cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uusi-Seelanti
Itsenäisyys
Uusi-Seelanti omaksui koronaviruspandemian alkuvaiheessa vuonna 2020 tiukan politiikan, jonka tavoitteena oli nolla tartuntaa. Se oli kova isku maan matkailuvetoiselle taloudelle, sillä bruttokansantuote laski peräti 12 prosentilla vuoden 2020 ensimmäisen neljänneksen aikana. Koronatartunnat pysyivät kuitenkin pitkään aisoissa, ja työväenpuolueesta tuli lokakuun vaaleissa ensimmäinen puolue 24 vuoteen, joka sai yksinkertaisen enemmistön parlamenttiin. Uusi-Seelanti joutui kuitenkin lopulta luopumaan nollan tartunnan taktiikastaan, kun koronan aiempaa helpommin leviävät delta- ja omikronvariantit alkoivat levitä maassa.
Politiikka
thumb|left|250px|Uuden-Seelannin hallituksen rakennus (”[[Beehive”) ja parlamentti]]
Uusi-Seelanti on perustuslaillinen monarkia ja parlamentaarinen demokratia. Uuden-Seelannin muodollinen valtionpäämies on Uuden-Seelannin kuningas, joka on samalla myös maan entisen siirtomaaisännän Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki (vuodesta 2022 Charles III ), mutta käytännössä ylin valta on pääministerillä. Uuden-Seelannin monarkkia edustaa Uuden-Seelannin kenraalikuvernööri, joksi monarkki nimittää pääministerin suositteleman ehdokkaan. Lokakuusta 2021 alkaen kenraalikuvernöörinä on ollut Cindy Kiro. pienoiskuva|Uuden-Seelannin pääministeri vuodesta 2023 [[Chris Hipkins]]
Uudessa-Seelannissa on yksikamarinen, 120-jäseninen edustajainhuone. 70 jäsentä valitaan yhden edustajan vaalipiireistä, 50 puoluelistoilta. Edelliset parlamenttivaalit olivat vuonna 2017, seuraavat 2020. Maoreilla on ollut oma kiintiö 1800-luvulta asti, heillä oli aluksi oma vaalipäivänsä ja eri vaalitapa. Myöhemmin maoritaustaiset henkilöt saivat valita, rekisteröityivätkö äänestämään maorien, vai yleisissä vaaleissa. Vuodesta 1993 maoripaikkojen määrä on riippunut siitä moniko rekisteröityy maoriäänestäjäksi.
Vuonna 1996 käyttöönotettu vaalitapa on edesauttanut pienempien puolueiden mahdollisuuksia, mutta tästä huolimatta Uuden-Seelannin selvästi suurimmat puolueet ovat Kansallispuolue ja Työväenpuolue. Kummallakin on melko vakiintunut kannattajakunta. Näiden lisäksi 2000-luvulla parlamentissa ovat olleet muun muassa vihreä puolue, ACT New Zealand, New Zealand First ja Maoripuolue. Vuoden 2020 vaaleissa Työväenpuolue sai 65 paikkaa ja Kansallispuolue 33 paikkaa.
Puolustusvoimat
250px|thumb|Uuden-Seelannin armeijan sotilaita harjoituksissa. Uuden-Seelannin laivasto, ilmavoimat ja maavoimat muodostavat Uuden-Seelannin puolustusvoimat (New Zealand Defence Force). Vuonna 2011 puolustusvoimien palveluksessa oli 8 758 vakituista sotilasta, 2 368 reserviläistä ja 2 669 siviiliä. Uuden-Seelannin puolustusministeriö vastaa puolustusvoimien käytännöistä ja varustehankinnoista. 1990-luvulta lähtien puolustusvoimat ovat ottaneet osaa YK:n ja muiden järjestämiin rauhanturvaoperaatioihin muun muassa Itä-Timorilla, Balkanilla ja Afganistanissa. Puolustusvoimat ovat toimineet myös luonnonkatastrofeihin vastaamisessa esimerkiksi Canterburyn maanjäristyksien aikana vuosina 2010 ja 2011. Naiset ovat saaneet palvella taistelutehtävissä vuodesta 2000 lähtien.
Hallinnollinen jako
thumb|250px|left|Uusi-Seelanti, sen saaret ja siihen kuuluvat liitännäisalueet. Uusi-Seelanti on jaettu 16 hallintoalueeseen: Auckland, Bay of Plenty, Canterbury, Gisborne, Hawke's Bay, Manawatu-Wanganui, Marlborough, Nelson, Northland, Otago, Southland, Taranaki, Tasman, Waikato, Wellington ja West Coast. Lisäksi Chathamsaaret muodostaa erillisen territorion. Chathamsaarten lisäksi Uudelle-Seelannille kuuluu yhdeksän asumatonta saariryhmää. Solandersaaret kuuluvat Southlandin hallintoalueeseen, muut ovat asumattomia eivätkä kuulu mihinkään hallintoalueeseen. Kermadecsaarista suurimmalla on sää- ja radioasema ja majoitustiloja tutkimusaseman henkilökunnalle.
Uuteen-Seelannin yhteyteen kuuluvat lisäksi Cookinsaaret, Niue, Tokelau ja Uuden-Seelannin Antartiksesta vaatima Rossinmaa. Cookinsaaret on käytännössä itsenäinen mutta pitää yllä perustuslaillisia yhteyksiä Uuteen-Seelantiin (”Uuteen-Seelantiin vapaasti assosioitunut itsehallintoalue”). Uusi-Seelanti vastaa maan puolustuksesta ja ulkopolitiikasta mutta konsultoi Cookinsaarten johtoa tarvittaessa. Niuen kohdalla on jopa määritelty, että Uusi-Seelanti toimii Niuen ulkopolitiikkaa ja puolustusta koskevissa asioissa vain Niuen erityisestä pyynnöstä. Tokelau on itsehallinnollinen territorio. Sille luonnosteltiin samantyyppinen ”vapaasti assosioituneen hallintoalueen” perustuslaki, mutta YK:n järjestämässä kansanäänestyksessä 2007 laki ei saanut tarvittavaa määräenemmistöä taakseen.
Talous
thumb|Uusi-Seelanti on tunnettu lampaistaan thumb|Aucklandin liikekeskustaa Uudella-Seelannilla on moderni, kehittynyt talous, joka on kuitenkin maailman mittakaavassa varsin pieni. Elintaso on korkea, ja vuonna 2021 maa oli inhimillisen kehityksen indeksissä sijalla 13. Bruttokansantuote asukasta kohden oli vuonna 2021 noin 48 800 dollaria. Bruttokansantuote oli koronapandemian takia laskenut vuonna 2020, mutta vuonna 2021 nousua oli taas 5,6 prosenttia ja vuonna 2022 myös 2,3 prosenttia.
Kiina on Uuden-Seelannin suurin kauppakumppani. Vuonna 2022 viennistä 28,2 prosenttia suuntautui Kiinaan. Australian osuus oli 12 prosenttia ja Yhdysvaltojen 10,9 prosenttia. Tuonnista Kiinasta tuli 23,2 prosenttia. Ulkomaankauppa on tärkeässä asemassa Uuden-Seelannin taloudelle, joka on myös yksi maailman avoimimpia. Uusi-Seelanti oli vuonna 2020 allekirjoittamassa maailman suurinta vapaakauppasopimusta RCEP:tä. Maa kirjoitti 2008 ensimmäisenä OECD-maana vapaakauppasopimuksen Kiinan kanssa.
Maatalous ja kalastus
Uuden-Seelannin maatalous keskittyy erityisesti laitumiin, joilla kasvatetaan lampaita ja nautaa. Tehokkaan karjatalouden mahdollistaa sopiva ilmasto, maan kehittämiseen tehdyt laajat investoinnit ja osaavat työntekijät. Uudessa-Seelannissa oli vuonna 2022 yli 25 miljoonaa lammasta ja yli 10 miljoonaa nautaeläintä. Lampaiden määrä on ollut 2000-luvulla selvässä laskussa, sillä vielä vuonna 2002 lampaita oli melkein 40 miljoonaa. Laskun taustalla on villan hinnan heikkeneminen ja metsätalouden kannattavuus. Monet lammasfarmarit ovatkin vaihtaneet metsätalouteen.
Niinpä Uusi-Seelanti onkin merkittävä maataloustuotteiden viejä. Maatalouspolitiikassa tehtiin 1990-luvulla suuri muutos. Uusi-Seelanti on ollut aktiivinen WTO:n kansallisia maataloustukia rajoittavien päätösten tukija ja toteuttaja. Uuden-Seelannin tärkeimpiä maataloustuotteita ovat maitotuotteet, liha, puutavara, hedelmät, vihannekset, merenelävät, vehnä ja ohra. Maa oli vuonna 2023 maailman seitsemänneksi suurin maidon tuottaja. Viininviljely on myös menestyksekästä, ja maasta tulee monia maailman parhaimmiksi luokiteltuja viinejä.
Kylmät ja suolaiset merivirrat tuovat hyvät kalastusmahdollisuudet Uuden-Seelannin aluevesille, mutta El Niño–La Niña -vaihtelu aiheuttaa kalansaaliiden vaihtelua vuodesta toiseen. Metsätalous on myös merkittävää, ja maa tuottaa erityisesti puutavaraa Aasian ja Tyynenmeren alueen markkinoille.
Mineraalivarat ja teollisuus
Mineraalivarojen suhteen Uutta-Seelantia pidetään ”köyhänä” maana. Tämä voi kuitenkin johtua siitä, että maan kehittäminen on keskittynyt suuresti maataloussektorille ja geologinen tutkimus on ollut vähäistä esimerkiksi Australiaan verrattuna. Maasta on kuitenkin kaivattu muun muassa kultaa, joka oli ensimmäisille siirtolaisille merkittävä vientituote, hiiltä ja rautahiekkaa.
Uudella-Seelannilla on merkittävät vesivoima- ja maakaasuvarat. Australian ja Uuden-Seelannin väliltä on 2000-luvulla löydetty lisää kaasukenttiä. Tuotantotalouden osa-alueita ovat elintarvike-, puunjalostus- ja metalliteollisuus, palvelusektorilta etenkin rahoitus- ja vakuutusala ovat tärkeitä.
Matkailu
thumb|[[Milford Sound on suosittu turistikohde]] Matkailu on yksi Uuden-Seelannin suurimmista talouden aloista, ja ennen koronapandemiaa sen suora vaikutus bruttokansantuotteeseen oli 16,4 miljardia dollaria eli 5,5 prosenttia. Ala myös työllisti joko suoraan tai välillisesti 13,6 prosenttia Uuden-Seelannin työvoimasta. Vuonna 2019 maassa vieraili 3,4 miljoonaa ulkomaalaista matkailijaa.
Matkailu keskittyy lähinnä luontomatkailuun. Maalla on hyvä maine turvallisena ja puhtaana matkakohteena. Maassa on lukuisia kansallispuistoja.
Liikenne
Lentoliikenne on korvannut haastavan maaston seurauksena muita liikennemuotoja, ja suurimmissa osassa maaseutukeskuksista on oma lentoasemansa. Air New Zealand on kansallinen lentoyhtiö, ja suurimmat kansainväliset lentoasemat ovat Aucklandin, Christchurchin ja Wellingtonin lentoasemat. Tärkeimmät satamakaupungit ovat puolestaan Auckland, Wellingon ja Christchurchia palveleva Lyttelton.
Väestö
Uuden-Seelannin tilastokeskuksen maaliskuussa 2023 maassa asui 5 199 100 ihmistä. Vuoden 2018 väestönlaskennassa asukasluku oli ollut 4 699 755. Väestönkasvu oli ollut edellisestä, vuoden 2013 väestönlaskennasta 2,1 prosenttia vuodessa. Väestönkasvu oli aiempaa korkeampi, mikä johtui kasvaneesta nettomuuttoasteesta. Väestönkasvu riippuu vahvasti muuttoliikkeestä, sillä luonnollinen väestönkasvu on matala, kuten monissa muissakin teollistuneissa valtioissa. Maahanmuuttajista iso osa tulee nykyään Tyynenmeren saarivaltioista ja Aasiasta, kun aiemmin muuttajat tulivat Britanniasta ja Alankomaista. Maastamuutto suuntautuu erityisesti Australiaan.
Uusiseelantilaisista suurin osa asuu Pohjoissaarella. Vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan sen asukasluku oli noin 3,6 miljoonaa, kun Eteläsaarella asui 1,1 miljoonaa ihmistä. Suurin osa väestöstä asuu kaupungeissa, sillä maaseudun osuus asukkaista on vain 13,5 prosenttia. Tärkeimmät kaupunkikeskukset ovat Auckland, Hamilton, Wellington, Christchurch ja Dunedin. Aucklandissa asuu noin kolmasosa koko väestöstä eli yli 1,57 miljoonaa ihmistä.
Useimmat uusiseelantilaiset ovat eurooppalaista alkuperää. Eurooppalaisten osuus vuonna 2018 oli 70,2 prosenttia, kun se vuonna 2015 oli 74,0 prosenttia. Uuden-Seelannin alkuperäsiasukkaiden maorien osuus oli kasvanut viidessä vuodessa 14,9 prosentista 16,5 prosenttiin. Aasialaisten määrä on kovassa nousussa, sillä vuonna 2018 heitä oli 15,1 prosenttia väestöstä. Osuus oli vuonna 2013 ollut 11,8 prosenttia ja vuonna 2008 vain 9,2 prosenttia. Tyynenmeren saarilta oli peräisin 8,1 prosenttia uusiseelantilaisista.
Maan pääkieli on englanti. Sen lisäksi virallisia kieliä ovat maori (vuodesta 1987) ja uusiseelantilainen viittomakieli (vuodesta 2006). Puhutuimpia vieraita kieliä ovat samoa (2,2 %), pohjoiskiinalaiset kielet, mukaan lukien mandariinikiina, (2,0 %) ja hindi (1,5 %).
Uusi-Seelanti on nimellisesti kristitty valtio, sillä sen asukkaista melkein puolet (48,2 %) ilmoitti vuoden 2018 väestönlaskennassa olevansa uskonnottomia. Viisi vuotta aiemmin uskonnottomien osuus oli ollut 41,9 prosenttia ja vuonna 2001 vain 29,6 prosenttia. Vuonna 2018 kristittyjä väestöstä oli 37 prosenttia. Suurimmat ryhmittymät olivat anglikaanit (6,7 %), katoliset (6,3 %) ja presbyteerit (4,7 %). Maahanmuuton seurauksena monien uskontojen osuus on myös kasvussa. Hinduja on 2,6 prosenttia väestöstä, muslimeja 1,3 prosenttia, buddhalaisia 1,1 prosenttia ja sikhejä 0,9 prosenttia.
Koulunkäynti on pakollista 6–16-vuotiaille, ja 100 prosenttia ikäluokasta käy koulua. Vuoden 2006 PISA-arvioinnissa Uusi-Seelanti menestyi hyvin: vain Suomi ja Hongkong saivat paremmat pisteet. Koulunkäynti on ilmaista. 86 prosenttia oppilaista on valtionkouluissa. Maassa on myös yksityiskouluja, joista useimmilla on uskonnollinen tausta. Tarjolla on sekä poika- ja tyttökouluja että yhteiskouluja. Pääasiallinen opetuskieli on englanti. Maorinkielisiä alakouluja on jonkin verran, mutta yläkoulun opetusta saa maorinkielellä vain muutamassa paikassa. Yläkoulussa (varsinkin luokilla 11–13) voi valita enemmän ammatillisesti tai teoreettisesti suuntautuneita kursseja, mutta tämä ei rajoita mahdollisuuksia jatkaa opintoja yliopistossa. Korkea-asteen koulutusta antavat yliopistojen lisäksi ammattikorkeakoulut, yksityiset oppilaitokset ja teollisuuden ylläpitämät oppilaitokset.
Arkikulttuuri
thumb|250px|Maoriopiskelijoita tekemässä perinteisiä puuveistoksia Uusiseelantilaisessa kulttuurissa on vaikutteita eurooppalaisilta ja maoreilta, vaikka jotkin Tyynenmeren saarilta tulleet ovat myös säilyttäneet omia kulttuuripiirteitä. Maorikulttuuri kärsi paljon 1900-luvulla, jolloin maoreihin kohdistui valtavia assimilaation paineita. Kulttuuri on 1950-luvun jälkeen kuitenkin kokenut uutta herätystä, minkä seurauksena taidetta ja yhteisöllisiä perinteitä on elvytetty. Myös eurooppalaiset eli pākehāt ovat ottaneet vaikutteita maoreilta.
Maorit ovat säilyttäneet perinteitä sukupolvelta toiselle kokoontumistalojensa rakenteissa ja tatuoinneissaan. Esi-isien merkitys on suuri sekä maoreille että nykyisin myös eurooppalaisperäisille, usein viidennen polven siirtolaisille.
Noin vuoteen 1975 asti uusiseelantilaisten perusruokaa olivat liha, perunat ja kauden vihannekset (kaali, porkkana, pinaatti), leipä, maitotuotteet ja kala. Broileri oli ravintoloiden herkkuruokaa, ja suosituin pikaruoka oli lihapiirakka. Tuon ajan jälkeen ruokavalioon on tullut tropiikin hedelmiä ja vihanneksia, ja saarilla on alettu tuottaa viiniä. Varsinaisesta uusiseelantilaisesta keittiöstä ei voi puhua, vallalla ovat kansainvälinen ja brittiläinen ruokaperinne. Maorien ruokia ovat riista ja bataatit, jotka on valmistettu hauduttamalla maauunissa rosvopaistin tapaan.
Taiteet
Ensimmäiset uusiseelantilaisiksi laskettavia kirjailijoita olivat 1900-luvun alussa vaikuttaneet novellisti Katherine Mansfield ja runoilija R. A. K. Mason. Allen Curnow oli puolestaan arvostetuin 1930-luvun laman aikana ja jälkeen nousseista runoilijoista. Ensimmäisen sukupolven kirjailijoiden jälkeen Uudesta-Seelannista ovat nousseet muun muassa runoilijat James K. Baxter, Kendrick Smithyman, Ian Wedde ja Elizabeth Smither sekä romaanikirjailijat Janet Frame, Keri Hulme, Sylvia Ashton-Warner, Lloyd Jones ja Ngaio Marsh. Witi Ihimaera ja Patricia Grace ovat puolestaan tunnettuja maorien ja eurooppalaisten kulttuurien välisen maailman tutkijoita. Keri Hulme ja Eleanor Catton ovat voittaneet Booker-palkinnon.
Ensimmäinen maailmalla mainetta saanut uusiseelantilainen kuvataitelija oli Frances Hodgkins. Hänen jälkeensä 1960-luvulla alkoi ilmestyä uusi taitelijasukupolvi, johon kuuluivat muun muassa Colin McCahon ja Don Binney. Maorien taide on alkanut saada arvostusta 1900-luvun puolivälin jälkeen, ja sitä on myös paljon esillä museoissa ja gallerioissa. Maailmalla menestynein uusi­seelanti­lainen muusikko on laulajatar Kiri Te Kanawa.
Uusiseelantilaiset ja Uudessa-Seelannissa kuvatut elokuvat ovat menestyneet hyvin 1990-luvulta alkaen. Monet ohjaajat käyttävät osaksi ulkomaalaisia näyttelijöitä ja rahoitusta. Menestyselokuviin ovat kuuluneet Jane Campionin Piano (1993), Lee Tamahorin Kerran sotureita (1994) ja Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -trilogia (2001–2003). Hallitus on houkutellut kuvausryhmiä maahan jopa muuttamalla työlainsäädäntöä tarpeen mukaan.
Urheilu
thumb|800px|center|Uuden-Seelannin rugbymaajoukkue esittää [[haka (tanssi)|haka-tanssin]] Uuden-Seelannin suosituimpia urheilulajeja ovat rugby, jalkapallo, verkkopallo ja kriketti. Rugbymaajoukkue on yksi maailman menestyneimpiä ja se on voittanut kolmesti rugbyn maailmanmestaruuden. Miesten jalkapallomaajoukkue on edennyt kahdesti MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Naisten maajoukkue on puolestaan saanut kuudesti paikan MM-lopputurnauksesta, ja Uusi-Seelanti emännöi Australian kanssa naisten MM-kilpailuja 2023. FIFAn rankingissa miesten maajoukkue huhtikuussa 2023 sijalla 100 ja naisten maajoukkue kesäkuussa sijalla 26. Maan koripallomaajoukkue on edennyt MM-kilpailuissa parhaimmillaan välieriin.
Uusi-Seelanti on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1920, mutta sen urheilijat olivat mukana jo 1908 Australaasian joukkueessa. Sillä on tyypillisesti talvikisoissa 5–15 urheilijan joukkue, kun taas kesäkisoihin se on vuodesta 1988 alkaen osallistunut useimmiten yli sadan urheilijan joukkueella. Eniten mitaleita maa on saanut soudusta, yleisurheiluta ja ratamelonnasta. Menestynein olympiaurheilija on viisi olympiakultaa voittanut ratameloja Lisa Carrington.
Aurinko ja tuuli
Aurinko ja tuuli on Mattijuhani Koposen ja Upi Sorvalin luonnonsuojelu-aiheinen studioalbumi, joka julkaistiin alun perin vuonna 1980. Rocket Records julkaisi levystä ensimmäisen CD-version 6. elokuuta 2008.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Upi Sorvali sekä sanoittanut Mattijuhani Koponen.
Stephenville
Stephenville on kylä Kanadan Newfoundland ja Labradorissa, Newfoundlandin saaren länsiosissa. Se on saaren länsiosan toiseksi suurin asutusalue. Vuonna 2016 siellä asui asukasta.
Stephenvillessä sijaitsi vuosina 1941–1966 Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta. Tukikohdan sulkemisen jälkeen sen tilalle on rakennettu Stephenvillen kansainvälinen lentoasema.
The Quest – haastaja
The Quest – haastaja on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Jean-Claude Van Damme ja käsikirjoittanut Steve Klein ja Paul Mones. Pääosissa näyttelivät Jean-Claude Van Damme, Roger Moore ja James Remar. Taistelukohtausten koreografiasta vastasivat Van Dammen lisäksi Steven Lambert ja Peter Malota.
Suomessa elokuvan ensi-ilta esiteltiin Nelosella 28. huhtikuuta 2001.
Juoni
Vuonna 1920 Yhdysvalloissa Chris Dubois on pikkurikollinen, joka sotkeutuu ganstereiden liiketoimintaan ja joutuu tämän myötä salamatkustajaksi asesalakuljettajien laivalle. Laivan mukana Dubois ajautuu Aasian merille, jossa Lordi Dobbs ottaa hänet huostaansa luvaten viedä hänet takaisin Yhdysvaltoihin. Sitä vastoin Lordi Dobbs myykin Duboisin Khaolle, joka opettaa miehelle saarellaan thainyrkkeilyä. Puoli vuotta myöhemmin Dubois lähetetään tappelemaan Bangkokin syrjäisille areenalle. Matkalla hän kohtaa uudelleen vanhat tutut Lordi Dobbsin, sekä naistoimittajan Carrien ja raskaansarjan mestarin Maxie Devinen. Nelikko matkaa Tiibettiin osallistuakseen turnaukseen ja varastamaan puhtaasta kullasta tehdyn lohikäärme-patsaan.
Tuotanto
Elokuvan kuvaukset käytiin pääosin Thaimaassa, Bangkokissa ja Phuketissa. Elokuvan tekeminen kesti noin kuusi kuukautta ja muun muassa Khanin roolissa esiintynyt Abdel Qissi työskenteli elokuvan parissa kolme kuukautta, jonka aikana hän kuvasi kolme tappelua. Viimeinen lopputappelu kuvattiin noin 10–13 päivän verran.
David Carnegie
'''David Ludovic George Hopetoun Carnegie, Northeskin 11. jaarli''' (24. syyskuuta 1901 Lontoo – 7. marraskuuta 1963 Binfield) oli brittiläinen skeletonkelkkailija ja olympiamitalisti.
Carnegie lähti vuoden 1928 olympialaisiin ennakkosuosikkina. Hän oli rikkonut rataennätyksen vain viikkoa ennen kisoja, mutta horjui ensimmäisessä laskussaan ja jäi kolmannelle sijalle. Carnegie palveli toisessa maailmansodassa tiedustelujoukoissa nousten majurin arvoon saakka. Vuonna 1959 hänet valittiin istumaan House of Lordsissa päärien edustajana. Carnegie omisti paljon aikaa rotukoirilleen ja paikalliselle kennelklubille, minkä lisäksi hän oli hyvä ampuja ja kiinnostunut rautateistä.
Hän kuoli lapsettomana vuonna 1963, ja hänen jälkeensä Northeskin jaarlin tittelin peri hänen serkkunsa John Douglas Carnegie.
Diedrich Andreas Mangelus
Diedrich Andreas Mangelus (20. huhtikuuta 1783 Mitau – 17. toukokuuta 1832 Viipuri ) oli viipurilainen opettaja ja sanomalehdentoimittaja. Mangelus syntyi baltiansaksalaiseen porvarisperheeseen. Hän menetti 13-vuotiaana vasemman kätensä ampuma-aseturmassa. Mangelus kävi koulunsa Mitaussa ja opiskeli oikeustiedettä ja humanistisia tieteitä Tarton yliopistossa vuosina 1805–1808.
Mangelus toimitti Viipurissa vuosina 1823–1832 ilmestynyttä saksankielistä Wiburgs Wochenblatt -lehteä. Yhdistävä linkki sen kustantajaan Anders Cedervalleriin lienee ollut Mangeluksen vaimo, joka oli kirjansitoja Carl Eusebius Suppiuksen tytär. Lehti oli tasoltaan vaatimaton ja sisälsi niukasti Suomeen liittyvää aineistoa. Sen liitteenä ilmestyi Jaakko Juteinin runoja ja sananlaskuja.
Koijärvi (Ylöjärvi)
Koijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kyrönlahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130 metriä mpy.
It’s My Life (Dr. Albanin kappale)
It's My Life on Dr. Albanin esittämä vuonna 1992 levytetty musiikkikappale. Kappale julkaistiin singlenä sekä artistin toisella studioalbumilla One Love.
Kappale on artistin yksi tunnetuimmista, ja siitä tuli monessa Euroopan maassa suosittu. Muun muassa Ruotsissa, Itävallassa, Belgiassa ja Italiassa se nousi singlelistojen ensimmäiselle sijalle.
Parodia
Jope Ruonansuun vuonna 1993 julkaistulla albumilla Jope Ruonansuu presidentiksi kappale ”It's My Wife” on tyyliparodinen versio alkuperäisestä kappaleesta. Kappaleessa Ruonansuun imitoima Raimo Ilaskivi hokee nalkuttavalle vaimolleen kertosäkeessä ”Toki, it's my wife”.
Mensen Ernst
Juoksu-ura
Palattuaan meriltä 23-vuotiaana Ernst muutti Englantiin vuonna 1818. Siellä hän aloitti juoksu-uransa juoksemalla 116 kilometrin matkan Lontoosta Portsmouthiin yhdeksässä tunnissa ja saavutti lisää kuuluisuutta juoksemalla 240 kilometrin matkan Lontoosta Liverpooliin 32 tunnissa.
Vuonna 1820 Ernst siirtyi Manner-Eurooppaan ja ryhtyi juoksemaan ammatikseen. Hän juoksi pääkaupungista toiseen ja sai maineen ”kaikkien aikojen juoksijana”, jolle kuninkaallisetkin maksoivat juoksijapalkkioita. Vuonna 1832 Ernst juoksi Pariisista Moskovaan 3 800 frangin palkkiota vastaan, jos ehtisi perille 15 päivässä. Hän selvitti 2 500 kilometrin matkan 14 päivässä, juosten 178 kilometriä päivää kohti.
Vuonna 1827 Ernst liittyi Britannian laivaston palvelukseen viideksi vuodeksi ja piti taukoa juoksemisesta. Vuonna 1833 hän lähti 20 000 hurraavan katsojan siivittämänä Münchenistä Kreikan silloiseen pääkaupunkiin Náfplioon mukanaan kirjeitä Baijerin kuningas Ludvig I:ltä Kreikan kuninkaalle Otto I:lle. Ernst ryöstettiin matkalla Montenegrossa ja vangittiin vakoojana Cattaron jälkeen. Hän pääsi lopulta perille 2 700 kilometrin ja 24 päivän juoksun jälkeen.
Vuonna 1836 Ernst juoksi 8 300 kilometrin matkan Konstantinopolista Intian Kalkuttaan ja takaisin 59 päivässä kuljettaen Intiaan Englannin Itä-Intian kauppakomppanian kauppiaiden papereita.
Elämäntavat
Ernstin tiedetään nukkuneen vain neljä tuntia yössä. Hänen ruokavalionsa oli yksinkertainen: juustoleipää, hiukan vihanneksia, harvemmin kylmää lihaa, eikä koskaan lämmintä ruokaa. Viiniä hän joi jopa juoksujensa aikana. Ernst nukkui ulkosalla kovalla maalla, eikä käyttänyt sänkyä edes sisätiloissa.
Elisa Viihde Viaplay
Elisa Viihde Viaplay on joulukuusta 2020 lähtien Suomessa toiminut kuukausimaksullinen suoratoistopalvelu, jonka omistavat suomalainen Elisa Viihde ja ruotsalainen Viaplay Group. Palvelusta voi katsoa muun muassa kotimaisia ja pohjoismaisia alkuperäissisältöä, kotimaisia ja kansainvälisiä elokuvia, televisiosarjoja, lastenohjelmia ja urheilua. Uutta palvelua alettiin tarjota niin Elisa Viihde Aition kuin Viaplaynkin asiakkaille.
Ruotsissa palvelu toimii edelleen Viaplay-brändillä.
Viaplay 2007–2020
Viaplay aloitti toimintansa toukokuussa 2007 nimellä Viasat OnDemand, joka viittaa jakelutapaan. Jo vuonna 2008 MTG ilmoitti suunnitelmistaan ​​laajentaa palvelua Viaplay-nimellä. Palveluun kaavailtiin sisältöä muun muassa SVT:stä. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat maaliskuussa 2009 heikentyneen taloustilanteen vuoksi. Hanke oli siihen mennessä maksanut konsernille 31 miljoonaa kruunua. Viasat OnDemand muutti nimensä Viaplayksi maaliskuussa 2011 ja Viasat on nykyään sen tytäryhtiö.
Maaliskuussa 2011 Viaplay siirrettiin MTG:n alaisuuteen omaksi yhtiökseen ja se sai uuden nimen. Viaplay toimi myös Suomessa ollen satelliittitilaajille maksuton lisäpalvelu.
Vuonna 2014 palvelua saattoi käyttää Windows-, Mac-, IOS-, Apple TV-, Android-, PlayStation 3- ja 4-, Xbox 360- sekä Xbox One-alustoilla.
Vuonna 2018 Viaplay ja Viasat siirrettiin MTG:n omistaman Nordic Entertainment Groupin alaisuuteen, joka oli tarkoitus irrottaa emoyhtiöstään ja listata pörssiin vuoden 2019 ensimmäisellä puoliskolla.
Vuonna 2020 Elisa, DNA ja Telia myivät Viaplayn sisältöjä. Viaplay Total -nimellä myytiin pakettia, joka sisälsi Viasatin urheilusisältöjen lisäksi sisältöä Englannin Valioliigasta, Bundesliigasta, NHL:stä ja KHL:stä.
Elisa Viihde Aitio 2009-2020
Elisa Viihde perustettiin vuonna 2009 verkkotallentamispalveluksi. Elisa Viihde Aitio toimi Elisa Viihteen alla lisämaksullisena ohjelmakirjastona.
Joulukuussa 2018 Elisa Viihde alkoi kokeilla 4k-lähetyksiä muun muassa jääkiekon Mestis-sarjan otteluissa.
Vuonna 2018 Elisa Viihde Aitiossa oli myös musiikkiin liittyviä sisältöjä, kuten:
Michael Hainisch
Michael Hainisch (15. elokuuta 1858 – 26. helmikuuta 1940) oli itävaltalainen poliitikko. Hän toimi Itävallan toisena liittopresidenttinä vuosina 1920–1928. Hainisch oli taustaltaan taloustieteilijä.
Elisa Viihde Viaplay
Elisa Viihde Aitio 2009-2020
Vuonna 2019 Aitiota saattoi katsoa televisiosta, tietokoneelta, tabletilta ja puhelimelta. Elisa maksoi ohjelmakirjastonsa sisältöjen tekijöille esityskorvauksia liikevaihtonsa perusteella. Tilaajamäärien kasvaessa myös maksettavat korvaukset nousevat.
Kesäkuussa 2020 Elisa Viihde palveluun lisättiin Amazon Prime Videon tuki.
Elisa Viihde Viaplay 2020–
Kesäkuussa uutisoitiin Viaplayn ja Elisa Viihde Aition yhdistyvän Suomessa Elisa Viihde Viaplay -palveluksi saman vuoden syksyllä. Elisa Viihde alkoi vastata yhtiön asiakaspalvelusta, markkinoinnista ja myynnistä, kun taas NENT Groupin vastuulle tuli analytiikka ja teknologia. Palvelusta saattoi katsoa muun muassa kotimaisia ja pohjoismaisia alkuperäissisältöä, kotimaisia ja kansainvälisiä elokuvia, televisiosarjoja, lastenohjelmia ja urheilua. Uutta palvelua alettiin tarjota niin Elisa Viihde Aition kuin Viaplay TV&Movie -palvelun asiakkaille, jotka saivat yhdistyneen palvelun käyttöönsä kesäkuun lopussa. Elisa Viihde Viaplay brändi otettiin käyttöön 3. joulukuuta. Palvelun valikoimiin kuului muun muassa entisestä Elisa Viihde Aitiosta tulleet kotimaiset tv-sarjat ja elokuvat, ja NENT Groupin mukanaan tuomat pohjoismainen ohjelmisto, lastenohjelmat ja uudet Hollywood-elokuvat.
Vuonna 2021 palveluun tuli noin 50 pohjoismaista alkuperäissarjaa.
Sisällöt
Palvelun tarjoaa muun muassa Elisa Viihteen ja Viaplayn tuottamia alkuperäissarjoja ja elokuvia Suomesta ja Hollywoodista.
Iso Haapajärvi (Ylöjärvi)
Iso Haapajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kyrönlahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,8 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy.
Pikku Haapajärvi (Ylöjärvi)
Pikku Haapajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Pohjankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,4 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,8 metriä mpy.
Tiit Aleksejev
Tiit Aleksejev (s. 26. heinäkuuta 1968 Kohtla-Järve ) on virolainen kirjailija ja historioitsija. Aleksejev on opiskellut keskiajan historiaa ja valmistunut Tarton yliopistosta. Aleksejev on kirjailijauran lisäksi työskennellyt myös diplomaattina Pariisissa ja Brysselissä.
Pyhiinvaellus
Aleksejevin ristiretkitrilogian avausosa Pyhiinvaellus (viroksi Palveränd) on historiallinen seikkailuromaani. Teos on kuvaus ensimmäisen ristiretken vaiheista vuodesta 1095 alkaen aina Antiokian valloittamiseen vuonna 1098 asti. Kirjan päähenkilö Dieter lähtee ristiretkeläisten mukana Etelä-Ranskasta Konstantinopoliin aikomuksenaan vapauttaa Jerusalem ja Pyhä maa pakanoiden vallasta. Teos tutkistelee ja valottaa ristiretkeläisten sisäistä maailmaa, arkea ja ajatuksia yhteydessä historiallisiin tositapahtumiin. Aleksejev matkusti alueilla, tutki aikakautta ja keräsi materiaalia teoksen kirjoittamiseen lähes kymmenen vuotta.
Obligationes
Obligationes eli disputaatiot de obligationibus olivat keskiajan filosofiassa väittelymuoto, josta tuli hyvin yleinen 1200- ja 1300-luvuilla. Tällaisia väittelyitä käytettiin osana logiikan opetusta, muun muassa artistisen tiedekunnan lopputentteinä.
Obligaatioväittelyssä oli kaksi osapuolta, opponentti (opponens) ja vastaaja (respondens). Latinankielinen termi obligationes viittaa "velvollisuuksiin", millä tarkoitettiin väittelijöiden velvollisuuksia noudattaa väittelymuodon sääntöjä. Sääntöjä käsittelevä kirjallisuus muodosti oman filosofisen kirjallisuuden lajinsa 1200-luvun alkupuolelta alkaen.
Obligaatioväittelyillä oli eri muotoja, mutta niitä on tutkittu ja niitä tunnetaan nykyään vain rajallisesti. Tunnetuin on positio; muita mahdollisia muotoja ovat depositio, dubitatio ja petitio. Positiossa opponentti esittää jonkun väitteen. Vastaajan tulee joko myöntää tai kieltää se. Jos vastaaja myöntää position, opponentti esittää lisää väitteitä tai kysymyksiä, joihin vastaajan tulee vastata joko myöntävästi, kieltävästi tai epäillen tiettyjen sääntöjen mukaisesti. Vastauksen oikeellisuus riippuu siitä, ovatko väitteet merkityksellisiä alkuperäisen position kannalta. Opponentti voi väittää mitä tahansa; sääntöjen seuraaminen on vastaajan vastuulla.
Väittelyn lopputulos riippuu siitä, syyllistyykö vastaaja hyväksymään väittelyn aikana ristiriitaisia väittämiä. Vastaaja voi esimerkiksi erehtyä vastaamaan johonkin kysymykseen väärin, mutta silti voittaa väittelyn, mikäli onnistuu pitämään vastauskokonaisuutensa logiikan ristiriidattomana siihen saakka, kunnes kustos julistaa väittelyyn käytettävissä olleen ajan päättyneeksi.
Vyöhykemalli
Vyöhykemalilla eli kehämallilla tarkoitetaan kaupunkimaantieteessä kaupungin kaavamaisesti esitettyä rakennemallia, jossa liikekeskustan ympärillä on eri toimintojen ja maankäytännöllisiä kehiä. Lähinnä keskustaa ovat teollisuus ja logistiikka-alueet. Seuraavaksi tulevat pieni- ja keskituloisten asuinalueet ja uloimpana ovat varakkaiden asuinalueet ja maaseutu.
Kehien syntyyn vaikuttavat monet seikat. Liikekeskusta on kaupankäynnin, hallinnon ja monien muiden toimintojen esim. kulttuurin keskus, joka tavallisesti on keskellä kaupunkia. Keskus on riippuvainen teollisuudesta ja logistiikasta, jotka ovat siksi seuraavana. Teollisuusalueiden ympäristö ei ole viihtyisä asuinalueena, joten halvimmat tontin syntyvät teollisuusalueiden ympärille. Tämä johtaa segregaatioon eli alueiden sosiaaliseen erilaistumiseen, kun pienituloiset asuttavat näitä alueita. Varakkaat asuvat uloimmalla kehällä, jossa on luontoa ja viihtyisät, väljät elinolosuhteet.
Kehämallin esitti Ernest Burgess vuonna 1927.
Nancy Jebet Langat
Nancy Jebet Langat (sukunimi esiintyy myös muodossa Lagat, s. 22. elokuuta 1981 Eldoret) on kenialainen yleisurheilija, 1 500 metrin olympiavoittaja.
Langat saavutti junioreiden MM-kilpailujen 800 metrillä pronssia Sydneyssä 1996 ja hopeaa Annecyssä 1998 ajalla 2.05,43. Marrakechin maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui samana vuonna lyhyellä matkalla 38:nneksi. Vuonna 2000 Langat voitti 800 metrin junioreiden maailmanmestaruuden Santiago de Chilessä ajalla 2.01,51.
Langat voitti Pekingissä 2008 olympiakultaa 1 500 metrillä tuolloisella ennätyksellään 4.00,23. Hän aloitti ratkaisevan loppukirin 250 metriä ennen maalia jättäen kilpailua johtaneen Maryam Yusuf Jamalin taakseen. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui 1 500 metrin välieräjuoksussa. Myöhemmin samana syksynä hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalissa 1 500 metriä ajalla 4.13,63.
Langat voitti Nairobissa 2010 Afrikan-mestaruuden 1 500 metrillä ajalla 4.10,43. Delhin Kansainyhteisön kisoissa hän voitti kultaa sekä 800 että 1 500 metrillä. Seuraavan vuoden Daegun MM-kilpailuissa hän karsiutui 1 500 metrin välierissä.
Hän juoksi 2010 ennätyksensä 800 metrillä Eugenessa ajalla 1.57,75 ja 1 500 metrillä Lausannessa ajalla 4.00,13.
Hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen islamissa
thumb|Reliance of the Traveller on englanninkielinen käännös šarialain tärkeistä kirjoituksista. Kirja sisältää Ghazalin esityksen pahan kieltämisestä. Al-Azhar -yliopisto on 1991 hyväksynyt kirjan oikeana kuvauksena sunnimuslimien opeista ja käytännöistä. Hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen islamissa on periaate, jonka mukaan kuka tahansa muslimi, joka näkee vääryyden tapahtuvan, on velvollinen korjaamaan sen. Islamilainen oppinut al-Ghazali totesi 1000-luvulla, että tämä periaate on mitä tärkein uskonnon perustekijä. Jos se poistettaisiin, myös uskonto katoaisi. Šeikki Fadhlalla Haeri katsoo, että periaate on jokaisen sivilisaation perusta. Islamissa periaate on kuitenkin voinut ulottaa muslimien korjaamisvelvoitteen myös väkivallan käyttöön, jolla väärintekijän toimet estetään.
Periaatteen asemaa osoittaa, että ensimmäisen suomenkielisen ja muslimien toimittaman Koraanin nimeksi annettiin Koraani - opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen.
Lähteet
Ilmaisu esiintyy Koraanin useissa kohdissa.
Ei ole kuitenkaan selvää, mitä se tarkalleen ottaen tarkoitti. Koraanin varhaisissa selityksillä sillä ymmärrettiin yksinkertaisesti islamin perussanomaa. Hyvään kehottaminen oli kehotusta uskoa yhteen Jumalaan ja pahan kieltäminen monijumalaisuuden torjumista. Periaatteen merkitys alettiin kuitenkin myöhemmin tulkita uudella tavalla. Niissä periaatteen molemmat osat saivat symmetrisen merkityksen, joten yksinkertaisesti voidaan puhua myös ”pahan kieltämisestä”.
Koraaniin verrattava asema islamissa on arvovaltaisilla hadith -kokoelmilla. Niissä on myös runsaasti mainintoja periaatteesta. Periaatteesta puhuminen on lähtöisin sunnien keskuudesta, jotka käyttävät ilmaisua eniten, mutta myös šiiat hyväksyvät periaatteen.
Mu’taziliitit
Islamilaisen teologian (kalam) ensimmäinen koulukunta mu’taziliitit tiivisti oppinsa viiteen periaatteeseen. Niistä yksi oli hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen. Koulukunnan merkittävin oppinut Abd al-Jabbar (k. 1024) katsoi, että periaate velvoitti kaikkia muslimeita, paitsi siinä tapauksessa, että henkilö pelkäsi oman turvallisuutensa puolesta. Koulukunta oli 800-luvulla hetken aikaa ainoa hyväksytty islamin suuntaus, mutta vajosi myöhemmin marginaaliin, vaikkei kadonnutkaan kokonaan.
Al-Ghazali
Persialainen al-Ghazali (1057–1111) oli kuuluisa suufi, muslimiteologi ja shafi’i-imaami, joka antoi periaatteelle uuden islamilaisen tulkinnan. Se muodosti osan hänen yhdestä pääteoksestaan The Revival of the Religious Sciences. Lyhennelmän al-Ghazalin teksistä laati Hanbali -imaami Ibn Qudama Maqdisi (k. 1253) ja löytyy Kellerin toimittamasta keskiajan lakitekstien kokoelmasta Reliance of the Traveller. Kokoelma antaa al-Azhar -yliopiston vuonna 1991 myöntämän todistuksen mukaan oikean kuvan siitä, mikä on oikeauskoisen sunniyhteisön käytäntö ja usko. Ghazalin teosta kommentoivat kaikkien sunnikoulukuntien lisäksi myös kaikki šiiakoulukunnat, joten siitä tuli muslimien yhteistä perintöä.
Al-Ghazalin mukaan pahan kieltämisessä on kahdeksan tasoa.
Muslimioppinut al-Tabari (k. 923) katsoi, että ”hyvä” tarkoitti kaikkea sitä, mitä Jumala ja hänen profeettansa ovat käskeneet tekemään ja "paha" kaikkea sitä, minkä šarialaki kieltää. Vallitsevaksi on tullut näkemys, että jos asia on lain mukaan pakollista, on myös pakollista kehottaa siihen. Jos teko on suositeltava, on suositeltavaa kehottaa siihen. Sen sijaan kaikki väärä on pakollista kieltää.
Ministeriö Afganistanissa
Vuonna 2021 Afganistanissa valtaan noussut Taliban ilmoitti perustaneensa hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen ministeriön.
Mirzə Fətəli Axundov
thumb|175px|Mirzə Fətəli Axundov. Mirzə Fətəli Məhəmmədtağı oğlu Axundov (sukunimi esiintyy myös muodossa Axundzadə; 12. heinäkuuta 1812 Şəki – 10. maaliskuuta 1878 Tbilisi) oli azerbaidžanilainen kirjailija, filosofi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Mirzə Fətəli Axundovin isä oli Täbrizin seudulta kotoisin ollut kauppias. Vanhempien riitauduttua poika asui enonsa luona ja sai perinteisen uskonnollisen koulutuksen. Runoilija Mirzə Şəfi Vazeh sai hänet kiinnostumaan nykyaikaisista tieteistä ja luopumaan pappisuran tavoittelusta.
Vuonna 1834 Axundov muutti Tbilisiin, jossa hän työskenteli kääntäjänä tsaarin käskynhaltijan kansliassa sekä opetti persiaa ja azeria kihlakuntakoulussa. Tbilisissä hän opiskeli venäjää ja tutustui venäläiseen ja eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Vuonna 1837 Axundov kirjoitti dekabristi Aleksandr Bestuževin ohjaamana Aleksandr Puškinille omistetun runoelman, joka julkaistiin venäjäksi moskovalaisessa lehdessä.
Axundovia pidetään azerbaidžanilaisen näytelmäkirjallisuuden perustanlaskijana. Vuosina 1850–1855 hän kirjoitti kuusi komediaa, joissa hän kuvaa realistisesti kotimaansa elämää sekä arvostelee ihmisten takapajuisuutta ja uskonnollista ahdasmielisyyttä. Hekayəti-Molla İbrahimxəlil kimyagər (”Mullah İbrahimxəlil, alkemisti, viisasten kiven haltija”, 1850) ja Hekayəti-müsyö Jordan həkimi-nəbatat və dərviş Məstəli şah cadükuni məşhur (”Herra Jordan, kasvitieteilijä, ja dervišši Məstəli, kuuluisa noita”, 1850) kertovat huijareista ja heidän uhreikseen joutuvista ihmisistä. Niistä jälkimmäinen esitettiin venäjäksi Pietarissa vuonna 1851. Paikallisen feodaaliruhtinaan mielivaltaa kuvaa Sərgüzəşti Vəziri-Xani Lənkəran (”Lenkoranin kaanikunnan visiiri”, 1851). Vuonna 1873 siitä tuli ensimmäinen azerin kielellä esitetty näytelmä. Komedian Hekayəti-хırs quldurba-san (”Karhu, ryövärin voittaja”, 1851) aiheena on maaseudun takapajuisuus, Sərqüzəşti-mərdi-xəsis (”Kitupiikin seikkailu”, myös Hacı Qara, 1852) kertoo ahneista salakuljettajista ja Mürafiə vəkillərinin hekajəti (”Täbrizin asianajajat”, 1855) arvostelee iranilaisen oikeusjärjestelmän mädännäisyyttä. Axundovin näytelmät tunnettiin laajasti myös persiankielisinä käännöksinä ja ne vaikuttivat merkittävästi azerbaidžanilaisen ja iranilaisen teatterin kehitykseen.
Axundovin patriarkaalisen yhteiskunnan hajoamista kuvaava pienoisromaani Aldanmış kəvakib (”Petetyt tähdet”, 1857) on modernin azeriproosan ensimmäinen merkkiteos. Artikkeleissaan ja kirjeissään hän esiintyi yksinkertaisen ja ymmärrettävän realistisen kirjallisuuden puolesta. Filosofiset näkemyksensä kirjailija esitti azeriksi, persiaksi ja venäjäksi laatimassaan teoksessa ”Kolme kirjettä Intian prinssiltä Kemal-ud-Dovlilta Persian prinssille Dželal-ud-Dovlille ja jälkimmäisen vastaus niihin” (1864–1865). Niille on ominaista materialismi ja voimakas islaminvastaisuus. Erityisesti hän arvosteli moniavioisuutta ja naisten alistettua asemaa. Axundovin valistuspyrkimyksiin kuuluu myös ajatus persiassa ja turkkilaisissa kielissä käytetyn arabialaisen kirjaimiston uudistamisesta. Vuonna 1873 hän laati azeria varten latinalaisiin ja kyrillisiin kirjaimiin perustuneen aakkoston.
Pekka Niemelä
250px|pienoiskuva|Pekka Niemelä Pekka Niemelä (s. 1. syyskuuta 1974 Helsinki ) on entinen suomalainen mäkihyppääjä ja valmentaja.
Niemelä kuului joukkuekilpailun hopeaa saaneeseen Suomen joukkueeseen Reit im Winklin junioreiden MM-kilpailuissa 1991.
Niemelä aloitti valmentajan uransa Puijon Hiihtoseurassa 1997. Vuodesta 2002 alkaen hän valmensi neljä vuotta menestyksekkäästi Noriaki Kasaita ja japanilaista yritysjoukkuetta Team Tsuchiyaa. Vuosina 2006–2010 hän toimi Ranskan maajoukkueen päävalmentajana ja vuosina 2010–2014 Suomen maajoukkueen päävalmentajana. Vuosina 2014-2018 hän toimi Turkin mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajana. Syksyllä 2018 hän siirtyi Team China mäkihyppyjoukkueen päävalmentajaksi. Kesällä 2019 Niemelä aloitti yrittäjänä Puijon matkailualueella.
Gazipaşan lentoasema
Gazipaşan lentoasema  sijaitsee 40 kilometrin päässä Turkin Alanyasta. Kentältä on noin 25 minuutin ajomatka Alanyaan. Kentällä on tax-free-myymälä, kahvila ja kioski.
Hugh Johnson
thumb|Hugh Johnson vuonna 2003.
Hugh Johnson (s. 10. maaliskuuta 1939) on brittiläinen kirjailija. Häntä on arvioitu maailman parhaaksi viinikirjailijaksi. Johnson on kirjoittanut muun muassa tietokirjan Viinin tarina (1989).
Włoszczowan piirikunta
Włoszczowan piirikunta on yksi Świętokrzyskin voivodikunnan piirikunnista. Sen arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 45 059. Piirikunta on jaettu kuuteen maalaiskuntaan, jotka ovat Kluczewsko, Krasocin, Moskorzew, Radków, Secemin sekä Włoszczowa ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; hallintokeskus Włoszczowa.
Włoszczowan piirikunnalla on yhteistä rajaa Końskien, Kielcen, Jędrzejówin, Zawiercien, Częstochowan ja Radomskon piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta arviolta 42,6 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Włoszczowan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,9 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Włoszczowan piirikunnassa arvioitiin olevan 45 059 asukasta, joista täsmälleen 50 prosenttia naispuolisia ja 50 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 46 839 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 35 734 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaiden arvioitiin vuoden 2019 lopussa muodostaneen 17,3 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäisten 60,1 prosenttia ja eläkeikäisten 22,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,5 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 372 lasta.
Ilmaton rengas
Ilmaton rengas on rengas, jota ei ole täytetty paineistetulla ilmalla. Niitä käytetään esimerkiksi pienissä koneissa ja kulkuneuvoissa, kuten ruohonleikkureissa ja golfautoissa. Toisaalta niitä on käytössä myös raskaissa työkoneissa, jotka työskentelevät esimerkiksi työmailla, joissa ilmarenkaat puhkeavat helposti. Ilmattomien renkaiden tärkein etu on niiden puhkeamattomuus, mutta ne ovat selvästi ilmatäytteisiä renkaita harvinaisempia.
Ilmattomia renkaita kehitetään korvaamaan ilmatäytteisiä renkaita liikenteessä. Toistaiseksi ilmattomilla renkailla on yleensä suurempi vierintävastus ja huonompi joustavuus vastaavan kokoisiin ilmatäytteisiin renkaisiin nähden. Lisäksi niiden ongelmana on kuumentuminen ajossa.
I Lituani
I Lituani on Amilcare Ponchiellin kolminäytöksinen ooppera. Se kantaesitettiin menestyksekkäästi La Scalassa 7. maaliskuuta 1874. Myöhemmin säveltäjä teki oopperastaan uudistetun version, Aldunan (1884).
Edward Michael Egan
thumb|Edward Michael Egan pääsiäisenä 2009. Edward Michael Egan (2. huhtikuuta 1932 Oak Park, Illinois – 5. maaliskuuta 2015) oli katolisen kirkon yhdysvaltalainen pappi. Hän toimi New Yorkin arkkipiispana 2000–2009. Sitä ennen hän oli toiminut vuodesta 1988 Bridgeportin piispana Connecticutissa.
Egan syntyi Illinoisissa ja opiskeli hengellistä alaa niin Yhdysvalloissa kuin Roomassakin. Hän sai pappisvihkimyksensä 15. joulukuuta 1957. Hänestä tuli kardinaali vuonna 2001, ja hän osallistui uuden paavin valintaan vuonna 2005. Vuoden 2013 konklaavin aikaan hän oli liian iäkäs äänestääkseen.
Suoraruiskutus
Suoraruiskutuksen sijasta polttomoottorissa saattaa olla imukanavaan tai dieselmoottorissa kammioon ruiskuttava perinteisempi ruiskutusjärjestelmä. Vanhemmissa ottomoottoreissa ennen ruiskutusjärjestelmien yleistymistä polttoaineen syötöstä huolehti kaasutin.
Madagaskarinhaukkapöllö
Madagaskarinhaukkapöllö (Athene superciliaris aikaisemmin Ninox superciliaris) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Madagaskarilla.
Sen luontaista elinympäristöä ovat subtrooppinen ja trooppinen alava metsä ja subtrooppinen ja trooppinen kostea vuoristoalue sekä kuiva savanni ja subtrooppinen ja trooppinen kuiva pensaikko.
Pahalammi (Ylöjärvi, Pohjankylä)
Pahalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Pohjankylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,7 metriä mpy.
Porras (hallintopitäjä)
Porras, aiemmalta nimeltään 1500-luvun alkuvuosikymmeniin asti Loimo, oli suomalainen Ruotsin vallan ajan hallintopitäjä, joka sijaitsi Hämeessä. Nimi Porras johtuu nykyisen Tammelan Portaan kylästä, joka oli pitäjän keskuspaikkana 1530-luvulta alkaen.
Hallintopitäjä oli jakautunut neljään neljänneskuntaan, jotka olivat: Pitkäjärven neljänneskunta, Hirsjärven neljänneskunta, Tammelan neljänneskunta ja Jokioisten neljänneskunta. Näistä kaksi ensin mainittua vastasivat alueeltaan likimain Someron ja kaksi jälkimmäistä Tammelan kirkkopitäjää, johon 1800-luvulle asti kuuluivat suurimmaksi osaksi myös nykyiset Forssan, Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän alueet. Hirsjärven neljänneskuntaan kuuluivat vuoteen 1617 saakka myös silloisen Lohjan seurakunnan seitsemän pohjoisinta kylää nykyisen Pusulan alueella.
1500-luvun alkuvuosikymmeninä, viimeistään 1530, hallintopitäjän nimi muuttui Loimosta Portaaksi pitäjän keskuksen siirryttyä Portaan kylään Hämeen härkätien varteen.
Portaan hallintopitäjä lakkasi olemasta viimeistään 1700-luvulla, kun Somero ja Tammela muodostuivat omiksi nimismiespiireikseen.
Valdosaurus
Valdosaurus oli varhaisliitukaudella 142–121 miljoonaa vuotta sitten elänyt kasvinsyöjädinosaurus. Sen fossiileita on löydetty Englannista. Fossiileita on löydetty myös Romaniasta ja Nigeristä, mutta joitakin niistä on myöhemmin luokiteltu muiden dinosaurusten fossiileiksi. Valdosauruksen arvioitu maksimipituus on kolme metriä ja paino 60 kilogrammaa.