cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katja Ruotsalainen
Ruotsalainen kilpaili maailmancupissa vuosina 2002–2006. Hänen paras sijoituksensa on 22. tila Falunin takaa-ajokilpailusta maaliskuulta 2006. Skandinavia Cupin kokonaiskilpailun Ruotsalainen voitti kaudella 2005–2006. Hän saavutti Skandinavia Cupissa kolme toista sijaa ja yhtä monta kolmatta sijaa.
Paaritsa
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin kronikassa vuonna 1499. Kylään kuului kolme osaa: Suuri Paaritsa (kansankielessä Vennäin Otsa), Pieni Paaritsa (Suomen Otsa) ja Kolkka. Suuressa Paaritsassa asui pääosin inkerikkoja (suvut: Makarov, Ivanov, Sysojev, Vasiljev), joilla oli oma tsasouna, kalmisto ja koulussa venäläinen luokka, jossa opetettiin venäjäksi. Suomalaisia sukuja oli Sykiäisiä (18 perhettä). Pieni Paaritsa oli lähes täysin inkeriläinen, niistä suurin suku oli Himasia (28 taloa). Muita sukuja olivat Pupulainen, Koljonen, Björn, Lattu ja Björninen.
Vuonna 1854 kylässä (Paritz) oli asunut 55 inkerikkoa (25 miestä ja 30 naista) ja 340 inkeriläistä (niistä äyrämöisiä 78 ja savakoita 268).
Vuonna 1926 kylässä oli 192 taloa ja 843 asukasta, joista 484 inkeriläisiä. Paaritsan elinkeinoja olivat maanviljely ja kiven louhinta, kun aivan kylän lähellä sijaitsi paasikivilouhimot. Toisen maailmansodan aikana kylän miehittivät saksalaisjoukot. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa heistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylään, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää. .
Kivisilta (Pietari)
Kivisilta on  yksi Gribojedovin kanavan ylittävistä silloista Pietarissa Venäjällä. Silta rakennettiin vuosina 1774–1778. Graniittinen kiviholvisilta on 19 metriä pitkä ja 13,88 metriä leveä. Silta on valmistettu graniitista. Sillan suunnittelivat venäläiset insinöörit V. I. Nazimov ja I. N. Borisov. Kivisilta oli Pietarin kaupungin ensimmäisiä kivisiltoja.
Setomaan kunta
Setomaan kunta sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrumaan maakunnassa. Se muodostaa Setumaan kulttuuris-historiallisen alueen Viron-osan.
Sijainti
Kunta rajoittuu lännessä Rõugeen, Võruun ja Räpinaan, idässä Venäjään. Se koostuu kahdesta maantieteellisesti erillisestä alueesta.
Hallinto
Setomaan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Meremäen kunta ja Misson kunnan Luhamaan kulmakunnan kylät sekä põlvamaalaiset Mikitamäen ja Värskan kunnat. Setomaalla on 3 197 asukasta (1.1.2023).
Kunta muodostuu Värskan pienkauppalasta (alevik) ja 155 kylästä (küla). Kunnan hallinnollinen keskuspaikka on Värska.
Liikenne
Koidulan rautatieasema on Viron rautatieliikenteen solmukohtia. Se on Venäjän vastainen raja-asema, ja sieltä on rautatie Tarton kautta Tallinnaan ja Valgan kautta Riikaan.
Teemu Rouhiainen
Teemu Rouhiainen (s. 26. kesäkuuta 1994 Juva) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Ykköspesis-joukkue Haminan Palloilijoita, ja om heidän edustusjoukkueen kapteeni.
Teemulla on Superpesis-tausta Kankaanpään Mailasta.
Kuivatelakka
pienoiskuva|[[Blohm + Voss yhtiön uiva telakka -tyyppinen kuivatelakka Hampurin satamassa, Saksassa.]]
Useimmilta aluksilta vaaditaan kuivatelakointia kaksi kertaa viiden vuoden aikana, mutta esimerkiksi osa risteilyaluksista käytetään kuivatelakalla noin puolentoista vuoden välein. Osa aluksista voi välttää kuivatelakoinnin sukeltamalla tapahtuvan vedenalaisella tarkastuksella.
Suurien alusten kuivatelakointia edeltää aina laskelmat telakoitavan aluksen tasapainosta, telakointinnissa käytettävien tukien kestävyydestä, sekä muista turvallisuuteen liittyvistä tekijöistä. Laskelmiin voi alueesta riippuen kuulua myös eri luonnonvoimien aiheuttamien tekijöiden laskelmat. Laskelmat tehdään erikseen myös aluksen takaisin veteen laskemisesta. Uiva telakka vaatii pääsääntöisesti tarkimmat turvallisuuslaskelmat.
Kylmillä seuduilla kuivatelakoita käytetään myös alusten talvehtimiseen pois vedestä, johon liittyy monesti myös talven aikana tehdyt huollot sekä korjaukset. Kuivatelakkaa voidaan käyttää myös mm. meripelastusalusten laukaisualustana.
Historia
pienoiskuva|vasen|Italialainen kuva uivasta telakasta vuodelta 1560. Ensimmäiset viittaukset kuivatelakkaan on kreikkalaisen Naukratiksen Athenaiosin maininta allastelakasta noin vuodelta 200, jonka mukaan kuivatelakka olisi keksitty neljäsataa vuotta aiemmin, noin vuonna 200 eaa. Egyptissä. Athenaiosin kuvailema telakka oli yksinkertaisesti rannalle rakennettu lyhyt kanava, jonne laiva vedettiin korjaukseen miesvoimin. Tämän jälkeen kanava padottiin ja tyhjennettiin vedestä, jolloin laiva jäi altaan pohjalle edeltä käsin asetettujen sidepalkkien päälle.
Kuivatelakka oli viimeistään 1000-luvulla käytössä myös Kiinassa, missä Chin-ming -järven pohjoisrannalle oli kaivettu suuri allas. Shen Kuon suunnittelemassa kuivatelakassa tehtiin korjauksia mm. Song-dynastian aikaisiin aluksiin.
Vuonna 1560 Italiassa painetussa kirjassa Descrittione dell’ artifitiosa machina oleva kuva on yksi ensimmäisistä uivasta telakasta julkaistuista kuvista. Tuntematon kirjan kirjoittaja kuvailee tapaa, jolla pohjakosketuksen saanut laiva voidaan hinata korjaukseen. Kuvassa on nähtävissä kaksi suurta ponttonia, niiden päälle rakennettu siltamainen pukki, sekä niistä vahvojen köysien varassa riippuva laiva.
Kuivatelakkatyypit
Kuivatelakoita on useita eri malleja jotka eroavat riippuen niiden käyttötarpeesta, niillä nostettavien alusten koosta, käytettävissä olleesta budjetista, sekä rakennusajankohdasta. Yleisimpiä kuivatelakkatyyppejä ovat allastelakka, joka on rantaviivasta maallepäin rakennettu kiinteä sulkuporteilla padottava allas, sekä uiva telakka, joka on painolastitankeilla varustettu liikuteltava alus. Niiden molempien toiminta perustuu veden nosteeseen ja ovat käytännöllisiä hyvin raskaiden alusten nostossa.
Yksi nykyajan modernisimmista kuivatelakoista on erillisestä nostimesta, sekä kuljetusjärjestelmästä koostuva shiplift. Hieman pienempien alusten nostossa yksi yleisimmistä kuivatelakkatyypeistä on vetotelakka, jonka toiminta perustuu vetotaljajärjestelmällä ja kiskotuksella varustettuihin loiviin ramppeihin.
Allastelakka
pienoiskuva|[[Blohm + Voss-yhtiön 351 m pitkä allastelakka Hampurissa, Saksassa.]] Kiinteä kuivatelakka (allastelakka tai sulkutelakka) on rantaviivasta sisämaahan päin työntyvä pysyvästi rakennettu allas, joka voidaan patoamista hyväksikäyttäen pumpata tyhjäksi korjauskohteelle tehtävien töiden ajaksi. Kiinteä kuivatelakka koostuu pääasiassa betonista valmistetusta pitkästä ja kapeasta altaasta, sekä sen muusta vedestä erottavasta sulkuportista. Lisäksi sen yhteyteen kuuluu monesti yksi tai useampi satamanosturi, sekä muu telakan varustus.
Allastelakka voi olla maahan kaivettu allasrakennelma tai esimerkiksi pieneen lahteen padottu nousuvesiallas. Osa altaista on rakennettu suuriksi useita laivoja mahtuvaksi telakoiksi, joissa voi huoltaa useampaa laivaa samanaikaisesti.
Suomen vanhin allastelakka on Suomenlinnassa, Susisaaren pohjoisosassa sijaitseva Suomenlinnan telakka, joka oli aikoinaan maailman suurin kuivatelakka. Nykyään Suomen ja Pohjoismaiden suurin kuivatelakka sijaitsee Naantalissa.
Allastelakan toimintaperiaate
Allastelakalla aluksen normaalin vesirajan alapuolella tehtävät huolto- ja korjaustyöt tapahtuvat allasta ympäröivän vedenpinnan alapuolella. Työn valmistuttua telakka-altaan venttiilit avataan, jolloin sen ulkopuolella oleva vesi pääsee virtaamaan ja täyttämään altaan. Kun veden pinnat ovat jälleen samalla tasolla, sulkuportti avataan ja alus voidaan siirtää ulos.
Uiva telakka
Kelluva kuivatelakka (uiva telakka) koostuu pää-asiassa laatikkomaisista ponttoneista, sekä niiden välissä olevasta työalueena ja korjattavan kohteen tukemiseen käytettävästä alustasta. Ponttonit voivat olla sarja yhteenliitettyjä lohkoja, joiden määrää muuttamalla saadaan telakalle sopimaan erimittaisia aluksia. Hinaajaan kiinnittämistä varten telakkaan voidaan kiinnittää myös erityinen päätylohko, joka toimii toisinaan myös maakuljetusten lastauslaiturina, sekä staging-alueena. Pienemmissä uivissa telakoissa päätypala on kiinteä ja se voi olla varustettu omalla ohjausjärjestelmällä.
pienoiskuva|vasen|Suomenlahdella 2007 vaurioitunut kreikkalainen tankkeri [[M/T Propontis|Propontis uivalla telakalla Hampurissa.]] Ponttoneissa on sisäänrakennetut painolastikammiot, joiden tarkoitus on joko nostaa tai laskea telakan korkeutta suhteessa veden pintaan. Kammioiden painolastina toimii yleensä vesi, jonka määrää vaihdellaan jokaiseen lohkoon rakennettujen venttiilien ja pumppujen avulla.
Suuremmissa uivissa telakoissa ponttonien päälle on yleensä kiinnitetty kiskot satamanosturin kaltaista yhtä tai useampaa nosturia varten, joilla hoidetaan suuri osa korjauskohteen telakoinnin aikaisesta tavaraliikenteestä.
Uivan telakan etuna on sen liikuteltavuus. Telakka voidaan siirtää hinaamalla käytännössä mihin tahansa maailmassa. Tästä on etua myös telakkaa myytäessä eteenpäin koska se ei ole sidottu tiettyyn paikkaan.
Uivan telakan toimintaperiaate
Uivan telakan toiminta perustuu painolastikammioiden sisällä olevan veden määrän säätelyyn. Lastauksen aikana kammioihin päästettävä vesi aiheuttaa koko telakan vaipumisen syvemmälle veteen, jolloin työtaso uppoaa veden pinnan alapuolelle. Kun telakka on tarpeeksi syvällä, laiva tai muu korjauskohteena oleva alus voidaan siirtää ponttonien väliin. Korjauskohteen ollessa telakointisuunnitelman määrittelemällä kohdalla, ponttonin painolastikammioissa oleva vesi pumpataan pois. Tyhjäksi pumpatut kammiot aiheuttavat ponttoneihin nosteen, jonka vaikutuksesta telakka kuormineen kohoaa. Vettä pumpataan pois niin paljon, että ponttoneiden väliin jäävä työalue on kokonaan veden pinnan yläpuolella. Myös korjauskohteena oleva alus jää tällöin kokonaan vedenpinnan yläpuolelle jolloin huoltoja ja korjauksia voidaan tehdä myös muutoin vesirajan alla olleisiin paikkoihin.
Työn valmistuttua kammioiden venttiilit avataan, jolloin kammioihin virtaava vesi aiheuttaa ponttoneihin vaikuttavan nosteen vähenemisen. Kammioiden täyttyessä vedellä telakka vaipuu syvemmälle, jonka jälkeen korjauskohteena ollut alus voidaan siirtää pois.
Shiplift
pienoiskuva|Shipliftin-ratoja [[Volkswerft-yhtiön kuivatelakalla, Stralsundissa, Saksassa.]] Shiplift on telakalla käytettävä korjattavien alusten kuivalle maalle nostoa varten rakennettu nostin sekä kuljetinjärjestelmä. Shiplift-nostimella korjaukseen tuleva alus nostetaan telakka-alueen laiturin tasalle, josta se rullataan eteenpäin telakka-alueelle asennetuilla radoilla kulkevien vahvojen dollyjen päällä.
pienoiskuva|vasen|Shiplift-kuivatelakalla käytettäviä 250-tonnin [[dollyja Stralsundissa.]] Shipliftin etuihin kuuluu sen liikuteltavuus telakka-alueella, sekä esimerkiksi vetotelakkaan verrattuna sen vaakasuora liikerata. Shipliftiin kuuluvia dollyja varten rakennetaan useasti ratoja myös poikittaissuunnassa, jolloin se on itsessään myös kuljetin, jolla aluksia, sekä niiden lohkoja voidaan siirrellä telakka-alueella ja sieltä veteen kulloinkin tarvittavassa järjestyksessä.
Koska shiplift-kokonaisuuteen kuuluu kuljettimesta erillinen nostin, sitä on myös mahdollisuus käyttää muiden alusten nostossa, toisten ollessa työn alla. Nostimesta riippuen sen liikerataa voi tarvittaessa muuttaa myös kaltevaksi.
Ensimmäiset shiplift-telakat toimivat suoraan hydraulisylintereihin ohjattavalla öljynpaineella, mutta nykyään niissä käytetään hydrauli- tai sähkömoottoreilla ohjattuja vinssejä.
Vetotelakka
pienoiskuva|[[M/S Pauline|Paulinen vesillelasku saksalaisen Flensburger Schiffbau-Gesellschaft yhtiön katetusta vetotelakasta.]] Vetotelakka on maalta veteen johtava rata, jossa kulkevia kelkkoja tai dollyja liikutellaan niihin vaijereilla kytkettyjen vetotaljojen avulla. Vetotelakan toiminta ei perustu veden pinnan säätelyyn vaan kaltevalla alustalla tapahtuvaan liikkeeseen.
Vetotelakka ei sovellu kaikkein suurimpien alusten nostoon, mutta on käytännöllinen lähes kaiken muun kokoisia aluksia nostettaessa. Vetotelakkaa käytetään myös laivoja rakennettaessa sen yksinkertaisen rakenteen vuoksi. Jotkut vetotelakat ovat katettuja, jossa työn alla olevan aluksen huollot voidaan suorittaa sisätiloissa. Hallirakennelmalla katettua vetotelakkaa käytetään esimerkiksi uusien laivojen rakennuksessa.
Vetotelakkaa vastaavaa järjestelmää on käytetty myös metsärautateillä olleilla tukinsiirtoradoilla, tai ns. rautakanavilla, joissa vinssin, hevosen tai höyryveturin avulla vedettiin uittamalla junanvaunuihin kasattuja puutavaranippuja kuivalle maalle ja siitä eteenpäin joko kannaksen yli seuraavaan vesistöön tai suoraan sahalle jalostettavaksi. Tukinsiirtoratoja on Suomessa ollut ainakin nykyisen Kajaanin alueella sijaitseva Kuluntalahden siirtorata, sekä Ristiinan kunnan rajalla sijainnut Honkataipaleen rata.
Veneenlaskupaikka
Veneenlaskupaikka on yksinkertainen kuivatelakkaa vastaava rakennelma, jossa pienempiä vesikulkuneuvoja voidaan laskea tai nostaa vedestä maalta vesirajan alle johtavaa ramppia pitkin. Kuten vetotelakka, veneenlaskupaikan toiminta ei perustu veden pinnan säätelyyn vaan kaltevalla alustalla tapahtuvaan liikkeeseen. Veneelaskupaikalla kärryllä oleva vene tai muu vesikulkuneuvo rullataan veteen tai sieltä ylös yleensä autoa, traktoria tai mönkijää apuna käyttäen.
Muita ratkaisuja
Raskaskuljetusalus on uivaa telakkaa lastaustapansa puolesta muistuttava alus, vaikkakin sen käyttötarkoitus eroaa hieman normaalista, pää-asiassa huoltotöihin tarkoitetusta kuivatelakasta. Nosteen voimakkuutta säätämällä ja osittain upottamalla lastattava raskaskuljetusalus voi kuljettaa hyvin painavia kuormia kuten hylkyjä pitkiäkin matkoja, kun taas huolto- ja korjaustöihin tarkoitettuja uivia telakoita ei yleensä siirretä pitkiä matkoja kuorman kanssa. Raskaskuljetusalus kulkee yleensä omin avuin ja siinä on lisäksi tilat miehistölle. Uittamalla tapahtuva ns. "flo / flo" lastaustapa tulee sanoista "uita kyytiin / uita pois" (vrt. Ro-ro-alus).
Mämminiemi
Mämminiemi on Päijänteen Ristinselkään idästä pistävä niemi Toivakassa. Siellä on Jyväskylän kaupungin ulkoilu-, veneily- ja virkistysalue. Mämminiemen aikaisempi nimi on ilmeisesti ollut Mäntykallioniemi.
A. I. Walli
Arvo Ilmari Walli (24. tammikuuta 1896 – 13. elokuuta 1961)  oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän oli WSOY:n vuosina 1924–1946 julkaiseman Suomen Moottorilehden toimittaja.
Teokset
Nimellä A. I. Walli:
HMS Forester (H74)
Valmistus
Alus tilattiin Cowesista J. Samuel White and Companyltä. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1934.
Palvelus
Alus upotti 20. syyskuuta 1939 HMS Fortunen kanssa syvyyspommein Saksan laivaston sukellusveneen U-27 (58.58333°N, -9.03333°W).
Saksan laivaston taisteluristeilijät Scharnhorst ja Gneisenau upottivat 23. marraskuuta aseistetun kauppalaivan HMS Rawalpindin, joka kuitenkin ehti ilmoittaa kohtalostaan radiolla. Kotilaivasto määräsi Clydestä vahvan osaston merelle kohti Norjan rannikkoa katkaisemaan saksalaisten paluutien. Forester oli osaston mukana suojaamassa raskaita yksiköitä. Osasto ei kuitenkaan havainnut kohdettaan, vaan palasi kotisatamaan.
Norjan taisteluihin alus osallistui 8. hävittäjälaivueessaa. Se osallistui Narvikin toiseen taisteluun. Alus liitettiin 1940 laivueen mukana Force H:hon Gibraltarille.
Aluksen miehistö pelasti 8. maaliskuuta 1941 merestä 144 sukellusvene U-124:n upottamien Lahoren ja Tielbankin miehistöjenjäsentä. Alus pelasti myöhemmin HMS Faulknorin kanssa vielä 107 eloonjäänyttä saman sukellusveneen torpedoimalta Nardanalta.
Alus upotti 18. kesäkuuta 1941 Faulknorin, HMS Fearlessin, HMS Foresightin ja HMS Foxhoundin kanssa syvyyspommein Cadizista länteen sukellusvene U-138:n (36.06667°N, -7.48333°W).
Vuonna 1942 alus palasi Englantiin, jossa se liitettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Alus palasi kuitenkin 1943 Välimerelle, jossa se osallistui Salernon maihinnousuun ja Aegeianmeren taisteluihin. Alus määrättiin kuitenkin palaamaan Pohjois-Atlantille Jäämeren saattueiden suojaksi. Saattue tehtävät kuitenkin keskeytyivät aluksen osallistuessa Normandian maihinnousuun. Alus upotti 10. marraskuuta 1944 Kanadan laivaston HMCS St. Laurentin, HMCS Owenin ja HMCS Swansean kanssa syvyyspommein Pohjois-Atlantilla sukellusvene U-845:n (48.33333°N, -20.55°W). Alus upotti 20. elokuuta 1944 HMS Wensleydalen ja HMS Videtten kanssa syvyyspommein Englannin kanaalissa sukellusvene U-413:n (50.35°N, -0.01667°W).
Alus myytiin romutettavaksi 22. tammikuuta 1946 ja saapui Rosythiin kesäkuussa 1947.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat:
Paavo Luokkala
Paavo Taisto Johannes Luokkala (18. tammikuuta 1941 Alatornio – 1. syyskuuta 2022) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli muun muassa Kansan Lehden päätoimittajana.
Luokkala työskenteli Lahti-lehden toimittajana 1962–1963 ja Aamulehden toimittajana 1963–1974. Kansan Lehden päätoimittaja hän oli 1974–1988 ja sitten viestintätoimiston johtaja 1988–1990, Ilta-Tampere-lehden päätoimittaja 1990, Iltatähti-lehden 1991 ja viestintäpalvelutoimiston johtaja vuodesta 1991. Puoluekannaltaan hän oli sosiaalidemokraatti. Luokkalalla oli useita sanomalehtialan ja Tampereen seudun luottamustoimia. Luokkala on toiminut myös Tampereen Runo- ja kulttuuriyhdistyksen puheenjohtajana. Hän toimi myös Tampereen Puhelinosuuskunnan ja sen jatkajien Tampereen Puhelin Oyj:n ja Soon Communications Oyj:n hallituksen puheenjohtajana 1980–1997 sekä Suomen Sanomalehtimiesliiton (Suomen Journalistiliitto) hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana 1965–1975 ja Päätoimittajien yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1976–1978.
Luokkala kuoli syyskuussa 2022 syöpään.
Essi Wuorela
Essi Wuorela (s. 31. maaliskuuta 1971 Helsinki) on suomalainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Wuorela on tullut tunnetuksi laulajana niin sooloartistina kuin lauluyhtye Rajattoman riveissä. Hän on opiskellut musiikkia Sibelius-lukiossa ja Pop & Jazz Konservatoriossa, josta hän on valmistunut musiikinopettajaksi vuonna 1999. Ennen laulajanuraansa hänet tunnettiin television lastenohjelman Harlekiini-klubin juontajana, ”Super-Essinä”. Vuosina 2000–2001 hän juonsi Hotelli Sointu -musiikkiohjelmaa yhdessä Arto Nybergin kanssa. Sooloalbumeilleen Wuorela on levyttänyt sekä lainakappaleita että hänelle tehtyjä lauluja.
Wuorela on laulanut taustalaulua esimerkiksi CMX-yhtyeen kappaleessa ”Veden ääri” (albumilta Rautakantele 1995).
Viimeksi Essi Wuorela on vieraillut suomalaisen progressiivisen Open Eye Band -yhtyeen elokuussa 2008 julkaistulla Screaming Baby -debyyttialbumilla (Accords/Presence Records) kappaleissa ”My Island”, ”So long ago”, ”My Island, part two” ja ”End of The Party”.
Claus Bo Larsen
Claus Bo Larsen (s. 28. lokakuuta 1965 Odense, Tanska) on tanskalainen jalkapalloerotuomari. Hän on tuominnut otteluita urallaan kotimaansa pääsarjan lisäksi muun muassa Mestarien liigassa ja Uefa-cupissa.
Hän toimi erotuomarina vuoden 2008 UEFA Super Cupin loppuottelussa, jossa kohtasivat Pietarin Zenit ja Manchester United. Maajoukkuetasolla hän ei ole toistaiseksi koskaan tuominnut arvokilpailuissa.
Goldene Leinwand
Goldene Leinwand on saksalainen elokuvapalkinto.
Robert Backheuer sai vuonna 1963 idean Goldene Leinwand -elokuvapalkinnosta, jonka Filmecho/Filmwoche -lehti ja Hauptverband Deutscher Filmtheater (HDF) myöntäisivät. Ensimmäisen Goldene Leinwand -tunnustuksen sai Hopeajärven aarre 22. tammikuuta 1964.
Palkinto myönnetään levittäjälle. Tunnustuksen saa elokuva, joka on saanut Saksan liittotasavallassa vähintään kolme miljoonaa elokuvateatterikatsojaa puolentoista vuoden sisällä ensi-illastaan. Kuuden miljoonan katsojan elokuvalle myönnetään Goldene Leinwand tähdellä, yhdeksän miljoonan katsojan elokuvalle kahdella tähdellä. Titanicia varten piti perustaa uusi, kolmen tähden Goldene Leinwand. Vähintään kuuden elokuvan elokuvasarjalle voidaan myöntää Goldene Leinwand tähdellä ja timantilla. Tämä tunnustus on myönnetty James Bond, Tähtien sota ja Harry Potter -elokuvasarjoille.
Palkintoveistoksen on suunnitellut graafikko Friedrich Beierlein.
HMS Fury (H76)
HMS Fury (viirinumero H76) oli Britannian kuninkaallisen laivaston F-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 17. maaliskuuta 1933 J. Samuel White and Companyltä Cowesista Isle of Wightilta, missä köli laskettiin 19. toukokuuta. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1934 ja valmistui 18. toukokuuta 1935.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 6. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana alus valvoi Espanjan sisällissodassa saartoa Biskajanlahdella ja Välimerellä. Alus kuljetti 11. joulukuuta 1936 Windsorin herttuan Boulogne-sur-Meriin.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alkaessa alus oli laivueensa mukana Scapa Flowssa, mistä se osallistui laivasto-osastojen suojaamiseen sekä sukellusveneidentorjuntapurjehduksiin. HMS Royal Oakin upottamisen jälkeen 14. lokakuuta 1939 alus siirrettiin Clydeen Kotilaivaston mukana, kunnes Scapa Flown suojaa saatiin parannettua. Vuoden 1939 lopun alus suojasi Kanadasta saapuvia saattueita. Se palasi vuoden 1940 alussa Scapa Flowhun.
pienoiskuva|vasen|HMS Fury 20.4.1940 Alus suojasi 17. huhtikuuta Norjassa ilmahyökkäyksessä vaurioituneen risteilijä HMS Suffolkin Scapa Flowhun. Alus suojasi lentotukialuksia HMS Ark Royal ja HMS Glorious, joiden lentokoneet suojasivat Tromssan ympäristön maajoukkoja.
Alus siirrettiin 9. toukokuuta sisaralustensa HMS Fortunen ja HMS Foresightin kanssa Noreen taistelemaan Pohjanmerellä olevia Saksan laivaston E-veneitä ja miinalaivoja vastaan. Alus suoritti useita purjehduksia yhdessä risteilijä HMS Birminghamin kanssa ja se suojasi E-veneitä vastaan taistellessa vaurioituneen hävittäjän HMS Kellyn paluun Tyneen.
Välimerellä
Alus siirrettiin heinäkuussa 8. hävittäjälaivueessa Gibraltarille Force H:hon. Elokuussa alus suojasi saattueita Välimerellä ja syyskuussa se osallistui operaatio Menaceen eli Vapaan Ranskan joukkojen siirtoon Dakariin. Alus taisteli Australian laivaston risteilijän HMAS Australian ja hävittäjä HMS Greyhoundin kanssa Vichyn Ranskan laivaston hävittäjää L'Audacieuxia, joka syttyi tuleen ja joutui ajamaan rantaan uppoamisen estämiseksi. Lokakuussa Fury partioi Länsi-Afrikan rannikolla ja suojasi 9. lokakuuta Vapaan Ranskan joukkojen maihinnousua Kameruniin. Alus palasi marraskuussa Force H:hon.
Huhtikuussa alus suojasi Ark Royalia, joka kuljetti lentokoneita Maltalle. Alus oli jälleen toukokuussa suojaamassa saattueita osana Force H:ta, kun siirrettiin panssarivaunuja Pohjois-Afrikassa taistelevalle 8. armeijalle Egyptiin. Force H määrättiin 24. toukokuuta Atlantille etsimään Saksan laivaston taistelulaiva Bismarckia, jonka upottua Fury määrättiin laivueensa mukana etsimään Bismarckia huoltamaan määrättyjä saksalaisia tukilaivoja. Laivue pysäytti 23. kesäkuuta tukilaiva Alstertorin, jonka oma miehistö upotti ennen valtausta. Laivue palasi Gibraltarille. Alus suojasi saattuetta 21. heinäkuuta operaatio Substancessa ja 24. syyskuuta operaatio Halberdissa.
Jäämeren saattueet
Lokakuussa alus siirrettiin Kotilaivastoon suojaamaan Jäämeren saattueita. Se liitettiin marraskuussa erikoissaattajaosastoon Greenockissa. Alus palasi joulukuussa 8. hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita. Fury oli tammikuussa 1942 huollettavana Humberin telakalla, missä aluksen ilmatorjunta-aseistusta lisättiin. Alus liittyi 15. helmikuuta Scapa Flow'ssa laivueeseensa, jossa se valmistautui Jäämeren saattueiden suojaamiseen. Maaliskuussa alus oli saattueiden QP6 ja PQ12 kaukosuojausosastossa.
Alus oli 23. maaliskuuta suojaamassa risteilijä HMS Trinidadin ja hävittäjä HMS Eclipsen kanssa saattuetta PQ13. Se määrättiin 27. maaliskuuta etsimään saattueesta jääneitä, jolloin alus ohjasi saattueeseen SS Haraplionin. Saattue joutui 28. maaliskuuta Saksan laivaston Narvik-luokan hävittäjien hyökkäykseen, joka torjunnassa alus avusti. Alus suojasi oman torpedonsa vaurioittamaa Trinidadia Kuolan niemimaalle. Fury hyökkäsi tuloksetta Saksan laivaston sukellusvenettä U-378 vastaan. Alus viipyi Murmanskissa, kunnes se liitettiin 10. huhtikuuta palaavaan saattueeseen QP10. Alus suojasi samalla Trinidadia, joka siirrettiin Englantiin. Trinidad upposi 15. huhtikuuta useiden ilmapommitusten jälkeen.
Alus suojasi seuraavaksi saattueita PQ16, QP12 ja QP17. Se hyökkäsi HMS Wiltonin ja HMS Lotusin kanssa tuloksetta sukellusvenettä U-456 vastaan. Elokuun alussa alus palasi Välimerelle, missä se suojasi 10. elokuuta operaatio Pedestalia. Alus suojasi miinanraivaajia, kunnes se palasi 17. elokuuta Englantiin. Alus suojasi 9. syyskuuta saattuetta PQ18, mutta se siirrettiin 17. syyskuuta suojaamaan palaavaa saattuetta QP14. Fury lähti 18. syyskuuta HMS Impulsiven kanssa Huippuvuorille noutamaan RFA Oligarchin saattueeseen, johon ne liittyivät 19. syyskuuta. Alus siirrettiin suojaamaan HMS Wheatlandin ja Wiltonin kanssa risteilijä HMS Scyllaa ja saattuetukialus HMS Avengeria kasvaneen sukellusveneuhan vuoksi. Alus jatkoi palvelustaan Kotilaivastossa ja se suojasi joulukuussa saattueita JW51A ja RA51 ja maaliskuussa 1943 saattuetta RA53.
Atlantilla
Maaliskuun puolessavälissä alus liitettiin 4. saattajaryhmään suojaamaan Atlantin saattueita. Alus suojasi huhtikuussa saattueita HX329, jolloin se esti sukellusveneiden toimintaa tehokkaasti, HX234 ja ONS5. Se suojasi toukokuussa 1. miinalaivueen miinanlaskua pohjoiselle miinasululle ja suojasi saattuetta SC130. Alus siirrettiin telakalle huollettavaksi.
Alus siirrettiin Aigeianmerelle torjumaan saksalaisjoukkojen siirtoja. Se kohtasi 7. lokakuuta saattueen HMS Penelopen ja HMS Faulknorin kanssa, mutta osasto joutui 15. lokakuuta vetäytymään alueelta toistuvien ilmahyökkäysten vuoksi. Alus tulitti 15. marraskuuta Lerosta HMS Exmoorin ja Puolan laivaston hävittäjän ORP Krakowiakin kanssa ja uudelleen seuraavana päivänä HMS Aldenhamin ja HMS Pennin kanssa. Alus oli joulukuussa huollettavana Gibraltarilla, jossa se muutettiin saattajaksi. Aluksen nelituumainen tykki ja kolmen tuuman ilmatorjuntatykkikorvattiin Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykeillä. Samoin aluksen syvyyspommien määrää lisättiin. pienoiskuva|HMS Fury maihin ajettuna Arromanchesin rannalla 5.7.1944. Alus palasi helmikuussa 1944 palvelukseen ja se siirrettiin maaliskuussa Scapa Flowhun, jossa se liitettiin 4. tukiryhmään. Alus suojasi saattuetta HX231 ja avustaen sukellusveneparven hyökkäyksen torjunnassa. Alus siirrettiin 13. toukokuuta osaksi operaatio Neptunen Force J:tä eli brittien maihinnousussa Ranskaan. Toukokuun lopun alus osallistui harjoituksiin. Alus liitettiin kesäkuussa tulitukiosasto E:hen tukemaan brittien itäistä maihinnousualuetta.
Alus lähti 5. kesäkuuta Solentista saattueessa J-1. Se saapui sillanpään edustalle ja siirtyi 6. kesäkuuta omalle tulitoiminta-alueelleen HMS Venuksen kanssa. Alukset suorittivat tulivalmistelun Corseullesista länteen. Alus palasi Itäisen laivasto-osastoon. Se suoritti 7.-20. kesäkuuta erilaisia tukitehtäviä ja suojasi saattueita alueellaan, kunnes se palasi Portsmouthiin tankattavaksi ja täydennettäväksi.
Alus ajoi 21. kesäkuuta sillanpäässä miinaan ja se jouduttiin ajamaan maihin. Hylky nostettiin ja hinattiin Englantiin. Elokuussa tehdyissä tutkimuksissa todettiin aluksen olevan korjauskelvoton. Fury siirrettiin syyskuussa poistolistalle ja myytiin BISCOlle, joka siirsi sen romutettavaksi T. W. Wardille Briton Ferryyn. Alus hinattiin romutettavaksi ja saapui 18. syyskuuta Briton Ferryyn.
Luodejärvi (Ylöjärvi)
Luodejärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Luoteen kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Luodejärvi on osa Liesijärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 200 metriä, leveys 50 metriä ja sen pinta-ala on 7,1 hehtaaria. Se sijaitsee 2,5 kilometriä Liesijärvestä pohjoiseen ja 2,5 kilometriä Luoteen kylästä luoteeseen soistuneessa metsämaastossa. Järveen on kaivettu kuusi ojaa, joista kaakossa oleva oja toimii laskuojana. Oja laskee 150 metriä pitkään Pikku Luodejärveen, jonka etelään johtava laskuoja on Luodeoja. Luodeoja yhtyy Papinojaan hieman Liesijärven yläpuolella. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 64 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Itärannalla sijaitsee yksi kiinteistö ja neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet etelästä seututieltä 332.
Vedenlaatu
Vedenlaatua on tutkittu vain 11.12.1990. Järven happitilanne oli tuolloin hyvä, koska talvi oli vasta aluillaan. Vedessä todettiin runsaasti humusta ja veden väri oli erittäin tumma. Veden happamuudentaso oli alhainen, joten veden pH laskee talvella alle 5,0. Ravinteiden pitoisuudet vastasivat lievästi rehevien järvien tasoa. Järven virkistyskäyttöluokka sai arvosanan välttävä.
Fort McMurrayn lentoasema
thumb|right|Fort McMurrayn lennonjohtotorni. Fort McMurrayn lentoasema on Fort McMurrayn läheisyydessä, Albertan provinssissa sijaitseva lentoasema. Lentoasema sijaitsee noin 13 kilometriä kaakkoon Fort McMurraystä, Highway 69:n varrella.
Historia
Vuosina 2005–2007 lentoasema oli lentokoneiden laskuilla ja nousuilla mitattuna vilkkain ilman lennonjohtoa toimiva lentoasema Kanadassa. Vuonna 2008 lennonjohtotorni valmistui ja otettiin käyttöön asteittain. 7. toukokuuta 2009 lennonjohto toimi vuorokauden ympäri.
Kloorisulfonyyli-isosyanaatti
Kloorisulfonyyli-isosyanaatti (CSClNO3) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa kloorisulfonyyli-isosyanaatti on väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa hydrolysoituen vetykloridiksi, sulfamiinihapoksi ja hiilidioksidiksi. Yhdiste liukenee muun muassa hiilivetyihin, kloorattuihin hiilivetyihin, dietyylieetteriin ja asetonitriiliin. Kloorisulfonyyli-isosyanaatti on hyvin reaktiivinen molekyyli. Siinä on kaksi elektrofiilistä kohtaa ja isosyanaattiryhmä voi reagoida sykloadditiolla.
Kloorisulfonyyli-isosyanaattia voidaan valmistaa syanogeenikloridin ja rikkitrioksidin tai natriumsyanaatin ja sulfuryylikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa valmistettaessa beetalaktaamirenkaan sisältäviä yhdisteitä.
Roistovaltio
Roistovaltio on Yhdysvaltain hallinnon kylmän sodan jälkeen käyttämä käsite, joka ei ole tullut juuri laajempaan käyttöön. Termin kehitti George W. Bushin hallinto, joka käytti termiä taas laajasti. Bill Clintonin hallinnossa se korvattiin loppuaikoina ilmaisulla ”state of concern” (huolta aiheuttava valtio tai huomiota vaativa valtio). Myös presidentti Trump nimesi roistovaltioita.
Roistovaltion määritelmä
Yhdysvaltain käyttämä roistovaltion määritelmä on esitetty Yhdysvaltain kansallisessa turvallisuusstrategiassa.
''Roistovaltioilla on samat yhteiset piirteet. Nämä valtiot:''
Roistovaltiot
George W. Bushin hallinto kutsui seuraavia maita roistovaltioiksi:
Trump otti termin uudelleen käyttöön ja nimesi seuravat valtiot:
Kritiikkiä
Käsitettä ja sen käyttöä kritisoineet tahot haluavat kiinnittää huomiota siihen, että monet muutkin valtiot kuin Yhdysvaltain roistovaltioiksi nimeämät ovat vastoin sopimuksia kehitelleet joukkotuhoaseita (esimerkiksi Israelin ydinohjelma tai Venäjä), loukanneet ihmisoikeuksia ja jättäneet noudattamatta kansainvälisiä sopimuksia (erityisesti Israel). Näin menetteleviin valtioihin kuuluu myös Yhdysvallat itse.
On myös esitetty, että roistovaltioretoriikka pyrkii esittämään valtion ”lainsuojattomana”, jotta sitä vastaan voisi vaikka hyväksytysti aloittaa hyökkäyssodan. Irakin sota on esimerkki tällaisesta toiminnasta. Maasta ei kuitenkaan löytynyt joukkotuhoaseita, joiden ilmoitettiin olevan hyökkääjien kantava huolenaihe kyseisen maan suhteen.
Eräät kriitikot, kuten Noam Chomsky, ovat ironisesti huomauttaneet, että Yhdysvallat itse täyttää sanotut roistovaltion kriteerit:
Luodesjärvi
Luodesjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Luoteen kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Luodesjärvi on osa Liesijärven valuma-aluetta.
Justin Aikins
Justin Aikins on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa CHL:ssä Bossier-Shreveport Mudbugsia. Hän edusti kaudella 2008-2009 Mestiksessä pelaavaa Vaasan Sportia. Aikins on pelannut urallaan pääosin ECHL:ssä, mutta uralle on mahtunut myös muutamia AHL-otteluita.
Galapagosinkeiju
Galapagosinkeiju (Hydrobates tethys) on ulappakeijujen heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen nimialalaji tethys elää Galápagossaarilla ja alalaji kelsalli Perun rannikon edustan Pescadores ja San Gallánin saarilla. Populaation koko on noin puoli miljoonaa yksilöä. Charles Lucien Bonaparte kuvaili lajin holotyypin Galápagokselta vuonna 1852.
Eläinpuolue
Eläinpuolue asetti ehdokkaita myös vuoden 2009 europarlamenttivaaleihin, mutta ei saanut yhtään paikkaa. Äänistä puolue sai 3,46 %. Kärkiehdokkaana oli Natasja Oerlemans.
Uskonnottomat tahot ovat esittäneet puoluetta kohtaan kritiikkiä. Thieme ja Koffeman ovat seitsemännen päivän adventisteja, ja Thieme on esittänyt Aatamin ja Eevan olleen alun perin kasvissyöjiä. Esimerkiksi Maarten 't Hart jopa vaati Thiemeä ja Koffemania lähtemään puolueesta heidän uskontonsa takia. Thieme pitää puoluetta kuitenkin sekulaarina eikä katso sen sanoman olevan sidoksissa mihinkään uskonnolliseen vakaumukseen.
Marianne Thieme on puolueen puheenjohtaja ja toimii myös edustajainhuoneessa puolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana.
Puolue on muun muassa esittänyt uskonnollisten rituaaliteurastusten kieltämistä lailla.
Tsuta (1921)
Tsuta oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä, joka oli toisessa maailmansodassa partioveneenä No. 35.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1918 hankinnoissa Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 16. lokakuuta 1920. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1921 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 30. kesäkuuta.
Palvelus
Alus muutettiin 1. huhtikuuta 1940 partioveneeksi No.35. Alus upposi 2. syyskuuta 1943 ilmahyökkäyksessä Laen edustalla ja poistettiin alusluettelosta 10. helmikuuta 1944.
Louis Faidherbe
Vaatimattomiin oloihin syntynyt Louis Faidherbe valmistui Palaiseaun polyteknisestä koulusta ja liittyi armeijan pioneerijoukkoihin vuonna 1840. Hän palveli Algeriassa vuosina 1843–1846 ja 1849–1852 sekä Guadeloupella ja Martiniquella vuosina 1848–1849.
Faidherbe lähetettiin Senegaliin vuonna 1852. Hän toimi Ranskan siirtomaan kuvernöörinä vuosina 1854–1861 ja 1863–1865. Faidherben johdolla ranskalaiset ajoivat Umar Tallin johtamat tukulorit pois Senegaljoen alajuoksulta, alistivat pohjoisen maurit, perustivat Médinen linnoituksen ja Dakarin satamakaupungin sekä liittivät Cayorin wolofikuningaskunnan Ranskan omistuksiin. Faidherbe loi hajanaisista kauppa-asemista laajan siirtomaan ja valmisteli sen laajentumista Länsi-Afrikan sisämaahan.
Saksan ja Ranskan sodan aikana Faidherbe toimi Ranskan pohjoisarmeijan komentajana. Hänet valittiin Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1871 ja senaattoriksi vuonna 1879. Faidherbe sai Ranskan kunnialegioonan suurkanslerin arvonimen vuonna 1880. Hän on kirjoittanut useita teoksia Senegalin kansoista ja kielistä.
Kävelyjalkapallo
Kävelyjalkapallo (myös kävelyfutis, ) on Isossa-Britanniassa vuonna 2011 kehitetty jalkapallon muoto, joka soveltuu erityisesti ikäihmisille ja liikuntarajoitteisille. Nykyään sitä harrastetaan yli 35 maassa. Juokseminen lisäksi lajissa on kielletty fyysinen kontakti sekä pallon potkaiseminen lantion korkeuden yläpuolelle. Kävelyjalkapalloa voidaan pelata sisällä tai ulkona. 5–6 henkilön joukkueilla pelattaessa kentän koko on 16–35 m × 25–50 m ja 7 henkilön joukkueilla 30–40 m × 50–60 m.
Suomen ensimmäinen virallinen kävelyjalkapalloturnaus Kukunori Cup järjestettiin Helsingissä 24.–25. elokuuta 2018. Sen järjestäjinä olivat mielenterveystoipujien ja kehitysvammaisten kulttuuritoimintaa edistävä Kukunori ry, Suomen Palloliitto sekä Punainen kortti rasismille -hanke.
Ritva Vastamäki
Ritva Annikki Vastamäki (s. 16. tammikuuta 1947 Kuusisto) on suomalainen lääkäri ja entinen poliitikko. Vastamäki toimi kansanedustajana vuosina 1987–1991. Kansanedustajana hän edusti Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Vastamäki työskenteli Lounais-Hämeen aluesairaalan kirurgian osastolääkärinä vuosina 1980–1990 ja apulaisylilääkärinä vuodesta 1991 eläkkeeseen asti.
Comanchet
thumb|Comancheria eli comanchien asuma-alue vuosina 1750–1840. Comanchet eli komanssit ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, jonka historialliseen asuinalueeseen kuuluvat itäinen New Mexico, eteläinen Colorado, eteläinen Kansas, koko Oklahoma sekä suuri osa Texasia. Aikoinaan comancheheimon suuruus saattoi olla jopa noin 20 000 henkeä. Nykyään heitä arvioidaan olevan noin 10 000, joista noin puolet asuu Oklahomassa ja loput New Mexicon, Texasin ja Kalifornian osavaltioissa.
Comanchet kuuluivat atsteekkien kielikuntaan. Nimen comanche alkuperästä on useita teorioita. Niistä kenties laajimmin hyväksytyn mukaan sana juontaa juurensa espanjankielisestä sanasta komantcia, joka on laina ute-intiaanien nimityksestä kansalle. On esitetty myös ute-intiaanien sanaa "koh-mats". Tämä nimi käännetään usein "vihollisiksi" tai "muukalaisiksi". Toisen teorian mukaan nimi tulee espanjankielisistä sanoista camino ancho, leveä polku. Comanchet itse kutsuivat itseään nimellä "nemene" tai n u m u n uu, joka merkitsee kansaa.
Tasangot täyttyvät
Comanchet eriytyivät omaksi ryhmäkseen hiukan ennen vuotta 1700, jolloin he erkanivat Wyomingissa eläneistä shoshoneista. Heimosta tuli hevoskansa, mikä mahdollisti paremman liikkuvuuden hyvien metsästysmaiden etsinnässä. Samalla comanchet kehittyivät tasankojen parhaiksi ratsastajiksi, ja 1700-luvun alussa he suunnistivat kohti etelää ja valloittivat preeriat melko laajoilla alueilla niin, että etelärajana oli Arkansas. Comanchien lukumäärä kasvoi puhveleiden runsauden, shoshonisiirtolaisten ja muilta heimoilta kaapattujen naisten ja lasten ansiosta. He eivät kuitenkaan koskaan olleet kovin yhtenäinen kansa, vaan muodostivat useita itsenäisiä ryhmiä, jotka kuitenkin yhteisen kielen ja samanlaisen kulttuurin ohella säilyttivät myös keskinäiset suhteensa.
Comanchet ja utet erikoistuivat orjakauppaan. Naapuriheimojen kylistä siepatut vangit olivat pääosassa siinä ihmisliikenteessä, joka kymmenien vuosien ajan virtasi Nex Mexicon orjamarkkinoille. Kaupan mukana tulleet apachet, navajot ja pawneet muodostivat New Mexicon alkuperäisten pueblo-intiaanien kanssa sen orjatyövoiman ytimen, joka työskenteli espanjalaisten pelloilla ja kaivoksissa ja joita lähetettiin Kuuban tupakkafarmeille. Kaupankäynti johti orjien ylitarjontaan.
Kaupankäynnin ohessa comanchet pyrkivät ylläpitämään kauhun tasapainoa espanjalaisten kyliin tekemillään säännöllisillä ryöstöretkillä. 1740-luvulla New Mexicosta lähetetyt rangaistusretkikunnat alkoivat iskeä takaisin. Myös pawneet kostivat comanchien aiemmat ryöstöretket kyliinsä päästämällä irti suuret määrät näiden hevosia. Tämä muutaman vuoden kestänyt aikakausi oli comanchien huonoin kolmesta eri suunnasta kasvavan uhan enteillessä heidän valtakautensa romahtamista. Missouri- ja Arkansasjokien välisen pitkäheinäisen preerian asukkaat osaget yrittivät työntyä idästä comanchien maille saadakseen biisoninnahkoja ja orjia ranskalaisille kauppakumppaneilleen.
Eteläisten tasankojen valtiaat
Monien sotilaallisten kriisitilanteiden ympäröimät comanchet joutuivat käyttämään suuret määrät neuvottelutaitoaan ja diplomatiaa päästäkseen rauhanomaisiin ratkaisuihin eri kansakuntien kanssa. He laajensivat kauppaverkostoaan liittoutumalla Texasin wichitojen kanssa. Uusi-Ranska lähestyi comancheja antamalla näille lahjoja ja myymällä musketteja. Ranskalaisten pohjimmaisena tarkoituksena oli kääntää comanchien ryhmät yhtenäiseen sotaan Uutta-Espanjaa vastaan. Comanchet vastaavasti yrittivät järjestää suursotaa Espanjan ja Ranskan siirtokuntien välille. Jos ranskalaiset osoittivat uhkaavaa käytöstä comanchien suuntaan, nämä käyttivät diplomatiaa vihjailemalla hyvistä suhteistaan espanjalaisiin.
Arkansasjoen eteläpuolella apacheihin kuuluneet lipanit ja jicarillat joutuivat vetäytymään etelään ja länteen pois comanchien tieltä. Montanasta saapuneet kiowat ja kiowa-apachet kävivät 1700-luvun lopulla vuosikaudet sotaa comancheja vastaan pyrkiessään valtaamaan elintilaa Pohjois-Texasista. Vuosisadan loppuun mennessä nämä kolme kansaa muodostivat pitävän liiton keskenään. Comanchet hyötyivät kiowien mukana tulleista suurista hevoslaumoista, ja kiowat puolestaan osasivat arvostaa lämpimämpää ilmastoa ja rehevämpiä laidunmaita. Kiowat ja kiowa-apachet puolustivat comancherian itäisiä ja läntisiä rajoja osagien ja utien hyökkäyksiltä ja välittivät comanchien kauppatavaraa Pohjois-Dakotaan mandanien ja hidatsojen kyliin. Vuosisatojen vaihteesta eteenpäin cheyennet ja arapahot tekivät yhä enemmän ryöstöretkiä Kansasiin ja Texasiin, ja heidän suurin kiinnostuksensa kohdistui comanchien suuriin hevoslaumoihin.
Kun Santa Festä kehittyi 1820-luvulla tärkeä kauppapaikka yhdysvaltalaisten ja meksikolaisten välillä, pyrkivät comanchet sulkemaan reitin sieltä St. Louisiin. Yhdysvaltojen edustajat sopivat monista kauppakulkuoikeuksista comanchien ja heidän naapuriensa kesken, mutta sopimukset osoittautuivat arvottomiksi, sillä osa alueen intiaaneista kävi toistuvasti karavaanien kimppuun.
Valta murenee
Comanchet onnistuivat säilyttämään riippumattomuutensa ja jopa laajentamaan alueitaan. 1800-luvun puolivälin lähestyessä heidän sotilaallinen ja taloudellinen mahtiasemansa alkoi horjua. Kultalöydöt Kaliforniassa saivat aikaan ennennäkemättömän maahanmuuttajien tungoksen. Vuonna 1849 tuhansia maahanmuuttajia matkusti loputtomina karavaaneina comanchien parhaiden metsästysmaiden halki. Perhekuntia kaikkialta maailmasta, köyhiä slummien asukkaita, onnenonkijoita ja rajaseutujen maanviljelijöitä kulki halki eteläisten tasankojen kohti Kalifornian kultamaita. Matkalaisilla oli hygieniasta vain alkeelliset tiedot, ja heidän mukanaan tuli vanhasta maailmasta tauteja, joita he levittivät tasangoille jättämällä jälkeensä saastuneita vesilammikoita, likaisia hylättyjä vaatteita ja huonosti haudattuja ruumiita, joita comanchet joskus kaivoivat esiin. Aasialaisten maahanmuuttajien matkassa tullut kolera levisi laajalti yli eteläisten tasankojen.
Comanchet olivat välttyneet liikkuvan elämäntyylinsä ansiosta suuremmilta isorokon aiheuttamilta tuhoilta, toisin kuin monet pohjoisempien tasankojen kansat. He joutuivat kesällä 1849 kasvotusten koleran kanssa. Vahvat comanchesoturit osoittautuivat koleralle herkemmiksi kuin slummien lapset ahtaissa sivilisaatioissa. Perinteiset parannuskeinot, joiden comanchet uskoivat toimineen isorokkoa vastaan, eivät tehonneet uuteen näkymättömään tappajaan, vaan heikensivät uhrin vointia entisestään. Taikauskojen siivittämä kauhu levisi koleran mukana kylästä toiseen tyhjentäen ne hetkessä. Koleraa pakenevat comanchet jättivät jälkeensä tuhansia kuolevia heimotovereitaan. Ryhmät ja suvut hajosivat. Pakenevat comanchet kantoivat taudin mukanaan uusiin kyliin, ja tauti levisi kaikkialle comancheriaan.
Koleran mukana tuhkarokko ja isorokko romahduttivat comanchien lukumäärän noin 20 000:sta todennäköisesti muutamaan tuhanteen. Antropologit eivät ole kyenneet selvittämään kuolleiden määriä. Comanchien myötä myös tasankojen suuret biisonilaumat alkoivat 1800-luvun puolivälin jälkeen nopeasti huveta. Syynä tähän oli kohtuuttomaksi kasvanut biisonien metsästys, joka oli lisääntynyt merkittävästi valkoisten tulon jälkeen. Valkoiset olivat huomanneet tasankointiaanien riippuvuuden biisonista ja hyödynsivät tietoaan hävittämällä biisonilaumat lähes sukupuuttoon. Osasyy oli myös rautatie, joka rakennettiin biisonilaumojen vaellusreittien läpi. Kun biisonien vaellus alkoi, valkoiset ampuivat eläimiä junien ikkunoista käyttämättä ruhoa millään tavoin hyväkseen. thumb|left|[[Taidemaalari Thomas Hillin maalaus The Last Spike. Central Pacific Railroadin ja Union Pacific Railroadin yhdistäminen vuonna 1869 tasangoilta joka suuntaan erkaneviksi rautateiksi nopeutti comanchien ratsastuskulttuurin päättymistä.]] Huolestuneet comanchien päälliköt liittoutuivat entisten vihollistensa cheyennien ja arapahojen kanssa valkoisia vastaan. Myöhemmin liittoon otettiin vielä kiowat, koska heillä oli useita suuria sotapäälliköitä, jotka comancheilta puuttuivat. 1860-luvulla comancheita alettiin siirtää reservaatteihin, mutta samalla Etelävaltiot toimittivat heille aseita ja yllyttivät heitä Pohjoisvaltioita vastaan. Sisällissodan päätyttyä comanchet liittolaisineen sotivat Yhdysvaltoja vastaan vielä vuosikausia. Viimeisissä sodissa kwahari-comanchien puoliverinen soturi Quanah johti intiaanien hyökkäyksiä, kunnes eteläisten tasankojen viimeiset taistelut lopulta vuonna 1875 päättyivät Yhdysvaltain voittoon. Myöhemmin Quanah otti käyttöönsä äitinsä sukunimen, ja hänet tunnettiin sittemmin nimellä Quanah Parker. Hän nousi maineikkaaksi comanchien päälliköksi huolimatta siitä, että alistui noudattamaan Yhdysvaltojen asettamia vaatimuksia.
Reservaattielämän myötä comancheista kehittyi maanviljelijöitä. Quanah Parker piti kuitenkin kiinni myös comanchien vanhoista uskomuksista ja omasta identiteetistään intiaanina, vaikka hän opetteli valkoisten elämäntavan. Vuonna 1905 Quanah ratsasti presidentti Theodore Rooseveltin virkaanastujaisseremonian paraatissa. Samana vuonna vastavalittu presidentti vieraili Quanahin huvilassa Star Housessa Oklahomassa.
Comanchien myöhemmät vaiheet
thumb|Kaksi comanchien koodikielen taitajaa. Ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa comanchet palvelivat Yhdysvaltain asevoimien joukoissa muun muassa radio-, puhelin- ja lennätinliikenteen koodipuhujina. Salaisen koodikielin pohjana oli heidän oma kielensä. Saksalaiset olivat murtaneet kaikki aiemmat salakielet mutta eivät kyenneet avaamaan intiaanien koodikieltä. Vuonna 1989 Ranska tunnusti comanchesoturien urheuden ja palkitsi nämä korkeimmin mahdollisin kunniamerkein kiitokseksi siitä, ettei Saksa onnistunut miehittämään Ranskaa.
Samana vuonna comanchet aloittivat mittavan projektin taltioidakseen jälkipolville muinaisen historiansa ja kielensä. 40 puhujan kertomana nauhalle kertyi 30 tuntia alkuperäistä murretta ja sukuhistoriaa. Joitakin vuosia myöhemmin kieli elvytettiin, ja useita kieliluokkia organisoitiin alkuperäisten heimon jäsenien johdolla. Vuonna 1994 perustettu comanchien kielen ja kulttuurin säilyttämistä ajava komitea halusi näyttää kaikille epäilijöille, että heimon jäsenet iästä riippumatta pystyvät puhumaan, ymmärtämään ja kirjoittamaan omaa kieltään. Vuotta myöhemmin comanchet hyväksyivät oman kielensä aakkoset ja oikeinkirjoitussysteemin, jonka kehittämisessä toimi aktiivisesti mukana Oklahoman yliopiston kielellinen antropologi Alice Anderton. Sittemmin on julkaistu useita comanchien sanakirjoja sekä muuta vastaavaa materiaalia.