cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rinnat
Kulttuurihistoriaa
Suhtautuminen rintoihin on vaihdellut länsimaisessa kulttuurissa ihanteiden ja siveyskäsitteiden mukaan. Esihistoriallisena aikana rinta ja imetys edustivat pyhyyttä, elämää ja luontoa, ja tuolta ajalta tunnetaan isorintaisia naisia esittäviä ja hedelmällisyyttä edustavia veistoksia. Kreikkalaisissa veistoksissa näkyy paikallinen ”omenarintojen” kauneusihanne. Kreikkalaiset naiset kuitenkin yleensä peittivät rintansa. Kreikkalaisten tarujen amatsonit olivat soturinaisia, jotka leikkasivat toisen rintansa pois pystyäkseen käyttämään aseita paremmin. Raamatussa on kohtia, joissa naisen rintoja ylistetään, mutta samalla siinä kehotetaan naisia peittämään kehonsa muilta kuin aviomiehensä katseilta.
Keskiajan taiteessa rinnat olivat melko näkymättömissä. Imettävä Neitsyt Maria ilmestyi maalaustaiteeseen aiheeksi 1300-luvun alussa. Varhaisrenessanssin aikana ihailtiin pieniä ja pyöreitä rintoja. Renessanssin aikana naisten pukeutuminen vapautui ja he alkoivat korostaa rintojaan aikaisempaa rohkeammin kohottamalla niitä korseteilla tai liiveillä. Italialaiset kurtisaanit saattoivat kulkea rinnat lähes paljaina. Myös renessanssin taiteessa paljaita rintoja esiintyy runsaasti. Pieniä ja kiinteitä rintoja pidettiin yläluokkaisuuden merkkinä, suuria ja maitoa tuottavia alemman luokan merkkinä.
thumb|Paljaista rinnoista on Ranskassa tullut vallankumouksen symboli. [[Eugène Delacroix, Vapaus johtaa kansaa, 1830.]] Imetykseen ja kookkaisiin rintoihin alettiin suhtautua myönteisesti Alankomaissa 1600-luvulla, ja aihe yleistyi myös taiteessa. Naiset käyttivät Euroopassa 1700-luvulla rintoja korostavia korsetteja etenkin rokokoon aikaisessa Ranskan hovissa. Rintansa paljastaneesta naisesta tuli Ranskan vallankumouksen symboli, ja imettämisestä tehtiin maassa kansalaisvelvollisuus. Viktoriaanisessa Englannissa 1800-luvulla rinnat piilotettiin, vaikka miehille tarkoitettu rintoja esittelevä pornografinen kuvasto samaan aikaan yleistyikin.
Naisten asujen kaula-aukot ovat kautta historian vaihdelleet hyvin avonaisista korkealle napitettuihin sen mukaan, kuinka paljon rintojen muotoja on kulloinkin haluttu paljastaa. Rintaliivit keksittiin 1900-luvun taitteen aikoihin Euroopassa, ja 1930-luvulla rintaliiveistä oli kehitetty niin mukavat, että naiset omaksuivat ne laajasti käyttöön alusvaatteina. Sen jälkeen rintaliivien tuotekehitys on tuottanut erilaisia malleja ja toppauksia, joilla rinnat saadaan näyttämään kauniimmilta tai suuremmilta.
1900-luvulla rintavia naisia esittävät pin-up-kuvat yleistyivät, ja isorintaisista elokuvatähdistä tuli suosittuja. Toisaalta etenkin 1920-luvulla ja 1960-luvulla pienirintaisuus oli muotia. Rinnat politisoituivat 1960-luvulta alkaen, kun naisten vapautusliikkeen kannattajat polttivat rintaliivejään ja esiintyivät yläosattomissa uimarannoilla. 2000-luvulla paljasrintaisuutta on käyttänyt poliittisena keinona esimerkiksi ukrainalainen Femen-aktivistiryhmä.
Serbia kesäolympialaisissa 2020
Serbia osallistunee Tokion kesäolympialaisiin 2020.
Mitalistit
Ei mitalisteja
40px|Ammunta Ammunta
Serbia on varmistanut kuusi paikkaa viiteen eri ammuntakilpailuun.
40px|Koripallo Koripallo
Serbia oli naisten karsintaturnauksen A-lohkon toinen, joka takasi paikan olympialaisiin. Miehissä se on varmistanut paikan 3x3 turnaukseen
40px|Lentopallo Lentopallo
Serbia eteni naisten turnaukseen voitettuaan oman lohkonsa kansainvälisessä karsintaturnauksessa.
40px| Melonta
Serbia on varmistanut kolme paikkaa ratamelontaan.
40px|Paini Paini
Painiin Serbia on varmistanut neljä paikkaa, jotka kaikki on miesten kilpailuihin. Paikoista kolme on kreikkalais-roomalaiseen painiin ja yksi vapaapainiin.
40px|Pöytätennis Pöytätennis
Serbia varmisti paikan miesten nelinpeliin ITTF:n karsintaturnauksessa. Tämä takaa samalla kaksi paikkaa kaksinpeliin.
40px|Soutu Soutu
Serbialla on paikat miesten perämiehettömään kaksikkoon ja naisten yksikköön.
40px|Taekwondo Taekwondo
Serbialaiset taekwondoinit ovat varmistaneet kaksi paikkaa naisten kilpailuihin.
40px|Uinti Uinti
Neljä serbialaista uimaria on rikkonut olympialaisten A-rajan.
40px|Vesipallo Vesipallo
Serbia on varmistanut paikan miesten turnaukseen voitettuaan Vesipallon maailmanliigan vuonna 2019.
40px|Yleisurheilu Yleisurheilu
Yleisurheilussa serbialaiset urheilijat ovat rikkoneet kaksi tulosrajaa.
Akureyri
Akureyri on Denverin, Gimlin, Hafnarfjörðurin, Lahden, Murmanskin, Narsaqin, Randersin, Vágurin, Västeråsin ja Ålesundin ystävyyskaupunki.
Valkoinen persialainen
Historia
Tämä persialaisen muunnos on kehitetty 1500-luvun puhtaanvalkoisista angorakissoista Euroopassa. Useimmiten sanotaan, että persialaisen alkuperämaa on Persia, mutta tämä ei pidä paikkaansa kaikkien muunnosten kohdalla. Tämä muunnos on englantilainen muunnos, ja se esiteltiin 1903 Lontoossa. Rotu sai suuren suosion, ja on nykyäänkin suosittu varsinkin Yhdysvalloissa.
Köyhien Asialla
Köyhien Asialla oli suomalainen altruistinen ja kristillinen puolue, joka perustettiin yhdistyksenä vuonna 2000 ja merkittiin puoluerekisteriin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Puolue oli yksi Suomen pienimmistä, ja sillä oli vain yksi kaupunginvaltuutettu.
Valkoinen persialainen
Luonne
Valkoiset persialaiset ovat pikkutarkkoja kissoja, jotka pitävät hyvää huolta ulkonäöstään pesemällä ja sukimalla turkkiaan säännöllisesti. Ne ovat rauhallisia ja ystävällisiä ja sopivat parhaiten sisällä viihtyjien lemmikeiksi - siis täydellisiä salonkikissoja.
Köyhien Asialla
Köyhien Asialla poistettiin puoluerekisteristä toukokuussa 2007 sen jäätyä ilman paikkoja kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa. KA palasi puoluerekisteriin vuonna 2008. Kunnallisvaaleissa 2008 puolueen puheenjohtaja Terttu Savola valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Puolue poistettiin rekisteristä jälleen vuonna 2015.
Valkoinen persialainen
Muunnokset
Muunnokset erotellaan silmien värin perusteella: sinisilmäiset, oranssisilmäiset tai erivärisilmäiset. Sinisilmäiset valkoiset kissat ovat yleensä kuuroja, johtuen geeneettisistä taipumuksista. Jos silmät ovat eriväriset, sinisen silmän puoleinen korva on todennäköisesti kuuro.
Köyhien Asialla
Puheenjohtaja Terttu Savola keräsi tarvittavat 5 000 kannattajakorttia itse. Ennen omaa puoluettaan Savola vaikutti kristillisissä, perussuomalaisissa ja Remonttiryhmässä.
Vuoden 2008 kunnallisvaaliohjelmassa puolue kertoi pitävänsä arvojensa pohjana kristillistä maailmankatsomusta.
Eduskuntavaalit
Köyhien Asialla oli ensimmäistä kertaa mukana eduskuntavaaleissa 2003, jossa se asetti ehdokkaita vain Uudenmaan vaalipiirissä. Puolueen 26 ehdokkaan lista keräsi 0,3 prosenttia äänistä.
Vuoden 2007 vaaleissa KA:lla oli yhteensä 10 ehdokasta Helsingin, Lapin,  Oulun,  Pohjois-Savon ja Uudenmaan vaalipiireissä. Helsingissä ja Oulussa puolue oli vaaliliitossa kristillisdemokraattien kanssa. Lapissa vaaliliitto tehtiin Perussuomalaisten ja Itsenäisyyspuolueen kanssa, Pohjois-Savossa vain IPU:n kanssa.
Eduskuntavaaleissa 2011 KA:n kannatus laski ja se jäi puolueista pienimmäksi. Vaali-iltana puolueen puheenjohtaja Terttu Savola pidätettiin, kun hän yritti päästä sisään Yleisradion, MTV3:n ja STT:n järjestämään vaalitilaisuuteen, johon ei ollut kutsuttu eduskunnan ulkopuolisten puolueiden johtajia. Savola päästettiin putkasta alustavan ääntenlaskun päätyttyä.
Myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Köyhien asialla menestyi puoluelistoista heikoiten. Ääniä puolueelle kertyi 623 kappaletta, mikä oli puolet vähemmän kuin neljä vuotta aikaisemmin.
Eurovaalit
Europarlamenttivaaleissa 2004 Köyhien Asialla asetti täyden 20 ehdokkaan listan. Vaaliteemoina oli muun muassa liittovaltiokehityksen pysäyttäminen ja Tobinin veron käyttöönotto. Kesän 2009 eurovaaleihin puolue osallistui tunnuksella ”Köyhyys ei ole pandemia (tartuntatauti)”.
Kunnallisvaalit
Kunnallisvaaleissa 2004 Köyhien Asialla asetti yhteensä 11 ehdokasta Helsingissä, Suomussalmella ja Vantaalla. Puheenjohtaja Terttu Savola oli Espoon Sitoutumattomien listalla. Kukaan ehdokkaista ei päässyt läpi. Puoluetta ei päästetty Yleisradion vaaliohjelmiin, ja Köyhien asialla kanteli syrjinnästä oikeusasiamiehelle. Vaaleissa 2008 puolueella oli 18 ehdokasta kolmessa kunnassa. Savola valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Menestys johtui Perussuomalaisten kanssa solmitusta vaaliliitosta. Timo Soinin suuri suosio vei valtuustoon myös Savolan, vaikka KA:n oma ääniosuus oli vain 0,3 prosenttia. Vaaleissa 2012 puolueella oli 12 ehdokasta neljässä kunnassa. KA menetti ainoan valtuutettunsa.
Presidentinvaalit
Presidentinvaaleissa 2006 puheenjohtaja Savola kannatti Sauli Niinistöä. Presidentti Tarja Halonen ei Savolan mukaan suhtautunut vakavasti suomalaisten köyhien hätään. Savola kuitenkin korosti, että puolueen jäsenet saivat valita ehdokkaansa vapaasti. Lokakuussa 2011 Köyhien Asialla ilmoitti Terttu Savolan pyrkivän presidenttiehdokkaaksi vuoden 2012 vaaleissa. Puolue ei kuitenkaan saanut kerättyä tarvittavaa määrää (20 000) kannattajakortteja.
Maakuntavaalit
Kainuun maakuntavaaleissa Köyhien Asialla sai 45 ääntä (0,1%) vuonna 2004 ja 30 ääntä (0,1%) vuonna 2008.
Lilja (patsas)
Liljan patsas on Wäinö Aaltosen tekemä punagraniittinen patsas Turussa, Runeberginpuistossa Auransillan kupeessa. Se esittää alastonta naista ja Turun vaakunakukkaa liljaa. Patsas on hankittu sinne vuonna 1927 ja se oli Turun kaupungin ensimmäinen julkinen taidehankinta.
Nykyisin Lilja-patsas on keskeisessä osassa vapun vietossa Turussa. Patsas sai ylioppilaslakin päähänsä ensi kertaa keväällä 1929, kun turkulaiset ylioppilaat päättivät, että myös Turkuun tarvitaan Mantan lakitusta vastaava perinne. Patsaan pesemisen vappukuntoon aloitti kuitenkin vasta Turun yliopiston varsinaissuomalainen osakunta 1960-luvun lopulla.
Liljan patsasta kutsutaan toisinaan myös nimellä Turun Lilja.
Lähteet
60.44861°N, 22.27167°W
Fanny Elssler
pienoiskuva|Piirros Elssleristä vuodelta 1836.
Franziska "Fanny" Elssler (23. kesäkuuta 1810 Wien – 27. marraskuuta 1884 Wien) oli itävaltalainen ballerina. Häntä ylistettiin henkisestä ja näyttävästä tanssityylistään, ja hän oli aikansa kuuluisimpia ballerinoja. ​​
Elämä
Franziska Elssler syntyi 23. kesäkuuta 1810 Itävallan pääkaupungissa Wienissä. Hänen isänsä Johann toimi kuuluisan säveltäjän, Joseph Haydnin, palvelijana. Elssler tanssi nuoresta asti ja esiintyi Kärntnertor-teatterissa siskonsa kanssa lapsena. Tyttöjä opetti Jean Aumer ja Friedrich Horschelt, jotka olivat molemmat kuuluisia balettitanssijoita.
Vuonna 1827 Elssler matkusti siskonsa kanssa Napoliin. Siellä hän nousi kuuluisuuteen. Hän esiintyi 1830-luvulla kotikaupungissaan Wienissä ja Berliinissä. Elssler sai suurta kunnioitusta myös Lontoossa, jossa hän tapasi George Groten.
Virallisesti Elssler debytoi 1834 Pariisin oopperassa, jossa hän esitti William Shakespearen oopperan Myrsky. Pariisin oopperassa hänen suurin vastustaja oli Marie Taglioni. Taidekriitikko Théophile Gautier kutsui Elssleriä "Pohjoisen espanjalaiseksi", ja Elssler sai suosiota taidesisäpiireissä. Hän tanssi Pariisin oopperassa 1930-luvun loppuun asti.
Hänestä on tehty kaksi elokuvaa: Fanny Elssler (1937) ja Fanny Elssler (1920).
Suomen ruotsinkielinen virsikirja
Suomen kirkon ruotsinkielinen virsikirja eli Finlandssvenska psalmboken (Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virallinen ruotsinkielinen virsikirja. Virsikirjaa käytetään Suomessa ruotsinkielisissä yhteyksissä lähinnä Porvoon hiippakunnassa.
Historiaa
Kun Suomi vuonna 1809 erosi yhteydestä Ruotsiin, jäivät silloiset virsikirjat käyttöön Suomessa. Ruotsinkielinen virsikirja oli vuodelta 1695. Ruotsissa valmistui uusi virsikirja, ns. Wallinin virsikirja vuonna 1819, mutta sitä ei voitu Suomessa ottaa käyttöön, vaan vanhan virsikirjan käyttö jatkui. Kuitenkin jo vuonna 1817 oli herännyt ajatus sekä ruotsinkielisen että suomenkielisen virsikirjan uudistamiseksi. Komitea tätä varten nimitettiin vasta 1853. Sen työtä johti arkkipiispa Edward Bergenheim ja jäseninä olivat muun muassa rehtori Lars Stenbäck ja lehtori Johan Ludvig Runeberg. pienoiskuva|Vuoden 1886 Suomen ruotsinkielinen virsikirja Komitean kolme jäsentä sai valmistella kukin oman virsikirjaehdotuksensa, mutta vain Runeberg sai sen valmiiksi. Sen pohjalta valmistui lopullinen ehdotus, joka hyväksyttiin vuonna 1886 kirkolliskokouksessa (Svensk Psalmbok för de evangelisk-lutherska församlingarne i Storfurestendömet Finland) samalla kertaa kuin uusi suomenkielinen virsikirja hyväksyttiin.
Kirjassa oli 500 virttä, joista noin 350 oli edellisestä virsikirjasta. Kirjaan tuli uusina virsinä muun muassa 45 Runebergin kirjoittamaa virttä ja 29 Zachris Topeliuksen kirjoittamaa virttä.
Nykyinen virsikirja
Vuonna 1986 valmistui nykyisin käytössä oleva virsikirja Svensk Psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. Kirjassa on 585 virttä.
Kirja hyväksyttiin samassa kirkolliskokouksessa kuin vuoden 1986 suomenkielinen virsikirja. Virsikirjan osastojako on pääosin sama kuin suomenkielisessä virsikirjassa. Noin 25 % kirjan virsistä edustaa suomenruotsalaista virsiperinnettä, ja niitä ei yleensä ole muissa virsikirjoissa. Yhteisiä virsiä Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjan kanssa on noin 57 % ja Suomen kirkon suomenkielisen virsikirjan kanssa yhteisiä virsiä on noin 45 %. Tosin useissa yhteisissä virsissä on eri määrä säkeistöjä ja erilaiset sävelmät. Joissakin alkutekstin mukaan yhteisissä virsissä on erilainen runomitta ruotsin- ja suomenkielissä teksteissä.
Kirkkokäsikirjan uudistuksen myötä virsikirjaan lisättiin kirkollisia toimituksia varten lauluja (virret 734–762). Lisävihko Sång i Guds värld otettiin yhdessä suomenkielisen lisävihkon kanssa käyttöön adventtina 2016. Tällöin virsikirjaan tulivat virret 801–947.
SuicideGirls
SuicideGirls on verkkosivusto ja -yhteisö, jonka aiheena ovat pin-up-valokuvaus ja alternative-henkiset mallit, joita kutsutaan nimellä Suicide Girls. Sivusto perustettiin vuonna 2001 Portlandissa, josta sen taustayhtiö muutti Los Angelesiin vuonna 2003.
Kebaran kulttuuri
Kebaran kulttuuri oli Levantissa ja Siinailla Lähi-idässä noin 18 000–12 500 cal. eaa. vallinnut metsästys- ja keräilykulttuuri. Ihmiset metsästivät pienriistaa ja keräsivät villiviljaa.
He asuivat pienissä majoissa ja luultavasti liikkuivat vuodenaikojen mukaan. Kulttuurille olivat ominaisia piikivisirpit, joiden terät oli koottu pienistä piikivipaloista, mikroliiteistä. Kebaran kulttuuria sanotaan epipaleoliittiseksi, koska se oli jääkauden lopun aikoihin.
Löytöpaikkoja
Kebaran kulttuurin ihmiset keräsivät villiä viljaa päätellen jauhinkivistä. He käyttivät geometrisia mikroliittiteriä. Kebaran ihmisten uskotaan liikkuneen ylämailla kesäisin ja kerääntyneen talvisin alamaille luoliin ja kalliosuojiin.
Ohalo II
Ohalo II oli ajan mitan mukaan suuri leiripaikka Levantissa noin 19000 eaa. Ihmiset asettuivat sinne ainakin tilapäisesti ja keräsivät villiä emmervehnää, ohraa, pistaaseja, greippejä ja oliiveja. Genesaretin järvi oli silloin paljon nykyistä suurempi, noin 220 km pitkä Lisan-järvi. Ohalon leirin ala oli 1500 m², eli se oli normaalia suurempi. Sieltä on löydetty ainakin kolme soikeaa majaa. Ihmiset varastoivat ruokansa kuoppiin ja hautasivat vainajansa taitettuihin asentoihin suurten kivien peittämien kuoppien alle niin kuin Natufin ihmiset myöhemmin. Ohalo II:n aikoihin Maan ilmasto oli kylmä, ja Lähi-idässä kasvoi kuivaa pensaistoa, joka pystyi elättämään vain pientä väestömäärää. Ohalo oli "keidas" tai "pakolaiskeskus", jossa eli runsaasti kasveja, eläimiä ja ihmisiä ympäristön kuivuudesta huolimatta.
Geometrinen Kebara
Noin 15 000 eaa. Etelä-Levantissa kehittyi "geometrinen Kebaran kulttuuri", jota luonnehtivat geometristen kuvioiden muotoiset mikroliittiset terät. Ihmiset elivät yleensä 300 m²:n suuruisissa leiripaikoissa. Joidenkin leirien ala saattoi olla jopa 1000 m². Luultavasti ihmiset vaelsivat vuodenaikojen mukaan alamaan talvileireistä ylämaan kesäleireihin korkeampaan vuorimaastoon. Kiviset jauhimet ja huhmaret kertovat kerättyjen villien kasvien syömisestä. Joidenkin mukaan sirppejä ei liene käytetty. Toisten mukaan sirpit tulivat 13 000 eaa. käyttöön. Ain Gev III:sta löytyy ajalta peräisin olevia pieniä pyöreitä kiviperustaisia majoja. Ajalta on löydetty 51 paikkaa. Noin 12500 eaa. tämä kulttuuri alkoi kehittyä Natufin kulttuuriksi.
Heikki Lajunen
Heikki Paavo Olavi Lajunen (6. tammikuuta 1952 Helsinki – 14. lokakuuta 2017 Sipoo) oli suomalainen muusikko. Lajunen teki muutamia omia äänilevyjä ja lauloi Elonkorjuussa vuodesta 1971, perustamiskokoonpanossa laulaneen Timo "Timi" Hannukaisen jälkeen.
Lajunen paitsi lauloi, teki Elonkorjuulle myös sävellyksiä ja varsinkin sanoituksia. Lajunen oli mukana myös yhtyeen 40-vuotisjuhlakonsertissa vuoden 2009 lopulla Porissa. Hän sanoitti Elonkorjuun Harvest Timen vaikka sellaisia virheellisiä tietoja on esitetty että sanoittaja olisi Eero Saarinen.
Lajusen poika on Severi Lajunen.
Diskografia
Kokoelmissa:
Jasmila Žbanić
Jasmila Žbanić (s. 19. joulukuuta 1974 Sarajevo, Jugoslavia) on bosniahertsegovinalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka sai Kultaisen karhun esikoisohjauksellaan Grbavica. Hän oli ehdolla palkintoon myös toisella elokuvallaan Na patu.
Elämäkerta
Jasmila Žbanić syntyi Sarajevossa vuonna 1974. Hän alkoi käydä Sarajevon esittävien taiteiden akatemiaa Sarajevon piirityksen aikana. Serbiarmeija piiritti kaupunkia huhtikuusta 1992 helmikuulle 1996.
Mudra
thumb|Vajra-mudra, tiedon symboli Mudra (sanskrit: मुद्रा, mudrā) on mm. intialaiseen tanssiin kuuluva käsillä tai sormilla tehtävä symbolinen ele tai liike.
Jasmila Žbanić
Elämäkerta
Žbanić oli halunnut tehdä dokumentin siitä, miten raiskausta käytettiin Bosnian sodassa aseena, mutta hän ei lopulta halunnut laittaa naiset elämään uudelleen kokemuksiaan. Žbanić kääntyi sitten fiktioon ja teki ensimmäisen pitkän fiktioelokuvansa. Grbavica sai loistavan vastaanoton Berliinin elokuvajuhlilla, ja se voitti vuoden 2006 Kultaisen karhun, ekumeenisen tuomariston palkinnon ja AFI:n Grand Jury -palkinnon. Elokuvajuhlien valitsija oli Sarajevossa vierailulla eikä olisi alkujaan antanut elokuvaa komitean nähtäväksi, koska se oli esikoisohjaajan tekemä eikä se ollut englanniksi eikä siinä ollut tunnettuja näyttelijöitä. Žbanić kirjoitti suoraan elokuvajuhlien johtajalle Dieter Kosslickille ja vaati valintakomitean edes katsomaan elokuvan.
Žbanićin toinen elokuva Na patu sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla 2010. Kolmas elokuva For Those Who Can Tell No Tales oli puolestaan maailman ensi-illassaan Toronton elokuvajuhlilla 2013 ja neljäs elokuva Love Island Locarnon elokuvajuhlilla 2013.
Vuonna 2021 Euroopan elokuva-akatemia palkitsi Žbanićin elokuvan Quo vadis, Aida? vuoden parhaana eurooppalaisena elokuvana.
Mudra
Mudra tarkoittaa myös sormijoogaa, eli erilaisia liikkeitä sormilla joiden aikana rentoudutaan ja tyhjennetään mieli etenkin kaikesta stressaavasta.
F*ck Love
F*ck Love on australialaisen rap-artistin The Kid Laroin ensimmäinen mixtape, joka julkaistiin Columbia Recordsin kautta 24. heinäkuuta 2020. Siitä julkaistiin kolme deluxe-versiota: F*ck Love (Savage) marraskuussa 2020, F*ck Love 3: Over You heinäkuussa 2021 ja viikko edellisen jälkeen F*ck Love 3+: Over You. Mixtapelle kuuluvia kappaleita ovat muun muassa kanadaislaulaja Justin Bieberin kanssa yhteistyönä tehty ”Stay” ja ”Without You”, jonka remixillä vierailee yhdysvaltalaislaulaja Miley Cyrus.
Kolmannen ja neljännen uudelleenjulkaisun seurauksena mixtape nousi yhdysvaltalaisen Billboard 200 -albumilistan kärkeen vuoden 2021 elokuussa. Sen ensimmäisestä julkaisusta oli tällöin kulunut hieman yli vuosi ja se oli viettänyt listalla jo 53 viikkoa yltäen korkeimmillaan kolmannelle sijalle. Mittausviikon aikana mixtapen myynti oli kasvanut 409 prosenttia edellisviikosta ja se oli myynyt 85 tuhatta albumiyksikköä vastaavan määrän. Suurin osa myynnistä oli suoratoistoa. Mixtapen kappaleita oli kuunneltu suoratoistopalveluiden kautta 113,97 miljoonaa kertaa viikon aikana.
Kappaleet
F*ck Love (Savage)
Serbian ruhtinaskunta
Serbian suuriruhtinaskunta, oli vuosina 1830–1882 olemassa ollut valtio. Se syntyi Osmanien valtakunnan vasallina Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830. Ruhtinaskunta käytännössä itsenäistyi 1867, mutta valtio tunnustettiin vasta Turkin sodan jälkeen 1878. Lopulta ruhtinaskunnasta muodostettiin Serbian kuningaskunta 1882.
Historia
Serbialaiset tekivät kaksi suurta kansannousua 1800-luvun alkupuolella Karađorđen ja Miloš Obrenovićin johdolla. Osmanit myöntyivät rauhaan serbien kanssa vuonna 1817, jolloin Obrenović sai ruhtinaan arvonimen ja määräysvaltaa serbien alueille.
Venäjän–Turkin sodan jälkeen 1830 osmanien oli myönnettävä autonominen asema Serbialle. Venäjän keisarikunta takasi Serbian suojeluksen, vaikka uusi valtio pysyikin osana Osmanien valtakuntaa. Vuonna 1833 ruhtinaskuntaan liitettiin lisää serbien asuttamia aluita.
Obrenović hallitsi uutta valtiota yksinvaltiaana, mikä johti kapinaan vuonna 1835 ja maan ensimmäisen perustuslain kirjoittamiseen. Venäjä ja Osmanien valtakunta pitivät perustuslakia liian liberaalina, joten se kumottiin nopeasti. Vuonna 1838 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jolloin Serbiasta tuli perustuslaillinen monarkia.
Miloš Obrenović luopui kruunusta vuonna 1839 poikansa Milan Obrenović II:n hyväksi. Milan kuitenkin kuoli pian, joten Milošin toinen poika Mikael Obrenović nousi ruhtinaaksi. Mikael syrjäytettiin vuonna 1842 ja ruhtinaaksi valittiin Karađorđen poika Aleksanteri Karađorđević. Aleksanteri osoittautui heikoksi johtajaksi ja Serbian hallitus kutsui Milošin takaisin ruhtinaaksi vuonna 1858. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin ja Mikael Obrenović peri kruunun toistamiseen.
Vuonna 1867 Serbia saavutti käytännössä itsenäisyyden, kun osmanien sotilaat vedettiin pois maasta. Mikael salamurhattiin 1868 ja ruhtinaaksi valittiin Obrenović-suvun viimeinen elossa oleva mies, alaikäinen Milan Obrenović IV. Vuonna 1877 syttyi Osmanien valtakunnan ja Venäjän välille Turkin sota, jossa Serbia liittyi Venäjän puolelle. Sodan jälkeen 1878 kansainvälinen yhteisö tunnusti Serbian itsenäisyyden. Vuonna 1882 Serbiasta tuli kuningaskunta hallitsijanaan Milan I.
Gubbträskberget
Gubbträskberget on Natura-alue Pietarsaaressa. Alue muodostuu ruskeavetisestä järvestä ja sitä ympäröivistä metsistä. Länsirannalla on varttunutta kuusivaltaista kangasta. Järven itäpuolella sijaitsee luonnontilaista karukkokankaista graniittikalliota, jossa on kitukasvuisia mäntyjä sekä kuolleita käpytikan kolottamia puita. Järven eteläpuolella on lehtipuusekametsää sekä alueellisesti harvinainen tervaleppäkorpi, jossa on paljon kuollutta pysty- ja maapuuta.
Hollihaka
Hollihaan läntisen osan muodostaa yksi kaupungin keskustan suurimpia puistoalueita, Hollihaan puisto, muu alue on pääasiassa asuinkerrostaloja. Aleksanterinkadun varteen on kaavoitettu noin 10 000 kerrosneliötä kerros- ja pienkerrostaloihin (kaavamuutos 2005).
Hollihaka yhdessä Leverin ja Vanhatullin kaupunginosien kanssa muodostavat paremmin tunnetun oululaisen alueen Heinäpään.
Tor Nils Adolf Grotenfelt
Tor Nils Adolf Grotenfelt (25. maaliskuuta 1875 Joroinen – 13. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja valtiopäivämies.
Grotenfeltin vanhemmat olivat ylijohtaja, maanviljelysneuvos Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt ja Maria von Wright ja puoliso vuodesta 1900 tukholmalainen Astrid Maria Ström. Grotenfelt tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1892 ja valmistui filosofian maisteriksi 1897. Hän toimi pankkialalla, Suomen Yhdyspankin palveluksessa vuodesta 1898, Suomen Teollisuuspankin johtajana vuodesta 1919 ja viimeksi Helsingin Osakepankin johtajana 1922–1938. Grotenfelt oli myös Porin kaupunginvaltuuston, Turun kaupunginvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen.
Simon Finn
Simon Finn (s. 4. maaliskuuta 1951) on englantilainen folkmuusikko. Finn muutti Lontooseen vuonna 1967 ja soitti aluksi Marquee-klubilla Al Stewartin kanssa punnan palkkiota vastaan. Finnin alkutuotannossa oli vahvoja vaikutteita skotlantilaiselta folkmuusikko Donovanilta.
Current 93 -yhtyeessä vaikuttavalla englantilaisella muusikolla David Tibetillä oli keskeinen rooli Finnin musiikin uudelleen löytämisessä. Finn onkin sittemmin soittanut yhdessä Current 93:n kanssa sekä lämmittelijänä että yhtyeen jäsenenä. Hän on viime vuosina kiertänyt myös muun muassa Graham Coxonin, Thurston Mooren ja Antony and the Johnsonsin kanssa.
Wayne Bridge
Bridge aloitti uransa Southamptonissa, jossa hänestä tuli nopeasti fanien suosikki. Hänet valittiin kaudella 2000–2001 Southamptonin parhaaksi pelaajaksi. Vuonna 2003 Chelsea maksoi nuoresta lupauksesta 7 miljoonaa puntaa ja antoi puolustaja Graeme Le Sauxin vaihtokaupassa Southamptoniin.
Bridge jatkoi menestystään Chelseassa ja yksi hänen varmasti hienoimpia hetkiään on liigaottelu Arsenalia vastaan, jossa hän teki upean voittomaalin 88 peliminuutilla ja päätti Arsenalin 18 pelin tappiottoman pelin putken. Maali äänestettiin myöhemmin kauden hienoimmaksi.
Kaudella 2005–2006 Chelsea hankki espanjalaisen vasemman laitapakin Asier del Hornon. Hankinnan ja loukkaantumisen jälkeen Bridgellä oli vaikeuksia mahtua avauskokoonpanoon. 19. tammikuuta 2006 Bridge meni lainalle Fulham FC:hen. Hän debytoi Fulhamissa West Ham Unitedia vastaan, jonka Fulham hävisi 2–1. Lyhyen Fulham ajan aikana joukkueen fanit antoivat Waynelle lempinimen Putney, joka tulee lähellä Fulhamia sijaitsevasta Putneyn sillasta.
Tammikuussa 2009 Bridge siirtyi Manchester Cityyn Chelseasta. Tammikuussa 2011 hän siirtyi lainasopimuksella West Hamiin.
Englannin maajoukkueessa Bridge debytoi helmikuussa 2002. Hän pelasi 36 maaottelua ja teki niissä yhden maalin. Jalkapallon MM-kisoissa 2002 Bridge tuli kentälle kahdesti vaihdosta. Hän oli Englannin joukkueessa EM-kisoissa 2004 ja MM-kisoissa 2006.
Musta uni
Juoni
Sirkustanssija Stella on rakastunut kreivi Waldbergiin. Häntä tavoittelee myös kultaseppä Hirsch, joka voittaa Waldbergilta valtavan summan korttipelissä. Epätoivoinen Waldberg suunnittelee itsemurhaa, mutta Stella estää hänen aikeensa. Stella lähtee tapaamaan Hirschiä ja varastaa tältä helminauhan, jonka avulla Waldberg voisi maksaa velkansa. Hirsch huomaa varkauden ja alkaa kiristää Stellaa, joka joutuu suostumaan yölliseen tapaamiseen kultasepän luona. Waldberg saa tietää asiasta ja mustasukkaisuuden puuskassa hän tappaa rakastamansa naisen. Ennen kuolemaansa Stella paljastaa hänelle syyn tapaamiseen Hirschin kanssa.
Tuotanto ja vastaanotto
Aarhusilaisen Fotoraman tuottama Musta uni oli vuonna 1910 valmistuneen Kuilun jälkeen toinen elokuva, jonka Asta Nielsen ja ohjaaja Urban Gad tekivät kotimaassaan Tanskassa. Nordisk Filmille tehdyn Palavat intohimot (Balletdanserinden, 1911) -elokuvan jälkeen he siirtyivät pysyvästi Saksaan. Kahden jälkimmäisen elokuvan miespääosissa nähdään toinen aikansa nouseva tähti Valdemar Psilander, joka työskenteli lyhyen aikaa Fotoramalla ilmeisesti huhti-toukokuussa 1911.
Lilli Paasikivi
pienoiskuva|Lilli Paasikivi (kuva: Jussi Hellsten) Lilli Katriina Paasikivi-Ilves (s. 22. heinäkuuta 1965 Imatra) on Suomen Kansallisoopperan taiteellinen johtaja ja mezzosopraano. Hän on toiminut oopperan taiteellisena johtajana 1. elokuuta 2013 alkaen. Kausi jatkuu vuoteen 2023.
Musta uni
Tuotanto ja vastaanotto
Elokuva edustaa lajityypiltään aikanaan suosittua ”eroottista melodraamaa”. Sen tekee kiinnostavaksi lähinnä Nielsenin näyttelijänsuoritus, joka ensimmäistä kertaa nähdään myös lähikuvissa. Psilanderin esiintyminen on sen sijaan yllättävän jäykkää. Teknisesti Musta uni ei ole kovinkaan onnistunut, sillä monet kohtaukset ovat epätarkkoja ja huonosti valaistuja. Syynä tähän ovat tekijöiden kokemattomuus ja Fotoraman heikot työskentelyolosuhteet.
Lilli Paasikivi
Paasikivi on nimitetty itävaltalaisen Bregenzin oopperafestivaalin taiteelliseksi johtajaksi ja pääjohtajaksi niin, että hänen viisivuotinen kautensa alkaa lokakuun alussa 2024.
Musta uni
Tuotanto ja vastaanotto
Mustaa unta esitettiin marras-joulukuussa 1911 helsinkiläisessä Maxim-teatterissa, joka oli maksanut siitä 5 500 markkaa. Lehti-ilmoitusten mukaan lapsilta kielletty elokuva oli suuri yleisömenestys. Fyrenin arvostelijan mielestä realistinen ja koskettava tarina oli ”todellista taidetta”, joka pitää katsojan jännityksessä alusta loppuun saakka. Tuulispään mukaan ”esitys on siksi taiteellista että tuskin huomaakaan että taiteilijat ovat mykkiä, varsinkin kun kappaleeseen sovitettu soitto täydentää tunnelmaa”. Hufvudstadsbladet kiitti erityisesti Asta Nielsenin ”rauhallista ja henkevää esitystapaa”, jota verrattiin ranskalaisten elokuvadraamojen ”hermostuneeseen ja kiihkeään” näyttelemiseen. Suomessa elokuvan pituudeksi ilmoitettiin 1300 metriä.
DVD-julkaisu
Asta Nielsenin neljä tanskalaiselokuvaa, Kuilu (Afgrunden, 1910), Musta uni, Palavat intohimot ja Valoa kohti (Mod lyset, 1919) on julkaistu DVD:llä vuonna 2005. Elokuvat on varustettu Ronen Thalmayn säestyksellä ja englanninkielisellä tekstityksellä.
Lilli Paasikivi
Elämä ja ura
Paasikivi valmistui ylioppilaaksi Tiirismaan lukiosta 1986. Hän suoritti Tukholman musiikkikorkeakoulussa lauludiplomin vuonna 1992 ja opiskeli Lontoossa Royal College of Musicin oopperakoulutuksessa 1990–1994 (Postgraduate ja Opera School). Hän osallistui Lappeenrannan yksinlaulukilpailuihin vuonna 1992 ja Mirjam Helin -laulukilpailuun vuonna 1994. Paasikivi tuli Suomen kansallisoopperaan solistiharjoittelijaksi vuonna 1995 ja kuului kansallisoopperan solistikuntaan vuosina 1998–2013.
Kansallisoopperan taiteellisena johtajana Paasikivi on taiteellisen sisältösuunnittelun rinnalla uudistanut oopperan toimintaa. Hänen lanseeraamiinsa erityisprojekteihin lukeutuu muun muassa pitkäaikainen Opera Beyond -projekti, joka tutkii uusien teknologisten mahdollisuuksien soveltamista oopperassa ja baletissa.
Paasikivi toimi Pyhäniemen kartanon konserttisarjan taiteellisena johtajana vuosina 2010–2015. Vuonna 2016 hän perusti Varsinais-Suomen Kiskoon Sydänkesän säveliä -festivaalin.
Vuonna 2008 Paasikivi sai Pro Finlandia -mitalin tunnustuksena taiteellisista ansioista. Vuonna 2017 Paasikivelle myönnettiin Suomen Leijonan komentajamerkki.
Paasikiven puoliso vuodesta 1997 on ollut viulumusiikin lehtori Jaakko Ilves. Heillä on kaksi lasta.
Markus Efesolainen
thumb|200px|Markus Efesolainen nykyaikaisessa ikonissa. Pyhä Markus Efesolainen, syntyjään Markus Eugenikos (, n. 1392 – 23. kesäkuuta 1444) oli Efesoksen metropoliitta ja bysanttilainen teologi. Markus tunnetaan ainoana ortodoksena piispana, joka ei allekirjoittanut Ferrara-Firenzen unionikokouksen päätöspöytäkirjaa. Hän vastusti eläessään latinalaista teologiaa ja hänet on kanonisoitu ortodoksisessa kirkossa pyhäksi. Hänet tunnetaan uskon pylväänä Gregorios Palamaan ja Fotios Suuren ohella.
Alexander Knaifel
Alexander Knaifel (, 28. marraskuuta 1943 Taškent, Uzbekistanin sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä.
Knaifel oli aluksi sellisti, mutta hermotulehdus pakotti hänet vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi säveltäjäksi ja opiskeli Boris Arapovin johdolla Leningradissa 1964-1967. Knaifel jäi asumaan kaupunkiin, jossa hän on siitä saakka toiminut freelance-säveltäjänä ja musiikkitoimittajana.
Jo ensimmäisistä töistään lähtien Knaifel alkoi vältellä virallisia sääntöjä musiikin estetiikalle. Hän liittyi joukkoon avantgarde-säveltäjiä, joka syntyi 1960-luvulla. Moskovassa samanhenkisiä aikalaisia olivat muun muassa Alfred Schnittke, Sofia Gubaidulina ja Edison Denisov, Kiovassa Valentin Silvestrov sekä Tallinnassa Arvo Pärt. Knaifel ei kuitenkaan hylännyt perinteitä täysin, vaan otti vaikutteita myös Wienin toisesta koulukunnasta ja Dmitri Šostakovitšilta. Knaifelin sävellykset ovat ennen kaikkea erittäin intensiivisiä ja ilmaisuvoimaisia. Hän tutkii erilaisten sävellystekniikoiden ja rikkaiden äänimaailmoiden mahdollisuuksia.
Knaifelin sävellystyyli muuttui 1970-luvulla. Hänen tuotantovaihtinsa hidastui ja hän keskittyi laajempiin ja rakenteisempiin töihin. Hänen työidensä musiikillinen materiaali kehittyi säästeliäämmäksi ja työt keskittyivät äänen rooliin päättävässä roolissa sävellysten etualalla. 1990-luvulla hänen työnsä saivat voimakkaita uskonnollisia vaikutteita, liikkuen filosofian, psykologian ja esoteerisuuden rajamailla.
Knaifelin tuotanto käsittää lukuisia kokonaisuuksia sisältäen teatterimusiikkia, symfonisia sävellyksiä, elokuvamusiikkia, kamarimusiikkia ja laulumusiikkia. Hänen töitään ovat esittäneet muun muassa Mstislav Rostropovitš, Gennadi Roždestvenski sekä Aleksei Ljubimov.
Belgian maantiede
Belgian maantiede kertoo Belgian maantieteestä. Belgia sijaitsee Ranskan ja Alankomaiden välissä.
Pinnanmuodot ja vesistöt
Belgian luoteisosa sijaitsee Pohjameren rannikolla. Pohjanmeren rannikolta sisämaahan maan pohjoisosassa on alankoa. Maan keskiosassa virtaa joki Maas ja sen sivujoet. Lähellä Ranskan rajaa on Ardennien vuoristo, jonka korkein huippu on Signal de Botrange. Tämän vuoriston alue on suhteellisen metsäinen. Vuoriston reuna-alueilla on useita kalkkikiviluolia. Pohjanmeren rannikolla on dyynejä, joiden toisella puolella on ihmisen patoamia marskimaita. Länsi-Flanderissa, geest-alueella on vuori Kemmelberg.
Ilmasto
Belgiassa vallitsee meri-ilmasto. Sateisin alue on High Vennin alue. Kyseisellä alueella on luonnonpuisto. Maan keskiosassa maasto on hiukan korkeampaa, talvet kylmempiä ja kesät lämpimämpiä kuin rannikolla. Brysselissä vuoden kylmimmän kuukauden, helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on 0,6 astetta ja vuoden kuumimman kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 22,5 astetta. Ardenneilla on jo selvästi kylmempää, ja siellä lunta on maassa keskimäärin 50 päivänä talvessa, kun pohjoisosassa lumi kestää keskimäärin kymmenen päivää. Virtonissa Ardennien laaksossa vuoden kylmimmän kuukauden helmikuun keskimääräinen alin lämpötila on −1,2 astetta, ja vuoden kuumimman kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 23,4 astetta.
Luonto
Belgiassa kasvaisi luonnostaan lehtimetsää, mutta 1850-luvulta alkaen maahan on istutettu havumetsää. Flanderissa kasvaa 45 000 hehtaaria mäntyä ja euroopanmustamäntyä hiekkapitoisilla mailla, joissa luonnostaan kasvaisi tammea, koivua ja pyökkiä. Valloniassa kasvaa 67 000 hehtaaria metsäkuusimetsää sille oikeastaan sopimattomassa ympäristössä, missä luonnostaan olisi tammea, pyökkiä, tervaleppää ja saarnea. Yksilajisten taloushavumetsien monimuotoisuutta pyritään lisäämään vähitellen.
Belgiassa on tavattu yli 350 lintulajia. Nisäkkäistä siellä esiintyy kettuja, mäyriä, kärppiä, majavia ja hylkeitä sekä saksanhirviä, villisikoja, ilveksiä ja villikissoja.
Belgiassa oli pitkään vain yksi kansallispuisto, Hoge Kempenin kansallispuisto Limburgissa. Vuonna 2022 maahan perustettiin kaksi uutta kansallispuistoa, Sambren ja Maasin välinen kansallispuisto ja Semoisin laakson kansallispuisto.
Jonna Nygrén-Jäntti
thumb|200px|Jonna Nygren vuonna 2003. Jonna Nygrén-Jäntti (s. 27. syyskuuta 1979) on suomalainen juontaja. Nygren on kotoisin Jyväskylästä, mistä muutti äitinsä kanssa Tampereen kautta Hyvinkäälle. Myöhemmin Nygrén muutti Helsinkiin asumaan, ja on asunut myös New Yorkissa ja Aasiassa.
Ura
Nygrén aloitti MTV:llä pyörivän Headbanger’s Ball -heviohjelman juontajana 26. helmikuuta vuonna 2006. Pari kuukautta myöhemmin hän jäi sairauslomalle erottuaan Ville Valosta. 24. syyskuuta 2006 Nygren jatkoi juontamista MTV:llä ohjelman siirtyessä toiselle tuotantokaudelle. Nygren on tehnyt myös MoonTV:lle muun muassa klubimusiikkiohjelma Nousua.
Nygrén on työskennellyt tarjoilijana ravintola Torissa Helsingissä. Hän on entinen malli, ja muotikriitikko Mr. Blackwellin mielestä Suomen tyylikkäin nainen.
Yksityiselämä
Nygrén nousi julkisuuteen 2000-luvun puolivälissä alettuaan seurustelemaan Ville Valon kanssa. Nygrén ja Valo kihlautuivat 2005, mutta erosivat seuraavan vuoden keväällä. Nygrén kärsi lääkeriippuvuudesta ja alkoholiongelmista. Pari aloitti suhteen uudelleen vuoden 2006 aikana, kihlautui uudelleen, mutta erosi lopullisesti vuonna 2007.
Lokakuussa 2007 Nygrén avioitui Helsingin vankilassa Sörnäisissä miehen kanssa, joka kärsi elinkautistuomiota murhasta. Liitto kesti puoli vuotta.
Vuonna 2015 Nygrén avioitui muusikko Rane Raitsikan (oik. Harri Jäntti) kanssa ja otti kaksiosaisen sukunimen. Pariskunnalla on kaksi lasta.
Leipäsuo
Leipäsuo on rautatieasema ja kylä Viipuri–Pietari-radan varrella Karjalankannaksella Kyyrölän kunnassa Viipurin piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Leipäsuo sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamalla alueella ja Suomelle kuuluessaan Leipäsuo oli yksi Muolaan kunnan kylistä. Leipäsuo on säilyttänyt poikkeuksellisesti suomalaisen nimensä, vaikka sitä on toistuvasti yritetty nimetä uudelleen. Erityisesti on tarjottu nimiä Privetnoje ja Kazakovo, mutta mitään vaihtoehtoa ei ole hyväksytty. Kylän alue muodostuu laajasta lähes 16 000 hehtaarin kokoisesta entisestä Pällilän Kruununpuistosta. Alue on harjujen, soiden, purojen ja jokien halkomaa. Aseman etäisyys Viipurista on 29 km.
250px|thumb|left|Perojoen padon rauniot Leipäsuon länsipuolella.
Historia
Leipäsuo oli Muolaan nuorin kylä. Alun perin postitoimipaikan ja aseman nimi oli Galitzina, sitten Äyräpää ja lopulta Leipäsuo. Nimi vaihdettiin Äyräpäästä Leipäsuoksi, kun Muolaan pohjoisosasta muodostettiin uusi Äyräpää-niminen kunta vuonna 1926. Talvisodan alkaessa kylään sijoitettiin kenttätykistö rykmentti 5 Hämeenlinnasta ja Turusta sekä 1. prikaatin patteristo Hämeenlinnasta. Leipäsuo tunnetaan talvisodan Summan taistelukuvauksista.
Wine Country
pienoiskuva|Domaine Carneros -viinitila Wine Country on alue Pohjois-Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Alue tunnetaan maailmanlaajuisesti viinintuotannostaan, jonka aloittivat espanjalaiset lähetyssaarnaajat vuonna 1812. Alueella, joka sijaitsee San Franciscosta pohjoiseen, on noin 200 viinintuottajaa. Viljely on keskittynyt alueen laaksoihin, esimerkkeinä Napa Valley Napan piirikunnassa ja Sonoma Valley, Alexander Valley ja Russian River Valley Sonoman piirikunnassa.
Kyläniemi
pienoiskuva|Etelärannan jyrkät ja paahteiset rinteet ja näkymä Suur-Saimaalle. pienoiskuva|Etelärantaan laskee jyrkät portaat. pienoiskuva|Etelärannat ovat vedenhuuhtomaa toisen Salpausselän kivikkoa. pienoiskuva|Salpalinjan ilmatorjunta-aseman jäännökset. pienoiskuva|Hentulassa kalasataman aluksia. Kyläniemi on saari tai 1700-luvun lopulla rakennetun kanavan mantereesta erottama niemi keskellä varsinaisen Saimaan Suur-Saimaata Taipalsaarella Etelä-Karjalassa. Saarena se on Suomen sisävesien 20. suurin saari.
Maantietoa
Saaren itäosa on seitsemän kilometriä pitkä ja se haarautuu lännessä Suikassa kahdeksi niemeksi, joiden väliin jää Suikanlahti. Itäinen osa kohoaa yli 100 metrin korkeuteen mpy. Saimaasta ja keskiosa muodostaa tasalakisen kangasmaaston. Etelärannassa on varsin jyrkkä ja korkea hiekkainen rinne, joka päätyy suoraan veteen. Pohjoisessa rinne laskee paljon ennen rantaa epäyhtenäisenä vyöhykkeenä alavalle ja tasaiselle ranta-alueelle. Itäosasta työntyvät pohjoiselle järvenselälle terävinä nieminä Someronniemi, Ahoniemi ja Lehtiniemi. Etelärannassa erottuu vain Vaivionniemi. Luoteeseen jatkava haara on neljä kilometriä pitkä ja kolme kilometriä leveä niemi. Vaikka se onkin paikoitellen tasalakista kangasmetsää, on täällä palon painaumia ja kankaremaastoa. Täällä erottuvat Soukkioniemi, Pieniniemi ja Lahdenniemi. Kaakkoon työntyvä niemenhaara on lähes kahdeksan kilometriä pitkä ja se on 0,2–2,1 kilometriä leveä. Niemessä sijaitsee Hentulan kylä.
Niemen tyvi on matalaa aluetta, mutta sitten siinä erottuu aluksi kapea harjanne, mutta jatkossa esiintyy leveitä ylänköjä. Taipaleen ja Turpainniemen kohdilla ne ovat leveitä ja kohoavat yli 100 metrin korkeuteen. Täällä sijaitsee myös retkeilykohde Rastinniemi. Somerniemen ja Ahoniemen välissä sijaitsee suojeltu Saunasaari. Myhkiönselän länsipuolella on saaristo, jossa on esimerkiksi Ojatsunsaari, Lamposaari, Petrasaari, Ruokolahdensaari ja Peräsaaret. Kyläniemen länsipuolella sijaitsee Hietasaari. Hentulan etelärannalta näkyvät Talsionsaari ja Korkiatsaaret ja Vaivionniemen eteläpuolella toinen Lamposaari.
Saaren korkein kohta sijaitsee länsiosan pohjoispäässä Kiiperikukkulalla, joka kohoaa 120 metrin korkeuteen mpy. Etelämpänä olevat Häränrinteet ovat viisi metriä matalammat. Saaren pitkittäissuunnassa kulkee muodostuma, jonka korkeus vaihtelee 20–45 metrin korkeuteen Saimaan vedenpinnasta. Saarella on vain neljä lampea. Itäosan pohjoisrannassa sijaitsee Lehtiniemenlampi, joka laskee Lehtiniemen länsipuoliseen lahteen. Siitä etelään toisen rannan läheisyydessä on Vehka-ahonlampi, jolla ei ole laskuojaa. Lampea ympäröivä suo on kuitenkin ojitettu. Suikan pohjoispuolella on Letkuvalampi, jota ympäröi avosuo ja kosteikko. Suurin lampi on Varastinlampi, jossa on pieni saari. Se sijaitsee Hentulaan johtavan tien lähellä. Siihen on johdettu läheisen Varastinsuon kuivatusojat, joiden kautta lampi myös laskee Suikanlahteen.
Saaressa asuu noin 25 asukasta koko vuoden ja niiden lisäksi on noin 400 vapaa-ajan asukasta. Vuonna 2009 Kyläniemessä oli 25 vakituista asukasta, 93 vapaa-ajan asuntoa ja 372 vapaa-ajan asukasta. Asukkaat asuvat lähinnä Suikassa ja Hentulassa. Saarelle pääsee Ruokolahden puolelta Syyspohjasta kantatieltä 62 haarautuvasta yhdystietä 14865, joka tulee Utulan kautta Rehulaan lossirantaan. Kyläniemen lossi vie 450 metrin ylityksellä saaren itäpäähän. Tie seuraa pohjoisrantoja ja Suikan kohdalla se haarautuu Hentulaan johtavaksi tieksi. Saaren aluetta on ehdotettu valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi. Sen pohjana on toisen Salpausselän kangasmaastot ja sitä ympäröivät viljelyyn sopivat loivat rinnealueet. Asukkaista neljäsosa saa elantonsa maa- ja metsätaloudesta ja muut käyvät töissä kauempana. Kutveleen kanavassa kulkee Taipalsaaren ja Ruokolahden välinen kuntaraja.
Luontoarvoja
Kyläniemelle on merkitty Natura 2000-hankkeen puitteessa luonnonsuojelualueeksi kaksi erillistä aluetta (tunnus FI0422005, 460 hehtaaria). Toinen alue muodostuu itäosasta ja keskiosan eteläosasta ja toinen osa Taipaleen saarenosasta. Suojelun perusteena on harjualueen geologiset muodostumat ja harjualueen kasvusto. Kangasmetsät ovat kanerva- ja puolukkatyypin kangasmetsää, jossa esiintyy jäkälälaikkuja. Kasvistoon kuuluvat muun muassa kangasvuokko, kangasajuruoho, kangassara, hietaneilikka, hietaorvokki, häränsilmä, metsänätkelmä, lehtoneidonvaippa, ukontulikukka ja kangaskorte. Osa kasveista ovat tulleet Suomeen heti jääkauden päätyttyä ja edustavat mieluummin arokasvillisuutta kuin metsäkasvillisuutta.
Virkistystoiminta
Rastinniemi on Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiön omistama yleiseen käyttöön tarkoitettu kohde, jossa on kaksi nuotiokatosta, käymälät ja jätehuolto. Alueella voi väliaikaisesti yöpyä teltassa. Kohde on saavutettavissa vesitse, ja maitse autolla, kun Hentulasta jatkaa yli kolme kilometriä länteen päin.
Kyläniemen keskivaiheilla on punaisin viitoin merkittyjä retkipolkuja, jotka seuraavat saaren etelä- ja pohjoisrantoja.
Toinen Salpausselkä ja Rastinvirta
Viime jääkauden loppuvaiheessa Suomen eteläosat paljastuivat mannerjäätikön sulaessa jääden kuitenkin heti vedenpinnan alapuolelle. Poikkeuksen tekivät Saimaan seuduilla ensimmäinen ja toinen Salpausselkä. Toinen Salpausselkä muodostui mannerjäätikön eteen sulamisvesien tuomasta moreeni-, kivi- ja hiekka-aineksesta noin 11 800–11 600 vuotta sitten. Jäätikön kasaava toiminta kesti täällä kaksi tai kolme sataa vuotta, joten maa-ainesta kertyi runsaasti. Mannerjäätikön reuna seurasi suurin piirtein nykyisten hiekkatasankojen pohjoisreunoja, joiden eteen etelään maa-aines kasaantui. Aineksen ylimmät kerrokset muodostivat suiston (sanduri), jonka yli myös sulamisvedet virtasivat mereen. Tämän tapahtuman vuoksi sanduri jäi tasaiseksi alueeksi, kun myöhemmin vesi laski alemmaksi ja saari kohosi lopullisesti merestä. Toinen Salpausselkä jatkuu Kyläniemestä koilliseen Syyspohjaan asti ja eteenpäin, ja lounaassa Rastinvirran takana Pönnilankankaalla, Savitaipaleella ja Tuohikotin suunnassa.
Koska Kyläniemen rannat ovat moreenia ja hiekkaa, kuluttavat aallot jatkuvasti sen rantoja ja vievät maa-aineksen Saimaan syvyyksiin. Näin tapahtui myös heti Kyläniemen muodostuttua. Esimerkiksi Rastinniemen rannoilla sen kulutus on helposti luettavissa rantatörmien rinteiltä. Kyläniemi muodostui, kun Baltian jääjärven vedenpinta on 105–110 metrin korkeudella nykyisestä merenpinnasta mitattuna (ilmaistaan tunnuksella B III). Koska Saimaan seudulla maa samalla kohosi, huuhtoivat aallot hitaasti kohoavan Kyläniemen rantojen alempia rinteitä jättäen niihin jälkensä. Noin 11 590 vuotta sitten Baltian jääjärvi huuhtoutui Atlantin valtamereen ja Saimaan seuduilla vedenpinta aleni kuukausissa 26–28 metriä, alkoi aallokko kuluttamaan alempia rantoja. Niitä aiheuttivat Yoldiameri ja Ancylusjärvi, jotka ovat Itämeren eri vaiheita. Näiden rantamuodostumat ovat myöhemmin kadonneet, kun Saimaan vedenpinta alkoi myöhemmin nousta ja sen aallot peittivät rannat ylhäältä alas valuneen hiekan alle.
Kutveleen kanava
Nimensä mukaisesti Kyläniemi oli aikaisemmin niemi, mutta Kutveleen kanavan rakentaminen vuosina 1792–1793 teki siitä saaren. Kanavan rakentamisen syy on ollut Ruotsin ja Venäjän välisen rajan kulkeminen Saimaan yli venäläisten kannalta hankalalla tavalla. Jotta kaupankäyntiä voitiin käydä ilman rajatulleja, piti kulkuveneitä varten kaivaa joitakin kanavia Venäjän puolelle. Samalla voitiin liikutella sotaväkeä paikasta toiseen ilman ruotsalaisten väliintuloa. Kutveleen kanava ei ollut kaupallisesta syistä johtuen aivan välttämätön, mutta se lyhensi matkaa suuresti. Aluksi kanava oli 10 metriä leveä, mutta sitä on levennetty 1950-luvulla ja 1977.
Salpalinja
Kyläniemessä on Salpalinjan erilaisia puolustuslaitteita. Näitä ovat muun muassa kaivantoja, korsuja ja niiden yhdyskäytäviä sekä tykkipatteristojen jalustoja.
Saaristolaiselämää
Saarta kiinteästi asuttaneet asukkaat, joista on tietoa viimeistään 1500-luvulta, ovat liikkuneet asioinnillaan kesäisin veneillä ja tavisin jäätä myöten esimerkiksi Imatralle Vuokseniskalle. Säännöllinen laivaliikenne alkoi 1900-luvun alussa ja jatkui vuosisadan puoliväliin. Saaren laivarantoja oli ainakin Karonniemessä ja Kutveleessa. Utalan kautta rakennettiin Rehulaan maantie 1930-luvulla. Saaren elämäntyyli on säilynyt maatalousvaltaisena, jossa kalastuksella ja metsätaloudella on elinkeinoina ollut suuri merkitys.
NBA-kausi 1980–1981
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
The Seventh Song
The Seventh Song on kitaristi Steve Vain kokoelmalevy. Levy julkaistiin 2000.
Nainen (Dannyn albumi)
Nainen on suomalaislaulaja Dannyn vuonna 2002 ilmestynyt albumi, joka julkaistiin kansainvälisena naistenpäivänä 8. maaliskuuta. Musiikkitoimittajien Kuukauden levy -raati valitsi Naisen maaliskuussa 2002 toiseksi parhaaksi albumiksi. Albumin radiohittejä olivat ”Tumma silmät salamoi” ja ”Nainen”.