cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Väinö Huhtala
Urheilu-ura
Huhtala voitti olympiakultaa Squaw Valleyssa 1960 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa. Hän hiihti viestissä kolmannen osuuden, jolle hän pääsi yhtä aikaa Norjan Einar Østbyn kanssa. Norjalainen oli 10 kilometrin matkalla Huhtalaa 20 sekuntia nopeampi, mutta ankkuriosuudella Veikko Hakulinen tavoitti ja ohitti Norjan Håkon Brusveenin. Huhtala kilpaili myös 15 kilometrillä ja sijoittui 13:nneksi.
Zakopanen MM-kisoissa 1962 Huhtala sai hopeaa viestissä ja oli 15 kilometrillä jälleen 13:s. Innsbruckin 1964 olympialaisissa hän sai hopeaa viestissä. Lisäksi hän oli 15 kilometrillä neljäs hävittyään pronssimitalistille, Ruotsin Sixten Jernbergille vain 3,2 sekuntia sekä 30 kilometrillä 14:s. Sekä Zakopanessa että Innsbruckissa hän hiihti viestissä avausosuuden.
Seuratasolla ”Väiski” Huhtala edusti hiihtäjänä Revonlahden Reipasta ja Jämsänkosken Ilvestä. Hän voitti 15 kilometrillä Suomen mestaruuden vuosina 1961 ja 1962. Ensimmäinen mestaruus Vöyrin SM-kisoissa tuli tosin huonommalla ajalla kuin mitä ikämiessarjaan osallistunut Veikko Hakulinen hiihti, ja lisäksi Huhtala joutui jakamaan voiton Kalevi Oikaraisen kanssa. Viestin Suomen mestaruuden Huhtala voitti neljä kertaa, ja osaa mestaruuksista oli hiihtämässä myös hänen veljensä Eino Huhtala.
Soudun Suomen mestaruuden Huhtala voitti kevyessä nelosessa vuosina 1957 ja 1958 Kaipolan Virettä sekä vuonna 1960 Jämsänkosken Soutuveikkoja edustaen.
Opetusministeriö myönsi Väinö Huhtalalle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002.
16. helmikuuta
16. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 47. päivä. Vuodesta on jäljellä 318 päivää (karkausvuonna 319 päivää).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 15. helmikuuta, 17. helmikuuta
Mediapaniikki
Mediapaniikki tarkoittaa median aiheuttamaa (moraalista) paniikkia. Media voi tässä tarkoittaa melkein mitä tahansa viestinnän kenttää, vaikkapa internetiä, pelejä, sosiaalista mediaa, elokuvia, aikakauslehtiä. Mediapaniikissa pelätään siis jonkin median välineen, kuten pelien mahdollisia seurauksia. Tyypillisiä mediapaniikin aiheuttamia huolen aiheita ovat seksuaalinen ahdistelu ja väkivaltainen käyttäytyminen. Toisin kuin moraalisessa paniikissa, mediapaniikilla ei yleensä ole vaikutusta politiikkaan. Mediapaniikin luonteeseen kuuluu, kuten moraaliseen paniikkiin, että mediapaniikki syntyy nopeasti ja laantuu nopeasti. Voidaan puhua "uutuuden pelosta". Esimerkiksi pelätään jotain täysin uudenlaista peliä. Mediapaniikissa lehdistö usein lietsoo tätä pelkoa vielä lisää. Esimerkiksi otsikoissa liioitellaan ja stereotypisoidaan (määritetään "yhteinen vihollinen") jopa siinä määrin, että kirjoitus ei ole enää totuuteen perustuvaa.
Mediapaniikkia esiintyy usein asiantuntijoiden moraalisesti painottuneissa diskursseissa. Keskustellaan onko jokin median väline vaarallinen tai sen käyttö "väärin" tai "oikein". Usein syytetään media- ja populaarikulttuurin välinettä kuten pelejä, kun tapahtuu jotakin kauhua herättävää, vaikka pelit eivät olisikaan olleet kauhua aiheuttaneen teon syy. Tavallisimpia mediapaniikin kohteita eli "yhteisiä vihollisia" ovatkin esimerkiksi pelit, älypuhelimet ja muut media- ja populaarikulttuuriin kuuluvat välineet.
Historiaa
Mediapaniikki ei ole kuitenkaan uusi ilmiö, vaikka mediapaniikin käsite on uusi. Antiikin Kreikassa huolestuttiin kirjojen yleistyessä, että kirjoittaminen aiheuttaa huonoa muistia kun kaiken muistettavan voi kirjoittaa ylös.
Suomessa mediapaniikkia esiintyi 1950-1970-luvuilla sarjakuvien, elokuvien ja television viihteellisen tarjonnan aiheuttamina. Puhuttiin, että ne ovat "vietteleviä" ja "passivoivia".
Savijärv
Savijärv (Joosu Savijärv tai Joosu karjäär ) on Virossa Põlvamaalla Põlvan kunnan Joosun kylässä sijaitseva järvi. Järvi on mainittu luonnolliseksi järveksi, mutta vironkielisessä nimessä karjäär viittaa kaivettuun tai louhittuun vesikuoppaan. Tsolgon kylässä kaivettiin savea varsin laajasta kuopasta, joka sai myöhemmin nimen Savijärv, kun vesi täytti kuopan.
Mediapaniikki
Historiaa
Mediapaniikki aiheuttaa usein myös pyrkimyksiä moraaliseen säätelyyn. Median välinettä vastustetaan mediapaniikissa ja on siis luontevaa ohjata vaihtoehtoisen kulttuurin pariin, kuten korostettiin Suomessa 1980-luvulla mediakulttuurin mediapaniikkien yhteydessä.
Savijärv
Maantietoa
Järvi on 830 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Se sijaitsee haja-asutun Joosun kylän kaakkoispuolella metsässä, joka jatkuu Turbasoolle asti. Sen koillispuolella on niittymaata. Järvi on utio, vaikka etelärantaa pitkin kulkeekin metsätie. Järven syvyystietoja ei ole käytettävissä.
Mediapaniikki
2000-luvulla
Mediapaniikin käsite on noussut esiin tiedotusvälineiden määrän ja käytön räjähtävän kasvun vuoksi.
Savijärv
Luontoarvoja
Järvessä elää ainakin ahven, hauki, karppi ja suutari.
Mediapaniikki
2000-luvulla
2000-luvulla mediapaniikit ovat tosin yhä enenevissä määrin totuuteen perustuvia ja huoliin on tieteellistä perustelua takana. Tällaisia ovat esimerkiksi internet-riippuvuus, internet-kiusaaminen ja koulussa kännykkähäirintä. Tässä mielessä ei siis ole perusteltua liittää oikeisiin ongelmiin mediapaniikin käsitettä, jonka historiaan kuuluu liioittelu, kärjistäminen ja katteettomien pelkojen lietsonta. Parempi käsite sekä mediapaniikin että moraalipaniikin tilalle voisi olla moraalinen huoli, joka hyväksyy eri näkökulmia eikä syytä mitään tai ketään.
Savijärv
Vesistösuhteita
Savijärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa järven lasku-uoma Mõrgi kraav on Kariojan sivuhaara. Järvi on ilmoitettu umpijärveksi, mutta siihen on kartoissa piirretty laskuoja. Oja kuuluu Mõrgin kraavin vaumalaueeseen, joka yhtyy Mõrgin kylässä Kariojaan. Karioja puolestaan yhtyy muutaman kilometrin päässä Võhanduun. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Porin suomalainen yhteislyseo
Koulurakennus
Porin suomalainen yhteislyseon koulurakennuksen vanhin osa on valmistunut vuonna 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Elsa Arokallio. Keskustan ruutukaava-alueen eteläpuolella sijaitseva PSYL on osa niin sanottuja Riihikedon koulukortteleita, joihin kuuluvat lisäksi muun muassa vuonna 1912 rakennettu Cygnaeuksen koulu sekä entinen Porin suojeluskuntatalo eli Karhulinna (1928), jossa nykyään toimii Porin seudun steinerkoulu. Koulurakennukset kuuluvat Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
PSYL:n ensimmäinen laajennus tehtiin vuonna 1957, jolloin valmistui 17 uuden luokkahuonetta käsittänyt etelänpuoleinen siipirakennus. Vuonna 1964 puolestaan otettiin käyttöön niin sanottu "uusi puoli". Samalla koulun pääsisäänkäynti siirtyi nykyiseen paikkaansa. Uuden puolen suunnitteluvaiheessa oli mukana ajatus myös uimahallista, joka olisi sijainnut juhlasalin alla, mutta ajatus ei toteutunut.
Historia
Porin suomalaisen yhteislyseon koulu perustettiin vuonna 1926 aikana paikallisen naisten ompeluseuran aloitteesta. Yhdistys anoi opetusministeriöltä lupaa perustaa yksityinen 5-luokkainen oppikoulu ja suomenkielinen yhteislyseo, jossa pystyttäisiin tarjoamaan opetusta samanaikaisesti sekä tytöille että pojille. Toiminta alkoi 42 oppilaan voimin Suomalaisen naisliiton tiloissa Annankadulla. Lukuvuoden 1927–1928 PSYL toimi Linnankadun (nyk. Isolinnankatu) kansakoulussa. Sieltä se siirtyi joen toiselle puolelle niin sanottuun Sofian kouluun, jossa PSYL toimi lukuvuoden 1928 alusta joulukuuhun 1934. Sofian koulussa aloitettiin puuroaterian tarjoaminen oppilaille, minkä vuoksi PSYL sai vielä nykyäänkin tunnetun lempinimensä "Vellilä". Lukuvuonna 1930–1931 PSYL anoi lupaa antaa opetusta 8. vuosiluokkaan asti, jonka myötä siitä tuli yliopistoon johtava koulu. Ensimmäiset 12 ylioppilasta valmistuivat keväällä 1934.
PSYL:n oppilasmäärä kasvoi voimakkaasti heti alusta alkaen. Asianmukaiset koulutilat ja oma koulutalo olivat johtokunnan aikomus alusta alkaen, minkä myötä Porin kaupungilta anottiin tontti, joka luovutettiin koulutalon rakentamista varten Riihikedon kaupunginosasta. PSYL:n oma koulurakennus kohosi Cygnaeuksen koulun viereen joulukuussa 1934, ja opetus alkoi vuodenvaihteen jälkeen tammikuussa. Laajennuksia valmistui vuosina 1957 ja 1964, jälkimmäisen yhteydessä kouluun saatiin myös 40-paikkainen kielistudio.
Toiminta viimeisinä vuosina
Porin suomalaisessa yhteislyseon koulussa opiskeli luokilla 7–9 noin 330 oppilasta. Opettajia oli noin 30. Peruskoulussa toimivat myös musiikki- ja kuvataideluokat. Lisäksi koulun erikoisuutena olivat niin sanotut "pajaluokat", joilla opiskeli erityisopetusta tarvitsevia oppilaita. Koulun toinen erikoisuus oli syksyllä 2006 alkanut englanninkielinen erikoisopetus. Porin suomalaisessa yhteislyseon lukio teki monipuolista yhteistyötä muun muassa Porin yliopistokeskuksen, Satakunnan ammattikorkeakoulun, Porin ammattiopiston sekä alueen yritysten kanssa. PSYL:n luonnontieteelliseen erikoislukioon valittiin vuosittain noin 15–20 opiskelijaa. Koulu sai monivuotisen kokeilun jälkeen opetusministeriöltä luonnontieteellisen erityistehtävän syksystä 1994 alkaen. Erikoislukioon haettiin erikseen ja valinta tapahtui painotetun keskiarvon avulla. Painotettavat aineet olivat matematiikka, fysiikka, kemia ja biologia. Erikoislukion kursseihin kuului mm. laboratoriotöitä sekä tutustumiskäyntejä. Urheilulukiossa taas valmennettiin urheilijoita koulutyön ohella. Erikoislinjat siirtyivät sellaisinaan Porin lukioon.
Porin Suomalaisen Yhteislyseon Seniorit
Porin Suomalaisen Yhteislyseon Seniorit ry on vuonna 1991 perustettu koulun entisten oppilaiden yhdistys. Sen tehtävänä on vaalia koulun perinteitä sekä tukea nykyisiä oppilaita mahdollisuuksien mukaan. Yhdistys on vuodesta 1999 lähtien valinnut määräajoin Kunniaseniorin koulun entisten oppilaiden joukosta.
Oliveira da Figueira
Oliveira da Figueira on henkilöhahmo belgialaisen Hergén piirtämässä ja kirjoittamassa Tintti-sarjakuvassa.
Figueira esitetään ystävällisenä rihkamakauppiaana, jolla on viikset ja vihreä hattu. Hän on kotoisin Portugalista ja saa myydyksi monenlaista tavaraa eri puolilla Lähi-itää. Figueira törmää päähenkilö Tinttiin ensi kertaa kirjassa Faaraon sikarit (1934).
Figueira nähtiin Faaraon sikarien jälkeen kirjoissa Mustan kullan maa (1950) ja Seikkailu Punaisella merellä (1958). Kirjassa Castafioren korut (1963) hän on yksi henkilöistä, jotka onnittelevat Kapteeni Haddockia väitetystä kihlauksesta oopperadiiva Bianca Castafioren kanssa. Figueira oli lukenut asiasta sanomalehdestä eikä tiennyt, että huhut naimisiinmenoaikeista johtuivat vain kuulovammaisen Professori Tuhatkaunon sekaannuksesta.
List of The Adventures of Tintin characters Liste des personnages des Aventures de Tintin
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (The Lord of the Rings: The Return of the King) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut eeppinen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut Peter Jackson. Elokuva perustuu J. R. R. Tolkienin samannimiseen romaaniin. Se on Taru sormusten herrasta -elokuvasarjan kolmas ja viimeinen osa, ja jatko-osa elokuville Sormuksen ritarit (2001) ja Kaksi tornia (2002).
Elokuvan maailmanensi-ilta järjestettiin 1. joulukuuta 2003 Wellingtonissa, Uudessa-Seelannissa. Suomessa se sai ensi-iltansa 17. joulukuuta 2003.
Kuninkaan paluu palkittiin muun muassa 11 Oscarilla, joihin lukeutuivat parhaan elokuvan ja parhaan ohjauksen palkinnot. Elokuva tuotti teatterilevityksessä maailmanlaajuisesti yli miljardi dollaria.
Juoni
Aragorn, Legolas, Gimli, Gandalf, Théoden ja Éomer tapaavat Merrin, Pippinin ja Puuparran enttien valtaamassa Rautapihassa, missä Saruman on jäänyt vangiksi torniinsa. He palaavat Edorasiin, jossa Théoden pitää pidot Helmin syvänteen voiton kunniaksi. Utelias Pippin katsoo Rautapihasta löytämäänsä palantír-näkykiveen ja saa näyn kuolleesta valkoisesta puusta. Gandalf päättelee, että Sauron aikoo hyökätä Minas Tirithiin, minne hän ratsastaa Pippinin kanssa. Samaan aikaan Arwen on matkalla Harmaille Satamille, joista lähtevillä laivoilla voi seilata Kuolemattomille maille. Hän saa kuitenkin näyn hänen ja Aragornin tulevasta pojasta, ja päättää olla jättämättä Keski-Maata. Hän taivuttelee isänsä Elrondin korjaamaan Narsil-miekan, joka aikanaan katkaisi Sormuksen Sauronin kädestä Tuomiovuoren taistelussa.
Minas Tirithissä käskynhaltija Denethor suree poikaansa Boromiria. Gandalf varoittaa käskynhaltijaa siitä, että Sauron on valmis hyökkäämään, ja kehottaa tätä pyytämään apua Rohanilta. Denethor kieltäytyy, sillä hän pelkää, että Aragorn ja Gandalf suunnittelevat syrjäyttävänsä hänet. Denethor määrää nuoremman poikansa Faramirin tuhoontuomitulle yritykselle vallata Osgiliath takaisin, mutta Faramir haavoittuu ja nazgûlin johtama morgul-armeija ajaa gondorilaiset ulos kaupungista. Pippin sytyttää Edorasiin johtavan pitkän merkkitulisarjan, ja Théoden ja Aragorn johtavat rohirrimin Dunhargiin valmistuakseen taisteluun.
Aragorn kohtaa Dunhargiin ratsastaneen Elrondin, jonka mukaan Sauronin armeija on ylivoimainen. Elrond antaa Aragornille uudelleen taotun Anduríl-miekan ja käskee tätä uhmaamaan Kuolleiden käytäviä saadakseen apua kirotulta, Isildurin perijälle velkaa olevalta Kuolleiden armeijalta. Éowyn tunnustaa rakkautensa ja yrittää taivutella Aragornin. Yhdessä Legolasin ja Gimlin kanssa Aragorn uskaltautuu Kuolleiden käytäville, missä hän voittaa Kuolleiden kuninkaan ja tämän armeijan luottamuksen miekallaan Andúrililla, joka todistaa Aragornin olevan Isildurin perillinen. He kaappaavat merirosvolaivat, joiden oli tarkoitus suorittaa yllätyshyökkäys Minas Tirithiin etelästä. Théoden aloittaa marssin sotaan mukanaan 6 000 ratsastajaa sekä naamioituneet Éowyn ja Merri.
Klonkku johdattaa Frodo Reppulia ja Samvais Gamgia Minas Morgulin ylös Cirith Ungolin portaita. Frodo päätyy ansaan, kun Klonkku johdattaa hänet hirviömäisen jättiläishämähäkin kynsiin, mutta Sam onnistuu karkottamaan otuksen tiehensä. Sam uskoo Frodon kuolleen hämähäkin myrkkyyn ja ottaa Valtasormuksen omaksi taakakseen suorittaakseen tehtävän loppuun. Pian hän kuitenkin tajuaa Frodon olevan elossa, kun örkit kantavat tämän Cirith Ungolin torniin. Sam pelastaa ystävänsä, ja he jatkavat matkaansa kohti Tuomiovuorta.
Morgul-armeija aloittaa Minas Tirithin piirityksen, ja katapultit lennättävät useita ammuksia kaupunkiin. Siivekkäillä pedoilla lentävä Noitakuningas ja muut nazgûlit aiheuttavat sekasortoa kaupungissa. Örkkiarmeija pääsee murtautumaan kaupunkiin, ja puolustajien on pakko vetäytyä kaupungin ylempiin kerroksiin. Denethor vajoaa hulluuteen ja valmistaa hautajaisrovion itselleen sekä tajuttomalle Faramirille. Pippin ja Gandalf pelastavat Faramirin, kun taas Denethor syttyy tuleen ja kuolee. Théoden ja rohirrim saapuvat apuun ja hyökkäävät örkkien kimppuun kaupungin edustalla, jolloin alkaa Pelennorin kenttien taistelu. Kun örkit vetäytyvät pois Minas Tirithistä, haradrimin joukot saapuvat vahvistamaan örkkien rivejä mukanaan useita mûmakeja sekä Noitakuningas. Rohirrimin miehet taistelevat rohkeasti vihollista vastaan, mutta kärsivät suuria tappioita hyökätessään suoraan vihollisten riveihin. Noitakuningas syöksyy Théodenin kimppuun, ja tämä menehtyy murskaantuessaan hevosensa alle. Aragorn, Legolas, Gimli sekä Kuolleiden armeija saapuvat viimein paikalle merirosvoilta kaapatuilla laivoilla. He aloittavat hyökkäyksen ja murskaavat niin örkit kuin mûmakilitkin. Samalla Eowyn ja Merri onnistuvat kukistamaan Noitakuninkaan. Aragorn katsoo Kuolleiden armeijan maksaneen velkansa ja vapauttaa nämä kirouksestaan.
Gandalf tajuaa kymmenen tuhannen örkin seisovan Cirith Ungolin ja Tuomiovuoren välisellä tiellä, eikä Frodo voi näin ollen päästä Tuomiovuorelle niiden välistä huomaamatta. Aragorn johtaa sotilaansa Mustalle Portille hämäämään Sauronia ja kutsumaan tämän armeijan pois Frodon tieltä. Sam kantaa Frodon Tuomiovuorelle, mutta hobitteja seurannut Klonkku hyökkää Frodon kimppuun ja kaappaa Sormuksen itselleen. Frodon ja Klonkun kahinassa Klonkku putoaa alas laavavirtaan ja vie Sormuksen mukanaan. Barad-dûrin torni romahtaa, Sauronin henki menettää voimansa lopullisesti ja vapauttaa ilmoille shokkiaallon, joka tappaa suurimman osan örkeistä.
Näyttelijät
Vain pidennetyssä Special Extended Editionissa:
Kuvaukset
Minas Tirith rakennettiin samaan louhokseen, jota oli käytetty Kahdessa tornissa Helmin Syvänteen kuvauspaikkana. Useita Helmin Syvänteen rakennelmia käytettiin uudelleen, esimerkiksi Ämyrilinnan portti toimii Kuninkaan paluussa Minas Tirithin kolmannen tason porttina ja Ämyrilinnan torni on valtaisa torni toisella tasanteella.
Palkinnot
Kuninkaan paluu voitti Oscar-gaalassa 2004 peräti yksitoista Oscar-palkintoa, kaikista sarjoista joissa se oli ehdolla. Kuninkaan paluun lisäksi tähän ovat pystyneet ainoastaan Ben-Hur ja Titanic, jotka molemmat olivat useammassa sarjassa ehdolla. Elokuva oli vasta toinen elokuva Titanicin jälkeen, joka keräsi maailmanlaajuisesti miljardin dollarin lipputulot, ja keräsi ne sitä nopeammin, yhdeksässä viikossa ja neljässä päivässä, kun Titanicilta meni siihen 11 viikkoa.
Eroavaisuudet kirjaan
Kahden aikaisemman Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvan, Sormuksen ritarien ja Kahden tornin tavoin Kuninkaan paluu sisältää muutoksia ja poistettuja kohtauksia kirjaan verrattuna.
Kuninkaan paluu sisältää kohtauksia, jotka kirjassa kuuluivat Kahden tornin loppuun. Näihin kuuluvat esimerkiksi Saattueen ja Sarumanin kohtaaminen Rautapihan raunioissa sekä Samin ja Lukitarin kaksintaistelu. Syy tähän on se, että Kahdesta tornista olisi tullut liian pitkä, mikäli kaikki kirjassa olleet kohtaukset olisi lisätty siihen.
Kuninkaan paluun yksi merkittävimmistä muutoksista on Konnun Puhdistamisen täydellinen poistaminen elokuvasta. Kirjassa palattuaan kotiinsa Kontuun hobitit näkevät, että roistot ovat ottaneet haltuunsa Konnun ja turmelleet sitä, mutta elokuvassa hobittien palatessa kotiinsa Kontu on ennallaan ja näyttää samalta kuin Sormuksen ritareissa. Jackson selitti, ettei hobittien taistelu Konnussa heitä sortavia roistoja vastaan toimisi, kun Sormus on tuhottu, ja Sauron on lyöty. Ensimmäisessä elokuvassa viitataan tapahtumiin kuitenkin Frodon nähdessä väläyksen niistä Galadrielin peilistä.
Sarumanin kuolema on toinen hyvin merkittävä muutos. Kirjassa hän kuoli Konnussa, kun hänen palvelijansa Gríma Kärmekieli puukotti hänet Konnun Puhdistuksen lopussa. Murhatyön jälkeen hobitit ampuivat pakenevan Gríman. Koska Konnun Puhdistus on poistettu kokonaan elokuvasta, Saruman tapetaan Rautapihassa. Sarumanin kuolema poistettiin kokonaan teatteriversiosta, sillä Sarumanin tappamista elokuvan alussa ei pidetty kannattavana. Sarumania näyttelevä Christopher Lee oli hyvin järkyttynyt ja loukkaantunut.
Kuninkaan paluun Special Extended Editionin alussa on seitsemän minuuttia kestävä Voice of Saruman -kohtaus, jossa Orthancin huipulla seisova Saruman joutuu keskusteluun Gandalfin ja Théodenin kanssa, minkä aikana hän kuolee Gríman puukottamana. Legolas tappaa Gríman nuolella, ja Sarumanin ruumis putoaa Orthancin huipulta ja seivästyy rattaaseen. Ratas alkaa pyöriä, ja Sarumanin palantír putoaa velhon kaavun kätköistä veteen. Elokuvan teatteriversiossa ei ilmene, kuinka palantír joutui veteen.
Kuninkaan paluussa esiintyy elokuvaa varten luotu hahmo, jota ei esiinny kirjassa. Hahmo on Gothmog, lyhyt ja lihava örkkijohtaja, jolla on epämuodostuneet kasvonpiirteet. Gothmog mainittiin kirjassa vain kerran luvussa Taistelu Pelennorin kentillä, mutta hänestä ei juuri kerrota mitään. Koska edes hänen rotuaan ei kerrota, Tolkien-asiantuntijat kiistelevät jatkuvasti, onko Gothmog ihminen (tässä tapauksessa luultavimmin musta númenorilainen), nazgûl vai örkki. Gothmog luotiin elokuvaan siksi, että örkeille tarvittiin Pelennorin kenttien taistelussa komentaja, sillä Noitakuningasta ei katsottu sopivaksi tehtävään. Kuninkaan paluun teatteriversiossa Gothmogin kohtaloa ei kerrottu, mutta Special Extended Edition -versiossa on uusi kohtaus, jossa Aragorn ja Gimli tappavat Gothmogin. Toinen Gothmog-niminen hahmo kuitenkin löytyy Tolkienin postuumisti julkaistusta kirjasta Silmarillion. Tämä Gothmog on pahan Melkorin suurpäällikkö. Gothmog on rodultaan balrog.
Denethorin lopulta hulluudeksi muuttuneen synkkyyden kerrottiin kirjassa johtuneen siitä, että Denethor oli katsonut Minas Tirithin palantíriin ja nähnyt Sauronin lähettämiä harhakuvia Gondorin tuhosta. Elokuva ei kuitenkaan sisällä kohtauksia ja viittauksia, joissa Denethor käyttäisi palantíria. Niinpä kirjaa lukemattomalle Denethorin epätoivoisuus jää arvoitukseksi. Ainoat viittaukset ovat Denethorin repliikki Gandalfille: ”Do you think eyes of White Tower blind? More I have seen than you know.” (.) sekä nimettömän ritarin repliikki (”Denethor näki tämän tuhon jo kauan sitten”).
Vernoniat
Vernoniat (Vernonia) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 340 lajia. Niitä esiintyy Afrikassa, eteläisessä Aasiassa, Australiassa, Pohjois-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Aiemmin suvussa on ollut enemmän lajeja, lähes 700.
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)
Eroavaisuudet kirjaan
Denethorin kuolemaa on myös muutettu. Kirjassa hän hyppää palantír käsissään liekkeihin, elokuvassa Hallavaharja potkaisee hänet rovioon ja liekehtivä Denethor hyppää Minas Tirithin huipulta alas. Denethorin hyppääminen Minas Tirithin huipulta on epäaitoa siinä mielessä, sillä hautaholvit sijaitsivat kaupungin viidennellä tasolla. Denethorin pitäisi juosta palavana ihmissoihtuna koko kaupungin halki.
Vernoniat
Eräät vernoniat ovat alueellisesti merkittäviä hyötykasveja. Vernonia amygdalina eli karvasvernonia on Länsi- ja Keski-Afrikassa paljon käytetty lehtivihannes, ja sitä on käytetty myös perinteisenä lääkekasvina. Vernonia galamensis on itäisessä Afrikassa, erityisesti Etiopiassa, teollisessa mittakaavassa viljelty öljykasvi, jonka siemenistä puristettua vernoniaöljyä käytetään maaliöljynä pellavaöljyn tapaan.
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)
Eroavaisuudet kirjaan
Elokuvasta on poistettu useita sivuhenkilöitä, kuten Dol Amrothin prinssi Imrahil, Minas Tirithin vartija Beregond, Elrondin pojat Elladan ja Elrohir sekä metsäläisten johtaja Ghân-buri-Ghân. Koska Beregond poistettiin, Pippin pelastaa Faramirin Denethorilta ainoastaan Gandalfin kanssa.
Vernoniat
Vernonioita käytetään myös muun muassa puutarhakasveina.
Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)
Eroavaisuudet kirjaan
Elokuvassa Keski-Maan mittasuhteet ja välietäisyydet ovat erilaisia kuin kirjassa. Osgiliath näkyy Minas Tirithiin asti ja vaikuttaa elokuvassa olevan vain muutaman kilometrin päässä. Pelennorin kenttiä ympäröivä suojamuuri Rammas Echor on elokuvassa kadonnut. Erityisesti Mordorin mittasuhteet ovat hyvin erilaiset. Barad-dûrin linnoitus on aivan Tuomiovuoren vieressä, mutta Keski-Maan karttojen mukaan näiden välillä on satojen kilometrien välietäisyys. Barad-dûr ja Tuomiovuori näkyvät Mustalta Portilta, vaikka huolimatta niiden valtaisasta koosta niiden ei pitäisi näkyä Portilta.
Special Extended Edition
Special Extended Editionin merkittävimpiä uusia ja pidennettyjä kohtauksia:
Flanderinhevonen
Flanderinhevonen on Belgian Flanderista kotoisin oleva hevosrotu, jota käytetään veto- ja vaunuhevosena. Ulkomuodoltaan se on yleensä ruskea, raskasrakenteinen, 165–175 cm korkea hevonen.
Nykyisin flanderinhevosen perimää on jäljellä muun muassa brabantinhevosessa, clydesdalenhevosessa, shirehevosessa, belgiantyöhevosessa ja suffolkinhevosessa.
Boulevard Saint-Michel
thumb|right|[[Gabriel Davioudin veistämä Fontaine Saint-Michel -suihkukaivo Boulevard Saint-Michelin Seinen-puoleisessa päässä.]] thumb|right|400px|Boulevard Saint-Michel 1900-luvun alussa
Portugalin Grand Prix 1990
Portugalin Grand Prix 1990 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. syyskuuta 1990 Estorilin radalla Portugalissa. Kilpailun voitti Ferrarilla ajanut Nigel Mansell, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Kilpailun aikana johdossa olivat Ayrton Senna, Gerhard Berger ja Nigel Mansell.
Boulevard Saint-Michel
Boulevard Saint-Michel (Pyhän Mikaelin bulevardi) on Pariisissa sijaitseva Seinen rannalta etelään johtava puistokatu, joka muodostaa rajan Pariisin 5. ja 6. kaupunginosan (arrondissement) välillä. Katu alkaa Pont Saint-Michel -nimiseltä sillalta, joka yhdistää Seinen etelärannan ja Île de la Citén, johtaa Pariisin tähtitornin läheisyyteen ja on Pariisin Latinalaiskorttelin suurin ja vilkkain katu. Varsinkin opiskelijat käyttävät sen nimestä yleisesti lyhennettyä muotoa Boul' Mich' .
Bulevardi-nimestään huolimatta Boulevard Saint-Michel ei sijaitse Pariisin vanhojen kaupunginmuurien (bolwerk) paikalla, vaan Pariisin keskiaikaiset muurit leikkasivat nykyisen katulinjauksen lähes kohtisuorasti. Muureissa sijaitsi tällä kohdalla aikoinaan portti nimeltä Pyhän Mikaelin portti Nykyinen katu on rakennettu vasta 1850-luvulla, kun Napoleon III:n hallituskaudella Georges Eugène Haussmannin johdolla Pariisiin rakennettiin suuri joukko uusia puistokatuja ja purettiin niiden tieltä suuri joukko vanhoja rakennuksia. Katu rakennettiin yhdensuuntaiseksi sitä noin 200 metriä idempänä kulkevan, sivukaduksi jääneen Rue Saint-Jacquesin kanssa, joka siihen saakka oli ollut Pariisin keskustasta kaupungin eteläosiin johtava valtaväylä. Aluksi kadun nimi oli Boulevard Sébastopol rive gauche (Sevastopolin bulevardi vasemmalla rannalla, vähän aikaisemmin käydyn Sevastopolin taistelun muistoksi). Nykyisen nimensä Boulevard Saint-Michel sai vuonna 1864, mutta sen jatke Seinen toisella puolella on yhä nimeltään ''Boulevard Sébastopol.
Boulevard Saint-Michelin ja varsinkin sen pohjoisosan varrella on runsaasti kirjakauppoja, kahviloita, elokuvateattereita ja vaatekauppoja. Sen varrella Boulevard Saint-Germainin risteyksessä on myös Ranskan keskiaikaisen taiteen museo Musée de Cluny.
Boulevard Saint-Micheliltä johtaa myös pääportti Luxembourgin puistoon. Samalta kohdalta vastakkaiseen suuntaan johtaa Rue Soufflot, joka päättyy Panthéonille.
Toukokuussa 1968 Boulevard Saint-Michel oli useita viikkoja suljettuna opiskelijalevottomuuksien vuoksi.
Erään ranskalaisen poliitikon on kerrottu aikoinaan vaalien edellä luvanneen, että Boulevard Saint-Micheliä jatketaan merenrantaan saakka. Kun häneltä kysyttiin, kummasta päästä sitä jatkettaisiin, hän olisi vastannut: "Molemmista päistä."
Boulevard Saint-Michel populaarikulttuurissa
Boulevard Saint-Michel mainitaan muun muassa seuraavissa kirjoissa:
Musiikissa katu mainitaan Peter Sarstedtin kappaleessa "Where Do You Go to My Lovely", jossa kuvitteellinen Marie-Claire niminen nainen elää jet-set-elämää ja asuu kalliissa asunnossa Boulevard Saint-Michel-kadulla. Hector on tehnyt laulusta versionsa "Kuningatar", jossa mainitaan myös Boulevard Saint-Michel. Katu mainitaan myös Gary Mooren vuoden 1979 hitissä "Parisienne Walkways"
Aljaksandra Herasimenja
Herasimenja lähti Puolaan Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022. Hän johtaa sieltä käsin Valkovenäjän urheilun sodiaarisuusssäätiön toimintaa (BBSSF (Belorussian Sprot Solidary Foundation), joka aiemmin tulki Valko-Venäjän vainomia urheilijoita, mutta nyt keskittyy Ukrainan auttamiseen.
Herasimenja jakoi 100 metrin vapaauinnin maailmanmestaruuden Jeanette Ottesenin kanssa Shanghaissa 2011 ajalla 53,45. Hän sai 50 metrin selkäuinnissa hopeaa Melbournen MM-kilpailuissa 2007 ja pronssia Budapestissa 2017. Hän voitti lyhyen radan maailmanmestaruuden 50 metrin vapaauinnissa Istanbulissa 2012. Hän on voittanut Euroopan-mestaruuden pitkällä radalla 50 metrin selkäuinnissa Budapestissa 2010 ja lyhyellä radalla 50 metrin vapaauinnissa Chartres'ssa 2012. Hän on saavuttanut lisäksi useita muita EM-mitaleja.
Jeesus (elokuva)
Jeesusta on sanottu maailman katsotuimmaksi ja laajimmin levitetyksi elokuvaksi, sillä sitä käytetään edelleen ahkerasti lähetystyössä ja erilaisissa evankelioivissa missioissa sekä uskontotunneilla kouluissa. Elokuvaa on jaettu aktiivisesti myös Suomessa.
Alun perin Jeesuksen taustalla on maailmanlaaja evankelioimisjärjestö Campus Crusade for Christ. Se tuotti elokuvan, joka tuli Yhdysvalloissa teattereihin loppuvuodesta 1979. Elokuvan tuotantokustannukset olivat kuusi miljoonaa silloista dollaria. Jeesus-elokuvan levittämiseksi ja käyttämiseksi evankelioimisen välineenä perustettiin The Jesus Film Project.
Suomen Setlementtiliitto
Suomen Setlementtiliitto on poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton sivistys- ja sosiaalista työtä tekevä kansalaisjärjestö sekä setlementtiyhdistysten keskusjärjestö. Sen jäseniä ovat 36 paikallista setlementtiä ja seitsemän alueellista lapsi- ja nuorisotyön piirijärjestöä. Setlementtiliikkeen palveluksessa Suomessa on runsaat 4 000 henkilöä ja heidän kanssaan setlementtityötä tekee joukko vapaaehtoisia.
Kansalaisjärjestönä Setlementtiliiton perustehtävä on edistää hyvää elämää, ihmisoikeuksien ja sosiaalisen oikeudenmukaisuuden toteutumista sekä ihmisten ja yhteisöjen osallisuutta ja osallistumista. Setlementtiliitto toimi seitsemällä toimialalla, joita ovat asumisen palvelut, monikulttuurinen työ, kansalaisvaikuttaminen, opinto- ja kulttuuritoiminta, lapsi- ja nuorisotyö, seniori- ja vanhustyö sekä vaikeat elämäntilanteet.
Keskusjärjestönä Setlementtiliitto tukee ja yhdistää paikallisia setlementtejä, tuottaa jäsenpalveluja sekä tarjoaa asiantuntijatukea. Yhdessä jäsentensä kanssa Setlementtiliitto levittää setlementtityön toimintamalleja ja koordinoi valtakunnallisia hankkeita.
Setlementtiliitto on pääomistajana yhteiskunnallisessa osakeyhtiössä. Vuonna 2000 toimintansa aloittanut Setlementtiasunnot Oy tuottaa yleishyödyllisiä asumisen palveluja, joiden tarkoitus on mahdollistaa hyvin suunniteltuja, tehokkaita, turvallisia, rauhallisia ja kohtuuhintaisia vuokra-asuntoja yksinasuville ihmisille sekä perheille.
Setlementtityön perusarvot
Suomalaisen setlementtiliikkeen perustehtävät
Liiton historia
Setlementtiliike syntyi Englannissa 1800-luvun lopussa, kun yliopistojen opiskelijat heräsivät teollistuneen yhteiskunnan lieveilmiöihin – slummiutumiseen, kurjistumiseen ja syrjäytymiseen. He perustivat Lontoon köyhien kortteleihin kansalaiskeskuksia, setlementtejä, joissa tarjottiin rohkaisua, koulutusta ja tukea sosiaalisten ongelmien kanssa kamppaileville. Ensimmäinen setlementti, Toynbee Hall, perustettiin vuonna 1884 Lontoon East Endin työläiskortteliin. Työn lähtökohtana oli, ja on edelleen, luottamus ihmisten ja yhteisöjen kykyyn ratkaista ongelmia.
Setlementtiliike levisi nopeasti maailmalle. Suomeen se tuli ensimmäisen kerran jo 1890-luvulla, kun Alli Trygg-Helenius (1852-1926) perusti Helsingin Kallioon Kansankodin. Varsinaisen setlementtityön käynnistäjä oli Sigfrid Sirenius (1877-1961), jonka toimesta setlementtiliike asettui pysyvästi Suomeen vuonna 1918. Samana vuonna perustettiin Teollisuusseutujen Evankelioimisseura, myöhemmin nimeltään Suomen Setlementtiliitto.
Ensimmäinen Lontoon-mallin mukainen setlementtitalo, Kalliola, perustettiin Helsingin Kallioon vuonna 1919. Seuraavina vuosina työkeskuksia, setlementtejä, perustettiin mm. Viipuriin, Tampereelle, Kemiin ja Rovaniemelle. Työmuotoina olivat nuorisotyö, lastentarhat ja eri kansalaisryhmiä yhdistämään tarkoitetut luento- ja keskustelutilaisuudet.
Suomalaisen setlementtityön perusta on aina ollut sillan rakentaminen eri ryhmittymien välille. Liikkeen tavoitteena on alusta asti ollut pyrkimys edistää ihmisten välistä vuoropuhelua ja etsiä yhteiskunnallista konsensusta.
Suomen Setlementtiliiton ilme ja sen historia
Suomen Setlementtiliiton ilme on vuosikymmenten kuluessa muuttunut maltillisesti.
Tennis kesäolympialaisissa 1908
right|85px|Tennis
Suomen Setlementtiliitto
Suomen Setlementtiliiton ilme ja sen historia
1918 perustettu Setlementtiliitto, tuolloin nimeltään Teollisuusseutujen Evankelioimisseura, käytti oman toimintansa tunnuksena ristinmerkkiä. Vuonna 1929 perustetun setlementtitoiminnan kuukausijulkaisun Yhdysside -lehden tunnukseksi luotiin ristinmerkin lisäksi kättelevät kädet.
Tennis kesäolympialaisissa 1908
Vuoden 1908 kesäolympialaisten tennis järjestettiin 6. toukokuuta – 11. heinäkuuta 1908 Wimbledonissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tämä oli neljäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 50 osanottajaa kymmenestä eri maasta. Tapahtumia oli kuusi.
Suomen Setlementtiliitto
Suomen Setlementtiliiton ilme ja sen historia
1941 liiton nimi vaihtui Kristillis-yhteiskunnalliseksi Työkeskusliitoksi ja omaksui 1940-luvun kuluessa tunnuksekseen risti-ratas-merkin, joka oli alun perin toimintaan liittyvä kerhomerkki. 1983 liitto otti käyttöönsä nykyisen Suomen Setlementtiliitto nimen ja säilytti samalla risti-ratas-merkin virallisena tunnuksenaan.
Tennis kesäolympialaisissa 1908
Miesten kaksinpeliturnaus
Ottelu 3. sijasta: Eaves - Richardson 6–2, 6–2, 6–3.
Suomen Setlementtiliitto
Suomen Setlementtiliiton ilme ja sen historia
Setlementtiliiton koordinoima Arvokas-ohjelma on järjestöjen verkosto, jonka tavoitteena on vuosina 2018–2021 eriarvoisuuden vähentäminen ja osallisuuden lisääminen järjestölähtöisin keinoin. Arvokas-avustusohjelma on Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus STEAn toimeenpanema ja sitä rahoitetaan Veikkauksen tuotoilla. Arvokas-ohjelmassa on 25 hanketta.
Talous
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille :
Terho Pursiainen
Terho Martti Pursiainen (s. 6. lokakuuta 1945 Rautavaara) on suomalainen poliitikko, filosofi, teologi, yhteiskuntatieteilijä ja toimittaja. 1960- ja 1970-luvuilla hän tuli tunnetuksi vasemmistoradikaalina teologina. Myöhemmin hän on tarkastellut filosofina yhteiskunnallisen hyvän ja tulonjaon kysymyksiä sekä eritellyt esimerkiksi kommunitarismia ja libertarismia.
Elämä ja ura
Pursiainen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopiossa 1963. Sen jälkeen hän on opiskellut useita tutkintoja, muun muassa väitellyt teologian tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Hän asuu Järvenpäässä ja on neljännessä avioliitossa. Hänen poikansa on Heikki Pursiainen (s. 1974).
Pursiaisen virkauran tärkeimpiä tehtävä oli lääninsosiaalineuvoksen virka (sosiaali- ja terveysosaston päällikkö) Kymen lääninhallituksessa 1973–1987. Sen lisäksi Pursiainen on toiminut seurakuntapappina, opettajana ja kolumnistina.
Pursiainen vihittiin papiksi Turussa 1968. Vuonna 1969 Pursiainen herätti julkista huomiota esiintyessään televisio-ohjelma Jatkoajassa. Saman keväänä ilmestyi hänen kohuttu kirjansa Uusin testamentti. Pyhäinpäivänä 1983 pitämänsä niin sanotun "Kemin saarnansa" jälkeen hän jätti papinviran kymmeneksi vuodeksi, kunnes hänet siunattiin uudelleen papin tehtäviin Helsingissä pyhäinpäivänä 1993.
Poliittinen toiminta
Pursiainen oli SKDL:n kansanedustajana vuosina 1970–1972 ja 1979–1987 sekä Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1972–1974. Kun Pursiainen valittiin eduskuntaan Kymen vaalipiiristä vuonna 1979, hän sai 11 553 ääntä ja oli vaalipiirinsä ääniharava.
Vuoden 1999 vaaleissa Pursiainen pyrki eduskuntaan Vihreän liiton listoilta Uudenmaan vaalipiiristä. Hän jäi ensimmäiselle varasijalle. Hän oli vihreiden sitoutumattomana ehdokkaana myös vuoden 2007 vaaleissa.
SKDL:n kaudellaan hän toimi pitkän aikaa muun muassa SKDL:n liittohallituksen jäsenenä. SKDL:n sosialistien johtoelinten toimintaan hän osallistui, kunnes aivan SKDL:n toimintansa loppuvaiheessa liittyi SKP:hen. Pursiainen ei asettunut ehdolle enää vuoden 1987 vaaleissa. Hän erosi lääninsosiaalineuvoksen virastaan perustellen eroa sillä, ettei voinut SKDL:stä erottuaan pitää hallussaan virkaa, jonka oli saanut poliittisen virkanimityksen perusteella. Vihreässä liitossa hän oli valtuuskunnan jäsen 1999–2001 (puolueen jäsenenä 1998–2001).
Kirjassaan "Uusin testamentti" (1969) Pursiainen kirjoitti vallankumouksen välttämättömyydestä, ja vielä 70-vuotishaastattelussaan hän katsoi olevansa yhä lujasti vasemmalla, vaikka onkin vihertynyt ja irtautunut työväenliikkeestä.
Pursiaisen ajatteluun on vaikuttanut filosofi John Rawls, jonka pääteoksen Oikeudenmukaisuusteoria hän on suomentanut.
Kyösti Järvinen
Gustaf (Kyösti) Nestor Järvinen (31. maaliskuuta 1869 Jyväskylä – 31. maaliskuuta 1957 Helsinki) oli Helsingin kauppakorkeakoulun rehtori, kauppa-opin professori, kansanedustaja ja ministeri.
Elämä ja ura
Järvisen vanhemmat olivat rovasti Nestor Järvinen ja Amanda Charlotta Grönholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1888 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892 ja maisteriksi 1897. Valmistumisensa jälkeen Järvinen työskenteli Suomen liikemiesten kauppaopiston taloustieteen ja kauppaopin opettajana toimien samalla myös kauppaopiston johtajana vuosina 1899–1919. Hän johti kauppaopiston liikeapulaisten iltakursseja 1902–1909.
Kauppaopiston tehtävien lisäksi Järvinen oli Helsingin kauppakorkeakoulun rehtorina vuosina 1911–1919. Väiteltyään valtiotieteen tohtoriksi Kielin yliopistossa Saksassa vuonna 1921 Järvinen aloitti kauppakorkeakoulun kauppa- ja liikkeenhoito-opin professorin tehtävässä, virkaa jota hän piti aina vuoteen 1939 asti. Myöhemmin Järvinen toimi myös kauppakorkeakoulun luennoitsijana 1943–1944 ja kirjastonhoitajana 1943–1949. Vuosina 1931–1937 Järvinen toimi myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun kanslerina.
Järvinen toimi myös Suomen liikemiesten kauppaopiston johtajana vuosina 1899–1919, keskuskauppakamarin yliasimiehenä 1918–1921 sekä Postisäästöpankin hallituksen puheenjohtajana vuosina 1939–1944.
Järvinen toimi Suomen valtiovarainministerinä Kyösti Kallion ja J. E. Sunilan hallituksissa vuosina 1925–1926 ja 1931–1932. Hän toimi myös kauppa- ja teollisuusministerinä Oskari Mantereen hallituksessa 1928–1929. Kansanedustajana hän oli vuosina 1922–1930 edustaen kokoomuspuoluetta.
Kyösti Järvinen oli naimisissa 1894–1949 Erika Ristonmaan (k. 1949) kanssa.
Arto Heiskanen
Arto Heiskanen (23. marraskuuta 1963 Savonlinna – 8. helmikuuta 2023 ) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 434 ottelua tehoin 182+137=319 ja keräsi 234 jäähyminuuttia. Suhteellisen isokokoinen Heiskanen pelasi laitahyökkääjänä ja rightin puolelta. Hän teki 12 kauden mittaisella SM-liigaurallaan enemmän maaleja kuin syötti niitä.
Ura
Heiskanen oli kotikaupunkinsa joukkueen SaPKon kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 1980–1981 I-divisioonassa. Heiskanen pelasi SaPKossa kevääseen 1983 asti ja siirtyi kaudeksi 1983–1984 Ässien riveihin. Tulokaskausi toi 36 ottelussa tehot 6+7=13. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kausi 1985–1986 oli Heiskaselle läpimurto hänen tehdessä runkosarjassa tehot 22+12=34. Seuraavaksi kaudeksi Heiskanen siirtyi Rauman Lukkoon. Hän pelasi joukkueessa kolme kautta, joista kausi 1987–1988 päättyi SM-hopeaan. Seuraava kausi toi Heiskaselle yhden kauden henkilökohtaisen piste-ennätyksen. Hän teki 43 ottelussa tehot 27+17=44 ja oli liigan 11. paras maalintekijä yhdessä SaiPan Steve Gatzosin kanssa.
Ässät putosi kaudeksi 1989–1990 I-divisioonaan ja Heiskanen siirtyi vahvistamaan joukkuetta. Hän teki runkosarjassa hurjat tehot 58+52=110, joka on I-divisioonan kaikkien aikojen yhden kauden ennätys. Hän voitti myös +/– -tilaston lukemalla +90. Murskaavasti mestaruuden voittanut Ässät nousi seuraavaksi kaudeksi takaisin SM-liigaan. Päättyneellä I-divisioonakaudella kaikki ensimmäiseen tähdistökentälliseen valitut kenttäpelaajat olivat Ässistä. Heiskasen lisäksi siihen valittiin myös ketjutovereina pelanneet Arto Javanainen ja Aleksejs Froļikovs sekä puolustajat Vladimir Durdin ja Tapio Levo. Ainoastaan Lahden Hockey Reippaan maalivahti Jaromír Šindel oli toisesta joukkueesta. Heiskanen mahtui kauden aikana ainoana divaripelaajana mukaan B-maajoukkueeseen.
Heiskanen jatkoi Ässissä vielä seuraavat viisi SM-liigakautta. Hän oli kaudella 1990–1991 Ässien kolmanneksi paras pistemies. Heiskanen oli kevään 1993 pudotuspelien kolmanneksi paras pistemies sekä toiseksi paras maalintekijä yhdessä TPS:n German Titovin kanssa. Keväällä 1995 hän voitti SM-pronssia.
Kaudesta 1995–1996 Heiskanen pelasi suurimman osan I-divisioonaa Kotkan Titaaneissa, mutta siirtyi kauden lopulla Ranskan Ligue Magnusin HC Brestin riveihin. Kolme seuraavaa kautta ulkomailla olivat hänelle uran viimeiset. Kauden 1996–1997 Heiskanen pelasi Ison-Britannian Newcastle Jestersissä, kauden 1997–1998 Saksan alasarjoissa ja viimeisen kautensa 1998–1999 Puolan pääsarjassa.
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Heiskanen toimi vuosina 2010–2012 Ässien B-juniorien apuvalmentajana.
Heiskasella todettiin syksyllä 2022 paksusuolensyöpä, johon hän menehtyi seuraavan vuoden helmikuussa.
Inlandsbanan
Inlandsbanan on Pohjois-Ruotsissa sijaitseva rautatieosuus, jonka pituus on noin 1 300 kilometriä. Rataosuuden hallinnoinnista ja ylläpidosta huolehtii radanvarren kuntien omistama Inlandsbanan AB. Rataosuus alkaa Kristinehamnista ja päättyy Jällivaaran. Vuosina 1908–1937 rakennettu rautatie kulkee Pohjois-Ruotsin keskiosan läpi.
Historia
Vuoden 1907 valtiopäivillä annettiin päätös Östersundin ja Ulriksforsin välisen radan rakentamisesta. Seuraavaksi päätettiin rakennettavaksi osuus Ulriksfors–Volgsjö vuonna 1911, ja vuonna 1912 päätettiin osuuden Sveg–Brunflo rakentamisesta. Radan viimeisen osuuden Vilhelmina–Jällivaara rakentamispäätös tehtiin 1917. Tämän jälkeen Ruotsin valtio hankki omistukseensa yksityiset rautatieyhtiöt Svegin ja Kristinehamnin väliltä.
Rataosuuden oli tarkoitus valmistua 1924, mutta työvoimapulan ja laman vuoksi se valmistui 13 vuotta aikataulustaan myöhässä.
Vähäliikenteisen ja purettavaksikin aiotun Inlandsbananin kunnossapito ja liikennöinti siirtyi Ruotsin valtiolta Inlandsbanan AB:lle vuonna 1993 radanvarren kuntien aktiivisuuden ansiosta. Yritys hoitaa rataosan henkilö- ja tavaraliikennettä sekä vastaa radan kunnossapidosta. Henkilöliikennettä radalla on pääasiassa vain turistisesongin aikana, eivätkä henkilöjunat kulje rataosan päästä päähän.
Rataosat
Inlandsbanan muodostuu kaikkiaan kolmesta erillisestä rataosasta:
Rataosuuksilla Kristinehamn–Filipstad sekä Brunflo–Östersund liikennöidään Liikenneviraston hallinnoimalla rataosuudella.
Lina Stančiūtė
Lina Stančiūtė (s. 7. helmikuuta 1986 Vilna) on liettualainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 197 syyskuussa 2009. Hän on voittanut urallaan neljä ITF-turnausta kaksinpelissä.
Fed Cupissa Stančiūtė on edustanut Liettuaa vuodesta 2000 lähtien.
Tähtien sota
Tähtien sota on yhdysvaltalainen tieteismediasarja, joka keskittyy George Lucasin luomaan elokuvasarjaan. Elokuvien lisäksi Tähtien sodasta on tehty useita televisiosarjoja, videopelejä, kirjoja ja sarjakuvia. Mediasarjassa kuvaillaan useiden eri hahmojen seikkailuja ”kauan sitten, kaukaisessa galaksissa”.
Sarjan ensimmäinen elokuva, Tähtien sota (myöhemmältä lisänimeltään Episodi IV – Uusi toivo), sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 1977 20th Century Foxin levittämänä ja siitä tuli maailmanlaajuinen ilmiö. Sen jatkoksi tehtiin kaksi yhtä lailla menestynyttä jatko-osaa Imperiumin vastaisku (1980) ja Jedin paluu (1983); näistä kolmesta elokuvasta koostuu alkuperäinen Tähtien sota -trilogia. Sarjaa laajennettiin suuremmaksi mediajatkumoksi Expanded Universen kautta, johon kuuluu kirjoja, televisiosarjoja, videopelejä, ja sarjakuvia. 1990-luvulla Tähtien sodalle alettiin työstää esiosatrilogiaa, johon kuuluvat Pimeä uhka (1999), Kloonien hyökkäys (2002) ja Sithin kosto (2005). Nämä elokuvat saivat faneilta ja arvostelijoilta kriittisemmän vastaanoton kuin alkuperäinen trilogia.
The Walt Disney Company osti Lucasfilmin vuonna 2012 neljällä miljardilla dollarilla ja ilmoitti tuottavansa kuuden ensimmäisen elokuvan muodostamaan ”Skywalker-saagaan” vielä kolme uutta Tähtien sota -elokuvaa: The Force Awakens (2015), The Last Jedi (2017) ja The Rise of Skywalker (2019). Kaikki yhdeksän Skywalker-saagan elokuvaa ovat joko voittaneet tai olleet ehdolla Oscar-palkintojen saajiksi. Näiden lisäksi Lucasfilm tuotti kaksi antologiaelokuvaa nimeltä Rogue One (2016) ja Solo (2018). Tähtien sota on tällä hetkellä maailman kolmanneksi eniten tuottanut elokuvasarja.
Maailma
Tähtien sodan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen galaksiin, jota asuttavat monet usein ihmisenkaltaiset avaruusoliorodut. Hahmoina on myös robottimaisia droideja jotka on rakennettu palvelemaan omistajiaan. Avaruusmatkat ovat yleisiä, sillä monet galaksin planeetoista ovat osa Galaktista tasavaltaa, joka myöhemmin muutetaan Galaktiseksi Imperiumiksi.
Yksi tärkeimmistä elementeistä Tähtien sodan universumissa on "Voima", kaikkialla läsnä oleva energiakenttä, jota hyödyntämään kykeneviä henkilöitä kutsutaan "Voimalle herkiksi". Ensimmäisessä elokuvassa Voimaa kuvailtiin energiakentäksi, joka ympäröi kaikkia eläviä olentoja ja sitoo galaksin yhtenäiseksi. Voiman käyttäjillä on yliluonnollisia kykyjä kuten telekinesia, ennustaminen ja mielenhallinta, ja he voivat myös tehostaa fyysisiä kykyjään kuten nopeuttaan ja refleksejään; nämä kyvyt vaihtelevat henkilöstä riippuen ja kehittyvät harjoittelun avulla. Vaikka Voimaa voi käyttää hyvään, sillä on myös pimeä puoli, jonka käyttäjät kyllästävät itsensä vihalla, suuttumuksella ja julmuudella. Yhdeksässä elokuvassa esiintyvät jedit, jotka käyttävät Voimaa hyvään, sekä sithit, jotka käyttävät Voiman pimeää puolta valloittaakseen koko galaksin.
Alkuperäinen trilogia
Vuonna 1971 George Lucas halusi tehdä elokuvan Flash Gordonista, mutta ei saanut oikeuksia, joten hän alkoi kehittää omaa avaruusoopperaansa. Ohjattuaan elokuvan Svengijengi ’62 (1973), hän kirjoitti kahden sivun juonitiivistelmän ja 20th Century Fox päätti investoida siihen. Vuonna 1974 Lucas laajensi tarinaa ensimmäiseksi luonnostelluksi käsikirjoitukseksi. Elokuvan menestys johti siihen, että hän laajensi elokuvan elokuvasarjaksi. Jatko-osia varten luomansa taustatarinan johdosta Lucas päätti tehdä trilogioista koostuvan trilogian. Useimmat päänäyttelijöistä palasivat kahteen muuhun alkuperäisen trilogian elokuvaan, jotka Lucasfilm rahoitti itsenäisesti.