cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eric Martinsson
Seuraura
Martinsson siirtyi kaudeksi 2014–2015 kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Växjö Lakers HC:hen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 4. syyskuuta 2014 vieraissa tšekkiläistä HC Sparta Prahaa vastaan. Martinsson merkittiin Lakersin kolmospuolustajapariin Teemu Laakson viereen. Hän keräsi ottelusta teholukeman –2. SHL-debyyttinsä Martinsson teki runkosarjan avauskierroksella 11. syyskuuta 2014 HV71:tä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.24 minuuttia. SHL-uransa avausmaalin Martinsson teki 24. tammikuuta 2015 vieraissa Frölunda HC:tä vastaan. Hänen osumansa jäi Lakersin 2–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Kaikkiaan Martinssonin tulokaskausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 1+3=4, 15 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä ja kolmessa CHL-ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä. Martinsson voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän teki runkosarjassa 12 tehopistettä. Toukokuussa 2016 Martinsson teki Lakersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2019–2020 Martinsson palasi kotimaahansa ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella HV71:een. Hän teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 3+19=22.
Maajoukkueura
Martinsson on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa 13 ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tourin ensimmäisessä kaksoismaaottelussa 21. huhtikuuta 2016 Södertäljessä Venäjää vastaan. Martinsson merkittiin Ruotsin nelospuolustajapariin Emil Johanssonin viereen. Hän keräsi ottelusta tehomerkinnän +1. Martinsson putosi lopulta viimeisten joukossa saman kevään MM-joukkueesta.
Twilight Lamp
Syyslevyt julkaisi Twilight Lampin ainoan levyn Grandiose vuonna 1999.
Gunlög
Gunlög on naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jota aikoinaan on käytetty myös miehennimenä. Nimen alkuosa (Gun-) merkitsee ’taistelua’. Loppuosan (-lög) merkitys on mahdollisesti ’liitto’ tai ’lupaus’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 120 Gunlög-nimistä naista.
Nimipäivät
Gunlög-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1950. Nimipäivä oli alun perin 9. elokuuta, mutta vuodesta 1973 lähtien se on ollut 21. syyskuuta.
Toni Ilmonen
Toni Ilmonen (s. 17. tammikuuta 1977 Mänttä) on suomalainen pääsarjauransa lopettanut koripalloilija. Hän oli pelipaikaltaan heittävä takamies ja pituutta hänellä on 187 cm. Ilmosen kasvattajaseura on Äänekosken Huima. Hän on pelannut 6 nuorten maaottelua, joissa pisteitä on syntynyt yhteensä 52 sekä 16 miesten maaottelua, joissa pisteitä on kertynyt yhteensä 47.
Ilmonen aloitti SM-sarjauransa Äänekosken Huimassa, jossa hän pelasi viiden kauden ajan. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi Namika Lahteen, mutta palasi yhden kauden jälkeen takaisin Huimaan. Kaudet 2005–2009 hän pelasi KTP:ssä.
Benee
Stella Bennett, taiteilijanimeltään Benee (s. 2000 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen laulaja.
Bennett aloitti julkaisemaan kappaleita verkkoon hänen viimeisen high schoolin lukuvuotensa aikana. Vuonna 2017 hän julkaisi esikoissinglen ”Tough Guy”, jota seurasi vuotta myöhemmin ”Soaked”, joka saavutti Uudessa-Seelannissa singlelistan sijan 14.
Bennett allekirjoitti levytyssopimuksen Republic Recordsin kanssa vuoden 2019 alussa. Hän julkaisi ensimmäisen EP-levyn Fire on Marzz kesäkuussa 2019 ja toisen EP:n Stella & Steve marraskuussa 2019.
Marraskuussa 2020 Bennett julkaisi esikoisalbumin Hey U X, jossa oli mukana esimerkiksi Grimes ja Lily Allen.
Monsterit Oy
Monsterit Oy (Monsters, Inc.) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Pixarin tuottama tietokoneanimaatioelokuva. Elokuva kertoo monstereista eli hirviöistä, jotka tuottavat sähköä Monsterila-kaupunkiinsa pelottelemalla lapsia. Monsterit Oy on neljäs Pixarin ja The Walt Disney Companyn yhdessä tuottama koko perheen elokuva, ja se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. marraskuuta 2001.
Vuonna 2013 sai ensi-iltansa esiosaelokuva Monsterit-yliopisto. Heinäkuussa 2021 julkaistiin Disney+:aan televisiosarja Monsterit työn touhussa, jonka tapahtumat sijoittuvat elokuvan varsinaisen juonen ja viimeisen kohtauksen väliin. thumb|Monsterit Oy:n [[HDTV|teräväpiirtoversio julkaistiin vuonna 2009.]]
Juoni
Tarina kietoutuu kahden sähköyhtiössä työskentelevän monsterin – Matias "Masi" Pallopään ja Tarmo "Tare" Karvasen (englanniksi Mike Wazowski ja James P. Sullivan) – ympärille, jotka ovat yhtiön ylivoimaisesti tuotteliaimmat pelottelijat. Lasten pelottelu vaatii kuitenkin monstereilta paljon rohkeutta, sillä lasten kosketuksen kuvitellaan olevan myrkkyä hirviöille. Kateellinen ja kiero toiseksi paras pelottelija Räähkä Poks (englanniksi Randall Boggs) ei kaihda keinoja sähköntuotannon uudistamiseksi. Eräs pieni lapsi pääsee vahingossa Monsterilaan. Lopuksi lapsi kuitenkin saadaan takaisin omaan kotiinsa, ja pelottelun sijaan naurusta aletaan tuottaa energiaa, sillä se on viisi kertaa tehokkaampaa.
Palkinnot
Elokuva sai Oscar-palkinnon Parhaasta laulusta, ja se oli ehdolla kolmeen muuhun Oscar-palkintoon: parhaaseen animaatioelokuvaan, parhaaseen musiikkiin ja parhaisiin äänitehosteisiin.
Sepak takraw
thumb|Poika sepak takraw -pallon kanssa. Sepak takraw on kaakkoisaasialainen pallopeli. Lajin ainoana peliväline on rottingista tehty pallo, jota pelaajat saavat koskea vain muilla ruumiinosillaan kuin käsillään, esimerkiksi jaloillaan, päällään ja rinnallaan. Lajin nimi tulee malaijin sanasta sepak ja thain sanasta takraw. Lajista on käytetty suomennosta potkulentopallo.
Usein lentopallon ja jalkapallon risteytykseksi kutsuttu laji on suosittu erityisesti Thaimaassa, Malesiassa, Laosissa ja Indonesiassa. Vaikka laji etäisesti muistuttaakin muita Aasian ulkopuolella paremmin tunnettuja lajeja (lentopalloa ja jalkapalloa), ei sepak takrawin historia pohjaudu näihin urheilumuotoihin. Kaakkois-Aasiassa kehittynyt hoop takraw, jossa tarkoituksena on potkaista takrawpallo pelaajien yläpuolella riippuvaan koriin, on sepak takrawin kaltainen laji, jonka pohjalta sepak takraw onkin aikoinaan luotu.
Levinneisyys ja suosio
Vaikka sepak takrawia on pidetty ennen kaikkea aasialaisena urheilumuotona, laji on alkanut viime aikoina levitä niin Eurooppaan kuin Pohjois-Amerikkaankin. Lajia pidetäänkin yhtenä tulevien vuosikymmenien mahdollisista ”hittilajeista”. Etenkin ympäri Eurooppaa lähetetyt Eurosport-kanavan takraw-lähetykset Dohassa järjestetyistä Aasian kisoista saivat lajille valtavasti uusia seuraajia. Lajin kasvavan suosion on katsottu pohjautuvan otteluissa jatkuvasti nähtäviin akrobaattisiin suorituksiin. Lajin suosio on aiheuttanut sen, että esimerkiksi Saksassa on perustettu Euroopan ensimmäinen virallinen sepak takraw -järjestö. Myös Kanadassa lajin suosio on huimassa nousussa. Sepak takrawista ihastunut kanadalainen Rick Engel kertoo käyneensä opettamassa kymmenille tuhansille kanadalaisille lajin alkeita. Engelin arvion mukaan naapurivaltiossa Yhdysvalloissa noin neljännesmiljoona oppilasta on jo kokeillut takrawia liikuntatunnilla.
Kenttä
Lajia pelataan kentällä, joka on lähes identtinen sulkapallokentän kanssa.
Pallo
right|thumb|[[rottinki|Puurottingista tehty pallo.]]
Sepak takrawin peliväline pallo on perinteisesti tehty puusta, mutta nykyaikana palloja valmistetaan myös muovista, jolloin pallo on puista versiotaan vahvempi ja kestää näin kauemmin. Muovisen ja puisen takrawpallon erot ovat jokseenkin tarkasti verrattavissa sulkapallossa käytettävien aitosulkaisten ja muovisulkaisten pallojen eroihin; viralliset ottelut pelataan aina perinteisellä hieman kalliimmalla versiolla, mutta harrastaja pärjää hyvin kestävämmällä muoviversiolla. Etenkin amatööritasolla käytettäviä muovisia takrawpalloja on kuitenkin kritisoitu niiden kovuuden vuoksi. Muovista palloa on hieman kivuliaampi puskea kuin perinteistä puupalloa.
Pelaajat
Peliin ottaa osaa kaksi kolmehenkistä joukkuetta. Kunkin joukkueen pelaajista yksi on sijoittunut takakentälle ja kaksi muuta ovat etukentällä, vasemmalla ja oikealla.
Somero
Sijainti
Somero on nykyisen Varsinais-Suomen maakunnan itäisin kunta. Someron kunta rajautuu pohjoisessa Kanta-Hämeen ja idässä Uudenmaan maakuntaan. Someron naapurikuntia Kanta-Hämeessä ovat Ypäjä, Jokioinen ja Tammela sekä Uudellamaalla Lohja (aiemmin Nummi ja Pusula, sittemmin Nummi-Pusula). Naapurikuntia Varsinais-Suomessa ovat etelässä Salo (aiemmin Kiikala ja Kuusjoki), lännessä Koski Tl ja luoteessa Loimaa (aiemmin Mellilä ja Loimaan kunta). Lähimpiä kaupunkikeskuksia ovat pohjoisessa Forssa, etelässä Salo, luoteessa Loimaa, kaakossa Lohja ja idässä Karkkila. Suurista kaupungeista Somerolle ulottavat vaikutuksensa etenkin Turku ja Helsinki, vähäisemmässä määrin Hämeenlinna ja Tampere.
Someron maantieteelliset ääripisteet ovat lännessä ja pohjoisessa Eksyssuon Pirttiniemennokka Vilukselassa, idässä Heinjärvi Somerniemen Härjänojalla ja etelässä Lamminlähde Somerniemen Kaskistossa. Someron korkein kohta 159,1 metrin korkeuteen kohoava Murjumäki Mäyrämäen kylässä Somerniemellä.
Maisemat
Suomen maisemamaakuntajaossa Somero kuuluu pääosaltaan Lounaismaahan ja siinä Lounaiseen viljelyseutuun. Somerniemelle ulottuvat myös Eteläiseen rantamaahan kuuluva Kiskon–Vihdin järviseutu ja Hämeen viljely- ja järvimaahan kuuluva Tammelan ylänköseutu. pienoiskuva|vasen|[[Häntälän notkot Somerolla muodostavat arvokkaan perinnebiotooppialueen.]] Lounaisella viljelymaalla yleisin maalaji on savi, joka esiintyy laajoina moreeni- ja kalliokohoumien puhkomina tasankoina. Näihin joet ovat syöneet paikoin syviäkin laaksoja, jotka yleensä kulultaan noudattelevat kallioperän murroksia. Järviä on vähän. Tämän alueen jokilaaksomuodostumista tunnetuimpia ovat Häntälän notkot Lounais-Somerolla, jotka muodostavat arvokkaan perinnebiotooppialueen.
Tammelan ylänköseutua lähestyttäessä kallio- ja moreenikohoumat lisääntyvät ja suhteelliset korkeuserot kasvavat pienentyäkseen taas itse ylängöllä Somerniemen koillisimmissa osissa. Järviä on enemmän.
Kiskon–Vihdin järviseudulle tultaessa Someron kautta kulkee Somerniemellä myös Kolmas Salpausselkä. Se laajenee Painion ja Oinasjärven välillä ja Kiikalan rajalla Halkjärven itäpuolella laajoiksi reunamuodostumiksi, joihin liittyy myös pitkittäisharjuja. Täälläkin on paljon pieniä järviä. Pienempiä harjumuodostumia on myös Someron länsiosissa etenkin Paimionjokivarressa.
Vesistöt
Vesistöaluejaossa pääosa Somerosta kuuluu Saaristomereen laskevan Paimionjoen vesistöalueeseen. Siihen rajoittuvat etelässä niin ikään Saaristomereen laskevien Uskelanjoen ja Halikonjoen, pohjoisessa Selkämereen lakevan Kokemäenjoen ja idässä Suomenlahteen laskevan Karjaanjoen vesistöalueet. pienoiskuva|oikea|[[Hirsjärvi (järvi Somerolla)|Hirsjärveä Someron Ihamäessä.]] Someron vesistöistä Paimionjoki saa alkunsa Somerniemen Painiojärvestä (pinta-ala 784 ha). Joki virtaa Someron halki noin 40 kilometriä pitkää kallioperän murroslinjaa seuraavana kapeana järviketjuna, jonka suurin järvi on Hirsjärvi (236 ha) ja muita järviä Kirkkojärvi (105 ha), Saarentaanjärvi (43 ha), Rautelanjärvi (30 ha), Pusulanjärvi (62 ha), Åvikinjärvi (7 ha), Pitkäjärvi (34 ha) ja Myllylampi (13 ha). Kynnyskohtina järviketjussa ovat olleet nykyään säännöstelty Hovirinnankoski Pitkäjärvellä ja perkauksen myötä nyttemmin hävinnyt Rautelankoski Rautelassa. Viljeltyjen savimaiden halki virtaavana vesistö on savisamea ja rehevöitynyt. Painioon laskevien latvapurojen lähdejärviä Somerniemellä ovat Vesajärvi (46 ha), Särkjärvi (40 ha), Siikjärvi (48 ha), Poikkipuoliainen (14 ha) ja Mustjärvi.
Paimionjoen sivujokia Somerolla ovat Tammelasta alkunsa saava, Hirsjärveen laskeva Pajulanjoki eli Virkaanjoki, Someron pohjoisosista alkunsa saava ja Kirkkojärveen laskeva Jaatilanjoki sekä Kosken pohjoisosista alkunsa saava ja Paimionjokeen Someron Pitkäjärven ja Vilukselan kylien rajalla laskeva Puostaanoja eli Palojoki. Pajulanjoen latvajärviä ovat Valkjärvi Someron ja Tammelan rajalla, Valajärvi, Tourunjärvi ja Haiponjärvi Tammelassa sekä joukko pikkulampia Someron Pajulan kylässä. Jaatilanjokeen laskee Lammijärvi Ollilan kylästä, joitakin metsälampia Someron keskustaajaman pohjoispuoliselta alueelta sekä Laukkonlammi Hämeen Härkätien varresta.
Uskelanjoen latvahaaroja Somerolla ovat savitasankojen halki virtaavat Kerkolan Reksuosta alkunsa saava, Someron Häntälän kautta Kiikalan puolelle laskeva Rekijoki sekä savipohjaisesta ja pahoin rehevöityneestä Halkjärvestä (199 ha) Kaskiston kylässä alkunsa saava, Someron Terttilän kylän kautta niin ikään Kiikalan puolelle laskeva Terttilänjoki. Näistä Rekijoki on kuuluisa rotkolaaksoistaan, jotka Someron puolella tunnetaan nimellä Häntälän notkot. Terttilänjoen latvahaaraan Mustjokeen lasketaan Someron keskustaajaman puhdistetut jätevedet. Terttilänjoen lähdejärvi on Uskelanjoen vesistön suurin järvi Halkjärvi. Sen läheisyydessä on joukko harjujärviä, joista suurimpiin kuuluvat Iso-Valkee, Iso-Pitkusta ja Vähä-Pitkusta. pienoiskuva|oikea|[[Arimaa (järvi)|Arimaa-järveä Somerniemen Härjänojalla.]] Karjaanjoen vesistöön Somerolla kuuluvat Pitkiönjoen kautta Nummi-Pusulan Nummenjokeen laskeva Oinasjärvi (102 ha) ja siihen laskeva Arimaa (184 ha) latvajärvineen sekä Nummi-Pusulan Pusulanjokeen laskeva Heinjärvi (184 ha).
Kokemäenjoen vesistöaluetta Somerolla edustavat Forssan ja Loimaan seutujen halki virtaavan Loimijoen latvajärviin kuuluvat Someron puolelle yhdestä kulmastaan ulottuva Tammelan Liesjärvi sekä siihen Somerolta laskeva Salkolanjärvi (265 ha).
Halikonjoen vesistöalueeseen Somerolla luetaan Someron lounaiskulmassa entisen Kuusjoen kunnan, nykyisen Salon kaupungin rajalla sijaitseva laskujoeton Kerkolanjärvi eli Nummijärvi (14 ha).
Liikenne
pienoiskuva|[[Hämeen Härkätietä Someron Pitkäjärvellä.]] Someron keskeisiin liikenneväyliin kuuluu kantatie 52, joka tuo liikennettä Salosta ja valtatien 1 moottoritieksi rakentamisen jälkeen myös Turusta. Somerolta tie johtaa valtatielle 10 Jokioisissa ja tarjoaa yhteyksiä sitä kautta myös Loimaan suuntaan. Osoiteniminä tiellä ovat Somerolla keskustaajamasta etelään Helsingintie ja Salontie ja keskustaajamasta pohjoiseen Jokioistentie. Toinen merkittävä liikenneväylä Somerolla on Seututieltä 110 Nummi-Pusulassa alkunsa saava, kantatiehen 52 Someron keskustaajaman luona yhtyvä, Helsingin suunnasta liikennettä tuova seututie 280, jonka osoitenimenä Somerolla on Helsingintie. Lähikaupungeista Forssan suunnasta liikennettä tuo kantatiestä 52 Someron Pikku-Joensuussa erkaneva ja valtatiehen 2 Forssan Kassinmäessä yhtyvä seututie 282, jonka osoitenimenä Somerolla on Laitiaistentie. Lisäksi Someron alueella kulkevat kaupungin rajoilla lyhyen matkaa valtatie 10 Someron Vilukselassa ja valtatie 2 Somerniemen Salkolassa.
Pienemmistä naapuripaikkakunnista Koskelta Someron keskustaajamaan johtaa Koskelta alkava ja kantatiehen 52 Someron Joensuussa yhtyvä, Hämeen Härkätiehen kuuluva yhdystie 2810 (osoitenimenä Somerolla Turuntie). Tammelaan Somerolta johtaa tämän jatkeena kantatieltä 52 Someron Joensuussa erkaneva, valtatiehen 2 Tammelan Hiisilässä yhtyvä, niin ikään Hämeen Härkätiehen kuuluva Yhdystie 2802 (osoitenimenä Somerolla Hämeen Härkätie). Kiikalasta, ja valtatien 1 valmistuttua moottoritieksi, myös Helsingistä tuo liikennettä valtatieltä 1 alkunsa saava, Seututiehen 280 Someron Ihamäen Seppälässä yhtyvä yhdystie 2410 (osoiteniminä Somerolla Terttiläntie ja Lautelantie).
Muita yhdysteitä Someron alueella ovat Somerniemen Oinasjärveltä Somerniemen Kaskiston kautta yhdystielle 2410 Someron Terttilään johtava yhdystie 2801 (osoitenimenä Somerolla Kaskistontie), kantatieltä 52 Perttelissä Salossa yhdystielle 2410 Someron Lautelassa johtava yhdystie 2403 (osoitenimenä Somerolla Terttiläntie) sekä Someron Vilukselan kylän alueella jonkin matkaa kulkeva, Koskelta Ypäjälle johtava yhdystie 2805 (osoitenimenä Somerolla Sorvastontie).
Ennen nykyisten valtatien 10 ja valtatien 2 rakentamista 1960-luvulla valtatie 2 noudatti Somerolla nykyisten seututien 280 (Helsingintie) ja kantatien 52 (Jokioistentie) kulkua ja valtatie 10 Hämeen härkätien eli nykyisten yhdystien 2810 (Turuntie) ja yhdystien 2802 (Hämeen Härkätie) kulkua Somerolla. Teiden risteys oli Someron Ruunalassa. Uusien valtateiden valmistuttua risteys siirtyi Forssan Paavolaan.
Historia
pienoiskuva|vasen|300px|[[R. W. Ekman: Talvi-ilta Someron pitäjässä (1800-luku).]] pienoiskuva|oikea|[[Someron sakaristo|Someron kivisakaristo 1480-luvulta.]] pienoiskuva|oikea|Someron seurakunnan lainamakasiinit vuosilta 1758 ja 1828. Somero sijaitsee Hämeen ja Varsinais-Suomen historiallisten maakuntien rajalla. Idässä Somero rajoittuu myös Uudenmaan ja lännessä Satakunnan historialliseen maakuntaan. Turun ja Hämeenlinnan linnaläänien raja kulki Someron halki Paimionjoen vesistön eteläpuolitse niin, että nykyisen Someron eteläisimmät osat olivat Turun ja suurempi pohjoisosa Hämeenlinnan linnalääniä, ja tämä on ollut uusimman tutkimuksen mukaan myös vanha maakuntien välinen nautintaraja. Järvien pohjasedimenteistä tehtyjen siitepölytutkimusten perusteella maanviljelyyn perustuvan vakinaisen asutuksen on päätelty alkaneen Somerolla 1300-luvulla.
Joko kappelina tai itsenäisenä seurakuntana Somero mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1449 ja se lienee ollut itsenäinen seurakunta viimeistään vuonna 1492. Aluksi seurakunta on käsittänyt vain nykyisen Someron Hämeen linnalääniin kuuluneen pohjoisosan, mutta vuonna 1492 seurakuntaan liitettiin myös nykyisen Etelä-Someron silloiset seitsemän kylää Uskelan kirkkopitäjästä. Viimeistään 1300-luvun lopulta Somero lienee ollut vähintään kappeliseurakunta, joka lienee luettu Tammelan kanssa esim. Hattulan kirkkopitäjään nykyisen Etelä-Someron kuuluessa Uskelaan.
Kruunun paikallishallinnossa Someron pohjoisosat kuuluivat hämäläiseen Loimon eli Portaan hallintopitäjään muodostaen sen sisällä Pitkäjärven ja Hirsjärven neljänneskunnat. Portaan hallintopitäjä lakkasi olemasta viimeistään 1700-luvulla, jolloin Tammela ja Somero muodostuivat omiksi nimismiespiireikseen. Someron eteläosan kylät kuuluivat samaan aikaan varsinaissuomalaiseen Muurlan läänin (myöhemmin Kiskon eli Kiikalan) hallintopitäjään.
Suomen lääneistä Someron pohjoisosa kuului vuodesta 1635 Hämeen ja Uudenmaan lääniin, sitten vuodesta 1830 Hämeen lääniin ja eteläosa vuodesta 1635 Turun ja Porin lääniin. 1870-luvulla läänien rajat mukautettiin seurakuntien rajoihin ja myös eteläinen Somero tuli kuulumaan Hämeen lääniin.
Kun maaseudun väkiluku kaikkialla Suomessa 1960-luvulta alkaen väheni, tämä johti monin paikoin pienet kunnat kuntaliitoksiin. Osana tätä kehitystä Somerniemen kunta liitettiin vuonna 1977 Someroon.
Lähes koko 1900-luvun Somero oli osa Hämeen lääniä ja Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hämeen läänin sisällä Somero kuului aluksi maakuntatasolla Hämeenlinnan ja seututasolla Forssan vaikutuspiiriin osana Forssan ympärille muodostunutta Lounais-Hämeen maakunnanosaa. Hämeenlinnaa merkittävämpiä keskuksia Somerolla olivat kuitenkin 1900-luvulla Turku ja Helsinki, ja Forssan kanssa kilpaili tasavahvasti Varsinais-Suomen puolella lähimpänä seututason keskuksena ollut Salo. Tässä tilanteessa Someron suhteet Varsinais-Suomeen ja samalla Salon seutuun vähitellen tiivistyivät.
Vuonna 1990 Somero siirtyi osaksi Turun ja Porin lääniä ja Turun ja Porin läänin eteläistä vaalipiiriä. Jo tätä ennen Somero ja Somerniemi kuuluivat 1960-luvulta alkaen Salon seutukaavaliittoon ja sen jälkeen tämän seuraajaksi 1970-luvulla tulleeseen Varsinais-Suomen seutukaavaliittoon. Kun seutukaavaliitot ja maakuntaliitot 1990-luvun alussa yhdistettiin, Somero jatkoi osana Varsinais-Suomen seutukaavaliitosta ja Varsinais-Suomen maakuntaliitosta muodostettua Varsinais-Suomen liittoa ja tuli näin kuulumaan nykyiseen Varsinais-Suomen maakuntaan ja sen sisällä Salon seutukuntaan.
Somerosta tuli kaupunki vuonna 1993. Lääniuudistuksessa 1997 Somero tuli osaksi Länsi-Suomen lääniä, joka valtionhallinnon uudistuksessa lakkasi vuoden 2010 alusta.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Someron väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja lisäksi vuoden 1975 väkiluku. Tässä kuvaajassa eivät ole mukana Someroon vuonna 1977 liitetyn Somerniemen asukkaat.
Toisen maailmansodan jälkeen Somerolle kuten useisiin muihinkin Lounais-Hämeen kuntiin asutettiin Muolaan siirtoväkeä. Lisäksi pienempiä määriä siirtoväkeä tuli ainakin Vuoksenrannasta. Tunnettuja Someron siirtokarjalaisia tai heidän jälkeläisiään ovat muiden muassa tangosäveltäjä Unto Mononen, yhteiskuntatieteilijä Tatu Vanhanen , muusikko ja kirjailija Antti Toukkari , näyttelijä Markku Toikka ja seiväshyppääjä Minna Nikkanen.
Somerniemi liitettiin Someroon vuonna 1977. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Someron väestönkehitys kuntaliitoksen jälkeisillä rajoilla viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien.
Someron väkiluku on laskenut noin tuhannella hengellä viimeisten kolmen vuosikymmenen aikana.
Vuoden 2011 lopussa Somerolla oli 9 268 asukasta. Heistä miehiä oli 4 600 ja naisia 4 668. Somerolaisten ikärakenne oli seuraavanlainen:
Äidinkieli
Seuraava taulukko kuvaa Someron väestöä äidinkielen mukaan vuosina 1980–2010.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Somerolla oli 8 919 asukasta, joista 5 016 asui taajamassa, 3 813 haja-asutusalueilla ja 90:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Someron taajama-aste on 56,8 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Someron keskustaajama.
Taajama ulottui 1990-luvulla Joensuun, Ruunalan, Pappilan, Jaatilan, Lammin, Harjun ja Härkälän kylien alueille. 2000-luvulla keskustaajamaan luetaan myös aiemmin omaksi taajamakseen määritelty Kultela. Taajaman asuinalueita ovat muiden muassa Kirkonmäki Harjun ja Lammin kylissä, Lamminniemi Lammin kylässä, Kaislaranta, Pärnämäki ja Haironpelto Joensuun kylässä, Okkeri Pappilan kylässä ja Rankkula Jaatilan kylässä. Taajaman lähialueen kulmakuntia ovat muiden muassa Pikku-Joensuu Joensuun kylässä ja Pälikönkulma Härkälän, Harjun, Ihamäen ja Terttilän kylissä.
Kylät
Somerolla on yhteensä 48 maarekisterikylää. Vuonna 2011 Paikallislehti Somero julkaisi kylien väkiluvut vuoden 2010 lopun tilanteen mukaan. Koska kylien väkiluvuissa eivät ole mukana muun muassa laitokset, kuten vanhainkodit, kylittäisten väkilukujen summa (9 177) ei ole sama kuin koko Someron väkiluku. Laitoksissa asuvia on Somerolla yhteensä 153, mikä on enemmän kuin keskimääräisen kylän väkiluku. Somerniemen asukasluvuksi vuonna 2010 saadaan kylien asukaslukujen summana 965. Mukana myös on henkikirjakylänä Somerolla oleva Hyrkkölä, joka koostuu Pusulan Hyrkkölän kylästä 1970-luvulla Someroon liitetyistä muutamista tiloista. Asukkaita Hyrkkölän Someroon kuuluvassa osassa on kaksi. Kaskiston kylän osalta Somerniemen väkiluku ei ole tarkka, koska siihen kuuluva Uuden-Kaskiston kulmakunta ei ollut osa Somerniemeä vaan jäi uutta kuntaa perustettaessa Someron yhteyteen.
Kylät on seuraavassa jaettu kolmeen ryhmään. Ensimmäisenä on lueteltu ne kylät, joiden alueelle Someron keskustaajama likimain ulottuu. Toisena on lueteltu muut Someron alueella ennen Somerniemen kanssa tehtyä kuntaliitosta sijainneet kylät. Lopuksi on vielä lueteltu kylät, jotka vastaavat kylän tarkkuudella entisen Somerniemen kunnan aluetta.
Panssarisiimaeliöt
Panssarisiimaeliöt (Dinoflagellata) on eliöryhmä, jonka noin 2 000 yksisoluisesta lajista useat ovat yhteyttäviä ja loput toisenvaraisia, kuten loisia. Lajit jakautuvat noin 130 sukuun 12 lahkossa. Niitä elää pääasiassa merivedessä, jossa niitä esiintyy runsaasti. Nimitys viittaa niiden solujen pintaa verhoaviin panssarimaisiin selluloosalevyihin. Suurin osa panssarisiimaeliölajeista elää merivedessä planktisina, mutta jotkut elävät symbioosissa tai endosymbioosissa merieläinten kanssa.
Somero
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Somerolla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Panssarisiimaeliöt
Panssarisiimaeliöt ovat ulkoisten ominaisuuksiensa kannalta kasvien ja eläinten välimuotoja. Noin puolella tunnetuista lajeista on yhteyttämiseen tarvittavat viherhiukkaset, mutta toisaalta nekin usein kykenevät syömään esimerkiksi bakteereja. Tämän takia ennen molekyylisystemaattisten menetelmien kehittymistä niiden taksonominen asema oli epäselvä, ja kasvitieteilijät luokittelivat ne leviksi ja eläintieteilijät alkueläimiksi. Sittemmin on selvinnyt, että ne eivät kuulu sen enempää kasvi- kuin eläinkuntaankaan. Nykyään tiedetään, että esimerkiksi malariaa aiheuttavat Plasmodium-itiöeläimet kuuluvat samaan kuntaan ja pääjaksoon panssarilevien kanssa.
Somero
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2011 tietojen mukaan 87,0 prosenttia somerolaisista kuului evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus.
Panssarisiimaeliöt
Valtaosalla panssarisiimaeliöistä on kaksi eripituista uintisiimaa (flagellaa), ja niiden soluseinä koostuu selluloosalevyistä (Theca). Toinen uintisiima sijaitsee solua kiertävässä uurteessa (Cingulum), toinen puolestaan osoittaa solusta poispäin. Leväsolujen koko vaihtelee 5 mikrometristä 2 millimetriin. Tuma (dinocaryon) on rakenteeltaan erikoinen. Se on kooltaan suuri, ja tumakalvoon kiinnittyneet kromosomit ovat jatkuvasti kokoonkiertyneinä. Yhteyttävillä panssarilevillä on kolmikalvoiset viherhiukkaset, jotka sisältävät c-klorofylliä sekä peridiniiniä. Viherhiukkaset ovat todennäköisesti peräisin joltakin ruskeiden levien kehityslinjaan kuuluneelta Chromalveolata-kunnan eliöltä. On myös panssarileviä, jotka ovat evoluution kuluessa menettäneet nämä viherhiukkaset, mutta jotka ovat hankkineet uudelleen kyvyn yhteyttää ottamalla soluihinsa endosymbionttisia viherleviä.
Somero
Muut kirkkokunnat
Muita kirkkokuntia edustavat helluntaiherätykseen kuuluva Someron helluntaiseurakunta, Suomen Vapaakirkkoon kuuluva Someron Vapaaseurakunta Yhteydenkeskus sekä Suomen Adventtikirkkoon kuuluva Someron Adventtiseurakunta. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Someron alueella toimii Hämeenlinnan ortodoksinen seurakunta.
Somerolla on Jehovan todistajien valtakunnansali.
Elinkeinot
Someron talous on edelleen vahvasti maatalouspainotteista. Alkutuotanto työllistää Somerolla 15 %, palvelut 55 % ja jalostus 30 % ammatissa toimivasta väestöstä. Käytännön Maamies -lehden mukaan vuonna 2011 Suomen peltohehtaarien mukaan 1000 suurimmasta maatilasta 20 toimi Somerolla.
Politiikka
Yhteensä Someron kaupunginvaltuustoon valittiin 35 valtuutettua. Kuntavaaleissa Somero oli jaettuna neljään äänestysalueeseen, jotka olivat Pitkäjärvi, Joensuu, Kirkko ja Somerniemi.
Kulttuuri
pienoiskuva|oikea|[[Kiiruun talo toimii somerolaisen kulttuurin keskuksena.]] Someron murre kuuluu omana ryhmänään lounaismurteiden ja hämäläismurteiden välisiin lounaisiin välimurteisiin. Somerolla toimii kotiseutuyhdistys Somero-Seura. Sen aikaansaannoksiin kuuluvat muun muassa Someron torppamuseo, Kultelan savenvalajamuseo ja Pajulan koulumuseo. Somerolta on myös julkaistu sekä murre- että sananparsikirjat. Myös Somerniemellä toimii oma kotiseutuyhdistys, Somerniemi-seura, joka mm. ylläpitää Somerniemen kesätoria ja harjoittaa myös julkaisutoimintaa.
Someron rakennetuista kulttuuriympäristöistä valtakunnallisesti merkittäviksi on arvioitu Hämeen härkätie, Someron kirkkoympäristö, Palikaisten kartanomaisema sekä Åvikin kartano ja lasitehtaan paikka.
Karkkilan kaupunginvaltuusto
Karkkilan kaupunginvaltuusto on Karkkilan kaupungin ylin päättävä elin. Valtuustossa on 35 jäsentä, jotka valitaan neljän vuoden välein kuntavaaleilla. Valtuusto on pitkään ollut vasemmistoenemmistöinen. SKDL:llä oli enemmistö valtuutetuista vuosina 1945–1964.
Somero
Tiedotusvälineet
Somerolla ilmestyy kahdesti viikossa paikallislehti Somero. Seudullisista lehdistä Somerolle leviävät Forssan Lehti ja Salon Seudun Sanomat ja maakuntalehdistä Turun Sanomat. Sähköisessä mediassa Someron asioita käsittelevät sekä Yle Häme että Yle Varsinais-Suomi.
Return to Base
Return to Base on brittiläisen Slade-yhtyeen albumi vuodelta 1979. Yhtyeen suosio oli tuolloin pohjalukemissa ja se soitti lähinnä klubeilla. Return to Base ja siltä julkaistut singlet eivät nousseet Britanniassa listoille, minkä seurauksena kitaristi Dave Hill erosi hetkeksi yhtyeestä. Sen sijaan Belgiassa albumi sekä single ”I’m a Rocker” olivat suuria menestyksiä.
Jess Barker
Jess Barker (4. kesäkuuta 1912 – 8. elokuuta 2000) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa David Janewayn roolissa elokuvassa Punainen katu (1945). Hän oli vuosina 1944–1954 naimisissa Susan Haywardin kanssa. Avioliitto päättyi eroon. Hayward voitti kiistan parin kaksospoikien huoltajuudesta.
Return to Base
Albumin kappaleita kierrätettiin pari vuotta myöhemmin albumilla We’ll Bring the House Down. Return to Basea ei ole remasteroitu sellaisenaan, vaan loput kappaleet, joita ei julkaistu alkuperäisellä We’ll Bring the House Downilla, ilmestyivät sen remasteroidun version bonuskappaleina vuonna 2007.
Karkkilan kaupunginvaltuusto
Valtuusto kokoontuu Karkkilasalissa Anttilankadulla.
Jess Barker
Etelä-Carolinan Greenvillessä syntynyt Barker kuoli 88-vuotiaana maksakirroosiin North Hollywoodissa.
Somero
Urheilu
Somerolaisia urheiluseuroja ovat Someron Esa, Someron Pallo, Someron Voima ja rullakiekkoon erikoistunut Roller-PePe. Someron Voiman futsal-joukkue pelaa miesten korkeimmalla sarjatasolla Futsal-liigassa. Urheilulajeista somerolaiset ovat perinteisesti menestyneet etenkin seiväshypyssä, ja tunnettuja somerolaisia lajin urheilijoita ovat olleet muiden muassa Pentti Nikula, Kauko Nyström ja Minna Nikkanen. Somerolla järjestetään vuosittain kansainvälinen yleisurheilutapahtuma Seiväskarnevaalit.
Return to Base
Kappaleet
A-puoli
Vladimir Luttšenko
Vladimir Jakovlevitš Luttšenko (, s. 2. huhtikuuta 1949 Ramenskoje, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja. Luttšenko pelasi urallaan vuosina 1967–1980 Neuvostoliiton maajoukkueessa 281 maaottelua, joissa hän teki 34 maalia. Luttšenko teki 58 maalia 459 liigaottelussa ja edusti TsSKA Moskovaa Neuvostoliiton mestaruussarjassa.
Return to Base
Kappaleet
B-puoli
Somero
Ruokakulttuuri
Someron pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hentta eli perunalaatikko ja piapo eli talkkuna.
Kartanot
pienoiskuva|Härkälän kartano 1840-luvulla [[Johan Knutsonin kuvaamana. Taustalla näkyy Someron vanha kirkko.]] Somero on tunnettu kartanopitäjänä, jossa kartanoita on huomattavan paljon. Someron kartanoita tutkineet Leeni Tiirakari ja Manu Kärki luettelevat Somerolta seuraavat kartanot :
Henkilöitä
pienoiskuva|oikea|[[Baddingin kioski Paratiisi Helsingintien varrella Somerolla on muodostunut pyhiinvaellusmatkojen kohteeksi ja sitä on sanottu yhdeksi Someron komeimmista nähtävyyksistä. ]] Muiden muassa seuraavat tunnetut henkilöt ovat joko syntyneet tai vaikuttaneet Somerolla tai Somerniemellä:
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|oikea|Someron torppamuseo [[Hämeen Härkätien varrella Jaatilanjoen rannalla.]] pienoiskuva|Savenvalajamuseo [[Kultelassa.]]
Al Haig
Alan Warren "Al" Haig (19. heinäkuuta 1924 Newark, New Jersey, Yhdysvallat – 16. marraskuuta 1982 New York, New York, Yhdysvallat) oli bebop-genrestä tunnetuksi tullut yhdysvaltalainen jazz-pianisti. Hän syntyi Newarkissa, New Jerseyssä.
Haig esiintyi ja levytti muiden muassa Dizzy Gillespien, Charlie Parkerin, Eddie ”Lockjaw” Davisin, Miles Davisin ja Stan Getzin kokoonpanoissa. Hänellä oli myös useita hänen itse johtamiaan kokoonpanoja.
Haig kuoli sydänkohtaukseen kotonaan New Yorkissa 58-vuotiaana.
Janet Afary
Janet Afary on iranilainen kirjailija, feministi ja tieteilijä. Hänen tutkimusalojaan ovat historia, uskontotiede ja naistutkimus. Afary asuu nykyään Yhdysvalloissa.
Afary tunnetaan parhaiten Iranin perustuslaillista vallankumousta koskevista tutkimuksistaan ja kirjoituksistaan. Tämän lisäksi hänen tutkimuskohteitaan ovat nyky-Iranin politiikka sekä sukupuoli ja seksuaalisuus modernissa Lähi-idässä.
Afary toimii uskontotieteen professorina Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Hän suoritti maisterintutkinnon Teheranin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi Michiganin yliopistossa. Väitöskirjan aiheena oli modernin Lähi-idän historia.
Andrei Gromyko
Andrei Andrejevitš Gromyko (, 18. heinäkuuta (J: 5. heinäkuuta) 1909 Venäjän keisarikunta, nykyinen Valko-Venäjä – 2. heinäkuuta 1989 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko, Neuvostoliiton ulkoministerinä vuosina 1957–1985 ja Korkeimman neuvoston puheenjohtajana 1985–1988.
Elämä
Gromyko syntyi Venäjän keisarikunnan Mogiljovin kuvernementin Gomelin kihlakunnan Staryja Hramykin kylässä talonpoikaisperheeseen.
Gromyko valmistui Moskovan kansantaloudellisesta instituutista. Tämän jälkeen hän työskenteli ulkoasiainkansankomissariaatin palveluksessa. Gromyko meni ulkoministeriöön Stalinin puhdistusten jälkeen vuonna 1939. Hänet lähetettiin pian Yhdysvaltoihin, missä hän työskenteli Neuvostoliiton lähetystössä vuoteen 1943 asti, jolloin hänet nimitettiin Neuvostoliiton suurlähettilääksi Yhdysvaltoihin. Gromykolla oli tärkeä tehtävä suunniteltaessa sodanaikaista yhteistyötä Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä, ja hän järjesti maiden tapaamista Jaltan konferenssissa vuonna 1943. Hänet tunnettiin tiukkana neuvottelijana. Lännessä hän sai kutsumanimet Mr. Njet (”herra ei”) tai toveri Njet, mikä kuvasi hänen neuvottelutyyliään.
Gromykosta tuli Neuvostoliiton edustaja YK:n turvallisuusneuvostossa 1946 ja hän työskenteli tehtävässä vuoteen 1948 saakka. Hänet valittiin 1946 Neuvostoliiton apulaisulkoministeriksi. Gromyko neuvotteli 18. tammikuuta 1950 Moskovassa länsivaltojen lähettiläiden kanssa Itävallan rauhansopimuksesta. Hän työskenteli lyhyen ajan suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa vuosina 1952–1953, minkä jälkeen hän siirtyi takaisin Neuvostoliittoon. Gromykosta tuli Neuvostoliiton ulkoministeri vuonna 1957. Gromyko oli avainhenkilö vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisissä, jonka aikana hän keskusteli Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn kanssa. Gromyko oli myös neuvottelemassa aserajoitussopimuksista, erityisesti ABM-ohjusten rajoitussopimuksista, ydinkoekieltosopimuksista, SALT I ja SALT II ja INF (keskimatkan ohjusten) rajoitussopimuksista ja START-rajoitussopimuksista (strategisten aseiden). Gromyko oli liennytyspolitiikan toteuttaja supervaltojen välillä ja oli aktiivisesti sopimassa suhteita Länsi-Saksan kanssa.
Gromykon seuraajaksi ulkoministeriksi tuli Eduard Ševardnadze. Gromyko valittiin politbyroohon vuonna 1973, ja viimein hänet valittiin Korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi vuonna 1985. Virka oli kuitenkin muodollinen, ja hän oli pakotettu eroamaan näkemystensä vuoksi Gorbatšovin aikana vuonna 1988. Gromyko kuoli Moskovassa vuonna 1989.
Eric Lemming
Eric Otto Valdemar Lemming (22. helmikuuta 1880 Göteborg – 5. kesäkuuta 1930 Göteborg) oli ruotsalainen urheilija, joka oli maailman paras keihäänheittäjä 1900-luvun alussa. Lemming oli kolminkertainen olympiavoittaja (1908 ja 1912), lisäksi vuoden 1906 välikisoissa hän voitti kullan ja kolme pronssia. Hän kilpaili keihäänheiton lisäksi useissa muissakin heitto- ja hyppylajeissa sekä köydenvedossa. Ateenan välikisoissa Lemming osallistui jopa yhdeksään lajin.
Urheilu-ura
Lemming heitti 19-vuotiaana vuonna 1899 keihäänheiton epävirallisen maailmanennätyksen 49,31 metriä. Keihäänheitto ei ollut vuoden 1900 olympialaisten ohjelmassa. Lemming osallistui kuitenkin kisoissa kuuteen lajiin. Hän sijoittui korkeushypyssä, seiväshypyssä ja moukarinheitossa neljänneksi sekä kiekonheitossa kahdeksanneksi.
Keihäänheitto oli ohjelmassa vuoden 1906 välikisoissa, joissa Lemming osallistui peräti yhdeksään lajiin. Hän voitti kultaa vapaan tyylin keihäänheitossa ja pronssia kuulantyönnössä tuloksella 11,26, viisiottelussa ja köydenvedossa. Keihäänheitossa hänen tuloksensa oli 53,90, joka oli uusi maailmanennätys. Hän voitti toiseksi sijoittuneen yli kahdeksalla metrillä.
Lemming oli menettänyt maailmanennätyksensä hieman ennen Tukholman olympialaisia 1912, kun suomalainen Julius Saaristo oli heittänyt 61,45. Tukholmassa Lemming voitti kuitenkin keihäänheitossa olympiakultaa omalla ennätystuloksellaan 60,64. Tulos oli jälleen uusi olympiaennätys. Se paransi hänen omaa ennätystään 5,81 metrillä. Olympialaisissa 1912 Lemming osallistui lisäksi sekä molempien käsien keihäänheittoon ja kiekonheittoon, joissa laskettiin kummallakin kädellä heitetty tulos yhteen. Molempien käsien keihäänheitossa Lemming oli neljäs. Olympialaisten jälkeen hän otti haltuunsa myös maailmanennätyksen tuloksella 62,32. Se oli myös keihäänheiton ensimmäinen virallinen maailmanennätys. Tulos pysyi maailmanennätyksenä seitsemän vuotta, kunnes Jonni Myyrä rikkoi sen vuonna 1919.
Olympiamitaliensa lisäksi Lemming sai useita mitaleita kotimaassaan. Ruotsin-mestaruuksia hän voitti 25 kappaletta, niistä 10 oli keihäänheitossa. Muut mestaruudet tulivat kuulantyönnössä, kiekonheitossa, moukarinheitossa ja seiväshypyssä.
Yksityiselämä
Lemming oli naimisissa Ella Winbergin kanssa.
Lemming kuoli kotikaupungissaan Göteborgissa 50-vuotiaana sydänkohtaukseen. Hän oli kaupungissa suosittu henkilö, minkä takia kuolema aiheutti kaupungissa suurta surua.
Steve Harper
Pelaajaura
Harper siirtyi Newcastleen alasarjaseura Seaham Red Starista kesällä 1993. Hän pelasi ensimmäisinä vuosinaan lähinnä lainasopimuksella alemmilla sarjatasoilla Bradfordissa, Gatesheadissa, Stockport Countyssa, Hartlepool Unitedissa ja Huddersfield Townissa. Ensimmäisen ottelun Newcastlen edustusjoukkueessa Harper pelasi marraskuussa 1998.
Harper oli pitkään Newcastlen varamaalivahti. Hänen tullessaan seuraan ykkösmaalivahti oli Pavel Srníček, ja myöhemmin Shaka Hislop ja erityisesti 1997 Newcastleen siirtynyt Shay Given olivat Harperin edellä. Kauden 1999–2000 Harper aloitti ykkösmaalivahtina, mutta sen jälkeen Given valtasi paikan itselleen ja Harper pelasi vain seitsemän liigaottelua seuraavan kuuden kauden aikana. Kaudella 2006–2007 hän sai taas peliaikaa Givenin loukkaannuttua ja pääsi pelaamaan säännöllisesti myös seuraavalla kaudella. Kaudella 2008–2009 Harperista tuli vihdoin Newcastlen ehdoton ykkösmaalivahti, kun Given siirtyi Manchester Cityyn helmikuussa 2009.
Amikti
thumb|Amikti. Amikti ( ’verho’, ’vaippa’) on läntisissä kirkoissa papin tai diakonin liturgiseen asuun kuuluva valkoinen, neliskulmainen liina, josta muodostuu alban hupunomainen kaulus. Siitä käytetään joskus nimitystä kaulusliina koska se muodostaa eräänlaisen kauluksen albaan.
Amikti on noin 90 cm pitkä ja 60 cm leveä. Sen kahdessa kulmassa on nauhat, joilla se sidotaan, ja näiden välissä pitkällä sivulla voi olla jäykempi, joko valkoinen, tai messukasukan kanssa samaa väriä oleva ja liturgisia värejä noudattava kaulusmainen osa, parura. pienoiskuva|Amiktin pukeminen Amikti suojaa stolaa ja messukasukkaa (tai dalmatikaa) hieltä ja lialta ja käyttäjänsä hiuksilta. Se puetaan päälle ennen albaa. Aikaisemmin se saattoi myös ulkona vietetyssä jumalanpalveluksessa kylmän sään aikaan toimia päätä suojaavana huppuna.
Amiktia käytetään katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa sekä joissain luterilaisissa kirkoissa, muun muassa Ruotsin kirkossa. Suomessa sen käyttö on harvinaista, pääasiassa vain Porvoon hiippakunnassa. Amiktin käyttö jatkui Ruotsi-Suomessa reformaation jälkeen 1600-luvulle saakka, jolloin sen korvasi vähitellen albaan kiinteästi kuulunut leveä pitsikaulus. Uudelleen amikti on tullut käyttöön 1900-luvulla.
Porsche Supercup Unkarin Grand Prix 2013
Porsche Supercup Unkarin Grand Prix 2013 oli Porsche Supercup -kauden 2013 viides osakilpailu, joka ajettiin 28. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Färsaarten Pohjolan talo
thumb|Pohjolan talo thumb|Färsaarelaisten taiteilijoiden näyttely 1984 Pohjolan talossa Färsaarten Pohjolan talo on Färsaarten tärkein kulttuurikeskus. Talo sijaitsee Tórshavnissa ja se vihittiin 1983. Sen tarkoituksena on edistää pohjoismaista ja färsaarelaista kulttuuria. Sinne voivat kuitenkin myös muut kuin pohjoismaiset taiteilijat asettaa töitään näytteille. Talon arkkitehtuurissa on perinteisiä piirteitä, kuten turvekatto, jonka ansiosta kattotyyppi on yleistynyt seudulla.
Ajatuksen Pohjolan talosta keksi tiettävästi Pohjoismaiden neuvoston aikaisempi färsaarelainen jäsen Erlendur Patursson (1913−1986). Vuonna 1977 julistettiin Pohjoismaissa arkkitehtuurikilpailu, ja siihen osallistui 158 arkkitehtia. Kilpailun voittivat norjalainen arkkitehti Ola Steen ja islantilainen arkkitehti Kolbrún Ragnarsdóttir. Pohjoismaiden neuvosto tuki hanketta, ja sen osuus kuluista oli kaksi kolmasosaa. Lopusta vastasi Färsaarten hallitus. Kokonaiskustannukset olivat 70 miljoonaa Färsaarten kruunua. Rakennus on siten tavallaan samalla neuvoston lähetystö. Rakennus avattiin käyttöön 8. toukokuuta 1983. Rakennuksella on yhteispohjoismainen johto.
Pohjolan talo on Pohjoismaiden ministerineuvoston alainen kulttuuriorganisaatio, ja ministerineuvosto subventoi vuosibudjetista 92 prosenttia, kun taas Färsaarten hallitus vastaa lopuista kahdeksasta prosentista. Tavoitteena on edistää Färsaarten kulttuurielämää ja tiivistää saarten ja muun Pohjolan kulttuurielämän keskinäisiä yhteyksiä.
Arkkitehtuuri
Pohjolan talo on kaksikerroksinen, ja siinä on Tanskasta hankittu suurista lasiosista ja teräspalkeista muodostuva rakenne. Katto on perinteinen islantilainen turvekatto, jonka on tarkoitus sulautua ympäristöön. Lattia on norjalaista graniittia. Färsaarilla luontainen kallioperä on basalttia. Kalusteet ovat Suomesta, seinien verhoilu Ruotsista. Lasiseinistä on hyvä näköala Tórshavniin, merelle ja lähimpään saareen Nólsoyiin.
Talossa on aula, kahvio, parkettilattiainen tanssisali, jossa voidaan tanssia perinteisiä saarelaistansseja ja pitää näyttelyitä, sekä sali johon mahtuu 400 henkeä. Lisäksi on amfiteatterimainen tila, joka voidaan yhdistää suureen saliin.
Dempsterin valtatie
Dempsterin valtatie on 736 kilometriä pitkä valtatie, joka kulkee arktisessa Kanadassa Yukonin Dawsonista Luoteisterritorioiden Inuvikiin. Tie on soratie, ja se on (vuonna 2013) ainoa tie, joka ulottuu eteläisestä Kanadasta napapiirin pohjoispuolelle Jäämerelle. Tien varrella sijaitsee neljä huoltoasemaa sekä niiden läheiset asutukset. Vuonna 1979 valmistunut tie ulottui alun perin Fort MacPhersoniin asti. Mackenzie- ja Peeljokien yli kulkee kesällä lautta ja talvella jäätie. Tie on suljettu niinä aikoina, kun jokia ei pysty ylittämään. Talvisin tie on 194 kilometriä pidempi ja ulottuu Jäämeren rannalla sijaitsevaan Tuktoyaktukiin.
Tie on nimetty ratsupoliisi William Dempsterin mukaan, joka ajoi säännöllisesti koiravaljakolla tien reittiä pitkin Dawsonista Fort McPhersoniin.
Pohjanmesisieni
Pohjanmesisieni eli mesisieni (Armillaria borealis) on yleisin Suomessa esiintyvistä neljästä Armillaria mellea -ryhmän mesisienilajista. Se kasvaa yleensä tuppaina lahokannoissa tai -puissa. Sieni saattaa kasvaa myös maassa, mutta tällöin se on useimmiten yhteydessä lahoaviin juuriin. Sen 5–10 cm leveä, kellanruskea, säikeinen ja harvasuomuinen lakki on kupera ja laakea. Vaaleanruskeassa, sitkeässä jalassa on selvä rengas. Eräät mesisienilajit tuottavat biologisesti valoa, ne hohtavat pimeässä. Suomen sienistä pimeässä hohtaa pohjanmesisienen lisäksi nuijamesisieni.
Mesisieni on lois- ja lahottajasieni. Se iskee eläviin puihin, joissa kasvaa loisena ja lopulta tappaa puun myrkyllään. Tästä se jatkaa lahottaen puuainesta. Mesisieni on eräs Suomen merkittävimpiä tuhosieniä. Sen itiöemät kehittyvät elo-lokakuussa.
Mesisieni tunnetaan lisäksi hyvänä ruokasienenä. Ainoastaan sen nuoret lakit kerätään, ja koska tiedetään vanhojen ja raakoina syötyjen lakkien aiheuttavan joillekin vatsavaivoja, on lakit syytä ryöpätä. Tärkeää on huomioida myös se, että jotkin mesisienen kaltaiset kantosienet ovat myrkyllisiä.
Eviran listauksessa suositelluista ruokasienistä (kauppasienet) eri mesisienilajeja ei eroteta toisistaan, vaan ne käsitellään yhtenä ryhmänä.
Eniten mesisienet muistuttavat pörhösuomuhelokkaa (Pholiota squarrosa), mutta saattaa joskus erehdyttävästi muistuttaa myös koivunkantosientä (Kuehneromyces mutabilis).
Barbadoksen presidentti
Barbadoksen tasavallan presidentti on Barbadoksen valtionpäämies. Marraskuun 2021 lopulla Sandra Masonista tuli Barbadoksen presidentti.
Armenian kuningaskunta
Armenia itsenäistyi Seleukidien vallasta Antiokhos III Suuren aikana 190 eaa. Sen kukoistuskausi oli kuningas Tigranes Suuren valtakaudella vuosina 95–55 eaa., jolloin se laajeni Anatolian itäosiin. Tuona aikana se oli Rooman itäosien mahtavin valtio. Tigraneksen ja hänen poikansa Artavazd II:n hallintokausilla Armeniasta tuli yksi hellenistisen kulttuurin keskuksista. Se oli myös ensimmäinen maa, joka otti kristinuskon valtionuskonnoksi vuonna 301.
Arthur Cotter
Arthur Cotter (s. 21. lokakuuta 1879 Glasgow, Skotlanti – 23. toukokuuta 1961 Donnybrook, Dublin, Irlanti) oli skotlantilainen Suomessa 1900-luvun alussa toiminut kirjeenvaihtaja, opettaja, pappi ja tiedustelija.
Viisilapsisen perheen vanhimpana syntyneen Cotterin isä kuoli hänen ollessaan kymmenvuotias. Hän kävi Edinburghissa George Heriot's Hospital Schoolia 1891–1896 ja opiskeli sitten kieliä Edinburghin yliopistossa 1897–1898. Hän opiskeli myös Saksassa ja Venäjällä ja kävi Venäjän matkansa yhteydessä 1897 ensimmäisen kerran Suomessa. Cotter joutui kuitenkin lopettamaan opintonsa perheen talousvaikeuksien takia.
1900-luvun alussa Cotter asui perheensä kanssa Lontoossa. Kielellisesti lahjakkaana hän pääsi työhön Reutersin Lontoon toimistoon. Hän muutti sitten Pietariin ja toimi Reutersin Suomen kirjeenvaihtajana Venäjän-Japanin sodan vuosista 1904–1905 alkaen. Hän opiskeli 1900-luvun alussa suomen kieltä ja tutustui suomalaiseen kulttuuriin muun muassa Kalevalaan ja Vänrikki Stoolin tarinoihin. Hänestä tuli 1902 Suomalais-Ugrilaisen seuran jäsen.
Cotter siirtyi sitten Kiinaan jossa hän oli englannin kielen lehtorina Pekingissä Kiinan keisarillisessa yliopistossa. Vuonna 1911 hän palasi Helsinkiin ja toimi englannin kielen opettajana Kauppakorkeakoulussa sekä lisätuloja saadakseen toimi brittiläisten lehtien Suomen-kirjeenvaihtajana. Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 hän jäi Suomeen toimien brittien Secret Intelligence Servicen SIS:n asiamiehenä. Vuoden 1916 lopulla Cotter teki yhdessä laivastoupseeri Hoggarthin kanssa tiedustelumatkan Pohjois-Suomeen. He kävivät muun muassa jääkäriaktivistien etappipaikkana toimineessa Hallan talossa ja herättivät epäluuloja saksalaismielisissä aktivisteissa. Cotter toimi brittien tiedustelutoiminnan johtajana Suomessa ja loi kontakteja moniin suomalaisiin muun muassa Rudolf Holstiin. Cotter ja Holsti matkustivat syksyllä 1917 Pietariin tapaamaan Iso-Britannian Venäjän suurlähettilästä sir George Buchanania.
Suomen sisällissodan aikana Cotter piti yhteyksiä punaisten Kansanvaltuuskunnan johtajiin muun muassa Kullervo Manneriin. Hänet karkotettiin Suomesta kesällä 1918 sen jälkeen kun maassa olleet saksalaiset olivat raportoineet hänen toimistaan. Cotter siirtyi sitten Muurmanniin ja hankki sieltä käsin tietoa suomalaisten valkoisten toimista Pohjois-Suomessa sekä Muurmannin legioonasta. Hän laati myös Englannin laivaston tiedustelun käyttöön englanti–suomi-sanakirjan. Maailmansodan päätyttyä Suomen olot tunteva Cotter palasi Suomeen ja jatkoi tiedusteluraporttien lähettämistä SIS:lle. Cotterin vasemmistosympatiat aiheuttivat kuitenkin ongelmia. Cotter oli suomalaisten tarkkailun alaisena. Esimerkiksi syyskuussa 1919 Etsivän Keskuspoliisin päällikkö Toivo Hukkinen pyysi Suomen lennätinhallitusta kopioimaan Cotterille tulevat ja hänen lähettämänsä sähkösanomat. Cotter oli nimitetty syyskuun alussa 1919 brittien Suomen-lähetystön lehdistöattaseaksi.