cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ranskan muukalaislegioona
Karlistien vastaiset taistelut Espanjassa
Ranska lähetti Espanjassa käytävään sisällissotaan muukalaislegioonan espanjalaisista koostuvan pataljoonan. 17. elokuuta 1835 Ranska tarjosi kuitenkin sotaan jo koko muukalaislegioonan. Koska Ranska kuitenkin tarvitsi joukkoja edelleen myös Algeriassa, antoi Ranskan kuningas Ludvig Filip 16. joulukuuta 1835 määräyksen uuden muukalaislegioonan perustamisesta.
Uusi Ranskan muukalaislegioona
Uuden muukalaislegioonan komentajaksi tuli Aumalen herttua, jonka komennossa legioona hyökkäsi 1844 Abd-El-Kaderin kimppuun. Yhdeksän legioonalaista ja 300 arabia kaatui. Abd-El-Kader vetäytyi Marokkoon ja antautui 1847. Hänet karkotettiin Damaskukseen.
Taisteluja
thumb|250px|Muukalaislegioonalainen [[Indokiinan sota|Indokiinan sodassa n. 1954.]]
Sittemmin muukalaislegioona on ollut mukana YK:n eri tehtävissä eri puolilla maailmaa, muiden muassa Mogadishussa, Bosniassa, Kosovossa, Somaliassa, Kambodžassa, Algeriassa, Malissa Norsunluurannikolla, Kroatiassa, Nigerissä, Mauritaniassa ja Haitissa. Muukalaislegioonan osallistuminen osana Ranskan armeijaa eri konflikteissa jatkuu, ja sitä on kiitelty suoriutumisestaan vaikeissa olosuhteissa. Nykyisellään legioonalaisia voi tavata Libanonissa YK:n alaisuudessa taikka Malissa Ranskan johtamassa operaatio Barkhanessa.
Pääsyvaatimukset
Muukalaislegioonaan voi pestautua useissa eri kaupungeissa Ranskassa. Legioona ei saa mainostaa toimintaansa Ranskan rajojen ulkopuolella. Muukalaislegioonaan voi värväytyä ainoastaan saapumalla itse värväys- ja informaatiopisteeseen (PILE) tai värväyskeskukseen (CP)
Alussa suoritetaan testejä, joilla mitataan terveydentila, psyykkinen kunto (psykotekniset testit), turvallisuus (rikokset, etsintäkuulutukset), motivaatio (kaksi haastattelua) sekä fyysinen kunto. Fyysistä kuntoa mitataan muun muassa leuanvedoin (vähintään seitsemän) ja kestävyyskokeella Luc léger (kestävyyssukkulajuoksu), jossa mitataan maksimaalista aerobista nopeutta (VO2max). Jos hakijoita on enemmän, voi vaatimukset olla suuremmat.
Fyysiset ja terveydelliset pääsyvaatimukset:
Joukko-osastot
Muukalaislegioonan päämaja, josta toimintaa johdetaan, toimii Aubagnessa, lähellä Marseillea. Alokkaat koulutetaan Castlenaudaryssa, Etelä-Ranskassa ja koulutuksen päätyttyä heidät lähetetään johonkin seuraavista joukko-osastoista:
Rykmenttiin sisältyy joukkueellinen pitkälle koulutettuja erikoisjoukkosotilaita. Tähän joukkueeseen sisältyy vuoristokommandojen, GCM (Groupement Commando Montagne) ja taistelusukeltajien, PCG (Plongeur Combat Genie) ryhmät. Henkilöstö on korkeasti koulutettua kommandojen eliittiä, jotka ovat harjaantuneet toimimaan korkeassa vuoristossa, aavikolla sekä viidakossa.
Viime vuosina 2ème REG on toiminut aktiivisesti osana Ranskan armeijan operaatioita Saharan-Sahelin alueella islamilaista terrorismia vastaan.
Palkka
Muukalaislegioonalainen saa ruoan, vaatteet, majoituksen ja hyvän terveydenhoidon ilmaiseksi. Palkka määräytyy sotilasarvon, menestyksen ja palvelusajan mukaan, mutta myös palveluspaikka ja joukko-osasto vaikuttavat siihen. Lisäksi erilaisista tehtävistä maksetaan bonuksia.
Ensimmäisen vuoden ajan legioonalaisen sotilasarvo on Legionnaire 2ème Classe. Palveltuaan vuoden siitä päivästä, jolloin hän allekirjoitti sopimuksen legioonan kanssa, hänet ylennetään Legionnaire 1er Classeksi. Kaikki palkat nousevat heti, jos rykmentti lähetetään Ranskan ulkopuolelle. Ulkomailla suoritettavissa tehtävissä (sota, YK-tehtävät tai muut sellaiset) palkka kerrotaan 2,2:lla. Sotilasarvoa (ja palkkaa) voi nostaa suorittamalla kursseja. Ensimmäisen vuoden aikana tai heti sen jälkeen muutamat alokkaat määrätään Caporal-koulutukseen.
Nykyään palkka maksetaan suoraan pankin tilille. Vain ulkomailla maksettavien palkkaennakoiden tilityksessä noudatetaan perinteikästä tapaa, jossa rahat laitetaan Képiin. Aikaisemmin palkanmaksu tapahtui aina seremoniallisesti.
Lomat
Lähtökohtaisesti ensimmäisenä palvelusvuonna lomapäiviä on kaksi, toisena kaksikymmentä, kolmantena 25 ja yli kolme vuotta palvelleilla 45 päivää. Ne, jotka palvelevat 2eREPissä, eivät saa poistua saarelta ensimmäisen vuoden aikana. Jos palvelee Ranskassa, voi loman aikana mennä minne haluaa. Ulkomaille voi matkustaa vaikka passi on takavarikoitu: käyttämällä Carte d’Identiteä (legioonan henkilötodistusta) ja Titre de Permissionia (lomapassia) voi nousta millä tahansa lentokentällä koneeseen ja matkustaa ulkomaille. Legioona ei virallisesti salli maasta poistumista palveluksen kolmena ensimmäisenä vuotena, mutta monet legioonalaiset matkustavat siitä huolimatta.
Lomapukua oli ennen käytettävä lomille lähdettäessä, lentokentällä ja vielä lentokoneessa. Vuoden 2015 Ranskan terrori-iskujen jälkeen tilanne muuttui. Nykyisin legioonalaiset poistuvat lomille siviiliasussa.
Muukalaislegioona fiktiossa
Vain harvaa joukko-osastoa on kuvattu kirjallisuudessa ja elokuvissa yhtä usein kuin muukalaislegioonaa. Kuvausten sävyt ovat vaihdelleet vahvan romantisoivista karun realistisiin. Useimmissa fiktioissa muukalaislegioona taistelee Pohjois-Afrikassa ylläpitääkseen Ranskan siirtomaavaltaa.
Kirjallisuudessa
Stefan Oliverin romaani Uskollisuus kunniamme kuvaa legioonan osallistumista Algerian ja Indokiinan sotiin 1950-luvulla.
Toisen maailmansodan jälkeen suuri määrä SS-miehiä hakeutui legioonaan. Aiheesta on kirjailija George Elford kirjoittanut kirjan Paholaisarmeija, joka perustuu Intiaan asettuneen entisen SS-miehen haastatteluun.
Elokuvissa
P. C. Wrenin kirjaan Saharan sissit (Beau Geste, 1924) perustuva elokuva Erämaalinnakkeen sankarit (1939) on hyvin kuuluisa. Tarina kertoo kolmesta veljeksestä jotka liittyvät muukalaislegioonaan salatakseen diktatoriselta sukulaiseltaan tämän puolison tekemän humanitaarisen teon. Tarina on kuuluisa viikinkihautauskohtauksesta: vanhimman veljeksistä kaaduttua keskimmäinen hautaa hänet viikinkitapaan eli peittämällä ruumiin Ranskan lipulla, asettamalla aseet hänen viereensä ja lopuksi sijoittamalla jalkopäähän koiran paikalle kuolleen kersantin, joka oli kohdellut miehiään kuin koiria. Lopuksi rakennelma poltetaan maan tasalle. Veljeksistä vain nuorin palaa kotiin, koska legioona on luokitellut hänet kaatuneeksi. Mukanaan hän tuo vanhimman veljensä kirjeen, jossa koko asetelma paljastetaan, koska diktaattorinelkeinen sukulainen on jo kuollut.
Stan Laurelin ja Oliver Hardyn esittämät Ohukainen ja Paksukainen -hahmot värväytyvät legioonaan elokuvassa Muukalaislegioonan monnit (1939).
Sarjakuvissa
Mikki Hiiri värväytyy legioonaan ja kunnostautuu berberiheimon kapinaa kukistettaessa 1930-luvulla ilmestyneessä, Floyd Gottfredsonin piirtämässä sarjakuvakertomuksessa. Sarjakuva on julkaistu suomeksi Minä Mikki Hiiri -kirjassa.
Aku Ankka on usein nähty muukalaislegioonan univormussa hänen pakoillessaan Roope Ankkaa tai vihamielisiä ankkalinnalaisia.
Tenavat-sarjakuvan Ressu kuvittelee usein kuuluvansa muukalaislegioonaan. Ressun toistuvasti mainitsema Fort Zinderneufin linnake on viittaus edellä mainittuun elokuvaan Erämaalinnakkeen sankarit.
Kenya Airways
thumb|260px|Kenya Airwaysin [[Boeing 767-300]] Kenya Airways on Kenian kansallinen lentoyhtiö. Sen päälentoasema on Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasema, Nairobissa. Nairobissa sijaitsee myös yhtiön päämaja. Kenya Airwaysillä on 34 kohdetta Afrikassa, Euroopassa ja Aasiassa, joihin se lentää. Yhtiön omistavat yksittäiset kenialaiset osakkeenomistajat (32,5 %), KLM (26 %), Kenian hallitus (23 %), Kenian instituutionaaliset investoijat (15,7 %) ja ulkomaiset investoijat (3,8 %).
5. toukokuuta 2007 yhtiön Boeing 737-800 matkustajalentokone syöksyi maahan lennolla KQ 507 Kamerunissa. Koneessa oli yhteensä 114 ihmistä. Koneen hylky löytyi kolmen vuorokauden kuluttua uponneena suohon. Hylystä ei löytynyt eloonjääneitä.
Marraskuussa 2021 Kenya Airways ja South African Airways allekirjoittivat Strategic Partnership Framework -sopimuksen, jonka tavoitteena on perustaa yleisafrikkalainen lentoyhtiö vuoteen 2023 mennessä.
Laivasto
thumb|Kenya Airwaysin Boeing 737-700. thumb|Kenya Airwaysin Boeing 777-300ER laskeutumassa [[Schipholin kansainvälinen lentoasema|Amsterdam Schipholin kansainväliselle lentoasemalle.]] thumb|Kenya Airwaysin Boeing 787-8 Dreamliner. thumb|Kenya Airwaysin Embraer ERJ-190AR. Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 10,6 vuotta.
Il trittico
Il trittico eli triptyykki on Giacomo Puccinin säveltämä kolmen pienoisoopperan kokonaisuus. Triptyykkin kuuluvat Il tabarro, (Viitta), Suor Angelica (Sisar Angelica) sekä Gianni Schicchi.
Yhden illan aikana esitettävien kolmen pienoisoopperan ajatus oli Puccinille tuttu ajatus. Hänen ensimmäinen oopperansa Le villi esitettiin ensi-illassaan 1884 yhtenä kolmesta muusta oopperasta. Vuoden 1904 jälkeen ajatus alkoi voimakkaammin elää vaikka Giulio Ricordi (Puccinin kustantaja) vastustikin ajatusta.
Oopperat käsittelevät kolmea eri kuolemaa (intohimomurha, itsemurha ja luonnollinen kuolema) ja kolmea eri rakkautta (kielletty rakkaus, äidinrakkaus ja nuori rakkaus). Il trittico on nähty myös Puccinin tulkintana Danten Jumalaisesta näytelmästä: Kiirastuli, Paratiisi ja Helvetti.
Il tabarro
La fanciulla del Westin jälkeen Puccini etsi uusia aiheita. Vuonna 1912 Pariisissa Puccini näki Didier Goldin näytelmän Le Houppelande. Siitä löytyi aihe Il Tabarrolle. Puccini ei päässyt heti aloittamaan ja aihe jäi lepäämään kun Puccini sävelsi La rondinen. Kun Il tabarron kanssa sopivia librettoja ei tuntunut löytyvän Puccini ajatteli jopa esityttää Il tabarron ja Le Villin yhdessä, mutta luopui ajatuksesta. Libreton Il tabarroon teki Giuseppe Adami.
Suor Angelica ja Gianni Schicchi
Tammikuussa 1917 näytelmäkirjailija Giovacchino Forzano näytti yksinäytöksisen luostariin sijoitetun oopperan sketsejä. Puccini ihastui aiheeseen. Myöhemmin saman vuoden kesäkuussa Forzano esitteli aiheen Gianni Schicchistä. Gianni Schicchi mainitaan Danten Jumalaisen Näytelmän Helvetti osan 30. laulussa. Puccini hyväksyi Gianni Schicchin kolmannen oopperansa aiheeksi. Kaikki osat olivat valmiina kesäkuun 1918 loppuun mennessä.
Kantaesitys
Il Tritticon kantaesitys pidettiin Metropolitan-oopperassa New Yorkissa 14.joulukuuta 1918. Italian ensi-ilta pidettiin Teatro Costanzissa Roomassa 11.tammikuuta 1919. Sodan jälkeisten matkustusrajoitusten takia Puccini ei itse päässyt New Yorkiin mutta Rooman ensi-iltaa Puccini kunnioitti läsnäolollaan.
New Yorkin arvosteluissa Gianni Schicchi sai suurimman huomion, muutamat olivat kiintyneitä Il tabarroon. Suurin yhtenäisyys oli Suor Angelican eroavaisuus muista. Metropolitan-ooppera piti Triptyykin ohjelmistossa kaksi kautta. Rooman ensi-illassa taas Gianni Schicchi oli ylistetyin, Suor Angelica sai positiivista huomiota ja Il Tabarroa pidettiin heikoimpana.
Puccini toivoi, että hänen teoksensa esitetään aina yhtenä kokonaisuutena. Vain silloin teosten eri teemat saavat syvyyttä parhaiten. Aika nopeasti kantaesityksen jälkeen Il tritticon osia kuitenkin alettiin soittaa erikseen ja yhdistellä eri tavoin.
Suomen ensiesitys
Il tritticon osia on esitetty Suomessa erillisinä ja yhdistettynä muihin yksinäytöksisiin oopperoihin. Ensimmäisen kerran kokonaisena Il trittico esitettiin Suomessa 1998. Suomen Kansallisoopperassa triptyykki esitettiin kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran vasta 2011.
South African Airways
South African Airways (SAA) on Etelä-Afrikan suurin lentoyhtiö. Sen päälentoasemat ovat Johannesburgin O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema ja Kapkaupungin kansainvälinen lentoasema. Johannesburgissa sijaitsee myös lentoyhtiön pääkonttori. South African Airways liittyi Star Allianceen vuonna 2006.
Perustaminen
Vuonna 1934 lentoyhtiö Union Airways myytiin Etelä-Afrikan hallitukselle ja se sai nimen South African Airways 1. helmikuuta. Ensimmäiset reittikohteet olivat Kapkaupunki-Durban-Johannesburg. Samana vuonna 1. helmikuuta South African Airways yhdistettiin South-West African Airwaysiin, joka oli lentänyt vuodesta 1932 postia ja matkustajia Windhoekista Kimberleyhyn. 1930-luvulla avattiin myös ulkomaanliikenne Keniaan ja Ugandaan.
Suihkukoneaikakausi
1950-luvulla lentoyhtiöön hankittiin Boeing 707 -lentokoneita. Vuonna 1953 South African Airways oli toinen niistä kahdesta lentoyhtiöstä, jotka lensivät De Havilland Cometilla. Yhtiö aloitti marraskuussa 1957 lennot Australian Perthiin. Yhtiön ensimmäinen Boeing 707 laskeutui vuonna 1960 ensimmäiseltä Euroopan lennoltaan Ateenaan. South African Airways lensi vuonna 1961 välilaskuttoman lennon Lontooseen. Johannesburg – New York City -reitti Rio de Janeiron kautta aloitettiin helmikuussa 1969.
Vuonna 1971 yhtiö osti ensimmäisiä Boeing 747 jumbo jet -lentokoneita. Vuonna 1983 lentoyhtiö siirtyi Airbus-kauteen ostamalla Airbus A300 -lentokoneita.
Apartheidin vaikutus
thumb|240px|SAA:n [[Boeing 747 apartheidin aikoina, yhtiön afrikaansinkielinen nimi kyljessä.]] Apartheidin takia monet valtiot kieltäytyivät kaupankäynnistä Etelä-Afrikan kanssa ja se vaikutti myös ilmailuun. Kun muut lentoyhtiöt kasvoivat nopeasti, South African Airways koki taloudellista taantumista. Monet Afrikan maat, paitsi Etelä-Afrikan naapurimaat Botswana, Rhodesia ja Mosambik, kielsivät ilmatilan käytön South African Airwaysilta.
Suurta taloudellista kasvua tapahtui 1970-luvulla, kun Aasian reitit avautuivat. Hongkongiin lennettiin Boeing 747 -lentokoneilla, ja vuonna 1980 yhtiö aloitti lennot Taipeihin. Etelä-Afrikan hallitus oli niitä harvoja maita, jotka tunnustivat Kiinan tasavallan.
50 vuotta
Kansainvälinen yhteisö alkoi arvostella apartheid-hallituksia 1980-luvulla ja South African Airways koki myös tämän. Lentoyhtiön toimistot kokivat vandalismia. Yrityksen Lontoon toimistot maalattiin punaisella maalilla, kun taas Hararessa Zimbabwessa toimistot kokivat väkivaltaisia iskuja.
Vuonna 1987 South African Airways lopetti kaikki Perthin ja Sydneyn lentonsa, sillä Australian hallitus katkaisi diplomaattiset suhteet apartheid-hallitukseen. 28. marraskuuta 1987 lento 295 Taipeista Johannesburgiin putosi Intian valtamereen, lähelle Mauritiusta. Kaikki kyydissä olleet 159 ihmistä kuolivat.
Apartheidin loppu
thumb|left| South African Airwaysin [[Boeing 747|Boeing 747-400, yhtiö ei enää käytä konetyyppiä.]] Kun apartheid-politiikka Etelä-Afrikassa loppui 1990-luvulla, South African Airwaysin imago parani ja vanhat kohteet tulivat takaisin. Myös Afrikan ja Aasian lennot lisääntyivät.
Kotimaan lentoja edistettiin vuonna 1990. Samana vuonna lontoolainen lehti Executive Travel julisti South African Airwaysin Afrikan parhaaksi lentoyhtiöksi.
South Africa Airways lensi 1992 Miamiin, ja Australian lennot aloitettiin uudestaan. Yhteistyösopimukset American Airlinesin ja Air Tanzanian kanssa allekirjoitettiin samana vuonna. Myös uudet reitit Bangkokiin ja Singaporeen avattiin.
Oinasjärvi (Sonkajärvi)
Oinasjärvi on Sonkajärven kunnassa Pohjois-Savon maakunnassa sijaitseva kylä. Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueena on Sonkajärven kunnan eteläinen alue Oinasjärventien varrella. Kylän alue alkaa Harvanjoesta, käsittäen Mustanjoen, Marjomäen, Kotkatmäen päättyen Oinasjärvellä Salmisenmäkeen. Länsipuolella rajana on Hämeenmäki ja itäpuolella Luppamäki ja entinen Luusan kylän koulu. Sonkajärven kirkonkylälle matkaa on noin 4–12 km, ja lähimpään kaupunkiin, Iisalmeen, matkaa kertyy keskimäärin 35 km.
South African Airways
Apartheidin loppu
Vuonna 1993 avattiin yhteys Manchesteriin ja Hampuriin yhteistyössä brasilialaisen Varigin kanssa.
Uganda Airlinesin ja Air Tanzanian kanssa solmittiin 1994 yhteistyösopimus. Kuulutukset annettiin maan neljällä virallisella kielellä, englanniksi, afrikaansiksi, zuluksi ja sothoksi. Allianssi purkautui, kun Kenya Airwaysia ei hyväksytty jäseneksi South African Airwaysin vastustuksesta. Tansanian hallitus yrittää leikata Air Tanzanian reittejä, vaikka sillä on hyvät liikesuhteet South African Airwaysiin.
South African Airways liittyi 2006 Star Alliance -allianssiin.
Oinasjärvi (Sonkajärvi)
Oinasjärventien kyläyhdistyksen alueella sijaitsee kaksi retkeilyyn tarkoitettua kotaa: Mustanjoen kota ja Mustanmäen kota. Mustanjoen kota sijaitsee Sonkajärven kirkonkylältä päin tultaessa Mustanjoen suoran päässä vasemmalla. Kota ja puuvarasto on rakennettu 2003, wc on rakennettu vuonna 2004. Kodan kautta kulkee talvisin kirkonkylältä tuleva latukoneella ajettu latu, joka kiertää lenkin Kuljun rinteen alta sekä Kuljun rinteen päältä. Latu on osa maaliskuussa hiihdettävän Elekko-hiihdon latua. Mustanmäen kota on avonainen eli kiinteä laavu ja pienempi kuin Mustanjoen kota.
South African Airways
Apartheidin loppu
South African Airways tekee yhteistyötä Emiratesin, SriLankan Airlinesin ja El Alin kanssa.
Oinasjärvi (Sonkajärvi)
Oinasjärvellä sijaitsee myös hirviporukan jahtimaja, jota kyläyhdistys voi käyttää esimerkiksi kokouksissa.
South African Airways
Laivasto
thumb|SAA:n Airbus A319-100. thumb|SAA:n Airbus A320-200 [[O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema|O. R. Tambon kansainvälisellä lentoasemalla.]] thumb|SAA:n Airbus A330-300 lähdössä [[O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema|O. R. Tambon kansainväliseltä lentoasemalta.]] thumb|SAA:n Airbus A340-300 lähdössä [[Dullesin kansainvälinen lentoasema|Washington Dullesin kansainväliseltä lentoasemalta.]] Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 12,9 vuotta.
Anis Boussaïdi
Anis Boussaïdi (s. 10. huhtikuuta 1981) on tunisialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Boussaïdi edustaa Ukrainan valioliigassa pelaavaa Tavrija Simferopolia.
Ura
Boussaïdi aloitti jalkapalloilun kotimaassaan Tunisiassa AS Kasserinen junioreissa, josta hän myöhemmin siirtyi pääkaupunkiseudulle Stade Tunisienin junioreihin.
Vuonna 2001 Boussaïdi nostettiin joukkueen edustukseen, jossa hän pelasi kolmen kauden ajan ennen siirtymistään Ukrainan Metalurh Donetsk -joukkueeseen. Boussaïdi pelasi joukkueessa kolmen kauden ajan käyden viimeisellä kaudellaan pelaamassa lainalla Belgiassa KV Mechelen -joukkueessa. Sittemmin itävaltalainen Red Bull Salzburg hankki Boussaïdin joukkueeseensa vapaalla siirrolla ja teki kolmivuotisen sopimuksen. Avauskaudellaan Boussaïdi pelasi 28 ottelua Itävallan Bundesliigassa ja juhli kauden päätteeksi Itävallan mestaruutta. Seuraavalla kaudella 2009-2010 hän joutui joukkueen valmentajan epäsuosioon ja siirtyi Salzburgin kakkosjoukkueeseen, joka pelasi Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Heinäkuussa 2010 Boussaïdi allekirjoitti vuoden sopimuksen kreikkalaisen PAOKin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa PAOK'n paidassa 28. heinäkuuta 2010 Mestarien liigan karsintaottelussa Ajaxia vastaan. Kreikan pääsarjassa Boussaïdi pelasi ensi kerran kauden avausottelussa 29. elokuuta 2010 Panserraikosia vastaan. Hän pelasi puolen vuoden aikana yhteensä kaksitoista sarjaottelua ja neljä ottelua Eurooppa-liigassa.
Tammikuussa 2011 Boussaïdi siirtyi Venäjän valioliigassa pelaavaan FK Rostoviin. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Rostovin paidassa 14. maaliskuuta 2011 Venäjän valioliigan avauskierroksella Spartak Moskovaa vastaan. Boussaïdi pelasi kauden aikana yhteensä kolmetoista ottelua. Rostov sijoittui kauden päätteeksi sarjassa kymmenenneksi.
Joulukuussa 2011 Boussaïdi allekirjoitti kahden ja puolen vuoden sopimuksen ukrainalaisen Tavrija Simferopolin kanssa.
Maajoukkueura
Boussaidi edusti maataan vuoden 2004 Olympiakisoissa Ateenassa. Maajoukkueessa hän on pelannut 57 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Järvenpää (täsmennyssivu)
Järvenpää tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja:
Järvenpää on myös suomalainen sukunimi.
Otto-Ville Mikkelä
Otto-Ville Mikkelä (s. 24. huhtikuuta 1968 Helsinki) on itähelsinkiläinen opettaja ja tapahtumajärjestäjä. Hän on ollut keskeinen järjestäjä Roihuvuoren kyläjuhlilla ja Roihuvuoren Hanami-juhlilla.
Mikkelä osallistui Helsingin yliopiston hallintorakennuksen valtaukseen 1990 toimien valtaajien johtoryhmässä. Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnassa yliopistosihteerinä vastuualueena yliopiston hallinnonuudistus. Helsingin yliopiston konsistorin jäsenenä hän toimi vuosina 1992-1994 hallinnonuudistuksen mahdollistettua opiskelijajäsenet.
Mikkelälle myönnettiin yhtenä viidestä ensimmäinen Oikeusministeriön demokratiapalkinto 2011 ansioista Roihuvuoren kyläyhteisössä.
Helsingin kaupunginosayhdistykset ry (Helka ry) myönsi Mikkelälle hopeisen Pro Helsinki -ansiomerkin 2010.
Mikkelä asuu Roihuvuoressa puolisonsa ja heidän kahden lapsensa kanssa. Hänen äitinsä on toimittaja Anna-Liisa Mikkelä.
Lockheed C-130 Hercules
Lockheed C-130 Hercules on nelimoottorinen potkuriturbiineilla varustettu rahtikone. Herculeesta on tehty yli 40 muunnelmaa, jotka palvelevat yli 50 maassa. Joulukuussa 2006 Herculeesta tuli B-52 Stratofortressin ja English Electric Canberran ohella kolmas lentokone, joka on palvellut alkuperäisellä asiakkaallaan (tässä tapauksessa Yhdysvaltain ilmavoimissa) yli 50 vuotta.
C-130 suunniteltiin joukkojenkuljetus- ja rahtikoneeksi. Se pystyy nousemaan ja laskeutumaan hyvin lyhyillä kiitoteillä. Nousua voidaan tehostaa vielä koneen kylkeen asennettavien kertakäyttöisten rakettien avulla (JATO). Monikäyttöiselle rungolle löytyi käyttöä vaihtelevissa tehtävissä mm. maahanlaskujoukot, asekoneena, pelastustehtävät, säätiedustelu, ilmatankkaus, ilmasammutustyöt ja loukkaantuneiden kuljetus. Koneella lennetään myös huoltolentoja Antarktikselle (suksilla varustettu variantti LC-130). Herculeella ja sen muunnelmilla on pidempi keskeytymätön tuotanto kuin millään muulla sotilaslentokoneella.
Koneen viimeisin päivitys, C-130J Super Hercules toi mukanaan uutta tekniikkaa. Moottorit ovat uudet ja uusitun avioniikan johdosta kone tarvitsee aiempaa vähemmän miehistöä. Normaali miehitys tälle konemallille on 2 lentäjää ja rahdista vastaava. Navigaattoria ja lentomekaanikkoa ei enää tarvita.
Markku Mäki
Markku Juhani Mäki (s. 17. maaliskuuta 1947 Kotka) on suomalainen lastentautien erikoislääkäri ja Tampereen yliopiston lastentautiopin emeritusprofessori. Hänet on tuottelias tutkija, joka tunnetaan eräänä maailman johtavista keliakiatutkijoista. Väestöseulontatutkimusten mukaan keliakiaa esiintyy Suomessa 1,5 prosentilla lapsista ja jopa 2,7 prosentilla vanhuksista. Taudin esiintyvyys lisääntyy iän myötä. Enemmistö (vuonna 2010 noin 3/4) keliaakikoista on diagnostisoimatta eli ei tiedä sairaudestaan eikä saa hoitoa siihen, sillä suurin osa tapauksista piileviä ja oireet ovat usein lieviä ja epätyypillisiä.
Mäki kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsinkielisestä klassillisesta lyseosta (1966). Hän opiskeli Turun yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi 1973 sekä edelleen lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1982. Hänen englanninkielisen artikkeliväitöskirjansa (1982) käsitteli lasten ripulia syineen. Työ oli otsikoitu Acute diarrhoea in children. Mäki sai lastentautien erikoislääkärin pätevyyden 1979.
Mäki työskenteli Ahvenanmaan keskussairaalan lastentautiosaston virkaatekevänä ylilääkinä 1973–1974 ja terveyskeskuslääkärinä Godbyssä 1974–1975. Tämän jälkeen hän oli Tampereen keskussairaalan lastentautiosaston apulaislääkäri (1975–1979), Tampereen yliopiston lastentautiopin apulaisopettaja 1980–1984, ja dosentti vuodesta 1984–. Mäki toimi Tampereen yliopistollisen sairaalan (TaYKS/TaYS) lastentautien klinikan apulaisylilääkärin sijaisena 1985–1992 ja apulaisylilääkärinä vuodesta 1993– ja sittemmin ylilääkärinä. Hän oli Suomen akatemian vanhempi tutkija vuosina 1992–1995. Tampereen yliopiston lastentautiopin osa-aikaisena professorina Mäki toimi 2000–2001, ja professorina vuodesta 2001 lähtien eläkkeelle jäämiseensä (2015) saakka. Lisäksi hän on johtanut keliakiatutkimuslaboratoriota.
José Santos Zelaya
thumb|José Santos Zelaya José Santos Zelaya (1853–1919) oli Nicaraguan presidentti 1893 - 1909. Hän nousi valtaan Liberaalien kapinassa, joka lopetti 30 vuotta jatkuneen konservatiivien vallan. Hän suhtautui vihamielisesti Yhdysvaltoihin, ja pyrki yhdistämään Keski-Amerikan valtiot järjestelemällä vallankumouksen Hondurasissa ja El Salvadorissa.
Markku Mäki
Mäki on toiminut työnsä ohella muun muassa Suomen Keliakialiiton puheenjohtajana Suomen lastenlääkäriyhdistyksen hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana sekä Euroopan lastengastroenterologiyhdistyksen (ESPGHAN) hallituksen jäsenenä ja yhdistyksen pääsihteerinä.
Hänelle on myönnetty useita kotimaisia ja kansainvälisiä tunnustuksia. Mäki on ollut vuodesta 2005 Suomalaisen tiedeakatemian jäsen. Hän sai vuonna 2000 Maud Kuistilan palkinnon, ja 2006 Keliakialiitolta keliakiatutkimuksen tunnustuspalkinnon. Mäen tutkimusten pohjalta on saatu aikaan keliakian seulontakoe, josta suomalainen biotekniikka-alan yritys kehitti pikatestin. Vuonna 2009 Mäelle myönnettiin Wm. K Warren Jr. Prize -palkinto huomattavasta panoksesta keliakian tutkimuksessa. Palkinnon arvo on 25 000 dollaria, ja sen jakaa vuosittain Kalifornian yliopistossa toimiva Wm. K. Warren Medical Research Center for Celiac Disease. Suomalainen Markku-liitto valitsi Mäen Vuoden Markuksi 25.4.2010. Vuonna 2015 Tampereen yliopisto perusti professori Mäen kunniaksi kansainvälisen keliakiapalkinnon (Maki Celiac Disease Tampere Prize), joka jaetaan kahden vuoden välein pidettävän keliakiasymposiumin yhteydessä. Mäelle myönnettiin vuonna 2018 ESPGAHN Distinguished Service Award (European Society for Paediatric Gastroenterology, Hepatology and Nutrition) ja vuoden 2019 Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteen palkinto.
Professori Mäki on tuottelias tutkija, joka on yhteistyökumppaniensa kanssa julkaissut yli 400 vertaisarvioitua tieteellistä artikkelia. Julkaisuista 300 liittyy keliakiaan. Artikkeleista useat on julkaistu lääketieteen arvostetuimpiin lukeutuvissa tiedejulkaisuissa (kuten The Lancet, New England Journal of Medicine, BMJ,, Nature Genetics, ja Plos One ). Hän on tutkinut erityisesti keliakian diagnostiikkaa, esiintymistä, syitä ja perimää. Mäki on kehittänyt muun muassa keliakian seulontakokeita ja taudin pikatestin. Lisäksi Mäen tutkimusryhmä on standardoinut keliakian seulontakokeet eurooppalaisen terveydenhuollon käyttöön.
Cochinin kuningaskunta
thumb|Cochinin kuningas ratsastaa norsulla. Piirros 1500-luvulta.
Cochinin kuningaskunta oli kuningaskunta eteläisessä Intiassa, nykyisen Keralan osavaltion alueella Kochin kaupungin lähellä. Cochinin kuningaskunta syntyi 500-luvulla, kun Keralan silloinen kuningas kääntyi buddhalaisuuteen ja jakoi omaisuutensa sukulaisten ja ylhäisön kesken. Syntyneet pikkuvaltiot olivat jatkuvasti sodassa keskenään.
Cochin oli ensimmäinen paikka Intiassa, mihin eurooppalaiset asettuivat asumaan. Portugalilaiset viipyivät siellä 1503-1663 läheisessä yhteistyössä kuninkaan kanssa ja rakensivat hänen luvallaan linnoituksen. Vuonna 1663 Cochinin kuningas solmi hollantilaisten kanssa ystävyys- ja avunantosopimuksen.
Intian itsenäistyttyä 1947 Cochinin ja Travancoren ruhtinaskunnat yhdistettiin Travancore-Cochinin provinssiksi.
Kauko Vilanti
Kauko Johannes Vilanti (1. marraskuuta 1915 Iisalmi – 20. maaliskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 190. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 9:ssä toiminut Vilanti nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 10. helmikuuta 1945. Vilanti oli nimityshetkellä sotilasarvoltaan kapteeni.
Mannerheim-ristin virallisissa nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Vilannin toiminta kiväärikomppanian päällikkönä vaikealla ja vastuunalaisella lohkolla sekä henkilökohtainen johtaminen vaikeimmissa paikoissa. Lisäksi Vilantia kuvaillaan suomalaisen upseerin perikuvaksi; tarmokkaaksi, sitkeäksi, erittäin rohkeaksi ja oma-aloitteiseksi.
Junior-Filmi
Junior-Filmi oli Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Osmo Harkimon perustama elokuvayhtiö. Se meni konkurssiin vuonna 1952.
Kassila tutustui Suomi-Filmin mainospäällikköön Tarkakseen ja ehdotti yhteistyötä Radio tekee murron -elokuvan parissa. Sen yllättävän menestyksen johdosta he päättivät perustaa elokuvayhtiön. Kassila lähti yhtiöstä ensimmäisenä. Tarkas jäi tuotantopäälliköksi kunnes siirtyi konkurssin jälkeen Fennada-Filmiin.
Kaksimetallikanta
thumb|260px|Kultakolikko 20 [[Ranskan frangi|frangia ja hopea 5 frangia, Ranskan toisen tasavallan aika. Paino 6,41 ja 24,94 g.]] Kaksimetallikanta (bimetallijärjestelmä, bimetallismi) on rahajärjestelmä, joka perustuu kahteen arvometalliin, tyypillisesti kultaan ja hopeaan. Kaksimetallikanta oli käytössä muun muassa vuonna 1865 perustetussa latinalaisessa rahaliitossa.
Kaksimetallikannan ongelmana on kiinteä vaihtosuhde metallien välillä, jonka vuoksi järjestelmää on vaikea ylläpitää, kun metallien todellinen markkina-arvo vaihtelee kysynnän ja tarjonnan mukaan.
Evanna Lynch
Evanna Patricia Lynch (s. 16. elokuuta 1991 Termonfeckin) on irlantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan Luna Lovekivana Harry Potter -elokuvasarjassa. Hän teki ensiesiintymisensä elokuvassa Harry Potter ja Feeniksin kilta vuonna 2007.
Elämä
Lynch on kotoisin Termonfeckinin pienestä rannikkokaupungista Irlannissa. Hän oli Harry Potter -kirjojen ihailija jo ennen kuin hänet valittiin Luna Lovekivan rooliin. Lynchin isä kuuli, että elokuvan koe-esiintymistilaisuudet olivat alkaneen ja päätti viedä tyttärensä paikan päälle. Lynch tuli valituksi ja pääsi juttelemaan kuvauspaikalla J. K. Rowlingin kanssa. Kirjailija luonnehti Lynchiä ”täydelliseksi” valinnaksi ja ilmoitti heti: ”Hän on Luna!” Elokuvan arvosteluissa Lynch sai myönteistä palautetta roolistaan.
Vuonna 2012 Lynch sai roolin indie-elokuvasta Monster Butler, joka perustuu tositarinaan brittiläisestä sarjamurhaajasta. Hän esiintyy myös prinsessa Alenan roolissa Sinbad-televisiosarjan ensimmäisen kauden päätösjaksossa. Hiljainen todistaja -televisiosarjan 24. kauden kaksiosaisessa aloitusjaksossa Lynch esittää roolihahmoa nimeltä Paisley Robertson, jonka poikaystävä istuu vankilassa.
Vuonna 2021 Lynch julkaisi kirjan Opposite Of Butterfly Hunting: The Tragedy and The Glory of Growing Up; A Memoir. Kirjassa Lynch kertoo elämästään kasvamalla Harry Potter -elokuvien kanssa,sekä pitkäaikaisesta anoreksiastaan.
Ranskan Grand Prix 1985
Ranskan Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. heinäkuuta 1985 Paul Ricardin radalla. Kilpailun voitti kaksinkertainen maailmanmestari Nelson Piquet. Voitto oli hänelle kauden ensimmäinen. Toiseksi ajanut Keke Rosberg lähti paalupaikalta ja ajoi kilpailun nopeimman kierrosajan.
HMG-CoA-reduktaasi
Rakenne ja toiminta
HMG-CoA-reduktaasin toimintaa säätelevät useat mekanismit. Entsyymin synteesiä ohjaavat lyhyt DNA-pätkä nimeltään sterolisäänsäätöinen elementti, sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuva proteiini ja sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuvan proteiinin vapautumista säätelevä proteiini. Kun sterolipitoisuudet soluissa ovat korkeat, estyy sterolisäätöiseen elementtiin sitoutuvan proteiinin vapautuminen ja HMG-CoA-reduktaasia ei muodostu soluissa. Entsyymin synteesiä säätelevät myös eräät hormonit. insuliini ja tyroksiini lisäävät entsyymin muodostumista ja glukagoni ja glukokortikoidit vähentävät sitä. Myös HMG-CoA-reduktaasi itsessään on herkkä sterolien pitoisuuksille ja niiden ollessa korkeat entsyymi sitoutuu insig-proteiinieihin ja ubikitiiniin. Neljäs HMG-CoA-reduktaasin säätelymekanismi soluissa on fosforylaatio. adenosiinimonofosfaattiaktivoitu proteiinikinaasi fosforyloi entsyymin ja siten inaktivoi sen. Kun ATP-taso soluissa on matala myös sterolisynteesi estyy. Fosfoproteiinifosfataasi kykenee defosforyloimaan fosforyloituneen proteiinin ja siten uudelleenaktivoimaan sen.
HMG-CoA-reduktaasin inhibiittorit
thumb|250px|Statiineihin kuuluva [[mevastatiini sitoutuneena HMG-CoA-reduktaasiin]] HMG-CoA-reduktaasin inhibiittoreita eli statiineja käytetään korkean veren kolesterolipitoisuuden laskuun. Statiinit muistuttavat rakenteeltaan -hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:ta ja sitoutuvat entsyymiin sen tilalle sitoutumiskohtaan ja lisäksi molekyylit vuorovaikuttavat katalyyttisesti tärkeän β,δ-dihydroksihapposivuketjun kanssa. Tämä johtaa entsyymin inaktivoitumiseen ja kolesterolipitoisuuden laskuun.
Sinisthra
Sinisthra on suomalainen metalli-yhtye. Sinisthra perustettiin vuonna 1999 ja alun perin yhtye tunnettiin nimellä Nevergreen. Nimi vaihdettiin sittemmin Sinisthraksi joka pohjautuu italian kielen sanaan sinistra joka tarkoittaa "vasemmalla puolella" mutta on myös vertauskuva luovuudelle, naiseudelle, yksilöllisyydelle ja yleiselle vapaalle-ajattelulle, ilman onttoa "saatanallista" tai muuta uskonnollista merkitystä. Sanoituksissa vältellään yleisimmin käytettyjä teemoja ja niissä käsitellään enemmänkin henkilökohtaisia ja intiimejä aiheita.
Diskografia
Studioalbumit
Singlet
Naantalin ammattiopisto
Naantalin ammattiopisto on Naantalissa sijaitseva ammattioppilaitos, joka kouluttaa hotelli-, ravintola- ja catering-alalta kokkeja ja sosiaali- ja terveysalalta lähihoitajia. Naantalin ammattiopistossa lähihoitajaopiskelija voi suuntautua mielenterveys- ja päihdetyöhön, sairaanhoitoon ja huolenpitoon, vanhustyöhön tai lapsiin ja nuoriin. Oppilaitos kuuluu Raision seudun koulutuskuntayhtymään. Opiston kerrosala on 2652 neliömetriä ja koulutuskuntayhtymä toimii tiloissa vuokralla. Vuonna 2014 kokonaisopiskelijamäärä oli 275 ja aloittaneita opiskelijoita oli 123.
Ladislav Benýšek
Ladislav Benýšek (s. 25. maaliskuuta 1975 Olomouc, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka pelaa Italian Serie A:n Asiago Hockey AS:ssä. Hän on Edmonton Oilersin 11. kierroksen varaus vuodelta 1994 ja on pelannut Oilersin ja Minnesota Wildin riveissä yhteensä 161 NHL-ottelua ja tehnyt niissä tehot 3+12=15. Jäähyminuutteja Benýšek on kerännyt 74.
Ura
Benýšek pelasi ensimmäiset miesten pelinsä HC Olomoucissa kaudella 1992–1993. Hän on pelannut myös HC Sparta Prahassa ja yhteensä 230 Tšekin Extraligan ottelua. Hän voitti Tšekin mestaruuden keväinä 2000 ja 2007.
Edmonton Oilersin varaama Benýšek pelasi Oilersin organisaatiossa kausina 1994–1995 sekä 1997–1998, jolloin sai tililleen 2 NHL-ottelua. Muuten hän pelasi vain farmissa. Benýšek on pelannut kolmet MM-kilpailut, joista on voittanut kaksi kultaa (1999, 2000) ja yhden pronssin (1997). Benýšek palasi NHL:ään ja siirtyi Minnesota Wildiin vuonna 2000. Benýšek viihtyi Wildin organisaatiossa neljä kautta ja pelasi siellä 159 ottelua. Hän pelasi kauden 2002–2003 enimmäkseen farmijoukkue Houston Aerosissa. Peruspuolustajan yhden kauden piste-ennätys NHL:ssä on 8 pistettä kaudelta 2001–2002.
Kauden 2003–2004 Benýšek pelasi jääkiekon SM-liigan HIFK:ssa ja voitti SM-pronssia. Kausina 2004–2005 ja 2005–2006 hän pelasi ainoastaan syksyllä. 2004–2005 Benýšek jäi vähemmälle peliajalle HIFK:ssa ja siirtyi loppukaudeksi HockeyAllsvenskanin Leksands IF:ään, jota oli nostamassa takaisin Elitserieniin. Benýšek palasi HIFK:hon lokakuun puoleenväliin asti kestävällä sopimuksella verotussyistä ja palasi loppukaudeksi Leksandiin.
Kauden 2006–2007 Benýšek pelasi Sparta Prahassa, jossa voitti Tšekin mestaruuden. Kauden 2007–2008 hän pelasi ranskalaisessa Dragons de Rouenissa, jossa Benýšek voitti Ligue Magnusin mestaruuden ja kauden 2008–2009 hän pelasi Tanskan AL-Bank Ligaenin Totempo HvIK:ssa. Kaudella 2009–2010 Benýšek edusti Serie A:n HC Fassaa. Marraskuussa 2010 hän siirtyi vapaana agenttina pelaamaan samaa liigaa Asiago Hockey AS:n joukkueeseen. Keväällä 2011 Benýšek voitti Italian mestaruuden.
Kauden 2011–2012 Benýšek aloitti Italian Serie A2:n SV Kalternissa. Hän palasi tammikuussa Italian pääsarjaan, kun hän teki sopimuksen HC Valpellicen kanssa.
Schmitt-liipaisin
right|105px|thumb|Schmitt-liipaisimen piirikaaviosymboli Schmitt-liipaisin on elektroninen komparaattori, jolla on hystereesi. Kynnysjännite on osittain riippuvainen lähdön tilasta.
Schmitt-liipaisimen etu on, että tilanvaihdon jälkeen se pyrkii hystereesin vuoksi säilyttämään uuden tilansa. Tämä on eduksi, jos vertailtavassa signaalissa on kohinaa tai häiriötä, tai kun signaalin arvo muuttuu hitaasti. Tulosignaalien ollessa lähes yhtä suuret tavanomainen komparaattori saattaa kohinan vuoksi värähdellä edestakaisin kun Schmitt-liipaisin sitä vastoin liipaistuessaan siirtää vertailupistettä vastakkaiseen suuntaan ja asettuu stabiiliin tilaan.
Schmitt-liipaisin tekee kohinaisesta signaalista siistiä suorakulma-aaltoa.
Schmitt-liipaisin voidaan toteuttaa esimerkiksi transistoreilla, komparaattorikomponentin tai operaatiovahvistimen avulla.
left|400px|thumb|Schmitt-liipaisin NPN-transistoreilla toteutettuna
left|400px|thumb|Schmitt-liipaisin positiivisesti takaisinkytketyllä operaatiovahvistimella toteutettuna
Plankton
pienoiskuva|200px|Planktoneliö (valtameren katka). Plankton (, vaeltava, ajelehtiva) eli keijusto on yhteisnimitys kaikille vedessä vapaasti eläville, useimmiten mikroskooppisille mutta myös suuremmille eliöille, jotka liikkuvat lähinnä ajelehtimalla virtausten mukana tai liikkuvat hitaasti. Niiden elämää ja liikkumista säätelevät yleensä valaistus, lämpötila, ravinto, saalistus ja lajin kyky kellua. Plankton jaetaan yleensä kasvi-, eläin- ja bakteeriplanktoniin.
Makean veden plankton
Makean veden eläinplanktonin pääryhmiä ovat alkueläimet, rataseläimet (Rotifera), vesikirput (Cladocera) sekä hankajalkaiset (Copepoda).
Planktonin kokoluokittelu
Plankton luokitellaan yleisesti eliöiden koon mukaan. Eri kokoluokkien pyytämiseen käytetään erilaisia haavin silmäkokoja ja suodattimia:
Lähde:
Holoplankton tarkoittaa eliöitä, joiden koko elinkaari on planktinen.
Meroplankton sen sijaan viittaa planktoneliöihin, jotka vain osan elämästään ovat planktisia. Näitä ovat muun muassa simpukoiden ja monien äyriäisten kuten merirokkojen ja kymmenjalkaisten toukat.
Suojärven piiri
Suojärven piiri on hallintoalue Karjalan tasavallan länsiosassa. Piiri rajoittuu pohjoisessa Mujejärven piiriin, koillisessa Karhumäen piiriin, idässä Kontupohjan piiriin, kaakossa Prääsän piiriin, etelässä Pitkärannan piiriin, lounaassa Sortavalan piiriin ja lännessä Suomeen kuuluvaan Pohjois-Karjalan maakuntaan. Suojärven piirin keskuksena on Suojärven kaupunki. Piirin pinta-ala on 13 731 neliökilometriä ja vuonna 2010 piirissä oli noin 18 800 asukasta.
Kuntajako
Piiriin kuuluu yksi kaupunkikunta ja neljä maalaiskuntaa:
Näissä on yhteensä 25 asutuskeskusta (vuonna 2008)
Historia
Suojärven piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940. Se käsitti suunnilleen Suomen Moskovan rauhassa 13. maaliskuuta 1940 kokonaan luovuttamat Suojärven, Suistamon ja Soanlahden kunnat sekä Korpiselän ja Ilomantsin kuntien luovutetut osat. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin jo sodan aikana tai rauhan tultua supistuneen Suomen alueelle. Neuvostoliitto siirsi autioituneelle alueelle uutta väestöä.
Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Suojärven piirin.
Suojärven piiriin liitettiin vuonna 1957 lakkautetun Petrovskin piirin länsiosa.
Piirin nykyinen kuntajako on vuodelta 2006, jolloin Venäjällä tehtiin kunnallishallintouudistus. Ennen tätä piirissä oli yksi kaupunkialue (Suojärvi), kaksi asutushallintoaluetta (Porajärvi ja Naistenjärvi) sekä kuusi kylähallintoaluetta (Leppäsyrjä, Loimola, Piitsjoki, Suojoki, Vegarus ja Veskelys). Kylähallintoalueisiin kuului yhteensä 34 kylää.
Eka
thumb|Ekan pääkonttori toimi aiemmassa [[Osuustukkukauppa|OTK:n pääkonttorissa Helsingin Hämeentiellä.]] Osuuskunta Eka-yhtymä (myös EKA, vuoteen 1984 E-osuuskunta Eka) oli vuosina 1983–1995 toiminut suomalainen osuuskuntamuotoinen monialakonserni, joka syntyi edistysmielisen osuuskauppaliikkeen eli E-liikkeen paikallisten osuusliikkeiden fuusioituessa yhdessä keskustukkuliikkeensä OTK:n kanssa. Eka-yhtymän osakonserneja olivat vähittäiskauppaa harjoittanut E-osuuskunta Eka, rakennusliike Haka ja vakuutusyhtiö Kansa, joista kaksi jälkimmäistä menivät konkurssiin 1990-luvun laman aikana vuonna 1994. Itse Eka joutui lokakuussa 1993 yrityssaneeraukseen, mutta vältti konkurssin. Vuonna 1995 Eka-yhtymästä tuli nykyinen Tradeka ja sen päätoimiala eli vähittäiskauppa muutettiin osakeyhtiöksi.
Vuoden 1983 fuusio
Eka syntyi vuonna 1983, kun OTK, 39 osuusliikettä ja joukko niiden omistamia yhteisyrityksiä sulautuivat yhteen. Fuusion tarkoituksena oli ratkaista E-liikettä pitkään vaivanneet kannattavuusongelmat, joiden syynä OTK:n silloinen pääjohtaja Eero Rantala piti liian suurta ja tehotonta organisaatiota sekä tappiollisia osuusliikkeitä suosinutta tukijärjestelmää. Vaikka yhdistymishanke herätti alkuun paljon epäluuloja, lopulta E-liikkeen osuusliikkeistä ainoastaan suurin eli Helsingin seudulla toiminut Elanto jäi Eka-fuusion ulkopuolelle. Fuusio astui voimaan 1. lokakuuta 1983, ja Rantala jatkoi myös Ekan pääjohtajana. Syntyessään Eka oli 25 000 työntekijällään Suomen suurin työnantaja valtion jälkeen ja 14 miljardin markan liikevaihdollaan Suomen kolmanneksi suurin yritys (suurempia olivat Neste ja Kesko). Jäseniä osuuskunnassa oli noin puoli miljoonaa. Eka kuitenkin irtisanoi pian tuhansia työntekijöitä ja sulki satoja myymälöitä.
Ekan toiminta 1980-luvulla ja 1990-luvun alussa
Fuusiota edeltäneistä osuusliikkeistä poiketen Ekan osuuskuntavaalit olivat kaksiportaiset: jäsenet valitsivat ensin edustajansa piirivaltuuskuntiin, jotka valitsivat Ekan edustajiston. Eka-fuusion syytettiin hävittäneen E-liikkeen yhteisöllisyyden ja paikallistason vaikutusvallan sekä niiden myötä perinteisen osuusliikehengen. Eka otti osuuskaupoissa käyttöön jäsenten ostohyvitykset mutta lakkautti samalla osuuspääoman korot kuten hautausavustukset ja kummilahjat. Vuonna 1992 Eka siirtyi suoriin osuuskuntavaaleihin, jolloin sen edustajistoon valittiin ensi kertaa myös porvarillisten puolueiden ja sitoutumattomien edustajia.
Eka pyrki luomaan paikallisten osuuskauppojen tilalle kauppaketjuja. Ekan tunnetuin päivittäistavaraketju oli Siwa, joka oli aloittanut jo hieman ennen fuusiota vuonna 1981. Lisäksi Eka osti vuonna 1986 Valintatalo-ketjun päästääkseen levittäytymään pääkaupunkiseudulle.
Lokakuussa 1984 Ekan organisaatio uudistettiin Eka-yhtymäksi, johon kuului kolme osakonsernia: emoyritys E-osuuskunta Eka sekä alakonsernit Rakennuskunta Haka (30 yritystä), Kansa (90 yritystä) ja Eka-ryhmä (120 yritystä). Yhtymään kuului lisäksi vielä noin 40 alakonsernien ulkopuolista yritystä, kuten Cumulus-hotelliketju. Haka ja Kansa sulautettiin vuonna 1987 osaksi konsernia, joka nimeksi tuli Osuuskunta Eka-yhtymä. Haka muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1988 ja Ekan ravintolatoimi Restel vuonna 1991. Eka oli perinyt edeltäjiltään myös eri alojen teollisuutta, josta se kuitenkin luopui 1990-luvun alkuun mennessä. Vuoden 1992 alusta se päätti keskittyä pelkästään vähittäiskauppaan, hotelleihin ja ravintoloihin.
Vuodesta 1986 Ekan vähittäiskaupparyhmä (vuodesta 1988 aputoiminimenä Tradeka) yritti erilaistaa päivittäistavaraketjujensa valikoimaa ja mielikuvaa ja kehitti uusia ketjukonsepteja. Pienistä Centrumeista ja isoista Eka-marketeista tehtiin 23 toimipaikkaa käsittävã Tenna-ketju, pienemmistä ruokakaupoista 123 kauppaa käsittävã Manteli-ketju. 109 toimipistettä alkoi toimia Sateenkaari-tunnuksella mutta paikkakunnittain vaihtuvilla nimillä, kunnes 1989 Sateenkaaren korvasi Misto-ketju. Näiden lisäksi oli Eka-market/Euromarket-, Centrum- ja Valintatalo-ketjut sekä ainoana kannattavana ketjuna 300 Siwa-myymälää. Vuonna 1992 Mistot, Tennat ja Valintatalot yhdistettiin 200 myymälän uudeksi ketjuksi, jonka nimeksi tuli 170 ehdotuksen joukosta Valintatalo. Pian sen jälkeen Manteli-lähikaupat yhdistettiin Siwa-ketjuun ja jäljelle jääneiden ketjujen myymälöitä alettiin karsia yrityssaneerauksen osana. Ekalla oli myös seitsemän myymälän vaatekauppaketju Maurizio, joka lopetettiin vuoden 1994 vaihteessa.
E-liikkeen perinteistä poiketen Eka alkoi 1980-luvun jälkipuoliskolta alkaen rekrytoida ulkopuolisia ammattijohtajia, joilla ei ollut kytköksiä työväenliikkeeseen tai poliittiseen vasemmistoon, ja vähensi puoluepoliittista edustusta johtoelimissään. Vuonna 1990 se luopui virallisesti ”työväen liikelaitos” -strategiastaan. Eka ja Elanto päättivät myös lakkauttaa E-liikkeen aatteellisen keskusjärjestön Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) voidakseen jakaa sen varat, ja perustivat vuoden 1992 alussa yhdessä SOK:n kanssa uuden Suomen Kuluttajaosuustoiminnan Liiton. Tämä käytännössä merkitsi E-liikkeen loppua.
Lama ja talousvaikeudet
Ekan johdossa yhtymän tulevaisuutta pidettiin 1990-luvulle tultaessa lupaavana, mutta lama iski ankarasti koko konserniin. Sen viimeisetkin siihen saakka kannattaneet toimialat, rakentaminen sekä hotelli- ja ravintolatoiminta, kääntyivät vuodesta 1991 alkaen tappiollisiksi. Eka joutui myymään tytäryhtiöitään pelastaakseen oman taloutensa, joten Finnoil-huoltamoketju myytiin vuonna 1992 Nesteelle ja Ekan yhdessä SOK:n kanssa omistama elintarviketeollisuusyhtiö Meira Cultor Oy:lle. Ekan omistamat rautakauppa Renlund ja Sotka Kaluste haettiin konkurssiin vuonna 1993, ja seuraavana vuonna konkurssiin ajautuivat myös Haka ja Kansa. Pelkästään vuoden 1993 lopulla konkurssiin ajautui lähes 90 Ekan omistamaa yritystä.
Ekan ahdinkoa pahensi kielteinen julkisuus, mutta yhtiön koon vuoksi valtiovalta ei halunnut päästää sitä kaatumaan. Yleisradion 18. lokakuuta 1993 julkaisema uutinen Ekaa uhkaavasta konkurssista aiheutti Ekan säästökassassa talletuspaon, ja talletuksia nostettiin kahdessa päivässä 230 miljoonaa markkaa. Koska paniikinomaisen säästökassapaon pelättiin levitessään kaatavan myös muut suuret osuusliikkeet, Ahon hallitus päätti säätää pikavauhtia uuden lain, jolla valtio takaisi Ekan säästökassatalletukset. Valtiovarainministeriö tiedotti asiasta 20. lokakuuta, mikä rauhoitti tallettajat, mutta vielä samana päivänä kolme suurta Ekaa velkonutta pankkia, SYP, SKOP ja Postipankki, jättivät hakemuksen Ekan asettamisesta velkasaneeraukseen. Eduskunta hyväksyi säästökassalain eli Eka-lain joulukuussa 1993. Lain turvaaman takauksen ulkopuolelle jätettiin talletusten korot sekä Ekan eläkekassa Tuki ja huoltokonttori. Myöhemmin valtio ja suurimmat velkojat sopivat vielä takaavansa Ekalle tarvittavat lainat eläkekassan maksuja varten, sillä ne olisivat muuten jääneet saman kassan muiden osaomistajien kuten Elannon ja Tammen maksettaviksi, mikä olisi saattanut myös aiheuttaa tuhoisan konkurssien ketjun.