cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Salajärvi (Lahti)
Maantietoa
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 30,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,030 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 14,1 metriä. Salinsaaren ja Hautasaaren välissä on syvänne, missä sijaitsee myös järven syvin kohta. Syvänne jatkuu saarten välistä yli kymmenmetrisenä järven pohjoisrantaan asti.
Luontoarvoja
Järvi on luokiteltu pieniin ja keskikokoisiin vähähumuksisiin järviin (Vh). Järven vedenpintaa ei säännöstellä, joten sen pinnankorkeus vaihtelee vuodenaikojen kuluessa suuresti. Järven ekologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi.
Vedenlaatu
Veden kemiallista tilaa arvioidaan monilla vedenlaatuun vaikuttavilla mittareilla. Näkösyvyys on vaihdellut 2–3 metriin, talviarvojen ollessa suuremmat. Vedenväri on samalla ajanjaksolla vaihdellut 35–38 mg Pt/l. Järven vedessä on siten lievä humusleima. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on ollut hyvä ja päällysveden happamuustaso on kohonnut arvoihin pH 7,0–7,3, mutta 1980-luvuilla se on ollut alhaisempi eli yleensä yli pH 6. Sen biologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi. Esimerkiksi levien klorofyllin pitoisuudeksi on 2010-luvulla saatu 11 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l), mikä on rehevien järvien tasolla. Tämä havaitaan myös kokonaisfosforipitoisuuksia mittaamalla. Kun järvi on kesällä ja talvella lämpötilakerrostunut, on fosforipitoisuudet olleet pintavesissä kesällä 21 µg/l ja talvella 12 µg/l 2010-luvun aikana. Pitoisuuksien keskiarvot ovat lievästi rehevöityneen tai rehevöityneen arvojen rajalla. Alusvedessä tilanne on huonompi, sillä täyskiertojen välissä sen happipitoisuudet vähenevät selvästi. Tämä aiheuttanee joskus sisäistä kuormitusta, joka nostaa fosforipitoisuuksia. Elokuussa 2014 mitattiin pitoisuudeksi peräti 89 µg/l. Toinen rehevöitymisen indikaattori on kokonaistyppipitoisuudet. Niiden arvot ovat 2010-luvulla olleet pintavedessä 440–610 µg/l ja alusvesissä mittausarvot ovat alkaneet kasvaa. Ammoniumtypen suuremmat arvot kertovat happikadosta. Kun happipitoisuudet ovat alusvedessä laskeneet pienemmilleen ennen täyskiertoa, ovat ne päällysvesissä nousseet jopa ylikylläisiksi. Tämä johtuu levien yhteyttämisestä syntyneestä lisähapesta, joka on kaloille haitallista.
Hoitokalastus
Järvi vaikuttaa olevan rehevöitymässä ja sen tila on liukumassa huonompaan suuntaan. Siksi järven vedestä poistetaan ravinteita hoitokalastamalla sitä vuosittain. Kalastusmenetelminä ovat olleet nuottaaminen ja rysäkalastus. Saaliit ovat olleet vuosittain tuhansia kilogrammoja, mutta hyvinä vuosina on ylitetty 10 000 kilogrammaa ja kerran saatiin lähes 20 000 kilogrammaa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Ruuhijärven–Salajärven alueeseen (14.162) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 86,0 metriä mpy. Järveen on johdettu vain lyhyitä metsäojia. Se saa suurimman osan vedestänsä kahta vesireittiä myöten. Luoteispäähän laskee Kivijärvestä 5,5 kilometrin päästä alkava Luhtaanjoki, joka tuo myös Oksjärven vedet. Luhtaanjoessa on pudotusta 13,8 metriä. Eteläpäähän Kumianhaaraan laskee Iso-Kukkasen lyhyt laskujoki, jossa on säännöstelypato ja pudostusta 4,5 metriä.
Järven laskujoki on 1,2 kilometriä pitkä Salajoki, joka on noin 30 metriä leveä ja joka laskee Ruuhijärveen. Joella ei ole yhtään pudotusta, koska järvien pinnan ovat samalla tasolla. Vesireitti jatkaa Ruuhijärven ja Sylvöjärven kautta Arrajärveen, josta sen vedet sekoittuvat Kymijokeen.kohti
Pariisi–Roubaix 2018
Pariisi–Roubaix 2018 oli järjestyksessään 116. maantiepyöräilyn Pariisi–Roubaix-kilpailu. Se käytiin 257 kilometrin reitillä Compiègnesta Roubaix'hiin 8. huhtikuuta 2018. Kilpailussa oli kaikkiaan 29 mukulakiviosuutta. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Peter Sagan voitti kilpailun kukistettuaan Roubaix'n velodromilla käydyssä loppukirissä irtiottokumppaninsa Silvan Dillierin, joka oli kuulunut jo kilpailun ensimmäiseen irtiottoryhmään, ja ollut irtiotossa kaikkiaan noin 220 kilometriä. Kolmanneksi sijoittunut Niki Terpstra hävisi Saganille 57 sekuntia. Saganista tuli ensimmäinen Pariisi–Roubaix'n voittanut hallitseva maailmanmestari sitten Bernard Hinault'n voiton 1981.
Kilpailua varjosti belgialaispyöräilijä Michael Goolaertsin kuolema sydänkohtauksen seurauksena.
Tulokset
Lähde: Pro Cycling stats
Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling stats
Carl Armfelt
Carl Armfelt (s. 12. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Einojuhani Rautavaaran ja Osmo Lindemanin johdolla.
Kaljurotta
Kaljurotta (Heterocephalus glaber) on itäafrikkalainen jyrsijä, joka elää suuren osan elämästään maan alla. Sen elämäntavat ovat nisäkkääksi poikkeukselliset. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "kaljumyyrikkö".
Koko ja ulkonäkö
Kaljurotta on nimensä mukaisesti karvaton, rottamainen nisäkäs, jonka pituus on 8–9,2 senttimetriä - tästä hännän osuus on 2,8–4,4 senttimetriä - ja paino 30–80 grammaa. Se on väriltään vaaleanpunainen, selässä on kuitenkin harmaa suojaväri ulkona liikkumista varten ja iho on ryppyinen. Sillä on talttamaiset etuhampaat, joita se käyttää kaivamiseen, ja isot etukäpälät. Kaljurotan hampaat kasvavat suun ulkopuolella, ja se käyttää niitä jopa kilometrien mittaisten tunneleiden kaivamiseen maan alla. Järsiessään tietään eteenpäin kaljurotta sulkee samalla suunsa, jotta multaa ja hiekkaa ei pääse sinne.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kaljurotta asustaa maanalaisissa käytävissään puoliaavikolla ja ruohomailla Itä-Afrikassa Etiopian keski- ja eteläosissa, Somaliassa ja Keniassa.
Ravinto
Kaljurotta syö mukuloita, varsimukuloita ja juuria.
Elintavat
Kaljurotta on ainoa tunnettu nisäkäs, joka on aitososiaalinen kuten muurahaiset, mehiläiset ja termiitit. Kaljurottayhteisössä on 20–300 yksilöä, jotka jakautuvat muurahaisyhteisön tapaan kolmeen pääkastiin: lisääntymiskykyiset, työläiset ja sotilaat. Yksi ainoa naaras, tavallaan kuningatar, voi synnyttää kerralla jopa kolmekymmentä poikasta, jotka kuuluvat eri kasteihin. Pysyäkseen ainoana "munijana" naaras erittää virtsaansa hajua, joka estää pesän muiden naaraiden lisääntymishormonin tuotannon. Lajin tapa muodostaa yhteisöjä on selitettävissä sillä, että kaljurotta elää käytännöllisesti katsoen autiomaaksi katsottavilla seuduilla. Sen ravinnonsaanti on erittäin vaikeaa ja eläminen yhteiskunnassa moninkertaistaa mahdollisuuden löytää ravintoa, ja lisäksi pieninkin löytynyt juurimukula jaetaan tasan kaikkien kesken.
Pall Mall (savukemerkki)
thumb|Pall Mall Blue thumb|Hollantilainen Pall Mall paketti Pall Mall on R. J. Reynolds Tobacco Companyn savukemerkki.
Savukkeita on saatavilla erilaisissa väreissä; punainen, joka on väreistä suosituin, sininen, vihreä, keltainen, hopea ja musta.
Historia
Butler & Butler Company esitteli Pall Mall -brändin vuonna 1899. Vuonna 1907 American Tobacco Company osti Butler & Butlerin.
1960-luvulla Pall Mall oli Yhdysvaltojen myydyin savukemerkki. Yhtiö lanseerasi uudet 100 mm pituiset savukkeet.
Vuonna 1994 Brown & Williamson Tobacco Corporation osti Pall Mall -brändin. Yhtiö oli yksi viimeisistä filtterittömistä savukemerkeistä. Uudet, filtterilliset Pall Mall -savukkeet esiteltiin vuonna 2001. Brown & Williamson yhdistyi R. J. Reynolds Tobacco Companyn kanssa 30. heinäkuuta 2004. R. J. Reynolds jatkoi filtterittömien sekä filtterillisten Pall Mallien valmistamista Yhdysvaltojen markkinoille. British American Tobacco valmistaa ja markkinoi Pall Mallia Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Pall Mall Aromit Suomessa
Pavel Datsjuk
Pavel Valerjevitš Datsjuk (, s. 20. heinäkuuta 1978 Sverdlovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, kaksinkertainen Stanley Cup voittaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelaa KHL-joukkue Avtomobilist Jekaterinburgissa. Datsjuk tunnetaan taitavana kahden suunnan pelaajana, jonka vahvuuksia ovat mailankäsittely, kiekonriistot, luistelu ja erikoistilannepelaaminen.
Ennen NHL:ää
1990-luvun puolessavälissä Datsjuk pelasi Venäjällä Dinamo-Energija Jekaterinburgin farmijoukkueessa, ja vaikka oli joukkueessaan taitava pelaaja, skoutit ohittivat hänet pienen koon takia. Datsjuk huomattiin vasta kun Jekaterinburgin valmentajaksi tuli Venäjän olympiajoukkueen valmentaja Vladimir Krikunov. Krikunov kiinnitti huomiota Datsjukin poikkeukselliseen kävelytyyliin ja loistavaan pelisilmään jalkapallokentällä. Krikunov ryhtyi valmentamaan taitavasta Datsjukista kahden suunnan hyökkääjää. Huolimatta hyvästä menestyksestä Krikunovin valmennettavana häntä ei varattu 1996 eikä 1997 NHL Drafteissa. Datsjukin löysi osittain sattumalta Detroit Red Wingsin Euroopan skoutti Håkan Andersson, joka olikin ilmeisesti ainoa NHL-skoutti, joka näki Datsjukin pelaavan ennen 1998 NHL Draftia. Detroit varasi Datsjukin 1998 numerolla 171.
NHL
thumb|left|150px|Datsjuk pelasi koko [[NHL-uransa Detroitissa, mutta tästä huolimatta Arizona Coyotes omistaa tällä hetkellä hänen sopimuksensa.]] Datsjuk on voittanut NHL-urallaan Stanley Cupin kahdesti, 2002 ja 2008. Hänelle on myönnetty NHL:n parhaalle puolustavalle hyökkääjälle jaettava Frank J. Selke Trophy -palkinto vuosina 2008, 2009 ja 2010. Herrasmiespelaajalle jaettavan Lady Byng Memorial Trophy -palkinnon hän on saanut peräti neljä kertaa, vuosina 2006–2009. Datsjuk oli kauden 2008–2009 jälkeen ehdolla Hart Memorial Trophy-palkintoon, joka luovutetaan NHL:n kauden arvokkaimmalle pelaajalle.
Voittaessaan 2008 Detroitin riveissä toisen Stanley Cupinsa Datsjuk valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi. Lisäksi hän voitti NHL:n herrasmiespelaajan palkinnon kolmatta kertaa peräkkäin. Datsjuk voitti runkosarjan plus-miinustilaston ja kiekonriistotilaston 144:llä riistolla, joka oli 58 enemmän kuin seuraavan olleella Mike Modanolla, ja ylitti Datsjukin omissa nimissä olleen aiemman kausiennätyksen.
Bleacher Reportin listatessa 50 taitavinta pelaajaa vuoden 1967 jälkeen Datsjuk sijoittui kymmenenneksi jättäen taakseen mm. Aleksandr Ovetškinin, Sidney Crosbyn, Joe Sakicin ja Peter Forsbergin.
TSN SportCenter valitsi Datsjukin NHL:n taitavimmaksi aktiivipelaajaksi vuonna 2011 Hänet tunnetaan muun muassa hyvänä rangaistuslaukausten laukojana.
Kauden 2015-16 jälkeen Datsjuk päätti palata Venäjälle solmien kaksivuotisen sopimuksen KHL:n mahtiseura SKA Pietarin kanssa. Keväällä 2018 Datsjuk teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SKA:n kanssa.
Kesäkuussa 2019 Datsjuk solmi vuoden mittaisen sopimuksen Avtomobilist Jekaterinburgin kanssa ja palaa näin kotikaupunkiinsa.
Maajoukkue
Datsjuk on pelannut viidet olympialaiset ja kuudet MM-kilpailut. Datsjuk edusti Venäjää myös vuoden 2016 Jääkiekon World Cupissa. Datsjuk oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018. Venäjän maajoukkueesta Datsjukilla on olympiapronssia 2002, maailmanmestaruus 2012, MM-hopeaa 2010, sekä MM-pronssia 2005 ja 2016.
Abyss
Christopher J. Parks (s. 4. lokakuuta 1973), joka tunnetaan paremmin kehänimellään Abyss, on yhdysvaltalainen ammattilaispainija. Hän työskentelee Total Nonstop Action Wrestlingille. Hän on entinen NWA World Heavyweight -mestari. Abyss lopetti painiuransa vuonna 2019.
Koziol
Koziol on kodin pikkutavaroita ja koriste-esineitä valmistava saksalainen yritys. Se tuli tunnetukssi talvitalismaaneilla, mutta valmistaa nykyisin muovisia pikkuesineitä kuten tiskiharjoja, CD-telineitä ja pyyhkeenkannattimia.
Häkä Virtanen
thumb|Häkä Virtanen heinäkuussa 2012. Heikki ”Häkä” Atte Virtanen (s. 4. syyskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen basisti. Virtanen on Gramexin tilastojen mukaan Suomen kolmanneksi eniten levyttänyt studiomuusikko, jolla oli vuonna 2008 tilillään 4 922 levytystä.
Koziol
Yrityksen logoksi valittiin vuonna 1953 vuohipukki, joka viittaa Koziolin nimen merkitykseen puolaksi. Vuonna 1980 71-vuotias Bernhard Koziol luovuttaa yrityksen johtajuuden pojilleen Bernhard ja Stephan Koziolille. Uusi, sininen logo julkistetaan vuonna 1997, yhdessä "Ideoita ystäville" ("Ideas for friends") -moton kanssa.
Häkä Virtanen
Virtanen alkoi soittaa Mosaic-yhtyeessä vuonna 1968 ollessaan vasta 14-vuotias. Topmostin basisti Heimo ”Holle” Holopainen antoi Virtaselle lempinimen ”Häkä”. Holopaisen ansiosta Virtanen sai kiinnityksen Soulset-yhtyeeseen kesällä 1968 Matti Bergströmin lähdettyä siitä. Tuona vuonna Virtanen soitti myös ensi kertaa levyllä. Seuraava kesä meni Danny-show’ssa ja kaksi seuraavaa Markku Aron taustayhtyeessä.
Koziol
Suomalaisen Pentagon Designin muotoilijat Arni Aromaa ja Sauli Suomela ovat vuodesta 1996 olleet mukana joidenkin Koziolin tuotteiden suunnittelussa.
Häkä Virtanen
Ammattimuusikon ura käynnistyi varsinaisesti vuonna 1972 Tasavallan Presidentissä, kuten myös kontrabasso-opinnot Helsingin konservatoriossa. Tasavallan Presidentin hajottua 1975 Virtanen alkoi soittaa erityisesti iskelmämusiikkiartistien levytyssessioissa ja työskenteli tuon ajan keskeisten iskelmätuottajien kanssa.
Vuonna 1986 Virtanen suoritti musiikkitieteen loppututkinnon ja keskittyi entistä enemmän jazzmusiikkiin. Hän sai Suomen jazzliiton Yrjö-palkinnon vuonna 1987. 1990-luvulla Virtanen soitti muun muassa BumtsiBum!-ohjelman studio-orkesterissa. Tällä hetkellä hän kuuluu muun muassa Aboriginal Pig Band -kokoonpanoon. Suomen Big Band Yhdistys, Suomen pop- ja jazzarkisto, sekä Imatra Big Band Festival nimesivät Virtasen vuoden 2012 jazzlegendaksi numero 23.
Virtaselle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2014.
Elefthério-Kordelió
Elefthério-Kordelió on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kordelió-Évosmoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ελευθερίου-Κορδελιού, Dimotikí Enótita Eleftheríou-Kordelioú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 27 067 (vuonna 2011).
Elefthério-Kordelió sijaitsee noin seitsemän kilometriä Thessalonikin keskustasta luoteeseen ja se on käytännössä Thessalonikin esikaupunkialuetta. Elefthério-Kordelió oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kordelió-Évosmoksen kunnaksi yhdessä Évosmoksen kanssa, jolloin se muuttui yhdeksi Kordelió-Évosmoksen kunnan kunnallisyksiköistä.
Sillikuningaskalat
Sillikuningaskalat (Chimaeriformes) on koppapäisiin kuuluva pieni rustokalojen lahko. Se on koppapäisten ainoa elossa oleva lahko, ja se käsittää kolme heimoa ja yhteensä noin 30 lajia; näistä tunnetuin on sillikuningas. Sillikuningaskalat ovat melko kookkaita syvänmeren kaloja jotka saalistavat pohjaeläimiä herkän kuononsa avulla.
Sillikuningaskaloilla on tyypillisesti suuri pää sekä pitkä ja kapea pyrstö. Etummainen selkäevä on lyhyt ja korkea, taempi taas pitkä ja matala. Etummaisen selkäevän ensimmäinen ruoto on muuntunut erilliseksi piikiksi, jonka tyvellä on myrkkypussi.
Toisin kuin useimmat muut kalat sillikuningaskalat eivät niinkään ui pyrstöään vaan suuria rintaeviään liikuttamalla. Ne vaikuttavat ylipäätään kömpelöiltä.
Toisin kuin hailla, koppapäisten hampaat ovat talttamaiset ja yhteen kasvaneet kuin nokaksi, jolla kala murskaa ravintonaan käyttämänsä pohjan nilviäiset ja äyriäiset.
Muiden rustokalojen tapaan sillikuningaskaloilla on sisäinen hedelmöitys. Koiraan vatsaevä on muotoutunut eväsiittimeksi. Koiraat ovat naaraita pienempiä ja niillä on usein otsassaan nuijamainen uloke, jolla koiras tarttuu naaraaseen paritellessaan. Naaras munii munansa parittain. Ne ovat suuria ja ne asetetaan pohjalle munakoteloissa, joissa on jopa 20 senttimetrin mittainen kova nahkamainen kuori. Poikaset kuorituvat noin kolmen kuukauden kuluttua.
Sillikuningaskalojen liha mainitaan maukkaaksi ja sitä syödään Kiinassa ja Uudessa-Seelannissa. Euroopassa sillikuningaskaloja on pyydetty niiden maksan takia, jonka öljyä on käytetty voiteluaineena ja lääkintärasvana.
Lahkon nimi Chimaeriformes viittaa kreikkalaisen mytologian khimaira-taruhirviöihin, joiden rakenne oli leijonan, vuohen ja käärmeen yhdistelmä. Oudon näköisten kalojen nimet liittyvät sekasikiörakenteeseen myös muissa kielissä, niitä kutsutaan merikissoiksi, merikaniineiksi, merikoiriksi ja merilouhikäärmeiksi.
Lahkon suomenkielinen nimi sillikuningaskalat tulee vastaavasta ruotsinkielisestä termistä.
Jean Renoir
thumb|Jean Renoirin isän [[Pierre-Auguste Renoir|Pierre-Augusten maalaus pojastaan ja lastenhoitaja Gabriel Renardista 1890-luvun keskivaiheilta.]] Jean Renoir (15. syyskuuta 1894 Pariisi, Ranska – 12. helmikuuta 1979 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja kirjailija. Renoirin elokuvatuotanto koostuu yli neljästäkymmenestä elokuvasta mykkäelokuvien ajalta aina 1960-luvun loppuun. Kuuluisimpia Renoirin elokuvia ovat vuonna 1937 valmistunut ensimmäiseen maailmansotaan sijoittuva pasifistinen Suuri illuusio sekä toisen maailmansodan kynnyksellä valmistunut Pelin säännöt (1939).
Elämä ja ura
Jean Renoir syntyi 15. syyskuuta 1894 Montmartressa Pariisissa. Hänen isänsä oli tunnettu impressionistinen taidemaalari Pierre-Auguste Renoir, ja Jeanin lapsuudenkodissa taide oli aina läsnä.
Toipumisaikanaan Pariisissa Renoir tutustui mykkäelokuviin kuten Chaplinin elokuviin. Hän opiskeli sodan jälkeen keramiikantekoa lähellä Nizzaa, jossa hänen perheensä asui. Vuonna 1920 hän meni naimisiin aiemmin isänsä mallina toimineen Andrée Heuschlingin kanssa ja muutti Marlotteen, kylään Pariisin lähellä.
Renoir kirjoitti elokuvakäsikirjoituksen, josta tehtiin elokuva Catherine (1923). Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli La Fille de l’eau (1924). 1920-luvun lopulla Renoir sai innoitusta Émile Zolasta ja H. C. Andersenista. Hänen mykkäelokuvansa eivät vielä menestyneet, ja hän ajautui rahoitusvaikeuksiin. Äänielokuvan myötä 1930-luvulla Renoir ohjasi monet merkittävimmistä elokuvistaan, vaikka niidenkin menestys jäi vain keskinkertaiseksi. Renoirin merkittävimpiä elokuvia tuolta ajalta oli Suuri illuusio (1937), joka kertoo ensimmäisen maailmansodan sotavangeista, sekä Pelin säännöt (1939), jota pidetään nykyisin Renoirin mestariteoksena.
Toisen maailmansodan aikana Renoir muutti Hollywoodiin, teki siellä useita elokuvia ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden. Hän erosi ja meni naimisiin Dido Freiren kanssa 1944. Renoirin ensimmäinen värielokuva oli Intiassa kuvattu Joki (1951).
Renoir palasi Eurooppaan 1950-luvun alussa ja jatkoi elokuvien tekemistä siellä. Viimeiset elokuvansa hän ohjasi 1960-luvulla. Hän kuoli 12. helmikuuta 1979 Los Angelesissa.
Renoir kirjoitti myös näytelmän, novellin, elämäkertateoksen isästään (1962) ja omaelämäkerran (1974).
Ahmad al-Dukhi
Ahmad al-Dukhi al-Dusari (s. 25. lokakuuta 1976 ) on saudiarabialainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Al-Dukhi oli al-Hilal-joukkueessa, kun se voitti AFC Club Championshipin sekä AFC Super Cupin vuonna 2000. Tämän jälkeen hän siirtyi al-Ittihadiin ja auttoi joukkueen AFC Champions Leaguen voittoon vuonna 2005.
Al-Dukhi pelasi myös Saudi-Arabian jalkapallomaajoukkueessa ja kuului miehistöön Ranskan MM-kilpailuissa 1998, jossa hän pääsi vaihdosta kentälle yhdessä ottelussa, Etelä-Korean ja Japanin MM-kilpailuissa 2002, jossa hän pelasi kahdessa ottelussa, sekä Saksan MM-kilpailuissa 2006, jossa hän pelasi avauskokoonpanossa Saudi-Arabian kaikissa kolmessa ottelussa.
Ostian koirat
Ostian koirat (engl. The Thieves of Ostia) on Caroline Lawrencen vuonna 2001 ilmestynyt romaani ja Roomalaismysteerit-kirjasarjan ensimmäinen osa. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Rooman keisarin Vespasianuksen valtakaudelle. Kirjan keskeisin tapahtumapaikka on Ostia.
Juoni
Roomalaistyttö Flavia Gemina huomaa isänsä kadottaneen Castoria ja Polluxia esittävän sormuksen. Flavian äiti oli antanut sormuksen miehelleen ennen kuolemaansa. Flavia löytää sormuksen variksen pesästä, johon varis on tuonut muitakin varsin arvokkaita koruja. Paluumatkalla lauma villikoiria alkaa ajaa Flaviaa takaa, kunnes juutalaispoika Jonatan ben Mordokai pelastaa hänet ja vie Flavian kotiinsa, jossa ovat Jonatanin isä Mordokai ja perheen vanhin lapsi, Miriam. Syntymäpäivänään Flavia lähtee isänsä kanssa myymään variksen pesästä löytyneet korut pankille ja saa niistä 600 sestertiusta. Flavia päättää ostaa rahoilla afrikkalaisen Nubia-tytön orjakauppias Venaliciukselta, joka on myymässä orjia Ostian aukiolla. Samana päivänä Flavia viettää syntymäpäiväjuhliaan, kutsuen kemuihin myös Mordokain, Jonatanin, Miriamin ja Nubian. Muutaman päivän kuluttua selviää, että joku on tappanut Jonatanin Bobas-koiran, ja ystävykset alkavat oitis tutkia mysteeriä. He löytävät mykän Lupus-pojan puusta villikoirien ajamana. Lopulta Flavia hoksaa syylliseksi Libertuksen, joka oli surmannut Bobaan lisäksi muitakin Ostian koiria. Yksi villikoirista synnyttää kaksi pentua, joiden nimiksi annetaan Nipur ja Tigris.
Gamma-jakauma
thumb|300px|Gamma-jakauman tiheysfunktion kuvaajia eri parametriparein thumb|300px|Gamma-jakauman kertymäfunktion kuvaajia eri parametriparein Gamma-jakauma on Poisson-prosessin insidenssien odotusaikojen jakauma.
Nauhakolibrinpapu
Nauhakolibrinpapu (Sesbania grandiflora) on pienikokoinen tropiikissa kasvava puu. Sen tarkkaa alkuperää ei tiedetä, mutta sitä pidetään monissa Aasian maissa alkuperäisenä. Puun lehtiä käytetään karjan ravintona, ja vanhempien puiden puuainesta voidaan käyttää rakentamiseen ja puusepäntyöhön. Polttopuuksi se on huonoa, varsinkin nuorena.
Per-Olof Strandberg
Strandberg on uransa aikana ohjannut muun muassa kotimaisia draamasarjoja Kotikatua, Samaa sukua, eri maata sekä Salattuja elämiä, jossa hän on ollut mukana alusta saakka.
Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde
Kaarle VIII Knuutinpoika Bonde (1408/) oli Ruotsin kuningas kolmeen otteeseen (1448–1457, 1464–1465 ja 1467–1470) ja Norjan kuningas 1449–1450. Ruotsin kuninkaana hänet tunnetaan myös nimellä Kaarle VIII ja Norjan kuninkaana nimellä Kaarle I.
Elämänvaiheet
Kaarle Knuutinpoika osallistui kuningas Eerik Pommerilaista vastaan suunnattuun Engelbrektin kapinaan (1434–1436) ja helmikuussa 1436 hänestä tuli Engelbrekt Engelbrektinpojan rinnalla Ruotsin valtakunnan päämies (rikshövitsman). Engelbrektin murhan jälkeen Eerik Pommerilainen tunnustettiin uudelleen kuninkaaksi, mutta Kaarle säilytti edelleen valtakunnan päämiehen asemansa. Kiistat kuninkaan ja Ruotsin ylimystön välillä jatkuivat ja vuonna 1439 Eerik erotettiin lopullisesti valtaistuimelta. Jo tätä ennen Kaarle oli lokakuussa 1438 valittu Ruotsin valtionhoitajaksi (riksföreståndare). Kaarlen valtionhoitajakaudella Suomessa tapahtui Davidin kapinaksi kutsuttu talonpoikaiskapina. Valtionhoitajakausi päättyi 1440, kun tanskalaiset valitsivat uudeksi unionikuninkaaksi Eerik Pommerilaisen sisarenpojan Kristofer Baijerilaisen, joka tunnustettiin myös Ruotsin hallitsijaksi.
Kaarle sai korvaukseksi vallan luovuttamisesta Kristoferille läänityksikseen muun muassa Suomen läntisiä alueita ja siirtyi aluksi pitämään hoviaan Turun linnaan. Pian Kristofer katui lupauksiaan ja painosti Kaarlea luovuttamaan Turun linnan. Kaarle siirtyi nyt Viipurin linnaan, jossa hän piti itsenäistä, Kristoferista piittaamatonta hovia halliten suurta osaa Suomesta ja harjoittaen omaa ulkopolitiikkaa suhteessa muiden muassa Novgorodiin, Hansaliittoon ja Baltiaa hallinneeseen saksalaiseen ritarikuntaan.
Kristoferin kuollessa vuonna 1448 hänellä ei ollut perillistä, mikä johti ongelmiin Kalmarin unionin hallinnasta. Tanskassa unionikuninkaaksi valittiin syyskuussa 1448 Oldenburgin kreivi Kristian, mutta Ruotsissa oli sitä ennen ehditty nimittää kuninkaaksi Kaarle, jonka voittoa vaaleissa auttoi hänen paikalle tuomansa suuri sotajoukko. Ruotsissa muistettiin vielä Kristoferin vaali, jonka tanskalaiset olivat suorittaneet omin päin kysymättä ruotsalaisten mielipidettä, ja nyt Ruotsissa haluttiin unionin johtoon ruotsalainen kuningas.
Kaarle kruunattiin vuonna 1449 Norjan kuninkaaksi, mutta hän joutui luovuttamaan kruunun Kristianille jo seuraavana vuonna. Riitaa unionikuninkuudesta ei saatu sovittua ja vuodesta 1451 Tanska ja Ruotsi olivat sodassa keskenään. Sota oli tuhoisa ja Kaarlea alettiin vastustaa myös Ruotsissa. Erityisesti Kaarlea vastaan asettui kirkko, joka vastusti Kaarlen pyrkimyksiä kuninkuuden vahvistamiseksi, ja kuninkaanvaalissa hävinnyt Oxenstiernojen ja Vaasojen sukuliitto. Vuonna 1457 syttyi kapina, jonka johtomiehiä olivat arkkipiispa Jöns Pentinpoika Oxenstierna ja Eerik Akselinpoika Tott. Kaarle pakeni Danzigiin, ja edellä mainituista tuli hetkeksi valtionhoitajia.
Kristian kutsuttiin Ruotsin kuninkaaksi, kuninkaanvaali pidettiin 1457 Turussa ja vähän myöhemmin Tukholmassa ja Kristianista tuli Ruotsin kuningas. Hän joutui kuitenkin vuonna 1463 ristiriitaan entisen tukijansa arkkipiispa-Jönsin kanssa, koska tämä lupasi omin päin Uplannin talonpojat vapaaksi uusista veroista. Arkkipiispa vangittiin, mikä johti tämän sukulaisten kapinaan, ja Kristian joutui 1464 pakenemaan Tanskaan.
Arkkipiispan tukijat kutsuivat Kaarlen Danzigista takaisin kuninkaaksi. Suuri osa ylimystöstä (muun muassa Turun piispa) ei kuitenkaan tunnustanut Kaarlen kuninkuutta ja hän joutui syrjään vain puolisen vuotta kestäneen toisen kautensa jälkeen. Vuonna 1467 valtionhoitaja Eerik Akselinpoika Tott, joka oli kääntynyt Kaarlen tukijaksi, järjesti Kaarlen vielä kerran kuninkaaksi tämän elämän kolmeksi viimeiseksi vuodeksi.
Jälkimaine
thumb|[[Severin Falkman: Kaarle Knuutinpoika Bonde lähdössä Viipurin linnasta Tukholmaan kuninkaanvaaliin 1448 (1886).]] Kuningas Kaarle Knuutinpoika edusti Ruotsin historian unionivaiheessa ruotsalaista itsenäisyyttä ja separatismia. Seuraavalla vuosisadalla pohjoismainen unioni lopulta romahti kokonaan, ja Kaarlea muistettiin eräänä kansallishengen esikuvana.
Kaarlen jälkeläiset eivät perineet kruunua tai valtakuntaa ennen kuin vasta paljon myöhemmin: tiettävästi ensimmäinen hänen kuninkaaksi päässyt jälkeläisensä oli vuonna 1863 Tanskan (Kaarlen perivihollismaan) valtaistuimelle noussut Kristian IX, joka polveutui Kaarlesta isoisoäitinsä, Holstein-Beckin herttuattareksi avioituneen kreivitär Frederikke af Dohnan kautta. Suomea valtansa merkittävänä tukijalkana pitäneen Kaarlen jälkeläisistä keisari Nikolai II nousi vuonna 1894 Suomen suuriruhtinaaksi, jolloin Kaarlen jälkikasvu palasi eräässä muodossa taas hallitsemaan Suomea.
GSM Suomi
GSM Suomi oli vuosina 2007–2009 toiminut suomalainen matkapuhelinoperaattori ja ICT-palveluyritys.
GSM Suomi toimi aluksi itsenäisenä, minkä jälkeen se myytiin pörssiyhtiö Evialle. GSM Suomen operaattoriliiketoiminta ja asiakkuudet myytiin maakunnallisten puhelinoperaattorien omistamalle Dicamelle huhtikuussa 2009. GSM Suomen Eviaan jääneistä osista muodostettiin Spectrico Oyj, joka kuitenkin meni konkurssiin jo kesäkuussa 2009. Samassa kuussa konkurssiin ajautui myös GSM Suomen ostanut Evia.
Historia
GSM Suomi perustettiin vuonna 2007. Parhaimmillaan GSM Suomi työllisti 200 henkeä ja sen toimitusjohtajana toimi Antti Seistola. Yhtiöllä oli alueellisia toimipisteitä, jotka sijaitsivat Espoossa, Turussa, Vaasassa, Hyvinkäällä, Lahdessa, Oulussa, Kajaanissa, Kuopiossa, Jyväskylässä, Joensuussa, Mikkelissä ja Tampereella. GSM Suomi tuli tunnetuksi Spiidi-liittymistään, jotka takasivat asiakkaiden sakkojen maksamisen, jos nämä kärähtivät kännykkään puhumisesta auton ratissa.
Vuonna 2008 pörssiyhtiö Evia ilmoitti ostavansa yhtiön. Maaliskuun lopussa 2009 yhtiö ilmoitti rahoitustilanteensa vaikeutuneen seurauksella, että yhtiön palkanmaksu työntekijöilleen oli viivästynyt. Kerrottiin, että yhtiön luotonsaanti oli vaikeutunut johtuen yleisestä taloustilanteesta. Aikaisemmin oli informoitu, että Evia lykkäsi vuoden 2008 tilinpäätöksensä julkistusta noin kuukaudella yrityskaupassa ilmenneiden seikkojen takia. Finanssivalvonta (Fiva) oli todennut, että säädösten mukaan hankkijaosapuoli kaupassa olikin GSM Suomi. Yrityskauppa ei ollut järin onnistunut. Operaattorin osista muodostettu Evian tytäryhtiö Spectrico jätti kesäkuun 2009 alussa konkurssihakemuksensa. Markkinointiviestintää harjoittava osa Eviasta, muun muassa vanha Viherjuuri, jäivät pystyyn. Yrityskauppauutinen pompautti hetkeksi Evian kurssin viisinkertaiseksi, sitten yhtiön arvo kutistui takaisin pohjamutiinsa. Huhtikuun 2009 jälkeen kaupankäynti osakkeella keskeytyi.
Dicame Oy osti GSM Suomen operaattoriliiketoiminnan ja siihen liittyvät asiakkuudet 10. huhtikuuta 2009. Kerrottiin, että asiakkaiden liittyminen toiminta jatkuu ennallaan. Dicame Oy:n omistajiksi tulivat Pohjanmaan Puhelin Oy, Pohjois-Hämeen Puhelin Oy, Ikaalisten-Parkanon Puhelin Osakeyhtiö ja Telekarelia Oy sekä Jari Isola ja Juha Kämppi. Kämppi oli siirtynyt GSM Suomeen syksyllä 2007 myytyään Wireless House -nimisen langattomiin ratkaisuihin erikoistuneen yhtiönsä GSM Suomelle. Isola ja Kämppi erosivat GSM Suomen palveluksesta vähän ennen taloussotkujen julkistamista helmikuussa 2009.
GSM Suomen toiminnot ostanut Dicame lopetti GSM Suomen nettisivut marraskuussa 2009. Dicame jatkoi matkapuhelinpalveluiden tarjoamista, kunnes itse meni konkurssiin 2013.
Talousrikokset
GSM Suomi vääristeli kirjanpitoaan ja sai tuloksensa näyttämään miljoonia euroja liian suurelta. Yhtiö erehdytti pankkia rahoittamaan yritysjärjestelyä, jolla GSM Suomen osakkeet myytiin Evialle. Yhtiössä määräysvaltaa käyttänyt Tuomo Ahonen tuomittiin vuonna 2019 Helsingin hovioikeudessa neljäksi vuodeksi ehdottomaan vankeuteen törkeistä petoksista, törkeistä kirjanpitorikoksista ja rekisterimerkintärikoksista. GSM Suomen hallituksen puheenjohtaja Max Söderström sai 3 vuoden ja 8 kuukauden tuomion. Myös yhtiön työntekijöitä tuomittiin vankeuteen samassa talousrikosvyyhdissä. Tuomo Ahonen pakoili poliisia Espanjassa ja oli jonkin aikaa Europolin etsityimpien rikollisten listalla.
Juan Sebastián Verón
Juan Sebastián Verón (s. 9. maaliskuuta 1975 La Plata, Argentiina) on uransa jo kertaalleen vuonna 2014 lopettanut mutta vielä vuonna 2017 kentille palannut argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Verónin viimeinen joukkue ammattilaistasolla ennen ensimmäistä lopettamistaan vuonna 2014 oli Estudiantes. Nykyisin Véron toimii Estudiantesin puheenjohtajana, joka on myös hänen kasvattajaseuransa. 41-vuotiaana hän solmi vielä seuran kanssa joulukuussa 2016 uuden 18 kuukauden pelaajasopimuksen. Hän on edustanut urallaan myös Boca Juniorsia, Sampdoriaa, Parmaa, Laziota, Manchester Unitedia, Chelseaa ja Inter Milanoa.
Verón pelasi myös Argentiinan maajoukkueessa ja edusti maataan MM-kisoissa vuosina 1998, 2002 ja 2010. Vuoden 2002 kisoissa hän oli joukkueen kapteeni ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa Argentiinan kolmesta ottelusta. Hän pelasi yhteensä 72 maaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia vuosina 1996–2010.
Véronin lempinimi ”la brujita” tarkoittaa noitaa ja tulee hänen luovasta ja taitavasta pelityylistä, sekä tekniikastaan.
Mestaruudet
Kirkkohistoria
Kirkkohistoria on teologian oppiaine, joka tutkii kristinuskon, kirkon ja kristillisten liikkeiden menneisyyttä. Tutkimuksessa kirkkohistoria käyttää historiatieteen menetelmiä. Kirkon historiaan liittyvistä asioista saadaan tietoa vanhojen kirjoitusten, arkeologisten löytöjen ja perimätietojen kautta. Kirkkohistorian avulla saadaan selville, miten kirkko on kehittynyt ja millaista kristillinen ajattelu on ollut eri aikoina. Kirkkohistoriaa lähellä ovat kulttuurihistoria, poliittinen historia, sekä aatehistoria.
Kirkkohistoria on myös kristillisen perinteen tutkimista ja Raamatun tulkinnan historiaa. Kirkkohistorian tavoitteena on ymmärtää, miksi kirkko tai kristityt ovat toimineet tavallaan.
Kirkkohistoria jaetaan yleensä alaoppiaineisiin historian eri aikakausien mukaisesti.
Historia
Ensimmäisenä kristillisenä historiankirjoituksena voidaan pitää jo evankeliumeja, vaikka niitä ei olekaan kirjoitettu nykyaikaisen historiankirjoituksen kriteereihin perustuen. Ne kertovat enemmän niistä kokemuksista ja tapahtumista, joita Jeesuksen seuraajat kokivat. Ensimmäisenä kristillisen seurakunnan historiana voidaan pitää Apostolien tekoja, jonka kirjoitti sama henkilö, joka kirjoitti myös Luukkaan evankeliumin, perimätiedon mukaan evankelista Luukas. Apostolien teot on historiallisesti hyvin arvokas, koska sen puolin Uudessa testamentissa kuin sen ulkopuolellakaan ei ole toista vastaavaa teosta. Ilman sitä, alkukristillisestä ns. apostolisesta ajasta ei voisi saada jälkeenpäin kokonaiskuvaa. Apostolien tekojen ansiosta myös Paavalin kirjeet ovat historiallisesti arvokkaita ja ymmärrettäviä; ilman sitä, ne olisivat ainoastaan sirpaleisia ja epätäydellisiä, jopa harhaan johtavia. Apostolien teot ja Paavalin kirjeet ovat yleisesti harmoniassa, eikä Apostolien teot näytä perustuvan kirjeiden antamaan selontekoon, vaan on tekstiltään itsenäinen.
Varsinaisia kirkkohistorioita alettiin kirjoittaa vasta joitakin satoja vuosia ajanlaskun alun jälkeen. Alkukristillisinä aikoina kristityt eivät olleet kiinnostuneita historiasta, vaan odottivat Jeesuksen pikaista paluuta. Historiankirjoitus alkoi laajemmin ja sille tuli enemmän tarvetta, kun kristinuskon asema alkoi vakiintua ja siitä tuli osa Rooman valtakunnan yhteiskuntaa. Kolmena ensimmäisenä vuosisatana kristittyjä vainottiin Rooman valtakunnassa, eikä historiankirjoitukseen ollut juuri mahdollisuuksia. Merkittävin ensimmäisten vuosisatojen kirkkohistoria on Eusebios Kesarealaisen Kirkkohistoria (Historia Ecclesiastica), joka valmistui vuonna 330. Eusebioksen teos on kirjoitettu voittaneen uskonnon näkökulmasta ja kertoo, mitä tuohon aikaan tiedettiin historiasta ja miten se haluttiin esittää. Muita varhaiskristillisiä kirkkohistorioitsijoita olivat mm. Sokrates Skholastikos (n. 380–440), Theodoretos Kyrrhoslainen (n. 393–457) ja Sozomenos (n. 400–450).
Keskiajalla maallinenkin historiankirjoitus seurasi kirkollisen historiankirjoituksen esikuvaa. Historia perustui Raamattuun, joka kertoi sekä maailman alkuajoista että maailmanlopusta. Maallisen ja kirkollisen historiankirjoituksen yhteensulatuminen näkyi muun muassa Bedan Englannin kirkkohistoriassa (700-luvun alku). Toinen keskiajan historiankirjoitukselle tyypillinen piirre olivat lukuisat pyhimyslegendat.
Vielä 1600-luvulla James Ussher laski ns. Ussherin–Lightfootin kalenterissa maailman ajoituksen Raamatun avulla. Raamattuun pohjautuvan historiankirjoituksen valta-asema murtui kuitenkin valistusajan jälkeen. Tieto muinaisista kulttuureista muun muassa Egyptissä ja Kiinassa lisääntyi. Vielä enemmän ongelmia tuottivat geologian kehityksen myötä syntyneet geologiset ajoitukset maan iästä. Moderni historiankirjoitus syntyi 1800-luvulla. Nykyään kirkkohistoriaa tutkitaan samoilla menetelmillä kuin muutakin historiaa, erona on vain tutkimuskohde.
Leobenin välirauha
thumb|upright=1.45|Leobenin rauhansopimus allekirjoitetaan, [[Guillaume Guillon-Lethièren maalaus vuodelta 1805.]] Leobenin välirauha oli Ranskan ja Itävallan välillä 18. huhtikuuta 1797 solmittu alustava rauhansopimus, joka käytännössä lopetti ensimmäisen liittokunnan sodan. Sota päättyi virallisesti Campo Formion rauhaan lokakuussa 1797.
Ranskan vastaisesta liittokunnasta olivat tuohon mennessä jo irtautuneet muut suurvallat paitsi Itävalta ja Iso-Britannia. Itävallan pakotti rauhaan ranskalainen kenraali Napoléon Bonaparte, joka eteni vuosina 1796–1797 Pohjois-Italiassa voitosta voittoon. Pakotettuaan Kirkkovaltion antautumaan helmikuussa 1797 Bonaparte käynnisti 20. maaliskuuta hyökkäyksen, joka pakotti itävaltalaiset perääntymään Italiasta runsaassa kahdessa viikossa aina Steiermarkin Judenburgiin. Itävaltalaisten komentaja arkkiherttua Kaarle solmi siellä 7. huhtikuuta alustavan aselevon. Bonaparte, jonka armeija oli Leobenissa vain kahden viikon marssin päässä Wienistä, ei jäänyt odottamaan Ranskan direktoriohallituksen valtuutusta, vaan neuvotteli omin päin välirauhansopimuksen ja allekirjoitti sen 18. huhtikuuta. Itävaltalaisista sopimuksen allekirjoitti kenraali Maximilian von Merveldt.
Leobenin välirauha sisälsi pääosin samat ehdot, jotka vahvistettiin myöhemmin Campo Formion rauhassa. Ranska sai pitää jo valloittamansa Itävallan Alankomaat, Reinin länsipuoliset alueet sekä Lombardian, mutta Itävalta saisi myöhemmin osan Venetsian tasavallasta, johon Bonaparte seuraavaksi hyökkäsi.
Saarikaari
thumb|400px|Saarikaari syntyy mantereen puolelle (kuvassa savupatsaan alla) kun mannerlaatta työntyy toisen alle. Saarikaari on tuliperäinen saariketju, joka syntyy kun merenpohja työntyy mantereisen laatan alle. Sukellettuaan Maan vaippaan merenpohja sulaa osittain ja muodostaa magmaa. Kohtaan syntyy merellinen alityöntövyöhyke, ja vaipasta nouseva jäykkä magma synnyttää mantereen puolelle saarikaaren.
Esimerkkejä
thumb|[[Riukiusaaret Japanin pääsaarten eteläpuolella ovat yksi Tyynenmeren lukuisista saarikaarista.]]
Equinoxe Infinity
Equinoxe Infinity on ranskalaisen elektronista musiikkia tuottava artisti Jean-Michel Jarren kahdeskymmenes studioalbumi, jonka julkaisi Columbia Records 16. marraskuuta 2018. Albumi on jatko-osa Jarren vuonna 1978 julkaistulle Équinoxe-albumille. Albumin kappaleet ovat tyyliltään elokuvallisia ja albumin teemana on ihmiskunnan tulevaisuus.
Vesna Vulović
Vesna Vulović (, 3. tammikuuta 1950 – 23. joulukuuta 2016 ) oli serbialainen lentoemäntä. Hän selvisi hengissä pudottuaan 10 160 metriä, kun Jugoslovenski Aerotransportin lento 367 räjähti, ja on näin korkeimmalta ilman laskuvarjoa pudonnut ja hengissä selvinnyt henkilö.
Lento
Turma tapahtui 27. tammikuuta 1972 Hinterhermsdorfin yläpuolella Itä-Saksassa kun Jugoslovenski Aerotransportin Douglas DC-9-matkustajalentokone putosi räjähdyksen takia. Äärioikeistolaisen kroaattien Ustaša-järjestön asettamaa pommia on pidetty syynä räjähdykseen, ainakin Jugoslavian hallinnon taholta, mutta tätä ei ole osoitettu sitovasti toteen.
Kone syöksyi Tšekkoslovakian puolelle Srbská Kamenicen kylään. Räjähdys repi koneen kappaleiksi, mutta Vulović pelastui, koska hän joutui puristuksiin tarjoilukärryn ja seinän väliin koneen takaosaan: muut koneessa olleet menehtyivät koska he imeytyivät koneen ulkopuolelle äkillisen paineenmenetyksen vuoksi. Koneen rungon takaosa putosi metsään lumen peittämille vuorille, ja metsän uskotaan pehmentäneen törmäystä. Koneessa oli tapahtumahetkellä yhteensä 28 ihmistä. Vulović oli ainoa eloonjäänyt.
22-vuotiaan Vesna Vulovićin ei pitänyt alun perin olla koneessa kyseisellä lennolla, mutta hänet oli työvuoroa määrättäessä sekoitettu toiseen lentoemäntään, jolla oli sama etunimi. Vulovićilta murtui kallo, kolme nikamaa ja molemmat jalat. Yksi nikamista oli murskaantunut, minkä takia hän oli halvaantuneena lantiosta alaspäin. Hän kuitenkin sai kävelykykynsä takaisin useita kuukausia kestäneiden korjaavien leikkausten jälkeen. Toivuttuaan Vulović jatkoi työskentelyä samassa lentoyhtiössä, tosin ei enää lentoemäntänä, vaan toimistotyössä. Hän sai potkut vuonna 1990 osallistuttuaan Slobodan Miloševićia vastustaviin protesteihin.
Vesna Vulovićilla on Guinnessin korkeimmalta ilman laskuvarjoa hengissä putoamisen maailmanennätys. Vulović sai ennätystodistuksensa luovutustilaisuudessa Paul McCartneylta. Vulovićia pidettiin 1970-luvun lopussa kansallissankarina Jugoslaviassa.
Vulovic käytti julkisuuttaan hyväkseen osallistuessaan mielenosoituksiin maan entistä johtajaa Slobodan Miloševićia vastaan ja tukiessaan vaalikampanjoissa liberaaleja ehdokkaita.
Salaliittoteoriat
Myöhemmin kaksi tšekkiläistä tutkijaa ovat väittäneet, että kone joutui jostain syystä vaikeuksiin, harhautui kurssistaan ja joutui syöksyyn, jolloin Tšekkoslovakian ilmavoimat ampui sen alas sen lähestyessä sotilasaluetta, jolla varastoitiin ydinaseita. Tällöin koneen hajoamiskorkeus olisikin ollut vain 800 metriä.
8. tammikuuta 2009 saksalainen tv-ajankohtaisohjelma Tagesschau kertoi internetsivuillaan uudelleen onnettomuudesta. Artikkelin mukaan koneen ampui alas Tšekkoslovakian ilmavoimat, koska kone oli todennäköisesti lähestynyt sotilasaluetta. Artikkelin mukaan kone lensi tuolloin vain 2 000–3 000 jalan korkeudessa. Artikkelissa väitettiin, että Tšekkoslovakian ja Jugoslavian salaiset palvelut olivat todennäköisesti lavastaneet kroaattien olleen koneen pommituksen takana.
Ohjevähittäishinta
Ohjevähittäishinta (lyhenne ovh. ; myös ohjehinta, oh., suositushinta, sh. tai suositettu vähittäishinta, svh. ) on hinta, jota valmistaja tai aikaisempi myyntiporras suosittelee tuotteelle ja joka on samanlaisesta hyödykkeestä kuluttajilta yleisesti peritty hinta. Ohjevähittäishinnan avulla voidaan vakiuttaa hinnat tietylle tasolle tietyillä alueilla, ja vaikka jotkin liikkeet myyvät tuotteita alle ohjevähittäishinnan, suurimmaksi osaksi hinta putoaa tämän alle vain alennuksessa olevilla tuotteilla.
Ohjevähittäishinta Suomessa
Suomessa ohjevähittäishinnan esille tuontia kuluttajille valvoo Kuluttajavirasto. Kuluttajavirasto on määritellyt muun muassa, että markkinoinnissa viitattaessa ohjevähittäishintaan tulee elinkeinonharjoittajan voida osoittaa, että hänen ohjevähittäishinnaksi kutsumaansa hintaa peritään yleisesti kuluttajalta samanlaisesta hyödykkeestä.
We Gotta Power
We Gotta Power on japanilaisen Hironobu Kageyaman laulama Dragon Ball Z-animesarjan toinen alkutunnus. Se julkaistiin CD-singlenä vain Japanissa 21. marraskuuta 1993. Kappaletta käytettiin sarjan 91 jaksossa sekä kolmessa siitä tehdyssä elokuvassa. Singlessä se yhdistettiin kappaleeseen Boku-tachi wa tenshi datta, jonka myös esitti Kageyama ja on animen toinen lopputunnus.
Syngman Rhee
Syngman Rhee (26. maaliskuuta 1875 – 19. heinäkuuta 1965) oli Korean tasavallan eli Etelä-Korean pitkäaikainen presidentti vuodesta 1948 vuoteen 1960. Rhee oli toiminut toista maailmansotaa edeltäneessä Korean pakolaishallituksessa ja sodan aikana hänestä tuli yksi tunnetuimmista Korean itsenäisyystaistelijoista. Koreaa hallinneen Japanin kärsittyä tappion Rhee valittiin Korean tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi vuonna 1948 Korean niemimaan jakautuessa samalla tasavallan hallitsemaan etelään ja kommunistien hallitsemaan Pohjois-Koreaan. Rhee halusi yhdistää Korean ja hän vastusti myös Korean sodan aikaisia rauhanneuvotteluja ennen kommunistien kukistamista. Rauha solmittiin lopulta kuitenkin vuonna 1953. Sodan jälkeen Rheen hallinto alkoi saada yhä enemmän autoritäärisiä piirteitä ja taloudellisten ongelmien ohella se johti hänen hallintonsa yhä kasvavaan epäsuosioon. Epärehellisenä pidettyjen vaalien jälkeen maaliskuussa 1960 syttyi opiskelijamielenosoituksia, joiden jälkeen Rheen oli lopulta erottava 27. huhtikuuta 1960. Hän eli loppuelämänsä maanpaossa Yhdysvalloissa.
Elämäkerta
thumb|vasen|Rhee valokuvassa vuodelta 1905.
Nuoruus ja Itsenäisyysseura
Syngman Rhee syntyi 26. maaliskuuta 1875 Joseon-dynastian Pyongsanin piirikunnassa Hwanghaen maakunnassa nykyisen Pohjois-Korean alueella. Nuorena Rhee sai ensin perinteisen kungfutselaisen koulutuksen, mutta sittemmin hän opiskeli metodistikoulussa ja hänestä tuli kristitty. Metodistikoulussa hän oppi myös puhumaan englantia. Kansallismielisyyden omaksunut Rhee liittyi vuonna 1896 korealaiseen Itsenäisyysseuraan. Soh Jaipil eli Philip Jaisohnin perustama seura oli Korean ensimmäinen moderni poliittinen liike, joka arvosteli esimerkiksi maan hallituksen politiikkaa ja korruptiota. Sen poliittisiin vaatimuksiin kuului esimerkiksi perustuslaillisen monarkian perustaminen ja länsimaalainen laillisuuskanta hallinnossa. Rhee oli noussut seuran johtohenkilöiden joukkoon. Korean keisarin Gojongin oli aluksi taivuttava joihinkin seuran vaatimuksiin kasvavan painostuksen edessä, mutta 8. marraskuuta 1898 keisari kielsi seuran toiminnan ja määräsi sen johtajat pidätettäväksi. Armeija hajotti seuranneet mielenosoitukset. Rhee oli pidätettynä vuodesta 1898 vuoteen 1904, jolloin hänet viimein vapautettiin. Vapauduttuaan Rhee muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän valmistui maan ensimmäisenä korealaisena Princetonin yliopistosta vuonna 1910.
Mabruk Zayid
Mabruk Zayid (, s. 11. helmikuuta 1979 ) on saudiarabialainen jalkapalloilija, joka pelasi maalivahtina ja edusti pitkään al-Ittihad-joukkuetta. Hän pelasi Saudi-Arabian maajoukkueessa ja oli varamaalivahtina Etelä-Korean ja Japanin MM-kilpailuissa 2002 sekä joukkueensa pelaava maalivahti Saksan MM-kilpailuissa 2006.
Syngman Rhee
Korean pakolaishallitus
Rhee palasi Koreaan vuonna 1910, mutta Japani liitti maan itseensä virallisesti samana vuonna. Rhee muutti takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän asettui Havaijille. Maaliskuun 1. päivän liikkeen mielenosoitusten jälkeen ulkokorealaiset Kiinassa perustivat Korean pakolaishallituksen Shanghaissa huhtikuussa 1919. Rhee valittiin hallituksen johtoon. Rhee toimi hallituksen johdossa seuraavat 20 vuotta muuttaen ensin Shanghaihin ja vuonna 1925 jälleen Havaijille. Pakolaishallitus oli esimerkiksi lähettänyt valtuuskunnan Versailles’n rauhanneuvotteluihin, mutta epäonnistui tavoitteessaan tulla tunnustetuksi Korean legitiimisenä hallituksena. Lopulta hallituksen kiinalaiset toimijat syrjäyttivät Rheen hallituksen johdosta. Rhee siirtyi Washingtoniin, jossa hän yritti saada toisen maailmansodan aikana liittoutuneilta lupausta Korean itsenäisyydestä. Sodan aikana hän nousi tunnetuimmaksi Korean asian ajajaksi Yhdysvalloissa.