cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kenwood Corporation
thumb|Kenwood Corporation Kenwood Corporation ( on japanilainen äänentoistolaitteita ja radioamatöörilaitteistoa valmistava yritys.
Yritys on perustettu vuonna 1946 nimellä Kasuga Radio Company Naganossa. Vuonna 1957 se vaihtoi nimensä Trio-Kenwood Corporationiksi. Sama vuonna yritys valmisti ensimmäisen FM-virittimen Japanissa ja 1960-luvun puolivälissä maailman ensimmäisen puolijohteisiin perustuvan vahvistimen. Tokion pörssiin se listautui 1968.
Kenwood yhdistyi vuonna 2008 JVC:n kanssa JVCKenwoodiksi. Molemmat merkit toimivat edelleen omilla brändeillään.
Laukkuryssä
thumb|pysty=1.15|[[Kiestinki|Kiestingistä saapuneita ”laukkuryssiä” Lohjalla.]] Laukkuryssät (myös ”reppuryssät”) olivat kulkukauppiaita, jotka kiersivät eri puolilla Suomea ja Pohjois-Ruotsia etenkin 1800-luvun puolivälistä 1900-luvun alkupuolelle saakka. Nimityksestään huolimatta ”laukkuryssät” eivät olleet etnisesti venäläisiä, vaan itäkarjalaisia talonpoikia. Kauppiaiden harjoittamaa toimintaa kutsuttiin ”laukkukaupaksi”, mikä tulee heidän käyttämistään suurista nahkaisista repuista.
Historia
Laukkukauppa oli merkittävintä rajapitäjissä, mutta ”laukkuryssiä” kiersi myös muualla Suomessa sekä Pohjois-Ruotsissa. Venäjän Karjala oli hyvin köyhää ja kehittymätöntä seutua lukuun ottamatta Pietarin vaikutuspiirissä ollutta aluetta. Myös paikalliset maanomistusolot tekivät maanviljelystä vähemmän houkuttelevan elinkeinon. Vienan Karjalan pohjoisosien asukkaat hankkivat lisätienestejä kalastamalla Jäämeren rannoilla, ja etelämpää taas lähdettiin kaupustelijoiksi Suomen puolelle. Esimerkiksi 1900-luvun alussa Pohjois-Karjalassa kiersi parhaimmillaan toistasataa ”laukkuryssää”, ja yhteensä heitä oli jopa useita tuhansia. ”Laukkuryssien” välityksellä tapahtui tärkeää aineellista ja kulttuurista vaihtoa Suomen ja Karjalan välillä. Rikkaimmat saattoivat rakennuttaa kotiseudulleen länsisuomalaistyyppisiä taloja.
”Laukkuryssien” harjoittama kulkukauppa oli hyvin järjestäytynyttä, kun koko Suomi oli jaettu pitäjittäin kauppiaiden välillä. Talonpojat lähtivät liikkeelle syksyisin sadonkorjuukauden jälkeen. Heillä oli ennalta sovittu kokoontumispaikka, josta lähdettiin yhdessä hankkimaan myytävää tavaraa. Se oli lähinnä naisille tarkoitettuja kankaita ja ompelutarvikkeita (ns. lyhyttavaraa) tai pieniä kotitaloustarvikkeita, joita oli helppo kantaa mukana. Erityisen suosittu tuote oli tupakka. Tavarat hankittiin esimerkiksi Pietarista tai Arkangelista, josta sai halvalla eri Euroopan maista laivoilla tuotuja korkealaatuisia tuotteita, mikä antoi ”laukkuryssille” Suomessa kilpailuedun. Myöhemmässä vaiheessa tavaroita hankittiin myös Suomen eri paikkakunnilta. ”Laukkuryssät” myös ostivat Suomesta turkiksia kotiseudulleen vietäviksi. He kiersivät kauppamatkalla koko talven ja palasivat keväällä kotikyläänsä. Varsinaisten ”laukkuryssien” lisäksi liikkeellä oli myös reellä ja hevosella liikkuneita kulkukauppiaita, joiden tavaravalikoima oli paljon laajempi.
Viranomaiset valpastuivat talvella 1899, kun ”laukkuryssien” havaittiin levittävän maaseudulla kulovalkean tavoin levinneitä perättömiä huhuja, joiden mukaan helmikuun manifestista seuraisi ”Venäjän lain” toimeenpano ja yleinen maanjako Suomen tilattomien hyväksi. Monet epäilivät, että Venäjän hallitus, vihattu kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov tai jokin muu taho olisi organisoinut laukkukauppiaat levittämään huhuja venäläistämispolitiikan suosion lisäämiseksi. Tätä ei ole kuitenkaan voitu osoittaa todeksi, joten kyse saattoi olla vain laukkukauppiaiden tavasta kertoa keksittyjä mieluisia uutisia saadakseen paremman vastaanoton. Joka tapauksessa Suomen viranomaiset alkoivat nyt pidättää ja karkottaa ”laukkuryssiä” ja takavarikoida heidän tavaroitaan lakiin vedoten, ja monet kansalaiset alkoivat asennoitua heihin torjuvasti. Heitä jopa pahoinpideltiin.
Kotiseuduilleen palanneet ”laukkuryssät” järjestivät touko–kesäkuussa 1899 Vuokkiniemellä, Kivijärvellä ja Uhtualla kokoukset, joissa laadittiin kenraalikuvernööri Bobrikoville osoitetut anomukset hankkia heille mahdollisuus lailliseen kulkukaupan harjoittamiseen Suomessa. Bobrikov ryhtyikin tarmokkaasti toimiin, sillä hän ei hyväksynyt sitä, että Suomen lainsäädäntö rinnasti Venäjän kansalaiset ulkomaalaisiin. Bobrikovin aloitteesta Venäjän keisari Nikolai II antoi heinäkuussa 1900 niin sanotun kulkukauppa-asetuksen, joka antoi venäläisille oikeuden harjoittaa kulkukauppaa Suomessa ja siten laillisti ”laukkuryssien” elinkeinon.
Taija
Taija on suomalainen naisen etunimi, muunnos nimestä Taina. Nimi Taija on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2 071 henkilölle. Taija viettää nimipäivää 13. lokakuuta yhdessä Tainan ja Tanjan kanssa.
Artur Axmann
240px|thumb|Artur Axmann Nürnbergissä 16. lokakuuta 1947 Artur Axmann (18. helmikuuta 1913 Hagen, Saksa – 24. lokakuuta 1996 Berliini, Saksa) oli Hitler-Jugendin johtaja vuosina 1940–1945.
Kun puna-armeija lähestyi Berliiniä vuonna 1945, Axmann komensi Volkssturmille alistettuja Hitler-Jugend-joukkoja. Nuorimmat taisteluihin ja taistelutoimintaan osallistuneista olivat vain 11-vuotiaita eikä osaa pojista ja tytöistä ollut koulutettu käyttämään aseita. Puolustaessaan Hitler-nuorten kanssa Pichelsdorfin siltaa Berliinissä Axmann hylkäsi lapsista koostuneen osastonsa ja pakeni säästääkseen oman henkensä.
Hän asui Adolf Hitlerin Führerbunkerissa sodan viimeisinä päivinä. Hitlerin tehtyä itsemurhan 30. huhtikuuta Axmann pakeni Martin Bormannin ja Ludwig Stumpfeggerin kanssa. Hän joutui heistä eroon ja jouduttuaan palaamaan jälkiään Axmann löysi Bormannin ja Stumpfeggerin ruumiit. Axmann onnistui välttämään pidätyksen ja hänen otaksuttiin kuolleen. Hän käytti nimeä Erich Siewert kuukausien ajan, ennen kuin hänet saatiin kiinni joulukuussa 1945. Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä 1949 Axmann tuomittiin kolmeksi vuodeksi kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen.
Vapauttamisen jälkeen Axmann toimi myyntimiehenä. Vuonna 1958 hänet tuomittiin Länsi-Berliinissä pidetyssä sotarikosoikeudenkäynnissä lisäksi 35 000 D-markan sakkoihin, jotka vastasivat noin puolta hänen silloisesta omaisuudestaan.
Keith Haring
Keith Allen Haring (4. toukokuuta 1958 – 16. helmikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Hän syntyi Pennsylvaniassa ja tuli alun perin tunnetuksi julkisella katutaiteellaan.
Varhaiselämä ja opiskeluaika
Readingissä syntynyt Haring varttui Pennsylvanian Kutztownissa. Perheeseen kuuluivat äiti Joan Haring, insinööri ja harrastelijasarjakuvapiirtäjä Allen Haring ja kolme nuorempaa siskoa Kay, Karen ja Kristen. Haring oli kiinnostunut piirtämisestä jo hyvin nuorena. Teini-ikäisenä Haring oli mukana Jeesus-liikkeessä ja myöhemmin alkoi kulkemaan ympäri maata liftaamalla. Hän valmistui Kutztown Area High Schoolista vuonna 1976. Haring opiskeli kaupallista taidetta vuosina 1976–1978 Pittsburghin Ivy School of Professional Artissa kunnes hänen kiinnostuksensa opiskeluun hiipui. Robertin Henrin vuoden 1923 kirja The Art Spirit inspiroi häntä keskittymään omaan taiteeseensa ja lopettamaan koulunkäynnin.
Haringin työskenteli Pittburghin taidekeskuksessa kunnossapitotöissä ja pystyi tutustumaan Jean Dubuffetin, Jackson Pollockin ja Mark Tobeyn taiteeseen. Näihin aikoihin hän vaikuttui erityisesti Pierre Alechinskyn töiden takautuvasta näyttelystä ja kuvanveistäjä Christon vuonna 1978 pitämästä luennosta. Samana vuonna Haring piti ensimmäisen oman näyttelynsä Pitsburghin taidekeskuksessa.
Vuonna 1978 Haring muutti New Yorkiin Lower East Sidelle ja alkoi opiskella maalaustaidetta School of Visual Artsissa. Samaan aikaan hän työskenteli tarjoilijan apulaisena yökerho Danceteriassa. Hän opiskeli myös semiotiikkaa Bill Beckleyn johdolla ja teki videotaide- ja performanssikokeiluja.
Varhaiset työt 1980–1981
Haring saavutti ensimmäisen kerran julkista huomiota graffiteillaan: hän piirsi valkoisella liidulla kuvia metroasemien käyttämättömille mustille mainostauluille. ”The Radiant Babystä” (suom. ”Säteilevä vauva”) tuli hänen tunnetuin symbolinsa: se esitti ryömivää pikkulasta, josta lähti säteitä. Symbolit ja esineet kuten haukkuvat koirat, lentävät lautaset ja isot sydämet olivat Haringin teoksille tunnusomaisia. Haring teokset levisivät nopeasti ja niistä alkoi tulla tunnettuja.
Vuonna 1980 Haring leikkasi sanomalehtien otsikoista kollaaseja ja kiinnitti niitä katutolppiin ympäri kaupunkia. Kollaasit muodostivat lauseita kuten ”Reagan Slain by Hero Cop” (suom. ”Sankaripoliisi tappoi Reaganin”) ja ”Pope Killed for Freed Hostage” (suom. ”Paavi tappoi vapauttaakseen panttivangin”). Kesäkuussa 1980 hän osallistui The Times Square Showhun Times Squaren metroaseman sisäänkäynnin yläpuolella olevalla muokatulla mainoskyltillään. 1980 hän alkoi myös järjestää näyttelyitä Club 57:ssä ja loppuvuodesta 1981 hänellä on ensimmäinen oma näyttely Hal Bromm Galleryssä Tribecassa.
Läpimurto ja nousu maineeseen 1982–1986
Haring tutustui New Yorkissa Kenny Scharfiin ja Jean-Michel Basquiatiin ja uppoutui heidän kanssaan kaupungin punk-klubien ja katutaiteen maailmaan.
Leppä (täsmennyssivu)
Leppä voi tarkoittaa seuraavia:
Keith Haring
Läpimurto ja nousu maineeseen 1982–1986
Tammikuussa 1982 Haring oli ensimmäinen 12 taiteilijasta, joiden töitä Public Art Fund esitteli Times Squarella tietokoneanimoidulla Spectacolor-näyttötaululla. Samana kesänä Haring teki ensimmäisen ison seinämaalauksensa ulkotiloissa. Paikkana oli Lower East Sidella sijaitseva The Houston Bowery Wall. Haringin maalaukset kuvastivat usein liikettä ja energiaa ja Haringin työskentely oli nopeaa, joskus hän saattoi maalata päivässä jopa 40 teosta.
Vuonna 1982 Haring osallistui myös documenta 7 -näyttelyyn Kasselissa. Näyttelyssä oli myös Joseph Beuysin, Anselm Kieferin, Gerhard Richterin, Cy Twomblyn, Jean-Michel Basquiatin ja Andy Warholin teoksia. Samana vuonna hänellä oli myös näyttely Tony Shafrazi Galleryssa graffittitaiteilija LA II:n kanssa sekä useita yhteisnäyttelyitä.
Vuonna 1983 Elio Fiorucci kutsui Haringin Milanoon maalaamaan hänen Fiorucci-kauppansa seiniä. Samana vuonna Haring osallistui São Paulo Biennaleen Brasiliassa ja Whitney Biennialeen New Yorkissa. Haringilla oli vuoden aikana yksityisnäyttelyt Fun Galleryssa East Villagessa ja Robert Fraser Galleryssa Lontoossa.
thumb|right|Vuonna 1984 maalattu muraali Melbournessa. Vuonna 1984 Haring ja LA II suunnittelivat T-paitamalleja ystäviensä Willi Smithin ja Laurie Malletin WilliWear Productions -vaatemerkille. Haring teki myös yhteistyötä muotisuunnittelija Vivienne Westwoodin kanssa. Westwood kiinnostui Haringista nähtyään tästä artikkelin Paper-lehdessä. Haring esitteli Westwoodille kaksi isolle arkille tekemäänsä piirrosta, joita Westwood käytti Witches-vaatemallistossa. Haringin ystävä Madonna käytti malliston hametta vuoden 1984 Borderline-musiikkivideollaan. Samana vuonna Haring oli mukana Venetsian biennaalissa. Haring myös maalasi seinämaalauksia Melbournessa ja Sydneyssä sekä Minneapolisissa ja Rio de Janeirossa.
Haringin nopea nousu kansainvälisesti tunnetuksi nimeksi noteerattiin lehdistössä. Haringin taidetta oli Vanity Fairin helmikuun 1984 numeron kannessa ja hänestä oli artikkeli lokakuun 1984 Newsweekissä. Haring myös suunnitteli Yhdistyneille kansakunnille postimerkin juhlistamaan maailman nuorison vuotta 1985. Haring suunnitteli Music Televisionille lavasteita ja teki seinämaalauksia yökerhoihin kuten Manhattanin Palladiumiin. Maaliskuussa 1985 Haring maalasi Pariisin biennaalia varten Grande halle de la Villetten seinät. Heinäkuussa 1985 hän teki maalauksen Philadelphian JFK-stadionille Live Aid -konserttia varten. Hän oli myös poliittisesti aktiivinen suunnitellen Free South Africa -julisteita vuonna 1985 ja julisteen vuoden 1986 suurelle rauhanmarssille ydinaseriisunnan puolesta.
Haring suunnitteli myös useita LP-kansia. Näitä ovat muun muassa David Bowien "Without You" (1983), N.Y.C. Peech Boysin "Life Is Something Special" (1983), Malcolm McLarenin "Duck For The Oyster" (1983) ja Sylvesterin "Someone Like You" (1986).
Pop Shop 1986
Pop Shop avattiin Sohoon huhtikuussa 1986. Liikkeen ideana oli myydä Haringin töitä kohtuulliseen hintaan. Kaupassa oli myynnissä Haringin kuvittamia paitoja, julisteita ja muita tavaroita. Pop Shop jatkoi Haringin kuolemankin jälkeen ja tuotot menivät Keith Haringin säätiölle. Kauppa jatkoi New Yorkissa vuoteen 2005.
Viimeiset vuodet ja kuolema 1987–1990
Vuosina 1982–1989 Haringin töitä oli esillä yli sadassa näyttelyssä ja hän teki yli 50 julkista taideteosta. Haring oli avoimesti homoseksuaali ja promotoi töissään turvaseksiä. Haringilla todettiin AIDS syksyllä 1988. Hän käytti viimeisinä vuosinaan töitään puhuakseen sairaudestaan ja levitääkseen AIDS-tietoutta. Vuonna 1987 hän teki seinämaalauksia Euroopassa Pariisissa, Antwerpenissä ja Knokkessa samoin Yhdysvalloissa New Yorkissa ja Michiganissa. Vuonna 1987 hän suunnitteli myös hyväntekeväisyyslevy A Very Special Christmasin kansikuvan. Sama kuva oli Run DMC:n singlellä ”Christmas in Hollis”.
Vuonna 1988 Haring suunnitteli Château Mouton Rothschildille viinipulloetiketin. Samana vuonna tammikuussa hän avasi Pop Shopin Tokioon. Kauppa suljettiin kesällä 1988. Seuraavana vuonna Haring teki seinämaalauksia Barcelonaan, Chicagoon, Pisaan ja Pasadenaan. Hän viimeinen näyttelynsä avattiin tammikuussa 1990 Pariisin La Galerie de Pochessa.
Haring kuoli AIDSiin 31-vuotiaana helmikuussa 1990. Haring polttohaudattiin ja tuhkat levitettiin pellolle lähelle Bowersia Pennsylvaniassa. Paikka on etelään Haringin kotikaupungista Kutztownista.
Näyttelyitä Suomessa
thumb|right|Boxer ([[1987) lähellä Potsdamer Platzia Berliinissä]]
Kykladinen kulttuuri
Kykladinen kulttuuri oli Kreikassa Kykladien saarilla pronssikaudella vaikuttanut kulttuuri noin ajalla 3200–1050 eaa. Se oli osa samaan aikaan eri puolilla Egeanmeren aluetta vaikuttaneita Egeanmeren kulttuureita, joihin luetaan myös Kreetan minolainen kulttuuri ja Manner-Kreikan helladinen kulttuuri.
Laajasti ottaen kykladiseen kulttuuriin voidaan lukea myös edeltävän neoliittisen kauden löydöt alueelta noin vuodesta 5200 eaa. lähtien. Kykladinen kulttuuri saapui Kreikan saarille ja lähialueille idästä Anatoliasta neoliittisena maanviljelykulttuurina. Kulttuuri oli esihelleeninen eli indoeurooppalaisten kreikkalaisten tuloa edeltänyt, eikä se tuntenut kirjoitustaitoa. Kulttuurin ihmiset elivät muun muassa maanviljelyllä, karjanhoidolla ja kalastuksella. Jo kivikaudella Kykladien Mílos vei mantereelle obsidiaania, jota käytettiin terätyökaluissa. Varsinkin varhaiskykladisella kaudella kykladinen kulttuuri oli materiaaliselta kulttuuriltaan hyvin omaleimainen. Kykladiseen materiaaliseen kulttuuriin liittyvät muun muassa niin kutsutut kykladiset idolit eli pienet kulttikuvat. Myöhemmissä vaiheissa kulttuuri sulautui käytännössä yhteen minolaisen sekä myöhäishelladisen mykeneläisen kulttuurin kanssa.
Historia
pienoiskuva|vasen|110px|[[Kykladiset idolit|Kykladinen idoli, n. 2500–2400 eaa.]]
Tausta
Kykladit ovat olleet asuttuja todennäköisesti viimeistään paleoliittisella kaudella 11000 eaa., jolloin míloslaista obsidiaania eli laavalasia vietiin jo Manner-Kreikkaan. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat neoliittiselta kaudelta noin 5500 eaa. Viimeistään noin 5200 eaa. neoliittinen maanviljely- ja karjanhoitokulttuuri saapui idästä Anatoliasta Kykladeille. Tulokkaat saattoivat kuulua alkujaan pohjoisen Syyrian Amuqin kulttuurin alueelta lähteneisiin kansoihin. Kykladien varhainen maanviljelykulttuuri ennen 4000 eaa. mm. Sáliagkoksella ja Kéan Kefálassa pohjautui mm. emmervehnän ja villiohran viljelyyn, lampaiden ja vuohien pitoon sekä kalastukseen veneestä keihäiden avulla. Míloksen saari vei jo tuolloin obsidiaania mantereelle. Obsidiaani on laavalasia, joka oli hyvää materiaalia terätyökalujen valmistamiseen ennen metallien keksimistä. Míloksen obsidiaanikauppa jatkui pronssikaudellakin.
Myöhemmin Kykladeilta saatiin mm. smirgel-kiveä Náxokselta sekä hopeaa. Samoihin aikoihin Manner-Kreikassa vallitsi Dimínin kulttuuri. Metallien, pääasiassa kuparin, käyttö sai alkunsa noin ajalla 4200–3200 eaa., mikä luetaan yleensä kuitenkin vielä myöhäiseksi kivikaudeksi tai kalkoliittiseksi kaudeksi eli kuparikaudeksi. Kykladeilta luultavasti käytiin kauppaa nykyisen Bulgarian alueella vallinneen Vincan kulttuurin kanssa. Noin 3500 eaa. viiniä ja oliiveja vietiin Egeanmeren ulkopuolelle.
Port Loko
Port Loko on kaupunki Sierra Leonessa. Se sijaitsee Pohjoisessa maakunnassa ja on Port Lokon piirikunnan pääkaupunki. Port Lokossa on nykyään arviolta 87 384 asukasta ja se on Pohjoisen maakunnan kolmanneksi suurin kaupunki Makenin ja Magburakan jälkeen. Port Loko sijaitsee Sierra Leone -jokeen laskevan Port Loko Creek -joen varrella noin 125 kilometrin päässä valtion pääkaupungista Freetownista.
Kaupungissa sijaitsee Port Loko Teacher's College ja siellä puhutaan laajalti krion kieltä, joka on Sierra Leonen lingua franca.
Kykladinen kulttuuri
Kykladisen kulttuurin kehitys
pienoiskuva|240px|[[Korfári ton Amygdaliónin eli Pánormoksen kykladisen asutuksen jäänteitä Náxoksella.]] pienoiskuva|240px|[[Fylakopín arkeologista aluetta Míloksella.]] Kykladisen kulttuurin huippukautta oli varhaiskykladinen aika sekä keskikykladisen kauden alku. Varhaiskykladisen kauden alkuvaiheen merkittävimmät paikalliskulttuurit tunnetaan nimillä Grótta-Pilós-kulttuuri ja Kéros-Sýros-kulttuuri. Niiden merkittävimpiä löytöpaikkoja ovat muun muassa Mílos, Náxos, Páros, Kéros, Sýros ja Amorgós. Varhaiskykladisella kaudella I noin 3200–2800 eaa. Kykladit alkoivat tuottaa kivestä tehtyjä tyyliteltyjä veistoksia, niin kutsuttuja kykladisia idoleita, jotka esittivät usein naishahmoja. Eräät idolit olivat viulun muotoisia.
Kámpoksen kulttuurina tunnettu paikalliskulttuuri muodosti siirtymävaiheen varhaiskykladiselta kaudelta I varhaiskykladiselle kaudelle II. Se vaikutti noin 3000–2800 eaa., ja on saanut nimensä Pároksella sijaitsevan löytöpaikkansa mukaan. Kykladisiksi ”paistinpannuiksi” kutsutut esineet ilmestyivät tämän kulttuurin aikana noin vuoteen 2800 eaa. mennessä.
Kaudet
Kykladinen kulttuuri voidaan jakaa kausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä. Ne ovat myös osittain kiistanalaisia ja muuttuvat tutkimuksen edetessä ja uusien löytöjen myötä. Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa: EC, Early Cycladic (varhaiskykladinen kausi); MC, Middle Cycladic (keskikykladinen kausi); LC, Late Cycladic (myöhäiskykladinen kausi).
Asutukset
Kykladisen kulttuurin aikana asuttiin kylissä tai pienissä kaupungeissa. Niitä on löydetty useita eri puolilta Kykladeja. Asuinpaikkojen lisäksi on löydetty myös lukuisia hautausmaita, joista ovat peräisin erityisesti monet kykladisten idolien löydöt.
Kykladinen taide
Kykladien pronssikautiseen materiaaliseen kulttuuriin kuuluvat ennen kaikkea marmorista veistetyt kykladiset idolit ja kiviruukut sekä keraamiset niin kutsutut kykladiset ”paistinpannut”, joiden käyttötarkoitusta ei tunneta. Pääosa löydöistä on peräisin haudoista.
Make
make on etenkin Unix-järjestelmissä yleisesti käytetty työkalu erilaisten tiedostojen käsittelyn automatisointiin. Yleisimmin makea käytetään ohjelmoinnissa, kun lopullinen ohjelma kootaan useista lähdekoodeista käännettävistä objektitiedostoista.
Ohjelman kehitti Stuart Feldman työskennellessään Bell Labsilla.
Ohjelmasta on tehty avoimen lähdekoodin toteutuksia kuten GNU-projektin GNU Make. Ohjelmaa voidaan käyttää eri ohjelmointikielien kanssa.
Vastaavankaltaisia ohjelmia
Muita vastaavankaltaisia ohjelmia eri alustoille ja tarkoituksiin:
Balla Koné
Koné kävi koulunsa Katissa ja Saint-Louisissa ja liittyi vapaaehtoisena Ranskan siirtomaa-armeijaan. Hän osallistui toiseen maailmansotaan sekä Indokiinan ja Algerian sotiin ja opiskeli 1950-luvun lopulla Fréjusin ja Melunin sotakouluissa. Koné palveli sen jälkeen Ranskan Sudanin santarmilaitoksessa, josta tuli vuonna 1960 hänen komentamansa Malin liittovaltion tasavaltalaiskaarti. Liittovaltion hajottua ja Malin tasavallan itsenäistyessä tasavaltalaiskaarti erotettiin santarmilaitoksesta, ja sen komentajaksi tuli Boubacar Traoré. Koné komensi santarmeja vuoden 1968 vallankaappaukseen saakka.
Sotilasvallankaappauksen jälkeen Koné toimi turvallisuudesta vastaavana tiedotusministerinä vuosina 1968–1969 ja Bamakon kaupunginhallinnon päällikkönä vuosina 1969–1970. Hän jäi sen jälkeen eläkkeelle.
Goderzi Kapanadze
Goderzi Vladimirovitš Kapanadze (, s. 10. toukokuuta 1986 ) on venäläinen karateka. Hän saavutti pronssia World Openissa ja on Euroopan mestari, sekä nelinkertainen Venäjän mestari ja kaksinkertainen Japanin mestari.
Euroopan mestaruus (2005)
Kapanadze voitti ensimmäisen Euroopan mestaruutensa toukokuussa 2005 Bulgariassa ollessaan 19-vuotias. Hän voitti raskaansarjan loppuottelussa Krzysztof Habraszkan. Syksyllä Kapanadze saavutti vielä Venäjän mestaruuskilpailuissa hopeaa. Kapanadze eteni raskaansarjan loppuotteluun, jossa Kapanadze hävisi Igor Titkoville.
Venäjän mestarina ja kaksi MM-mitalia (2009–2013)
Euroopan mestaruuden jälkeen Kapanadze saavutti ensimmäisen Venäjän raskaansarjan mestaruuden 2009, voitettuaan Ilja Karpenkon loppuottelussa.
Kapanadze siirtyi 2010 Venäjän mestaruuskilpailuissa painoluokkaa ylemmäksi superraskaaseensarjaan, jossa hän onnistui etenemään aina loppuotteluun saakka. Kapanadze hävisi kuitenkin mestaruuden Tariel Nikoleišvilille.
Kapanadze onnistui 2011 etenemään toisen kerran peräkkäin Venäjän superraskaansarjan loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa voitti mestaruuden Sergei Uvitskijta vastaan. Marraskuun MM-kilpailuissa Kapanadze onnistui pääsemään kolmipäiväisen turnauksen viimeiselle kierrokselle. Hän voitti ensin Diogo Silvan ja sen jälkeen Alejandro Navarron. Kolmannella kierroksella Kapanadze voitti vielä Oleksandr Jeremenkon, kunnes välierässä hävisi Tariel Nikoleišvilille ja saavutti pronssia. Hänet palkittiin turnauksessa myös parhaasta taisteluhengestä.
Syyskuussa 2012 Kapanadze eteni neljättä kertaa peräkkäin Venäjän mestaruuskilpailujen loppuotteluun. Hän kohtasi toista kertaa peräkkäin Sergei Uvitskijin, jonka hän myös voitti. Marraskuussa Kapanadze oli mukana Japanin mestaruuskilpailujen avoimessa painoluokassa. Hän eteni loppuotteluun saakka, jossa hävisi mestaruuden Alejandro Navarrolle.
Kapanadze saavutti MM-hopeaa superraskaassasarjassa 2013. Hän hävisi loppuottelussa Shoki Aratalle. Syksyllä Kapanadze kohtasi kolmatta kertaa peräkkäin Sergei Uvitskijinin Venäjän mestaruuskilpailujen loppuottelussa. Tälläkin kertaa hän oli kaksikosta parempi ja saavutti uransa neljännen Venäjän mestaruuden.
Yhdysvaltain- ja Japanin mestaruudet (2016–2017)
Kapanadze saavutti All American Openin mestaruuden kesäkuussa 2016, voitettuaan loppuottelussa Andrei Zuborevin.
Tammikuussa 2017 Kapanadze saavutti toisen Yhdysvaltain mestaruuten, tällä kertaa superraskaassasarjassa. Hän voitti loppuottelussa kisojen kolminkertaisen mestarin Daniel Milicevicin. Kapanadze saavutti sen jälkeen ensimmäisen kerran Venäjän cupin mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Konstantin Kovalenkon. Kapanadze saavutti myös ensimmäisen Japanin mestaruuden superraskaassasarjassa voitettuaan Oleksandr Jeremenkon. Toukokuussa hän sijoittui Ranskan EM-kilpailuissa neljänneksi, jouduttuaan jättämään pronssiottelun väliin loukkaantumisen vuoksi. Kapanadze voitti ensin avauskierroksella Viktor Bernetin ja sen jälkeen Giuseppe Sturialen. Välierissä Kapanadze hävisi loukkaantumisen myötä Damian Galińskille ja eteni pronssiotteluun.
EM-hopeaa (2018)
Toukokuussa 2018 Kapanadze oli mukana Bulgarian EM-kilpailuissa, jossa hän voitti muun muassa alkukierroksella Jahmaine Christien tuomariäänin. Kapanadze eteni aina loppuotteluun saakka, jossa hän hävisi mestaruuden Konstantin Kovalenkolle.
Velkomustuomio
Velkomustuomio tarkoittaa Suomessa käräjäoikeuden antamaa tuomiota siitä, että velallisen tulee maksaa velkojalle avoimena olevat velat. Velkomustuomiota tarvitaan maksamattomien saatavien perinnässä.
Velkomustuomio oikeudessa
Jos asianosaisilla ei ole velasta riitaa, asia käsitellään oikeudessa niin sanottuna riidattomana eli summaarisena asiana. Jos asia on riitainen tai se muuttuu riitaiseksi, se käsitellään riita-asiana, jonka käsittely on hitaampaa. Velallinen voi riitauttaa asian esimerkiksi silloin, jos hän katsoo vaatimuksen olevan perusteeton tai epäselvä, sen määrä on väärä tai hän ei katso olevansa vastuussa velasta.
Velkomusasiassa yleisin ratkaisu on yksipuolinen tuomio. Sillä vastaaja velvoitetaan suorittamaan kantajalle haastehakemuksen mukaiset saatavat.
Tuomion merkitys
Velkomustuomio on peruste ulosotolle. Tuomion avulla velallinen voi viedä velkansa ulosottovirastoon perittäväksi.
Velkomustuomiosta velalliselle aiheutuu myös maksuhäiriömerkintä. Merkintä voi vaikeuttaa velallisen toimintaa kuten asunnon vuokraamista tai luotonsaantia. Maksuhäiriömerkinnän uhka parantaa oikeudellisen perinnän tehoa.
Oikeudenkäyntikulut lisäävät maksettavan velan määrää.
Välttääkseen velkomustuomion velallinen voi yrittää sopia asiasta velkojan kanssa.
Velkomustuomioiden määrä ja saajat
Käräjäoikeuksien käsittelemät summaariset asiat koostuvat lähes kokonaan velka-asioista, ja ne muodostavat ylivoimaisesti suurimman osan kaikista käräjäoikeuksiin saapuneista asioista.
Käräjäoikeudet ratkaisivat vuonna 2016 yhteensä 345 700 summaarista asiaa. Määrä on kaksinkertainen vuoden 2006 lukumäärään verrattuna. Kasvu ilmentää sitä, että velan takaisinmaksuongelmat koskettavat yhä suurempaa osaa suomalaisista. Taustalla voi olla rahan riittämättömyyttä, maksuhaluttomuutta sekä taloudenhallinnan vaikeuksia.
Suurin osa velkomustuomioista vuosina 2013–2016 liittyi luotonantoyritysten antamiin luottoihin (mukaan luettuna kulutusluotot ja pikavipit) sekä etämyyntiin ja tililuottoon. Pikavippien osuus oli kuitenkin laskenut huippuvuodesta 2013. Velkomustuomiot olivat yleisempiä miehillä kuin naisilla, ja miehillä myös velkapääomat olivat keskimäärin suurempia. Tyypillisin velkomustuomion saaja oli 25–34-vuotias mies.
Mäntynen
Mäntynen on suomalainen sukunimi. Huhtikuussa 2020 nimi oli Suomessa 1 520 henkilöllä. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Darius Kasparaitis
Darius Vladovitš Kasparaitis (, s. 16. lokakuuta 1972 Elektrėnai, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on entinen ammattilaisjääkiekkoilija ja ensimmäinen liettualaissyntyinen pelaaja NHL:ssa. Sittemmin yhdysvaltalaistunut Kasparaitis on urallaan pelannut Neuvostoliiton, IVY:n, Venäjän ja aktiiviuransa jälkeen Liettuan maajoukkueissa. Hänet tunnettiin kovaotteisena ja lujasti taklaavana puolustajana. Kasparaitis ilmoitti päättävänsä ammattilaisuransa 18. huhtikuuta 2010 kärsittyään koko kauden kestäneestä loukkaantumisesta.
Neuvostoliiton hajottua Kasparaitis päätti edustaa maajoukkuetasolla Venäjää voidakseen pelata olympiatasolla. Lopetettuaan uransa Floridaan asettunut Kasparaitis kävi muutaman kerran vuodessa Liettuassa pelaten maan jääkiekkoliigassa edustaen Hockey Punks -seuraa. Hänen tavoitteenaan oli saada edustusoikeus ja pelata Liettuan maajoukkueessa 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailuissa 2018. Marraskuussa 2017 hän pelasikin 45-vuotiaana Liettuan maajoukkueessa Viron maajoukkuetta vastaan. Hän toimi ottelussa joukkueensa kapteenina ja teki Liettuan kuudennen maalin 7-2-voitossa.
Ferroseeni
Ferroseeni eli bis(syklopentadienyyli)rauta(II) (Fe(C5H5)2) on vakaa, neutraali kemiallinen yhdiste, joka on kahden aromaattisen syklopentadienyyli-anionin ja yhden rauta(II)-atomin metallikompleksi. Se on vaaleanoranssi kiinteä aine, joka liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin, muttei veteen. Ferroseeni on tyypillinen metalloseeni eli aine, jossa kahden syklopentadieenin välissä on kaksiarvoinen metalli-ioni. Tällaista rakennetta nimitetään sandwich-rakenteeksi.
Syklopentadienyyli on viisihiilinen rengas, joka on syklopentadieenistä johdettu anioni ja jossa on muodollisesti kaksi kaksoissidosta. Se on kuitenkin aromaattinen yhdiste, ts. kaksoissidos-, eli π-elektronit jaetaan koko renkaan yli yhdelle yhteiselle orbitaalille. Metalloseeneissa koko syklopentadienyylirenkaan aromaattinen orbitaali sitoutuu metalli-ioniin. Metalli-ioniin sitoutuu siis viisi atomia, jolloin yhdistettä kutsutaan η5-yhdisteeksi (η5 lausutaan "pentahapto"). thumb|250px|left|Ferroseenia Ferroseeni reagoi aromaattiselle yhdisteelle tyypillisellä tavalla, eli aromaattisella substituutiolla, ei kuten karbanioni tai dieeni (alkeeni). Siitä on helppo valmistaa johdannaisia.
Ferroseenia valmistetaan 300 °C:n lämpötilassa syklopentadieenin ja raudan välisellä reaktiolla.
Ferroseenilla itsellään on vähän käyttötarkoituksia. Ferroseeniä voidaan käyttää tetraetyylilyijyn korvikkeena vanhoihin autoihin, jotka on suunniteltu lyijybensiiniä varten. Ferroseenista on kuitenkin helppo valmistaa johdannaisia. Lääkekemiassa on havaittu, että tamoksifeenin ferroseenijohdannainen on solumyrkky, jota voidaan käyttää syövän hoitoon. Ferrosenyylifosfiineja käytetään metallikatalyytin ligandina; näitä katalyyttejä käytetään lääkkeiden ja maatalouskemikaalien valmistuksessa.
Ferroseenin moolimassa on 186,03 g/mol ja CAS-numero 102-54-5. Aineesta käytetään myös nimiä rautadisyklopentadienyyli ja rautadi-2,4-syklopentadien-1-yyli.
Ruoholahden yhteissuoja
Ruoholahden yhteissuoja, puhekielessä myös Ruoholahden viinatunneli, on noin 600 metriä pitkä tunneli Helsingin Ruoholahdessa. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1973, ja se avattiin vuonna 1978.
Tunneli rakennettiin alun perin Oy Alkoholiliike Ab:n käyttöön. Tunnelin toinen pää oli Alkon pullottamossa Salmisaaressa, nykyisen Helsingin oikeustalon kohdalla. Tunnelin toinen pää taas oli Alkon silloisen varaston kohdalla, missä nykyisin sijaitsee Kauppakeskus Ruoholahti. Tunnelissa kuljetettiin automatisoidusti alkoholia pullottamosta varastolle.
Mike Kellin
pienoiskuva|Mike Kellin vuoden 1950 elokuvassa Armeijan monnit (At War with the Army) Myron "Mike" Kellin (26. huhtikuuta 1922 Hartford, Connecticut – 26. elokuuta 1983 Nyack, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Kellin oli tunnettu muun muassa elokuvista Seikkailija Rio Grandesta (The Wonderful Country, 1959), Armeijan hassuin laiva (The Wackiest Ship in the Army, 1960), Bostonin kuristaja (The Boston Strangler, 1968) ja The Jazz Singer – tie tähtiin (The Jazz Singer, 1980).
Kellin syntyi 26. huhtikuuta 1922 Connecticutin Hartfordissa Samuel ja Sophia Kellinille, jotka olivat venäjänjuutalaisia maahanmuuttajia. Miken nuorempi sisar Shirley kuoli 16-vuotiaana Hartfordin sirkuksen tulipalossa vuonna 1944. Kellin oli elämänsä aikana kahdesti naimisissa, mutta yhtään biologisia lapsia hänellä ei ollut vaan yksi adoptiotytär.
Kellin kuoli keuhkosyöpään 26. elokuuta 1983 New Yorkin Nyackissa 61-vuotiaana. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi slasher-kauhuelokuva Kesäleiri (Sleepaway Camp, 1983).
Sprite-grafiikka
thumb|270px|Esimerkkispritejä pelistä [[Taistelu Wesnothista.]]
Kokonaisen näytön päivittäminen on verrattain hidasta, josta johtuen laitteistotasolla tuettiin siirrettäviä lohkoja grafiikkaa, joka voitiin esittää taustan päällä ilman suorittimen kuormittamista. Pelit kuten Pac-Man soveltuvat hyvin sprite-grafiikan käyttöön.
Computer Space käytti bittikarttoja, jotka myöhemmin muodostuivat spriteiksi. Ensimmäisenä pelinä, joka käytti spritejä, pidetään Taiton vuoden peliä Basketball, joka on myös ensimmäinen urheilupeli, jossa pelaajat esitetään ihmishahmoina.
Monissa vanhoissa tietokoneissa, kuten Commodore 64:ssä ja Amigassa, oli laitteistotasolla toteutettu sprite-grafiikka. IBM PC:ssä ei ole sisäänrakennettua sprite-järjestelmää, joten näille julkaistuihin peleihin spritet oli ohjelmoitava peliin.
3D-grafiikkaa käyttävissä peleissä spriteiksi kutsutaan 3D-grafiikan sekaan lomitettuja litteitä 2D-hahmoja ja muita 2D-kuvia. Nämä hahmot tunnistaa spriteiksi varsinkin siitä, että lähelle mentäessä niiden pikselikoostumuksen erottaa selvästi.
Commodoren grafiikkapiirien teknisissä manuaaleissa spriteistä on käytetty myös lyhennettä MOB (movable object block, Commodore 64 ja 128), tai BOB (blitter object block, joskin myös "perinteisemmät" spritet olivat käytettävissä, Amiga) joskin Commodoren ohjelmointioppaat käyttävät useammin sprite-termiä. Atari on kutsunut omaa sprite-grafiikkaansa player-missile-grafiikaksi.
Linda Thorén
thumb|right|Linda Thorén Linda Angelica Thorén (s. 24. syyskuuta 1977 Örnsköldsvik) on ruotsalainen pornonäyttelijä.
Thorén teki ensiesiintymisensä 18-vuotiaana, jolloin hän teki töitä ruotsalaiselle Maxs-yhtiölle. Hän on sittemmin esiintynyt myös yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja saavuttanut menestystä kansainvälisillä markkinoilla. Thorénilla on oma tuotantoyhtiönsä ja kansainvälinen ihailijakerhonsa.
Walter Nash
Walter Nash (12. helmikuuta 1882 – 4. kesäkuuta 1968) oli uusiseelantilainen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi pääministerinä vuosina 1957–1960.
Nashia pidettiin loistavana varamiehenä mutta huonona johtajana, ja hän tuli tunnetuksi kyvyttömyydestään tehdä nopeita päätöksiä sekä lukuisista ulkomaanmatkoistaan. Hän oli valtiovarainministeri Michael Joseph Savagen ja Peter Fraserin hallituksissa, ja Fraserin kuoltua 75-vuotias Nash nousi työväenpuolueen puheenjohtajaksi ja myöhemmin pääministeriksi.
Jiang Yuyuan
Jiang kuului Kiinan joukkuekilpailun olympiakultaa voittaneeseen joukkueeseen Pekingissä 2008. Permannon yksilökilpailussa hän oli neljäs, neliottelussa kuudes, eritasonojapuilla yhdeksäs ja puomilla 15:s. MM-kilpailuista Jiang on voittanut neljä mitalia, ja Aasian kisoista hänellä on yksi kultamitali Kantonista 2010.
Jefferson
Jefferson voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Wake Me Up When September Ends
Wake Me Up When September Ends on punk-rock-yhtye Green Dayn kappale American Idiot -albumilta. Kappaleen kirjoitti yhtyeen laulaja/kitaristi Billie Joe Armstrong. Billie Joe on haastattelussa sanonut, että kappale on sävelletty hänen isänsä muistolle. Billie Joe oli tällöin vain 10-vuotias. Laulaessaan tämän laulun Billie Joe on monesti itkenyt.
Kappaleen musiikkivideo ottaa kantaa Irakin sotaan kertoen tarinan pariskunnasta, jota näyttelevät Evan Rachel Wood ja Jamie Bell.
Karpaattienvesilisko
Karpaattienvesilisko (Lissotriton montandoni, syn. Triturus montandoni) on vesiliskojen heimoon kuuluva sammakkoeläin. Sitä tavataan luonnonvaraisena vain Karpaattien itäosissa ja Sudeettien itäisimmissä osissa, 120-2000 metrin korkeudessa, mutta sitä on istutettu Saksan Baijeriin.
Karpaattienvesiliskon selkäpuolen väritys vaihtelee punaoranssista ruskeaan, melkein mustaan. Vatsapuoli on kirkkaan oranssi.
Teatterihelinät
Teatterihelinät oli harrastajateatteritapahtuma, joka järjestettiin vuodesta 1996 vuoteen 2016 kahden vuoden välein Posiolla eteläisessä Lapissa. Teatterihelinöissä teatterin harrastajat pääsivät viikonlopun aikana esiintymään yleisön lisäksi teatterialan ammattilaisraadille, joka antoi palautetta jokaisesta esityksestä. Tapahtuman järjestivät Lapin Nuorison liitto, Opintokeskus kansalaisfoorumi, Posion kunta ja Posion Näyttämö. Niiden muodostama teatteritoimikunta valitsi esitykset tapahtumaan.
Esimerkiksi keväällä 2010 järjestettyihin kahdeksansiin Teatterihelinöihin myytiin 1300 pääsylippua, joka oli tapahtuman siihenastinen yleisöennätys. Tämä rikottiin kaksi vuotta myöhemmin 1400 lipulla. Näissä vuoden 2012 yhdeksänsissä Teatterihelinöissä nähtiin 13 esitystä, joista viisi oli syksyllä 2011 aloittaneen harrastajateatteriohjaajien täydennyskoulutuksen tulosta.
Joka kodin asuntomarkkinat
Joka kodin asuntomarkkinat oli Kolmoskanavalla vuosina 1991–1992 ja MTV3-kanavalla 1993–2010 esitetty asuntomarkkinoihin, kiinteistöjen huoltoon ja hallinnointiin sekä asuntojen rakentamiseen ja remontointiin keskittynyt televisio-ohjelma.
GameFAQs
GameFAQs on Internet-sivusto, joka tarjoaa ilmaiseksi tuhansia ohjeita, oppaita, huijauskoodeja ja pelitallennuksia tietokone- ja videopeleihin. GameFAQsin perusti Jeff "CJayC" Veasey joulukuussa 1995 ja sivusto on pikkuhiljaa kasvanut yhdeksi Internetin suurimmista pelitietokannoista.
Joka kodin asuntomarkkinat
Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 8. syyskuuta 1991, ja ohjelmaa esitettiin yleensä viikonloppuaamuisin. Kolmoskanava esitti ohjelmaa vuoden 1992 loppuun asti, ja vuoden 1993 alusta kanavapaikalla aloitti uusi MTV3, jolloin Yleisradion ykkös- ja kakkoskanavilla esitetyt Mainostelevision (MTV) ohjelmat siirtyivät sille ja MTV sai oman kanavan. Vuodesta 1993 Joka kodin asuntomarkkinoiden remonttiosuuksien juontaja oli Jorma Piisinen, "Remontti-Reiska". Toisena juontajana toimi Hanna Sumari. Ohjelman tuottajana Juha Salmi esiintyi myös ohjelman juontajana.
Ohjelmaa tehtiin kaikkiaan 597 jaksoa, ja katsojia se sai viikoittain noin 700 000. Joka kodin asuntomarkkinoita tuotti alkuaikoina Vip Vision, myöhemmin The End Production ja sitten Finnish Construction Communications Oy.
GameFAQs
Rekisteröinti sivustolle mahdollistaa kirjoittamisen keskustelualueelle, jossa on yli 260 miljoonaa viestiä 3,2 miljoonalta käyttäjältä, ja omien tekstien lisäämisen. Lähes kaikki sisältö on GameFAQsin käyttäjien lisäämiä, mutta melkein kaikki sivustolle lähetetty materiaali tarkastetaan ennen julkaisua. GameFAQsin keskustelualueet oli vuosina 2004–2012 jaettu GameSpotin kanssa, jonka CBS myös omisti, ja ne päätyivät vain-luku-tilassa GameSpotin alaisuuteen vuonna 2012.
Joka kodin asuntomarkkinat
1. syyskuuta 2003 Joka kodin asuntomarkkinat sai kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämän kuluttajatiedon julkistamispalkinnon.
GameFAQs
Vuodesta 2003 lähtien GameFAQsin on omisti kokonaan CNET Networks. Vuonna 2022 sivusto päätyi Red Ventures -firman kautta Fandomin omistukseen.
Joka kodin asuntomarkkinat
Jorma Piisinen jatkoi ohjelman loputtua omaa Remontti-Reiska-ohjelmaa MTV3 Max-kanavalla. Sen tuottajana toimi Oy Filmiteollisuus Fine Ab.
Palestiina (alue)
pienoiskuva|upright|Palestiina tammikuussa 2003. Palestiina on historiallis-maantieteellinen alue Lähi-idässä. Nykyään Palestiinalla tarkoitetaan tavallisimmin arabien asuttamia Gazan ja Länsirannan alueita, mutta historiallisesti Palestiinaan on luettu myös nykyisen Israelin alue sekä osa Jordaniaa, Libanonia ja Syyriaa. Vuosina 1922–1947 Palestiinan brittiläinen mandaattialue käsitti nykyisen Israelin, Jordanian (vuoteen 1946 saakka) sekä Gazan ja Länsirannan.
Historia
Palestiinan alueella on ollut asutusta jo 8 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Tuolloin paikalliset ihmiset harjoittivat viljelyä ja heillä oli kotieläimiä.
Seemiläinen väestö, kanaanilaiset, asutti seudun 3. vuosituhannella eaa. Egyptiläiset valloittivat alueen 1500-luvulla eaa. Indoeurooppalainen heimo, filistealaiset (peleset), asettui alueelle 1200-luvun tienoilla eaa. Ensimmäinen maininta Israelista löytyy egyptiläisestä Merenptahin steelasta 1200-luvulta eaa. Juutalaisen perimätiedon mukaan noin 1000-luvulla eaa. heprealaiset perustivat alueelle Israelin kuningaskunnan. Arkeologia vahvistaa tuolla alueella olleen kuninkaan nimeltä Daavid. Damaskuksen kuningas pystytti 800-luvulla eaa. monumentin, josta säilyneessä palassa oleva kirjoitus mainitsee taistelut ja voitot "Israelin kuninkaasta" sekä "Daavidin huoneen kuninkaasta". Raamatun mukaan kuningas Daavid valloitti filistealaisten maan. Israel hajosi noin 931 eaa. Israeliksi ja Juudaksi. Israel liitettiin 721 eaa. Assyrian valtakuntaan. Babylonia valloitti alueen 586 eaa. tehden lopun Juudean itsenäisyydestä, ja Persia liitti Babylonian itseensä. Aleksanteri Suuri valloitti Gazan tienoon 330-luvulla eaa., jonka jälkeen se jaettiin diadokkien kesken. 160-luvun eaa. puolesta välistä lähtien suurta osaa Palestiinasta hallitsi uusi juutalaisvaltio, kunnes Rooma valloitti rannikon 63 eaa. Alueesta tehtiin Rooman Judaean provinssi vuonna 6 jaa. Sen pääkaupunki oli Caesarea Maritima. Suuri juutalaiskapina ja Jerusalemin temppelin tuho tapahtui 70. Vuoden 132 Bar Kokhban kapinan jälkeen keisari Hadrianus nimesi maan Palestiinaksi kukistettuaan kapinan äärimmäisen verisesti, jossa noin juutalaista menetti henkensä.
Roomalaisten kukistettua Juudean juutalaiskapinan vuonna 135 alueesta tuli Syria Palaestinan provinssi. Jerusalem nimettiin uudelleen Aelia Capitolinaksi. Juutalaisia kiellettiin asumassa maassa kuolemanrangaistuksen uhalla. Suurin osa juutalaisista karkotettiin diasporaan Palestiinasta juutalaiskapinan jälkeen.
Vuonna 638 paimentolaisheimot valloittivat Palestiinan Bysantin valtakunnalta, minkä jälkeen alue siirtyi umaijadien haltuun. Fatimidien kalifaatin aikana 900-luvulla juutalaisista tuli alueella vähemmistö. 1000-luvulla seldžukkiturkkilaiset valloittivat Anatolian ja Palestiinan.
Ristiretkien aikana alueelle hyökkäsivät paavin käskystä ristiretkeläiset, jotka pyrkivät valloittamaan kristinuskon historiallisesti merkittävät paikat muslimeilta. Ristiretkeläisvaltiot, Jerusalemin kuningaskunta ja Antiokian ruhtinaskunta, pitivät Palestiinaa hallussaan liki 200 vuoden ajan. Jerusalem kuitenkin menetettiin ensimmäisen kerran Hattinin taistelun 1187 jälkeen ja lopullisesti 1244. Mamelukit valloittivat Egyptin aijubidien sulttaanilta 1250, ja sulttaani Baibarsin ja hänen seuraajiensa aikana he tuhosivat Jerusalemin kuningaskunnan. Frankkien viimeinen tukikohta, Acre, kukistui 1291. Mamelukkisulttaanikunta puolestaan tuhoutui Salamiyetin taistelussa 1517 ja uudeksi isännäksi tuli Osmanien valtakunta. Palestiina kuului pääosin turkkilaisten osmanien alaisuuteen ennen brittien tuloa. Osmanivaltaa kesti tasan 400 vuotta, vuoteen 1917, jolloin kenraali Sir Edmund Allenbyn joukot valloittivat Jerusalemin.
Palestiinan väestökehitys 1880–1948
pienoiskuva| pienoiskuva| pienoiskuva|upright| pienoiskuva|upright|
1880-luvun alussa Palestiinan alueella asui noin 450 000 ihmistä, joista juutalaisia oli 13 000–20 000. Venäjän keisarin Aleksanteri II:n murhan 1881 takia juutalaiset joutuivat vainon eli pogromin kohteeksi ja useita tuhansia pakolaisia muutti seuraavina vuosina Palestiinaan. Alun perin juutalaisten ja keisarien välinen konflikti johtui siitä, että keisarit eivät sallineet juutalaisten käydä kauppaa ja harjoittaa muuta liiketoimintaa. Siksi monet juutalaiset asettuivat keisarin vastaiseen oppositioon. Toinen vaino koettiin vuoden 1904 jälkeen vallankumouksen orastaessa ja tyytymättömyyden lisääntyessä keisarin valtaan. Muuttoliike jatkui koko ajan kiihtyen osittain myös Theodor Herzlin isännöimän Baselin siionistisen valtion muodostamiseen tähtäävän maailmankongressin 1897 päätösten innoittamana. Kongressi loi otollisen ilmapiirin juutalaisten keskuudessa oman juutalaisvaltion mahdollistamiseksi.
Iso-Britannia otti hankkeen vakavasti ja ehdotti muodostettavan juutalaisvaltion paikaksi Ugandaa. Tämä ehdotus kuitenkin hylättiin ja Palestiinan alue todettiin ainoaksi mahdolliseksi. Herzlin kuoltua ajatus eli voimakkaana ja varsinkin Venäjältä kasvava muuttoliike antoi toivoa hankkeen onnistumisesta. 1910-luvulla Lordi Rotchild pystyi vaikuttamaan myös Turkin sulttaaniin, joka antoi taivuttelun jälkeen muuttoliikkeen jatkua.
Brittiläinen mandaatti
Balfourin julistuksessa vuonna 1917 britit antoivat tukea juutalaisten pyrkimykselle luoda oma valtio Palestiinaan. Ensimmäinen maailmansota mullisti sultanaatin alueen myös arabivallankumouksen voimin, jossa T. E. Lawrence näytteli brittien puolelta merkittävää osaa. Osmanien valtakunta hajosi. Vuonna 1920 San Remossa liittoutuneet jakoivat keskenään osmanien Lähi-idän alueet. Syyria joutui Ranskan alaisuuteen, Irakista muodostettiin kuningaskunta, joka aluksi kuitenkin oli Ison-Britannian vallan alainen Kansainliiton mandaattialueena. Myös Palestiinasta muodostettiin brittiläinen mandaattialue. Nämä muutokset saivat Kansainliiton hyväksynnän. Sunnuntaina huhtikuun 25. päivänä 1920 liittoutuneiden valtioiden Ylin Neuvosto (Iso-Britannian, Ranska, Italia, Japani ja Yhdysvallat tämän ollessa tarkkailijana) hyväksyi San Remo Päätöksen - 500:n sanan pituisen asiakirjan, joka määritteli poliittisen kartan Lähi-idässä Ottomaanien Valtakunnan luhistuttua. Päätös johti kolmen Mandaatin perustamiseen, kuten Kansainliiton vuoden 1919 Peruskirjan Artiklassa 22 määriteltiin. Tulevaisuuden valtiot Syyria-Libanon ja Iraq syntyivät kahdesta mandaatista ja niistä tuli Arabivaltioita. Mutta kolmannesta mandaatista Liittoutuneiden maiden Ylin Neuvosto tunnusti: "juutalaisten historiallisen siteen Palestiinaan ja perusteet heidän kansankodin perustamiselle tuohon maahan" samaan aikaan turvaten ei-juutalaisten asukkaiden "siviili ja uskonnolliset oikeudet ". San Remo Päätöksen ehdot sisältyivät Sèvres Sopimukseen säilyen muuttumattomina Lausannen Sopimuksen vuonna 1923 tapahtuneeseen lopulliseen ratifioitiin asti. Arabit saivat yhtäläiset kansalliset oikeudet kaikkialla muilla Lähi-idän alueilla, siis – yli 96 %:in Ottomaanien aikaisemmin hallitsemasta alueesta.
Britit rajoittivat kuitenkin juutalaisen kansankodin maantieteellisen alueen Palestiinassa Jordanjoesta länteen ja antoivat itäisen osan Palestiinasta asteittain Hasemiittien hallittavaksi. Alueen laajentuminen itään mahdollisti tuolloin Trans-Jordanian Kuningaskunnan synnyn, ja myöhemmin uudelleen nimetyn Jordanian synnyn vuonna 1950.
Brittiläiseen Palestiinan mandaattialueeseen kuului aluksi myös Transjordania, nykyinen Jordania, josta kuitenkin jo vuonna 1922 tuli autonominen emiirikunta ja toisen maailmansodan jälkeen itsenäinen kuningaskunta.
Churchillin White Paper julkaistiin 1922. Brittihallinnon Command Paperin 1922 mukaan Palestiinan 1880-luvun alun juutalaisten asukkaiden määrä oli kohonnut 80 000:een. Tulokkaat olivat lähinnä venäjänjuutalaisia. Alueelle asetettiin maahantulokiintiöt, mutta jännitys johti usein väkivaltaan. Suurin osa siirtolaisuudesta tapahtui ilman lupapapereita ja muuttovirta kasvoi massamuutoksi 1920–1930-luvuilla. Pääosa laillisista ja laittomista maahanmuuttajista tuli Venäjältä, mutta David Grunin myöhemmän Ben-Gurionin innoittamana myös Puolasta muutettiin Palestiinaan jonkin verran. Muista maista siirtolaisuus oli suhteellisen vähäistä.