cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valtatie 6
Kouvolan seutu
Valtatiellä 6 on liikenneturvallisuus heikko Kouvolan keskustaajaman itäpuolella Tykkimäen ja Kaipiaisten välisellä osuudella. Väylävirasto suunnitteleekin nykyisen tien parantamista noin 19 kilometrin matkalle. Uusi tie olisi 2+2-kaistainen sekaliikennetie, jolla olisi vain eritasoliittymiä. Hankkeen yleissuunnitelma valmistui kesäkuussa 2009. Tiesuunnitelma on valmistunut osuudesta Tykkimäki–Kuivala. Hankkeen kustannusarvio on 84,7 miljoonaa euroa.
Kouvolan kaupungin kohdalla oleva moottoriliikennetieosuus aiotaan rakentaa tulevaisuudessa moottoritieksi Napan ja Tykkimäen välillä. Hankkeen yleissuunnitelma on valmistunut vuonna 2015.
Vuonna 2022 valtio haki Euroopan unionin tukea kolmelle väylähankkeelle, joista yksi oli kuutostien parannus Korialla Hevossuo–Nappa-välillä. Rakentaminen on mahdollista aloittaa vuonna 2023.
Muut hankkeet
Vuonna 2011 valmistunut Lappeenrannan ja Imatran välinen osuus on suunniteltu muutettavan moottoriliikennetieksi.
Osana koko päätieverkkoa koskevia kehittämissuunnitelmia Tiehallinnon tavoitteena on, että vuonna 2025 valtatie 6 olisi nelikaistainen Kouvolan kohdalla, Taavetin ja Imatran välisellä osuudella sekä Joensuun kohdalla. Lisäksi Koskenkylän ja Kouvolan sekä Kouvolan ja Taavetin väliset osuudet olisivat jatkuvaa ohituskaistatietä. Suunnitelmat ovat kuitenkin alustavia ja edellyttäisivät tieinvestointeihin vuosittain käytettävien määrärahojen kaksinkertaistamista nykyisestä.
Taavetti-Lappeenranta
Valtatie 6:n Taavetin ja Lappeenrannan välinen tieosuus oli ennen parannustaan erityisen onnettomuusaltis. Tieosuus ei täyttänyt pääteille asetettuja vaatimuksia tienleveydessä, liittymäratkaisuissa tai nopeustasoissa. Vuonna 2007 liikennemäärä oli 6 900–12 400 ajoneuvoa vuorokaudessa, joista raskasta liikennettä yhdestä neljäsosasta yhteen kolmasosaan. Vuosina 2003–2007 tieosuudella tuli poliisin tietoon 111 onnettomuutta, joissa 42:sta aiheutui henkilövahinkoja, joissa loukkaantui 38 henkilöä ja kuoli neljä.
Muut osat
Liettualainen ja venäläinen kuorma-autonkuljettaja joutuivat onnettomuuteen Liljendalissa 15. helmikuuta 2012. Liikenne oli suljettuna tunteja, ja illaksi saatiin vain toinen kaista avatuksi liikenteelle. Venäläinen kuljettaja kuoli vammoihinsa sairaalassa.
Utin kohdalla 18. toukokuuta 2012 törmäsi kaksi kuorma-autoa ja henkilöauto, mistä aiheutui kuolemantapaus. Liikenne oli tunteja poikki. Liikennettä ohjaamaan komennettiin Utista sotilaspoliiseja.
Elimäellä, Elimäen kirkonkylän ja Korian välillä, Teuroisten risteyksessä kaksi rekkaa törmäsi toisiinsa 30. tammikuuta 2018. Onnettomuuspaikka oli omnettomuuden sattuessa liukas ja paikalla satoi räntää. Onnettomuudessa loukkaantui 5 henkilöä, joista 1 vakavasti.
Anton Yelchin
Anton Viktorovich Yelchin (, 11. maaliskuuta 1989 Leningrad, Neuvostoliitto – 19. kesäkuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli syntyjään venäjänjuutalainen yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Pedon sydän, Alpha Dog ja Terminator – Pelastus sekä kolmessa Star Trek-elokuvassa.
Perhetausta
Anton Yelchinin vanhemmat ovat venäläiset Irina Korina ja Viktor Jeltšin. Molemmat ovat entisiä taitoluistelijoita ja esiintyivät 15 vuoden ajan Leningradin jääbaletissa. Antonin vanhemmat olisivat kansallisen menestyksensä perusteella olleet oikeutettuja osallistumaan vuoden 1972 talviolympialaisiin Sapporossa, mutta heistä kertovien lehtiartikkeleiden mukaan Neuvostoliiton viranomaiset estivät osallistumisen. Syynä tähän oli parin juutalaisuus. Yelchin oli noin puolivuotias, kun hän muutti vanhempiensa kanssa Yhdysvaltoihin. Hänen isänsä on sittemmin toiminut luisteluvalmentajana.
Ura
Yelchin aloitti näyttelemisen yhdeksänvuotiaana. Hän opiskeli Sherman Oaks Centerissä ja sen jälkeen elokuvataidetta Etelä-Kalifornian yliopistossa, kun oli selvinnyt ettei hänestä olisi taitoluistelijaksi vanhempiensa tavoin. Yelchinin varhaisimmat näyttelijäntyöt olivat elokuvissa kuten Pedon sydän ja Tappava seitti sekä televisiosarjoissa Teho-osasto ja Amyn lailla. Young Artist-palkinnon hän sai roolistaan Pedon sydämessä vuonna 2002. Yelchinillä oli teinivuosinaan useita isoja rooleja indie-elokuvissa. Hänen merkittävin työnsä tuossa vaiheessa oli pääosa tositapahtumiin perustuvassa rikosdraamassa Alpha Dog, jossa oli mukana useita Hollywood-tähtiä.
2000-luvun rikossarjoissa Kova laki: Rikollinen mieli ja Criminal Minds Yelchin esitti vierailevissa rooleissa mieleltään järkkyviä teinipoikia. Yelchinin ura jatkoi nousukiitoaan Star Trek-elokuvan Pavel Chekovin roolin myötä. Hän uusi roolinsa myös elokuvan kahdessa jatko-osassa, joista jälkimmäinen Star Trek Beyond tuli ensi-iltaan vasta hänen kuolemansa jälkeen. Star Trekin ohella Yelchin esiintyi edelleen vaihtelevasti menestyneissä indie-elokuvissa.
Kuolema
Yelchin kuoli Los Angelesissa kesäkuussa 2016 tapaturmaisesti jäätyään kotipihassaan puristuksiin autonsa ja turvaportin väliin.
Fredrik Bajer
pienoiskuva|upright|Fredrik Bajer Fredrik Bajer (21. huhtikuuta 1837 Vester Egede, Tanska – 22. tammikuuta 1922 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija ja poliitikko. Hänen alkuunpanostaan vuonna 1882 syntyi Tanskan rauhanyhdistys. Hän teki aloitteen, jonka perusteella perustettiin Maailman rauhantoimisto Berniin 1891 ja Pohjoismaiden parlamenttienvälinen liitto 1907. Hän sai yhdessä Klas Pontus Arnoldsonin kanssa Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1908.
Bajer oli jäsenenä folketingetissä, jossa kuului vasemmistoon. Hän esiintyi varsinkin naisasian ja yleisen maailmanrauhan aatteen kannattajana. Hän on julkaissut muun muassa Om ægtefællers formuerettige lige-stillelse (1884) ja Nordiske neutralitets for-bund (1885).
Super Spike V’Ball
Super Spike V’Ball (tunnetaan myös nimellä V'Ball) on alun perin vuonna 1988 U.S. Championship V’Ball nimellä julkaistu Technōs Japan Corporationin kehittämä rantalentopallokolikkopeli. Pohjois-Amerikassa levittäjänä toimi Taito. Nintendon julkaisema Nintendo Entertainment System-versio julkaistiin vuonna 1989.
thumb|left|256px|Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Systema
Systema on venäläinen itsepuolustustaito, jota käyttävät mm. Venäjän armeijan spetsnaz-erikoisjoukot.
Lajin tarkoitus on hallita vihollista mahdollisimman pienellä fyysisellä voimalla mutta ei suinkaan eliminoida tätä. Systeman perusperiaatteet ovat jatkuva hengitys, hyvä asento, rentous ja jatkuva liike. Systemaa voi soveltaa niin aseettomaan kamppailuun kuin terä- ja tuliaseiden uhkaan. Lajin ikäraja Suomessa on 16 vuotta.
Andy Serkis
thumb|Andy Serkis [[Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)|Kuninkaan paluun maailmanensi-illassa Wellingtonissa vuonna 2003.]] Andrew Clement G. ”Andy” Serkis (s. 20. huhtikuuta 1964 Ruislip, Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja ohjaaja.
Serkisin isä oli Irakin armenialaisiin kuulunut Clement Serkis. Alkujaan suvun armenialainen nimi oli Sarkisian.
Serkis tunnetaan useista liikkeenkaappauksen kautta toteutetuista roolistaan, kuten Klonkkuna Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa ja Hobitti-elokuvatrilogiassa. Monet kriitikot olivat sitä mieltä, että Serkis olisi pitänyt asettaa Oscar-ehdokkaaksi roolityöstään. Hänen myöhempiin liikkeenkaappausrooleihinsa kuuluivat King Kong hahmon nimikkoelokuvassa vuonna 2005, Caesar elokuvissa Apinoiden planeetan synty (2011), Apinoiden planeetan vallankumous (2014) ja Sota apinoiden planeetasta (2017), kapteeni Haddock elokuvassa Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011), yksinvaltias Snoken rooli elokuvissa Star Wars: The Force Awakens (2015) ja Star Wars: The Last Jedi (2017) sekä Baloon rooli elokuvassa Mowgli (2018), jonka hän itse ohjasi. Varsinkin Caesarin rooli sai hyviä arvioita ja Serkisin Oscar-ehdokkuus nousi jälleen esiin. Hän on myös näytellyt Ulysses Klaue'ta Marvel Cinematic Universen elokuvissa Avengers: Age of Ultron (2015) ja Black Panther (2018).
Vuonna 2009 Serkis perusti ystävänsä Jonathan Cavendishin kanssa The Imaginarium -nimisen liikkeenkaappauspalveluita tuottavan yrityksen Lontooseen.
Herbert Kitchener
'''Horatio Herbert Kitchener, Kitchenerin 1. jaarli''' (24. kesäkuuta 1850 – 5. kesäkuuta 1916) oli irlantilaissyntyinen brittiläinen sotamarsalkka, diplomaatti ja valtiomies, joka tunnetaan yleisesti lordi Kitchenerinä.
Kansansuosion kasvu
Kerryn kreivikunnassa Irlannissa syntynyt Kitchener opiskeli Sveitsissä ja Royal Military Academyssä Woolwichissa. Hän liittyi pioneerijoukkoihin, Royal Engineersiin, ja palveli Palestiinassa, Kyproksella ja Sudanissa vuosina 1874–1885. Hän otti osaa Gerald Grahamin retkikunnan epäonnistuneeseen yritykseen vapauttaa 1884–1885 kenraali Gordonin joukot Khartumista ja vuonna 1886 hänet nimitettiin Itä-Sudanin kuvernööriksi. Vuoden 1898 voitto al-Mahdin joukoista Omdurmanin taistelussa ja Khartumin takaisinvaltaus toi Kitchenerille Sudanin kuvernöörin aseman ja kansallissankarin maineen. Hän sai kunnianimen Lord Kitchener of Khartoum.
Buurisodassa (1899–1902) Kitchener oli aluksi sotamarsalkka Frederick Robertsin esikuntapäällikko ja myöhemmin komentaja. Hän vastasi buurien sissisotaa vastaan käytetyistä strategioista, kuten siviilien säilytykseen käyttöön otetuista lähes ensimmäisistä keskitysleireistä. Hänen raa'at otteensa siviiliväestöä kohtaan saivat monet poliitikot arvostelemaan häntä. Palattuaan Britanniaan 1902 hän sai varakreivin aatelisarvon 1902. Buurisodan jälkeen Kitchener toimi vuosina 1902–1911 armeijan komentajana Intiassa ja 1911–1914 prokonsulina Egyptissä ja hänestä tehtiin jaarli 1914. Suursodan aattona hän oli Britannian kuuluisin sotilas.
Sotaministerinä
thumbnail|right|180px|Usein jäljitelty vuoden 1914 värväysjuliste "[[Lordi Kitchener haluaa sinut".]] Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä pääministeri Asquith nimitti Kitchenerin 5. elokuuta 1914 sotaministeriksi. Hän oli ensimmäinen tässä virassa ollut sotilas. Alusta saakka Kitchener näki vastoin yhteistä mielipidettä, että sodasta tulisi pitkä, mahdollisesti kolmivuotinen. Hän päätti luoda maalle vapaaehtoisuuteen pohjautuvan massa-armeijan, joka täydentäisi maan pientä vakinaista armeijaa ja aluepuolustusjoukkoja. Värväyksessä käytettiin Kitchenerin kuvalla varustettua julistetta, ja vapaaehtoisia saatiin odotuksiakin enemmän, pelkästään vuonna 1914 miljoona miestä ja sodan kahtena ensimmäisenä vuonna yhteensä yli kolme miljoonaa miestä.
Kitchener johti sotaa aluksi lähes yksin ja rakensi alkuvaiheessa tiiviin yhteistyön Ranskan armeijan kanssa. Hän esitti, että brittien kannattaisi keskittää voimansa länsirintamalle, mutta suostui Winston Churchillin painostuksesta tukemaan Gallipolin operaatiota helmikuussa 1915. Gallipolin katastrofi horjutti Kitchenerin mainetta taitavana strategina. Kesällä 1915 hänen vastuualueensa keveni, kun armeijan huolto annettiin varusteluministeriön tehtäväksi. Sisäiset riidat saivat hänet harkitsemaan tehtävästä eroamista syksyllä 1915, mutta saamansa keulakuva-aseman takia hän katsoi velvollisuudekseen jatkaa sotaministerinä.
Kuolema ja jälkimaine
Kitchener lähti kesäkuussa 1916 virkamatkalle Venäjälle. Häntä ja hänen lähimpiä avustajiaan kuljettanut HMS Hampshire törmäsi tällä matkalla miinaan Orkneysaarten länsipuolella ja suuri osa laivalla olleista sai surmansa, Kitchener heidän joukossaan.
Pian Kitchenerin kuoleman jälkeen kanadalainen Berlin-niminen kaupunki nimesi itsensä uudelleen Kitcheneriksi Herbert Kitchenerin mukaan. Nimi tuli käyttöön virallisesti 1. syyskuuta 1916.
Kalle Räike
Kalle Räike (7. kesäkuuta 1920 Reposaari – 20. marraskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Räike suunnitteli Helsingin jäähallin sekä useita koulurakennuksia ja asuintaloja usein yhdessä arkkitehti Jaakko Kontion kanssa. Räike suunnitteli myös Helsingin jäähallin edessä olevan teräsbetonisen Kohokuva-reliefin.
Kalle Räikkeen veli oli kuvanveistäjä, professori Kauko Räike.
Buchenwaldin hälytys
pienoiskuva|Buchenwaldin keskitysleirin muistomerkki kellotorneineen. Buchenwaldin hälytys on neuvostoliittolainen laulu vuodelta 1958. Runon kirjoitti Aleksandr Sobolev syyskuussa 1958 kuultuaan uutisen muistomerkin avaamisesta Weimarissa sijainneen Buchenwaldin keskitysleirin muistoksi. Muistomerkkiin kuului kellotorni, johon laulussa viitataan. Tekstin sävelsi Wano Muradeli ja laulu esitettiin ensimmäisen kerran Demokraattisen nuorison maailmanliiton nuorisofestivaalissa Wienissä vuonna 1959. Se nousi nopeasti suunnattomaan suosioon, jonka se on säilyttänyt.
Buchenwaldin keskitysleiri on saanut vakiintuneen asema Neuvostoliiton ja myöhemmin Venäjän kollektiivisessa muistissa toisesta maailmansodasta. Buchenwald symbolisoi natsivallan kauheuksia ja ilmentää neuvostoihmisen voittoisaa taistelua natsismin pahuutta vastaan. Buchenwaldin muistelu Venäjällä liittyy kiinteästi lauluun "Buchenwaldin hälytys". Laulua esitetään säännöllisesti Voitonpäivän juhlallisuuksissa toukokuun 9. päivänä muun muassa kouluissa, ja se on suosittu myös yksityistilaisuuksissa. Laulua täydentävät usein näytelmälliset lisät tai baletti.
Aleksandr Sobolev
Runon kirjoittaja Aleksandr (Isaac) Vladimirovitš Sobolev (1915–1986) tunnetaan huonosti. Häntä koskevat tiedot ovat pääosin peräisin hänen leskeltään Tatjana Sobolevalta (1922–?), jotka tämä julkaisi Ogonjok -lehdessä vuonna 1996 Neuvostoliiton romahduksen jälkeen. Vuonna 2006 Tajiana Soboleva julkaisi edesmenneen miehensä elämäkerran An Honest Jew in Disgrace.
Aleksandr Sobolev syntyi köyhässä juutalaisperheessä Ukrainassa. Äitinsä kuoleman jälkeen hän muutti 1937 Moskovaan, missä hän isosiskonsa kanssa ja työskenteli putkimiehenä. Hän alkoi kirjoittaa ja sai töitä lehtimiehenä. Juutalaisuutensa takia hän kuitenkin menetti työnsä. Tämä sai hänet vaihtamaan juutalaisen etunimensä 'Isaac' venäläiseksi nimeksi 'Aleksandr'. Vuonna 1942 hänet värvättiin armeijaan, mistä hän vapautui 1944 useita kertoja haavoittuneena. Invaliditeetin tai juutalaisuutensa takia hän menetti jälleen työnsä, ja nautti sen jälkeen pientä eläkettä. Kun myös puoliso Tatjana Soboleva menetti työnsä vuonna 1954 Neuvostoliitossa vallinneen juutalaisvastaisuuden takia, perhe eli äärimmäisessä köyhyydessä.
Lesken mukaan Sobolev kuuli uutisen Buchenwaldin muistomerkistä radiossa. Häneen teki vaikutuksen sen kellotorni, joka oli pystytetty kansalaiskeräyksellä kootuilla varoilla. Sobolev kirjoitti runonsa kahdessa tunnissa. Hän tarjosi sitä Pravdaan, mutta lopulta se julkaistiin Trud -nimisessä lehdessä. Sobolev lähetti runonsa Vano Muradelille, joka sävelsi sen. Radio ei kuitenkaan huolinut sävellystä. Lopulta Komsomol-komitea kiinnostui siitä, ja laulu päätettiin esittää Maailman nuorisofestivaaleilla, mitä seurasi sen menestyksellinen ensiesitys Wienissä vuonna 1959.
Laulun vaiheita Venäjällä
vasen|pienoiskuva|Maaliskuun 1954 [[Castle Bravo -ydinkoe Marshallinsaarilla Bikinissä. Pommi oli 15 megatonnin räjähdysvoimallaan suurin Yhdysvaltain koskaan tekemä ydinkoe.]] Wienin ensiesityksen jälkeen laulua ei kuultu Neuvostoliitossa ennen vuotta 1960.Tällöin Puna-armeijan kuoro ja orkesteri ottivat sen ohjelmistoonsa, minkä jälkeen laulun asema vakiintui osaksi virallista kaanonia. Se oli myös ehdolla Leninin palkinnon saajaksi vuonna 1962. Vaikka laulua alettiin esittää runsaasti, sen kirjoittajan nimeä ei mainittu, vaikka säveltäjä kerrottiin. Sobolev ei liioin saanut korvauksia laulun esityksistä eikä miljooniin nousseista levymyynneistä. Sobolevin epäsuosion on arveltu johtuvan paitsi hänen juutalaisuudestaan myös kriittisestä asenteesta Neuvostoliiton kulttuurihallintoa kohtaan.
Saksalaisen historian professori Gero Fedtken mukaan Sobolev ei kirjoittanut laulua antifasistista propagandaa ajatellen, mutta laulu soveltui tähän erinomaisesti. Fedtken mukaan Buchenwald esiintyy runossa abstraktina symbolina, joka kuvasi sodan kauhuja. Toisessa säkeistössä puhutaan satojen tuhansien elävältä poltettujen (Сотни тысяч заживо сожженных) ylösnousemuksesta. Tässä Sobolev ei puhu Buchenwaldista, vaan Hiroshiman ja Nagasakin uhreista, sillä keskitysleirien vankeja ei poltettu elävältä. Laulussa mainitaan myös ydinaseet ja Tyyni valtameri. Runon kirjoittamisvuotena 1958 USA teki 35 ydinkoetta Tyynenmeren Marshallinsaarilla. Fedtken mukaan runossa ei olekaan mitään erityisesti antifasistista: se on ydinsodan vastainen rauhanlaulu, missä Buchenwald edustaa toisen maailmansodan hirmutöitä. Tällaista tulkintaa tukevat myös kirjoittajan lesken muistelmat vuodelta 1996.
Fedtken mukaan neuvostoliittolainen ja myöhemmin venäläinen tulkinta alkoivat korostaa laulun natsivastaisuutta. Sitä lisäsi Voitonpäivän symboliarvon kasvu, kun lokakuun vallankumouksen vuosipäivää lakattiin viettämästä. Laulun esityksissä natsismiin ja toiseen maailmansotaan liittyvät symbolit ja lavasteet ovat vähitellen korvanneet aikaisemmin yleisinä olleet viittaukset ydinaseisiin.
Suomennos
Heimo Anttiroiko on kääntänyt laulun sanat suomeksi. Laulu löytyy Koiton laulun vuonna 1965 julkaistulta lp-levyltä "Koiton Laulu". Se esitetään myös vuonna 2006 valmistuneessa dokumenttielokuvassa Kenen joukoissa seisot. Elokuvan aiheena on 1970-luvun poliittinen laululiike.
Mary Beth Evans
Mary Beth Evans (s. 7. maaliskuuta 1961 Pasadena, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Evans on tunnettu roolistaan Päivien viemää -sarjan Kayla Brady Deveaux Johnsonina, joka muodosti Stephen Nicholsin esittämän Steve "Patch" Johnsonin kanssa "superparin".
Evans palasi saippuaoopperoihin syyskuussa 1993. Hän esitti General Hospitalissa pahamaineista Katherine Bell Ashtonia lokakuuhun 1999 saakka. General Hospitalissa hän näytteli jälleen Nicholsin kanssa, joka näytteli Stefan Cassadinea.
Evans muutti New Yorkiin ja aloitti vuonna 2000 sarjassa As the World Turns, jossa hän esitti Sierra Esteban Montogomeryä. Hän jatkoi sarjassa vuoteen 2005.
Kesäkuussa 2006 Evans palasi Päivien viemään neljäntoista vuoden jälkeen. Sen jälkeen hän on lähtenyt ja palannut sarjaan useita kertoja Myös Nichols on palannut sarjaan Steve Johnsoniksi.
Yksityiselämä
Evans on ollut naimisissa vuodesta 1985 lähtien tohtori Michael Schwartzin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Riitta Lahesmaa
Riitta Liisa Maria Lahesmaa (s. 2. marraskuuta 1959, Paimio) on suomalainen tutkija ja Turun yliopiston immunologian professori.
Lahesmaa syntyi lääkäreiden Risto Ylermi Lahesmaa (s. 1930) ja Pirkko Maria Rauhala (s. 1929) perheeseen.
Lahesmaa on toiminut vuodesta 1998 alkaen Turun biotekniikan keskuksen johtajana. Hän johtaa myös keskuksessa toimivaa molekyyli-immunologian tutkimusryhmää. Lahesmaa tutkii tutkimusryhmineen erityisesti T-solujen kehitystä ja tehtäviä, kuten näiden solujen osuutta kehon suojautuessa patogeenejä ja syöpää vastaan. Lahesmaa on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012 ja hänet nimitettiin akatemiaprofessoriksi 2016 alkaen.
Rujo
Rujo oli suomalainen elektronista musiikkia esittänyt yhtye. Yhtyeen jäsenet olivat Timo Laru, Riku Peltomaa ja Sami Rannila.
Yhtyeen yksi tunnetuimmista kappaleista on "James Portsari ja lupa tappaa", joka pysyi vuonna 1992 Suomen singlelistalla kolmen viikon ajan viikoilla 21–23, joista paras sijoitus oli 11. sija viikolla 22.
Lääketieteellinen kidutus
Lääketieteellinen kidutus (myös lääketieteellinen kuulustelu) tarkoittaa lääketieteen ammattilaisten osallistumista kidutukseen. He voivat joko arvioida missä määrin kidutettava voi kestää kidutusta, mutta he voivat myös osallistua varsinaiseen kidutukseen. Lääketieteellinen kidutus voi hyödyntää lääketieteen ammattilaisten osaamista kuulustelussa tai kuolemantuomion täytäntöönpanossa. Termi kattaa myös kidutuksenomaisten tieteellisten (tai näennäistieteellisten) kokeiden tekemisen ei-halukkailla henkilöillä.
Lääketieteen etiikka ja kansainvälinen oikeus
On yleisesti hyväksyttyä, että lääketieteellinen kidutus on vastoin lääketieteen etiikkaa, jota kaikkien lääketieteen ammattilaisten odotetaan noudattavan:
Säännöksissä on kuitenkin aukkoja:
Castle Hill (Bronx)
pienoiskuva|Taloja Castle Hillin alueella. pienoiskuva|[[Section 8 -asutusta Castle Hillissä.]] Castle Hill on asuinalue New Yorkin Bronxin koillispuolella. Alueen asuntokanta koostuu pääosin vuokra-asunnoista.
Väestö
Castle Hillin väestöstä suuri osa on latinoja ja afroamerikkalaisia, mutta alueella on myös paljon aasialaisia sekä valkoihoisia. Valkoisten osuus väestöstä on kasvanut huomattavasti 2000-luvulla. Alueella on myös paljon maahanmuuttajia.
Rikollisuus
Castle Hill on kärsinyt huonosta maineesta ja alueella on ollut paljon rikollisuutta. 1990-luvulta lähtien rikollisuus on kuitenkin vähentynyt merkittävästi ja alue on rauhoittunut.
Salamis (kunta)
Salamis ( eli Δήμος Σαλαμίνος, Dímos Salamínos) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Saarten alueyksikössä Attikan alueella. Kunnan pinta-ala on 96,09 neliökilometriä ja väkiluku 39 283 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Salamis.
Suurvalta
Suurvalta on valtio, jolla on ennen kaikkea sotilaallisen voimansa ansiosta ratkaisevan tärkeä asema kansainvälisessä politiikassa. Sotilaallinen voima perustuu vahvaan talousasemaan, joka mahdollistaa suurvalta-armeijan ylläpidon kauppa- ja ulkopolitiikan painostusvälineenä. Suurvaltiollisuus voi olla myös alueellista, jolloin yksi valtio voi vaikuttaa ympäristöönsä, vaikka maailmanlaajuisesti se ei olisikaan merkittävää.
Salamis (kunta)
Salamiin kunta käsittää koko Salamiin saaren. Sen lisäksi siihen kuuluvat seuraavat pienet saaret: Ágios Geórgios, Arpidóni, Atalánti, Gaïdoúri, Kanákia, Léros, Megáli Kyrá, Mikrí Kyrá, Péra, Peristéria, Revythoúsa ja Trínisa. Saaret sijaitsevat Saroninlahdessa Ateenan länsipuolella ja kuuluvat Argo-Saronisiin saariin.
Suurvalta
Kylmän sodan aikana, jolloin maailma oli käytännössä jakautunut Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton etupiireihin, näistä kahdesta käytettiin myös termiä supervalta, jolla tarkoitettiin mahtavimpia, globaalisti vaikuttavia suurvaltoja.
Salamis (kunta)
Nykyinen Salamiin kunta muodostui, kun Salamis ja Ampelákia yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Hummus
right|thumb|250px|Hummus öljyllä ja sitruunamehulla.
Hummus (,, armeniaksi համոս) on kikherneistä valmistettu tahna.
Hummus sisältää jauhettujen kikherneiden (besan-jauho) lisäksi tahinia (hummus bi tahini) eli seesaminsiementahnaa sekä sitruunamehua, valkosipulia, mausteita ja oliiviöljyä. Sitä tarjotaan tavallisesti pitaleivän päälle siveltynä levitteenä, alkupalojen kastikkeena tai dippikastikkeena. Hummus on alkuaan libanonilainen ruoka, jota on alettu käyttää muissakin arabiankielisissä maissa sekä Israelissa, Kreikassa ja Turkissa.
Mart Laar
Mart Laar (s. 22. huhtikuuta 1960 Viljandi) on virolainen poliitikko. Hän on ollut Viron pääministeri vuosina 1992–1994 ja 1999–2002 sekä puolustusministeri 2011–2012. Laar kuuluu konservatiiviseen Isänmaan ja Res Publican liitto -puolueeseen. Pääministerinä hän edusti Isänmaaliittoa. Laar valittiin Isänmaan ja Res Publican liiton puheenjohtajaksi 26. toukokuuta 2007.
Laar opiskeli historiaa Tarton yliopistossa, suoritti alemman tutkinnon 1983, maisterintutkinnon 1995 ja tohtorin tutkinnon 2005. Hän on kirjoittanut useita kirjoja Viron ja Venäjän historiasta. Laar väittää ennen pääministeriksi tuloaan lukeneensa vain yhden taloutta käsittelevän kirjan, joka oli Milton Friedmanin Vapaus valita.
Laar sai aivohalvauksen 18. helmikuuta 2012, mutta pystyy kommunikoimaan. Hänen tehtäviään puolustusministerinä hoiti opetusministeri Jaak Aaviksoo. Laar oli jo aiemmin tammikuussa luopunut puolueensa puheenjohtajuudesta, ja hänen seuraajakseen oli valittu Urmas Reinsalu, joka seurasi Laaria puolustusministerinä tämän pyydettyä eroa toukokuussa 2012.
Ensimmäinen kausi
Laarin ensimmäinen pääministerikausi alkoi 21. lokakuuta 1992. Hänen hallituksensa merkittävimmäksi saavutukseksi on pidetty venäläisjoukkojen vetäytymistä Virosta. Hallitus kuitenkin kaatui syksyllä 1994, mihin vaikutti niin sanottu "ruplakriisi". 3,5 miljardia Neuvostoruplaa katosi, kun Viro otti käyttöön kruununsa heinäkuussa 1992, mutta niitä ei palautettu Venäjälle. Yleisimmän selityksen mukaan ruplat oli myyty Džohar Dudajevin hallitsemalle Itškerian tšetšeenitasavallalle, jonne sotilaskone vei ne Itä-Virosta. Ruplista saadut dollarit ilmestyivät keskuspankkiin vuoden kuluttua. Pääministeri Laar ja tuolloinen keskuspankin johtaja Siim Kallas jäivät syytteittä. Laarin avustaja Tiit Pruuli ja kaksi liikemiestä joutuivat oikeuteen, ja uudelleen pääministerinä ollut Laar ja valtiovarainministeri Kallas joutuivat todistamaan, mutta ketään ei tuomittu tapauksesta.
Hallitus ajautui kuitenkin kriisiin, kun sosiaalidemokraatit lähtivät hallituksesta ja Riigikogu antoi Laarille epäluottamuslauseen. Hallituskoalitio kuitenkin pysyi koossa jouluun saakka sosiaalidemokraattien Andres Tarandin johdolla.
Tunnustuksia
Laar on itse ollut kahden koulukirjan tekijäkaartissa. Tämän takia häntä on joissakin yhteyksissä syytetty oman merkityksensä korostamisesta Viron uudelleen itsenäistymisessä.
Vuonna 2006 Laar otti vastaan yhdysvaltalaiselta Cato-instituutilta "Milton Friedman Prize for Advancing Liberty" -palkinnon ansioistaan markkinaliberalismin edistämisestä. Perusteluina palkinnolle mainitaan, että Laarin ansiosta Viro on esimerkki taloudellisen vapauden hyödyistä. Muun muassa Viron tasavero on omaksuttu useissa entisissä kommunistivaltioissa.
Filip Lindberg
Hans Filip Lindberg (s. 31. tammikuuta 1999 Espoo) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Turun Palloseurassa.
Seuraura
Lindberg aloitti jääkiekkoilun omien sanojensa mukaan noin 4–5-vuotiaana ja päätyi maalivahdin pelipaikalle Rasmus Tirrosen innoittamana. Hänen kasvattajaseuransa on Jäähonka, josta Lindberg siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoo Bluesiin. Hän voitti kauden 2014–2015 päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuden. Kauden 2015–2016 päätteeksi Lindberg voitti B-nuorten SM-hopeaa Espoo Bluesin riveissä. Suurin osa hänen kaudestaan eteni kuitenkin Blues Akatemian B-nuorissa. Kaudella 2016–2017 Lindberg nousi Bluesin B-nuorten pääasialliseksi vastuunkantajaksi, mutta pudotuspeleissä joukkueen kaikki ottelut pelasi kuitenkin Bluesia A-nuorista vahvistanut Oskar Autio. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Lindberg palkittiin sarjan parhaana maalivahtina Jarmo Myllys -palkinnolla ja hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2017–2018 Lindberg siirtyi A-nuorten SM-liigan nousijajoukkue TUTO Hockeyn maalinsuulle. Hän pelasi alkusarjan ja alemman jatkosarjan 53:sta ottelussa 48:ssa. Lindbergistä tuli kaikkien aikojen eniten otteluita A-nuorten SM-liigassa yhden kauden aikana pelannut maalivahti. Hänet palkittiin kauden päätteeksi sarjan opiskelijapalkinnolla ja valittiin toiseen tähdistökentälliseen.
Lindberg siirtyi kaudeksi 2018–2019 Yhdysvaltoihin Massachusettsin yliopiston Amherstin yksikön joukkueeseen. Hän pelasi Freshman-vuotenaan 17 ottelua torjuen 11 voittoa, joista neljä oli nollapelejä. Lindberg voitti Hockey Eastin runkosarjan mestaruuden.
Minnesota Wild varasi Lindbergin seitsemännellä kierroksella 197. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2019. Junior-vuotenaan 2020–2021 hän torjui 15 ottelussa kymmenen voittoa ja vain yksi Lindbergin ottelu päättyi tappioon varsinaisella peliajalla. Hän voitti Hockey Eastin mestaruuden ja Lindberg valittiin divisioonan toiseen tähdistökentälliseen. Hän torjui UMassille myös koko yliopiston historian ensimmäisen NCAA:n mestaruuden torjuttuaan finaaliottelussa St. Cloud State Universitya vastaan nollapelin lukemin 5–0. Lindberg torjui ottelussa 25 kertaa. Hänestä tuli historian ensimmäinen NCAA:n mestaruutta juhlinut suomalaismaalivahti. Lindbergistä tuli samalla myös ensimmäinen joukkueensa mestaruuteen torjunut eurooppalaismaalivahti. Hänet valittiin lopputurnauksen tähdistökentälliseen.
Vuonna 2021 Minnesota Wild tarjosi Lindbergille tulokassopimusta, mutta hän kuitenkin kieltäytyi tästä ja seuran oikeudet Lindbergiin raukesivat kesäkuun loppuun mennessä. Heinäkuussa 2021 hän teki vapaana agenttina kaksivuotisen tulokassopimuksen Pittsburgh Penguinsin kanssa. Seura lähetti Lindbergin syksyn harjoitusleiriltä AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. Vain kaksi päivää myöhemmin hänet nostettiin Pittsburghin NHL-kokoonpanoon harjoitusotteluun Detroit Red Wingsia vastaan, mutta neljä päivää myöhemmin ennen runkosarjan alkua Lindberg lähetettiin kuitenkin takaisin farmiin. Hän aloitti AHL-kauden 2021–2022 vahvasti, kun Lindbergin neljä ensimmäistä ottelua päättyivät voittoon. Hänet valittiin AHL:n lokakuun kuukauden pelaajaksi. Lindberg pelasi alkukaudella kaikkiaan seitsemän ottelua, kunnes hänen kautensa päättyi jo marraskuussa nilkkavamman vuoksi. Myös syksyn 2022 harjoitusleirin päätteeksi Lindberg lähetettiin farmiin. Joulukuussa hän joutui lähes neljäksi viikoksi sivuun loukkaantumisen vuoksi. Lindberg pelasi kauden 2022–2023 aikana 19 runkosarjaottelua, kunnes hänen kautensa päättyi päävammaan helmikuussa 2023.
Kaudeksi 2023–2024 Lindberg siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan.
Maajoukkueura
Lindberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Lindberg toimi Suomen kakkosmaalivahtina Ukko-Pekka Luukkoselle ja hän pelasi alkulohkon ottelussa Kazakstania vastaan, jolloin Lindberg torjui Suomelle 5–0-voiton. Hän torjui nollapelissään 18 kertaa. Yhteensä Lindberg on pelannut kahdeksan nuorten ja neljä poikien maaottelua.
Muuta
Lindberg valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta vuonna 2018. Lukion Lindberg suoritti kuitenkin pääasiassa Haukilahden lukiossa Espoossa.
Keskustelupuisto (nykytaideprojekti)
thumb|Keskustelupuiston tontti 15.5.2019, joka sijaitsee Rauman keskustassa, Kalliokatu 28-30:ssa. pienoiskuva|Keskustelupuisto kuuden pelisiirron jälkeen 28.8.2020. Puiston keskuskukkulalta puuttuu vielä kuvaushetkellä kilpi Keskustelupuisto – peli yhteisestä maaperästä oli Lönnströmin taidemuseon ja Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen yhdessä vuonna 2018 käynnistämä taidehanke. Projekti toteutettiin vuosina 2019–2020 Rauman keskustan tuntumassa sijaitsevalla tontilla, josta rakentui puisto. Hankkeeseen valittiin mukaan 36 eri-ikäistä raumalaista pelaajaa, joilla kullakin oli oma visio hyvästä puistosta. Tavoitteena oli vuoropuhelun avulla päästä yksilön näkemyksestä yhteisölliseen ratkaisuun.
Tausta
Ensimmäisessä projektihaussa valittiin toteutettavaksi taiteilijaryhmä IC-98:n projekti Khronoksen talo. Toisessa haussa valittiin kuvataiteilija Jani Ruscican projekti Flatlands. Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen projekti Keskustelupuisto valittiin kolmannessa haussa vuonna 2017.
Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen ovat toteuttaneet yhteisöllisiä ja pelillisiä taideprojekteja vuodesta 2003 alkaen. Heidän työnsä ovat olleet heti alusta alkaen hyvin julkisia. Töiden dokumentointi on tapahtunut ja tapahtuu edelleen internetissä. Valituskuoro on saavuttanut maailmanmaineen. Toinen laaja projekti oli Archipelago Science Fiction.
Hankkeen kulku
Projekti kesti kaksi vuotta. Peli alkoi kesällä 2018 pelaajien hakemisella. Syksyllä 2018 peli jatkui valittujen palaajien ideoiden esittämisellä. Konkreettinen peli Raumalla osoitteessa Kalliokatu 28-30 alkoi huhtikuussa 2019 pelialueiden arvontatilaisuudella. Peli päättyi syksyllä 2020.
Kukin pelaajista sai hallinnoitavakseen yhden pelialueen. Pelaajat toteuttivat palstoilleen yksilöllisiä puistoideoitaan pelirahalla, jota he ovat saaneet pelisiirtoaan varten.
Viimeiseen pelisiirtoon liittyi poikkeus. Pelaajat saivat yhteisesti 14 000 euroa käytettäväksi puistoon, jos he pääsivät yhteisymmärrykseen rahan käyttötarkoituksesta. Pelaajat saivat puiston viimeistelyyn yhteisesti 14 000 euron summan kesän 2020 pelitapaamisissa.
Peli päättyi syyskuussa 2020 ja Keskustelupuiston avajaisjuhlat järjestettiin 12.9.2020 klo 14–18 puistossa.
Pelin aikana kahden vuoden kuluessa pelaajat ovat yhdistäneet pelialueitaan, ideoitaan ja pelirahojaan. Keskustelupuisto nimensä mukaisesti vaati lukuisia pelaajien välisiä keskusteluja ja neuvotteluja.
Dokumentointi
Taiteilijat dokumentoivat Keskustelupuistoa haastattelemalla pelaajat videolle ennen pelin alkua. Videoilla pelaajat kertovat oman näkemyksensä siitä, minkälainen valmis puisto voisi olla. Projektista kertovalla verkkosivulla julkaistiin pelaajien profiilit ja blogi. Hanketta seurasi noin viisi kansalaistoimittajaa, jotka seurasivat pelin edistymistä ja raportoivat siitä kaupunkilehti Raumalaiseen. Ensimmäinen kansalaistoimittaja Ulla-Mari Piipposen kirjoittama artikkeli julkaistiin Raumalaisessa 8.5.2019. Toinen kansalaistoimittaja Ilona Helskeen kirjoittama artikkeli julkaistiin 19.6.2019 ja kolmas kansalaistoimittaja Milja Leinon kirjoittama artikkeli 20.8.2019. Neljäs Marjo Kauppilan kirjoittama artikkeli julkaistiin 25.9.2019. Kansalaistoimittajien työ jatkui vuonna 2020, Milja Leinon artikkeli julkaistiin 6.5.2020, Ilona Helskeen artikkeli 10.6.2020 ja Ulla-Mari Piipposen 12.8.2020.
Keskustelupuistosta on myös julkaistu puhelinsovellus, jolta löytyy osallistujien haastatteluita. Keskustelupuistosta julkaistiin keväällä 2022 kirja, jossa Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen avaavat taideprojektia niin alkuperäisten tavoitteidensa kuin projektin tuoman kokemuksen valossa. Taiteilijat kirjoittavat prosessista käytännönläheisesti tehden siitä kaikille avoimen tapausesimerkin. Keskustelupuisto – peli yhteisestä maaperästä -kirja julkaistiin myös englanniksi nimellä Conversation Park – A Public Space Game. Kirja on julkaistu myös e-kirjana.
Piccalilli
Oxford English Dictionaryn mukaan nimi juontaa juurensa 1700-luvulta ("paco-lilla", "pickle lila" jne.) ja nykyinen kirjoitusasu on 1700- ja 1800-lukujen taitteesta.
Englantilainen piccalilli
Englantilaisessa piccalillissä on karkeasti paloiteltuja vihanneksia, joista kukkakaali, sipuli ja cocktailkurkku ovat välttämättömiä, säilöttynä sinapilla ja kurkumalla maustettuun kastikkeeseen. Sitä valmistetaan sekä kotona että teollisesti.
Piccalilli on perinteinen kylmien liharuokien, kuten kinkun ja aladobin sekä kovien juustojen lisäke. Se on usein osa Ploughman's lunch -annosta.
Amerikkalainen piccalilli
Amerikkalainen versio piccalillistä maistuu selvästi makealta. Itärannikolla se valmistetaan karkeasti pilkotuista paprikoista, vihreistä tomaateista ja sipulista. Keskilännessä piccalilli on usein hienommaksi pilkottua ja sisältää runsaasti cocktailkurkkuja; se muistuttaakin enemmän suomalaista kurkkusalaattia.
Neuvostoliiton divisioonien määrävahvuus talvisodassa
Neuvostoliiton divisioonien määrävahvuus talvisodan aikana esitellään tässä artikkelissa muun muassa henkilöstön ja kaluston määrän sekä divisioonan organisaation osalta. Lisäksi puna-armeijan divisioonien määrävahvuutta verrataan vastaavan suomalaisen organisaation määrävahvuuksiin.
Henkilöstö ja kaluston kokonaismäärät
thumb|250px|[[Degtjarjov DP-27 -pikakivääri.]]
Neuvostoliittolaiseen määrävahvuiseen divisioonaan kuului talvisodan aikana muun muassa
Materiaaliseen tilanteeseen liittyvät erot
Merkittävimpänä erona vastaavaan suomalaiseen divisioona-organisaatioon voinee lähtökohtaisesti pitää sitä, että puna-armeijan divisioonat olivat pääosin varustettu määrävahvuuksien mukaisella kalustolla eikä puutteita esiintynyt käytännössä ollenkaan verrattuna suomalaisiin divisiooniin. Tämä tosiasia ei ilmene suoraan määrävahvuuksia vertailemalla vaan asia tulee esille vain muita lähteitä tutkimalla.
Toinen merkittävä ero suomalaisen ja neuvostoliittolaisen divisioonan kalustossa oli se, että jälkimmäisen määrävahvuinen kalusto käsitti pääsääntöisesti joko täysin tai lähes ajanmukaista kalustoa. Neuvostoliitossa oli 1920- ja 1930-luvuilla kiinnitetty voimakasta huomiota armeijan kaluston modernisointiin kun taas Suomessa esimerkiksi käytännössä koko tykistökalusto (pl. 8 tykkiä) oli peräisin joko 1900- tai 1910-luvuilta tai jopa edelliseltä vuosisadalta.
Kolmantena merkittävänä erona vertailtaessa divisioonien kalustomääriä käy ilmi tykistöaseistuksen määrän ero. Puna-armeijan divisioonan tykistöllä oli käytettävissään yli kaksinkertainen määrä tykkejä verrattuna suomalaiseen divisioonaan. Mikä taas osaltaan selittää neuvostodivisioonan henkilöstömäärän suuremmuuden.
Henkilöstömäärän suuremmuuteen vaikutti omalta osaltaan myös suomalaisen divisioonan organisaatioon kuulumattomien osien kuuluminen neuvostodivisioonaan. Neuvostodivisioonassa oli orgaanisena yksikkönä muun muassa panssaripataljoona ja panssarintorjuntatykistöpatteristo, jotka suomalaisesta divisioonasta puuttuivat kokonaan. Jopa niin täydellisesti, että suomalaisen divisioonan organisaatioon ei kuulunut talvisodan aikana yhtään panssaroitua ajoneuvoa saati yhtään panssarintorjuntatykkiä.
Ilmatorjuntayksiköt puuttuivat suomalaisesta divisioonasta myös kokonaan.
Tämän jälkeen huomio vertailtaessa suomalaista ja neuvostoliittolaista divisioonaa kiinnittyy moottorisoinnin asteeseen, joka oli neuvostodivisioonassa huomattavasti korkeampi.
Puna-armeijan divisioonan kalustoon kuului myös lukuisa määrä sellaista ajanmukaista sodankäyntiin liittyvää materiaalia, joka suomalaiselta divisioonalta puuttui tyystin. Esimerkkinä mainittakoon vaikkapa sähkötoiminen miinaharava. Myös puheradioiden käyttö oli neuvostojoukoissa laajaa jopa komppaniatasolle asti kun suomalaiset käyttivät joko puhelinyhteyksiä tai lähettejä viestien siirtämiseen.
Käsiaseistuksen osalta merkittävin ero oli suomalaisjoukoissa käytössä olleet konepistoolit, kun taas neuvostojoukoilla oli jonkin verran automaatti- ja puoliautomaattikiväärejä.
Materiaalisen tilanteen osalta suurimmat ongelmat puna-armeijan osalta liittyivät paikallisiin sääolosuhteisiin, joihin ei oltu ilmeisestikään varauduttu riittävästi pakkasen laskiessa jopa alle -40 asteen. Tämän vuoksi neuvostojoukkojen taistelukyky laski ajoittain hyvinkin alhaiseksi.
Operatiiviseen kykyyn liittyvät tekijät
Kuten edellisestä osiosta käy selvästi ilmi oli Puna-armeijan divisioona selvästi monipuolisemmin ja runsaslukuisemmin varustettu kuin suomalainen vastineensa. Tässä piili todennäköisesti yksi syy siihen, että Laatokan pohjoispuolisilla rintamanosilla neuvostojoukkojen menestys jäi hyvin vaatimattomaksi divisioonien runsaslukuisuuteen nähden. Suomalaiset saavuttivat mainitulla alueella jopa merkittäviä torjuntavoittoja ilmeisesti siksi, että neuvostodivisioonat olivat runsaan moottorointinsa ja kalustomääränsä suhteen pitkälti riippuvaisia alueella olevista vähäisistä tielinjoista. Suomalaisen divisioonan ”kevyt” aseistus mahdollisti joukkojen joustavan siirtelyn ja yllättävät iskut vastustajan selustayhteyksiä vastaan. Raskaammin varustellut suomalaisjoukot eivät olisi todennäköisesti pystyneet samanlaatuiseen mottisotaan.
Puna-armeijan divisioonaan kuuluvien panssarivaunujen merkitys pohjoisilla rintamanosilla oli vähäinen johtuen alueen niille sopimattomasta maastosta, mutta Karjalan kannaksen taisteluissa niillä oli osin jopa ratkaiseva merkitys niiden tukiessa jopa ratkaisevalla tavalla muun muassa Mannerheim-linjan murtumiseen johtaneissa taisteluissa neuvostodivisioonien jalkaväkeä.
Koulutukseen liittyvät erot
Puna-armeijan joukot olivat lähes kokonaan koulutettu toimimaan eteläisen Neuvostoliiton alueella, jossa taisteluiden todennäköisimpänä ”kenttänä” olisi ollut lähes puuton ja täysin avoin aro. Kiovan sotilaspiiri oli vastannut ennen talvisotaan useista laajoista sotaharjoituksista ja toimintaan avoimessa maastossa oli harjoiteltu useita kertoja. Juuri ennen talvisotaa (vuoden 1939 suurin sotaharjoitus) yksi harjoitus ehdittiin suorittaan Leningradin sotilaspiirin alueella, mutta sekin harjoitus sotilaspiirin eteläosassa. Näin ollen puna-armeijan joukkojen kyky käydä sotaa suomalaisessa metsäisessä ja pikkupiirteisessä maastossa oli sangen kyseenalainen.
Puna-armeijan koulutusjärjestelmä poikkesi suomalaisesta melkoisesti. Puna-armeijan ns. kaaderijoukot olivat saaneet suurin piirtein saman tasoisen koulutuksen kuin suomalaiset asevelvollisuusaikanaan. Reserviläisistä kootuissa neuvostodivisioonissa suuri osa miehistöstä oli saanut vain kuukauden-kahden mittaisen peruskoulutuksen ns. territoriaalijoukoissa, joten niiden koulutustasoa voinee pitää melko vaatimattomana.
Suomalaiset joukot olivat puna-armeijan joukoista poiketen koulutettu nimenomaan toimimaan suomalaisen maaston mukaisissa olosuhteissa. Lisäksi suomalaiset joukot olivat tottuneet säilyttämään toimintakykynsä myös alueen kulloisissa sääolosuhteissa (pakkasen laskiessa talviolosuhteissa jopa alle -40 asteeseen)
Johtamistaitoon liittyvät erot
Osa puna-armeijan divisioonien komentajista oli mitä ilmeisimmin saanut kokemukseensa nähden selvästi liian suuren vastuun joukkojen johtamisessa. Tämä tosiasia liittyy Stalinin vainoihin (puhdistuksiin), jossa suuri määrä sotilasjohtoa ja -komentajia joutui joko teloitetuksi tai siirretyksi työleirille esimerkiksi Siperiaan.
Suomalaiset korkeammat upseerit olivat taas muun muassa jääkäriliikkeen tai tsaarinaikaisen Venäjän sotilasorganisaatioiden sekä sisällissodan koulimia upseereja, joilla oli käytännön kokemusta sotatoimien johtamisesta. Myös alemmalla johtamistasolla oli kokeneita upseereja. Merkittävimpänä haittana oli sotaa edeltävän ajan säästösyistä vähäiseksi jääneet yhtymätason sotaharjoitukset. Tämä ongelma näkyi muun muassa joulukuun vastahyökkäyksessä siten, että esimerkiksi siirtymisaikataulut oli laadittu liian kireiksi ja suuri osa joukoista pääsi mukaan hyökkäykseen vasta kohtuuttoman pitkän ajan kuluttua hyökkäyksen alkamisesta.
Erityispiirteenä poliittinen organisaatio
Neuvostodivisioonissa oli suomalaiseen verrattuna vielä yksi erikoisuus, joka oli divisioonan poliittinen organisaatio politrukkeineen. Poliittisten ohjaajien päätehtävänä oli valistus- ja viihdytystehtävät, mutta heillä oli oikeus osallistua myös joukkojen johtamiseen, joka joissain tapauksissa aiheuttikin sekaannusta joukoissa.
Taisto Kaasinen
Taisto Kaasinen (1918–1980) oli suomalainen keramiikkataiteilija ja suunnittelija. Hän suunnitteli keramiikkareliefejä Ruotsin laivoille ja jäänmurtajille, eläinaiheisia keramiikkaveistoksia sekä abstrakteja teoksia.
Taisto Kaasinen työskenteli suunnittelijana Arabian posliinitehtaalla Helsingissä vuosina 1947–1952. Hän muutti Ruotsiin vuonna 1953 ja oli suunnittelijana ruotsalaisella Upsala Ekebyn tehtaalla ja työskenteli suunnittelijana myös Rörstrandilla. Vuonna 1962 Kaasinen palasi Suomeen ja Arabialle ja hän työskenteli Arabian taideosastolla vuosina 1963–1974.
Toyaman prefektuuri
Toyaman prefektuuri sijaitsee Chūbun alueella, Honshūn saarella, Japanissa. Sen pääkaupunki on Toyama.
Maantiede
pienoiskuva|Toyaman prefektuurin kartta.
Amon Göth
Amon Leopold Göth (tai Goeth ilman umlautia; 11. joulukuuta 1908 Wien, Itävalta-Unkari – 13. syyskuuta 1946 Krakova, Puola) oli itävaltalainen SS-upseeri.
Toyaman prefektuuri
Maantiede
Toyamaa ympäröivät pohjoisessa Japaninmeri ja Toyamanlahti, idässä Niigatan ja Naganon prefektuurit sekä etelässä Gifun ja lännessä Ishikawan prefektuurit.
Amon Göth
Toiminta sodan aikana
Vuonna 1942 Göth siirrettiin Lublinin SS- und Polizeiführerin, Brigadeführer Odilo Globocnikin, esikuntaan. Helmikuussa 1943 hänet määrättiin Płaszówin työleirin komendantiksi, tehtävänään muuttaa se keskitysleiriksi. Hän johti Krakovan gheton ”puhdistusta” maaliskuussa 1943, minkä seurauksena alueella asuneet juutalaiset siirrettiin muualle, muun muassa Auschwitziin, Treblinkaan ja Płaszówiin. Göth määrättiin sulkemaan Tarnówin ghetto syksyllä 1943, jolloin hänen komennossaan olleet joukot surmasivat arviolta 10 000 gheton asukasta paikan päällä. Helmikuussa 1944 Göth suoritti Szebnien keskitysleirin sulkemisen, jonka yhteydessä surmattiin useita tuhansia vankeja.
Huhtikuuhun 1944 mennessä Göth oli saavuttanut SS-Hauptsturmführerin arvon ja sai nimityksen Waffen-SS:n reserviupseeriksi. Płaszówin työleirin komendanttina toimiessaan Göthin uskotaan henkilökohtaisesti surmanneen yli 500 vankia, minkä lisäksi hän antoi käskyn tuhansien muiden teloittamisesta. Göth vapautettiin tehtävistään keskitysleirin komendanttina 13. syyskuuta 1944 ja hänet siirrettiin SS:n taloushallintovirastoon, SS-Wirtschafts- und Verwaltungshauptamtiin. Marraskuussa 1944 Göth sai syytteen valtiolle kuuluvan, juutalaisilta takavarikoidun omaisuuden anastamisesta. Ennen kuin Göthin jutun oikeuskäsittelyä ehdittiin pitää, hänet vapautettiin kaikista syytteistä sodan lähetessä loppuaan. Göth lähetettiin Bad Tölziin, jossa lääkärit totesivat hänen kärsivän mielenterveysongelmista ja diabeteksesta. Sodan viime kuukaudet Göth vietti mielisairaalassa, josta yhdysvaltalaisjoukot ottivat hänet talteen toukokuussa 1945.
Toyaman prefektuuri
Talous
Toyama on Japaninmeren rannikon johtava teollisuusprefektuuri, ja sillä on teollinen etulyöntiasema halvan sähköntuotannon seurauksena. Kuroben rotkossa virtaavaan jokeen rakennettu pato tuottaa sähköä energiayhtiö Kansai denryokulle.
Amon Göth
Populaarikulttuurissa
Göth tunnetaan lähinnä elokuvasta Schindlerin lista, jossa häntä esittää Ralph Fiennes. Vuonna 2006 dokumenttielokuvaohjaaja James Moll teki elokuvan Inheritance, jossa Göthin tytär Monika Hertwig tutustui isänsä pahamaineiseen menneisyyteen.
The Last Kiss
Taustatietoa
Albumi sijoittui kolmannelle sijalle Billboard 200 -listalla 135 000 kappaleen viikkomyynnillään. Nyt albumia on myyty Yhdysvalloissa yli 320 000 kappaletta.