiin käyttämään tulostimien niminä vuodesta 1975 lähtien.
Vuonna 1985 Suwa Seikosha Co., Ltd. ja Epson Corporation yhdistyivät muotoon Seiko Epson Corporation.
Tuotteet
Yhtiö valmistaa kuluttaja- ja yritystuotteiden lisäksi komponentteja ja järjestelmiä myös teollisuudelle, kuten esimerkiksi kassajärjestelmät, robotit sekä teollisuuden komponentit.
Yhtiö on valmistanut muun muassa NEC PC-9801 -yhteensopivia tietokoneita.
pienoiskuva|HX-20 Epson HX-20 on sanottu olleen ensimmäinen varsinainen "sylitietokone".
Epson QX-10 oli yhtiön valmistama mikrotietokone.
Strömstadin rauhan rajakivet
Strömstadin rauhan rajakivet eli Kuninkaankivet ovat Utsjoella Tenojoen rannassa sijaitsevat kolme vanhaa rajamerkkiä.
Kivet muodostavat yhden Museoviraston määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Abung
Abung on Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Sillä on noin 700 000 puhujaa pääosin Sumatran saarella. Kielellä on ainakin kolme murretta.
MagiCAD
MagiCAD on suomalainen MAgiCAD Groupin kehittämä CAD-ohjelmisto talotekniseen suunnitteluun.
thumb|MagiCAD Piping.
Yritys
MagiCAD Groupin palveluihin kuuluvat tuotemallinnuspalvelut sekä asiakaskohtainen ohjelmistokehitys.
Ohjelma
Ensimmäinen MagiCAD lanseerattiin markkinoille vuonna 1998. MagiCAD sai Bostonissa 12. maaliskuuta 2007 IFC2x3 -sertifikaatin.
Talotekniikan tuotteiden tuotemallinnus tapahtuu omilla Qmodel- ja Qbase-teknologioilla. Tuotemalli sisältää tuotteen 3D-geometrian luomiseen liittyvän datan sekä valmistajan ilmoittaman teknisen datan. MagiCADin sisään rakennettu Qmodel-engine generoi MagiCAD-käyttäjän tarpeisiin luonnollisen näköisen ja oikeaa teknistä dataa sisältävän objektin. Näin lopputuloksena syntyvä järjestelmäsuunnitelma on mitoitettu ja piirretty oikein.
Harri Rantanen (taiteilija)
Harri Rantanen (s. 27. joulukuuta 1954 Tampere) on suomalainen heraldikko.
Työhistoria
Hän on suunnitellut muun muassa presidenttien Martti Ahtisaaren ja Tarja Halosen vaakunat. Hätäkeskuslaitoksen vaakuna, virka-asematunnukset  ja Pelastustoimen viranomaistunnukset ovat myös hänen tekemiään. Mitaleista mainittakoon Suomen Olympiakomitean ansioristi, -ansiomitali , Ilmavoimien kiltaliiton ansioristi ja -mitali , Pro Pirkanmaa mitali , Pelastajatutkintomerkki , Puolustusvoimien Kansainvälisen Keskuksen mitalisarjan , sekä Suomen partiolaisten tunnuksia Hän on toiminut usean vuoden ajan sijaistuntiopettajana eri oppilaitoksissa, aiheena heraldiikka.
Hän on pitänyt useita taidenäyttelyitä kotimaassa sekä ulkomailla.
Hän on Suomen Heraldisen Seuran hallituksen jäsen ja tominut aikaisemmin seuran vaakunarekisterin hoitajana.
Rotusyrjintä
Rotusyrjintä tarkoittaa rotuun tai sen kaltaiseen ominaisuuteen perustuvaa syrjintää. Kielitoimiston sanakirja pitää käsitteitä rasismi ja rotusyrjintä samaa tarkoittavina.
YK:n rotusyrjinnän vastainen sopimus
Yhdistyneiden kansakuntien kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskevan yleissopimuksen mukaan rotusyrjintä tarkoittaa:
Yleissopimus ei koske kansalaisten ja ei-kansalaisten välillä tehtyä erottelua eikä tiettyjä erityistoimenpiteitä sitä tarvitseville rodullisille tai etnisille ryhmille.
Yleissopimus tehtiin 21. joulukuuta 1965. Suomen eduskunta hyväksyi 16. kesäkuuta 1970 sopimuksen ne määräykset, jotka vaativat eduskunnan suostumuksen.
YK:n yleiskokous on julistanut 21. maaliskuuta kansainväliseksi päiväksi rotusyrjinnän poistamiseksi.
Tyson Spink
Tyson Alexander Spink (s. 31. joulukuuta 1992 Williamstown, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Spinkin joukkuetoverina Wild Wingsissa pelaa myös hänen identtinen kaksoisveljensä Tylor, jonka kanssa hän on pelannut yhdessä lähes koko uransa ajan.
Seuraura
Spink pelasi kaudella 2008–2009 EOJHL-junioriliigan Char-Lan Rebelsissa, kun Cornwall Colts varasi hänet koko CJHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana vuonna 2009. Spink siirtyi joukkueeseen jo samalla kaudella. Kaudella 2009–2010 hän oli tehoilla 23+46=69 Coltsin toiseksi paras pistemies Jacob Laliberten jälkeen, kuten myös kaudella 2010–2011 tehoilla 37+61=98, joilla Spink sijoittui koko CHL 1:n pistepörssissä viidenneksi. Hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2011–2012 Spink oli tehoilla 35+46=81 Coltsin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Mike Borkowskin jälkeen. Hän jakoi koko CCHL:n maalipörssin viidennen sijan Nepean Raidersin Ken Neilin kanssa ja sijoittui pistepörssissä seitsemänneksi. Spink valittiin sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Lokakuussa 2016 Spinkin veljekset tekivät Toledo Walleyen kanssa jatkosopimukset. Tyson oli tehoilla 33+42=75 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko ECHL:n maalipörssin kahdeksannen sijan Allen Americansin Chad Costellon kanssa. Pudotuspeleissä Spink jakoi Walleyen sisäisen pistepörssin voiton Kyle Bonisin kanssa tehoilla 7+11=18. Hänet palkittiin kauden päätteeksi ECHL:n vuoden tulokkaana John A. Daley Trophylla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Kesäkuussa 2017 Spinkin veljekset siirtyivät try-outille Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon. Elokuussa he saivat kaksivuotiset jatkosopimukset. Tysonin ensimmäinen pääsarjakausi 2017–2018 toi hänelle 52 runkosarjaottelussa tehot 10+8=18. Kaudella 2018–2019 Spink pelasi loukkaantumisen vuoksi runkosarjassa vain 29 ottelua. Hän haki kauden aikana pelituntumaa myös Örebron J20-junioreista yli-ikäisenä joulukuussa 2018. Spinkin kausi jäi myös pisteiden valossa vaisuksi, sillä hän teki SHL:n runkosarjassa vain kaksi maalia.
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto on Kauhajoen kaupungissa ja Karvian kunnassa, Etelä-Pohjanmaan ja Satakunnan maakunnissa sijaitseva kansallispuisto.
Tyson Spink
Seuraura
Kaudeksi 2019–2020 Spinkin veljekset siirtyivät vuoden mittaisilla sopimuksilla SM-liigajoukkue Porin Ässiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 16+19=35. Kaudeksi 2020–2021 veljekset siirtyivät vuoden mittaisilla sopimuksella Saksan DEL-liigan Schwenninger Wild Wingsiin.
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Sen pinta-ala on ja kansallispuisto on perustettu vuonna 1982. Puisto muodostuu hajallaan olevista suoalueista, joista suurin on 1 630 hehtaarin kokoinen Kauhaneva. Toinen suuri alue sijoittuu Pohjankankaan harjujaksolle. Kansallispuistoon saatiin maisemallisesti merkittävä lisä, kun Katikankanjoni liitettiin osaksi kansallispuistoa 2010-luvulla. Kansallispuisto soveltuu päiväretkikohteeksi, ja sitä hoitaa Metsähallitus.
Tyson Spink
Maajoukkueura
Spink edusti Canada Eastin joukkuetta World Junior A Challengessa vuosina 2010 ja 2011, joista molemmat turnaukset päättyivät hopeaan.
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Vuonna 2004 kansallispuisto sisällytettiin Ramsarin sopimuksen piiriin, johon kuuluu maailman arvokkaimpia kosteikkoja. Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto on lisäksi Natura 2000 -verkoston piirissä.
Maantiede ja sijainti
vasen|pienoiskuva|upright|Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuiston kartta.
Kauhanevan–Pohjankankaan alue on osa Suomenselän vedenjakajaseudun lounaisosaa. Kansallispuistossa sijaitseva Kauhaneva-niminen suoalue kuuluu pääasiassa Kyrönjoen vesistöalueeseen. Suoalueen suurimmalla lammella, Kauhalammilla on muodostumassa Viljo Tolvasen vuonna 1917 tekemän väitöskirjan mukaan toinen lasku Karvianjoen vesistöön Pohjankankaan läpi. Sittemmin lammesta on kaivettu oja Kauhaluomaan Kauhasillan kohdalta ja näin nopeutettu kehitystä. Kauhaluoman lisäksi Kauhalammin ja sen lähellä sijaitsevien allikoiden vedet laskevat myös Aunesluoman kautta Karvianjokeen. Karvianjoen ja Kyrönjoen vesistöalueiden raja kulkee Kampinkeidas- ja Kivijärvenneva-nimisten suoalueiden halki. Kampinkeitaalla sijaitsevat Kakkurinlammet ovat alun perin kuuluneet Karvianjoen vesistöön, mutta nykyisin jotkin lampia sivuavista ojista kuuluvat Kyrönjoen vesistöalueeseen.
Suomenselän vedenjakajaseudun lounaisosalle tavallisia ovat suuret keidassuot sekä karut ja kuivat mäntymetsät. Alueen maaperästä suurin osa on turvetta. Kallioperä puolestaan muodostuu porfyyrisestä graniitista, ja se on osa Keski-Suomen syväkivialuetta. Kauhaneva on Etelä-Pohjanmaan maakunnan laajin keidassuoalue. Kauhanevan pohjoispuolella sijaitsee vaikeakulkuinen ja vetinen Kampinkeidas-niminen keidassuo. Kampinkeitaan luoteispuolella sijaitsee pienikokoinen soistunut Kivijärvi-niminen lampi.
Kauhaneva on pohjoisosastaan 170–177 metriä merenpinnan yläpuolella. Suoalueen etelä- ja länsiosat ovat puolestaan suunnilleen 160 metrin korkeudessa merenpinnasta. Korkeuseroa eteläreunasta pohjoisreunaan kertyy siis noin 15 metriä. Pohjois–eteläsuunnassa Kauhanevan suurin pituus on miltei yhdeksän kilometriä ja leveys noin viisi kilometriä.
Kansallispuiston länsiosassa sijaitsevasta lähteestä saa alkunsa Kyrönjoen vesistöalueeseen kuuluva Katikanluoma, joka on alajuoksullaan uurtanut hienohiekkakerroksiin Katikankanjonin. Kauhanevan eteläosasta saa alkunsa myös Aunesluoma.
Länsi-Suomen harjujaksoon lukeutuva, jääkauden muodostama moreenimuodostuma Pohjankangas alkaa Hämeenkankaana ja vaihtuu Pohjankankaaksi pohjoisen suuntaan käännyttyään. Pohjankangas jatkuu Etelä-Pohjanmaan rajaseudulle saakka. Pohjankankaan ympäristössä on rehevän kasvillisuuden, lähdelettojen ja korpipuskien ympäröimiä lähteitä.
Soistuminen
Kansallispuistossa sijaitsevan Kauhanevan soistuminen alkoi suuren metsäpalon seurauksena sitten, jolloin alueella vallitsi kostea atlanttinen kausi. Toisen lähteen mukaan soistuminen alkoi 9 000 vuotta sitten. Kauhanevan laajeneminen jatkuu yhä.
Kauhaneva on muodostunut Pohjankankaan ja Nummikankaan länsipuolella sijaitsevaan altaaseen, jonka pohjalle on kerääntynyt rantasedimenttejä. Altaassa sijaitsi aikoinaan matala vesistö, joka väistyi Kauhanevan keskiosien tieltä. Suon pohjasta on löydetty ohut liejukerros, jossa on säilynyt paljon osmankäämien ja järvikortteen jäännöksiä. Lisäksi on saatu selville, että muinaisessa matalassa vesistössä kasvoi hetekuirisammalta ja lettolierosammalta. Molemmat kuuluvat rehevien järvien rantojen kasveihin. Kauhaneva muodostui nopeasti. Aluksi se oli rehevä rimpineva, josta vähitellen tuli saraneva. Suunnilleen kolmen metrin syvyydessä turpeessa on havaittavissa muutos, jossa karuille soille tyypillisten lajien lukumäärä alueella kasvoi. Vastaavasti 2,5 metrin syvyydestä on huomattu, että aapasoiden lajit hävisivät kokonaan. Esimerkkejä hävinneistä lajeista ovat pullosara ja raate. Tämä tapahtui arviolta 5 000 vuotta sitten. Samoihin aikoihin Kauhaneva saavutti keidassuovaiheen. Kauhanevalla on kasvanut koko sen keidassuovaiheen ajan kalvakkarahkasammalta, joka on joissain lähteissä mainittu aapasoiden lajiksi.
Kasvillisuus
pienoiskuva|vasen|Kauhanevaa luontotornista keväällä nähtynä. pienoiskuva|Suolampia kansallispuistossa kevätaikaan. Kauhanevan–Pohjankankaan yleisin metsätyyppi on kanervatyypin kuiva kangas. Kauhanevalla on rajattavissa kymmenen erillistä keidassuota sekä neljä aapasuota. Kaikkiaan Kauhanevalla on suomalaisen suotyyppiluokituksen mukaisesti laskettuna ainutlaatuiset 45 erilaista suotyyppiä. Kauhaneva ja Kampinkeidas yhdessä muodostavat suoalueen, joka on kansainvälisestikin merkittävä. Keidassoiden keskusta on tavallisesti joitain metrejä reuna-alueitaan ylempänä ja keskusta-alueen ravinne- ja vesitalous on täysin sadeveden varassa eli alueet ovat ombrotrofisia. Nämä keskiosat ovatkin juuri sadeveden ansiosta karuja kasvillisuudeltaan. Keidassuot ovat irronneet kivennäismaasta, kun turve on kasvanut.
Keidassoilla on märkiä ja upottavia painumia eli kuljuja, avovetisiä allikoita ja kuivia mättäitä eli kermejä. Kauhanevan alueella on sadoittain avovesiallikoita, joissa on kirkas vesi. Suolla on kaikkiaan kolme keidaskeskusta. Kauhanevan keitaat ovat nevan ympäröimät. Kauhaneva muuttuu etelään päin mentäessä suureksi aapamaiseksi avosuoksi, joka on keidassuota ravinteikkaampi, sillä se saa keväisin tapahtuvien tulvien seurauksena ravinteita läheisiltä kivennäismailta virtaavista pohja- ja pintavesistä. Kauhanevan alueella sijaitsi vuonna 1999 myös 0,1 hehtaaria myös lettoa. Kauhaneva on näin ollen yksi Kauhajoen kolmesta alueesta, joilla on yhä tätä suotyyppiä. pienoiskuva|Suota Kauhalammin pohjoisrannalla. Kauhalammi näkyy taustalla.
Kauhanevan reunamilla on suuria, pääasiassa minerotrofisia räme- ja neva-alueita, joiden vesitalous riippuu Kauhanevan eteläosan tavoin myös kivennäismailta virtaavista pohja- ja pintavesistä. Esimerkiksi Kauhanevan pohjoispuolella sijaitsevan Nummikankaan länsipuolella pohjavesi tihkuu maanpinnalle turpeen ja hiekan alta. Tästä seuraa alueen hyvin ainutlaatuinen suokasvillisuus. Tällä Kauhanevan pohjoispuolella maa viettää kohti etelää, minkä ansiosta vesi pääsee virtaamaan voimakkaammin. Kauhanevan eteläpuolella sijaitsevan suuren avosuon vesitalous on luultavasti tihkuvien pohjavesien varassa. Tämän alueen läpi virtaa lisäksi Nummikankaan länsipuolen räme- ja neva-alueilla purkautuvia pohjavesiä.
Kauhanevan letolla kasvaa esimerkiksi kaarlenvaltikkaa, joka on harvinaistunut entisen Oulun läänin eteläpuolella. Yhteensä Kauhanevalta on löydetty putkilokasvilajia, kuten harvinaistuneet ja alueellisesti jopa uhanalaiset rimpivihvilä ja ruskopiirtoheinä. Lajeista suon kasvistoon kuuluvia. Lehtisammalia on löydetty lajia, joista  rahkasammalia. Sammalista merkittävin on maailmanlaajuisesti harvinainen nummirahkasammal. Laji suosii merellistä ilmastoa. Suomessa nummirahkasammalen runsain esiintymisalue on juuri Kauhaneva. Kauhanevan kermien lajistoon lukeutuvat esimerkiksi vaivaiskoivu, mänty, kanerva, variksenmarja ja suopursu. Kermien pohjakerroksessa kasvaa ruskorahkasammalta sekä jäkälää. Alueen kuljut ovat vetisiä ja kooltaan suuria. Kuljuissa kasvaa esimerkiksi silmäkerahkasammalta, kuljurahkasammalta, mutasaraa sekä leväkköä. Kauhanevalta löytyy myös roudan, jäätymisen ja suokaasujen purkausten aiheuttamia niin kutsuttuja ruoppakuljuja, joissa ei ole juurikaan kasvillisuutta. Lämpiminä kesinä ruoppakuljujen pinta kuivaa, minkä jälkeen se alkaa halkeilla. Valkopiirtoheinä leviää toisinaan ruoppakuljujen päälle. Kauhanevalla kasvaa lisäksi muun muassa suomenlummetta, pohjanpalpakkoa, pohjannurmikkaa, äimäsaraa, liereäsaraa, lähdesaraa ja konnanliekoa.
Pohjankankaan metsät ovat kuivia ja karuja kangasmetsiä, joissa kasvaa mäntyä. Metsien pohjakerroksen tyypillisiä lajeja ovat seinäsammal ja poronjäkälät. Pohjankankaalla kasvaa lisäksi muun muassa sianpuolukkaa ja kanervaa.
Linnusto ja muu eläimistö
pienoiskuva|[[Telkkä|Telkkiä Kauhalammilla toukokuun alussa.]]
Punajalkaviklo saapui Kauhajoen keidassoille 1970-luvulla, ja nykyisin joitakin pareja elää muun muassa Kauhanevan ja Kampinkeitaan alueilla. Myös mustaviklo ilmeisesti pesi Kauhanevalla 1970-luvulla, mutta laji ei kuitenkaan vakiintunut alueen pesimälinnustoon. Kuovin ohella Kauhanevalla on 1970-luvulta lähtien pesinyt pikkukuovi. Kauhanevan–Punttukeitaan alueella tavattiin 1990-luvun lopulla pesimässä yli 15 kurkiparia. Kurki kuuluu nykyisinkin alueen linnustoon. Kansallispuiston aiemmin vahva suokukkokanta on vähentynyt voimakkaasti lajin yleisen tilanteen mukaisesti. Taivaanvuohia Kauhanevalla pesii vuosittain joitakin pareja, samoin kuin liroja.
Kiuru pesi Kauhanevalla vielä 1970-luvulla, mutta nykyisin laji on kadonnut alueelta. Reheville järville tyypillinen pikkulokki saapui pesimään Kauhanevalle ensimmäisen kerran 1980-luvun alkupuolella ja nykyisin se on levinnyt muillekin soille. Pesiviä harmaalokkeja Kauhanevalla oli ainakin 1990-luvun lopulla 60–80 vuosittain. Kanta on pysynyt melko tasaisena vuosikaudet. Lisäksi ainakin 1990-luvun lopulla suolla pesi kalalokkeja ja pieni naurulokkien yhdyskunta. Aiemmin suon linnustoon kuulunut merilokki on kadonnut pesimälajistosta. Kauhanevalla on tavattu pesimässä jopa variksia, vaikka ne pesivät soilla vain harvoin.
Muita kansallispuiston linnustoon kuuluvia lajeja ovat esimerkiksi jänkäsirriäinen, leppälintu, töyhtöhyyppä, västäräkki, keltavästäräkki, kapustarinta, mustapyrstökuiri, niittykirvinen ja kaakkuri. Pohjankankaalla tyypillisiä pesimälajeja ovat karuilla kankailla viihtyvät leppälintu, kulorastas, käki sekä monet yleiset metsälinnut kuten tiaiset, kirjosiepot ja metsäkirviset. Kesäöisin liikkeellä oleva kehrääjä keskeinen osa kankaiden tunnelmaa. Laji on kansallispuistossa esiintymisalueensa pohjoisrajoillaan.
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistossa tavataan hirviä, ja hirvenajo on kansallispuistossa sallittua Metsähallituksen luvalla. Natura-selvityksen mukaan alueella eläviä suojeltuja nisäkkäitä ovat euroopanmajava, karhu, liito-orava, metsäjänis, saukko ja susi sekä ahma.
Historia
pienoiskuva|Kauhaneva kuvattuna suomalaiseen vuonna 1981 julkaistuun postimerkkiin. Merkin on suunnitellut Pirkko Vahtero. Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuiston läpi kulkee Kyrönkankaan kesätie, joka on tunnettu keskiajalta lähtien. Kesätietä pitkin ovat kulkeneet esimerkiksi Kankaanpään seudulta Kauhajoelle tulleet eränkävijät. Talviaikaan käytössä oli Kyrönkankaan talvitie, joka kulki Jalasjärven kautta Kyrönjoelle saakka.
Ruotsin kuningas Kustaa Vaasan sihteeri Jaakko Teitti teki vuosina 1555–1556 valitusluettelon, johon kuuluvassa Suomen yleisten teiden ja kulkureittien luettelossa on maininta "Kyröskankaan tiestä". Luettelo mainitsee tien kulkeneen Pohjankangasta pitkin Hämeestä Korsholmaan eli nykyiseen Mustasaareen. Tiestä tuli maantie sekä merkittävä kauppa- ja postireitti 1600-luvulla. Kyrönkankaan kesätie on nykyisin Tiehallinnon virallinen museotie.
Kauhanevan reuna-alueita ojitettiin jonkin verran 1960- ja 1970-luvuilla. Myös suurten nälkävuosien aikana eli vuosina 1866–1868 Kauhanevalla kaivettiin ojaa. Nykyisin ojia tukitaan soiden ennallistamiseksi. Joissain paikoissa tukkimisen ovat tehneet hankalaksi ojien pohjista löytyneet hiekkadyynit, joiden kautta vesi on paennut alueelta. Myös ojituksen seurauksena kasvaneet puut kaadetaan. Näin Kauhanevaa yritetään saada takaisin luonnontilaan, ja sen vedenpintaa alkuperäiseen korkeuteen. Osa suon alkuperäisestä kasvillisuudesta on hävinnyt ja sen toivotaankin palaavan ennallistamistoimilla. Valtion liikelaitos Metsähallitus rauhoitti osan Kauhanevasta aarnialueeksi 1960-luvun lopulla, toisen lähteen mukaan 1970-luvulla, ja alkoi ostaa maata alueelta tulevaa kansallispuistoa varten. Näiden toimien ansiosta Kauhaneva säästyi suurimmaksi osaksi ojituksilta. Metsähallituksen omistamista maista perustettiin vuonna 1982 kansallispuisto Suomen valtioneuvoston vuonna 1978 tekemän päätöksen mukaisesti.
Läheltä Kauhanevaa, Nummikankaalta, suunniteltiin 1900-luvun loppupuolella pohjavedenottoa. Koepumppausten perusteella arvioitiin pohjaveden pinnan alenevan noin puolella metrillä kuivien kausien aikana. Kauhanevalla on alueita, jotka tihkuva pohjavesi on soistuttanut. Näillä alueilla pohjaveden alenemisella olisi ollut haitallisia vaikutuksia Kauhanevan suokasvillisuudelle. Uhkana oli kuivumisen leviäminen myös muualle Kauhanevan minerotrofisille nevoille. Näin nevoista olisi tullut melko kuivia saranevoja. Kauhanevan reunamilla, missä on vain ohut turvekerros, puusto olisi saattanut lisääntyä.
Kansallispuisto kuuluu alueeseen, josta jätettiin vuonna 2018 Unescon Geopark-hakemus. Siihen kuuluu myös Lauhanvuoren kansallispuisto. Alueella vieraili kesällä 2019 Unescon arvioijat, ja päätökset asemasta tehdään vuonna 2020.
Harrastusmahdollisuudet
pienoiskuva|Pitkospuut Kauhanevalla. Oikealla puolella Kauhalammin läntisiä reunoja. pienoiskuva|vasen|upright|Kauhalammin pohjoispuolella sijaitseva luontotorni. Kauhalammin pohjoispuolella, Nummikankaan laidalla, sijaitsee luontotorni, josta on mahdollista tarkkailla lintuja. Puiston alueella on ainoastaan Kauhalammista sallittua kalastaa ja sielläkin vain pilkillä ja mato-ongella. Kauhalammin rannassa sijaitsee laituri, jolta voi mennä uimaan. Viralliset uimarannat kansallispuistosta puuttuvat. Marjastus on sallittua kaikkialla puistossa rajoitusosat pois lukien. Näissä rajoitusosissa ei myöskään saa liikkua 1. huhtikuuta – 15. syyskuuta, jolloin linnut pesivät. Talvisin puiston alueella voi hiihtää, mutta alueella ei ole ylläpidettyjä latuja.
Reitit
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistossa kulkee kaksi rengasreittiä. Toinen niistä on Kauhalammin luontopolku, jolla on mittaa noin viisi kilometriä. Reitille pääsee Salomaan ja Nummikankaan pysäköintialueilta. Talvella pysäköintialueille vievä tie aurataan vain hiihtoloman aikana. Kauhalammin luontotorni sijaitsee reitin varrella. Reitti on merkitty viitoin risteyksissä.
Toinen rengasreiteistä on Katinkankierros, jonne lähdetään Katinkanjonin pysäköintialueelta. Reitin varrella on kolmen tuulen laki sekä laavu.
Valtakunnallinen pyöräilyreitti numero kansallispuiston läpi Kyrönkankaan kesätietä pitkin. Pyöräilyreitti numero 47 johtaa puolestaan läheiseen, Isojoen ja Kauhajoen rajalla sijaitsevaan Lauhanvuoren kansallispuistoon. Karvian Kanttissa reitti numero 47 yhdistyy reittiin Pyöräilyreitit tunnistaa ruskeista Tielaitoksen kylteistä.
Palvelut
Kansallispuistossa on kaksi tulentekopaikkaa: toinen Salomaan telttailualueella ja toinen Kauhalammin luontotornin läheisyydessä. Kummallakin tulentekopaikalla on kaivo ja kuivakäymälät. Kansallispuiston alueella ei ole jäteastioita, joten retkeilijöiden on vietävä pääosa jätteistä pois puistosta. Maatuvat jätteet voi kuitenkin laittaa käymälän tai kompostoriin ja puhdasta paperia tai pahvia voi käyttä sytykkeenä.
Liikuntaesteisille ei ole kansallispuistossa palveluita, eikä pitkospuupolku kapeutensa vuoksi sovellu heille. Sen sijaan Kyrönkankaan kesätiellä on lankkupolku, jolla on helppo kulkea pyörätuolilla.
Kävijät
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto oli vuonna 2019 kävijämäärältään Suomen neljänneksi pienin kansallispuisto. Siellä kävi tuolloin 14 200 vierailijaa. Vuosina 2012–2013 tehdyn kävijätutkimuksen perusteella kansallispuisto on erityisesti päiväkäyntikohde, mutta siellä käy ihmisiä myös kauempaa. Kauempaa tulleet yöpyvät yleensä puistossa tai sen lähialueilla. Kävijöiden suosituin kohde on Kauhalammin pitkospuupolku lampineen ja uimalaitureinen. Kansallispuistoon tullaan kävelemään, katselemaan maisemia, retkeilemään sekä tarkkailemaan luontoa ja nauttimaan siitä. Puisto on erityisesti kesäkohde, sillä talvisin teitä ei aurata säännöllisesti eikä puistossa ole ylläpidettäviä latuja. Keväthangilla tullaan kuitenkin jonkun verran hiihtelemään ja kävelemään lumikengillä.
pienoiskuva|Kauhanevaa kevätaikaan.
Kulkuyhteydet
Julkisilla kulkuneuvoilla eli linja-autoilla pääsee Karviaan Porista ja Tampereelta. Matkaa Salomaan pysäköintialueelle Karviasta kertyy 12 kilometriä.
Virpi Niemelä
pienoiskuva|Virpi Niemelä Virpi Niemelä (26. joulukuuta 1936 Helsinki – 18. joulukuuta 2006) oli suomalaissyntyinen, Argentiinassa uransa luonut tähtitieteilijä. Hän oli La Platan yliopiston tähtitieteen professori ja sai eläkkeelle jäätyään vuonna 2005 myös Argentiinassa arvostetun emeritusprofessorin arvon.
Niemelä kutsuttiin vuonna 2006 brittiläisen Royal Astronomical Societyn (RAS) kunniajäseneksi, ja samana vuonna asteroidi 5289 Niemela (1990 KG2) nimettiin hänen mukaansa.
Kanta-Loimaan kirkko
Kanta-Loimaan kirkko on Loimaan Hirvikoskella sijaitseva Loimaan seurakunnan pääkirkko. Korkea kirkko on näkyvä maamerkki alavan maaseudun keskellä. Kirkon nimi on peräisin vuosina 1931–2005 Loimaan kunnan, aiemmalta nimeltään Loimaan maalaiskunnan alueella toimineelta Kanta-Loimaan seurakunnalta. Tiilestä muurattu kirkko on seurakunnan kolmas kirkko, kaksi aikaisempaa olivat puukirkkoja Oripäähän johtavan tien varressa.
Nykyinen kirkko
thumb|left|Näkymä pääovelta alttarille. Loimaan vuonna 1751 valmistunut puukirkko kävi ahtaaksi ja vuonna 1813 virkaan astunut kirkkoherra Isak Hoeckert teki aloitteen uuden kirkon rakentamiseksi, perusteluna tilavamman kirkon tarve. Vanhan puukirkon paikalle ei suurempaa kirkkoa olisi mahtunut, joten useista paikoista käydyn keskustelun jälkeen päätettiin kirkko rakentaa pappilan lähettyvillä sijaitsevalle kalliotasanteelle. Alue on pakanallisena aikana ollut seudun asukkaiden kulttipaikka, josta todistavat kallioon hakatut uhrikuopat.
Kirkon ensimmäiset piirustukset laati arkkitehti Charles Bassi vuonna 1824, tuolloin yksinkertaiseen uusklassiseen tyyliin. Rakennusmateriaali oli suunnitelmien mukaan harmaakivi, jonka louhinta aloitettiinkin lähialueen kallioista. Rakennustyön aloittaminen kuitenkin viivästyi, ja lopulta rakennusmateriaaliksi vaihtui savitiili. Viivästyksistä johtuen myös alkuperäisiin piirustuksiin tuli muutoksia. Muutokset laati arkkitehti Carl Ludvig Engel. Erimielisyyksien vuoksi rakennustyöt viivästyivät vielä lisää, mutta lopulta kirkko valmistui heinäkuussa 1837 ja arkkipiispa Erik Gabriel Melartin vihki sen käyttöön saman vuoden elokuussa.
Vuoden 1888 elokuussa kirkon tornin huippuun iskenyt salama sytytti tulipalon, joka levisi puisia kattorakenteita myöten kirkkosaliin saakka. Palontorjuntaan ei ollut keinoja, mutta paikalle kokoontunut väki sai irtaimistoa kannettua turvaan, muun muassa kynttiläkruunut ja alttaritaulun. Tiiliset seinät kestivät tulipalon, ja todettiin niiden kestävän uuden kirkon rakentamisen. Uuden kirkon suunnitteljaksi valittiin arkkitehti Josef Stenbäck, joka suunnitteli kirkon Bassin alkuperäisten piirustusten pohjalta.
Museovirasto on määritellyt Kanta-Loimaan kirkon ja pappilan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Loimaan kirkko kansanperinteessä
Loimaalaisen 1600-luvulla eläneen noidan ja ennustajan Prättäkitin kerrotaan ennustaneen kirkon palon 1888. Prättäkitin kerrotaan myös ennustaneen, että kirkko vielä joskus surmaa täytensä ihmisiä. Toistaiseksi näin ei kuitenkaan ole käynyt.