cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leyland (traktori)
Tuotekehittely
Ensimmäiset Leyland 344, 384 ja 154 pohjautuivat pienin muutoksin Nuffield 3/45, 4/65 ja 4/25 -malleihin. Kuitenkin jo vuonna 1972 Leyland toi monella tapaa uuden traktorimalliston markkinoille. Moottorit vaihtuivat nk. 98-sarjaan lukuun ottamatta pienintä Perkins AD3 152 -moottorilla varustettua 245:sta. Muotoilu oli entisen kaltaista, mutta sisältö oli kehittynyt: moottorit olivat sukunäköä lukuun ottamatta uusia, iskunpituus piteni ja männänhalkaisija muuttui 100 millimetristä 98 millimetriin. Polttoainelaitteina 344:n korvannut 255 sai Lucas DPA -jakajapumpun, 384:n korvannut 270 sai suomivarustelussa edelleen Minimec-rivipumpun kylmäkäynnistysominaisuuksiensa takia. Nostolaite tarjosi pian asennonsäädön ja voimanoton kytkentä muuttui putkiakselista siirtohammaspyörämalliseksi. Ohjaamo muuttui Junkkarin valkolakkiseksi, joka tarjosi varsin ajanmukaiset mukavuudet lämmityslaitteen ja kokokumisen täysin ohjaamon lattiatason peittävän kumimaton avulla. Kumimatto vaimensi tehokkaasti voimansiirron melutasoa ja toi ohjaamoon automaista mukavuudentunnetta. Isoin muutos olivat täysin uudet Leyland 285 ja 2100 sekä niiden harvinaisiksi jääneet nelivedot 485 ja 4100. Ne olivat Leylandin päänavaus uuteen traktorikokoluokkaan 85–100 hevosvoimaa. Moottoreina käytettiin 98-sarjan kuusisylinterisiä 6/98NT 100 hv ja 6/98 DT 85 hv. Traktoreissa oli County Commercial Cars Ltd:n valmistamat taka-akselit planeetta-alennusvaihteineen ja märin levyjarruin, nelivetomallien tekniikka oli myös peräisin Countyltä. Kytkin oli 12-tuumainen hydraulihallintainen kuten jarrutkin. Moottorit tuettiin kumityynyin rungosta melun ja värinöiden vähentämiseksi. Leylandin uudet kutoset olivat ensimmäinen traktori, jossa oli pilaripakoputki. Se kulki traktorin alta nousten vasemman C-pilarin takaa ylös ollen poissa kuljettajan näkökentästä. Myös tehtaan kehittelemä ohjaamo oli täysin uusi ajanmukaisine sivuhallintakonsoleineen, tasalattioineen ja riippupolkimineen. 285 ja 2100 olivat todella suuri taidonnäyte vähillä tuotekehitysrahoilla tapahtuneeseessa traktorimalliston uudistuksessa. Emoyhtiössä traktoripuolta ei juuri noteerattu sen pienen koon takia. Leyland 285 ja 2100 olivat Suomessa parina vuonna myydyimmät kuusisylinteriset traktorit. Seuraava suuri muutos tapahtui vuonna 1976, kun kolmisylinteriset mallit 270 ja 255 vaihtuivat malleihin 272 ja 262. Moottorin tehoa oli nostettu ja traktorit saivat pian päälle tehtaan oman Q-ohjaamon hydraulihallintaisine polkimineen, kokokumisine lattiamattoineen ja äänieristyksineen. Ohjaamossa oli mm. yläkattopaneeli, josta löytyi kartanlukuvalo ja traktorin sähkölaitteiden kytkimet koottuna riviin. Myös radiolle oli paikka varattu.
Pienen Leylandin traktorituotannon massiivisin ponnistus oli vuonna 1978 esitelty ennennäkemätön Synchro-vaihteisto. Ensimmäistä kertaa traktorimaailmassa mekaaninen synkronoitu vaihteisto sisälsi myös synkronoidun peruutusvaihteen, minkä myötä etukuormaintyöskentelystä ja muusta suunnanvaihtoa vaativasta työstä tuli helpompaa. Synchro-laatikko oli uraauurtava myös muilta teknisiltä ratkaisuiltaan, synkronointi suoritettiin sivuakselilla pääakselin sijasta, jolloin synkronoinnin suuruusluokkaa saatiin korotettua ja momentit pienemmiksi, saaden aikaan todella nopean synkronointitapahtuman. Synkronoinnin nopeutta kuvaa se, että vaihdetta ehtii vaihtamaan myös raskaassa vetotyössä mm. kyntäessä ilman pysähtymistä. Synchro-vaihteiston isänä tunnetaan Simon Evans, joka sai lempinimekseen Synchro Simon. Myöhemmin hän työskenteli urallaan JCB:llä, josta jäi eläkkeelle jokin aika takaperin. Vuonna 1978 mallistoon tulivat nelivetomallit 472, 462 ja vuonna 1979 turboahdetut mallit 282 ja 482.
Ohjaamo
Aluksi Suomessa traktoreihin asennettiin kotimaisia Junkkarin valmistamia hyttejä kahtena eri versiona, joista myöhempää erotetaan lempinimellä "valkolakki" sen valkoisen katon myötä. Varta vasten Leylandeihin suunnitellut Q-ohjaamot tulivat Suomeen markkinoille nelisylinterisiin traktoreihin vuonna 1976. Q-ohjaamot olivat Junkkari hyttejä paremmin verhoiltuja, varusteltuja, hiljaisempia sekä ylipäänsä ajanmukaisempia. Vuoden 1980 alussa Q-Cab korvattiin täysin uudenlaisella tanskalaisella Sekura Explorer S-80 ohjaamolla. Tosin tarjolla oli edelleen myös Q-ohjaamo maihin, joissa melustandardit olivat Suomea löysemmät. Sinisiä Sekura-ohjaamollisia Leylandeja valmistettiin vain Suomen markkinoille, vain vajaa 300 kpl. Sekura S-80 pysyi muuttumattomana siirryttyä viljankeltaiseen Leyland-sarjaan.
Vaihteisto ja voimansiirto
Leyland Synchro -mallisarjan myötä maaliskuussa 1978 perinteinen 10+2r-siirtopyörävaihteisto korvattiin synkronoidulla 9+3r-vaihteistolla. Vaihdevivut siirtyivät vaihteiston päältä istuimen sivuille, aluevipu vasemmalle ja päävaihdevipu oikealle. Kaikki päävaihteet peruutus mukaan lukien olivat synkronoituja, aluevaihde sen sijaan oli synkronoimaton Constant Mesh -tyyppiä.
Ulkonäkö
Ulkoisesti konepeittoa kiertävässä tarrassa oli punaiset reunukset, uudenlainen Leyland-teksti sekä siinä luki "Synchro". Seuraavana vuonna Leylandit muuttuivat keltaisen värisiksi, ulkonäön sekä ohjaamon pysyessä muutoin samana.
Valmistuksen päättyminen
Leylandin traktorivalmistus siirtyi vuonna 1982 Marshallille ja Kesko ei enää halunnut aloittaa "uuden" merkin maahantuontia ja markkinointia. Tämä oli kova isku uudelle valmistajalle, joka laski kannattavuuden suurelta osin viennin mukaan. Suomi oli ollut kautta aikain suurin yksittäinen Leyland-traktoreiden vientimaa Brittiläisen kansainyhteisön ulkopuolella. Leyland-pohjaisten traktoreiden valmistus päättyi toistaiseksi vuonna 2001 tiukentuneiden päästövaatimusten takia. Viimeiset traktorit valmisti J. Charnleys & Son's, joka omistaa tuoteoikeudet edelleen.
Lähde:
Muuta
Suomessa on edelleen rekisterissä yli 6 000 Leyland-traktoria (lähde AKE 2007).
Vieljärvi
thumb|250px|Vieljärven profeetta Elian kirkko. thumb|200px|Vieljärven kunta Prääsän piirin kartalla. Vieljärvi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Karjalan tasavallan Prääsän kansallisessa piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven koillisrannalla 44 kilometriä Prääsästä länteen. Kylässä on 1 100 ja kunnassa 1 800 asukasta (vuonna 2018).
Maantiede ja asutus
Kuntaan kuuluu keskuskylän lisäksi 32 kylää ja asutusta: Akimisto (ven. Akimovo), Haukiniemi (Štšuknavolok), Hilkkoi (Gilkoža), Huutselkä (Gutselga), Jyrgilä (Jurgilitsa), Kaskesselkä (Kaskesselga), Kinnermä, Kinälahti, Kohtuselkä (Kohtuselga), Koivuselkä (taajama ja kylä), Kolatselkä, Kukkoila, Kukoinvaara, Lahti (Lahta), Lamboi (Tšornaja Lamba), Lamminniemi (Lambinavolok), Lamminselkä (Lambiselga), Lökkö (Kuttšezero), Majaiselkä (Majaselga), Mandere (Mandera), Nakoilampi (Repnoje Ozero), Palalahti (Palalahta), Pannila, Panninselkä (Panniselga), Pogoila, Puntšoila, Savinova, Simoi (Simanova Selga), Štekki (Štšekkila), Sissoinen (Syssoila) ja Telkkä (Hlebozero). Sadan–kahdensadan asukkaan keskuksia ovat Kinälahti, Koivuselän taajama, Savinova ja Kolatselkä. Kesäaikaan väkiluku nousee noin tuhannella hengellä.
Historia
Vieljärven nimi liittyy Vitelenjokeen ja saattaa perustua esisaamelaiseen nimitykseen. Järven rannalla sijaitsevia kyliä mainitaan vuosien 1496 ja 1563 verokirjoissa. Vieljärven ensimmäinen kirkko rakennettiin 1600-luvun vaihteessa. 1700-luvulle saakka seurakunta kuului Aunuksen pogostaan.
Vieljärven kunta eli volosti kuului myöhemmin Aunuksen kihlakuntaan. Se rajoittui pohjoisessa Säämäjärveen, idässä Pyhäjärveen, etelässä Kotkatjärveen ja Viteleen ja lännessä Tulemajärveen. Volosti koostui Vieljärven, Nuosjärven, Nälmäjärven, Pannilan, Savinovan ja Štekin kyläkunnista. Vuonna 1905 siellä oli 79 kylää ja 4 826 asukasta. Kunnantalo sijaitsi Joensuun (ven. Retšnoje ustje) kylässä.
Vieljärven volostista tuli vuonna 1920 osa Karjalan työkansan kommuunia ja vuonna 1923 Karjalan autonomista neuvostotasavaltaa. Savinovan kyläneuvosto liitettiin vuonna 1927 Säämäjärven piiriin, Štekin kyläneuvosto Pyhäjärven piiriin ja muu osa entisestä volostista Vitelen piiriin. Vuonna 1930 perustettiin Prääsän piiri ja vuonna 1935 uusi Vieljärven piiri, johon kuuluivat Vieljärven, Kinälahden, Kolatselän, Nälmäjärven, Palalahden, Pultšoin, Saarimäen (ven. Sarigora), Savinovan, Sissoisen, Štekin ja Tihverin kyläneuvostot. Niiden yli kymmenestä tuhannesta asukkaasta lähes kaikki (97,4 prosenttia vuonna 1933) olivat karjalaisia. Jatkosodan aikana alue oli suomalaisten miehittämä.
Vieljärven piiri yhdistettiin vuonna 1956 Prääsän piiriin lukuun ottamatta Tihverin kyläneuvostoa, joka liitettiin Aunuksen piiriin. Vieljärven kylään liitettiin vuonna 1957 Vieljärven pogosta (ven. Pogost), Joensuu, Jänöiselkä (Zajatšja Selga), Mellitšä (Melnitsa) ja kaksi Ruisniemen (Rožnavolok) kylää.
Nykyinen maalaiskunta on muodostettu vuonna 2004 aikaisemmista Vieljärven, Kinälahden, Kolatselän, Pultšoin ja Savinovan kylähallintoalueista.
Liikenne, talous ja palvelut
Vieljärven ohi kulkee Sortavalan ja Prääsän välinen maantie. Lähin rautatieasema on 45 kilometrin päässä Jessoilassa.
Kunnan pääelinkeino on maa- ja metsätalous. Tärkeimmät yritykset ovat Vieljärven karjatila ja kalanviljelylaitos.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja joukko kauppoja. Eräitä palveluja on myös muissa kylissä.
Matkailu ja nähtävyydet
Kunnan matkailupontentiaali perustuu sen luontoon, historiallisiin nähtävyyksiin ja karjalaisiin perinteisiin. Vieljärven kylässä on järjestetty karjalan kielen kursseja ja Kinnermässä pidetään vuosittain karjalainen teatterifestivaali Nerokaššali. Kulttuuriperintökohteita ovat kivikautiset asuinpaikat, Julkkulan (ven. Pengiselga) ja Kinnermän 1700-luvulta peräisin olevat tsasounat, vanhat asuintalot ja talousrakennukset, Tulemajärven rautasulatto, karsikkometsät ja toisen maailmansodan hautapaikat. Kinnermän kylällä on historiallisen asutuksen status. Kylässä toimii vierasmaja.
Mestnyje
right|thumb|Mestnyen logo Mestnyje (ven. Местные, suom. Paikalliset) on Venäjän keskusjohdon, Kremlin luoma poliittinen apujärjestö. Se on perustettu syksyllä 2005. Järjestöllä on vahva ekologinen ja nationalistinen ohjelma. Muita vastaavia poliittisia järjestöjä ovat Naši (Meikäläiset), Molodaja Gvardija (Nuori kaarti) ja Rossija Molodaja (Nuori Venäjä).
Järjestö teki 26. marraskuuta 2006 Moskovan lähiöissä 20:lle torille ratsian, jolla etsittiin laittomia siirtolaisia. Osa nuorista valtasi myyntikojuja ja huusi ulkomaalaisvastaisia iskulauseita.
Mestnyje osallistui 27. huhtikuuta - 4. toukokuuta 2007 välisenä aikana Viron Moskovan suurlähetystön saartoon. Mukana olivat myös Yhtenäisen Venäjän Nuori Kaarti (Molodaja Gvardija), Rossija Molodaja sekä Naši. Syynä oli Pronssisoturi-patsaskiista.
Lauttakylän Auto
Lauttakylän Auto Oy oli viimeksi Koiviston Auto -yhtymän omistama, Satakunnan suurin bussiyritys, ja myös koko Etelä-Suomen mittakaavassa yksi suurimmista liikennöitsijöistä. Yhtiö liikennöi Satakunnan, Varsinais-Suomen, Uudenmaan, Kanta-Hämeen ja Pirkanmaan maakuntien alueilla.
Historia
Yhtiön perustamista vuonna 1934 edelsi Huittisten ja Vampulan seudulla toimineiden liikennöitsijöiden vuonna 1929 muodostama löyhä yhteenliittymä Yhtyneet Autoilijat. Lauttakylän Auton perustajaosakkaat olivat huittislaiset Heikki Nieminen, Vesa Heinonen ja William Lehtinen sekä vampulalaiset Jalmari Keinonen ja Antti Keinonen, joista kukin oli aloittanut itsenäisenä yrittäjänä jo 1920-luvun alkupuolella. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja vuoteen 1967 saakka oli Heikki Nieminen, joka sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1953. Heikki Nieminen toimi myös Linja-autoliiton puheenjohtajana vuosina 1932–1953.
Eve Ensler
thumb|Eve Ensler Eve Ensler (s. 25. toukokuuta 1953 Scarsdale, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja feministi, joka tunnetaan parhaiten Vaginamonologeista (1996).
Lauttakylän Auto
Historia
Vuosina 1936−1953 yhtiö oli osakkaana Tampereen Liikenne Oy:ssä ja vuosina 1942−1955 autokoritehdas Ajokki Oy:ssä. Vuoteen 1939 mennessä Lauttakylän Auto oli kasvanut Suomen kuudenneksi suurimmaksi Linja-autoliiton jäsenyritykseksi, jonka kaluston muodostivat 43 autoa. Kahta vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1959 sijoitus oli seitsemäs ja autoja 56, ja vuonna 1972 yhtiö oli sijalla 16 automäärällä 74. Vuoteen 1971 saakka, ennen Huittisten muuttumista kauppalaksi, Lauttakylän Auto oli Suomen suurin maalaiskunnasta käsin linja-autoliikennettä harjoittanut yritys.
Vuonna 1972 Lauttakylän Auto osti Karinaisissa toimineen Kyrön Linja Oy:n. Vuosina 1989−1995 yhtiö oli tamperelaisen Länsilinjat Oy:n omistajien omistuksessa. Keväällä 2008 yhtiö fuusioitiin Koiviston Auto -konsernin sisällä Satakunnan Liikenteeseen.
Eve Ensler
Juutalaistaustainen Ensler syntyi Scarsdalessa New Yorkin osavaltiossa, ja valmistui Middlebury Collegesta vuonna 1975. Hän oli naimisissa Richard McDermottin kanssa vuodesta 1978, kunnes erosi vuonna 1988. Hän on näyttelijä Dylan McDermottin adoptioäiti.
Lauttakylän Auto
Historia
Fuusioajankohtana yrityksellä oli autotalleja usealla paikkakunnalla, mutta toimistoja oli enää yksi: Huittisten pääkonttori. Yrityksen keskuskorjaamo sijaitsi Huittisten Lauttakylässä ja pienempi korjaamo Kankaanpäässä. Fuusion jälkeen yksiköt jatkoivat Satakunnan Liikenteen toimipisteinä.
Eve Ensler
Enslerin menestysteos, Vaginamonologeja, on käännetty kymmenille kielille, ja sitä on esitetty yli sadassa maassa. Kirjailija on palkittu Obie-palkinnolla vuonna 1996 ja Guggenheim-stipendillä 1999. Hänen muita töitään on muun muassa The Good Body (2004).
Hot Cakes
Hot Cakes on brittiläisen rockyhtye The Darknessin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 2012. Albumi on yhtyeen ensimmäinen sitten vuonna 2005 julkaistun albumin One Way Ticket to Hell... and Back. Hot Cakes ylsi kotimaassaan Britannian albumilistalla parhaimmillaan neljännelle sijalle, ja Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 43. Albumilta julkaistiin singlenä neljä kappaletta.
Mfx
mfx on suomalainen PC-alustoille keskittynyt demoskene-ryhmä, joka on tuottanut hyvin vaihtelevantyylisiä demoja, joista monet ovat visuaaliselta olemukseltaan melko psykedeelisiä. Nykyisin mfx on suomalaisen ja kansainvälisen demoskenen aktiivisimpia ja merkittävimpiä ryhmiä. Teknisistä saavutuksista mainitsemisen arvoinen on reaaliaikaisen raytracing-renderöinnin käyttö ja nostaminen joissakin piireissä miltei trendiksi 1990-luvun puolivälissä.
Eve Ensler
Ensler asuu New Yorkissa elämänkumppaninsa, psykoterapeutti Ariel Orr Jordanin kanssa.
Lauttakylän Auto
Historia
Merkittävin osa liikevaihdosta tuli ExpressBus-pikavuoroliikenteestä ja maaseudun vakiovuoroliikenteestä. Lauttakylän Auto olikin Koiviston Auto -yhtymän ainoa yhtiö, joka kuului ExpressBus-yhteenliittymään. Yhtiön hoitamien pikavuorolinjojen päätepisteinä olivat Helsinki, Turku, Pori, Rauma ja Tampere. Yhtiö oli aloittanut pikavuoroliikenteen reitillä Turku−Huittinen−Vammala−Tampere jo vuonna 1952. Helsinkiin yhtiö oli liikennöinyt Urjalan ja Lopen kautta jo ennen toista maailmansotaa. Uuden valtatie 2:n valmistuttua vuonna 1958 Lauttakylän Auto aloitti yhdessä Satakunnan Liikenteen kanssa pikavuoroliikenteen Helsinki−Forssa−Huittinen−Pori. Yhtiö liikennöi Turun ja Tampereen välistä pikavuoroa aikanaan myös Loimaan kautta yhdessä tamperelaisen Väinö Paunun kanssa sekä ajoi pitkää vakiovuoroa Huittisista Urjalan kautta Hämeenlinnaan. Loput liikevaihdosta koostui lähinnä Tampereen GoldLine-tilausajoista sekä sotilaskuljetuksista. Vakiovuoroliikenteessä yhtiön liikennealueeseen kuuluivat Huittisten lisäksi merkittävässä määrin Loimaan, Nokian, Punkalaitumen, Vammalan ja Vesilahden seudut, joilla hoidettiin paljon koululaiskuljetuksia.
Yhtiö kasvoi muun muassa yritysostojen kautta; viimeisimpinä aluevaltauksina olivat Linjaliike P. Koiviston osto Urjalasta, Suomen Postilta hankitun Gold Line Oy:n toimintojen osto Tampereelta, Vaasasta ja Seinäjoelta sekä Artturi Anttila Oy:n osto Kankaanpäästä. Artturi Anttila Oy jatkoi vuoden 2006 loppupuolelle asti Lauttakylän Auton tytäryhtiönä, mutta fuusioitiin sittemmin emoyhtiöönsä.
Des’ree
Desirée Annette Weeks, taiteilijanimeltään Des’ree, (s. 30. marraskuuta 1968 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja R&B-artisti, joka nousi kuuluisuuteen 1990-luvulla. Hänet tunnetaan hiteistään ”Feel So High”, ”You Gotta Be”, ”Life” ja ”Kissing You”. Des’ree ei ole julkaissut musiikkia vuoden 2003 Dream Soldier -albumin jälkeen.
Lauttakylän Auto
Historia
Vuonna 2005 julkaistiin suomalaisen linja-autoliikenteen 100-vuotisjuhlapostimerkki, jonka suunnitteli graafikko Kaisu Klemetti. Postimerkin kuvitukseksi valittiin Lauttakylän Auton vuodelta 1928 peräisin oleva REO-merkkinen linja-auto.
Des’ree
Des’ree syntyi Etelä-Lontoossa Englannissa. Hänen äitinsä on syntyjään guyanalainen ja isä kotoisin Barbadokselta. Des’ree tutustui musiikkilajeihin jazz ja reggae vanhempiensa kautta. Hän päätti lähtevänsä musiikkiuralle 11-vuotiaana oltuaan kahden vuoden matkalla Barbadoksella perheensä kanssa. Des’ree levytti musiikkinsa Sony Music -yhtiölle. Vuonna 1994 hänen singlensä ”You Gotta Be” menestyi hyvin Billboard Hot 100 -listan sijalla 5 ja oli kolminkertainen hitti Iso-Britanniassa. Se oli myös VH1-kanavan soitetuin kappale. Vuonna 1991 julkaistu debyyttisingle ”Feel So High” oli niin ikään menestys, sille kuvattiin kaksi musiikkivideota ja kappale oli kymmenen parhaan joukossa useissa maissa.
Menestyksen myötä Des’reen toinen studioalbumi I Ain’t Movin’ myi maailmanlaajuisesti noin 2,5 miljoonaa kappaletta. Tällöin hän teki myös kiertueen Yhdysvalloissa. Des’ree lauloi singlensä ”Kissing You” elokuvan William Shakespearen Romeo ja Julia soundtrackille. Vuonna 1998 julkaistu single ”Life” oli valtava hitti Euroopassa ja se oli listaykkösenä useissa maissa. Des’ree voitti parhaan naisartistin BRIT Awardin vuonna 1999.
Des’reen musiikkiura alkoi hiipua 2000-luvulle tultaessa ja päättyi vuonna 2003, jolloin hänet erotettiin levy-yhtiöstään. Vuonna 2007 hän oli otsikoissa nostettuaan syytteen laulaja Beyoncéa vastaan ”Kissing You” -kappaleen luvattoman cover-version takia. Des’ree asuu nykyään Edmontonissa, Kanadassa.
Luettelo myrkyllisistä nisäkkäistä
Luettelo myrkyllisistä nisäkkäistä:
Piispanhiippa
Piispanhiippa (Gyromitra infula) on Pezizales-lahkoon kuuluva ruokasieni. Sen myrkyllisyydestä on ristiriitaista tietoa.
Koko ja ulkonäkö
Piispanhiipan lakki on epämääräisen muotoinen ja se muistuttaa hieman korvasientä. Sienen lakki on tumman punertavan ruskea ja noin kymmenen senttiä korkea. Lakki on muodoltaan satulamainen tai piispan hiippaa muistuttava, josta sieni on saanut nimensä. Ohutmaltoinen ja ontto lakki on laakeapoimuinen. Piispanhiipan ontto ja vaalea jalka on melko lyhyt. Itiöt ovat kooltaan noin 18-25 x 7-10 mikrometriä. . Maultaan sieni on mieto, tuoksuton.
Samankaltaisia lajeja
Pohjanpiispanhiippa (Gyromitra ambigua) on hyvin samankaltainen laji. Sen jalan sävy on heikon violetti ja sen itiöt ovat piispanhiipan itiöitä pienempiä. Varma lajinmääritys on siten mahdollista vain mikroskoopilla. Keittämättömät pohjanpiispanhiipat ovat aiheuttaneet myrkytysoireita, ja koska lajien erottaminen ei onnistu ilman mikroskopiaa, piispanhiipat on syytä aina keittää ennen ruoanlaittoa. Pohjanpiispanhiippa kasvaa paljaalla maalla.
Kasvuaika ja -paikka
Piispanhiipan itiöemät kasvavat syksyllä, elokuun lopulta aina marraskuuhun asti. Niitä tavataan yleisimmin kangasmetsissä, hakkuualueilla, lahojen kantojen yhteydessä, metsäteillä ja niiden ojien varsilla. . Piispanhiippa on yleisempi Etelä- kuin Pohjois-Suomessa.
Käyttö
Piispanhiippa on syötävä sieni, joskin se pitää keittää kuten korvasienet. Sitä voi käyttää korvasienen tavoin. Piispanhiipan voi sekoittaa pohjanpiispanhiippaan, jonka tiedetään aiheuttaneen myrkytystapausten kaltaisia herkistymisreaktioita. Piispanhiippa säilyy kuivatettuna ja pakastettuna.
The Black Lotus
The Black Lotus (TBL) on ruotsalainen vuonna 1989 perustettu demoskene-ryhmä, joka on tänäkin päivänä yksi aktiivisimmista ja tunnetuimmista Amiga-tietokoneille demoja tekevistä ryhmistä. TBL on tehnyt joitakin tuotoksia myös PC:lle, ja se oli ensimmäisiä ryhmiä, joka sovelsi introissa suuressa määrin musiikin ja bittikarttojen algoritmista generointia.
Yhdysvaltain Grand Prix 1968
Yhdysvaltain Grand Prix 1968 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. lokakuuta 1968 Watkins Glenin radalla. Kilpailun voitti Jackie Stewart, jolle voitto oli kauden kolmas.
Askolan kirkko
Askolan kirkko on Mats Åkergrenin rakentama hirsirakenteinen kirkko Askolassa Uudellamaalla. Kirkko on seurakunnan toinen kirkko ja valmistunut vuonna 1799. Siinä on noin 700 istumapaikkaa. Erillinen, myös Åkergrenin rakentama kellotapuli valmistui 1800. Askolan ensimmäinen kirkko oli peräisin 1600-luvulta, se purettiin ahtaana ja huonokuntoisena. Askolan seurakunta oli ollut Porvoon kappeliseurakunta vuodesta 1639 ja itsenäistyi 1896.
left|thumb|Askolan kirkon eteläpääty.
Kirkon ulkoasu
Kirkko on tyypiltään tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko. Se jätettiin alun perin ulkoseiniltään hirsipintaiseksi ja maalattiin ulkoapäin punaiseksi vuonna 1802. Seinät saivat ulkovuorauslaudoituksen vuonna 1832, sen väriksi tuli niin ikään punainen. 1800-luvun lopulla seinät paneloitiin sisäpuolelta ja maalattiin. Paneloitu katto sai myös vaalean värin. Ulkolaudoitus maalattiin valkoiseksi.
Kirkon ulkomuoto on muuttunut alkuperäisestä, muun muassa ikkunat on korjauksissa vaihdettu suippokaarisiksi.
thumb|150px|Kellotorni on vuodelta 1800. thumb|Askolan kirkko, sankarihaudat kesällä 2013 Askolan kirkonkello on valettu vuonna 1704 Tukholmassa, ja se on peräisin ensimmäisestä kirkosta. Kelloja on aiemmin ollut kaksi. Pienemmässä, joka on edelleen jäljellä, lukee ylempänä:
Alempana lukee:
ja alempana:
Sisätilat
Kirkon sisätiloissa on tehty muutoksia muun muassa saarnastuoliin ja alttarilaitteeseen, jotka molemmat ovat peräisin 1600-luvulta. Vuonna 1939 tehdyissä korjauksissa näiden ulkonäkö palautettiin alkuperäiseen asuun. Alttaritaulu koostuu kolmesta maalauksesta, Kristus Öljymäellä, Taivaaseenastuminen ja Pilvet. Taulut on restauroitu 1939. Niiden maalausvuodesta ei ole tarkkaa tietoa, isoimmassa taulussa on kirjoitus, jonka mukaan se on maalattu tai kunnostettu vuonna 1803, taiteilija oli J. P. Kihlmarck.
Historiallisesti arvokkain esine on barokkityylinen, korkokuvin koristeltu saarnastuoli. Se on peräisin Askolan ensimmäisestä kirkosta. Historiantutkija Lauri Heimanin mukaan se on sotasaalis Saksasta kolmikymmenvuotisesta sodasta. Saarnastuoli on ensin lahjoitettu Porvoon tuomiokirkkoon ja sieltä Askolaan. Saarnastuolissa on kuvattu Mooses ja viisi apostolia. Sitä kannattelee Pyhä Kristoforos.
Kirkkosalin holvissa on geometriset kuviomaalaukset, jotka ovat maalanneet Bruno Tuukkanen, Harry Röneholm ja Topi Vikstedt.
Kirkkopiha
Kirkon edessä olevalla sankarihautausmaalla on arkkitehti Jaakko Paatelan suunnittelema graniittipaasi vuodelta 1949.
Ykkösen kausi 1998
Ykkönen on Suomen toiseksi korkein jalkapallon sarjataso. Kaudella 1998 sarja pelattiin kahtena 10 joukkueen lohkona. Runkosarja oli kaksinkertainen. Lohkojen viisi parasta joukkuetta pelasivat yhteisen noususarjan. Noususarja pelattiin yksinkertaisena ja joukkueet saivat bonuspisteitä runkosarjan sijoituksen mukaan. Sarjasta nousi suoraan kolme parasta joukkuetta, koska Veikkausliigan joukkuemäärää nostettiin kymmenestä kahteentoista kaudeksi 1999. Neljänneksi sijoittunut karsi liigapaikasta Veikkausliigan toiseksi viimeisimmän kanssa. Sarjanousijat olivat suoraan FC Lahti, KTP ja FC Inter Turku. Karsintojen kautta Veikkausliigaan nousi TPV.
Äänekosken pääkirjasto
Äänekosken pääkirjasto on Äänekosken keskustaajamassa toimiva yleinen kirjasto. Se on osa Äänekosken kaupunginkirjastoa ja on vuodesta 2013 lähtien kuulunut Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin.
Ykkösen kausi 1998
Runkosarjojen viisi viimeistä joukkuetta pelasivat omissa lohkoissaan yksinkertaisen putoamissarjan, jossa runkosarjojen pisteet otettiin mukaan. Kaksi viimeistä joukkuetta putosivat suoraan Kakkoseen.
Noususarja
Joukkueet saivat bonuspisteitä seuraavasti: lohkojen voittajat 5, toiseksi sijoittuneet 3, kolmanneksi sijoittuneet 2 ja neljänneksi sijoittuneet 1 pisteen. TPV ja Ilves pelasivat uusinnan neljännestä sijasta, jonka TPV voitti 4–1. Ottelua oli katsomassa 3 620 henkeä. TPV karsi liigapaikasta Finnairin Palloilijoiden kanssa ja nousi Veikkausliigaan vierasmaalisäännöllä.
Dan Glans
Dan Glans (s. 2. toukokuuta 1947 Tyringe, Skåne, Ruotsi) on entinen ruotsalainen keskipitkien ja pitkien matkojen juoksija. Parhaan menestyksen hän saavutti 3 000 metrin estejuoksussa.
Dan Glans nousi Ruotsin kestävyysjuoksun kärkeen 1970-luvun alussa. Hän saavutti ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa vuonna 1973. Seuraavan vuoden EM-kisoissa Roomassa Glans oli mukana edeten loppukilpailuun ja sijoittuen siinä 9:ksi. Samaan aikaan hänen kanssaan kilpaili Anders Gärderud, joka teki Glansin päämatkalla maailmanennätyksiä (ME) ja saavutti hopeaa Rooman EM-kisoissa 1974 ja olympiakultaa vuoden 1976 Montrealin olympialaisissa, joissa Glans sijoittui seitsemänneksi. Menestyksestään huolimatta Glans jäi vahvasti Gärderudin varjoon. Saman aikakauden muita kovia kilpakumppaneita olivat Suomen Tapio Kantanen ja Puolan Bronisław Malinowski. Olympiavuonna 1976 hän saavuttani peräti neljä Ruotsin mestaruutta eli 3 000 esteiden, 5 000, 10 0000 ja 25 000 metrin mestaruudet. Seuraavasta kaudesta 1977 oli tulossa Glansin uran paras, mutta sairastuminen kilpailukauden alussa romutti suunnitelmat. Kaudella 1978 Glans oli mukana Prahan EM-kisoissa, mutta putosi 3 000 metrin esteiden loppukilpailusta kauden parhaalla ajallaan.
Kaikkiaan Glans saavutti urallaan 17 Ruotsin mestaruutta viimeisimmän vuonna 1984 maastojuoksussa. Niistä viisi hän saavutti 3 000 päämatkalla eli 3 000 metrin esteissä vuosina 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1979. Lisäksi hän voitti Ruotsin mestaruuden 5 000 metrillä kolme kertaa eli vuosina 1974, 1975 ja 1976. Vuonna 1976 hän saavutti myös10 000 ja 25 0000 metrin mestaruudet. Maastossa hän saavutti viisi mestaruutta ja hallissa yhden. Ruotsin ennätyksiä Glans teki 3 000 metrillä ajalla 7.42,24, 20 000 metrillä ajalla 1.00.17,4 ja tunnin juoksussa 19 879 metriä. Glansin uran huippuvuosina 1970-luvulla kova kilpakumppani oli maanmies Anders Gärderud, joka pitikin hallussa 3 000 metrin esteiden Ruotsin ennätystä, joka oli samalla ME.
Dan Glans nimettiin vuonna 1978 Ruotsin yleisurheilun Hall of Fameen eli Stora Grabbariksi numerolla 302.
Ammatiltaan Dan Glans oli maalari. Glansin serkku Johan Glans on tunnettu ruotsalainen TV-persoona ja koomikko.
Nicholas Worth
Nicholas Worth (4. syyskuuta 1938 – 7. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa General Marzaqaa ja Premier Romanovia Electronic Artsin Command and Conquer -videopelisarjan peleissä sekä Emperor: Battle for Dune -pelissä.
Worth kuoli sydämen vajaatoimintaan vuonna 2007.
Esa Kaartamo (albumi)
Esa Kaartamo on suomalaisen laulaja Esa Kaartamon debyyttialbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1985.
Kuningas New Yorkissa
Kuningas New Yorkissa (A King in New York) on Charlie Chaplinin ohjaama komediaelokuva vuodelta 1957, viimeinen, jossa hän näytteli itse pääroolia.
Elokuva on poliittinen satiiri, joka tekee pilkkaa erityisesti Yhdysvaltojen senaikaisesta politiikasta. Chaplin tuotti elokuvan Euroopassa vuonna 1957, sen jälkeen kun Yhdysvallat (oikeusministerinä James McGranery) oli karkottanut hänet maasta poliittisista syistä vuonna 1952.
Elokuvan vastaanotto oli ristiriitainen. Toisaalta on väitetty, että se ei yllä Chaplinin nuoruudentöiden tasolle ja että syyte kommunismin ihannoinnista musersi Chaplinin taiteellisen luomisvoiman. Elokuvan vastustus on johtunut ennen kaikkea sen yhteiskunnallisesta sisällöstä. Kyseessä on Peter von Baghin mukaan koko Chaplinin tuotannon purevin iva amerikkalaista elämänmuotoa kohtaan: "hän satirisoi siinä USAssa vallitsevia ilmiöketjuja, jotka ovat fasismin sukuisia".
Baghin mukaan Yhdysvaltojen 1950-luvun poliittista ilmapiiriä kuvatessaan "Chaplin onnistui ainoana 1950-luvun ohjaajana käsittelemään yhteiskunnallisen trauman koko yhtälöä".
Amerikkalaiset levittäjät boikotoivat elokuvaa tehokkaasti, eivätkä isot yhtiöt myöskään Englannissa ja Ranskassa suostuneet levittämään filmiä, vaan levitys jäi pienten tahojen tehtäväksi. Vuonna 1957 valmistuneen elokuvan ensiesitys Yhdysvalloissa oli vasta 1973.
Juoni
Päähenkilönä on Chaplinin itsensä esittämä Estrovian kuningas Igor Shahdov, joka on paennut vallankumouksen jälkeen maasta. Hänen syytetään lähteneen valtionkassa mukanaan. Koko valtionkassan on kuitenkin varastanut Estrovian pääministeri, ja Shahdov on joutua New Yorkissa puille paljaille. Television mainostoimittaja Ann Kay (Dawn Addams) saa kuitenkin houkutelluksi Shahdovin tekemään televisiomainoksia. Shahdov viedään tutustumaan myös amerikkalaiseen kouluun, jossa hän tapaa pikkuvanhan Rupert MacAbeen (roolissa Chaplinin oma poika Michael Chaplin). Rupertin vanhempia syytetään kommunisteiksi, ja kun Rupert itse myöhemmin viedään kuulusteluun, hänet painostetaan ilmiantamaan vanhempiensa ystävät, jotta vanhemmat vapautuisivat vankilasta. Tämä musertaa Rupertin itseluottamuksen. Myös Shahdov joutuu antiamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean kuulusteluun, jolloin hän häpäisee koko komitean kastelemalla sen vahingossa palovesiletkulla. Shahdov on New Yorkin ympäristössä täydellisen vieras. Hänelle paljastuu, miten ihmisen yksityisyyttä urkitaan ja se tehdään julkiseksi, miten koko yhteiskunta on keinotekoinen ja läpikotaisin kaupallinen. Lopulta Shahdov päättää palata Eurooppaan.
Triton (demoskene)
Triton on ruotsalainen demoskene-ryhmä, joka vaikutti PC-alustalla 1990-luvun alkupuolella ja kilpaili muun muassa suomalaisen Future Crew'n kanssa. Ryhmä tunnetaan parhaiten tracker-musiikkiohjelmastaan Fast Tracker. Tritonin merkittävimmät demot ovat vuosina 1992 ja 1993 julkaistut Crystal Dream ja Crystal Dream II. Jäsenistä ehkä tunnetuin on tracker-muusikko Lizardking (Gustaf Grefberg), joka tosin teki suuren osan tuotannostaan Amigalla.
Shizuko Natsuki
Shizuko Natsuki (, 1938 Tokio, Japani – 19. maaliskuuta 2016 ) oli japanilainen jännityskirjailija. Hän sijoittaa kirjojensa tapahtumat usein ulkomaille., esimerkiksi Pariisiin. Romaanissa Tsuma-tachi no hanran hän asettuu vastustamaan perinteistä sukupuolijakoa.
Natsuki oli ensimmäisiä naispuolisia jännityskirjailijoita Japanissa. Hän sai romaanista Dai san no onna ranskalaisen prix du roman d'aventures -palkinnon. Lisäksi hän on saanut useita japanilaisia palkintoja. Hän kirjoitti esikoisromaaninsa opiskeluaikana Keiō-yliopistossa. Varsinaisesti hän aloitti kirjailijana 1970.
Senigallia
Senigallia on kaupunki Italiassa. Kaupungissa oli vuonna 2014 arviolta 45 000 asukasta ja väestötiheys oli 389 asukasta neliökilometriä kohden.
Levytyökeskus
Levytyökeskus käsittelee levymäisiä, yleensä metallisia peltejä. Ne rei'itetään ja leikataan tietokoneohjelmilla ohjelmoituihin aihioihin, joista sitten taivutetaan esimerkiksi koteloita stereoihin, jääkaappeihin tai autoihin.
Senigallia
Historiaa
Kaupungin alueella lienee ollut asutusta jo esikristillisenä aikana, ja keskiajalla se kuului Kirkkovaltioon. Kuuluisia kaupungissa syntyneitä henkilöitä ovat esimerkiksi paavi Pius IX, kardinaali Gaetano Bedini ja valokuvaaja Mario Giacomelli.
Levytyökeskus
Suurin osa metalliosista, joita löytyy kodeista, on esikäsitelty levytyökeskuksella. Levytyökeskus voi tehdä leikkaus-, kierteytys-, laserleikkuu-, muovaus- ja merkintätoimintoja.
Moppi Productions
Moppi Productions on suomalainen PC-alustoille keskittynyt demoskene-ryhmä, joka tunnetaan elokuvamaisia elementtejä hyväksikäyttävistä juonikeskeisistä demoistaan. Demot ovat saaneet runsaasti tunnustuspalkintoja mm. scene.org awardeissa, mutta varsinaisessa demokilpailuissa ne ovat usein joutuneet tyytymään kakkossijoihin. Moppi Productions on julkaissut myös demojen suunnitteluun ja koostamiseen tarkoitetun Demopaja-ohjelmiston.
Melon Dezign
thumb|Jäljitelmä Melon Dezignin logosta Melon Dezign on tanskalainen vuonna 1991 perustettu Amigalla ja myöhemmin PC:llä vaikuttanut demoskeneryhmä. Melonia pidetään yhtenä ensimmäisistä ryhmistä, jotka keskittyivät demojen tyyliin ja suunnitteluun vähintään yhtä antaumuksellisesti kuin niiden ohjelmakoodin tekniseen hiomiseen. Ryhmä antoikin paljon tyylillisiä vaikutteita myös muille ryhmille etenkin Amigalla mutta myös PC:llä.
Suffolk (täsmennyssivu)
Suffolk voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
F-1 (rakettimoottori)
pienoiskuva|F-1 esillä. [[United States Space & Rocket Center, Huntsville, Alabama, 2006.]] F-1 on Rocketdynen kehittämä Saturn V -kantoraketin ensimmäisessä vaiheessa käytetty rakettimoottori. F-1 on toistaiseksi voimakkain yksikammioinen nestemäistä polttoainetta käyttävä rakettimoottori, häviten työntövoimassa vain nelikammioiselle neuvostovalmisteiselle RD-170:lle.
Historia
pienoiskuva|[[Wernher von Braun seisoo viiden Saturn V:n ensimmäisen vaiheen (S-IC) F-1:n vieressä]] Rocketdyne kehitti F-1:n alun perin vuonna 1955 täyttämään Yhdysvaltain ilmavoimien vaatimukset. Tuloksena oli kaksi rakettimoottoria, E-1 ja paljon suurempi F-1. E-1 testattiin onnistuneesti mutta se todettiin pian tekniseksi umpikujaksi ja hylättiin suuremman ja voimakkaamman F-1 eduksi. Ilmavoimat pysäytti F-1:n kehittämisen, koska sillä ei lopulta ollut tarvetta senlaiselle suurelle moottorille. Vasta perustettu NASA kuitenkin tarvitsi vastaavaa suurta moottoria ja teki Rocketdynen kanssa sopimuksen sen kehittämiseen jatkamisesta.
Varhaisimmat testipoltot F-1 -komponenteillä tehtiin jo 1957 ja ensimmäinen koepenkkitesti kokonaisella F-1:llä maaliskuussa 1959.
Surrealismin manifesti
Surrealismin manifesti on surrealistisen taidesuuntauksen piirissä julkaistujen kahden julistuksen nimitys.
F-1 (rakettimoottori)
Historia
Seitsemän vuoden aikana testit paljastivat vakavan ongelman palamisen vakaudessa, mikä joskus johti vakaviin epäonnistumisiin. Edistyminen ongelman ratkaisussa oli aluksi hidasta, koska ongelma oli ajoittaista ja ennustamatonta. Lopulta insinöörit kehittivät menetelmän, jossa polton aikana pieniä räjähdepanoksia polttokammiossa räjäyttämällä voitiin määrittää, miten palaminen reagoi paineen vaihteluihin. Tämän jälkeen suunnittelijat pystyivät nopeasti tutkimaan eri polttoaine-suutinkonstruktioiden vaikutuksia palamisen vakauteen ja löytämään stabiileimman. Nämä ongelmat kestivät 1959–1961. Lopulta moottorin palaminen saatiin niin vakaaksi, että se vaimensi keinotekoisesti luodun epästabiilisuuden noin sekunnin kymmenyksessä.
Vähä-Karvia (Ruovesi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Iso-Karvian itäpuolella, ylänköalueen kalliomurroksien välisessä painaumassa, ja aivan Lepolammin vieressä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on laavua lukuun ottamatta autio. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Ruoveden ja Juupajoen välinen kuntaraja ylittää järven niin, että puolet järvestä jäävät kummallekin puolelle.
Last of Our Kind
Last of Our Kind on brittiläisen rockyhtye The Darknessin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2015. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijalle 12. ja Suomen virallisen listan sijalle 41. Last of Our Kindilta julkaistiin singlenä neljä kappaletta.
F-1 (rakettimoottori)
Historia
Eräässä Nova-ehdotelmassa oli kahdeksan F-1 -moottoria ensimmäisessä vaiheessa. Lukuisia ehdotelmia on tehty 1970-luvulta alkaen F-1:tä vastaavan suuren moottorin tekemiseksi, mutta yksikään ei ole edennyt alkua pidemmälle.
Vähä-Karvia (Ruovesi)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 148,8 metriä mpy. Siihen laskee metsäojia pohjoisesta ja niiden kuivatusvesien mukana laskevat myös Kalatonlammin ja Haaralammin vedet. Järven oma laskuoja laskee 130 metrin päässä Lepolammiin, joka vuorostaan laskee Ylä-Lylyjärveen. Laskuojalle tulee pudotusta 4,6 metriä.
Surrealismin manifesti
Manifestin on suomentanut Väinö Kirstinä. Suomennos sisältää Kirstinän johdannon ja uudistettu painos myös jälkisanat.
F-1 (rakettimoottori)
Alkuperäiset F-1:n tekniset tiedot
pienoiskuva
Vähä-Karvia (Ruovesi)
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa järven pohjoispuoliset metsäalueet oli jo ojitettu.
Surrealismin manifesti
Ensimmäinen manifesti
Ensimmäisen manifestin kirjoitti ranskalainen kirjailija André Breton vuonna 1924, ja se julkaistiin 1925. Manifestissa luetellaan surrealismin edelläkävijöitä, kuten markiisi de Sade, Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud, Comte de Lautréamont, Raymond Roussel ja jopa Dante. Manifestissa kuvataan surrealismin olemusta ja siteerataan runoudessa surrealismia kehittäneiden runoilijoiden teoksia, kuten Philippe Soupaultin, Paul Éluardin, Robert Desnos'n ja Louis Aragonin.
F-1 (rakettimoottori)
Parannukset Apollo-ohjelman aikana
pienoiskuva|F-1:iä asennetaan testausta varten (1965) F-1:n työntövoimaa ja hyötysuhdetta parannettiin Apollo 8 (SA-503) ja Apollo 17 (SA-512) lentojen välillä. Tämä oli tarpeen myöhemmissä lennoissa tarvittavan suuremman hyötykuormakapasiteetin vuoksi. Moottoreiden välillä oli pientä variaatiota lennoilla ja keskimääräisessä työntövoimassa lentojen välillä. Apollo 15:n F-1:t toimivat seuraavasti:
Surrealismin manifesti
Ensimmäinen manifesti
Tekstissä Breton käytti absurdia huumoria havainnollistamaan dada-suuntausta, joka Ranskassa edelsi surrealismia ja jossa siinäkin Breton oli keskushenkilönä. Tekstissä vakuutetaan, että surrealismi ei noudata mitään tiettyä suunnitelmaa eikä perinteistä mallia ja että surrealistit ovat nonkonformisteja.
F-1 (rakettimoottori)
Parannukset Apollo-ohjelman aikana
Varsinaisiin mittauksiin perustuen Apollo 15 lähtötyöntövoima oli 34,8 MN, keskimäärin 6,962 MN per moottori, mikä on huomattavasti enemmän kuin nimellisarvo
Surrealismin manifesti
Ensimmäinen manifesti
Manifestin allekirjoittivat muun muassa Louis Aragon, Antonin Artaud, Jacques Baron, Joe Bousquet, Jacques-André Boiffard, Jean Carrive, Rene Crevel, Robert Desnos, Paul Éluard, Max Ernst ja Breton.
F-1 (rakettimoottori)
F-1:n myöhempi kehitys
pienoiskuva Rocketdyne kehitti moottoria edelleen 1960-luvulla saaden aikaan F-1A -moottorin. Ulkoisesti hyvin samanlainen kuin F-1 F-1A oli kevyempi, mutta silti merkittävästi voimakkaampi, 9,1 MN verrattuna F-1:n 6,7 MN:iin ja sitä olisi käytetty uusissä Saturn V -raketeissa Apollon jälkeisenä aikana. Saturn V:n tuotanto lopetettiin kuitenkin jo ennen Apollo-ohjelman loppua eikä yksikään F-1A -moottori koskaan lentänyt.
Surrealismin manifesti
Toinen manifesti
Vuonna 1929 Breton julkaisi muiden teoreettisten erittelyjen ohella surrealismin toisen manifestin. Julistuksessa suljettiin surrealismin ulkopuolelle taiteilijoita, jotka eivät halunneet osallistua kollektiiviseen toimintaan: Leiris, Limbour, Morise, Baron, Queneau, Prévert, Desnos, Masson ja Boiffard. He siirtyivät aikakauskirjan Documents piiriin. Lehteä julkaisi Georges Bataille.
Kolmas manifesti
Breton luonnosteli kolmannenkin manifestin, mutta se jäi julkaisematta.
Soddì
Soddì on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 120 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 5,24 neliökilometriä. Se sijaitsee 250 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Focolare-liike
thumb|right|230px|Chiara Lubich Focolare-liike on Italiassa syntynyt kansainvälinen järjestö, joka edistää veljeyttä ja ihmisten yksimielisyyttä. Sen perusti Chiara Lubich vuonna 1943, Trentossa, Pohjois-Italiassa. Se on myös laajasti tunnettu nimellä "Opera di Maria", suomeksi "Maarian työ". Nykyään järjestö on toiminnassa 182 maassa. Focolare on italiankielinen sana, joka suomeksi tarkoittaa "liesi, kotiliesi".
Esisokraatikot
Esisokraatikoiksi kutsutaan niitä antiikin Kreikan filosofeja, jotka vaikuttivat 600–400-luvuilla eaa. Suurin osa heistä eli ennen Sokratesta, josta varsinaisen filosofian usein katsotaan alkaneen.
Yleistä
thumb|160px|[[Thales, joonialaisen luonnonfilosofian alullepanija.]] thumb|160px|[[Pythagoras, italialaisen luonnonfilosofian alullepanija.]]
Länsimaisen filosofian historia alkoi Jooniassa, Vähän-Aasian rannikon kreikkalaisissa siirtokunnissa noin vuonna 600 eaa. Tällä ensimmäisellä "esisokraattiseksi" kutsutulla aikakaudella Kreikan filosofia oli etupäässä luonnonfilosofiaa — ajattelijat etsivät "alkuainetta" (arkhe), josta kaikki on muodostunut, sekä pyrkivät selittämään havaitsemiaan luonnonilmiöitä ja löytämään luonnossa vallitsevia lainalaisuuksia.
Tällaisen filosofian "isänä" pidetään usein Thalesta. Hänen lisäkseen merkittäviin esisokraattisiin luonnonfilosofeihin kuuluivat muun muassa Pythagoras, elealaiset Parmenides ja Zenon Elealainen, Herakleitos, Empedokles, Anaksagoras, sekä atomistit Leukippos ja Demokritos. Historioitsija Diogenes Laertios on jakanut kreikkalaisen filosofian synnyn kahteen alkuperään, joonialaiseen ja italialaiseen filosofiaan. Sanojen "filosofia" ja "filosofi" katsotaan olevan peräisin Pythagoraan piiristä. Diogeneen jaottelu on jossain määrin harhaanjohtava. Samaan "koulukuntaan" luetut filosofit ajattelivat useista asioista hyvin erilaisilla tavoilla, joten niitä ei voida varsinaisesti pitää koulukuntina.
Maailman synnyn selittämisen lisäksi tällä ajalla kehittyi myös yleisempien filosofisten kysymysten pohdinta. Tällaisia kysymyksiä olivat muun muassa kysymykset todellisuuden ykseydestä ja moneudesta, äärellisyydestä ja äärettömyydestä, jaollisuudesta ja atomisuudesta, muuttuvaisuudesta ja pysyväisyydestä, sekä ihmisen havaintokykyyn liittyvät harhojen ja tosiolevaisen ongelmat.
Parmenideella oli suuri merkitys varsinaisten filosofisten ongelmien muotoilussa. Hänelle rationaalisuus tarkoitti ennen kaikkea tehtyjen päätelmien ristiriidattomuutta. Tavoitellessaan ristiriidattomuutta hän päätyi ensimmäisenä filosofina voimakkaaseen ristiriitaan arkikokemusten kanssa. Parmenideen oppilas Zenon Elealainen jatkoi tätä työtä ja esitti useita paradokseja, jotka pakottivat kyseenalaistamaan joko käytetyn logiikan tai arkikokemuksen. Herakleitos puolestaan ratkaisi ongelman toteamalla, että todellisuus itsessään on ristiriitainen. Hän sanoi kaiken maailmassa virtaavan, kun taas todellista tietoa saadaan vain muuttumattomista asioista.
Esisokraattisista filosofeista ja heidän käyttämistään argumenteista ei ole säilynyt kovin paljon tietoa. Vaikka he kirjoittivatkin merkittäviä teoksia, niistä ei ole säilynyt yhtään kokonaista versiota. Tiedämme heistä vain myöhempien filosofien, historioitsijoiden (merkittävimpänä Diogenes Laertios) ja yksittäisten tekstikappaleiden välityksellä.
Käsitteen "esisokraatikot" on popularisoinut ennen kaikkea Hermann Alexander Diels teoksellaan Die Fragmente der Vorsokratiker (1903). Todellisuudessa kaikki esisokraatikkoihin luetut filosofit eivät eläneet ennen Sokratesta, esimerkiksi Demokritos ja Diogenes Apollonialainen olivat Sokrateen nuorempia aikalaisia.
Esisokraattinen luonnonfilosofia
Luonnonfilosofit (fysikoi, fysiologoi) hylkäsivät perinteiset mytologiset selitykset havaitsemilleen luonnonilmiöille ja etsivät niille järkiperäisempiä selityksiä. Tyypillisiä luonnonfilosofien kysymyksiä olivat:
Thales, jota pidetään tällaisen filosofian perustajana, esitti veden olevan kaiken peruselementti. Anaksimenes ja Diogenes Apollonialainen pitivät kaiken alkusyynä ilmaa. Hippasos ja Herakleitos puolestaan selittivät maailman tulen kautta. Empedokles lisäsi peruselementteihin maan ja piti kaikkia näitä neljää yhdessä maailman peruselementteinä. Anaksagoras sanoi ensimmäisiä prinsiippejä olevan äärettömästi ja esitti, että ne ainoastaan muuttuvat toisikseen yhdistymisen ja eroamisen kautta.
Luonnonfilosofia oli vallalla filosofiassa Sokrateehen asti. Etiikan katsotaan tulleen filosofiaan Sokrateen aikana, ja dialektiikan Zenon Elealaisen aikana.
Filosofian synty
Esi-filosofista ajattelua esiintyi jo ennen esisokraatikkoja muun muassa Egyptissä, sekä seemiläisissä ja babylonialaisissa kulttuureissa. Egyptissä ja Mesopotamiassa harrastettiin erityisesti matematiikkaa ja astrologiaa, ja Persiassa vaikutti zarathustralaisuus. Näissä kulttuureissa vaikutti useita merkittäviä ajattelijoita ja kirjoittajia, ja monet varhaiset kreikkalaiset filosofit olivat yhteyksissä ainakin joihinkin egyptiläisen ja babylonialaisen ajattelun hengentuotteisiin. Näiden lisäksi kreikkalaiseen ajatteluun vaikutti Kreikan vanha kirjallisuus, kuten Homeros ja erityisesti Hesiodos, sekä myyttiseen laulaja Orfeukseen liitetty perinne (orfilaisuus).
John William McCormack
thumb|John McCormack John William McCormack (21. joulukuuta 1891 Boston, Massachusetts – 22. marraskuuta 1980 Dedham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän edusti Massachusettsia edustajainhuoneessa vuosina 1928–1971, ja toimi edustajainhuoneen puhemiehenä 1962–1971.
Esisokraatikot
Filosofian synty
Esisokraatikot kuitenkin lisäsivät ainakin yhden uuden elementin, joka erotti heidän ajattelunsa kaikista heidän edeltäjistään. Ensimmäistä kertaa historiassa heidän kirjoituksissaan voidaan löytää muutakin kuin vain dogmaattisia väittämiä maailman järjestyksestä — sen sijaan he esittivät erilaisia järjellisesti perusteltuja argumentteja erilaisten maailmanselitysmallien puolesta. Thales ja muut luonnonfilosofit pyrkivät irrottautumaan mytologisista maailmanselityksistä, ja pyrkivät niiden sijaan havainnoimaan luontoa ja selittämään sen toimintaa rationaalisesti.
John William McCormack
McCormack oli myös ensimmäisen maailmansodan veteraani, sillä hän palveli Yhdysvaltain armeijassa sodassa vuosina 1917–18.
Poliittinen ura
McCormack toimi Massachusettsin osavaltion edustajainhuoneessa 1920–1922 ja senaatissa 1923–1926. Hänet valittiin kongressiin täytevaaleissa 1928 edellisen edustajan James A. Gallivan kuoltua. Edustajainhuoneen enemmistöjohtajana hän oli 1940–1947, 1949–1953 ja 1955–1961.
Esisokraatikot
Mytologisista selityksistä kohti filosofiaa
Esisokraattisena aikana tapahtui vaiheittain, niin kuin Diogenes Laertios sanoo, siirtymä viisaudesta (sofia) filosofiaan (filosofia) ja viisaista miehistä (sofoi) filosofeihin (filosofoi). Eräs keskeinen osa tätä muutosta oli siirtymä mytologisista maailmanselityksistä kohti rationaalisempia selityksiä.
Ihmiskunta on aina etsinyt selityksiä erilaisille ilmiöille, joita näemme ympärillämme, olivat ne sitten fyysisiä kappaleita maan päällä tai taivaalla, tai erilaisia luonnonilmiöitä, kuten ukkonen tai maanjäristykset. Esifilosofina aikoina selityksiä haettiin usein mytologiasta, uskonnosta ja eri jumaluuksista. Selitykset kuvattiin erilaisina myytteinä, runoina ja lauluina, tunnettuina muotolijoinaan mm. Homeros, Hesiodos ja Orfeus.
Myytit kuvasivat tyypillisesti eri alkuaineet ja -voimat sekä luonnonilmiöt jumalhahmoina. Esimerkiksi Hesiodoksen selityksen mukaan alussa ennen kaikkea muuta oli olemassa vain Khaos. Se tuotti erilaisia positiivisia ja negatiivisia voimia, kuten Eros, luova alkuvoima; Gaia, Maa; Erebos, alkupimeys; Khronos, ajan henkilöitymä, jne. Sama perusidea kuvaa myös egyptiläisiä ja monia muita paljon vanhempiakin myyttejä. Näiden kertomuksien myyttisiä, runollisia, uskonnollisia ja esi-filosofisia aineksia on yleensä vaikea erottaa toisistaan.