cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lennox Berkeley
Berkeley sai taiteiden kandidaatin arvon Merton Collegesta, Oxfordin yliopistosta vuonna 1926. Vuosina 1927–1932 hän opiskeli Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla. Siellä hän tapasi Igor Stravinskyn ja Francis Poulenc'n, joista molemmat vaikuttivat hänen tyylilliseen kehitykseensä. Vuonna 1935 Berkeley palasi Isoon-Britanniaan, jossa samana vuonna esitettiin hänen ensimmäinen suurimuotoinen teoksensa, oratorio Jonah. Vuonna 1936 hän tapasi Benjamin Brittenin, jonka kanssa teki yhteistyötä orkesteriteoksessa Mont Juic (1937). Berkeleyn merkittäviin teoksiin kuuluvat myös Divertimento orkesterille (1943) ja pianosonaatti (1945). Lisäksi hänet tunnetaan vokaaliteoksistaan, joihin kuuluu Stabat Mater (1947). Berkeley sävelsi joitain kappaleita tiettyjä esittäjiä, kuten Julian Breamia ja Janet Craxtonia varten. Berkeleyn oopperatuotantoon kuuluvat Nelson (1954) ja Ruth (1956). Jotkin hänen myöhemmistä teoksistaan, kuten sonatiini (1962) ja neljäs sinfonia (1978) hyödyntävät atonaalisuutta.
Berkeley toimi sävellysprofessorina Royal Academy of Musicissa vuosina 1946–1968 ja oli Keelen yliopiston musiikin kunniaprofessori vuosina 1976–1979. Hän oli Cheltenhamin musiikkifestivaalin puheenjohtaja vuosina 1977–1983. Hänet lyötiin ritariksi vuonna 1974. Myös hänen poikansa Michael Berkeley on säveltäjä.
Viktor Troicki
Viktor Troicki (s. 10. helmikuuta 1986 Belgrad) on serbialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut miesten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 12 ja nelinpelissä sijalla 49. Hän on voittanut kolme ATP-turnausta kaksinpelissä ja kaksi nelinpelissä.
Tennisura
Troicki teki debyyttinsä ATP-kiertueella Tokiossa lokakuussa 2006. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Fernando Vicenten 6–7(4), 6–4, 6–2, mutta hävisi toisella kierroksella maailmanlistan ykköspelaaja Roger Federerille tiukan ottelun 7–6(2), 7–6(3). Heinäkuussa 2007 Umagin turnauksessa hän otti isoimman voittonsa: pudotti jatkosta maanmiehensä ja ystävänsä, maailmanlistan kolmosen Novak Đokovićin toisella kierroksella luvuin 2–6, 6–4, 7–5. Lopulta hän hävisi semifinaalissa Andrei Pavelille.
2008
Troicki pelasi ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa, Australian avoimet. Hän kohtasi 1. kierroksella maailmanlistan kakkospelaaja Rafael Nadalin, jolle hän hävisi kolmieräisen ottelun 7–6(3), 7–5, 6–1, vaikka ensimmäisessä erässä Troickilla oli eräpallo. Seuraavaksi hän edusti Serbiaa Davis Cupissa Venäjää vastaan. Hän hävisi Nikolai Davydenkolle 1–6, 6–1, 3–6, 6–1, 2–6 ja voitti Dmitri Tursunovin 7–6(7), 4–6, 6–3. ATP Masters Series -turnauksessa Miamissa hän pelasi toisella kierroksella Andy Roddickia vastaan. Troicki voitti ensimmäisen erän, mutta hävisi ottelun lopulta luvuin 5–7, 6–2, 6–4. Ranskan avointen debyytissään hän hävisi avauskierroksella Marc Gicquelille luvuin 4–6, 3–6, 6–4, 5–7. Wimbledonissa hän hävisi toisella kierroksella Radek Štěpánekille kahdesta ensimmäisestä erävoitosta huolimatta luvuin 7–6(1), 7–6(3), 3–6, 1–6, 2–6. Seuraavaksi hän kilpaili Croatia Openissa Umagissa häviten Carlos Moyàlle toisella kierroksella.
Troicki pääsi ensimmäisen kerran ATP-turnauksen finaaliin Washington DC:ssä Legg Mason Tennis Classic -turnauksessa. Troicki voitti Bobby Reynoldsin, ja sen jälkeen Andy Roddickin puolivälierissä luvuin 0–6, 6–2, 6–4. Välierässä hän voitti Igor Kunitsinin, kunnes hävisi finaalissa Juan Martin del Potrolle 3–6, 3–6. US Openissa Troicki voitti Carsten Ballin ensimmäisellä kierroksella ja Philipp Kohlschreiberin toisella, kunnes hävisi Rafael Nadalille. Troicki edusti jälleen Serbiaa Davis Cupissa – tällä kertaa Slovakiaa vastaan. Troicki voitti ainoan matsinsa Lukáš Lackoa vastaan 6–3, 6–4. AIG Japan Openissa hän hävisi puolivälierän Andy Roddickille ja Kremlin Cupissa puolivälierätappio tuli Mischa Zvereviä vastaan. Kauden päättyessä hän oli maailmanlistan sijalla 56.
2009
Tammikuussa 2009 hän hävisi 1. kierroksella Qatar ExxonMobil Openissa Victor Hanesculle ja puolivälierissä Juan Martin del Potrolle. Australian avointen toisella kierroksella hänet murskasi Tommy Robredo luvuin 1–6, 3–6, 0–6. Tämän jälkeen Troicki teki hyvää jälkeä PBZ Zagreb Indoors -turnauksessa. Hän hävisi semifinaalissa Marin Čilićille luvuin 6–2, 7–5. Helmikuussa Troicki voitti GEMAX Openin finaalissa Dominik Hrbatýn. Maaliskuussa Troicki pelasi Serbian Davis Cup -joukkueessa häviten David Ferrerille 0–6, 3–6. Seuraavaksi hän kilpaili neljässä Masters-turnauksessa. BNP Paribas Openissa hän hävisi kolmannella kierroksella David Nalbandianille 4–6, 2–6. Miami Mastersissa hän pääsi neljännelle kierrokselle, kunnes hävisi Andy Murraylle 6–1, 6–0. Hän hävisi 1. kierroksella Stanislas Wawrinkalle Monte Carlo Mastersissa. Rome Mastersissa hän hävisi Juan Martin Del Potrolle toisella kierroksella. Troicki kilpaili ensimmäistä kertaa kotimaassaan Serbia Openissa, häviten Novak Đokovićille. Madrid Mastersissa hän hävisi Nikolai Davidenkolle luvuin 2–6, 2–6. Seuraavaksi hän edusti Serbiaa World Team Cupissa, ja auttoi Serbiaa voittamalla Rainer Schüttlerin finaalissa. Ranskan avoimissa hän hävisi toisella kierroksella viidenneksi sijoitetulle Juan Martin del Potrolle 3–6, 5–7, 0–6. Ensimmäisellä kierroksella Troicki voitti viisieräisen ottelun Lukasz Kubotia vastaan 3–6, 6–3, 6–4, 6–7(4), 6–3.
Wimbledonissa Troicki oli sijoitettu 30:nneksi. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Brian Dabulin ja toisella Daniel Gimeno-Traverin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Andy Murraylle. US Openissa hän voitti 1. kierroksella Peter Luczakin 6–3, 6–3, 1–6, 2–6, 6–1, mutta hävisi toisella kierroksella Julien Benneteaulle. PTT Thailand Openissa hän voitti Thomaz Belluccin 6–3, 7–6(4) ja puolivälierässä John Isnerin 7–6(3), 6–2. Semifinaalissa Troicki voitti Jo-Wilfried Tsongan 1–6, 6–2, 6–3. Finaalissa Troicki hävisi Gilles Simonille. Kauden päättyessä hän oli maailmanlistan sijalla 29.
2010
Troicki aloitti vuoden Qatar ExxonMobil Openissa viidenneksi sijoitettuna. Hän pääsi semifinaaliin voittamalla Daniel Gimeno-Traverin 6–1, 7–5, Olivier Rochusin 6–2, 6–2 ja Lukasz Kubotin 4–6, 6–4, 7–6(1), mutta hävisi Rafael Nadalille 6–1, 6–3. Medibank International -turnauksessa hän voitti Florent Serran 7–6(5), 6–4, mutta hävisi toisella kierroksella Marcos Baghdatisille 7–5, 6–3. Australian avointen toisella kierroksella Florian Mayerille 4–6, 6–4, 7–6(2), 6–1. BNP Paribas Openissa hän hävisi neljännellä kierroksella Tomáš Berdychille 6–1, 6–3. Ranskan avoimissa Troicki pääsi kolmannelle kierrokselle asti, jossa hän hävisi Mihail Južnyille. Wimbledonissa hän pääsi toiselle kierrokselle, jossa hävisi Jürgen Melzerille. Yhdysvaltain avoimissa Troicki hävisi avauskierroksella maanmiehelleen, Novak Đokovićille tiukan ottelun lopulta luvuin 3–6, 6–3, 6–2, 5–7, 3–6. Ensimmäisen turnausvoittonsa hän otti lokakuussa 2010 voittamalla Kremlin Cupin loppuottelussa Marcos Baghdatisin.
Troicki pelasi Serbian Davis Cup -joukkueessa, joka selvisi ensimmäistä kertaa Davis Cupin finaaliin asti. Alun perin Troickin ei pitänyt pelata ratkaisevassa kaksinpelissä, mutta koska ensimmäisen päivän kaksinpelissä Janko Tipsarević hävisi Gael Monfilsille, niin Serbia päätti vaihtaa viime hetkillä Tipsarevićin tilalle Troickin. Troicki voitti ratkaisevassa kaksinpelissä Ranskan kilpailijan, Michaël Llodran lukemin 6–2, 6–2, 6–3, ja ratkaisi näin Serbialle sen kaikkien aikojen ensimmäisen Davis Cup -mestaruuden.
2011
Kauden toisessa turnauksessaan, Sydneyssä, Troicki pääsi finaaliin asti, jossa hävisi Gilles Simonille. Australian avoimissa Troicki pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Dmitri Tursunovin ja Nicolas Mahutin. Kolmannella kierroksella hän joutui luovuttamaan Novak Đokovićia vastaan vatsaongelmien vuoksi toisessa erässä. Helmikuussa hän pääsi välieriin Rotterdamissa, jossa hävisi Robin Söderlingille. Indian Wells Masters -turnauksessa Troicki eteni neljännelle kierrokselle, jossa hävisi Novak Đokovićille. Ranskan avoimissa Troicki eteni aina neljännelle kierrokselle saakka, jossa hän hävisi Andy Murraylle viisieräisen ottelun.
2013−2015
25. heinäkuuta 2013 Troicki sai 18 kuukauden kilpailukiellon, koska hän ei suostunut antamaan verinäytettä huhtikuussa käydyssä Monte Carlo Masters -turnauksessa. Hänen kilpailukieltonsa määrättiin päättyväksi 24. tammikuuta 2015. Marraskuussa 2013 kilpailukieltoa lyhennettiin 12 kuukauteen. Troicki palasi kilpakentille heinäkuussa 2014.
Museokortti
pienoiskuva|Museokortti Museokortti on Suomen museoliiton perustama suomalaisten museoiden yhteinen pääsylippu, joka tuli käyttöön toukokuussa 2015. Henkilökohtainen kortti on voimassa 12 kuukautta ensimmäisestä museokäynnistä lähtien ja sillä voi vierailla voimassaoloaikana noin 300 museossa (2019) niin usein kuin haluaa. Kun korttijärjestelmä perustettiin, museokohteita oli mukana 154. Museokortti-kohteita on koko maassa, myös Ahvenanmaalla.
Museokorttia on pidetty menestyneenä tapana innostaa ihmisiä vierailemaan museoissa. Keskimäärin Museokortin omistaja käy museossa noin yhdeksän kertaa vuodessa (2018). Museokortti on myös muuttanut ihmisten tapaa vierailla museoissa. Kortin omistajien on mahdollista tehdä museoihin lyhyitäkin piipahduksia ilman taloudellista menetystä tai vierailla samassa museossa tai näyttelyssä useaan otteeseen.
Aalto-yliopiston tutkimuksen mukaan kortti tuo museoille lisää kävijöitä ja tuloja. Museot ovat tehneet kävijäennätyksiä joka vuosi Museokortin myyntiin tulon jälkeen.
Kansallisgallerian vuonna 2017 teettämästä tutkimuksesta käy ilmi, että 71 prosenttia kaikista suomalaisista ja pääkaupunkiseudun asukkaista jopa 85 prosenttia oli kuullut Museokortista. Samassa tutkimuksessa pääkaupunkiseudun asukkaista 39 prosenttia ja kaikista suomalaisista 28 prosenttia kertoo harkitsevansa Museokortin hankkimista.
Museokortti-toimintaa hoitaa FMA Creations Oy, jonka omistaa Suomen museoliitto ry. FMA Creations Oy:n perustamiseen ei ole käytetty julkista rahaa. Museokortti-järjestelmän ylläpito- ja kehityskulut rahoitetaan Museokortti-myynneistä saaduilla tuloilla.
Oktjabrski (Permin aluepiiri)
Oktjabrski on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Oktjabrskin piirin hallinnollinen keskus Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ufan vesistöön kuuluvan Tšad-joen rannalla 219 kilometriä Permistä kaakkoon. Taajaman kautta kulkee Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie (Tšadin asema). Asukkaita on 10 700 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1900-luvun alussa rautatieaseman yhteyteen. Alun perin taajaman nimenä oli Tšad. Vuonna 1957 se sai nykyisen nimensä ja kaupunkimaisen taajaman statuksen.
Oktjabrskissa toimii suurkanala, elintarviketeollisuutta ja asfalttitehdas. Taajamassa on kaksi keskikoulua, ammattikoulu, musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala. Paikallislehtenä ilmestyy Vperjod (”Eteenpäin”).
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruussarja 1952
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruus ratkaistiin vuonna 1952 kahdeksan joukkueen yksinkertaisena sarjana. Kaikki ottelut pelattiin Moskovassa. Mestaruuden voitti toista kertaa peräkkäin Dynamo Moskova.
1. Ryhmä
Vodnik ja Baltflot putosivat toiseen lohkoon.
2. Ryhmä
Toisen ryhmän ottelut pelattiin Samarassa 6.-22. tammikuuta 1952. Uusinta: ODO Minsk-Krasnaja Zarja 5-3 ODO Minsk ja Traktor Krasnojarsk nousivat ensimmäiseen lohkoon.
Tähtiin karkaava koira
Tähtiin karkaava koira on Henning Mankellin lasten- ja nuortenkirja, joka ilmestyi 1990. Sen päähenkilö on 11-vuotias Joel Gustafsson, joka asuu norlantilaisessa pikkukaupungissa isänsä Samuelin kanssa. Isä on aiemmin ollut merimies, mutta työskentelee kirjan tapahtuma-aikaan metsurina. Äiti on jättänyt perheen Joelin ollessa pieni, eikä Joel muista häntä, mutta äidittömyys vaivaa Joelia. Kirja tapahtuu talvella 1956. Joel tutustuu samanikäiseen Tureen, joka on kihlakunnantuomarin poika. Yhdessä he karkaavat öisille salaisille seikkailuretkille, joista yksi muodostuu hyvin vaaralliseksi.
Henning Mankell itse asui lapsuutensa Härjedalenissa. Hänen isänsä oli kihlakunnantuomari, ja hänen äitinsä oli jättänyt perheen. Kirjan hahmoissa on siis Mankellin omia nuoruudenkokemuksia. Joelin tarina muodostaa neliosaisen kirjasarjan, josta Tähtiin karkaava koira on ensimmäinen.
Jussi Pyysalo
Jussi Pyysalo (s. 8. toukokuuta 1975 Turku) on pesäpallon pääsarjan, Superpesis Oy:n toimitusjohtaja. Pyysalo on toiminut tehtävässään 11. helmikuuta 2013 alkaen. Aiemmin Pyysalo on toiminut myös Turku-Pesiksen puheenjohtajana. Pyysalo korvasi tehtävässä aiemmin toimineen Petri Kaijansinkon.
Pyysalo on aikaisemmin toiminut myynti- ja kehittämistehtävissä Teicos Pharma Oy:ssä ja palveluorganisaatio PaintingDb:ssä. Koulutukseltaan Pyysalo on opiskellut tuotantotaloutta Tampereen Teknillisessä yliopistossa ja tietojärjestelmätiedettä Turun yliopistossa.
Tidningar ifrån Helsingfors
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Tidningar ifrån Helsingfors oli Helsingissä vuosina 1829–1831 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kirjanpainaja J. C. Frenckellin julkaisema sekalaista ainesta sisältänyt Tidningar ifrån Helsingfors kärsi tappion kilpailussa Helsingfors Tidningarin kanssa, ja se lopetettiin kannattamattomana. Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden postilevikki oli suurimmillaan 247 kappaletta vuonna 1829. Toimittajana työskenteli Axel Gabriel Sjöström.
Rocco Talucci
thumb|right|Rocco Talucci
Liopleurodon
Liopleurodon oli pliosauruksiin kuulunut merimatelija joka eli jurakaudella 165–150 miljoonaa vuotta sitten. Suurimmat yksilöt ovat kasvaneet noin seitsemän metrin mittaisiksi.
Rocco Talucci
Rocco Talucci (s. 6. syyskuuta 1936 Venosa) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Melfi-Rapollan hiippakuntaan Domenico Petroni 23. heinäkuuta 1961. Hänet nimitettiin Tursi-Lagonegron hiippakunnan johtoon 25. tammikuuta 1988, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Giuseppe Vairo ja Vincenzo Cozzi.
Talucci sai 5. helmikuuta 2000 nimityksen Brindisi-Ostunin arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 8. huhtikuuta.
Liopleurodon
Toisin kuin useimmilla joutsenliskoilla, liopleurodonin etuevät olivat pienemmät kuin takaevät. Se luultavasti ui liikuttamalla takaeviään ja käytti etueviään jarrutukseen, kääntymiseen ja pinnalle nousemiseen. Liopleurodon söi joutsenliskoja, kalaliskoja ja myös toisia pliosaureja.
Zhengde
Keisari Zhengde (, 26. lokakuuta 1491 – 20. huhtikuuta 1521), alku­peräiseltä nimeltään Zhu Houzhao, oli Kiinan Ming-dynastian kymmenes keisari, joka hallitsi vuosina 1505–1521. Hänen aika­kausi­nimensä Zhengde merkitsee oikeaa hyvettä tai hyveen oikaisua.
Varhaisvuodet
Zhengde nimitettiin kruunun­prinssiksi hyvin varhaisessa iässä. Koska hänen isällään ei ollut jalkavaimoja ja vain kaksi poikaa, joista toinen kuoli varhais­lapsuudessaan, Zhengden ei tarvinnut kilpailla muiden prinssien kanssa valta­istuimesta. Zhengde sai perin­pohjaisen kungfutse­laisen kirjallisuuden opetuksen ja menestyi opinnoissaan erin­omaisesti. Monet Hongzhin ministerit odottivat, että Zhengdestä tulisi isänsä tavoin hyvän­tahtoinen ja loistelias keisari, mutta niin ei tapahtunut.
Zhengde keisarina
Zhenge nousi valta­istuimelle 14-vuotiaana ja avioitui tulevan keisarinnan kanssa. Toisin kuin isäänsä, Zhengdeä ei hallitseminen eikä hänen keisarinnansa kiinnostaneet, ja hän laimin­löi kaikki valtiolliset asiat. Hänen toimiaan on pidetty piittaa­matto­mina, mielet­tö­minä tai ponnet­to­mina. Monissa tapauksissa hän osoitti vastuun­tunnon puutetta.
Zhengde vietti ylellistä ja tuhlaavaista elämää, ja hän omistautui naisille. Hänen on kerrottu käyneen mielellään usein bordelleissa ja jopa perustaneen Pekingiin Kielletyn kaupungin ulkopuolelle nimellä "Bao Fang" (豹房, ”leopardin kamari”) tunnettuja palatseja asuttaakseen niihin huvikseen ensin eksoottisia eläimiä kuten tiikereitä ja leopardeja, myöhemmin taas kauniita naisia omaksi ilokseen. Kerran hän haavoittui pahoin metsästäessään tiikereitä eikä voinut kuukauteen ottaa hovissa vastaan audiensseja. Toisen kerran hän sytytti palatsinsa tuleen varastoidessaan sen piha­rakennuksiin ruutia lyhtyjuhlan aikana. Hänen haareminsa oli niin täynnä, että monet sen naiset kuolivat nälkään, koska heille ei voitu toimittaa tarpeeksi elin­tarvikkeita.
thumb|left|[[Yanin temppelin uusimisen muistoksi pystytetty steele Qufussa Zhengden hallitsijakauden neljänneltä vuodelta (1509).]]
Zhengde vietti usein kuukausia kerrallaan Kielletyn kaupungin ulko­puolella matkustaessaan eri puolilla maata suurin kustannuksin, jotka maksettiin keisari­kunnan varoista. Kun häntä vaadittiin palaamaan palatsiin ja huolehtimaan hallitus­asioista, hän kieltäytyi ottamasta ketään ministereistään vastaan ja hylkäsi kaikki heidän pyyntönsä. Zhengde salli myös eunukkien nousta korkeisiin asemiin. Yksi heistä, Liu Jin, Kahdeksan tiikerin johtaja, tuli erityisen tunnetuksi siitä, että hän käytti nuorta keisaria hyväkseen ja tuhlasi tavattoman määrän hopeaa ja arvoesineitä. Keisari­kunnalle aiheutuneet tappiot olivat 36 miljoonaa naulaa kultaa ja hopeaa. Liikkui jopa huhuja, että Liu Zin olisi aikonut murhata keisarin ja asettaa oman veljensä pojanpojan valtaistuimelle. Lui Jinin hankkeet saatiin lopulta paljastetuiksi, ja hänet teloitettiin vuonna 1510, mutta korruptoituneilla eunukeilla oli suuri vaikutus­valta koko Zhengden hallitsija­kauden ajan.
Domenico Berni Leonardi
Domenico Berni Leonardi (s. 26. toukokuuta 1940 Bedonia) on Perussa toimiva italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1966 ja nimitettiin Chuquibambillan alueprelatuurin prelaatiksi 29. maaliskuuta 1989. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Dossena, jota avustivat Giovanni Volta ja Antonio Giuseppe Angioni.
Zhengde
Zhengde keisarina
Zhengden aikana maassa puhkesi kaksi kapinaa, joista ensimmäistä johti Anhuan prinssi Zhu Zhifan, toista Ningin prinssi Zhu Chenhao. Anhuan prinssi oli Zhengden iso-isosetä, Ningin prinssi hänen isosetänsä.
Aikaa myöten Zhengre herätti huomiota, paitsi väärinkäyttämällä keisarille kuulunutta valtaa, myös lapsellisen käytöksensä vuoksi. Esimerkiksi hän pystytti sisään palatsiin markkina­paikan ja käski kaikkien ministeriensä, eunukkiensa, sotilaidensa ja palvelijoidensa pukeutua kauppiaiksi tai katu­kaupustelijoiksi sillä välin, kun hän kulki alueen läpi esiintyen tavallisena kansalaisena. Ministerit pitivät vaatimusta arvolleen sopimattomana ja loukkaavana, mutta kaikkia, jotka kieltäytyivät osallistumasta näytökseen tai osallistuivat siihen vain vasta­hakoisesti, rangaistiin tai heidät erotettiin viroistaan.
Vuonna 1518 Zhengde julistautui kenraali Zhuksi (鎮國公朱壽) ja johti itse sotaretkeä pohjoiseen kukistaakseen ”Pikku Prinssiksi” nimitetyn mongolikenraalin johtamat kymmenientuhansien miesten vahvuisten joukkojen hyökkäyksen. Hän kohtasi vihollisen Yingzhoun kaupungin ulkopuolella ja voitti heidät itseään ympäröineessä suuressa taistelussa. Pitkään aikaan tämän taistelun jälkeen mongolit eivät tehneet Kiinaan uusia hyökkäyksiä. Vuonna 1519 Zhenge johti toista sotaretkeä etelään, Jiangxin maakuntaan kukistaakseen Zhu Chenhaon johtaman prinssi Ningin kapinan, johon tämä oli värvännyt useita Zhengden hovin jäseniä. Saavuttuaan paikalle hän havaitsi, että paikallinen hallintovirkamies Wang Shouren oli jo kukistanut kapinan. Zhengden todettua pettymyksekseen, ettei hän voinut johtaa joukkojaan voittoon, hänen neuvonantajansa ehdotti, että kapinan johtaja olisi vapautettava, jotta hänet voitaisiin vangita uudestaan. Tammikuussa 1521 kapinallinen Ningin prinssi teloitettiin Pekingin Tongzhoussa Zhengden määräyksestä, minkä myös Portugalin Kiinaan perustama lähetystö pani merkille.
Suhteet muslimeihin
Eurooppalaisista kirjoittajista esimerkiksi Bret Hinsch kirjoitti kiistellyssä kirjassaan Passions of the cut sleeve: the male homosexual tradition in China, että keisari Zhengdellä oli homo­seksuaalinen suhde Hamin kaupungista kotoisin olleeseen Sayyid Husain -nimiseen muslimijohtajaan, joka toimi Hamin valvojana Mingin ja Turpanin rajasotien aikana, joskaan tällainen väite ei saa mitään tukea kiinalaisista lähteistä.
Kontaktit Eurooppaan
thumb|right|[[Afonso de Albuquerque, joka johti ensimmäistä eurooppalaisten merimatkaa Kiinaan Portugalin Malakasta käsin.]] Eurooppalaisten ensimmäiset suorat kontaktit Kiinaan tapahtuivat Zhengden hallitessa. Monet Portugalin Malakasta saapuneen Afonso de Albuquerquen sekä portugalilaisten tutkimus­matkailijoiden Jorve Álvaresin ja Rafael Peresterellon johtamat retkikunnat nousivat maihin Etelä-Kiinassa ja kävivät kauppaa kiinalaisten kanssa Tuen Munissa ja Kantonissa. Vuonna 1513 Portugalin kuningas Manuel I lähetti Fernão Pires de Andraden ja Tomé Piresin virallisesti avaamaan suhteet Pekingin ja Lissabonin hovien välille. Vaikka Zhengde tervehti Portugalin lähetystöä käydessään Nankingissa toukokuussa 1520, hän kuoli pian sen jälkeen, ja uuden pääsihteeri Yang Tinghen johtamat virkamiehet karkottivat Kiinasta portugalilaiset, joiden huhut kertoivat aiheuttaneen Kantonissa levottomuuksia ja jopa syöneen kaappaamiensa kiinalaisten lasten lihaa. Vaikka laitonta kauppaa käytiin vielä sen jälkeen, Portugalin ja Ming-hovin viralliset suhteet eivät parantuneet ennen kuin 1540-luvulla, minkä jälkeen ne huipentuivat siihen, että Ming-hovi salli Portugalin perustaa Macaon kauppa­tuki­kohdakseen Kiinaan.
Kiinan ja malaijien liitto Portugalia vastaan
Malaijilainen Malakan sulttaanikunta oli Ming-dynastian hallitseman kiinan vasalli­valtio ja liittolainen. Kun Portugali valloitti Malakan vuonna 1511 ja pani siellä toimeen julmuuksia, kiinalaiset ryhtyivät väki­valtaisiin vasta­toimiin Portugalia vastaan.
Kiinan keisarillinen hallitus vangitsi ja teloitti monia portugali­laisia lähettiläitä, joita ensin kidutettiin Kantonissa. Malakkalaiset olivat kertoneet kiinalaisille portugali­laisten toimista Malakassa, mihin kiinalaiset vastasivat ryhtymällä vihollisuuksiin Portugalia vastaan. Malakkalaisten mukaan Portugalilla oli suunnitelmissa valloittaa alueita kaupan­käynnin varjolla, ja he olivat ryhtyneet julmuuksiin alueen väestöä kohtaan.
Koska Malakan sulttaani oli tehnyt portugalilaisten maahan­tunkeutumisesta valituksen Kiinan keisarille, kiina­laiset pitivät portugali­laisia vihollisinaan, kun nämä myöhemmin saapuivat Kiinaan. Malakan sulttaani, joka oli asettunut Bintaniin paettuaan Malakasta, lähetti kiinalaisille viestin, joka yhdessä portugalilaisten harjoittaman rosvouksen ja väkivallan kanssa sai Kiinan viranomaiset teloittamaan 23 portugalilaista ja kiduttamaan muitakin heistä vankityrmissä. Kun portugalilaiset perustivat Kiinaan tukikohtia kaupankäyntiä varten ja harjoittivat merirosvoutta ja ryöstöretkiä, kiinalaiset vastasivat surmaamalla kaikki Ningbossa ja Quanzhoussa oleskelleet portugalilaiset. Yksi surmatuista oli Pires, portugalilainen kaupallinen lähettiläs.
Kiinalaiset voittivat Portugalin laivaston ensimmäisessä Tamaon taistelussa vuonna 1521, jolloin he saivat surmatuiksi ja vangituiksi niin paljon portugalilaisia, että portugali­laisten oli hylättävä džonkkinsa ja vetäydyttävä vain kolmella laivalla. Niillä he pääsivät palaamaan Malakkaan, koska tuuli hajotti kiinalaisten laivaston näiden yrittäessä lopullista hyökkäystä.
Kiinalaiset pitivät Portugalin lähettiläitä pantti­vankeinaan vaatiakseen portugalilaisia palauttamaan Malakan syrjäytetyn sulttaanin tai kuninkaan valta­istuimelleen. Monet heistä teloitettiin tai heitä kidutettiin ja pidettiin kahleissa. He myös taka­varikoivat näiltä ja erityisesti Piresin lähetystöltä kaiken omaisuuden.
Alvar Törnudd
Alvar Saladin Törnudd (23. lokakuuta 1866 Viipuri – 23. helmikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kirjallisuuden tutkija ja pankinjohtaja.
Zhengde
Kiinan ja malaijien liitto Portugalia vastaan
Malakan syrjäytetylle sulttaanille kiinalaiset lähettivät viestin, joka koski Portugalin vangitun lähetystön kohtaloa. Kun tämä vastasi heille, kiinalaiset virkamiehet päättivät teloittaa Portugalin lähetystön jäsenet ja hajottaa heidän ruumiinsa moniksi kappaleiksi. Kiinalaiset teloittivat heidät monissa paikoissa Kantonissa julkisesti osoittaakseen, että Kiinan näkökulmasta Portugali oli merkityksetön. Kun Kiinan satamiin yhä saapui portugalilaisia laivoja, myös niiden miehistö mestattiin, sukupuolielimet leikattiin irti, ja jäljelle jääneet portugalilaiset pakotettiin pukeutumaan teloitettujen ruumiiden osiin, samaan aikaan kun kiinalaiset juhlivat ja soittivat musiikkia.
Alvar Törnudd
Törnuddin vanhemmat olivat insinööri Gustaf Törnudd ja Fanny Serenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1885 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1890 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1898.
Zhengde
Pimeät ahdistelijat
Ennen kuin keisari vuonna 1521 kuoli, levisi huhuja pääkaupungissa kiertäneistä sala­peräisistä olennoista, joita nimitettiin ”Pimeiksi ahdistelijoiksi” (黑眚) Nämä aiheuttivat paljon levottomuutta, koska ne hyökkäsivät öisin sattuman­varaisesti asukkaita vastaan ja saivat kynsillään aikaan haavoja. Sota­ministeriö pyysi keisaria kirjoittamaan käskykirjeen, jonka mukaan paikallisten turvallisuus­joukkojen oli vangittava kaikki, jotka herättivät muissa ihmisissä kauhua. Kun tällainen määräys oli annettu, rangaistus­uhkan vaikutuksesta tarinat lakkasivat äkkiä leviämästä.
Alvar Törnudd
Törnudd väitteli tohtoriksi kirjallisuuden alalta ja oli 1900-luvun alussa mukana Euterpe-ryhmän toiminnassa. Hän sai 1901 sakkoja luettuaan laittomia asevelvollisuuskutsuntoja vastustaneen julistuksen Ruokolahden kirkossa.
Pyhimys (elokuva)
Pyhimys on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen vakoojaelokuva, jonka on ohjannut Phillip Noyce. Elokuva perustuu löyhästi Leslie Charterisin Pyhimys-romaanisarjaan.
Alvar Törnudd
Törnudd toimi 25 vuotta Pohjoismaiden Osakepankin konttorin johtajana Imatralla ja hän työskenteli myös kolmen vuoden ajan Pohjoismaiden Yhdyspankin pääkonttorissa Helsingissä.
Zhengde
Kuolema
Keisari Zhengde kerrottiin olleen juovuksissa purjehtiessaan eräällä järvellä syksyllä 1520. Tällöin hänen veneensä kaatui, ja hän oli vähällä hukkua. Tällöin hän selvisi hengissä, mutta sairastui myöhemmin Keisarinkanavan vesistä ja kuoli 30-vuotiaana vuonna 1521. Koska yksikään hänen monista lapsistaan ei ollut enää elossa, häntä seurasi keisarina hänen serkkunsa Zhu Houcong, josta tuli keisari Jiajing. Zhengden hauta on Kanglingissa Ming-dynastian hauta-alueella.
Pyhimys (elokuva)
Juoni
Elokuvan päähenkilö Pyhimys eli Simon Templar (Val Kilmer) on menestynyt herrasmiesvaras, joka on tunnettu naamioitumiskyvystään ja siitä, että hän käyttää katolisia pyhimyksiä salaniminään. Templar päättää tehdä viimeisen rikoksensa ennen siirtymistään eläkkeelle, ja venäläinen öljymiljonääri Ivan Tretiak (Rade Šerbedžija) palkkaa hänet varastamaan kylmäfuusiota koskevan kaavan tohtori Emma Russellilta (Elisabeth Shue).
Zhengde
Perintö
Vaikka Zhengde oli yritetty kasvattaa menes­tyksel­li­seksi hallitsi­jaksi, hän laiminlöi velvolli­suutensa täysin ja pani alulle vaarallisen kehityskulun, joka oli Ming-dynastian myöhempien keisarien vitsauksena. Virallisten velvolli­suuksien hylkääminen henkilö­kohtaisten nautintojen hyväksi johti vähitellen siihen, että valta siirtyi yhä enemmän hovin eunukeille, ja lopulta Ming-dynastian häviöön.
Pyhimys (elokuva)
Tuotanto
Elokuvan Moskovan viemäreihin sijoittuvat kohtaukset kuvattiin Fort Amherstin linnoituksessa, Chathamissa.
Zhengde
Perintö
Useat nykyajan historioitsijat ovat kuitenkin arvioineet hänet uudestaan ja päätyneet siihen, että hänen ja hänen seuraajiensa kuten Wanlin toimet olivat reaktio byrokratiaan, joka vaivasti Ming-dynastiaa sen valtakauden jälkimmäisellä puoliskolla. Keisareilla oli vain vähäinen mahdollisuus vaikuttaa poliittisiin päätöksiin, eivätkä he voineet panna toimeen kestäviä uudistuksia, vaikka niitä olisi selvästi tarvittu aikana, jolloin heihin kohdistui jatkuva paine ja heitä pidettiin vastuullisina kaikista dynastiaa kohdanneista vaikeuksista. Tämän vuoksi ministerit pettyivät virkoihinsa yhä pahemmin ja menettivät toivonsa paremmasta, ja ilmaisivat vasta­lauseensa tavoilla, jotka käytännössä merkitsivät lakkoa. Tämän vuoksi Zhengden kaltaiset keisarit mieluummin oleskelivat palatsin ulkopuolella, kun taas Jiajing ja Wanli yksin­kertaisesti eivät näyttäytyneet hovissa.
Pyhimys (elokuva)
Vastaanotto
Elokuva on saanut sekalaisia ja kielteisiä arvosteluja, esimerkiksi Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva on saanut arvosanan 30%, joka perustuu 44 arvioon ja Metacritic-sivusto on kerännyt elokuvalle 50/100 pistettä perustuen 22 kriitikon arvosteluun.
Zhengde
Kulttuuriset viittaukset
Vuoden 1959 elokuvassa Kuningaskunta ja kaunotar (江山美人) keisari Zhengde tekeytyy tavalliseksi ihmiseksi kansansa joukkoon.
Woman Volley
Woman Volley (lyh. WoVo) on rovaniemeläinen vuonna 1991 perustettu tyttö- ja naislentopallon erikoisseura. Sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 lentopallon Mestaruusliigassa. WoVo nousi mestaruusliigaan voittamalla Kuusamon Pallo-Karhut kevään 2012 liigakarsinnoissa suoraan voiton 3–0. Seura voitti naisten lentopallon 1-sarjan mestaruuden kausina 2011 ja 2012.
Ennen nousuaan mestaruusliigaan WoVo oli tuttu näky 1-sarjan kärkikamppailuissa. Seura oli liigakarsinnoissa myös vuosina 2010 ja 2011, mutta ei tehnyt nousua.
Muuta
Seura on saanut Nuoren Suomen sinettiseura-tunnuksen ensimmäisen kerran 1996. Sinetti uudistettiin keväällä 2008.
Ristiseiska
Ristiseiska on korttipeli, jossa pelaajat pyrkivät pääsemään eroon käsikorteistaan asettamalla niitä vuorollaan pöydälle pinoihin arvojärjestyksessä seiskoista alas- ja ylöspäin. Ristiseiska kuuluu Suomen suosituimpiin korttipeleihin. Pelin muita nimityksiä ovat seiska, kiusa, pihistys ja fan-tan.
Säännöt
Tavallinen korttipakka jaetaan viimeistä korttia myöten kaikille pelaajille yksi kerrallaan. Ristiseiska aloittaa pelin.
Kortteja ladotaan pöytään arvopuoli ylöspäin niin, että keskimmäiseksi tulevat seiskat, niiden alapuolelle sijoitetaan omaan pinoonsa saman maan kortit kuutosesta kakkoseen. Vastaavasti seiskan yläpuolelle tulevat kortit kahdeksasta kuninkaaseen.
Pelaaja, joka pääsee ensimmäisenä päättämään kakkosella tai kuninkaalla, saa valita mihin päähän ässä laitetaan.
Kun jonkin maan seiska on laitettu pöytään, siihen voi ensin lisätä saman maan kuutosen ja sen jälkeen kahdeksikon. Vasta sitten voi kyseiseen maahan jatkaa muiden korttien laittoa. Näin voi esimerkiksi haitata muiden pelaajien peliä panttaamalla kuutosta tai kasia mahdollisimman pitkään.
Pelin voittaja on se, joka saa ensimmäiseksi kaikki korttinsa pois kädestään.
Sääntömuunnelmia
Muilta pelaajilta lasketaan käteen jäävien korttien pisteet, jolloin ässä on arvoltaan 1, sekä mahdollinen pantti. Pisteet kannattaa kirjoittaa ylös jos peliä jatketaan uusilla kierroksilla.
Jos pelaaja ei pysty laittamaan mitään korttia, hänen täytyy ottaa pantti. Pantin arvo on 25 pistettä. Hyvä pantti on esimerkiksi kynä, jolla pelipöytäkirjaa pidetään mahdollista pistelaskua varten. Jos joku toinen tarvitsee panttia, se vapautuu edelliseltä ja samalla pantin luovuttanut pelaaja vapautuu myös sakkopisteistä.
Jos peliä pelataan ilman pistelaskua, eikä pelaaja pysty laittamaan korttia pöydälle, a) hänen täytyy ottaa sattumanvaraisesti joku kortti edeltävältä pelaajalta, tai b) edeltävä pelaaja antaa kortin pelaajalle (yleensä iso- tai pieninumeroinen, tai jokin muu pöydälle sopimaton kortti) riippuen sääntötulkinnasta, jolloinka vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle. Edeltävällä pelaajalla on oltava kuinkin vähintään kaksi korttia.
Jos pelaaja laittaa pöydälle kuninkaan tai ässän, hänen täytyy kääntää täysinäinen sarja nurin päin, jonka jälkeen hän saa laittaa uuden kortin. Hän voi myös päättää olla jatkamatta.
Joidenkin muunnelmien mukaan kasin voi lyödä pöydälle seiskan jälkeen, vaikka kuutosta ei olisikaan lyöty.
Giovanni Volta
pienoiskuva|Giovanni Volta Giovanni Volta (14. maaliskuuta 1928 Gazoldo degli Ippoliti – 4. helmikuuta 2012) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Pavian hiippakunnan johtoon 2. huhtikuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Ferrari, jota avustivat Antonio Giuseppe Angioni ja Giuseppe Amari.
Volta jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2003.
Fed Cup 2010
Fed Cup 2010 oli 48. naisten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Fed Cupin maailmanlohkossa pelasi kahdeksan joukkuetta. Loppuottelu pelattiin Yhdysvalloissa 6.–7. marraskuuta, ja voiton vei edellisen vuoden tapaan Italia.
Siikala (Inkeri)
Siikala on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Siikala sijaitsi Pitkäjärvestä etelään pienen Siikalanjärven rannalla. Kylä esiintyy jo 1600-luvulla suomalaiskylänä. Vainosen ja Tukian suvut muuttivat sinne 1700-luvulla. Siikala oli seurakunnan köyhimpiä kyliä, jossa maat olivat pienet ja kaivojen puuttumisen takia vettä otettiin pienestä lammesta. Vuonna 1838 Siikalassa asui 43 ihmistä (21 miestä, 22 naista), vuonna 1856 siellä oli yhdeksän taloa ja 18 sielua, vuonna 1860 taloja oli kahdeksan ja talonpoikia 22, vuonna 1862 taloja oli 14 ja asukkaita 56 (miehiä 23, naisia 33). Vuonna 1867 kylässä merkitty 30 asukasta (miehiä 14 ja naisia 16), kaikki inkeriläiset (savakot). Vuonna 1926 kylässä oli 37 taloa ja 156 asukasta, niistä 153 inkeriläisiä. Vuonna 1939 Siikalassa oli 48 taloa.
Siikalassa sijaitsi vuosina 1720–1774 Järvisaaren seurakunnan luterilainen kirkko. 1910-luvulla kylässä toimi venäjänkielinen ja 1920- ja 1930-luvulla suomenkielinen koulu.
Pellegrino Tomaso Ronchi
pienoiskuva|Pellegrino Tomaso Ronchi pienoiskuva Pellegrino Tomaso Ronchi (19. tammikuuta 1930 Riolo Terme – 24. lokakuuta 2018 ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 21. maaliskuuta 1953 ja nimitettiin Porto e Santa Rufinan hiippakunnan johtoon 7. joulukuuta 1984, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Duraisamy Simon Lourdusamy. Ronchi erosi 9. marraskuuta 1985.
Ronchi sai 7. helmikuuta 1991 nimityksen Città di Castellon piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 9. maaliskuuta. Hän jäi eläkkeelle 16. kesäkuuta 2007.
7. pintatorjuntalaivue
7. Pintatorjuntalaivue (vuoteen 2014 saakka 7. Ohjuslaivue) on Merivoimien Rannikkolaivastoon kuuluva joukkoyksikkö. Yksikön pääosat sijaitsevat Upinniemessä Kirkkonummella. Laivueen päätehtävänä on ylläpitää ja kehittää pintatorjunta-, merimiinoitus- ja ilmapuolustuskykyä sekä alueellisen koskemattomuuden valvontaa ja turvaamista. Tässä suhteessa laivue eroaa toisesta Rannikkolaivaston pintatorjuntalaivueesta, 6. pintatorjuntalaivueesta, jonka tehtäviin kuuluu sukellusveneentorjunta. Ero on ymmärrettävä, sillä laivueiden alusten pääaseet ovat hieman erilaiset. Laivueen alusten pääaseina ovat meritorjuntaohjus MTO85M ja merimiinat. Ilmatorjunta-aseina eteläafrikkalainen Umkhonto (ITO 04-ilmatorjuntaohjusjärjestelmä) sekä Bofors 57mm laivatykki. Lämpöhakuinen Umkhonto kykenee torjumaan ilmamaaleja yli kymmeneen kilometriin saakka. Hamina-luokka ja Hämeenmaa-luokka soveltuvat elektroniseen valvontaan sekä pinta- ja ilmatorjuntaan. Pansio-luokan miinalautat soveltuvat merimiinoitukseen sekä merikuljetuksiin.
Johan Vasara
Johan Vasara (s. 25. huhtikuuta 1988) on norjansaamelainen poronomistaja. Vasara oli Koutokeinon kunnanhallituksen puheenjohtaja 2015–2019.
7. pintatorjuntalaivue
Historia
7. ohjuslaivue tunnettiin alun perin nimellä vartiolaivue (VartLv), jolloin se kuului muilta osiltaan Pansioon sijoitettuun Laivastolippueeseen (LaivLp), myöhemmin Rannikkolaivastoon (RLaiv). Vartiolaivueen nimenmuutos astui voimaan 1. heinäkuuta 1998. Laivueen viimeisenä komentajana oli komentaja Kai Varsio. Vuoden 1992 alussa yksikköön perustettiin Rauma-luokasta ohjusveneviirikkö.
Rauma-luokan veneet palvelivat laivueessa vuoteen 2006, jolloin ne siirrettiin 6. ohjuslaivueeseen. Laivueen pääkalustoksi tuli Hamina-luokka.
Laivue lakkautettiin Puolustusvoimauudistuksen yhteydessä ja sen joukkoyksiköt siirrettiin 1. tammikuuta 2015 perustetun Rannikkolaivaston alaisuuteen.
Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen talo
thumb|Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen talo. Tampereen Ulkotyöväenyhdistyksen talo on Tampereella Satakunnankatu 10:ssä sijaitseva kolmikerroksinen jugendtyylinen talo, jonka suunnittelivat Toivo Paatola ja Kaarlo Lindroos. Nykyisin talon omistaa Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö TOAS.
Tampereen Ulkotyöväenyhdistys perustettiin 1893. Sen jäsenet olivat vailla vakituista työnantajaa olleita ulkotyömiehiä, esimerkiksi rakennusmiehiä, kun taas Tampereen työväenyhdistykseen kuului vakinaisessa työsuhteessa olleita tehdastyöläisiä. Ulkotyöväenyhdistys olikin tästä syystä radikaalimpi otteissaan. Se keskittyi politiikan asemesta ammattiyhdistystoimintaan, perusti jäsenilleen sairaus- ja hautausapukassan sekä harjoitti työnvälitystä. Yhdistys toimi Tampereen työväentalon tiloissa mutta se rakensi 1907-1908 oman talonsa Satakunnankadulle.
Yhdistyksen jäsenmäärä oli kuitenkin alkanut vähentyä huippuvuosista ja yhdistyksen toiminta hiipui vähitellen niin että se jouduttiin lakkauttamaan 1914. Toiminnan päättymiseen saattoi vaikuttaa myös yhdistyksen voimahahmon J. V. Hellbergin väistyminen yhdistyksen johdosta 1907.
Entisen ulkotyöväenyhdistyksen talon ostivat 1917 virolaiset veljekset Jaan ja John Taug, jotka avasivat siellä joulukuun lopulla 1917 elokuvateatteri Olympian. Elokuvateatteri toimi talossa vuoteen 1986 saakka. Sittemmin talossa toimi Cumulus-ketjun hotelli Pinja, jossa oli 60 huonetta. Talon viereen rakennettiin lisärakennus hotellia varten. Hotellin toiminta loppui vuoden 2015 lopussa ja Tampereen seudun opiskelija-asuntosäätiö TOAS osti talon vuoden 2016 alussa. Katutason liiketilat ja suojeltu Olympia-elokuvateatterin entinen sali vuokrataan ulkopuolisille ja hotelliosaan tullaan remontoimaan opiskelija-asuntoja.
Lähteet
61.50144°N, 23.76807°W
Kultakuoriainen (täsmennyssivu)
Kultakuoriainen tarkoittaa seuraavia:
Viktor Kudinski
Kudinski voitti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kultaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.26,6. Méxicon 1968 olympialaisissa hän keskeytti. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän voitti 3 000 metrin juoksussa Madridissa 1968 kultaa ajalla 8.10,22.
Kevin O’Leary
thumb|Kevin O’Leary ja [[Margaret Atwood vuonna 2011.]] Kevin O’Leary (s. 9. heinäkuuta 1954 Mount Royal, Quebec) on kanadalainen sijoittaja ja televisiopersoona.
Suomessa O’Leary tuli tunnetuksi Jim-kanavalla esitettyjen televisiosarjojen Leijonan luola Kanada (Dragons’ Den) ja Leijonan luola USA (Shark Tank) myötä.
Minikannettava
thumb|220px|Kannettavien kokovertailu. Ylinnä [[Nintendo DS Lite -käsikonsoli (kämmentietokone), keskellä Asus Eee PC (minikannettava) ja alinna MacBook (kannettava tietokone).]] thumb|220px| Ennen halpojen minikannettavien vyöryä esitelty [[VAIO|Sony Vaio C1.]]
Minikannettava tai puhekielessä miniläppäri on tavallista kannettavaa pienempi ja kevyempi tietokone, jossa on 7–10 tuuman näyttö, vähävirtainen suoritin, massamuistina mahdollisesti flash-muisti ja käyttöjärjestelmänä yleensä GNU/Linux, Windows XP tai Windows 7 Starter Edition. Käyttöjärjestelmää on saatettu räätälöidä koneen tarpeisiin, mutta se silti on toiminnallisesti täysversiota vastaava toisin kuin kämmentietokoneissa yleiset Windows CE tai Palm OS.
Minikannettavien yleisin suoritin (2010) on Intel Atom. Laitteissa on aikojen saatossa nähty myös esimerkiksi VIAn ja Transmetan suorittimia. Toisinaan on esitetty puhelimista ja kämmenmikroista tuttujen ARM-suorittimien tekevän tuloa minikannettaviin, mutta ne eivät ole vielä saaneet merkittävästi jalansijaa.
Rajoitukset
Suuret valmistajat ovat pyrkineet eri keinoin rajoittamaan halpojen minikannettavien ominaisuuksia suojellakseen kalliimpien koneiden markkinoita.
Intel myy Atom-suoritinta edullisesti vain koneisiin, joissa on 10,2" tai pienempi näyttö. Muihin tarkoituksiin hinta on korkeampi.
Microsoft on puolestaan kieltäytynyt myymästä Windows XP -lisenssiä koneisiin, joissa on yli 1 GB muistia. Myöhemmin Microsoft kielsi käyttämästä samassa laitteessa pientä, vähän virtaa kuluttavaa flash-levyä sekä isompaa kiintolevyä. Tätä ratkaisua käyttänyt MSI Wind U115 jouduttiin vetämään markkinoilta.
Historia
Minikannettavia on ollut olemassa jo 90-luvun puolivälistä alkaen, jolloin mm. Toshiba teki tunnetuksi videokasettia muistuttavat Libretto-kannettavat.
Aiemmin ultrakevyiden tietokoneiden luokka oli varattu valmistajien mallistojen yläpään tehokannettaville, jotka olivat arvokkaita ja melko harvinaisia. Asuksen Eee PC:n myyntimenestyksen myötä (2007) kokoluokan painopiste on siirtynyt alempaan markkinasegmenttiin - halpiskannettaviin, jotka on tarkoitettu yleiseen internet- ja vapaa-ajan käyttöön.
Tähän minikannettavien uuden aallon filosofiaan kuului pieni, 7" tai 8.9" näyttö, flash-kiintolevy ja Linux-käyttöjärjestelmä. Laitteista pyrittiin näin tekemään yksinkertaisia ja edullisia. Myöhemmin näyttö kuitenkin suureni 10.1" kokoon ja normaalit kiintolevyt otettiin käyttöön. Myös Microsoft ei halunnut jäädä kelkasta pois ja koneissa alkoi esiintyä Windows-käyttöjärjestelmää. Muutokset lisäsivät laitteiden hintaa jonkin verran.
NPD:n markkinaseurannan mukaan minikannettavissa vain 10 % käytti Windows-käyttöjärjestelmää vuoden 2008 alkupuoliskolla, mutta kesällä 2009 USA:ssa myytävistä minikannettavista sitä käytti noin 98 %.
Vuonna 2012 edulliset 10.1" näytöllä varustetut minikannettavat katosivat markkinoilta ja minikannettavat siirtyivät jälleen ylempiin hintaluokkiin. 2010-luvun alussa minikannettavien paikan veivät yleistyneet taulutietokoneet.
Kehitysmaa-PC
thumb|220px|Sadan dollarin kannettava XO-1, ns. "kehitysmaa-pc".
Manitoban lippu
thumb|Manitoban provinssin lippu thumb|Manitoban lippu [[Winnipegissä, Manitobassa.]]
Manitoban provinssin lippu pohjautuu Brittiläisen imperiumin Red Ensign -kauppamerenkulkulippuun. Lipussa on punaisella pohjalla Manitoban vaakuna.
Lipun hyväksyi Manitoban lainsäädäntökokous 11. toukokuuta 1965 ja kuningatar Elisabet II virallisti lipun lokakuussa 1965. Lippu otettiin käyttöön 12. toukokuuta 1966. Päätös lipun käyttöönotosta tehtiin sen jälkeen, kun Kanadan hallitus oli päättänyt Vaahteranlehtilipun käyttöönotosta kansallislippuna. Myös Ontarion lippu otettiin käyttöön samasta syystä.
Svenska Österbotten
Kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1250 kappaletta vuonna 1896.
Viljo Tarkiainen
thumb|right|Viljo Tarkiainen vuonna 1942 ([[Aarne Pietinen).]] Viljo (William) Tarkiainen (18. huhtikuuta 1879 Juva – 20. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja Helsingin yliopiston professori.
Elämäkerta
Tarkiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Jeremias Tarkiainen ja Ulla Fredriikka Pasanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903, lisensiaatiksi 1911 ja tohtoriksi 1917. Tarkiaisen väitöskirjan aiheena oli Aleksis Kiven Seitsemän veljestä.
Tarkiainen toimi Kansallisteatterin teatterikoulun johtajana ja opettajana 1905–1909 sekä kirjallisuustoimittajana Helsingin Sanomissa 1911–1915 ja 1918–1920 ja Uudessa Suomettaressa 1916–1917. Hän oli suomen kielen opettajana Suomen liikemiesten kauppaopistossa 1909, 1911 ja 1913–1914, Helsingin maanviljelyslyseossa 1911–1912, Kauppakorkeakoulussa 1911–1914 sekä Uudessa Yhteiskoulussa 1912–1918.
Tarkiainen oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1913–1924, kotimaisen ja yleisen kirjallisuuden vt. professorina 1916–1917 ja 1919–1924 sekä kotimaisen kirjallisuuden professorina 1924–1946. Hän toimi Yhteiskunnallisen korkeakoulun estetiikan ja kirjallisuudenhistorian opettajana 1926–1946 ja korkeakoulun kanslerina 1947–1951.
Tarkiainen oli Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtaja 1920–1922, Suomalaisen kirjallisuuden seuran varaesimies 1922–1934 ja esimies 1934–1946 sekä Suomalaisen tiedeakatemian esimies 1945–1946. Hän oli Valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen vuodesta 1906 ja kuului jäsenenä Suomen Kansallisteatterin hallintoneuvostoon 1919–1933 sekä Suomen rauhanliiton johtokuntaan vuodesta 1920.
Tarkiainen toimi 1910-luvulla kirjallisuus- ja teatterikriitikkona, mutta 1920-luvulta alkaen hän alkoi keskittyä kirjallisuudentutkimukseen. Tarkiaisen vuonna 1915 julkaistu Aleksis Kiven elämäkerta myötävaikutti Kiven nousuun kansalliskirjailijan asemaan. Tarkiainen kirjoitti myös Miguel de Cervantes Saavedran, Minna Canthin, Gustaf von Numersin ja Eino Leinon elämäkerrat. Hän keräsi 1940-luvulta alkaen materiaalia Mikael Agricolan elämäkertaa varten mutta tämä teos jäi sairauden vuoksi keskeneräiseksi. Agricolan elämäkerta julkaistiin vasta 1985 Tarkiaisen pojanpojan Kari Tarkiaisen viimeistelemänä.
Viljo Tarkiainen oli naimisissa vuodesta 1911 lähtien kirjailija Maria Jotunin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Jotuni kuvasi joiltakin osin heidän avioliittoaan 1930-luvulla kirjoittamassaan romaanissa Huojuva talo, joka julkaistiin vasta 1963. Romaanissa miespäähenkilöä kuvattiin väkivaltaiseksi kotityranniksi.
Viljo Tarkiaisen ja Maria Jotunin poikia olivat valtiotieteilijä Tuttu Tarkiainen ja lääkäri Jukka Tarkiainen. Jukka Tarkiaisen poikia ovat historiantutkija Kari Tarkiainen ja teatteriohjaaja ja runoilija Lauri Tarkiainen.
Carl Niclas Hellenius
Carl Niclas Hellenius, myöh. von Hellens (1745–1820), oli suomalainen kasvitieteilijä ja Turun Akatemian talousopin ja luonnonhistorian professori.
Hellenius aloitti opintonsa Turun Akatemiassa vuonna 1764 ja opiskeli aluksi luonnonhistoriaa Pehr Kalmin ja kemiaa Pehr Adrian Gaddin johdolla. Lääketieteen professori Johan Haartman sai hänet kuitenkin kiinnostumaan lääketieteestä. Hellenius lähtikin 1774 jatkamaan opintojaan Uppsalan yliopistoon, josta valmistui lääketieteen tohtoriksi vuonna 1777. Uppsalan yliopistossa hän oli mm. Carl von Linnén oppilaana.
Hellenius palasi Turkuun vuonna 1778, jossa hän toimi lyhyen aikaa akatemiassa lääketieteen opettajana. Samalla hän tutki kasvitiedettä. Talousopin professuuria hoitaneen Pehr Kalmin kuoltua vuonna 1779 hän haki tältä vapautunutta virkaa, muttei tullut valituksi. Vuonna 1780 hänet nimitettiin akatemian kasvitieteellisen puutarhan esimieheksi, jossa tehtävässä hän myös opetti kasvitiedettä opiskelijoille. Talousopin professoriksi 1780 nimitetyn Salomon Kreanderin kuoltua vuonna 1792 virka nimettiin uudelleen talousopin ja luonnonhistorian professuuriksi. Tämä johtui siitä, että ns. hyödyn aikakaudelle tyypillinen ajattelu oli väistymässä, ja hyödyn lisäksi haluttiin huomioida tieteellisiä tavoitteita. Hellenius haki uudelleen virkaa, ja tuli tällä kertaa valituksi. Hän toimi akatemian rehtorina vuosina 1789 ja 1802.