cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mount Kosciuszko
Mount Kosciuszkon lukeminen mantereiden korkeimpien vuorten, niin sanottujen seitsemän huipun, joukkoon on kyseenalaista. Toisen tulkinnan mukaan kunnia kuuluu yli kaksi kertaa korkeammalle Puncak Jayalle Uuden-Guinean saarella.
S/v Estelle
Estellen kunnosti nykyasuunsa joukko vapaaehtoisia, jotka halusivat laivan joka voisi purjehtia Afrikkaan viemään avustustarvikkeita, tuoda takaisin reilun kaupan tuotteita ja toimia Reilun Kaupan aatteen lippulaivana ja keulakuvana. Se teki ensimmäisen Afrikkaan suuntautuneen matkansa vuonna 2002, jota ennen se oli kuitenkin käynyt jo Välimerellä, Irlannissa ja joissakin Pohjois-Euroopan satamissa sekä purjehtinut ympäri Itämerta kouluttaen uutta miehistöä ja kampanjoiden edustamiensa aatteiden puolesta.
Angolaan suuntautuneen Afrikan-matkan jälkeen Estelle purjehti lähinnä Itämerellä ja osallistui muun muassa Tall Ships' Races 2003 -kiertueelle sekä teki yhteisen tutkimus- ja kampanjamatkan Etelä-Itämeren matalikoille Greenpeace-järjestön kanssa. Estelle myös koulutti uutta miehistöä jatkuvasti, joten jokaiseen purjehduskauteen kuului koulutuspurjehduksia.
Estellen toiminta perustui kokonaan vapaaehtoisuuteen ja talkootyövoimaan. Arvoina toiminnassa olivat ympäristöystävällisyys, solidaarisuus ja globaali tasa-arvo.
Vuodesta 2003 saakka Estellellä järjestettiin kesäisin Prometheus-leirejä, uskonnollisesti sitoutumattomia aikuistumisleirejä. Leirin aikana laiva purjehtii Turun saaristossa.
Estelle hyväksyttiin kansainvälisen Sail Training Internationalin (STI) Class A Forumin perustajajäseneksi keväällä 2005. Kyseinen foorumi on tarkoitettu maailman suurten purjelaivojen miehistön koulutuksen, toiminnan parantamisen ja niitä koskevan merilainsäädännön kehittämiseen.
Make Fair Trade Greener
Purjehduskausien 2007 ja 2008 aikana Estelle kiersi Itämeren ja Britteinsaarten rannikkokaupunkeja kampanjoimassa Make Fair Trade Greener -hankkeen merkeissä. Käyntisatamia olivat muun muassa Rostock, Gdansk sekä Tall Ships' Races -kiertueen satamat Itämerellä.
Make Fair Trade Greener -hanke oli Uusi Tuuli ry:n yhdessä italialaisten Pangean ja LiberoMondon, kreikkalaisen Gaian ja maltalaisen KKG:n kanssa toteutettu tiedotusprojekti. Hanke oli pääosin EU:n rahoittama, ja se keskitti tiedottamaan reilusta kaupasta ja ympäristöasioista sekä herättämään keskustelua reilun kaupan ympäristövaikutuksista ja tasa-arvoisemmista Etelän ja Pohjoisen välisistä suhteista.
Education for global sustainability, responsible consumption and fair trade
Hankkeen aikana S/V Estelle teki kaksi kampanjakiertuetta Itämeren ja Pohjanmeren rannikkokaupungeissa. Vuonna 2008 kiertuesatamia olivat Helsinki, Tallinna, Hampuri, Bergen, Den Helder, Rotterdam, Malmö ja Gdansk. Estelle osallistui myös Tall Ships' Races -kiertueen jälkimmäiseen kilpailuosuuteen Norjan Bergenistä Hollannin Den helderiin.
Laivan myynti ja myöhemmät vaiheet
thumb|Israelia tukeva mielenosoitus Helsingin Narinkalla marraskuussa 2012. Julisteessa lukee: ”Yritys rikkoa merisaarto on rikollista.” Uusi Tuuli ry. päätti vuoden 2010 kevätkokouksessaan luopua laivanvarustustoiminnastaan ja keskittyä toiminnassaan muihin osa-alueisiin, kuten fillarikirppiksen toimintaan ja hanketoimintaan.
Laivanvarustustoiminnasta luopumisen taustalla oli tarve keskittää yhdistyksen voimavaroja ja toisaalta halu löytää Estellelle uusia toimintamahdollisuuksia. Keväällä 2012 ilmoitettiin, että alus on myyty Ship to Gaza Swedenille, Ruotsissa toimivalle aktivistijärjestölle ja että sen avulla aiotaan murtaa Gazan saartoa.
Lokakuussa 2012 Estelle lähti avustuslastissa Gazaa kohti, ja sen mukana matkusti useita länsimaisia kansanedustajia. Aluksen kapteenina purjehduksella toimi suomalainen Mika Jämiä. Miehistössä oli mukana myös toinen Suomen kansalainen, puosu Wellu Koivisto. Israelin laivasto valtasi aluksen kansainvälisellä merialueella ja pakotti sen Ashdodin satamaan. Estelle on siitä alkaen ollut takavarikoituna Israelissa. Israelilainen tuomioistuin julisti takavarikon päättyneeksi syksyllä 2014, mutta alus on edelleen Israelissa.
Kartli
Kartli on historiallinen alue Georgian keski- ja itäosissa. Sen läpi virtaa Mtkvari-joki, jonka varrella maan pääkaupunki Tbilisi sijaitsee. Antiikin kirjoittajat tunsivat Kartlin nimellä Iberia, ja sillä oli keskeinen rooli georgialaisten poliittisessa ja etnisessä yhtenäistymisessä keskiajalla. Kartlilla ei ole tarkasti määriteltyjä rajoja, ja ne ovatkin vaihdelleet rajusti alueen historian aikana. Kun Georgian kuningaskunta jakautui pienempiin osiin 1400-luvulla, Kartlista tuli oma kuningaskuntansa, jonka pääkaupunkina toimi Tbilisi. Nykyisin Kartli on jaettu useaan hallinnolliseen alueeseen.
Kartlin historiallisella alueella elävät georgialaiset tunnetaan nimellä "kartleli" ja he muodostavat yhden suurimmista georgialaisista alaheimoista. Valtaosa heistä on ortodoksikristittyjä ja puhuu murretta, joka on muodostanut pohjan nykyiselle georgian kirjakielelle.
Etymologia
Nimi "Kartli" esiintyy ensimmäisen kerran kirjoitettuna 400-luvun tekstissä Tsamebaj tsmidisa Šušanikisi dedoplisaj, joka on vanhin säilynyt georgiankielinen teos. Keskiaikaisen kronikan Kartlis tskhovreba mukaan Kartli on saanut nimensä georgialaisten myyttiseltä kantaisältä Kartlosilta, joka rakensi kaupungin Mtkvarin varrelle; sitä kutsuttiin nimellä Kartli (luultavasti myöhempi Armazi), ja nimi yleistyi myöhemmin tarkoittamaan koko Kartlosin ja hänen jälkeläistensä hallitsemaa maata. Kartlos vaikuttaa olevan keskiajan keksintö, ja teoria hänestä Kartlin perustajana ei ole vakuuttava. Keskiaikainen kronikoitsija käyttää hänen nimestään luonteenomaisesti muotoa, jossa on kreikan nominatiivisuffiksi –ος (os), ja yrittää siten Georgia State Universityn Stephen Rappin mukaan "tuoda kertomukseen mielikuvan antiikista".
Professori Giorgi Melikišvili on liittänyt Kartli-nimen sanaan karta, jota käytetään mingrelin kielessä (georgian lähisukulaiskieli) ja joissakin länsigeorgialaisissa murteissa. Se tarkoittaa "karja-aitausta" tai "aidattua paikkaa". Juuri kar esiintyy lukuisissa paikannimissä ympäri Georgiaa, ja Melikišvilin näkemyksen mukaan sen merkitys on samanlainen kuin vastaavalla indoeurooppalaisella kantasanalla; vertaa germaaninen gardaz ("aidattu alue", "piha"), liettuan gardas ("aidattu paikka", "aita", "karja-aitaus"), muinaiskirkkoslaavin gradu ("puutarha", myös "kaupunki") ja heetin gurtas ("linnoitus"). Nimeä on yritetty liittää myös antiikin lähteiden khaldoi- ja gorduene-kansojen nimiin.
Varhaishistoria
thumb|250px|Tbilisi on Kartlin tärkein kaupunki ja Georgian pääkaupunki.
200-luvulla eaa. Kartli ja sen alkuperäinen pääkaupunki Mtskheta (jonka seuraajaksi Tbilisi nousi 400-luvulla) muodostivat ytimen, jonka ympärille muinainen georgialainen kuningaskunta kehittyi. Kreikkalais-roomalainen maailma tunsi valtion nimellä Iberia. Kartlin asema maan keskeisenä etnisenä ja poliittisena alueena kasvoi edelleen, kun se kääntyi kristinuskoon 300-luvulla, ja se muodosti myöhemmin pohjan Georgian yhdistymiselle keskiajalla. Kartli sijaitsi Bysantin ja Persian kulttuuripiirien välissä, ja sinne kehittyi eloisa kristitty kulttuuri; Kartli oli ainoa kartvelilainen alue, jolla oli oma kirjakielensä. Kun arabit ottivat hallintaansa Tbilisin 700-luvulla, alueen poliittinen keskus siirtyi lounaaseen päin, mutta ajan georgialaiset oppineet antoivat Kartlille laajemman merkityksen, jossa se tarkoitti kaikkia niitä keskiaikaisen Georgian maita, joita sitoivat yhteen uskonto, kulttuuri ja kieli. Eräässä keskiajan Georgian kirjallisuuden useimmin lainatuista katkelmista 800-luvun kirjoittaja Giorgi Mertšule toteaa: "Ja Kartli koostuu siitä laajasta maasta, jonka alueella liturgia ja kaikki rukoukset lausutaan georgian kielellä. Mutta [vain] Kyrie eleison lausutaan kreikaksi, [fraasi] joka tarkoittaa georgiaksi "Herra armahda" tai "Herra ole meille armollinen".
Kun useat georgialaiset valtiomuodostelmat yhdistyivät Georgian kuningaskunnaksi 1000-luvun alussa, nimet "Kartli" ja "Kartveli" muodostivat pohjan nimelle Sakartvelo, jota georgialaiset alkoivat käyttää omasta maastaan. Georgialainen sirkumfiksi sa-X-o on tavallinen maantieteellinen ilmaisu, joka tarkoittaa "aluetta jossa X asuu", missä X on esimerkiksi etnisen ryhmän nimi.
Keskiaikainen aluejako
Keskiajalla Kartli jaettiin perinteisesti suunnilleen Mtkvaria pitkin kolmeen pääalueeseen:
Suurin osa näistä maista kuuluu nykyään Georgian Šida Kartlin (pääkaupunkina Gori) ja Kvemo Kartlin (pääkaupunkina Rustavi) hallintoalueisiin (mkhare), mutta myös Samtskhe-Džavakhetiin (pääkaupunkina Akhaltsikhe) ja Mtskheta-Mtianetiin (pääkaupunkina Mtskheta). Huomattava osa Zemo Kartlista kuuluu nykyisin Turkkiin.
WIG20
WIG20 tai WIG 20 (WIG on lyhennys: ) on puolalaisen Varsovan pörssin tärkein osakeindeksi. Indeksissä on mukana 20 pörssin markkina-arvoltaan suurinta ja vaihdetuinta puolalaista yritystä. Osakeindeksin laskeminen aloitettiin 16. huhtikuuta 1994 alkupistemäärällä 1000.
Koostumus
Seuraavat osakkeet olivat mukana Varsovan pörssin WIG20-indeksissä helmikuussa 2018:
Satsanga Records
Satsanga Records oli Jukka Kuoppamäen perustama, vuosina 1973–1979 toiminut suomalainen levy-yhtiö. Levy-yhtiön julkaisujen pääpaino oli alusta alkaen iskelmämusiikki, mutta sen kautta ilmestyi myös joitakin epäkaupallisempia ja tyyliltään marginaalisempia julkaisuja. Kuoppamäki keksi yhtiön nimen joogafilosofiasta. Satsanga tarkoittaa, että kun ihminen on tekemisissä hyvän kanssa, se johtaa häntä hyvään.
Levymerkin ahkerin levyttäjä oli sen johtaja Kuoppamäki, joka teki aktiivisesti kappaleita myös muille levymerkin artisteille. Kuoppamäki oli myös levymerkin kaupallisesti menestynein artisti. Iskelmiä yhtiölle levyttivät myös muun muassa Anita Hirvonen, Piritta Perälä ja Seppo Hanski. Noin kuuden toimintavuotensa aikana yhtiö julkaisi yli sata albumia ja yli viisikymmentä singleä.
Monen muun pienen 1970-luvun jälkipuoliskolla toimineen levy-yhtiön lailla merkittävä osa Satsangankin julkaisuista oli ns. huoltoasemakasetteja, jotka sisälsivät levy-yhtiön artistien päivän hittilevytyksistä tekemiä cover-versioita. Satsangan kohdalla näitä levytyksiä julkaistiin Mitä Suomi soittaa -levysarjassa, jota ilmestyi neljätoista osaa vuosina 1975–1978.
Satsangan toiminta päättyi varojen puutteeseen vuonna 1979. Nykyään Satsangan katalogin oikeudet omistaa lähes kokonaan Rocket Records, joka on tuottanut yhtiön vanhoista levyistä cd-julkaisuja.
DOHC
thumb|Läpileikkaus sylinterikannesta. thumb|DOHC-moottorin toimintaperiaate. DOHC-moottorissa (lyhenne sanoista Double Over Head Camshaft) on kaksi sylinterinkannen yläpuolella olevaa nokka-akselia, jotka saavat käyttövoimansa joko ketjulla tai hihnalla kampiakselin päästä. Vastaavasti SOHC-moottorissa (Single Over Head Camshaft) on pääsääntöisesti yksi nokka-akseli.
Louis Chevrolet patentoi DOHC-venttiilikoneiston vuonna 1919.
Lähteet
Arbre à cames DOHC
Starbucks
thumb|Starbucks-kahvila [[Leedsissä]] thumb|Vihreällä merkitty ne maat, joissa oli Starbucks-kahviloita maaliskuussa 2022.
Starbucks on vuonna 1971 Seattlessa perustettu maailman suurin monikansallinen kahvilaketju.
Starbucksilla on kahviloita yli 60 maassa. Vuoden 2013 maaliskuussa kahviloita oli kaikkiaan 20 891, joista Yhdysvalloissa 65,2 %. Starbucks perusti Yhdysvalloissa 1990-luvun alkupuoliskolla runsaasti kahviloita ympäri maata, ja siitä tuli laajalti tunnettu muutamassa vuodessa. Vuoden 2011 alun 17 009 kahvilasta 8 870 oli yhtiön omia ja 8 139 lisenssinhaltijoiden omistuksessa. Yhtiön liikevaihto oli 29. syyskuuta 2019 päättyneenä tilivuonna 26,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Yhtiö on nimetty Herman Melvillen Moby Dick -romaanin henkilön mukaan. Starbuck oli Melvillen kirjassa Pequod-laivan ensimmäinen perämies. Yhtiön logossa on kuvattuna kaksipyrstöinen merenneito Melusina. Pitkäaikaisen pääjohtajan ja omistajan Howard Schultzin aikana Starbucks laajeni 11 myymälästä 28 000 myymälään maailmanlaajuisesti.
Starbucks Pohjoismaissa
Starbucks on levittäytynyt vähitellen myös Pohjoismaihin. Ruotsiin Starbucks perusti ensimmäisen kahvilansa Arlandan kansainväliselle lentoasemalle vuonna 2010. Yritys tiedotti heinäkuussa 2011 perustavansa kumppaninsa SSP:n kanssa ensimmäiset kaksi Suomen kahvilaansa Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Samalla tiedotettiin myös liikkeen avaamisesta Norjaan Gardermoenin lentoasemalle.
Suomen ensimmäinen kahvila avattiin 15. toukokuuta 2012 terminaali 2:n saapuvien aulaan, jonne kaikilla on vapaa pääsy. Toinen kahvila avattiin 15. lokakuuta 2012 terminaali 2:n kaukolentojen alueella.
Kolmas Starbucks avattiin Helsingin keskustaan Akateemisen Kirjakaupan tiloihin 13. marraskuuta 2013. Helsingin keskustan toinen Starbucks avattiin keväällä 2016 Kampin kauppakeskukseen.
Vuonna 2015 Starbucks ja Ruokakesko solmivat sopimuksen Starbucks-kahviloiden avaamisesta K-kauppoihin eri puolille Suomea. Tämän sopimuksen myötä avattiin kahvilat kauppakeskus Selloon Espooseen sekä kauppakeskus Jumboon ja Myyrmanniin Vantaalla. Syksyllä 2020 Kesko päätti kuitenkin luopua yhteistyöstä kysynnän puutteen vuoksi ja Espoon ja Vantaan kauppakeskuksiin perustetut kolme kahvilaa lopettivat toimintansa.
HMS
HMS alusten nimen etuliitteenä tarkoittaa aluksen kuuluvan hänen majesteettinsa laivastoon. Lyhennettä käyttävät pääasiassa Yhdistyneen kuningaskunnan laivasto Royal Navy sekä Ruotsin merivoimat.
Lyhenteen ja sen variaatioiden käyttö Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneet käyttävät nimensä edessä etuliitettä HM Submarine, joka joskus lyhennetään HMSm tai HMS/M. kuninkaallisen jahdin etuliitteenä käytetään lyhennettä HMY.
Etuliitettä HMHV on käytetty Amiraliteetin palvelukseensa vuokraamistaan aluksista.
Lyhennettä HMS käytetään myös rannikkolinnakkeista, joista Kuninkaallinen laivasto käyttää nimitystä kivifregatti. Sellaisia ovat muun muassa koulutuskeskus HMS Excellent pienellä saarella Portsmouthin satamassa.
Lyhenteen ja sen variaatioiden käyttö Kansainyhteisön maissa
Koska Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija on myös Kansainyhteisön hallitsija, käyttävät yhteisön 16 jäsenmaata HMS-etuliitteen eri variaatioita:
Tai Shin Mun
Tai Shin Mun (大聖門, pinyin: Dà Shèng Mén; kirjaimellisesti "Suuren Viisaan portti") on myös apina -kungfuna tunnettu perinteinen kiinalainen taistelutaito. Järjestelmään sisältyy sekä aseettomia että aseellisia taistelutekniikoita, tuina-hierontaa, kovetus- ja hengitysharjoituksia sekä leijonatanssia. Suomessa lajia voi tällä hetkellä harjoitella Helsingissä, Tampereella, Nokialla, Oulussa, Rovaniemellä ja Ivalossa.
Kasvipatologia
thumb|[[Kuusensuopursuruoste (Chrysomyxa ledi)]] Kasvipatologia on oppi kasvitaudeista. Niitä aiheuttavat sekä bioottiset että abioottiset tekijät. Bioottisiin tekijöihin kuuluvat loiskasvit, sienet, bakteerit, virukset ja viroidit. Sen sijaan eläinten aiheuttamia tuhoja ei lasketa kasvipatologiaan. Abioottisia tekijöitä ovat muun muassa ravinnepuutokset. Suomessa kasvipatologiaa voi opiskella vain Helsingin yliopiston maataloustieteiden laitoksella.
Satakunnankatu (Tampere)
Kadun historia ja nimet
Nykyinen kadunnimi Satakunnankatu on merkitty Tampereen asemakaavaan vuonna 1907. Kadun historia on kuitenkin vanhempi. Alun perin kyseessä on ollut kaksi erinimistä katua, Uusikatu ja Uudensillankatu, jotka Tammerkoski on erottanut toisistaan. Kadun ensimmäinen ja vanhin osa sijoittuu kohtaan, joka ulottuu nykyään Aleksis Kiven kadun kulmasta Näsilinnankadulle. Tämän kosken länsipuolella sijaitsevan kadunosan suunnitteli maanmittari Daniel Hall (1739–1803) jo vuonna 1775. Hallin suunnitelmista kehittyi myöhemmin kaupungin ensimmäinen asemakaava, joka tuli voimaan 1779. Ensimmäisissä kartoissa Tampereen kaduilla ei kuitenkaan ollut vielä nimiä. Nimen Uusikatu keksi komitea, joka oli vuonna 1807 asetettu nimeämään katuja. Karttaan nimi pääsi 1820-luvulla, kun maanmittari Johan Wallenius (1785–1849) laati uutta asemakaavaehdotusta. Wallenius käytti kadusta ruotsinkielistä muotoa Ny Gatan. Hänen kartassaan katu oli kasvanut pituutta länteen ja ulottui Kortelahdenkadulle (silloinen Brahe Lång Gatan eli Brahen Pitkäkatu). Uusikatu tuli kadun viralliseksi nimeksi vuonna 1868. Katua jatkettiin useaan otteeseen kohti länttä, ja kaupungin paloturvallisuuden parantamiseksi sitä paikoin levennettiin bulevardiksi.
Kosken itäpuoli liitettiin Tampereeseen Messukylän pitäjästä vuonna 1877. Kaupunginarkkitehti F. L. Calonius teki alueelle asemakaavan, jossa keskeisenä runkokatuna oli nykyinen Satakunnankadun itäosa. Kadun nimi esiintyi ensimmäisen kerran asemakaavaluonnoksessa (1879) muodossa Uuden Sillan katu. Nimi Uudensillankatu virallistettiin 1886. ”Uusi silta” viittasi Satakunnansiltaan, joka rakennettiin kuitenkin vasta myöhemmin, vuosina 1897–1900.
Satakunnansilta ilmeisesti aiheutti sen, että vuoden 1907 asemakaavamuutoksessa Uusikatu ja Uudensillankatu päätettiin muuttaa Satakunnankaduksi.
Poikkikadut idästä länteen
pienoiskuva|[[Tampereen keskuspaloasema|Keskuspaloasema Satakunnankadun ja Lapintien risteyksessä.]]
Tammerkosken länsipuolella
pienoiskuva|Finlaysonin tehdasrakennuksia Satakunnankadulla: vasemmalla kutomorakennus [[Plevna (tehdasrakennus)|Plevna, keskellä Finlaysonin portti ja sen takana kehräämörakennus Siperia.]]
Keksijäkylän Lotta
Keksijäkylän Lotta (Leiutajateküla Lotte) on virolainen animaatioelokuva, joka kertoo Lotta-koiran seikkailuista Keksijäkylässä.
Juoni
Suuren meren rannalla on pieni merkillinen kylä; Kylä, jonka asukkaat harrastavat eriskummallisten vimpaimien keksimistä. Vuoden huipennus on kilpailu, jossa paras vimpain palkitaan ja palkintona on kunniaa ja mainetta.
Aguri Suzuki
Aguri Suzuki (, s. 8. syyskuuta 1960 Tokio, Japani ) on entinen japanilainen autourheilija ja entinen Formula 1 -kuljettaja ja tallipäällikkö, joka kilpaili Formula 1:ssä kausilla kuljettajana 1988–1995.
Suzukin uran ensimmäinen merkittävä virstanpylväs oli Japanin Formula 3 -sarjan hopeasija vuonna 1983. Hän jäi voittaja Fujiwarasta 12 pistettä. Kaksikko erottui sarjassa muista varsin selvästi. Fujiwara voitti seitsemästä osakilpailusta neljä ja oli jokaisessa kisassa palkintopallilla. Suzukin saldo oli kaksi voittoa ja viisi TOP-3 sijoitusta. Formula 3:n ohella Suzuki ajoi satunnaisia kilpailuja FIA:n World Endurance Championship -sarjassa kausilla 1982, 1983 ja 1985.
1986 Suzuki voitti Japanin Touring Car -luokan mestaruuden yhdessä Takao Wadan kanssa Nissan Motorsportin tehdaskuljettajana.
Suzuki sijoittui Japanin Formula 3000 -sarjassa toiseksi kaudella 1987 ja voitti seuraavana vuonna sarjan mestaruuden. Hän osallistui lisäksi Le Mansin 24 tunnin ajoon ilman menestystä.
Suzuki osallistui 88 Formula 1 -sarjan Grand Prix -kilpailuun uransa aikana. Hänen parhaaksi F1-sijoituksekseen jäi kolmas sija vuoden 1990 Japanin Grand Prix'sta. F1-uransa jälkeen Suzuki osallistui muun muassa muutamaan Le Mansin 24 tunnin ajoon joista vuonna 1998 saavutuksena oli yleiskilpailun 3. sija Nissanilla. Suzuki teki paluun F1-sarjaan kaudella 2006, tällä kertaa tallipäällikön ja tallin omistajan roolissa. Hän toimi Super Aguri -tallin tallipäällikkönä ja testiajajana vuodesta 2006 vuoteen 2008, jolloin talli joutui talousvaikeuksien takia jättäytymään sarjasta.
Vuodesta 2014 hän on toiminut Formula E -sarjassa Amlin Agurin tallipäällikkönä.
Tee Set
Suomessa yhtyeen tunnetuin hitti on Chrisse Johanssonin kääntämä ja muun muassa Frederikin esittämä Linda Linda.
Jäsenet
Yhtyeen keulakuva Peter Tetteroo kuoli syyskuussa 2002 55-vuotiaana sairastettuaan maksasyöpää.
Strasbourgin tanssimania
pienoiskuva|oikea|[[Pieter Brueghel vanhempi|Pieter Brueghelin kaiverrus epidemiasta.]] Strasbourgin tanssimania oli Strasbourgissa vuonna 1518 tapahtunut ilmiö, jossa sadat ihmiset pakonomaisesti tanssivat itsensä uuvuksiin useiden viikkojen ajan.
14. heinäkuuta huomattiin strasbourgilaisen naisen tanssivan kadulla. Hän nukkui öisin ja jatkoi taas aamulla. Pian useat ihmiset alkoivat tanssia ja elokuussa jo sadat ihmiset tanssivat pakonomaisesti kaupungin kaduilla. Papisto sanoi ihmisten olevan Pyhän Vituksen kiroamia ja lääkärit puolestaan epäilivät tanssijoiden kärsivän veren ylikuumenemisesta. Kaupunki päätti ohjata tanssijat heille osoitettuihin tanssipaikkoihin ja järjesti heille soittajia. Ratkaisu oli katastrofi, joka pahensi tilannetta.
Syyskuussa kaupungin johto päätti kieltää julkisen tanssimisen ja tanssia jatkaneet lähetettiin Saverneen rukoilemaan anteeksiantoa Pyhän Vituksen pyhättöön. Pian epidemia päättyi. Psyykkinen epidemia muutettiin uskonnolliseksi rituaaliksi.
Myös muita tapauksia keskiajalta on dokumentoitu. Vuosien 1374, 1463 ja 1518 tapahtumien perusteella tiedetään, että tanssimisen luultiin olevan sekä aiheuttaja että sen parannus. Mahdolliseksi syyksi on sanottu stressin aiheuttama psykoosi.
Lena Oberdorf
Lena Sophie Oberdorf (s. 19. joulukuuta 2001) on saksalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa elokuun 2022 loppuun mennessä 32 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Oberdorf esiintyi ensimmäisen kerran naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2019 Ruotsia vastaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kolmessa ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän pelasi viisi ottelua ja saavutti hopeaa Englannille loppuottelussa kärsityn jatkoaikatappion jälkeen. Hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Oberdorf edusti kotimaassaan SGS Esseniä kausina 2018–2020 ja siirtyi sitten VfL Wolfsburgiin.
Björneborgs Tidning
Björneborgs Tidning oli vuosina 1860–1865 ja 1873–1965 Porissa ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Historia
Ensimmäisen kerran ilmestyessään Björneborgs Tidning suhtautui kieliriitoihin maltillisesti, mutta 1870-luvulta lähtien se oli ruotsalaisen puolueen kannattaja. Vuonna 1888 Björneborgs Tidningiin kyllästyneet maltillisemmat ruotsinkieliset perustivat oman lehden Westra Finland, joka ilmestyi viiden vuoden ajan. Kieliriitojen aikana Björneborgs Tidningin suomettarelainen vastustaja oli Otto Palanderin 1873 perustama Satakunta, jonka kanssa lehti kävi kiivasta sananvaihtoa. Ruotsalaisen puolueen lakkauttamisen jälkeen Björneborgs Tidning jatkoi ruotsalaisen kansanpuolueen äänenkannattajana. Ensimmäisen sortokauden aikana keväällä 1905 viaranomaiset lakkauttivat lehden kolmeksi kuukaudeksi, jolloin kirjapainon faktorina toiminut Emil Wahlstein julkaisi useita eri nimillä ilmestyneitä uutis- ja ilmoituslehtiä.
Björneborgs Tidning lakkautettiin tappiollisena vuoden 1965 lopussa. Lehden lakkauttamisen jälkeen kirjapaino jatkoi toimintaansa nimellä Porin Painotuote Oy. Vuodesta 1969 lähtien se toimi Ulasoorissa ja kirjapainotoiminnan ohella valmisti myös kartonkipakkauksia. Yhtiön omistivat tuolloin puoliksi Rosenlew ja Oy Kyro Ab. Porin Painotuote Oy lopetti toimintansa 1977, jolloin sen laitteet myytiin A. Ahlströmille.
Risto Jarva
Risto Antero Jarva (15. heinäkuuta 1934 Helsinki – 16. joulukuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Jarvan elokuvien lähtökohtana oli useimmiten jonkin ajankohtaisen ongelman tai ongelmaryhmän, sosiaalisen tilanteen, myytin tai kliseen kartoitus, joka tapahtui joko fiktiivisen tai dokumentaarisen rakenteen tai niiden muodostamien kombinaatioiden avulla. Jarva toimi elokuvan taiteilijaprofessorina vuosina 1970–1975.
Ensimmäiset ohjaustyöt
Risto Jarva oli koulutukseltaan kemisti-insinööri. Opiskeluaikanaan hän harrasti valokuvausta. Elokuvan pariin hän tuli teekkarien elokuvakerhon Montaasin kautta. Sen parissa harrastettiin paitsi elokuvien katselemista, myös valmistettiin omia lyhytelokuvia ja paneuduttiin laajalti elokuvan teoreettisiin lähtökohtiin. Elokuvakerho Montaasin piirissä syntyikin Jarvan ensimmäinen ohjaustyö Työtä Ylioppilasteatterissa (1961), joka yhdessä Maunu Kurkvaaran Pikkuisen kanssa sai ensimmäisenä lyhytelokuvana Valtion elokuvapalkinnon.
Ensimmäiset pitkät elokuvansa Jarva ohjasi yhteistyönä, Yön vai päivän (1962) Jaakko Pakkasvirran kanssa ja X-paronin (1964) Spede Pasasen ja Pakkasvirran kanssa. Ryhmätyöskentely oli Jarvalle myöhemminkin ominainen työtapa, joskin lähinnä ideointi- ja käsikirjoitusvaiheissa, ohjaustyöstä hän kantoi vastuun itse.
Filminorin muodostuminen
Jarva ja hänen ympärilleen elokuvayhtiö Filminoriin kerääntynyt työryhmä (Jaakko Pakkasvirta, Peter von Bagh, Pertti Maisala, Jussi Kylätasku, Antti Peippo, Lasse Naukkarinen, Timo Linnasalo, Matti Kuortti, Kullervo Kukkasjärvi) toivat suomalaiseen elokuvaan kriittisesti yhteiskuntatietoisen suuntauksen. Valittu linja näkyi paitsi Filminorin tuottamissa näytelmäelokuvissa, myös Postipankin (silloinen Postisäästöpankki) tilaamissa lyhyissä dokumenttielokuvissa, jotka käsittelivät muun muassa asumista, kaupunkisuunnittelua, ihmisen ja luonnon suhdetta, saasteongelmia, naisen asemaa ja tietotekniikan tulevaisuudennäkymiä.
Omat ohjaustyöt alkavat
Jarvan seuraava elokuva Ruusujen aika (1969) ajoittui 2000-luvun alkuun ja oli kunnianhimoinen yritys rakentaa siltaa tulevaisuuteen niistä tekijöistä käsin, jotka olivat olemassa tuolloisessa yhteiskunnassa. Samalla tavoin sisäistetty, aiheen omista rakenteista lähtenyt hahmotus oli Jarvan seuraava elokuva Bensaa suonissa (1970) - kuvaus ralliautoilusta, autokulttuurista sekä auton riivaamasta ihmisestä. Näkemyksessään auton ja autokulttuurin orjuuttamasta yhteiskunnasta Jarva ajautui varsin lähelle Jean-Luc Godardin visioita elokuvassa Viikonloppu (1967).
1970-luku
Jarva johti Elokuvapoliittista komiteaa koko sen toiminnan ajan vuosina 1970–1974. Komitean tehtävänä oli laatia valtion elokuvapoliittinen ohjelma. Se suositteli Suomen elokuvasäätiön korvaamista uudella valtion laitoksella ja Suomen elokuva-arkiston ottamista valtion haltuun.
Kun taivas putoaa -elokuva (1972) tarkasteli puolestaan skandaalilehdistön toimintaa toimittajan ja hänen uhrinsa näkökulmista. Roskalehden toimittajan sanojen ja tekojen välinen ristiriita kasvaa häkellyttäviin mittoihin. Oikeuttavatko korkeat päämäärät alhaiset teot, kysyy Jarva, ja jättää kysymyksen katselijoidensa pohdittavaksi. Yhden miehen sota (1973) oli taas lähestulkoon inhorealistinen kuvaus kaivinkoneyrittäjän tylystä arjesta, työyhteisön, perheen ja muun elämänpiirin toisilleen asettamista ristiriitaisista vaatimuksista.
Mies joka ei osannut sanoa ei (1975) käynnisti Jarvan uralla täysin uuden, komedialähtöisen suuntauksen, joka syveni filosofis-eettisten pohdiskelujen suuntaan elokuvien Loma (1976) ja etenkin Jäniksen vuosi (1977) myötä. Nämä elokuvat, joiden pääosia esitti Antti Litja, olivat kohtuullisia menestyksiä myös taloudellisesti.
Kuolema
Jarva kuoli auto-onnettomuudessa Helsingin Kuusisaaressa palatessaan Jäniksen vuosi -elokuvan kutsuvierasnäytöksestä hieman puolenyön jälkeen 16. joulukuuta 1977. Jarvaa kuljettanutta taksia vastaan tullut kuorma-auto joutui erittäin liukkaalla tiellä sivuluisuun, jolloin taksi törmäsi sen kylkeen ja rusentui lavan alle. Jarva ja taksinkuljettaja jäivät puristuksiin ja saivat välittömästi surmansa.
Lyhytelokuvat
Risto Jarva toimi lisäksi käsikirjoittajana elokuvissa Lapsen oikeudet (ohjaus Jaakko Pakkasvirta, 1970), Kromi (Kullervo Kukkasjärvi, 1971) ja Kemira – kemian teollisuutta (Kukkasjärvi, 1974) ja leikkaajana elokuvissa Suomalainen pöydänkattaja (Antti Peippo, 1973) ja Sporting Finland (Matti Kuortti, 1974).
Kaliumhydroksidi
Kaliumhydroksidin (KOH) vesiliuos on vahva emäs, koska liuetessaan veteen suola hajoaa kalium ja hydroksidi-ioneiksi. OH- aiheuttaa emäksisyyden liuokseen.
Kaliumhydroksidia tuotetaan teollisesti kaliumkloridista elektrolysoimalla. Toinen tapa tuottaa yhdistettä hieman pienempiä määriä on kalsiumhydroksidin ja kaliumkarbonaatin välinen reaktio.
Elintarvikkeiden lisäaineiden koodauksessa kaliumhydroksidin E-koodi on E525 ja sitä käytetään happamuudensäätöaineena. Kemianteollisuudessa kaliumhydroksidi on keskeinen kemikaali ja sitä käytetään muun muassa valmistettaessa muita kaliumyhdisteitä, saippuaa, tekstiiliteollisuudessa, metallurgiassa ja laboratoriokemikaalina. Kaliumhydroksidia käytetään myös hiilidioksiidin talteenotossa suoraan ilmakehästä.
Väinö Granlund (jääkäriluutnantti)
Opinnot
Granlund kävi kansakoulun ja suoritti kauppakoulun Praktiska skolanissa Helsingissä. Hän suoritti Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi
Vaasalainen konttoristi Granlund liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. lokakuuta 1915. Sieltä hänet komennettiin 17. maaliskuuta 1916 Saksan meriesikunnan määräämiin tehtäviin Englantiin ja myöhemmin värväys- ja asekuljetustoimiin Suomeen. Suomessa hänet vangittiin 19. toukokuuta 1916 ja vietiin Špalernajan vankilaan Pietariin, josta hän muiden kalterijääkärien tavoin vapautui Venäjän vallankumouksen alettua 12. maaliskuuta 1917.
Vapauduttuaan Granlund oli mukana suojeluskuntatyössä Vaasan ympäristössä ja aseiden kuljetuksessa Etelä-Pohjanmaalla. Hän osallistui muun muassa aselaiva S/S Equityn lastin vastaanottamiseen Vesterössä 31. lokakuuta 1917. 27. tammikuuta 1918 hänet komennettiin opettajaksi eversti Bergin johtamille sotilaskursseille Jalasjärvelle ja helmikuussa koulutusupseeriksi Vöyrin sotakouluun.
Suomen sisällissota
Granlund osallistui sisällissodan alussa venäläisten aseistariisuntaan Ilmajoella. Hänet määrättiin maaliskuussa Etelä-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan 1. komppanian päälliköksi. Komppanianpäällikkönä hän otti osaa Tampereen, Laitikkalan ja Alvettulan taisteluihin. 1. toukokuuta 1918 hänet siirrettiin rykmentin täydennyspataljoonan komentajaksi.
Sisällissodan jälkeinen aika
10. heinäkuuta 1918 Granlund siirrettiin Jääkärirykmentti n:o 5:een, joka nimettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Granlund toimi sen 6. komppanian päällikkönä. Granlund erosi armeijan palveluksesta 28. joulukuuta 1918 ja siirtyi Kahma & Co -yrityksen palvelukseen. Granlund kuoli 9. toukokuuta 1919 Helsingissä keuhkokuumeeseen.
Moritz Auffenberg von Komarów
thumb|Moritz von Auffenberg vuonna 1914. Moritz Auffenberg von Komarów (22. toukokuuta 1852 Opava – 18. toukokuuta 1928 Wien) oli Itävalta-Unkarin armeijan kenraali, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa.
Auffenberg palveli sotilasuransa alussa upseerina jalkaväessä ja sen jälkeen esikuntatehtävissä. Hänestä tuli vuonna 1894 eversti ja rykmentinkomentaja, vuonna 1900 kenraalimajuri ja prikaatinkomentaja sekä vuonna 1905 sotamarsalkkaluutnantti. Vuonna 1911 hänet nimitettiin Sarajevoon sijoitetun viidennen armeijakunnan komentajaksi. Vuosina 1911–1912 Auffenberg toimi Itävalta-Unkarin sotaministerinä ja yritti melko huonolla mestyksellä modernisoida kaksoismonarkian armeijaa. Lyhyen ministerikautensa aikana hän sai kuitenkin varmistettua armeijan budjetin ja koon suurentamisen.
Auffenberg jäi pois aktiivipalveluksesta vuonna 1912, mutta maailmansodan puhjettua kaksi vuotta myöhemmin hänet kutsuttiin neljännen armeijan komentajaksi. Hän eteni elokuussa 1914 Galitsiaan ja voitti venäläiset 28.–30. elokuuta käydyssä Komarówin taistelussa, jonka mukaan sai myöhemmin lisänimensä. Auffenbergin joukot olivat saartamassa Venäjän viidettä armeijaa, mutta venäläisten hyökättyä voimakkaasti Itävalta-Unkarin armeijan oikeaa siipeä vastaan ylipäällikkö Franz Conrad von Hötzendorf määräsi hänet keskeyttämään etenemisensä ja viemään joukkonsa etelään kolmannen armeijan avuksi. Tämän seurauksena itävaltalaisten rintamaan syntyi aukko, jota Venäjän viides armeija onnistui hyödyntämään. Välttääkseen itse saarroksiin joutumisen Rava-Ruskassa syyskuun alussa 1914 Auffenberg joutui perääntymään takaisin aina Karpaateille saakka, missä yhteydessä menetettiin paljon miehiä ja kalustoa. Syy epäonnistumisesta vieritettiin Auffenbergin harteille, ja hänet siirrettiin pois komentajantehtävistä. Hän ei enää sen jälkeen toiminut komentajana.
Ford Mondeo
Ford Mondeo on Fordin vuodesta 1993 lähtien valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka esiteltiin Euroopassa Ford Sierran seuraajaksi. Aasiassa ja Oseaniassa malli korvasi Ford Telstarin. Nimi Mondeo tulee latinankielisestä sanasta mundus, joka tarkoittaa maailmaa.
Hampurin taidehalli
Hampurin taidehalli on taidemuseo, joka sijaitsee Hampurissa Saksassa. Museo on erikoistunut hampurilaiseen taiteeseen 1300-luvulla, hollantilaisiin ja 1500-1600-luvun flaamilaisiin taiteilijoihin, ranskalaiseen ja saksalaiseen 1800-luvun taiteeseen sekä nykytaiteeseen.
Museo koostuu kolmesta toisiinsa liittyvästä rakennuksesta, jotka ovat Hampurin keskustassa lähellä metron pääasemaa.
Historia
Ensimmäinen museorakennus rakennettiin vuosina 1863—1869. Toinen rakennus valmistui vuonna 1919. Uusin osa on ollut rakenteilla vuodesta 1976 vuoteen 1997.
Ensimmäinen johtaja Alfred Lichtwark nimitettiin tehtäväänsä vuonna 1889. Lichtwark toi museolle maailmanlaajuista mainetta löytämällä uudelleen merkittävät gotiikan ajan hampurilaiset maalarit Mestari Francken ja Mestari Bertramin sekä romantiikan ajan maalarit Rungen ja Friedrichin. Hän myös hankki museoon näiden taiteilijoiden teoksia. Hän laajensi myös monien uudempien taiteilijoiden, kuten ranskalaisten impressionistien teosten kokoelmaa museossa.
Lichtwarkin seuraaja Gustav Paul aloitti vuonna 1914. Hänen aikanaan museota laajennettiin uudella rakennuksella, mikä olikin tarpeen tilanpuutteen vuoksi. Muuton yhteydessä hän järjesti kokoelmat uudelleen. Uudempi ekspressionistinen taide ja modernismi ei ollut Paulin alaa, mutta siitä huolimatta hän hankki museolle Édouard Manet'n maalauksen Nana, joka on nykyisin yksi museon kokoelmien merkittävimmistä teoksista.
Clemente Biondetti
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Epoo (Porvoo)
pienoiskuva|Epoon kylä koulunmäeltä nähtynä.
Epoo on rekisterikylä, jonka rekisterinumero on 410.
Hele Kõrve
pienoiskuva|Hele Kõre Hele Kõrve (vuoteen 2009 Hele Kõre; s. 7. tammikuuta 1980 Jõgeva, Viron SNT) on virolainen näyttelijä ja laulaja. Kõre on näytellyt paljon teatterissa, nykyään Tallinna Linnateaterissa. Hän osallistui Viron vuoden 2007 Eurovision laulukilpailuijen karsintaan laululla "Romea ja Julia", mutta sai vain 35 000 ääntä.
Kõrella on naispääosa Martan roolissa elokuvassa Nimet marmoritaulussa. Televisiossa hän esiintyy Viron suosituimmassa sarjassa Õnne 13.
Kõre on vieraillut Suomessa Tallinnan kaupunginteatterin mukana vuonna 2015 ja 2019.
Infante don Pelayo (1792)
Infante don Pelayo oli Espanjan laivaston vuonna 1791 vesille laskettu 74-tykkinen San Ildefonso -luokan kaksikantinen linjalaiva.
Valmistus
Romero Landan suunnittelema alus tilattiin Havannasta ja laskettiin vesille 22. joulukuuta 1791.
Palvelus
Alus osallistui 14. helmikuuta 1797 Cabo de São Vicenten taisteluun päällikkönään Cayetano Valdés. Taistelussa aluksen miehistöstä sai surmansa neljä ja haavoittui saman verran. Taistelun jälkeen alus oli Cádizissa saarrettuna.
Alus luovutettiin 1. lokakuuta 1801 tehdyn San Ildefonson sopimuksen nojalla Ranskan laivastolle 10. huhtikuuta 1802 Brestissä. Alus nimettiin 20. heinäkuuta 1802 Desaix'ksi. Aluksen todettiin olevan matojen syömä, kun se siirrettiin telakalle 20. heinäkuuta 1803. Alus todettiin lahoksi 2. toukokuuta 1804 Brestissä ja se määrättiin romutettavaksi 4. toukokuuta. Aluksen romutus saatiin päätökseen 22. kesäkuuta.
Morrigan
Morrigan voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Hradčany
Hradčany [ˈɦrat͡ʃanɪ] eli Prahan linnan alue, Tšekin kuninkaiden valtaistuin kautta aikojen, käsittää monia rakennuksia, mukaan lukien goottilaisen Pyhän Vituksen katedraalin (Prahan tunnetuimman maamerkin), useita palatseja, luostarin, museoita ja gallerioita, näkötorneja, Pyhän Yrjön basilikan sekä Kultaisen kujan.
Tim Howard
Seurajoukkueura
Howardin ammattilaisura alkoi North Jersey Imperialsissa, josta hän siirtyi ensimmäisen kauden jälkeen MetroStarsiin. Howard pelasi MetroStarsissa kuusi vuotta nousten yhdeksi MLS:n suosituimmista pelaajista. Myös hänen peliesityksensä olivat vakuuttavia ja vuonna 2003 Manchester United osti hänet Valioliigaan.
Ura Manchester Unitedissa alkoi Howardilta lupaavasti, mutta hän menetti paikkansa ykkösmaalivahtina peliesitysten heikennyttyä ja Edwin van der Sarin tultua seuraan. Kaudeksi 2006–2007 Howard lainattiin Evertoniin, jonne hän siirtyi kauden jälkeen pysyvästi. Evertonissa Howard oli lainasiirrostaan lähtien ykkösmaalivahti ja yksi liigan tasaisimmista maalivahdeista.
Maajoukkueura
Howard on ollut pitkään myös Yhdysvaltojen maajoukkueen ykkösmaalivahti. Hän debytoi maajoukkueessa 2002 ja on sen jälkeen pelannut MM-kisoissa 2006, 2010 ja 2014 sekä Maanosaliittojen cupissa 2003 ja 2009. Yhdysvallat voitti CONCACAF Gold Cupin 2007 ja Howard valittiin turnauksen parhaaksi maalivahdiksi. Kaikkiaan Howard on pelannut 121 maaottelua.
Yksityiselämä
Howardilla on Touretten syndrooma, joka todettiin hänen ollessa 9-vuotias. Perhetaustaltaan Howard on unkarilainen hänen yksinhuoltajaäitinsä ja isovanhempiensa paettua Unkarista Yhdysvaltoihin vuoden 1956 kansannousun jälkeen.
Mordvalaiset kielet
Mordvalaiset kielet ovat yksi uralilaisen kielikunnan kieliryhmistä. Mordvalaisia kieliä puhuvat mordvalaiset, jotka jakautuvat kahteen pääryhmään, ersäläisiin ja mokšalaisiin. Saamelaiskielten ohella mordvalaiskieliä pidetään uralilaisista kielistä itämerensuomalaisille eli suomelle ja sen lähisukukielille läheisimpinä. Aikaisempi käsitys, jonka mukaan mordvalaiskielet olisivat läheistä sukua marille ja muodostaisivat tämän kanssa uralilaisen kieliperheen volgalaisen haaran, ei pidä paikkaansa.
Mordvalaisia kieliä on kaksi, ersä ja mokša, ja ne eroavat toisistaan niin suuresti, että niitä puhuvat eivät ymmärrä toisiaan vaikeuksitta. Nämä kielet palautuvat yhteiseen välikantakieleen, kantamordvaan.
Ominaispiirteet
Mordvalaiskielet ovat äänne- ja muotojärjestelmältään melko vanhakantaisia. Äänteistössä ovat säilyneet erillään uralilaisen kantakielen kolme sibilanttia: /s/, /ś/, /š/ ja kaksi affrikaattaa: /ć/, /č/. Liudennus on laajentunut käsittämään useimmat sellaisetkin konsonanttifoneemit, joita se ei uralilaisessa kantakielessä tai vastaavissa kantakielivaiheissa vielä koskenut. "Parillisia" ovat konsonantit t, d, s, z, c (= ʦ), n, l ja r: näiden liudennus on sanan merkitystä erotteleva piirre, ja se merkitään siksi kirjoituksessa. "Parittomat" konsonantit b, p, v, f, g, k, m ja x liudentuvat äänneympäristön mukaan etuvokaalien edellä. Aina liudentumattomia ovat vain ž, š ja č.
Samoin kuin moniin muihin Volgan seudun suomalais-ugrilaisiin kieliin, mordvaan on syntynyt umpi‐ ja suhuäänteiden soinnillisuusriippuvuus, mokšamordvaan lisäksi riippuvuus hankaus‐ ja laideäänteiden soinnillisuuden välillä. Samalla alkuperäiset kaksoiskonsonantit ja monet konsonanttiyhtymät ovat yksinkertaistuneet.
Vokaalijärjestelmä on melko vanhakantainen, mutta molemmista kielistä on hävinnyt uralilaisen kantakielen /y/‐foneemi ja ersästä lisäksi foneemi /ä/: Uralilaisen kantakielen vokaalijärjestelmän selvittämisessä mordvalaiset kielet ovat itämerensuomen, saamelaiskielten ja samojedikielten ohella avainkieliä, joiden vokaalihistoria selvitettiin pääpiirteissään jo varhain lähinnä Heikki Paasosen ja Paavo Ravilan tutkimusten ansiosta.
Sijajärjestelmään kuuluu kymmenen perussijaa ja lisäksi kolme vähäkäyttöistä sijaa. Deklinaatioita on kaksi, epämääräinen ja määräinen. Jälkimmäinen on historiallisesti syntynyt jälkiartikkelin ja sijapäätteen yhteenlankeamisesta. Esimerkiksi ersässä yksikön määräinen muoto пакся‐сь [pakśa‐ś] ’pelto’ vastaisi suomessa muotoa "pelto se", monikon määräinen muoto пакся‐т‐не [pakśa‐t‐ńe] ’pellot’ puolestaan "pellot ne". Omistusliitteillä merkitään paitsi omistajan persoona, myös omistettujen luku. Monet taivutusmuodot ovat kuitenkin käytössä vain osassa mordvan murteista.
Historiallisesti kiinnostava on mordvan ablatiivin käyttö. Sitä käytetään osaobjektin sijana suomen partitiivin tapaan. Nämä molemmat ovat kehittyneet uralilaisesta *-tA-erosijasta. Mordvassa on myös itämerensuomen translatiivia vastaava *-ks-translatiivi, josta ei ole jälkiä saamelaiskielissä.
Mordvalaisissa kielissä varhaisimmat lainasanakerrostumat ovat samantapaisia kuin muissakin suomalais-ugrilaisissa kielissä. Lainasanoja on muun muassa indoeurooppalaisista kielistä, kuten balttilaisista, germaanisista ja iranilaisista kielistä, sekä turkkilaisista kielistä. 1400-luvulta alkaen ersän kieli ja 1600-luvulta alkaen mokšan kieli ovat olleet sekä sanastollisesti että äännerakenteeltaan venäjän kielen vaikutuksen alaisina, joten erityisesti moderni kulttuurisanasto on lainattu huomattavalta osin venäjästä.
Nykytilanne
Vaikka mordvalaiskielten puhujamäärä on melko suuri, niiden puhuma-alue on hajanainen. Venäjään kuuluvassa autonomisessa Mordvan tasavallassa asuu alle kolmasosa mordvalaisista. Venäjän uralilaisista kielistä mordvalaiskielten puhuma-alue on eteläisin. Se muodostuu ryhmästä erillisiä asutuspesäkkeitä, jotka ovat sijoittuneet havumetsävyöhykkeen eteläosaan. Huomattavia ryhmiä mordvalaisia asuu muun muassa Samaran, Penzan ja Orenburgin alueilla.
Vaikka mordvalaiskielet ovat puhujamäärältään yksi suurimmista uralilaisten kielten ryhmistä, on niiden sosiokulttuurinen asema heikko. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan mordvalaisten määrä oli Venäjällä 744 200. Tuolloin mordvalaiskielten puhujien määrä oli 393 000. Vuonna 2002 puhujamäärä oli vielä 614 000. Tosin vuoden 2010 väestönlaskentatiedot saattavat tosin jonkin verran liioitella kielenpuhujien määrän laskua, koska ei tiedetä sisältääkö luku itsensä ersän- (36 700) tai mokšankielisiksi (1 500) ilmoittaneita). Suuri osa kaupungistuneista mordvalaisista ei hallitse kansansa kieltä.
Bensiini
thumb|250px|Bensiiniasema Bensiini on satojen eri hiilivetyjen seos, jota käytetään pääasiassa autojen, mutta myös liikuteltavien työkalujen, kuten ruohonleikkureiden ja moottorisahojen voimanlähteinä käytettävissä polttomoottoreissa polttoaineena sekä rasvojen ja öljyjen uutos- ja liuotinaineena.
Mordvalaiset kielet
Kirjallisuus
Ensimmäinen mordvalainen kirja lienee vuonna 1806 ilmestynyt katekismus. Kansanrunokokoelmia ovat julkaisseet Oikeauskoisen lähetysseura vuosina 1882–1883, H. Paasonen (vuosina 1891, 1894) ja A. A. Šahmatov (vuonna 1910). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen on mordvalaisilla kielillä ilmestynyt kaikenlaista "valistuskirjallisuutta".
Bensiini
Bensiinin tiheys on noin 0,75 kg/l ja lämpöarvo noin 43 MJ/kg (n. 9 kWh/l). Vedyn lämpöarvo on 120 MJ/kg, akut voivat parhaassa tapauksessa varastoida 2–3 MJ/kg. Tyypillisesti tiheyden ja lämpöarvon vaihteluväli on pieni eri tavoilla valmistettujen bensiinien välillä.
Bensiinin kemialliset ominaisuudet
Bensiinin pääkomponentteja ovat 4–12 hiiliatomia molekyylissä sisältävät hiilivedyt. Koostumuksesta on yleensä aromaattisia hiilivetyjä enimmillään noin 40 % ja ei-aromaattisia noin 60 %.
Autoissa käytettävän bensiinin kiehumispiste on yleensä 30–200 °C.
Suomessa moottoribensiinin bentseenipitoisuus saa olla korkeintaan 5 %. Bensiinissä ei saa olla juuri lainkaan rikkiyhdisteitä, jotka aiheuttavat moottorin syöpymistä. Rikki poistetaan jo maaöljystä katalyyttisesti.
Maaöljystä eli raakaöljystä tislaamalla saadun, nykyaikaisille polttomoottoreille kelpaamattoman, kevytbensiinin oktaanilukua voidaan parantaa reformoimalla. Reformointi on katalyyttinen prosessi, jossa lämmön ja katalyytin vaikutuksesta bensiinissä olevien hiilivetyjen rakenne muuttuu siten, että tapahtuu dehydrautumista, syklisoitumista ja isomeroitumista. Aikaisemmin oktaanilukua kohotettiin tetraetyylilyijy-yhdisteellä, mutta katalysaattoriautojen myötä ja ympäristön saastumisen vuoksi lyijyn käytöstä on luovuttu. Nykyisin oktaanilukua lisätään ns. oksy­ge­naat­eilla, jotka myös edistävät palamista. Vuosituhannen vaihteessa yleisin oksygenaatti oli MTBE (metyyli-tert-butyylieetteri). Nykyisin maaliikenteen bensiinissä käytetään etanolia sekä oktaaniluvun korottamiseksi että palamistuloksen parantamiseksi.
Ilmailussa käytetään edelleen pieniä määriä lyijyä.
Bensiininkäytön kasvihuonekaasupäästöt
Suomessa jalostetun bensiinin käytöstä syntyy katalysaattorilla varustetulla henkilöautolla ajettaessa yhteensä noin 2,85 kg/litra ilmastonmuutosta kiihdyttäviä kasvihuonekaasupäästöjä. Moottorissa syntyvien hiilidioksidipäästöjen osuus on 2,35 kg/litra. Katalysaattorissa syntyvän typpioksiduulin osuus on noin 0,115 ekvivalenttikiloa/litra. Jalostuksen ja kuljetusten osuus on 0,38 kg ekvivalenttikiloiksi muunnettuja kasvihuonekaasupäästöjä/litra.
Lentobensiini
Lentobensiiniä käytetään ilmailun bensiinimoottoreissa, lähinnä pienkoneiden polttoaineena. Yleisin lentobensiinilaatu on 100-oktaaninen 100 LL (”Low Lead”, vähälyijyinen) ja voi sisältää lyijy-yhdisteitä niiden sisältämän lyijyn määrällä mitaten enintään 0,56 grammaa litrassa. Suurempien lentokoneiden ja helikoptereiden suihku- ja potkuriturbiinimoottorit, kuten myös pienkoneiden dieselmoottorit, käyttävät polttoaineena lentopetrolia.
Bensiinin myynti Suomessa
Vuonna 2013 Suomessa bensiiniä myivät eniten seuraavat huoltoasemat:
Limoviikuna
Limoviikuna (Ficus benjamina) on viikunoiden (Ficus) sukuun kuuluva laji, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Pohjois-Australiassa. Limoviikuna on suosittu koristekasvi, josta on jalostettu runsaasti erilaisia lajikkeita.
Kuvaus
Limoviikuna voi kasvaa luonnonvaraisena jopa 30 metriä korkeaksi puuksi. Lehdet ovat 6–13 cm pitkiä, soikeita ja pitkäkärkisiä sekä kiiltäviä. Lajikkeet eroavat toisistaan lehtien koon, värin sekä värityksen kirjavuuden suhteen.
Koristekasvikäyttö
Limoviikuna kasvaa parhaiten valoisalla kasvupaikalla, mutta sietää myös varjoa. Lehdet ovat herkkiä valaistuksen muutoksille. Kasvupaikan vaihdos aiheuttaa lehtien karisemista, mutta yleensä uusia kasvaa tilalle. Kesällä normaali huoneenlämpö ja kohtuullinen kastelu on sopivaa, talvella noin 18 astetta ja kastelua vähennetään. Huonekasvinakin limoviikuna voi kasvaa liian suureksi, jolloin se tarvitsee leikkaamista. Kasviin voi tulla pieniä viikunoita pareittain. Jos kukat pölyttyvät, niistä tulee kypsyttyään oranssinpunaisia ja lopulta violetinmustia.
Kasvin lisääminen
Keväällä kasvista voi ottaa 10 cm:n pituisia latvapistokkaita. Pistokas juurtuu paremmin, jos sen alaosan 12 mm on vaaleanruskeaa ja puutunutta. Jotta kumivuoto ei tuki pistokkaan tyveä, alimman kolmanneksen lehdet poistetaan ja pistokkaat pidetään vedessä 30 minuutin ajan. Sen jälkeen vesi ravistellaan pois ja pistokkaan leikkauspinta kastetaan juurrutushormoniin. Pistokkaat pannaan kylvömultaan, suojataan muovipussilla ja pidetään valoisassa paikassa, ei kuitenkaan suorassa auringossa.
Allergisoiva vaikutus
Limoviikunan on todettu aiheuttavan allergiaa ja astmaa. Se on yleisimpiä allergisoivia huonekasveja.