cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Säyneisen seurakunta
Kirkkoherrat
Lokakuun alusta 1954 vuoden 1955 talveen oli väliaikaisena viranhaltijana pastori Sakari Levonen ja hänen jälkeensä saman vuoden syyskuun loppuun pastori Paavo Piekka. Seuraavana oli vuorossa pastori Penna Konttinen, seurakunnan toinen vakinainen kirkkoherra. Hän hoiti virkaa kahdeksan vuotta, syyskuun loppuun 1963. Va. viranhaltijana oli hänen jälkeensä vuonna 1964 pastori Reino Eskelinen. Tämän jälkeen hoiti vakinaisena virkaa vajaan kahden vuoden ajan seurakunnan oma kasvatti Pentti Toivanen, joka oli lähetyskentältä kotimaan lomalla tuon ajan vuosina 1964–1966. Pastori Sulo Kettunen oli väliaikaisena vuosina 1966–1967. Viimeksi mainittuna vuonna Reino Eskelinen tuli toistamiseen papiksi, nyt vakinaiseksi, viipyen vuoteen 1969. Pastori Kalevi Salosen tuli mainittuna vuonna va. kirkkoherraksi vuoteen 1974 asti. Pastori Kari Kauhanen hoiti vakinaisena virkaa vuodesta 1975 kesään 1979. Samana syksynä tuli vakinaiseksi papiksi Jukka Olsson. Hän hoiti virkaa toukokuun loppuun 1985. Syksyllä 1985 tuli vakinaiselle paikalle pastori Jukka-Pekka Sepperi. Hän erosi virasta elokuussa 1991, jolloin kirkkoherraksi tuli pastori Martti Muukkonen. Hän jäi kesällä 1996 vuorottelu-, opinto- ja virkavapaalle, joka päättyy heinäkuun loppuun vuonna 2001. Virkavapausaikana ovat vs. kirkkoherroina toimineet pastorit Tero Matilainen, Lauri Kotila ja rovasti Matti Mäkelä heinäkuun 2001 loppuun saakka. Lyhyitä aikoja viranhaltijoitten vaihtumisten välillä ovat papiston tehtävissä toimineet naapuriseurakuntien papit, mm. Pentti Evijärvi, Erkki Leskio, Tapani Vanhanen, Per-Erik Bucht, Pertti Hentinen ja Osmo Korkalainen.
Muu henkilökunta
Ensimmäinen seurakuntasisar, Anja Tirkkonen, saatiin seurakuntaan vuoden 1957 alussa. Hänen jälkeensä ovat tehtävässä olleet Lea Taskinen, Valma Parviainen, Anneli Partanen ja kaikkein pisimpään Leena Lumme. Seurakuntien siirryttyä yhteistalouteen tuli Säyneisen työntekijäksi Marketta Mykkänen. Hänen lähdettyään kesällä 1990 seurakuntasisaren tehtäviä hoidettiin Juankoskelta väliaikaisin voimin. Vuonna 2001 tehtäviä hoiti Tuula Paul.
Lapsityötä on hoitanut Leila Asikainen. Nuorisotyössä on ollut väliaikaisia ja vakinaisia työntekijöitä, tai nuorisotyöntekijä on kokonaan puuttunut joko varojen tai työntekijöiden puutteesta. Vuonna 2001 nuoriso-ohjaajan virka on yhteinen Juankosken kanssa ja sitä hoitaa Lauri Pietikäinen. Yhteisiä työntekijöitä ovat myös taloudenhoitaja ja toimistotyöntekijät Juankoskella.
Suntiona seurakunnassa ovat toimineet sivutoimisina Välilän Antti Kettunen, Pekka Parviainen, Armas Tirkkonen, Hannes Niskanen, Olli Niskanen ja huhtikuun 1954 alusta vuoteen 1990 Pentti Parviainen, 36 vuotta eläkkeelle siirtymiseensä asti.
Seurakunnan sivutoimisena emäntänä toimi vuosikymmeniä Anja Parviainen. Marraskuussa 1986 tuli seurakuntaan täystoimiseksi työntekijäksi kotitalousteknikko Kaarina Löfgren. Hänen työnimikkeensä on suntio ja lisäksi hänen tehtäviinsä kuuluu vastuu hautausmaiden hoidosta, jossa ovat vuonna 2001 työntekijöinä Aino Mustonen ja Pertti Leskinen.
Haudankaivajia on ollut vuosikymmenien aikana useita. Viimeksi työssä oli pitkään Aarne Oksman aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1990. Nykyisin haudankaivun tekee koneella urakoitsija Turunen.
Kultainen kukko
Kultainen kukko on Nikolai Rimski-Korsakovin säveltämä ooppera, hänen viimeisensä. Teos kantaesitettiin kaksi vuotta Rimski-Korsakovin kuoleman jälkeen Pietarissa 1909.
Kultainen kukko on meriupseerina toimineen ja Venäjän–Japanin sotaa vastustaneen Rimski-Korsakovin vastalause tsaarinvallalle, minkä vuoksi hän menetti virkansa konservatorion johtajana.
Synopsis
Kuvitteellisessa todellisuudessa Astrologi esittäytyy illan kulun ohjailijaksi ja näyttelijäksi. Hän kehottaa yleisöä kuuntelemaan alkavaa tarinaa tarkkaavaisesti.
Tsaarin palatsi. Tsaari Dodon oli nuorempana hurja mies mutta kaipaa vanhemmiten vain rauhaa. Duuma ei keksi keinoa maan suojelemiseksi vihollisilta, eivätkä keksi tsaarin pojatkaan. Astrologi auttaa lahjoittamalla tsaarille kultaisen kukon. Kukko vartioisi valtakuntaa ja korottaisi äänensä varoitukseen aina vihollisten uhatessa. Tsaari lepää, kunnes kukko kiekuu. Kahden ensimmäisen kiekumisen jälkeen Dodon lähettää poikansa yksi kerrallaan vihollista vastaan, mutta kolmannella hänen täytyy itse käydä taisteluun.
Öinen taistelukenttä. Dodon löytää lyödyt joukkonsa. Hänen poikansa ovat tappaneet toisensa, mutta vihollista ei näy missään. Aamunsarastuksesta ilmestyy kaunis nainen, joka kertoo olevansa Šemahan kuningatar, ilman kuninkaan tytär. Dodon rakastuu häneen oitis.
Pääkaupungin kadulla. Dodon palaa morsiamensa kanssa. Astrologi vaatii tsaarin morsianta korvaukseksi kukosta. Tsaari ei suostu esitykseen vaan surmaa astrologin. Kukko surmaa tsaarin yhdellä nokaniskulla ja katoaa Šemahan kera. Kansa jää miettimään neuvottomana ja pois tolaltaan, kuinka elää ilman tsaaria.
Astrologi tulee esiripun eteen ja ilmoittaa varaavansa elossa olemisen oikeuden itselleen ja Šemahalle; muut tarinana henkilöt hän kiroaa varjojen valtakuntaan.
Otto Nieminen
Otto Iivari Nieminen (s. 8. toukokuuta 1996 Somero) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Iso-Britannian ylimmällä sarjatasolla Elite Ice Hockey League-joukkue Nottingham Panthersissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Seuraura
Nieminen on Someron Pallon kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin TuToon, josta Nieminen siirtyi puolestaan 14-vuotiaana Turun Palloseuran C-nuoriin kaudeksi 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän oli yhdeksällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä SM-karsinnoissa. Nieminen pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin TPS:n B-nuorissa, joiden paras maalintekijä hän oli kevään 2012 pudotuspeleissä Oskari Siikin kanssa viidellä osumallaan. Nieminen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2012–2013 hän oli runkosarjassa joukkueen paras maalintekijä 25 osumallaan.
Atlant varasi Niemisen 83. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa kaudella 2014–2015. Nieminen teki liigadebyyttinsä 27. joulukuuta 2014 Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa kolmosketjun oikeaan laitaan Marko Virtalan ja Ilkka Pikkaraisen viereen. Nieminen sai ottelussa jääaikaa 14.59 minuuttia. Hän teki liigauransa avausmaalin 30. tammikuuta 2015 vieraissa Pelicansia vastaan. Kaikkiaan Nieminen pelasi kauden aikana SM-liigassa 19 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin TPS:n A-nuorissa, jossa Nieminenvoitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Maaliskuussa 2015 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Toukokuussa 2015 Atlant kauppasi Niemisen KHL-oikeudet useiden pelaajien kaupassa SKA Pietariin. Kaudella 2015–2016 Nieminen pelasi TPS:ssä 19 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3, kahdeksan playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen sekä kaksi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös kuuden ottelun verran lainalla Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhossa. Nieminen pelasi ison osan kaudestaan vielä myös TPS:n A-nuorissa, joiden sisäisen tehotilaston hän voitti lukemalla +8. Toukokuussa 2016 Nieminen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
Kaudella 2016–2017 Nieminen teki SM-liigassa 33 runkosarjaottelussa tehot 5+3=8 ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi kauden aikana myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa. Kaudella 2017–2018 Nieminen jäi TPS:ssä varsin pieneen rooliin, sillä hän ei mahtunut joukkueen kokoonpanoon pudotuspeleissä. Nieminen teki runkosarjassa 39 ottelussa viisi tehopistettä ja hän pelasi myös yhden ottelun lainalla TuTossa marraskuussa 2017. Tammikuussa 2018 Nieminen teki TPS:n kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2018–2019 hän kärsi loukkaantumisista ja pelasi runkosarjassa vain 36 ottelua, mutta Nieminen onnistui kuitenkin tekemään SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+8=20 ja hänen teholukemansa +14 oli TPS:n toiseksi paras Joe Piskulan jälkeen. Pudotuspeleissä Nieminen jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Kaapo Kakon kanssa tehoilla 2+3=5. Kolmannessa puolivälieräottelussa 25. maaliskuuta 2019 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan hän teki kaksi maalia, joista jälkimmäinen ratkaisi TPS:lle 3–2-voiton ensimmäisessä jatkoerässä ajassa 79.01. Janne Karelius valitsi Niemisen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. HPK kuitenkin eteni lopulta välieriin otteluvoitoin 4–1.
Kaudeksi 2021–2022 Nieminen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Forssan Palloseuraan. Hänen sopimuksensa sisälsi option ulkomaille siirtymisestä. Nieminen teki yhdeksässä runkosarjaottelussa tehot 5+11=16, joilla hän johti koko sarjan pistepörssiä sekä oli jaetulla syöttöpörssin kärkisijalla Ketterän Henry Karjalaisen kanssa, kunnes lokakuun 2021 lopulla Niemisen sopimus purettiin hänen käytettyä sopimuksessaan olleen ulkomaanoption. Nieminen siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Slovakian Extraligan HK Spišská Nová Vesiin. Hän jakoi tehoilla 15+15=30 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton maanmiehensä Hannu Kurun kanssa sekä sisäisen maalipörssin voiton Matej Giľákin ja Andreas Strauchin kanssa. Nieminen jakoi myös sisäisen tehotilaston voiton Kurun kanssa lukemalla +13. Hänen oma kautenkin runkosarjaan maaliskuussa 2022 ja Nieminen oli sivussa pudotuspeleistä.
Nieminen siirtyi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Odense Bulldogsiin.
Maajoukkueura
Nieminen pelasi Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa nuorten olympiakisoissa Innsbruckissa 2012, jolloin hän voitti kultaa sekä alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013 voittaen kultaa. Yhteensä Nieminen on pelannut seitsemän nuorten ja 28 poikien maaottelua.
Muuta
Nuorempana Otto Nieminen harrasti yleisurheilua edustaen Someron Esaa. Hän juoksi vuonna 2010 SM-pronssia P14-sarjan 300 metrillä ajalla 38,07 ja oli viides 100 metrillä ajalla 11,94.
Han Xiaopeng
250px|pienoiskuva|Han Xiaopeng Han Xiaopeng (韩晓鹏, s. 13. joulukuuta 1983 Peixian, Jiangsu, Kiina) on kiinalainen freestylehiihtäjä, jonka lajina ovat hypyt.
Monien muiden kiinalaisten freestylehiihtäjien tavoin myös Han Xiaopeng on taustaltaan voimistelija. Hän oli mukana jo Salt Lake Cityn olympialaisissa vuonna 2002, jolloin hän sijoittui 24:nneksi. Vuonna 2006 hän voitti monien yllätykseksi olympiakultaa Torinon olympialaisissa. Ennen olympiavoittoaan hän ei ollut voittanut yhtäkään freestylehiihdon maailmancupin osakilpailua.
E-Volo VC1
E-Volo VC1 on saksalainen 16-moottorinen yksipaikkainen prototyyppimultikopteri, joka on maailman ensimmäinen sähkömoottorilla varustettu miehitetty multikopteri. Valmistajan mukaan kopterilla on mahdollista laskeutua turvallisesti, vaikka neljä sen kuudestatoista moottorista sammuisi ilmassa. Laitetta ohjataan lennokin ohjaamiseen tarkoitetulla radiolaitteella. Yhden lennon aiheuttamat sähkökulut ovat yhtiön mukaan noin kuusi euroa. Kopterin potkureissa ei ole lapakulman säätöä ja sen suurin ongelma on nykyisten akkujen vähäinen kapasiteetti painoon nähden. E-Volo voitti vuoden 2012 Lindbergh Prizen sähkökäyttöisen VC1:n kehittämisestä.
Vigo
Vigo on Atlantin rannalla Espanjan luoteisosassa Galician itsehallintoalueella sijaitseva kaupunki, joka kuuluu Pontevedran maakuntaan. Se on Galician suurin ja Espanjan 14. suurin kaupunki. Vigossa on 292 817 asukasta (2016). Vigon suurkaupunkialueen väkiluku on noin 370 000 (2011).
Vigo on tärkeä teollisuuskaupunki, jossa on paljon etenkin autoteollisuutta. Koko Galician tärkein työnantaja on PSA Peugeot Citroën, jonka Vigon tehtaassa valmistettiin lähes puoli miljoonaa autoa vuonna 2003. Myös kalastus on perinteisesti ollut tärkeä elinkeino alueella: kaupunki on Euroopan tärkein kalastussatama ja Vigon satama on vilkkaimmin liikennöityjen joukossa koko Espanjassa. Kaupungissa toimii myös Euroopan kalastuksenvalvontavirasto (EFCA).
Ilmastollisesti Vigo sijoittuu lauhkean ja subtrooppisen vyöhykkeen rajalle: vuoden keskilämpötila on +15 °C ja kylmimpänäkin aikana (helmikuu) keskimääräinen vuorokauden keskilämpötila on kahdeksan astetta. Vigoa ympäröivät vuoret (Monte Alba, Galiñeiro, Monte de Beade) muodostavat lähes yhtenäisen ketjun, joka luo kaupunkiin mikroilmaston.
Vigon jalkapalloseura Celta pelaa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla, Primera Divisiónissa.
Karbonyylisulfidi
Karbonyylisulfidi (molekyylikaava COS) on pahanhajuinen, väritön kaasu, jossa yhteen hiiliatomiin on liittynyt lineaarisesti happi- ja rikkiatomi. Karbonyylisulfidin moolimassa on 60,075 g/mol ja CAS-numero 463-58-1. Vuonna 1841 karbonyylisulfidia kuvailtiin vetysulfidin ja hiilidioksidin sekoitukseksi. Carl von Than vuonna 1867 kuitenkin korjasi tämän väärinkäsityksen ja totesi karbonyylisulfidin muodostuvan hiilimonoksidin ja rikin reagoidessa. Nykyään karbonyylisulfidia muodostetaan laboratorioissa, kun kaliumtiosyanaatti (molekyylikaava KSCN) reagoi veden ja rikkihapon kanssa, jolloin syntyy kaliumvetysulfaattia (KHSO4), ammoniumvetysulfaattia sekä karbonyylisulfidia.
KNCS + 2 H2SO4 + H2O → KHSO4 + NH4HSO4 + COS
Mikko Eskelinen
Mikko Eskelinen (s. 15. heinäkuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen autourheilija. Eskelinen on voittanut urallaan kaksi rata-autoilun Suomen-mestaruutta vuosina 2008 ja 2009, yhden Viron mestaruuden 2008, yhden Espanjan GT-mestaruuden vuonna 2012 ja yhden Portugalin GT-mestaruuden vuonna 2013. Lisäksi Eskelinen on voittanut yhden rallin Suomen Cup -mestaruuden vuonna 2010 sekä Lamborghini Super Trofeo Aasian ratasarjan PRO-AM -luokan mestaruuden vuonna 2018. Hänellä on myös useita muita mitalisijoituksia Lamborghini Super Trofeo Europe- ja Lamborghini Super Trofeo Asia -sarjasta.
Saavutuksia – 2020 – Lamborghini Super Trofeo Europe HOPEA - PRO-AM (8/10 podium): Tiimikaverina Elias Niskanen – 2019 – Lamborghini Super Trofeo Europe PRONSSI - AM (6/14 podium): Tiimikaverina Jake Rattenbury – 2018 – Lamborghini Super Trofeo Asia MESTARUUS - PRO-AM (12/14 podium): Tiimikaverina Juuso Puhakka – 2017 – Lamborghini Super Trofeo Asia HOPEA - PRO-AM (10/14 podium): Tiimikaverina: Maxx Ebenal – 2016 – Ralli SM-sarja: 5. SM1-luokka: Kartanlukijana: Arto Kapanen – 2015 – Lamborghini Super Trofeo Europe HOPEA & MM-PRONSSI - PRO-AM (9/14 podium): Tiimikaverina: Fredy Barth – 2014 – Lamborghini Super Trofeo Europe 4. - PRO-AM (7/14 podium): Tiimikaverina Dimitri Enjalbert – 2013 – Audi R8 GT3 Portugal SuperCars Series MESTARUUS: Tiimikaverina Cecar Campanico – 2012 – Audi R8 GT3 Spanish GT MESTARUUS (9/12 podium): Tiimikaverina Cecar Campanico – 2011 – Suomen MM-rallin tuotantoautojen luokan 7. sija (Mitsubishi Lancer Evolution X): Kartanlukijana: Arto Kapanen – 2010 – Rallin Suomi Cup MESTARUUS (Mitsubishi Lancer Evolution IX) ja FIA GT3 EM-sarjan 9. (Ford GT3) – 2009 – Lamborghini Gallardo GT3 SUOMENMESTARUUS (5/12 voittoa, 10/12 podium) – 2008 – BMW 320si 6/12 voittoa (9/12 podium), FIA ETCC Salzburg 7. ja 8. – 2008 – BMW 320si Super Touring SUOMEN- ja VIRONMESTARUUDET – 2006-2009 - Valikoituja Endurance- ja rallikilpailuja
Kansakunnan tila -puhe
thumb|Presidentti [[George W. Bush pitämässä Kansakunnan tila -puhetta vuonna 2007. Takana vasemmalla varapresidentti Dick Cheney ja oikealla edustajainhuoneen puhemies Nancy Pelosi.]]
Kansakunnan tila tai vaihtoehtoisesti Liittovaltion tila -puhe on Yhdysvaltain presidentin yleensä jokaisen vuoden tammikuussa pitämä puhe, jonka tehtävänä on antaa kongressille käsitys Yhdysvaltain liittovaltion sen hetkisestä tilasta ja esitellä kongressille presidentin hyvänä pitämiä kehitysehdotuksia. Puhetta voi verrata Suomen presidentin uudenvuodenpuheeseen. Kansakunnan tila -puhe pidetään perustuslain II artiklan 3. kohdan mukaisesti. Presidentin edellytetään siinä ”aika ajoin antavan kongressille tietoa liittovaltion tilasta sekä suosittelevan heidän (kongressiedustajien) harkittavakseen toimenpiteitä, jotka tämä arvioi tarpeellisiksi ja sopiviksi”.
Kansakunnan tila -puhe, kuten monet muutkin Yhdysvaltojen hallinnon kaavat, on tehty brittiläisen esikuvan mukaisesti. Britanniassa hallitsija pitää parlamentin avajaisissa puheen, jossa hän esittää hallituksensa tavoitteet tulevalle vuodelle.
Puheen pitäminen
thumb|Edustajainhuoneen kamari on harvoin yhtä täynnä yleisöä kuin Kansakunnan tila -puheen aikana. Harvalukuinen joukko valtion ylintä johtoa on poissa katastrofitilanteen varalta. Kuva vuodelta 2003.
Presidentti ei voi saapua edustajainhuoneeseen ilman lupaa. Edustajat kutsuvat presidentin erikseen vierailulle jokaista Kansakunnan tila -puhetta varten. Presidentin saapumisen edustajainhuoneeseen kuuluttaa vartiopäällikkö sanoin ”Herra/Rouva puhemies, Yhdysvaltojen presidentti!” Tavan mukaan seuraavat suosionosoitukset presidentille. Myös oppositio osoittaa suosiota, sillä aplodit on osoitettu presidentti-instituutiolle, eikä nykyisen presidentin politiikalle.
Tavan mukaan presidentti ojentaa puheen tekstin varapresidentille ja edustajainhuoneen puhemiehelle, jotka istuvat presidentin takana ja tämän yläpuolella puheen pitämisen ajan. Eturivissä puhetta kuuntelevat aselajien päälliköt, korkeimman oikeuden tuomarit sekä ministerit kuitenkin niin, että yksi ministeri on poissa, jotta mahdollisessa katastrofitilanteessa voitaisiin taata hallinnon jatkuvuus. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen myös joukko kongressiedustajia on poissa kongressista puheen aikana. He seuraavat puhetta televisiosta.
Presidentin esittelee kongressille edustajainhuoneen puhemies, minkä jälkeen presidentti pitää puheensa podiumista. Kongressin suosionosoitukset sisältävät tavallisesti poliittisia viestejä, presidentin oman puolueen edustajien ollessa yleensä innokkaimpia. Joskus on nähty myös ironialla väritettyjä suosionosoituksia, kuten silloin kun demokraattisen puolueen edustajat osoittivat voimakkaasti suosiotaan presidentti George W. Bushin lausahdukselle ”kongressi ei toiminut viime vuonna ehdotukseni mukaisesti sosiaaliturvan pelastamiseksi”. Demokraatit olivat vastustaneet Bushin muutoksia sosiaaliturvaan.
Puheen aikana presidentti esittelee hallintonsa saavutuksia kuluneen vuoden aikana sekä suunniteltuja linjauksia tulevalle vuodelle. Ronald Reagan aloitti tavan mainita puheessa tavallisia amerikkalaisia, jotka ovat kuluneen vuoden aikana tehneet jonkin merkittävän palveluksen maalleen tai muille ihmisille.
Tähtitieteelliset symbolit
thumb|Sivu vuoden 1833 [[Nautical Almanacista, jossa on käytetty kuun vaiheiden, planeettojen ja Eläinradan tähdistöjen symboleja.]]
Tähtitieteelliset symbolit ovat symbolikuvioita, joita käytetään tarkoittamaan taivaankappaleita, teoreettisia rakenteita ja tähti­tieteellisiä ilmiöitä. Symbolien varhaisimmat muodot esiintyvät antiikin Kreikan aikaisissa papyruksissa. Bysanttilaiset koodeksit, joissa kreikkalaisten papyrusten sisältö säilyi, jatkoivat ja laajensivat niiden käyttöä. Uusia symboleja keksittiin vielä 1700-, 1800- ja 1900-luvuilla tarkoittamaan tuolloin löydettyjä uusia planeettoja ja pikku­planeettoja.
Kaikkia näitä symboleja ovat aikoinaan yleisesti käyttäneet sekä ammatti- että harrastelijatähtitieteilijät sekä myös astro­logit. Niitä käytetään edelleen muun muassa almanakoissa ja astro­logisissa julkaisuissa, mutta Auringon ja Maan symboleja lukuun ottamatta ne ovat jääneet pois käytöstä tieteellisissä julkaisuissa.
Planeettojen symbolit
Vanhalta ajalta saakka tunnettujen ns. klassisten planeettojen symbolit esiintyvät keskiaikaisissa bysanttilaisissa koodekseissa, joissa monet antiikin aikaiset horo­skoopit ovat säilyneet. . Merkuriuksen, Venuksen, Jupiterin ja Saturnuksen symbolit ovat peräisin myöhäisistä kreikkalaisista papyruksista. . Jupiterin ja Saturnuksen symbolit voidaan tunnistaa niiden kreikkalaisia nimiä tarkoittaviksi monogrammeiksi, kun taas Merkuriuksen symboli on tyylitelty sanan­saattajan sauva eli caduceus (Merkuriuksen sauva). A. S. D. Maunderin mukaan planeetta­symbolit ovat esiintyneet jo aikaisemmin ja tarkoittaneet planeettoihin liitettyjä jumalia, joiden mukaan ne ovat saaneet nimensä. Bianchinin planisfäärissä toiselta vuosisadalta planeettoja esittävät roomalaiset jumalat varustettuina planeetta­symbolien varhaisilla versioilla: Merkuriuksella on cadukeus, Venuksella kaulakoru yhdistettynä nauhalla toiseen kaulakoruun, Marsilla miekka, Juppiterilla sauva, Saturnuksella viikate, Auringolla yksin­kertainen kruunu ja Kuulla päähine, johon puolen­kuun merkki on kiinnitetty. Johannes Kamateroksen kaaviossa 1100-luvulta Aurinkoa esittää ympyrä ja säde, Jupiteria Z-kirjain (Zeus-nimen alku­kirjain) ja Marsia miekan lävistämä kilpi, kun taas muiden planeettojen symbolit olivat jo lähes nykyisten kaltaisia.
Neptunukselle esitettiin aluksi useita eri nimiä ja myös useita symboleja. Nimeä Neptunus esitti alun perin Urbain Le Verrier, joka samalla esitti myös atrainta eli Poseidonin kolmi­kärkeä planeetan symboliksi. väittäen virheellisesti, että ranskalainen Bureau des Longitudes olisi sen jo virallisesti hyväksynyt. Ranskalaisissa almanakoissa kuitenkin käytettiin Uranuksesta aluksi nimeä Herschel ja Neptunuksesta nimeä Leverrier, mutta elokuussa 1847 Bureau des Longitude vahvisti nimen Neptunus.
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) ei suosittele näiden symbolien käyttöä tieteellisissä artikkeleissa. Sen sijaan se hyväksyy planeettojen yksi- tai kaksi­kirjaimisten lyhenteiden käyttöä tietyissä yhteyksissä kuten taulukoiden otsikoissa.
Planeettasymbolien muita merkityksiä
upright|thumb|Outokummun vaakunassa on kuparin (Venuksen) symboli upright|thumb|Rautavaaran vaakunassa on raudan (Marsin) symboli Planeettasymbolit ovat aikojen kuluessa saaneet muitakin merkityksiä. Niitä on käytetty muun muassa tarkoittamaan eri metalleja, jolloin Auringon symboli tarkoittaa kultaa, Kuun hopeaa, Merkuriuksen (☿) elohopeaa, Venuksen (♀) kuparia, Marsin (♂) rautaa, Jupiterin (♃) tinaa ja Saturnuksen (♄) lyijyä. Tieteellisissä yhteyksissä alkuaineiden latinalaisten nimien alku­kirjaimista muodostetut kemialliset merkit ovat ne täysin syrjäyttäneet, mutta vanhat symbolit esiintyvät yhä muun muassa monien kaivospaikkakuntien vaakunoissa. Suomessa esimerkiksi Outokummun vaakunassa on kuparin (Venuksen) ja Rautavaaran vaakunassa raudan (Marsin) symboli.
Kääpiöplaneettojen ja asteroidien symbolit
Pian sen jälkeen, kun Giuseppe Piazzi oli löytänyt Cereksen, ryhmä tähtitieteilijöitä vahvisti sille sen löytäjän ehdottaman nimen, ja valitsi sirpin planeetan symboliksi.
Myöhemmin löydetyt asteroidit kuten 2 Pallas, 3 Juno ja 4 Vesta saivat niin ikään nimensä antiikin jumalien mukaan ja heihin viittaavat symbolit, sillä Cereksen tavoin myös niitä pidettiin tuolloin planeettoina.
Johann Franz Encke otti tähtitieteellisessä vuosikirjassa Berliner Astronomisches Jahrbuch vuonna 1851 asteroidien järjestys­numerot, jotka korvasivat niiden symbolit. Numerointi alkoi Astraeasta, joka sai aluksi järjestysnumeron 1; sitä vastoin neljästä ensimmäisinä löydetystä asteroidista (Ceres, Juno, Pallas ja Vesta) käytettiin edelleen vakiintuneita symboleja. Järjestys­numeroiden käyttö vakiintui nopeasti, mutta jo seuraavana vuonna numerot muutettiin alkamaan 5:stä; sen mukaisesti Astraea oli nyt numero 5. Numerot merkittiin aluksi ympyröityinä, mutta myöhemmin ympyrä vaihdettiin sulku­merkkeihin, jotka nekin jätettiin lopulta pois. Numeroiden vakiintumisen jälkeen löydetyille uusille asteroideille ei yleensä enää annettu symboleja, poikkeuksena kuitenkin neljä R. Lutherin löytämää asteroidia, 26 Proserpina, 28 Bellona, 35 Leukothea ja 37 Fides. Myös Albert Matrhin löytämä 29 Amphitrite sai simpukan­kuorta esittävän symbolin.
Eläinradan tähdistöjen ja merkkien symbolit
Asiayhteydestä riippuen Eläinradan symbolit voivat tarkoittaa tähdistöä, näistä poikkeavasti määriteltyjä Eläinradan merkkiä tai pistettä.
Almanakoissa ilmoitetaan toisinaan tähtien konjunktiot planeettojen ja Kuun kanssa; tällöin kuitenkin tähden nimen sijasta käytetään kreikkalaista kirjainta ja tähdistön symbolia. Nykyisin tieteellisissä yhteyksissä kaikille tähdistöille, myös eläinradan tähdistöille, käytetään niiden latinalaisten nimien kolmikirjaimisia lyhenteitä.
Tähtitieteessä merkki on myös nykyisin vanhentunut kulman yksikkö, 30 astetta.
Eläinradan symboleja käytetään toisinaan myös tarkoittamaan tiettyjä pisteitä ekliptikalla, kunkin merkin alkupistettä; niinpä Oinaan symboli tarkoittaa myös kevätpäiväntasausta, Kravun symboli  kesäpäivänseisausta jne.
Ekliptika kulkee myös Käärmeenkantajan (Ophiucus, lyh. Oph) tähdistön kautta, mutta sitä ei ole vanhastaan luettu Eläinradan merkkeihin. Kuitenkin myös sille on tullut käyttöön symboli ⛎︎.
Muut symbolit
Keskiaikaisissa teksteissä esiintyy aspektien ja radan solmujen symboleja, joskin symbolien silloinen käyttö poikkesi nykyisestä: ennen ☊ tarkoitti nousevaa ja ☋ laskevaa solmua.
Keplerin rataelementtien yhteydessä ☊ tarkoittaa toisinaan radan nousevan solmun ekliptistä pituutta, joskin yleisempi merkki sille on iso omega (Ω), joka alkujaan otettiin typografisista syistä käyttöön vanhan symbolin asemesta.
Ptolemaioksen käyttämästä viidestä aspektien symboleista vain konjunktion, opposition ja kvadratuurin symbolia käytetään tähtitieteessä.
Komeettahavaintoja käsittelevissä tähtitieteellisissä julkaisussa symbolia ☄ käytetään kulloinkin tarkoitetusta komeetasta ja symbolia siitä tähdestä, johon sen sijaintia verrataan.
Jääkärietappi
Jääkärietappi, usein lyhyesti vain etappi, tarkoitti laajassa merkityksessä yhtä jääkäriliikkeen toimintamuotoa, verkostoa, joka auttoi jääkäritarjokkaita ja komennustehtävissä olevia jääkäreitä liikkumaan Suomen eri osien ja Saksan Lockstedter Lagerin koulutuskeskuksen välillä. Suppeammin etapilla viitattiin verkoston yksittäisiin osiin.
Etappitiet
Jääkärikirjallisuudessa Itäiseksi etapiksi kutsutaan Nurmeksen ja Ylitornion välistä reittiä. Läntinen etappi alkoi Pyhäjärven ja Kärsämäen rajalla olevasta torpasta ja ulottui Tervolaan. Läntisen etapin toiminnan katkettua päätettiin perustaa Pohjoinen etappi, jonka ainut varsinainen etappiasema sijaitsi Posiolla. Reittiin kuului levähdyspaikkoina yhden talon ohella kaksi tukkilaisten kämppää ja niittysauna.
Ruotsin rajan yli etappitiet johtivat useista kohdista, pohjoisesta alkaen Muoniossa, Kangosjärvellä, Pellossa, Tengeliössä, Palovaarassa, Karungissa, Torniossa ja Haaparannalla. Merenkurkun yli kuljettiin Jepualta ja Voltista alkavilla etapeilla, joiden kohtaamispiste oli Holmön saarella. Kulkijoiden määrällä mitattuina tärkeimmät ylityspaikat olivat Kemin-Haaparannan sekä Tornion reitit. Kemin etapin paljastuttua ja Merenkurkun ollessa yhtenäisessä jäässä muodostui Etelä-Pohjanmaalta Uumajaan johtavan reitin merkitys suureksi.
Etapin henkilökuntaan kuului huoltohenkilökuntaa, vapaaehtoisia paikallisoppaita ja pitempiä matkoja liikkuvia palkattuja oppaita. Saksasta komennettiin jääkäreitä etappien perustajiksi ja hoitajiksi. K. A. Wegelius esittelee läntisen etapin henkilöstön ja siihen kuuluneet 'etappiasemat' teoksessa Aseveljet I ja itäisen etapin vastaavasti teoksessa Aseveljet II. Etappiasemien lisäksi tai sijasta matkan aikana yövyttiin niittysaunoissa, ladoissa ja tilanteen salliessa kestikievareissa.
Etapin oli kyettävä varustamaan matkan vaativuuteen ja olosuhteisiin nähden heikosti varustautuneita rekryyttejä esimerkiksi hiihtäen tapahtuvaa jäänylitystä varten. Etapilla kuljetettiin myös postia venäläisen postisensuurin ohi Helsingistä etappiteitä pitkin Ruotsiin johtavalla reitillä.
Tornion etappi
Tornion etapin oli perustanut Eero Heickell (Kuussaari) jo vuoden 1915 alussa pfadfinder-kurssilaisten rajanylityksen tukemiseksi. Ensimmäisiä etapin henkilöstöön kuuluneita olivat Heickellin itsensä lisäksi veljekset Jonne ja Ossi Sundell sekä Tornion poliisilaitoksen ylikonstaapeli Toivo Jernstedt. Kemin etapin perustamisen jälkeen Tornio oli toissijainen, ja sitä käytettiin enimmäkseen vain Kemin reitin ollessa eri syistä pois käytöstä.
Hyrynsalmen Halla etappitalona
Hallan talo Hyrynsalmella oli Itäisen etapin reitin päätepiste. Halla kytkeytyi toisiin reitin etappitaloihin etelässä Ristijärvellä, pohjoisessa Taivalkoskella ja koillisessa Suomussalmella. Hallan isäntä rakennutti tilansa läheisen Saarijärven saareen kämpän, jonka mukaan saartakin nimitettiin ensin vain aktivistipiireissä ja myöhemmin virallisestikin Jääkärisaareksi. Itse Hallassa saattoivat jääkärit majoittua tilanteen mukaan muun väen joukkoon pirttiin tai yläkerran vinttikamariin, "salaisuuksien kopperoon".
Etapin johtajaksi saapui 1. lokakuuta 1916 johtaviin jääkäreihin ja pfadfindereihin kuulunut Friedel Jacobsson.
Aktivistit ja jääkärit etappimiehinä
Etapit oli käynnistetty ja ne olivat toimineet aktivistien voimin jääkärien värväyksen laajamittaiseen paljastumiseen saakka. Saksaan lähtijät olivat saaneet värväreiltä matkarahat sekä tiedot Ruotsin puolen etappipaikoista. Värväyksen järjestämistä oli johtanut maisteri Kai Donner. Toiminnan rahoittamiseksi oli järjestetty keräys, jonka suoritti pääasiassa tohtori W. Zilliacus. Jääkärikurssilaisten toimittamiseksi Saksaan oli Ruotsiin perustettu etappijärjestö, jonka keskustoimisto oli sijainnut Tukholmassa. Keskustoimistoa oli johtanut saksalainen upseeri apulaisinaan Lockstedtin leiristä komennettuja suomalaisia. Etappeja oli perustettu Ruotsissa Haaparantaan, Uumajaan, Krylbohun ja Malmöhön. Saksassa vastaanottopaikat olivat sijainneet Sassnitzissa ja Hampurissa. Suomalainen maisteri E. A. Fabritius oli ottanut Tukholmassa aktiivisesti osaa tähän toimintaan. Värväys keskeytettiin jääkäriliikkeen keskuskomitean päätöksellä vuoden 1916 vapun tietämissä venäläisten vangittua kymmeniä aktivisteja ja osa heistä oli paennut pidätystä Ruotsiin. Värväyksen keskeyttäminen huolestutti jääkäripataljoona 27:n komentajaa, majuri Bayeria, joka suunnitteli jo toisenkin suomalaispataljoonan perustamista.
Elo-syyskuussa 1916 Suomeen lähetettiin kahta etappireittiä hoitamaan yhteensä 27 jääkäriä. Tarkoitus oli ollut tehdä värväyksestä ja etapeista jääkärivetoisia sekä siirtää jääkärien puheissa aroiksi moititut siviiliaktivistit syrjään. Aktivisti Kai Donner kuitenkin esitti mallia, jossa aktivistit rahoittaisivat toiminnan ja värväisivät Saksaan menijät, kun taas jääkärit huolehtisivat etappilinjoista.
Marraskuun 1916 puoliväliin tultaessa osa etappijääkäreitä oli joutunut väistymään Ruotsiin, missä pidettiin etapin uudelleenorganisointia käsittelevä kokous, jonka tuloksena syntyi lakanneiden itäisen ja läntisen etapin tilalle näitä pienimuotoisempi ns. pohjoinen etappi. Kuuluisa Simon kahakka jääkäreiden ja heidän pidättäjiensä välillä käytiin joulukuussa. Helmikuun vallankumous Venäjällä 1917 muutti jälleen olosuhteita: aktiivinen värväys ei enää jatkunut, vaikka yksittäisiä tarjokkaita hakeutui pataljoonaan vielä n. 50.
Maakuoppa (asumus)
Maakuoppa (myös möysä) on yleensä tilapäiseen asumiseen käytettävä suoja. Kuopan reunoja voidaan vahvistaa esimerkiksi puurakentein, jolloin maakuopasta tulee möysä.
Lahden Möysän kaupunginosa on saanut nimensä Joutjärven länsirannalle kaivetuista majaksi varustetuista maakuopista, joita Lahteen kaupalle maakunnasta tulleet käyttivät tilapäisinä majoitustiloinaan.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 hiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Oberstdorfissa Saksan liittotasavallassa 12.–21. helmikuuta 1987.
Ensimmäistä kertaa arvokilpailuissa kilpailtiin erikseen vapaan ja perinteisen hiihtotavan kilpailuissa.
15 km (p)
Päivämäärä: 15. helmikuuta Suomen Jari Laukkanen oli kilpailussa yhdeksäs, Harri Kirvesniemi 12., Aki Karvonen 15., Ari Hynninen 16. ja Kari Härkönen 28:s. <br style="clear:both" />
4 × 10 km viesti
<br style="clear:both" />
5 km (p)
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa yhdeksäs, Tuulikki Pyykkönen 12. ja Jaana Savolainen 29:s. <br style="clear:both" />
10 km (p)
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa kahdeksas, Eija Hyytiäinen 12. ja Tuulikki Pyykkönen 20:s. <br style="clear:both" />
20 km (v)
Suomen Pirkko Määttä oli kilpailussa 17., Eija Hyytiäinen 22. ja Jaana Savolainen 33:s. <br style="clear:both" />
4 × 5 km viesti
<br style="clear:both" />
Normaalikilpailu (K90 + 15 km)
Alun perin kilpailussa sijoittui toiseksi yhdysvaltalainen Kerry Lynch, joka sittemmin hylättiin hänen jäätyään kiinni dopingrikkomuksesta.
Suomen Jouko Parviainen oli kilpailussa 16., Sami Leinonen 25., Jyri Pelkonen 37. ja Jukka Ylipulli keskeytti. <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu (K90 + 3×10 km)
Suomen joukkue (Sami Leinonen, Jouko Parviainen ja Jyri Pelkonen) oli kilpailussa seitsemäs. <br style="clear:both" />
Normaalimäki (K90)
Suomen Tuomo Ylipulli oli kilpailussa seitsemäs ja Pekka Suorsa 13:s. <br style="clear:both" />
Suurmäki (K110)
Suomen Tuomo Ylipulli oli kilpailussa kymmenes, Ari-Pekka Nikkola 11. ja Matti Nykänen 19:s. <br style="clear:both" />
Joukkuemäki (K110)
<br style="clear:both" />
Sisäinen valvonta
Sisäinen valvonta on johtamis- ja hallintojärjestelmän osa, jonka tavoitteena on auttaa organisaatiota saavuttamaan päämääränsä. Jossakin muodossa sisäistä valvontaa toteutetaan kaikissa organisaatioissa.
Määritelmä
Sisäiselle valvonnalle ei ole olemassa yhtä ja kaikenkattavaa määritelmää. Yleisesti tunnetun sisäisen valvonnan määritelmän tarjoaa COSO-malli, jonka mukaan organisaation valvonta on sen hallituksen, johdon ja muun henkilökunnan toteuttama prosessi, jonka tarkoitus on tuottaa kohtuullinen varmuus seuraavien tavoitteiden toteutumisesta:
Sisäinen valvonta koostuu COSO-mallin mukaan viidestä toisiinsa liittyvästä ja keskinäisessä suhteessa olevasta osatekijästä:
COSO-malli on julkaistu vuonna 1992. Tuorein päivitys malliin tehtiin toukokuussa 2013. Siinä esitellään 17 tehokkaaseen sisäiseen valvontaan liittyvää periaatetta.
Käytännössä sisäinen valvonta rakentuu useista osa-alueista organisaation eri tasoilla, kuten esimerkiksi organisaation hyväksymisvaltuuksista, työtehtävien jaosta sekä laskenta- ja ohjausjärjestelmien sisältämistä kontrolleista. Sisäinen valvonta on aina erilainen eri organisaatioissa, siihen vaikuttavat muun muassa yrityksen koko, omistussuhteet, rakenne, toimiala ja toimintojen luonne. Organisaation muutostila, esimerkiksi voimakas kasvu tai muutokset omistuspohjassa, vaikuttaa myös merkittävästi sisäisen valvonnan tarpeeseen. Tärkeintä ei kuitenkaan ole se millä tavalla sisäinen valvonta on järjestetty, vaan se että se toimii.
Sisäisen valvonnan tavoitteet
1)	Toiminnalliset tavoitteet. Tavoitteet, jotka liittyvät organisaation resurssien tarkoituksenmukaiseen ja tehokkaaseen käyttöön. Tavoite toteutuu, kun se saavutetaan resursseja tarkoituksenmukaisesti ja tehokkaasti käyttäen.
2)	Taloudellinen raportointi. Tavoite toteutuu, kun organisaation ylimmällä johdolla ja muulla johdolla on päätöksenteossa käytettävissä luotettavaa tietoa oikeaan aikaan ja kun ulkoiset sidosryhmät voivat luottaa annettuun taloudelliseen informaatioon.
3)	Lakien ja sääntöjen mukaisuus. Tavoite toteutuu, kun organisaation toiminnassa noudatetaan lakeja ja organisaation itselleen luomia sääntöjä ja toimintatapoja.
Sisäiseen valvontaan liittyvät rajoitteet
Sisäinen valvonta voi auttaa johtoa varmistamaan, että organisaatiossa tehdään tai jätetään tekemättä asioita johdon tavoitteiden ja toimintaohjeiden mukaisesti. Mikäli puutteita huomataan, voidaan sisäisen valvonnan avulla pyrkiä korjaamaan tilannetta ja kehittämään toimintatapoja. On kuitenkin huomattava, että sisäisellä valvonnalla tavoitellaan riittävää varmuutta – ei täyttä varmuutta – tavoitteiden toteutumisesta. Hyväkään kontrollijärjestelmä ei ole sataprosenttinen este tehottomuudelle tai väärinkäytöksille. Sisäinen valvonta ei voi ehkäistä virhe-arvioiden tai -päätösten eikä ulkoisten tapahtumien (lama, lakko, luonnonmullistus) syntymistä.
Vastuu sisäisestä valvonnasta
Osakeyhtiölain ja Suomen listayhtiöiden hallinnointikoodin mukaan yrityksen hallitus on vastuussa yrityksen sisäisen valvonnan asianmukaisesta järjestämisestä. Toimitusjohtajalla on kokonaisvastuu sisäisen valvontajärjestelmän luomisesta, implementoinnista ja ylläpitämisestä. Toimitusjohtaja on myös avainroolissa ns. ”tone at the top” -viestin jalkauttamisessa organisaation eri tasoille. Suurissa yrityksissä käytännössä toimitusjohtaja ohjaa keskijohtoa tarjoamalla yleiset sisäisen valvonnan suuntaviivat ja käymällä läpi heidän tapaa ohjata liiketoimintaa. Keskijohto puolestaan on vastuussa tarkempien sisäisen valvonnan periaatteiden luomisesta omassa liiketoimintayksikössään. Pienissä yrityksissä toimitusjohtajan viesti ja elkeet ovat suoremmassa yhteydessä suorittavien työntekijöiden käsitykseen sisäisen valvonnan periaatteista.
Kuntalakiin ovat vuonna 2014 tulleet voimaan säännökset kunnan ja kuntakonsernin sisäisestä valvonnasta ja riskienhallinnasta. Valtuustojen tulee päättää kunnan ja kuntakonsernin sisäisen valvonnan ja riskienhallinnan perusteista. Lisäksi hallintosääntöön tulee ottaa tarpeelliset määräykset lähinnä asiaa koskevasta toimivallasta ja tehtävien jaosta.
Vaikka virallinen vastuu sisäisestä valvonnasta kuuluu ylimmälle johdolle, on käytännön tasolla jokainen työntekijä vastuussa omalta osaltaan sisäisestä valvonnasta sitoutumalla noudattamaan organisaation toimintaohjeita ja -tapoja päivittäisissä työtehtävissään. Jokaisella työntekijällä on myös vastuu raportoida organisaatiossa eteenpäin ohjeiden ja toimintatapojen laiminlyöntejä tai väärinkäytösepäilyjä.
Joissakin organisaatioissa on sisäinen tarkastus, eli toiminto, joka auttaa johtoa varmistamaan, että sisäinen valvonta toimii. Sisäinen tarkastus raportoi johdolle, hallitukselle tai hallituksen perustamalle tarkastusvaliokunnalle sisäisen valvonnan tasosta.
Valtatie 1 (Viro)
Valtakunnallisessa yleissuunnitelmassa "Eesti 2010" tie tunnetaan nimellä Via Vironia.
Sisäinen valvonta
Sisäistä valvontaa koskevat määräykset ja ohjeet Suomessa
Suomessa listattuja yhtiöitä koskee Keskuskauppakamarin julkaisema Suomen listayhtiöiden hallinnointikoodi (Corporate Governance), joka sisältää luvussa 8. suosituksia yhtiön sisäisen valvonnan, riskienhallinnan ja sisäisen tarkastuksen järjestämisestä. Samansuuntaiset suositukset on myös listaamattomia yhtiöitä koskien.
Finanssivalvonnan Standardissa 4.1.Sisäisen valvonnan järjestäminen annetaan ohjeita ja määräyksiä koskien luottolaitosten ja muiden finanssialan sisäistä valvontaa-
Valtatie 1 (Viro)
Tie on moottoritien kaltaista pääkaupungista lähelle Rakveren kaupunkia. Tiellä saa kuitenkin kulkea myös jalan ja polkupyörällä ja sillä on leveä piennar.
Sisäinen valvonta
Sisäistä valvontaa koskevat määräykset ja ohjeet Suomessa
Kuntaliiton asiantuntijoiden julkaiseman käytännönläheisen ohjeen tarkoituksena on antaa helposti käytäntöön sovellettavia neuvoja kunnan sisäisen valvonnan ja riskienhallinnan tunnistamiseksi ja kehittämiseksi.
Valtatie 1 (Viro)
Tien kulku
Tie kulkee kolmessa maakunnassa ja vuoden 2017 kuntauudistuksen jälkeen 14 kunnassa.
Sisäinen valvonta
Sisäistä valvontaa koskevat määräykset ja ohjeet Suomessa
Valtionhallinnon organisaatioille on Valtionvarainministeriön controller-toiminto laatinut suosituksen sisäisen valvonnan ja riskienhallinnan hyvistä käytännöistä.
Kaikissa edellä mainituissa kerrotaan tai niiden taustalla vaikuttaa COSO- tai COSO ERM-malli. COSO ERM-malli täydentää COSO-mallia riskienhallinnan osalta.
Fysikaalinen geodesia
Fysikaalinen geodesia on geodesian tieteenala, joka tutkii Maan painovoimakentän, eli geopotentiaalin, rakennetta. Tutkittavat ilmiöt ovat:
Painovoima
Fysikaalisessa geodesiassa painovoima määritellään kahden Maan painovoimakenttään vaikuttavan komponentin yhteisvaikutukseksi. Ensimmäinen komponentti on Maan massojen aiheuttama gravitaatiokenttä ja toinen on Maan rotaatioliikkeen aiheuttama keskipakoisvoima, joka on näennäisvoima. Painovoiman symboli on \mathbf{g}. Vapaan pudotuksen kiihtyvyys on keskipakoisvoiman takia pienempi kuin Maan massan aiheuttamaa kiihtyvyys.
Tämän suhteen on huomioitava, että fysikaalisessa geodesiassa käytetään termiä "vetovoima" siitä fysiikan perusvuorovaikutuksesta, jota muissa tieteenhaaroissa yleensä kutsutaan painovoimaksi!
Painovoiman yksikkö on m/s2. Maapallolla painovoiman arvo vaihtelee välillä 9,78–9,83 m/s2, ja Suomen alueella välillä 9,818–9,826 m/s2. Todellisen painovoiman arvon sijasta käytetään usein normaaliputoamiskiihtyvyyttä gn = 9,80665 m/s2, joka vastaa karkeasti painovoimaa 45 leveysasteella ja jonka likiarvo on 9,81 m/s2. Normaaliputoamiskiihtyvyyden arvo sovittiin vuonna 1901. Muita käytettyjä yksiköitä ovat gal ja sen kerrannaisyksikkö milligal, joiden arvot SI-yksiköissä ovat gal = 0,01 m/s2 ja mgal = 10-5 m/s2.
Geopotentiaali
Painovoiman potentiaalia geopotentiaaliksi, symboli W. Painovoimavektori on geopotentiaalin gradientti: Painovoimavektori \mathbf{g} on kaikkialla kohtisuorassa geopotentiaalikentän tasa-arvopintoja vastaan. Geopotentiaalin tasa-arvopinnalla tarkoitetaan sellaista pintaa, jolla potentiaali saa vakioarvon: jossa X,Y,Z ovat pisteen koordinaatit avaruudessa.
Geoidiksi kutsutaan sellaista geopotentiaalin tasa-arvopintaa, joka on samalla tasolla kuin "keskimerenpinta". Korkeudet keskimerenpinnalta ovatkin itse asiassa korkeuksia tämän geoidipinnan yläpuolella. Geoidipintaa voidaan ajatella keskimerenpinnan matemaattisena jatkona mantereiden alitse.
Normaalipainovoima ja normaalipainovoimakenttä
Normaalipainovoimakenttä on matemaattinen malli Maan painovoimakentälle, joka on painovoiman suuruus ja suunta paikan funktiona. Yleensä normaalipainovoimakenttä pohjautuu geodeettiseen vertausjärjestelmään. Normaalipainovoima on matemaattinen malli painovoiman suuruudelle. Normaalipainovoima määritellään yleensä osana normaalipainovoimakenttää.
Painovoima-anomaliat
Painovoimaa voidaan mitata gravimetrin avulla. Tulos olkoon painovoiman kiihtyvyys. Jos samalla määritetään mittauspisteen korkeus merenpinnalta (sekä sen likimääräinen vaakasijainti), voidaan myös laskea sen normaali- eli vertauspainovoima \gamma Maan vertausellipsoidin painovoimamallin avulla. Tulos on painovoima-anomalia: jossa \Delta g on painovoima-anomalia, g mitattu painovoima geoidille redusoituna ja \gamma normaalipainovoima vertausellipsoidilla.
Painovoima-anomaliat ovat geofysikaalisesti merkittäviä. Ne kuvaavat sitä, miten Maan painovoimakenttä poikkeaa alueellisesti ja paikallisesti säännöllisen pyörähdysellipsoidin muodosta (mitatun painovoiman ja normaalipainovoiman erotus ). Nämä poikkeamat ovat Maan sisäisen massajakauman epäsäännöllisyyksien seurausta, ja painovoimamittaus on yksi keino niiden tutkimiseksi. Tästä syystä painovoimamittausta eli gravimetriaa käytetään myös malminetsinnän apuvälineenä.
Geoidimääritys
Painovoima-anomalioita voidaan käyttää myös geoidin korkeuksien määrittämiseen. Tällöin on tiedettävä painovoima kaikkialla Maan pinnalla. Tätä kutsutaan gravimetriseksi keinoksi. Menetelmän keksi ensimmäisenä irlantilainen matemaatikko G. G. Stokes, joka johti Stokesin funktion 1849. Nykyisin vaatimus painovoima-arvojen globaalisesta saatavuudesta ei ole enää niin suuri ongelma, koska Maan painovoimakenttä on kartoitettu kattavasti satelliittien avulla.
Gravimetrinen keino
Kun geoidin muoto määritetään gravimetrisista mittauksista, ei tarvita kolmiomittauksia eikä astronomisia paikan- ja suunnan määrityksiä. Matemaattisena perustana on Stokesin funktio ja sen derivaatat, jotka F. A. Vening Meinesz johti 1928. Stokesin funktio ja siihen nojautuva Stokesin kaava antavat geoidin korkeudet vertauspinnaksi valittuun pyörähdysellipsoidiin nähden, ja Vening Meineszin kaava antaa luotiviivan poikkeaman komponentit. Edellytyksenä on, että painovoima-anomaliat tunnetaan globaalisti. Laskentapisteestä kaukana olevien painovoimapoikkeamien vaikutus on kuitenkin vähäinen, joten ne voidaan jättää ottamatta huomioon.
Lauri Tannin tutkimus On the Continental Undulations of the geoid as determined from the present gravity material vuodelta 1948 perustui 13 000 heiluripisteeseen ja muutamaan tuhanteen gravimetrihavaintoon. Gravimetrihavainnot olivat selvästi tarkempia kuin edelliset, mutta tekniikka oli tuolloin kallista, harvinaista ja kooltaan suurta, mikä selittää havaintojen vähäisyyden. Vaikka aineiston globaalijakautuma oli puutteellinen, Tannin geoidissa Maan muodon pääpiirteet olivat jo selvästi näkyvissä ja oikeilla paikoillaan. Tannin geoidijulkaisu saavutti nopeasti lähdeteoksen aseman ja oli ainakin 10 vuoden ajan useimmin siteerattuja geodeettisia julkaisuja.
Uudisraivaus
Uudisraivaus on uuden pellon tai laitumen raivaamista viljelykelpoisesta metsämaasta, suosta tai niitystä. Suurin osa Suomen raivauksista on suoritettu käsivoimin kuokkimalla. Myöhemmin niittyjen ja vanhojen laidunalueiden raivaamisessa käytettiin tavallisesti hevos- tai traktoriauraa.
Ensimmäinen työvaihe raivauksessa oli puuston poistaminen joko kaatamalla puut juurineen kirvestä ja kankea käyttämällä tai suorittamalla avohakkuu, jonka jälkeen kannot nostettiin kangen, erilaisten nostolaitteiden tai räjähdysaineiden avulla maasta ylös. Sarkaojat ja lohkon reunaojat kaivettiin käsivoimin lapiolla.
Pellonraivaus Oy alkoi 1940-luvulla tehdä uudisraivausta koneellisesti. Kannot nostettiin puskutraktorilla, jossa oli tarkoitukseen soveltuva piikkipuskuri. Seuraavana vuonna kannot puskettiin uudelleen, jolloin multa varisi pois ja ne voitiin polttaa. Tämän jälkeen alue rikottiin järeällä lautasäkeellä ja ajettiin sarkaojat telaketjutraktorin perässä hinattavalla järeällä oja-auralla.
Samalla tavalla raivattiin myös suot ja niityt, mutta jos suossa oli kantoja, ne poistettiin telaketjutraktorilla maan ollessa jäässä tai sulan aikana traktorikäyttöisellä kantoharavalla. Jos raivattava alue oli pehmeää, ojat kaivettiin käsin lapiolla, muussa tapauksessa ne vedettiin koneellisesti oja-auralla.