cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiskars (yritys)
2000–2019
Fiskars osti Iittala Groupin kesällä 2007, ja kaupan arvo oli 230 miljoonan euroa. Iittalan omistamia tuotemerkkejä olivat Arabia, Hackman, BodaNova, Höganäs Keramik, Rörstrand ja Høyang-Polaris. Kaupan ansiosta Fiskarsista tuli Pohjoismaiden markkinajohtaja kodintuotteissa.
Swedwatch ja Finnwatch tutkivat keväällä 2012 kodintarvikkeiden tuotantoa Kiinassa. Selvityksen mukaan Fiskarsin Guangdongin maakunnassa sijaitseva tavarantoimittaja teetti työntekijöillä laittomia ylitöitä ja työturvallisuudessa oli puutteita. Fiskars otti epäkohdat käsittelyyn kyseisen tavarantoimittajan kanssa ja auditoi tehtaan syksyllä 2012.
Fiskars osti 2015 yhdysvaltalaiselta pääomasijoittajalta WWRD-yhtiöt, jonka tuotemerkkejä olivat Waterford, Wedgwood, Royal Doulton, Royal Albert ja Rogaška. WWRD toimi muun muassa Englannin kuningashuoneen astiaston hovihankkijana. Waterford on valmistanut muun muassa New Yorkin uudenvuoden juhlintaan liittyvän Times Squaren pallon. Kaupan arvo oli 406 miljoonaa euroa, ja se yli kaksinkertainen Fiskarsin liikevaihtoon verrattuna. Myös henkilöstön määrä kasvoi lähes 50 prosenttia. Fiskars lopetti 2016 Helsingissä Arabian keramiikkatehtaan tuotannon. Fiskars myi 2015 Busterin tuotemerkin ja tehtaan Yamahalle.
Alkuvuonna 2017 Fiskars-konserni luopui alueellisesta organisaatiorakenteestaan ja korvasi sen strategisilla liiketoimintayksiköillä Living ja Functional. Living-yksikkö kuului English & Crystal Living sekä Scandinavian Living. Functional-yksikössä oli Fiskars-, Gerber- ja Gilmour-tuotemerkit ja Outdoor-liiketoiminta.
Uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin 2017 Jaana Tuominen. Helsingin Designmuseossa järjestettiin näyttely Fiskarsin oranssikahvaisten saksien 50-vuotisjuhlan kunniaksi.
Fiskars Group päätti vuonna 2019 jakaa lähes kaikki omistamansa Wärtsilä-osakkeet ylimääräisenä osinkona osakkeenomistajille. Fiskars-brändi kertoi myös julkaisevansa puutarhanhoitoon tarkoitetun vaatemalliston. Malliston suunnitteli Maria Korkeila. Fiskars by Maria Korkeila -mallisto lanseerattiin tammikuussa 2020 Italiassa Pitti Uomo -muotimessuilla.
2020–
Jaana Tuominen erosi huhtikuussa 2020 toimitusjohtajan tehtävästä ja talousjohtaja Sari Pohjonen nimitettiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi. Uutena toimitusjohtajana aloitti marraskuussa 2020 Nathalie Ahlström. Yhtiön liikevaihto oli ollut laskusuunnassa, eikä sillä ollut selkeää kasvusuunnitelmaa. Vuosina 2013 (Royal Copenhagen) ja 2015 (WWRD) tehtyihin yrityskauppoihin liittyvät muutokset saatiin vihdoin päätökseen.
Loppuvuonna 2021 julkistettiin uusi strategia, jossa keskiöön valittiin viisi brändiä: Fiskars, Iittala, Royal Copenhagen, Gerber ja Moomin by Arabia. Yhtiön tärkein kanava olivat omat verkkokaupat. Halpismyymälät poistettiin jälleenmyyjien joukosta ja tuotteiden hintoja nostettiin. Pohjois-Amerikasta myytiin kastelukannuliiketoiminta eli Gilmour- ja Nelson-brändit.
Fiskars Groupin uusi pääkonttori valmistui keväällä 2022 Espooseen Keilaniemen metroaseman ja Raide-Jokerin päätepysäkin väliin. Lokakuussa Fiskars Group kertoi tekevänsä 10 miljoonaa euron energiainvestoinnin Iittalan lasitehtaalla. Muutoksen myötä maakaasulla toimivat sulatusuunit siirtyvät uusiutuvan sähkön käyttöön, mikä pienentää sekä hiilidioksidipäästöjä että energiankulutusta. Muutoksen myötä tehtaan päästöt laskevat 74 prosenttia. Investointiin saatiin tukea työ- ja elinkeinoministeriöltä.
Organisaatio ja liiketoiminta
Fiskars Groupin toiminnot on jaettu kolmeen liiketoimintayksikköön: Business Area Vita, Business Area Terra ja Business Area Crea. Vita vastaa kattaus-, lasi- ja sisustuskategorioista, Terra puutarha, kastelu- ja ulkoilukategorioista ja Crea ruuanlaitto-, askartelu- ja saksikategorioista.
Vuonna 2021 yhtiöllä oli 362 omaa kivijalkakauppaa eri puolilla maailmaa, joista 67 prosenttia sijaitsee Aasiassa. Liikevaihdosta noin 40 prosenttia tuli Yhdysvalloista, jossa sen tuotteita jälleenmyivät muun muassa Home Depot, Walmart ja Amazon. Euroopan osuus liikevaihdosta oli 47 prosenttia ja Aasian 15 prosenttia. Suomen osuus liikevaihdosta oli alle yhdeksän prosenttia. Konsernilla on 11 omaa tuotantolaitosta, jotka sijaitsevat Suomen lisäksi Indonesiassa, Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Puolassa, Sloveniassa, Tanskassa, Thaimaassa ja Yhdysvalloissa. 200 henkilöä Hämeenlinnassa työllistävä Iittalan lasitehdas on perustettu vuonna 1881 ja on nykyisin Suomen ainoa lasitehdas.
Brändit
thumb|Waterfordin kristallimaljakko.
Vuonna 2021 Fiskars Groupilla oli yli 20 brändiä. Brändeistä tärkein on Fiskars, josta tuli noin 42 liikevaihdosta. Muita tärkeitä brändejä olivat Royal Copenhagen, Iittala, Gerber ja Moomin by Arabia.
Muita yhtiön brändejä ovat muun muassa
Arabia
Arabia-tuotemerkillä valmistetaan esimerkiksi kodintuotteita.
Moomin by Arabia
Arabia sopi Muumi-astioiden valmistamisesta Tove Janssonin kanssa vuonna 1989. Hän hyväksyi sarjan prototyypit kesällä 1990 ja syksyllä niitä alettiin myydä Tukholmassa NK-tavaratalossa. Pian myös Stockmann halusi alkaa myydä mallistoa. Ensimmäiseen kokoelmaan kuului Muumimukeja, seinälautasia, lastenastiasto ja Tuulikki Pietilän suunnittelemat Muumi-figuurit. Kun Muumi-animaatiota alettiin näyttää Suomen televisiossa syksyllä 1991, astioiden kysyntä kasvoi. Muumi-tuotteiden suunnittelusta vastasi yli 30 vuoden ajan Tove Slotte. Hänen seuraajinaan jatkoivat Annika Tickle ja Parvati Pillai.
Fiskars Groupilla on vähemmistöosuus pohjoismaisiin brändeihin keskittyneestä Rights & Brands -yhtiöstä, joka vastaa muun muassa Muumi-lisensseistä.
Fiskars
pienoiskuva|Oranssikahvaiset Fiskars-sakset, joiden väri hyväksyttiin tavaramerkiksi vuonna 2003.
Puutarhatyökaluja valmistetaan Suomessa Fiskarsin tehtailla Pinjaisissa, lähellä Billnäsin ruukkia. Tehtaat valmistavat myös muun muassa saksia ja kirveitä. Myös tuotekehityksestä pääosa toimii Pinjaisissa, minkä lisäksi Yhdysvalloissa on erillinen tuotekehitysyksikkö. Sorsakoskella valmistetaan keittiötuotteita, kuten kattiloita ja pannuja.
Iittala
pienoiskuva|Iittalan [[Kivi-kynttilälyhty.]]
Iittala-brändillä valmistetaan esimerkiksi kodintuotteita ja lasitavaraa.
Royal Copenhagen
Royal Copenhagen valmistaa posliinia Tanskassa.
Muu liiketoiminta
Fiskarsin muuhun liiketoimintaan kuuluu konsernihallinnon, yhteisten toimintojen ja sijoitusten lisäksi kiinteistötoiminta. Siihen kuuluu noin 14 000 hehtaaria metsää. Yritys omistaa muun muassa alueita Fiskarsin ruukin ympäristössä sekä Hankoniemellä.
Suurimmat omistajat
Fiskarsin osake noteerataan Helsingin pörssissä. Yhtiön suurimpien osakkeenomistajien joukossa on Ehrnroothien suvun sijoitusyhtiöitä.
Suurimmat osakkeenomistajat (28.2.2023):
Tunnustukset
Vuonna 2020 Fiskarsin suunnitteluryhmä palkittiin saksalaisella Red Dot: Design Team of the Year -palkinnolla. Myös yhtiön tuotteet ovat voittaneet useita Red Dot -palkintoja.
Fiskarsin tuotemerkit ovat menestyneet hyvin Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä.
Yrityksen johto
Toimitusjohtajat:
Yrityskulttuuri
Yhdysvalloissa Fiskars tarjoaa kaikille työntekijöilleen 14 viikon palkallisen vanhempainvapaan, mikä on maassa harvinaista. Liittovaltion lain mukaan työntekijöille tulisi tarjota 12 viikon palkaton vapaa. Osavaltion lait ajavat kuitenkin liittovaltion lakien yli ja esimerkiksi Wisconsin-osavaltiossa työntekijöille taataan 6 viikon palkaton vanhempainvapaa.
Yhteiskuntavastuu
thumb|Vanha Iittalan valmistama Sarpaneva-pata Vuonna 2017 Fiskars juhlisti satavuotiasta Suomea lahjoittamalla historiallisesti arvokkaan Dagmarin puiston Källvikenissä Metsähallitukselle sadaksi vuodeksi. Noin 40 hehtaarin kokoisen alueen nimellinen vuosivuokra on yksi euro. Alueella sijaitsee muun muassa luonnonmetsää, luonnonhiekkarantaa, kallioita, merta ja Dagmarin lähde. Fiskarsin aloitteesta alueesta tuli virallinen luonnonsuojelualue.
Vuonna 2019 Fiskars alkoi myydä omissa myymälöissään käytettyjä Iittalan ja Arabian astioita. Myyntiin sopimattomat astiat toimitetaan kierrätettäväksi ja uudelleen hyödynnettäväksi esimerkiksi rakennusteollisuuden materiaaleina, tiilijauheena tai eristemateriaaleina. Fiskars myy käytettyjä astioitaan Suomen lisäksi myös Ruotsissa ja Tanskassa.
Vuonna 2022 Fiskars alkoi huoltaa asiakkaidensa vanhoja paistinpannuja uusimalla niiden pinnoitteet. Fiskars on myös pilotoinut astioiden vuokrauspalvelua.
Haamilaiset
thumb|Guntherus Zinerin kartta vuodelta 1472, jossa Afrikka esitetään Haamin, Aasia Seemin ja Eurooppa Jaafetin jälkeläisten kotimaana Haamilaiset on raamatullisessa kulttuuriperinnössä se kansojen joukko, jonka kantaisä on Nooan poika Haam. Perinteisen käsityksen mukaan tähän joukkoon kuuluivat lähinnä Afrikan mustat kansat. Haamilaisiin kansoihin liittyvät haamilaiset kielet.
Vanhastaan on kaikkia afrikkalaisia pidetty haamilaisina. Käsitys perustuu Raamatun Kansojen tauluun, jonka mukaan Haamilla oli neljä poikaa, Kus, Misraim, Put ja Kanaan. Kolme ensin mainittua olivat juutalaisten mukaan kuusilaisten, egyptiläisten ja libyalaisten kantaisiä. Kutakuinkin näitä vastaavia kuušilaisia, egyptiläisiä ja berberikieliä on pidetty haamilaisten kielten alaryhminä. Tuon ajan Lähi-idässä ei tunnettu Saharan eteläpuolista Afrikkaa, joten oletettiin kaikkien afrikkalaisten kuuluvan kyseisiin kansoihin. Kanaan taas oli raamatullisten, valkoihoisten kanaanilaisten kantaisä, vaikka todellisuudessa kanaanilaiset kielet kuuluivat seemiläisiin kieliin.
Raamatun vedenpaisumuskertomuksen mukaan Haam rikkoi isäänsä vastaan, mutta hänen veljensä Seem ja Jafet korjasivat asian. Kun Haam vielä oli nuorin Nooan pojista, on tämän kohdan perusteella niin kristityssä kuin islamilaisessa maailmassa pidetty rotuopeissa afrikkalaisia, käytännössä mustia, muita alempiarvoisina. Raamatun mukaan Haamin rikkomuksesta ei kuitenkaan jostain syystä rangaistu häntä vaan hänen poikaansa Kanaania, jonka Nooa määrää orjuuteen, ja sitten nimenomaan Seemin orjaksi. Tämä on kirjoittajien tapa perustella israelilaisten suorittamaa kanaanilaisten orjuuttamista, vaikka nykyisen käsityksen mukaan kanaanilaisetkin kuuluivat seemiläisiin kansoihin. Myöhemmin sillä kuitenkin perusteltiin nimenomaan Afrikan mustien viemistä orjuuteen sekä Lähi-itään että Amerikkaan. Näin siis, vaikka mustista afrikkalaiskansoista vain harvat ovat vanhan kielitieteellisen määritelmän mukaan haamilaisia, ja vaikka nämä haamilaiset kansat eivät juuri joutuneet orjakaupan kohteeksi. Tämä raamatullinen perustelu orjuudelle oli käytössä vielä Yhdysvaltain sisällissodan aikaan.
Myös toisenlainen näkemys haamilaisuudesta oli yleinen Euroopassa keskiajalta lähtien. Sen mukaan haamilaisia olivat nimenomaan Afrikan pohjoisosan kansat, sekä mustat että valkoiset, joita voitiin pitää muita afrikkalaisia kehittyneempinä ja samalla läheisempinä seemiläisiä ja eurooppalaisia kansoja. Tämä määritelmä yleistyi eurooppalaisten tultua enemmän kosketuksiin eteläisempien mustien afrikkalaisten, erityisesti nigeriläis-kongolaisten ja bantujen, kanssa. Tähän liittyvän ns. haamilaisen teorian mukaan pääasiassa Pohjois-Afrikasta kotoisin olleet haamilaiset olivat jopa luonnollisia johtajia Afrikan alkukantaisemmille kansoille.
Hal Lindseyn näkemyksen mukaan myös aasialaiset, mongolit ja kiinalaiset olisivat lähtöisin Haamista.
Vaikka sanottu käsitys kansojen alkuperästä ei vastaa nykyaikaista käsitystä sen puoleen ihmisen syntyhistoriasta kuin kulttuurien alkuperästäkään, esiintyy nimitystä haamilainen jonkin verran kielitieteessä ja antropologiassa tarkoittamassa eräitä pohjois- ja itäafrikkalaisia kansoja. Aiempaa käsitettä haamilaiset kielet ollaan nykyään hylkäämässä; tähän perustunutta laajempaa käsitettä seemiläis-haamilaiset kielet vastaa afroaasialaiset kielet. Haamilaisiksi kieliksi on aikaisemmin luokiteltu tämän kielikunnan muut alaryhmät paitsi seemiläiset kielet.
Partakalat
Partakalat (Polymixiiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, jossa on vain yksi heimo (Polymixiidae). Heimosta tunnetaan kymmenen lajia, jotka kuuluvat kaikki samaan sukuun. Lisäksi fossiileista tunnetaan sukupuuttoon kuolleita sukuja ja lajeja.
Partakalat ovat saaneet nimensä leukansa alla kasvavista partamaisista haivenista. Niitä elää trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla Atlantilla, Intian valtamerellä ja Tyynellämerellä.
Pateniemen seisake
Pateniemen seisake (, 15. maaliskuuta 1955 saakka Laholainen ), myöhemmin yksinkertaisesti Pateniemen vaihde, oli Suomen rataverkkoon kuulunut rautatieliikennepaikka rataosalla. Liikennepaikka sijaitsi Oulun Pateniemessä lähellä Pateniemen sahaa Tuiran ja Haukiputaan asemien välisellä osuudella, noin kuuden kilometrin päässä Oulun rautatieasemalta pohjoiseen.
Alun alkaen liikennepaikalla oli yksi läpiajettava sivuraide, jonka pohjoispäästä erkani vuosina 1928–29 rakennettu pistoraide Pateniemen sahalle. Pateniemen–Herukan alueelta Kuivasjärven kautta Ruskoon johtava Raitotie ristesi rautatien kanssa ratapihan pohjoispäässä. Liikenteen vilkastuessa tasoylikäytävä varustettiin varoituslaittein ja puolipuomein.
Vilkkaimpina aikoina Pateniemessä oli jopa säännöllisiä junakohtauksia. Siellä kohtasivat säännöllisesti muun muassa Oulun ja Martinniemen välillä kulkenut henkilöjuna sekä pikajuna.
Meidän poikamme merellä
Meidän poikamme merellä on vuonna 1933 ensi-iltaan tullut Erkki Karun ohjaama suomalainen elokuva, joka on ensimmäinen Suomessa tehty musikaalielokuva. Se on puolidokumentaarinen elokuva, joka seuraa laivaston päivärutiineja sekä esittelee yleisölle Merivoimien uudet panssarilaivat ja sukellusveneet. Elokuvan pääosissa ovat Georg Malmstén ja Kati Aspelin. Siinä kuullaan muun muassa Malmsténin suosituimpiin levytyksiin kuuluva valssi "Leila".
Pateniemen seisake
Liikenteen vähentyessä ja junakohtauksien siirtyessä muille liikennepaikoille Pateniemen liikennepaikan miehitys päättyi lopullisesti ja ratapihan pohjoispään vaihteet purettiin. Eteläinen vaihde jätettiin kuitenkin alkuperäiselle paikalleen, ja sen kautta liikennöitiin Pateniemen sahalle. Kun sahan toiminta päättyi vuonna 1990, purettiin sivuraiteesta Raitotien ja saha-alueen välinen osuus, ja ratapihan entinen sivuraide jätettiin lyhyeksi seisotus- ja säilytysraiteeksi. Tämäkin raide purettiin, kun Raitotien tasoylikäytävää korvaava alikulku valmistui 1990-luvun puolivälissä.
Meidän poikamme merellä
Meidän poikamme merellä on vuonna 1929 valmistuneen elokuvan Meidän poikamme itsenäinen jatko-osa. Trilogian seuraava osa Meidän poikamme ilmassa – me maassa valmistui 1934. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Helsingin Merikasarmilla, Tammisaaressa, tykkivene Uudellamaalla, panssarilaiva Väinämöisellä, sukellusvene Iku-Tursolla sekä koululaiva Suomen Joutsenella. Sisäkuvaukset on tehty Helsingissä Vironkadun studiolla.
Tŷ Croesin rautatieasema
Tŷ Croesin rautatieasema on rautatieasema Tŷ Croesin kylässä Angleseyn saarella, Walesissa. Se sijaitsee North Wales Coast Linen varrella.
Asema avattiin marraskuussa 1848. Sitä käytti 4 292 matkustajaa kaudella 2017–2018.
pienoiskuva|left|Asemarakennus.
Israel Kolmodin
Israel Kolmodin (24. joulukuuta 1643 – 19. huhtikuuta 1709) oli ruotsalainen teologi ja virsirunoilija.
Mihail Ivanov (hiihtäjä)
Mihail Ivanov (s. 20. marraskuuta 1977 Ostrovissa, Neuvostoliitossa) on venäläinen entinen maastohiihtäjä.
Hefnerkynttilä
right|thumb|Hefnerlamppu Hefnerkynttilä (, lyh. HK) on vanha valovoiman yksikkö, nykyisissä yksiköissä 0,903 kandelaa.
Israel Kolmodin
Kolmodin syntyi Enköpingissä, opiskeli Lundin ja Uppsalan yliopistoissa sekä ulkomailla. Hän toimi pappina muun muassa Uppsalan tuomiokirkkoseurakunnassa ja vuodesta 1686 professorina Uppsalassa. Hänet nimitettiin Visbyn superintendentiksi vuonna 1692. Kolmodin sai myös tehtäväkseen yhdessä Jesper Swedbergin kanssa uudistaa virsikirjaa, ja hän osallistui myös raamatunkäännöstyöhön vuosina 1691–1692.
Hefnerkynttilä
Yksikkö sai nimensä Friedrich von Hefner-Alteneckin vuonna 1884 keksimästä valon­lähteestä, jossa poltettiin amyyliasetaattia ja jota käytettiin valon mittaus­laitteiden kalibrointiin. Kun amyyli­asetaatista valmistetun kynttilän halkaisija oli 8 millimetriä ja sen palaessa syntyvän liekin korkeus 40 millimetriä, oli tällaisen valon­lähteen valovoima määritelmän mukaan yksi hefner­kynttilä.
Israel Kolmodin
Hänet tunnetaan tätä nykyä parhaiten "Suvivirren" (Den sommartid nu kommer) sanoittajana. Hän sai siihen inspiraation asuessaan Gotlannissa. Virsi on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 571 (Jo joutui armas aika) ja Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 199 (Jo joutuu armas aika). Ei kuitenkaan ole luotettavaa tietoa siitä, että Kolmodin olisi kirjoittanut virren.
Hefnerkynttilä
Hefnerkynttilä oli käytössä yksikkönä useissa Euroopan maissa, muun muassa Saksassa ja Suomessa. . Anglo­saksisissa maissa ja Ranskassa käytettiin sen sijaan yksikkönä kansain­välistä normaalikynttilää (ICP), jota Suomessakin käytettiin hefnerkynntilän ohella. Nykyinen kansain­välinen valo­voiman yksikkö, kandela, on suuruudeltaan lähellä aikaisempaa normaali­kynttilää ja otettiin käyttöön Kansain­välisen mittojen ja painojen toimiston päätöksellä vuoden 1948 alussa.
Israel Kolmodin
Israel Kolmodinin veljenpoika, Flon seurakunnan kirkkoherra Olof Kolmodin (1690–1753) tunnetaan myös virsirunoilijana.
Skylla (Nisoksen tytär)
thumb|right|260px|Skylla rakastuu Minokseen, kaiverrus 17. vuosisadalta Skylla oli kreikkalaisessa mytologiassa Nisoksen, Megaran kuninkaan, tytär. Hänen isänsä harmaiden hiusten keskellä oleva purppurainen hiussuortuva turvasi tämän aseman valtakunnan johdossa.
Minos, Kreetan kuningas, hyökkäsi Nisoksen valtakuntaan Ateenan sodan aikana, joka oli saanut alkunsa hänen poikansa Androgeuksen kuolemasta. Eros kuitenkin sai hänen tyttärensä Skyllan rakastumaan Minokseen. Ensimmäisen version mukaan Minos houkutteli kultaisella kaulanauhalla Skyllan pettämään ja murhaamaan isänsä. Toisessa versiossa Skylla ihastui Minokseen etäältä, ja katkaisi isänsä kiharan ja esitteli sen rakkaalleen, joka valtasi Megaran. Minos kuitenkin kauhistui tekoa ja piti Skyllaa kunniattomana.
Yhden version mukaan, kun Minoksen alukset nostivat purjeensa, Skylla yritti kiivetä yhden niistä kannelle. Jumalat olivat kuitenkin muuttaneet hänen isänsä haukaksi, joka riensi repimään tytärtään kappaleiksi nokallaan. Kauhuissaan Skylla päästi irti ja muuttui itsekin linnuksi. Toisessa versiossa Skylla muuttui kalaksi, jota merikotkaksi muutettu isä yrittää pyydystää repiäkseen sen kynsillään. Kolmannessa Minos sitoi Skyllan laivansa keulapuuhun ja hukutti tämän.
Lähteet
Skilo
Col d’Aubisque
Col d’Aubisque on Ranskassa ja Keski-Pyreneillä sijaitseva vuorensola, joka sijaitsee kolmisenkymmentä kilometriä etelään Tarbesin ja Paun kaupungeista. Sola on Pyrénées-Atlantiquesin departementissa, joka on osa Akvitanian aluetta.
Sola on kokonaisuudessaan Ranskan alueella ja se on 1 709 metriä merenpinnasta. Solan käännekohta Col du Soulor on idässä ja se mahdollistaa lännessä olevan Ossaun laakson yhteyden Gave de Pauhun idässä pitkin maantietä, joka kulkee cirque de Litorin, Ouzon laakson yläosassa, kautta. Tie on yleensä suljettu liikenteeltä talvisin marras-joulukuusta aina touko-kesäkuuhun saakka.
Urheilutapahtumat
Ranskan ympäriajo ja Col d’Aubusque on yhdistetty usein toisiinsa ja sola on osa ympäriajon historiaa. Kilpailun alkuvuosina järjestäjät eivät uskaltaneet uhata vuoristoa, mutta jo vuonna 1910 ajettiin ensimmäinen todellinen vuoristotaival juuri Pyreneillä. Tämän jälkeen Ranskan ympäriajon reitti on kulkenut 69 kertaa (vuoteen 2007 mennessä) solan lävitse, eli enemmän kuin joka toinen vuosi. Sola oli maalipaikkana muun muassa Ranskan ympäriajon 16. etapilla vuonna 2007.
Solaan pääsee nopeimmin ja helpoimmin Eaux-Bonnesin kaupungista, jolloin nousua on keskimäärin 7,5 % kilometrillä.
Georges Wolinski
thumb|Georges Wolinski vuonna 2007. Georges Wolinski (28. kesäkuuta 1934 Tunis – 7. tammikuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä. Hän kuoli tammikuussa 2015 Charlie Hebdo -lehden toimitukseen tehdyssä hyökkäyksessä. Wolinski syntyi Ranskan Tunisiassa ranskalais-italialaisen äidin ja puolanjuutalaisen isän lapsena ja muutti toisen maailmansodan jälkeen perheensä mukana Pariisiin, jossa hän opiskeli arkkitehtuuria vuodesta 1952 lähtien.
Vuonna 1960 Charlie Hebdonin edeltäjä pilalehti Hara-Kiri alkoi julkaista Wolinskin poliittisia ja eroottisia piirroksia. Pariisin opiskelijamellakoiden yhteydessä vuonna 1968 hän perusti yhdessä sarjakuvapiirtäjä Sinén kanssa satiirilehti L’Enragén. Hara-Kirin, Charlie Hebdon ja L’Enragén lisäksi Wolinskin piirroksia ovat julkaisseet muun muassa Ranskan kommunistisen puolueen päivälehti L’Humanité sekä viikkolehti Paris Match.
Wolinskin tunnetuin sarjakuva on hänen käsikirjoittamansa ja Georges Pichardin piirtämä eroottissävytteinen Paulette, jota julkaistiin yhden albumin verran myös Suomessa vuonna 1975. Paulettea julkaistiin suomeksi myöhemmin 1980-luvulla myös Tapiiri-lehdessä.
Wolinski kuoli Charlie Hebdon iskussa 2015.
Plurale tantum
Plurale tantum on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa substantiiveja, joilla on vain monikkomuoto. Plurale tantum -sanoja on monissa kielissä, kuten englannin scissors ja pants, ruotsin inälvor.
Suomen kielen plurale tantum -sanoja ovat esimerkiksi sakset, housut, häät, hautajaiset, tikkaat jne. Nämä sanat esiintyvät yksiköllisinä vain yhdyssanan alkuosassa, esim. hääjuhla, tikasauto.
Kärjenniemi
Kärjenniemi on kylä ja taajama Valkeakoskella Pirkanmaalla.
Historia
Kärjenniemi on alun perin ollut pieni maalaiskylä Sääksmäen kunnassa. Kärjenniemestä tuli osa Valkeakosken kaupunkia kuntaliitoksen myötä vuonna 1973.
Palvelut
Kärjenniemessä on koulu, päiväkoti, autokauppa ja kaksi parturi-kampaamoa. Kärjenniemen kylä on viime vuosina kasvanut runsaan rakentamisen takia. Ala-Nississä on nuorisotilat sekä diakoniatoimisto.
Maantiede
Kärjenniemi jakautuu neljään alueeseen, jotka ovat Nissit (Yli- ja Ala-Nissi), Kärjenniemen niemi, Seikka ja Väärämäki. Väärällämäellä sijaitsevat Kärjenniemen ala-aste ja päiväkoti, ja sen läpi kulkee vanha seututie 304, joka on uudelleennimetty Vääränmäentieksi. Vääränmäentieltä erkanee Rantoontie, jota pitkin pääsee Rantoolle ja Vedentaalle. Yli-Nissi on enimmäkseen taajamamaista omakotiasutusta. Ala-Nissiin rakennetaan 2020-luvulla omakotitaloja. Seikka on pieni alue Seikantiellä, Kopolantien kupeessa.
Vanajavesi
Kärjenniemeä hallitsee maisemallisesti Vanajavesi rantoineen. Sen ansiosta Kärjenniemessä on veneranta ja uimatilaa.
Mahonia
Mahonia eli lännenmahonia (Mahonia aquifolium) on piikkinen ainavihanta pensas, joka kuuluu happomarjakasvien (Berberidaceae) heimoon. Sitä viljellään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
Mahonia kasvaa pieneksi pensaaksi, jonka korkeus on 30–100 cm ja leveys noin 70 cm. Se kukkii touko–kesäkuussa. Mahonian lehdissä on 2–4 paria soikeita lehdyköitä. Lehdykät ovat kiiltävän tummanvihreät ja laidoilta teräväpiikkiset. Keltaiset ja tuoksuvat kukat sijaitsevat tiheissä pystyissä tertuissa. Mahonian vajaan senttimetrin leveät marjat ovat sinimustia ja härmeisiä.
Levinneisyys
Mahonia on kotoisin Pohjois-Amerikan länsirannikolta, mutta kasvaa viljeltynä kaikkialla viileässä ilmastossa. Se on suosittu muun muassa Japanissa.
Olavi Noronen
Olavi Noronen (s. 1940) on suomalainen arkkitehti. Keski-Suomen museon modernin rakennusperinnön inventointihankkeessa Norosta luonnehditaan maakunnallisesti merkittäväksi arkkitehdiksi. Olavi Norosen vanhemmat Ester ja Lauri Noronen olivat pääomistajia Helno Oy -huonekalutehtaassa Jyväskylässä. Tuotannon mallisuunnittelun hoiti sisustusarkkitehti Ester Noronen. Olavi Norosen poika teollinen muotoilija Asmo Noronen perusti myöhemmin samalla nimellä Helsinkiin yrityksen, joka suunnittelee ja valmistaa keittiökalusteita.
Ura
Noronen valmistui arkkitehdiksi Oulun yliopistosta vuonna 1966. Diplomityönään Noronen teki suunnitelman Jyväskylän kirkoksi professori Olli Pöyryn ohjauksessa. Ennen oman toimiston perustamista hän työskenteli vuosina 1963 ja 1964 Alvar Aallon toimistossa Helsingissä, vuosina 1965–1968 Arkkitehtitoimisto Seppo Valjuksessa Oulussa, sekä vuosina 1969–1972 Kouvolassa osakkaana arkkitehtitoimistoissa Kari Karjalainen ja Olavi Noronen sekä Arkkitehtisuunnittelu Lahti & Karjalainen & Noronen. Arkkitehtitoimisto Olavi Noronen Ky perustettiin vuonna 1973 Jyväskylässä. Osakeyhtiöksi muuttunut toimisto oli viimeisen kerran kaupparekisterissä 2006.
Noronen on lisäksi toiminut Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina vuosina 1967–1978.
Arkkitehtuuri
Norosen rakennuksia on kuvailtu mm. postmoderniin Oulun koulu un kuuluvaksi. Noronen toimikin Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan arkkitehtiosaston assistenttina osin samanaikaisesti yhden Oulun koulun perustajista, Reima Pietilän, toimiessa arkkitehtiosaston professorina 1973–79.
1986 Schaumanin teollisuusyhtiö tilasi Noroselta suunnitelman Jyväskylän Lutakon tehtaan alueen uusiokäytöstä lopettamisen jälkeen. Rauhaniemi-suunnitelmaksi nimetty visio tunnetaan yleisesti nimellä Manhattan-suunnitelma.
Uudet territoriot
Nykyään Uudet territoriot koostuu ainoastaan alueesta Lion Rockista pohjoiseen Sham Chun Riverille saakka. Tämän lisäksi alueeseen kuuluvat saaret pois lukien New Kowloon, joka nykyään on Kowloonin kaupunkialueeseen kuuluva osa. Uusien territorioiden asukasluku oli 3 573 635 ja väestötiheys 3 748 as./km² vuonna 2006.
Piirit
Uudet territoriot koostuvat seuraavista piireistä:
The Jester Race
The Jester Race on ruotsalaisen metalliyhtye In Flamesin toinen studioalbumi vuodelta 1996. The Jester Race nosti In Flamesin julkisuuteen etenkin Euroopassa ja Japanissa. Albumi on ensimmäinen, jossa laulajana toimii Anders Fridén. Levyltä on julkaistu myös video kappaleesta ”Artifacts of the Black Rain”.
Kappaleet
Sanoitukset: Niklas Sundin ja Anders Fridén, ellei toisin mainita.
Tungträsketin vanha metsä
Tungträsketin vanha metsä on 20 hehtaarin kokoinen metsäalue. Se sijaitsee Porvoon keskustan itäpuolella rajoittuen Veckjärveen. Se on osa Natura 2000 -hanketta. Se on tyypiltään lehtomainen kangas.
Lajisto
Tungträsketin vanhan metsän hallitseva puulaji on kuusi, mutta seassa on koivuja ja mäntyjä. Rannassa kasvaa hieman tervaleppää ja hieskoivua. Alueella on joitakin haaparyhmiä. Sen pohja on osittain soistunut. Tungträsketissa elää melko harvinainen pikkusieppo sekä kanahaukka.
Simonides Keoslainen
Simonides Keoslainen (noin 556–468/467 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen ja elegiarunoilija, joka oli kotoisin Keoksen saarelta. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Simonides kehitti elegia- ja epigrammirunouden huippuunsa. Runouteensa hän sai paljon aineksia ja vaikutteita aikansa poliittisista käänteistä. Nuorena hän toimi Hipparkhoksen ympärilleen kokoamassa kirjallisessa piirissä. Myöhemmin hän oli Themistokleen ja Pausaniaan ystäviä ja juhlisti heidän sotavoittojaan. Vanhuksena hän sai kunnia-aseman Hieronin hovissa Syrakusassa.
Perhe ja nuoruus
Simonideen isän nimi oli Leoprepes. Hänen isoisänsä nimeksi mainitaan Hyllikhos, mutta tämä oli oletettavasti äidinpuoleinen isoisä, sillä muiden tietojen perusteella voidaan päätellä, että Simonideen isänisä oli myös nimeltään Simonides ja runoilija hänkin. Runoilija Bakkhylides, joka luettiin myöhemmin myös yhdeksän tärkeimmän lyyrikon joukkoon, oli Simonideen veljenpoika. Kolmas Simonides, lisänimeltään Genealogos, oli Simonideen pojanpoika.
Kaikesta tästä voidaan päätellä, että runoilijan ammatti kulki Simonideen suvussa tuonaikaisen tavan mukaan. Myös Khamaileon kertoo, että Simonideen perheellä olisi ollut perinnöllinen tehtävä Dionysoksen kultissa, ja että Simonides olisi jo lapsena itsekin palvellut jumalaa juhlissa, joissa myöhemmin sai paljon runokilpailuiden voittoja. Simonideen kerrotaan myös kouluttaneen kuoroja, jotka liittyivät Apollonin kulttiin Karthaiassa. Pindaros teki kilpakumppaninsa taustasta pilaa, ja kutsuu Simonidesta ja Bakkhylidestä ilmaisulla ’opiskelleet’, ikään kuin he olisivat olleet runoilijoita vain opetuksen, ei inspiraation ansiosta.
Ateenassa ja Thessaliassa
Kotisaareltaan Simonides siirtyi Ateenaan, todennäköisesti tyranni Hipparkhoksen kutsusta. Tämä hallitsi vuosina 528–514 eaa., joten Simonides vietti ilmeisesti parhaat vuotensa tämän hovissa. Siellä toimi samaan aikaan myös runoilija Anakreon, mutta heidän suhteistaan ei ole tietoa lukuun ottamatta Simonideen nimiin laitettua Anakreonin epitafia eli hautakirjoitusta. Kolmas hovissa toiminut runoilija oli Pindaroksen opettaja Lasos, joka kilpaili katkerasti Simonideen kanssa.
Simonideen vaiheita Hipparkhoksen murhan ja Marathonin taistelun välisenä aikana ei tunneta. Hän vaikuttaa pysyneen Ateenassa tyranni Hippiaan karkottamisen vuonna 510 eaa. jälkeenkin. Hänen nimiinsä on laitettu Hippiaan tyttären Arkhediken hautajaisruno (epikedeion). Peisistratideilta saamastaan suosiosta huolimatta Simonides viittaa eräässä epigrammissaan tyrannian päättymiseen valona, joka nousi ateenalaisten ylle. On ehdotettu, että se olisi ollut kirjoitettuna Hippiaan karkotuksen jälkeen pystytettyjen Harmodios ja Aristogeiton -veistosten jalustaan.
Myöhemmin Simonides siirtyi Thessaliaan, ja kirjoitti epinikion-oodeja Krannonissa skopadien (Skopadai) suvulle ja Larissassa aleuadien (Aleuadai) suvulle näiden hevosvaljakkoajoissa saamien voittojen kunniaksi. Näistä tunnetuimpiin kuuluu epinikion, joka juhlisti Skopaan voittoa nelivaljakkoajoissa, ja joka on säilynyt Platonin lainattua sitä dialogissaan Protagoras. Simonides kirjoitti myös valituslaulut skopadien suvun tuhon johdosta ja aleuadi Antiokhokselle, sekä Danaelle, mikä on myös saattanut liittyä aleuadeihin tai skopadeihin. Plutarkhoksen mukaan Simonides joutui tunnustamaan, että epäonnistui thessalialaisten rosoisen luonteen pehmentämisessä runoillaan.
Thessalian tyrannien hoviin sijoittuu tarina, joka tunnetaan useista antiikin lähteistä, kuten Cicerolta ja Quintilianukselta. Simonides oli laulanut Skopaan pidoissa tämän kunniaksi kirjoittamansa runon, joka oli tavan mukaan koristeltu mytologisilla aiheilla omistamalla suuri osa siitä Kastorin ja Polydeukeen ylistykselle. Esityksen jälkeen tyranni kehtasi sanoa, että maksaisi ainoastaan puolet sovitusta summasta; loput Simonides voisi pyytää puolijumaliltaan, joita oli ylistänyt saman verran. Jonkun ajan kuluttua Simonideelle tuotiin viesti, että ovella seisoo kaksi nuorukaista, jotka vaativat saada tavata hänet. Simonides nousi paikaltaan, meni ulos eikä löytänyt ketään. Sillä välin talo romahti ja surmasi Skopaan ja hänen ystävänsä, jotka olivat nauraneet hänen pilkanteolleen. Näin dioskuurit maksoivat Simonideelle omasta puoliskostaan. Kyseisen hymnin arvellaan olleen sama epinikion, joka jo mainittiin, ja josta on säilynyt vain Skopaalle omistettu osa.
Tarina perustunee ajalle tyypilliseen ajattelutapaan, jonka mukaan runoilijat ovat jotenkin jumalten suosiossa. Tarinalla saattaa silti olla myös jotakin totuuspohjaa, sillä skopadien suku vaikuttaa kärsineen jonkun tuhon, mistä kertoo jo Simonideen itsensä heille kirjoittama valituslaulu sekä se, ettei suku esiinny myöhemmässä persialaisvalloituksen aikaisessa historiassa, jossa aleuadit mainitaan usein. Erään rationalistisen selitystavan mukaan kansa olisi halunnut päästä tyranneistaan eroon romahduttamalla talon, mutta arvostettu runoilija olisi säästetty ennakkovaroituksella.
Jälleen Ateenassa
Vuoden 479 eaa. Plataiain taistelu antoi Simonideelle aiheen elegiaan sekä tunnettuun epigrammiin, jonka hän kirjoitti Pausaniaalle, joka kirjoitutti sen Delfoihin persialaisista saadun voiton kunniaksi pystytettyyn Käärmepylvääseen tai siihen liittyneeseen kolmijalkaan. Runo antoi kuitenkin Pausaniaalle kaiken kunnian voitosta, ja siksi spartalaiset käskivät hioa sen pois ja kirjoituttaa pylvääseen kaikkien taisteluun osallistuneiden kaupunkien nimet. Simonideen ja Pausaniaan läheisistä väleistä kerrottiin erilaisia tarinoita. Eräässä Pausanias olisi pyytänyt Simonideelta jotakin viisasta lausahdusta, johon sitten kuitenkin suhtautui kevytmielisesti, kunnes oli liian myöhäistä. Kertomus muistuttaa epäilyttävästi Solonista ja Kroisoksesta kerrottua.
Simonides oli täyttänyt jo 80 vuotta, kun hänen pitkä runoilijanuransa sai huippunsa Ateenassa, missä hän voitti dithyrambikuorojen kilpailun Adeimantoksen arkonttikaudella vuonna 476 eaa. Tämä oli hänen 56. palkintonsa.
Syrakusassa
Simonideen kanssa samaan aikaan Hieronin hovissa toimivat myös runoilijat Pindaros, Bakkhylides ja Aiskhylos. Näistä kaikista Simonides vaikuttaa olleen tyrannin suosikki. Kerrotaan, että Hieron lahjoitti Simonideelle niin paljon tarpeita päivittäistä elämää varten, että Simonides pystyi myymään niistä suuren osan. Kun häntä syytettiin tästä, hän puolustautui sanomalla, että halusi tuoda yhdellä kertaa ilmi sekä Hieronin anteliaisuuden että oman vaatimattomuutensa. Syrakusassa ollessaankin Simonides teki välillä töitä myös muille kaupungeille. Näin hän jatkoi töitään hyvin vanhaksi asti. Hieronymus mainitsee hänet kuin joutsenena, joka laulaa kauneimmin kuolemansa lähestyessä.
Simonides kuoli 89- tai 90-vuotiaana 78. olympiadin ensimmäisenä vuonna eli 467 eaa. Lukianos tosin sanoo hänen eläneen yli 90-vuotiaaksi. Runoilijalle järjestettiin suuret hautajaiset. Sudan mukaan akragaslainen sotapäällikkö Foiniks tuhosi Simonideen haudan Syrakusaa piirittäessään ja käytti sen kiviä rakentamaansa torniin.
Luonne ja jälkimaine
Simonideesta tuli suorastaan kreikkalaisten nimellä sōfrosynē kutsuman hyveen vertauskuva: siihen kuului itsehillintä ja kohtuullisuus, ja kaikenlainen maltillisuus sekä mielipiteissä, haluissa että suhtautumisessa ihmiselämään. Tämän hyveen voi nähdä läpäisevän kaiken hänen runoutensa. Uskonnon kunnoittaminen näkyy siinä, miten hän käsittelee vanhoja myyttiaiheita. Hänen poliittiseen ja moraaliseen viisauteensa on jo viitattu. Se sai usein poleemisen luonteen, ja hän vaikuttaa jäljitelleen seitsemän viisaan joukkoon luettuja miehiä sekä viisaudessaan itsessään että sen tiiviissä ilmaisutavassa. Jotkut jopa lukivat hänet itsensä näiden viisaiden joukkoon. Nykyaikana Simonidesta on kuvattu antiikin ensimmäiseksi intellektuelliksi ja kreikkalaiseksi Voltaireksi.
Simonideen ajattelun ytimessä vaikuttaa olleen nauttiminen elämän kunkinhetkisistä iloista, niin älyllisistä kuin aineellisistakin, sekä mahdollisimman kevyt suhtautuminen elämän tuomiin huoliin, kärsivällisyys elämän välttämättömien pahojen asioiden kestämisessä ja maltillisuus siinä, millä mittapuulla ihmisten luonteita pitäisi arvioida. Hän ei vaikuta ottaneen osaa teoreettisempaan filosofointiin. Lukuisista Simonideen nimiin laitetuista nokkelista lausahduksista toiminee esimerkkinä seuraava: hänen kerrotaan sanoneen henkilölle, joka oli pidoissa tuppisuuna, ”ystäväni, jos olet typerä, teet viisaasti, mutta jos viisas, typerästi”.
Simonideen runoudesta huokuva korkea moraali teki hänestä suositun aikakaudella, joka taisteli Marathonissa ja Salamiissa. Myöhempinä aikoina, jolloin moraalin katsottiin laskeneen ja runouden taantuneen, monet vanhoja aikoja kaipailleet suosivat hänen runojaan, ja hänen skolioneitaan laulettiin edelleen pidoissa, vaikkakin nuorempi sukupolvi vaikuttaa halveksuneen niitä. Prodikos lainasi vertauskuvansa Herakleesta tienhaarassa Simonideen epinikionista, joka puolestaan oli muunnelma Hesiodokselta.
Kolikon toinen puoli oli se, että Simonides teki kirjallisuudesta ammatin, ja hänen rahanpyyteensä voidaan nähdä jossakin määrin ristiriidassa edellä kuvatun suorastaan vertauskuvalliseksi muuttuneen kohtuullisuuden kanssa. Hänen sanotaan olleen ensimmäinen, joka otti rahaa runoistaan, ja siksi sekä hänen aikalaisensa ja vastustajansa, kuten Pindaros, että monet myöhemmätkin kirjailijat pilkkasivat häntä rahanahneeksi. Simonideen ajatukset asiaan liittyen ilmenevät hänen omista ilmaisuistaan. Hän vaikuttaa pitäneen pelkkää mainetta turhana ja ajatelleen, että ansaitsi kaiken mitä sai. Hän sanoi, että hänellä on kaksi lipasta, toinen kiitoksille ja toinen rahoille; ensin mainittu oli aina tyhjä ja viimeksi mainittu aina täynnä. Kun Simonides oli laivassa, joka joutui haaksirikkoon Vähän-Aasian rannikolla, muut keräilivät kiireesti tavaroitaan, mutta Simonides ei; kysyttäessä hän vastasi: ”Minulla on kaikki mukanani”. Myöhemmin Klazomenaissa hän keräsi nopeasti kokoon uuden omaisuuden runoilijanmaineellaan ja -taidoillaan, siinä missä muut haaksirikkolaiset olivat joko hukkuneet tavaroittensa painon vuoksi tai tulleet ryöstetyiksi ja joutuneet kerjäläisiksi. Kun Hieronin vaimo kysyi Simonideelta, onko parempi olla rikas vai viisas, Simonides vastasi: ”Rikas, sillä viisaiden voidaan nähdä odottavan rikkaiden oven edessä”. Kaikki nämä kertomukset eivät välttämättä ole tosia, mutta kuvaavat Simonideen luonnetta ja ainakin hänen jälkimainettaan.
Sen, että Simonides toimi usein tyrannien hoveissa, on nähty vahingoittaneen hänen runoutensa henkeä ja moraalista suoraselkäisyyttään. Tämä tulee ilmi useista anekdooteista sekä Platonilta, joka laittaa Sokrateen sanomaan: ”Varmasti Simonides huomasi monesti itsekin joutuneensa ylistelemään tyrannia tai muuta mahtimiestä pakosta eikä omasta tahdostaan”. Parhaiten tämä käy ilmi Skopaan tapauksesta. On myös selvää, että Simonideen ja Pindaroksen katkera vihanpito oli seurausta lähinnä siitä, että he kilpailivat Hieronin suosiosta.
Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Simonideen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin. Antiikissa Simonidesta pidettiin myös muistitekniikoiden sekä kreikkalaisen kirjaimiston pitkien vokaalien ja kaksoiskonsonanttien kehittäjänä. Viimeksi mainittua väitettä ei voida hyväksyä ainakaan kirjaimellisessa merkityksessä.
Runous
Simonides oli kreikkalaisista lyyrisistä runoilijoista tuotteliain ja suosituin. Hän kehitti elegia- ja epigrammirunouden huippuunsa ja haastoi Lasoksen ja Pindaroksen dithyrambeissa ja epinikion-oodeissa. Hän kirjoitti erityisesti kuorolyriikkaa: hänen teoksiinsa kuului muun muassa Olympian kisojen voittajien kunniaksi kirjoitettuja epinikioneita, sekä jumalten kunniaksi kirjoitettuja lauluja, muun muassa Apollonille osoitettuja paiaaneja. Simonides kirjoitti myös muun muassa hautajais-, onnittelu- ja ylistyslauluja. Sudan mukaan hän olisi kirjoittanut myös tragedioita, mutta tätä ei pidetä todennäköisenä.
Simonideen tuotannon on nähty heijastelevan siirtymää arkaaiselta klassiselle kaudelle. Hänen asennettaan on arvioitu ennakkoluulottomaksi ja valistukselliseksi, missä voi nähdä häivähdyksen myöhemmästä sofistiikasta. Hänen runouttaan on kuvailtu hienostuneeksi, selkeäksi ja suloiseksi, mistä hän sai lisänimensä Melikertes, mutta toisaalta ei kovin omaperäiseksi verrattuna sekä edeltäjiinsä että aikalaisiinsa. Simonideen runokieli oli eeppistä kreikkaa, johon oli sekoitettu doorilaisia ja aiolialaisia muotoja.
Simonideen tuotannosta on säilynyt noin 100 katkelmaa. Nimeltä tai katkelmina tunnetaan seuraavat:
Merkittävimpiä olivat epinikion-oodit ja valituslaulut. Valituslaulua Danaelle on kuvattu yhdeksi hienoimmista säilyneistä esimerkeistä kreikkalaisesta lyyrisestä runoudesta. Siinä Danae valittaa kohtaloaan ajelehtiessaan merellä arkkuun suljettuna.
Seuraavassa esimerkkinä katkelma Thermopylain taistelussa kaatuneille omistetusta runosta Päivö ja Teivas Oksalan suomentamana. Se kuvaa kuin paradoksina kaatuneet voittajina, haudan alttarina ja surulaulun kiitoshymninä:
Kommentaattorit
Simonideen elämän ja runouden tärkein antiikin aikainen kommentaattori oli Khamaileon, jonka tekemiä huomioita on säilynyt Athenaioksen kautta. Grammaatikko Palaifatos kirjoitti Simonideen runoudesta teoksen.
Rantakasvien vyöhyke
Rantakasvien vyöhyke on alue vesistön lähellä, jossa kasvaa erilaisia rantakasveja. Rantakasvit ovat kostean maan kasveja, jotka viihtyvät vedessä ja vesirajassa. Ne ovat monimuotoinen ja vaikeasti rajattava kasviryhmä. Ranta- ja vesikasvit kasvavat järvien rannoilla selvästi omina vyöhykkeinään. Rantaviivan lähellä kasvavat vähiten vesielämään sopeutuneet kasvit.
Tornio-Itäinen
Tornio-Itäinen on Tornion kaupungin rautatieaseman itäpuolella Torpin kaupunginosassa ratakilometrillä 883+307 sijaitseva rautatien seisake. Seisakelaiturin rakennustyöt suoritettiin heinä–elokuussa 2008, ja liikennepaikka otettiin käyttöön 2.10.2008. Seisake palvelee Helsingin ja Kolarin välisiä henkilöliikenneyhteyksiä, ja korvaa vuonna 2004 lakkautetun Tornio-Pohjoisen seisakkeen. Tornion rautatieasemalle on matkaa kaksi kilometriä.
Seisakkeella pysähtyvät Helsinki–Kolari–Helsinki -yöjunat.
Hugin-luokka (partioalus)
Hugin-luokka on Ruotsin merivoimien 16 partioaluksen muodostama alusluokka.
Pål Tyldum
Pål Tyldum (s. 28. maaliskuuta 1942 Høylandet) on norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja.
Tyldum voitti olympialaisten viestikultaa Norjan joukkueessa Grenoblessa 1968 ja 50 kilometrin kultaa sekä hopeaa viestissä ja 30 kilometrillä neljä vuotta myöhemmin Sapporossa. Vielä Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän hiihti Norjan hopealle sijoittuneessa viestijoukkueessa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui olympialaisissa muutoinkin: Grenoblessa neljänneksi 50 kilometrillä ja seitsemänneksi 15 kilometrillä sekä Innsbruckissa seitsemänneksi 50 kilometrillä. Vysoké Tatryn MM-kilpailuissa 1970 hän sijoittui neljänneksi viestissä ja 30 kilometrillä sekä viidenneksi 15 kilometrillä.
Holmenkollenin hiihtokisoissa Tyldum voitti 50 kilometrin kilpailun vuosina 1969 ja 1972. Salpausselän Kisoissa hän voitti 15 kilometriä vuonna 1968 ja 50 kilometriä vuonna 1971. Vuonna 1970 Tyldymille luovutettiin saavutustensa perusteella Holmenkollen-mitali.
Kansallisella tasolla Tyldum voitti seitsemän henkilökohtaista Norjan-mestaruutta. Hänen edustamansa seura oli høylandetilainen Hållingen IL.
Juhani Salomaa
Juhani Salomaa (2. huhtikuuta 1944 Kemi – 9. kesäkuuta 1990 Tampere) oli suomalainen päätoimittaja ja viihdekirjailija.
Kemistä kotoisin ollut Salomaa voitti 18-vuotiaana nuorten valtakunnallisen näytelmäkilpailun teoksellaan Unelmat. Hän kirjoitti 1960-luvun puolivälistä lähtien oululaisen Kolmiokirjan lehtiin muun muassa Regina- ja Kulta-sarjoihin. Salomaa oli sitten Elämä-lehden toimittajana 1970-luvun alussa ja lehden päätoimittajana 1972–1974. Hän kehitti vuonna 1976 suomalaisen FinnWest-lännenlukemiston, jonka päähenkilönä oli villiin länteen muuttanut Härmän puukkojunkkari Juho Kaaponpoika Helapää eli Wild Finn. Salomaa toimitti lehteä 1976–1978 ja oli senkin jälkeen lehden pääkirjoittajana kirjottaen lehteen yhteensä toistasataa tarinaa.
Vuonna 1983 Salomaa kehitti yhdessä Kari Nenosen kanssa toisen villissä lännessä seikkailleen suomalaissankarin Hulkkosen, jonka seikkailuja ilmestyi Viihdeviikareiden kustantamina pokkareina. Salomaa kirjoitti vuosina 1979–1981 kahdeksan osaa Pekka Lipponen juniorin seikkailuja, toimitti 1980-luvulla avovaimonsa Marja-Liisa Vuopposen tekemiä Jerry Cotton -käännöksiä, kirjoitti yhden Kolmiokirjan kustantamassa Katariina-sarjassa vuonna 1982 ilmestyneen romanttisen pokkarin Pako rakkauteen sekä lisäksi kirjoitti pari täytenovellia Jerry Cotton -sarjaan.
Salomaa siirtyi Kolmiokirjalta Kalle-lehden päätoimittajaksi. Hän kirjoitti lehteen nimimerkillä Kalle-Juhani seksiaiheisia ”matkakertomuksia” ja pakinoita sekä lisäksi Hulkkos-novelleja ja sarjakuvatekstejä Ari Kutilan piirtämään sarjakuvaan. Salomaa oli myös usein matkanjohtajana lehden vuosina 1983–1987 lukijoilleen järjestämillä seksimatkoilla Espanjaan, Ruotsiin, Saksaan, Thaimaahan ja itäblokin maihin.
Emäsalon suot
Suot
Lähimpänä etelärannikkoa sijaitsee Piparviksmossen, joka on soistuva merenlahti. Suotyypit ovat neva ja räme. Piparviksmossenissa esiintyy järviruokoa, valkopiirtoheinää ja pitkälehtikihokkia. Bjurmossaträsketin suo sijaitsee Piparviksmossenista luoteeseen. Se on pallesuo, jonka reunoilla on rämettä. Se on muodostunut lammen ympärille. Lammesta laskee puro merenlahteen. Bjurmossaträsketistä itään sijaitsee Stubbmossen, joka sijaitsee kahden lammen välissä. Lammista Kvarnträsket kuuluu Natura-alueeseen. Stubbmossen on alueen soista pisimmälle kehittynyt keidassuo. Emäsalon pohjoisosassa sijaitsee Stornäsin tervaleppäluhta, joka on vedenviipymäallas. Sen reunoilla on tihkupintaa. Tervaleppäluhtana Stornäs on Suomessa harvinainen suotyyppi.
Suudelmitar
Suudelmitar eli balladeja metsäpoluilta ja merten rannoilta on laulaja-lauluntekijä Ville Leinosen toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 27. helmikuuta 2004.
Luettelo Pyhärannan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Pyhärannan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Pyhärannan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Robert Hägg
Robert Pär Marcus Hägg (s. 8. helmikuuta 1995 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Anaheim Ducksin organisaatiossa. Elite Prospects -sivuston mukaan hän on pelityyliltään kahden suunnan puolustaja. The Hockey News -verkkolehden mukaan Häggin vahvuuksiin kuuluu kiekonliikuttaminen, luistelu, alivoimapelaaminen, mailankäsittelytaidot, monipuolisuus ja kyky pelata isoja jääaikoja. Hän on sekä isokokoinen että vahva, mutta Häggin tulisi kuitenkin käyttää kokoaan enemmän ja saatava vielä lisää kokemusta miesten peleistä täyttääkseen potentiaalinsa. Hän ei ole myöskään täysin luontainen hyökkäyspään puolustaja.
Van der Waals
Van der Waals voi tarkoittaa:
Maarahva Liit
Eesti Maarahva Liit eli Maaliit (”Viron talonpoikaisliitto”) oli Virossa vuosina 1917–1920 toiminut, maaseutuväestön asiaa ajanut puolue. Se oli toiminta-aikanaan Viron johtavia porvarillisia puolueita.
Robert Hägg
Seuraura
Hägg on Gimo HC:n kasvatti. Hän pelasi Gimossa ensimmäiset miesten pelinsä vain 13-vuotiaana Ruotsin II-divisioonassa kaudella 2008–2009. Kaudeksi 2010–2011 Hägg siirtyi sarjatasoa ylemmäs I-divisioonan Tierps HK:hon, joista hän siirtyi kuitenkin kesken kauden MODO Hockeyn junioreihin. Hägg voitti pelipaikastaan huolimatta U16 SM:n syöttöpörssin sekä puolustajien pistepörssin tehoilla 2+13=15. Hän voitti kauden päätteeksi hopeaa ja palkittiin sarjan parhaana puolustajana.
Kaudella 2012–2013 Hägg toimi MODO:n J20-junioreiden kapteenina ja oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 11+13=24, joilla hän jakoi J20 SuperElitin puolustajien pistepörssin seitsemännen sijan Malmö Redhawksin Eric Backmanin kanssa. Hägg voitti kauden päätteeksi hopeaa ja palkittiin sarjan parhaana puolustajana. Hän vahvisti myös MODO:n J18-junioreita, joiden kapteenistoon Hägg kuului ja voitti hopeaa. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran Elitserien-joukkueessa tehden 27 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen.