cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Biokaasu
Suomalainen Gasum Oy
Gasum Oy:llä on Suomessa seitsemän biokaasulaitosta: Huittisissa, Honkajoella, Kuopiossa, Oulussa, Riihimäellä, Turussa ja Vehmaalla. Lisäksi Gasum tuottaa biokaasua yhteistyössä Helsingin seudun ympäristöpalvelut HSY:n kanssa Espoossa, Kouvolan Veden kanssa Kouvolassa ja Labion kanssa Lahdessa. Ruotsissa Gasumilla on viisi biokaasulaitosta. Näiden laitosten lisäksi Gasum suunnittelee biokaasulaitoksen rakentamista Lohjalle. left|thumb|250px| Gasumin kaasuputkiverkostoa rakennetaan. left|thumb|200px| Gasumin kaasuputken keltainen merkintäkilpi ilmoittaa kaasuputkiverkoston linjaukset maastossa. Merkintäkilvistä ilmenee putken tarkka sijainti, omistajan nimi ja yhteystiedot. Vuoden 2018 toukokuussa Gasumilla oli Suomessa 26 kaasutankkausasemaa, ja uusia asemia oli suunnitteilla Saloon, pääkaupunkiseudulle, Turkuun, Ouluun, Lahteen, Seinäjoelle ja Kuopioon sekä Ikea-myymälöiden yhteyteen Vantaalle, Raisioon, Tampereelle ja Kuopioon.
Muita toimijoita
Julkisella sektorilla toimii myös monia isoja biokaasutoimittajia, joista suurin yksittäinen toimija on Ämmässuon kaatopaikka, joka tuottaa jopa 100 GWh/a energiaa hyötykäyttöön muun muassa lähelle rakennettavan asuinalueen Histan lämmitykseen.
Muita pienempiä toimijoita ovat muun muassa Envor Biotech Oy Forssassa, Vambio Oy Vampulassa, Ab Avfallservice Stormossen Jätehuolto Oy Vaasassa, Metener Oy Leppävedellä. Lisäksi seuraavilla jätevedenpuhdistamoilla on anaerobitekniikkaa jo käytössä: Helsingin Vesi, Espoon Vesi, Tampereen Vesi, Jyväskylän Seudun Puhdistamo Oy, Forssan Vesihuoltolaitos, Hämeenlinnan Seudun Vesi Oy, Joensuun Vesi, Kuopion Vesi, LV Lahti Vesi Oy ja Mikkelin Vesilaitos. Biokaasualan konsultointiin ovat erikoistuneet muun muassa Watrec Oy Forssassa, Bionova Consulting Helsingissä ja WELtec BioPower GmbH.
Ralph McTell
thumb|McTell esiintymässä vuonna 2003. Ralph McTell (syntyjään Ralph May, s. 3. joulukuuta 1944 Farnborough) on englantilainen folklaulaja, jonka ehdottomasti tunnetuin kappale on vuonna 1969 julkaistu ”Streets of London”, josta on tehty yli 200 cover-versiota. Kappale tunnetaan Suomessa myös Hectorin käännöksenä ”Kuinka voit väittää”.
Monet Ralph McTellin 1960- ja 1970-luvuilla levyttämät kappaleet ovat bluesvaikutteisia. Hänen kitaransoittotyyliinsä ovat vaikuttaneet sellaiset yhdysvaltalaiset bluesartistit kuin Blind Blake, Robert Johnson ja Blind Willie McTell. Ralph May vaihtoi sukunimensä ystävänsä ehdotuksesta McTelliksi juuri bluesvaikutteiden vuoksi.
1980-luvulla Ralph McTell kirjoitti lauluja television lastenohjelmiin ja myös esiintyi lastenohjelmissa.
Lokakuussa 2009 McTell sai Britannian parlamentin All Party Folk Music Group -palkinnon pitkästä elämäntyöstä folkmusiikin parissa. Tämä palkinto on myönnetty vain kahdelle artistille, toinen on Tom Paxton.
Timo Käsmä
Timo ”Iso-T” Käsmä on kuusamolainen myöhemmin oululaistunut kitaristi joka tunnetaan parhaiten urastaan hard rock -yhtye Zero Ninen kitaristina.
Timo Käsmä on yksi kolmesta Zero Ninen perustajajäsenestä Sakari ”Sika” Kukkosen ja Esa ”Elmo” Harjun lisäksi.
SES
Omistus, johto, konsernin osat
SES perustettiin Luxemburgin valtion omistamaksi yhtiöksi. Luxemburg on edelleen sen pääosakas. Konsernin liikevaihto on noin 1600 miljoonaa euroa ja voitto noin 400 miljoonaa euroa. Sen palveluksessa on 1600 ihmistä. Vuonna 2010 yhtiön toimitusjohtajan toimii Romain Bausch.
Konserni hallitsee useita alueellisia yhtiöitä: SES Astra (EU-alue), SES World Skies (Pohjois-, Väli-, ja Etelä-Amerikka, Afrikka, Keski-Itä ja Aasia)), SES Sirius, ND SatCom ja Astra Platform Services. Sillä on vähemmistöomistuksia seuraavissa yhtiöissä: QuetzSat (Meksiko), Ciel (Kanada), O3b Networks (pääkonttori Jerseyn saarella) ja YahLive (Keski-Itä).
Vuoden 2010 kesällä yhtiö ilmoitti aikovansa panostaa yhden miljardin dollarin edestä vuoteen 2015 mennessä yhtiön liikevaihdon kasvattamiseen. Samalla sen satelliittien määrä laskee 43:sta 38:aan. Yhtiön on tilannut 15 uutta satelliittia vanhojen satelliittiensa korvaajiksi. Noin 85% sen uudesta satelliittikapaasiteetista on sijoitettu sellaisille asemille kiertoradalla, joilta ne pyrkivät hankkimaan konsernille liikevaihtoa Keski-Idän, Afrikan, Latinalaisen Amerikan ja Aasian markkinoilta.
Barrett Wilbert Weed
Barrett Wilbert Weed (s. 6. marraskuuta 1988) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Veronica Sawyer elokuvaan Heathers perustuvassa musikaalissa Off Broadway lla sekä roolista Janis Sarkisian Broadway n Mean Girls in musikaaliversiossa.
Ura
Weedin ensiesiintyminen Broadwaylla tapahtui marraskuussa 2011, musikaalissa Lysistrata Jones, jossa hän toimi useiden naispuolisten roolien varanäyttelijänä.
Hänen seuraava merkittävä roolinsa oli Nadia musikaalissa Bare vuosina 2012-2013.
Gramvärjäys
thumb|280px|[[Pernaruttoa aiheuttavia gram-positiivisia Bacillus anthracis -bakteereja gramvärjättyinä (violetit sauvat) valkosolujen seassa.]] thumb|280px|Gramnegatiivisia sauvabakteereja. Kyseessä on [[hiirilavantautia aiheuttava bakteeri Salmonella typhimurium.]] Gramvärjäys (myös Gramin värjäys) on värjäysmenetelmä, jonka avulla bakteerit voidaan erottaa kahteen ryhmään soluseinän rakenteen perusteella. Menetelmä on nimetty keksijänsä, tanskalaisen Hans Christian Joachim Gramin (1853–1938), mukaan. Hän julkaisi sen vuonna 1884.
Värjäyksen kulku
Bakteerien tunnistuksessa gramvärjäys on keskeinen esitesti. Värjäys tapahtuu siten, että kuollut bakteeriviljelmä värjätään aluksi kristallivioletilla ja Lugolin jodiliuoksella, jonka jälkeen viljelmä käsitellään alkoholilla. Tämän jälkeen näyte huuhdotaan ja suoritetaan vastavärjäys punaisella safraniinilla. Lopulta huuhdottaessa viljelmä vedellä grampositiiviset bakteerit säilyttävät violetin värin, kun taas gramnegatiivisista bakteereista violetti on liuennut, ja ne ovat värjäytyneet punaisiksi.
Värjäyksen mekanismi
Värjäyksen erottelykyky perustuu grampositiivisten ja gramnegatiivisten solujen soluseinien rakenne-eroihin. Grampositiivisten solujen soluseinä sisältää paksun peptidoglykaanikerroksen, kun taas gramnegatiivisilla soluilla on soluseinässä enemmän lipidejä.
Grampositiiviset solut Värjäyksen aikana kristallivioletti tunkeutuu soluihin ja värjää ne sinivioleteiksi. Seuraavaksi käytettävä Lugolin liuos sisältää paljon jodia, joka sekin tunkeutuu soluihin. Kristallivioletti ja jodi reagoivat tuottaen kompleksin. Alkoholikäsittely kutistaa grampositiivisten solujen peptidoglykaanisoluseiniä ja estää kristallivioletti-jodikompleksia huuhtoutumasta ulos solusta. Lopputuloksena grampositiiviset solut värjäytyvät sinisiksi.
Gramnegatiiviset solut Myös gramnegatiiviset solut värjäytyvät ensin violeteiksi, mutta alkoholikäsittely rikkoo niiden soluseinää liuottamalla sen lipidejä. Siksi kristallivioletti-jodikompleksi pääsee värjäyksen seuraavassa vaiheessa huuhtoutumaan ulos soluista. Viimeinen safraniinikäsittely värjää sitten nämä solut punaisiksi, jollaisina ne näkyvät mikroskoopissakin.
Tunisian cup
Tunisian cup on Tunisian jalkapallon kansallinen cup-kilpailu. Sitä on pelattu vuodesta 1922 lähtien. Eniten voittoja on kerännyt Espérance Sportive de Tunis (15). Cup toimii pudotuspelin tavoin.
Krishan Kant
Hän toimi myös kanslerina Delhin yliopistossa, Panjabin yliopistossa, Pondicherryn yliopistossa, Assamin yliopistossa, North-Eastern Hill Universityssä ja Gandhigram Rural Institutessa.
Kant on ensimmäinen Intian varapresidentti, joka kuoli kesken virkakautensa.
Perak
Perak on yksi Malesian 14:stä osavaltiosta. Perak sijaitsee Malakan niemimaalla, lännessä se rajoittuu Malakansalmeen, pohjoisessa Thaimaahan. Perak tarkoittaa hopeaa malaijin kielellä. Perakin pääkaupunki on Ipoh ja kuninkaallinen kaupunki Kuala Kangsar. Osavaltion pinta-ala on 21 035 neliökilometriä ja asukasluku noin 2 352 000.
Maantiede
Perak sijaitsee Länsi-Malesian länsirannikolla, Malakansalmen rannalla. Pohjoisessa alue rajoittuu Thaimaahan, sekä Kedahin ja Penangin osavaltioihin, idässä on Kelantan ja Pahang ja etelässä Selangor. Osavaltion pinta-ala on 21,035 km2, mikä tekee siitä Länsi-Malesian toiseksi laajimman osavaltion. Perakin alue on vuoristoista ja alueen luonto on vehreää sademetsää. Perakissa sijaitseva Cameron Highlands on kuuluisa viljelyalue, joka on tunnettu muun muassa teeviljelmistään. Osavaltion rannikolla sijaitseva Pangkorin saari on suosittu turistikohde.
Historia
thumb|Hollantilaisten rakentaman sataman raunioita Pangkorin saarella.
Esihistoria
Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että Perakin alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Ensimmäiset kuningaskunnat muodostuivat 100-luvulla, kun alueella sijaitsi Gangga Negaran muinainen kuningaskunta 100-1000-luvuilla. Langkasukan kuningaskunta taas kukoisti 100-1300 luvuilla. Ensimmäinen suuri kauppaa käynyt kuningaskunta, joka hallitsi aluetta oli Srivijayan imperiumi 600-1300 -luvulla. Srivijayan imperiumin hajottua Majapahit hallitsivat aluetta 1500-luvulle asti.
Portugalin ja Hollannin kolonialismin aika
Perakin sulttaanikunta syntyi Malakan sulttaanikunnan jouduttua portugalilaisten vallan alle 1500-luvun alussa. Malakan sulttaani pakeni Niemimaan eteläkärkeen, mihin hän perusti Johoren sulttaanikunnan. Malakan viimeisen sulttaanin poika Mazaffar taas siirtyi Perakin sulttaaniksi. Vähitellen Perak kuitenkin etääntyi Malakan ja Johoren vaikutuspiiristä, sillä portugalilaisten valta Malakansalmella kasvoi, eikä Johore pystynyt kontrolloimaan Malakan pohjoispuolella olevaa Perakia. Lisäksi 1600-luvulle tultaessa Perak joutui Acehin sulttaanikunnan valloittamaksi. Hollantilaiset ajoivat lopulta vuonna 1641 portugalilaiset pois Malakan niemimaalta.
Nykyisen Malesian alueen pohjoisimmat sulttaanikunnat olivat Perakin tavoin hyvin pieniä ja siksi alttiita eurooppalaisten ja muiden kaakkoisaasialaisten hyväksikäytölle. Perakin naapurivaltiot Kedah, Kelantan ja Terengganu joutuivat 1700-luvulla Siamin vallan alle vapauduttuaan Acehin alaisuudesta. Siam olisi valloittanut myös Perakin alueen merkittävien tinamalmivarantojen vuoksi, mutta Perak teki sopimuksen hollantilaisten kanssa alueen luonnonvarojen hyödyntämisestä. Hollannin Itä-Intian kauppakomppania sai Perakilta monopoliaseman maan tinan ostamiseen, vastineeksi suojelusta siamilaisia ja muita mahdollisia hyökkääjiä vastaan.
Brittiläisen kolonialismin aika
Brittiläiset saapuivat alueelle 1700-1800 luvun vaihteessa ja valta Malakan niemimaalla siirtyi hollantilaisilta briteille. Siirtomaavallan aikana Perakin alueelle siirtyi runsaasti kiinalaisia työskentelemään muun muassa tinakaivoksilla, ja alueella käytiin väkivaltaista valtataistelua kaivoksista 1870-luvulla. Tinakaivoksista käydyt niin sanotut Larutin sodat saivat alkunsa kun kaksi kiinalaista salaseuraa pyrkivät pääsemään osallisiksi tinakaivosoikeuksista. Kiistan välittäjäksi tuli lopulta brittiläinen William A. Pickering, joka sai kiinalaiset suostumaan siihen että britit toimivat kiistan välittäjinä. Neuvottelut johtivat lopulta Pangkorin sopimukseen, jossa britit tunnustivat sulttaani Abdullahin Perakin hallitsijaksi ja Perak luovutti brittihallinnon alaisuuten Dindingin alueen, johon sisältyi myös Pangkorin saari. Dinding liitettiin Salmisiirtokuntien hallintoalueeseen. Seuraavana vuonna kuitenkin brittien ja Abdullahin välit kiristyivät, kun brittihallinnon edustaja Perakissa murhattiin. Tapaus johti siihen että Abdullah syrjäytettiin. 1890-luvulla britit perustivat Liittoutuneet malaijivaltiot, johon liittyivät Perak, Negeri Sembilan, Pahang ja Selangor. Liitoksella britit pyrkivät luomaan vakautta epävakaisiin malaijivaltioihin, pyrkiäkseen näin turvaamaan taloudellisia etujaan Malakan niemimaalla.
1950-luvulla Perak muodosti muiden Malakan niemimaan valtioiden kanssa Malaijan federaation, minkä perustaminen osaltaan laukaisi Malaijan kriisin, jossa Malaijan kommunistinen puolue KPM kävi sissisotaa federaatiota ja brittihallintoa vastaan. Kriisi sai alkunsa vuonna 1948, kun KPM:n terroristit murhasivat Perakissa kolme brittiläistä työnjohtajaa. KPM pyrki terrorillaan tuhoamaan alueen tinakaivoksia ja plantaaseja, tehdäkseen näin taloudellista vahinkoa briteille, ja saadakseen heidät siten lähtemään alueelta. 1950-luvun alussa britit pääsivät kuitenkin sissisodassa voitolle ja KPM:n terroristit antautuivat.
Itsenäisyyden aika
Myös Malaijan liittovaltion, ja myöhemmin Malesian, itsenäisyyden aikana Perak on ollut merkittävä tinan tuottaja. Kuitenkin vuonna 1983 tinan hinta romahti, minkä jälkeen kaivostoiminta lopetettiin. Tinakaivostoiminnan loputtua osavaltio on voimakkaasti teollistunut.
Väestö
Perakin väkiluku on noin 2,3 miljoonaa. Suurin kaupunki on osavaltion pääkaupunki Ipoh. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Tambun, Telok Intan, Taiping, Kuala Kangsar ja Lumut. Osavaltion väestö on keskittynyt Perakjoen varrelle. Osa asutuskeskuksista on kasvanut tinakaivosten ympärille. Suurin osa väestöstä on malaijeja, mutta osavaltiossa on merkittävä kiinalaisvähemmistö. Malaijeja on osavaltion väestöstä noin puolet. Kiinalaisväestöä on noin 35% ja intialaisia noin 7%.
Politiikka
Perak on sulttaanikunta, ja sulttaanin arvo on perinnöllinen. Perakin sulttaani toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Marjo Yliperttula
Marjo Liisa Yliperttula (aik. Ikonen 1988–1996, Yliperttula-Ikonen 1996–2000; s. 4. lokakuuta 1960, Kiiruna) on suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston biofarmasian professori.
Selangor
thumb|[[Shah Alamin moskeija vuodelta 1988, virallinen nimi Masjid Sultan Salahuddin, on ehkä Etelä-Aasian suurin moskeija 16 000 paikallaan.]] Selangor on Malesian osavaltio. Se sijaitsee Malakan niemimaan länsirannikolla, Malakansalmen rannalla. Sen naapuriosavaltiot ovat pohjoisessa Perak, idässä Pahang ja kaakossa Negeri Sembilan. Selangorin sisällä sijaitsee enklaavina kaksi liittovaltion territoriota, Kuala Lumpur ja Putrajaya, jotka ovat historiallisesti osa Selangoria.
Marjo Yliperttula
Yliperttula tuli ylioppilaaksi vuonna 1979. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1987 ja tohtoriksi 1993 Helsingin yliopistosta. Hänen fysikaalisen kemian väitöskirjansa käsitteli bio-optoelektroniikaa. Nimellä Marjo Ikonen julkaistu englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1993) oli otsikoitu Bacteriorhodopsin in Langmuir-Blodgett films-preparation, structure and photoinduced optical and electrical properties. Hän oli väitöskirjansa aikaan vierailevana tutkijana Moskovan yliopistossa maser-ilmiön löytäneen nobelisti Aleksandr Prohorovin johtamassa Optisen fysiikan laboratoriossa. Postdoc-tutkijana hän vieraili Ranskan Saclayssa  d'Etudies de Atomique Moleculaire -ydintutkimuslaitoksessa (1994–1995).
Selangor
Selangor on Malesian runsasväkisin osavaltio. Sen pinta-ala on 8 104 neliökilometriä ja asukasluku noin 5,5 miljoonaa. Selangorin hallinnollinen pääkaupunki on Shah Alam ja kuninkaallinen pääkaupunki Klang. Kuala Lumpurin metropolialue ulottuu Selangorin alueen puolelle. Selangorin suurimmat kaupungit Shah Alam ja Petaling Jaya ovat Kuala Lumpurin suurkaupunkialueella.
Marjo Yliperttula
Yliperttulalla oli vuonna 2015 kahdeksan patenttia, joihin lukeutuu esimerkiksi Nanoselluloosan käyttö solujen kasvualustana, mihin pohjautuu UPM:n GrowDex-tuote. Hän sai Suomen Kemian Seuran Vuoden nuori tutkija -palkinnon (1988). Hänelle on myönnetty myös Tekesin Scientific Breaktrough -palkinto (Functional materials). Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Yliperttula on ollut vuodesta 2019.
Selangor
Historia
Siirtomaavallan aikana alueelle tuli minangkabaulaisia uudisasukkaita Sumatralta 1600-luvulla ja heidän jälkeensä tuli bugislaisia siirtolaisia Sulawesilta. 1700-luvulla bugisit saivat hallintaansa nykyisen Selangorin alueen, ja he perustivat Selangorin sulttaanikunnan 1700-luvun puolivälissä. Sen pääkaupungiksi tuli Kuala Selangor.
Noin sata vuotta myöhemmin, vuonna 1857, Malakan niemimaa oli Britannian siirtomaahallinnon alaisuudessa ja Selangoriin tuli kiinalaisia tinanetsijöitä maan tinavarantojen houkuttelemana. Kiinalaiset perustivat Selangoriin Kuala Lumpurin. Uuden kaupungin perustaminen aiheutti ristiriitoja Selangorin päälliköiden ja kaivostyöläisten välillä. Tuloksena oli sisällissota, jossa Kuala Lumpur tuhottiin ja tinakaivosten toiminta keskeytyi. Vuonna 1874 olot rauhoittuivat kun brittiläiset puuttuivat asioihin tinantuotannon varmistamiseksi. Samalla Selangor liittyi Liittoutuneisiin malaijivaltioihin, jonka brittiläiset perustivat Malaijivaltioiden vakauttamiseksi. Muut liittoon kuuluneet valtiot olivat Perak, Negeri Sembilan ja Pahang.
Malaijan itsenäistyessä Britanniasta vuonna 1957, Kuala Lumpurista tehtiin maan pääkaupunki. Vuonna 1974 Kuala Lumpur irrotettiin Selangorin osavaltiosta, ja siitä tehtiin Malesian liittovaltion keskushallinnon alainen territorio. Vuonna 1995 Selangorista irrotettiin Putrajaya, jonka Selangorin osavaltio myi Malesian liittovaltiolle.
Politiikka
Selangor on useimpien muiden maan osavaltioiden tapaan sulttaanin johtama sulttaanikunta, ja Selangorin sulttaani toimii vuorollaan Malesian kuninkaana. Osavaltiota on vuodesta 2001 hallinnut sulttaani Sharafuddin Idris Shah.
Óneia
Óneia (, tai ) eli ”Xylokérizan vuori” (Βουνά Ξυλοκέριζας, Vouná Xylokérizas) on vuori ja vuorijono Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Sen korkeus on 581 metriä.
Óneia-vuorten jono kulkee Peloponnesoksen koillisosassa Korintin kannaksen ja Kórinthoksen kaupungin eteläpuolella itä-länsisuuntaisesti ja päättyy itäpäässään Saroninlahden rantaan. Vuorijonon pituus on noin kahdeksan kilometriä. Sen korkeimman huipun nimi on Profítis Ilías (Προφήτης Ηλίας) siellä olevan profeetta Elialle omistetun kappelin mukaan. Vuoren pohjoispuolella sijaitsee sille toisen nimen antanut Xylokérizan kylä ja itäpäässä Loutrá Oraías Elénisin kylä. Vuorijonon läpi kulkee kaksi solaa, lännempänä Marítsa (Μαρίτσα) ja idempänä Stanotópi (Στανοτόπι).
Vuori on ollut historiassa aina merkittävässä roolissa Peloponnesoksen suojaamisessa pohjoisesta kannaksen kautta tulevia hyökkäyksiä vastaan. Se muodosti ikään kuin toisen, luonnollisen puolustuslinjan kannasta pitkin kulkeneen Heksamilion-muurin jälkeen. Vuoren pohjoisrinteessä on jäänteitä kahdesta hellenistisellä kaudella rakennetusta linnoituksesta sekä kahdesta venetsialaisvallan aikaisesta linnoituksesta. Kummassakin vaiheessa linnoitukset oli tehty suojaamaan vuorijonon kahta solaa. Venetsialaisaikaisten linnoitusten etäisyys toisistaan on noin 1,7 kilometriä. Ne rakennettiin Peloponnesoksen toisella venetsialaisella kaudella vuosina 1685–1715.
Óneian luoteispuolella sijaitsee antiikin Korintin kaupungin akropolis eli linnavuori Akrokorintti, joka sekin on ollut käytössä linnoituspaikkana myös myöhemmin. Se voidaan nähdä osana samaa puolustuslinjaa.
J. P. Roos
Jeja-Pekka Roos (s. 30. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä ja -keskustelija, joka toimi Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan professorina ja apulaisprofessorina vuosina 1971–2013. Joensuun korkeakoulun apulaisprofessorina hän toimi 1974–78. Roosin tutkimusaiheita ovat olleet suunnittelu, elämäntapa, elämäkerrat, matkapuhelimet, elämänpolitiikka, sukupolvet sekä hyvinvointi ja hyvinvointitutkimus, jonka alalta hän laati väitöskirjansa (Welfare Theory and Social Policy) vuonna 1973. Lisäksi hän on osallistunut välillä hyvinkin kriittisesti keskusteluun muun muassa arkkitehtuurista, liikenteestä, kurjuudesta, intellektuelleista, psykoanalyysista ja lastensuojelusta.
Tutkijanura
Roos on suomentanut Pierre Bourdieun ensimmäisen suomeksi ilmestyneen teoksen Sosiologian kysymyksiä ja muutenkin edesauttanut Bourdieun käsitteiden levittämiseen suomalaisessa sosiologiassa. Hän on julkaissut noin 250 tieteellistä artikkelia ja kirjaa. Hänen tunnetuin teoksensa on 1987 ilmestynyt Suomalainen elämä, jossa esitetään kuuluisa sukupolvijaottelu: sotien ja pulan, jälleenrakennuksen ja nousun, suuren murroksen ja lähiöiden sukupolviin. Muita tärkeitä teoksia ovat olleet hänen väitöskirjansa Welfare Theory and Social Policy (1973) sekä Elämänpolitiikka (1998), Vanhemmat ja lapset (1997) ja Miehen elämää (1994). Viime vuosina Roos on jakanut aikansa varsinaisen akateemisen tutkimuksen (sukupolvet, suuret ikäluokat) ja yhteiskunnallisen debatin välillä. Hän on julkaissut jälkimmäiseltä aihealalta muun muassa Huostaanottokirjan (2004) ja Käräjäoikeuskäsikirjan (2006). Hän on perehtynyt evoluutiopsykologiaan ja toiminut Darwin-seuran puheenjohtajana. Hän oli myös Euroopan Sosiologiliiton (ESA) puheenjohtaja 1990-luvulla.
Aleksis Kiven Seura myönsi J. P. Roosille Eskon puumerkki -palkinnon 2009.
Yksityiselämä
Roos on kirjoittanut myös vuonna 1993 ilmestyneen juoksuharrastusta käsittelevän kirjan Maratonmiehen elämä. Hänellä on kaksi lasta edellisestä avioliistostaan Barbara Roosin (1946–2019 ) ja kolme lasta nykyisestä avioliitostaan Anna Rotkirchin kanssa.
Satakuntalainen Osakunta
Satakuntalainen Osakunta (SatO) on yksi Helsingin yliopiston osakunnista. Osakunta pitää tehtävänään edistää jäsentensä sosiaalisia oloja, harrastuneisuutta yhteiskuntaa kohtaan ja työhön Satakunnan ja suomalaisen yhteiskunnan hyväksi. Osakunnan inspehtorina toimii farmaseuttisen kemian professori Jari Yli-Kauhaluoma.
thumb|right|Satakuntalaisen Osakunnan käyttämä logo.
Osakunnasta käytetään yleisesti lyhennettä SatO. Jäseniä kutsutaan satolaisiksi ja Satakuntatalolla asuvia jäseniä talolaisiksi. Jäsenten kesken puhutaan lyhyesti ”Talosta”.
Toiminta
Osakunnan toiminnan keskus on Helsingin Kampissa sijaitseva Satakuntatalo, jossa sijaitsevat myös osakunnan toimintaa tukevan Satalinnan Säätiön toimitilat. Satalinnan säätiö ylläpitää osakunnan jäsenille asuntolaa Satakuntatalossa. Talossa on noin 70 opiskelija-asuntoa, joihin voivat hakea asumaan pääkaupunkiseudun korkeakouluissa opiskelevat satakuntalaiset. Satakuntatalo on ainoa osakuntatalo, joka toimii tänä päivänäkin alkuperäisessä asuntola- ja järjestökäytössään.
Osakunta julkaisee Karhunkierros-nimistä lehteä. Karhunkierrosta on julkaistu vuodesta 1963. Levikki Karhunkierroksella on noin 300. Lehti ilmestyy neljästi vuodessa, niin netissä kuin painetussakin muodossa. Karhunkierrosta edelsi osakunnan lehti Satakuntalainen. Länsisuomalaisen osakunnan aikana vuoteen 1903 asti ilmestynyt lehti oli puolestaan nimeltään Lännetär.
Osakunnalla on ollut historiansa aikana niin sekakuoro, mieskuoro kuin orkesteri, jotka ovat vuosikymmenten saatossa välillä unohtuneet, ja välillä niiden toiminta on taas herätetty henkiin. Nykyisellään osakunnan sekakuoro on toiminut vuodesta 1999 lähtien.
Osakuntatoiminta on eri aikoina saanut erilaisia muotoja, ja toisaalta tietyt perinteet ovat säilyneet samoina vuosisatoja. Kautta historian osakunnan toimintaa ovat kuitenkin leimanneet nuoruuteen olennaisesti liittyvä ilonpito ja sen ohella aktiiviseksi ja vastuuntuntoiseksi kansalaiseksi kasvaminen sekä maakunnan eteen tehtävä työ.
Osakunnan kanta-alue
Satakuntalaisen Osakunnan kanta-alueeseen kuuluu Satakunnan historiallisen maakunnan länsiosan nykymaakunnan ohella myös kuntia itäosasta eli Pirkanmaalta ja Varsinais-Suomesta.
Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö, Nokia, Parkano ja Sastamala Pirkanmaalta ovat yhteistä kanta-aluetta Hämäläis-Osakunnan kanssa Punkalaitumen kuuluessa yksinomaan Satakuntalaiseen Osakuntaan sekä Loimaa ja Oripää Varsinais-Suomesta Varsinaissuomalaisen osakunnan kanssa.
Historiaa
Osakunta on perustettu Turun Akatemian kansakuntana 1654. Yliopiston muutettua Helsinkiin osakunnan jäsenmäärä kääntyi laskuun, ja osakunta pyysi vuonna 1846 yhdessä Boreaalisen ja Turkulaisen Osakunnan kanssa yliopiston konsistoria liittämään kolme osakuntaa yhdeksi. Pyyntöön suostuttiin ja uuden osakunnan nimeksi tuli Länsisuomalainen Osakunta.
Ensimmäinen hanke Länsisuomalaisen Osakunnan jakamiseksi alkoi vuonna 1894. Osakunnan jäsenistön jakauduttua kielipoliittisiin ryhmiin pääasiassa osakunnan ruotsinmieliset vaativat osakunnan jakamista. Seuraavan kerran asiasta äänestettiin vuonna 1901, jolloin jakamista kannattanut ehdotus voitti puheenjohtajana toimineen kuraattorin äänellä. Ehdotusta ei kuitenkaan pantu täytäntöön välittömästi. Vuonna 1903 asiasta äänestettiin kolmannen kerran ja jakamista kannattanut ehdotus voitti. Tämän ehdotuksen yliopiston v.t. sijaiskansleri pani täytäntöön 14.3.1903 antamalla päätöksellään, jonka mukaan Länsisuomalainen Osakunta jakautui 1.1.1904 Satakuntalaiseen Osakuntaan ja Turkulaiseen Osakuntaan. Turkulainen Osakunta puolestaan jaettiin helmikuussa 1905 Turkulaiseen Osakuntaan ja Varsinaissuomalaiseen Osakuntaan. '
1900-luvun alussa osakunnat päättivät rakentaa itselleen oman talon, Osakuntatalon, joka nykyisin tunnetaan Uutena ylioppilastalona (1910). Satakuntalainen Osakunta sai talosta oman huoneiston. SatO piti majaa Uuden ylioppilastalon neljännessä kerroksessa talon valmistumisesta vuoteen 1952 asti. 1900-luvun alkupuolella naisten yliopisto-opinnot alkoivat yleistyä, ja myös naiset kirjautuivat jäseneksi osakuntiin. Osakunnalle valittiin ensimmäinen isäntä vuonna 1911 ja ensimmäinen emäntä vuonna 1914. Ajan osakuntaelämään kuuluivat muun muassa kuorolaulu, tanssit ja runonlausunta. 1930-luvun osakuntaelämää on kuvattu mm. näin: "”Pikkujoulu oli smokkijuhla. Ne, jotka jaksoivat olla siellä aamuun asti, ottivat tavakseen ajaa ensimmäisellä raitiovaunulla kello 6 niin sanotun kahdeksikon ja mennä sen jälkeen rautatieasemalle kahville. Laskiaisena taas osakunnassa oli pullansyöntiä, yhteislaulua ja muuta hilpeätä menoa. Tanssit kuuluivat myös vakiintuneesti laskiaisohjelmaan.”"Osakunnalla oli 1900-luvulla monia hankkeita, joilla pyrittiin kohentamaan kotimaakunnan oloja. Osakunta oli muun muassa mukana perustamassa Länsi-Suomen kansanopistoa, ja maakuntaan suuntautuneilla retkillä kerättiin aineistoa maakuntaa koskevaa tieteellistä tutkimusta varten. Suuri hanke oli saada Satakuntaan keuhkotautiparantola, koska maakunnan tuberkuloosiluvut olivat Suomen suurimpia. Osakunnan järjestämän rahankeräyksen ja vaikuttamisen myötä Satalinnan sairaala valmistui Harjavaltaan vuonna 1925. Sotavuosien jälkeen kuntaliitto osti Satalinnan sairaalan. Osakunnan osuudestaan saamilla varoilla sekä suurella lainalla päätettiin rakentaa Helsinkiin Satakuntatalo: monitoimitalo, johon tulivat tilat paitsi osakunnalle, myös ylioppilasasuntolalle. Helsingissä vallitsi sotavuosien jälkeen suuri asuntopula, ja erityisesti opiskelijat joutuivat asumaan usein alivuokralaisina. Satakuntatalo suunniteltiin käsittämään asuntolan ja osakunnan järjestötilojen lisäksi niiden toimintaa rahoittavia ulosvuokrattavia liiketiloja. Hanke oli edistyksellinen, sillä mallia vastaavasta liiketoimintakonseptista ei Helsingissä ollut. Ensimmäiset liikevuokralaiset saatiin helposti ja myös talon arkkitehti Einari Teräsvirta muutti toimistonsa Satakuntataloon.
Lippu
Osakunnan nykyisen lipun mallina on vuonna 1686 vahvistettu Porin rykmentin komppanian lippu. Osakunnan käytössä on tällä hetkellä neljäs lippu.
Vuoden 1904 toimintansa aloittaneen Satakuntalaisen Osakunnan ensimmäinen lippu vihittiin käyttöön 28.4.1904 ylioppilastalon musiikkisalissa. Lipun hankinnan alullepanijoina toimivat cives Suonia Lindstedt ja Ilona Starck, ja varat lipun hankintaan hoiti yhdeksän osakunnan naisjäsentä. Kankaat lippua varten haettiin Tukholmasta. Lipun valmistuksesta vastasivat Käsityön Ystävät ja lipun naulasivat v.t. kuraattori Lauri Lindstedt ja myöhemmin kuraattoriksi valittu Artturi Ihamuotila Maila Talvion läsnä ollessa. Osakunnan lipun mallina toimi Ruotsin kuninkaallisessa varuskamarissa säilytetty 1800-luvun alkuun palautuva Porin rykmentin lippu. Lippu luovutettiin Satakunnan museoon vuonna 1958.
Osakunnta sai seuraavan lippunsa syksyllä 1931 kunniainspitär Maila Talvion toimesta. Talvio naulasi lipun 4.10.1931 Laaksolassa ja lippu vihittiin juhlallisesti käyttöön 10.10.1931 Seurasaaren Antintalossa. Uusi lippu oli samanlainen kuin ensimmäinen lippu. Lippu luovutettiin Kansallismuseoon vuonna 1958.
Osakunta sai kolmannen lippunsa 1958. Koska heraldikkojen mukaan osakunnan lippu ei ollut onnistunut, osakunnan isäntä Erkki Kekäläinen piirsi osakunnalle lipun käyttäen mallinaan vuonna 1686 vahvistettua Porin Rykmentin komppanian lippua ja taiteilija Toivo Vikstedtin piirtämää vaakunakarhua. Kankaat lippuun hankittiin Pariisista ja lippu valmistettiin Suomen Käsityön Ystävissä. Lippu naulattiin Mikkola-museossa Satakuntatalolla 24.3.1958. Ensimmäisen naulan löi inspehtori Risto Niini, toisen inspitär Vuokko Niini ja sen jälkeen kunniajäsenet Jalmari Jaakkola ja Pekka Katara sekä entinen inspitär Tyyni Tuulio. Omat naulansa sai naulata myös Satakunnan kilta, Satakunta-seura, Helsingin Raomlaiste Seora, Satalinnan Säätiö, Satakuntatalon Kannatusyhdistys, Gästrike-Helsinge nation, lipun hankkimiseen osallistuneet ja osakunnan päävirkailijat.
Neljännen lippunsa osakunta sai 1989. Lippu valmistettiin taideompelimo Paula Kilpeläisellä. Lipun hankinnan rahoittamiseen osallistuivat Porin Prikaatin – Porin Rykmentin Kilta ja Rauman Lions Club. Lippu naulattiin ja vihittiin käyttöön Satakuntalaisen Ehtoon päiväjuhlassa 4.11.1989. Naulaamisen kunnian saivat muun muassa inspehtori Pentti Alhonen ja inspitär Säde Mantere-Alhonen, myöhemmin osakunnan kunniajäseneksi valittu Helsingin yliopiston rehtori Päiviö Tommila ja myöhemmin osakunnan kunniajäseneksi valittu Satalinnan Säätiön toiminnanjohtaja Kauko Malmi. Vihkimisen suoritti osakunnan kuraattori Merja Hermonen.
Osakuntanauha
Osakunnan jäsenyyden tunnuksena käytetään sinikeltaista osakuntanauhaa. Nauhan sininen ja keltainen osa ovat yhtä leveät. Sinistä väriä kannetaan keltaista ylempänä. Osakunta voi myöntää oikeuden kantaa värejään, käytännössä osakuntanauhaa, myös muille kuin jäsenilleen.
Ystävyyssopimukset
Satakuntalaisella Osakunnalla on ystävyysjärjestöjä sekä Uppsalan että Tarton yliopistossa. Uppsalan yliopistossa ystävyysjärjestö on Gästrike-Hälsinge nation, jonka kanssa ystävyyssopimus allekirjoitettiin 1.5.1946. Tarton yliopistossa Satakuntalaisella Osakunnalla on kaksi ystävyysjärjestöä: Üliõpilaste Selts Raimla, jonka kanssa ystävyyssopimus allekirjoitettiin 24.3.1962, ja EYS Veljesto, jonka kanssa ystävyyssopimus allekirjoitettiin 27.10.1990. Ystävyyssopimus ÜS Raimlan kanssa allekirjoitettiin sen ollessa pakolaisylioppilasjärjestö Ruotsissa. Yhteistyö ÜS Veljeston kanssa alkoi 1920-luvulla, mutta ystävyyssopimuksen allekirjoittaminen siirtyi erinäisistä syistä aina vuoteen 1990 saakka.
Sisarosakunnat
Satakuntalainen Osakunta pitää sisarosakuntinaan Länsisuomalaisen Osakunnan perillisiä Turkulaista Osakuntaa eli Åbo nationia ja Varsinaissuomalaista osakuntaa. Osakunnilla on myös yhteistoimintaa Turun- ja Porin lääni -nimisen kerhon muodossa.
Muita erityisiä suhteita
Satakuntalainen Osakunta ylläpitää läheisiä suhteita lisäksi mm. Turun yliopiston Satakuntalais-Hämäläiseen Osakunta ry:een sekä Porin yliopistokeskuksen opiskelijayhdistykseen.
Inspehtorit ja inspehtoriparit
Listassa on mainittu inspehtorin nimi, aika, jonka henkilö on toiminut inspehtorina satakuntalaisille, ja minkä alan professori tämä on ollut. Inspehtoripareista inspehtori ilmoitetaan ensimmäisenä ja hänen puolisonsa sen jälkeen.
Kuninkaallisen Turun Akatemian aika 1643–1828:
Länsisuomalaisten osakuntien yhteiset inspehtorit
Ns. isovihan ajaksi osakunnat siirtyivät yliopiston mukana Turusta venäläistä miehitysvaltaa pakoon Tukholmaan. Tänä aikana useat osakunnat toimivat inspehtoreitta. Osakunnat palasivat Turkuun 26.3.1723. Vuonna 1741 osakunnat saivat oikeuden itse valita inspehtorinsa.
Helsingin aika:
Turun palon jälkeen vuonna 1827 yliopisto määrättiin siirtymään Helsinkiin ja se sai vuonna 1828 annetuissa statuuteissa nimekseen Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto Suomessa.
Länsisuomalaisen Osakunnan inspehtorit:
Kunniajäsenet
Vuosi, jolloin henkilö kutsuttiin kunniajäseneksi, on suluissa:
Matrikkeli
Satakuntalaisen Osakunnan matrikkelin ensimmäinen nide sisältää vuodet 1640–1808 ja toinen nide 1809–1846. Länsisuomalaisen Osakunnan matrikkeli sisältää vuodet 1846–1852. Vuosilta 1852–1868 osakunnan matrikkelia ei liene olemassa, koska osakuntatoiminta oli virallisesti kiellettyä. Edellä mainittuja matrikkeleita säilytetään Kansalliskirjastossa ja niiden tietoihin voi tutustua Helsingin yliopiston ylioppilasmatrikkeleita käsittelevillä sivuilla.
Länsisuomalaisen Osakunnan jakamisen jälkeen Satakuntalainen Osakunta on jatkanut matrikkelin pitämistä jäsenistään. Vuoden 1904 jälkeen osakunnan matrikkelia on jatkettu neljällä niteellä.
American Le Mans Series -kausi 2003
American Le Mans Series -kausi 2003 oli American Le Mans Series -sarjan viides kausi.
Kilpailukalenteri
Meksikoon suunniteltu kilpailu peruttiin.
Kilpailujen voittajat
Yleiskilpailun voittajat lihavoituna.
Suzuki Harunobu
Suzuki Harunobu (noin 1725 – 8. heinäkuuta 1770 Edo) oli japanilainen kuvittaja, joka tunnetaan yhtenä Edo-kauden ukiyo-e-tyylisuunnan arvostetuimmista puupiirrosten suunnittelijoista. Harunobua pidetään ensimmäisenä nishiki-e-moniväritekniikalla painettujen puupiirrosten suunnittelijana ja tekniikan kehittäjänä.
Elämä ja ura
pienois|”Nainen ihailee [[japaninaprikoosin kukkia yöllä”, Metropolitan Museum of Art New York.]] Harunobun uskotaan opiskelleen Kiotossa Nishikawa Sukenobun johdolla. Hänen ensimmäiset säilyneet työnsä ovat 1760-luvulta. Harunobu suunnitteli puupiirroksia kabuki-näyttelijöistä (yakusha-e) ja kuuluisista sotureista (musha-e). 1760-luvun puolivälissä Harunobu suunnitteli haikai-runoilijoiden yksityisesti tilaamia egoyomi-kuvakalentereita. Juhlissa vaihdettavaksi tarkoitetuista kalentereista otettiin pieniä painoksia. Kalentereissa käytettiin ensimmäistä kertaa moniväripainotekniikkaa (nishiki-e).
Kalentereista moniväritekniikka levisi pian kaupallisiin kuvasarjoihin. Kuvakalenterien tilausten hiipuessa Harunobu alkoi suunnitella ensin historiallisia puupiirroksia (mitate-e). Harunobu alkoi menestyä vasta, kun hän ryhtyi suunnittelemaan bijinga-puupiirroksia. Häneltä tunnetaan noin 600 bijinga-kuvaa. Haranobun hallitsi hienovaraisella tyylillään bijingan markkinoita useiden vuosien ajan. Erillisten puupiirrosten lisäksi Harunobu kuvitti kuvakirjoja ja maalasi joitakin maalauksia. Häneltä tunnetaan 17 kuvakirjaa. Harunobu suunnitteli useimpien muiden ukiyo-e-mestareiden tavoin myös eroottisia kuvia (shunga).
Harunobun puupiirrokset vaikuttivat vahvasti myöhempien ukiyo-e-suunnittelijoiden työhön. Esimerkiksi bijinga-genren tuleva tähti Isoda Koryūsai (1735–1790) oli Harunobun oppilas. Harunobu kuoli 45-vuotiaana vuonna 1770.
Pyrokseeni
thumb|[[Diopsidikiteitä Afganistanista]] Pyrokseenit ovat silikaattimineraaleihin kuuluva mineraaliryhmä. Pyrokseeneja esiintyy sekä magmakivissä että metamorfisissa kivissä. Pyrokseenit jaetaan kiderakenteensa puolesta klinopyrokseeneihin, joiden kidejärjestelmä on monokliininen, sekä ortopyrokseeneihin, joiden kidejärjestelmä on ortorombinen. Nämä jaetaan vielä koostumuksensa perusteella eri mineraaleiksi.
Nimi pyrokseeni on johdettu kreikan kielen sanoista pyro 'tuli' ja xenos 'vieras'. Nimen mineraaliryhmälle antoi Haüy.
Pyrokseenimineraaleja
Oheisessa listassa on vain osa ryhmiin kuluvista mineraaleista.
Klinopyrokseeneja:
Ortopyrokseeneja:
Liikkumisvapauden rajoitus (psykiatria)
Liikkumisvapauden rajoittamisella tarkoitetaan tahdosta riippumattomassa psykiatrisessa sairaalahoidossa olevan potilaan perusoikeuksien rajoittamista liikkumisen osalta.
Liikkumisvapauden rajoittamisen muodot
Laki mielenterveyslain muuttamisesta (v.2002) mahdollistaa tahdosta riippumattomassa psykiatrisessa sairaalahoidossa olevan potilaan liikkumisvapauden rajoittamisen:
Lakiin liittyvässä Sosiaali- ja terveysministeriön muistiossa / "soveltamisohjeessa" kiinnitetään huomiota myös potilaan mahdollisuuksiin ulkoilla säännöllisesti huolimatta hänelle määrätystä rajoituksesta. Psykiatrisen toimintayksikön tulisi siis mahdollisuuksien mukaan järjestää joko ohjattua ulkoilua tai mahdollistaa ulkoilu esimerkiksi aidatulla piha-alueella.
Liikkumisvapauden rajoittamisen edellytykset
Psykiatrisen sairaalan potilaan liikkumisvapautta voidaan rajoittaa vain jos potilas on tarkkailtavana tai hoidossa tahdostaan riippumatta (= tarkkailuun asetettuna tai niin sanotulla sulkevalla hoitoonmääräämispäätöksellä).
Liikkumisvapauden rajoittamisen perusteena tulee tämän lisäksi täyttyä jokin alla olevista perusteista:
Liikkumisvapauden rajoittamisen määrääminen
Mikäli potilas, jonka liikkumisvapautta ei vielä ole rajoitettu, on voinnissaan tapahtuneen muutoksen tai esimerkiksi ulkopuolelta saadun tiedon perusteella todennäköisesti jonkinasteisen rajoituksen tarpeessa voi hoitohenkilökunta evätä tilapäisesti potilaan oikeuden ulkoiluun. Asiasta on kuitenkin informoitava välittömästi hoitavaa / päivystävää lääkäriä, jonka tulee ottaa kantaa asiaan.
Tiedoksianto
Päätöksen tehneellä taholla on oltava kirjallinen tiedoksisaantitodistus, johon on liitetty valitusoikeusohjeet. Todistuksen on oltava myös asianmukainen. Tiedoksisaantitodistus on näytettävä henkilölle, jota asia koskee. Yli 12-vuotiaan biologisilla vanhemmilla/huoltajilla on myös oikeus nähdä tiedoksisaantitodistus mikäli lapsi siihen luvan myöntää.
Liikkumisvapauden rajoittamisen käytännön toteutus
Mikäli potilas hänelle asetetusta liikkumisvapauden rajoittamisesta huolimatta poistuu tai yrittää poistua sairaalasta tai osastolta ilman lupaa on henkilökunnalla oikeus estää potilaan aikomus käyttämällä tarpeellisia ja puolustettavia voimakeinoja. Voimakeinojen tarpeellisuutta ja puolustettavuutta arvioitaessa tulee huomioida muun muassa sairaalassaolon peruste, potilaan mahdollisesti aiheuttama uhka itselleen tai muulle henkilölle jne.
Mikäli potilas on poistunut osastolta tai sairaalasta ilman lupaa on hoidosta vastaavalla lääkärillä oikeus pyytää poliisilta virka-apua potilaan palauttamiseksi sairaalahoitoon.
Liikkumisvapauden rajoituksen ongelmia ja kyseenalaisuus
Joskus päätös liikkumisvapauden rajoituksesta saatetaan tehdä kyseenalaisin perustein. Mikäli perusteet ovat kyseenalaisia, voivat ne vääristää asianomaisen oikeustajua.
Erilliset säännöt tai sopimukset
Lisäksi potilaan kanssa voidaan sopia ulkoilujen rajoittamisesta hoidollisin perustein.
Nämä erilaisiin sääntöihin tai sopimuksiin perustuvat rajoitukset voivat luonnollisesti koskea myös sairaalassa vapaaehtoisesti olevaa potilasta.
Sofie Castenschiold
Thora Gerda Sofie Castenschiold (1. helmikuuta 1882 Kööpenhamina, Tanska – 30. tammikuuta 1979 Helsingborg, Ruotsi) oli tanskalainen tennispelaaja. Vuoden 1912 kesäolympialaisissa hän saavutti hopeaa naisten sisäkaksinpelistä Edith Hannamin voittaessa finaalin erin 2–0. Castenschiold on myös voittanut Tanskan naisten tennismestaruuskilpailut neljästi vuosina 1906–1910.
Lillix
Lillix on kanadalainen poprock-yhtye. Se perustettiin Cranbrookissa, Brittiläisessä Kolumbiassa vuonna 1997 nimellä Tigerlily. Nykyinen nimi otettiin käyttöön Maverick Recordsin tarjottua yhtyeelle levytyssopimuksen vuonna 2001.
Lillixin alkuperäiset jäsenet olivat laulaja-kitaristi Tasha-Ray Evin, kosketinsoittaja Lacey-Lee Evin, basisti Louise Burns ja rumpali Sierra Hills. Hills lähti vuonna 2002; hänet korvasi Kim Urhahn ja sittemmin Alicia Warrington. Burnsin ja Warringtonin lähdettyä Evinin sisarukset ilmoittivat loppuvuodesta 2006 yhtyeen olevan tilapäisesti tauolla. Vuonna 2007 uusiksi jäseniksi otettiin Scott Thompson ja Eric Hoodicoff, joiden kanssa Evinit työskentelevät yhä yhtyenimellä Lillix.
Lillixin debyyttialbumi Falling Uphill julkaistiin Kanadassa ja Yhdysvalloissa 27. toukokuuta 2003 sekä Japanissa 27. elokuuta. Albumilta julkaistiin singlet "It's About Time", "Tomorrow" ja "What I Like About You", joka oli cover The Romanticsin samannimisestä laulusta. Lillixin versio sisältyy Perjantai on pahin -elokuvan (Freaky Friday, 2003) soundtrackille ja 13 ja risat -komediaan (13 Going on 30) sekä teemana sarjaan Sisko ja sen sisko.
Lillix oli vuonna 2004 ehdolla Juno-palkinnon saajaksi kahdessa eri kategoriassa. Yhtyeen tunnetuin rumpali Alicia Warrington sai paikan yhtyeessä lokakuussa 2005, ja seuraavan vuoden elokuussa ilmestyi albumi Inside the Hollow. Tämä toinen albumi on toistaiseksi myös yhtyeen viimeisin. Japanissa se nousi listojen 48. sijalle.
Koskenlaskijan morsian (vuoden 1937 elokuva)
Koskenlaskijan morsian on Valentin Vaalan ohjaama vuonna 1937 valmistunut suomalainen näytelmäelokuva. Elokuva perustuu Väinö Katajan romaaniin Koskenlaskijan morsian. Elokuvan koskenlaskukohtaukset on kuvattu Iitin Mankalassa, ja niissä käytettiin sijaisnäyttelijöitä.
Elokuvan teemoina ovat sukuviha sekä tukkilaisten ja viljelijöiden ristiriidat.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun lopulle Tornionjokilaaksoon körttiläisympäristöön. Paloniemen isäntä Heikki on rahavaikeuksissa, ja päästäkseen ahdingosta hän päättää naittaa poikansa Juhanin ison talon perijälle, Nuottaniemen Hannalle. Paloniemen perhe on kuitenkin ollut osallisena onnettomuudessa, jossa Nuottaniemen poika on hukkunut. Iisakki uskoo onnettomuuden olleen tahallinen, ja Hanna yrittää saada isäntien kesken sovun aikaiseksi.
Vastaanotto
Televisioesityksen yhteydessä kriitikot kiittivät elokuvan toiminnallisia kohtauksia vakuuttaviksi ja Vaalan kykyä hyödyntää luonnon symboliikkaa ilmaisuvoimaisesti. Aiemmin komediaohjaajana ansioitunut Vaala hallitsee kriitikon arvion mukaan myös vakavan draaman, ja tuloksena on vahvaa maalaisdraamaa, josta ilmenee uskonnon keskeinen osuus maallisissakin pyrkimyksissä. Uskonnon paatoksellisuus tiivistyy arvion mukaan hienosti saarnamies Kero-Pietissä (Ossi Elstelä).
Psíloma
Psíloma  eli Sorós (Σωρός) eli Moustafádes (Μουσταφάδες), antiikin Teumessos, on vuori ja vuorijono Boiotiassa Keski-Kreikassa. Sen korkeimman huipun korkeus on 612 metriä.
Psíloma-vuorijono kulkee Thívan tasangon poikki itä-länsisuunnassa ja jakaa tasangon näin pohjoisempaan ja eteläisempään osaan. Jälkimmäinen on Asopós-joen laaksoa. Vuorijono saa alkunsa Elikónas-vuoren itäpäästä ja ulottuu lähelle Eteläisen Euboianlahden rantaa. Antiikin aikaisen nimensä vuorijono sai sen pohjoispuolella sijainneesta erillisestä, pienemmästä kukkulasta, jolla sijaitsi Teumessoksen kaupunki. Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy Teumessoksen kettu, joka liittyi seutuun.
Kashima
Kashima voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Maya (M.I.A:n albumi)
Maya on dance -artisti M.I.A.n kolmas albumi, jonka julkaisi N.E.E.T., XL Recordings ja Interscope Records 7. heinäkuuta 2010.
Carlos Paredes
thumb|250px|Carlos Paredes Carlos Paredes (16. helmikuuta 1925 Coimbra – 23. heinäkuuta 2004 Lissabon) oli portugalilainen fado-kitaristi ja säveltäjä.
Paredes syntyi Coimbrassa kitaristi Artur Paredesin poikana. Hän aloitti kitaransoiton nelivuotiaana. Hänen ensimmäinen albuminsa oli 1969-1970 äänitetty Guitarra Portuguesa. Paredes myös kirjoitti lauluja muun muassa Amália Rodriguesille ja sävelsi elokuvamusiikkia. Viimeisten yhdentoista elinvuotensa aikana hän ei sairauden vuoksi kyennyt soittamaan kitaraa. Hän kuoli vuonna 2004.
Paredes oli kommunistipuolueen jäsen ja joutui 1950-1960-luvuilla vangituksi Portugalin hallituksen vastustamisesta.
Rhizoprionodon
Rhizoprionodon on luomihaikalojen lahkoon (Carcharhiniformes) ja tiikerihaiden heimoon (Carcharhinidae) kuuluva haikalojen suku. Siihen kuuluu kaikkiaan 7 lajia, joista suomenkielinen nimi on ainakin nokkahailla (Rhizoprionodon porosus), maitohailla (Rhizoprionodon acutus) ja atlantinnokkahailla (Rhizoprionodon terraenovae).
Anne Lister
thumb|upright|Anne Lister. Joshua Hornerin maalaus noin vuodelta 1830. Anne Lister (3. huhtikuuta 1791 Halifax, Yhdistynyt kuningaskunta – 22. syyskuuta 1840 Kutaisi, Imeretin kuvernementti, Venäjän imperiumi, nykyisen Georgian alueella) oli englantilainen liikenainen ja maanomistaja Englannissa West Yorkshiressä.
Listerin isä Jeremy Lister oli upseeri, joka osallistui Yhdysvaltain itsenäisyyssotaan. Hänen äitinsä oli Rebecca Battle. Perheeseen syntyi neljä poikaa ja kaksi tytärtä, joista toisena syntynyt Anne ja hänen sisarensa Marian elivät yli 20-vuotiaiksi.
Lister kirjoitti päiväkirjaa, joka on osittain salakieltä, joka kuitenkin saatiin auki 1930-luvulla. Hän esiintyi miehisesti, ja hänestä käytettiin nimeä Gentleman Jack. Hänen rakastetunsa oli Ann Walker, jonka kanssa hän järjesti avioliittoseremonian.
Päiväkirjoja on yhteensä 6 600 sivua. Alkuun ne on muistiinpanoja irtolehdille, mutta muuttuivat myöhemmin kun päiväkirjanpidosta tuli Listerille yhä tärkeämpää, ensin sinikantisiksi vihkoiksi ja myöhemmin paksuiksi sidotuiksi kirjoiksi, joita syntyi yhteensä 24. Päiväkirjoista julkaistiin alkuun vuonna 1988 toimitettu valikoima, joka on saanut mainetta ainakin akateemisessa maailmassa. Niiden asema virallistettiin 2011 englantilaisena kulttuuriperintönä.
thumb|Shibden Hall. Lister peri enoltaan Shibden Hall -maatilan, jossa hän oli asunut vuodesta 1815 enonsa ja tätinsä luona, koska ei viihtynyt kotonaan. Hän pukeutui mustiin vaatteisiin, hänen aikansa meni opiskeluun, maatilanhoitoon ja liiketoimien hoitamiseen. Hän matkusteli paljon ja harrasti vuorikiipeilyä. Matkoillaan hän piti huolellista matkapäiväkirjaa. Viimeiselle matkalleen, jolla hän poikkesi myös Suomessa, hän lähti kumppaninsa Ann Walkerin kanssa kesäkuussa 1839. Hän kuoli yllättäen mahdollisesti hyönteisen levittämään kuumetautiin Kutaisissa. Ann Walker sai Shibden Halliin elinikäisen asumisoikeuden, mutta hänen vävynsä otti sen haltuunsa, ja Walker päätyi Yorkiin hoitolaan mieleltään järkkyneenä. Walker kuoli lapsuudenkodissaan Cliffe Hillissä 1854.
Listeristä on tehty televisiosarja Gentleman Jack, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Sally Wainwright.
Planetary Duality
Planetary Duality on The Facelessin toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. marraskuuta 2008. Albumin julkaisun myötä The Faceless teki debyyttinsä Billboard 200 -listalle. Albumi myi Yhdysvalloissa ensimmäisellä viikollaan noin 5 600 kappaletta ja nousi listalla korkeimmillaan sijalle 119.
Rambo
Hahmon nimi on peräisin Rambo-omenalajikkeelta.
Rambosta on elokuvien lisäksi tehty myös vuosina 1986–1987 kahden tuotantokauden mittainen animaatiotelevisiosarja, Rambo ja vapauden voimat.
Elokuvat
Rambo-elokuvat ovat saaneet yhden Oscar-ehdokkuuden. Sen sai Rambo – taistelija 2 kategoriassa parhaat ääniefektit.
Ensimmäinen elokuva (1982)
thumb|Sylvester Stallone Rambona elokuvassa [[Taistelija.]]