cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kovesjoen valuma-alue
Alla olevan esityksen pohjana on käytetty viranomaisille tarkoitettua SYKE -tietohallintojärjestelmää ja Kansalaisen karttapaikkaa.
Kovesjoen alaosan ja keskiosan alueet (35.551 ja 35.552)
Kovesjoki alkaa Kovesjärveltä ja se laskee Kyrösjärveen. Se osuus joesta, joka alkaa Kotojärveltä ja loppuu Raivanluoman yhtymäkohtaan, kutsutaan Kovesjoen keskiosaksi. Siitä kohdasta alkavaa osuutta, joka jatkuu alas joen suuhun, kutsutaan Kovesjoen alaosaksi. Näillä osuuksilla ei ole järviä.
Kovesjoen yläosan alue (35.553)
Kovesjoen yläosaan kuuluu joen valuma-alueesta se osa, joka sisältää Kotojärven ja joen yläpuoliset osat Pirttijärvelle asti. Kovesjärven haara muodostaa oman valuma-alueen. Noin 1–2 kilometriä pohjoisempana sijaitsevat pienemmät Paattanlammi ja Heinilampi, jotka laskevat Kovesjokeen pieniä ojiaan myöten.
Kovesjärven valuma-alue (35.554)
Kovesjärvi on Kovesjärven valuma-alueen pääjärvi, jonka yli kolme kilometriä pitkä laskuoja Kovesjoki yhtyy suuremmaksi uomaksi Pirttiluoman kanssa Haaroon suolla. Pieni Ahvenlampi laskee vuorostaan Kovesjärveen lyhyttä laskuojaansa myöten.
Kuusijoen valuma-alue (35.555)
Kuusijoki on valuma-alueen pisin sivuhaara, joka lähtee Kuusijärvestä. Suurin osa valuma-alueen vesistä on peräisin soilta ja järviä on alueella vähän. Toinen suuri järvi on Metsäjärvi, jonka laskuoja yhtyy Kuusijokeen Saukonkylän alapuolella. Kaksi muuta järveä ovat pieniä lampia ja ne sijaistevat valuma-alueen alaosassa Välikylässä. Ahvenlampi sijaitsee Kuusijoen lähellä sen eteläpuolella kankaan reunalla ja Vehkuri vastaavasti sen pohjoispuolella.
Laholuoman valuma-alue (35.556)
Laholuoman valuma-alueen laskuoja on Raivaluoma, jota kutsutaan ylempänä Laholuomaksi. Se yhtyy Kovesjokeen Raivaluoman ja Raivalan kylien kohdalla. Valuma-alueen vedet ovat pääosin peräisin Puurokeitaan-Hannankeitaan suoalueen ojista. Valuma-alueen latvajärvet laskevat pääuomaan näitä ojia myöten. Suojelualueen sisällä sijaitseva Ojalammi on yksi latvajärvistä. Sen laskuoja yhtyy pääuomaan Hannankeitaan reunalla. Alinen Kirjasjärvi on toinen järvi, joka yhtyy pääuomaan samalla alueella. Tähän laskevat ketjussa ensin Rapalampi, joka laskee vuorostaan Ylinen Kirjasjärveen, joka laskee Aliseen Kirjasjärveen. Keidaslampi vaikuttaisi laskevan Laholuomaan hieman alempana kuin edellä mainitut järvet. Laholuoman kylän koillispuolelta laskee Kartiska omaa laskuojaansa myöten ja Joutsenlammi molempien Koivulammien kautta Koivuluomaan, joka yhtyy pääuomaan hieman alempana. Pääuoman länsipuolella sijaitsee vielä pieni Raivalammi, jonka laskuoja yhtyy nimeltään jo Raivaluomaksi muuttuneeseen pääuomaan.
Samminluoman valuma-alue (35.557)
Samminluoma on Häädetjärven noin 3,6 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Kovesjokeen oikealta puolelta noin 600 metriä Kotojärven alapuolelle. Pajanevalla sijaitseva suuri Keidaslammi on suolla olevista keidaslammista ehdottomasti suurin. Lammesta ei ole laskuojia, mutta se katsotaan kuuluvan Samminluoman valuma-alueeseen. Suon kaakkoisreunassa sijaitsee muita pienempi Vehkuri, joka laskee Samminluomaan 250 metriä pitkän laskuojaa pitkin.
Melontareitti
Kovesjärvestä Kyrösjärveen kulkee Kovesjokea myöten melontareitti.
Formula Renault 3.5 -kausi 2013
Formula Renault 3.5 -kausi 2013 oli Formula Renault 3.5 -sarjan yhdeksäs kausi. Kausi alkoi 6. huhtikuuta Italiasta ja päättyi 20. lokakuuta Espanjaan.
Sarjan mestaruuden voitti tanskalainen Kevin Magnussen. Toiseksi sijoittui belgialainen Stoffel Vandoorne ja kolmanneksi portugalilainen António Félix da Costa.
Kuljettajamuutokset
Uudet kuljettajat
Paluun tekevät kuljettajat
Poistuneet kuljettajat
Tallia vaihtaneet kuljettajat
Afrikkalaisen renessanssin monumentti
Afrikkalaisen renessanssin monumentti on 49 metriä korkea, pronssiin valettu muistomerkki Senegalin pääkaupungissa Dakarissa. Vertailun vuoksi New Yorkin vapaudenpatsas on – ilman jalustaa – 46 metriä korkea. Monumentin rakennustyöt aloitettiin vuonna 2006. Veistos paljastettiin Ranskan siirtomaavallasta vapautumisen 50-vuotisjuhlapäivänä 3. huhtikuuta 2010. Teoksen hinnaksi tuli kaikkiaan 27 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Veistoksen suunnitteli presidentti Abdoulaye Wade n idean mukaan senegalailainen arkkitehti Pierre Goudiaby Atepa. Rakennustöistä vastasivat pohjoiskorealainen Pjonjangissa sijaitseva Mansudae Art Studio. Muistomerkin rakentaminen köyhyydestä kärsivässä maassa herätti arvostelua paikallisessa ja länsimaisessa lehdistössä. Veistosten symboliikkaa on myös kritisoitu korostuneen länsimaisena. Tätä arvostelua ovat esittäneet lähinnä muslimit, joita senegalilaisista on yli 94 prosenttia. Patsaan kuvakieli on Neuvostoliitosta alkunsa saaneen sosialistisen realismin kaltainen. Patsaan on nähty edustavan Afrikan huonoa hallintopolitiikkaa.
Senegalia vuosina 2000–2012 johtanut presidentti Abdoulaye Wade toivoi muistomerkistä turistinähtävyyttä ja rahasampoa. New Yorkin vapaudenpatsaan ja Pariisin Eiffel-tornin tapaan. Presidentti Wade on vaatinut itselleen 35 prosenttia patsaan matkailutuloista. Vaatimus nosti kysymyksen virassa istuvan presidentin tekijänoikeuksista hallintonsa päätöksiin ja suunnitelmiin.
Geordie Shore
Geordie Shore on brittiläinen tositelevisiosarja, jota esittää MTV. Vuonna 2011 alkanutta sarjaa on tehty 22 tuotantokautta.
Osallistujat
Musta = vakituinen
Harmaa = vieraileva
Valkoinen = ei esiinny
World Heavy Events Association
World Heavy Events Association (Kansainvälinen Voimalajiliitto ry) on 1.1.2015 alkaen maailman ensimmäinen vahvin mies ja nainen - kilpailuiden järjestäjä, jolla on WADA-tasoinen antidopingohjelma ja urheilijat ovat sitoutuneet antidopingsopimukseen, jonka puitteissa heille voidaan tehdä doping-testejä missä vain, milloin vain testauksesta vastaavan organisaation toimesta.
Urheilijoiden tulee olla liiton jäseniä ja antidopingsopimus voimassa vähintään 3 kuukautta ennen kilpailuja ja antidopingsopimus pysyy voimassa jatkuvana, ellei sitä erikseen irtisanota. Mikäli urheilija irtisanoo sopimuksen, niin halutessaan uudelleen järjestelmän piiriin hän on 12 kuukautta karenssissa, testauksen alaisena.
Liitto järjestää eri painoluokkien vahvin mies- ja nainen MM-kilpailut sekä muita kansainvälisiä kilpailuja ko. lajeissa sekä Highland Gamesissa, Timanttityttö™ ja otevoimailussa.
Liitto tekee tiivistä yhteistyötä Suomen Antidopingtoimikunnan kanssa ja sen kotipaikka on Hämeenlinna.
Liitto julkaisee myös sähköistä jäsenlehteä Power News - The Fittest Strength Magazine on Earth™.
Historia
Liiton perustaja Jyrki Rantanen aloitti US-kilpailujen järjestämisen vuonna 2012 ja ohjelmassa on ollut lukuisia eri lajien tapahtumia eri puolilla maata. US-kilpailut on maailman vanhin yhtäjaksoinen avoimen painoluokan MM-kilpailu naisille. US-kilpailut ovat myös uranuurtania monille painoluokille, sillä niiden alla on järjestetty ensimmäiset MM-kilpailut niin -80kg ja -90kg miehille, kuin -60kg, -70kg ja -85kg (2015) naisille.
Liiton järjestämä Timanttityttö™-kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2014 ja sen on kehittänyt Jyrki Rantanen, yhteistyössä Mari Valosaaren kanssa.
Vuoden 2014 keväällä US-kilpailuista tiedotettiin, että vuoden 2015 alusta alkaen kilpaiut tulevat siirtymään ADT-toiminnan alaisuuteen ja tämä johti toiminnan siirtämiseen yhdistysmuotoon.
Lajit ja sarjat
Vahvin Mies: -80kg, -90kg, -105kg ja avoin sarja.
Vahvin Nainen: -60kg, -70kg, -85kg ja avoin sarja.
Timanttityttö™
Highland Games: Miehet: avoin/masters, Naiset: avoin/masters, myös joukkuekilpailuja.
Otevoimailu: Miehet ja Naiset.
Kilpailut ja voittajat
Vain ADT-toiminnan alaiset voittajat listataan tällä sivustolla, vaikka US-kilpailuja on järjestetty myös ennen vuotta 2015.
Kansainväliset kilpailut
2015:
Queen of the Castle™ - US Strongwoman Scandinavian Championships
-60kg: Anna Hulda Olafsdóttir, Islanti, -70kg: Eveliina Rosentröm, Suomi, Avoin: Alina Leisiö, Suomi, Overall title: Alina Leisiö, Suomi
Kansalliset kilpailut
2015:
Heavy Events SM
-60kg Terhi Sievers, -70kg Kirsi Järvi
-80kg Sami Pätäri, -90kg Niko Laine
Ted Koehler
Ted Koehler (14. heinäkuuta 1894 Washington DC – 17. tammikuuta 1973 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hän työskenteli 1920-luvulla Broadwaylla ja muutti Hollywoodiin 1930-luvun alussa. Siellä hän työskenteli lukuisissa menestyksekkäissä elokuvamusikaaleissa. Hän teki yhteistyötä eräiden suurimpiin kuuluvien Tin Pan Alley -säveltäjien, huomattavimmin Harold Arlenin kanssa. Lisäksi hän työskenteli Harry Barrisin, Duke Ellingtonin, Rube Bloomin, Sammy Fainin, Jay Gorneyn, Ray Hendersonin, Burton Lanen, Jimmy McHughin, Jimmy Monacon, Sammy Steptin ja Harry Warrenin kanssa.
Koehler otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1972.
George W. P. Hunt
George Wylie Paul Hunt (1. marraskuuta 1859 Huntsville, Missouri – 24. joulukuuta 1934 Phoenix, Arizona) oli Arizonan kuvernööri neljä kertaa, ensimmäisen kerran vuosina 1912–1917, toisen kerran vuosina 1917–1919, kolmannen kerran vuosina 1923–1929, ja neljännen kerran vuosina 1931–1933. Hän toimi myös Arizonaa edeltäneen Arizonan territorion kuvernöörinä vuosina 1911–1912.
Etnologia Suomessa
Etnologian eli kansatieteen opetusta ja tutkimusta tehdään Suomessa neljässä yliopistossa:
Historia
Sanana kansatiede on peräisin 1830-luvulta. Kansatieteen ensimmäiset tutkimukset suuntautuivat Venäjälle 1800-luvulta lähtien. Tutkijat analysoivat suomalais-ugrilaisia kansoja. Tutkimusta jatkettiin aina ensimmäiseen maailmansotaan asti. Suomen itsenäistyttyä raja Venäjälle sulkeutui vuosikymmeniksi. Rajat avautuivat osittain vasta 1960-luvulla. 1990-luvulla tutkimusmahdollisuudet Venäjällä avautuivat lähes 1800-luvun tasolle, mutta suomalais-ugrilaiset kansat olivat kokeneet merkittävää taantumista.
1920-luvulla tutkimuksen pääpaino siirtyi Venäjän puolella tehtyjen matkojen tuloksien analysointiin sekä oman alueen tarkkaan tutkimukseen. Näin syntyi maaseudun valloitus kansatieteessä. Uransa 1930 luvulla aloittanut Kustaa Vilkuna suuntasi entisenä talonpoikana tutkimuksensa maaseudulle. Samalla osa tutkijoista suuntasi voimavarojaan suomalaisen maaseudun elinkeinoihin. Tutkijoille syntyi pelko menettää tieto ajalta ennen esiteollistumista. Tämän aikakauden tutkimuksesta antaa hyvän kuvan Suomen kansallismuseo, jonka kansatieteellinen kokoelma sisältää muun muassa erinomaisen kokoelman käsityökaluja maan eri kolkilta. Työkaluissa ja käsitöissä esiintyneiden piirteiden tutkimus avasikin erittäin laajoja näköaloja koko maan kulttuurihistorian tutkimukseen. Maaseudun naisten elämänpiiriä tallensivat esimerkiksi Astrid Reponen-Juvas ja Maija Juvas.
Tutkimuksen pääpainona oli maaseutu aina 1960-luvulle asti, jolloin Turkuun perustettiin kansatieteen professuuri. Kansatiede Turun yliopistossa sai vaikutusvaltaisen ja oppinsa Ruotsista saaneen professorin Ilmar Talven. Hän suuntasi mielenkiintonsa erityisesti teollistuneeseen yhteiskuntaan. Tutkijoiden keskuudessa virisi pelko menettää muistitietoa teollistuvan yhteiskunnan alkutaipaleelta, sillä ajan henkilökohtaisesti kokeneet alkoivat olla vanhoja. Niinpä Ilmar Talve lähetti tutkijoita ja opiskelijoita ympäri Suomea keräämään tietoa ja valokuvia eri ammattialoilla toimivista ihmisistä.
1970-luvulla kaupunkikansatiede sai alkunsa. Kaupunkikansatiede oli aluksi vaisu sekä hitaasti etenevä tutkimusala ja kaupunkia tutkittiin samoin metodein kuin aiemmin maalaiskyliä. Kuitenkin 1980-luvulla osa tutkijoista heräsi ajattelemaan asiaa uudelta kantilta, mikä lisäsi myös kiinnostusta alaan. Syntyi ajatus uusien tutkimusmetodien hyväksi käyttämisestä kaupunkikansatieteessä. Kaupunkikansatieteen suurin ongelma on se, että kaupunki eroaa kyläyhteisöstä sen laajuuden vuoksi; suurta kaupunkia on lähes mahdotonta hahmottaa. Kaupungissa on laaja verkosto erilaisia ihmistyyppejä, tuloerot ovat suuria eikä asuinalueillakaan ole yhteisiä piirteitä. On myös kysytty, voiko kaupunkia pohtia yhtenä yksikkönä vai pitääkö kaupunkia tutkia monella eri tasolla. Tämä tarkoittaa tutkimuksen eriytymistä sekä erilaisiin kaupunkityyppeihin että erilaisiin kaupunkien sisäisiin alakulttuureihin. Voidaan keskittyä tutkimaan esimerkiksi pienehköjä "maaseutukaupunkeja" (esimerkiksi Loimaa) tai suurempia kaupunkiyksiköitä, joissa yleismaailmalliset suurkaupungin ilmiöt ovat selvemmin havaittavissa.
Etnologia Turun yliopistossa
Etnologia on yksi Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan oppiaineista ja yksi Suomen neljästä etnologian oppituolista. Oppiaineen opetushenkilökuntaan Turun yliopistossa kuului vuonna 2009 professori, lehtori sekä kaksi assistenttia. Muuna henkilökuntana olivat akatemiatutkija, tutkijakoulutettava, eri hankkeissa ja projekteissa työskenteleviä ihmisiä sekä toimistosihteeri. Yhteensä oppiaineella oli perustutkinto-opiskelijoita noin 100 ja jatko-opiskelijoita noin 30.
Oppiaineen historiaa
Suomalainen ja vertaileva kansatiede tuli omana oppiaineenaan Turun yliopiston humanistiseen tiedekuntaan vuonna 1953, jolloin kansatieteen dosentiksi nimitettiin FT Niilo Valonen. Valonen siirtyi Helsinkiin Kansallismuseoon vuonna 1955, jolloin dosentiksi nimitettiin FT Toivo Vuorela.
Humanistiseen tiedekuntaan perustettiin kansatieteen laitos vuonna 1958. Oppiaineessa ei vielä tuolloin ollut professoria, joten laitoksen esimieheksi nimitettiin sosiologian professori Esko Aaltonen. Vuonna 1959 kansatieteen laitokseen perustettiin assistentin toimi, jota hoiti FL Ilmar Talve. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1960. Samana vuonna perustettiin suomalaisen ja vertailevan kansatieteen professorin virka, jota hoitamaan määrättiin aiemmin samana vuonna dosentiksi nimitetty FT Talve. Hän työskenteli nimitettynä professorina aina vuoteen 1986 asti. Talven jälkeen professoreina toimivat Matti Räsänen (1987–1995), vt. professorina Teppo Korhonen (1995–1997) ja Pekka Leimu (vuodesta 1997).
Uutena alueena tutkimuksessa nostettiin 1990-luvun kuluessa vahvasti esille kulttuurien kohtaamiseen liittyvät teema-alueet. Tähän kehitykseen vaikuttivat myös 1980-luvun jälkipuoliskolla alkanut Euroopan muutosprosessi ja tästä johtuneet muutokset maamme geopoliittisessa asemassa. Oppiaineen nimi lyheni kansatieteeksi vuonna 1999.
Kansatieteen laitos toimi aluksi Turun yliopiston päärakennuksessa. Vuonna 1969 laitos muutti juuri valmistuneeseen Fennicumin laitosrakennukseen, jonka täydellinen peruskorjaus saatiin päätökseen kesällä 2002. Tuossa yhteydessä oppiaineen laaja arkisto sai myös uudet ja ajanmukaiset tilat rakennuksen kellarikerroksesta.
2000-luvulle tultaessa oppiaine on profiloitunut erityisesti erilaisten murrosvaiheessa olevien nykyhetken ilmiöiden tutkimukseen. Tämä näkyy myös oppiaineen hanketoiminnassa.
Vuonna 2020 oppiaineen nimi muuttui etnologiaksi. Vuodesta 2011 oppiaineen professorina on toiminut Helena Ruotsala.
Opetus ja tutkimus
Etnologian opiskelijat tulevat kulttuurien tutkimuksen tutkinto-ohjelmasta. Ohjelmaan otettiin vuonna 2020 sisään 35 opiskelijaa. Opiskelijat suorittavat alemman korkea­koulu­tutkinnon (HuK) noin kolmessa vuodessa ja tämän jälkeen noin kahdessa vuodessa ylemmän korkeakoulututkinnon (FM). Kansatieteen opiskelijoiden ainejärjestönä toimi vuosina 1969–2016 NEFA-Turku ry. (Nordisk Etnologisk Folkloristisk Arbetsgrupp). Vuonna 2015 uskontotieteen ainejärjestö Nirvana ja NEFA-Turku ry. yhdistyivät yhdeksi ainejärjestöksi, Seita ry:ksi, joka nimettiin uudelleen Kutu ry:ksi vuonna 2018.
Heti oppiaineen alkuvaiheessa tutkimuksen painopistealueiksi valittiin kansatieteelliselle tutkimukselle varsin uudet kohteet, teollisuustyöväen ja ammattiryhmien kulttuuri, maaseudun kulttuurin murros teollistumiskaudella ja kaupunkikansatieteellinen tutkimus. Talvea seuranneiden professorien aikana näitä tutkimussuuntauksia on jatkettu samalla kun tutkimus on kansainvälistynyt ja sen alue Suomessakin on laajentunut.
Huolimatta nykyhetken painotuksesta Turun yliopiston etnologiassa tehdään paljon myös historiallista tutkimusta ja uutena osa-alueena myös tulevaisuudentutkimusta. Tieteenala ei vastoin yleistä oletusta ole aikasidonnainen tiede, vaan tutkimusta voidaan tehdä missä tahansa aikakaudessa historiasta tulevaisuuteen. Tutkimuksen kohde ei myöskään ole rajattu pelkästään maaseutuun ja/tai työväestöön, vaan kulttuurisia ilmiöitä tutkitaan laaja-alaisesti kaikissa yhteiskunnan kerroksissa niin kaupungeissa kuin maaseudullakin. Tutkimuksen pääpainopiste onkin tavallisen ihmisen suhde ja elämä osana kulttuuria tai kulttuurista ilmiötä.
Oppiaineella on suhteita moniin Euroopan yliopistoihin. Opettaja- ja opiskelijavaihtoa on mm. Irlantiin, Unkariin, Puolaan ja Sveitsiin
Hankkeet ja projektit
Oppiaineella on useita laajoja hankkeita ja projekteja, jotka selvittävät etnologisesta näkökulmasta erilaisten ilmiöiden ja tavallisen ihmisen arkielämää ja sen muutosta.
Vuonna 2009 oli toiminnassa hankkeita koskien muun muassa Tornio-Haapa­rannan kaksoiskaupungin ylirajaista arkea, Turun Kakolan­mäen vankila-alueen tulevaisuutta ja Mynä­mäen Saaren kartanoa sekä Aura­jokeen liittyvä projektien kokonaisuus. Oppiaineessa toimii myös NUOPERI-projekti, Opetusministeriön jatkuvarahoitteinen Nuorisotyön perinteen keruu-, arkistointi- ja tutkimusprojekti.
Kansatieteen arkisto (TYKL-arkisto)
Turun yliopiston kansatieteen oppiaineen TYKL-arkiston juuret ovat 1950-luvun lopussa, jolloin aloitettiin laajamittainen postikyselytoiminta. Laajalle vastaajaverkostolle lähetettiin kyselyjä kymmenistä eri kansankulttuuriin liittyvistä aiheista aina 1970-luvulle asti. Vastauksia kertyi tuhansia, yhteensä noin 400 000 sivua. Ne muodostivat kansatieteen arkiston perustan, jonka ympärille ryhdyttiin jo 1960-luvun alussa kartuttamaan myös muita kokoelmia. Näistä voi mainita esimerkiksi nykyiset noin 40 000 valokuvaa ja noin 3 000 digitaalivalokuvaa sekä noin 30 hyllymetriä käsikirjoitusaineistoa (litteroituja haastatteluja, proseminaaritutkielmia, pro gradu -tutkielmia). Arkistossa on myös videoita, ääninauhoja, piirroksia ja karttoja.
TYKL-arkiston digitointiprojekti aloitettiin yhdessä folkloristiikan ja uskonto­tieteen TKU-arkiston kanssa vuonna 2000. Sähköiseen tietokantaan on kerätty vuoteen 2009 mennessä kymmeniä tuhansia yksiköitä erilaista aineistoa, joka on käytettävissä internetin kautta.
Fennicumin laitosrakennuksen peruskorjauksen yhteydessä vuonna 2002 TYKL-arkisto siirtyi kansatieteen oppiaineen tiloista rakennuksen kellarikerrokseen. Palo- ja vesisuojatuissa tiloissa olevat aineistot ovat käytettävissä tutkimus- ja opetustarkoituksiin arkiston käyttösääntöjen mukaisesti. Aineistoa ei lainata arkiston ulkopuolelle.
Johannes Lauristin
Johannes Lauristin (29. lokakuuta 1899 Tallinna – 28. elokuuta 1941 Tallinna) oli Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri ja Neuvosto-Viron kansankomissarien neuvoston esimies eli pääministeri vuosina 1940–1941.
Nuoruus
Johannes Lauristin työskenteli nuoruudessaan vuosina 1915–1916 Tallinnassa Voltan tehtaalla ja sen jälkeen 1916–1919 Dvigatelin tehtaalla. Vuonna 1917 hän liittyi Viron kommunistisen puolueeseen. Vuosina 1919–1922 hän oli Viron tasavallan asevelvollisena ja osallistui vapaussotaan.
Kommunistivallankumouksellisena Viron tasavallassa
Lauristin oli maanalaisen Viron kommunistisen puolueen aktiivi toimija vuosina 1922–1923; hän oli samanaikaisesti töissä Tallinnan satamassa ja toimitti laittoman kommunistisen puolueen lehteä nimeltä Tallinna Tööline. Sen jälkeen hän toimitti toista maanalaista kommunistilehteä Noor Tööline vuosina 1922–1933. Hänet valittiin vuonna 1923 Viron riigikoguun eli parlamenttiin. Hän oli 1920-luvun alkupuoliskolla useita kertoja pidätettynä, ja hänet tuomittiin niin sanotussa 149 prosessissa vuosina 1923–1932 tuomittuna seitsemän vuoden vankeuteen ja uudelleen niin sanotussa 34 prosessissa, jossa hänet tuomittiin 1932–1938 kuudeksi vuodeksi vankeuteen. Osana yleistä armahdusta Lauristin vapautui 1938 muiden ajan tunnettujen virolaisten kommunistien kanssa eli Hendrik Allikin, Peeter Petreen (Pedrae), Hermann Arbonin, Paul Keerdon ja Oskar Sepren kanssa.
Neuvostovalta Viroon
thumb|left|Johannes Lauristin kukitettuna Tallinnan rautatieasemalla hänen palattuaan Moskovasta 24. heinäkuuta 1940. Virosta oli tullut juuri Neuvostoliiton uusi neuvostotasavalta. Hänen vasemmalla puolellaan puoliso Olga Lauristin. Neuvostoliiton miehitettyä Viron tasavallan Viron kommunistinen puolue nousi maan alta 4. heinäkuuta 1940 kärjessään Karl Säre ja Johannes Lauristin. Kommunistien vallanottoon kuului liittyminen Neuvostoliittoon, jota varten muodostettu riikivolikogun valtuuskunta kävi 23. heinäkuuta anomassa liittymistä Neuvostoliittoon. Liittymispyynnön Neuvostoliiton korkeimmassa neuvostossa esitti puolueen keskuskomitean ensimmäinen sihteeri Lauristin. Näin syntyneen Neuvosto-Viron toimeenpanovaltaa hoitavaksi paikalliseksi elimeksi luotiin Kansankomissaarien neuvosto eli hallitus, jonka esimieheksi eli pääministeriksi Lauristin valittiin. Neuvostoliittoon liitetyssä Virossa vuoden mittaisella neuvostokaudella 1940–1941 valtaa käyttivät ennen kaikkea Karl Säre, Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Lauristin ja paikallisen turvallisuuselimen vastaava Boris Kumm. Vuosina 1998–2006 tehdyn presidentti Lennart Meren asettaman totuuskomission puheenjohtajanaan Max Jakobson tekemät johtopäätökset ajasta todistavat Johannes Lauristinin olleen yksi keskeisimmistä syyllisistä vuosina 1940–1941 Virossa tehtyihin rikoksiin ihmisyyttä vastaan.
Neuvostovalta osoittautui tässä vaiheessa väliaikaiseksi, sillä Saksa aloitti kesäkuussa 1941 hyökkäyksen Neuvostoliittoon. Johannes Lauristin esiintyi Viron radiossa viimeisen kerran 22. elokuuta. Neuvostoliitto alkoi evakuoida Tallinnaa laivoilla 27. elokuuta maayhteyden jo katkettua muuhun Neuvostoliittoon. Lauristin menetti tässä yhteydessä henkensä. Hänen kuolemansa on jäänyt epäselväksi. Virallisten tietojen mukaan hän kuoli hävittäjä Volodarskin upottua Jumindan niemen miinakentässä matkalla Leningradiin. Jotkut ovat väittäneet, että omat kommunistit surmasivat hänet, koska hän ei olisi ollut yhtä mieltä Stalinin antamista perääntymiseen liittyvistä hävitysmääräyksistä.
Johannes Lauristinilla oli kirjallisia kykyjä. Hän kirjoitti vuonna 1929 kirjailijanimellä Johan Madarik teoksen Riigikukutajad. Hänelle myönnettiin postuumisti sodan jälkeen 1946 Leninin kunniamerkki. Samalla tavalla postuumisti julkaistiin hänen nimissään vuonna 1946 teos Esimene Nõukogude aasta Eestis. Lauristinin kunniaksi nimettiin Neuvosto-Virossa 1950-luvulla katuja: Tallinnassa nykyinen Roosikrantsi, Tarttossa nykyinen Karl August Hermanni tänav ja Rakveressä nykyinen Võidu tänav. Tallinnan konetehdas nimettiin myös hänen kunniakseen. Lauristinin kunniaksi nimettiin vuonna 1973 Puolassa tehty neuvostoliittolainen rahtilaiva.
Lähisukulaiset – sodan jälkeisen ajan poliittisia nimihenkilöitä
Johannes Lauristin oli naimisissa Olga Lauristinin kanssa, josta tuli vuoden 1944 jälkeisen Neuvosto-Viron keskeisiä poliitikkoja. Heidän tyttärensä Marju Lauristin oli keskeisiä hahmoja luotaessa uutta itsenäisyyttä 1980-luvun lopulla.
Pedro Lima
Pedro Manuel Barata Lima (20. huhtikuuta 1971 Luanda, Angola – 20. kesäkuuta 2020 Portugali ) oli angolalais-portugalilainen uimari ja näyttelijä.
Lima osallistui uintiurallaan kaksiin olympialaisiin, Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992. Lima oli mukana yhteensä viidessä kilpailussa, mutta ei päässyt alkueristä jatkoon yhdessäkään. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi 42. sija sadan metrin perhosuinnista vuonna 1988. Hänen veljensä Jorge Lima kilpaili uimarina Moskovan kesäolympialaisissa 1980.
Uintiuransa jälkeen Lima näytteli useissa portugalilaisissa televisiosarjoissa.
Moottoripyöräilyn Indianapolisin Grand Prix
Indianapolisin Grand Prix on ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan osakilpailu. Se ajetaan Indianapolis Motor Speedwaylla Yhdysvalloissa. Kilpailusta käytetään nimeä Indianapolisin Grand Prix, koska Yhdysvaltain Grand Prix -nimi oli varattu Laguna Secassa ajetulle kilpailulle.
Nivelherneet
Nivelherneet (Aeschynomene) on hernekasvisuku (heimo Fabaceae). Siihen kuuluu noin 150 trooppista ja subtrooppista pensas- ja ruoholajia. Niiden luontaista kasvualuetta ovat pääasiassa Intia, Sri Lanka, Malesia ja trooppinen Afrikka.
Tuntomerkit
Varret ovat tavallisesti hohkaiset, pystyt tai vesiympäristöissä kasvavilla kelluvat. Lehdet sijaitsevat vuorottaisesti ja ovat parilehdykkäisiä; lehdykät ehytlaitaisia. Herneen kukkia muistuttavat kukat sijaitsevat pienissä tertuissa lehtihangoissa. Verholehdet ovat kasvaneet yhteen viisihampaiseksi maljaksi. Teriö on hernekasveille tyypillinen, perhomainen. Heteitä on kymmenen, ja ne ovat kasvaneet yhteen palhoistaan. Emilehtiä on yksi; sikiäimessä monta siemenaihetta. Hedelmä on siementen väliltä kuroutuva nivelpalko.
Lajeja
Lajeista tunnetuin on Aeschynomene aspera, joka kasvaa trooppisen Afrikan ja Aasian vesissä tai soilla. Laji on pensasmainen. Varsien ydinkerroksesta valmistetaan hellekypäriä ja -hattuja. Valmistus on keskittynyt Kalkuttaan. Samaan tarkoitukseen voidaan käyttää myös lajeja A. uniflora ja A. elaphroxylon. Edellinen on monivuotinen ruoho, jälkimmäinen afrikkalainen pensas. Lajia A. indica käytetään polttopuuna Intiassa ja Pakistanissa; se on varpumainen yksivuotiskasvi. Karjan rehuna käytetään trooppisessa Amerikassa pensaslajia A. americana.
DCC
thumb|DCC-kasetti thumb|DCC-kasetti
DCC, Digital Compact Cassette on digitaalinen äänentallennusformaatti, joka hyödyntää magnetoituvaa nauhaa. Formaatin kehittäjinä toimivat Philips ja Matsushita vuoden 1992 loppupuolella.
DCC-kasetin markkinointi oli samantyyppistä kuin tavallisella Philipsin jo vuonna 1963 kehittämällä analogisella C-kasetilla (Compact Audio Cassette, Music Cassette).
Toinen DCC:n kanssa kilpaileva formaatti oli Digital Audio Tape (DAT-nauha), mutta sekään ei saanut laajempaa menestystä ilmestyessään vuonna 1992 lukuun ottamatta lähinnä ammatti- ja harrastelijamuusikoita sekä TV- ja radiotuotantoa. DCC oli edullisempi kuin DAT ja DCC:n etuna oli myös formaatin taaksepäin yhteensopivuus eli DCC-kasettinauhureilla pystyy toistamaan myös tavallisia analogisia C-kasetteja.
Ilin kazakkien autonominen prefektuuri
Hallinnollinen jako
thumb|450px|center|Ilin prefektuurin hallinnollinen jako. Ilin autonominen prefektuuri hallinnoi kahden prefektuurin lisäksi suoraan 11 piirikuntatason aluetta (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Väestö
Vuonna 2014 autonomisen prefektuurin suoraan hallinnossa olevien piirikuntatason alueiden väkiluku oli 3 009 104.
Watch the Throne
Watch The Throne on rap-artisti Kanye Westin ja rap-artisti Jay Z:n 8. elokuuta 2011 julkaistu yhteisalbumi.
Albumi debytoi Billboard 200 -listan ensimmäisenä ja oli myyntimenestys sekä Yhdysvalloissa, missä se myi platinaa, että maailmanlaajuisesti. Watch the Throne saavutti albumilistojen kärkisijat myös Kanadassa, Norjassa ja Sveistissä. Suomessa Watch the Thronen deluxe-versio sijoittui albumilistalla parhaimmillaan 23:nneksi viikolla 32/2011 ja tavallinen versio 48:nneksi viikolla 35/2011. .
Albumilta julkaistiin deluxe-version kappaleet mukaan luettuina seitsemän singleä, muun muassa Otis, No Church in the Wild ja Niggas in Paris.
Sarawak
Sarawak on Malesian suurin osavaltio. Se sijaitsee Itä-Malesiassa, Borneon saaren luoteisosassa. Sitä ympäröi pohjoisessa Etelä-Kiinan meri, etelässä Indonesiaan kuuluva Kalimantan ja koillisessa Sabah. Sarawakin sisällä sijaitsee Brunein sulttaanikunta.
Osavaltion hallinnollinen pääkaupunki on Kuching, jossa on runsaat 600 000 asukasta. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat muun muassa Sibu, Miri ja Bintulu. Osavaltion pinta-ala on 124 450 neliökilometriä ja asukasluku noin 2 420 009.
Historia
250px|right|thumb|[[James Brooke oli Sarawakin perustaja.]] Sarawak oli 1500-luvulta 1800-luvulle asti osa Brunein sulttaanikuntaa. Vuonna 1841 brittiläinen James Brooke saapui Borneon saarelle. Brunei kärsi levottomuuksista Brooken saapumisen aikoihin, sillä Sarawakissa kapinalliset olivat nousseet Brunein sulttaania vastaan. Brooke liittoutui sulttaanin kanssa ja kapina saatiin kukistettua. Sulttaani teki Brookesta kiitokseksi Kuchingin radžain ja antoi tälle siivun Sarawakista. Vuonna 1846 hänen arvonimestään tuli perinnöllinen ja näin sai alkunsa valkoisten rajahien dynastia. Brooke yritti saada Britannian hallitusta kiinnostumaan maan hallintaan ottamisesta, mutta brittihallitus ei uskonut Brooken väittetä alueen rajattomista kaupallisista mahdollisuuksista.
Koska Britannia ei ottanut aluetta hallintaansa, James Brooke hallitsi maata kuin henkilökohtaista läänitystään. Brooke nimitti malaijiväestöä alueen hallintaan ja hyödynsi paikallisten taistelutaitoja maan armeijassa ja poliisivoimissa. Brooke laajensi Sarawakia Brunein kustannuksella 1850- ja 1860-luvuilla, ja Brooken kuoltua 1868 hänen veljenpoikansa Charles Brooke jatkoi suvun yksinvaltaa alueella. Charles myös laajensi Sarawakin aluetta sen nykyisiin mittoihin.
Vuonna 1888 Britannia otti Sarawakin suojelukseensa, sillä britit pelkäsivät muiden siirtomaavaltojen, etenkin Saksan keisarikunnan vaikutusvallan kasvua Malaijien saaristossa. Brittihallitus puuttui kuitenkin vain ulkomaansuhteisiin ja Brooken dynastia hallitsi edelleen Sarawakin sisäisiä asioita. Sarawakia hallinneet Brooket katsoivat että länsimaisten liiketoimet olivat paikallisväestön hyväksikäyttöä ja Sarawak säilyi syrjäisenä alueena, johon länsimaalainen kapitalismi ei yltänyt. Vasta vuonna 1941 Sarawak sai perustuslakinsa, sata vuotta Brooke-suvun hallintaan astumisen jälkeen.
Japani miehitti toisen maailmansodan aikana Sarawakin vuonna 1941. Maan perustuslaki oli laadittu juuri japanilaismiehitystä edeltävänä päivänä. Sodan jälkeen ja japanilaisten vetäydyttyä Sarawak palasi brittihallinnon alaisuuteen Britannian kruununsiirtomaaksi.
Vuonna 1963 Sarawak liittyi Malaijan pääministerin Tunku Abdul Rahmanin ehdottamaan valtioliittoon yhdessä Pohjois-Borneon kanssa. Uudessa Malesian liittovaltiossa Sarawakista tehtiin Malesian autonominen osavaltio. Sarawakin liittäminen Malesiaan laukaisi myös levottomuuksia, sillä Indonesia ei hyväksynyt Borneon saaren pohjoisten alueiden liitosta Malesiaan. Malesian perustamisesta seurasi Indonesian ja Malesian välinen konfrontaatio. Levottomuudet saatiin kukistettua Brittiläisen Kansainyhteisön tuella.
Maantiede
Sarawakin pinta-ala on 124 450 neliökilometriä ja suuri osa maa-alasta on trooppista sademetsää. Sademetsissä elää useita lajeja, joita ei muualla tapaa. Monet lajeista ovat ihmisen toiminnan seurauksena erittäin uhanalaisia, kuten borneonoranki. Luonnon suojelemiseksi Malesiaan on perustettu kansallispuistoja, kuten Sarawakissa oleva Niahin kansallispuisto, jonka luolista on löytynyt jäänteitä ihmisasutuksesta 40 000 vuoden takaa.
Sarawakin alue jakautuu mäkiseen ja laaksoiseen rannikkoalueeseen ja vuoristoiseen sisämaahan. Suuri osa lännempänä olevaa Sarawakin osavaltiota on rannikkoista alankoa, jossa on laajat mangroverantaiset tasangot. Sisämaahan päin mentäessä maasto muuttuu kukkulaisemmaksi ja saaren keskiosissa ja pohjoisimmassa osassa, lähellä Sabahin osavaltion rajaa kohoaa vuoristo. Vuorijono muodostaa myös Sarawakin ja Indonesian rajan. Osavaltiota halkoo Rajangjoki.
Osavaltio jakautuu yhteentoista hallinnolliseen alueeseen, jotka ovat Kuching, Samarahan, Sri Aman, Betong, Sarikei, Sibu, Mukah, Kapit, Bintulu, Miri ja Limbang. Suurin alue on pääkaupunki Kuchingin alue.
Väestö
Sarawakin väestö on kirjavaa etniseltä taustaltaan. Suurin etninen ryhmä on ibanit, joita on noin 30% osavaltion väestöstä. Etnisesti kiinalaisia on runsaat 20%, kuten myös malaijeja. Muita väestöryhmiä ovat melanaut ja bidayuhit. Sarawakissa on myös intialaisväestöä.
Politiikka
Useimmista Malesian osavaltioista poiketen Sarawak ei ole sulttaanikunta, vaan alueen johdossa on kuvernööri, jonka maan kuningas nimittää virkaansa nelivuotiskaudeksi.
Muuta
Vuonna 2003 valmistunut elokuva Unelmien aakkoset (The Sleeping Dictionary) sijoittuu 1930-luvun Sarawakiin. Tämän romanttisen draaman keskiössä on englantilaismiehen ja malesialaisen naisen välinen rakkaustarina.
Vihterpalun kartano
thumb|Kartano Vihterpalu Vihterpalun kartano on virolainen kartano, joka sijaitsee 65 kilometrin päässä Tallinnasta.
Historia
Kuningas Kustaa II Aadolf lahjoitti Padisen Vihterpalun tilukset Thomas Rammille vuonna 1662. Pari vuotta myöhemmin kuningas antoi Rammille aatelistittelin ja läänitti Vihterpalun kartanon von Rammille. Vihterpalun tilukset pysyivät von Rammin suvulla vuoteen 1919, kunnes maat takavarikoitiin omaisuuden valtiollistamisen yhteydessä.
Kun Viron itsenäisyys palautui vuonna 1992, kartano luovutettiin takaisin Rammin suvulle. Tilan heikon kunnon vuoksi Rammin suku lahjoitti tilan Viron valtiolle. Vihterpalun tila myytiin huutokaupassa vuonna 1994 norjalaisille liikemiehille, jotka halusivat kunnostaa paikan. Valitettavasti liikemiehet matkasivat kotiin Estonia-matkustaja-aluksella, joka upposi 28. syyskuuta 1994. Liikemiehet eivät selviytyneet onnettomuudesta.
Monien sattumien kautta kartanon löysi suomalainen liikemies Timo Lemberg, joka kunnosti kartanon nykyiseen tilaansa moderniksi juhla- ja kokouskeskukseksi.
Aiheesta muualla
59.26203°N, 23.87531°W
Shijak
Shijak on kaupunki Albaniassa Durrësin maakunnassa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 27 861. Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura KF Erzeni Shijak.
Jonas Mikaelsson Behm
Jonas Mikaelsson Behm (1580−1640) oli Gävlen pormestari vuosina 1631−1635. Hänet mainitaan jo 1611 Gellen oikeuspormestarina. Hänen isänsä oli vuorimies Mikael Behm. Suku oli kotoisin Böömistä.
Hänen vaimonsa isä Daniel Kröger oli aikalaiskirjoitusten mukaan Gävlen rikkain mies.
Ophrys halia
Ophrys halia on orhoihin kuuluva kämmekkälaji. Laji on kotoperäinen Rodoksen saarella Välimerellä.
Jonas Mikaelsson Behm
Jonas Mikaelsson Behmin poika Daniel aateloitiin vuonna 1650 nimellä Behmer.
Lego Star Wars: The Skywalker Saga
Pelaaminen
Toisin kuin muut Lego Star Wars-videopelit, tämä peli antaa pelaajalle mahdollisuuden pelata sekä tarinamuotoa että seikkailla ympäri galaksia ilman mitään suoranaista linjausta. Pelaaja voi vapaavalintaisesti valita, millä planeetalla ja millä hahmolla hän pelaa missäkin vaiheessa. Pelissä on 384 eri pelattavaa hahmoa, kuten ikoniset Luke Skywalker ja Darth Vader. Lisäksi näillä hahmoilla on eri ulkoasuja elokuviin ja planeettoihin sopeutuen, jolloin kokonaismäärästä tulee jopa 500 eri hahmoa. Hahmojen lisäksi on monia kulkuneuvoja, kuten AT-AT-, AT-TE- ja AT-ST-kävelijät sekä alukset Millennium Falcon, X-siipihävittäjä ja TIE-hävittäjä. Niistäkin suurin osa on pelattavia.
Muista Lego Star Wars-peleistä Skywalker Saga erottuu muun muassa sillä, että mitä paremmin pelaaja pelaa peliä, sitä paremmaksi hän voi muokata hahmojen ominaisuuksia ja kykyjä. Lisäksi hän voi avata erilaisia tapoja pelata peliä, esimerkiksi hahmojen retro-ulkoasuilla tai vaikkapa asetuksella, joka muokkaa pelin dialogin muminaksi, kuten vanhoissa Lego-peleissä.
Tasot
Kuten aikaisemmissa Lego Star Wars-peleissä, tässä pelissä on niin sanottuja tasoja. Tasot ovat jokaiseen elokuvaan sijoittuvia kohtauksia pelin muodossa. Tasoja tulee olemaan yhteensä 45, jokaisesta elokuvasta viisi.
Luettelo kaikista varmistetuista tasoista:
Kehitys
Lego Star Wars: The Skywalker Sagasta julkaistiin ensimmäinen traileri E3 2019 -messuilla Microsoftin tiedotustilaisuudessa. Toinen traileri julkaistiin 20. joulukuuta 2019, eli samoihin aikoihin kuin Star Wars: The Rise of Skywalkerin julkaisu. Pelin virallinen kansikuva julkaistiin Star Wars -päivänä 4. toukokuuta 2020.
Pelistä julkaistiin virallinen traileri Gamescom-tapahtumassa 27. elokuuta 2020. Siinä mainittiin, että peli julkaistaan keväällä 2021 lisäämällä siihen myös PlayStation 5- ja Xbox Series X -versiot.
Elokuussa 2021 tiedotettiin, että peli olisi läsnä vuoden Gamescom tapahtumassa 25. elokuuta. Tässä tapahtumassa julkaistiin toinen virallinen traileri. Samalla tiedotettiin pelin julkaisun siirtyvän jälleen, tällä kertaa seuraavan vuoden kevääseen.
Tammikuussa 2022 julkaistiin virallisesti pelin uusi traileri, jossa esiteltiin pelin mekaniikat, lisäosat sekä pelin julkaisupäivä, joka on 5. huhtikuuta 2022.
Jälleen uutta kuvamateriaalia pelistä julkaistiin ING Fan Fest-tapahtumassa 19. helmikuuta 2022, jossa haastateltiin pelin kehittäjiä. Lisäksi esiteltiin uutta kuvamateriaalia siitä, miten peli toimii.
Ophrys halia
Ophrys halian pystyvartisessa kukinnossa on muutamia hyönteistä muistuttavia kukkia. Kukassa huuli on leveä, pohjaväriltään viininpunainen ja siinä on monimutkainen valkoinen ja keltainen kuvio. Lähimmät kehälehdet ovat ohuet ja punertavat. Muut kehälehdet ovat vaaleanvioletteja, ja niissä on ohut kellanvihreä raita. Kukan keskustassa on keltaista. Ophrys halia kukkii maaliskuun lopulla tai huhtikuussa.
Planckin voima
Planckin voima on yksi luonnollisista yksiköistä, joka on johdettu Planckin perusyksiköistä. Planckin voima saadaan jakamalla Planckin massan ja valonnopeuden tulo Planckin ajalla. Planckin voimaa merkitään tunnuksella F P
Action Bass
Action Bass on vuonna 2000 ilmestynyt PlayStation-peli. Se simuloi kalastusta luonnonmukaisesti kuvatuissa Pohjois-Amerikan vesistöissä. Pelin juontajana toimii Al Linder, joka vetää myös televisiossa kalastusohjelmaa.
Jabir Herbert Muhammad
Jabir Herbert Muhammad (1929 – 25. elokuuta 2008 ) oli yhdysvaltalainen liikemies ja nyrkkeilijä Muhammad Alin pitkäaikainen manageri. Hän oli Nation of Islamin johtajan Elijah Muhammadin poika.
Muhammad Ali tapasi Jabir Herbert Muhammadin Chicagossa vuonna 1964 mentyään valokuvauttamaan itseään hänelle suositeltuun liikkeeseen. Herbert Muhammadin liikevaisto ja ymmärrys nyrkkeilijänsä kunnianhimosta olivat tehneet Aliin vaikutuksen ja sopimus syntyi. Sen mukaan Herbert Muhammad maksoi Alin harjoituslukulut ja sai 40 % tämän otteluiden tuotoista. Muhammad on sanonut ottaneensa Alin managerin tehtävät isänsä Elijah Muhammadin pyynnöstä, jottei kukaan yrittäisi hyötyä nuoresta maailmanmestarista. Hän hoiti Alin managerin tehtäviä aina vuoteen 1991 asti, vaikka Alin ura päättyi jo 1981.
Zeami Motokiyo
thumb|250px|Zeami Motokiyon kehittämää nō-teatteria [[Itsukushiman pyhäköllä]] Zeami Motokiyo (, n. 1363 – n. 1443), jota kutsuttiin myös nimellä Kanze Motokiyo, oli japanilainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Näytelmien ja tärkeimmän teoreettisen kirjansa Fūshikaden lisäksi Zeami kirjoitti käytännöllisiä ohjeita näyttelijöille ja perusti nō-teatterin yhdessä isänsä Kan’amin kanssa.
Zeamin näyttelijäisä koulutti poikansa. Kun Kan’amin teatteri esitti näytelmän Japanin shōgun Ashikaga Yoshimitsulle, pojan isä pyysi, että Zeami pääsisi hoviin opiskelemaan taiteita. Shōgun suostui tähän ja otti pojan rakastajakseen, niin kuin tapa oli vuonna 1374.
Opiskeltuaan ja tultuaan teatteriin töihin isänsä paikalle hän jatkoi esittämistä ja kehitti oman tyylinsä, joka nykyään tunnetaan nimellä nō. Tyyli on sekoitus pantomiimia ja vokaalista akrobatiaa, ja se on kiehtonut japanilaisia satoja vuosia.
Melkein 50 näytelmää on kirjoitettu Zeamille. Näiden mukana ovat mestariteokset Izutsu ja Takasago. Takasagossa esiintyvää lausetta ”tuhannen syksyn nautinnot” käytetään sumokilpailuiden viimeisen päivän nimenä.
Bergh
Bergh on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Philippe Houvion
Philippe Houvion (s. 5. lokakuuta 1957 Briey) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä. Hän teki lajinsa maailmanennätyksen vuonna 1980.
Houvion sijoittui seiväshypyssä Prahan EM-kilpailuissa 1978 kuudenneksi tuloksella 540 cm. Hän paransi lajin maailmanennätyksen tulokseen 577 cm Pariisissa 17. heinäkuuta 1980. Pari viikkoa myöhemmin Moskovan olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 565 cm; kilpailun voitti Puolan Władysław Kozakiewicz uudella maailmanennätyksellä 578 cm.
180-senttinen Houvion voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuosina 1978 ja 1979. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1979 viidesti päätyen tulokseen 565 cm. Seuraavana vuonna hän menetti ennätyksen Thierry Vigneronille kunnes vei tältä maailmanennätyksen.
Philippe Houvionin isä Maurice Houvion oli myös seiväshypyn arvokisaedustaja.
Sienieläimet
Sienieläimet (Porifera) on eläinkunnan pääjakso, joka käsittää yli 5 000 etenkin merissä elävää lajia.
Rakenne
Sienieläimen perusrakenne on säkkimäinen (ns. askoni-tyyppi), jossa varsinaisia kudoksia ja elimiä ei ole. Tyvi tai jalka on yleensä kiinni kasvualustassa, ja vastakkaisessa päässä on suuaukko. Keskelle jäävän ontelon sisäpinnalla on kaulussiimasoluja eli koanosyyttejä, joiden siimojen liike aiheuttaa seinissä olevista aukoista, pooreista, sisään ja suuaukosta ulos suuntautuvan vesivirran. Näiden avulla sienieläin saa vedestä ravintohiukkasia.
Sienieläimet elävät ns. runkokunnissa, jolloin yksilöt eivät ole itsenäisiä. Perustyyppiä mutkikkaampia ovat sykoni, jossa kaulussiimasolut ovat syvennyksissä, ja leukoni, jossa ne ovat kanavien yhdistämissä siimakammioissa. Sienieläimet lisääntyvät tavallisesti jakautumalla tai silmikoimalla, mutta myös talvisilmujen (gemmula) avulla sekä suvullisesti.
Sienieläinluokat
Sienieläimet on perinteisesti jaettu tukirangan perusteella kolmeen luokkaan. Nykyään ryhmää Homoscleromorpha pidetään neljäntenä luokkana.
Riutta-akvaarioissa voi pitää sarveispiisieniä ja kalkkisieniä, niitä tulee sinne joskus elävän kiven mukana. Monet kalalajit syövät niitä mielellään.
New Hartford
New Hartford on kunta New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestölaskennan mukaan asukasluku oli 22 166.
Yhdysvaltain väestönlaskentatoimiston mukaan New Hartfordin pinta-ala on 66,03 neliökilometriä, josta 65,73 neliökilometriä on maa-aluetta ja 0,31 neliökilometriä (0,39%) on vettä.
Funk (mediapalvelu)
Funk (suom. Radio) on saksalainen verkkomediapalvelu ja ARD:n ja ZDF:n sisältöverkosto 14–29-vuotiaille nuorille ja nuorille aikuisille. ARD ja ZDF ovat tarjouksen yhteisiä tarjoajia ja tasavertaisia lähetystoiminnan harjoittajia. Johtaja on Südwestrundfunk (SWR).
Kohderyhmä ja käsite
Funk on tarkoitettu 14–29-vuotiaille, jotka muuten tuskin tai eivät ollenkaan käytä julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden televisiotuotteita. Projektin arvo on 45 miljoonaa euroa, josta kaksi kolmasosaa rahoittaa ARD ja kolmasosa ZDF.
Funk tuottaa yli 70 erilaista, säännöllisesti julkaistavaa formaattia sosiaalisen median alustoille. Alustoja ovat YouTube, Facebook, Twitter, Instagram, Tiktok, Spotify, WhatsApp ja Snapchat. Kaikki sisältö on saatavana myös funk.net-verkkosovelluksessa.
Formaatit keskittyvät tietoon, suuntautumiseen tai viihteeseen. Niihin kuuluvat selittävät videot, raportit, komediavideot ja fiktiotuotteet. Lisäksi joitain sarjoja jaetaan lisenssillä, osa myös alkuperäisessä englanninkielisessä versiossa.
Yksittäiset muodot tuottavat erilaiset yksityiset tuotantoyhtiöt, sisäiset tuotantoyhtiöt tai itse lähetystoiminnan harjoittajat.
Vastaanotto ja kritiikki
welt.de-sivustossa Christian Meier arvostelee sitä, että radiotiedoista saadut varat tukevat tätä sijoittamalla sisältöä yksityisille alustoille, kuten YouTube ja Instagram: YouTube ja Instagram: "He eivät ansaitse mainosrahoja Funk-videoilla [...], mutta lopulta he hyötyvät ammattilaiselta tuotettu sisältö ”. Tämä on ristiriidassa julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden mandaatin kanssa tavoittaa sisältönsä myös nuorille ja nuorille aikuisille, minkä vuoksi "julkisen palvelun yleisradioyhtiöiden on mentävä sinne, missä tapahtuu mielipiteiden muodostuminen ja keskustelu sosiaalisesti tärkeistä aiheista", sanoi ohjelmapäällikkö Florian Hager. Haastattelu Der Standardin kanssa. Jüss Haucap, Düsseldorfin taloustieteen professori ja entinen monopolikomitean puheenjohtaja, tunnustaa "nuorten tarjouksen takana [...] ei tarvetta", koska "YouTubessa ja muualla on jo hyvin monenlaisia ​​tarjouksia". ZDF-TV-neuvoston "Internet" -ryhmän edustajana Leonhard Dobusch näkee myös kaupallisten kolmansien osapuolten alustojen käytön kriittisesti, mutta pitää funkin itsenäisenä alustana mallina tuleville julkisen palvelun yleisradioprojekteille: "Esimerkki nuorisopalvelusta" Funk "näyttää jo mikä potentiaali liittyy poikkeamiseen lähetysviittauksesta. Jatkuvalla kuljetinhihnalla luodaan siellä suhteellisen vähän resursseja, jännittäviä kokeiluja ja innovatiivisia muotoja.
Pallig Tokesen
Pallig Tokesen (noin 975 - 13. marraskuuta 1002) oli Devonshiren jaarli. Hänen vanhemmistaan ei ole täysin varmaa tietoa, mutta Gorm Vanha oli ainakin hänen isoisänsä. Hän sai surmansa 13. marraskuuta 1002 Pyhän Bricen päivän verilöylyssä, yhdessä vaimonsa Gunhilden kanssa. Verilöyly oli Ethelred II Neuvottoman isku Englantiin asettuneita tanskalaisia vastaan.
Funk (mediapalvelu)
Vastaanotto ja kritiikki
Berliner Zeitung arvioi Funkin menestykseksi. Kanavien rahoittamisella maksurahalla on positiivinen vaikutus sisältöön. Tämä näkyy erityisesti maiLab- muodossa, joka ei koske pelkästään huomiota, vaan myös koulutusta.
Videotuottajille on olemassa myrskyjen ja levottomuuden vaara, josta voi tulla ongelma, jos heillä ei ole kokemusta sen käsittelemisestä. Funk tarjoaa siis “valmentajaverkoston”, joka auttaa käsittelemään vihaviestejä. Esimerkiksi katsojien massiivinen kritiikki ja levottomuus altistettiin Jäger & Sammler, jotka käsittelevät äärioikeistolaisia ​​aiheita, saivat Civis Online Media Award -palkinnon, mutta saivat kolme kertaa niin paljon hylkäämistä YouTubessa kuin hyväksynnän. Esimerkiksi Jäger&Sammler-edustaja Tarik Tesfu, joka on musta ja itsensä mukaan homo, feministinen ja rasisminvastainen, on tullut sosiaalisessa mediassa esitysnäytöksi muukalaisvihamielisille, rasistisille, homofobisille ja islamofobisille suuntauksille.
Pökkelökehrääjät
Pökkelökehrääjät (Nyctibiidae) on kehrääjälintujen lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluu vain yksi suku, Nyctibius.