cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ville Kuronen
Kirjailijakuva
Huumori liittyy Kurosen teoksissa koomisiin tilanteisiin sisältäen humoristisia kärjistyksiä ja murteeseen kätkeytyvää huumoria. Kansankuvaajana häntä on verrattu Maiju Lassilaan , Ilmari Kiantoon , Oiva Arvolaan   ja Kalle Päätaloon. Hän halusi hylätä romantisoivan kansankuvauksen ja kirjoitti realistista proosaa .Esikuvanaan hän piti Väinö Linnaa. Hän katsoi romaanin täyttävän tarkoituksensa, kun se herättää keskustelua. Lopetettuaan maanviljelyksen kirjailija muutti Joensuuhun vuonna 1982. Hän katsoi kaupunkiympäristön antavan asukkaista tyhjenevää kylää runsaammin virikkeitä kirjoittamiselle. Kesät hän kuitenkin vietti sukutilalla Tohmajärvellä toisen vaimonsa (vuodesta 1987) Elma Kurosen kanssa. Kuroselle myönnettiin täysi taiteilijaeläke vuonna 1984.
Kurosen maaseutukuvaukset löysivät laajan lukijakunnan. Romaaneista Ei kuu kuule, ei päivä näe ja Jehu otettiin toinen painos. Kirjailija sai myös palautetta eri sosiaaliryhmiin kuuluvilta lukijoiltaan kaikkialta Suomesta. Kriitikot suhtautuivat Kurosen tuotantoon yleensä myönteisesti.
Kuronen vieraili maakunnan kirjastojen kirjailijailloissa ja osallistui kirjoittajaleireihin.
Ville Kurosen koko tuotanto on digitoitu ja julkaistu Vaara-kirjastojen DigiKoivikko-tietokannassa, missä ne ovat vapaasti luettavissa. Joukossa ovat myös kaksi aikaisemmin julkaisematonta käsikirjoitusta. Näistä Pojasta mieheksi on usean henkilön kertomuksista koostuva kokonaisuus, joka on kirjoitettu vuoden 1997 tienoilla. Tositapahtumiin perustuva Viron toisen maailmansodan aikaisia ihmiskohtaloita kuvaava Viron vuoro on peräisin vuodelta 1997. Kurosen poika Timo Kuronen julkaisi v. 2021 isästään digitaalisen pienoiselämäkerran, joka sekin löytyy DigiKoivikosta.
Palkinnot
Ville Kuronen sai Pohjois-Karjalan läänin taidepalkinnon vuonna 1981.
Juan Carlos (jalkapalloilija)
Juan Carlos Pérez López (s. 30. maaliskuuta 1990 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Málagaa ja on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Seurajoukkueura
Juan Carlos aloitti jalkapallouransa EFMO Boadillan junioriakatemiasta, jossa hän vietti seuraavat 11 vuotta. Vuonna 2007 hän siirtyi espanjalaisjätti Real Madridin junioriakatemiaan.
Kahden vuoden päästä vuonna 2009 Juan Carlos nousi madridilaisseuran reservijoukkueeseen, joka pelasi maan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Ensimmäisen maalinsa joukkueessa hän teki 8. marraskuuta 2009 ottelussa Gimnástica Torrelavegaa vastaan. 28. syyskuuta 2010 hän nousi ensimmäistä kertaa Real Madridin edustusmiehistöön Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa ranskalaista Auxerrea vastaan. Peliaikaa hän ei ottelussa kuitenkaan saanut.
3. lokakuuta 2010 Juan Carlos teki vihdoin ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa kotiottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. Reservijoukkueessa hän pelasi kauden aikana yhteensä 32 ottelua, joissa syntyi kolme maalia.
7. heinäkuuta 2011 Juan Carlos teki sopimuksen Zaragozan kanssa ja hänestä maksettiin 2,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Siirto sisältää 3,5 miljoonan euron takaisinosto-option kahden seuraavan kauden aikana. 22. syyskuuta 2011 hän teki kaksi maalia vierasottelussa sevillalaista Betisiä vastaan. Zaragoza kuitenkin hävisi ottelun numeroin 3–4.
Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi lainasopimuksella Betisiin.
Historian kirjasto
Historian kirjasto on Diodoros Sisilialaisen kirjoittama historiateos, joka käsitti ajan myyttisistä ajoista Julius Caesarin Gallian sodan alkuun. Siitä on säilynyt nykyaikaan vain osa.
Historia
Diodoros Sisilialainen toimi noin vuosina 65–30 eaa. Hänet tunnetaan ennen kaikkea kreikankielisestä maailmanhistoriastaan. Sen kirjoittamisaika voidaan päätellä suhteellisen hyvin teoksen sisäisen todistusaineiston perusteella. Diodoros aloitti teoksen kirjoittamisen viimeistään noin 60–56 eaa. käytyään Egyptissä. Todennäköisesti kirjoittaminen tai ainakin sen taustatyöt ovat alkaneet jo aiemminkin ennen matkaa. Varmuudella teoksen Egyptiä käsittelevä alku on ollut olemassa vuonna 56 eaa.
Koska teos kattoi kaikkien aikojen ja maiden historian ja vastasi näin kokonaista kirjastoa, se sai nimen Bibliothēkē historikē, ”Historian kirjasto”, tai vain Bibliothēkē, ”Kirjasto”.
Teoksen editio princeps oli sen erillisten osien latinankielisen käännöksen laitos. Vincentius Opsopoeus painoi kirjojen 16–20 kreikkalaisen tekstin Baselissa vuonna 1539. Henri Estienne eli Henricus Stephanus painoi kirjat 1–5 ja 11–20 sekä Fotiokselta säilyneet katkelmat Pariisissa vuonna 1559. Seuraava merkittävä laitos oli Lorenz Rhodomannin eli Rhodomannuksen laitos (Hannover, 1604), joka sisälsi myös latinankielisen käännöksen. Petrus Wesselingin laitos (Amsterdam, 1746, 2 osaa) sisälsi myös laajan kommentaarin sekä Konstantinos Porfyrogennitoksen Eklogain tuolloin tunnetut osat.
Sisältö
Diodoroksen teos koostui 40 kirjasta. Se käsitti koko historian varhaisimmista myyttisistä ajoista Caesarin Gallian sodan alkuun. Diodoros itse sanoo teoksensa jakaantuneen kolmeen osaan. Ensimmäinen osa käsitti kirjat 1–6, ja se kertoi myyttisestä ajasta ennen Troijan sotaa. Osan ensimmäiset kirjat käsittelivät muiden kansojen myyttejä ja loput kirjat kreikkalaisia myyttejä. Teoksen toinen osa käsitti seuraavat 11 kirjaa eli kirjat 7–17, ja kuvasi ajan Troijan sodasta Aleksanteri Suureen saakka. Kolmas osa käsitti loput 23 kirjaa eli kirjat 18–40, ja käsitteli aikaa Aleksanterin kuolemasta Gallian sotien alkuun.
pienoiskuva|upright|Teoksen kansilehti vuoden 1559 painoksesta. Teoksesta ovat säilyneet kirjat 1–5, jotka kuvaavat vieraiden kansojen ja kreikkalaisten varhaishistoriaa, sekä kirjat 11–20, jotka käsittävät ajan persialaissotien toisesta persialaishyökkäyksestä vuodelta 480 eaa. hellenistisen kauden alkupuolelle vuoteen 302 eaa. Loput osista tunnetaan katkelmina bysanttilaisaikaisista yhteenvedoista. Tärkeimpiä lähteitä katkelmille ovat Fotios, joka lainaa teoksessaan Bibliotheke kohtia kirjoista 31, 32, 33, 36, 37, 38 ja 40; sekä Konstantinos Porfyrogennitoksen toimeksiannosta tehty Eklogai.
Muodoltaan Diodoroksen teos noudattaa annalistista esitystapaa. Saman vuoden tapahtumat on kerrottu yhdessä ilman sisäisiä yhteyksiä. Lähteinään Diodoros käytti paitsi omia havaintojaan myös kaikkia hänen saatavillaan olleita lähteitä. Lähteidenkäyttö ei kuitenkaan ole millään muotoa kriittistä, mikä vähentää teoksen arvoa historiantutkimukselle. Diodoros lähinnä kokosi yhteen aineiston, jota löysi eri kirjailijoiden teoksista, ja sotki näin yhteen historiaa, myyttejä ja taruja. Hän myös vaikuttaa usein käsittäneen lähteensä väärin tai esittävän ne väärässä muodossa, ja teoksessa on myös useita sisäisiä ristiriitaisuuksia. Kaikesta huolimatta teos on arvokas ja hyödyllinen, sillä sen säilyneet kohdat ovat säilyttäneet nykyaikaan paljon aineistoa, joka olisi muutoin kadonnut kokonaan. Diodoros ainakin mainitsee lähteensä useimmissa tapauksissa, ja on usein kopioinut aineistoa näiltä varsin suoraan. Diodoroksen tyyli on selkeää, joskaan teksti ei aina ole tasalaatuista, mikä johtunee eroista hänen hyödyntämissään tai teokseensa lyhentämissään lähteissä. Diodoroksen kieli tasapainoilee arkaisoivan attikalaisen kreikan ja hänen oman aikansa kansankreikan välillä.
Esimerkiksi Aleksanteri Suuren elämää koskien Diodoroksen tärkein lähde oli Kleitarkhos, jonka lähteenä taas oli ollut Aleksanterin hovikirjuri Kallisthenes.
Jonni Heikkinen
Kauden 2006 alussa hän esiintyi useasti avauksessa KuPS:n voittoisalla Liigacup-taipaleella. Veikkausliiga-otteluita kertyi kauden aikana vain yksi, joten pelituntumaa oli haettava usein KuPS Akatemian riveistä Kakkosesta.
Ralph Lindy
Lindy Ralph "Laffe" (s. 29. heinäkuuta 1935 Helsinki) on suomalainen moottoriurheilija ja eläkkeelle siirtynyt työnjohtaja. Ammatti antoi virikkeen Ralph Lindyn autourheiluharrastuksen viriämiselle v. 1963. Ajanut rallia, ST:tä ja jäärataa vuodesta 1963 sekä puistoajoja vv. 1966-70. Kuulunut ST-ajojen A-luokkaan vuodesta 1965 ja rallien yleiseen luokkaan vuodesta 1963. pienoiskuva|Ralph Lindy Saab-ajokillaan
Saavutukset rallikilpailuissa
II HMK Ralli v. 1963 1. sija alle 850 ksm 17. sija yleiskilpailu, Helsinki-ralli v. 1963 3.sija alle 850 ksm, 500-Ralli v. 1964 2.sija alle 850 ksm, IV Hakkapeliittaralli v. 1966 1. sija alle 850 ksm, Länsirannikonralli v. 1967, 1. sija alle 850 ksm, 100-Ralli v- 1967 2. sija alle 1300 ksm, 11. sija yleiskilpailu, Lahti-ralli v. 1967 2. sija alle 1000 ksm, 13. sija yleiskilpailu, III Mänttä-ralli v. 1967 1. sija alle 1000 ksm, 19. sija yleiskilpailu, II Sveitsin Talviralli v. 1967 1. sija alle 850 ksm, 10. sija yleiskilpailu, I Seinäjoki-ralli v. 1968 1. sija alle 850 ksm, 5. sija yleiskilpailu, IV Mänttä 200-Ajo v. 1968 2. sija alle 1000 ksm, 13. sija yleiskilpailu, II Seinäjoki-ralli v. 1969 1.sija alle 1000 ksm, II Porvoo-ralli v. 1969 1. sija alle 1000 kms, 100-Ralli v. 1969 1. sija alle 1000 ksm, Mänttä 200-Ajo v. 1969 1. sija alle 1000 ksm, II Ahvenisto-ralli v. 1970 3. sija alle 1000 ksm, Smile-ralli v. 1970 2. sija alle 1000 ksm.
Saavutukset ST-ajoissa
B-luokan 1. sija Porvoon ST-ajossa v. 1964, A-B-luokan 2. sija Marraskuun Lenkillä v. 1964, A-luokan 1. sija Tammisaaren Talviajossa v. 1965 ja A-luokan 2. sija Salon Kevätajossa v. 1965.
Kilpa-ajokit
Saab 96 vm.-63, Saab Sport vm. -64 ja Saab 96 vm. -66
Lindyn tiimi
Kakkosohjaajina ovat toimineet Robert Robi Gröndal, Antti Jaatinen, Jouko Kaitemo, Jukka Miettinen ja Pentti Koskinen. Karttaa on lukenut Martti Salovaara. Mekaanikontöistä ovat huolehtineet Robert Robi Gröndal ja Erkki Kuhlberg.
Jäsenyydet ja toiminta
Ralph Lindy on ollut AK:n jäsen vv. 1964-70, Nurmijärven Urheiluautoilijat ry:n jäsen vuodesta 1970 ja Never Heard Drivers ry:n jäsen vuodesta 1970. Hän toimi Oy Scan Auto AB:n Konalan Korjaamon työturvallisuuskomitean puheenjohtajana. Autourheilun ohella harrastuksiin kuuluu kalastus; saanut mm. ABU:n hopeamerkin.
Kilpauran päättäminen
Ralph Lindy kilpaili aina vuoteen 1980 asti jolloin hän päätti kilpauransa Hankiralliin v. 1980. Lindyn sijoitukset vuosina 1970-1980 eivät ole ylhäällä, mutta päivitämme niitä sitä mukaan kun saamme niistä tietoa.
Orgosolo
Orgosolo on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 210 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 222,6 neliökilometriä. Se sijaitsee 620 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Lemi
Lemi on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa Lappeenrannan vieressä Saimaan etelärannalla. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Lemi on väkiluvultaan Etelä-Karjalan maakunnan pienin kunta.
Lemi on tunnettu perinneruoastaan särästä sekä perunastaan, ”Lemin punasesta”. Peruna onkin yksi Lemin suurimmista vientituotteista. Kunnan musiikkiperinteistä kertoo muun muassa neliääninen virrenveisuu, jota voi kuulla Lemin kirkossa. Modernimpaa musiikkitarjontaa edustaa Lemiltä kotoisin oleva thrash metal -yhtye, Stam1na.
Maantiede
250px|pienoiskuva|vasen|Kellotapuli kirkonkylällä Lemin naapurikunnat ovat Lappeenranta, Luumäki, Savitaipale ja Taipalsaari.
Lemin keskus on kirkonkylä (virallisesti Juvolan kylää), jossa on noin 800 asukasta. Siellä sijaitsevat kunnan peruspalvelut, joita ovat muun muassa kauppa, asiamiesposti, apteekki, pankki, kirjasto ja hyvinvointiasema (entinen terveyskeskus). Kouluista kirkonkylässä sijaitsee vuonna 1992 rakennettu Lemin koulukeskus (Punaportinkatu 7). Lisäksi Kuukanniemessä on Kuukanniemen koulu (Juvolantie 404), jolle valmistui uusi koulurakennus vuonna 2017. Kuukanniemen vanha koulu purettiin homeongelmien vuoksi.
Lemin alueella on kaksi Natura-kohdetta: pieni rapautumajyrkänteinen viborgiittivuori nimeltään Suuvuori ja Jäkälänjärvi, jonka linnusto on hyvin monipuolinen.
Kylät
Kunnan keskuksen lisäksi Lemin kyliä ovat Ahtiala, Hakulila, Heikkilä, Huttula, Hyvärilä, Iitiä, Juuresaho (ent. Remunen), Juvola, Kaamanniemi, Kuukanniemi, Kapiala, Keskisenpää, Korpela, Kurkela, Kärmeniemi, Laakkola, Laksiainen, Lavola, Merenlahti, Metsola, Mikkola, Mikonharju (kuuluu Iitiän kylään), Muukka, Nisola, Nuppola, Olkkonen, Parkkola, Pöllölä, Ruohiala, Ruomi, Sairala, Sorvarila, Suomalainen, Suoniala, Suontakainen, Sutela, Taipale, Tauri, Tevaniemi, Torvenniemi, Tuomelanpelto (kuuluu myös Iitiään), Turku, Uiminniemi, Urola, Vainikkala, Välikangas ja Värtölä.
Historia
Lemin kaksi ensimmäistä kirkkoa rakennettiin 1600-luvulla, ensimmäinen paloi ja toinen jäi pieneksi. Nykyinen kirkko valmistui vuonna 1786 ja seurakunta itsenäistyi vuonna 1807. Keväällä 2018 Lemin seurakunta päätti yhdistyä Lemin, Taipalsaaren ja Savitaipaleen seurakuntien kanssa. Uuden, kolmen kunnan yhteisen seurakunnan nimeksi tulee Taipaleen seurakunta.
Hallinto
Lemin kunnanjohtaja on Kati Rekola. Kunnanvaltuusto valitsi hänet tehtävään syyskuussa 2021. Rekolan edeltäjä oli vuosina 2019–2021 kunnanjohtajana toiminut Johanna Mäkelä. Mäkelän edeltäjä oli vuosina 2015–2019 kunnanjohtajana toiminut Jussi Stoor, joka irtisanoutui tehtävästään huhtikuussa 2019 valtuuston luottamuspulan takia. Stoorin edeltäjä oli Simo Luukkanen.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista kymmenen on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Elinkeinoelämä
Lemin suurin työllistäjä on Lemin kunta. Yksityisistä työnantajista suurimmat ovat paikkakunnalla kiukaita valmistava MISA Oy, maanrakennus T. Kiljunen ja klapikoneita valmistava Agromaster Oy.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksoivat Lemin Osuuspankki, Agromaster, Misa ja maanrakennus T. Kiljunen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Lemillä oli 3 063 asukasta, joista 1 619 asui taajamissa, 1 423 haja-asutusalueilla ja 21:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lemin taajama-aste on 53,2 %. Lemin taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Iitiän taajama sijaitsee pääosin Lemillä, mutta pieniltä osin myös Lappeenrannassa.
Kotiseutupalkinto
Lemin kotiseutuyhdistys myöntää vuosittain kotiseututekopalkinnon. Sen ovat saaneet muun muassa Laterna Magican ja Taikalyhdyn omistaja Aapo Pekari, yhtye Stam1na, Aarno Parkkola, Teemu Okko ja Lemin nuorisoseuran näytelmäryhmä.
Urheilu Lemillä
Lemillä on kaksi urheiluseuraa: Lemin Eskot ja Kotajärven Pallo (KoPa). Lemin Eskot on keskittynyt yleisurheiluun ja perinteisiin erätaitoja kehittäviin lajeihin, muun muassa ammuntaan, hiihtoon ja suunnistukseen. KoPa puolestaan on Kuukanniemessä toimiva jalkapallo- ja salibandyseura, joka on perustettu 1961. Lisäksi paikkakunnalla toimii aktiivinen partiolippukunta Lemin Erävä.
Uskonnolliset yhteisöt
Lemi kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen. Kyseinen seurakunta on osa Katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
250px|pienoiskuva|oikea|Lemin kirkko elokuussa 2013 Vuoden 2019 aluejaon mukaan Lemillä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Uusi Taipaleen seurakunta toimii myös Savitaipaleen ja Taipalsaaren kuntien alueilla. 1786 valmistunut, kirkonrakentaja Juhana Salosen suunnittelema Lemin kirkko on Museoviraston mukaan Suomen merkittävimpiä puukirkkoja.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lemin alueella toimii Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta.
Bertel Alanco
Alancon vanhemmat olivat Isak Alanco (1852–1922) ja Flora Fatima Fonten (1850–1918). Hänen vanhempi veljensä oli kuvataiteilija, arkkitehti Uuno Alanko (käytti myös nimeä Uno Alanco).
Alanco kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1911. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915–1918, 1928 ja 1934 sekä taidenäyttelyihin ulkomailla Tukholmassa 1916 ja Moskovassa 1917. Alancon muistonäyttely pidettiin Lahdessa vuonna 1937. Alanco palveli armeijassa kapteenin arvoisena 1918–1923 ja hän oli metsänhoitajan apulaisena 1923–1927. Alanco toimi myös piirustuksenopettajana oppikoulussa.
Esa Pakarinen Junior
Esa Pakarinen junior (s. 12. joulukuuta 1947 Varkaus) on suomalainen näyttelijä. Hän on Pekka Puupää -rooleistaan tunnetun näyttelijä Esa Pakarisen poika. Isänsä tavoin Esa Pakarinen junior on näytellyt kotimaisissa elokuvissa. Pakarinen on vaikuttanut erityisesti suomalaisen nukketeatterin kehitykseen sekä näyttelijänä että ohjaajana.
Valmistuttuaan Teatterikoulusta Pakarinen työskenteli ensin Joensuun kaupunginteatterissa, jonka johtajana oli tuolloin Jouko Turkka. Sen jälkeen hän siirtyi KOM-teatteriin ja myöhemmin Kotkan ja Helsingin kaupunginteattereihin. Draamateatterikauden jälkeen Pakarinen suuntautui nukketeatteriin. Hän oli vakituinen vierailija nukketeatteri Vihreässä Omenassa, jonka mukana hän kierteli myös ulkomailla. Vuonna 1989 Pakarinen muutti takaisin Varkauteen, jossa hän esitti itse soolonukketeatteria mutta teki nukketeatteria myös vierailuohjauksina muun muassa Jyväskylän Huoneteatterille. Sittemmin hän kuitenkin palasi Helsinkiin, jossa on vieraillut muun muassa Unga Teaternissa. Pakarinen on myös opiskellut vyöhyketerapeutiksi.
Pakarinen on ollut myös tekemässä useita lastenohjelmia kuten Hapsiaista. Hän on ollut Ristijärven Nuori Teatteri -teatterikoulutustapahtuman ohjaajana lähes joka vuosi.
Korusirkunjyvät
Korusirkunjyvät (Hackelia) on lemmikkikasvien suku, jossa on 54 lajia. Niitä esiintyy Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Euroopassa, Aasiassa ja Australiassa. Kalliosirkunjyvä (Hackelia deflexa) on ainoa laji Euroopassa. Suomessa se on harvinainen, uhanalainen ja rauhoitettu kivikoissa ja kallioilla kasvava laji.
Gootti-linja
thumb|260px|Pohjois-Italian puolustuslinjat vuonna 1944. Gootti-linja, myöhemmin Vihreä linja , oli Saksan Italiaan sijoitetun armeijan länsirannikon Pisasta Apenniinien niemimaan yli itärannikon Riminiin ulottunut puolustuslinja Pohjois-Italiassa toisen maailmansodan loppuvaiheessa.
Hédé-Bazouges
Hédé-Bazouges (bretoniksi Hazhoù-Bazeleg) on kunta läntisessä Ranskassa Ille-et-Vilainen departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee sisämaassa, noin 47 kilometriä Saint-Malon kaupungista kaakkoon.
Gootti-linja
Sotamarsalkka Albert Kesselringin johtama Saksan armeija vetäytyi taistellen Harold Alexanderin johtamien liittoutuneiden edeltä ja muodosti useita puolustuslinjoja. Gootti-linjalle annettiin antiikin historiaan viittaava nimi saksalaisten taistelutahdon kohottamiseksi. Adolf Hitler pelkäsi kuitenkin Anzion maihinnousun kaltaista hyökkäystä joukkojen selustaan ja antoi käskyn, jonka mukaan puolustuslinjan nimi on vaihdettava neutraalimpaan. Näin liittoutuneet puolestaan eivät voisi antaa mahdolliselle voittoisalle taistelulleen omaa taistelutahtoaan kohottavaa nimeä. Kesselring nimesi linjan uudelleen Vihreäksi linjaksi.
Hédé-Bazouges
Kunnan läpi kulkee Saint-Malon ja Rennesin yhdistävä Ille-et-Rancen kanava. Kanava nousee kunnan kohdalla 27 metriä kahden kilometrin matkalla. Tätä nousua varten kanavaan on rakennettu 11 sulkua. Madeleinen sululla olevaan kanavavahdin talossa (Maison du Canal d’Ille-et-Rance) on kanavan rakentamista esittävä näyttely.
Gootti-linja
Liittoutuneet läpäisivät puolustuslinjan syksyllä 1944, mutta saksalaiset onnistuivat jälleen vetäytymään hyvässä järjestyksessä eivätkä liittoutuneet saavuttaneet alueella ratkaisevaa läpimurtoa ennen vuoden 1945 kevätoffensiivia.
Hédé-Bazouges
Kunnan keskustassa on 1100- ja 1200-luvuilla rakennetun linnan Château d'Hédén rauniot. Ranskalaiset joukot saivat linnan bretagnelaisilta ilman taistelua voitokkaan Saint-Aubin-du-Cormierin taistelun jälkeen vuonna 1488. Vuonna 1597 Mercœurin herttua Philippe-Emmanuel de Lorraine otti linnan haltuunsa, mutta seuraavana vuonna Ranskan kuningas Henrik IV määräsi linnan purettavaksi.
Luettelo Thaimaan saarista
Huomaa myös, että eri kartoissa thainkielisen sanan kirjoitusasu voi olla erilainen. Esimerkiksi Ko Mak voi näkyä Koh Mak, Koh Maak tai jopa Koh Mark -nimisenä. Alla olevassa luettelossa on muutamia erilaisia kartoissa näkyneitä kirjoitusasuja.
Bebe
Nieves Rebolledo Vila (s. 9. toukokuuta 1978) on espanjalainen laulaja.
Bebe syntyi Valenciassa, mutta kasvoi Extremaduran alueella. Hänen vanhempansa olivat folk-muusikkoja Suberina-nimisessä yhtyeessä. Hänen perheensä oli musikaalinen ja eli Extremadurassa muun muassa Méridan ja Badajozin kaupungeissa. Bebe sai ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana. Musiikillisen uransa Bebe aloitti vuonna 1995 Vanagloria-nimisessä yhtyeessä Badajozissa. Bebe toimi myös baarilaulajana. Pian tämän jälkeen vuonna 1996 Bebe muutti Madridiin opiskelemaan teatteritaidetta. Beben läpimurto tapahtui vuonna 2004 Pafuera Telarañas -albumilla ja hän sai vuonna 2005 vuoden tulokkaan palkinnon Latin Grammy Awardsissa.
Bebe on myös esiintynyt yhdessä muiden espanjalaisten artistien kanssa. Hän on myös toiminut näyttelijänä muun muassa elokuvassa Al Sur de Granada.
Kotitalous (aikakauslehti)
Kotitalous on Kotitalousopettajien liiton omistaman Suomen Kotitalouslehti Oy:n julkaisema aikakauslehti, joka kuvaa itseään ”kotitalous-, kuluttaja- ja ravitsemisalan ammattilehdeksi”. Vuodesta 1952 ilmestynyttä lehteä julkaistaan vuonna 2017 neljästi vuodessa 2 500 kappaleen painoksena. Noin 90 prosenttia Kotitalous-lehden lukijoista toimi aktiivisesti työelämässä tai opiskeli alaa. Kolmannes lukijoista oli alle 35-vuotiaita.
Historiaa
Kotitalous-lehden historia juontaa vuonna 1937 perustettuun Kotitalousopetus-lehteen, jota alkoi julkaista vuonna 1937 Maataloudellinen kotitalousopetusseura. Vuonna 1941 toiseksi julkaisijaksi tuli Kotitalousopetusseura, jonka nimeksi tuli myöhemmin Koti- ja laitostalousalan opettajat ry ja sitten nykyinen Kotitalousopettajat ry. Samalla lehti muuttui tilattavaksi koti- ja suurtalousalan ammattilehdeksi. Vuonna 1951 otettiin käyttöön nykyinen nimi Kotitalous. 1990-luvulla lehden julkaisijoina olivat pari vuotta myös Suomen dieteetikkoyhdistys ja Suomen ravitsemusterapeuttiyhdistys. Jossain vaiheessa julkaisijoihin on kuulunut myös vuonna 1953 perustettu Agronomiliiton koulutusalayhdistys Kotitalouden kandidaatit, jonka nykyinen nimi on Kuluttajaekonomistit ja teknologit Cotes ry. . Nykyisin julkaisijana on Kotitalousopettajien liitto ry:n omistama Suomen Kotitalouslehti Oy.
Samuel Roos
Henkilötietoja
Roosin vanhemmat olivat Rikantilan Nurkin talollinen Juhana Juhananpoika (Nurkki) ja Liisa Tuomaantytär. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1811. Roos opiskeli Turun akatemiassa ja valmistui ensin filosofian kandidaatiksi vuonna 1817 ja sitten lääketieteen kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi 1819, lääketieteen lisensiaatiksi 1821 sekä lääketieteen tohtoriksi 1832. Hänestä tuli riemumaisteri 1869.
Kotitalous (aikakauslehti)
Historiaa
Aiempi samanniminen lehti oli Söderströmin vuonna 1934 neljän numeron verran julkaisema Kotitalous.
Samuel Roos
Henkilötietoja
Roos avioitui vuonna 1823 Maria Lovisa Rindellin (21. maaliskuuta 1793 Masku – 6. huhtikuuta 1865 Vehmaa) kanssa. Heillä oli seitsemän lasta: Alfred Brynolf, Carl Didrik, Ebba Fredrika, Gustava Hildur, Ida Johanna, Karolina Lovisa ja Maria Nanna.
Roos on haudattu Vehmaan kirkon hautausmaalle. Eurajoen kunnantalon edustalla on vuonna 1992 pystytetty Roosin muistomerkki.
Lääkäri
Lääketieteen ja kirurgian tohtorin arvo Roosille myönnettiin vuonna 1832. Samana vuonna hän erosi Kajaanin piirilääkärin virasta, johon oli tullut 1823 ja jossa Roosin seuraaja oli Elias Lönnrot. Vuosina 1832–1840 Roos toimi Karjalan piirilääkärinä Joensuussa, minkä jälkeen hän oli ensin kaupunginlääkärinä Raumalla 1839–1842 ja sitten yksityislääkärinä Mynämäellä ja vuodesta 1842 Vehmaalla, jossa hän harjoitti myös maanviljelyä.
Kielitieteilijä, kirjailija ja kääntäjä
Roosin intohimona oli suomen kielen kehittäminen. Tunnetuin hänen keksimänsä uudissana on sähkö (vuodelta 1845). Muita hänen sepittämiään sanoja ovat havainto, hiilihappo ja lämpömittari. Lisäksi hän otti uudessa merkityksessä käyttöön sanat kaasu, kasvi, kehittää, luode (pakovesi), särmä ja vuoksi (nousuvesi).
Hänen ensimmäinen kielitieteellinen julkaisunsa oli Johdatus Sanain oikeaan kirjoittamiseen vuodelta 1851. Muut julkaisut käsittelivät lääketiedettä (esimerkiksi väitöskirja Casus Lithiaseos vuodelta 1827), maataloutta ja kotitaloutta.
Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu useita käännöksiä, kuten runomuotoinen Phaidron, Auguston vapautetun, Aisopolaisia satuja vuodelta 1860 sekä Otto Ulen kysymysten ja vastausten muotoon laatima luonnonoppi Minkätähden ja Sentähden' vuodelta 1845.
Ukrainan koripallomaajoukkue
Ukrainan koripallomaajoukkue edustaa Ukrainaa koripallon arvokisoissa. Vuoteen 1992 saakka maa oli ollut osana Neuvostoliittoa ja maan pelaajat edustivat Neuvostoliiton koripallomaajoukkuetta.
EM-kisoissa
Ukraina esiintyi ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1997. Tuolloin se pelasi samassa lohkossa Espanjan, Kroatian ja Saksan kanssa. Näistä Ukraina voitti vain Kroatian ja sijoittui lohkonsa viimeiseksi. Sijoitusotteluissa Ukraina voitti Latvian ja Slovenian ja sen lopullinen sijoitus turnauksessa oli kolmastoista.
Vuosien 2001 ja 2003 EM-kisoissa Ukraina sijoittui 14:nneksi. Vuoden 2005 EM-kisoissa joukkue sijoittui viimeiseksi eli 16:nneksi. Vuoden 2011 EM-kisoissa Ukraina voitti kaksi viidestä alkulohko-ottelustaan eikä selviytynyt 12 parhaan joukkoon.
Vuoden 2013 EM-kisoissa Ukraina saavutti toistaiseksi parhaan arvokisasijoituksensa. Se hävisi alkulohkossaan vain Ranskalle ja sijoittui neljällä voitolla lohkossaan toiseksi. Jatkolohkossa Ukraina hävisi Latvialle ja Liettualle mutta voitti Serbian ja pääsi lohkonsa neljänneltä sijalta pudotuspeleihin. Puolivälierissä Ukraina hävisi Kroatialle. Sijoitusotteluissa se voitti Italian ja hävisi Slovenialle. Ukrainan lopullinen sijoitus oli kuudes. Joukkueen paras pistemies oli yhdysvaltalaissyntyinen Eugene Jeter 13,5 pisteen ottelukeskiarvolla.
Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Ukraina oli 22:s ja 2017 viidestoista.
MM-kisoissa
Ukraina selviytyi MM-kilpailuihin ensimmäisen kerran Espanjan kisoihin 2014. Se sijoittui alkulohkossaan viidenneksi voitettuaan Dominikaanisen tasavallan ja Turkin sekä hävittyään Suomelle, Uudelle-Seelannille ja Yhdysvalloille. Lopullisessa rankingissa joukkue sijoittui 18:nneksi.
Tuomas Viertola
Tuomas Viertola (s. 31. toukokuuta 1990 Riihimäki ) on suomalainen koripalloilija.
Riihimäen Kolmoskorin kasvatti Viertola on edustanut Korisliigassa Forssan Koripoikia, Lappeenrannan NMKY:tä ja Kobria. Kaudella 2013–2014 hän kärsi sormivammasta. Hän on pelannut nuorisomaajoukkueissa.
Opintonsa päätökseen saanut Viertola teki heinäkuussa 2016 jatkosopimuksen Kobrien kanssa. Hänellä on tutkinto urheilumarkkinoinnista.
Kauden 2017–2018 jälkeen Viertola siirtyi M1DB:n Äänekosken Huimaan, missä hän pelaamisen lisäksi työskentelee edustusjoukkueiden yritys- ja yhteistyökoordinaattorina.
Pärnunlahti
thumb|Pärnunlahti Pärnunlahti on Riianlahden koillisosassa oleva merialue lounaisessa Virossa.
Pärnunlahden perukassa sijaitsevat Pärnun kaupunki sekä Audrun ja Tahkurannan kunnat.
Pinta-alaa lahdella on 411 km2. Suurin syvyys on vain 11 metriä.
Pärnunlahteen laskevista joista Pärnunjoki tuo vettä 80 prosenttia valuma-alueen vesistä. Lahden veden suolapitoisuus on vain 4 – 5 ‰.
Christoph Vitzthum
Ennen Fazerille siirtymistä Vitzthum työskenteli Wärtsilän palveluksessa, missä hän oli aloittanut uransa toimien business controllerina 1997–1998 ja viimeksi konsernin huoltoliiketoiminnan johtajana 2009–2013. Konecranesin hallituksen puheenjohtajaksi Vitzthum valittiin keväällä 2016 Stig Gustavsonin luovuttua paikasta. Hän on istunut myös Oras Investin hallituksessa vuodesta 2013 ja ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernan hallituksessa vuodesta 2017.
Vitzthum on valmistunut kauppatieteiden maisteriksi Svenska handelshögskolanista. Vitzthum-sukunimi johtuu latinan sanasta Vicedominus, varajohtaja, jota arvoa suvun esi-isät kantoivat myöhäiskeskiajalla Saksan Thüringenissä. 1711 tämä sukuhaara korotettiin Rooman keisarikunnan valtakunnankreivilliseen arvoon. Valtakunnankreivi Burghard Vitzthum von Eckstädt muutti 1900-luvun alkupuoliskolla liikemieheksi Suomeen ja suomalainen sukuhaara polveutuu hänestä. Suvun kreivinarvo on immateriaalioikeuden suojaamaa perinnöllistä omaisuutta, jonka suojana on Wienin kongressin 1814-1815 yhteydessä tehdyt eurooppalaiset valtiosopimukset, joilla järjestettiin 1806 purkautuneen keisarikunnan asukkaiden jäljellejääneitä varallisuusoikeuksia ym.
Christoph Vitzthumin isä on diplomaatti Dieter Vitzthum von Eckstädt, joka toimi Suomen ensimmäisenä suurlähettiläänä Euroopan neuvostossa 1989-1991.
MAN (yritys)
MAN SE (lyhenne saksan sanoista Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg, Augsburg-Nürnbergin konetehdas), ennen MAN AG, on saksalainen koneteollisuuden tuotteita valmistava yritys ja MAN Groupin emoyhtiö. MANin pääkonttori sijaitsee Münchenissä. Sen päätuotanto on autoteollisuus, erityisesti raskaat kuorma-autot. Tehtaan muihin toimintoihin kuuluu muun muassa dieselmoottoreiden valmistus eri sovelluksiin, kuten laivoihin, ja myös erilaisten turbiinien valmistus. Rudolf Diesel valmisti dieselmoottorin toimivan prototyypin MANin edeltäjän Maschinenfabrik Augsburgin tehtailla vuonna 1897.
Kesäolympialaiset 1968
Vuoden 1968 olympialaiset järjestettiin Méxicossa Meksikossa 12. lokakuuta 1968 – 27. lokakuuta 1968.
MAN (yritys)
MAN toimittaa kuorma- ja linja-autoja, dieselmoottoreita sekä turbiineita. Syyskuuhun 2012 mennessä MAN SE oli yksi top 30 -yhtiöstä Saksan pörssissä DAX. Yhtiö juhli 250-vuotispäiväänsä vuonna 2008. Vuonna 2008 sen 51 300 työntekijää tuottivat noin 15 miljoonan vuosittaisen myyntivoiton 120:ssä eri maassa. Yhtiö toimii täysin omistuksessa olevien tai yhteistyöyhtiöiden kautta paikallisissa yhtiöissä Intiassa, Puolassa, Turkissa, Kiinassa,  Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä Arabiemiirikunnassa,  Etelä-Afrikassa, Uzbekistanissa, Portugalissa ja Saksassa / Itävallassa. MAN kuorma- ja linja-autojen maahantuoja Suomessa on Konekesko Oy.
Kesäolympialaiset 1968
Kisat ovat korkeimmalla koskaan pidetyt olympialaiset (2 700 metriä merenpinnasta). Tämä vaikutti tulostasoon osin heikentävästi (kestävyyslajit), toisaalta ohuen ilman ansiosta tehtiin haamutuloksia, kuten Bob Beamonin pituushypyssä hyppäämä 890 cm.
Olympiakisoja varjostivat niin kansainvälispoliittiset kuin Meksikon sisäpoliittisetkin tekijät. Yleismaailmallista ilmapiiriä kiristivät jo usean vuoden ajan käyty Vietnamin sota ja Neuvostoliiton johdolla elokuussa 1968 suoritettu Tšekkoslovakian miehitys. Itse kisojen kannalta vakavin uhka oli sisäpoliittinen. Pääkaupungissa Méxicossa puhkesi vakavia opiskelijalevottomuuksia syyskuussa 1968, ja armeija miehitti kaupungin yliopiston. Mielenosoitukset päättyivät 2. lokakuuta tapahtuneeseen Tlatelolcon verilöylyyn, jossa sai surmansa 260 ja loukkaantui liki 1 200 ihmistä. Kaikesta huolimatta olympialaiset päästiin aloittamaan suunnitellusti, ja itse kisat olivat monessa suhteessa ennätykselliset. Osallistujamaita oli ensimmäisen kerran yli sata, kaikkiaan 112, ja yli 5 500 urheilijaa kilpaili 172 lajissa. Eri lajeissa syntyi 47 maailmanennätystä ja 164 olympiaennätystä.
Valintaprosessi
México voitti äänestyksessä isännyydestä Detroitin, Buenos Airesin ja Lyonin.
MAN (yritys)
Perustaminen
MANin juuret johtavat vuoteen 1758, kun "St. Antony" -rautaruukki aloitti toimintansa Oberhausenissa, ensimmäinen raskaan teollisuuden yritys Ruhrin alueella. Vuonna 1808 kolme rautaruukkia "St. Antony", "Gute Hoffnung" (suomeksi: "hyvä toivo") ja "Neue Essen" (suomeksi: "uudet ahjot") yhdistyi muodostaakseen Hüttengewerkschaft und Handlung Jacobin (suomeksi: Jacobin rauta- ja teräsruukkiliitto ja kaupankäyntiyritys), Oberhauseniin, joka nimettii myöhemmin uudelleen Gute Hoffnungshütteksi (GHH).
Kesäolympialaiset 1968
Lajit
Mexicon kesäolympialaisten ohjelmassa oli 172 kilpailutapahtumaa 20 urheilulajissa.
MAN (yritys)
Perustaminen
Vuonna 1840 saksalainen insinööri Ludwig Sander perusti Etelä-Saksassa, Augsburgissa MANin ensimmäisen edeltäjäyhtiön: "Sander'sche Maschinenfabrik". Siitä tuli ensimmäiseksi "C. Reichenbach'sche Maschinenfabrik", joka oli nimetty painokone pioneerin Carl August Reichenbachin mukaan, ja myöhemmin "Maschinenfabrik Augsburg".
Kesäolympialaiset 1968
Osallistuneet maat
thumb|240px|Osallistuneet maat. Vuoden 1968 kesäolympialaisiin osallistui 112 maata.
MAN (yritys)
Perustaminen
Vuonna 1898 yhtiöt Maschinenbau-AG Nürnberg (perustettu 1841) ja Maschinenfabrik Augsburg AG (perustettu 1840) yhdistyivät muodostaen Vereinigte Maschinenfabrik Augsburg und Maschinenbaugesellschaft Nürnberg A.G., Augsburg ("Yhdistyneet konetehtaat Augsburg ja Nürnberg Oy"). Vuonna 1908 yhtiö nimettiin uudelleen Maschinenfabrik Augsburg Nürnberg AG:ksi, tai lyhyesti, M·A·N.
Kun keskittyminen säilyi pääasiassa malmin louhintaan ja raudan tuotantoon Ruhrin alueella, mekaanisesta rakentamisesta tuli hallitseva haara Augsburg ja Nürnbergin yritystoiminnassa. Heinrich von Buzin johtamisen aikana Maschinenfabrik Augsburg kasvoi 400 työntekijän keskiluokan yrityksestä suureksi yhtiöksi 12000:lla henkilöstöllä vuoteen 1913 mennessä.
Kesäolympialaiset 1968
Mitalitaulukko
Kisojen selvästi menestyksekkäimmät maat olivat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. Isäntämaa Meksiko oli 15:s.
MAN (yritys)
Perustaminen
Jo vuonna 1914 MAN:n puheenjohtaja Anton von Riepel käsitti, että kuorma-auto on tulevaisuuden kuljetusväline. Hänen suustaan on sanonta: "MAN on pantava pyörien päälle". Koska dieselmoottorin kehittäminen vei koko yhtiön silloisen kapasiteetin, hän otti yhteyttä yhtiöön, joka hänen mielestään teki luotettavimpia kuorma-autoja lukuun ottamatta Daimleria ja Horchia. Tämä yhtiö oli Saurer Sveitsistä. Saurer oli tehnyt kuorma-autoja jo vuodesta 1903. Se oli kehittänyt moottorijarrun ja voimansiirron, jotka mahdollistivat jopa raskaiden kuorma-autojen liikkua turvallisesti vuoristoteillä. Pyöräjarrut, joita siihen aikaan oli käytössä, eivät olisi pystyneet yksinään hillitsemään kuorma-autoa alamäessä. Saurerin avulla perustettiin Mack USA:han. Lisäksi oli perustettu Saurer Ranskaan sekä Saurer Werke Itävaltaan. Saurerin ja MAN:n välinen lisenssi oli voimassa vuoteen 1925 asti. Näin MAN:illa oli jo vuonna 1915 erittäin hyvä teknillinen osaaminen käytössään. Kuorma-auto oli jo olemassa, mutta kunnollinen dieselmoottori antoi vielä odottaa itseään vielä muutamia vuosia. Vuonna 1971 MAN otti haltuunsa Büssing-Automobilwerken. Saurerin ja MAN:n tapaan Büssing itse oli käyttänyt ja testannut valmistamiaan hyötyajoneuvoja. Büssing oli työskennellyt rautatiekaluston valmistuksessa ja oli kerännyt huomattavan omaisuuden Jüdel & Co:n pääinsinöörinä. thumb|right|[[Kaksitahtimoottori|Kaksitahtinen MAN-merimoottori.]] Kuudenkymmenen vuoden iässä Heinrich Büssing rakensi tehtaan Braunschweigiin vuonna 1903 - samana vuonna kun Saurer valmisti ensimmäisen kuorma-autonsa - polttomoottoreiden ja ajoneuvojen valmistusta varten. Testatakseen valmistamiaan ajoneuvoja hänellä oli linja-auto- ja kuljetusliike. Büssingilla oli töissä myös berliiniläinen muotoilija Ernst Neumann, joka antoi Büssingin kuorma-autoille ulkomuodon. Tulokset voi nähdä Deutscher Werkbundin vuoden 1914 vuosikirjasta.
Ensimmäisen Maailmansodan jälkeen alkoi kilpailu ensimmäisen dieselkäyttöisen kuorma-auton rakentamisesta ja parhaan polttoaineen ruiskutusmenetelmä kehittämisestä dieselmoottoriin. Daimler Motoren Gesellschaft kokeili menetelmää, jossa kompressorilla puhallettiin ilma-polttoaineseos sylinteriin, Benz kokeili esikammiota, jossa polttoaine syttyi ja MAN, uskollisena Dieselille, käytti suoraruiskutusta.
Vuoden 1921 aikana enemmistön M.A.N.:sta oli ottanut haltuunsa Gutehoffnungshütte Actienverein für Bergbau und Hüttenbetrieb, Sterkrade (GHH), (perustettu 1873). Hyvin suunnattujen pääoman ja jalostusteollisuuden yrityskauppojen, kuten Deutsche Werft (1918), Ferrostaal (1921), Deggendorfer Werft und Eisenbau (1924), kautta MAN eteni kansainvälisesti toimivaksi yhtiöksi, jolla oli henkilöstöä 52000, vuonna 1921
Kun kuorma-autot tulivat taloudellisesti järkevämmiksi, tiet paremmiksi ja luotettavat ilmarenkaat levisivät laajemmalle, kuorma-autoja alettiin käyttää yhä useampaan kuljetustehtävään. Tällöin ilmeni tarve kolmiakseliselle kuorma-autolle. Büssing rakensi ensimmäisenä "kuusipyöräisensä", jonka hän patentoi usealla patentilla vuonna 1923. MAN seurasi esimerkkiä vuonna 1926 S1 H6 -mallillaan. Tämä kuorma-auto, jonka 140/150 hevosvoimaa tekivät sen tehokkaimmaksi dieselkuorma-autoksi aikanaan maailmassa, tuli tunnetuksi yleisölle vuonna 1932 tehdyllä 60 päivää kestäneellä matkalla Saksan halki. Lastattuna 8,5 tonnin kuormalla tämä kolmiakselinen raskas kuorma-auto selvitti Kesselbergin nousun tiukat mutkat suuren yleisön seuratessa tapahtumaa. Varman käynnistyvyyden ja pienen polttoaineenkulutuksen takia Saksan armeija valitsi kuorma-autoihinsa MAN-dieselmoottorin, joka käytti niin sanottua "G-menetelmää".
Kriisi ja toinen maailmansota
thumb|right|MAN-[[höyryturbiini.]] Samaan aikaan GHH:n talous heikkeni. Syy tälle oli muun muassa korjaukset ensimmäisen maailmansodan jäljiltä, Ruhrin alueen elinkeino ja maailman talouskriisi. Vain kahdessa vuodessa MANin työntekijöiden määrä putosi 14000:sta, vuonna 1929/30, 7400:an, vuonna 1931/32. Kun siviililiikevaihto oli syvästi luhistumassa asevoimaliikevaihto kasvoi aseistuksen myötä Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen hallinnon alla. GHH/MAN yhtiöt toimittivat dieselmoottoreita sukellusveneisiin ja panssarivaunuihin sekä sylintereitä jokaisen kuvauksen mukaan ammuksille ja tykistölle. MAN valmisti myös aseiden osia, mukaan lukien Mauser K98 -kiväärin lukkopultteja. Heidän Waffenamt-koodi oli WaA53 ja sotamateriaalikoodi oli "coc".
Sodan jälkeinen aika
Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet hajottivat GHH groupin. Suora kanssakäyminen kaivos-, rauta- ja terästeollisuuden oli kielletty. “Gutehoffnungshütte” yhdessä MANin Etelä-Saksan yritysten kanssa keskittyivät sen tähden insinöörityöhön, tehtaan rakentamiseen, hyötyajoneuvoihin ja painokoneisiin. Tätä prosessia tuki strategiset yrityskaupat ja luovutukset: yksi kaikkein tärkeimmistä oli hyötyajoneuvovalmistaja Büssingin (1971) kuorma- ja linja-auto osaston osto, Deutsche Werft -telakan osakkeiden luovutus (1966/67) ja painokoneiden valmistaja Faber&Schleicherin hankinta kuin myös sen fuusioiminen MAN Roland Druckmaschinen AG:hen (1979).
MAN rakensi ensimmäisen pakokaasuahdetun dieselmoottoriprototyyppinsä jo vuonna 1943. Tätä tekniikkaa oli jo onnistuneesti käytetty lentokoneissa. Seuraava ahdetun moottorin prototyyppi on vuodelta 1950 ja siinä oli jo ahtoilman jäähdytys. IAA-messuilla Frankfurtissa vuonna 1951 esiteltiin kuusisylinterinen moottori, jonka teho oli nostettu 130 hevosvoimasta 175 hevosvoimaan MAN:n kehittämän pakokaasuahtimen avulla. Vuonna 1953 MAN esitteli myös prototyyppinsä V-8 -moottoristaan, jonka teho oli nostettu 180 hevosvoimasta 240 hevosvoimaan pakokaasuahtamalla. Euroopan ensimmäinen sarjavalmisteinen pakokaasuahdettu kuorma-auto oli 155 hevosvoimainen L750 TL 1, joka oli kaupallisesti saatavissa vuodesta 1954. Samaan aikaan suoraruiskutustekniikkaa parannettiin. Vuonna 1954 otettiin käyttöön "M-menetelmä". Tämä johti vuonna 1963 "HM-menetelmään", jossa palaminen tapahtui pehmeämmin, ja myöhemmin vielä "FM-menetelmään". Moottorin teho oli vuonna 1963 212 hv, vuonna 1968 304 hv ja vuonna 1972 320 hv. Suoraruiskutuksen edut koskien kulutusta, käynnistyvyyttä ja pakokaasupäästöjä tulivat yhä selvemmiksi. Lisenssejä oli kolmella mantereella: Berliet, Citroen, White, International, Hino. Jopa DDR:n autotehtaat luottivat MAN:ään. Tänään Euro 2 -moottoreiden mukana suoraruiskutus on tullut jäädäkseen. Muutaman ennen sotaa tapahtuneen mahurikokeilun jälkeen Büssing täydellisti mahuritekniikan linja- ja kuorma-autoihin. Kuljettajien oli siihen asti luultu haluavan etumoottorisia kuorma-autoja, mutta mahurimoottoriset kuorma-autot tarjosivat tilaa, josta ei siihen asti osattu edes uneksia. Melu, kuumuus ja pakokaasut jäivät pois ohjaamosta. Büssing oli myös tähän aikaan ylivoimainen markkinajohtaja linja-autoissa.
Ilmajousitus on parantanut ajomukavuutta ja kuorman turvallisuutta. Ensimmäisistä yrityksistä rakentaa ilmajousitus, jossa palkeet oli asennettu aivan liian sisään ja ohjaus oli riittämättömästi toteutettu, oli pitkä tie Euroopan ensimmäiseen täysilmajousitettuun MAN-kuorma-autoon vuonna 1967. Ensimmäiset prototyypit huojuivat ja tien kallistuessa ne kallistuivat vaarallisen tuntuisesti toiselle sivulle.
Vuosina 1982–83 “Gutehoffnungshütte” ajautui syvään yhtiökriisiin. Yhtiö kärsi myöhäisesti toisen öljykriisin vaikutuksesta ja huonosta taloudellisesta tilanteesta. Tämä johtui osittain dramaattisesta hyötyajoneuvojen myyntilukujen laskusta. Ulkoisten tekijöiden ohessa, pääsuuntaus näille ongelmille oli vanhanaikainen yhtiörakenne laajalle levinneellä ristiin-tytäryhtiöillä osastojen välillä. Entinen GHH:n johtaja esitti parannuskonseptin, jolla kaavailtiin tytäryhtiöiden täydellistä yhdistämistä holding-yhtiöön. Tämä konsepti sai suurta vastustusta GHH:n suurimmilta osakkeenomistajilta Allianz AG:ltä ja Commerzbank:lta. Media spekuloi “Baijerin salaliitosta” Oberhausenissa sijaitsevaa johtoa vastaan.
Vuonna 1986 Klaus Götten myötä konserni sai uuden yhtiörakenteen ja siitä tuli sopimuksen mukainen konserni ekonomisesti itsenäisillä osastoilla useissa paikoissa. Tämä oli saavutettu myös siirtämällä MANin pääkonttori Oberhausenista Müncheniin ja uudella yhtiön nimellä MAN AG.
Rudolf Rupprecht torjui yhtiön ostoyrityksen vuonna 2003. Kaiken lisäksi SMS Groupin 50 prosentin osakekannan luovutus ja turbiiniosaston vahvistaminen Sulzer Turbon kaappauksella johti MANin fokusointiprosessia.
MANin valmistamia dieselmoottoreita käytettiin toisen maailmansodan aikana sekä yhdysvaltalaisissa että saksalaisissa sukellusveneissä. MAN-tehtaan dieselkoneita käytettiin myös sähkögeneraattorien pyörittämiseen tehtaissa ja armeijan laitoksissa. MAN rakensi Ariane 1 - Ariane 5-kantoraketteihin moottorien ja rakenteiden osia, jonka liiketoiminnan se myi vuonna 2005 OHB-teknologiayhtiölle.
Toukokuusta 2009 lähtien konserni on sulautettu Eurooppayhtiöksi (Societas Europaea) MAN SE:ksi. Heinäkuussa 2009 MAN julkaisi tiedotteen yhdistääkseen kaksi osastoaan, MAN Turbo ja MAN Diesel, yhdeksi liiketoiminnaksi nimeltään Power Engineering. Lisäksi konserni teki strategisen yhteistyösopimuksen kiinalaisen kuorma-autovalmistaja Sinotrukin kanssa. Tämän keskittymisen tiellä moni pienempi tytäryhtiö ja osasto on myyty.
Vuonna 2009 Münchenin syyttäjänvirasto Staatsanwaltschaft paljasti korruptioselkkauksen, jossa MAN oli lahjonut yrityskumppaneitaan ja hallituksia yli 20. maassa vuosien 2001 ja 2007 aikana saadakseen isoja tilauksia linja- ja kuorma-autoille. MANin pääjohtaja Håkan Samuelsson ja edelleen yhtiön hallituksen jäsenien piti erota. Johtokunta nimitti seuraajaksi Dr.-Ing. Georg Pachta-Reyhofenin, joka oli MAN Dieselin entinen pääjohtaja. 17. joulukuuta 2009 Pachta-Reyhofen nimitettiin johtokunnan toimesta johtokunnan puheenjohtajaksi sekä MAN SE:n pääjohtajaksi.
Siirtyminen Volkswagenin hallintaan
Vuonna 2011 Volkswagen AG hankki 55,9% äänivallan ja 53,7% osakepääoman MAN SE:stä. Odottaen viranomaisten hyväksyntää, Volkswagen suunnitteli yhdistävänsä MANin ja Scanian luodakseen Euroopan suurimman kuorma-autojen valmistajan. Yhdistetyn kuorma-autokonsernin on laskettu säästävän noin 400 miljoonaa euroa vuodessa, pääasiassa niputtamalla hankintoja. Viranomaiset hyväksyivät kaupan marraskuussa 2011.
6. kesäkuuta 2012 Volkswagen AG ilmoitti lisänneensä omistustaan MAN SE:n äänivallassa 75,03 prosenttiin ja saaden johtoaseman yrityksessä.
Taarot
Taarot (Colocasia) on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 13 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Intiassa, Etelä-Kiinassa, Indokiinassa ja Indonesiassa. Tunnetuin laji on ympäri tropiikkia vihanneksena viljelty mukulakasvi vihannestaaro.
Hydra (mytologia)
pienoiskuva|upright=0.85|[[Herakles ja Hydra. Antonio Pollaiolon maalaus. Uffizin taidemuseo, Firenze.]] Hydra (, Vesikäärme) oli kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa hirvittävä olento, jolla oli käärmeen vartalo ja yhdeksän päätä. Sen pystyi tappamaan vain polttamalla tai katkaisemalla sen kaikki päät nopeasti, sillä se sai uusia päitä menetettyjen tilalle nopeaan tahtiin. Se eli suolla lähellä Lernan muinaista kaupunkia Argoliissa.
Hydra oli Orthoksen, Kerberoksen ja Khimairan tavoin Ekhidnan ja Tyfonin jälkeläinen. Hydran päiden määrä vaihteli eri myyttiversioissa - yleensä se oli joko yhdeksän tai sata. Yksi päistä oli kuolemattomuuden lähde, ja se kasvoi muiden suojissa.
Hydra oli niin myrkyllinen, että jopa pelkkä sen hengitys riitti tappamaan miehen.
Herakleen toinen urotyö: Lernan hydra
Eurystheuksen toinen tehtävä toi Herakleen Lerna-järvelle veljenpoikansa ja avustajansa Iolaoksen kanssa tappamaan Lernan hydraa, joka terrorisoi kaupunkia ja koko Argolista. Kun he viimein löysivät hydran piilopaikan, Herakles neuvoi Iolaosta jäämään vahtimaan hevosia sillä aikaa kun hän houkutteli hirviön luolastaan tulinuolia ampumalla. Herakles hyökkäsi hydraa kohden katkoen päitä miekallaan. Jokaisen menetetyn pään tilalle kasvoi kuitenkin kaksi uutta. Lisäksi valtava rapu saapui auttamaan hydraa tarttuen Heraklesta jalasta. Suuttunut Herakles surmasi ravun, jonka Hera sittemmin korotti tähtikuvioksi, ja kutsui vuorostaan Iolaosta apuun hevosten luota käskien häntä tuomaan mukanaan leimuavan tulisoihdun.
Kun Herakles leikkasi hydran päitä yksi kerrallaan, Iolaos poltti tyngät kiinni niin, etteivät päät päässeet taas kasvamaan. Herakleen taistellessa hirviötä vastaan hän oli lähellä kuolla myrkylliseen hengitykseen, mutta Iolaoksen avulla hän sai loputkin päistä leikattua ja poltettua. Hän leikkasi pois kaikki paitsi yhden, ikuisen elämän antavan pään, jota ei voimakeinoin pystynyt vahingoittamaan. Herakles murskasi viimeisen pään nopealla, voimakkaalla liikkeellä, ja rutisti pään irti. Hän hautasi pään syvälle maahan, sijoittaen valtavan kiven sen päälle. Hydran surmaamisen jälkeen Heraklesista tuli Jumala ja hän kastoi nuoliensa päät hydran myrkyssä tehden ne kuolettavan vaarallisiksi. Nämä nuolet tappoivatkin myöhemmin muun muassa Nessoksen, Kheironin, Foloksen ja välillisesti myös Herakleen itsensä.
Tämä urotyö ei lopulta kuitenkaan auttanut Heraklesta suorittamaan hyvitystöitänsä, koska Eurystheus ei hyväksynyt tehtävää suoritetuksi veljenpojalta saadun avun vuoksi.
UFO (elokuva)
UFO (Alien Uprising) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Dominic Burns. Pääosassa esiintyivät Bianca Bree, Sean Brosnan ja Simon Phillips, sekä sivuosassa Jean-Claude Van Damme.