cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reino Laine
Kansanedustajuus ja järjestötoiminta
Laine on toiminut aktiivisesti eri kulttuurijärjestöissä ja -toimikunnissa, kuten Pori Jazzin hallituksessa (1991–2002, varapuheenjohtajana 2000), Valtion säveltaidetoimikuntassa (1986–1991, puheenjohtajana 1990–1991), Taiteen keskustoimikunnassa (1990–1991), Suomen Jazzliiton hallituksessa (1978–1985), Finland Festivals -valtuustossa (1994–?), Suomen kansallisoopperan säätiön hallintoneuvostossa (1998–?) sekä PAND – Taiteilijat rauhan puolesta -järjestössä (puheenjohtajana 1999).
Populaarikulttuurissa
Suuren yleisön tietoisuuteen Reiska Laine tuli Pulttibois-sketsisarjan myötä 1980-luvun lopulla. Sarjassa Aake Kallialan ja Pirkka-Pekka Peteliuksen sketsihahmot, muusikot Rampe ja Naukkis kertoivat vitsejä, jotka he olivat kuulleet Reiskalta. Yleinen lausahdus oli ”Reiskahan elää vielä”.
26. elokuuta
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 25. elokuuta, 27. elokuuta
Aleksi Klemetti
Aleksi Klemetti (s. 17. helmikuuta 1999 Kuhmo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Kalevan Palloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Klemetti on Kuhmon Kivan kasvatti. Hän ylsi kaudella 2013–2014 seuran C-nuorten sisäisen pistepörssin voittoon sekä C-nuorten SM-karsinnoissa Jussi Vikholmin kanssa tehoilla 4+4=8, C-nuorten Mestiskarsinnoissa tehoilla 13+17=30 että C-nuorten Suomi-sarjan runkosarjassa tehoilla 18+21=39. Klemetti voitti edellämainituista myös koko C-nuorten Mestiskarsintojen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 13+17=30.
Kaudeksi 2014–2015 Klemetti siirtyi Kalevan Pallon C-nuoriin. Hän voitti koko C-nuorten SM-karsintojen maalipörssin ja jakoi pistepörssin toisen sijan joukkuetoverinsa Jussi Tammelan kanssa edellään vain Lukon Jolle Nikander. C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa Klemetti oli KalPan paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tuomas Ahtosen jälkeen tehoilla 20+44=64. Heidän edellään koko sarjan pistepörssissä oli vain Ilveksen Aleksi Heponiemi. Klemetti palkittiin kauden päätteeksi C-nuorten SM-sarjan herrasmiespelaajana Holger Granström -palkinnolla ja hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudella 2015–2016 Klemetti oli KalPan B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 21+32=53. Kaudella 2016–2017 hän oli pudotuspeleissä joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7. 2. huhtikuuta 2017, B-nuorten SM-sarjan Oulussa pelatussa finaaliottelussa Espoo Bluesia vastaan Klemetti onnistui tekemään kypärätempun. Hänen ensimmäinen maalinsa syntyi ylivoimalla. Klemetin kolmas osuma syntyi jatkoajalla ajassa 65.08 ja se ratkaisi KalPalle B-nuorten Suomenmestaruuden. Hän pelasi yli puolet kaudestaan kuitenkin seuran A-nuorissa.
Sipoonlinna
Sipoonlinna on Uudellamaalla Sipoon Söderkullassa sijaitseva keskiaikainen mäkilinna. Kohde kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin muinaisjäännöksiin.
Aleksi Klemetti
Seuraura
Kaudella 2021–2022 Klemetti teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+20=35, joilla hän oli KalPan paras maalintekijä sekä jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin neljännen sijan Aapeli Räsäsen kanssa. Joulukuussa 2022 Klemetti teki KalPan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Alkukauden 2022–2023 hän oli sivussa loukkaantumisen vuoksi, kunnes Klemetti palasi kaukaloihin lokakuussa 2022.
Sipoonlinna
Yleistä
Sipoonlinna sijaitsee Sipoon vanhasta kirkosta 9,2 kilometriä eteläkaakkoon ja puoli kilometriä Sipoonlahdesta pohjoiseen Sipoonjoen länsipuolella. Mäeltä on matkaa joen rantaan 100 metriä. Jokilaakso on nykyään peltomaata lukuun ottamatta mäkilinnan lähiympäristöä, joka muodostaa peltosaarekkeen. Linnan jäännökset sijaitsevat saarekkeen kaakkoispäässä. Se kuuluu parhaiten säilyneisiin Ruotsin valtakunnan 1300-luvun jälkipuoliskon linnojen sijaintipaikkoihin. Linna on mäen kallioisella laella, joka kohoaa yli 10 metriä ympäristöään korkeammalle. Mäen itä-, etelä- ja lounaisreunat ovat äkkijyrkät ja mäen länsireunasta koillisnurkkaan on rakennettu valli. Puolustusta helpottaa vielä kaksi vallihautaa. Linnapihan alue on nelikulmainen ja linnapihan rakenteista erottuu maanpinnalle vain lounaiskulmassa oleva kumpare. Paikalta voi myös löytää jäänteitä perustuksista ja tiiliseinistä.
Aleksi Klemetti
Maajoukkueura
Klemetti on pelannut Suomen A-maajoukkueessa kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesissa 13. helmikuuta 2021 Ruotsin Malmössä Tšekkiä vastaan. Klemetti merkittiin Suomen kolmosketjun vasempaan laitaan Peter Tiivolan ja Teemu Turusen viereen.
Internet-slangi
Internet-slangi viittaa useisiin erilaisiin slangeihin, joita Internetissä käytetään. Sen tarkka määrittely on hankalaa johtuen siinä tapahtuvista jatkuvista muutoksista. Sen voidaan sanoa olevan slangi, jonka Internetin käyttäjät ovat keksineet, ja joka on levinnyt yleisempään käyttöön. Internet-slangin tarkoitus on usein säästää näppäinten painalluksia tai saada teksti mahtumaan tilaan, jossa on käytössä rajallinen määrä merkkejä. Akronyymit, näppäimistön erikoismerkit ja lyhenteet ovat yleisiä Internet-slangissa.
Historia
Internet-slangi syntyi Internetin alkuaikoina, ja osittain netin ulkopuolella. Vuonna 1979 Usenet-käyttäjät olivat luoneet oman pikakirjoituksensa ja leetspeak kehittyi 1980- ja 1990-lukujen aikana BBS-kulttuurissa.
Tarkoitus
Internet-slangien tarkoituksena on helpottaa kommunikointia. Tosin aiheesta tehty tutkimus sanoo, että slangin käyttö vähentää viestin kirjoittamiseen kuluvaa aikaa, mutta vastaavasti lukijalta kuluu enemmän aikaa sen ymmärtämiseen. Aivan kuin tavallisessa puheessa käytetyt slangitkin, internet-slangien käyttö ilmentää kuulumista tiettyyn sosiaaliseen ryhmään.
Kommunikointi tietokoneiden välityksellä aiheuttaa huomattavia muutoksia käytyyn keskusteluun. Keskustelu pitää pystyä käymään niillä symboleilla joita saa luotua tietokoneiden näppäimien avulla, ja vastaanottajan näkemä viestin ulkoasu on riippuvainen tietokoneen ja sen näytön teknisistä ominaisuuksista. Lisäksi tietokoneohjelmien käyttämät merkistöt vaihtelevat, joten erikoismerkkejä käytettäessä on riski että merkit näkyvät vastaanottajalle eri tavalla kuin ne olivat kirjoitettu. Netissä käytetty slangi vastaa ulkoasultaan usein puhekieltä eikä kirjakieltä. Internet-slangi helpottaa ja toisaalta rajoittaa kommunikointia tavoilla, jotka ovat erilaisia kuin perinteisemmät kommunikointitilanteet. Useat tavat ja käytännöt jotka pätevät perinteiseen kirjoitettuun tekstiin ja puhuttuun kieleen eivät päde nettislangissa.
Slangin muodot
Internet-slangi ei ole yhtenäinen kielen muoto, vaan se vaihtelee riippuen käyttäjästä ja ympäristöstä. Internet-slangillekin on kirjoitettu tyyliohjeita, kuten Wired Style, mutta vain harvat Internetin käyttäjistä ovat perehtyneet niihin. Useimmat oppivat oman Internet-slangin käyttötapansa kokemusten pohjalta.
Alla olevassa listassa on selitetty eräitä yleisiä nettislangin muotoja.
Käyttö Internetin ulkopuolella
Nettislangin käyttö on siirtynyt myös netin ulkopuolelle. Tekstiviesteissä on käytetty samaa tyyliä, ja nykyään käsin kirjoitetuissa papereissakin. Termejä kuten fleimaus ja trollaus käytetään puhekielessä samalla tavalla kuin netissäkin.
Nykyisin myös tunnetut sanakirjat kuten Oxford Dictionary of English ja Merriam-Webster ovat sisällyttäneet yleisimpiä nettislangin sanoja teoksiinsa.
Näkökulmia asiaan
Internet-slangin vaikutukset kielenkäyttöön Internetin ulkopuolella jakavat mielipiteitä. Eräiden näkemyksien mukaan se on huonontanut opiskelijoiden valmiuksia kirjoittaa virheetöntä tekstiä, toiset taas ovat sitä mieltä että nettislangi ei muokkaa olemassa olevia kieliä, vaan rikastuttaa niiden ilmaisua.
Kielenhuoltajilla on taipumus uskoa Internetillä olevan negatiivisia vaikutuksia kielen tulevaisuuteen ja että se johtaa kielen rappeutumiseen. Englannissa BBC uutisoi teinistä, joka kirjoitti kouluaineen käyttäen nettislangin lyhenteitä ja akronyymejä. Tämä aiheutti suurta paheksuntaa mediassa, ja sitä pidetään esimerkkinä huonontuneista kirjoitustaidoista. Eräiden mielestä nettislangin nykytila johtuu siitä ettei netissä ole koskaan valvottu kielioppia. Koska nettislangi on verrattain uusi asia, ei sen vaikutuksista käyttäjiensä äidinkieleen ole tutkimustietoa. Englannin kieltä tutkivan ja aiheesta kirjoja julkaisseen David Crystalin mielestä suurin muutos, jonka nettislangi on aiheuttanut, on kielen ilmaisun rikastuminen ja uusien aiemmin mahdottomien käyttötapojen lisääminen kieleen.
Sipoonlinna
Rakennus
Vuoden 1909 Juhani Rinteen kaivauksilla tutkittu rakennuksen pohja sijaitsee kallion laella sen tasaisimmalla kohdalla. Rakennus oli nelikulmainen ja se oli 20 metriä pitkä ja 12–14 metriä leveä. Pohjan alin kerros oli muurattu tiilestä ja muurin sisus oli täytetty kivillä. Rakennuksen pohja ei enää ole näkyvissä, mutta sen kohdalla sijaitsee matala kumpare.
Arkeofyyttejä
Sipoonlinnassa on tutkittu muinaisia tulokaskasveja eli arkeofyyttejä. Ne on aikoinaan tuotu saarelle ja elävät edelleen muun kasvillisuuden seassa. Tällaisia on löydetty muun muassa nurmilaukka, ketomaruna, tummatulikukka (Verbascum nigrum), ukontulikukka ja hakarasara. Useat näistä kasveista ovat nimenomaan vanhoja ruoka-, mauste- tai lääkekasveja, joita ihminen haki luonnosta tai kasvatti itse.
Hoito ja opastus
Sipoonlinnan alueella tehtiin perusraivaus vuonna 1992 (Jukka Moisanen) ja tämän jälkeen aluetta vuosina 1993–1999 ja 2007 ylläpidetty raivaamalla valleilta pensaikkoa ja niittämällä aluskasvillisuutta 1–2 kertaa kesässä (Jukka Moisanen & Päivi Maaranen). Kallion rinteitä raivataan jatkossa 2–3 vuoden välein.
Sipoonlinna on suhteellisen suosittu vierailukohde ja sille on pystytetty opastaulu parkkipaikalle, joka on kohteelle johtavan viitoitetun peltotien päässä. Paikalle pääsee Helsingistä ajamalla vanhaa Helsinki-Porvoo -tietä pitkin kohti Söderkullaa, jossa käännytään ennen Sipoonjokea vasemmalle peltotielle. Tien alussa näkyy tienviitta "Sibbesborg". Tietä ajetaan noin 200 metriä lähes perille.
Historiaa
Linnoitus on alun perin perustettu Sipoonlahdessa olleeseen saareen. Perustamisen jälkeen on maankohoaminen siirtänyt rantaviivaa kauemmaksi merellepäin ja saari on maatunut kiinni mantereeseen 1700-luvulla. Koska saari oli suuri, voitiin siitä linnoittaa vain eteläinen osa. Suojaksi oli kaivettava vallihauta, joka kavensi eteläpään erilleen muusta saaresta. Linna oli ilmeisesti tehty kivestä ja puusta. Lisäsuojaa ovat antaneet veden alle hakatut puupaalut, jotka estivät laivojen rantautumisen saareen.
Vuoden 1909 kaivauksilta ei löytynyt ajoitettavaa materiaalia. Sipoonlinnan kaltaisia linnoja rakennettiin keskiaikaisessa Ruotsissa 1200-luvun puolivälin ja 1400-luvun alun välisenä aikana. Linna on todennäköisesti rakennettu 1300-luvun lopulla, sillä vuoden 1909 kaivauksilta löydetyt kivisavikeramiikka-astian kappale ja lasipikarin pohjaosa on valmistettu ja käytetty tuona aikana yleisesti. Sen mahdollisina rakennuttajina voidaan silloin pitää Porvoon voutikuntaa 1300-luvun lopulla hallinneita Bo Jonsson Gripiä ja Jacob Abrahamsson Djäkniä. Se on tällöin ollut osa Albrekt Mecklenburgilaisen linnaläänijärjestelmää. Sipoonlinnan alkuperäistä nimeä ei tiedetä varmuudella ja on mahdollista, että se on ollut 1390-luvun puolivälin dokumenteissa mainittu "Wartholmin linna".
Kuninkaan 1700-luvun lopun kartastoon on merkitty Sibbesborgin ulomman vallihaudan edustalle tuulimylly, jonka kohdalla on nykyään vaja.
Tutkimus
Kohteessa suoritti Juhani Rinne arkeologiset kaivaukset vuonna 1909. Paikalla on käyty vuosina 1929 (E.W. Drake) ja 1971 (Lauri Pohjakallio) seudullisten inventointimatkojen yhteydessä. Vuosina 1985 (Matti Bergström) ja 1988 (Tryggve Gestrin) suoritettiin pienimuotoiset koekaivaukset. Tämän jälkeen kohdetta on lähinnä tarkastettu tai kartoitettu. Näin toimittiin vuosina 1989 (Jussi-Pekka Taavitsainen ja Markus Hiekkanen), 1994 (Harry Alopaeus) ja 2002 (V.-P. Suhonen). K. Seppänen ja A. Nummi ovat tehneet paikalla kasvillisuuskartoitukset.
Aleksi Klemetti
Maajoukkueura
Klemetti nimettiin myös Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2019 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Klemetti on pelannut 15 nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Esporte Clube Vitória
Esporte Clube Vitória, paremmin tunnettu pelkästään nimellä Vitória, on Bahian kaupungissa Brasiliassa toimiva urheiluseura, joka on tullut tunnetuksi jalkapallojoukkueestaan.
Aleksi Klemetti
Pelityyli
KalPan verkkosivujen pelaajakortissa Klemettiä kuvaillaan pienikokoiseksi pelaajaksi, joka kompensoi puutettaan muilla ominaisuuksilla. Profiilin mukaan hän laukoo lujaa ja kääntyy nopeasti ahtaassakin tilassa.
Muuta
Klemetin isoveljet Heikki ja Tommi pelaavat myös jääkiekkoa hyökkääjinä. Molemmat pelaavat KuKi HT:n II-divisioonajoukkueessa.
Synteettinen kuitu
Synteettinen kuitu on ihmisen kehittämää ja kemiallis-fysikaalisin menetelmin valmistamaa kuitua, joka pyrkii jäljittelemään luonnonkuituja tai olemaan ominaisuuksiltaan niitä jossain suhteessa parempaa. Ensimmäiset synteettiset kuidut keksittiin 1800-luvun lopulla, ja 1940-luvulta lähtien niistä on tullut erittäin tärkeitä raaka-aineita erityisesti tekstiilien valmistuksessa (mm. nailon, elastaani ja polyesteri), mutta myös monilla muilla tuotannon aloilla (mm. lasikuitu, mineraalivilla ja kevlar).
Synteettisiä kuituja valmistetaan pääasiassa sulattamalla tai liuottamalla polymeerejä, keraameja tai metalleja pehmeäksi massaksi ja puristamalla massa sitten suulakkeen pienten reikien läpi väliaineeseen, joka kovettaa sen ohuiksi säikeiksi eli kuiduiksi.
Synteettisten kuitujen tyypit
Synteettiset kuidut jaetaan seuraaviin ryhmiin:
Synteettisten kuitujen valmistusmenetelmät
Synteettisiä kuituja valmistetaan lähinnä neljällä eri menetelmällä:
Tekokuitujen historiaa
Luonnonsilkin päättymättömät kuidut saivat 1600-luvulla muun muassa englantilaisen tutkijan John Hooken kehittelemään ajatusta ihmisen valmistamasta vastaavanlaisesta kuidusta. Tämä toteutui kuitenkin vasta 1800-luvun lopulla, kun ranskalainen Hilaire de Chardonnet ja englantilaiset Cross, Beavan ja Beadley kehittelivät tahoillaan selluloosapohjaisia viskoosin kaltaisia ”tekosilkkejä”. Tuotantoon tämä ensimmäinen muuntokuitu tuli vuoden 1910 paikkeilla nimellä raion. Vuonna 1927 saksalainen nobelisti Hermann Staudinger todisti kuitujen koostuvan ketjuuntuneista makromolekyyleistä. Yhdysvaltalainen yhtiö DuPont kehitti 1930-luvulla Wallace Carothersin johdolla ensimmäisen polyamidikuidun, joka sai kauppanimen nailon. Muutamaa vuotta myöhemmin englantilaiset J. Rex Whinfield ja J. T. Dickson onnistuivat kehittämään polyesterikuitujen tuotantomenetelmän. 1950-luvun keskivaiheilla tulivat ensimmäiset korkeita lämpötiloja kestävät aramidikuidut, joita kehitti etenkin Stephanie Kwolek DuPontilla. Aramidi- ja hiilikuitujen kaupallinen tuotanto alkoi vasta 1970-luvun alusta muun muassa kauppanimillä Kevlar, Trevar ja Kermel.
William de Corbeil
William de Corbeil (n. 1070–1136) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1123–1136. Hän rakennutti Rochesterin linnan Englantiin. Hänet on haudattu Canterburyn tuomiokirkkoon.
William toimi St Osythin augustinolaisluostarin priorina.
Ralph d'Escuresin kuoleman jälkeen kuningas Henrik I päätti, että uusi priimas valitaan vapaalla vaalilla. Piispat eivät halunneet munkkia arkkipiispaksi ja William valittiin neljästä ehdokkaasta 2. helmikuuta 1123. Hän kuoli 21. marraskuuta 1136.
Lara Flynn Boyle
Lara Flynn Boyle (s. 24. maaliskuuta 1970 Davenport, Iowa, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Boyle tunnetaan televisiorooleistaan muun muassa sarjoissa Twin Peaks ja Oikeus ja kohtuus. Hän on myös näytellyt useissa elokuvissa, kuten elokuvissa Onni (1998) ja Men in Black II (2002).
Boyle meni naimisiin vuonna 2006 Donald Ray Thomasin kanssa. Aikaisemmin hän on seurustellut muun muassa Jack Nicholsonin kanssa.
Readiness to Sacrifice
Readiness to Sacrifice on Michael Kisken toinen sooloalbumi. Se julkaistiin Japanissa ja Etelä-Koreassa vuonna 1999 ja myöhemmin Euroopassa vuonna 2001.
Matti Rajula
Vuosina 1929–1932 Rajula asui Saksassa Berliinissä ja toimi Bernard Ettén viihdeorkesterin ensimmäisenä saksofonistina. Rajula palasi Suomeen 1932, ja hänet kiinnitettiin Radio-orkesterin klarinetistiksi. Tämän työn ohella Rajula jatkoi myös ravintolamuusikkona. Rajula soitti 1930-luvulla kotimaisissa elokuvissa, teki levytyksiä sekä esiintyi Radio-orkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina. Rajula sävelsi myös itse musiikkia. Maaliskuussa 1938 hän soitti Helsingin yliopiston juhlasalissa Yrjö Gunaropulosin häntä varten säveltämän saksofonikonserton. Rajulan omista sävellyksistä tunnetuimpia ovat hänen suomalaisen kansanmusiikkiperinteen pohjalta säveltämänsä klarinettipolkat. Rajula teki myös levytyksiä näistä polkista ystävänsä klarinetisti Kalle Åckerin kanssa.
Rajula ei osallistunut talvisotaan, mutta jatkosodan alkaessa hän joutui yhdessä muutaman muun helsinkiläisen muusikon kanssa Nikke Pärmin Musta nuoli -pataljoonaan, joka oli muodostettu pääosin entisistä vangeista. Rajula vapautettiin palveluksesta muutaman kuukauden kuluttua, ja hän palasi Radio-orkesteriin. Rajula esiintyi nyt kahden vuoden ajan Radio-orkesterin ja Helsingin kaupunginorkesterin solistina. Hän soitti muun muassa Bernhard Henrik Crusellin f-molli-klarinettikonserton, Sulho Rannan Pienen sarjan, Aleksandr Glazunovin saksofonikonserton sekä joulukuussa 1943 ensimmäistä kertaa Suomessa Carl Nielsenin klarinettikonserton. Rajula esiintyi säännöllisesti myös radiossa soittaen kansanmusiikkia.
Rajula joutui toukokuussa 1944 Helsingin Salus-sairaalaan sota-ajan rasitusten, työnteon ja avioliiton aiheuttamien paineiden takia. Hän kuoli hypättyään sairaalan ikkunasta.
Saksofonisti Olli-Pekka Tuomisalo on kirjoittanut Matti Rajulan elämäkerran.
Baldernin linna
Historia
Varhaisin maininta Baldernin linnasta löytyy 1000-luvulta. Nykyisen barokkiulkonäkönsä se sai vuosina 1718–1737, kun linnasta tuli Oettingen-Baldernin kreivien residenssi. Aatelissuku Oettingen-Baldernin sammuttua vuonna 1798 linna päätyi Oettingen-Wallersteinin ruhtinassuvun haltuun. Vuoden 1896 tienoilla linnasta tehtiin yleisölle avoin.
Flow Festival
Flow Festival (lyhyemmin Flow) on Helsingin Suvilahdessa järjestettävä kaupunkikulttuuri- ja musiikkifestivaali. Vuonna 2022 festivaalilla oli ennätykselliset 90 000 kävijää.
Musiikki Flow Festivalilla on monipuolista kattaen genrejä indierockista ja maailmanmusiikista runsaaseen DJ-tarjontaan sekä klubimusiikkiin. Musiikkitarjonnan lisäksi Flow Festival on perinteisesti panostanut vahvasti myös visuaaliseen taiteeseen ja kaupunkikulttuuriin.
Flow Festival on palkittu Musiikki & Median Industry Awards Gaalassa vuoden festivaalina yhteensä neljä kertaa vuosina 2009, 2011, 2012 ja 2013. Suomalaisessa tapahtumamarkkinointialan Evento Awards -gaalassa Flow Festivalin toimitusjohtaja Suvi Kallio palkittiin huhtikuussa 2017 yhdellä 13 tunnustuspalkinnosta.
Vuoden 2020 sekä 2021 Flow Festivalit peruttiin koronaviruspandemian takia. Seuraavan kerran Flow Festival järjestetään 9.–11. elokuuta 2024.
Historia
thumb|300px|[[!!!-yhtyeen Nic Offer Flow Festivalilla vuonna 2007.]] Flow Festivalin perusti Tuomas Kallio ja tämän yhteistyökumppanit helsinkiläisestä Nuspirit Helsinki -kollektiivista vuonna 2004. Perustajien päämääränä oli tarjota jotain uutta suomalaiselle musiikki- ja kaupunkitapahtumien kentälle. Flow Festival on järjestetty perustamisvuodesta lähtien joka elokuu. Ensimmäinen festivaali järjestettiin VR:n makasiineilla. Vuodesta 2007 lähtien Flow on järjestetty Helsingin Suvilahden teollisuusalueella.
2004
Flow järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2004 Helsingissä VR:n makasiineilla 20.–21. elokuuta. Pääesiintyjinä nähtiin Marlena Shaw ja Britti-hiphop-muusikko Ty. Muita esiintyjiä olivat muun muassa Norman Jay, Nicola Conte, The Five Corners Quintet, Jazzanova, Seiji (Bugz in the Attic) ja Nuspirit Helsinki.
2005
Toisena vuonna Flow-festivaalilla esiintyviä artisteja olivat muun muassa Omar, Husky Rescue, Marva Whitney ja Mark Murphy.
2007
Vuonna 2007 Flow muutti nykyiseen paikkaansa Suvilahden teollisuusalueelle ja vaihtoi nimensä virallisesti Flow Festivaliksi. Esiintyjiä tänä vuonna olivat muun muassa Nicole Willis & The Soul Investigators, Architecture in Helsinki, Op:l Bastards, Risto, Jori Hulkkonen, Pepe Deluxé, Terry Callier sekä The Valkyrians.
2009
Elokuussa 2009 Flow Festivalin lavoilla nähtiin muun muassa Lily Allen, Kraftwerk, Vampire Weekend, Grace Jones, White Lies, Yann Tiersen, Final Fantasy ja Fever Ray.
Kasvanut festivaali keräsi neljän päivän aikana noin 40 000 festivaalivierasta. Samana vuonna Flow Festival palkittiin ensimmäistä kertaa vuoden festivaalina Musiikki & Median Industry Awards Gaalassa.
2010
Vuoden 2010 Flow Festivalin esiintyjiä olivat muun muassa The Chemical Brothers, LCD Soundsystem, Big Boi, Air, M.I.A., Robyn, The xx, Ulver ja Beach House.
2011
Vuonna 2011= festivaali järjestettiin 12.–14. elokuuta Suvilahdessa. Pääesiintyjänä oli Kanye West. Muita esiintyjiä olivat muun muassa Mogwai, Röyksopp, Ariel Pink's Haunted Graffiti, Midlake, Warpaint, Asa Masa, Poutatorvi, Hercules & Love Affair, Empire of the Sun, The Human League, Iron & Wine, The Pains of Being Pure at Heart, Desto featuring Jimi Tenor ja Jori Hulkkonen is Third Culture.
Festivaalien pääyhteistyökumppani vuonna 2011 oli Nokia. Muita kumppaneita olivat HS/Nyt, JCDecaux, Radio Helsinki, Brand Factory, Diesel, Heineken, RGB, UPM Timber ja Viinimaa.
Flow Festival palkittiin Musiikki & Median vuoden festivaalina toisen kerran.
2012
Vuonna 2012 festivaali järjestettiin 8.–12. elokuuta. Ulkomaisia esiintyjiä olivat muun muassa Björk, Bon Iver, Lykke Li, Yann Tiersen, The Black Keys, Feist, Frank Ocean, Flying Lotus ja Ane Brun. Myös Bobby Womackin oli määrä esiintyä festivaaleilla, mutta esiintyminen peruttiin sairastumisen vuoksi.
Lisäksi festivaaleilla esiintyi useita kotimaisia esiintyjiä, muun muassa Jukka Poika, Phantom, Manna, Gracias, Motelli Skronkle, Nicole Willis (USA) & The Soul Investigators, Huoratron, Verneri Pohjola Quartet, Desto, Pekka Airaksinen, Yön syke feat. Jaakko Eino Kalevi, Kuusumun Profeetta, Pepe Deluxé ja French Films.
Vuonna 2012 Flow Festival voitti jo kolmannen Musiikki & Median Vuoden festivaali -palkintonsa.
2013
Kymmenvuotista taivaltaan juhlineen Flow'n artistikattaukseen kuuluivat muun muassa Nick Cave & The Bad Seeds, Alicia Keys, Kendrick Lamar, Kraftwerk, Public Enemy, Cat Power, The Knife, My Bloody Valentine, Beach House ja Cody Chesnutt.
Flow rikkoi kävijäennätyksen houkutellen Suvilahteen yli 60 000 festivaalivierasta. Artisteja festivaaleilla nähtiin yli 150. Flow Festival sai Musiikki & Median vuoden festivaalin tunnustuksen kolmantena peräkkäisenä vuonna. Yhteensä palkintoja festivaalilla on jo neljä.
2014
Festivaali järjestettiin 8.–10. elokuuta. Tunnetuimpia esiintyjiä olivat muun muassa OutKast, The National, Manic Street Preachers, Janelle Monáe ja Skrillex.
2015
Festivaali järjestettiin 12.–14.elokuuta. . Tunnetuimpia esiintyjiä olivat muun muassa Major Lazer, Pet Shop Boys, Beck, ja Florence and the Machine
2016
Festivaali järjestettiin 12.–14. elokuuta 2016. Tunnetuimpia esiintyjiä olivat muun muassa Sia, Morrissey, New Order ja Iggy Pop.
2017
Festivaali järjestettiin 11.–13 elokuuta. Tunnetuimpia esiintyjiä olivat muun muassa Aphex Twin, Lana Del Rey, London Grammar, Roy Ayers, Skott, The xx, Alma ja Frank Ocean.
2018
Festivaali järjestettiin 10.–12 elokuuta. Tunnetuimpia esiintyjiä ovat muun muassa Kendrick Lamar, Arctic Monkeys, Patti Smith, Lauryn Hill, St. Vincent, Charlotte Gainsbourg, Lykke Li ja Fleet Foxes.
Loppuunmyydyn viikonlopun aikana Flow keräsi 84 000 kävijää.
2019
Festivaali järjestettiin 9.–11. elokuuta. Tunnetuimpia esiintyjiä olivat muun muassa The Cure, Solange, Tame Impala, Robyn, Modeselektor, Mitski ja Tove Lo.
2020
Toukokuussa 2020 kerrottiin, että Flow Festival 2020 on peruttu koronaviruspandemian takia. Flow oli tarkoitus järjestetään 14.–16. elokuuta 2020.
Citycenter
Citycenter voi viitata seuraaviin asioihin:
Flow Festival
2023
Vuoden 2023 Flow Festival järjestettiin 11.–13. elokuuta 2023 Suvilahdessa.
Kombretumit
Kombretumit (Combretum) on kasvisuku kombretumikasvien (Combretaceae) heimossa ja sen tyyppisuku. Siihen kuuluu 280 lajia, joilla on pantrooppinen levinneisyys.
Lajeja
Seuraavilla kombretumilajeilla on suomenkielinen nimi:
Egon Schultz
thumb|Egon Schultz Egon Schultz (4. tammikuuta 1943 – 5. lokakuuta 1964 Berliini) oli Saksan demokraattisen tasavallan rajavartioston kersantti, joka sai surmansa lokakuussa 1964 Berliinin muurilla syntyneessa yöllisessä tulitaistelussa. Tällöin 57 itäsaksalaista pakeni muurin alle rakennettua tunnelia pitkin länteen. Egon Schultz kuoli rajavartijatoverinsa pimeässä ampumiin rynnäkkökiväärin luoteihin. Tämän Saksan demokraattisen tasavallan viranomaiset salasivat ja tekivät Schultzista länsiagenttien tappaman marttyyrin. Myös pistoolilla rajavartijoiden pidättelemiseksi laukauksia ampunut pakoavustaja Christian Zobel itse uskoi lopun elämäänsä syyllistyneensä tappoon ja kuoli alkoholisoituneena. Totuus kuitenkin paljastui Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Stasin arkistojen auettua.
Schultzin mukaan nimettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa suuri määrä katuja, kouluja, ja muita kohteita. Esimerkiksi tapahtumapaikka Strelitzer Straße sai nimekseen Egon-Schultz-Straße. Jälleenyhdistymisen myötä nimet muutettiin uudelleen, joitakin Schultzin kunniaksi pystytettyjä muistomerkkejä on kuitenkin säilynyt.
ZDF tuotti vuonna 2001 Egon Schultzista dokumentin Heldentod - Der Tunnel und die Lüge (esitetty Suomessa nimellä Sankarivainaja, tunneli ja valhe)
Metrolinjat (taideteos)
Metrolinjat on Jouko Christianssonin tekemä maalaus Rautatientorin metroasemalla Helsingissä. Teos on sijoitettu aseman liukuportaiden yläpäähän. Se paljastettiin 30. lokakuuta 1985. Teos voitti yleisen kilpailun, joka järjestettiin taideteoksen löytämiseksi asemalle.
Urheilusanomat
Urheilusanomat oli suomalainen aikakauslehti, jonka aihepiireihin kuuluivat urheilu, urheilupelaaminen ja veikkaus. Lehden omisti Sanoma Media Finland Oy ja se kuului Ilta-Sanomien IS Mediaperheeseen. Urheilusanomilta ilmestyi vuosittain erilaisia erikoislehtiä.
Kesällä 2017 Sanoma Media Finland osti Urheilulehden A-lehdiltä ja liitti sen Urheilusanomiin. Uuden julkaisun nimeksi tuli Urheilulehti. Urheilusanomien levikki oli ollut noin 35 000 vuonna 2016.
Historia
Lehden ensimmäinen numero ilmestyi nimellä Veikkaaja 12. lokakuuta 1940. Ensimmäinen julkaisija oli SVUL, joka julkaisi sitä vuoden 1945 lopulle, jolloin Oy Tippaustoimisto Ab (myöhemmin Veikkaus Oy) osti sen. Lehdestä alkoi ilmestyä vuonna 1949 lyhyen aikaa myös ruotsinkielinen versio Tipsbladet. Lehden nimi muuttui muotoon Veikkaus-Lotto vuonna 1970, jolloin loton pelaaminen alkoi Suomessa. Vuonna 1988 nimi palautui muotoon Veikkaaja. Ilta-Sanomat osti lehden vuonna 2002, ja 29. huhtikuuta 2003 nimi muuttui muotoon IS Veikkaaja. Lehti muuttui formaatiltaan aikakauslehdeksi 17. helmikuuta 2009, ja samalla nimi palautui muotoon Veikkaaja. Vuonna 2013 lehden nimi muuttui muotoon Urheilusanomat.
Bardinponi
Bardinponi tai bardigiano on italialainen ponirotu.
Ominaisuudet
Säkäkorkeudeltaan poni on 133-145 cm, paino on 450-550 kg.
Bardinponin pää on kevyt ja ponimainen, profiili on aavistuksen kovera. Silmät ovat suuret ja eloisat. Kaula on lihaksikas ja vahva, mieluiten kaareva. Rintakehä on leveä ja lihaksikas. Lavat ovat melko pystyt. Selkä on keskimittainen ja suora, runko pyöreä, takaosa on pyöreä ja lihaksikas. Jalat ovat lyhyet ja suhteellisen ohuet, mutta vahvat. Kaviot ovat suuret ja kovat. Jouhet ovat paksut.
Väriltään bardinponi on ruunikko, sävy vaihtelee vaaleasta hyvinkin tummaan. Merkeistä sallitaan pieni tähti ja vuohissukat.
Luonteeltaan bardinponin kuvaillaan olevan rauhallinen, ystävällinen ja oppivainen. Vuoristossa poneista on kehittynyt sopeutuvaisia ja vähällä toimeen tulevia.
Historia
Bardinponi on kotoisin Italiasta, Apenniinien vuoriston pohjoisosista. Rotu on nimetty Parman maakunnassa sijaitsevan Bardin vuoristokylän mukaan. Kylässä kiinnostus rotuun oli suuri perinteiden takia ja lisäksi niitä kasvatettiin kylän alueella eniten.
Roomalaisten sanotaan tuoneen hevosia Italian alueelle Espanjasta, Iranista ja Noricumista ja bardinponi on mahdollisesti kehittynyt näistä. Bardinponin esi-isät ovat saattaneet saapua alueelle myös germaanisten sotilaiden mukana Gallia Belgicasta Länsi-Rooman valtakunnan sorruttua. Hevoset elivät ja lisääntyivät alueella vuosikymmeniä muodostuen vähitellen homogeeniseksi tyypiksi, joka sopi hyvin kevyeksi kuormajuhdaksi ja työponiksi.
Maailmansotien aikaan, ainakin vuodesta 1925 vuoteen 1945, Italian armeija käytti bardinponitammoja tuottamaan vankkoja muuleja käyttöönsä. Tämä pienensi ponien määrää, kun ponivarsoja ei syntynyt enää yhtä paljon. Toisen maailmansodan lopussa alueelle tuotiin useita eri rotuisia oreja, muun muassa haflingereita, jotka risteytyivät bardinponiin. Tämän takia jotkin rodun alkuperäisistä piirteistä katosi.
Vuonna 1972 päätettiin palauttaa vanhantyyppinen bardinponi. Sopivia poneja jalostuksen aloittamiseen löytyi vuoristoista, joissa paikalliset maanviljelijät olivat säilyttäneet alkuperäisen tyypin. Bardinponeja oli jäljellä vain vähän, 1974 Parman ja Piacenzan alueella arvioitiin olevan 5 oria ja 94 tammaa.
Rodun kantakirja perustettiin 1977. 1977–1993 bardinponeja kasvatettiin lähinnä lihaksi. Kuitenkin 1993 muun muassa rodun määrän vähentymisen ja lihan alhaisen tuoton takia päätettiin vaihtaa rodun jalostuksen tavoitteita, jotta sen käyttöä ja siten suosiota saataisiin kasvatettua. Rotua lähdettiin kasvattamaan ratsuksi ja kevyeksi työponiksi, lihantuotanto jätettiin toissijaiseksi käyttötarkoitukseksi.
Nykyään bardinponeja kasvatetaan lähinnä Pohjois-Italiassa, vuonna 2001 eniten poneja oli Emilia Romagnassa (1465 kpl), Liguriassa (635 kpl) ja Toscanassa (113 kpl). Yhteensä poneja oli Italiassa samana vuonna arviolta 3400, joista 2380 oli rekisteröityjä. Rekisteröidyistä 1522 oli tammoja, 105 oreja ja 769 varsoja. Laumoja oli yhteensä 666. Lisäksi Italian ulkopuolella bardinponeja oli muutamia Saksassa (35 kpl), Unkarissa (2 kpl) ja Sveitsissä (2 kpl). Kanta on kasvava.
Jalostus
pienoiskuva|Bardinponi soveltuu myös valjakkoajoon. Yleensä bardinponit saavat lisääntyä vapaasti vuoristolaitumilla, joilla ne viettävät 8–9 kuukautta vuodesta, tallissa ne pidetään vain talvet. Rodun ratsastusominaisuuksien parantamiseksi sen korkeutta pyritään kasvattamaan jalostusvalinnan avulla. Pienen populaatiokoon takia sisäsiittoisuus on uhka rodulle.
Käyttö
Bardinponeja on käytetty alun perin maatiloilla työponina, kuormajuhtana ja ratsuna. Nykyään rotua käytetään muun muassa työponina, yleisratsuna, vaellusratsuna, hevosterapiassa ja turistikäytössä. Luonteensa ja kokonsa ansiosta se sopii myös hyvin lasten poniksi. Lisäksi rotua kasvatetaan jonkin verran lihaksi.
Megatherium
Megatherium on sukupuuttoon kuollut elefantin kokoinen kasvinsyöjänisäkäs. Se kuului laiskiaisten alalahkoon. Megatherium eli pääosin Etelä- ja Keski-Amerikassa, myöhäisestä plioseenistä pleistoseenin loppuun.
Ulkonäkö ja koko
Megatherium oli suuri eläin. Megatherium americanum oli yli kuusi metriä pitkä ja painoi jopa seitsemän tonnia.
Frederick Boyle
Frederick William Boyle (s. 1949) on melbournelainen mies, joka surmasi vaimonsa Edwina Boylen (1953–1983) lokakuussa 1983. Boyle piilotteli vaimonsa ruumista pihallaan olevassa tynnyrissä lähes 23 vuoden ajan. Kahdelle tyttärelleen Boyle uskotteli, että heidän äitinsä oli karannut rekkakuskin matkaan. Edwina Boylen ruumiin löysi Frederick Boylen vävy siivotessaan perheen kodin takapihaa lokakuussa 2006. Edwinan ruumis löytyi 170-litraisesta tynnyristä, johon Frederick Boyle oli hänet paniikissa piilottanut.
Boyle kiisti syyllisyytensä vaimonsa kuolemaan, mutta helmikuussa 2008 12-jäseninen valamiehistö katsoi hänet syylliseksi. Maaliskuussa 2008 Boyle tuomittiin murhasta 21 vuodeksi vankeuteen. Hän voi anoa ehdonalaiseen vapauteen 17 vuoden vankeuden jälkeen.
Megatherium
Käyttäytyminen
Ihmiset ilmestyivät mantereelle samoihin aikoihin kun Megatherium kuoli sukupuuttoon. Ihmisten metsästystä pidetään yhtenä syynä Megatheriumin katoamiseen. 280px|pienoiskuva|none|[[Robert Bruce Horsfallin näkemys Megatheriumista.]]
Setrelat
Setrelat (Cedrela) on kasvisuku, joka kuuluu mahonkikasvien (Meliaceae) heimoon. Setreloihin kuuluu 19 lajia.
Viestejä varjaageilta
Viestejä varjaageilta on tilateos Puotilan metroasemalla Helsingissä. Sen on tehnyt vuonna 2002 ryhmä Vartiokylän yläasteen seitsemännen luokan oppilaita. Se koostuu 27 maalatusta pleksilevystä, joiden läpi tulee valoa aseman lasiseinästä.
Kaliforniantuliunikko
Kaliforniantuliunikko eli tuliunikko (Eschscholzia californica) on keltakukkainen unikkokasvi, jota tavataan alkuperäisenä Pohjois-Amerikan lounaisosassa. Lajia viljellään myös koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Kaliforniantuliunikko. thumb|220px|vasen|Kaliforniantuliunikon nuppu, jossa verholehdet ovat putoamassa pois.
Levinneisyys
Kaliforniantuliunikko on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikan lounaisosista. Lajin pääesiintymisalue painottuu Kaliforniaan, mutta sitä tavataan laajalla alueella Meksikon pohjoisosista Länsi-Texasiin ja Washingtonin osavaltion lounaisosiin saakka. Purjelaivojen painolastin mukana laji levisi 1800-luvulla muun muassa Chileen, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa kaliforniantuliunikko on harvinainen viljelykarkulainen, jota joskus tavataan villiintyneenä eri puolilta Etelä- ja Keski-Suomea. Pohjoisimmillaan lajia on tavattu Oulun korkeudelta.
Elinympäristö
thumb|220px|vasen|Kaliforniantuliunikkoja Antelope Valley California Poppy Reserve -suojelualueella.
Alkuperäisessä elinympäristössään kaliforniantuliunikko kasvaa kuivilla vuorenrinteillä ja ruohostomailla sekä aavikoilla. Suomessa lajia voi tavata villiintyneenä hiekkaisilla pientareilla, rantavalleilla ja erilaisilta joutomailta. Sopivilla leveysasteilla, esimerkiksi Australiassa, kaliforniantuliunikosta on tullut haitallinen, nopeasti leviävä tulokaslaji.
Käyttö
Kalifornian alkuperäisasukkaat käyttivät kaliforniantuliunikkoa sekä ruoaksi että lääkkeeksi. Kasvin eri osia käytettiin muun muassa täiden karkottamiseen, päänsärkyyn ja hammassärkyyn. Kasvissa on todettu olevan rauhoittavia ainesosia.
Nykyään kaliforniantuliunikkoa viljellään koristekasvina. Aurinkoisen ja kuivan paikan lajina se viihtyy erityisesti paisteisissa kivikkopuutarhoissa ja hiekkamailla. Jalostettuja viljelylajikkeita löytyy useita. Niissä kukkien väri saattaa vaihdella suurestikin valkoisesta vaaleanpunaiseen ja punaiseen. Jotkut lajikkeet ovat kerrottukukkaisia.
Muuta
Tieteellisen nimensä Eschscholzia californica laji, ja koko tuliunikkojen suku, on saanut luonnontieteilijä Johann Friedrich Gustav von Eschscholtzin mukaan, joka tutkimusmatkallaan vuonna 1815 löysi lajin San Franciscon lahtea ympäröiviltä kukkuloilta. Alueen varhaiset espanjalaiset siirtolaiset kutsuivat kasvia nimellä copa del ora (kultakuppi), koska legendan mukaan kukan keltaiset terälehdet muuttivat alueen maaperän kultapitoiseksi.
Kaliforniantuliunikko valittiin Kalifornian osavaltion tunnuskasviksi jo vuonna 1903. Laji on osavaltiossa lailla rauhoitettu.
Hiroshi Kajiyama
Hiroshi Kajiyama (s. 13. kesäkuuta 1953) on 1970-luvulla maailman huipulla kilpaillut japanilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Süleyman Koç
Süleyman Koç (s. 9. kesäkuuta 1989 Berliini, Saksa) on turkkilaista syntyperää oleva saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa SC Paderbornia. Pelipaikaltaan Koç on keskikentän oikea laita.
Ura
Koçin kasvattajaseura on berliiniläinen Berliner AK 07. Vuonna 2008 hän siirtyi Türkiyemspor Berliniin. Vuonna 2010 hän solmi ensimmäisen ammattilaissopimuksensa 3. Ligan eli kolmannen sarjatason SV Babelsberg 03:n kanssa. Ensimmäisen ammattilaiskauden keväällä Koç kuitenkin joutui vankilaan lukuisista kasinokahvilaryöstöistä ja pahoinpitelyistä. Hän joutui lopettamaan ammattilaisuransa väliaikaisesti. Vuonna 2012 hänet siirrettiin avovankilaan, joten hän sai jatkaa Babelsbergissä. Hän pelasi seurassa hyvin ja siirtyikin 2. Bundesliigan SC Paderborniin talvella 2014. Paderbornin kausi päättyi nousujuhliin ja Koç pääsi pelaamaan Bundesliigaa. Hän on kuulunut alkukaudesta joukkueen avainpelaajiin.
Yves Maria Monot
Yves Maria Monot (s. 29. toukokuuta 1944 Pont-l'Abbé) on ranskalainen Kongon tasavallassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi spiritaaneihin vuonna 1963.
Gabriel Auguste François Marty vihki Monot'n diakoniksi vuonna 1972, ja pappisvihkimyksensä Monot sai saman vuoden heinäkuun 9. päivänä Jean-Baptiste Victor Fauret'lta. 14. kesäkuuta 2008 Monot sai nimityksen Ouesson hiippakunnan johtoon, ja hänet vihittiin piispaksi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Dias, jota avustivat Louis Portella Mbuyu ja Clément Joseph Marie Raymond Guillon.
Edward R. Murrow
Murrow’n ura radiossa alkoi vuonna 1935, jolloin hänet palkattiin CBS:n uutisten esimieheksi. Hän pyrki kasvattamaan CBS:n uutisten arvostusta palkkaamalla toimittajia asiantuntemuksen eikä niinkään radiokokemuksen perusteella. Palkattujen toimittajien joukossa olivat muun muassa Charles Collingwood, Eric Sevareid, William L. Shirer ja Howard K. Smith. Uudet toimittajat tunnettiin yleisesti nimellä Murrow’s Boys.
Toisen maailmansodan aikana Murrow teki itse reportaaseja suoraan tapahtumapaikoilta ja asettui usein vaaralle alttiiksi, kuten selostaessaan vuonna 1940 Lontoon pommituksia talojen katoilta.
Sodan jälkeen Murrow nimitettiin CBS:n uutisten varatoimitusjohtajaksi. Ensiesiintymisensä televisiossa Murrow teki 1951 ohjelman See It Now isäntänä. . Vuonna 1953 ohjelma käsitteli Milo Radulovichin erottamista Yhdysvaltain ilmavoimista sillä perusteella, että Radulovichin äiti ja sisar olivat kommunistimyönteisiä. See It Now epäili erottamispäätöksen laillisuutta, ja pian lähetyksen jälkeen Radulovich sai työnsä takaisin. Tapausta voidaan pitää yhdysvaltalaisen journalismin ja politiikan käännekohtana. Pian ohjelman jälkeen ilmeni, että senaattori Joseph McCarthy aikoi hyökätä Murrow’ta vastaan. Myös Murrow oli kerännyt aineistoa McCarthysta, ja 9. maaliskuuta 1954 lähetetty ohjelma koostui lähes yksinomaan McCarthyn omista lausunnoista ja antoi hänestä kuvan fanaatikkona. McCarthy sai tilaisuuden vaatimaansa vastineeseen ja nimitti Murrow’ta ”šakaalilauman johtajaksi”, mutta lausunto kääntyi häntä itseään vastaan. Ohjelman vaikutusvallan ja ajoituksen ansiosta McCarthyn vaikutusvalta romahti.
1950-luvun lopulla CBS:n ja Murrow’n välit alkoivat kiristyä, ja vuonna 1961 hän siirtyi presidentti John F. Kennedyn nimittämänä United States Information Agencyn johtoon. Kolme vuotta nimityksen jälkeen Murrow’lla todettiin keuhkosyöpä. Murrow kuoli 1965. Vuonna 1964 Edward R. Murrow sai Presidential Medal of Freedomin. Radio Hall of Fameen hänet valittiin vuonna 1988. Hän sai myös yhdeksän Emmy-palkintoa, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Lisäksi hänet palkittiin Grammylla vuonna 1966 äänilevystä A Reporter Remembers, Vol. 1: The War Years.
George Clooney on ohjannut Murrow’n urasta elokuvan Hyvää yötä ja onnea, jossa Murrow’ta esittää David Strathairn.
Wilson Sporting Goods
Wilson Sporting Goods on chicagolainen urheiluvarustevalmistaja ja osa suomalaista Amer Sports -konsernia.
1910-luku
Yhtiö perustettiin vuonna 1913 nimellä Ashland Manufacturing Company. Yhtiön omistajat, Sulzberger ja Schwarzchild, käyttivät tuotteissa läheisen teurastamon sivutuotteita. Yhtiön ensimmäisiin tuotteisiin kuului esimerkiksi viulujen jousia, tennismailoja ja baseball-kenkiä. Vuonna 1915 toimitusjohtajana aloittanut Thomas E. Wilson päätti keskittyä urheiluvälineisiin ja irtautui emoyhtiöstä. Vuonna 1916 yhtiö sai uuden nimen toimitusjohtajaltaan. Wilson kasvatti yritystään ostamalla urheiluvaatteita valmistaneen Hetzinger Knitting Millsin sekä pienen muun muassa golflaukkuja valmistaneen laukkuyrityksen. Wilson alkoi valmistaa myös koripalloja ja jalkapalloja. Golfmailat ja amerikkilaiseen jalkapalloon tarkoitetut kypärät tulivat tuotevalikoimaan vuonna 1917. Thomas E. Wilson lähti yrityksestä seuraavana vuonna ja hänen seuraajanaan aloitti L. B. Icely. Vuosikymmenen loppuun mennessä yhtiö osti peliasuja valmistaneen Chicago Sporting Goods Companyn ja palkkasi nahkateollisuudessa työskennelleen Arch Turnerin.
1920–1950-luvut
Vuonna 1922 Wilson lanseerasi uusia tuotteita kuten baseball-siepparin räpylän, vyötärölinjaiset housut amerikkalaiseen jalkapalloon sekä Turnerin suunnittelemia innovatiivisia nahkapalloja.
Vuonna 1950 yhtiön toimitusjohtajan L. B. Icely kuoli, mutta yhtiö jatkoi kasvuaan, sillä Icely oli organisoinut yrityksen hyvin tehokkaaksi. Vuonna 1955 Ohiosta ostettiin amerikkalaisia jalkapalloja valmistanut Ohio-Kentucky Manufacturing -tehdas. Vuonna 1957 yhtiö avasi River Grovessa Illinoisissa hallinnollisen toimiston.
1960–1990-luvut
Vuonna 1963 Wilson osti golflaukkuja valmistaneen Masters Golf Bag Companyn sekä tennismailoja valmistaneen Cortland Tennis Companyn. Seuraavana vuonna ostettiin leluja ja valettuja tuotteita valmistanut Wonder Products Company, joka alkoi myynnin jälkeen valmistaa esimerkiksi jalkapallokypärien kasvosuojuksian ja baseballista tarvittujen säärisuojia. Ensimmäinen ulkomaalainen tuotantolaitos perustettiin Aguadillaan, Puerto Ricoon. Myynti- ja markkinointitoimistot perustettiin Wimbledoniin, Wiesbadeniin, Tokioon ja Hongkongiin. Vuonna 1967 yhtiö myytiin teksasilaiselle ilmailu- ja avaruusteollisuuden monialayritys Ling-Temco-Voughtille (LTV Corporation).
1970-luvulla virvoitusjuomayhtiö PepsiCo osti Wilsonin. Vuonna 1976 avattiin tennistuotteita valmistava tuotantolaitos Irlannin Galwayhin. Yhtiön palloja alettiin käyttää sekä National Basketball Association (NBA) -koripallosarjassa ja National Football League (NFL) -ammattilaisliigassa. Wilson toimitti peliasuja lähes kaikille Major League Baseballin joukkueille. Yritys toimitti viralliset peliasut ja vaatteet myös Yhdysvaltojen kesäolympiajoukkueelle. Yritys jaettiin kolmeen divisioonaan: Golf, Racquet Sports ja Team Sports.
Yrityksen tuotteiden joukossa golfvarusteet nousivat merkittävään asemaan 1980-luvulla. Humboltin tehtaassa valmistettiin päivittäin yli 45 000 golfpalloa, mikä teki siitä maailman kolmanneksi suurimma golfpallotehtaan. Vuonna 1985 WSGC Holdings, Inc. osti Wilson Sporting Goodsin. Helmikuussa 1989 Amer osti amerikkalaisen urheiluvälineyhtiö Wilsonin, joka oli erikoistunut golf-, tennis- ja baseball-tuotteisiin. Suomessa brändi oli tuntematon. WSGC Holdingsin ja Amer Group Ltd:n tytäryhtiö Bogey Acquisition Companyn fuusioitiin. Wilson oli suurin urheilutuotteiden valmistaja Yhdysvalloissa, mutta pahasti velkaantunut. Wilson avasi tytäryhtiöt Japaniin, Isoon-Britanniaan, Saksaan, Ranskaan ja Kanadaan. Yhtiön tuotteita myytiin yli 100 maassa. Uusia tuotantolaitoksia perustettiin esimerkiksi Haitiin, Kanadaan ja Skotlantiin.
1990-luvulla markkinoille tuotiin esimerkiksi Hammer 2.7si -tennismaila (1990), Conform-baseball-hanska (1993), Jet-koripallo (1994) ja Invex-draiver -golfmaila (1995).
Tuotteet
Wilson valmistaa urheiluvälineitä ja -varusteita muun muassa seuraaviin urheilulajeihin: amerikkalainen jalkapallo, sulkapallo, padel, racketball, softball, baseball, koripallo, golf, jalkapallo, pickleball, squash, tennis ja lentopallo.
Amerikankuore
Amerikankuore (Osmerus mordax) on Pohjois-Amerikan koillisosissa elävä rasvaevällinen kalalaji, eurooppalaisen kuoreen (Osmerus eperlanus) lähisukulainen.
Ulkonäkö ja koko
Amerikankuoreen pituus on korkeintaan 20 cm. Lajille tunnusomainen piirre on kyljessä oleva juova.
Levinneisyys ja elinympäristö
Amerikankuore elää Pohjois-Amerikan koillisosan rannikon vesistöissä ja jokisuissa sekä sisämaassa muiden muassa kaikissa Suurissa järvissä.
Pohjois-Amerikan länsirannikolla elävää kuorelajia Osmerus dentex on aiemmin pidetty amerikankuoreen alalajina Osmerus mordax dentex.
Lisääntyminen
Kala saavuttaa sukukypsyyden yleensä 3–5-vuotiaana. Tosin jotkut yksilöt saattavat kutea jo yksivuotiaina.
Rodrigo Tello
thumb|Rodrigo Tello Rodrigo Álvaro Tello Valenzuela (s. 14. lokakuuta 1979 Santiago de Chile) on chileläinen jalkapalloilija.
Tello edusti seuratasolla CF Universidad de Chileä (1999–2000), portugalilaista Sporting Clube de Portugalia (2001–2007), turkkilaisia Beşiktaş JK:ta (2007–2010), Eskişehirsporia (2010–2014), Elazığsporia (2014) ja Şanlıurfasporia (2014–2015) sekä jälleen kotimaassaan Audax Italianoa. Beşiktaş JK:n kanssa Tello on voittanut Turkin superliigan mestaruuden ja Turkin Cupin.
Tello pelasi Chilen jalkapallomaajoukkueessa 36 ottelua ja teki niissä kolme maalia vuosina 2000–2010. . Hän saavutti vuonna 2000 pronssia Sydneyn kesäolympialaisissa.
Studio55
Studio55  oli vuosina 2009–2016 toiminut yli 50-vuotiaille suunnattu MTV3-kanavan ohjelma, jota esitettiin arkiaamuisin. Ohjelmassa oli päivittäin vaihtuva teema.
Ohjelmaa juonsivat vuorotellen Markku Veijalainen ja Pirjo Haapoja. Anja Snellman tuli uudeksi juontajaksi tiistain studiovieraan haastattelijaksi keväällä 2013. Raakel Lignell ja Lauri Karhuvaara aloittivat ohjelman juontajina vuonna 2014.
Ohjelman myötä Sävelradio-radiokanava palasi nettiradiona.
27. elokuuta
27. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 239. päivä (240. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 126 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 26. elokuuta, 28. elokuuta
Antroposofinen lääkintä
Antroposofinen lääkintä on Rudolf Steinerin (1861–1925) yhdessä Ita Wegmanin (1876–1943) kanssa perustama uskomuslääkinnän muoto. Se pohjautuu Steinerin spiritualistiseen oppiin, jota hän kutsui antroposofiaksi. Hoitomuotoja ovat mm. eurytmia, hieronnat ja lääkinnälliset valmisteet.
Monet antroposofiset valmisteet ovat homeopaattisia eli ne eivät sisällä lainkaan vaikuttavaa ainetta eikä niillä ole merkitystä sairauden hoidossa. Ne ovat usein vaarattomia paitsi käytettäessä vaikuttavan hoidon sijasta. Eräissä Euroopan maissa mistelivalmistetta on markkinoitu syöpäpotilaille, koska Steiner ilmoitti sen parantavan syöpää. Näyttöä vaikuttavuudesta ei ole mutta toisaalta uutteen injektoinnista on raportoitu haittavaikutuksia. Antroposofiaan kuuluu myös ajatus lastentautien karmallisesta tehtävästä ja siksi osa antroposofisen lääkinnän edustajista suhtautuu kriittisesti lasten rokottamiseen.
Antroposofista lääkintää on kritisoitu siitä, että siihen kuuluvat spiritualistiset uskomukset edellisistä elämistä sairauksien aiheuttajina ja karmasta sairauden syynä ovat näennäistiedettä ja hoidot näyttöön perustumattomia.