cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalevi Wiikin teoria suomalaisten alkuperästä
Wiikin teorian kritiikki
Aiheesta on käyty pitkään väittelyä, mutta kielentutkijat eivät yleisesti pidä Wiikin näkemystä uskottavana. Suomalaisten geneetikkojen ja jossakin määrin arkeologienkin keskuudessa löytyi vielä 1990-luvun lopussa teorialle jonkin verran ymmärrystä. Tämä johtuu siitä, että Wiikin teoria perustuu genetiikan ja arkeologian tuloksille: suomalaisethan muistuttavat geeneiltään suuressa määrin muita pohjoisia eurooppalaisia, ja kulttuurista jatkuvuutta voidaan seurata aina Suomen alkuasuttajiin saakka. Kielitiedettä ja sen tuloksia vähemmän tuntevat saattavatkin Wiikin tapaan olettaa, että geneettinen ja arkeologinen jatkuvuus voisivat todistaa kielellisestä jatkuvuudesta. 1990-luvun lopun jälkeen on kuitenkin tullut lisää tietoa jo silloin olemassa olleen lisäksi muun muassa Pohjois-Euroopassa ennen sekä indoeurooppalaisia että uralilaisia kieliä esiintyneistä paleoeurooppalaisista kielistä. Viimeksi Wiikin teoriaan kohdistunutta kritiikkiä on tarkasteltu kootusti Itä-Suomen yliopistossa vuonna 2012 valmistuneessa opinnäytteessä. Työn loppupäätelmä on, että Wiikin paradigma perustuu piittaamattomuuteen tieteellisestä metodista ja kuuluu näennäistieteen piiriin.
Ahmasjärvi (Oulu)
Ahmasjärvi on järvi Ylikiimingin suuralueella Oulussa Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Se sijaitsee Oulusta Ylikiiminkiin johtavan seututien 833 varrella Lamun itäpuolella, noin yhdentoista kilometrin päässä Ylikiimingin taajamasta länteen.
Järvi on suoperäinen, ruoikkorantainen ja matala järvi, jota ympäröi joka puolelta avosuo. Järven ongelmia ovat liettyminen ja uhkaava umpeenkasvu. Järveä on kunnostettu vuodesta 2005, ja kunnostuksen tavoitteina ovat tyhjennys ja ruoppaus sekä virkistyskäyttörakenteiden rakentaminen.
Järven laskuoja on länteen virtaava Ahmasoja, joka laskee Kiimingin ja Oulun rajalla sijaitsevaan Kalimeenlampeen ja edelleen Kalimeenojan kautta Perämereen.
Toivo Kärjen postuumi tuotanto
Toivo Kärjen kuoltua vuonna 1992 hän jätti jälkeensä suuren määrän julkaisemattomia sävellyksiä käsinkirjoitettuina nuotteina. Näitä on saatu esitetyiksi ja levytetyiksi toistaiseksi (2023) noin 170 kappaletta, ja työ jatkuu. Aiemmin julkaistuja kappaleita alkuperäisinä tai uusina versioina on tietysti paljon eri artistien levyillä. Edustava kokoelma alkuperäislevytyksiä ovat kaksois-cd:t Toivo Kärki – Suuri suomalainen säveltäjämestari Romantiikkaa sekä Ralleja (Warner Music 2005). Tasokas kooste uusia versioita on Kaikessa soi blues – Toivo Kärkeä sinisin sävelin (Warner Music 2003)
Levyt
Seuraavassa luettelossa ovat albumit ja singlet, joilla on Kärjen postuumisti julkaistuja sävellyksiä ensilevytyksinä sekä näiden lukumäärät:
Hallelujah (Paramoren kappale)
Hallelujah on Paramoren toinen single yhtyeen toiselta albumilta RIOT!. Single sijoittui sijalle #139 Ison-Britannian singlelistalla. Singleä ei kuitenkaan kannata sotkea Leonard Cohenin luomaan samannimiseen kappaleeseen, sillä kyseessä ei ole sama kappale.
Musiikkivideo
Singlen musiikkivideo julkaistiin 30. heinäkuuta 2007. Video sisältää bändin live-esiintymisiä ja pätkiä kulissien takaa eräänlaisen kirjan sisällä ja laulujen sanoja kirjoitettuna kirjan sivuille. Videolla kuvat zoomataan niin, että kun kamera elää kuvan sisällä, näytetään oikea pätkä live-esiintymisestä, zoomataan pois takaisin kirjaan ja sitten seuraavaan kuvaan. Video kuvattiin Rocketownissa, Nashvillessa. Video kuvattiin heidän ollessa Riot! - kiertueella, vaikkakin musiikkivideon musiikki on studioversio, eli sama versio, mikä esiintyy myös albumilla.
Jani Keränen
Jani Keränen (s. 29. maaliskuuta 1982 Lieksa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on edustanut muun muassa Mestiksessä pelaavaa Jokipoikia. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Antiikin Euboia
pienoiskuva|upright=1.1|Euboian saari ja muut keskisen Kreikan antiikin aikaiset alueet kartalla. Euboia, Egeanmeren suurin saari, oli antiikin aikana joonialaisten asuttamaa aluetta. Saari jakaantui useiden kaupunkivaltioiden eli polisten alueisiin. Merkittävimpiä kaupunkeja olivat Khalkis, Eretria, Karystos ja Histiaia.
Charles Fourier
thumb|220px|François Marie Charles Fourier François Marie Charles Fourier (7. huhtikuuta 1772 Besançon – 10. lokakuuta 1837 Pariisi) oli ranskalainen utopistisosialisti.
Jani Keränen
Lieksan Hurttien kasvatti siirtyi Jokipoikien A-nuoriin kaudella 2000–2001. Myös WarKiksessa pelannut Keränen oli mukana nostamassa Jokipoikia Mestikseen ja kaudella 2004–2005 syntyi tehot 5+10. Seuraavalla kaudella SM-liiga-joukkue KalPassakin kolme ottelua tehoin 0+1 pelannut Keränen voitti Jokipoikien maalipörssin 18 maalilla.
Charles Fourier
Fourier esitti perustettavaksi pieniä yhdyskuntia, falangeja, joissa olisi 400 perhettä. Jokainen harjoittaisi haluamaansa ammattia, mutta asuisi samassa rakennuksessa, falansterissa. Työn tulokset jaettaisiin sen mukaan, miten kukin oli ottanut osaa tuotantoon (työn, pääoman ja erikoistaidon perusteella).
Antiikin Euboia
Euboian asukkaasta eli euboialaisesta käytettiin etnonyymejä Euboieus ja Euboeus  ja feminiinissä Eubois, myöhemmin latinaksi Euboicus ja Euboeus.
Maantiede
Euboian saari sijaitsee Egeanmeren länsilaidalla, antiikin nimistöllä Thessalian eteläosan, Opuntian Lokriin, Boiotian ja Attikan itärannikoiden edustalla. Näiden rannikoiden ja Euboian välissä sijaitsivat Pohjoinen ja Eteläinen Euboianlahti, joiden välinen kapea salmi tunnettiin nimellä Euripos. Euboia on pitkä ja kapea saari. Strabon laski sen pituudeksi pohjoisesta Kenaionin niemeltä etelään Geraistoksen niemelle stadioninmittaa, ja sen suurimmaksi leveydeksi 150 stadionia. Plinius vanhempi kuvaa sen pituudeksi 150 roomalaista mailia, ympärysmitaksi 365 mailia ja suurimmaksi leveydeksi 40 mailia. Nämä mitat ovat kuitenkin melko kaukana todellisista. Saaren todellinen pituus pohjoisesta etelään on noin 180 kilometriä ja sen leveys vaihtelee kuuden ja 48 kilometrin välillä.
Luonnonmaantiede
Koko Euboian pituudelta kulki vuorijonoja, jotka muodostivat ikään kuin saaren selkärangan. Nämä vuorijonot olivat tavallaan Ossa-, Pelion- ja Othrys-vuorten jatkeita. Korkein vuori oli itärannikon Dirfys eli Delfi. Euboian vuoret olivat harmaata kalkkikiveä, joissa on paljon myös saviliusketta.
pienoiskuva|vasen|[[Dírfi|Dirfys-vuoren maisemia.]] Euboian pohjoisosa, joka työntyi kohti Thessalian rannikkoa ja Pagasainlahtea, oli varsin leveä. Sen luoteispään niemi tunnettiin Kenaionin niemenä. Siellä oli samanniminen vuori. Heti Kenaionin muuhun Euboiaan yhdistäneen kannaksen eteläpuolella sijaitsi Telethrios -vuori. Sen juurella oli kuumia lähteitä, joista paikalla sijainnut Aidepsoksen kaupunki tunnettiin. Telethriokselta vuoret levittäytyivät kohti saaren itäosaa, jossa oli useita korkeita huippuja. Näiden vuorten pohjois- ja länsipuolella sijaitsi Histiaian hedelmällinen tasanko. Tällä pohjoisrannikolla sijaitsi myös Artemisionin niemi, joka tunnetaan vuoden 480 eaa. Artemisionin meritaistelusta.
Telethrios-vuoren eteläpuolella Euboian länsirannikko oli vuoristoista aina Khalkiin pohjoispuolelta alkaneelle tasangolle saakka. Kyseinen tasanko oli laaja ja hedelmällinen ja ulottui Khalkiin ja Eretrian väliselle alueelle, jossa se tunnettiin Lelantonin tasankona. Mainitut kaupungit kamppailivat sen hallinnasta. Pohjoisen ja idän puolelta tasankoaluetta rajasivat vuoret, jotka ulottuivat saaren itärannikolle. Näistä vuorista korkein oli Dirfys eli Dirfe (, nyk. Dírfi).
pienoiskuva|vasen|[[Lílas|Lelantos-joki ja Lelantonin tasankoa.]] Saaren eteläosan täyttivät jälleen vuoret, joista korkein oli Okhe (nyk. Óchi). Saaren kaakkoispää tunnettiin nimellä Kafareus tai Kafereus (, nyk. Kafiréas) ja lounaispää nimellä Geraistos (, nyk. Mandíli). Saaren eteläpää tunnettiin vaarallisena merenkulkijoille. Euboian itäpuoli oli vuoristoisempaa ja karumpaa kuin länsiosa. Siellä oli myös vähemmän asutusta ja vain vähän hyviä satamapaikkoja.
Antiikin aikana uskottiin, että Euboia oli alun perin ollut yhteydessä muuhun Manner-Kreikkaan ja erkani siitä maanjäristyksen seurauksena. Euboian ja mantereen välinen etäisyys oli pienimmillään Euripos-salmessa, jonka leveys oli noin 37 metriä. Se tunnettiin poikkeuksellisesta vuorovesi-ilmiöstään. Ensimmäinen silta salmen yli rakennettiin 400-luvulla eaa. Eteläisessä Euboianlahdessa Euboian lounaisrannikolla sijaitsi useita saaria, joista suurimpia olivat Aigileia (nyk. Stýra) ja Petaliai-saaret (nyk. Petalioí).
Euboian tasangoilla viljeltiin antiikin aikana huomattavia määriä viljaa. Saarella oli myös paljon hyvää laidunmaata vuorten rinteillä. Vuorista saatiin kuparia ja rautaa. Karystoksen lähellä saaren eteläosassa sijainneet marmorilouhokset, joista saatiin arvostettua cipolliomarmoria, kuuluivat Kreikan kuuluisimpiin.
Muut kaupungit
Euboian muita kaupunkeja olivat muun muassa:
Esihistoria ja mytologia
Euboialla, kuten monilla muillakin Kreikan saarilla, kerrotaan alun perin olleen useita muita nimiä. Sen eräiksi nimiksi mainitaan Makris ja Dolikhe  sen suuren pituuden vuoksi suhteessa sen leveyteen. Nimiksi mainitaan myös Hellopia, joka oli alun perin alue saaren pohjoisosassa lähellä Histiaiaa, ja joka sai nimensä Hellopsista, Ionin pojasta; Okhe , samannimisestä Okhe-vuoresta; sekä Abantis , sen kaikkein vanhimmista asukkaista, abanteista. Muita nimiä olivat muun muassa Asopis ja Khalkodontis.
Saaren varsinainen antiikin aikainen nykyisinkin käytössä oleva nimi on peräisin kreikan sanoista eu (, ”hyvä”) ja būs (, ”härkä”); saari oli toisin sanoen ”Hyvien härkien saari” tai ”Hyvä saari härille”. Hesiodos kertoo, että Abantis sai uuden nimen Euboia lehmäksi muutetusta Iosta, jonka sanottiin synnyttäneen siellä Epafoksen. Strabon huomauttaa, että Homeros käyttää saaresta nimeä Euboia, vaikka kutsuukin sen asukkaita abanteiksi.
pienoiskuva|[[Eretrian raunioita.]] Aristoteleen mukaan Euboiaan liitetyt abantit olisivat olleet traakialaisia, jotka olisivat siirtyneet saarelle myöhemmän Fokiin Abaista. Useimmat muut puolestaan johtivat abanttien nimen eponyymistä heeroksesta. Herodotoksen mukaan abantit avustivat joonialaisia Vähän-Aasian Joonian kreikkalaiskaupunkien perustamisessa. Euboian eteläosaa asuttivat dryopit, joiden sanottiin perustaneen Styran ja Karystoksen.
Arkaainen kausi
Historialliselle kaudelle tultaessa abantit olivat kadonneet Euboialta, ja suurta osa Euboian kaupungeista asuttivat joonialaiset kreikkalaiset. Antiikin aikaisen käsityksen mukaan saarta olivat asuttaneet erityisesti ateenalaiset. Euboia jakaantui kuuteen tai seitsemään tärkeimpään polikseen, joista merkittävimmät olivat Khalkis ja Eretria, jotka sijaitsivat saaren länsirannikon keskivaiheilla. Saaren pohjoispäässä vastapäätä Thessalian rannikkoa sijaitsi Histiaia eli myöhempi Oreos. Länsirannikolla Opuntian Lokriin vastaisella rannikolla sijaitsivat Dion, Aidepsos, Athenai Diades, Orobiai ja Aigai. Itärannikolla sijaitsi Kerinthos. Saaren eteläosassa sijaitsivat Dystos, Styra ja Karystos. Suurin osa näistä kaupungeista esiintyy jo Homeroksen Iliaan laivaluettelossa. Pseudo-Skylaks mainitsee myöhemmin saarella vain neljä kaupunkia, Karystos, Eretria, Khalkis ja Histiaia.
Euboia ei koskaan muodostanut yhtä poliittista kokonaisuutta, ja niin sen antiikin ajan historia muodostuu lähinnä sen yksittäisten kaupunkivaltioiden vaiheista, jotka on kuvattu tarkemmin niiden omissa artikkeleissa. Varhaisina aikoina geometrisella ja arkaaisella kaudella Khalkis ja Eretria kuuluivat koko Kreikan tärkeimpien kaupunkien joukkoon. Ne kävivät laajaa kauppaa ja perustivat siirtokuntia Traakian, Italian Suur-Kreikan ja Sisilian rannikoille sekä Egeanmeren saarille. Euboia olikin merkittävässä roolissa kreikkalaisten siirtokuntien perustamisen varhaisvaiheessa, ja sieltä käsin perustettiin muun muassa Italian ja koko läntisen Välimeren varhaisin kreikkalainen kauppa-asema Pithekussai noin vuonna 770 eaa.
Eretrian ja Khalkiin välinen Lelantoksen sota Lelantonin tasangon hallinnasta käytiin noin vuonna 700 eaa. Se on varhaisia tunnettuja kreikkalaisten kaupunkivaltioiden välisiä sotia, johon otti osaa myös suuri joukko kyseisten kaupunkien liittolaisia eri puolilta Kreikkaa.
Euboian kaupungit kukoistivat aina 500-luvun eaa. lopulle siihen saakka, kun Peisistratoksen suvun tyrannia kumottiin Ateenassa. Tämän jälkeen euboialaiset liittyivät boiotialaisiin ja julistivat Ateenalle sodan. Tästä ne kuitenkin maksoivat kalliisti, sillä ateenalaiset hyökkäsivät Euboialle, voittivat khalkislaiset ja jakoivat näiden maat ateenalaiselle uudisasukkaalle vuonna 506 eaa. Eretrian puolestaan tuhosivat persialaiset persialaissotien ensimmäisen hyökkäyksen aikaan vuonna 490 eaa. Syynä oli eretrialaisten joonialaisille antama apu Joonian kapinassa kaksi vuotta aiemmin. Vaikka kaupunki rakennettiin uudelleen lähelle aiempaa paikkaansa, se ei koskaan enää saavuttanut entistä asemaansa.
Klassinen kausi
pienoiskuva|[[Drakóspiton eli ”Lohikäärmetalon” rauniot Óchi- eli antiikin Okhe-vuorella.]]
Persialaissotien jälkeen koko Euboia tuli Ateenan alaisuuteen. Ateenalaiset pitivät saarta kaikkein arvokkaimpana Attikan ulkopuolisista omistuksistaan, sillä se tarjosi heille viljaa, rakennus- ja polttopuuta sekä laidunmaata hevosille ja karjalle. Vuonna 445 eaa. kaikki saaren kaupungit kapinoivat Ateenaa vastaan, mutta Perikles valloitti ne pian takaisin. Vuonna 411 eaa., pian sen jälkeen kun ateenalaiset olivat kärsineet suuren tappion Sisilian sotaretkellä, euboialaiset kapinoivat jälleen Ateenaa vastaan, ja sen kaupungit olivat jonkin aikaa jälleen itsenäisiä. Ateenalaiset saivat Euboian taas vaikutusvaltansa alle onnistuttuaan palauttamaan merimahtinsa. Tässä he voittivat thebalaiset, jotka yrittivät myös saada saaren itselleen.
Ateenalaiset eivät kuitenkaan kyenneet pitämään Euboian kaupunkeja aivan samanlaisessa otteessa kuin suuruutensa päivinä, eivätkä esimerkiksi yrittäneet syrjäyttää tyranneja, jotka olivat nostaneet itsensä valtaan useimmissa saaren kaupungeissa hieman ennen Makedonian Filippos II:n aikaa. Filippos käytti hyväkseen Khalkiin tyrannin Kalliaan pyrkimyksiä saada koko Euboia valtaansa, sillä vuoden 338 eaa. Khaironeian taistelun jälkeen Kalliaan alueet tulivat käytännössä Filippoksen vallan alle.
Hellenistinen ja roomalainen kausi
Tämän jälkeen Euboia oli Makedonian vallassa siihen saakka, kunnes roomalaiset ottivat sen Filippos V:ltä ja palauttivat saaren kaupungeille niiden itsenäisyyden vuonna 194 eaa. Euboialaiset pysyivät uskollisina Roomalle sodassa Aitolian liittoa vastaan. Khalkis joutui kuitenkin Antiokhoksen valtaan hänen hyökättyään Kreikkaan. Rooman vallan aikana Euboia liitettiin osaksi vuonna 27 eaa. perustettua Achaean provinssia.
Rantataskurapu
Rantataskurapu (Carcinus maenas) on Atlantin valtameren koillisrannikolta kotoisin oleva taskurapulaji, joka kuuluu sinitaskurapujen heimoon. Se on ihmisen mukana levittäytynyt monille muille alueille, ja sitä pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|180px|Zoeatoukkavaihe. Täysikasvuisella rantataskuravulla on 6–10 senttimetrin levyinen, nystermäpintainen selkäkilpi, joka on puolisuunnikkaan muotoinen ja usein pituuttaan leveämpi. Selkäkilven etureunassa on kolme leveää ja pyöreää uloketta keskellä ja viisi terävää sakaraa molemmilla laidoilla. Selkäkilven väritys vaihtelee yksilöittäin – tavallisesti se on kirjavan tummanvihreä tai -ruskea lukuun ottamatta nystermiä ja sakaroiden kärkiä, jotka ovat keltaiset. Naarailla selkäkilpi voi olla myös oranssi ja valkoisten nystermien täplittämä.
Voimakkaat ja hieman eripariset sakset ovat samanväriset kuin selkäkilpi ja niissä on terävät ja hammaslaitaiset sakset. Kolme keskimmäistä raajaparia ovat vankat ja väritykseltään ruskeat, vihertävänkeltaiset tai oranssit. Toinen ja kolmas raajapari voivat olla lähes kaksi kertaa selkäkilven mittaisia; ensimmäinen ja takimmainen raajapari ovat selvästi lyhyempiä. Takimmaisissa raajoissa on litteä ja harjaksinen pää, jota rapu käyttää apuna uimisessa.
Levinneisyys
Rantataskurapu elää luonnostaan Atlantin valtameren Euroopan- ja Pohjois-Afrikan-puoleisilla rannoilla, missä sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Norjaan ja Britteinsaarille ja etelässä Mauritaniaan. Se on levinnyt ihmisen mukana myös maailman muille merialueille, ja nykyään sitä tavataan ainakin Australiassa, Havaijilla, Sri Lankassa, Etelä-Afrikassa, Pohjois-Amerikan itä- ja länsirannikolla sekä Etelä-Amerikan itärannikolla. Siitä on tehty myös yksittäinen havainto Naantalin edustalla Suomessa.
Elinympäristö
Rantataskurapu elää liejussa tai hiekassa, vuorovesilammikoista aina 60 metrin syvyyteen asti. Se on eräs yleisimpiä taskurapulajeja suojaisissa poukamissa ja virransuissa sekä nuorilla marskimailla koko levinneisyysalueellaan. Sopeutuvaisena eliönä se pystyy menestymään 4–52 promillen suolapitoisuudessa ja 0–30 asteen lämpöisessä merivedessä. Se pysyttelee jatkuvasti lähellä vedenrajaa vaikka pystyykin oleskelemaan pois vedestä pitkiä aikoja. Pelästyneenä rapu piiloutuu liejuun tai uhittelee iskemällä saksiaan voimakkaasti yhteen.
Rantataskurapua pidetään yhtenä rannikoiden haitallisimmista vieraslajeista hyvän sopeutumiskykynsä ja hedelmällisyytensä vuoksi. Se syrjäyttää helposti alkuperäisiä lajeja joko saalistamalla niitä ravinnokseen tai kilpailemalla niiden kanssa ravinnosta. Erityisen haitallinen se on simpukoille, nuorille ostereille ja toisille taskuravuille.
Lisääntyminen
pienoiskuva|240px|Hedelmöityneitä munia kantava naaras. Rantataskurapu munii ympärivuotisesti ja voi kantaa kerrallaan jopa 185 000 munaa. Sen toukat viettävät ensimmäiset viikkonsa avomerellä mutta palaavat sitten vuorovesivyöhykkeelle, jossa niistä kehittyy täysikasvuisia taskurapuja.
Ravinto
Rantataskurapu syö simpukoita, ostereita ja kotiloita sekä kalojen ja äyriäisten mätiä, mutta sille kelpaavat myös kuolleet kalat ja muu eloperäinen aines.
Kalastus ja käyttö
Vaikka rantataskurapua kalastetaankin jonkin verran, siitä on kalastusteollisuudelle enemmän haittaa kuin hyötyä, sillä se syrjäyttää taloudellisesti arvokkaampia lajeja.
Sojuz 10
Sojuz-ohjelman Sojuz 10 -lento oli Neuvostoliiton toteuttama maailman ensimmäinen avaruuslento avaruusasemalle. Sen radiokutsu oli ”Гранит”, graniitti. Laukaisu tehtiin 23. huhtikuuta 1971 kello 23.54.06 UTC Baikonurin kosmodromilta. Kohteena oli Saljut-avaruusasema, joka oli laukaistu kiertoradalleen 19. huhtikuuta 1971. Sojuz 10 -alus toi kolmen hengen miehistönsä asemalle, mutta telakointi epäonnistui. Alus telakoitui mekaanisesti asemaan, mutta miehistö ei saanut luukkua auki. Aluksella oli jopa vaikeuksia päästä irti asemasta. Paluussa Maahan kapselin sisälle kehittyi tai pääsi ulkoa savua, joka tainnutti kosmonautti Rukavišnikovin. Miehistö pääsi Maahan kuitenkin vahingoittumattomana. Alus palasi Maahan 25. huhtikuuta 1971 kello 23.40.00 UTC. Lennon kesto oli 1 vuorokausi 23 tuntia, 44 minuuttia ja 54 sekuntia. Alus kiersi maan 32 kertaa.
Metsäkustannus
Metsäkustannus oli metsäalaan erikoistunut monikanavainen kustannusyhtiö. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta. Tämän seurauksena Metsäkustannus-brändin käyttö lakkasi.
Yhtiö
Yritys on perustettu vuonna 1982, mutta päätuotteen eli Metsälehden historia alkaa vuodesta 1933 ja Metsälehden edeltäjän Tapio-lehden vuodesta 1907. Yritys perustettiin nimellä Kustannusosakeyhtiö Metsälehti ja nimi muutettiin Metsäkustannus Oy:ksi vuonna 2005. Metsäkustannus Oy:stä tuli 1.10.2018 osa Tapio Palvelut Oy:ta.
Metsäkirjat
Tapio julkaisee vuosittain n. 35 kirjanimikettä. Tunnetuimmat kustanteet ovat Tapion taskukirja ja Metsäkoulu. Tapion taskukirja on metsäalalla käsite. Ensimmäinen painos ilmestyi vuonna 1907.
Korvenmaa
Korvenmaa on saari Naantalissa Rymättylän alueella. Saaren pinta-ala on 2,63 neliökilometriä, ja vakituisia asukkaita on neljä. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 34, pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi. Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Korvenmaa sijaitsee Pakinaisten pohjoispuolella. Saari on luode–kaakkosuunnassa pitkulainen, ja sen suurin pituus on noin 3,8 kilometriä.
Sika (korttipeli)
Sika on korttipeli
Peliohjeet
Jakajan vasemmalla puolella oleva pelaaja aloittaa. Vuoronsa aikana pelaajan on nostettava renkaasta kortteja käteensä näyttämättä niitä muille. Kortteja nostetaan, kunnes pelaaja saa käteensä kortin, joka on samaa maata kuin renkaan keskellä oleva kortti. Näin peli jatkuu. Pelaajat nostavat renkaasta kortteja, kunnes pystyvät lyömään samaa maata ja toisen, vapaavalintaisen kortin renkaan keskellä olevan kortin päälle.
Kun rengas on käytetty, pelataan käsikorteilla. Jos käy niin, että kädestä ei löydy päällimmäisen kortin kanssa samaa maata olevaa korttia, pelaajan on nostettava pinosta kortteja, kunnes vastaan tulee seuraava oikeaa maata oleva kortti. Sen jälkeen vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle.
Sika on se, jolle jää viimeisenä kortteja käteen.
Tämä samaa maata oleva kortti lyödään renkaan keskellä olevan kortin päälle, jonka jälkeen pelaaja lyö päälle toisen kortin, joka voi olla mitä tahansa maata (jos pelaaja nosti oikeaa maata olevan kortin renkaasta ensimmäisenä, hän nostaa toisen kortin, jonka lyö keskelle).
Teropodit
thumb|[[Giganotosaurus|Giganotosauruksen rekonstruoitu luuranko, toiseksi suurin teropodi.]] Theropoda (kreik. "petojalka") eli teropodit on dinosaurusten alalahko, jonka lajeja yhdistää kolmivarpaiset raajat, ontot luut ja suuret silmäkuopat. Ne luokitellaan perinteisesti liskonlantioisiin, vaikka vuoden 2017 tutkimuksessa Matthew Baron luokitteli teropodit Ornithoscelida-kladiin linnunlantioisten ohella. Kaikki lihansyöjädinosaurukset kuuluivat teropodeihin, joskin muutamat lajit kehittyivät kasvinsyöjiksi, kaikkiruokaisiksi ja hyönteissyöjiksi. Ensimmäiset teropodit kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 230 miljoonaa vuotta sitten, ja varhaisjurakaudella niistä kehittyi monia suuria maalla eläneitä lihansyöjiä, jotka sitten kuolivat sukupuuttoon muiden suurten dinosaurusten kanssa liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Myöhäisjurakaudella linnut kehittyivät pienistä Coelurosauria-kladin teropodeista ja ovat siten ainoita nykyään eläviä teropodien kladiin kuuluvia edustajia.
Koko ja ulkonäkö
Teropodien tärkeimmät tuntomerkit ovat ontot luut, pitkä kallo, suuret silmäkuopat ja vahvat raajat, joissa oli kolme varvasta. Lähes kaikki teropodit kävelivät kahdella takaraajalla; muita kaksijalkaisia dinosauruksia olivat esimerkiksi suurin osa prosauropodeista sekä linnunlantioisista esimerkiksi paksupääliskot ja varhaiset ornitopodit. Joillakin teropodeilla oli päässään sarvet (kuten Carnotaurus ja Ceratosaurus) tai heltta (kuten Dilophosaurus, Cryolophosaurus ja Monolophosaurus). Monilla teropodeilla oli myös hankaluu, jollainen on myös nykyisillä linnuilla. Lihansyöjäteropodien leuoissa oli käyriä hampaita ja eturaajoissa terävät kynnet, joita ne käyttivät saalistuksessa.
Suomut ja höyhenet
thumb|vasen|[[Anchiornis, pieni myöhäisjurakaudella elänyt Avialae-kladiin kuulunut teropodi.]]Moni teropodiryhmä sisälsi höyhenpeitteisiä lajeja. Niistä kuitenkin monien höyhenpeite oli hyvin alkeellinen karvamainen suoja; varsinaisia höyhenpeitteisiä dinosauruksia esiintyy vain Maniraptoromorpha-kladissa. Suuret lihansyöjäteropodit olivat yleensä suomupeitteisiä, mutta 9-metrinen Yutyrannus oli höyhenpeitteinen. Carnotauruksella oli panssaroitu iho. Pienellä dromaeosaurilla, Microraptorilla, oli höyheniä jopa raajoissa. Höyhenet saattoivat suojata teropodeja ja säädellä niiden ruumiinlämpöä.
Koko
thumb|Ihminen ja viisi suurinta teropodia.
Teropodien koko vaihteli erittäin paljon. Suurin oli mahdollisesti spinosaureihin kuuluva Spinosaurus, joka oli myös suurin koskaan maalla elänyt lihansyöjä. Sen pituus oli noin 13–18 metriä ja paino noin 7–20 tonnia. Tyrannosauridae-heimoon kuuluva kuuluisa Tyrannosaurus rex oli mahdollisesti suurin Coelurosauria-ryhmän teropodi, joka oli noin 12 metriä pitkä ja painoi noin 6–8 tonnia. Sitä on myös ennen pidetty suurimpana maapetona. Allosauridae-heimon Saurophaganax saattoi olla suurin jurakaudella elänyt teropodi; se oli noin 12–13 metriä pitkä ja painoi noin kolme tonnia. Muita kookkaita lihansyöjäteropodeja olivat Giganotosaurus, Carcharodontosaurus, Mapusaurus, Tyrannotitan, Acrocanthosaurus ja Siats.
Maniraptoromorpha-kladin teropodeista suurimmat olivat strutsisaureihin kuuluva Deinocheirus (11 metriä ja 6 tonnia), oviraptoreihin kuuluva Gigantoraptor (8 metriä ja noin 400 kilogrammaa) ja terizinosaureihin kuuluva Therizinosaurus (8–11 metriä ja noin 5 tonnia). Utahraptor oli dromaeosaureista suurin; se oli noin 6,5 metriä pitkä ja painoi noin 500 kilogrammaa, eli suunnilleen saman verran kuin nykyinen harmaakarhu. Muita suuria dromaeosaureja olivat Achillobator, Austroraptor ja Dakotaraptor.
Jos lintuja ei lasketa mukaan, pienin teropodi (ja dinosaurus ylipäätänsä) oli mahdollisesti Epidexipteryx, joka oli vain 25 senttimetriä pitkä ja painoi noin 160 grammaa.
Ravinto
thumb|oikea|[[Shaochilong syömässä tappamaansa Sinornithomimusta.]]Kaikki Maniraptoromorpha-kladiin kuulumattomat teropodit olivat pääasiassa lihansyöjiä, jotka hyökkäsivät saaliseläimen kimppuun ja tappoivat sen veitsenterävillä hampailla ja/tai kynsillä. Suuret teropodit, kuten Allosaurus, saalistivat linnunlantioisia ja sauropodeja, kun taas pienemmät, kuten varhainen Coelophysis, saalistivat luultavasti pieniä matelijoita ja nisäkkäitä. Erään Compsognathuksen fossiilin vatsasta on löydetty lisko. Dromaeosaurit saalistivat laumassa ja hyökkäsivät paljon itseään suurempien eläinten kimppuun ja tappoivat sen sirppikynnellä. Useimpien lihansyöjäteropodien hampaat saattoivat katketa osuessaan luuhun, mutta Tyrannosaurus rexin vahvat leuat kykenivät murskamaan luita. Spinosaurit ja Masiakasaurus erosivat muista teropodeista siten, että ne söivät pääasiassa kalaa.
Maniraptoromorpha-kladissa on kuitenkin useita poikkeuksia. Strutsisaurit, oviraptorit ja valesirppikynnet kehittyivät kaikkiruokaisiksi, ja alvarezsaurit sekä avialit puolestaan hyönteissyöjiksi. Terizinosaurit olivat teropodeista ainoita, jotka söivät lähes pelkästään kasveja.
Evoluutio
thumb|oikea|[[Eodromaeus oli yksi ensimmäisistä teropodeista.]]Ensimmäiset teropodit, Eodromaeus ja (mahdollisesti) herrerasaurit kuten Herrerasaurus, ilmestyivät myöhäistriaskaudella noin 230 miljoonaa vuotta sitten Argentiinassa. Eoraptor ei nykyisin luokitella teropodiksi; se voi olla joko varhainen sauropodomorfi tai varhainen sauropodomorfien ja teropodien ulkopuolelle jäävä liskonlantioinen. Herrerasaurit elivät Carnian-vaiheelta Norian-vaiheelle. Triaskaudella teropodit olivat vielä melko pieniä verrattuna esimerkiksi Postosuchukseen. Ensimmäiset "neoteropodit" (Neotheropoda), ovat Liliensternus ja Coelophysoidea-heimon lajit kuten Coelophysis, jotka ilmestyivät 228–220 miljoonaa vuotta sitten. Triaskauden lopulla tapahtunut joukkotuho hävitti kaikki teropodit, jotka eivät kuulu Neotheropodaan.
Myöhemmin varhaisjurakaudella kehittyivät esimerkiksi Dilophosauridae-heimo, ceratosaurit ja tetanurit. Tunnetuin varhaistriaskauden teropodi lienee Dilophosaurus. Silloin teropodien koko alkoi kasvaa huomattavasti. Keskijurakaudella kehittyivät Gasosaurus sekä suuret megalosauroidit ja karnosaurit. Myöhäisjurakaudella kehittyi höyhenpeitteisiä teropodeja sisältänyt Coelurosauria-kladi sekä allosaurit, joihin kuului muun muassa Allosaurus, Saurophaganax ja huonosti tunnettu Epanterias, jotka saalistivat harjaliskoja ja sauropodeja. Ensimmäisiin tyrannosaureihin kuului pieni, höyhenpeitteinen Guanlong ja avialeihin puolestaan kuuluisa liskolintu Archaeopteryx, joka oli lintujen lähisukulainen.
Liitukaudella teropodien määrä ja koko alkoivat kasvaa vielä enemmän. Kehittyi useita höyhenpeitteisiä teropodeja, kuten strutsisaureja, oviraptoreita ja terizinosaureja, ja yli 8–18 -metriä pitkiä jättiläispetoja, kuten Concavenator, Acrocanthosaurus ja Baryonyx. Varsinaiset linnut (Aves) kehittyivät noin 120 miljoonaa vuotta sitten. Tyrannosauridae-heimon lajit kehittyivät vasta myöhäisliitukaudella noin 80 miljoonaa vuotta sitten, jolloin teropodit olivat jo kehittyneet hyvin monimuotoiseksi alalahkoksi. Kuuluisin dinosaurus Tyrannosaurus rex eli aivan liitukauden lopulla ja oli Triceratopsin ja hadrosaurien vihollinen. Sen jälkeen 65 miljoonaa vuotta sitten tapahtunut liitukauden joukkosukupuutto tappoi kaikki suuret teropodit ja dinosaurukset ylipäätänsä, jättäen jäljelle vain linnut, joita on nykyään yli 10 000 lajia.
Luokittelu
Teropodit jaetaan useisiin ryhmiin:
Fylogenia
Weishampel, Dodson, Osmólska (2004), Coelophysoidean asema on epävarma; se voi olla joko basaalinen eli ”primitiivinen” ceratosauri tai tetanuri.
Martínez et al. (2011):
Proantosyanidiinit
Proantosyanidiineista nopeimmin elimistöön imeytyviä ovat ne, jotka kuuluvat monomeereihin, dimeereihin tai trimeereihin. Jotkut muuntuvat elimistössä fenolihapoiksi. Suositeltava päivittäinen annos protoantosyanidiinien saamiseksi on noin 150-300 milligrammaa. Näitä ravintoaineita sisältävät useat marjat, hedelmät ja vihannekset sekä kasvien siemenet ja kukat sekä useiden puiden kuori. Niitä sisältävät muun muassa pähkinät, kaakao ja kaneli.
Charles Albright
Charles Albright (s. 10. elokuuta 1933) on epäilty sarjamurhaaja, joka vaikutti Dallasissa, Teksasissa 1990-luvun alussa.
Delle ja Fred Albright adoptoivat Charlesin orpokodista tämän ollessa lapsi. Adoptioäiti, opettaja, oli ankara ja ylisuojeleva, mutta antoi tälle huomattavaa tukea opinnoissa. Jo 13-vuotiaana Albright kuitenkin teki lieviä omaisuusrikoksia. Hän joutui lopulta pidätetyksi törkeästä pahoinpitelystä.
Nuorisorikollisuudestaan huolimatta Albright valmistui high schoolista 15-vuotiaana ja pääsi Pohjois-Teksasin yliopistoon. 16-vuotiaana hänen hallustaan löydettiin kassakoneesta varastettua käteistä sekä aseita, ja hän joutui vuodeksi vankeuteen. Vapauduttuaan hän aloitti opinnot Arkansas State Teacher's Collegessa ja jatkoi niitä, kunnes joutui erotetuksi.
Vaikka Albright ei valmistunut opettajaksi, hän alkoi toimia virassa asiakirjaväärennösten avulla. Hänellä oli myös tytär vaimonsa kanssa, joka kuitenkin muutti hänestä erilleen 1965 ja otti virallisen avioeron vuonna 1974. Albright jatkoi omaisuusrikoksia ja sai lisäksi syytteen 9-vuotiaan tytön seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Vuonna 1985 Albright tapasi Arkansas'ssa Dixie-nimisen naisen, jonka tämä kutsui luokseen asumaan. Albright otti joka aamu papereita mukaansa ollakseen herättämättä vaimonsa epäilyjä. Albrightin uskotaan tapailleen prostituoituja jo tällöin.
Abraham Patja
Abraham (Abram) Patja (13. huhtikuuta 1843 Muolaa – 1910) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Patjan vanhemmat olivat Matti Abraminpoika Patja ja Anna Juhontytär Majuri. Lautamies, herastuomari ja kunnallismies Patja oli talonpoikaissäädyssä Äyräpään tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888. Hän oli lisätyn valtionvarainvaliokunnan, suostuntavaliokunnan ja rikoslakivaliokunnan varajäsen.
I masnadieri
I masnadierin esitystä ei voitu pitää suunnitellusti vuonna 1846, koska säveltäjän terveys reistaili. Vuoteen 1847 lykkääntyneessä ensiesityksessä olivat rooleissa muiden muassa Luigi Lablache ja Jenny Lind. Nykyisin I masnadieri on yksi Verdin vähemmän tunnetuista oopperoista.
Vuosaaren vesitorni
Vuosaaren vesitorni oli vesitorni Helsingin Vuosaaressa, joka oli käytössä vuoteen 1985 asti. Veden toimituksen lisäksi torni toimi pitkään Vuosaaren maamerkkinä. Korkeus oli 34 metriä ja tilavuus 1500 kuutiometriä. Vesitorni poistettiin käytöstä vuonna 1985, ja se purettiin syyskuussa 2005. Nyt paikalla sijaitsee kaksi kerrostaloa. Tontin lähellä sijaitsee Vuosaari-lehden toimitus.
Historia
Vuosaaren vesitorni rakennettiin vuosina 1962–1964 Keski-Vuosaaren korkeimmalle kalliolle. Tornin korkeus oli 34 metriä ja tilavuus 1 500 kuutiometriä. Vesitorni poistui alkuperäisestä käytöstä vuonna 1985, jolloin Vuosaaren vesijohtoverkosto kytkettiin Myllypuron painepiiriin.
Tornin vesisäilö on ollut jo tyhjä vuodesta 1985 ja virallisesti se poistettiin käytöstä 1990-luvun alussa. Vesitornia on esitetty muutettavaksi kiipeilykeskukseksi ja erilaisiksi asuinrakennuksiksi. Vuonna 2002 kuitenkin esitettiin vesitornin purkamista tai muuttamista asuinkäyttöön. Lopulta paikalle päätettiin rakentaa kaksi viisikerroksista taloa.
Vesitornin purkutyö alkoi syyskuun lopulla 2005, ja työ kesti lokakuun 2005 loppuun. Kerrostalojen rakentaminen alkoi kesällä 2006.
Dieudonné Gnammankou
Dieudonné Gnammankou (s. 1963, Dahomeyn tasavalta) on beniniläinen historioitsija ja kääntäjä.
Gnammankou syntyi vuonna 1963 Beninissä. Hän opiskeli entisessä Neuvostoliitossa, ja hänelle myönnettiin loppututkinto Patrice Lumumban yliopistosta Moskovassa.
Gnammankoun työ on keskittynyt Afrikan tutkimuksiin ja Afrikan diasporan historiaan.
Achelousaurus
Achelousaurus on sukupuuttoon kuollut sarvinaamaisten dinosaurusten suku liitukauden lopulta, noin 75 miljoonaa vuotta sitten. Sen tunnusomainen sarvien asetelma koostui erikokoisista luisista kyhmyistä nenän ja silmien päällä. Achelousaurus oli läheistä sukua Pachyrhinosaurukselle, ja on mahdollista että ne edustavat yhtä ja samaa lajia. Achelousauruksen fossiileja on löydetty Montanassa, Yhdysvalloissa sijaitsevasta Two Medicines -muodostumasta. Achelousauruksesta on löydetty kolme kalloa ja lisäksi kallon osia. Sen lajinimi horneri tulee Achelousauruksen fossiilien löytäjän, paleontologi John R. Hornerin sukunimestä.
Käpykilli
Käpykilli (Pachypanchax playfairii), vanhalta suomenkieliseltä nimeltään käpykala, on pieni hammaskarppikala, jota pidetään joskus akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö
Käpykilli voi kasvaa kymmensenttiseksi. Selkä on kullanruskea, vatsapuoli keltainen, kyljessä rivi punaisia pilkkuja. Lajin nimi tulee siitä, että koiras osaa pörhistää suomunsa käpymäisiksi.
Patrik Vartama
Ura
Vartama on Jokioisten Koetuksen kasvatti. Hän teki Superpesis-debyyttinsä 11. toukokuuta 2017 kotona Sotkamon Jymyä vastaan.
Käpykilli
Alkuperä
Käpykilli on endeeminen Seychellien laji.
Achelousaurus
Achelousauruksen pituus oli kuusi metriä ja paino kolme tonnia. Sen kallon pituus (sarvet mukaan lukien) oli noin puolitoista metriä. Achelousaurus on saanut nimensä löydetyn kuonosarven inspiroimana kreikkalaisen mytologian jokijumalan, Akheloosin mukaan. Tarun mukaan taistelussa Heraklesta vastaan Achelous menetti yhden sarvistaan, kun Herakles repi sen irti. Achelousaurus esiintyy japanilaisessa animesarjassa Dinosaur King.
Patrik Vartama
Ura
Vartama on pelannut urallaan yhden B-poikien Itä-Länsi-ottelun ja kolme A-poikien Itä-Länsi-ottelua.
Käpykilli
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Käpykilli kiusaa pienempiä kaloja ja voi syödä ne. Koiraat taistelevat joskus reviireistä keskenään. Se viihtyy parhaiten, kun akvaariossa on paljon kasveja ja tummasävyinen sisustus. Kututarkoituksiin pidetään yhdessä yhtä koirasta ja kahta naarasta, jotka poistetaan altaasta pian kutemisen jälkeen, sillä laji syö helposti oman mätinsä.
Vesiolot ja ravinto
Käpykilli syö lihapitoista sekaruokaa. Sopiva lämpötila on 23–25 °C.
Markus Haapanen
Markus Haapanen (s. 28. tammikuuta 1996 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla II-divisioonan GSK Hockey–joukkueessa.
Seuraura
Haapanen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän toimi seuran C-nuorten varakapteneenina kaudella 2010–2011. Kaudella 2012–2013 Haapanen toimi HPK:n B-nuorten varakapteenina, mutta hän vahvisti kevätkaudella myös seuran B2-nuoria, joissa Haapanen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2013–2014 Haapanen pelasi HPK:n A-nuorten mukana myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi hopeaan.
Kaudella 2014–2015 Haapanen debytoi HPK:n SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa 23. syyskuuta 2014 Porin Ässiä vastaan. Haapanen merkittiin HPK:n seitsemänneksi puolustajaksi ja hän sai jääaikaa 26 sekuntia. Lokakuussa 2014 Haapanen teki 2+1-vuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan yhdeksän SM-liigaottelua ilman tehopisteitä.
Manneken Pis
Manneken Pis, Brysselin murteella Menneke Pis ja joskus myös Petit Julien, on Brysselin kaupungin vanhassa keskustassa sijaitseva pronssipatsas. Patsas on korkeudeltaan 60 senttimetriä, ja sen kerrotaan olevan brysseliläinen henkisen vapauden symboli. Kyseessä on alun perin vedennoutopisteeksi tarkoitettu kaivo, jossa pieni poika on pissalla. Alueella puhutulla hollannin kielellä ja Brysselin murteella nimi tarkoittaa "pissaavaa poikaa".
Markus Haapanen
Seuraura
Syyskuussa 2015 HPK lainasi Haapasen koko kauden 2015–2016 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan. Loukkaantuminen pilasi kuitenkin hänen kautensa, eikä Haapanen pelannut LeKissä otteluakaan. Hän siirtyi kuntouduttuaan aivan runkosarjan viimeisillä kierroksilla HPK:n A-nuorten vahvuuteen. Haapasen kausi siellä jäi lopulta vain kahdeksan runkosarja- ja kolmen playoff-ottelun mittaiseksi.
Manneken Pis
Liikkeellä on ainakin kaksi tarinaa pikkupoikapatsaan synnystä. Toisen mukaan pieni poika olisi patsaan tavoin sammuttanut pommin sytytyslangan, kun vihollinen oli halunnut sytyttää kaupungin tuleen. Toisen tarinan mukaan eräs kadonnut lapsi olisi isän hänet löytäessä ollut tekemässä juuri samaa kuin patsas. Isä, rikas brysseliläinen porvari, pystytti patsaan muistoksi pojan löytymisestä. thumbnail|250px|left|Manneken Pis puettuna [[tonttu|tontuksi muutama päivä ennen joulua.]] Patsaan pukemisesta erilaisiin asuihin on jo tullut perinne. Sitä harrastavat varsinkin eri ammattien edustajat, mutta myös erilaiset viralliset valtuuskunnat pukevat patsaalle omia kansallisia asusteitaan. Nykyisin Manneken Pis omistaakin useamman sadan asun kokoelman, jota säilytetään Brysselin Grand-Placen varrella sijaitsevassa kaupunginmuseossa Kuninkaan talossa (Maison du Roi).
Suurten juhlien yhteydessä Manneken Pissillä on ollut tapana suihkuttaa janoisille jotakin vettä sakeampaa, esimerkiksi viiniä tai hunajasimaa. Vuodelta 1890 kerrotaan, että kaksipäiväisten kaupungissa järjestettyjen juhlien aikana pikkumies olisi pissannut vain viiniä ja lambic-olutta.
Markus Haapanen
Seuraura
Kaudeksi 2016–2017 Haapanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella LeKiin. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten peleissä toi 23 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä. Haapanen pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue KOOVEE:ssä. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksessa Suomi-sarjajoukkue Forssan Palloseuraan. Haapanen pelasi siellä yhdeksän runkosarja- ja yhden Suomen Cupin ottelun, kunnes hän siirtyi lokakuussa loppukauden kattavalla sopimuksella Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisjonissa pelaavan Grüner Ishockeyn joukkueeseen.
Manneken Pis
Kansanperinteestä kiinnostuneet brysseliläiset yhteisöt ja järjestöt ovat ottaneet tavakseen juhlistaa Saint-Verhaegenin päivää 20. marraskuuta tarjoamalla patsaan pissamaa olutta.
Markus Haapanen
Maajoukkueura
Haapanen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013. Hän oli myös voittamassa alle 16-vuotiaiden maajoukkueen mukana nuorten olympiakultaa Innsbruckissa 2012, jolloin Haapanen toimi Suomen varakapteenina. Hän edusti myös alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013 voittaen kultaa.
Manneken Pis
Manneken Pis on noussut Brysselin kaupungin yhdeksi symboliksi ja turistikohteeksi yhdessä Brysselin Grand-Placen ja Atomiumin kanssa.
Historia
Pienoispatsas tilattiin vuonna 1619 kuvanveistäjä Jérôme Duquesnoylta. Brysselin kaupungin asukkaat suojelivat patsastaan erityistoimin, kun ranskalaiset piirittivät kaupunkia vuonna 1695.
Nykyinen suihkulähteen patsas ei kuitenkaan ole alkuperäinen vaan jäljennös, sillä alkuperäinen patsas katosi 1960-luvulla ja löytyi seuraavana vuonna kanavasta kahteen osaan rikkoutuneena, eikä sitä enää uskallettu panna julkisesti esille, vaan se on sisällä. Varkauksia kuuluu patsaan historiaan aiemminkin, vuonna 1817. Sen jälkeen museoon palautetun patsaan aitoudesta on herännyt epäilys, ja sitä on tutkittu ensin röntgenkuvin, joista kuitenkaan ei tullut sen parempaa tietoa. Seuraavaksi patsaan pinnasta ja sisältä otetaan metallinäytteitä, joista selvitetään, onko metalli ajankohdalle tyypillistä. Nikkeli metallin seassa kertoo, että patsas olisi 1800-luvulta.
Gabriel Paunonen
Gabriel Paunonen (1823 Juva – 27. kesäkuuta 1899 Juva) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Ratsutilallinen Paunonen oli kunnallismies, joka teki myös useita lahjoituksia Juvan kunnan hyväksi. Hän oli talonpoikaissäädyssä Juvan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872 ja 1882. Paunonen oli 1872 talousvaliokunnan varajäsen ja 1882 laki- ja talousvaliokunnan jäsen. Myös hänen poikansa Georg Wilhelm Paunonen oli valtiopäivämies.
Maps
Maps tai MaPs voi tarkoittaa seuraavia:
Lailuoto
Lailuoto on saari Velkuassa Naantalissa. Saaren pinta-ala on 0,57 neliökilometriä ja vakituisia asukkaita on 11. Vapaa-ajan asuntoja saarella on 26 (pois lukien vapaa-ajan asunnot, joissa asutaan pysyvästi). Saarelle ei ole kiinteää tieyhteyttä.
Lailuoto sijaitsee Palvan eteläpuolella. Saaren suurin pituus on noin 1,3 kilometriä.
This Strange Engine
This Strange Engine on Marillionin vuonna 1997 julkaistu, yhdeksäs studioalbumi. Se oli ensimmäinen, jonka levy-yhtiönä toimi Castle Communications. Ensimmäinen albumilta julkaistu single oli "Man of a Thousand Faces", josta tehtiin myös musiikkivideo. Lisäksi julkaistiin kaksi muuta, "80 Days" ja "Memory of Water".
Yhtyeen laulaja Steve Hogarth kirjoitti kappaleen "Estonia" tavattuaan ainoan britin, joka selvisi Estonia-laivan onnettomuudesta.
Rob. A. Seppänen
Robert Arnold (Rob. A.) Seppänen (28. kesäkuuta 1875 Viipuri – 21. elokuuta 1920 Kanneljärvi) oli suomalainen kääntäjä, opettaja ja toimittaja. Hän käytti nimimerkkiä Briha.
Seppäsen vanhemmat olivat rautasorvari Otto Robert Seppänen ja Matilda Venäläinen.
Slaavilaisen filologian maisteri Seppänen toimi Viipurissa lääninhallituksen virallisena kielenkääntäjänä, venäjän kielen opettajana ja toimittajana. Hän suomensi muun muassa Anton Tšehovin ja Maksim Gorkin kertomuksia sekä Leo Tolstoin romaanin Sota ja rauha.
Robert Seppänen oli naimisissa Tilda Nikkasen kanssa. Kirjailija Unto Seppänen oli hänen poikansa.
Tetraetyylipyrofosfaatti
Tetraetyylipyrofosfaatti eli tetrastigmiini eli TEPP on organofosfaatteihin kuuluva antikoliiniesteraasi, jota käytetään torjunta-aineena. Tetrastigmiinin syntetisoi Philippe de Clermont vuonna 1854 ja se oli ensimmäinen organofosfaattiryhmän antikoliiniesteraasi.
Tetraetyylipyrofosfaatti on palavaa, väritöntä ja hygroskooppista nestettä. Se liukenee veteen ja hydrolysoituu nopeasti. Ainetta voidaan valmistaa esimerkiksi trietyylifosfaatin ja fosforipentoksidin reaktiolla.
Theodoros
Theodoros (”lahja jumalalta”:, ”jumala” + , ”lahja”) voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Shahnamedji
Shahnamedji oli Osmanien valtakunnassa ollut virka, joka annettiin aluksi sulttaaninsa saavutuksia eepoksen muotoon tallentaneelle hovirunoilijalle. 1600-luvun lopulla tehtävä siirtyi valtakunnan viralliselle historioitsijalle.
Sana shahnamedji tulee persialaisesta eepoksesta Shahnama (”Kuninkaiden kirja”), jonka kirjoitti keskiajan persialainen runoilija Firdawsi. Shahnama sisältää 60 000 jaetta ja on näin pisin yhden kirjoittajan kirjoittama runoeepos. Shahnamedji voidaan kääntää ”Kuninkaiden kirjan runoilijaksi.”
Ensimmäiset Osmanien valtakunnan shahnama-tyyliset eepokset kirjoitettiin sulttaani Mehmed II:n aikana. Myös 1500-luvun turkkilaiset kirjailijat kertovat shahnama-runoilijoista, jotka tallensivat tapahtumia Firdawsin tyyliin. Alkuun eepokset olivat satunnaisia tilaustöitä, mutta ajan kuluessa osmanisulttaanit tekivät hovirunoilijan virasta vakituisen. Vuonna 1601 annettu kuninkaallinen asetus nimitti shahnamedjiksi Hukmi Efendin, jonka tuli tallentaa ”voitot, sotaretket, taistelut ja sodat; ja lisäksi viralliset ja arkiset tapahtumat.” Asetuksessa määriteltiin myös tehtävän tärkeys ja shahnamedjin paikka hierarkiassa. Shahnamedjin alaisina työskennelleiden virkamiesten ja avuksi värvättyjen sekä käsityöläisten tuli osoittaa hänelle ehdotonta kuuliaisuutta.
1600-luvun loppupuolella virka siirtyi valtakunnan viralliselle historioitsijalle. Nämä uudet historioitsijat noudattivat aiempien vuosisatojen suurina historioitsijoina tunnettujen turkkilaiskirjoittajien tyyliä ja luopuivat runomittaisista eepoksista, joiden arvo historiallisena todistusaineistona on yleensä vähäinen. Mustafa Naima, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä osmanihistorioitsijoista, oli yksi ensimmäisistä virallisista historioitsijoista.
Hullut Päivät
Hullut Päivät on Stockmann-tavarataloketjun jokakeväinen ja -syksyinen myyntitapahtuma, joka perinteisesti kestää viisi päivää, keskiviikosta sunnuntaihin. Ensimmäiset Hullut Päivät pidettiin 2.−5. huhtikuuta 1986.
Kyseessä ei ole varsinainen alennusmyynti, sillä myyntitapahtuman aikana myydään sitä varten hankittuja tuotteita Stockmannin normaaliin hintatasoon verrattuna edulliseen hintaan. Hulluja Päiviä vietetään myös Stockmannin verkkokaupassa sekä useissa tavaratalon vuokralaisten liikkeissä, kuten Akateemisessa Kirjakaupassa, Powerissa, Musti ja Mirrissä ja Hugo Bossilla.
Vuonna 2020 Hullut Päivät järjestettiin pääosin verkkokaupassa koronaviruspandemiasta johtuen.
Tapahtuma
Hullut Päivät järjestettiin alun perin kerran vuodessa, sittemmin kahdesti vuodessa huhti- ja lokakuussa. Vuoteen 2009 asti tapahtuma oli nelipäiväinen keskiviikosta lauantaihin, mutta joulukuussa 2009 voimaan astuneen sunnuntaikaupan vapauttaneen kauppojen aukioloajan lakimuutoksen myötä tapahtuma laajeni viisipäiväiseksi. Hulluja Päiviä vietetään Suomen lisäksi Viron ja Latvian Stockmann-tavarataloissa. pienoiskuva|Hullujen Päivien mainos Helsingin keskustan Stockmann -tavaratalon pääaulassa. Hulluja Päiviä on joka vuosi ennen tapahtumaa ja sen aikana mainostettu laajalti tiedotusvälineissä. Mainoksissa on käytetty ilmaisun "Hullut Päivät – Galna Dagar" ohella haamuja erilaisissa muodoissa. Mainoksissa on käytetty keltaista, mustaa ja valkoista väriä.
Muuta
Maskun Kalustetalo käytti usean vuoden aikana esimerkiksi lehti-ilmoituksissa muotoja "Hullut ALE Päivät" ja "6 Hulvattoman Hullua Päivää". Stockmann nosti hyvän liiketavan vastaisuutta koskevan kanteen markkinaoikeudessa, mutta kanne hylättiin. Helsingin käräjäoikeus kuitenkin hyväksyi Stockmannin kanteen tavaramerkin haltijan yksinoikeutta koskien ja kielsi Maskua käyttämästä termejä markkinoinnissaan.
Vihreiden puoluevaltuuskunnan varapuheenjohtaja Miikka Keränen on vaatinut Stockmannia vaihtamaan alennusmyynnin nimen, koska se hänen mukaansa vähättelee mielenterveysongelmia ja leimaa ongelmien kanssa eläviä.
Pappi
pienois|[[Katolinen kirkko|Katolisen kirkon pappeja.]] Pappi on uskonnollisen yhteisön hengellisten toimitusten hoitaja ja johtaja.