cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rautalampi
Pysyvän asutuksen alkuajat
Kapinan taustalla olleen Sigismundin ja Kaarlen valtataistelun päätyttyä ja Ruotsin sotilaallisen mielenkiinnon siirryttyä kuusikymmenvuotisen sodan myötä Puolaan ja Liivinmaalle olot itäisillä rajamailla rauhoittuivat. Muun muassa linnaleirit lakkautettiin ja kertyneitä verorästejä annettiin anteeksi. Taloudellinen elpyminen näkyi Rautalammilla vuosittaisten kylvömäärien nousuna, jotka saavuttivat huippunsa vuonna 1628 ja kääntyivät tämän jälkeen Ruotsin suurvaltapolitiikan rasitusten seurauksena laskuun.
Maaseutupitäjä ja siirtolaisuus
Kymmenysluetteloiden perusteella koko pitäjän tilallisten ja lampuotien vuosittaiset kylvömäärät vaihtelivat 1600-luvulla noin viidestäsadasta kuuteensataan tynnyriin. Tärkeimmät viljelykasvit olivat pääosin kaskeamalla saatu ruis ja peltoviljelyllä kasvatettu ohra, minkä lisäksi kasvatettiin myös jonkin verran hernettä, naurista, pellavaa ja hamppua sekä vähäisessä määrässä kauraa ja humalaa. Ruotsin vallan ajan merkittävin maaseudun elinkeinoihin vaikuttanut uudistus oli 1700-luvulla toimeenpantu isojako, jolla korvattiin vanha sarkajärjestelmä. Uudistus hyödytti Rautalammilla tilansa omistavia talonpoikia, kun taas tilaton väki menetti mahdollisuuksiaan entisten yhteismaiden hyödyntämiseen ja erityisesti kaskenpolttoon.
Ruotsin lainsäädäntö oli jo aiemmin pyrkinyt hillitsemään kaskeamista, koska metsien polttamisen katsottiin haittaavan vuoriteollisuutta. 1600-luvulla määrätyillä kaskeamisrajoituksilla ei kuitenkaan ollut juuri käytännön vaikutusta Rautalammilla, joka sijaitsi kaukana valtakunnan kaivoskeskittymistä. Polttopuiden ja metsälaidunten lisäksi metsät tarjosivat mahdollisuuden tervanpolton harjoittamiseen, joka 1600-luvun Rautalammilla oli eräs tapa saada käteistä rahaa: rahalla puolestaan hankittiin suolaa ja maksettiin verot, vaikka muuten pitäjä oli pitkälti omavarainen. Terva kuljetettiin Rautalammin reittiä pitkin Lappeenrannan syysmarkkinoille ja sieltä Viipurin tapulikaupungin kautta ulkomaille. Tervakauppa ei kuitenkaan ehtinyt koskaan nousta erityisen merkittäväksi elinkeinoksi Rautalammilla, sillä tervakomppanioille 1600-luvun puolivälissä annetut monopolioikeudet laskivat alkutuottajien voittoja ja tekivät tervan polttamisesta vähemmän houkuttelevaa valtakunnan reuna-alueille. Kun vielä vuonna 1638 Lappeenrannan markkinoilla oli ollut seitsemäntoista rautalampilaista myyjää 385 tynnyrin kanssa, vuonna 1702 heitä oli enää kaksi ja tervaa 74 tynnyriä. Viimeistään valtakunnan itäisten alueiden menettäminen Turun rauhassa vuonna 1743 pudotti Rautalammin pois tervamarkkinoilta, sillä yhteydet Pohjanmaan rannikkokaupunkeihin olivat liian vaivalloiset raskaan tervan kuljettamiseksi.
Rautalampilaisia lähti huomattava määrä siirtolaisuuteen Ruotsin metsiin. Siirtolaisuus alkoi jo 1500-luvun loppupuolella, kun Kaarle-herttua oli houkutellut savolaisia kaskeamaan herttuakuntansa metsiä Södermanlandiin, Närkeen ja Västmanlandiin. Uudisasukkaiden tarkkaa lähtöaluetta ei merkitty muistiin, mutta merkittävä osa heistä on todennäköisesti lähtenyt juuri Rautalammilta: vuodelta 1773 oleva kuvaus Värmlandin suomalaisista mainitsee heidän olevan lähtöisin Rautalammilta sekä sen naapuripitäjistä Viitasaarelta, Saarijärveltä ja Laukaasta. Suhtautuminen metsäsuomalaisiin muuttui kuitenkin nopeasti, kun puutavaran arvostus nousi. Osa metsäsuomalaisista lähti vapaaehtoisena Uuteen maailmaan perustettuun Uuden Ruotsin siirtokuntaan Delawarejoella, osa taas tuomittiin sinne metsän luvattomasta tuhoamisesta. Useissa lähteissä mainitaan myös Yhdysvaltoihin muuttaneen Martti Marttisen ja hänen jälkeläisensä John Mortonin olevan kotoisin Rautalammilta, mutta lähtöpaikaksi on ehdotettu myös Juvaa.
Autonomian aika ja sahateollisuuden nousu
Rautalammin seudun ensimmäinen kaupallinen saha aloitti toimintansa Leppävirralla vuonna 1804. Tätä ennen oli perustettu muutama luvanvarainen saha, joilla oli oikeus vain oman tilansa puiden sahaamiseen. Leppävirran saha sai kuitenkin ostaa puutavaraa myös ympäröiviltä alueilta kuten Rautalammin Iisvedeltä. Puutavaran kysynnän lisääntyessä myös Rautalammin Kuorekoskelle perustettiin 1830-luvulla pieni saha, jonka vuosituotanto oli noin 3 000 tolttia. Vuonna 1857 kumottiin höyryvoimalla toimivien sahojen kielto, mikä mahdollisti tuotantolaitosten rakentamisen myös suurten koskien ulkopuolelle sekä tehokkaammat sahat. Merkittävä uudistus oli myös rautateiden rakentaminen, sillä Rautalammin seudulla se nopeutti uittoon, proomaukseen ja hevoskuljetuksiin perustuvaa puutavaran reittiä Viipuriin ja maailmanmarkkinoille jopa vuodella. Savon radan ulottaminen pistoradan myötä Iisvedelle vuonna 1889 merkitsi suuria kehittämismahdollisuuksia Rautalammin sahateollisuudelle, mihin työhön tarttui Iisveden sahan perustanut ja myöhemmin paikkakunnan merkittävimmäksi metsäpatruunaksi kohonnut Heikki Peura. Merkittävä saha-alan toimija Rautalammilla oli myös Hackman-yhtiö, joka osti itselleen Kuorekosken sahan sekä perusti toisen sahan Kerkonkoskelle.
Iisveden sahan lisäksi Peura rakennutti myös lankarullatehtaan Rautalammille sekä toisen sahan Pitkälahdelle Kuopioon, minkä lisäksi hän myös osti itselleen Varkaudessa sijainneen Kopolanniemen sahan. Liiketoimintansa laajennukset Peura rahoitti lähinnä lyhytaikaisilla vekseliluotoilla sekä omistamansa maatilan tuotoista. Tärkeimmät puutavaran asiakkaat olivat Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa, mikä hankaloitti kaupankäyntiä erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta lankarullia onnistuttiin toimittamaan Norjan kautta Englantiin vielä vuonna 1917.
Sahalaitokset osallistuivat paitsi alueen elinkeinoelämän myös sivistystoiminnan kehittämiseen. Hackmanin Kerkonkosken sahan yhteyteen rakennettiin 1864 tehtaankoulu. Koulu kuitenkin lakkautettiin jo vuonna 1870, kun suuret nälkävuodet sysäsivät sahan toiminnan tappiolliseksi. 1871 tehtiin kuitenkin päätös kansakoulun perustamisesta. Myös Haapamäelle avattiin kansakoulu, joka siirrettiin Kerkonkoskelle, kun Haapamäki erkaantui Rautalammista ja liittyi Karttulaan 1889. Sivistyselämää paransi myös kaksipiirisen kiertokoulun perustaminen vuonna 1882. Ennen vuoden 1921 oppivelvollisuuslakia Rautalammilla oli perustettu kahdeksantoista nelivuotista yläkansakoulua.
Itsenäisyyden alusta maailmansotaan
Itsenäistymisen ja sisällissodan kynnyksellä Rautalampi oli poliittisesti selvästi sosialidemokratiaan kallellaan: SDP oli vuoden 1913 eduskuntavaaleissa saanut 67,6 % äänistä kunnassa. Myöskään vuoden 1917 eduskuntavaaleissa, joissa vasemmisto menetti enemmistönsä, sosialidemokraatit eivät menettäneet asemiaan Rautalammilla vaan saivat 68,3 % äänisaliin. Tästä huolimatta kunnassa vältyttiin suurilta osin sisällissodan levottomuuksilta: työväenyhdistys ei perustanut punakaartia, ja yksittäinen yritys Kerkonkoskella katkaista kirkonkylän suojeluskuntalaisilta elintarvikehuolto ja puhelinyhteydet epäonnistui. Kuitenkin varsinaisille sotarintamille lähteneitä yksittäisiä rautalampilaisia menehtyi taisteluissa ja leireillä. Sodan takia maaliskuulta joulukuulle lykätyissä vuoden 1918 kunnallisvaaleissa työväen vaalilistat menestyivät huomattavasti paremmin kuin maassa yleisesti: koko maassa sosialistiset ehdokkaat saavat äänistä vain päälle kolmanneksen, kun Rautalammilla heidän 63,7 prosentin osuutensa oli lähes sisällissotaa edeltäneellä tasolla.
Itsenäisyyden alun Rautalampi oli selvästi maatalousvaltainen pitäjä: vuonna 1920 maa- ja metsätaloudesta sai elantonsa 79,2 % väestöstä, vuonna 1930 jopa 88,5 %. Vuoden 1930 luvut olivat yli viisitoista prosenttiyksikköä korkeammat kuin Kuopion läänissä keskimäärin, joskin vuosien 1920 ja 1930 lukujen eroavaisuuteen vaikutti etupäässä Konneveden eroaminen omaksi kunnakseen, ei varsinainen maatalousväestön määrällinen lisäys. Toisaalta Lex Kallion myötä aikaisemmin maaton väki pääsi hankkimaan itselleen viljelyksiä, minkä seurauksena Rautalammilla viljelty peltoala kasvoi noin viidenneksellä vuosien 1910 ja 1941 välillä. Maailmansotien väliset muutokset maataloudessa johtivat Rautalammilla muun muassa ohran ja rukiin merkityksen vähenemiseen ja vastaavasti vehnän nousuun, kun 1930-luvun edulliset säät ja toisaalta yleisen elintason nousun aiheuttama kysynnän lisääntyminen edistivät vehnän viljelyä. Myös lisääntyneen karjatalouden myötä heinän viljely liki tuplaantui, samoin lanta alkoi asteittain korvautua keinolannoitteilla. Myös maatalouden koneellistuminen eteni, joskin pientilojen vähäisen investointikyvyn vuoksi suhteellisen hitaasti: vuonna 1941 Rautalammilla oli sataa tilaa kohden kuusitoista polttomoottoria ja lähes sama määrä puimakoneita mutta vain 2,2 kuivuria, 1,6 kylvökonetta, 0,5 traktoria ja 0,2 kuorma-autoa.
Vuoden 1929 pörssiromahdusta seurannut suuri lama, jota Suomessa nimitettiin myös pula-ajaksi, näkyi myös Rautalammilla. Vuoden 1929 kunnallisveroista lähes viidennes meni ulosotettaviksi, vuonna 1931 jo neljännes. Vielä 1920-luvun alkuvuosien kunnan tilinpäätökset olivat jääneet ylijäämäisiksi, millä oli muun muassa rahoitettu koulujen rakentamista ja asutuslainoja: kunnallisverotuksella saatiin vuodesta riippuen noin kolmanneksesta puoleen kaikista tuloista, valtionapuna puolestaan 30–40 prosenttia, ja sekalaiset tulonlähteet kuten kunnan omistama Oikarin maatila toivat viimeisen vajaan kolmanneksen. Pula-aika kuitenkin käänsi tilinpäätökset alijäämäisiksi, ja kasvava työttömyys kävi myös akuutiksi ongelmaksi. Hätäaputöinä kunta esimerkiksi laajensi koulujen rakennustyömaita ja lisäsi metsähakkuiden määrää, minkä lisäksi paikalliset suurtilalliset järjestivät ojitustöitä. Työttömyystyöt ja verotulojen lasku kuitenkin ajoivat kunnan kassakriisiin 1932, minkä seurauksena veroäyri korotettiin raskaaseen yli kuuteentoista markkaan: koko Suomessa vain kuusi kuntaa oli joutunut turvautumaan yhtä kireään verotukseen.
Talvisodan puhjettua merkittävä osa rautalampilaisista sotilaista sijoitettiin vallitsevan aluejärjestelmän mukaisesti samaan yksikköön, II/JR 38:n viidenteen kolonnaan, joka osallistui Laatokan koillispuolen taisteluihin. Jatkosodassa puolestaan suuri osa rautalampilaisista palveli pioneeripataljoona 28:ssa. Myös Jalkaväkirykmentti 50:ssa palveli lähes puolensataa rautalampilaista, Väinö Linnan innoituksena olleessa jalkaväkirykmentti 8:ssa puolestaan 85 ja pioneeripataljoona 13:ssa 84. Yhteensä rautalampilaisia kaatui talvisodassa 74, jatkosodassa 154 ja Lapin sodassa 11, eli yhteensä määrävahvuudesta kaatui yli puolet.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
pienoiskuva|Rautalammin keskusraittia eli Kuopiontietä elokuussa 2019. Oikealla ”Pilvenpiirtäjänä” tunnettu kelloliike, taustalla vasemmalla kunnantaloa. Vuoden 2017 lopussa Rautalammilla oli 3 255 asukasta, joista 1 544 asui taajamassa, 1 667 haja-asutusalueilla ja 44:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Rautalammin taajama-aste on 48,1 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Rautalammin kirkonkylä.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Rautalammilla toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Rautalammin seurakunta. Sen pääpyhäkkö on Rautalammin kirkko.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Rautalammin alueella toimii Rautalammin ortodoksinen seurakunta, jonka Rautalammin pyhän Nikolaoksen kirkko sijaitsee Rautalammin kirkonkylällä.
Myös Rautalammin helluntaiseurakunnalla on toimitila kirkonkylällä.
Koulutus
pienoiskuva|[[Kerkonjoen koulu.]] pienoiskuva|[[Rautalammin lukion rakennus.]] Rautalammilla varhaiskasvatusta järjestetään kahdessa päiväkodissa, ryhmäperhepäivähoidossa sekä perhepäivähoidossa. Esiopetusta annetaan päiväkodissa ja koulussa. Rautalammin kirkonkylälle valmistui uusi päiväkoti vuonna 2021.
Pääosa perusasteen koulutuksesta on keskittynyt kirkonkylässä sijaitsevalle Matti Lohen koululle, jossa on luokka-asteet 1–9. Lisäksi Kerkonjoensuun taajamassa toimii Kerkonjoen koulu, jossa annetaan perusopetusta luokka-asteilla 1–6 sekä esiopetusta. Joitakin vuosia sitten on lakkautettu Vaajasalmen koulu (2006) ja Myhinpään koulu (1998).
Vuonna 1997 Rautalammille perustettiin Rautalammin ratsastuslukio elvyttämään kunnan lukiotoimintaa. Opiskelijat voivat valita tavallisten lukioaineiden lisäksi erilaisia hevosiin ja ratsastukseen liittyviä kursseja. Lukion kanssa yhteistyössä ratsastus- ja hevoskurssien kanssa toimivat Rautalammin Ratsastuskeskus ja Elämysten ja Ystävyyden kartano.
Sisä-Savon kansalaisopisto järjestää kursseja Rautalammilla. Opetustiloina ovat pääasiassa lukion ja Matti Lohen koulun tilat.
Liikenne
Rautalammille voi matkustaa linja-autolla. Lähin rautatieasema on Suonenjoella ja lähin lentoasema Kuopiossa. Kunnan sisällä voi matkustaa niin kutsutulla kutsutaksilla tai jos vapaita paikkoja on, ensisijaisesti esi- ja perusopetuksen oppilaille ja lukion opiskelijoille tarkoitetussa koulukuljetuksessa.
Rautalammin kirkko
Rautalammin 1 200-istumapaikkainen kirkko on valmistunut vuonna 1844, ja sen on todennäköisesti piirtänyt Carl Aleksander Engel, Carl Ludvig Engelin poika. Rakennusmestarina vuonna 1840 alkaneella työmaalla toimi Mauno Tolpo.
Arkkitehtuuriltaan kirkko on suorakaiteen muotoinen pitkäkirkko, mutta sitä on pidetty myös lyhytvartisena ristikirkkona.
Rautalammin museo
Rautalammin museo sijaitsee kirkonkylän pääraitin varrella. Museo on vuonna 1938 perustettu kulttuurihistoriallinen paikallismuseo. Museon on suunnitellut arkkitehti Toivo Anttila. Museon kokoelmissa on tällä hetkellä yli 50 000 tallennetta: talonpoikais- ja säätyläiskulttuurin esineistöä, valokuvia, arkistoaineistoa, pohjoissavolaista taidetta sekä ulkomuseoalue rakennuksineen. Museo kertoo rautalampilaisesta historiasta, ja siellä on paikallisia historiallisia esineitä. Museossa on erilaisia taidenäyttelyitä ympäri vuoden, usein taiteilijat ovat paikallisia. Museo sijaitsee kylänraitin vieressä kävelymatkan päässä keskustasta.
Ruokakulttuuri
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Rautalammin perinneruoaksi valittiin ruskistetusta sianlihasta ja muikuista tehty suutarinpaisti.
Yrityksiä
Merkittävimmät yksityiset työnantajat ovat Savon Taimen, Sepon Kaluste, Ecomet Oy, Conlog Oy, Haapajärven Kome Oy, Easydoing Oy sekä Kierinniemen Hoitokoti Oy.
Monarkki
Monarkit yleensä perivät asemansa. Historiallisesti monarkit ovat monesti olleet enemmän tai vähemmän yksinvaltaisia. Nykyisin monet monarkit ovat ennen kaikkea keulakuvia, joilla on vain vähän tai ei ole lainkaan poliittista valtaa. Edelleen on kuitenkin myös monarkkeja, joilla on suuri tai lähes absoluuttinen valta. Monarkki edustaa yleensä laajempaa monarkistista järjestelmää, joka määrittää säännöt ja käytännöt koskien seuraajaa, velvollisuuksia ja valtaa. Tämä erottaa monarkkisuvun diktaattoriperheistä, joiden valta ei perustu pitkäaikaiseen traditioon ja kestää yleensä vain kahden sukupolven ajan.
Sana monarkki tulee kreikan kielen ilmaisusta monos archein, joka tarkoittaa yhtä hallitsijaa, ja viittaa antiikin Kreikan yksinvaltaisiin hallitsijoihin. Ajan myötä yksinvaltiaan käsite on korvautunut esimerkiksi diktaattorilla, ja monarkki viittaa nykyisin lähes aina traditionaalisesti määrittyvään asemaan, johon yleensä, mutta ei aina, liittyy vallanperimys. Monarkkien perinteisesti käyttämiä nimityksiä ovat muun muassa kuningas, kuningatar, keisari, keisarinna, ruhtinas, ruhtinatar, sulttaani, emiiri, maharadža ja maharani.
Keith Jarrett
Keith Jarrett (s. 8. toukokuuta 1945 Allentown, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Jarrett aloitti uransa 1960-luvun puolivälissä Art Blakeyn, Charles Lloydin ja Miles Davisin kanssa. 1970-luvun alussa hän siirtyi ECM-levy-yhtiöön, aloitti soolouransa levyllä Facing You ja laajensi myöhemmin soolorepertuaariaan myös klassisen musiikin puolelle. Jarrett saavutti mainetta soolokonserteilla, jotka perustuivat kokonaan improvisaatioon; ECM myös julkaisi ennakkoluulottomasti hänen pitkiä soololevyjään. Hänen tunnetuin soolokonserttilevytyksensä lienee The Köln Concert (1975), joka on myös kaupallisesti yksi menestyneimpiä jazzlevyjä. Jarrettin improvisaatiotekniikka sisältää vaikutteita myös klassisesta musiikista, bluesista, gospelista ja etnisestä musiikista.
Jarrett vieraili Suomessa Charles Lloydin kvartetissa 1966 ja 1967 ja esiintyi soolopianistina Pori Jazz -festivaaleilla 1973.
Vuonna 2018 Jarrett kärsi kahdesta aivoinfarktista, jotka halvauttivat hänen kehonsa vasemman puolen. 73-vuotias muusikko arveli, ettei enää kykene esiintymään.
Levytyksiä
Miles Davisin kanssa
Kvartettilevytyksiä
Soololevyksiä konsertissa
Standards-trion kanssa
Orkesterimusiikkia: Jarrett säveltäjänä
Klassista musiikkia: Jarrett vierailevana solistina
Joensuun saaret
Joensuun vesialueilla on useita saaria. Tässä artikkelissa käsitellään niistä merkittävimpiä.
Ilosaari
thumb|250px|Koululaisten kalastuspäivä Ilosaaren laguunissa 2008.
Sijainti kartalla (Kansalaisen karttapaikka)
Kanavasaari
Kanavasaari on Ilosaaren vieressä Pielisjoessa, aivan keskustan kupeessa. Kanavasaari on kosken ja Joensuun kanavan välissä. Joen ylittävä itäsilta kulkee kanavasaaren poikki, ja jakaa saaren kahteen osaan. Kanavasaari on lähes täysin keinotekoinen, se on saanut hahmonsa kanavan rakentamisen aikaan.
Sijainti kartalla (Kansalaisen karttapaikka)
Kuhasalo
Sijainti kartalla (Kansalaisen karttapaikka)
Iso Pyhäsaari
thumb|250px|Hiihtäjiä Pyhäsaaren nuotiotulilla. Iso Pyhäsaari eli Pyhäsaari on usean neliökilometrin laajuinen ja maastoltaan ja kasvillisuudeltaan vaihteleva saari melko keskellä Pyhäselän leveintä kohtaa. Matkaa saarelta lähimpään Joensuun rantaan on viitisen kilometriä. Pyhäsaari on suosittu hiihtäjien kohde tai välietappi, jonne vie joka talvi hiihtolatu. Pyhäsaaressa on ollut asutusta ja viljelyksiä vielä viime sotien jälkeen, mutta sittemmin rakennukset on hylätty ja ne ovat raunioituneet. Saarella on lähde, josta asukkaat ovat saaneet vettä.
Sijainti kartalla (Kansalaisen karttapaikka)
Niskasaari
Niskasaari on Ilosaaren tavoin Joensuun keskustan ja rautatieaseman välissä oleva Pielisjoen saari. Sen läpi kulkee Siltakatu, joka jatkuu itään Itäsillalla ja länteen Länsisillalla. Niskasaaresta pääsee siltaa pitkin myös Kaluvirran yli Ilosaareen. Niskasaaressa on Pielisjoen linna.
Sijainti kartalla (Kansalaisen karttapaikka)
Utran saaret
Utran saaret ovat joukko saaria Pielisjoen Utran koskessa. Saaret kuuluvat Utran kaupunginosaan. Utran saarissa sijaitsi kalastamo 1600-luvun alussa, ja mylly ja saha 1700-luvulla. 1900-luvun alussa saarilla toimi kaksi sahaa ja lähistöllä rannalla menestyvä Utran lasitehdas. Saarten ja kosken luo kaivettiin useita kanavia. Saarten määrä ja koko on vaihdellut aikojen kuluessa muun muassa kanavien ja veteen upotetun puujätteen vuoksi.
Nykyisin Utran saaret ovat hyvin hoidettu virkistysalue. Kuudelle saarelle pääsee puusiltoja pitkin. Alueella on useita laavuja ja illanviettomaja.
Legio I Germanica
Legio I Germanica oli roomalainen legioona. Julius Caesar perusti sen vuonna 48 eaa. Pompeiusta vastaan käymäänsä kansalaissotaa varten. Bataavien kapinan jälkeen vuonna 80 jaa. legioonan joukot liitettiin Legio VII Geminaan.
Legioona taisteli Caesarin alaisena muun muassa Farsaloksen taistelussa. Caesarin murhan jälkeen se pysyi uskollisena Augustukselle. Vuosina 30 eaa. - 16 eaa. legioona oli sijoitettu Hispania Tarraconensisiin. Tämän jälkeen heidät siirrettiin puolustamaan rajaa Reinin varrella. Neljän keisarin vuotena (68) legioona valitsi Vitelliuksen keisariksi. Vespasianus voitti kuitenkin seuranneen sisällissodan.
William Murdoch (perämies)
thumb|William Murdoch William McMaster Murdoch (28. helmikuuta 1873 Dumfries and Galloway, Skotlanti – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli Kuninkaallisen laivaston luutnantti ja RMS Titanicin ensimmäinen perämies ja yksi 1 500:sta laivan upotessa hukkuneesta. Murdoch oli aiemmin toiminut muun muassa RMS Olympicin perämiehenä.
Murdoch oli työvuorossa komentosillalla, kun Titanic törmäsi jäävuoreen 14. huhtikuuta 1912. Hän huusi tuhoisaksi osoittautuneen käskyn: ”Stop engines, full astern together, hard a-starboard”. Törmäyksen jälkeen Murdoch avusti tyyrpuurin puoleisten pelastusveneiden laskemisessa. Jotkut matkustajat ovat kertoneet Murdochin ampuneen itsensä ennen uppoamista. Sitä ei ole kuitenkaan voitu todistaa, koska Murdochin ruumista ei ole löydetty. Osa selviytyneistä miehistön jäsenistä, muun muassa lamppumies Samuel Hemming ja toinen perämies Charles Lightoller, kertoi nähneensä Murdochin pelastuslautta A:n liepeillä ennen kuin venekansi peittyi veteen ja suuri aalto vei Murdochin mennessään. Harold Bride kertoi myöhemmin nähneensä Murdochin elottoman ruumiin pelastuslautta B:n lähistöllä.
Elokuvassa Titanic (1997) Ewan Stewartin esittämä Murdoch ampuu kaksi miestä ja lopulta itsensä. Murdochin ei ole voitu todistaa ampuneen ketään laivalla olijoista, ja tästä elokuvan osuudesta Murdochin sukulaiset esittivät voimakkaita vastalauseita.
Ernst von Essen
thumb|Ernst Gustaf von Essen|150px Ernst Reinhold von Essen (6. toukokuuta 1885 Jepua – 10. maaliskuuta 1940 Säkkijärvi) oli suomalainen jääkärikapteeni ja toimitusjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itä-rintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä jääkärijoukoissa sekä talvisotaan pataljoonan komentajana.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania. Essen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 3. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Essen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, mistä hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1918 joukkueenjohtajaksi 4. jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonaan ja edelleen 4. Täydennyspataljoonaan, mistä myöhemmin muodostettiin 6. jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoona, jonka konekiväärikomppanian päälliköksi hänet määrättiin. Hän otti osaa taisteluihin Ilveksessä ja Hotakassa, jossa hän haavoittui vaikeasti 23. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen haavoistaan toipunut von Essen jäi armeijan palvelukseen ja ehti palvella muun muassa Savon jääkäripataljoona 7:ssä, Laatokan jääkäripataljoona 18:ssa, kunnes hänet viimein siirrettiin 18. syyskuuta 1918 alkaen Kaartin jääkäripataljoonan täydennyskomppanian ja edelleen 1. lokakuuta 1918 alkaen konekiväärikomppanian päälliköksi. Viipurin upseerikokelaskursseille opettajaksi hänet komennettiin 7. helmikuuta 1919 ja tässä tehtävässä hän toimi 16. huhtikuuta 1919 saakka. Suomen armeijasta hän erosi 27. toukokuuta 1919. Vuodesta 1919 alkaen hän toimi Jepuan villakehruutehdas oy:n teknisenä johtajana ja vuodesta 1925 Äetsän tehtaitten teknillisenä johtajana, Vuonna 1930 siirtyi Jepuan villakehruutehdas oy:n toimitusjohtajaksi ja vuodesta 1933 hän siirtyi Vaasan puuvillatehdas oy:n kutomomestariksi ja toimi myöhemmin ostopäällikkönä aina vuoteen 1939 saakka. Hän kuului Jepuan suojeluskunnan esikuntaan vuosina 1930–1933.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Essen osallistui Erillinen Pataljoona 20:n (Er.P 20) komentajana ja kaatui Säkkijärven Vilajoella (Niskalahti–Heinlahti) ollessaan tiedustelemassa etulinjan tilannetta. Hänet siunattiin taistelukentälle jääneenä. Hän toimi myös Pohjanmaan ruotsalaisten vapaussoturiliiton 1. puheenjohtajana.
Suomen perustuslaki
Suomen perustuslaki on yhtenäinen, 1. maaliskuuta 2000 lähtien Suomessa voimassa ollut perustuslaki, joka korvasi aikaisemmin voimassa olleet neljä erillistä perustuslain tasoista lakia. Uuteen perustuslakiin on koottu aikaisempien perustuslakien, vuoden 1919 hallitusmuodon, vuoden 1928 valtiopäiväjärjestyksen sekä vuoden 1922 ns. ministerivastuulain ja valtakunnanoikeudesta annetun lain, samoin kuin niihin myöhemmin tehtyjen muutosten pohjalta kansalaisten oikeuksia ja velvollisuuksia sekä keskeisiä valtioelimiä ja niiden keskinäisiä suhteita – Suomen kansanvallan perusteita – koskevat säännökset keskitetyssä ja nykyaikaisessa muodossa.
Perustuslaissa on 131 pykälää, jotka jakautuvat 13 lukuun. Useimmat säännökset vastaavat vähäisin tarkistuksin uudistusta edeltäviä, ja vuoden 1995 perusoikeussäännökset on otettu uuteen perustuslakiin lähes sellaisenaan. Lakiin ei lisätty uusia perusoikeuksia vuonna 2000.
Uutta perustuslakia säädettäessä on pidetty tavoitteena, että lait pyritään mukauttamaan perustuslakeihin poikkeuksia tekemättä, ja perustuslain sanamuodonkin mukaan vain "rajatut poikkeukset" perustuslaista ovat mahdollisia. Tuomioistuimet, jotka eivät aikaisempien säännösten mukaan ole voineet tutkia lakien perustuslainmukaisuutta, ovat uuden perustuslain mukaan velvolliset antamaan etusijan perustuslain säännökselle, jos käsiteltävänä olevassa asiassa tavallisen lain soveltaminen olisi ilmeisessä ristiriidassa perustuslain kanssa.
Historia
Ruotsissa, jonka osa Suomi oli, perustuslain käsite muotoutui 1600-luvulla. Tätä ennen perustuslain yksilönsuojaa käsittäneet säädökset olivat sijainneet kuninkaanvalassa, jonka kuningas vannoi noustessaan valtaistuimelle. Valassa kuningas sitoutui hallitsemaan lain mukaisesti ja pitämään voimassa alamaisten erioikeudet. Perustuslaeiksi luettiin 1700-luvulla yleensä Maanlain kuninkaankaari, valtiopäiväjärjestys, säätyerioikeudet sekä joukko muita säädöksiä. Vapauden aikana käsitykseksi muodostui, että näiden lakien muuttaminen vaati valtiopäivien kaikkien säätyjen suostumuksen.
Kuningas Kustaa III:n tehtyä vallankaappauksen vuonna 1772 perustuslaeiksi ymmärrettiin ennen muuta vuoden 1772 hallitusmuoto, valtiopäiväjärjestys, neljän säädyn säätyerioikeudet sekä vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirja. Vaikka Aleksanteri I ei vuonna 1809 vahvistaessaan Suomen perustuslait tarkentanutkaan, mitä nimenomaisia lakeja hän tarkoitti, 1800-luvun alkupuolella muodostunut konsensus piti tätä luetteloa tyhjentävänä. Joskus listaan laskettiin lisäksi vuoden 1734 laki.
Keisari Aleksanteri II aloitti vuonna 1863 valtiopäivien säännöllisen koollekutsumisen, ja vuonna 1869 säädettiin uusi valtiopäiväjärjestys. Suomen perustuslakien kodifikaatiota eli järjestelmällistämistä yritettiin saada aikaiseksi koko vuosisadan loppupuolen ajan, mutta venäläis-suomalaiset erimielisyydet estivät tämän. Uutena perustuslakina voimaan tuli kuitenkin vuoden 1906 valtiopäiväjärjestys, jonka vuoden 1905 säätyvaltiopäivät hyväksyivät. Tämän lain järjestyksessä säädettiin lopulta vuonna 1919 Suomen hallitusmuoto sekä sitä täydentäneet laki eduskunnan oikeudesta tarkastaa valtioneuvoston jäsenten ja oikeuskanslerin sekä eduskunnan oikeusasiamiehen virkatointen lainmukaisuutta eli ns. ministerivastuulaki (274/1922) ja laki valtakunnanoikeudesta (273/1922). Lopulta Valtiopäiväjärjestys sai uuden, ajanmukaisen muodon vuonna 1928.
Yhdeksi laiksi Suomen perustuslaki säädettiin vasta vuonna 1999. Tällöin hallitusmuodossa ja ministerivastuulaissa olleet säädökset siirrettiin enimmäkseen muutoksitta uuteen perustuslakiin. Sen sijaan valtiopäiväjärjestyksestä perustuslakiin siirrettiin vain olennaiset, eduskunnan kokoonpanoa, vaalitapaa, edustajien loukkaamattomuutta sekä muita vastaavia asioita koskeneet säädökset. Valtakunnanoikeudesta säädettiin perustuslaissa vain lyhyesti. Sen sijaan kaikki molempien valtioelinten normaalia, päivittäistä toimintaa koskeneet säädökset siirrettiin tavanomaisen lain tasoisiin eduskunnan työjärjestykseen ja lakiin valtakunnanoikeudesta. Tämä vähensi tarvetta muuttaa perustuslakia aina kun päivittäisissä rutiineissa tehdään vähäisiä muutoksia, mikä vähensi eduskunnan työtä ja toisaalta lisäsi perustuslain koskematonta asemaa.
Uusi perustuslaki
Vuonna 2000 voimaanastunut uusi perustuslaki jaettiin jokaiseen suomalaiseen kotitalouteen Suomen perustuslaki -nimisenä 60-sivuisena vihkosena, jonka mukana tuli myös kansantajuinen esite Valtiovalta kuuluu kansalle.
Asema ja säätäminen
Perustuslaki sijoitetaan suomalaisessa oikeuslähdeopissa oikeuslähteiden hierarkiassa tavallisia lakeja korkeammalle. Tätä perustuslain korkeampaa hierarkkista asemaa heijastelevat perustuslakiin otetut säännökset perustuslain etusijasta sekä kiellosta soveltaa perustuslain kanssa ristiriidassa olevaa lakia alemman asteista säädöstä. Perustuslailla on niin ikään korotettu lainvoima, eli sen säätäminen, muuttaminen ja kumoaminen on vaikeampaa kuin tavallisten lakien.
Suomessa perustuslakia voidaan muuttaa kahdella eri menettelytavalla: joko
Tämä säätämisjärjestys perustuslakia koskeville asioille vahvistettiin jo vuoden 1906 valtiopäiväjärjestyksessä, ja samassa järjestyksessä ne on käsiteltävä nykyisenkin perustuslain mukaan.
Suomalaisena erikoisuutena voidaan perustuslain säätämisjärjestyksessä säätää myös sellaisia lakeja, jotka eivät muuta perustuslain sanamuotoa, mutta merkitsevät poikkeamista jostakin perustuslain säännöksestä. Tällaisessa järjestyksessä on eri aikoina säädetty muun muassa joukko talouselämän säännöstelyä koskevia lakeja, jotka sisältävät poikkeuksen perustuslain vahvistamasta omistusoikeuden suojasta. Samalla menettelyllä on muutaman kerran (viimeksi 1973) säädetty myös laki, joiden nojalla presidentinvaali on suoritettu poikkeavassa järjestyksessä tai laissa nimetty henkilö on valittu presidentiksi. Varsinkin toisen maailmansodan aikana ja muutamana vuotena sen jälkeen tämä poikkeuslakimenettely oli runsaassa käytössä, ja siinä järjestyksessä säädettiin myös esimerkiksi maanhankintalaki ja myös laki sotasyyllisten rankaisemisesta.
Siitä, onko jokin lakiesitys perustuslain mukainen vai edellyttääkö se perustuslain säätämisjärjestystä, päättää perustuslakivaliokunta yksinkertaisella enemmistöllä.
1 luku – Valtiojärjestyksen perusteet
Perustuslain ensimmäinen luku sisältää säännökset valtiosäännön perusperiaatteista. Näissä määritellään Suomen itsenäisyys, tasavaltainen hallitusmuoto ja säädetään valtakunnan alueesta sekä Suomen kansalaisuuden perusteista. Valtiosääntö lähtee kansansuvereenisuuden periaatteesta: Tämän periaatteen mukaan eduskunta on ylin valtioelin, jolle sekä hallitus- että tuomiovalta ovat alisteisia. Välittömästi tämän jälkeen perustuslaki määrää, että valtioneuvoston jäsenten tulee nauttia eduskunnan luottamusta. Koska tasavallan presidentin vallankäyttö tapahtuu hallituksen esittelystä tai myötävaikutuksella, parlamentarismin periaatteen mukainen poliittinen vastuu läpäisee koko hallintokoneiston. Tuomioistuinten sen sijaan määritellään olevan riippumattomia. Niiden toimintaa eduskunta saa säännellä ainoastaan yleisellä tasolla säätämällä lakeja. Sen sijaan yksittäistapauksissa jokainen tuomioistuin on kaikista muista valtiollisista toimijoista riippumaton. Suomen valtiollisen vallan rajat määrittelevät valtion alue ja sen kansalaisten piiri. Näistä valtion alueen pysyvyyttä korostetaan säätämällä siitä ensimmäisessä luvussa. Sitä voidaan muuttaa ainoastaan eduskunnan päätöksellä, joka toisaalla perustuslaissa säädetään tehtäväksi kahden kolmasosan määräenemmistöllä.
Suomen kansalaisuudesta säädetään yleispiirteisemmin. Kansalaisuus saadaan pääsääntöisesti joko vanhempien kansalaisuuden (jus sanguinis) tai syntymän perusteella. Tarkemmat säännökset jätetään eduskunnan tavallisella lailla säädettäviksi. Erikseen kuitenkin säädetään, ettei Suomen kansalaisuutta voida riistää kuin lailla säädettävin perustein sellaiselta henkilöltä, joka on myös jonkin toisen valtion kansalainen. Säännöksen tarkoituksena on toteuttaa ihmisoikeutta jonkin valtion kansalaisuuteen.
2 luku – Perusoikeudet suomalaisille
left|250px|thumb|Mielenosoitus, yksi tapa käyttää kokoontumisvapautta. Perustuslain toinen luku on vaikutuksiltaan ehkä nykyään tärkein perustuslain luku, jota eduskunnan perustuslakivaliokunta joutuu aika ajoin tulkitsemaan tavallisia lakeja säädettäessä. Luvussa säädetään perusoikeuksista, ja annetaan perusteet, joilla näihin oikeuksiin voidaan puuttua. Esimerkiksi vuonna 2006 perustuslakivaliokunta antoi lausunnon yli 60 lakiesityksestä, ja käsitteli näistä useimmissa lakiesityksiä perusoikeuksiin puuttumisen näkökulmasta. Useisiin lakiesityksiin jouduttiin näiden lausuntojen perusteella tekemään muutoksia. Myös tapauksissa, joissa tuomioistuimet harkitsevat jonkin lain säännöksen soveltamatta jättämistä perustuslain etusijan nojalla, on lähes aina kyse perusoikeuksiin liittyvistä ongelmista.
Perustuslain 2 luvun sisältö
Tärkeimpinä perusoikeuksina nousevat esille ihmisten yhdenvertaisuus lain edessä, oikeus elämään ja ihmisarvoon, rikosoikeudellinen laillisuusperiaate, viestintäsalaisuus sekä uskonnon- ja omantunnonvapaus. Nämä oikeudet muodostavat niin sanotun perusoikeuksien ytimen, jota ei voida rajoittaa edes poikkeusoloissa. Lähes kaikki perusoikeudet kuuluvat kaikille ihmisille. Poikkeuksena on liikkumisvapaus, joka on Suomen kansalaisilla laajempi kuin ulkomaalaisilla. Ulkomaalaisen maahan saapumista voidaan rajoittaa, kun taas Suomen kansalaisilla on aina oikeus saapua maahan.
Käytännössä perusoikeuksien tarkemmasta toteuttamisesta säädetään lähes aina lailla, joilla myös sovitetaan toistensa kanssa ristiriidassa olevat perusoikeudet toisiinsa. Luvussa toistuukin ilmaus säädetään tarkemmin lailla. Tämä merkitsee, että mahdolliset perusoikeuksien rajoitukset on aina säädettävä lain tasolla. Esimerkiksi asetukset, kunnalliset säännöt, talousarviot tai viranomaismääräykset eivät riitä perusteiksi rajoittaa perusoikeuksien toteuttamista.
Perusoikeuksiin luetaan perustuslaissa perinteisten poliittisten perusoikeuksien (esimerkiksi yhdistymis-, kokoontumis-, sanan‑ ja uskonnonvapaus) lisäksi myös niin sanotut taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Näitä ovat muun muassa oikeus puitteiltaan ihmisarvoiseen elämään, saada koulutusta varattomuuden sitä estämättä, oikeus sosiaaliturvaan, oikeus omaan kulttuuriin ja oikeus työhön. Kaikkien perusoikeuksien toteutumisen turvana on oikeus saada asiansa käsitellyksi puolueettomassa lainkäyttöelimessä. Tämän vuoksi jokaisesta viranomaispäätöksestä, joka koskee ihmisen oikeutta tai velvollisuutta, on oikeus valittaa.
thumb|right|250px|Torvisen kansakoululaisia suorittamassa oppivelvollisuuttaan ja nauttimassa sivistyksellisistä oikeuksistaan 1920-luvulla. Perusoikeuksien lisäksi perustuslain toinen luku säätää myös yhden velvollisuuden:
Perusoikeuksien subjektina eli niitten nauttimiseen oikeutettuina henkilöinä ovat ihmiset eli luonnolliset henkilöt. Oikeushenkilöillä ei ole siis itsenäisiä perusoikeuksia. Ne voivat kuitenkin saada perusoikeuksien suojaa, kun yksilö toteuttaa perusoikeuttaan yhteisön kautta. Esimerkiksi osakeyhtiön omaisuus on suojattu, sillä tämä varallisuus on välillisesti osakeyhtiön omistajana olevien ihmisten omaisuutta ja välttämätöntä omistajien elinkeinovapauden harjoittamiselle. Toisaalta sananvapaus suojaa kustantamoa, joka toimii kirjoittajien sananvapauden kanavana. Uskonnonvapautta ihmiset toteuttavat suurelta osin uskonnollisten yhteisöjensä kautta, ja useimmiten yhdistymis- ja kokoontumisvapautta harjoitetaan aatteellisien yhdistysten piirissä. Toisaalta esimerkiksi eläimillä, vainajilla tai sikiöillä ei ole perusoikeuksien suojaa.
Sota- tai muu poikkeustila ja perusoikeudet
Perustuslain toisen luvun viimeinen pykälä, 23 §, käsittelee mahdollisuutta rajoittaa perusoikeuksia tilapäisesti poikkeusolojen aikana, esimerkiksi Suomen jouduttua aseellisen hyökkäyksen kohteeksi. Poikkeusten perusteet on aina säädettävä lailla, mutta itse rajoitukset voidaan toteuttaa joko lailla tai valtioneuvoston asetuksella. Perustuslaki korostaa poikkeustoimien väliaikaisuutta ja täsmällistä määrittelemistä mutta ei sinänsä aseta niille, mikäli ne ovat kyllin perusteltuja, mitään muita esteitä kuin Suomen hyväksymät kansainväliset ihmisoikeusvelvoitteet.
Perustuslain 23 §:ää sovellettiin ensi kertaa vuoden 2020 maaliskuussa, kun sen nojalla säädettiin laki ravintoloitten sulkemiseksi. Lain tarkoituksena oli SARS-CoV‑2-viruksen leviämisen hillitseminen. Maaliskuun aikana hallitus oli pyrkinyt ratkomaan maan asukkaitten henkeä ja terveyttä vakavasti uhanneeseen koronavirusepidemiaan liittyviä ongelmia etenkin tartuntatautilain ja vuoden 2012 valmiuslain avulla, mutta niistä kummankaan ei katsottu lakiteknisesti antavan mahdollisuutta määrätä ravintoloita suljettaviksi.
3 luku – Eduskunta ja kansanedustajat
thumb|200px|right|Suomen eduskuntatalo. Perustuslain kolmas luku sisältää perussäännökset eduskunnan kokoonpanosta ja kansanedustajan asemasta. Luvussa säädetään mm. eduskunnan rakenteesta sekä toimikaudesta. Lisäksi kansanedustajien oikeudellinen asema on kirjattu tähän lukuun.
5 luku – Tasavallan presidentti ja valtioneuvosto
Perustuslain viides luku sisältää sääntelyä mm. presidentin valinnasta, toimikaudesta ja päätöksenteosta. Valtioneuvoston osalta lukuun on koottu säännökset valtioneuvoston muodostamisesta ja erosta, valtioneuvoston päätöksentekomuodoista ja asioiden valmistelusta valtioneuvostossa. Tasavallan presidenttiä ja valtioneuvostoa koskevan sääntelyn yhdistäminen samaan lukuun on välttämätöntä presidentin ja valtioneuvoston päätöksenteon toiminnallisen yhteyden kannalta.
7 luku – Valtiontalous
Perustuslain seitsemänteen lukuun sisältyvät säännökset valtion verotusvallasta sekä valtion lainanotosta. Valtion talousarvion käsittelyä koskeva sääntely muodostaa merkittävän osan luvusta. Kuitenkin tätä koskeva yksityiskohtainen sääntely sisältyy nykyään eduskunnan työjärjestykseen. Lukuun sisältyy erinäisiä säännöksiä myös mm. valtion omistuksista sekä Suomen Pankista.
8 luku – Kansainväliset suhteet
Perustuslain kahdeksas luku sisältää sellaista sääntelyä, jota ei Suomessa aikaisemmin ollut perustuslain tasolla. Lukuun on koottu ulkopoliittista päätösvaltaa koskevat perussäännökset, kansainvälisten sopimusten hyväksymistä ja voimaansaattamista koskevat säännökset sekä Euroopan unionin jäsenyyden edellyttämät säännökset.
9 luku – Lainkäyttö
Tämä luku sisältää säännökset ylimmistä tuomioistuimista ja oikeuslaitoksen rakenteesta. Tämän lisäksi luku sisältää säännökset tuomarien nimittämisestä sekä tuomarien oikeudesta pysyä virassa. Lukuun on myös sisällytetty sääntely valtakunnanoikeudesta, sen kokoonpanosta ja tehtävistä.
10 luku – Laillisuusvalvonta
Perustuslain kymmenenteen lukuun on otettu perustuslain etusijaa sekä lakia alemmanasteisten säädösten perustuslain- ja lainmukaisuuden valvontaa koskevat säännökset. Oikeuskanslerin ja eduskunnan oikeusasiamiehen laillisuusvalvontatehtävästä säädetään niin ikään tässä yhteydessä. Myös aikaisemmin pääasiassa ministerivastuulakiin sisältyneet säännökset ministerivastuuasian vireillepanosta ja käsittelystä on otettu sisällöltään uudistettuina tähän lukuun.
Perustuslain etusija (106 §) merkitsee, että tuomioistuimilla on mahdollisuus jättää tavallisen lain säännös yksittäisessä tapauksessa soveltamatta, jos sen soveltaminen olisi ilmeisessä ristiriidassa perustuslain kanssa. Tämä ns. ilmeisyysvaatimus rajoittaa merkittävästi etusijapykälän soveltamista, ja käytännössä sen soveltaminen onkin jäänyt harvinaiseksi. Vaikka tuomioistuin voi antaa etusijan perustuslain säännökselle, tuomioistuimilla ei ole kuitenkaan negatiivista lainsäädäntövaltaa eli oikeutta kumota lakia.
11 luku – Hallinnon järjestäminen ja itsehallinto
Perustuslain yhdestoista luku sisältää säännökset valtion hallinnon järjestämisen perusteista sekä tarpeellisin osin itsehallintoyhdyskunnista. Myös säännökset virkojen kelpoisuusvaatimuksista ja nimitysperusteista sekä virkaan nimittämisestä otettaisiin tähän yhteyteen.
12 luku – Maanpuolustus
Perustuslain kahdestoista luku sisältää sääntelyn puolustuslaitoksen perusteista. Kaikille kansalaisille säädetään velvollisuus osallistua isänmaan puolustukseen, mutta samalla todetaan, että oikeudesta kieltäytyä aseellisesta maanpuolustuksesta säädetään tavallisella lailla. Lisäksi tässä luvussa säädetään presidentin tehtävästä puolustusvoimien ylipäällikkönä. Eräissä muissa Euroopan maissa on perustuslaissa varsin laaja poikkeusoloja koskeva säännöstö. Suomessa ei tällaiseen laajaan poikkeussääntelyyn ole kuitenkaan perustuslain tasolla nähty tarvetta eikä perustetta. Poikkeusoloissa perusoikeuksiin tehtäviä rajoituksia koskeva pykälä on sijoitettu perustuslain toiseen lukuun.
13 luku – Loppusäännökset
Perustuslain viimeinen, kolmastoista luku sisältää tarpeellisen sääntelyn perustuslain voimaantuloa sekä aikaisempien perustuslain tasoisten säädösten kumoamista varten. Perustuslain edellyttämistä siirtymä- ja voimaantulojärjestelyistä säädettiin omalla erillisellä laillaan.
Linda Bresonik
thumb|Linda Bresonik Linda Bresonik (s. 7. joulukuuta 1983 Essen) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut naisten maajoukkueessa 84 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2003 ja 2007 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2001 ja 2009. Pekingin 2008 olympialaisissa hän saavutti pronssia.
Valmyn taistelu
Valmyn taistelu oli ensimmäisen liittokunnan sodan alkuvaiheessa 20. syyskuuta 1792 Ranskan vallankumousarmeijan ja preussilaisten välillä Koillis-Ranskassa käyty taistelu.
Taustaa
Ranskan naapurimaat uskoivat, että vallankumouksellinen kuohunta oli heikentänyt maata siinä määrin, että ne uskaltautuivat aloittamaan sodan Ranskan kuningasparin pelastamiseksi. Preussi ja sen saksalaiset liittolaiset aloittivat hyökkäyksen elokuussa 1792 ja uhkasivat pariisilaisia "hirvittävällä kostolla", jos nämä koskisivat kuninkaaseensa. Pariisilaiset vastasivat tähän hyökkäämällä Tuileries’n palatsiin ottaen kuninkaallisen perheen panttivangikseen. Tämän jälkeen pelko ja kauhu hallitsivat katuja. Kansankiihottajajoukot nimesivät maan sisäiset viholliset ensimmäisiksi tapettaviksi.
Kun preussilaiset valtasivat Pariisia suojaavan Verdunin linnoituksen, väkijoukkojen raivo kohdistui yli 1000 vankiin. Näissä niin sanotuissa syyskuun murhissa pahoinpideltiin kuoliaaksi niin poliittisia kuin rikoksista tuomittuja vankeja. Pariisin hallitus ehkä uskoi tällaisen, oikein suunnatun kiihkon lujittavan taistelutahtoa, sillä Ranskan vallankumouksellinen armeija oli osoittautunut varsin epäluotettavaksi. Vähän aiemmin Itävallan Alankomaiden (nyk. Belgian) rajalla oli käyty kahakka oli päättynyt heikosti koulutettujen ja johdettujen ranskalaisten pakoon. Vallankumous oli ylentänyt omia kenraaleitaan, joita nyt vangittiin ja tapettiin.
Muiden sotanäyttämöiden tarpeet vaativat kuitenkin preussilaisten ja heidän saksalaisten liittolaistensa voimia. Itävalta ei saanut Ranskan sotaretkelle niin paljon miehiä, kuin se olisi halunnut. Lisäksi niiden miesvahvuus väheni koko ajan. Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinand kaavailikin liittyvänsä armeijoineen itävaltalaisiin jo rajalla, mutta Pariisin tapahtumat saivat hänet jatkamaan suoraan kohti Pariisia. Ranskan armeijan otti johtaakseen kenraali Charles-François Dumouriez, joka marssitti joukkonsa nyky-Belgian rajalta kohti Sedania. Hän uskoi Ardennien metsän suojaavan preussilaisilta. Mutta Kaarle oli ovela vastustaja. Hän veti joukkonsa Ardennien läpi pakottaen Dumouriezin asettumaan asemiin metsäalueen eteläpuolelle. Dumouriez käytti hyväkseen Kaarlen varovaisuutta ja sai ennen taistelun alkua riveihinsä vielä 25 000 uutta miestä, joita komensi kenraali François-Christophe Kellermann. Näin ranskalaisten kokonaisvahvuus oli yli 36 000 miestä. Preussilaisia oli 34 000. Kaarle päätti yrittää katkaista ranskalaisten mahdollisen perääntymistien Chalonsin tiellä ja pakottaa heidät taisteluun Valmyn kylässä.
Taistelu
Preussilaisten etujoukko marssi kohti ranskalaisten asemia tiheän sumun turvin aamulla 20. syyskuuta 1792. Usvan läpi alkoi kuulua tykkien jylinää. Yronin kukkulalla asemissa olleet Kellermannin joukot olivat yllättäen vastatusten preussilaisten kanssa. Tykkitulesta huolimatta preussilaiset jatkoivat marssiaan kohti tietä, jossa tulitus vain tiheni. Seurasi tykistön kaksintaistelu, jolla ei kylläkään ollut ratkaisevaa vaikutusta preussilaisten etenemiseen.
Hetki oli juuri sellainen, jossa armeijan mieli häilyi taistelun ja paon välillä. Ranskalaiset pitivät asemansa. Kaarlen hermot pettivät ja hän määräsi miehensä pysähtymään. Alkoi jälleen tykistön kaksintaistelu. Kaarle neuvotteli illalla upseereittensa kanssa ja päätti vetää joukkonsa Valmystä pohjoiseen. Samaan aikaan ranskalaiset peräytyivät etelään. Taistelu oli ohi.
Jälkivaikutukset
right|thumb|150px|Valmyn mylly. Valmy oli erikoinen voitto. Se aloitti uuden aikakauden sodankäynnin historiassa. Ensimmäisen kerran ideologia näytteli ratkaisevaa osaa sodassa. Ranskalaisten parempi taistelutahto ratkaisi voittajan. Valmyn voitto oli enemmän psykologinen kuin sotilaallinen saavutus. Taistelun jälkeen Ranskan vallankumousarmeija luuli olevansa niin turvassa, että se teloittutti Ranskan kuningasparin ja aloitti kokonaisten sotien sarjan. Sodat koulivat sen voittoisan sotakoneen, millä Napoleon valloitti Euroopan.
Krilliäyriäiset
Krilliäyriäiset (Euphausiacea, suomeksi myös krillit tai loistoravut) on kuoriäyriäisiin kuuluva hieman katkarapuja muistuttavien äyriäisten lahko. Valtamerten eläinplanktonia edustavat krillit ovat erityisesti Eteläisen jäämeren ekosysteemissä tärkeä eliöryhmä. Ne ovat monien valaiden, merilintujen ja kalojen keskeistä ravintoa.
Ulkonäkö ja koko
220px|pienoiskuva|vasen|Krilliparvi 220px|pienoiskuva|vasen|Krilliäyriäisen anatomiaa, esimerkissä [[etelänkrilli.]] Krillit ovat läpikuultavia äyriäisiä, joilla on yksioikoisen tasapaksun muotoinen ruumis. Yhteensulautunutta päätä ja keskiruumista peittää selkäkilpi; niitä seuraa lihaksikas 6-jaokkeinen takaruumis. Tuntosarvet ovat suhteellisen lyhyet. Raajoista on kehittynyt tehokkaita syömävälineitä, ja selkäkilven alueelle kiinnittyneet kuusi tai kahdeksan raajaparia kauhovat planktonia suuhun. Takaruumiin viittä raajaparia krilli käyttää uimiseen. Krillit ovat vettä raskaampia, ja ne uivat kohti pintaa pyrähdyksittäin ja lepäävät niiden välillä lyhyitä jaksoja, joiden aikana ne vajoavat hitaammin syvemmälle.
Krilliäyriäisten lähimpinä sukulaisina pidetään kymmenjalkaisia rapuja (Decapoda), joihin kuuluvat muun muassa katkaravut ja tavalliset ravut. Ennen krilliäyriäiset yhdistettiin virheellisesti massiäyriäisten kanssa yhteiseen Schizopoda-lahkoon (”halkoisjalkaiset”).
Pienimmät lajit ovat 8 mm pitkiä, suurimmat 60 mm.