cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Presidentti
Suomen tasavallan presidentti
Suomessa presidenteiksi on valittu kolmivaiheisella valitsijamiesäänestyksellä Lauri Kristian Relander 1925, Pehr Evind Svinhufvud 1931, Kyösti Kallio 1937, Juho Kusti Paasikivi 1950, Urho Kekkonen 1956, 1962, 1968 ja 1978 sekä Mauno Koivisto 1982 ja 1988.
Poikkeuksellisia valintatapoja on ollut Ståhlbergin valinta 1919 eduskunnan suorittamalla vaalilla, Risto Rytin valitseminen presidentiksi 1940 vuonna 1937 valittujen valitsijamiesten suorittamalla vaalilla Kallion kauden loppuun, Rytin uudelleenvalinta 1943 myös vuoden 1937 valitsijamiehillä kahdeksi vuodeksi, Rytin erotessa Mannerheimin valinta presidentiksi 1944 eduskunnan säätämällä lailla kuudeksi vuodeksi, Paasikiven valinta 1946 eduskunnan suorittamalla vaalilla Mannerheimin kauden loppuun ja Kekkosen 1968 alkaneen presidenttikauden jatkaminen eduskunnan säätämällä poikkeuslailla 1974 neljällä vuodella. Ensimmäisen kerran Suomessa suoralla kansanvaalilla ilman valitsijamiehiä valittiin presidentiksi Martti Ahtisaari 1994, sekä sen jälkeen Tarja Halonen 2000 ja 2006 sekä Sauli Niinistö 2012 ja 2018. Vuoden 1988 vaaleissa Koivisto voitti valitsijamiesten suorittaman vaalin, mutta silloisen lain mukaan valitsijamiehiä ei olisi tarvittu, jos joku ehdokkaista olisi saanut yli 50 prosenttia kansan antamista äänistä.
Sanan alkuperä ja muita merkityksiä
Presidentti-nimitystä käytetään Suomessa myös korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden presidenteistä, hovioikeuksien presidenteistä ja työtuomioistuimen presidentistä. Myös järjestöt voivat kutsua johtajaa presidentiksi, esimerkiksi Lions-klubi ja Helvetin enkelit. Presidentti-nimitystä käytetään myös joidenkin suuryhtiöiden hallitusten puheenjohtajista.
Eurooppa-neuvoston pysyvää puheenjohtajaa kutsutaan ainakin Suomessa ”EU:n presidentiksi” tai ”EU-presidentiksi”. Tämä tosin on hieman harhaanjohtavaa, sillä nimi tulee virheellisenä englanninkielisestä nimestä President of the European Council; englannin sana president voi tarkoittaa sekä puheenjohtajaa että presidenttiä sen tavallisessa merkityksessä.
Sanan presidentti alkuperä on ranskan kielessä, johon se muodostettiin latinan sanasta praesidēre ’johtaa’. Alkuperäisiin osasiinsa pilkottuna tämä latinan verbi tarkoittaa sananmukaisesti edessä istuvaa, siis pöydän päässä istuvaa eli puheenjohtajaa.
Presidenttien toimikaudet eri maissa
Presidentin toimikausi on aika, joksi presidentti valitaan. Eri maissa toimikaudet ovat eri pituisia:
Baktria
thumb|Baktrian sijainti noin 320 eaa. thumb|Baktrian muinaisia kaupunkeja Baktria oli Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa sijainneen muinaisen Persian valtakunnan maakunnan kreikankielinen nimi. Sen pääkaupunki oli Baktra. Se sijaitsi nykyisen Afganistanin ja Pakistanin alueilla.
Ei tiedetä, oliko Baktria jo osa Meedian valtakuntaan, mutta Kyyros II (Kyyros Suuri) valloitti sen ja teki siitä Persian maakunnan. Kun Aleksanteri Suuri löi Dareios III:n, Baktrian satraappi Bessos yritti organisoida vastarintaa Baktriasta käsin. Aleksanteri valtasi myös Baktrian, josta tuli uuden makedonialaisen valtakunnan maakunta. Myöhemmin Baktriasta tuli Seleukidien valtakunnan osa. Aleksanterin ja seleukidien aikana Baktriaan perustettiin uusia kaupunkeja, ja sinne tuli paljon kreikkalaisia asukkaita.
Seleukidien oli vaikea pitää Baktriaa vallassaan, ja lopulta vuonna 255 eaa. Baktrian satraappi Diodotus teki Baktriasta itsenäisen. Niin sanottu Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta valtasi alueita myös Intiasta, mutta se hajosi lopulta pienemmiksi kuningaskunniksi. Viimeiset kuningaskunnat säilyivät aina vuoteen 10 jaa.
Pandora
thumb|200px|[[Jules Joseph Lefebvren maalaus Pandora (1882)]]
Tarina
Ennen kuin Prometheus sidottiin kallioon, hän varoitti veljeään Epimetheusta ottamasta lahjoja jumalalta. Epimetheus ei kuunnellut ja Pandoran saavuttua rakastui tähän. Epimetheus käski Pandoraa olemaan avaamatta tämän mukana ollutta lipasta, mutta Pandoran uteliaisuus voitti ja hän avasi lippaan vapauttaen kaikki maailman vitsaukset. Siihen asti ihmiskunta oli elänyt paratiisimaisesti ilman murheita. Pandora sulki lippaan, jolloin rasian pohjalle jäi ainoastaan Toivo.
Hesiodos kertoo Pandoran tarinan teoksessaan ''Työt ja päivät. ''
Merkitys
Pandoran lippaaksi verrataan asioita, joita ei kannattaisi kokeilla, koska siitä seuraa ikävyyksiä. Ihmisellä on luontaista uteliaisuutta ja houkutusta uusien asioiden kokeiluun. Kuuliainen ihminen säästyy ikäviltä seurauksilta. Tätä ristiriitaa kutsutaan Pandoran lippaaksi. Pandoran lipas on transformaatiomyytti. Se kertoo pahuuden synnystä tai alkuperästä.
Ala-Suonteen alue
Ala-Suonteen alue (vesistöaluetunnus 14.84) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 313,75 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 24,59 %. Vesistön alueen alarajana on Viherinkoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 625,72 neliökilometriä ja sen järvisyys on 31,46 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Rautaveden alueeseen (14.83).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Johan Fransson
Carl Johan Fransson (s. 18. helmikuuta 1985 Kainuun kunta, Ruotsi) on ruotsalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja ja maailmanmestari. Hänen suurimpiin vahvuuksiinsa kuuluu luistelu ja hyökkäyspään pelaaminen.
Seuraura
Fransson on Kalix HC:n kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä myös kotikaupungissaan Kalix HF:n I-divisioonajoukkueessa jo 15-vuotiaana kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2001–2002 Fransson siirtyi Luleå HF:n junioreihin. Hän debytoi sen Elitserien-joukkueessa seuraavalla kaudella 2002–2003, jolloin Fransson pelasi kolme ottelua. Hänen kauttaan lyhensi kuitenkin nivusvamma. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2003–2004 Fransson teki Elitserienin runkosarjassa 44 ottelussa tehot 3+3=6. Dallas Stars varasi hänet toisella kierroksella 34. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004.
Kolmen Luleåssa vietetyn kauden jälkeen Fransson teki toukokuussa 2006 kaksivuotisen sopimuksen Frölunda HC:n kanssa. Hän ei kuitenkaan sopinut joukkueen kesken kauden vaihtuneen uuden päävalmentajan Pär Bäckmanin pelisysteemiin ja siirtyi tammikuussa 2007 kahden viikon lainasopimuksella SM-liigajoukkue Porin Ässiin joukkueen ja Dallas Starsin välisen yhteistyön myötä. Franssonin oli tarkoitus siirtyä sopimuksensa jälkeen loppukaudeksi AHL-joukkue Iowa Starsiin, mutta suunnitelmat kuitenkin muuttuivat ja hän siirtyi siirtorajan kynnyksellä loppukaudeksi kotimaahansa Linköpings HC:n riveihin. Vaihdossa Frölundaan siirtyi Oscar Ackeström. Fransson voitti Linköpingissä Elitserien-hopeaa keväällä 2007. Hän jatkoi joukkueessa myös kahtena seuraavana kautena. Fransson voitti Elitserien-hopeaa toisen kerran peräkkäin keväällä 2008.
Kaudella 2008–2009 Fransson edusti Linköpingiä myös Mestarien liigassa. Tammikuussa 2009 hän siirtyi loppukaudeksi Sveitsin National League A:n HC Luganoon. Fransson palasi Luleåhon vuoden mittaisella sopimuksella kaudeksi 2009–2010, jolloin hän teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+19=30, joilla Fransson oli Luleån tehokkain ja Elitserienin kuudenneksi tehokkain puolustaja. Hän teki huhtikuussa 2010 peräti viiden vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa, mutta tekikin toukokuussa sopimuksen KHL-joukkue Dinamo Minskin kanssa.
Myös sopimus Dinamo Minskin kanssa purkautui, sillä kesäkuussa 2010 Fransson teki vuoden mittaisen sopimuksen NHL-joukkue Los Angeles Kingsin kanssa. Joukkue hankki hänen oikeudet jo helmikuussa 2007, kun Dallas Stars kauppasi Franssonin lisäksi Jaroslav Modrýn, toisen kierroksen varausvuoron kesälle 2007 sekä ensimmäisen ja kolmannen kierroksen varausvuoron kesälle 2008 vaihdossa Mattias Norströmiin, Konstantin Puškarjoviin sekä kolmannen ja neljännen kierroksen varausvuoroon kesälle 2007. Fransson siirtyi kuitenkin KHL:ään, sillä Kings lainasi hänet lokakuussa SKA Pietariin kaudeksi 2010–2011. Fransson palkittiin liigan marraskuun 2010 kuukauden puolustajana.
Kaudeksi 2011–2012 Fransson palasi Luleå HF:ään peräti kevääseen 2016 saakka ulottuvalla sopimuksella. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 1+19=20, joilla Fransson sijoittui Elitserienin puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi neljän muun pelaajan kanssa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Luulajassa sekä Elitserien-hopeaa että European Trophyn mestaruuden. Kaudella 2013–2014 Fransson oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+10=15.
Fransson palasi kaudeksi 2014–2015 Sveitsiin ja siirtyi Rapperswil-Jona Lakersin riveihin. Hän teki helmikuussa 2015 vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa, mutta Lakers kuitenkin putosi kauden päätteeksi National League B:hen, joten Fransson siirtyi kaudeksi 2015–2016 jatkamaan NLA-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Genève-Servette HC:hen. Hän oli seitsemällä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Mestarien liigassa Franssonin tehot 1+2=3 riittivät Servetten sisäisen piste- ja syöttöpörssin voittoon.
Maajoukkueura
Fransson edustia Ruotsia MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2014 ja 2016, joista vuoden 2013 turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja vuoden 2014 turnaus pronssiin. Vuoden 2013 turnauksessa hän oli joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 1+4=5. Fransson debytoi Ruotsin A-maajoukkueessa kaudella 2003–2004.
Fransson pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2004 ja 2005, joista ensimmäisessä turnauksessa hän oli kolmella maalillaan Ruotsin tehokkain puolustaja Alexander Tängin kanssa. Yhteensä Fransson on pelannut 26 nuorten ja kymmenen poikien maaottelua.
Muuta
Fransson pelasi nuorempana myös jääpalloa ja voitti 13-vuotiaana lajissa Ruotsin-mestaruuden vuonna 1998.
Kemihaaran suot
Kemihaaran suot on Natura 2000 -suojelualue Vuotosjoen itäpuolella Pelkosenniemen ja Savukosken kuntien alueella. Suojellut suot ovat toisitaan erillään ja ovat tyypiltään muun muassa aapasoita, lettoja ja korpia. Ne ovat pääosin luonnontilassa. Vuotosjoen latvapurot, lähteet ja suppalammet ovat arvokkaita pienvesiä. Siellä pesii merkittävässä määrin metsähanhia, joutsenia ja kahlaajia kuten kurkia. Natura-alueen pinta-ala on yhteensä 14 060 hehtaaria. Kemihaaran suoalueella on kaksi lintutornia.
AdventureQuest
AdventureQuest on internetissä pelattava yhden pelaajan tietokoneroolipeli, joka julkaistiin vuonna 2002. Pelin on kehittänyt ja julkaissut Artix Entertainment. Peli on toteutettu flashillä ja sisältää anime-tyylistä grafiikkaa. Peliä voi pelata ilmaiseksi, mutta sen lisätoiminnot ovat maksullisia. Vuoden 2005 lopussa pelillä oli kymmenen miljoonaa pelaajaa.
Pelaaminen
Pelin alussa luodaan hahmo, joka on aluksi joko taistelija (fighter), taikuri (mage) tai varas (rogue). Myöhemmin taitoja voi parannella, ja hahmo voi kehittyä esimerkiksi varkaasta ninjaksi tai taistelijasta ritariksi (knight). Pääluokkien lisäksi pelissä on myös erikoishahmoluokkia. Pelissä suoritetaan tehtäviä ja nostetaan hahmon tasoa. Kokemuspisteitä kertyy vihollisten kukistamisesta, ja myös useat esineet korottavat pelaajan kykyjä, kuten hyökkäys- tai puolustusvoimaa.
Tietyllä tasolla voi oppia käyttämään aina tiettyjä aseita. Aseiden lisäksi pelissä voi hankkia suojia ja kilpiä. Pelissä voi myös ostaa lemmikin, joka auttaa pelaajaa taisteluissa.
Kaikilla pelin esineillä ja vihollisilla on omat elementtinsä, joihin kuuluvat valo, pimeys, vesi, tuli, sähkö, maa, tuuli, jää ja void. Jos vastustajan elementti on tuli, häntä vastaan ei kannata käyttää tuliasetta – pikemminkin tulen vastakohtaa, jääasetta. Jokaiselle elementille on oma klaaninsa, joista pelaaja voi liittyä haluamaansa. Klaanit voivat ostaa aseita, panssareita ja muita tavaroita omaan klaanikauppaansa, johon pääsevät vain kyseisen klaanin jäsenet. Klaania voi tukea tokeneilla, maksuvälineillä, ja klaanin rakennusta voi korjata.
Gadolin
thumb|Gadolin-aatelissuvun vaakuna thumb|Johan Gadolin.
Gadolin on suomalainen suku, jonka kaksi sukuhaaraa on introdusoitu Suomen aateliin.
Misery Inc.
Misery Inc. oli suomalainen metalliyhtye, joka perustettiin Myrskylässä vuonna 2001. Yhtyeen viimeinen levy-yhtiö oli Johanna Kustannus. Ensimmäinen albumi,  Yesterday's Grave julkaistiin saksalaisen ZYX Music -levy-yhtiön kautta ja toinen albumi, Random End, suomalaisen Firebox Recordsin kautta. Misery Inc. on lämmitellyt mm. Arch Enemyä ja Killswitch Engagea. Syyskuun 16. vuonna 2008 Misery Inc. ilmoitti lopettavansa. Lopettamisen syyksi ilmoitettiin jatkuvat kokoonpanon muutokset.
Ylä-Suonteen valuma-alue
Ylä-Suonteen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.85) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 311,97 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 38,38 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Ollinsalmi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Ala-Suonteen alueelle (14.84).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kuusi aluetta tai valuma-aluetta :
Joe Dumars
thumb|Joe Dumars Joe Dumars (s. 24. toukokuuta 1963 Shreveport, Louisiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hänet otettiin vuonna 1985 Detroit Pistonsiin, josta hän vetäytyi 1999.
Dumars pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa, joka voitti kultaa vuoden 1994 koripallon maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän on kuulunut Basketball Hall of Fameen vuodesta 2006.
Dumars oli vuonna 1989 NBA:n finaalien "Most Valuable Player".
Uurajärven valuma-alue
Uurajärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.86) on Sysmän reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 95,1 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,17 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Enovesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Nuoramoisen alueelle (14.81).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kolme aluetta tai valuma-aluetta :
Rachel Portman
Rachel Mary Berkeley Portman (s. 11. joulukuuta 1960 Haslemere) on brittiläinen elokuvasäveltäjä. Hän oli ensimmäinen parhaan musiikin Oscar-palkinnon voittanut nainen.
Portman on harrastanut säveltämistä teini-iästä alkaen ja opiskeli sitä Oxfordin yliopistossa. Sävellettyään vuonna 1982 musiikin Oxfordin opiskelijoiden toteuttamaan elokuvaan Privileged hänet palkattiin BBC:lle, jossa hän sävelsi muun muassa tv-sarjoihin The Storyteller (1987–1988) ja Oranges Are Not the Only Fruit (1990) sekä tv-elokuvaan The Woman in Black (1989). Portman siirtyi säveltämään elokuvia 1990-luvun alussa ja hänen ensimmäinen Hollywood-elokuvansa oli Anna onnelle mahdollisuus (1992). Hän nousi tunnetuksi säveltämällä useita klassikkoromaaneista sovitettuja romanttisia elokuvia sekä hyödyntämällä toisinaan ei-länsimaisia musiikkityylejä ja soittimia. Ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan Oscarinsa hän voitti elokuvasta Emma (1996). Portman on saanut Oscar-ehdokkuudet myös elokuvista Oman elämänsä sankari (1999) ja Pieni suklaapuoti (2000), jälkimmäisestä myös Golden Globe -ehdokkuuden. Vuonna 2015 Portman voitti ensimmäisenä naissäveltäjänä Primetime Emmy -palkinnon tv-elokuvasta Bessie.
Portman on säveltänyt myös oopperoita ja konserttimusiikkia sinfoniaorkesterille. Hän sovittaa elokuvamusiikkinsakin useimmiten itse orkesterille. Portmanin puoliso on italialaissyntyinen elokuvatuottaja Uberto Pasolini.
Paris–Bordeaux–Paris
thumb|[[Émile Levassorin maaliin saapumisen muistomerkki]] Paris–Bordeaux–Paris oli vuonna 1895 järjestetty kilpailu, jota on toisinaan sanottu ensimmäiseksi autokilpailuksi, vaikka se ei vastaa nykyaikaista käsitystä autokilpailusta, jossa nopein voittaa. Voittaja oli Émile Levassor, joka saapui perille ajettuaan 1 178 kilometrin reitin 48 tunnissa lähes kuusi tuntia ennen toiseksi tullutta. Virallinen voittaja oli kuitenkin Paul Koechlin, joka saapui Peugeotillaan kolmantena, täsmälleen 11 tuntia Levassoria hitaamapana, mutta kilpailu oli virallisesti tarkoitettu nelipaikkaisille autoille, ja Levassor ja toiseksi tullut ajoivat kaksipaikkaista.
Mikko Himmi
Mikko Himmi (22. elokuuta 1877 Lemi – 10. heinäkuuta 1932 Lemi ) oli suomalainen kansakoulun opettaja.
Lemin Vainikkalan kylässä syntyneen Himmin vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Himmi ja Valpuri Sinkko. Hän kävi kansakoulun, suoritti kiertokoulun opettajan tutkinnon ja valmistui Kajaanin seminaarista vuonna 1906. Himmi työskenteli opettajana Uudenkirkon Kuusjärven kansakoulussa vuosina 1906–1918.
Työväenliikkeen toimintaan osallistunut Himmi pakeni sisällissodan jälkeen Venäjälle. Hän laati siellä suomenkielisten neuvostokoulujen ensimmäiset oppikirjat, joita käytettiin monen vuoden ajan. Palattuaan Suomeen Himmi työskenteli Viipurin maalaiskunnan Esisaaren kansakoulun johtajaopettajana vuosina 1922–1931. Hän toimi myös maalaiskunnan kunnanvaltuutettuna vuosina 1923–1930. Puoluekannaltaan Himmi oli sosiaalidemokraatti.
Puutarhakatu (Tampere)
pienoiskuva|Puutarhakatua vuonna 2015. Edessä oikealla Hämeen Pohjan talo, taustalla Frenckellin tehtaan vanha savupiippu.Puutarhakatu on Tampereen keskustassa sijaitseva itä-länsisuuntainen katu, joka johtaa Keskustorilta Pyynikintorin läheisyyteen. Katu kulkee Tammerkosken ja Amurin kaupunginosissa, ja sen poikkikatuja ovat Aleksis Kiven katu, Kuninkaankatu, Näsilinnankatu, Hämeenpuisto, Mustanlahdenkatu, Kortelahdenkatu, Amurinkuja ja Mariankatu. Puutarhakadun varrella on muun muassa kaupungin virastotalo ja Tampereen taidemuseo. Siellä on sijainnut myös kirjailija Minna Canthin syntymäkoti.
Puutarhakadulla kulkee pyöräreitti, ja katu on eräs Tampereen vilkkaimmista kevyen liikenteen väylistä.
Rakennuksia
pienoiskuva|Vapaakirkon sisäänkäynti muistuttaa veneen keulaa ja [[Goottilainen arkkitehtuuri|goottilaista kaarta. ]]
Kadulla sijaitsee useita merkittäviä, tunnettujen suunnittelijoiden piirtämiä rakennuksia:
Kadun nimi
Puutarhakadusta käytettiin aluksi ruotsinkielistä muotoa Trädgårdsgatan. Nimi on peräisin vuodelta 1807, jolloin se syntyi komiteatyön tuloksena. Puutarhakadun nimi lainattiin mahdollisesti Turusta, jossa oli niin ikään Puutarhakatu. Toisaalta on myös esitetty, että Puutarhakadun nimi viittaisi Tammerkosken rannalla kaupungin alkuaikoina sijainneeseen apteekkari Johan Henrik Långhjelmin lääkekasviviljelmään.
Vuonna 1803 kadusta on käytetty eräässä asiakirjassa nimeä Tuomikatu (Häggatan).
1930-luvulla Tampereen kadunnimiä uudistettiin, ja samalla esitettiin ehdotus, että Puutarhakadun nimi muutettaisiin Minna Canthin kaduksi. Kaupunginvaltuusto ei kuitenkaan kannattanut ajatusta, vaan se halusi säilyttää alkuperäisen nimen. Puutarhakadun uudelleen nimeämistä on pohdittu myöhemminkin.
Minna Canthin syntymäkoti
pienoiskuva|Minna Canthin syntymäkodin muistolaatan (1947) on suunnitellut arkkitehti Toini Raunisto. Kirjailija Minna Canthin (1844–1897) syntymäkoti sijaitsi Puutarhakatu 8:ssa. Talo purettiin vuonna 1923, mutta sen paikalla olevan rakennuksen seinään on kiinnitetty pronssinen muistolaatta. Hämeenpuistossa, Puutarhakadun läheisyydessä, on nuorta Minna Canthia esittävä patsas (1951), jonka on tehnyt Lauri Leppänen.
Canth vietti Tampereella varhaislapsuutensa, mutta muutti perheensä kanssa Kuopioon vuonna 1853.
Berkhamsted
Berkhamsted on noin asukkaan kunta (civil parish) Hertfordshiren kreivikunnassa Itä-Englannissa. Kunta kuuluu Dacorumin hallintopiiriin ja sijaitsee Chilternin kukkuloilla Bulbourne-joen laaksossa.
Berkhamstedissa sijaitsee normanniaikainen kivilinna Berkhamstedin linna. Tarinan mukaan anglosaksien armeija antautui juuri siellä Normandian herttualle joulukuussa 1066, jolloin hänestä tuli Vilhelm Valloittaja.
Square Enix
Square Enixin päätuotteet ovat roolipelisarjat, kuten Final Fantasy ja Dragon Quest. Pelien ohella yhtiö on tuottanut myös manga- ja animesarjoja, kuten Fullmetal Alchemist.
Historia
Vuoden 2005 lopulla Space Invaders -sarjan luonut Taito Corporation liitettiin Square Enixiin. Vuonna 2009 yhtiö osti Eidos Interactiven ja sai samalla Crystal Dynamicsin. Samana vuonna perustettiin Square Enix Europe -yhtiö.
Vuonna 2015 yhtiö perusti Tokyo RPG Factory -studion, joka kehitti peliä Project Setsuna (myöhemmin julkaistu nimellä I Am Setsuna).
Vuonna 2017 Square Enixin ilmoitettua irtautuvansa IO Interactivesta tämän johto ilmoitti sopineensa yhtiön ostamisesta ja että yhtiö jatkaa itsenäisenä yhtiönä. Square Enixin toimitusjohtaja Yosuke Matsuda on sanonut, että ”Hitman ei olisi Hitman jos se ei olisi IO:n tekemä” päätöksestä jättää pelisarjan oikeudet IO Interactivelle.
Toukokuussa 2022 Square Enix myi Embracer Groupille kolme pelistudiota 300 miljoonan dollarin hinnalla: Crystal Dynamics, Eidos Montreal ja Square Enix Montreal, joissa on kahdeksassa eri paikassa. Kaupan mukana siirtyvät muun muassa Tomb Raider, Deus Ex, Thief ja Legacy of Kain -tuotesarjat sekä yli 50 muuta nimikettä.
Pelisarjat
Square Enixin toimitusjohtaja Yosuke Matsuda on kertonut haastattelussa yhtiön sisäisestä projektista vanhojen pelien käännöksistä uusille alustoille. Vanhojen pelien uudelleen julkaisussa on noussut ongelmaksi, että kaikkien pelien lähdekoodit eivät ole löytyneet.
Manga ja anime
Gangan Comics on Square Enixin mangaa julkaiseva osasto. Japanissa ilmestyviä Gangan-lehtiä on yhteensä 5, ja esimerkkejä niiden sisältämistä sarjoista ovat 666 Satan, Higurashi no naku koro ni ja Fullmetal Alchemist. Osa Square Enix -peleistäkin on saanut oman mangasovituksensa, kuten Kingdom Hearts II ja Final Fantasy XII.
Useasta sarjakuvasta on tehty myös animesarjoja. Mangasta riippumatonta animea ovat taas Crisis Core: Final Fantasy VII:ään perustuva Last Order: Final Fantasy VII (2005) sekä itsenäisen Squaren tuottamat Final Fantasy: Legend of the Crystals (1994) ja Final Fantasy: Unlimited (2001–2002).
Tytäryhtiöt
Aiemmin yhtiö on omistanut muun muassa IO Interactiven, Crystal Dynamicsin, Eidos-Montréalin ja Square Enix Montréalin (nykyään nimellä Onoma Embracer Groupin omistuksessa). Square Pictures oli Squaren perustama elokuvien tuotantoon suunnattu yritys, joka myöhemmin lakkautettiin.
Bruno Kernen
Bruno Kernen (s. 1. heinäkuuta 1972 Thun, Sveitsi) on uransa lopettanut sveitsiläinen alppihiihtäjä.
Kernen voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden vuonna 1997, Italian Sestrieressä. Samoissa MM-kilpailuissa hän oli vielä alppiyhdistetyssä toinen. 1999 Vailin MM-kilpailuissa hän ei selviytynyt mitaleille, mutta St. Moritzin maailmanmestaruuskilpailuissa 2003, hän saavutti pronssimitalin syöksylaskussa ja sijoittui supersuurpujottelussa 8:ksi. Bormion MM-kilpailuista 2005 tulivat syöksyn 5:s sija, ja super-G:n 8:s sija. Uransa viimeisissä arvokisoissa, Åren MM-kilpailuissa 2007, Kernen sijoittui super-G:ssä pronssille.
Kernen saavutti uransa ainoan olympiamitalin Torinon kisojen syöksylaskusta, jossa hän sijoittui pronssille. Samoissa olympialaisissa hän osallistui vielä supersuurpujotteluun, jossa sijoittui 18:ksi. Naganon olympialaisissa Kernen keskeytti syöksylaskussa ja sijoittui super-G:ssä 11:ksi.
Junioreiden MM-kilpailuissa 1991, Kernen voitti alppiyhdistetyn mestaruuden ja saavutti super-G:ssä pronssia.
Urallaan Kernen pystyi kolmeen maailmancupin osakilpailuvoittoon ja oli palkintokorokkeella yhteensä seitsemän kertaa. Hän kärsi urallaan paljon loukkaantumisista ja ilmoitti kesällä 2007 lopettavansa polvivaivan takia.
Paul Lansky
Paul Lansky (s. 18. kesäkuuta 1944 New Yorkissa) on elektronisen musiikin säveltäjä, joka on tehnyt musiikkia 1970-luvulta saakka. Hän on George Perlen oppilas, ja itse on nykyään musiikin säveltämisen professori Princetonin yliopistossa, ja häntä pidetään yhtenä elektronisen musiikin pioneerinä.
Radioheadin kappaleessa "Idioteque," yhtyeen vuoden 2000 albumilta Kid A, on huomattava sample Lanskyn nauhalta "Mild und Leise" (1973), joka taas "sämplää" Richard Wagnerin "Tristan und Isoldea". Lansky on kirjoittanut esseen Radioheadista, ja essee löytyy kirjasta The Music and Art of Radiohead, ja myös internetistä.
Lansky on pahamaineisen gangsterin Meyer Lanskyn veljenpoika.
Shippingport
Shippingport on paikkakunta Yhdysvalloissa, lähellä Pittsburghia Pennsylvaniassa. Se tunnetaan maan ensimmäisen ydinvoimalaitoksen sijaintipaikkana. Voimalaitos ajettiin alas 1982, sillä sen modernisoimista ei enää pidetty kannattavana. Voimalaitos on yksi ensimmäisiä koskaan purettuja ydinvoimalaitoksia. Laitospaikka vapautettiin muuhun käyttöön purkutöiden päätyttyä 1987.
Sault Ste. Marie Greyhounds
'''Sault Ste. Marie Greyhounds''' on kanadalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ontarion junioriliigan läntisen konferenssin länsidivisioonassa. Seuran kotikaupunki on Sault Ste. Marie Ontariossa.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Face to Face
Face to Face on The Kinksin vuonna 1966 julkaistu neljäs studioalbumi Euroopassa, jonka katsotaan samalla aloittaneen yhtyeen ”klassisen kauden”. Albumi oli ensimmäinen laatuaan, joka sisälsi ainoastaan Ray Daviesin kirjoittamia kappaleita, ja lisäksi yhtye käytti levyn tekoon ensimmäistä kertaa kuukausikaupalla aikaa etenkin päällekkäisäänitysten vuoksi. Face to Facen tuottamisessa esiintyi ristiriitoja, ja albumi oli viimeinen, jonka tuottaja Shel Talmy yksin tuotti.
Albumilla yhtyeen tyylilaji siirtyi rhythm and blues -vaikutteisesta rock and rollista lähemmäs pop-tyylistä ilmaisua. Levy on yleiseltä sävyltään synkkä ja se sisältää yhtyeen kotimaassa Britanniassa listaykköseksi nousseen kappaleen ”Sunny Afternoon”. Mukana on myös psykedeelisiä vaikutteita äänitehosteiden muodossa.
Levyn psykedeelinen kansikuva ei miellyttänyt Ray Daviesia, joka olisi kirjavien värien sijaan halunnut kannesta albumin materiaalin mukaisesti synkän ja voimakkaan.
Leck Fischer
Leck Fischer (1904 Kööpenhamina, Tanska – 1956 Gentofte, Tanska) oli tanskalainen elokuvakäsikirjoittaja ja kirjailija.
Fischer ryhtyi täysipäiväiseksi kirjailijaksi, kun hänen teoksensa Leif den Lycklige (1928–1929) oli saanut julkisuutta. Hän oli yhteiskunnallisesti tiedostava, ja hänen 1930-luvun teoksensa ovat pessimistisiä. Hän kirjoitti romaaneja, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia.
Maailman väestöpäivä
Maailman väestöpäivä on Yhdistyneiden kansakuntien UNFPA:n kansainvälinen vuosipäivä, jolloin korostetaan väestönsuunnittelua. Päivää on vietetty vuodesta 1989 lähtien, jolloin Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma UNDP suositteli sitä vietettävän vuosittain 11. heinäkuuta.
Canon PowerShot S50
pienoiskuva|Canon PowerShot S50-[[digitaalikamera objektiivi ulkona]] pienoiskuva|Canon PowerShot S50-[[digitaalikamera läppä kiinni]] pienoiskuva|Canon PowerShot S50-[[digitaalikameran selkäpuoli]] Canon PowerShot S50 on Canonin Powershot-tuoteperheen vuonna 2003 julkaistu digitaalikamera. Siinä on viiden megapikselin CCD-kenno, 3-kertainen optinen ja 4-kertainen digitaalizoom sekä yhdeksän pisteen AiAF-tarkennus. Kamera painaa ilman akkua ja muistikorttia noin 260 grammaa. Se toimii NB-2L-akulla.
Kiba Inuzuka
Kiba Inuzuka on kuvitteellinen henkilö anime- ja mangasarja Narutossa.
Kiba on kovaääninen ja hurjapäinen chūnin, joka kuuluu Kurenai Yuhin johtamaan Ryhmä 8:aan. Hän on kotoisin Konohan Inuzuka-perheestä, joka tunnetaan ninjakoirien käytöstä taisteluissa. Kiba taisteleekin yhdessä koiransa Akamarun kanssa ja voi kommunikoida tämän kanssa paljon tavanomaista yksityiskohtaisemmin. Kaksikko kykenee myös suorittamaan useita jutsuja yhdessä, kuten Jūjin Bunshin ("Peto-ihmiskloonaus"), jossa Akamaru muuttuu Kiban näköiseksi.
Chuunin-koe
Chuunin-kokeiden ensimmäisessä vaiheessa Akamaru istui Kiban pään päällä tarkkaillen muiden koepapereita kertoen sitten haukkumalla Kiballe oikeat vastaukset kysymyksiin.
Kokeen kolmannen vaiheen karsinnoissa Kiba joutui taistelemaan Naruto Uzumakia vastaan uskoen voittavansa Naruton helposti. Vaikka Kiba olikin taistelussa paremmassa asemassa, Naruto onnistui voittamaan hänet näppärällä strategiallaan ja hyvällä onnella. Kun Kiba oli hyökkäämässä Naruton kimppuun takaapäin niin juuri silloin Naruto pieraisi,ja koska Kiballa on herkkä nenä niin hän peitti kasvonsa hajun estämiseksi ja Naruto sai etulyönti aseman.
Kun Kibaa kannettiin lääkintään, Hinata saapui tarjoamaan hänelle parantavaa lääkettä, jota oli antanut myös Narutolle. Huolissaan Hinatasta, Kiba kehotti häntä luovuttamaan, jos joutuisi Gaaraa tai Nejiä vastaan.
Vaikka Kiba olikin taistelun aikana haukkunut Narutoa ja tämän toivetta tulla Hokageksi, Naruto oli ansainnut Kiban kunnioituksen taistelussa. Kiba myös kannusti Narutoa tämän taistellessa Nejia vastaan ja oli yksi harvoista, jotka uskoivat hänen voittavan. Hän ei kuitenkaan saanut katsottua ottelua loppuun, sillä Hinata alkoi yskiä verta ja Kiba vei hänet hoitoon. Siellä Kabuto löi Kiban tajuttomaksi, koska Akamaru oli tunnistanut hänet.
Sasuken palautus
Kiba oli yksi Sasukea palauttamaan lähetetyn ryhmän jäsenistä Naruton, Nejin, Chôji Akimichin ja heidän johtajansa, Shikamaru Naran, ohella.
Kun Kiba, Naruto ja Shikamaru suunnittelivat Sasuken sisältävän tynnyrin varastamista äänininjoilta (muiden ryhmän jäsenten jäädessä taistelemaan matkalle), Kiba ja Akamaru joutuivat eroamaan joukosta.
He päätyivät taistelemaan Sakonia ja Ukonia vastaan. Kiba ja Akamaru onnistuivat taistelemaan kaksikkoa vastaan, mutta nämä olivat kuitenkin paljon vahvempia ja melkein tappoivat Akamarun, minkä johdosta Kiba päätti vetäytyä ja piiloutua.
Kaksoset kuitenkin löytävät Kiban, mutta samalla Kankuro saapui auttamaan Kibaa tappaen Sakonin ja Ukonin.
Osa 2
Kiba tekee paluun toisessa osassa kasvaneena. Hänellä on musta takki (oletetavasti nahkatakki) ja hänestä on tullut Chuunin aikaharppauksessa. Akamaru on kasvanut myös. Ennen, Akamaru oli Kiban päällä, nyt Kiba matkustaa Akamarun päällä.
List of Naruto characters NARUTO -ナルト-の登場人物一覧 Lista ninja z wioski Konoha Kiba Inuzuka Список персонажей «Наруто» (А-И) Danh sách nhân vật trong Naruto Konoha'nın ninja takımları
Plötzenseen vankila
thumb|260px|Vankilan portti nykyään Plötzenseen vankila on entinen Berliinissä Plötzensee-järven vierellä sijainnut saksalainen vankila. Natsihallinnon aikana se oli erityisen pahamaineinen. Siellä teloitettiin yli 2 500 vankia, muun muassa Adolf Hitleriä vastaan suunnattuun heinäkuun 20. päivän salaliittoon osallistuneita sotilaita ja virkamiehiä.
Vankilan rakentaminen aloitettiin 1868 ja se valmistui 1879. Rakennuksen vaatima alue on yli 25 hehtaaria.
Vuosien 1890–1932 välillä Plötzenseessä teloitettiin 36 murhasta tuomittua. Teloitukset suoritettiin mestauskirveellä vankilan pihalla. Ennen Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen valtaannousua tammikuussa 1933 kuolemaan voitiin tuomita vain murhasta ja raskaimmista rikoksista.
Veljeskunta (albumi)
Veljeskunta on CMX:n toinen albumi vuodelta 1991. Albumi on yhtyeen ensimmäinen julkaisu, jolla on mukana kitaristi Timo Rasio.
Plötzenseen vankila
Natsi-Saksan aikana
Natsivallan aikana vankilassa teloitettiin 2 891 vankia. Vuoteen 1938 mennessä kuolemaan voitiin tuomita paljon helpommin. Toisen maailmansodan sytyttyä saattoi joutua mestatuksi pienemmistäkin rikkomuksista.
Veljeskunta (albumi)
Albumin cd-julkaisu vuodelta 1993 sisältää ep:n Tanssitauti. Vuonna 2003 julkaistu remasteroitu Gold-versio sisältää Tanssitaudin lisäksi Musiikin ystävälliset kasvot -ep:n.
CMX:n edellisistä levyistä poiketen musiikki ei enää ollut ylinopeaa hardcore-punkia vaan tummasävyistä, yhtyeen goottisävyiseksi luonnehtimaa rockia. Yhtyeen mukaan muutos johtui osaksi jäsenvaihdoksista ja osaksi kyllästymisestä vanhaan soittotyyliin.
Plötzenseen vankila
Natsi-Saksan aikana
Natsi-Saksan ensimmäisenä kolmena vuotena vankilassa mestattiin 45 ihmistä kirveellä. Lokakuussa 1936 Adolf Hitler hyväksyi oikeusministeri Franz Gürtnerin ehdotuksen, jonka mukaan kuolemanrangaistuksen toimeenpanoissa käytettäisiin giljotiinia. Laite kuljetettiin kaikessa hiljaisuudessa Badenissa olevasta Bruchsalin vankilasta Plötzenseehen. Vuoden 1937 loppuun mennessä uutta konetta oli käytetty 37 kertaa. Seuraavana vuonna vankilassa teloitettujen määrä nousi 56:een ja vuotta myöhemmin 95:een.
Vuoden 1942 teloituskammio varustettiin pitkällä korkealle nostetulla teräskiskolla, johon kiinnitettiin kahdeksan suurta metallista koukkua, joihin puolestaan kiinnitettiin köysi. Näin saatiin giljotiinin lisäksi kahdeksanpaikkainen hirttolava. Ensimmäiset hirtetyt kuuluivat Punainen orkesteri -nimellä tunnettuun natseja vastaan vakoilleeseen maanalaiseen organisaatioon.
Veljeskunta (albumi)
Kappaleet
Sävellykset A. W. Yrjänä ja J. Halmkrona, sanoitukset Yrjänä.
Plötzenseen vankila
Natsi-Saksan aikana
Uhreista noin puolet oli saksalaisia. Tuomiot olivat ankarampia valloitetuilla alueilla, joista tuotiin ihmisiä myös Saksaan tuomittavaksi ja teloitettavaksi. 667 tšekkoslovakialaista, 253 puolalaista ja 245 ranskalaista mestattiin tai hirtettiin Plötzenseessä. Tuomitut olivat suurimmaksi osaksi kansantuomioistuimena tunnetun Volksgerichtshofin tuomitsemia.
Vangeille ei ollut ilmasuojia, joten he joutuivat istumaan selleissään sota-ajan lukuisten pommitusten ajan. Syksyllä 1943 liittoutuneiden ilmapommitus vaurioitti vankilaa. Giljotiini rikkoutui ja neljä vankia onnistui väistämään kuolemantuomion pakenemalla. Jäljelle jääneet eivät olleet onnekkaita, sillä teloituksia kiihdytettiin. Alkusyyskuusta yli 300 hirtettiin. Pelkästään syyskuun 7. ja 8. päivien välisenä yönä 186 hirtettiin kahdeksan hengen ryhmissä. Samana yönä teloitettiin vahingossa kuusi vankia, joiden oikeuskäsittely oli vielä kesken. Kun oikeusministeri Otto Thierack kuuli asiasta, hän järjesti asian salaamisen ja käski jatkaa teloituksia.
Veljeskunta (albumi)
Kappaleet
A-puoli: B-puoli:
Plötzenseen vankila
Natsi-Saksan aikana
Heinäkuun 20. päivän salaliitto yritti kaapata vallan ja murhata Hitlerin. Epäonniseen salaliittoon kuului korkea-arvoisia upseereja ja virkamiehiä. Hitler määräsi kaikki kiinni saadut osallistuneet tuomittavaksi kansantuomioistuimessa ankarimman mukaan. Osa heistä teloitettiin Plötzenseessä ja heidän kuolemansa kuvattiin Hitlerin yksityisesti katsottavaksi.
Keväällä 1945 teloitettiin vielä joitakin salaliittoon osallistuneita. Muita vankeja vapautettiin ja puna-armeijan vallatessa alueen rakennus oli melkein tyhjä. thumb|220px|Muistomerkki
Sodan jälkeen
Liittoutuneiden käskystä vankila toimi enää vain nuorisovankilana. Vuonna 1951 rakennuksesta tehtiin museo ja muistomerkki natsityrannian aikana murhatuille. Arkkitehti Bruno Grimmek suunnitteli muistomerkin.
Raffaello Giovagnoli
Giovagnoli osallistui nuorena Italian yhdistymistaisteluun Giuseppe Garibaldin johdolla. Hän työskenteli historian opettajana ja toimi useaan otteeseen kansanedustajana. Giovagnolin tunnetuin teos on roomalaisten orjien ja gladiaattorien kapinasta kertova romaani Spartakus (Spartaco, 1874). Hän kirjoitti myös muita historiallisia romaaneja sekä tutkimuksia Italian itsenäisyystaistelusta. Giovagnolin omaan aikaan sijoittuvia romaaneja pidetään epäonnistuneina.
Bastilji
thumb|Bastilji ennen tuhoutumista thumb|Bastilji lähiympäristöineen vuonna 1738, osa Turgot'n Pariisin kartasta. Etualalla [[Le Marais'n kaupunginosaa, Rue Saint-Antoine ja sen vasemmalla puolella neliömäinen aukio, nyk. Place des Vosges.]] thumb|Carnavalet -museon rekonstruktio Bastiljista vuonna 1420.
Bastilji (, myöhäislatinan sanasta bastire ’rakentaa’; tarkemmin Bastille Saint-Antoine) oli linnoitus, joka sijaitsi Pariisissa nykyisen Place de la Bastille -aukion paikalla. Se rakennettiin 1300-luvulla Pariisin puolustukseksi. Bastiljia käytettiin myöhemmin kuninkaallisilla määräyksillä vangittujen poliittisten vankien vankilana, joten siitä tuli ancien régimen ajan lopulla vihattu itsevaltiuden symboli. Linnoitus joutui väkijoukon valtaamaksi Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa 14. heinäkuuta 1789 ja purettiin pian sen jälkeen.
Linnake
La Bastille Saint-Antoine eli Bastilji rakennettiin 1370–1382 suojaamaan Pariisia englantilaisia vastaan. Satavuotinen sota oli alkanut 1337, niinpä linnasta rakennettiin todellinen puolustuslinna ja asevarasto suojaamaan kaupungin tuolloin haavoittuvaista itäpuolta. Erityistä suojausta tarvittiin kaupungin ympärysmuurissa olleelle portille nimeltään Saint-Antoine. Tuolloin vallinneen tyylin mukaisesti linna varustettiin neljällä tornilla, mutta tornien määrä nostettiin myöhemmin kahdeksaksi. Linnan nimi bastille tulee sanasta bastide, joka tarkoittaa "tornein varustettua linnaa".
Linnan mitat olivat seuraavat: pituus 66 metriä, leveys 34 metriä ja korkeus 24 metriä tornien tasolla. Sitä kiersi 25 metriä leveä ja kahdeksan metriä syvä vallihauta, jonka vesi saatiin Seinejoesta. Linnaan käytiin Saint-Antoine -kadulta, josta oli pääsy esipihalle, jossa sijaitsi myymälöitä ja sotilaskasarmi. Samaan aikaan rakennettiin Vincennesin linnan vartiotorni.
thumb|left|Bastilijin ja Seinejoen maisema [[Fronde-kapinan aikoihin 1649. Maalaus:Sauveur Le Conte.]] Bastilji kuului vuosina 1356–1383 rakennettuun Kaarle V:n puolustusmuurijärjestelmään, jonka sotilaallinen käyttökelpoisuus osoittautui kuitenkin sangen nopeasti keskinkertaiseksi. Kun ulommaksi rakennettiin uusi muuri, linna menetti puolustustehtävänsä. Ludvig XI:n aikana se toimi ajoittain valtion vankilana, sitten Frans I:n aarrekammiona ja vastaanottotiloina.
Henrik III:n hallinnon viime vaiheissa vuosina 1585–1598 käydyn 8. uskonsodan aikana Bastilji antautui 13. toukokuuta 1588. Vuonna 1602 linnan kuvernööriksi nimitetty Sullyn herttua sijoitti osan kuninkaallisista aarteista omaa nimeään kantavaan torniin. Vuonna 1649 linna valloitettiin uudelleen, kun valtakunnan merkittävät aateliset nousivat kuningasta vastaan Fronde-kapinan aikana.
Vankila tai arestihuoneisto
thumb|Bastiljin linnoitus vuosina 1715-1719. Bastiljissa oli aina ollut jonkin verran vankeja. Kyseinen vankila on usein mielletty yhteiskunnan yläluokan vankilaksi, mutta vastoin tätä olettamusta siellä pidettiin vankeja kaikista yhteiskuntaluokista. Ludvig XIV:n ryhdyttyä henkilökohtaisesti hallitsemaan siitä tuli "jumalaisen oikeuden linnake" - vankila, jonne jouduttiin muun muassa valtiollisista syistä, tai niin sanotuista herrasmiesrikoksista: joku saattoi jättää esimerkiksi velkansa maksamatta, surmata vastustajansa kaksintaistelussa tai osoittaa liikaa rohkeutta politiikassa.
Tällöin kyseessä oli eräänlainen arestihuoneisto, johon kuningas lähetti hyvien perheiden häijyjä poikia ja kohtuuden ylittäviä häväistyskirjoittajia jäähdyttämään tunteitaan enintään muutamaksi vuodeksi hyviin asuntoihin hyvin ruokittaviksi; he saivat vapaasti ottaa vastaan vieraitaan ja jopa kunniasanaansa vastaan käydä lomallakin. Ja jos tuomari päätti, että vangitseminen oli aiheeton, Bastiljin vanki sai jopa kymmenen tuhatta livreä korvausta vankeudestaan. Koskaan ei ollut häpeä joutua Bastiljiin, se oli pikemminkin saavutus (Prause). Esimerkiksi kardinaali de Rohan, joka liittyi ns. kaulakoruskandaaliin, lähetettiin Bastiljiin oikeudenkäyntiin asti.
thumb|left|[[Ludvig XV:n allekirjoittama vangitsemiskirje vuodelta 1759.]]
Tuolloin pääosa Bastiljin vangeista ei muodostunut kansanmiehistä, vaan selleissä lojui mielivallan uhreja, joiden ainoa rikos saattoi olla nimeltään vastenmielisyys yksinvaltiaalle ja muille vallanpitäjille. Tämä teki linnoituksesta kansan silmissä sortovaltiuden tunnuskuvan. Ajatusta vahvisti se tosiasia, että kuninkaan kansliassa oli runsaasti ns. Lettre de cachet -kirjeitä, jotka olivat kuninkaan valmiiksi allekirjoittamia ja sinetöimiä vangitsemismääräyksiä ilman oikeuden tuomiota; niiden tyhjille riveille saattoi kirjoittaa vastaanottajaksi asianomaisen vankilan komendantin ja vangittavaksi sen, kenet halusi. Vaikutusvaltainen ylimys saattoi ostaa tällaisen kirjeen ja täyttää sen mielensä mukaan, ja kun se esitettiin viranomaisille, näiden oli toteltava. Tosiasiassa näitä kirjeitä ei juurikaan syyttä käytetty. Linnan arkistot osoittavat, että monet pidätettiin kuninkaaseen kohdistuneiden salahankkeiden paljastuttua.
Tavalliseksi tutkintovankilaksi
1780-luvun lopussa, noin vuosi ennen linnan tuhoa, Bastiljin luonne muuttui: herrasmiesvankien määrä alkoi tasaisesti vähetä ja tyhjenevään linnaan tuotiin tilalle aivan tavallisia rikollisia, mutta ei paljon heitäkään. Näistäkin pääosa oli tutkintovankeja; loput olivat mielisairaita, joita pidettiin liian vaarallisina säilytettäviksi muualla. Tutkintovangeille maksettiin päivärahaa kaksi ja puoli livreä, mikä vastasi suunnilleen sepän tasoisen ammattimiehen päiväpalkkaa. Vangeilla oli siis – vapauden menetystä lukuun ottamatta – varsin kohtuulliset oltavat.
Itse asiassa linna oli jo tuolloin saanut purkutuomion. Linnan komendantti, ritarillisesta luonteestaan kuuluisa markiisi Jourdan de Launay laati vain viikkoa ennen hyökkäystä viimeisen muistion siitä, kuinka vankilan lakkauttaminen, henkilökunnan ja sotilaiden uudelleen sijoittaminen sekä itse rakennusten purkaminen olisi parhaiten käynyt päinsä.
Purkutuomioon oli päädytty, sillä linnan ylläpito oli pelkkää tuhlausta: linnaa koskevien lainvoimaisten määräysten mukaan upseereja piti olla neljä ja kaikkien piti ehdottomasti olla Pyhän Ludvigin ritarikunnan ritareita. Varsinaista virkakuntaa oli toistakymmentä henkeä ja lisäksi ruokittavana ja huollettavana oli vielä ulkovartioinnista huolehtinut sotainvalidikomppania, jonka kokonaisvahvuus upseereineen oli 82 miestä. Varsinaisia vanginvartijoita oli neljä.
<!--- ehdotus: pääartikkeli Bastiljin valtaus : ==de Sade yrittää aiheuttaa linnan valtauksen== Kuuluisin linnan tuolloisista vangeista, kirjailija markiisi de Sade aiheutti noin viikko ennen hyökkäystä yleisen mellakan huutamalla sellinsä ikkunasta rautaputkea megafonina käyttäen:
Huutelusta tehtiin lyhyt loppu, ja asia tutkittiin: markiisi oli lääkärien mielestä saanut yksinkertaisesti hulluuskohtauksen, ja hänet vietiin Bastiljista kiireen kaupalla Bicêtrèn mielisairaalaan. Tapaus oli käytännössä jo unohtunut hyökkäyksen tullessa. Eli de Sade ei todellakaan aiheuttanut rynnäkköä eikä häntä suinkaan vapautettu muiden vankien yhteydessä, kuten jotkut tarinat väittävät. Siihen markiisi tiettävästi pyrki, mutta tuloksetta; se ei kuitenkaan estänyt häntä kerskumasta lopun ikäänsä olevansa Bastiljin tuhooja.
Hyökkäyksen todellinen syy
Pariisissa kansalliskokous pelkäsi, ettei se nauti enää kuninkaan luottamusta, ja erityisesti pelättiin, että vakituisen armeijan joukot käyvät vakinaiseksi komiteaksi järjestäytyneiden kansalliskokouksen valitsijoiden kimppuun.
Tämän vuoksi haluttiin järjestää miliisijoukkoja pitämään huolta siitä, että valitsijat eivät joutuisi vaaraan: vapaaehtoisia löytyi helposti, mutta heille tarvittaisiin aseita - ja paljon. Invalidesin asevarikkoon rynnättiin ja sieltä löytyi jotain, jopa muutamia tykkejä, joita käyttämään saatiin joukko kansalliskaartilaisia. Seine-joella liikkunut ruutilaiva takavarikoitiin, joten ruutia riittäisi.
Linnan varusväki
Linnaan oli juuri edellisenä päivänä lähetetty 32 sveitsiläiskaartilaista vahvistukseksi. Yhdessä nelihenkisen upseeriston, parikymmenpäisen virkakunnan ja 82-miehisen invalidikomppanian kanssa linnaa puolusti siis pitkälti toistasataa harjaantunutta sotilasta, joilla oli täysin ylivertainen aseistus käytettävissään. Invalidienkin joukossa oli harjaantuneita tarkka-ampujia ja asiansa osaavia tykkimiehiä. Tosiasiassa linnassa oli siis hyökkääjiin verrattuna täysin ylivertainen puolustus. Jo linnan kolme laskusiltaa puolustanutta raskasta tykkiä, tornien tykeistä puhumattakaan, olisivat toden tullen olleet ylivoimainen este jopa harjaantuneelle jalkaväkiyksiköllekin - saati sitten nyt hyökkääville.
Hyökkääjistä valtaosa oli riehaantunutta kadunväkeä, joita täydensivät muutamat kansalliskaartilaiset - nämäkään tuskin sotilaina mainitsemisen arvoisia. Lukumääräinen ylivoima oli täysin näennäinen, ja esimerkiksi vakituisen armeijan harjaantuneen joukko-osaston näyttäytyminen alueella olisi luultavasti hajottanut koko mellakan.
Linna ei puolustaudu
Kartessiammus, jolla tykki oli ladattu, meni käskyn mukaan karkeasti yli osumatta mihinkään, edes rakennuksiin; piirittäjien keskelle osuessaan se olisi saattanut lopettaa mellakan siihen paikkaan: tällainen pienillä musketinluodeilla täytetty eräänlainen haulipanos - joka nimenomaan oli suunniteltu torjumaan väkirynnäköitä - olisi tehnyt todella siivotonta jälkeä osuessaan keskelle tiheää mellakoitsijoiden joukkoa.
Ulkorakennusten tulipalo haittasi ainoastaan piirittäjiä itseään. Samoin vaivalla paikalle saaduista muutamista tykeistä ei ollut hyötyä: ne olivat liian pieniä, noin yhdeksän naulan kenttätykkejä, joiden ammukset eivät olisi edes pystyneet linnan jykeviin muureihin. Minkäänlaista muurinsärkijää, jolla linnan portteja olisi voitu edes yrittää saada hajalle, ei paikalla ollut.
Koska piirittäjien tykkien käyttäjiksi ei ollut ammattitaitoisia tykkiupseereita, muutamat linnaa kohti ammutut tykinkuulat joko kimposivat muureista osuen piirittäjiin itseensä tai menivät karkeasti ohi osuen naapuritaloihin; joku tykeistä jopa räjähti, kun suurempaa intoa kuin ammattitaitoa omanneet kansalliskaartilaiset latasivat sen liikapanoksella lisätäkseen tehoa: tästä aiheutui varsin paha siivo piirittäjien joukossa.
Tästä kaikesta lienee syntynyt vielä tänäänkin elävä sitkeä legenda siitä, kuinka linnan kolmekymmentä tornitykkiä olisivat syösseet herkeämättä tulta tuntikausien ajan. Jos niin olisi käynyt, piiritys olisi varmuudella hajonnut jo ennen kuin kunnolla alkoikaan. Kohtalaisen oletettavaa lienee, että moni asia olisi tapahtunut toisin, varsinkin jos joitakin mellakkaan osaa ottaneita vallankumouksen avainhenkilöitä - kärjessä Danton - olisi saanut surmansa Bastiljin tykkien avatessa tulen.
Antautuminen ja surkea lopputulos
Mutta: linnanpäälliköltä ei puuttunut rohkeutta vaan ryhtiä; hänen epäröintinsä sai invalidit haluamaan antautumista, koska ruokaa ja vettä oli vain kahdeksi päiväksi; sveitsiläiskaartilaiset vaativat taistelua kuolemaan asti; päällikkö olisi räjäyttänyt linnan ruutivarastoilla, mutta kaksi invalidisotilasta esti sen pistimet tanassa: he eivät halunneet kuolla.
Lopulta markiisi de Launay suostui avaamaan portit, jos hänen ja hänen väkensä henget taattaisiin; lupaus annettiin, mutta rikottiin välittömästi. Riehaantunut väkijoukko riisti markiisin kahden suojelusta luvanneen valitsijan, Elien ja Hulinin, käsistä, ja muuan kokinapulainen katkaisi markiisin kaulan teurastusveitsellä; pää kannettiin heinähangon kärjessä kaupunkiin.
Samoin lukuisat muut linnan sotilaat, joista kaksi invalidia, Ferrand ja Bequart, oli estänyt päällikköä räjäyttämästä ruutivarastoa, kokivat saman kohtalon. Linnassa olleen vangit vapautettiin ja kannettiin riemusaatossa kaupunkiin; tosin yksi heistä, vaarallinen sadisti, oli pakko vangita jo seuraavana aamuna, kun osoittautui että oli liian vaarallinen vapaana pidettäväksi.