cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut
Toisen maailmansodan jälkeen
Vuosina 1998–2005 maailmanmestaruuskilpailuissa oli niin sanottu Kaukoidän kiintiöpaikka. Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF järjesti silloin erillisen Kaukoidän karsintasarjan, jonka voittaja pääsi kiintiöpaikalle maailmanmestaruuskilpailujen pääsarjaan. Karsinnan hävinneet maat jatkoivat omalla sarjatasollaan. Japani saavutti tämän paikan joka vuosi kiintiön olemassaolon ajan. Kun kiintiö lakkautettiin, Japanilla olisi ollut mahdollisuus säilyä suoraan pääsarjassa sijoittumalla vähintään 14:nneksi, mutta se ei onnistunut tässä.
Power Big Meet
Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978, Anderstorpissa. Vuodesta 1984 se on järjestetty Västeråsissa, paitsi vuonna 1986 jolloin se pidettiin Kinnekullessa.
Vuonna 2013 oli yhteensä noin 21 000 autoa. 4 000 autoa torstaina, 8 000 autoa perjantaina ja melkein 9 000 autoa lauantaina.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut
Toisen maailmansodan jälkeen
Nykyinen maailmanmestaruuspokaali otettiin käyttöön vuonna 2001, ja sen on suunnitellut André Richard.
Vuoden 2020 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja ei pidetty koronaviruspandemian vuoksi. Edellinen kerta, jolloin kilpailuja ei pelattu, oli vuonna 1946, jos huomioon ei oteta olympiavuosia 1980, 1984 ja 1988.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Venäjän ja Valko-Venäjän joukkueet eivät saaneet osallistua vuoden 2022 maailmanmestaruuskilpailuihin. Joukkueet eivät saa osallistua kisoihin myöskään vuonna 2023.
Kotikisat
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä tavataan puhua niin sanotusta kotikisojen kirouksesta, sillä historian aikana kotikisojen voittaminen on osoittautunut varsin vaikeaksi. Ensimmäistä kertaa kotikisat voitti Tšekkoslovakia vuonna 1947, jonka jälkeen samaan ylti Yhdysvallat vuonna 1960. Tuolloin kyse oli tosin olympialaisista, jotka olivat samanaikaisesti myös maailmanmestaruusturnaus. Tšekkoslovakia voitti kotikisansa myös vuonna 1972 ja 13 vuotta myöhemmin vuonna 1985 eli kaiken kaikkiaan kolmesti. Neuvostoliitto pystyi voittamaan kotikisansa niin ikään kolmesti, vuosina 1973, 1979 ja 1986. Mestaruus vuodelta 1986 olikin pitkään viimeisin kilpailujen isäntämaan voittama maailmanmestaruus, kunnes Ruotsi onnistui voittamaan mestaruuden Tukholmassa ja Helsingissä järjestetyissä kilpailuissa vuonna 2013. Yhdeksän vuotta myöhemmin Suomi voitti niin ikään kotikisoissaan vuonna 2022 maailmanmestaruuden, kun se voitti loppuottelussa Kanadan jatkoajan jälkeen maalein 4–3.
Yleisömäärät
Maailmanmestaruuskilpailujen yleisömääriä on tilastoitu vuodesta 1978 lähtien.
Arvostus
Maailman­mestaruus­kilpailut eivät nimestään huolimatta ole arvostetuin kansainvälinen jääkiekkoturnaus. Vielä 1950-luvulla Kanadan joukkue ei ollut kovinkaan kiinnostunut kisoista, mikä johtui heidän pelaajamateriaalinsa ylivertaisuudesta. Sittemmin kansainväliset erot ovat tasoittuneet, mutta kisojen merkitys on esimerkiksi Suomessa edelleen paljon suurempi kuin Kanadassa. Kilpailujen urheilullisuutta on 2000-luvulla arvosteltu, koska turnaus järjestetään vuosittain ja se ajoittuu päällekkäin NHL:n pudotuspelien kanssa. NHL on jääkiekon suosituin ja laadukkain kilpasarja.
Televisiointi
Suomessa maailmanmestaruuskilpailuja näyttää MTV Oy C More -kanavillaan. Kaikki Suomen pelit, välierät, pronssiottelu ja loppuottelu näytetään suorina lähetyksinä ilmaiselta MTV3-kanavalta. Kaikki maailmanmestaruuskilpailujen 64 ottelua näytetään maksullisilta C More Sport 1 -, C More Sport 2 - ja C More Max -kanavilta, jotka kuuluvat MTV:n C More Total -kanavapakettiin. Aikaisemmin maailmanmestaruuskilpailuja näytti Suomessa Yleisradio, mutta ne siirtyivät vuonna 2012 MTV:lle. MTV:n sopimus kattaa vuosien 2012–2023 maailmanmestaruuskilpailut. Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut siirtyvät Viaplay Groupille vuonna 2024.
Aron kahakka
Aron kahakka (myös Aronkylän kahakka) käytiin Suomen sodassa 28. heinäkuuta 1808. Kahakka päättyi Ruotsin voittoon.
Uudenmaan eskadroona 30 saavutti luutnantti Adelborgin johdolla 50–60 venäläistä husaaria ja kasakkaa Kauhajoen Aronkylässä. Venäläiset olivat vetäytyneet Kurikasta. Aronkylässä venäläiset olivat tuhonneet Kainastonjoen ylittävän Kattilakosken sillan. Uudenmaan eskadroonan rakuunat ylittivät joen kahlaamosta, joka sijaitsi sillan vieressä, ja saivat venäläisten jälkijoukon kiinni. Muutama venäläinen otettiin vangiksi ja loput rusikoitiin jokeen. Tämän jälkeen venäläisten pääjoukko rivien seottua lähti pakenemaan Lapväärtin suuntaan.
Kahakkaa voidaan pitää ainoana puhtaana ratsuväkitaisteluna kesällä 1808.
Mikazuki (1926)
Mikazuki oli Keisarillisen Japanin laivaston Mutsuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. elokuuta 1925. Alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1927.
Palvelus
Alus upotettiin 29. heinäkuuta 1943.
Etelänherneet
Etelänherneet (Baptisia) on hernekasvisuku (heimo Fabaceae eli Leguminosae), joita viljellään monivuotisina koristekasveina eli perennoina.
Dannet
Dannet on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Agadezin alueen Arlitin departementissa Nigerissa. Se sijaitsee Aïrvuoriston länsipuolella noin 50 kilometriä Arlitista etelään. Kunnassa on 9 700 asukasta (vuonna 2010, arvio).
Kunta käsittää neljä hallintokylää, kaksi leiriä ja 18 vedenottopaikkaa. Asukkaat ovat tuaregeja. Paikallisia elinkeinoja ovat keinokasteluun perustuva puutarhaviljely ja paimentolaisten harjoittama karjanhoito. Osa alueesta on täysin asumatonta autiomaata.
Hollywood Rose
Hollywood Rose on Axl Rosen ja Izzy Stradlinin vuonna 1983 perustama rock-yhtye. He perustivat myöhemmin Guns N' Roses -yhtyeen. Vuonna 2004 julkaistiin levy Hollywood Rose, The Roots Of Guns N' Roses. Levy sisältää viiden biisin demon, joka on nauhoitettu tammikuussa 1984. Lisäksi levyllä on kaksi uutta miksausta kyseisestä demosta. Yhtye on edelleen koossa tosin täysin eri kokoonpanolla.
Paperibambu
Ulkonäkö ja koko
Paperibambu muodostaa melko harvavartisia kasvustoja ja on piikitön. Sen korret ovat sitruunankeltaisia ja vihreäraitaisia. Lehdet ovat tummanvihreitä. Varret eivät ole suoria eivätkä helposti halkaistavissa; ne ovat taipumattomia, paksuseinäisiä ja vahvoja. Korren pituus on täysikasvuisena 10–20 metriä ja paksuus 4–10 senttimetriä. Nivelet ovat hieman turvonneet. Nivelvälit ovat 20–45 senttimetrin mittaisia. Nivelissä on useita haaroja. Korren lehdet ovat karisevia ja tiheäkarvaisia. Lehtilapa on kapean keihäsmäinen.
Kukinta on harvinaista, eikä kasvi tuota siemeniä. Hedelmät ovat harvinaisia, mikä johtuu siitepölyn huonosta elinkyvystä. Koko kasvusto kukkii useiden vuosikymmenten väliajoin, ja kussakin korressa on runsaasti kukkia. Kasvullinen lisääminen tapahtuu jakamalla kasvustoja, juurakon avulla, varsi- ja haarapistokkaista ja taivukkaista. Helpoin ja käytetyin kasvatusmenetelmä on pistokaslisäys.
Levinneisyys
Paperibambun alkuperä on tuntematon. Sen arvellaan olevan peräisin trooppisesta Aasiasta, Etelä-Kiinasta tai Madagaskarilta. Kaikkialla tropiikissa ja subtropiikissa paperibambu on bambulajeista viljellyin. Laji tunnetaan enimmäkseen viljeltynä, mutta viljelykarkulaisena ja villiytyneenä se on levinnyt kaikkialle tropiikkiin ja subtropiikkiin. Se on ensimmäinen Eurooppaan tuotu bambulaji ja 1700-luvulle mennessä siitä oli jo tullut suosittu kasvihuonekasvi.
Aiheesta muualla
Pitu
Kanankaalit
Kanankaalit (Barbarea) on ristikukkaiskasveihin (heimo Brassicaceae eli Cruciferae) kuuluva kasvisuku, jonka lajeja voidaan käyttää ravintokasveina. Sukuun kuuluu noin 22 lajia.
Our True Story
Kappaleet
Kappaleet:
Kappaleiden oikeuksista vastaa Copyright Control.
Kappaleista neljä on aikaisemmin julkaisemattomia.
Tuotantotiedot
Jameison antaa tunnustusta Donn Filetin tekemälle tutkimustyölle ja kiittää lisäksi Ian Wentia, Jess Birdshallia ja Pete Donaghya.
Sortavalan diakonissalaitos
Alkuvaiheet
Sortavalan diakonissalaitos perustettiin vuonna 1906, kun opettaja Jenny Ingmanin (vuodesta 1908 Ivalo) Sortavalan evankelisen seuran yhteyteen perustama Sortavalan diakonissakoti siirtyi vuonna 1905 perustetun ja Sortavalaa kotipaikkanaan pitävän Suomen Kirkon Sisälähetysseuran hallintaan. Aluksi oppilaitos toimi nimellä Sortavalan Diakonitarlaitos Se koulutti edeltäjänsä tavoin diakonissoja seurakuntiin erityisesti Itä-Suomeen ja Karjalaan seuraten Sisälähetysseuran perustajahahmon ja johtajan Otto Aarnisalon ohjelmaa diakonian juurruttamiseksi Suomen seurakuntiin. Wivi Lönnin suunnittelema uusi laitosrakennus valmistui vuonna 1908 Laatokan Vakkosalmen rannalle Kuhavuoren juurelle. Siihen kuuluvat nelikymmenpaikkainen sairaalaosasto, koulu- ja talousrakennukset, asunnot oppilaille ja työntekijöille sekä kehitysvammaisten lasten osasto.
Diakonitarlaitoksen aika
Diakonitar-nimitystä, joka heijasti laitoksen suomalaiskansallista henkeä, käytettiin 1910-luvun loppuun saakka, jolloin myös Sortavalassa siirryttiin ammattinimikkeeseen diakonissa. Jenny Ivalo toimi Diakonitarlaitoksen johdossa kuolemaansa saakka, vuoteen 1921, ensin johtajattarena ja myöhemmin laitoksen saatua uuden johtajattaren, vanhempana johtajattarena. Hän myös rahoitti varoillaan ja testamentillaan laitoksen toimintaa. Ylihoitajana oli Kaarina Rancken, opettajana Emmi Budden ja pappina Oskari Kanervo. Lääkärinä potilaista vastasi Sortavalan yleisen sairaalan lääkäri G. J. Winter. Koulutus oli aluksi kaksivuotinen. Ensimmäinen vuosi sisälsi teologisten ja kirkollisten aineiden lisäksi muita tieto- ja taitoaineita kuten kasvatusoppia sekä käytännön harjoittelua. Toinen vuosi käsitti sairaanhoitokurssin Sortavalan yleisessä sairaalassa. Laitos järjesti myös jatkokursseja ja piti yhteyttä jo valmistuneisiin johtajattaren kiertomatkojen ja sisarlehden välityksellä. Diakonitarlaitoksen omassa sairaalassa hoidettiin vuosittain 500-600 potilasta, mm. vaikeaa tuberkuloosia sairastavia. Sortavalan diakonittaret saivat vuonna 1911 lääkintöhallituksen päätöksellä kiertävän sairaanhoitajan pätevyyden. Varsinaisen sairaanhoitajan pätevyyden saamista jouduttiin ponnisteluista huolimatta odottamaan vielä kauan. Lähes kaikki Sortavalasta valmistuneet toimivat seurakuntien työntekijöinä.
Vuonna 1918 Diakonitarlaitoksen apulaisjohtajattareksi valittiin opettaja Ruusu Heininen, joka toimi laitoksen johtotehtävässä vuoteen 1932 saakka. Ylihoitajattareksi valittiin Alma Ritari ja laitos sai myös taloudenhoitajan. Diakonitarlaitoksen yhteyteen perustettiin vuonna 1918 Kasvattajaopisto, joka koulutti henkilökuntaa lastenkoteihin. Lastenkoteja tarvittiin kipeästi vuoden 1918 sodan sotaorvoille. Jenny Ivalon kuoltua koko laitoksen johtajuus siirtyi Ruusu Heiniselle.
Diakonissalaitos
Vuonna 1925 oppilaitoksesta alettiin käyttää uusien sääntöjen mukaisesti nimeä Suomen sisälähetysseuran diakonissalaitos tai Sortavalan Diakonissalaitos. Toimintaa kehitettiin perustamalla vanhainkoti vuonna 1926 ja poliklinikka vuonna 1927. Sisarten koulutus muutettiin kolmivuotiseksi. Myöhemmin, vuonna 1934 sisarkurssi pidennettiin nelivuotiseksi. Neljä vuotta kestävän koulutuksen hinta oppilaalle oli 3 000 markkaa, joka oli merkittävä summa tuohon aikaan. Vuonna 1933 käynnistyi erillinen huoltosisarlinja, joka koulutti seurakuntasisaria sielunhoitotyöhön, vammais-, lasten- ja vanhusten huoltotyöhön. Huoltolinja toimi vuoteen 1937 asti, jolloin se yhdistettiin sairaanhoitolinjan kanssa. Ruusu Heinisen jätettyä tehtävänsä vuonna 1932 johtajattareksi valittiin Elsa Wennerström (vuodesta 1934 Wennervirta ), jolla oli sekä opettajan että diakonissan koulutus. Kun hänet kutsuttiin vuosiksi 1938–1942 Helsingin diakonissalaitokselle, väliaikaisina johtajattarina toimivat noina vuosina ensin Tyyni Hyvärinen ja vuodesta 1941 Alma Ritari.
Sivupuomi
thumb|300px Sivupuomi eli vesipuomi on puinen tai teräksinen laivan kyljestä sivulle ulkoneva tanko, johon voidaan kiinnittää vene laivan ollessa ankkuripaikalla. Laivan kulkiessa sivupuomi on käännettynä kyljen suuntaiseksi.
Sortavalan diakonissalaitos
Diakonissalaitos
Pysyväksi sijaintipaikaksi tuli evakkoajan jälkeen Pieksämäki vuonna 1947. Samana vuonna sosiaaliministeriö myönsi oppilaitoksessa valmistuneille diakonissoille sairaanhoitajan ammattipätevyyden. Laitoksen uudeksi nimeksi tuli Sisälähetysseuran Diakonissalaitos.
Vilniemi
thumb|Vilniemen koulu ja päiväkoti Vilniemi on kylä ja taajama Haminassa, Kymenlaaksossa. Se sijaitsee noin seitsemän kilometriä kaupungin keskustasta kaakkoon. Vilniemessä on n. 200 asukasta. Kylässä on Vilniemen kartano ja Hamina Camping Pitkät Hiekat.
Historia
Vilniemen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Eerik Akselinpoika Tottin rajanvahvistustuomiossa vuodelta 1458. Vuonna 1551 kylässä oli seitsemän taloa ja veroluetteloiden mukaan karjatalous oli tuottoisaa. 1570-luvulla kylä kärsi venäläisten suorittamista ryöstöretkistä ja kaksi kylän tiloista autioitui. 1600-luvun lopulla asukasmäärä oli jälleen noussut, mutta vanhat tilat olivat kruununtiloja, jotka voitiin tarvittaessa luovuttaa sotilaiden käyttöön. Kylän kahdesta kantatilasta tehtiin 1680-luvulla puustelleja eli upseerien virkataloja. Seuraavalla vuosikymmenellä Poitsilan kartanolle kuulunut pieni sivutila siirtyi Sommarin upseerisuvulle ja Vilniemen kylä muuttui upseerien ja muun herrasväen hallitsemaksi. Virkatalojärjestelmästä luovuttiin 1740-luvulla Kaakkois-Suomen jouduttua Venäjän alaisuuteen, mutta puustellit eivät palautuneet talonpojille, vaan ne liitettiin Vilniemen kartanon maihin.
Michael Mann (sosiologi)
Michael Mann (s. 1942) on brittiläissyntyinen sosiologian professori.
Sosiologina Mann on keskittynyt erityisesti vallan tutkimiseen. Häntä pidetään yhtenä nykyajan tärkeimmistä valta-analyytikoista. Teoksessaan Incoherent Empire (2003) Mann kritisoi Yhdysvaltojen julistamaa ”sotaa terrorismia vastaan”, jota hän pitää kömpelönä neoimperialistisena kokeiluna.
Isosepelkalastaja
Isosepelkalastaja (Megaceryle torquata) on kuningaskalastajiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan hyvin laajalta alueelta Pohjois-, Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Agustín Argüelles
thumb|upright|Agustín Argüelles Agustín Argüelles (1776−1844) oli espanjalainen valtiomies. Hän oli 1808−1814 cortesin eli valtiopäiväin jäsen ja liittyi vapaamielisiin, jonka johdosta hän Ferdinand VII:n tultua kotimaahan 1814 joutui vankilaan. Hän vapautui vuoden 1820 vallankumouksen jälkeen ja oli 1820−1821 sisäasiainministerinä. Kun vapaa hallitusmuoto taas lakkautettiin, Arguelles pakeni Englantiin, mutta palasi saatuaan armahduksen 1832 ja tuli jälleen cortesin jäseneksi. Hän oli jonkin aikaa toisen kamarin puheenjohtaja. 1841 cortes valitsi hänet alaikäisen kuningattaren holhoojaksi. Arguelles oli innokas vapauden ystävä ja siveellisessä elämässään moitteeton.
Isosepelkalastaja
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|250px|Isosepelkalastajanaaras Isosepelkalastaja on Amerikan mantereilta tavattavista kuningaskalastajista suurikoisin ja voi kasvaa 38–42 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Isosepelkalastajakoiras on päästään, töyhdöstään, selästään ja siivistään väriltään harmahtavan sininen. Kurkun ja kaulan ympäri kulkee valkoinen juova ja vatsa ja rinta ovat punaruskeat. Naaraslintu eroaa rinnastaan, joka on harmahtavan sininen ja alaosastaan valkoinen. Isosepelkalastajan nokka on suuri, teräväkärkinen ja väriltään harmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Isosepelkalastajaa tavataan Teksasista Rio Grande-joen laaksosta Keski-Amerikan läpi ja lähes koko Etelä-Amerikasta. Sen elinympäristöä ovat joet, järvet, lammet, laguunit ja suot. Ne elävät usein yksin tai pareittain. Lajin ravintoa ovat kalat kuten kirjoahvenet, sammakot ja käärmeet, joita lintu pyydystää syöksysukeltamalla. Isosepelkalastaja pesii rantatörmän kolossa. Teksasissa pesimäkausi on toukokuussa, Keski-Amerikssa maalis-toukokuussa ja Etelä-Amerikassa tammi-huhtikuussa.
Syangjan piirikunta
Syangjan piirikunta on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Gandakin vyöhykkeellä.
Idässä piirikunnan naapurina on Tanahun, etelässä Palpan, lännessä Gulmin ja Parbatin sekä pohjoisessa Kaskin piirikunta.
Hallinnollis-ekologisesti piirikunta ryhmitellään osaksi Nepalin Läntistä kumpuvyöhykkettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 53,6 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 45,3 % subtrooppiseen ja hitunen (0,0 %) lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 1,1 % vesistöihin kuuluvaksi.
Nepalin vuoden 2015 maanjäristyksen järistyskeskus sijaitsi Gandakin maakunnan koillisosassa Gorhkan piirikunnassa, melko lähellä Syangjaa. Piirikunta kärsi tuhoja tämän seurauksena, muun muassa tuhansia rakennuksia tuhoutui.
Pertti Malmberg
Pertti Malmberg syntyi sosiaalijohtaja Martti Malmbergin ja Raila Toimisen perheeseen ja avioitui vuonna 1968 Leila Viitasen kanssa. Malmberg tuli ylioppilaaksi Suomalais-venäläisestä koulusta 1965 ja valmistui Kadettikoulusta 1970 ja Sotakorkeakoulusta 1979. Hän palveli Kotkan rannikkopatteristossa opetusupseerina vuodesta 1970 ja Rannikkotykistökoulussa opetusupseerina vuodesta 1974 ja kurssin johtajana vuodesta 1983. Koeampumalaitokselle vuonna 1984 siirtyneestä Malmbergista tuli laitoksen johtaja vuonna 1989. Pääesikunnassa hän palveli vanhempana osastoesupseerina vuodesta 1993, Turun rannikkorykmentin komentaja hänestä tuli 1996 ja Saaristomeren meripuolustusalueen komentaja 1998. Merivoimien esikunnan erityistehtäviin Malmberg siirtyi 1999.
Malmberg ylennettiin vänrikiksi 1966, luutnantiksi 1970, yliluutnantiksi 1973, kapteeniksi 1977, majuriksi 1983, everstiluutnantiksi 1990, everstiksi 1996 ja kommodoriksi 1998. Merivoimien esikuntapäällikkönä vuodesta 2000 toiminut Malmerg ylennettiin lippueamiraalista kontra-amiraaliksi 2002 ja hän tuli samana vuonna Puolustusvoimien materiaalilaitoksen johtajaksi.
Viulukonsertto (Brahms)
Johannes Brahms sävelsi viulukonserttonsa D-duurissa (op. 77) kesällä 1878 ja johti sen kantaesityksen Leipzigissa 1. tammikuuta 1879 Joseph Joachimin toimiessa solistina. Brahms kelpuutti useita Joachimin ehdotuksia lopulliseen teokseensa ja hyväksyi tämän kirjoittaman kadenssin ensimmäisen osan loppuun. Brahms ei lopulta sisällyttänyt kaavailemaansa neljättä osaa viulukonserttoon, vaan teos jakautuu kolmeen osaan. Neliosaisen konserton säveltäjä toteutti kolme vuotta myöhemmin toisen pianokonserttonsa muodossa.
Monnanjärvi
Monnanjärvi on lampimainen järvi, joka sijaitsee Satakunnassa Rauman Monnan alueella. Järven lähellä tien vieressä sijaitsee järvi, jota kutsutaan Monnanlammeksi.
Maantietoa
Järvi on 250 metriä pitkä ja 90 metriä leveä. Se on rannoiltaan soistunut ja autio. Lähellä sijaitsee entinen maatila, jonka rakennuksia ja niittyjä sijaitsee lähistöllä. Järvelle ei johda tietä.
Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Raumanjoen–Pitkäjärven vesistössä (83.016). Monnanjärveen ei laske ojia ja sen oma laskuoja on suoraksi kaivettu johto-oja, joka Koulujärven ja Bengtströmminlammen läpi virrattuaan laskee Raumanjokeen. Vesistöalue laskee Raumanjokea ja sittemmin Rauman Kanalia pitkin Selkämereen Rauman saaristossa.
Luonnonhistoriaa
Järven allas muodosti joskus jääkauden jälkeen pienen lahden, jonka suu alkoi maankohoamisen vuoksi kuroutua umpeen litorinamerestä. Tämä aiheutti järven suolapitoisuuden alenemisen ja esimerkiksi levien lajisto vaihtui makeavetisille järville tyypilliseksi. Lajiston muuttumisen alkuhetki on ajoitettu pohjasedimenttien kairauksella noin 440–320 eaa. ja täysin makeavetiseksi järvi oli muuttunut kairauksien perusteella 260–160 eaa. Sitä välivaihetta, jolloin järvessä on laimeaa murtovettä, kutsutaan kluuvifladaksi. Järvialtaan kynnys, joka erotti lopulta järven merestä, sijaitsi 14,0 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella.
Tekken (elokuva)
Tekken (jap. 鉄拳) on Dwight H. Littlen ohjaama taisteluelokuva, joka julkaistiin vuonna 2010. Elokuva perustuu samannimiseen taistelupelisarjaan. 5. marraskuuta 2009 elokuvasta julkaistiin esittelyvideo American Film Market -elokuvatapahtumaan, mutta vasta 14. tammikuuta 2010 elokuvasta julkaistiin täysipitkä traileri.
Juoni
Elokuvan tarina seuraa Jin Kazaman (Jon Foo) matkaa Iron Fist -turnaukseen tavoitteenaan kostaa äitinsä kuolema. Turnauksen kuluessa hänelle selviää, että hänen isänsä on Kazuya Mishima (Ian Anthony Dale) ja isoisä Heihachi Mishima (Cary-Hiroyuki Tagawa), jonka hän uskoo olevan vastuussa äitinä kuolemasta.
Etvo
Ohjelman alaikäraja oli 22 vuotta ja minimivapaaehtoisaika 6 kuukautta. Vapaaehtoiset työskentelivät paikallisissa kansalaisjärjestöissä muun muassa tiedotuksen, ympäristönsuojelun, opetuksen tai hankehallinnon parissa.
Etvo oli suunnattu erityisesti kansalaisjärjestöjen kehitysyhteistyöstä kiinnostuneille. Ohjelman tarkoitus oli kansalaisjärjestöjen kumppanuuden vahvistaminen. Useimmat etvo-vapaaehtoiset työskentelivät Suomen ulkoministeriön rahoittamissa kehitysyhteistyöhankkeissa. Ohjelma oli omakustanteinen.
Vuonna 2011 etvo-vapaaehtoispaikkoja oli Nicaraguassa, Ecuadorissa, Perussa, Boliviassa, Brasiliassa, Senegalissa, Ugandassa, Sambiassa, Mosambikissa, Madagaskarilla, Tansaniassa, Keniassa, Nepalissa, Kambodžassa ja Thaimaassa. Paikat vaihtelivat kuitenkin vuosittain, riippuen järjestöjen tarpeista.
Etvon haku oli kerran vuodessa. Haku alkoi toukokuussa ja päättyi elokuun lopussa. Haussa pyrittiin löytämään sopivat vapaaehtoiset sopiviin järjestöihin. Haussa valittiin noin 20–30 vapaaehtoista.
Vuosittain Etvon kautta Suomeen saapui myös 1–2 vapaaehtoista kehitysmaista työskentelemään suomalaisessa kumppanijärjestössä 1–3 kuukauden ajan.
Tommi Korpelan filmografia ja esiintymiset
pienois|pysty|Tommi Korpela Espoossa 2007 Tommi Korpela (s. 23. elokuuta 1968 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on voittanut kolme Jussi-palkintoa rooleistaan elo­kuvissa Miehen työ (2007), Putoavia enkeleitä (2008) ja Häiriötekijä (2015).
Korpela valmistui Teatteri­korkea­koulusta vuonna 1995. Hän on näytellyt muun muassa televisio­sarjoissa Nortia (1996), Remontti (2003) ja Firma (2005) sekä useissa teatteri­rooleissa muun muassa Q-teatterissa.
ISO 3166-2:PL
thumb|350px|[[Puolan voivodikunnat ja niiden hallinnolliset keskukset.]] ISO 3166-2:PL on ISO-standardointijärjestön standardi, joka määrittää geokoodit Puolalle. ISO 3166-2:PL on ISO 3166-2 -standardin osajoukko, joka määrittää 16 voivodikunnan koodit.
Koodit
Koodin ensimmäinen osa on ISO 3166-1 -standardin mukainen Puolan maakoodi ”PL”. Toinen osa on aluekohtainen kaksinumeroinen tunnus.
Tommi Korpelan filmografia ja esiintymiset
Teatteri
1 Myös Lahden kaupunginteatterissa.
Luutuhka
Luutuhka on luita ilman läsnä ollessa kuumennettaessa syntyvää tuhkaa. Se sisältää noin 85 prosenttia kalsiumfosfaattia, noin 10 prosenttia kalsiumkarbonaattia sekä magnesiumfosfaattia ja kalsiumfluoridia. Luutuhkaa käytetään raaka-aineena valmistettaessa fosforia, fosforiyhdisteitä (fosforihappoa, superfosfaattia), maitolasia, posliinia ja emaleita sekä aiemmin myös lannoitteena.
Serena van der Woodsen
Serena van der Woodsen (s. 7. heinäkuuta 1991) on Blake Livelyn näyttelemä kuvitteellinen hahmo sarjassa Gossip Girl. Hän on rikas ja suosittu ja hänellä on paljon ihailijoita, mikä toisinaan aiheuttaa riitoja varsinkin hänen parhaan ystävänsä Blairin kanssa. Hänelle sanotaan usein, ettei hän käytä kaikkea potentiaaliaan, mutta hän on kuitenkin ihan hyvä oppilas. Serenan äiti on seurapiirihenkilö Lily van der Woodsen (myöhemmin sarjassa Lily Bass, Lily Humphrey).
Cannon Films
Cannon Films (virallisemmin The Cannon Group) oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö, joka keskittyi tuottamaan ja levittämään pienen budjetin elokuvia.
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Miesten 10 metrin ilmakiväärin maailmanmestaruudesta ammuttiin 31. heinäkuuta 2010. Henkilökohtaisen kilpailun voitti Italian Niccolo Campriani tuloksella 702,5 (599+103,5) ja joukkuekilpailun Kiina tuloksella 1787.
Serena van der Woodsen
Sarjan alussa Serena palaa kotiin sisäoppilaitoksesta, jonne hän lähti vuotta aiemmin kertomatta kenellekään miksi tai hyvästelemättä. Tästä syystä Blair on hänelle vihainen ja riita vain kasvaa, kun Blairin poikaystävä Nate kertoo hänelle pettäneensä häntä Serenan kanssa aiemmin. Blair luulee Serenan lähteneen tämän vuoksi, mutta myöhemmin selviää, että syynä olikin sekoilut Serenan entisen ystävän Georginan ja Pete-nimisen pojan kanssa, joka kuoli huumeiden yliannostukseen Serenan läsnä ollessa. Serena syytti itseään tapahtuneesta, mutta se ei todella ollut hänen vikansa. Georgina kuvasi tapahtumat salaa videolle ja kiristi sillä Serenaa myöhemmin.
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Aikataulu
Suluissa Suomen aika (EEST)
Serena van der Woodsen
Perhe
Isäänsä Serena ei tunne, ja yrittääkin kolmannella kaudella etsiä tätä, mutta tämä ei halua tavata häntä. Hän saa kuitenkin myöhemmin kirjeen isältään. Hänellä on myös nuorempi veli Eric van der Woodsen, joka paljastuu ensimmäisellä kaudella homoseksuaaliksi. Eric on myös syy Serenan paluuseen, sillä tämä tuli kotiin kun Eric yritti itsemurhaa.
Miesten 10 metrin ilmakivääri ammunnan maailmanmestaruuskilpailuissa 2010
Ennätykset
Ennen MM-kilpailuiden alkua voimassa olleet maailmanennätykset:
Cannon Films
1967–1979: Perustaminen ja Friedland-Dewey aika
Vuoteen 1970 mennessä he olivat tuottaneet elokuvia suuremmassa mittakaavassa kuin monet suuret jakelijat. Niihin kuului kiistanalainen Joe – armoton, jonka pääosassa näyttelee Peter Boyle. He onnistuivat tämän rajoittamalla budjettinsa tiukasti 300 000 dollariin per kuva – tai joissakin tapauksissa alle. Joen menestys toi yritykseen enemmän huomiota Kuitenkin 1970-luvun edetessä sarja epäonnistuneita elokuvia tyhjensi vakavasti Cannonin pääoman. Tämä yhdessä elokuvatuotannon verolainsäädännön muutosten kanssa johti Cannonin osakekurssin laskuun.
1979–1989: Golan-Globus-aika
Vuoteen 1979 mennessä Cannon oli ajautunut vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin, ja Friedland ja Dewey myivät Cannonin israelilaisille serkuille Menahem Golanille ja Yoram Globukselle 500 000 dollarilla.
Golan-Globus ajan Cannon-elokuvat olivat pääasiassa tunnettuja niitten heikosta laadusta. Siltikin, Golan-Globus ajan Cannon oli tekemisissä korkean-profiilin elokuva-ohjaajien kanssa, kuten Franco Zeffirelli, Robert Altman, John Cassavetes, Roman Polanski ja Norman Mailer kanssa, ja olivat myös tuottanut elokuvia, jotka ovat palkittu elokuvan-alan arvostetuimmilla palkinnoilla.
Vuoteen 1988 mennessä elokuvamarkkinoiden jäähtyminen ja sarja lipputulojen epäonnistumisia – mukaan lukien useiden miljoonien dollarien tuotanto Teräsmies ja uhka auringosta, jonka alkuperäinen 36 miljoonan dollarin budjetti leikattiin 17 miljoonaan dollariin – oli jälleen kerran asettanut Cannonin taloudellisiin vaikeuksiin. Yhtiö allekirjoitti sopimuksen Warner Brosin kanssa käsitelläkseen osan omaisuudestaan; mutta taloudellinen tappio oli kuitenkin huikea. Kun Cannon Films osti Thorn EMI:n Thorn EMI Screen Entertainment -divisioonan vuonna 1986, se joutui vakavaan taloudelliseen rasitukseen ja joutui konkurssiin.
Yhdysvaltain arvopaperi- ja pörssikomitea aloitti tutkinnan Cannonin taloudellisista raporteista epäillen, että Cannon oli vääristellyt niitä vilpillisesti. Epäonnistumisen partaalla Cannon Films siirtyi Pathé Communicationsille, italialaisen rahoittajan Giancarlo Parretin määräysvallassa olevalle holdingyhtiölle. Ranskalaisen Crédit Lyonnais -pankin rahoittama Pathé Communicationsin Cannonin haltuunotto aloitti välittömästi yrityssaneerauksen ja 250 miljoonan dollarin jälleenrahoituksen Cannonin velkojen maksamiseksi. Vuoteen 1989 mennessä Golan erosi tehtävästään ja jätti Cannonin perustaakseen 21st Century Film Corporationin, kun taas Globus pysyi Pathén kanssa, vedoten eroihin sekä Parretin että Globuksen kanssa.
Yksi viimeisistä Golanin ja Globuksen tuottamista elokuvista, joka sai laajan julkaisun Cannon Films -bannerin alla, oli Jean-Claude Van Dammen post-apokalyptinen toimintaelokuva Cyborg.
1990–1994: Uudelleenkäynnistys ja loppu
Vuonna 1990 Parretti organisoi Cannon Pictures, Inc:n uudelleen Pathén pienen budjetin jakeluosastoksi. Veteraani italialainen elokuvatuottaja Ovidio G. Assonitis toimi uuden Cannon Picturesin puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1990–1991. MGM-Pathé-fuusion jälkeen Cannon Pictures erosi Pathesta, ja sitä johti myöhemmin entinen Cannon Groupin tuotantojohtaja Christopher Pearce – joka toimi hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1991–1994. Cannon Pictures jatkoi elokuvien julkaisemista, mukaan lukien Kaistapää kessu (A Man Called Sarge), American Ninja 4 ja Umpikuja (No Place to Hide).
Crédit Lyonnais syrjäytti Parretin Metro-Goldwyn-Mayerin johdosta vuonna 1991, kun tämä ei ollut maksanut velkaansa. Myöhemmin Parretti tuomittiin väärästä valasta ja todisteiden manipuloinnista Delawaren tuomioistuimessa lausunnoista, jotka hän antoi vuonna 1991 siviiliasiassa, jonka Credit Lyonnais nosti vahvistaakseen Parretin poistamisen ja jonka mukaan asiakirja, jonka hän väitti antavan hänelle mahdollisuuden säilyttää MGM:n määräysvalta, oli aito;hän pakeni maasta Italiaan ennen kuin hänet tuomittiin tai luovutettiin Ranskaan, missä häntä etsittiin rikossyytteistä, jotka liittyivät MGM:n ranskalaisten varojen käyttöön.
Vuonna 1994 Cannon Pictures julkaisi viimeisen elokuvansa, Chuck Norrisin tähdittämä Hellbound.
Cannon Groupin jälkeen
Vuoden 1994 jälkeen Yoram Globus ja Christopher Pearce työskentelivät Menahem Golanin 21st Century Film Corporationissa, kunnes se suljettiin vuonna 1996.
Koko 1990-luvun lopun ja 2000-luvun lopun välisen ajan Golanin kiinnostus keskittyi useisiin televisioelokuviin sen jälkeen, kun hän perusti uuden elokuvatuotantoyhtiönsä, "New Cannon Inc.". Yks Golanin tämän ajan tuotoksista oli vuoden 2002 Crime and Punishment. Golanin ura kuitenkin meni jälleen alamäkeen, kun hänen myöhemmät elokuvansa eivät tuottaneet tarpeeksi voittoa tehdäkseen lisää elokuvia, mikä johti hänen yrityksensä konkurssiin vuonna 2008.
Vuonna 2014 Cannon Filmsista julkaistiin kaksi dokumenttielokuvaa. RatPac Entertainment julkaisi Electric Boogaloo: The Wild, Untold Story of Cannon Films, dokumentin Cannon Filmsistä, kirjoittanut ja ohjannut Mark Hartley ja tuottanut Brett Ratner. Samana vuonna israelilainen dokumentti The Go-Go Boys: The Inside Story of Cannon Films julkaistiin vuoden 2014 Cannesin elokuvajuhlilla .
Samaan aikaan 11. marraskuuta 2014 mies nimeltä Richard Albiston perusti Englannissa uuden The Cannon Film Companyn nimellä "Cannon Films Ltd". Yhtiö perustettiin tuottamaan käsikirjoituksia ja projekteja molemmilta ohjaajilta Richard Albistonilta ja Menahem Golanilta. Tosin jälkimmäinen oli kuollut kolme kuukautta ennen yhtiön perustamista 8. elokuuta 2014.
Tuotantoa
Listaus Cannon elokuva-tuotannoista, joilla on ollut jonkin kapasiteetin teatteri- ja/tai kotivideo-julkaisu Suomessa.
Serena van der Woodsen
Nate Archibald
Nate oli pitkään rakastunut Serenaan ja yritti kertoakin tälle, mutta Serena torjui hänet, huolimatta siitä että Nate oli pettänyt Blairia hänen kanssaan. Kun Serenan ja Tripp Vanderbiltin suhde päättyy, alkavat Serena ja Nate vihdoin seurustella. Vaikka seurustelusuhde ei kestä, jatkuu heidän on-off -suhteensa.
Carter Baizen
Serena ja Carter lähentyivät Serenan etsiessään isäänsä. He alkavat seurustella, mutta suhde päättyy, kun Carter jättää Serenan ja muuttaa Texas iin.
Dan Humphrey
Sarjan alussa Serena tutustuu Dan Humphreyyn, poikaan, joka on ollut vuosia ihastunut häneen. He ovat epätodennäköinen yhtälö, sillä Serena on rikas ja suosittu seurapiirihahmo Manhattanilta ja Dan tavallinen keskiluokan - Brooklynista. He kuitenkin alkavat seurustella, ja siitä alkaa heidän pitkäaikainen on-off -suhteensa, jonka he kuitenkin päättävät lopullisesti pian sen jälkeen kun kuulevat, että heillä on yhteinen velipuoli. Serena päättää lopulta palata Danin, ensirakkautensa luokse. Esteenä tälle on kuitenkin se, että Blair ja Dan seurustelevat, josta Serena on mustasukkainen. Kun Dan ja Blair eroavat, päätyvät Serena ja Dan seurustelemaan uudestaan. Suhteessa on taas mutkia Danin kirjoittaman kirjan takia. Kuitenkin kaikki järjestyy ja sarjan viimeisellä tuotantokaudella, viimeisessä jaksossa, viimeisessä kohtauksessa, on Danin ja Serenan häät.
Aaron Rose
Serena ja Aaron tapailevat hetken. He lähtevät yhdessä Buenos Aires iin, mutta Serena jättää Aaronin lentokoneessa.
Tripp Vanderbilt
Serena huomaa ihastuneensa Naten serkkuun, kongressiedustajaan, Tripp Vanderbiltiin. He aloittavat salasuhteen, mutta suhde päättyy, kun Serena kuulee, että Trippin vaimo, Maureen ei suostu avioeroon Trippin kanssa. Kun Tripp ja Serena joutuvat auto-onnettomuuteen, siirtää Tripp tajuttoman Serenan kuskin paikalle ja pakenee paikalta, pettäen lopullisesti Serenan luottamuksen.
Rihtniemi (täsmennyssivu)
Rihtniemi voi tarkoittaa seuraavia:
Salmenkylä
thumb|Salmenkylän läpi kulkeva Pirkantie
Salmenkylä on kaupunginosa Haminassa. Se sijaitsee Salmenvirran länsipuolella, noin 2,5 kilometriä keskustasta luoteeseen. Ennen Haminan ja Vehkalahden kuntaliitosta vuoden 2003 alussa Salmenkylä kuului Vehkalahteen kuntarajan kulkiessa Salmenvirtaa pitkin.
Historia
Nykyisen Salmen sillan lähellä on Linnamäki-nimisen mäen kohdalla kivien täyttämä kynnys, joka toimi mereltä saapuvien laivojen ankkuripaikkana. Salmenkylän oletetaan olleen osa rannikkoa suojannutta vartiotuliketjua. Linnamäki on myös saattanut toimia keskuksena koko pitäjän vartiotoiminnalle. Salmi on sen vieressä kapeimmillaan, ja ympäristön notkot ja purot tarjosivat puolustajille suojaa. Mäki on toiminut kauppapaikan turvana 1300-luvulta lähtien ja markkinoita on pidetty 1600-luvulle asti. Myös historiallisen Suuren Rantatien reitti kulkee Salmenkylän kautta kaupungin keskustaa kohti.
Machine Girl
Machine Girl on suomalaisen LAB-yhtyeen single, joka julkaistiin vuonna 2003. Kappale on mukana myös LABin vuoden 2002 albumilla Devil Is a Girl.
Orlando di Lasso
thumb|Orlando di Lasso
Orlando di Lasso (tunnetaan myös nimillä Orlande de Lassus, Orlandus Lassus, Roland de Lassus ja Roland Delattre, n. 1532 Mons – 14. kesäkuuta 1594 München) oli flaamilainen myöhäisrenessanssin säveltäjä. Palestrinan ohella häntä pidetään nykyisin alankomaisen koulukunnan kehittyneen polyfonisen musiikin pääedustajana.
Musiikki
Lasso oli myöhäisrenessanssin tuotteliaimpia ja monipuolisimpia säveltäjiä. Hän sävelsi yli 2 000 teosta kaikissa aikanansa tunnetuissa laulumusiikin latinalaisissa, ranskalaisissa, italialaisissa ja saksalaisissa tyylilajeissa. Näihin sisältyy 530 motettia, 175 italialaista madrigaalia ja villanellaa, 150 ranskalaista chansonia ja 90 saksalaista liediä. Yhtään Lasson säveltämää instrumenttimusiikkia ei ole tiedossa.
Bob Edwards
thumb|right|Bob Edwards Bob Edwards (s. 15. toukokuuta 1947 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen radiotoimittaja, joka nykyään isännöi ohjelmaa The Bob Edwards Show XM Satellite Radiossa.
Uransa alkuvaiheessa Edwards työskenteli uutistoimittajana WHEL-asemalla New Albanyssä, jonka jälkeen hän siirtyi lyhyeksi aikaa Yhdysvaltain puolustusvoimien radio- ja televisioverkkoon Koreaan. Vuonna 1974 Edwards siirtyi NPR:lle ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Susan Stambergin juontajapari All Things Considered -uutisohjelmaan. Vuonna 1979 Edwardsia pyydettiin juuri alkaneen Morning Edition -ohjelman tilapäiseksi isännäksi. Hänen oli tarkoitus toimia juontajana ainoastaan 30 päivän ajan, mutta loppujen lopulta hän hoiti tehtävää lähes 25 vuotta. Edwards syrjäytettiin ohjelman isäntänä keväällä 2004, mikä herätti syytöksiä ikärasismista. Myöhemmin samana vuonna hän siirtyi XM Satellite Radioon.
Bob Edwards nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2004. Peabody-palkinnon hän sai vuonna 1999.
Aki Ajo
Aki Ajo (s. 11. syyskuuta 1968 Toijala) on entinen suomalainen ratamoottoripyöräilijä ja Ajo Motorsport -tallin tallipäällikkö.
Ajo kilpaili nuoruudessaan motocrossissa, jäärata-ajossa ja ratamoottoripyöräilyssä. Hän voitti lajeissa yhteensä kymmenen SM-kultaa. Ajo sijoittui ratamoottoripyöräilyn EM-sarjassa parhaimmillaan kuudenneksi ja osallistui yhteen MM-sarjan osakilpailuun 1993. Hän lopetti ratamoottoripyöräilyn loukkaannuttuaan vuonna 1996 kilpailussa sattuneessa onnettomuudessa. Loukkaantumisesta toipuessaan hän päätti perustaa oman tallin, Ajo Motorsportin, joka aloitti toimintansa jäärata-ajossa talvella 1997. Kesällä talli siirtyi myös ratamoottoripyöräilyyn, ja MM-sarjaan se liittyi 2001. Ajosta tuli tallin päällikkö. Ajon johdolla tallin kuljettajat voittivat 125-kuutioisten luokan maailmanmestaruuden kausilla 2008 (Mike di Meglio) ja 2010 (Marc Márquez) sekä 2012 (Sandro Cortese).
Ajon vanhin poika Niklas Ajo on myös ratamoottoripyöräilijä.
Aldgate Eastin metroasema
Aldgate East on Lontoon metron asema Aldgatessa, Lontoossa. Se kuuluu Oyster-vyöhykkeeseen 1.
Alkuperäinen asema
thumb|left|200px|Alkuperäinen Aldgate Eastin metroasema noin vuonna [[1895.]] Alkuperäinen Aldgate Eastin asema avattiin 6. lokakuuta 1884 Metropolitan District Railwayn (nykyisen District Linen) itäiselle jatkeelle. Asema sijaitsi noin 150 metriä länteen nykyisestä asemasta. Kun Metropolitan Railwaylta rakennettiin haara Liverpool Streetille, asema täytyi siirtää nykyiseen paikkaansa, jotta uuteen rataan ei olisi tullut liian tiukkaa mutkaa.
Nykyinen asema
Uuden aseman laiturit alkoivat lähes välittömästi entisen aseman laitureista itään. Aseman itäinen sisäänkäynti oli niin lähellä St. Mary'sin metroasemaa, että sekin voitiin sulkea. Näin saatiin vähennettyä matka-aikoja.
Uusi asema avattiin 31. lokakuuta 1938. Se rakennettiin kokonaan maan alle. Tämän takia radan tasoa täytyi laskea yli kaksi metriä. Tämä toteutettiin kaivamalla radan alta maata pois ja tukemalla vanhat raiteet puisilla tuilla. Ennen aseman avaamista tuet purettiin, ja 900 työläistä laski radan nykyiselle tasolleen yhdessä yössä.
Asema sijaitsee kokonaan levennetyn tien alla. Tästä seuraa se, että asemalaituritila on tavallista korkeampi. Tämän ja asemalla olevien mosaiikkien ansiosta asema on ilmavampi ja viihtyisämpi kuin 1930-luvun metroasemat yleensä.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa Whitechapelin taidegalleria (joka on aseman itäisen sisäänkäynnin vieressä) ja Brick Lane.
Varusmestari
Varusmestari oli Ruotsin kuningaskunnan armeijassa perusyksikön huollosta huolehtivan vääpelin lähin apulainen. Hänen tehtävänään oli jakaa muonaa ja ammuksia sekä valvoa ruoanvalmistusta.
Varusmestari on ollut Ruotsin kuningaskunnan armeijassa sotilasarvo, mutta se on voinut olla myös sodanaikainen tehtävä, joka on voitu antaa reservikomppanioissa vänrikillekin.
Forgotten Hope 2
Forgotten Hope 2 (lyhennettynä FH2) on toiseen maailmansotaan sijoittuva Battlefield 2 -modifikaatio. Se on jatko-osa Battlefield 1942:lle julkaistuun toista maailmansotaa laajentavaan Forgotten Hopeen, vaikka pelit eivät sinänsä liity toisiinsa.
Modifikaation ensimmäinen versio 2.0 julkaistiin 14. joulukuuta 2007, ja se sisälsi Pohjois-Afrikan kampanjan. Myöhemmin tulleessa 2.2-päivityksessä peliin tuli mukaan myös Normandia. Versio 2.3 julkaistiin 6. lokakuuta. Se sisälsi kartat Ramelle-Neuville, St. Lo Breakthrough ja Battle of Brest sekä lukuisia uusia ominaisuuksia. Päivitys 2.4 julkaistiin heinäkuussa 2011. Se toi mukaan Ardennien taistelut. Uusin versio on 2.45 joka julkaistiin 13. heinäkuuta 2012. Se toi mukanaan kentät: Battle of Keren, Sidi Bou Zid ja St.Vithin, lukuisia uusia aseita ja ajoneuvoja sekä paransi huomattavasti tekstuureja.
Yleisesti
Forgotten Hope 2 on historialliseen tarkkuuteen tähtäävä modifikaatio. Esimerkiksi jokainen taistelu on ympäristöltään ja kalustoltaan mallinettu mahdollisimman tarkasti. Forgotten Hope 2:ssa ei niinkään keskitytä realismiin, vaikka peli onkin realistisempi kuin Battlefield 2. Modifikaatiossa ei kuitenkaan mennä realismissa yhtä pitkälle kuin Project Realityssä, vaikka kiväärit tappavatkin yhdestä osumasta ja konepistooleillakin tarvitsee tappaakseen vain muutaman laukauksen.
Forgotten Hope 2 (versiosta 2.25 lähtien) sisältää Saksan, Britannian, Australian, Kanadan, Uuden-Seelannin, Italian ja Yhdysvaltain armeijat. Puna-armeija tuodaan taisteluihin todennäköisesti päivityksessä 2.5.
Forgotten Hope 2 sai arvot, mitalit, nauhat ja merkit 2.4-päivityksen mukana. Forgotten Hope 2:n visuaalinen realistisuus on kuitenkin kärsinyt, sillä saksalaisten hakaristiä ja Suomen von Rosenin ristiä ei uskalleta käyttää, koska saksalaiset käyttäjät ja kehittäjät saattaisivat aloittaa boikotin FH2:sta vastaan.
Muutokset pelityyliin
thumb|250 px|Kuvakaappaus kartasta Operation Totalize. Huomaa panssarivaunun realistiset tähtäimet.
Forgotten Hope 2:ssa sotilaat kuolevat ja ajoneuvot tuhoutuvat helpommin. Myöskään lääkintämies ei voi herättää kuollutta sotilasta henkiin, toisin kuin Battlefield 2:ssa. Jokainen sotilas kantaa muun varustuksensa lisänä yhtä lääkintäpakkausta, joka parantaa osumat. Jos pelaaja saa osuman joka ei ollut kuolettava, hän jää vuotamaan verta ja kuolee hyvin nopeasti jos ei saa lääkintää.
Päivityksen 2.25 myötä lähes kaikki jalkaväen kiväärit ja konekiväärit ovat miltei täysin tarkkoja oikein tähdättyinä, jolloin aseen hajonta poistuu. Hajonta kuitenkin säilyy muissa aseissa ja lonkalta ammuttaessa. Tämä poikkeaa monista muista Battlefield 2:n modifikaatioista, joissa hajonta voi olla hyvinkin suuri.
Pelin panssarivaunut ja aseet ovat myös epäsuhteessa tuottamansa vahinkonsa ja panssarivaunuilla panssarointinsa kanssa. Esimerkiksi 9mm-kaliiperiset aseet tekevät vähemmän vahinkoa kuin .45 -kaliiperiset (9mm tappaa kolmesta luodista ja .45 kahdesta), myös yhdysvaltalaisten Sherman-panssarivaunu on selvästi alakynnessä saksalaista Pantheria vastaan. Kartat on kuitenkin pyritty tasapainottamaan kaluston määrällä ja Battlefield 2:sta tutuilla molempien osapuolten ticketeillä. Näin vaikka jotkin aseet tekevät suurempaa tuhoa kun toiset, on molemmilla osapuolilla täysi mahdollisuus voittaa. Tämä tosin riippuu myös kartasta, sillä joissakin kartoissa (esimerkiksi Invasion of Crete) ilman tiimityötä toisen osapuolen on mahdotonta voittaa.
Forgotten Hope 2:n panssaritaisteluissa panssarivaunujen viistopanssari on mallinnettu realistisesti. Huonosta kulmasta tuleva ammus tekee vähemmän tuhoa tai voi jopa kimmota pois kohteesta. Etupanssariinkin ampuminen on melko hyödytöntä, johtuen pelin realistisesta panssarin paksuuden mallintamisesta.
Pelissä on myös moneen toiseen maailmansotaan sijoittuvasta ensimmäisen persoonan ammuntapelistä poiketen jalkaväen aseistuksessa pääpaino kivääreissä. Tämä tarkoittaa että konepistooleita, konekivääreitä ja panssarintorjuntakalustoa jaetaan vain muutamille joukkueesta, ja muut saavat tyytyä tavalliseen aseistukseen. Erikoisempia aseita kuten liekinheittimiä, tarkkuuskivääreitä tai kolmijalalla tuettuja ei saa syntymävalikosta. Niitä on kätketty ympäri karttoja taktisesti hyödyllisiin paikkoihin. Esimerkiksi tarkkuuskiväärin voi löytää korkeasta rakennuksesta, kuten kirkon tornista ja panssarikauhun tien kupeessa olevasta varustelastista.
Forgotten Hope 2:n Conquest-pelimuotoon sisältyy Push Mode, jossa liput täytyy vallata tietyssä järjestyksessä. Tämä estää yksittäisiä sotilaita tekemästä takalinjoilta lippukaappauksia, ja se tekeekin sotaan selvän etulinjan. Esimerkiksi Pointe du Hociin sijoittuvassa kartassa amerikkalaiset etenevät rannan bunkkereista aina saksalaisten kotirintamalle tuhoamaan saksalaisten raskas tykistö. Joidenkin lippujen valloittamiseen tarvitaan enemmän kuin yksi pelaaja.
Forgotten Hope 2 eroaa Battlefield 2:sta myös graafisesti, kun ympäristöt ovat yksityiskohtaisempia ja 3D-mallit parempilaatuisia. Forgotten Hope 2 onkin yksi Battlefield 2:n visuaalisesti raskaimmista modifikaatioista, ja vaatii tietokoneelta paljon enemmän tehoja kuin alkuperäisessä Battlefield 2:ssa.
Kartat
thumb|250 px|Ryhmä saksalaisjalkaväkeä antamassa tulitukea Panther-panssarivaunulle. Kuvakaappaus kartasta [[Falaisen motti|Falaise Pocket.]]
Job Höckert
Job Mattsson Höckert (myös Juhana (Johan) tai Jaakko, 13. toukokuuta 1732 Porin maaseurakunta – 1802 Lappi Tl ) oli Lapin seurakunnan lukkarina toiminut suomalainen kirkonrakentaja. Hänen ensimmäinen työnsä oli vuonna 1761 valmistunut Kiukaisten kirkko, johon Höckert ilmeisesti sovelsi vapaamuotoisesti Tukholman yli-intendentinviraston laatimia piirustuksia. Vuonna 1776 hän vastasi Rauman raatihuoneen jyrkkärakenteisen katon suunnitelusta ja rakentamisesta.
Ulvilan pitäjän Tuorsniemessä syntynyt Höckert vaikutti Lapissa jo vuonna 1760, jolloin seurakunnan nykyinen kirkko valmistui, mutta Höckertin osuus sen rakentamisessa on epäselvä. Hänen tiedetään suunnitelleen kirkon kellotornin, joka kuitenkin rakennettiin vasta Höckertin kuoleman jälkeen 1806 yli-intendentinviraston muokkaamien piirustusten mukaan. Höckert vastasi myös vuonna 1799 nykyiselle paikalleen siirretyn Hinnerjoen kirkon laajennuksesta, mutta senkin suunnitelmia muutettiin Tukholmassa.
Maailmanuskonnot
thumb|450px|Vahvoja valtionuskontoja eri maissa. {{legend|#9966cc|[[Kristinusko}}
{{legend|#ffcc00|buddhalaisuus}} {{legend|#ff3399|luonnonuskonnot}}
{{legend|#ccff33|Korealaiset perinteiset uskonnot}} {{legend|#ffcccc|shintolaisuus ja buddhalaisuus}} ]] Maailmanuskonnoiksi kutsutaan laajalle levinneitä uskontoja.
Aiheesta muualla
Religio
Ada Thilén
thumb|Ada Thilén: Porkkanoita kantava tyttö (noin 1889). Ada Maria Thilén (10. toukokuuta 1852 Kuopio – 14. kesäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Ada Thilénin vanhemmat olivat senaatin valtiovaraintoimituskunnan kamreeri, valtioneuvos Julius Gustaf Reinhold Thilén (1812–1887) ja Vilhelmina Angelika Elisabet Ehrnrooth (1827–1890). Hän opiskeli Hjalmar Munsterhjelmin johdolla Tukholmassa Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa sekä Léon Bonnatin ja Jean-Léon Gérômen johdolla Pariisissa. Thilén osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1893, 1895, 1897, 1900, 1901, 1903, 1906 ja 1924. Thilén maalasi maisemia ja muotokuvia. Hänen teoksensa edustivat tyylisuunnaltaan 1880-luvun ranskalaista realismia, jossa oli myös italialaisia vaikutteita. Thilénin vasen silmä oli vioittunut ja hän joutui käyttämään lasisilmää.
Izzy Stradlin
Jeffrey Dean Isbell (s. 8. huhtikuuta 1962 Lafayette, Indiana), tunnettu paremmin taiteilijanimellään Izzy Stradlin, on yhdysvaltalainen muusikko. Hänet muistetaan parhaiten hard rock -yhtye Guns N’ Rosesin rytmikitaristina ja säveltäjänä vuosilta 1985–1991.
HMS Hare (J389)
HMS Hare (viirinumero J389) Britannian kuninkaallisen laivaston Algerine-luokan miinanraivaaja.