cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Susun kieli
Susu (myös soso) on Guineassa, Sierra Leonessa ja Guinea-Bissaussa asuvien susujen puhuma mandelainen kieli. Sillä on yli miljoona puhujaa.
Kieltä puhuu äidinkielenään noin 900 000 henkeä Guinean rannikolla maan pääkaupungissa Conakryssa sekä Boffan, Bokén, Dubrékan, Forécariahin, Frian ja Kindian prefektuureissa. Pieniä puhujaryhmiä on myös muualla maassa. Sierra Leonen luoteisosassa asuu noin 120 000 puhujaa ja Guinea-Bissaussa muutamia tuhansia. Susu toimii myös Conakryn ja rannikon pienten kansojen lingua francana.
Susu kuuluu mandekielten läntisen haaraan, jossa se muodostaa jalunkan kanssa oman ryhmänsä. Murre-erot ovat hyvin vähäisiä. Kielessä on lainasanoja arabiasta, englannista, ranskasta, maninkasta ja muista mandekielistä sekä fulanista.
Susulla on Guinean kansalliskielen status. Se on fulanin ja maninkan ohella yksi maan kolmesta suuresta kielestä. Yleiskieli perustuu Conakryn murteeseen. Guineassa susua käytettiin koulu- ja lukutaito-opetuksessa sekä rajoitetusti lehdistössä vuosina 1968–1984. Myöhemmin kirjallista viljelyä ovat harjoittaneet lähinnä lähetyssaarnaajat. Latinalaisten aakkosten ohella käytetään arabialaista kirjaimistoa.
Hermogenes
Hermogenes on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
MV Agusta
thumb|right|MV Agusta F4 Senna
MV-Agusta on arvostettu italialainen moottoripyörämerkki. Hinnoittelultaan MV-Agusta sijoittuu korkeammalle tasolle kuin japanilaiset ja muut italialaiset merkit, pois lukien Ducati ja Bimota.
Lokakuussa 2009 Harley-Davidson ilmoitti myyvänsä MV Agustan pois ja keskittyvänsä pelkästään Harley-Davidson tuotemerkkiin.
Historia
MV-Agusta perustettiin Milanossa vuonna 1945.
1950-, 1960- ja 1970-luvulla MV Agusta kuului MotoGP:n maailmanmestaruussarjan parhaimpiin pyöriin. Monet pyöräilijät, kuten Carlo Ubbiali, John Surtees, Mike Hailwood, Giacomo Agostini ja Phil Read voittivat useita mestaruuksia juuri MV Agustalla.
1991 Cagiva group S.p.A osti MV Agusta -tuotenimen ja pitkän tauon jälkeen vuonna 1997 esiteltiin uusi F4 Serie ORO 750cc.
Vuoden 2004 joulukuussa MV Agusta motorcycles S.p.A/Cagiva group myytiin malesialaiselle automerkille Protonille. Tämä tosin ei vaikuttanut kuin budjetin ja tuotannon kasvamiseen, yhtiön johdossa on edelleen Giovanni ja Claudio Castiglioni, jotka perustivat Cagiva-merkin vuonna 1978. Vuonna 2006 GEVI spA hankki 65% osuuden yhtiöstä, jolloin MV Agustan omistajuus palasi Italiaan.
Vuonna 2008 omistaja vaihtui jälleen, kun yhdysvaltalainen Harley-Davidson osti MV Agustan 108 miljoonan dollarin kauppahintaan. Samalla Harley-Davidson kuittasi italialaismerkin velat ja sai omistukseensa myös Cagiva-tuotemerkin.
Loppukesästä 2010 talousvaikeuksiin joutunut Harley-Davidson myi MV Agustan takaisin Claudio Castiglionille, jolta sen oli pari vuotta sitten ostanut, nyt velattomana.
Claudio Castiglioni kuoli elokuussa 2011 vain 64-vuotiaana. Uusi F3-malli jäi hänen viimeiseksi luomuksekseen.
Mallisto
MV Agustan nykymallisto koostuu pääosin kahdesta mallista, joita tarjotaan useilla eri ominaisuuksilla. Nämä mallit ovat superbike-luokkaan kuuluva F4, sekä sporttipyörä Brutale. MV Agusta onkin panostanut kokonaan uusien mallien kehittelyn sijaan jo olemassa olevien malliensa paranteluun sekä rajoitettujen erikoismallistojen julkaisemiseen aika-ajoin. Perusmallien kuutiotilavuudet ovat kohonneet tasaisesti vuosi vuodelta nykymuodon kantaisän 750 kuutiosenttimetriä esittelyn jälkeen ja 2009 vuosimallin F4 RR 312 tilavuus on jo 1078 kuutiosenttimetriä. Numerosarja 312 viittaa vuoden 2008 malliin (F4 R 312), joka rikkoi Bonnevillen suola-aavikolla sarjavalmisteisten moottoripyörien nopeusennätyksen saavuttamalla huippunopeuden 312 km/h. Myös 2009 Brutale RR:n kuutiotilavuus on 1078.
MV Agustan erikoismallien lista on pitkä. Se alkaa 1997-1998 F4 750 Serie Oro(kulta) sarjan laitteesta, jossa käytettiin Ferrarin 1990-1992 F1 moottorin perusteita. Erikoisuudet jatkuvat vuonna 2005 julkaistuista F4 1000 Ago ja F4 1000 Tamburini -malleista. Ago oli suosionosoitus legendaariselle Giacomo Agostinille ja seurasi väritykseltään Agostinin 1960-luvun mestaruuspyöriä. F4 Tamburini puolestaan oli kunnianosoitus yhtä legendaariselle suunnittelijagurulle, Massimo Tamburinille. Molemmat mallit olivat 1000-kuutioisia. Samoihin aikoihin julkaistiin Ayrton Senna -säätiön kanssa yhteistyössä valmistettu F4 Senna, jota sai sekä 750- että 1000-kuutioisena. Muita F4 erikoismalleja ovat johtaja Claudio Castiglionin nimeä kantava F4 1078 CC, F4 1000 Mamba sekä kilpailuhenkinen F4 1000 Corse. F4 Tamburini, F4 Veltro ja F4 100CC on varustettu muuttuvamittaisilla imukurkuilla: "TSS".
MV Agustan uusin pyörämalli on F3 675 ja sen sisarmalli 675 Brutale, jotka ilmestyivät vuoden 2011 aikana ja tulivat myyntiin vuoden lopulla. F3 ja pikku-Brutale edustavat uusinta tekniikkaa ja sen moottorina toimii 3-sylinterinen 675 ccm-rivimoottori, jonka erikoisuus on käynti ns. vastapäivään, jolla on tarkoitus ehkäistä epätoivottuja hyrrävoimia. Suomessa pyörät tulivat myyntiin kevään 2012 aikana. Vakiovarusteet ovat huippua luokassaan, mm. 8-portainen säädettävä ajotietokone, 4-portainen moottorinohjaus, Quick-shift, jne.
Loppuvuodesta 2012 julkaistiin vielä 800 ccm-moottorilla varustettu Brutale, joka on muuten samanlainen 675 Brutalen kanssa.
2019 MV Agusta sekä Kiinalainen Loncin Motors julkaisivat yhteistyösopimuksen jonka mukaan Loncin alkaa valmistaa kokonaisuudessaan MV Agustalle 350-500 kuutioluokan moottoripyöriä. .
Suomessa merkin maahantuojana on toiminut nykymalliston alusta saakka Husqvarnan ja Cagivan kylkiäisenä Mp-Racing. Laajin valikoima, ja suurin maahantuontivolyymi 2008 on ollut nyttemmin lopettaneella rinnakkaistuontia tehneellä Hyvinkääläisellä EE Speed:illä.
Orville Gibson
pienoiskuva|Orville Gibson vuonna 1910 pienoiskuva|Orville Gibsonin suunnittelema harppukitara Orville Gibson (toukokuu 1856 – 19. elokuuta 1918) oli yhdysvaltalainen soitinrakentaja ja Gibson Guitar Corporation -yhtiön perustaja.
Gibson toimi aikaisemmin tarjoilijana mutta alkoi myöhemmin rakentaa soittimia. Hän valmisti muun muassa viulun ja mandoliinin ja suunnitteli kahdenlaisia mandoliinimalleja. Gibson Guitar Corporation -yhtiön soittimet ovat nykyisin arvostettuja ja suosittuja.
Gibson joutui usein sairaalaan vuosien 1907–1911 välillä. Vuonna 1916 hän joutui uudelleen sairaalaan, jossa kuoli 62-vuotiaana.
Pirkko Aitoaho
Pirkko Aitoaho (1946 Raahe – 20. maaliskuuta 2018 Vaasa ) oli sairaanhoitajan ja lastentarhanopettajan koulutuksen saanut kirjailija. Aitoaho julkaisi kaksi novellikokoelmaa ja kaksi romaania. Hän asui Pohjanmaalla, Vaasan lähistöllä.
Aleksander Lindeberg
Aleksander Lindeberg (12. toukokuuta 1917 Donin Rostov, Venäjä – 8. joulukuuta 2015 Helsinki ) oli suomalainen taidemaalari ja kuvittaja.
Lindebergin isä oli suomenruotsalainen lääkäri ja äiti venäläinen. Venäjän vallankumouksen jälkeisinä vuosina perhe tuli Suomeen, mutta isän koulutusta ei hyväksytty Suomessa, joten perhe muutti ensin Saksaan, sieltä Viroon ja lopulta 1932 Viipuriin. Lindebergin äidinkieli oli venäjä, ruotsia hän oppi Viipurissa ja suomea myöhemmin elämänsä varrella.
Lindeberg oli sotien aikaan TK-piirtäjänä, sitten kustannusyhtiö WSOY:n kuvittajana. Rudolf Koivu -palkinto hänelle on myönnetty kahdesti.
Costa Rican maantiede
Costa Rican maantiede kertoo Costa Rican maantieteestä. Costa Rica sijaitsee Pohjois- ja Etelä-Amerikan välissä olevalla Keski-Amerikan kannaksella Panaman ja Nicaraguan välissä. Guanacasten vuorijono alkaa maan luoteisosasta. Etelämpänä ovat Cordillera Centralin ja Cordillera de Talamancan vuorijonot. Näiden vuorijonojen välissä on alavampia alueita, kuten Meseta Central ja Valle Central, joiden maaperä on tuliperäistä ja hyvin viljelyyn soveltuvaa. Karibianmeren rannikolla on alankoja, joilla on soita. Tyynenmeren rannikolla vuoristo reunustaa rannikkoa. Costa Rican korkein vuori on Chirripó. Jotkin vuorista ovat sammuneita tulivuoria ja jotkin toimiviakin tulivuoria.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 96 kg
Miesten painonnoston 96 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 31. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 15 urheilijaa.
Costa Rican maantiede
Costa Ricassa on kaksi niemimaata: Nicoya ja Osa. Nicoyan niemimaan keskellä on 1 018 metriä korkeita vuoria. Osan niemimaa on vain hieman merenpinnan yläpuolella. Costa Ricassa vallitsee trooppinen ilmasto, mutta päivän ja yön välillä on suuria lämpötilaeroja. Ilmasto on yleensä runsassateinen. Karibianmeren rannikolla sademäärä on 3 000–3 500 mm vuotuisesti. Toisinaan Costa Ricassa esiintyy trooppisia myrskyjä. Merenrannikoiden läheisillä alueilla on ikivihreää metsää. Karibianmeren rannikolla on pensastoa, mangrovesoita ja palmusoita. Vuoristoissa puuraja on 3 100–3 300 metrin korkeudessa, jonka yläpuolella on ruohostomaita ja pensaikkoja. Noin neljännes maan pinta-alasta on metsää, missä yleisimpiä eläimiä ovat apinat.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 96 kg
Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Kontrabasso
pienoiskuva
Eetu (laulaja)
Eetu (tyyliteltynä eetu, oik. Eetu Kalavainen, s. 14. marraskuuta 1989 ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa vierailtuaan Ellinooran vuonna 2018 julkaistulla singlellä ”Bäng bäng typerä sydän”. Eetu säveltää, sanoittaa ja tuottaa itse kappaleensa.
Kontrabasso
Kontrabasso on jousisoitinperheen suurikokoisin jäsen. Kamari- ja sinfoniaorkesterissa sillä on tärkeä rooli, sillä matalan äänialansa ansiosta se luo orkesterin sointiin syvyyttä. Tavallisesti kontrabasso soi oktaavin selloa alempaa. Taidemusiikissa kontrabasson käyttö soolosoittimena on yleistynyt modernien teräskielien kehityksen johdosta. Nykymusiikin säveltäjille kontrabasson pitkä soiva kielenpituus tarjoaa monia mielenkiintoisia mahdollisuuksia. Jazzmusiikissa kontrabassolla on keskeinen osa ja sillä soitetaan usein myös sooloja. Populaarimusiikissa bassokitara syrjäytti kontrabasson 1950-luvun loppuessa, mutta se oli sitä ennen hyvin yleinen. Soitinta käytetään paljon myös kansanmusiikissa.
Eetu (laulaja)
Eetu julkaisi soolouransa ensimmäisen singlen ”Bae” toukokuussa 2018. Esikoisalbuminsa hän julkaisi marraskuussa 2019. Aiemmin hän on toiminut laulajana toimintansa lopettaneissa Kauniit & Uhkarohkeat ja Home Junior -yhtyeissä.
Kontrabasso
Klassisessa musiikissa kontrabassoa soitetaan jousella tai näppäillen, populaari- ja jazzmusiikissa soitetaan usein näppäillen.
Historia
Varhaisimmat kontrabassot ovat peräisin 1600-luvun alusta, ja niiden muoto kehittyi violonesta, gambaperheen bassosoittimesta. Toisin kuin violonessa, kontrabassoissa ei ollut otenauhoja, ja kieliä oli useimmiten neljä violonen kuuteen verrattuna. Kielinä käytettiin suolikieliä.
1600-luvulla Itävallassa ja Saksassa käytettiin viisikielisiä kontrabassoja. 1700-luvun alussa 3-kieliset soittimet olivat tavallisia.
Muoto ja erot muihin jousisoittimiin
Kontrabasson muoto poikkeaa hieman viuluperheen jousisoittimista. Myös mitat ja muodot vaihtelevat paljon enemmän kuin esimerkiksi viuluissa. Sillä on kaksi vaihtoehtoista perusmuotoa: viola da gamban (johdantokuvassa) tai viulun muoto. Myös muun mallisia kontrabassoja on rakennettu, kuten busetto ja esimerkiksi kitaran muotoon.
Kontrabasson alkuperä on viola da gamba -suvussa, mikä ilmenee yksityiskohtina soittimen rakenteessa. Kontrabassossa on gamba-tyyliset kapeammat 'olkapäät' (erona viuluperheen soittimien pyöreämpään malliin) ja soitin on mahdollisesti tasapohjainen (viuluperheen jousisoittimissa pohja on kupera). Kontrabasso poikkeaa myös viritysjärjestelmältään: se viritetään kvarttivireeseen (muut sinfoniaorkesterissa esiintyvät jousisoittimet ovat kvinttivireisiä).
Kontrabasson soitettavuuden vuoksi soittimen koko on huomattavasti pienempi kuin akustisen teorian ennustama optimaalisesti soivan instrumentin koko. Kontrabassoja myös rakennetaan varsin moneen eri kokoon, eikä soittimen mittoja ole standardisoitu. Tyypillisesti sooloteoksia ja kamarimusiikkia soitetaan pienempikokoisimmilla soittimilla kuin sinfoniamusiikkia. Viulu ja sello puolestaan ovat mitoiltaan hyvin standardoituneet (alttoviulun mitoissa on sen sijaan ollut jonkin verran vaihtelua). Yleisimmin kontrabasso on ¾-kokoinen (vaikkakin tämä kokoluokitus kontrabasson kohdalla on harhaanjohtava), ja kielen soiva pituus on 100–110 senttimetriä.
Viritysjärjestelmät
Kontrabasson kielet viritetään yleensä kvarteittain E1-A1-D-G -viritykseen tai IPN:n merkinnöillä E1-A1-D2-G2. Korkein kieli tuottaa lyhentämättömänä soidessaan suuren oktaavin G-sävelen (undesimi eli oktaavi plus kvartti keski-C:n alapuolella, taajuus noin 98 hertsiä), matalin kieli taas kontraoktaavin E:n (kaksi oktaavia ja pieni seksti keski-C:n alapuolella, taajuus noin 41 hertsiä). Useita eri viritysmalleja ja kielten lukumääriä käytettiin laajasti 1500-luvulta lähtien aina 1900-luvun alkupuolelle asti, jolloin nelikielinen puhtaisiin kvartteihin perustuva viritys hyväksyttiin lähes maailmanlaajuisesti. Yksi näistä erikoisista viritysjärjestelmistä on wieniläinen viritys (matalimmasta korkeimpaan soivat sävelet A1-D-F-A), joka oli suosiossa 1700- ja vielä 1800-luvun alkupuolella. Esimerkiksi nykyäänkin usein soitetut Dittersdorfin sekä Vanhalin kontrabassokonsertot on sävelletty wieniläisvireen tarjoamia mahdollisuuksia silmällä pitäen. Toisaalta italialainen bassovirtuoosi Giovanni Bottesini (1821–1889) käytti lähes yksinomaan kolmikielistä kontrabassoa (kuten nykyinen viritys, mutta ilman alinta E-kieltä).
Klassisen musiikin sooloesityksiä varten kontrabasso viritetään tavallisesti kokosävelaskeleen verran korkeammalle (kielet matalimmasta korkeimpaan soivina sävelinä F1, H1, E ja A). Tätä viritystä kutsutaan sooloviritykseksi, tavallista viritystapaa orkesteriviritykseksi. Soolovirityksessä käytetään ohuempia, matalajännitteisimpiä kieliä kuin orkesterivirityksessä, sillä tavallisten orkesterikielten virittäminen soolovireeseen aiheuttaa kireäsointisuutta lisääntyneestä kanteen kohdistuvasta paineesta johtuen ja haittaa soittotuntumaa kielten joustavuuden vähentyessä.
Sinfoniaorkesterissa kontrabassolta vaaditaan matalia ääniä jopa kontra-E:n alapuolelta. Kontrabasso voidaan tätä varten varustaa snekkaan eli virityskoneiston ”simpukkaan” asennettavalla jatkeella, johon voidaan rakentaa mekaaninen koneisto. Tällöin matalimman vapaan kielen ääni on kontra-C,ja muut kielet pysyvät samoina. Tällöin kontrabassolla pääsee oktaavin alemmas kuin sellolla. Toisaalta yleinen vaihtoehto on viides lisäkieli, joko soi joko kontra-C:nä tai subkontra-H:na. Kontrabasso eroaa muista jousisoittimista virityksen suhteen siinä, että viritystapit on varustettu erityisellä hammasrataskoneistolla.
Kontrabasso soi kirjoitettua sävelkorkeutta oktaavia matalammin. Näin vältetään kohtuuton apuviivojen tarve nuottimerkinnöissä. Huiluäänien eli flageolettien notaatio vaihtelee säveltäjillä.
Kontrabasson nimet
Kontrabassoa nimitetään usein eri nimillä (etenkin kansanmusiikissa, bluegrassissa ja jazzissa), kuten pystybasso, jousibasso, akustinen basso, höyrybasso, bassoviulu, läskibasso, isoviulu, sonniviulu, koirankoppi, ”slap-bass”, ”doghouse bass”, ”dog-house” ja ”bull fiddle”. Kontrabassosta käytetään lyhennettä cb.
Soittotekniikka
Soittaja seisoo tai istuu ja pitelee soitinta pystyasennossa siten, että soitin nojaa häneen itseensä päin. Soittaessa seisten basson pää on likimain samalla korkeudella kuin soittajan pää. Basson pohjassa on pituudeltaan säädettävä piikki eli stakkeli, joka osuu lattiaan. Kuten muitakin jousisoittimia, kontrabassoa soitetaan joko jousella (arco) tai näppäillen kieliä (pizzicato), mutta kontrabassoa voi myös ”släpätä”, joka tarkoittaa sitä, että kieliä lyödään kämmenellä, ja sitten kieltä vedetään. Tämä tekniikka, slap-picking, on erityisen tunnusomainen bluegrass- ja rockabilly-musiikille.
Jousi
pienoiskuva|Ranskalainen (yllä) ja saksalainen jousi. pienoiskuva|Ranskalaisen jousen ote. pienoiskuva|Saksalaisen jousen ote. Kontrabassonsoitossa käytetään kahdentyyppisiä jousia: saksalaisia ja ranskalaisia. Ne eroavat toisistaan sekä muotoilultaan että soittotekniikaltaan. Ranskalainen jousi on raskaampi versio jousesta, jota käytetään nykyaikaisessa jousisoitinperheessä, ja sitä pidellään samalla tavoin: kämmen alaspäin, sormet leväten jousen mustan pään (frossi, englanniksi frog) päällä ja peukalo omassa kolosessaan. Saksalainen jousi on lyhyempi ja sitä pidetään siten, että peukalo lepää frossin yläpuolella olevan puun päällä, kun taas pikkusormea pidetään frossin alapuolella. Etu-, keskisormi ja nimetön asetetaan pyöreästi jousen puuosia ja frossia vasten.
Ajoittain basson jousessa käytetään mustia hevosen häntäjouhia, vastakohtana tavanomaisille valkoisille jouhille, joita käytetään muissa viuluperheen soittimissa. Hieman karkeampaa mustaa jouhta käytetään selkeämmän artikulaation aikaansaamiseksi. Jouseen lisättävä hartsi on bassonsoittajilla usein pehmeämpilaatuista, jotta tarvittava kitka jouhen ja kielen välillä saadaan aikaan.
Klassinen musiikki
thumb|160px|Italialainen basisti Domenico Dragonetti (1763–1846). Kuuluisia kontrabasisteja ovat muun muassa klassisen puolen italialaiset säveltäjä-basistit Domenico Dragonetti (1763–1846) sekä Giovanni Bottesini (1821–1889); nykyisistä basisteista tunnettuja ovat esimerkiksi amerikkalaiset Gary Karr sekä Edgar Meyer. Suomalaisen bassonsoiton isänä voidaan pitää Oiva Nummelinia, joka kasvatti kokonaisen sukupolven basisteja, tunnetuimpina oppilainaan Olli Kosonen (1938–2004) ja Jorma Katrama sekä merkittävä pedagogi Jussi Javas. Nuoremman polven kontrabasisteista ovat kuuluisimpia Berliinin Filharmonikoiden jäsenet Janne Saksala ja Esko Laine.
Jazz
Jazzbasisteista merkittävimpiä ovat Duke Ellingtonin yhtyeessä soittanut Jimmy Blanton, Miles Davisin yhtyeissä vaikuttaneet basistit Paul Chambers, Ron Carter ja Dave Holland sekä Charles Mingus. Nykyajan kontrabasistivaikuttajiin kuuluvat lisäksi esimerkiksi Eddie Gomez, Charlie Haden, Anders Jormin ja Niels-Henning Ørsted Pedersen (1946–2005).
Big Fat Liar – valehtelija
Big Fat Liar – valehtelija on Shawn Levyn ohjaama komedia vuodelta 2002.
Tarina
Jason Shepherd (Frankie Muniz) turvautuu lööperiin todella usein selvitäkseen pinteensä. Hänelle annetaan mahdollisuus palauttaa koulutyönsä myöhässä. Matkalla kouluun hän kuitenkin törmää epätoivoiseen elokuvatuottajaan, joka on tehnyt pelkkiä floppeja viime aikoina ja on todella hyvän käsikirjoituksen tarpeessa. Elokuvatuottaja (Paul Giamatti) kyyditsee Jasonin kouluun, mutta ottaa tältä autoon unohtuneen koulutyön ja käyttää sitä käsikirjoituksena elokuvassaan. Pojan osuuden asiaan hän tietenkin unohtaa. Jason päättää lähteä kaverinsa Kayleen (Amanda Bynes) kanssa todistamaan, että hän kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen. Mukana menossa on myös Clueless -elokuvasta tuttu Donald Faison autonkuljettajana.
Aperol
Aperol on italialainen aperitiivi, joka sisältää muun muassa appelsiinia, raparperia ja erilaisia yrttejä. Se muistuttaa paljon Camparia, mutta sen alkoholipitoisuus on alhaisempi, noin 11 prosenttia. Litrassa Aperolia on sokeria noin 250 grammaa. Juoma lanseerattiin vuonna 1919 Padovassa.
Aperol Spritz on suosittu drinkki, joka koostuu Aperolista, prosecco-kuohuviinistä ja soodavedestä. Se nautitaan yleensä viinilasista appelsiiniviipaleen ja jäiden kera.
Filip I
Filip I tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Henri Cartan
Henri Cartan (8. heinäkuuta 1904 Nancy – 13. elokuuta 2008 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko. Hänen isänsä Élie Cartan toimi samalla alalla.
Cartan tunnettiin varsinkin työstään, jonka hän teki algebrallisen topologian alueella. Hän osallistui aktiivisesti ”Nicolas Bourbaki” -ryhmän toimintaan.
Cartan sai urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia, joista tärkeimpänä vuoden 1980 Wolfin palkinto. Hän oli vuodesta 1974 Ranskan tiedeakatemian jäsen. Hän oli myös ulkomaalaisjäsen useissa muiden maiden tiedeakatemioissa ja -seuroissa, kuten Royal Societyssä. Vuosina 1963–1966 Cartan toimi matemaatikkojen kansalaisjärjestön International Mathematical Unionin (IMU) varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuosina 1967–1970.
Foot in Mouth Disease
Foot in Mouth Disease on punk-rock-yhtye Gobin viides studioalbumi. Se julkaistiin 1. huhtikuuta 2003. Ensimmäinen single levyltä oli "Give Up The Grudge", joka on levyn kantaanottavin kappale, sillä siinä käsketään Nu-Metal yhtyeitä pitämään suunsa kiinni.
Bonus DVD
Audio Videot
Maanvyöry
Maan massaliikunnot jaetaan kahteen päätyyppiin: hetkellisiin massaliikuntoihin ja hitaasti liikkuviin massaliikuntoihin. thumb|230px|left|Maanvyöry Sannajoen tulvan jälkeen [[Itävalta|Itävallassa.]]
Hetkelliset massaliikunnot
Maanvyöryt ovat hetkellisiä massaliikuntoja. Maanvyöryssä yleensä muodoltaan lapiomainen kaistale kiinteää tai juoksevaa maa-ainesta valuu tai vyöryy rinnettä alas, esimerkiksi runsaiden sateiden vaikutuksesta. Maanvyöryssä myös kasvillisuuden sitoma pintakerros (20–40 cm) voi valua alas alla olevan roudan toimiessa liukupintana. Maanvyöryt jättävät maastoon vieremäarven, josta maanvyöry voi levitä. Yleensä leviäminen tapahtuu sivusuunnassa.
Hitaasti liikkuvat massaliikunnot
Hitaasti liikkuvat maan massaliikunnot tarkoittavat maamassojen hidasta valumista alaspäin. Hitaan maanvieremän huomaa esimerkiksi pystytetyistä rakenteista (esimerkiksi sähkötolpista), jotka kallistuvat vinoon, tai puista, joiden runko on käyristynyt hitaan massaliikunnon takia. Hitaan massaliikunnon yksi muoto on solifluktio, jossa vettynyt maa valuu hitaasti alas muodostaen solifluktioterasseja ja -kielekkeitä.
Isot maanvyöryt Suomessa
thumb|1770-luvulla tapahtuneen maanvyöryn jälki pellolla [[Uskelassa keväällä 2019.]] 1770-luvulla iso osa pellosta vieri Uskelanjokeen Varsinais-Suomessa. 1820-luvulla Uskelanjoessa oli useita suuria maanvyörymiä. 1825 maanvyörymä vaurioitti pahasti Uskelan emäkirkkoa, ja 1827 maanvyöry hajotti Veitakkalan ja Haukkalan myllyt sekä muutti hieman joen kulkua.
Toukokuussa 1919 suuri peltoalue vajosi useita metrejä Halikon Vässilän kylässä tukkien maamassoillaan vähäksi aikaa Halikonjoen. Toukokuussa 1924 tapahtui Muolaan Jaarilan kylässä maanvieremä joka tuhosi 250 metriä pitkän ja 70 metriä leveän niityn sekä niityllä olleet kolme latoa.
29.–30. joulukuuta 1924 Someron Häntälän kylän ja Kuusjoen välisen maantiesillan alapuolella tapahtui noin 50 000 kuutiometrin maanvieremä, joka tukki joen 100–200 metrin matkalta ja vei mukanaan kaksi latoa ja niiden alapuolella olleen kylätien.
Vuotomaa Suomen Lapissa
Suomen Lapissa esiintyy roudan vaikutuksesta tapahtuvaa maan valumista tuntureiden rinnettä alas. Ilmiö on yleinen arktisilla alueilla Saanan länsirinteessä routa ja sen sulaminen ajavat yhdessä painovoiman kanssa kiviä alaspäin 2–6 senttimetrin vuosivauhtia. Vuotomaille syntyy vuotomaahyllyjä, joissa on paksu lumi. Näin vuotomaalla voi kasvaa muualla tunturissa harvinaisia kasveja, muun muassa saniaisia.
Kleitofon
Kleitofon voi viitata seuraaviin:
Plateau-de-Beille
Plateau-de-Beille on Ranskassa, Pyreneiden vuoristossa sijaitseva hiihtokeskus. Se sijaitsee Ariègen departementissa ja Oksitanian alueella. Talviurheilukeskus sijaitsee keskimäärin 1790 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Nousun yksityiskohtia
Nousu hiihtokeskukseen alkaa Lec Cabannesta (535 metriä) ja päättyy Plateau de Beilleen (1 790 metriä). Se on pituudeltaan 15,8 kilometriä. Kun ollaan 1 255 metrin korkeudessa, niin keskimääräinen nousun jyrkkyys on 7,9 prosenttia. Kuitenkin maksimissaan nousun jyrkkyys on 10,8 prosenttia.
Vuonna 1998 Ranskan ympäriajossa noustiin 1 747 metrin korkeuteen, mutta viimeisimpinä vuosina korkeus on kuitenkin ollut 1 780 metriä.
Tour de France
Plateau-de-Beille on ollut etappien päätepaikkana Ranskan ympäriajossa neljä kertaa: vuosina 1998, 2002, 2004 ja 2007, jolloin se oli 14. etapin maali.
Aiheesta muualla
42.72533°N, 1.69088°W
Luettelo Lahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Lahden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä  käsittää Lahden kaupungissa julkisilla paikoilla sijaitsevia pysyviä taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja. Luettelon teokset kuuluvat Lahden taidemuseon kokoelmiin tai ovat valtion tai yksityisessä omistuksessa. Lahteen on liitetty Nastolan kunta.
Muistomerkit, -laatat ja veistokset
Tässä luettelossa on 137 kohdetta.
Afganistanin islamilainen emiraatti (1996–2001)
Afganistanin islamilainen emiraatti tai Afganistanin islamilainen emiirikunta on Talibanin johtaman Afganistanin valtion nimi ja hallitusjärjestelmä tosiasiallisesti vuosina 1996–2001 ja uudestaan vuodesta 2021. Hallinto ei ole ollut kansainvälisesti tunnustettu missään kansainvälisessä järjestössä. Afganistanin islamilainen emiraatti hallitsi suurimmillaan 90 prosenttia Afganistanin maa-alueesta. Afganistanin islamilainen emiraatti otti Afganistanin takaisin haltuunsa maan hallituksen kaaduttua 15. elokuuta 2021.
Historia
Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Afganistanista 1989 maan johtoon jäi Mohammed Najibullahin johtama hallitus, joka nautti edelleen Neuvostoliiton tukea. Tuen katkettua vuoden 1992 alussa hallitus alkoi kuitenkin pian hajota. Huhtikuussa 1992 mujahedinit kukistivat Najibullahin hallituksen ja perustivat Afganistanin islamilaisen valtion 28. huhtikuuta 1992 presidenttinään Burhanuddin Rabbani.
Eri ryhmittymien kilpailu johti nopeasti uuteen sisällissotaan, joka vaati kymmeniätuhansia kuolonuhreja. Sotapäälliköiden taistellessa vallasta maata koetteli eri ryhmien pyssymiesten terrori, rikollisuus ja korruptio.
Pakistanissa maakunnissa Afganistanin-vastaisella rajaseudulla ja Afganistanin eteläisissä Helmandin ja Kandaharin maakunnissa syntyi madrassa-koraanikoulujen opettajien ja oppilaiden muodostama pataaneihin nojautuva opiskelijaliike Taliban, jonka aatteet perustuivat islamin radikaaliin tulkintaan. Vaikka Rabbanin hallitus oli islamistinen, oli Taliban-liike huomattavasti traditionaalisempi, sillä se vastusti kaikkea nykyaikaistamista ja länsimaalaisuutta. Taliban-liikkeen tärkeimmät lupaukset olivat maan vakauttaminen ja rikollisuuden kitkeminen.
Taliban aloitti ensimmäisen kunnon sotilasoperaationsa loka-marraskuussa 1994. Kandaharin alueelta levinneellä Talibanilla oli pian hallussaan Afganistanin 34 maakunnasta 12 eteläistä. Voitokkaat Taliban-joukot valtasivat 27. syyskuuta 1996 pääkaupungin Kabulin, jossa ne ensi töikseen veivät kotiarestissa olleen entisen presidentin Najibullahin presidentinpalatsiin ja teloittivat hänet. Teloituksen jälkeen Najibullah ripustettiin lyhtypylvääseen.
Vanha hallitus vetäytyi Burhanuddin Rabbanin johdolla pohjoisemmaksi, jossa se jatkoi taisteluaan Talibania vastaan. Kabulin uutta hallintoa ei yleensä tunnustettu, vaan Afganistanin islamilainen valtio pysyi edelleen virallisesti tunnustettuna hallintona, sikäli kuin joku valtio yleensäkään tunnusti hallinnon muutoksia. Taliban-hallinto käytti liikkeensä ja hallitsemansa Afganistanin tunnuksena täysin vitivalkoista lippua. Taliban sai toukokuussa 1997 haltuunsa pohjoisen tärkeimmän kaupungin Mazar-i-Sharifin. Samana päivänä Pakistan katsoi Talibanin olevan Afganistanin todellinen hallitsija ja tunnusti maan Taliban-hallituksen.
Mullah Mohammed Omar ilmoitti 26. lokakuuta 1997 perustavansa Talibanin johtaman Afganistanin islamilaisen emiraatin.
Hallinto
Taliban-liike ei alun perin ennen Kabulin valtausta puhunut Afganistanin hallitsemisesta, vaan vääräuskoisen hallituksen kaatamisesta ja sen korvaamisesta "hyvien muslimien" hallinnolla, jonka pystyttämisen jälkeen Taliban olisi siirtynyt syrjään. Ennen Kabulin valtausta Talibanin johtaman Afganistanin pääkaupunki oli Kandahar.
Talibanin hallinnon määrittely on vaikea, koska se ei ole demokraattinen eikä myöskään poliittinen, kuten asia länsimaissa ymmärretään. Afganistanissa ei Talibanin aikana järjestetty ollenkaan vaaleja. Maaliskuussa 1996 Talibanin puhemies Mullah Wakil ilmaisi asian näin:
Johtaja ei siis saanut asemaansa vaalien perusteella, vaan Muhammadin ja varhaisten muslimien ajalta omaksutun uskollisuudenvalan bay'ahin kautta. Mullah Omar sai 4. huhtikuuta 1996 "profeetta Muhammadin viitan", joka oli otettu pyhäinjäännöskotelosta ensi kerran 60 vuoteen. Pyhäinjäännökseen kääriytynyt Omar ilmestyi Kandaharissa erään keskustan talon katolle samaan aikaan, kun sadat pataanimullahit huusivat "Amir al-Mu'minin!" , mikä tarkoitti käytännössä mullah Omarin tunnustamista Taliban-liikkeen ja Afganistanin johtajaksi.
Afganistanin islamilaisen emiraatin hallinnolla oli kaksi keskusta. Kabulissa istunut hallitus, Mohammad Rabbanin johtama Kabulin šuura vastasi varsinaisesta hallinnosta, ja sillä oli jäseninä eri alojen ministereitä. Ylin päätösvalta oli kuitenkin mullah Omarin johtamalla Kandaharin šuuralla, joka usein kumosi ja muutti Kabulissa tehtyjä päätöksiä ja antoi omia määräyksiään.
Taliban ei julkaissut tiedotteita, poliittisten päätöstekojen julkaisuja eikä säännöllisiä lehdistötilaisuuksia. Lisäksi ulkopuolinen maailma tai tavalliset afgaanit eivät juuri tienneet, miltä nämä Afganistanin uudet johtajat näyttivät, koska Taliban oli kieltänyt kaikki kuvat valokuvia myöten. Ministerit ja valtuutetut olivat mullaheita, joilla oli vain madrassa-koulutus. Sotilaskomentajia olivat esimerkiksi terveysministeri ja valtionpankin johtaja, jotka jättivät tehtävänsä heti, jos piti lähteä taisteluun. Silloin kun nämä sotilashenkilöt jäivät vihollisen puolelle tai kuolivat, maan hallinnon tilanne ajautui entistä suurempaan kaaokseen.
Afganistanin armeija eli taliban-joukot koostuivat muutamista hyvin organisoiduista yksiköistä ja suuresta joukosta usein väliaikaisesti värvättyjä kokemattomia miliisitaistelijoita.
Ennen Kabulia taliban-hallinto Kandaharissa muistutti lähinnä pataanien jirga-heimoneuvostoa, jota taliban piti todellisena aitona alkuperäisenä islamilaisena mallina. Mullah Omar oli käytännössä itsevaltias, jonka ei tarvinnut kysyä muiden mielipiteitä eikä noudattaa niitä päätöksiä tehdessään. Talibanin edustaja mullah Wakil ilmaisia asian syksyllä 1996 näin:
Johtaja-aikanaan mullah Omar kävi pääkaupungissa Kabulissa vain kaksi kertaa.
Ulkosuhteet
Afganistan islamilainen emiraatti ei ollut kansainvälisesti tunnustettu Yhdistyneissä kansakunnissa, joka piti Pohjoisen liiton hallitsemaa Afganistanin islamilaista valtiota virallisena Afganistanin edustajana kansanvälisessä yhteisössä, vaikka sen hallitsema alue käsitti vain 10 prosenttia koko maan pinta-alasta.
Afganistanin islamilaisen emiraatin tunnusti ainoastaan Saudi-Arabia, Pakistan, Yhdistyneet arabiemiirikunnat sekä Itškerian tšetšeenitasavalta, joka myöhemmin perui tunnustamisen
Hallinto piti diplomaattisia suhteita myös Iraniin ja Turkmenistaniin, joilla oli virallisia tapaamisia Afganistanin islamilaisen emiraatin edustajien kanssa. Iran katkaisi suhteet hallintoon vuonna 1998, kun Taliban oli teloittanut 11 iranilaista diplomaattia Mazar-i-Sharifissa sijaitsevassa Iranin konsulaattirakennuksessa.
Elämä Talibanin Afganistanissa
thumb|Taliban-joukkoja [[Heratissa 15. toukokuuta 2001.]]
Talibanin valtakaudella Afganistanista tuli ainoa maa, jossa oli käytössä puhtaasti islamilainen laki, šaria, Talibanin tulkitsemassa erityisen ankarassa muodossa. Vaikka läheskään kaikilla Taliban-hallituksen määräyksillä ei ollut perustetta Koraanissa, niitä ei sallittu arvosteltavan. .
Taiteet, kulttuuri, huvit ja urheilu
Useimmat taiteet ja maalliset huvit kuten elokuvat, televisio, musiikki ja tanssi kiellettiin, samoin kuin myös muoto­kuvien maalaaminen ja hallussapito. Jos jostakin kaupasta löydettiin musiikki­kasetteja, kauppias vangittiin ja kauppa suljettiin, kunnes vähintään viisi henkilöä takasi, ettei niitä siellä enää ollut.
Maaliskuussa 2001 Taliban määräsi tuhottavaksi kaksi Buddha-patsasta Bamiyanissa. Kallioseinään kaiverretuista patsaista toinen oli 38 metriä pitkä ja 1 800 vuoden ikäinen ja toinen 53 metriä pitkä ja 1 500-vuotias. Teon tuomitsivat UNESCO:n lisäksi monet maat, myös Iran.
Aluksi Taliban kielsi myös kaiken urheilun, mutta salli sen myöhemmin tietyin edellytyksin, ei kuitenkaan naisten urheilua. Urheilu­katsomoissa oli käsien­taputus kielletty, ja ainoa sallittu, ja samalla pakollinen kannustushuuto oli "Allahu Akbar" (Jumala on suuri). Islamilaisten rukous­hetkien ajaksi oli urheilu­kilpailut aina keskeytettävä. Taliban kielsi myös leijan lennätyksen, joka vanhastaan oli ollut Afganistanissa keväisin suosittu huvi.
Naisten asema
thumb|150px|Taliban-hallinnon myötä naiset eivät saaneet enää kulkea julkisilla paikoilla ilman [[burkaa. Vielä taliban-hallinnon kaaduttua ja burkapakon väistyttyä monet naiset pukeutuvat yhä burkaan oman turvallisuutensa tähden. Tämä kuva on Pohjois-Afganistanista 2005.]] Naisten asemaa Afganistanissa pidettiin erityisen huonona, naisten työssäkäynti kodin ulkopuolella (lukuun ottamatta terveydenhuoltoa) oli kielletty, ja monet perheet, joiden miehet olivat kuolleet sodassa, menettivät toimeentulonsa. Kasvojen paljastaminen ulkopuolisille tiesi ruoskintaa, ja talojen ikkunat oli peitettävä, jotta ulkopuoliset eivät nähneet sisään. Tytöt eivät saaneet käydä koulua täytettyään kahdeksan vuotta, minkä jälkeen he saivat opiskella ainoastaan Koraania. Toisaalta koska ennen Talibanin valtaan­tuloa enemmistö opettajista oli ollut naisia mutta he eivät saaneet jatkaa toimessaan, jäi myös suuri joukko poikia vaille kouluopetusta.
Naiset eivät myöskään saaneet kulkea julkisilla paikoilla ilman aviomiestään. Naisten tuli aina käyttää burkaa. Kaikki kosmetiikka ja länsimaiset muotivaatteet olivat myös kielletyt, eikä kaupoissa saanut olla näkyvillä muotilehtiä.
Miehille ja naisille oli terveydenhuolto järjestetty kokonaan erikseen. Naisia oli työssä lääkäreinä ja sairaan­hoitajina, mitkä olivatkin ainoat sallitut työt, koska mies­lääkärit eivät saaneet tutkia nais­potilaita. Uskonnollisella poliisilla oli milloin hyvänsä oikeus käydä sairaaloissa tarkistamassa, että määräyksiä noudatettiin.
Muita kieltoja ja määräyksiä
Myös lähetystyö ja sään ennustus oli kielletty. Murhaajat ja seksityöntekijät teloitettiin käyttämättömäksi jääneellä urheilustadionilla Kabulissa. Myös uskottomuudesta ja homoseksuaalisuudesta rangaistiin kuolemalla.
Huumeiden tuotanto
Alkuvuosina Taliban salli oopiumin, mutta ei kannabiksen viljelystä. Tätä perusteltiin sillä, että oopiumi ja siitä valmistettu heroiini oli tarkoitettu vietäväksi länsi­maihin, missä suurin osa asukkaista ja varsinkaan huumeiden käyttäjät eivät olleet muslimeja, kun taas maassa viljelty kannabis olisi pääosin käytetty omassa maassa. Todellisuudessa kuitenkin myös suuri osa heroiinista käytettiin islamin­uskoisissa naapuri­maissa, varsinkin Pakistanissa mutta enenevässä määrin myös aikaisemmin Neuvostoliittoon kuuluneissa Keski-Aasian maissa. Afganistan olikin maailman suurin oopiumin ja heroiinin tuottaja, ja niistä peritty vientivero oli Taliban-hallituksen tärkeimpiä tulon­lähteitä.
Vuonna 2000 Taliban kielsi myös oopiumin viljelyksen, ja tuotanto putosi vuonna 2000 tuotetusta 4 000 tonnista (70 % maailman tuotannosta) 82 tonniin vuonna 2001, josta suurin osa viljeltiin Pohjoisen liiton hallitsemilla alueilla.
Talous
Afganistanin islamilaisella emiraatin valtiovarainministeriöllä ei ollut vuotuista budjettia, eikä valtiovarainministerillä ollut lainkaan talouskoulutusta tai muutakaan asiantuntemusta. Rahoitusta hallinto sai sodankäyntiin keräyksillä ja ne annettiin mullah Omarin haltuun ilman minkäänlaista kirjanpitoa. Rahoitusta hallinto sai Saudi-Arabialta ainakin kaksi miljoonaa dollaria ja Pakistanilta päätukijana vielä enemmän, mutta näistäkään tuloista ei ole mitään varsinaisia tietoja.
24. hikō sentai
24. hikō sentai oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjäyhtymä (rykmentti), joka perustettiin syyskuussa 1938 Harbinissa 11. hikō sentain toimittamasta rungosta. Perustettaessa joukko-osastossa oli kaksi hävittäjälaivuetta (chutai). Yhtymä täydennettiin 1. syyskuuta 1939 kolmilaivueiseksi. Tammikuussa 1944 yhtymä organisoitiin uudelleen, kun siitä muodostettiin hikōtai (lentävät osat).
Kalusto
Yhtymän kalustona olivat :
Komentajat
Yhtymän komentajina olivat :
Naoto Niidome
Naoto Niidome (s. 3. marraskuuta 1974 Helsinki) on palkittu suomalainen suunnittelija ja muotoilija.
Niidomen vanhemmat ovat kiinteistövälittäjä Naoki Niidome ja Helena Tirronen. Hän tuli ylioppilaaksi 1995 ja opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa sekä tila- ja kalustesuunnittelun että vaatesuunnittelun koulutusohjelmissa. Taiteiden kandidaatiksi Niidome valmistui vuonna 2000. Hän on työskennellyt omassa suunnittelutoimistossaan vuodesta 2002. Niidome oli japanilais-suomalaisen yhteistyöprojektin Bamboo housen perustaja 2005 ja toimi Euroopan kulttuurien välisen teemavuoden lähettiläänä 2008. Hän on suunnitellut muun muassa Marimekon ja Nanson asusteita, mutta myös oman vaatemalliston, samoin kuin tehnyt tila- ja kalustesuunnittelua. Niidomen töitä on ollut esillä useissa kansainvälisissä muotoilu- ja suunnittelunäyttelyissä ja -tapahtumissa. Hän oli Vuoden nuori suunnittelija 2002. Vuoden nuori muotoilija hän oli 2008, yhdessä Nathalie Lahdenmäen kanssa. Valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan Niidome sai 2007.
Alfa Romeo Racing C41
Alfa Romeo Racing C41 oli Formula 1 -talli Alfa Romeon käyttämä auto kaudella 2021. Autolla kilpailivat Kimi Räikkönen, Antonio Giovinazzi ja Robert Kubica. Auto julkistettiin Varsovassa Puolassa 22. helmikuuta 2021. Kauden avauskilpailussa Räikkösen ja Giovinazzin kilpailuvauhti oli parempaa viime vuoden kilpailuun verrattuna ja he jäivät muutaman sekunnin verran pistesijoista.
Headweb
Headweb on ruotsalaisen Peter Alvarssonin vuonna 2006 kehittämä kaupallinen elokuvapalvelu, joka välittää elokuvia ja TV-ohjelmia Internetissä. Headwebin elokuva tarjonta koostuu uutuuksista, ensi-ilta-elokuvista, sarjoista, klassikoista, indie-elokuvista ja lyhytelokuvista. Headweb toimii Macilla, Windowsilla, Linuxilla, Boxeella ja PlayStation 3:lla.
Vuokratut elokuvat suoratoistetaan Flashillä tai Silverlightilla. Maksaminen tapahtuu yleisimmillä luottokorteilla.
Xavier Bichat
Marie François Xavier Bichat (14. marraskuuta 1771 Thoirette, Jura, Ranska – 22. heinäkuuta 1802 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen lääkäri, joka on tunnettu erinäisten kudosten histologista rakennetta koskevista tutkimuksistaan.
Elämä
Bichat’n lääkäri-isä oli hänen ensimmäinen opettajansa. Bichat kirjautui Nantuan korkeakouluun ja opiskeli sen jälkeen Lyonissa. Hän edistyi nopeasti matematiikassa ja luonnontieteissä, mutta omistautui lopulta anatomian ja kirurgian opinnoille Lyonissa sijaitsevan Hôtel-Dieun ylikirurgin M. A. Petit’n johdolla. Vallankumouksen levottomuudet pakottivat hänet pakenemaan Lyonista ja hakeutumaan Pariisiin vuonna 1793. Siellä hänestä tuli Pierre-Joseph Desault’n oppilas. Kahden vuoden ajan hän osallistui aktiivisesti kaikkiin Desault’n töihin ja jatkoi samalla omia anatomian ja fysiologian tutkimuksiaan.
Bichat aloitti vuonna 1797 Pariisissa anatomiaa ja kirurgiaa koskevat luennot, jotka herättivät heti suurta huomiota. Hän julkaisi muun muassa teokset Traité des membranes ja Recherches sur la me et la mort (1800) sekä Anatomie générale, appliquée à la physiologie et à la médicine (1801). Traité d'anatomie descriptive -teoksensa kaksi ensimmäistä nidettä hän julkaisi itse (1801–1802), ja kolmas nide julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen. Teoksessa ihmiskehon elimet oli järjestetty hänen omintakeisen tehtäväluokittelunsa mukaisesti.
Ennen kuin Bichat oli täyttänyt 28 vuotta, hänet nimitettiin Pariisin Hôtel-Dieun lääkäriksi, mikä mahdollisti tutkimuksien syventämisen. Kaaduttuaan Hôtel-Dieun portaikossa Bichat kuumeen ja kuoli 22. heinäkuuta 1802 uupuneena liiallisesta työstä. Hänen ja Desault’n rintakuvat asetettiin Hôtel-Dieuhin Napoleonin määräyksestä.
Lääketieteelliset tutkimukset
Bichat tutki luontoa tarkemmin kuin useimmat edeltäjänsä lääketieteen alalla. Hänen merkittävyytensä on ennen kaikkea hänen tutkimustavassaan: luonnontieteellinen tutkimusmenetelmä, tarkkuus ja kriittisyys havainnoissa, ja kysymyksen kokonaisvaltainen tarkastelu. Hän antoi histologialle valtavan sysäyksen selvittämällä yleisesti eläinkehon koostumusta ja kudosten toimintaa. Sairauksien tutkimisessa hän noudatti samaa havainnointi- ja kokeilumenetelmää, joka oli leimannut hänen fysiologisia tutkimuksiaan. Hän selvitti sairauksien historian tutkimalla niitä potilaidensa vuodeosastolla ja tarkalla ruumiinavauksella kuoleman jälkeen. Hän teki useita tutkimuksia selvittääkseen sairauden eri elimissä aiheuttamat muutokset, ja teki satoja ruumiinavauksia. Hän halusi myös määrittää aiempaa tarkemmin lääkkeiden vaikutukset, ja hän aloitti tätä tarkoitusta varten kokeiden sarjan, joka tuotti arvokasta tietoa. Elämänsä loppupuolella Bichat työskenteli myös uuden tautiluokituksen parissa.
Tiina Heikka
Tiina Heikka, o.s. Ahokas (s. 1978 ) oli Lapinjärven kunnanjohtaja vuosina 2014–2021. Aiemmin hän toimi Myrskylän vs. hallintojohtajana ja Nurmijärvellä hallintopäällikkönä, talousjohtajana ja hallintosihteerinä. Heikka valmistui ylioppilaaksi Porlammin lukiosta vuonna 1997 ja hallintotieteen maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2010.
Laibon
Laibon on afrikkalaisen maasaiheimon poliittinen ja uskonnollinen johtaja. Usein hänet mielletään eräänlaiseksi heimopäälliköksi. Laibonin tehtävä on perinnöllinen, ja hänen vastuulleen kuuluvat muun muassa eri rituaalien hoitaminen.
Luettelo Argentiinan kaupungeista
305px|thumb|[[Buenos Aires.]] 305px|thumb|[[Córdoba (Argentiina)|Córdoba.]] 305px|thumb|[[Rosario (Argentiina)|Rosario.]] 305px|thumb|[[Mendoza.]] 305px|thumb|[[La Plata.]] 305px|thumb|[[San Miguel de Tucumán.]]
Tämä on luettelo Argentiinassa sijaitsevista kaupungeista. Taulukon ensimmäisessä osassa on Argentiinan yli 50 000 asukkaan kaupungit suuruusjärjestyksessä sekä tätä pienemmät maakuntiensa pääkaupungit. Taulukon toisessa osassa on argentinalaisia kaupunkeja aakkosjärjestyksessä.
Rusopöllönen
Rusopöllönen (Otus vermiculatus aiemmin Megascops vermiculatus) on pöllöihin kuuluva lintu. Sen taksonomia vaatii vielä tutkimista. On esitetty että se muodostaisi superlajin lajien O. guatemalae, O. hoyi, O. atricapillus ja O. sanctaecatarinae kanssa. Sitä on pidetty myös samana lajina kuin O. guatemalae, mutta ääni erottaa ne toisistaan. Sen kaksi rotua roraimae ja napensis saattavat muodostaa oman lajinsa, mutta Perusta (helleri) ja Boliviasta (bolivianus) tavatut rodut ovat sulautuneet lajiin napensis, vaikka voivat tosin muodostaa myös alalajit.
Alalajit
ITIS luettelee kolme alalajia:
Leonid Popov
Leonid Ivanovitš Popov (, s. 31. elokuuta 1945 Oleksandrijassa, Kirovohradin alueella, Ukrainan SNT:ssä, Neuvostoliitossa) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Popov oli ilmavoimien lentäjä ja hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 27. huhtikuuta 1970. Hän lensi Sojuz 35-, Sojuz 40- ja Sojuz T-7 -lennoilla ollen avaruudessa 200 vuorokautta ja 14 tuntia. Hän siirtyi eläkkeelle kosmonauttijoukoista 13. kesäkuuta 1987.
Popov on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
MacAnkan klaani
MacAnkan klaani on Disneyn Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen skotlantilainen klaani, jonka viimeinen miespuolinen jäsen on Roope Ankka. Aku Ankka on klaanin jälkeläinen äitinsä Hortensia MacAnkan, Roopen sisaren, kautta. MacAnkkojen sukulinna Ankkapurha sijaitsee Skotlannin Ylämailla Rannochin nummella, liki Ankantaan kylää.
MacAnkat ankkatarinoissa
Vaikka Roope mainitaan MacAnkaksi jo hänen esiintyessään ensi kertaa Carl Barksin tarinassa Joulu Karhuvuorella (1947), nousi hänen skotlantilainen sukutaustansa laajemmin esille vasta puoli vuotta myöhemmin julkaistussa tarinassa Vanhan linnan salaisuus (1948), jossa Roope matkasi Akun, Tupun, Hupun ja Lupun kanssa Skotlantiin etsimään sukulinnaansa kätkettyä aarretta. Barks palasi Roopen sukuhistoriaan vielä muutamassa myöhemmässä sarjassaan, huomattavimpana näistä kenties Vaskervillen koira (1960).
Barksin jälkeen MacAnkan klaania on tarinoissaan kehittänyt edelleen eritoten Don Rosa. Hänen kirjoittamassaan Roopen elämäkerrassa on runsaasti viitteitä MacAnkkojen menneisyydestä. Kirjasta tosin karsittiin suurimmalti osin pois Rosan siihen alun perin suunnittelema seitsensivuinen johdanto klaanin historiasta.
Klaanin historia
MacAnkkain klaani asettui aikanaan paikalle, johon he rakensivat Ankkapurhan linnan. Seutu oli julmaa ja Fergus MacAnkan mukaan vain MacAnkoilla riitti sisua sen kesyttämiseen.
MacAnkat pääsivät muuttamaan takaisin Ankkapurhan linnaan 1800-luvulla, jolloin Vaskervillet olivat vähällä saada sen haltuunsa.
Klaani nykyään
Klaanin viimeiset elossa olevat jäsenet ovat Roope, Matilda ja Hortensia MacAnkka, jonka kohtalosta ei ole täyttä varmuutta, sillä hän ei ole esiintynyt tarinoissa Ankkalinnasta lähdettyään. Myös Aku Ankka on läheistä sukua klaanille, sillä hän on Hortensia MacAnkan ja Aaron Ankan lapsi.
Klaanin tartaani
MacAnkan klaanille on virallisesti rekisteröity kaksi tartaani-kuviota "Tartaanien taloon" (House of Tartans). Walt Disney Corporation rekisteröi kuvion "MacAnkan lopullinen versio" (MacDuck Final version) vuonna 1942, ja "MacAnkan" (MacDuck) vuonna 1984. Molemmat tartaanit ovat vapaasti saatavissa kangaspakkoina tai valmiina kiltteinä ja muina vaatteina.