cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huhmari (Hämeenlinna)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,2 metriä mpy.
Eiður Guðjohnsen
Eiður Smári Guðjohnsen (s. 15. syyskuuta 1978) on uransa päättänyt islantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on entisen jalkapalloilijan Arnór Guðjohnsenin poika. Ensimmäisessä maaottelussaan hän tuli kentälle vaihdossa isänsä tilalle. Guðjohnsenia pidetään yhtenä Islannin maajoukkueen parhaista pelaajista.
Ura
Urallaan Guðjohnsen on edustanut Valuria, PSV:tä, KR:ää, Boltonia, Chelseaa ja Barcelonaa. Jälkimmäisessä hän kuului historiallisen triplamestaruuden voittaneeseen joukkueeseen kaudella 2008–2009.
Kesällä 2009 Guðjohnsen siirtyi Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan AS Monacoon. Peliaika Monacossa jäi syyskaudella kuitenkin todella vähäiseksi ja tammikuussa 2010 hän siirtyi lainalle Englannin Valioliigassa pelaavaan Tottenham Hotspuriin. Stokeen Guðjohnsen siirtyi elo-syyskuun vaihteessa 2010 yhden vuoden mittaisella sopimuksella. Hän ei oikein missään vaiheessa vakiinnuttanut paikkaansa Stokessa ja oli kauden 2010–2011 lopun lainassa Fulhamissa. Kesällä 2011 Guðjohnsen teki sopimuksen Kreikan Superliigan AEK Ateenan kanssa. Lokakuussa 2012 hän siirtyi Belgian pääsarjassa pelaavaan Cercle Bruggeen, josta vaihtoi tammikuussa 2013 Club Bruggeen. Kaudesta 2016 lähtien hän on edustanut norjalaista Moldea.
Guðjohnsen lukeutuu Islannin maajoukkueen avainpelaajiin. Hän toimii joukkueen kapteenina ja on joukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä. Hän on arvellut maajoukkueuransa päättyneen hävittyyn jatkokarsintaotteluun Kroatiaa vastaan 19.11.2013. Siitä huolimatta hänet on nimetty Islannin vuoden 2016 Euroopan-mestaruuskilpailujen joukkueeseen.
Intendentuuri
Intendentuuri ( 'jännittää, innokkaasti harjoittaa jotakin' > ransk. intendant) on armeijan hallinto- ja huolto-osaston aikaisempi nimitys. Intendentuuri vastasi joukkojen huollosta ja sotatarvikkeiden sekä muonan hankinnasta.
Intendentuuria johtaa intendentti. Ensimmäiset intendentit olivat Ranskan kuningaskunnan valloitettujen alueiden raha-asioiden komissaareja, ja intendenttiys laajeni armeijan taloustarkastajien toimenkuvan laajentuessa puolustuslaitokseen.
Nykyään intendenttejä voivat olla museoiden, eläintarhojen tms. julkishallinnollisten laitosten johtajat.
Teollisuudessa esimerkiksi paperintuotantolinjan ylin tuotantotoimihenkilö, käyttöpäällikkö, voi olla englanniksi super intendent, jolloin hän vastaa tuotantojohtajan tehtävistä.
Ray Gillen
Ray Gillen (12. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat – 1. joulukuuta 1993 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka muistetaan yhtyeistä Black Sabbath ja Badlands.
Hän aloitti uransa New Jerseyn alueen klubiyhtyeissä, ja 1980-luvun alkupuoliskolla hän liittyi Rainbow-yhtyeen rumpalin Bobby Rondinellin perustamaan Rondinelli-yhtyeeseen. Yhtye keikkaili ahkerasti ja oli lähellä saada levytyssopimuksen.
Ray Gillenin seuraava projekti oli Tom Galleyn Phenomena, jonka albumilla Dream Runner Gillen on mukana. Tämän jälkeen hän liittyi John Sykesin Blue Murder -yhtyeeseen, mutta tämä jäi lyhyeksi John Sykesin päätettyä laulaa itse.
Seuraavaksi Gillen perusti yhdessä kitaristi Jake E. Leen kanssa Badlands-yhtyeen. Yhtye julkaisi kaksi albumia heikohkolla menestyksellä ja levytti kolmannen jonka jälkeen vuonna 1992 Gillen erosi yhtyeestä riitaannuttua Jake E. Leen kanssa.
Gillen lauloi vielä supertähtiprojektissa Sun Red Sun, mutta hänen terveydentilansa oli alkanut heiketä. Vuoden 1993 joulukuussa Ray Gillen kuoli newyorkilaisessa sairaalassa. Hänen kuolinsyynsä oli AIDS. Sun Red Sun -albumi ja Badlandsin kolmas levytetty albumi julkaistiin postuumisti hänen kuolemansa jälkeen.
Ghastly Ones
The Ghastly Ones on surf rock -yhtye van Nuysista, Kaliforniasta. Heidän musiikkinsa on Halloween-vaikutteista. Yhtye muodostui vuonna 1996, ja heidän ensimmäinen albuminsa A-Haunting We Will Go-Go, julkaistiin 2. kesäkuuta 1996 Zombie-A-Go-Go Recordsilta. EP All-Plastic Assembly Kit julkaistiin heidän kotisivullaan vuonna 2006.
Serve & Collect
Serve & Collect on rap-artisti Slim Thugin Boss Hogg Outlawz -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.
IVL K.1 Kurki
IVL K.1 Kurki oli Ilmailuvoimien lentokonetehtaan valmistama yksimoottorinen nelipaikkainen kuljetus- ja koulutuslentokone. Kone sai laatikkomaisesta rakenteestaan johtuen lisänimen ”Järvisen laatikko”.
Kurkea lähdettiin suunnittelemaan vuonna 1926 ilman puolustusministeriön toimeksiantoa lentokonetehtaan huonon työtilanteen vuoksi. Puolustusministeriö myönsi kuitenkin myöhemmin rahoituksen prototyypin rakentamiseen. Konetyyppi lensi ensilentonsa 20. maaliskuuta 1927, mutta pääsi kunnolla ilmaan vasta osittaisten muutostöiden jälkeen. Kurjella lennettiin alkuun koelentoja maakoneena, mutta kesällä 1927 prototyyppi asennettiin kellukkeille merilentokokeita varten. Konetyyppi ei osoittautunut merikelpoiseksi, ja prototyypin koelennot päättyivät syyskuussa 1927.
Kurkea esitettiin sekä siviilipuolen turismi- ja postikonekäyttöön että Suomen ilmailuvoimien sotilaspuolen koulutustoimintaan, mutta puolustusministeriö ei ollut tyytyväinen projektin merkittäviin kustannusylityksiin, eikä myöntänyt jatkorahoitusta koneen kehittämiseen. Konetyyppi jäi prototyyppiasteelle lentokonetehtaan siirtyessä uusien projektien pariin.
Paratiisi – Baddingin parhaat
Paratiisi - Baddingin parhaat (LOVER 4) on Rauli Somerjoen kokoelma-albumi vuodelta 1983. Levyn kannen on suunnitellut P. Niemi ja koonnut T.V.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
IVL K.1 Kurki
Tausta
Järvinen jäi johtamaan Caudron-koneiden lisenssivalmistusta ja luovuttamaan viimeisiä Hansoja Bergerin lähtiessä ulkomaille. Järvinen oli kiinnostunut laajentamaan tehtaan toimintaa siviilikoneiden puolelle ja oli päättänyt jo alkuvuodesta 1926 ryhtyä lentokonesuunnittelijaksi, kun hän oli aloittanut Bergerin avustuksella kehittelemään siviili-ilmailun tarpeisiin soveltuvaa nelipaikkaista, halpaa ja monikäyttöistä tyyppiä. Berger oli samoihin aikoihin omasta aloitteestaan aloittanut työt kotimaisen Haukka-hävittäjän parissa. Kummastakaan konetyypistä ei ollut projektien käynnistyshetkellä puolustusministeriön toimeksiantoa, vaan niiden kehittelyä tehtiin omalla riskillä.
Suunnittelu ja prototyyppi
Berger palattua ulkomailta elokuussa 1926 hän ja Järvinen ottivat yhteyttä ilmavoimien esikuntaan kirjeellä, jossa he ilmoittivat Suomen ilmapuolustusliiton ja siviilitahojen esittäneen kiinnostusta siviilikäyttöön soveltuvista konetyypeistä. Berger ja Järvinen kertoivat suunnitelleensa konetyypin, joka täyttäisi siviilipuolen harjoitus-, matkailu- ja urheiluilmailulentokoneen tarpeet. Kirjeessä pyydettiin lupaa rakentaa yksi ”Kurki”-nimen saanut kone suunnittelijoiden omaan laskuun. Koneen rakentamisen arvioitiin kestävän 3 500 tuntia ja sen hinnaksi ilman moottoria 55 570 markkaa. Moottoriksi esitettiin 120 hevosvoiman Bristol Luciferiä tai yhtä tehokasta Salmsonia.
Syyskuussa 1926 esikuntaan toimitettiin Kurjen lujuuslaskelmat ja painoarvio. Tyhjämassaksi ennustettiin 729 kilogrammaa ja lentomassaksi vesikoneena ja neljän hengen miehistöllä 1 100 kilogrammaa. Ilmailuvoimien komentaja jääkärimajuri Väinö Vuori ja esikuntapäällikkö kapteeni Rekola puolsivat Kurjen rakentamista ja ottivat asiassa yhteyttä puolustusministeriöön. Ministeriössä ei kuitenkaan innostuttu hankinnalle esitetyistä perusteluista ja tiedusteltiin, sopisiko Kurki sotilasilmailukäyttöön. Vuori ja Rekola pitivät Kurkea soveltuvana yhteyskonekäyttöön sekä tähystäjien ja ohjaajien harjoituskoneeksi.
Kurjesta suunniteltiin puu- ja vanerirakenteinen nelipaikkainen lentokone. Koneen rinnakkainistuttavat matkustamo ja ohjaamo olivat täysin avoimet, ja niihin noustiin matkustamon kohdalle sijoitetun kolmion muotoisen oven kautta. Ohjaamo oli varustettu kaksoisohjaimin. Kurki oli yksitasoinen ja sen siipi oli asennettu yläsiipikonfiguraatioon. Ajan tavan mukaisesti kone suunniteltiin toimimaan pyörillä, kellukkeilla ja suksilla. Voimalaitteeksi valittiin 120 hevosvoiman Siemens-Halske Sh 12, joita oli saatu aiemmin hankittua halvalla Saksasta.
Kurjen tarkennettu kustannusarvio toimitettiin myöhemmin, ja puolustusministeri myönsi lentokonetehtaalle 123 000 markan rahoituksen koneen rakentamista ja moottoria varten tammikuussa 1927. Puu- ja vanerirakenteista prototyyppiä olitiin rakennettu jo jonkin aikaa IVL:n Suomenlinnan tehtaalla, ja se oli tilaushetkellä melkein valmis. Kurki-projekti muuttui tilauspäätöksen myötä tehtaan viralliseksi projektiksi, kun aiemmin se oli ollut Järvisen ja Bergerin ”luvatta” alkuvuodesta 1926 alulle panema tilaustyö.
Koelentoja maakoneena
Lentokonetehtaan koelentäjä Georg Jäderholm lähti yrittämään Kurjen ensimmäistä koelentoa 20. maaliskuuta 1927. Prototyypistä oli tullut merkittävästi suunniteltua raskaampi, mikä johti nokkapainoisuuden kanssa siihen, ettei Jäderholm saanut nousukiidossa ollutta konetta irtautumaan jään pinnasta normaalein toimenpitein. Kiidon jatkuessa vastaan tuli laivaväylä, jonka yli hän pakotti koneen vetämällä ohjaussauvan täysin taakse. Paluumatkalla Jäderholm lastasi koneen perärunkoon jäälohkareita, jotka paransivat lento-ominaisuuksia jonkin verran. Prototyypillä tehtiin ensimmäisillä lennoilla vain 100–1 000 metrin mittaisia hyppyjä, sillä koneen moottori kävi epävakaasti ja prototyyppi oli edelleen nokkapainoinen. Peräsimen muutostöiden ja moottorin huollon jälkeen Jäderholm pääsi aloittamaan varsinaiset koelennot. Kurjen nousukyky osoittautui suhteellisen hyväksi, vaikka moottorin kierrosluku oli luvattua noin 300 rpm pienempi. Jäderholmin lausuntojen mukaan koneen startti neljän hengen kuormassakin oli lyhyt, mutta kone oli sivusuunnassa epävakaa. Syyksi hän epäili lyhyttä runkoa. Kone kärsi ”dutch roll” -ilmiönä tunnetusta suunta-kallistusheilahtelusta, vaikka sen raskaita ja alkuun tehottomia siivekkeitä oli parannettu. Jäderholm lensi Kurjen 6. huhtikuuta 1927 Suomenlinnasta Santahaminaan, missä sen suksilaskutelineiden tilalle vaihdettiin pyörätelineet.
Jäderholm piti näkyvyyttä riittävänä ja suoritti koneella huhtikuussa 1927 nopeuskokeen, jossa suurimmaksi nopeudeksi laskettiin 167 kilometriä tunnissa. Nopeusarviota korjattiin myöhemmin arvoon 141,5 km/h. Korjattu sakkausnopeusarvo oli 93,5 km/h ja teoreettinen lakikorkeus 2 950 metriä. Huhtikuussa yritettiin myös nousukoetta, joka jouduttiin keskeyttämään moottorin ylikuumennuttua. Lento jäi kokonaisuudessaan puolen tunnin mittaiseksi, eikä sillä saavutettu lentokorkeus ole tiedossa.
Koelentoja kellukkeilla
Kurki asennettiin kellukkeille jäiden lähdettyä toukokuussa 1927. Ensimmäiset lentoonlähtöyritykset epäonnistuivat, vaikka koneessa oli ohjaajan lisäksi vain puoli tankillista polttoainetta ja 50 kilogrammaa hiekkaa balanssimassana. Epäonnistuneiden nousuyritysten taustalla oli koneen voimakas kampeaminen vasemmalle, mikä taas oli seurausta heikkotehoisesta sivuperäsimestä. Kuormaa vähennettiin 30 kg, ja Jäderholm onnistui tarkasti vastatuuleen kiihdyttäen saamaan koneen irti vedestä ja ilmaan. Moottori tosin kuumeni startissa, ja sen kierrokset putosivat hieman lentoonlähdön jälkeen. Koelentäjä Jäderholm pyrki jäähdyttämään moottoria pudottamalla sen kierroksia ja pääsi lopulta riittävään korkeuteen lento-ominaisuuksien testaamiseksi, joita hän piti hyvin samankaltaisina kuin maakoneella. Kellukkeilla tehdyillä koelennoilla oli mukana vain yksi matkustaja, minkä taustalla saattoivat olla koneen vesiltä operoinnissa vastaan tulleet lentoonlähtövaikeudet.
Sofi Häkkinen
pienoiskuva|Sofi Häkkinen: Luuranko (2020) Materiaali: makaronit ja kuumaliima. Koko: n. 170cm. Kuvaaja: Iida-Liina Linnea Sofi Häkkinen (s. 24. tammikuuta 1990 Oulu) on suomalainen kuvataiteilija ja ohjaaja. Häkkinen oli Seinäjoen Taidehallin Kesäkuvataiteilija vuonna 2020. Häkkinen asuu ja työskentelee Helsingissä.
IVL K.1 Kurki
Koelentoja kellukkeilla
Starttivaikeuksien syyksi Jäderholm epäili heikkotehoisen moottorin, lyhyen rungon ja tason korkean sijainnin yhdistelmää. Jäderholm ei pitänyt konetyyppiä merikelpoisena ja lopetti koelennot 55 lennon jälkeen syyskuussa 1927. Koneen viimeinen lento tehtiin 12. syyskuuta 1927, jolloin sillä oli lennetty kaikkiaan 13 tuntia ja 19 minuuttia. Kurki ei saanut lyhyen käyttöhistoriansa aikana ilmavoimien konetunnusta. Jäderholm totesi tylysti tehtaan johtajalle osoittamassa kirjeessään: ”loppukäsitykseni koneesta on että se tässä asussa ollen on vailla käytännöllistä merkitystä.”
Myöntämättä jääneet lisävarat
pienoiskuva|Kurjen runko [[Päijät-Hämeen ilmailumuseossa vuonna 2006.]] Kurjen kehitys jätettiin koelentojen päätyttyä, mutta puolustusvoimien teknillinen osasto lähti heti lentojen päätyttyä peräämään rahojensa käyttöä. Osasto esitti kysymyksiä konetyypin teknillisen epäonnistumisen taustoista ja totesi koneeseen käytetyn kaikkiaan 203 360 markkaa osoitetun 123 000 markan sijasta. Puolustusministeriö vaati pikaista selvitystä siitä, kenen luvalla ja vastuulla osoitetun budjetin ylitys oli tapahtunut.
Sofi Häkkinen
Häkkinen on valmistunut kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta vuonna 2016 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2018. Hän on opiskellut kuvataidetta myös Lapin yliopistossa ja Saksassa Universität der Künste Berlinissä (UdK). Häkkinen kirjoitti gradunsa Aalto-yliopistolle huumorista nykytaiteessa.
Karma (nettisarja)
Karma on suomalainen nettisarja, joka julkaistiin Instagramin Stories-toiminnon kautta. Karma on Suomen ensimmäinen Instagramiin tehty draamasarja. Sarja on Ylen tuotanto.
IVL K.1 Kurki
Myöntämättä jääneet lisävarat
Järvisen ja tehtaan konttoripäällikkö Sylvianin vastineessa arvioitiin tehtaan kustannusten kohonneen ja Kurjen vaatineen lähes kolminkertaisen työmäärän alkuperäiseen arvioon nähden. Vastineessa korostettiin myös valitun Siemens Halske Sh 12 -moottorin tehottomuutta, mutta tehdas luopui esityksestään hankkia Kurkeen Lucifer-moottori, joka tuomittiin myöhemmin myös alitehoiseksi. Maakonekäytössä Kurjessa oli suunnittelija Järvisen mukaan vain yksi virhe, suuntaohjauksen herkkyys, jonka hän esitti korjattavaksi pyrstön pidennyksellä, minkä jälkeen hänen mukaansa Kurki olisi ollut ”täysin onnistunut maa- ja talvilentokone kahden matkustajan kuljettamiseen”. Hän arvioi tyypin soveltuvan tällöin myös ilmavoimien käyttöön.
Järvinen esitti, että tehtaan tehtäväksi annettaisiin rakentaa uusi runko vanhan rungon raudoituksia ja muita soveltuvia osia hyödyntäen. Tähän esitettiin 20 000 markan määrärahaa, jota ei tosin myönnetty. Järvinen ja Berger siirtyivät tämän jälkeen uusien projektien pariin.
Nykyvaiheet
Kurki päätyi koelentojen päätyttyä Vesivehmaan lentokentälle Päijät-Hämeen ilmailumuseoon, jossa sitä säilytettiin entisöimättömänä. Koneen kunnostusprojekti päättyi vuonna 2019 ja se asetettiin näytteille.
IPSC Kiväärin maailmanmestaruuskilpailut
pienoiskuva|IPSC Kiväärin maa­il­man­mes­ta­ruus­kil­pai­lun vuo­den 2017 ava­jais­se­re­moniat Moskovassa, Venäjällä. IPSC Kiväärin maailmanmestaruuskilpailut (engl. IPSC Rifle World Shoot), tunnetaan myös nimellä Practicalin Kiväärin maailmanmestaruuskilpailut ja Kivääripracticalin maailmanmestaruuskilpailut, on IPSC-lajiliiton korkein kiväärillä ammuttava arvokilpailu. Ne kestävät useita päiviä ja sisältävät vähintään 30 ampumaosuutta. Ne pidetään kolmen vuoden välein.
Historia
Ensimmäiset Kiväärin maailmanmestaruuskilpailut oli tarkoitus järjestää Tanskassa vuonna 2006, mutta se ensin siirrettiin ja myöhemmin peruttiin, koska järjestäjä ei saanut tarpeeksi pitkiä ratoja. Norjan oli tarkoitus pitää vuoden 2013 kilpailut, mutta perui sen myöhemmin. Viimein Venäjä järjesti vuonna 2017 maailmanmestaruuskilpailut. Ne piti pitää jo vuonna 2016, mutta rata-alue jossa kilpailut aiottiin järjestää oli vielä keskeneräinen joten ne siirrettiin vuoteen 2017.
Karma (nettisarja)
Sarjan ensimmäinen kausi julkaistiin viikonlopun aikana 25. – 27. elokuuta 2017. Toinen kausi 29. – 31. joulukuuta 2017.
Sarja kertoo kolmesta nuoresta yhdessä asuvasta naisesta (es. Mimosa Willamo, Saana Koivisto, Senna Vodzogbe), joiden kotibileiden seurauksena heidän salaisuutensa alkavat lipsumaan kolmikon ulkopuolelle ja lopulta he ovat valmiita äärimmäisiin tekoihin säilyttääkseen suosionsa ja pelastaakseen kasvonsa. Sarjaa varten Helsingistä vuokrattiin kerrostalohuoneisto, johon sarjan tapahtumat sijoittuvat.
Sarjaa käsikirjoittanut Ronja Salmi on kertonut, että sarja kuvattiin teatteriesityksen tapaan ja kohtaukset julkaistiin Instagramissa heti kuvaushetken jälkeen. Näyttelijät kuvasivat kohtaukset itse käyttäen puhelimen etukameraa. Ensimmäinen, perjantaina 25. elokuuta 2017, julkaistu jakso oli kestoltaan noin 15 minuuttia. Lauantaina ja sunnuntaina (26. ja 27. elokuuta) julkaistaan noin 10 minuuttia kestävät jaksot. Jaksoista julkaistiin myöhemmin myös kooste YouTubeen.
Sofi Häkkinen
Häkkinen on tehnyt veistoksia mm. makaroneista. Hän on ollut toteuttamassa useita kuvanveistäjä Hanna Vihriälän teoksia sekä Viikin tekniikan museossa olevaa Taina Väisäsen suunnittelemaa Hehkulamppupilveä. Häkkinen on myös monitaideryhmä Recover Laboratoryn perustaja ja toinen ohjaaja. Häkkinen toimii myös videotaiteilijana, ja hänen liveprojisointejaan on nähty muun muassa muusikko Maija Vilkkumaan, rap-artisti Pyhimyksen konserteissa sekä Penkinlämmittäjät-televisiosarjassa. Monitaiteen alalla toimiva Häkkinen on tehnyt erilaisten poikkitaiteellisten performanssien lisäksi esimerkiksi kuvataidenäyttelyitä näyttelijä Riku Niemisen kanssa.
Isännistö
Isännät valitsevat säästöpankin hallituksen, joka valitsee toimitusjohtajan. Jos säästöpankilla on hallintoneuvosto, isännät valitsevat hallintoneuvoston, joka valitsee hallituksen ja sen puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan sekä, jos säännöissä on niin määrätty, toimitusjohtajan.
Kritiikin mukaan isännistö on säästöpankeissa jäänyt käytännössä kumileimasimeksi (katso Säästöpankkien valedemokratia).
Lexx
Lexx on science fiction -komediasarja, jota tuotettiin vuosina 1997–2002 kanadalais-saksalaisena yhteistyönä neljä tuotantokautta. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi koostuu neljästä kaksituntisesta televisioelokuvasta.
Sarjan loivat Lex Gigeroff ja Paul Donovan.
Uhri – elokuva metsästä
Uhri – elokuva metsästä on Anastasia Lapsuin ja Markku Lehmuskallion ohjaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 1998.
Elokuva on kansantieteellinen elokuva sekä yhteiskunnallinen dokumentti Siperiassa asuvista selkupeista, jotka elävät metsästyksellä ja kalastuksella. Elokuvassa seurataan Juri Mihailovitš Kalinin perheen elämää, joka koostuu kalastamisesta, turkiseläinten pyydystämisestä ja saaliin vaihtamisesta ruokaan ja muihin hyödykkeisiin. Elokuvassa kuvataan myös selkupien elämänmuodon vähittäistä häviämistä, sillä nuoret eivät ole enää kovin kiinnostuneita kansansa perinteistä ja monet heistä ovat siirtymässä asumaan kyliin ja he hakeutuvat työhön öljyteollisuuden pariin.
Kuopion jalkapallo (naiset)
Naiset kuopiolaisessa jalkapallossa
Naisten jalkapallon pelaamista vastustavista asenteista huolimatta naiset alkoivat Suomessa harrastaa lajia jo 1930-luvulla. Varsinaisesti peli sai lentävän lähdön Mikkelissä 23.8.1970, kun MP:n ja KuPS:n mestaruussarjapelin esiottelussa pelasivat edustuspelaajien vaimot, morsiamet ja tyttöystävät; MP voitti 3-0. Varsinainen kilpailutoiminta alkoi, kun ensimmäinen epävirallinen Suomen mestaruus ratkaistiin cup-kilpailulla 1971. Kilpailuun osallistui 51 joukkuetta. 1972 pelattiin ensimmäinen varsinainen SM-kilpailu. Piireissä pelattiin ensin 16 alkulohkossa, joiden voittajat selvittivät mestarin cupkilpailulla.
Naisten cupiin 1971 kuopiolaisseuroista osallistuivat KPT ja Elo. Ensimmäisellä kierroksella Elo hävisi JMP:lle 1-0, KPT voitti PK-37:n, KaPa:n, JoKa:n, Honka:n ja hävisi (1-3) vasta välierässä (viides kierros) kilpailun lopulliselle voittajalle HJK:lle. 1972-73 pelattuihin naisten mestaruuskilpailuihin kuopiolaisseuroista osalliustuivat KPT, Päivärannan Pallo ja Elo. 1972 KPT selviytyi neljännesvälieriin (16 parasta), ja 1973 KPT oli neljän joukkueen lopputurnauksessa toinen. HJK voitti 1972 ja 1973.
Naisilla sarjat alkoivat vuonna 1974, jolloin pelattiin Mestaruussarjaa ja 12-lohkoista Perussarjaa. Mestaruussarja alkoi Suomessa 18.5.1974, jolloin Helsingissä Pallokentällä pelattiin HJK-KPT, 2-0. 70-luvulla naisten pääsarjaa (Mestaruussarja) kuopiolaisseuroista pelasi vain KPT kolmena kautena: 1974 (sijoitus 8., putosi), 1976 (6.) ja 1977 (5-8, putosi). Muina kausina KPT osallistui toiseksi korkeimmalle sarjatasolle eli Perussarjaan. Kuopiolaisseuroista 70-luvulla 2-tasolla pelasi KPT:n lisäksi vain Elo kaudella 1975.
1980-luvulla naisten valtakunnallisissa sarjoissa pääsarjan nimi vaihtui SM-sarjaksi 1980. Toiseksi korkeimman sarjatason nimi Perussarja muuttui Aluesarjaksi alkaen 1981. Uusi sarjataso, I divisioonsa, muodostettiin SM- ja Aluesarjojen väliin muodostettiin kaudelle 1984. Kuopiolaisjoukkueista 1980-luvulla em. valtakunnallisissa sarjoissa pelasivat KPT (ensin 1980 Aluesarjassa ja 1981-85 SM-sarjassa,1982 alkaen nimellä Koparit; pääsarjassa sijoitukset olivat 1981 ja -82 5-8, 1983-85: 3., 4. ja 10.). Muut Kuopiosta olivat 1986 I divisioonassa pelannut KMP (Kuopion Mimmipallo), 1987 Aluesarjassa KuPK (Kuopion Pallokerho) ja I divisioonassa 1988-89 KMF (Kuopion MimmiFutis).
1990 SPL siirtää naisten 3-tason sarjat piirien järjestettäviksi. 2-tason sarja on SPL:lle nimeltään joko I divisioona tai Ykkönen 1993-96, kunnes jälkimmäinen vakiintuu nimeksi 1997. SPL:n Kakkoseksi kutsumaa sarjaa pelataan piireissä alkaen 1996. Kuopiolaisseuroista KMF löytyy 90-luvulla SPL:n julkaisuista toiseksi korkeimmalta sarjatasolta vuosina 1990-93 ja 1998-99.
2000-luvulla naisillekin tuli Liigaksi kutsuttu pääsarja (alkoi 2007). Kakkonen siirtyi piireiltä liiton vastuulle kaudelle 2006, ja piirien vastuulle jäivät muut kuin kolme ylintä sarjatasoa. Kuopiolaisseuroista KMF (nimilyhenteenä esitettiin KMF-Kuopio 2004-2011) pelasi Ykkösessä 2000-02 ja pääsarjassa 2003 alkaen sijojen ollessa 8, 8, 5, 9, 9, 3 ja 3.
Jalkapalloilu loppui Pallokissoissa syksyllä 2020, kun seuran tytöt siirtyivät Kuopion Palloseura ry:hyn. Naisten edustusjoukkue oli siirtynyt jo 2018 mukaan KuPS Oy:n toimintaan. .
Kaudella 2020 naisten pääsarja oli nimeltään Kansallinen liiga, josta KuPS sai pronssia, KuPS:n kakkosjoukkue pelasi Kolmosessa kaudella 2020. KuPS:n pronssi oli kautta historian kuopiolaisten naisjoukkueiden kuudes mitali pääsarjassa; aiemmat olivat hopea KPT (1973) ja neljä pronssia: Koparit (1983), Kuopion Mimmi Futis (2008 ja 2009) ja Pallokissat (2014).
Naisten Suomen cupia on pelattu vuodesta 1981 alkaen. Vuosi 2019 mukaan lukien kuopiolaisseurojen paras saavutus on ollut selviytyminen finaaliin kahdesti: 1983 Koparit hävisi Puotinkylän Valtille (1-4) ja 2012 Pallokissat PK-35 Vantalle (1-2).
Naiset palasivat Liigacupia 2007-12. Kuopiolaisjoukkue oli mukana kerran: KMF vuonna 2010, muttei selviytynyt alkulohkosta välieriin.
Junioreissa tytöt ovat pelanneet Suomen mestaruuksista seuraavasti: A 1988-97, B alkaen 1966 ja C-tytöt alkaen 1987. Vuosi 2019 mukaan lukien kuopiolaisjoukkueet ovat saavuttaneet mestaruuksia B-tytöissä: Kuopion Mimmifutis 2002, KMF-Kuopio 2010 ja Pallokissat 2012 ja 2013.
Kuopion Pallo-Toverit (KPT)
Ensimmäinen KPT:n naisten jalkapallo-ottelu on ollut 20.6.1971 Keskuskentällä pelattu KPT – Sapattaret, 2-0. Samana kesänä järjestettiin ensimmäinen valtakunnallinen naisten cup-kilpailu, johon oli ilmoittautunut 51 seuraa. KPT hävisi vasta välierässä jatkoajan jälkeen HJK:lle 1-2. HJK löi finaalissa VPS:n 6-0. Koparimimmejä voitiin siis pitää kolmanneksi parhaana naisjoukkueena Suomessa.
1985 oli KPT:n viimeinen kausi naisten peleissä, seura putosi SM-sarjasta. Naisten toiminnan ylläpitämiseksi ei löytynyt taloudellisia resursseja. 1986 KPT:läiset pelasivat nimellä Kuopion Mimmipallo (KMP) ja 1987 olivat Aluesarjassa Kuopion Pallokerhon nimen alla.
KPT saavutuksiksi naisten jalkapallossa jäivät hopean (1973) lisäksi SM-pronssi 1983, jona vuonna KPT oli myös Suomen cupin finaalissa häviten Puotinkylän Valtille.
Päivärannan Pallo (PäiPa)
Mukana SM-cup -kilpailussa 1972 (häviö KPT:lle ) ja 1973 Suomen mestaruuskilpailussa seura jäi alkulohkoon.
Kuopion Elo
Mukana 1973 Suomen mestaruuskilpailussa, jäi alkulohkoon. 1975 pelasi Perussarjassa.
Kuopion Mimmi Pallo (KMP)
Pelasi 1986 I divisioonassa.
Kuopion Pallokerho (KuPK)
Pelasi 1987 Aluesarjassa.
Kuopion MimmiFutis (KMF)
KMF perustettiin 1987. Se tuli mukaan I divisioonaan 1988. SM-tasolla KMF pelasi ensimmäisen kerran 2003. Seuran paras saavutus on SM-pronssi, joita on tullut kahdesti (2008 ja -09). Vuoden 2010 lopussa seurasta erkani KMF-juniorit muodostaakseen oman seuran (ks. Pallokissat), ja jäljelle jäi vain edustusryhmä seuran ainoaksi joukkueeksi. Vuonna 2011 KMF säilytti sarjapaikkansa Naisten Liigassa. Muutama päivä kauden loppumisen jälkeen seuran puheenjohtaja Teppo Berg totesi, että seura on tiensä päässä, eikä nähnyt toimintaedellytyksiä Liigassa jatkamiselle.
Pallokissat, Kuopio
Seura perustettiin 21.1.2007 nimellä KMF Juniorit ry. 11.10.2010 seuran nimi vaihdettiin nykyiseksi Pallokissat, Kuopio. Pallokissat aloitti edustusjoukkuepelaamisen 2011 Kakkosesta, josta se nousi pelaamalla Ykköseen. Kun KMF oli luopunut sarjapaikastaan, ja suurin osa sen pelaajista oli sitoutunut pelaamaan uudessa seurassa, Pallokissat anoi liigalisenssiä kaudelle 2012 ja sai sen. SPL:n liittohallitus myönsi paikan 19.12.2011 kokouksessaan. Ehtona oli, että Pallokissat ottaa vastatakseen kaikki KMF:n taloudelliset vastuut kahden edellisen vuoden ajalta.
Pallokissat-seura ajettiin alas alkaen ensin edustusjoukkueesta, joka siirrettiin 21. lokakuuta 2018 sopimuksella KuPS Oy:lle. Sitten juniorijoukkueet ja aikuisten harrastejoukkueiden toiminta siirrettiin (sopimus 9.9.2020) KuPS ry:n osaksi kaudesta 2021 alkaen. .
Kuopion Palloseura (KuPS)
KuPS aloitti seurana suoraan naisten ylimmältä sarjatasolta vuonna 2019, jolloin pääsarja oli nimeltään Naisten Liiga.
Seurojen pelaaminen sarjoissa
Taulukko kuopiolaisseurojen pelaamisista eri sarjatasoilla. Tiedot sarjatasoista 1974-2020 on esitetty tiettolähteineen edellä.
Aiheesta muualla
Luokka:
Talvinen tarina
Näytelmän lähteet
Näytelmän juoni on otettu Robert Greenen vuonna 1590 valmistuneesta maalaisidylliä kuvaavasta romanttisesta teoksesta Pandosto, ja Shakespearen juoneen tekemät muutokset ovat hyvin pieniä. Henkilöiden nimiin, paikkoihin ja juonen sivukäänteisiin Shakespeare teki pieniä muutoksia. Merkittävämpi muutos sen sijaan on Hermionen selviäminen. Pandostossa Hermionea vastaava henkilö kuolee jouduttuaan aviorikosepäilyjen kohteeksi. Tämä erottaa näytelmän Greenen teoksesta. Greene seuraa hellenistisen romantiikan eetosta, jossa kadonneeksi luullun prinssin tai prinsessan paluu palauttaa järjestyksen ja saa aikaan sulkeuman, joka palauttaa Sallimuksen kontrollin. Shakespeare sen sijaan korostaa ikääntyneiden Leontien ja Hermionen sovun solmimista.
On esitetty, että maalaisidyllin käyttö vuodelta 1590 näytelmän pohjana osoittaa Shakespearen halunneen palata uransa loppupuolella nuoruutensa dramaattisiin ympäristöihin.
Historioitsija Eric Ives uskoo näytelmän olevan parodia kuningatar Anna Boleynin kohtalosta. Boleyn mestattiin aviorikosepäilyistä miehensä Henrik VIII:n käskystä vuonna 1536. Näytelmän tapahtumissa on huomattavaa samankaltaisuutta kuningattaren kohtalon kanssa. Esimerkiksi Sir Henry Norreys mestattiin yhtenä Annan oletetuista rakastajista ja että tämä kieltäytyi tunnustamasta säästääkseen henkensä ja väitti kaikkien tietävän, että kuningatar oli syytön. Tämän teorian mukaan Perditasta tulee Annan ainoan tyttären kuningatar Elisabet I:n henkilöitymä.
Vuosi ja teksti
Tohtori Samuel A. Tennenbaumin mukaan tutkijat ovat kiistelleet yli puolen vuosisadan ajan siitä, oliko Talvinen tarina yksi Shakespearen ensimmäisiä vaiko viimeisiä näytelmiä. Charles Barrell esitti vuoden 1594, mutta useat kriitikot uskovat näytelmän olleen yksi Shakespearen myöhäisemmistä teoksista ja sen kirjoitetun mahdollisesti vuonna 1610 tai 1611.
Juoni
Lyhyen esittelyn jälkeen näytelmä alkaa kahden lapsuudenystävän Sisilian kuninkaan Leontesin ja Böömin kuninkaan Polixeneksen tapaamisesta. Polixenes on vierailulla Sisiliassa ja nauttii vanhan ystävänsä kohtaamisesta. 9 kuukauden jälkeen Polixenes kuitenkin kaipaa takaisin valtakuntaansa hoitaakseen asioitaan ja nähdäkseen poikansa. Leontes yrittää epätoivoisesti saada Polixeneksen viipymään pidempään ja lähettää lopulta vaimonsa kuningatar Hermionen taivuttelemaan Polixenesta jäämään. Hermione suostuu ja saa Polixeneksen muuttamaan mielensä kolmella lyhyellä puheella. Leontes on hämmästynyt kuinka helposti Hermione onnistui. Yhtäkkiä Leontes tulee hulluksi ja epäilee raskaana olevan vaimonsa olleen suhteessa Polixeneksen kanssa ja että syntymätön lapsi on äpärä. Leontes määrää sisilialaisen lordin Camillon myrkyttämään Polixeneksen.
Camillo kuitenkin varoittaa Polixenesta ja he pakenevat yhdessä Böömiin. Leontes antaa pidättää Hermionen epäiltynä aviorikoksesta ja salaliitosta kuningasta vastaan. Hermione synnyttää tyttären vankilassa ja Leontes määrää Antigonuken, sisilialaisen hoviherran hävittämään lapsen. Hermionen oikeudenkäynnissä Delhpoin oraakkeli julistaa tämän syyttömäksi, mutta Leontes uhmaa oraakkelia ja saa välittömästi tiedon, jonka mukaan hänen nuori poikansa Mamillius on kuollut suruun. Hermione pyörtyy ja hänen luullaan kuolleen. Leontes valittaa huonoa harkintakykyään ja lupaa surra kuollutta vaimoaan ja poikansa päivittäin.
Leontes lähettää Antigonuksen hylkäämään Hermionen vastasyntyneen tyttären Böömin rannikolle. Hermione ilmestyy Antigonykselle unessa ja käskee antamaan lapselle nimeksi "Perdita" (latinan kielen kadonnutta tarkoittavan sanan mukaan). Antigonus säälii lasta, mutta hänet ajetaan pois karhun ajamana. Tapahtuma on yksi Shakespearen näytelmien kuuluisimmista kohtauksista. Ei ole tiedossa käyttikö Shakespeare kohtauksessa oikeaa karhua vai esittikö karhua näyttelijä. Paikalle sattuva paimen ja tämän poika pelastavat Perditan.
Isä aika ilmestyy ja ilmoittaa 16 vuoden kulumisesta. Leontes on viettänyt ajan surren vaimoaan ja lastaan. Böömissä Polixenes ja Camillo osallistuvat valepuvussa lampaankuohitsemisjuhlaan ja saavat tietää Polixeneksen pojan prinssi Florizelin suunnittelevan avioituvan kauniin paimentytön kanssa (Perdita, joka ei tiedä mitään kuninkaallisesta syntyperästään). Polixenes vastustaa avioliittoa, joten pari pakenee Camillon avustuksella Sisiliaan. Polixenes seuraa heitä. Lopulta Autolycus-nimisen roiston pienellä avustuksella Perditan salaisuus selviää ja hän pääsee yhteyteen isänsä kanssa. Kuninkaat sopivat riitansa ja molemmat hyväksyvät Florizelin ja Perditan avioliiton. Kaikki menevät katsomaan Hermionen hovineidon Paulinan, Antigonuksen lesken, pitämää Hermionea esittävää patsasta. Patsas herää henkiin ja kaikki henkilöt ovat näytelmän lopussa onnellisia (paitsi Mamillius ja Antigonus, jotka yhä ovat kuolleita).
Biomutant
Biomutant on Experiment 101:n kehittämä ja THQ Nordicin julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu 25. toukokuuta PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Pelaaminen
Biomutant on avoimen maailman toimintaroolipeli, jota pelataan kolmannen persoonan perspektiivistä. Pelissä pelaaja ohjaa pesukarhun tapaista hahmoa mutaatioituneita eläimiä täynnä olevassa maailmassa. Pelaaja voi mukauttaa hahmonsa sukupuolta, pituutta, leveyttä, kehoa, turkkia ja kynsiä sekä muita piirteitä. Pelaajan muokkaukset pelihahmoon vaikuttavat tämän ohjautuvuuteen: esimerkiksi leveämpi hahmo on painavampi ja täten hitaampi, mutta toisaalta se pystyy aiheuttamaan enemmän vahinkoa vihollisilleen ja ottamaan enemmän vahinkoa vastaan.
Pelaaja voi saada eri kykyjä ja muokata ulkonäköään kesken pelin mutaatioilla ja biomekaanisilla ruumiinosilla, kuten siivillä, kynsillä tai robottijaloilla. Näillä hahmo voi saada etuja tiettyjen vastustajien yli. Pelaajan tulee vaihtaa ruumiinosiaan ja pukea tiettyjä varusteita tai käyttää joitakin ajoneuvoja kuten kuumailmapalloa ja vesiskootteria päästäkseen joillekin alueille pelimaailmassa.
Kehitys
Pelin kehittäjäryhmässä on vain 20 henkilöä. Kehittäjät halusivat antaa julkaisupäivän vasta kun peli on todella valmis julkaistavaksi.
Pelistä kerrottiin julkisesti elokuussa 2017 ja sitä suunniteltiin julkaistavaksi vuonna 2018, joka myöhemmin lykkääntyi.
Tarina
Biomutantissa on haarautuvat juonipolut. Tämä tarkoittaa sitä, että pelaajan valinnat vaikuttavat tarinan kulkuun. Biomutantin maailmaa on kohdannut katastrofi, kun myrkyllistä öljyä tulee maanpinnan alta, ja saastuttaa Elämän puun. Elämän puulla on viisi oksaa, joilla se antaa elämää koko maailmalle. Pelastaakseen Elämän puun, pelaajien tulee mennä jokaisen oksan päähän, jossa olio tuhoaa puuta jyrsimällä sitä. Pelissä on myös kuusi heimoa, jotka ovat joutuneet erilleen alkuperäisistä enklaaveistaan. Kolme heimoista haluaa parantaa Elämän puun. Jokaisen heimon toimiin voidaan vaikuttaa karma-järjestelmän avulla. Pelaaja voi liittoutua tietyn heimon kanssa ja eliminoida muut heimot lisätäkseen liittoutuneen heimon valtaa maailmassa, vaikka pelaaja voi päättää Elämän puun kohtalon murhaamattakin ketään.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 6/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6/10. Kritiikkiä peli on saanut tarinasta ja tehtäväsuunnittelusta, mutta kehuja näyttävästä maailmasta ja hauskasta taistelusta.
Myynti
Peli on myynyt miljoona kappaletta viikossa julkaisun jälkeen kattaen pelin tuotantokulut.
Syrjänalunen
Syrjänalunen on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva lampi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Piparkakkutalo
thumb|Piparkakkutalo Piparkakkutalo on piparkakkutaikinasta rakennettu syötävä koriste, joka on suosittu etenkin jouluna. Piparkakkutalot voivat olla muodoltaan esimerkiksi mökkejä, linnoja tai kirkkoja. Piparkakkutalon osat muotoillaan aluksi taikinasta, paistetaan erilleen ja kootaan rakennuksen muotoiseksi kiinnittämällä ne toisiinsa sulatetun sokerin tai sokeriveden avulla. Talo voidaan koristella esimerkiksi makeisin, hedelmin, sokerivesikuorrutteella tai tomusokerilla. Piparkakkutalo pohjautuu saksalaisiin satuihin.
Historia
Piparkakkutaloperinne on paljon uudempi kuin piparkakut. Suomen ensimmäinen piparkakkutalo tehtiin Lucian päivän tienoilla vuonna 1919, minkä jälkeen tapa on yleistynyt. Piparkakkutalot ovat peräisin Saksasta, jossa Grimmin veljesten Hannu ja Kerttu -satu innosti kotileipureita tekemään jouluisin noita-akan mökkejä.
Filosofian historia (Nordin)
'''Filosofian historia. Länsimaisen järjen seikkailut Thaleesta postmodernismiin''' on Svante Nordinin vuonna 1995 ilmestynyt kirja länsimaisen filosofian historiasta. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1999 Pohjoinen-kustantamolta Jukka Heiskasen kääntämänä. Suomennettuun teokseen sisältyy filosofi Ilkka Niiniluodon katsaus filosofiaan Suomessa.
Vastaanotto
Tuomo Aho kirjoittaa Suomennetun tietokirjallisuuden historiassa, että teos on sekä sisällöltään pinnallinen että esitystavaltaan raskassoutuinen.
Reikänauha
thumb|Tietokoneissa käytetty reikänauha. Sisältää [[hirsipuupelin BASIC-version.]] Reikänauha on koneellisesti käsiteltävän tiedon tallentamiseen tarkoitettu paperinauha, johon on lävistetty reikiä samaan tapaan kuin reikäkortissa. Mahdollisia lävistyskohtia on rinnakkain yleensä viidestä kahdeksaan, ja yksi rinnakkaisten lävistyskohtien rivi muodostaa jonkin tietojenkäsittelyllisen perusyksikön, esimerkiksi tavun, merkin tai ohjauskoodin.
Reikänauhaa käytettiin 1700-luvulla posetiiveissa ja 1800-luvulta alkaen automaattisissa kudontakoneissa, lennätinlaitteissa ja kaukokirjoittimissa. Huomattavasti tavanomaista leveämpää nauhaa käytettiin myös mekaanisissa soittimissa, kuten automaattipianoissa ja orkestrioneissa. Tietokonekäytössä reikänauha oli melko yleinen tallennusväline vielä 1970-luvulla.
Nykyinen kynnen kokoinen 8 gigatavun muistikortti vastaa noin kolmen miljoonan kilometrin pituisen reikänauhan tallennuskapasiteettia.
Yhdysvalloissa sanotaan reikänauhan olevan käytössä vielä strategisten tietokoneiden varajärjestelmissä tai varmuuskopioissa, koska menetelmä on immuuni pelätylle EMPille eli ilmakehässä tehdyn ydinräjähdyksen aiheuttamalle sähkömagneettiselle pulssille.
Jacob Georg Agardh
Jacob Georg Agardh (8. joulukuuta 1813 Lund – 17. tammikuuta 1901 ) oli ruotsalainen kasvitieteilijä. Hänen virallinen nimilyhenteensä on J.Agardh.
Agardh oli kasvitieteilijä Carl Adolph Agardhin poika. Hän työskenteli professorina Lundin yliopistossa vuosina 1854–1879 ja istui maansa parlamentin jäsenenä vuosina 1867–1872.
Agardhin mukaan nimettiin kasvisuvut Agardhiella, Agardhinula ja Neoagardhiella. Hän voitti Linné-mitalin 1897.
Roberto Rosetti
Roberto Rosetti (s. 18. syyskuuta 1967 Pecetto Torinese, Torinon maakunta, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloerotuomari. Hän on ammatiltaan sairaalan johtaja Torinossa.
Ura
Vuonna 2002 hänestä tuli myös kansainvälinen tuomari ja tuomitsi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2002 alle 17-vuotiaiden EM-kisoissa Tanskassa. Rosetti kutsuttiin myös vuoden 2006 MM-kisoihin viime hetkellä, kun eräs tuomari loukkaantui kisojen alussa. Hänestä tuli samalla kisojen ainut italialainen erotuomari, kun Massimo De Santis erotettiin kisoista Serie A:ssa tapahtuneen lahjusskandaalin vuoksi. Kisojen aikana Rosettin avustavat tuomarit olivat Cristiano Copelli ja Alessandro Stagnoli. Kesäkuun 28. päivänä hänet valittiin yhdestä 12 erotuomarista, jotka tuomitsisivat MM-kisojen kahdeksan viimeistä ottelua. Rosetti ei kuitenkaan tuominnut yhtään ottelua, mutta hänen valintansa oli eräänlainen kunnianosoitus. Kisojen aikana hän jakoi keskimäärin 3.75 korttia ottelua kohden, mikä oli myös toiseksi vähiten kisojen aikana. Rosetti muistetaan myös hyvästä ottelusta Mestareiden liigan semi-finaali ottelussa 30. huhtikuuta 2008, jossa vastakkain olivat Chelsea F.C. ja Liverpool FC.
Rosetti valittiin vuoden 2008 EM-kisoihin erotuomariksi ja hän tuomitsi sekä turnauksen ensimmäisen ottelun Sveitsi–Tšekki että loppuottelun Saksa-Espanja.
Rosettin kolmikko hyllytettiin kesken MM-kisojen 2010 hänen avustavan erotuomarin hyväksyttyä paitsiomaalin Argentiinan ja Meksikon välisessä neljännesvälieräkamppailussa.
Suomen panssaridivisioona
Panssaridivisioona (PsD tai Ps.D) oli suomalainen panssaroitu divisioona jatkosodan ja Lapin sodan aikana. Panssaridivisioona kehittyi talvi- ja jatkosodan aikana asteittain kaluston kasvaessa Panssaripataljoonasta (1939–1942) ensin Panssariprikaatiksi (1942) ja lopulta Panssaridivisioonaksi 28. kesäkuuta 1942. Näitä yksiköitä edelsivät Hyökkäysvaunurykmentti (1919–1925), Hyökkäysvaunupataljoona (1925–1927), sekä Erillinen hyökkäysvaunukomppania (1927–1939).
Talvisodan ylimääräiset harjoitukset
Erilliseen hyökkäysvaunukomppaniaan saapuivat palvelukseen kutsutut reserviläiset 12. – 14. lokakuuta 1939. Reserviläisten vastaanottoelimen päällikkönä oli aluksi kapteeni L. Nordling ja myöhemmin musiikkiluutnantti Parantainen. Vastaanottoelimen Jakoelin oli sijoitettu Erillisen hyökkäysvaunukomppanian aliupseerikerholle Poltinaholla. Reserviläisiä saapui kaikkiin perustettaviin yksiköihin yli määrävahvuuden ja tämä ylimäärä sijoitettiin perustettuun Panssaritäydennyskomppaniaan ja vanhimmat, palvelukseen kelpaamattomat siirrettiin Hämeenlinnan sotilaspiiriin, joka sijoitti heidät uudelleen. Erillinen hyökkäysvaunukomppania perusti seuraavat joukot:
Ylinen Rautjärvi
Ylinen Rautjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Suomen panssaridivisioona
Panssaripataljoonan perustaminen
Päämajan käskystä perustettiin Panssaripataljoona 5. joulukuuta 1939. Pataljoonan komentajaksi määrättiin majuri Sven Björkman. Sen tärkeimpänä tehtävänä oli evakuoida sotasaaliiksi saatu panssarikalusto Varkauteen A Ahlström Oy:n konepajalle. Sotasaaliin määrän jatkuvasti kasvaessa määräsi majuri Björkman perustettavaksi Panssarikeskuskorjaamon Varkauteen (Panssaripataljoonan päiväkäsky No 14/23.12.1939). Panssarikeskuskorjaamo (myöhemmin Panssarikeskus) toimi yhtäjaksoisesti jatkosodan päättymiseen saakka. Sen päälliköksi määrättiin insinöörimajuri G. Ruotzi.
1. ja 2. panssarikomppania
Suojajoukkoihin sijoitetut 1. ja 2. panssarikomppania keskitettiin Karjalankannakselle Perolle 23. lokakuuta ja alistettiin II armeijakunnalle. Kummankin komppanian kalustona oli Renault FT-17-vaunut. Kumpikaan komppania ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin, koska YH:n aikana vakuututtiin siitä, etteivät vaunut kykenisi tasaveroiseen taisteluun puna-armeijan vaunukalustoa vastaan. Koeammunnoissa muun muassa todettiin, ettei vaunujen Puteaux-tykillä läpäistäisi 10 mm:n teräslevyä millään käytössä olleella kranaatilla.
Ylinen Rautjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,5 metriä mpy.
Suomen panssaridivisioona
1. ja 2. panssarikomppania
II armeijakunta muodosti Panssarikomppanioista sekä 4. ja 5. rajakomppaniasta panssarintorjuntaosaston. Osaston päälliköksi määrättiin kapteeni L. Nordling. Osasto ei kuitenkaan taistellut lainkaan osastona, mutta vaunumiehet antoivat rajakomppanioiden henkilöstölle tehokasta panssarintorjuntakoulutusta.
Renault-komppaniat määrättiin hajotettaviksi 6. helmikuuta 1940 ja vaunut siirrettäviksi etulinjaan tähystys- ja tulipesäkkeiksi. Saman aikaisesti taisteluiden luonne muuttui asemasodasta liikkuviksi ja vaunut menetettiin viholliselle käytännössä ilman taistelua. Miehistöt saivat käskyn siirtyä Panssarikoulutuskeskukseen Hämeenlinnaan, jonne he saapuivat 13. helmikuuta.
Panssarikoulutuskeskuksen päälliköksi määrättiin 17. helmikuuta aikaisemmin 1. panssarikomppanian päällikkönä toiminut luutnantti A. Lumme. Keskuksen aikaisempi johtaja luutnantti K. Reunanen siirtyi Reservialiupseerikoulun johtajaksi. Hajottamiskäsky sisälsi myös määräyksen muodostaa 11 Erillistä panssarijoukkuetta sekä 1. erillinen panssarikorjaamo (reservinluutnantti Vartia) komppanioista vapautuneesta henkilöstöstä. Erillisten panssarijoukkueiden kalusto muodostui sotasaaliskalustosta, mutta ne eivät ehtineet mukaan taisteluihin ennen rauhan tuloa.
3., 5. ja 6. panssarikomppania
Panssaripataljoonan esikunta sekä 3. panssarikomppania siirtyivät Varkauteen 8. tammikuuta 1940, missä 3. panssarikomppania majoittui Lehtimäen kansakouluun. Pataljoonan loppuosasta muodostettiin Hämeenlinnaan Panssarikoulutuskeskus, jonka päälliköksi määrättiin luutnantti K. Reunanen. Panssaripataljoonaan perustettiin 6. panssarikomppania 16. tammikuuta käyttäen runkona hajotettua Ratsuväkiprikaatin Moottoroitua osastoa. Komppanian päälliköksi määrättiin luutnantti P. V. Snellman ja se majoittui Varkaudessa Pitkälänniemen kansakouluun.
Välirauha
Huhtikuun 1940 lopulla aloitettiin Panssaripataljoonan reserviläisten kotiuttaminen ja se siirtyi väliaikaiseen kokoonpanoon 25. toukokuuta. Panssaripataljoona palasi Hämeenlinnaan elokuun alussa 1940 lukuun ottamatta Keskuskorjaamoa, joka jäi Varkauteen. 6. elokuuta 1940 liitettiin Panssarintorjuntakoulutuskeskus osaksi Panssaripataljoona ja joukko-osaston kokoonpano muotoutui seuraavanlaiseksi: Vuoden 1940 loppuun mennessä pataljoona supistui edelleen. Erilliset joukkueet lakkautettiin, 3. panssarikomppania muuttui Panssarintorjuntakomppaniaksi ja Panssarikoulutuskeskus lakkautettiin. Panssaripataljoona liitettiin osaksi jääkärieversti Ruben Laguksen komentamaa Jääkäriprikaatia (myöh. 1. jääkäriprikaati) 29. lokakuuta 1940. Pataljoonan komentaja majuri Björkman ylennettiin 29. marraskuuta 1940 everstiluutnantiksi.
Liikekannallepano
Panssaripataljoona sai hälytyksen 17. kesäkuuta ja samana päivänä saapuivat ensimmäiset reserviläiset palvelukseen. Perustamispaikkoina olivat Vuorelan, Kankaantaan ja Luolajan kansakoulut. Kaikki perustamistehtävät oli saatu suoritettua 20. kesäkuuta 1941 mennessä. Panssaripataljoona jäi perustamispaikalle Hämeenlinnaan odottamaan uusia käskyjä.
Osana Kevyt prikaati T:tä
Päämajan käskyllä 2. heinäkuuta Panssaripataljoonan (uusi lyhenne käyttöön Ps.P) tuli siirtyä Lappeenrantaan, IV armeijakunnan selustaan yhtymän komentajalle alistettuna. Lappeenrannassa pataljoona majoittui leirikentän eteläpuolelle. IV armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Lennart Oesch ilmoitti pataljoonan tulevan osaksi 12. divisioonan taakse muodostettua Kevyt prikaati T:tä. Kevyt prikaati T:n muut joukot olivat Jääkäripataljoona 1, kaksi kevyttä osastoa, kaksi tykkikomppania sekä tykistöjoukkoja.
Kevyt prikaati T:n (eversti Matti Tiiainen) tehtävänä oli hyökätä 12. divisioonan murtamasta aukosta Kilpeenjoelle ja edelleen Viipurin pohjoispuolelle varmistaen matkallaan jokien ylimenopaikat. Hyökkäystä tuli jatkaa edelleen Viipurista kaakkoon. Tehtäväänsä varten prikaati keskitettiin Lauritsalan itäpuolelle, jonne Panssaripataljoona siirtyi 10. heinäkuuta.
Ryhmitysalueella joukot hioivat jalkaväen ja vaunujen yhteistoimintaa, mutta 16. päivänä Jääkäripataljoona 1 siirrettiin muualle, jolloin everstiluutnantti Björkman otti suoraan yhteyttä ylipäällikkö Mannerheimiin Panssaripataljoonan liittämiseksi 1. jääkäriprikaatiin. Päämajasta annettiin käsky kuormata Panssaripataljoona 24. heinäkuuta junaan kohti Värtsilää.
29. ja 30. päivien välisenä yönä saapui pataljoona Viteleeseen, jossa koulutusta jatkettiin Jääkäriprikaatin joukkojen kanssa, mutta lisäksi koulutettiin yhteistoimintaa tykistön tulenjohtajien kanssa. Hyökkäysvaiheessa 1941–1942 Kevyt Patteristo 11 taisteli 1. Jääkäriprikaatin orgaanisena osana Korpiselästä Poventsaan.