cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
3D-grafiikka
Renderöintitapoja
Kolmiulotteisen grafiikan automaattista piirtämistä esimerkiksi kaksiulotteiselle pinnalle sanotaan 3D-renderöinniksi. Tämä tarkoittaa esimerkiksi kappaleen varjostusta siten, että syntyy vaikutelma kolmiulotteisuudesta. Renderöintitekniikat vaihtelevat etenkin sen mukaan, kuinka paljon aikaa ja laitteistoresursseja yksittäisen kuvan piirtämiseen on käytettävissä.
Reaaliaikainen 3D-animaatio, jota käytetään esimerkiksi tietokonepeleissä ja demoissa, vaatii yksittäisen kuvan piirtoa sekunnin murto-osassa. Tämän vuoksi piirtomenetelmät ovat melko suoraviivaisia ja rasterointipohjaisia; rasterointipohjaisissa menetelmissä pinnan valaistus ei perustu säteenseurantamenetelmään. Näille piirtoalgoritmeille on tehokkaita laitteistotason toteutuksia nykyaikaisissa grafiikkasuorittimissa.
Sekä rasterointi- että säteenseurantamenetelmä voi käyttää geometriatietona polygonia tai vektoriformaattia, mutta suurin ero kuvan laadussa ja suorituskyvyssä tulee säteenseurannan vaatimasta laskentamäärästä valonsäteiden heijastuksien ja hajoamisen määrien vuoksi.
Reaaliaikaisen grafiikan renderöintiin käytetään ohjelmointirajapintoja kuten Khronos Groupin OpenGL:iä, Microsoftin Direct3D:tä, Applen Metalia, AMD:n Mantlea ja uusimpana rajapintana Khronos Groupin Vulkania.
Elokuvateollisuudessa ja kuvituksessa näyttävyys on piirtonopeutta tärkeämpi prioriteetti, joten niissä saatetaan käyttää laskennallisesti vaativampia menetelmiä. Pyyhkäisyviivarenderointi oli suosittua kun rasterointi oli vielä uutta. Pyyhkäisyviivamenetelmää käytti muun muassa RenderManin edeltäjä Reyes.
Suunnitteluohjelmistoissa mallintamiseen käytettävät ohjelmistot vaativat pinnoilta hyvää tarkkuutta. Parhaat ohjelmistot laskevat pinnat käyrien perusteella NURBS-pintoina. Jotkut ohjelmistot kykenevät myös reaaliaikaiseen toimintojen mallintamiseen ja simulointiin.
Rasterointi
Toisin kuin säteenseuranta-algoritmeissa, rasteroidessa ei käytetä valonheijastuksia arvioimaan, mitkä pinnat näkyvät lopputuloksessa (suoraan tai epäsuoraan mm. heijastuksien tai läpinäkyvyyden seurauksena). Rasterointi arvioi pintojen sijaintia ja piiloon jäämistä syvyyssijainnin perusteella.
Videopeleissä säteenseurantaa käytetään rasterointimenetelmän kanssa, jossa säteenseurannalla tuotetut varjot ja valaistus yhdistetään. Polunseuranta (path tracing) on eräs tavoiteltava renderöintimuoto.
Rasterointimenetelmässä käytetään ympäristökarttoja tai kuutiokarttoja heijastuksien sijaan: nämä ovat kiinteitä kuvia, jotka esittävät ympäristöä ja käytetään matkimaan heijastusta ilman säteenseurannan laskennallista vaativuutta. Kuutiokartat näytteistetään siihen tarkoitetulla menetelmällä suuntavektorin avulla, joka eroaa tavallisesta teksturoinnista.
Kleon
Kleon (kuoli 422 eaa.) oli ateenalainen poliitikko ja sotilas peloponnesolaissodan aikana. Kleon vastusti Perikleen politiikkaa. Perikleen kuoleman jälkeen vuonna 429 eaa. Kleon nousi johtoasemaan. Vuonna 425 eaa. Kleon kukisti strategi Demostheneen kanssa spartalaiset Sfakterian taistelussa. Vuonna 422 eaa. Kleon lähetettiin valtaamaan takaisin Amfipolis, jonka spartalaiset olivat Ateenalta vallanneet. Spartalainen sotapäällikkö Brasidas oli kuitenkin Kleonia ovelampi ja kukisti tämän joukot. Kleon ja Brasidas kuolivat kumpikin Amfipoliin taistelussa.
Ringaskiddy
thumb|250px|Ringaskiddyn lauttasatama. Ringaskiddy on kylä Irlannissa Corkin kreivikunnassa Corkin eteläpuolella. Siellä on tärkeä lauttasatama ja toinen Irlannin vapaasatamista.
Kuusinen
Kuusinen voi tarkoittaa seuraavia:
Sukunimi
Kuusinen on useimmissa tapauksissa nuorehko länsisuomalainen sukunimi, joskin tietoja nykyiseltä luovutetulta alueelta nimestä löytyy jo 1500-luvulta (vrt. esim. Virtanen). Kuusisia on asunut varsinkin Porissa, Tampereella, Hämeenlinnassa, Turussa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Vuonna 1906 Kuusiseksi vaihtuivat nimet Gröhn Sortavalassa, Granö Lammilla, Björk Konginkankaalla, Gröndahl Siikaisissa ja Fling Sysmässä.
Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna
Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna on 13-osainen suomalainen televisiosarja, joka esitettiin MTV3:lla vuonna 2001. Sarjaa on esitetty uusintana SuomiTV:llä vuonna 2010.
Aérospatiale SA 321
Aérospatiale SA 321 Super Frelon on Aérospatiale-yhtiön kuljetushelikopteri, joka perustui SNCASE SE-3200 -helikopteriin. Kopteria käytettiin myös Aeronavalen valmistamana sukellusveneiden torjuntaan, sekä pelastushelikopterina.
Vuoteen 1983 mennessä 99 kopteria oli valmistettu.
Dublinin satama
thumb|Dublinin satama, läntinen satama-allas. Dublin Port on Irlannin suurin satama. Sillä on sekä historiallista että nykyisin taloudellista merkitystä. Noin kaksi kolmasosaa Irlannin satamaliikenteestä kulkee Dublinin sataman kautta. Sataman ja sen maa-alueen, lähinnä Dublinin Northsiden, itäpään arvoksi on laskettu 25–30 miljardia euroa.
Sijainti ja paikkatunnisteet
Dublinin nykyinen satama sijaitsee Liffeyn molemmin puolin sen suulla. Joen pohjoispuolella oleva sataman pääosa (205 hehtaaria) on East Wallin ja North Wallin toisessa päässä katsottuna Alexandra Quaylta. Joen eteläpuolella oleva sataman osuus on paljon pienempi (51 hehtaaria) ja on Pigeon Housen niemimaan alkupäässä.
YK:n paikkatunniste (LOCODE) Dublinille on IE DUB. Sataman lauttaterminaaleille on sekä yhteinen (IE DFT, Ferryport Terminals) että erilliset tunnisteet: IE DFA Ferryport Terminal 1), IE DFB (Ferryport Terminal 2), IE DFC (Ferryport Terminal 3) ja IE MTL (Marine Terminal Ltd.)
Palvelut
Sataman tärkein toiminto on rahdin käsittely. Siellä käy päivittäin monen kokoisia aluksia suurista konttilaivoista pieniin dieselproomuihin.
Ro-ro-lauttoja kulkee päivittäin Irlanninmeren yli Walesin Holyheadiin, Englantiin Liverpooliin ja kesäaikaan Mansaarelle Douglasiin. Maailman suurin autolautta, Irish Ferriesin alus MS Ulysses, johon mahtuu 2 000 matkustajaa, liikennöi Holyheadin reittiä.
Adidas
Adidas AG on saksalainen vaatteiden ja kenkien valmistaja, joka valmistaa lähinnä urheiluvarusteita. Vuonna 1949 perustetun yrityksen tuotevalikoima kattaa laajasti eri urheilulajeja ja siihen kuuluu lisäksi urheilullista vapaa-ajan muotia.
Yrityksen perustaja Adolf "Adi" Dassler aloitti 1920-luvulla urheilukenkien valmistuksen. Apunaan hänellä oli veljensä Rudolf Dassler, joka perusti myöhemmin kilpailevan yrityksen Puman.
Yrityksen vuotuinen myynti oli noin 9,5 miljardia euroa vuonna 2005. Play Fair -kampanjan mukaan Adidaksen voitto ennen veroja vuonna 2007 oli noin miljardi dollaria ja kasvanut neljässä vuodessa 68 prosenttia.
Vuonna 2005 suomalainen Amer Sports osti Adidakselta Salomonin. Kauppahinta oli noin 485 miljoonaa euroa. Adidas osti vuonna 2015 Runtasticin noin 239 miljoonalla dollarilla. Adidas osti vuonna 1997 TaylorMaden, jonka se myi vuonna 2017 sijoitusyhtiö KPS Capital Partnersille. Adidas osti vuonna 2005 Reebokin, jonka se myi vuonna 2021 yhdysvaltalaiselle Authentic Brands Groupille.
Korvakoira
Korvakoira eli korvakettu (Otocyon megalotis) on Afrikan savanneilla, ruohotasangoilla ja puoliaavikoilla elävä koiraeläin. Nimensä se on saanut huomattavan suurista korvistaan. Korvakoira on sukunsa (Otocyon) ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö
Korvakoiran väri vaihtelee kellanruskean ja harmaan eri sävyissä. Korvien ulkosivu, raajat, kuono ja hännänpää ovat mustat. Suuret, jopa 13 cm korkeat korvat auttavat korvakoiraa säätelemään ruumiinlämpötilaansa. Korvakoiran ruumis on 46–66 cm pitkä ja se painaa vain muutaman kilon. Hännän pituus on 23–34 cm ja korkeus 30–40 cm. Korvakoiralla on poikkeuksellisen paljon hampaita, 46–50, joilla se pystyy pureskelemaan hyönteisiä hyvin nopeasti. Korvakoiran kuulo on niin tarkka, että eläin pystyy kuulemaan pienimmätkin hyönteisten ja hyönteistoukkien synnyttämät äänet.
Levinneisyys
Korvakoira elää Itä- ja Etelä-Afrikan kuivilla alueilla. Levinneisyysalue ulottuu Etiopiasta Etelä-Sudaniin ja Tansaniaan asti. Lisäksi lajia tavataan alueella, joka yltää Etelä-Angolasta ja Zimbabwesta Etelä-Afrikkaan.
Elintavat
Korvakoiran ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä (jopa 80 % ravinnosta). Korvakoirat ruokailevat termiittikeoilla, seuraavat heinäsirkkaparvia tai pysyttelevät seepra- ja antilooppilaumojen lähellä pyydystääkseen niiden ulosteilla eläviä hyönteisiä. Hyönteisten lisäksi korvakoirat syövät jyrsijöitä, lintuja ja niiden munia, liskoja, kasveja sekä hedelmiä.
Korvakoirat liikkuvat pääasiassa yöllä. Ne ovat tavallisesti yksiavioisia ja elävät pienissä ryhmissä, joihin kuuluu pariskunta poikasineen. Uros ja naaras elävät itse kaivamassaan tai toisten eläinten hylkäämässä pesäluolassa ja kasvattavat pennut (2–6 kpl) yhdessä. Poikaset ovat täysikasvuisia jo 5–6 kuukauden ikäisinä.
Korvakoiria saalistavat monet pedot ja petolinnut. Saalistajalta paetakseen korvakoira turvautuu nopeuteensa ja väistelytaitoonsa: se voi muuttaa suuntaa hämmästyttävän ketterästi.
USS Nautilus (SSN-571)
USS Nautilus (runkonumero SSN-571) oli Yhdysvaltain laivaston maailman ensimmäinen laivastopalvelukseen otettu ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman laski kölin 14. kesäkuuta 1952. Se laskettiin vesille 21. tammikuuta 1954 kumminaan presidentti Dwight D. Eisenhowerin puoliso ja otettiin palvelukseen 30. syyskuuta 1954 ensimmäisenä päällikkönään Eugene P. Wilkinson.
Palvelus
pienoiskuva|USS Nautilus Alus saavutti 3. elokuuta 1958 ensimmäisenä sukellusveneenä maantieteellisen pohjoisnavan. Se suoritti samalla 96 tunnissa 2 945 km pitkän maailman ensimmäisen sukelluksen pohjoisnapajäätikön ali.
Alus lähti 9. huhtikuuta 1979 Grotonista viimeiselle matkalleen Guantanamonlahden ja Cartagenan kautta Panaman kanavalle ja edelleen Mare Islandin laivastontelakalle Kaliforniaan, jonne se saapui 26. toukokuuta. Telakalla aloitettiin valmistelut aluksen poistamiseksi käytöstä. Se poistettiin käytöstä 30. maaliskuuta 1980.
Tunnustuksena pioneerityöstään ydinvoiman käyttämisestä sukellusveneissä Yhdysvaltain sisäministeri nimesi 20. toukokuuta 1982 aluksen kansallisesti merkittäväksi historialliseksi kohteeksi. Mare Islandin telakka museoi aluksen, jonka jälkeen se hinattiin Grotoniin. Se saapui 6. heinäkuuta 1985 määränpäähänsä, jossa se avattiin yleisölle 11. huhtikuuta 1986.
Audino Rodríguez y Olmos
Audino Rodríguez y Olmos (21. syyskuuta 1888 – 3. elokuuta 1965) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 30. lokakuuta 1912 ja nimitettiin Santiago del Esteron hiippakunnan piispaksi 7. heinäkuuta 1927. Hänet asetettiin tähän virkaan 29. lokakuuta. Piispaksi konsekroinnin suoritti 16. lokakuuta Filippo Cortesi, jota avustivat Francisco Alberti ja José Américo Orzali.
Rodríguez y Olmos sai 3. marraskuuta 1939 nimityksen San Juan de Cuyon arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 20. huhtikuuta 1940. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 76-vuotiaana virassa.
Extensible Stylesheet Language
XSL on W3C:n suosituksiin kuuluva XML-kieliperhe, joka koostuu XML-kielistä, joilla voidaan määritellä XML-pohjaisille tiedostoille ulkoasu tai tehdä rakennemuutos. Perheeseen kuuluu:
Kädet ylös!
thumb|right|Kädet ylös! -lehden ensimmäisessä numerossa mainostettiin myös muita italialaisia sarjakuvalehtiä kuten [[Tex Willer ja Gordon Jim. Kustantaja Tähti-Sarjat.]] Kädet ylös! oli Villin lännen -sarjakuvalehti, joka ilmestyi Suomessa A5-kokoisena 1953–1954 ja piccolo-kokoisena liuskalehtenä 1955. Lehti ilmestyi maanantaisin vuorotellen Kilroy-lehden kanssa. Kumpaakin lehteä julkaisi Suomessa Tähti-Sarjat.
Kädet ylös! oli osa italialaisen sarjakuvan invaasiota (Tex Willer, Pecos Bill, Kapteeni Miki, Gordon Jim, Viidakko) Suomeen 1950-luvulla. Kädet ylös oli italiaksi "Mani in alto!" ja sitä alettiin julkaista Italiassa vuonna 1949.
Päähenkilö oli nuori ja jämeräleukainen rehti ratsuväen kersantti Teddy Star, jonka rinnalla ratsasti westernien arkkityyppinen vanha jäärä Cherry Brandy (nimi on sanaleikki, engl. kirsikkalikööri). Sarjaa kirjoitti ja piirsi Rinaldo D'Ami (1923–1979), joka signeerasi työnsä nimellä Roy D'Amy. Hänen piirrostyylissään oli runsaasti vaikutteita amerikkalaisesta sanomalehtisarjakuvasta, erityisesti Milton Caniffilta. D'Amy teki töitä myös brittiläiselle Fleetway-kustantamolle War Picture Library ja Battle Picture Library -lehtiin, joiden sarjakuvia julkaistiin Suomessa Korkeajännitys-sarjakuvalehdessä.
Alex Raymondin vaikutus näkyi lehden kakkosarjassa Jorga, jota piirsi Antonio Canale taiteilijanimellä Tony Chan (Kilroyn piirtäjä). Kannen lukijaa kohti auki repeytyvä kehys oli Aurelio Galleppinin (Tex Willerin piirtäjä) suunnittelema.
Kädet Ylös -lehdessä julkaistiin myös sarjoja Voittamattomat (1/1955-19/1955) ja Blek (20/1955-26/1955).
Sivuhahmo Cherry Brandystä tuli Italiassa niin suosittu, että hän sai siellä oman albumisarjan vuonna 1956 (Cherry Brandy Racconta).
Annabel Chong
thumb|200px|Annabel Chong. Annabel Chong, alkuaan Grace Quek (s. 22. toukokuuta 1972 Singapore) on singaporelainen pornonäyttelijä. Hän opiskeli Lontoossa lakia stipendin avulla. Tänä aikana hän joutui joukkoraiskauksen uhriksi. 21-vuotiaana hän ryhtyi opiskelemaan valokuvausta ja naistutkimusta Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hän aloitti pornouransa samoihin aikoihin. Hän on esiintynyt 31 pornoelokuvassa ja muutamassa dokumenttielokuvassa.
Hänelle luvattiin 10 000 Yhdysvaltain dollaria esiintymisestä pornoelokuvassa World's Biggest Gang Bang (1995), mutta sitä ei koskaan maksettu hänelle. Nykyään hän työskentelee web-suunnittelijana ja tietokanta-asiantuntijana.
Vuonna 1999 julkaistiin hänestä kertova dokumenttielokuva Sex – The Annabel Chong Story.
Häräntappoase (vuoden 1989 televisiosarja)
Häräntappoase on suomalainen television draamasarja vuodelta 1989. Sarjan ohjasi Jussi Niilekselä. Se perustuu Anna-Leena Härkösen romaaniin Häräntappoase. Sarjan tuotti Yleisradio.
Häräntappoase esitettiin ensimmäisen kerran marras–joulukuussa 1989 Yle TV2 -kanavalla. Sarjasta koostettiin 1990 kaksi 50-minuuttista jaksoa. Koostejaksot ovat saatavilla kirjastotallenteena. Vuonna 2011 sarja julkaistiin DVD:llä kolmena 48 minuutin jaksona, ja se esitettiin uusintana televisiossa.
Juoni
Alpo ”Allu” Korva on turkulaispoika, joka suunnittelee lähtevänsä kesäloman ajaksi Tukholmaan kaverinsa Taalan kanssa. Eräänä päivänä Takkisen Lahja Torvenkylältä soittaa Alpon äidille, ja kysyy tältä, voisiko Alpo tulla kesäksi auttamaan heinänteossa. Äiti lupaa Alpon puolesta, mistä Alpo luonnollisesti raivostuu. ”Hermosäikeitä kutkuttava kesäloma Stokiksessa” vaihtuu lennosta työleiriin korpikylässä. Alpon äiti on lähtöisin Torvenkylältä, ja on sukua Takkisille. Myös Alpon pikkuserkku, Pasi Rutanen Pietarsaaresta, on Takkisilla kesän ajan heinänteossa. Takkisten perheeseen kuuluu Lahja, Svante ja näiden aikamiespoika Tauno.
Ensimmäiset päivät Torvenkylällä ovat tuskaisia, mutta pian Alpo alkaa päästä kiinni kylän elämänmenoon, ja hän tutustuu Hurmeen Kerttuun, Mäkelinin Toukoon, Vuokkoon ja Ripeen. Rutasen ja Alpon välillä on alusta alkaen voimakas jännite, joka purkautuu laskuhumalaisena välienselvittelynä sarjan loppupäässä. Takkisten kanssa Alpo tulee hyvin toimeen, tosin alkuun hän suhtautuu Lahjaan sangen ynseästi, vaikkakin se ilmenee vain hänen ajatuspuheessaan. Toukosta Alpo saa hyvän kesäkaverin, Vuokko ja Ripe jäävät taustahahmoiksi. Kylän aikuisista Alpo tutustuu Tuuhoseen, joka on jonkin sortin kylähullu.
Teoksen nimen tausta paljastuu saunassa heinänteon jälkeen. Se viittaa Rutasen penikseen, jonka verraten kompakti koko on Taunon ilkeilyn kohteena Rutasen, Taunon ja Alpon saunoessa heinätöiden jälkeen. Tauno kutsuu sitä sarkastisesti ”häräntappoaseeksi”, Rutanen puolestaan määrittelee Taunon peniksen ”saatanan naavapalliksi” ja säntää ulos saunasta naurunremakan säestämänä. Myöhemmin kesällä Alpo ja Tauno ovat kahden saunassa, ja Tauno osoittaa lievähköä homoeroottista kiinnostusta Alpoa kohtaan tämän pestessä hänen selkäänsä. Tällä kertaa Alpo ryntää ulos saunasta, mutta poikien välillä tapahtuneeseen ei tuonnempana enää palata.
Alpo ihastuu Kerttuun jo sarjan alussa kyläkaupan edustalla, mutta Kerttu on luonteeltaan ailahteleva ja hänen vanhempansa ovat uskovaisia. Kerttu ei näytä kiinnostustaan suoraan, vaan lämpenee vähitellen kesän kuluessa. Kertun äiti Anni ei pidä Alposta, hän pelkää tämän pilaavan tyttärensä maineen, minkä jälkeen Kerttu ei pääsisi koskaan kunnon naimisiin. Kerttu ei tule toimeen äitinsä kanssa, ja rajuimman riitansa tuoksinassa hän uhkaa naulata tämän pihakoivuun kiinni. Riita on hädin tuskin laantunut, kun Alpo pelmahtaa Hurmeiden tupaan pyytämään kamferintippoja Svantelle, joka on juuri saanut sydänkohtauksen riideltyään Taunon kanssa.
Eräänä iltana, kun Torvenkylällä järjestetään tanssiaiset, Alpo ja Kerttu vetäytyvät Hurmeiden aittaan, jossa he herkistelevät kynttilöiden valossa. Kertun vanhemmat saapuvat kotiin odotettua aiemmin, ja Anni kiipeää aitan portaille huhuilemaan tyttärensä vointia. Kerttu vannoo olevansa yksin aitassa. Alpo ”puhkaisee” Kertun vasta myöhemmin, elokuun kolmantena.
Takkisten sukulaisperhe Nyyssölät Kempeleestä poikkeaa vierailulle eräänä päivänä. Perheeseen kuuluu vanhempien lisäksi pieni poika ja teini-ikäinen Kirsti, joka on Rutasen pikkuserkku. Vierailu sujuu jäykänlaisesti, ja Alpo arvostelee keskiluokkaista Nyyssölän perhettä ajatuspuheessaan varsin suorasanaisesti. Illan kuhjeessa Rutanen, Alpo ja koko Torvenkylän nuoriso kokoontuu autiotaloon ryyppäämään.
Kun juhla etenee laskuhumalavaiheeseen, alkaa sättiminen. Rutanen haukkuu Kerttua nartuksi, mistä tämä ei ole moksiskaan. Mutta Kerttu havahtuu, kun Rutanen mainitsee nimen Veijo Hagert, joka on Kertun menneisyyteen liittyvä mies, josta tämä on ilmeisen haluton puhumaan. Bileiden päätteeksi Alpo käy Rutaseen käsiksi. Tappelu loppuu Lahjan huhuiluun, sillä tämä on huolissaan etsinyt nuorisoa ympäri Torvenkylää. Nyyssölät häipyvät Takkisilta heti kun Kirsti on autossa.
Aika vierähtää nopeasti, kunnes eräänä päivänä Alpon äiti soittaa Takkisille, ja kertoo että Alpon pitäisi palata Turkuun, koska äiti ja isäpuoli ovat lähdössä lomamatkalle. Kotona on jonkun oltava kastelemassa sisäkasveja tai ne kuihtuvat. Alpon ja Kertun jäähyväiset ovat koruton sanojenvaihto loppukesäisen luonnon helmassa, Kerttu suutahtaa jostain syystä ja Alpo jää ymmälleen. Rutasen ja Alpon välit ovat tasaantuneet tappelun jälkeen, he sopivat pitävänsä yhteyttä toisiinsa. Alpo nousee linja-autoon ja piiloutuu aurinkolasiensa taakse.
Härkösen romaanin neljä ensimmäistä lukua on jätetty suurimmilta osin pois televisiosarjasta, jolloin Taalan osa supistuu muutamaan repliikkiin Turun kaduilla. Alkuperäisteoksessa Alpon kotikaupunki on Vaasa. Romaani alkaa keväästä lukuvuoden viimeiseltä matematiikantunnilta. Alkuluvuissa on useita sivuhahmoja, jotka on jätetty tyystin pois sarjasta. Televisiosarjassa on runsaasti Alpon ajatuspuhetta, jonka Kinnunen lukee selkeästi artikuloiden. Sarjan ensimmäiset repliikit on otettu romaanin viidennen luvun alusta. Romaani ei pääty Alpon huoneeseen, vaan Alpo lähtee kaupungille, missä hän törmää Pulunkesyttäjään matkallaan tapaamaan Taalaa, joka on palannut Tukholmasta.
Näyttelijät
IMDb:n mukaan Eero Junttila on 1986 syntynyt televisionäyttelijä, joka on lapsiroolien jälkeen näytellyt muun muassa televisiosarjassa Lehmän vuosi.
Aliluutnantti Anton af Tengström
Muotokuvamaalaus Anton af Tengströmistä on esimerkki romantiikan ajan taiteesta. Maalauksessa korostuu värien voima ja kuvattavan persoonallisuus eivätkä enää pikkupiirteiset yksityiskohdat kuten vähän aikaisemmin vallalla olleessa kustavilaisessa taiteessa korostuivat.
Muotokuvan malli sai surmansa Turkin sodassa Varnassa jouluaattona 1828.
Singaporen historia
Singapore on historiansa aikana sijainnut merkittävien vesireittien varrella Kiinan ja Intian välissä, Malakan niemimaan eteläkärjessä. Maan varhaishistoriassa se onkin ollut sekä intialaiskulttuurien, Malakan niemimaalta tulleiden sulttaanikuntien ja Jaavalta ja Sumatralta tulleiden hallitsijoiden vallan alla.
Nykyaikaisen Singaporen syntyhetkenä pidetään vuotta 1819, jolloin Thomas Stamford Raffles sai luvan perustaa Englannin Itä-Intian kauppakomppanian tukikohdan Singaporen saarelle. Singapore kasvoi nopeasti ja siitä tuli merkittävä Britannian siirtomaahallinnon Aasian kaupan keskus. Vuonna 1897 Singapore yhdistettiin Salmisiirtokunniksi Malakan ja Penangin kanssa. Toisessa maailmansodassa Singapore oli japanilaisten miehittämä vuosina 1942–45. Sodan jälkeen maa sai sisäisen itsehallinnon vuonna 1959 ja vuonna 1963 Singapore liittyi Malaijan liittovaltioon, jolloin syntyi Malesian valtio.
Erimielisyydet Malesian ja Singaporen välillä johtivat kuitenkin Singaporen erottamiseen Malesian liittovaltiosta vuonna 1965, jolloin syntyi itsenäinen Singaporen tasavalta. Singaporea johti itsevaltaisesti pääministeri Lee Kuan Yew maan itsenäistymisestä lähtien, vuoteen 1990 asti. Leen hallinnon alla Singapore nousi menestyväksi aasialaiseksi talousmahdiksi.
Hindulais-buddhalaisten kungingaskuntien aika
thumb|right|upright|Taiteilijan näkemys [[Paramesvarasta, joka hallitsi Singaporen aluetta 1390-luvulla.]] Nykyisen Singaporen alueen sijainti Malakan niemimaan eteläkärjessä on jo varhaisista ajoista lähtien ollut Kaakkois-Aasian kauppareittien risteyskohdassa. Sen kautta kulkivat kauppareitit Intiasta ja Arabiasta Kiinaan ja toisaalta muualta Malaijien saaristosta Kiinan ja Intian suuntaan. 600-luvulla Singaporen alueesta tuli osa Srivijayan valtakuntaa ja siellä on arveltu olevan pienikokoinen satama. 1300-luvulla saari tunnettiin myös nimellä Temasek. Temasekin varhainen kaupunki sijaitsi nykyisen Singaporejoen suulla.
Vuonna 1299 Srivijayan pääkaupungin, Sumatralla sijaitsevan Palembangin prinssi Sang Nila Utama perusti Temasekin saarelle kauppatukikohdan ja antoi sille nimeksi Singapura, leijonakaupunki. Nimen alkuperän kerrotaan legendan mukaan olevan hänen keksimänsä. Hänen kerrotaan nähneen maihin noustuaan eläimen, jota hän luuli leijonaksi. Oletettavasti nykyisen Singaporen alueella ei ole kuitenkaan koskaan elänyt aasianleijonia ja hän näki todennäköisemmin malakantiikerin tai aasiankultakissan. Temasek kukoisti 1300-luvulla ja kaupungissa asui arviolta kymmenen tuhatta ihmistä.
Srivijayan valtakunta vähitellen taantui, ja 1200-luvulta alkaen valtakunta alkoi vähitellen hajota. Hajoamista edesauttoi se, että kauppavalta alueella siirtyi vähitellen kiinalaisille aluksille. Lisäksi Srivijayan valtakunta oli useiden Jaavalta tulleiden hyökkäysten kohteena. Hajoamisen myötä alueen uudet nousevat suurvallat, Itä-Jaavalta tulevat Majapahit ja pohjoisesta Siamin alueelta tuleva Ayutthayan kuningaskunta, havittelivat entisen Srivijayan valtakunnan rippeitä itselleen. Temasekin loiston aika kesti vain 80 vuotta, kun joko Majapahit tai Ayutthaya valtasi kaupungin.
Sulttaanikuntien aika (1300-1600 luku)
Palembangin kuningas Paramesvara pakeni 1388 Majapahitin valloituksia Temasekiin, Singaporen saarelle, josta sai turvapaikan. Hän kuitenkin murhasi Singapuran hallitsijan ja anasti vallan itselleen. Paramesvara yritti taistella alueen herroiksi nousseiden jaavalaisten hallintoa vastaan 1390-luvulla, ja hän perusti Malakan niemimaalle uuden valtakeskuksen. Paramesvara yritti tätä ensin Tumasikissa, mutta saari osoittautui liiaan suojattomaksi Ayutthayaa vastaan. Vuonna 1398 joko siamilaiset tai jaavalaiset valtasivat Temasekin väkivalloin. Paramesvaran valtaa kesti vain muutamia vuosia, hän pakeni Temasekista mantereen puolelle Malakaan. Siellä Paramesvara kääntyi islamiin ja perusti 1402 Malakan sulttaanikunnan. Myöhemmin Malakan sulttaanikunta valloitti myös Singapuran ja saaresta tuli tärkeä osa sulttaanikuntaa.
1500-luvulle tultaessa eurooppalaiset tulivat alueelle etsimään muun muassa mausteita. Portugalilaiset kasvattivat alueella vaikutusvaltaansa, he perustivat Aasian tukikohdan ensin Goaan, minkä jälkeen he valloittivat Malakan sulttaanikunnan 1511. Hallitseva Malakan sulttaani pakeni nykyisen Johorin osavaltion alueelle ja perusti sinne Johoren sulttaanikunnan, johon myös Singapura kuului. Johoren sulttaanikunta yritti johtaa muitakin malaijilaisvaltioita sotaan portugalilaisia vastaan vallatakseen Malakan takaisin, mutta yritykset epäonnistuivat sillä Johore kilpaili myös pohjoissumatralaista Acehin sulttaanikuntaa vastaan alueen herruudesta. Portugalilaiset polttivat 1611 Singapuran kauppatukikohdan, ja saari jäi vaille merkittävää asutusta pariksi vuosisadaksi, eikä saarella ollut Johoren sulttaanikunnassa merkittävää asemaa. Portugalilaisten jälkeen alueelle tulivat myös hollantilaiset ja britit, ja eurooppalaisten vaikutusvalta malaijien saaristossa kasvoi. Vuonna 1641 hollantilaiset valtasivat Malakan portugalilaisilta, jolloin ylivalta alueella siirtyi.
Raffles ja Singapore
thumb|upright|right|250px|Sir Thomas Stamford Rafflesia pidetään Singaporen perustajana. 1700-luvulla Johoren sulttaanikunta aloitti kaupankäynnille tuottoisan gambiirin viljelyn. Kauppa keskittyi Riausaarille, Singaporesta etelään. Valtavan kysynnän takia sen viljely aloitettiin myös Singaporen saarella 1800-luvun alussa. Samalla ajanjaksolla 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa brittiläiset ja hollantilaiset kävivät kiivasta kamppailua siirtomaa-asemastaan Malaijien saaristossa. Hollanti oli menettänyt alueitaan Euroopassa käytyjen sotien takia. Britit valloittivat Jaavan 1811 ja Jaavan kuvernöörinä toimi sir Stamford Raffles. Britit palauttivat Jaavan takaisin hollantilaisille jo 1816 ja vuonna 1818 Intian kenraalikuvarnööri lordi Hastings antoi Rafflesille käskyn tutkia uutta paikkaa kauppasatamalle brittien valta-aseman vahvistamiseksi Malakansalmella.
Vuonna 1819 Raffles ja William Farquhar tutustuivat alueeseen purjehtimalla Malakan niemimaan eteläkärjessä, 29. tammikuuta 1819 he rantautuivat Singaporejoen suulle, jossa asui muutamia satoja ihmisiä. Seuraavina päivinä he menivät neuvottelemaan alueesta Johoren sulttaanin Abdul Rahmanin kanssa alueesta, joka muodollisesti hallitsi aluetta. Samana vuonna 1819, Johoressa oli käynnissä vallanperimyskiista edellisen sulttaanin kuoltua. Britannia ja Hollanti olivat jo tunnustaneet nuoremman pojan Abdul Rahmanin uudeksi sulttaaniksi, mutta Raffles asettui tukemaan Riausaarilla maanpaossa elävää vanhempaa poikaa Tengku Husseinia. Raffles ja Hussein allekirjoittivat 6. helmikuuta 1819 sopimuksen, jonka mukaan Englannin Itä-Intian kauppakomppania sai perustaa Singaporen saarelle kauppasiirtokunnan ja samalla Hussein tunnustettiin Johoren sulttaanikunnan lailliseksi sulttaaniksi.
Nopean kasvun aika (1819–1826)
Singaporen kauppatukikohdan perustamisen syynä oli brittien kaupallisten etujen turvaaminen Kaakkois-Aasiassa. Raffles myös halusi yhdistää malaijialueet brittien alaisuuteen. Rafflesin oma-aloitteinen toiminta hiersi brittien ja hollantilaisten suhteita. Brittiläiset olivat vakuutelleet hollantilaisille, että Raffles oli vain Itä-Intian kauppakomppanian edustaja, eikä hänellä ollut valtuuksia tehdä poliittisia sopimuksia. Brittihallinnon viesti Rafflesille saapui kuitenkin vasta silloin, kun siirtokunta oli jo perustettu. Hollantilaiset eivät kuitenkaan ryhtyneet sotilaallisiin toimiin, sillä he uskoivat saavansa alueen takaisin neuvottelemalla brittihallinnon kanssa. Vastaperustettu Singapore menestyi alusta alkaen hyvin. Siirtokunta ei kerännyt tullimaksuja, mikä houkutteli paikalle lukuisia kauppiaita. Muutamassa kuukaudessa saaren väestö kasvoi parista sadasta hengestä noin viiteen tuhanteen. Ennen brittien saapumista alue oli ollut lähes luonnontilaista metsää. Brittihallinnon alaisuudessa Singapore kasvoi nopeasti muutaman sadan asukkaan kylästä merkittäväksi Britannian siirtomaa-ajan satamakaupungiksi. Neljässä vuodessa Singapore ohitti Penangin sataman kaupan määrässä. Yhtenä syynä oli luonnollisesti keskeinen sijainti Intian ja Kiinan välisellä kauppareitillä mutta tärkeämpää oli kuitenkin sen asema vapaasatamana Itä-Intian kaupankäynnissä. Se houkutteli Singaporeen kauppiaiden lisäksi myös pysyvää väestöä. Johoren uusi sulttaani Hussein rakensi sinne palatsinsa, jonka takia sinne muutti paljon malaijeja. Toinen suuri muuttajaryhmä olivat Kaakkois-Aasian alueen kiinalaiset, jotka toivoivat hyötyvänsä vapaasta kaupasta, johon heillä ei muualla ollut mahdollisuutta. Pienempiä väestöryhmiä olivat intialaiset, armenialaiset ja arabit. Eurooppalaiset olivat lähinnä Englannin Itä-Intian kauppakomppanian virkailijoita.
thumb|250px|Rafflesin suunnitelma Singaporen kaupungiksi. Rafflesin lähdettyä heti sen perustamisen jälkeen, uutta siirtokuntaa jäi johtamaan William Farquhar. Hallinnon budjetti oli mitätön ja vapaasatama-aseman takia se ei saanut tuloja tullimaksuista. Budjetin paikkaamiseksi Farquhar laillisti uhkapeluun sekä oopiumin ja arak-alkoholin myynnin, mikä aiheutti suuria järjestysongelmia. Toisena suurena ongelmana olivat eri maahanmuuttajaryhmien väliset kahnaukset. Raffles palasi Singaporeen lokakuussa 1822 ja aloitti uuden kaupungin suunnittelun. Rannikolle tulivat hallinto- ja liiketoimintakorttelit ja etnisille ryhmille annettiin omat, erilliset asuinalueensa. Raffles uudisti myös hallintoa. Näihin kuului julkisen maarekisterin luonti, vapaasatama-aseman vahvistaminen ja sekä brittiläisen tapaoikeuden käyttöönotto. Tapaoikeuden ulkopuolelle jäivät kuitenkin malaijeja koskevat islamilaisen lain uskontoa, avioliittoa ja perintöä koskeva säännökset.
Salmisiirtokunnat
thumb|Malakan niemimaa noin vuonna 1922. {{legend|#0080ff|Liittoutumattomat malaijilaisvaltiot (UMS)}} {{legend|#ffcc00|Liittoutuneet malaijilaisvaltiot (FMS)}} {{legend|#ff0000|Salmisiirtokunnat}} Itä-Intian kauppakomppania muodosti vuonna 1826 hallitsemistaan Malakasta, Singaporesta ja Penangista hallinnollisen kokonaisuuden, joka nimettiin Salmisiirtokunniksi Pääkaupunkina toimi ensin Penang ja vuodesta 1832 Singapore. Siirtokuntien byrokratia osoittautui kuitenkin raskaaksi ja kalliiksi, ja jo 1830 Salmisiirtokunnat siirrettiin Intian kenraalikuvernöörin alaisuuteen. Siirtokunnat eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä tilanteeseen, sillä niiden taloudelliset siteet olivat pääasiassa Lontooseen. Lisäksi Intian hallinto pyrki jatkuvasti kumoamaan siirtokuntien vapaasatama-aseman eikä Intia pystynyt kunnolla suojelemaan siirtokuntia merirosvoja vastaan. Siirtokunnista tulikin Lontoon siirtomaaministeriön alainen kruununsiirtomaa 1. huhtikuuta 1867. Tällöin se sai myös oman kuvernöörin. Kuvernööriä avusti toimeenpaneva neuvosto ja lakiasäätävä komitea, jossa Singaporella oli johtava asema.
Singaporen asutus oli 1800-luvulla keskittynyt satama-alueelle ja sen lähiympäristöön. Muu osa saarta oli viidakkoa ja mangrovea. Maanviljelystä oli yritetty huonolla menestyksellä 1830- ja 1840-luvuilla. Ainoat menestyneet viljelykasvit olivat pippuri ja gambiiri. Gambiirin jalostukseen tarvittiin runsaasti polttopuuta, jonka loppuessa plantaasit siirtyivät uudelle alueelle. 1860-luvulle tultaessa suurin osa saaren viidakosta oli hakattu ja gambiiriviljelijät siirtyivät salmen yli Johoreen. Hakkuiden takia tiikereistä tuli vitsaus saarelaisille - 1840-luvulla tiikereiden on väitetty tappaneen noin 360 ihmistä vuodessa. Tapporahan myötä tiikerikanta hupeni nopeasti ja viimeinen luonnonvarainen tiikeri ammuttiin 1904.
Singaporen suurin väestöryhmä olivat kiinalaiset, joita oli muuttanut saarelle Malaijien saaristosta ja Malakan niemimaalta. 1800-luvun loppupuolella Singaporeen muutti myös yhä enemmän kiinalaisia Kiinan eteläisistä maakunnista. 1800-luvun alkupuoliskolla malaijit olivat vielä Singaporen toiseksi suurin väestöryhmä mutta vuosisadan loppupuolella toiseksi suurin ryhmä olivat intialaiset. Intialaiset olivat useimmiten sotilaita tai kauppiaita, jotka tulivat Singaporeen useimmiten Penangin intialaisyhteisöstä. Merkittävä osa intialaisista oli entisiä vankeja, sillä kun britit olivat joutuneet luopumaan Sumatralla sijaitsevasta Bengkulusta, intialaiset vangit siirrettiin Singaporeen ja Singapore säilyi myös sen jälkeen intialaisten pääasiallisena vankilapaikkana. Useat vangeista jäivät vapautumisen jälkeen pysyvästi asumaan Singaporeen.
Suuren ryhmän muodostivat myös Sulawesilta saapuneet bugislaiset. He pakenivat kotiseuduiltaan hollantilaisten valtaa, sillä hollantilaiset pitivät heitä kaupallisina kilpailijoinaan ja bugisväestöön kohdistui väkivaltaa hollantilaisten taholta. Arabit ja armenialaiset muodostivat vähemmistön. Armenialaiset olivat usein varakkaita kauppiaita ja arabit olivat Rafflesin suosiossa, sillä arabit olivat hallinneet Kaakkois-Aasian kauppaa jo satoja vuosia.
Väestön sukupuolijakauma oli eri erittäin vinoutunut, sillä pääosa maahanmuuttajista oli miehiä. Salmisiirtokunnissa useat kiinalaiset avioituivat malaijinaisten kanssa. Heidän jälkeläisistään käytetään nimityksiä "babat", "baba-kiinalaiset" tai "salmikiinalaiset". Salmikiinalaisille kehittyi oma myös salmikiinalainen kulttuuri, joka kuitenkin katosi 1930-luvulla.
1800-luvun loppupuolella Singaporen liikemiehet olivat yhä enenevässä määrin kiinnostuneita Malakan niemimaan rikkauksista, muun muassa kumista, tinasta ja gambiirista. Singapore oli jo pitkään ollut Malaijien saariston kauttakulkukaupan keskus mutta nyt siitä tuli kiinalaisen työvoiman läpikulkupaikka. Esimerkiksi vuonna 1912 Singaporeen saapui 250 000 kiinalaista, joista useimmat jatkoivat matkaansa malaijivaltioihin tai Alankomaiden Itä-Intiaan. Osa jäi kuitenkin pysyvästi Singaporeen, jonka kiinalaisväestö oli 103 000 vuonna 1888 (34 000 vuonna 1878). Siirtomaahallinto perusti 1877 kiinalaisen protektoraatin, jonka ensimmäinen protektori William A. Pickering oli myös ensimmäinen Singaporen brittivirkamies, joka osasi puhua ja lukea kiinaa. Aluksi protektoraatin tarkoituksena oli vain suojella saapuvia siirtolaisia riistotyöltä mutta pian sen toimenkuvaan kuului myös pakkoprostituution poiskitkeminen. Riistotyöstä ja pakkoprostituutiosta olivat vastuussa kiinalaiset salaseurat, jotka olivat kiinalaisten maahanmuuttajien mukana jo varhain pesiytyneet Singaporeen. Salaseurojen järjestämät mellakat saattoivat lamauttaa koko kaupungin ennen kuin ne kiellettiin 1890.
Singaporen asema kaupankäynnin keskuksena vahvistui entisestään 1800-luvun loppupuoliskolla. Suezin kanavan avaaminen teki Malakansalmesta suosituimman reitin Itä-Intiaan. Uudet höyrylaivat tarvitsivat säännöllisin välimatkoin lisää polttoainetta ja Singapore oli yksi näistä pisteistä. Kaupankäyntiä vilkastuttivat myös siirtomaavaltojen yhä laajeneva vaikutusvalta Kaakkois-Aasiasta ja Thaimaan avautuminen kuningas Chulalongkornin aikana. Singapore oli aiemmin keskittynyt pääasiassa kaupankäyntiin, mutta 1890-luvulla Singaporeen perustettiin myös kevyttä teollisuutta, joka jalosti muun muassa Malakan niemimaan tinaa autoteollisuuden tarpeisiin.
Singapore sai 1870 sähkeyhteyden Intiaan ja Eurooppaan ja 1879 seurasi puhelin. Taloudellisesti ja teknologisesti Singapore oli pitkälle kehittynyt 1900-luvun vaihteessa. Muutoin yhteiskunta oli kuitenkin hyvin eriarvoinen. Tuloerot olivat äärimmäisen jyrkät ja kuolleisuusaste oli erittäin korkea varsinkin alemmissa yhteiskuntaluokissa. Yleisempiä kuolinsyitä 1896 olivat malaria, kolera ja oopiumi. Oopiumivero muodosti vuonna 1900 puolet siirtokunnan budjetista ja pahimpien oopiumin haittojen torjumiseksi oopiumin valmistus ja myynti valtiollistettiin 1910.
Singaporen puolustuksen järjestäminen oli ollut jatkuva ongelma Singaporen perustamisesta lähtien. Kauppiaat vastustivat kuitenkin jyrkästi kaikkia puolustukseen tarvittavia veroja ja maksuja. Britannian ja Venäjän keisarikunnan suhteet huononivat kuitenkin Afganistanin takia 1886 niin paljon, että Britannia aloitti Singaporen linnoitustyöt. Kauppiaat joutuivat myös osallistumaan tähän, vaikka summat jäivätkin pienemmäksi kuin mitä Britannia oli alun perin vaatinut. Japanin voitettua Venäjän-Japananin sodan 1905 rauhoitti Britannian kannalta tilanteen Aasiassa, eikä Singaporen puolustuksen järjestäminen enää ollut ensisijaista. Ensimmäisellä maailmansodalla ei juurikaan ollut vaikutusta Singaporeen. Saksalaiset "internoitiin" Teutonia Clubiin. Ainoa selkkaus oli Punjabin muslimeista koostuneen rykmentin kapina helmikuussa 1915. He luulivat joutuvansa taistelemaan Ranskassa tai Turkissa ja aloittivat kapinan, joka kuitenkin tukahdutettiin 10 päivän päästä. Kapinan seurauksena kaikki intialaiset joutuvat rekisteröimään itsensä.
Sodan taustat
Vuonna 1936 Japani solmi kommunismin vastaisen sopimuksen natsi-Saksan ja fasisitisen Italian kanssa. Vuonna 1940 Yhdysvallat asetti taloudelliset pakotteet aseiden, raudan, öljyn ja muiden tärkeiden materiaalien viennille Japaniin ja Britannia, Yhdysvallat ja Hollanti jäädyttivät Japanin omaisuuden ja kiristivät sen kanssa tehtävää kauppaa. Japani koki jääneensä eristyneemmäksi ja Yhdysvallat ja Britannia koettiin vihamielisiksi valtioiksi. Samalla Japanin valloitushalut Kaakkois-Aasian rikkaiden raaka-ainevarantojen suuntaan kasvoivat. Neuvottelut Japanin pakotteiden helpottamiseksi eivät johtaneet tuloksiin.
Toinen maailmansota levisi Singaporeen helmikuussa 1942. Japani aloitti Tyynenmeren sodan hyökkäämällä Pearl Harboriin Yhdysvaltain laivastotukikohtaan 7. joulukuuta 1941, ja tuhosi suurimman osan Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastosta. Samaan aikaan japanilaisjoukot etenivät muualle Kaakkois-Aasiaan. Seuraavana päivänä 8. joulukuuta 1941 japanilaiset nousivat maihin Malakan niemimaan pohjoisosassa. Brittiläiset olivat tuoneet siirtomaidensa suojaksi sota-alukset HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen, jotka japanilaiset upottivat Malaijan rannikolla. Malakan niemimaalla 8. joulukuuta 1941 – 31. tammikuuta 1942 käyty Malaijan taistelu päättyi japanilaisten voittoon ja britit vetäytyivät Singaporeen. Helmikuuhun 1942 mennessä Japani oli valloittanut koko Malakan niemimaan. Japanilaiset jatkoivat etenemistään Singaporen saarelle ja 8.–15. helmikuuta 1942 käytiin Singaporen taistelu.
Singaporen taistelu
Singaporen taistelussa britit jäivät alakynteen alusta alkaen. Brittien voimavarat olivat kiinni Euroopassa käytävässä sodassa, eikä Singaporen puolustukseen oltu panostettu riittävästi. Lisäksi Singaporen puolustus osoittautui huonosti suunnitelluksi, sillä britit olivat varautuneet mereltä tulevaan hyökkäykseen, mutta japanilaiset hyökkäsivät pohjoisesta valloitettuaan ensin Malakan niemimaan. Japanilaiset voittivat Singaporen taistelun ja brittiarmeija antautui ehdoitta. Japanilaiset miehittäjät teloittivat Singaporessa ainakin 5 000 kiinalaista. Singaporeen jääneet eurooppalaiset vietiin pakkotyöhön tai keskitysleirille.
Hanna Cederholm
pienoiskuva|Hanna Cederholm Hanna Charlotta Maria Cederholm (7. heinäkuuta 1869 Kirkkonummi – 5. toukokuuta 1942 Helsinki) oli suomenruotsalainen piirustuksenopettaja, taiteilija ja kirjailija.
Singaporen historia
Sodan jälkeinen aika
Japanin antauduttua 15. elokuuta 1945 britit palasivat Malakan niemimaalle kolme viikkoa myöhemmin. Malakan niemimaa oli briteille tärkeä luonnonvarojensa takia, koska muualla alkanut siirtomaavallan purkautuminen nakersi Britannian jälleenrakentamiseen tarvittavia luonnonvaroja. Britit ilmoittivat lokakuussa 1945 Malaijan liiton perustamisesta. Siihen kuului 9 sulttaanikunnan lisäksi myös Salmisiirtokunnat, johon myös Singapore kuului. Brittien päätös sai aikaan rajun vastalausemyrskyn. Toisaalta vastustettiin brittiläisten ylivaltaa Malaijan liitossa ja toisaalta taas Singaporen kiinalaisia. Tämän seurauksena malaijit perustivat Yhtyneiden malaijien kansallisjärjestön (United Malays National Organization, UMNO), jonka tavoitteena oli kumota Malaijan liiton perustaminen, sekä palauttaa sulttaanien valta ja estää kiinalaisenemmistöisen Singaporen kuuluminen Malaijan liittoon. UMNO:n ja brittihallinnon välissä keskusteluissa britit luopuivat suunnitellusta Malaijan liitosta. Useiden neuvottelujen jälkeen perustettiin helmikuussa 1948 Malaijan federaatio, johon Singapore ei kuulunut. Kiinalaiset vastustivat uutta liittovaltiota, koska Singapore jäi sen ulkopuolelle ja siten liittovaltion kiinalaisten asema heikentyi. Federaation perustamisen jälkeen Singapore jäi edelleen Britannian kruununsiirtomaaksi.
Hanna Cederholm
Cederholm toimi piirustuksenopettajana Helsingin ruotsalaisessa tyttölyseossa (Svenska flicklyceet i Helsingfors). Hän kirjoitti runoja ja satukirjoja sekä kuvitti myös ne itse. Hänen pitkäaikainen elinkumppaninsa oli Suomen ensimmäinen lääketieteestä ja kirurgiasta tohtoriksi väitellyt nainen, lääkäri Karolina Eskelin (1867-1936).
Singaporen historia
Sodan jälkeinen aika
Malaijit olivat tyytyväisiä uuden liittovaltion syntymiseen, mutta kiinalaiset kokivat itsensä syrjäytetyiksi. Etenkin Malaijan kommunistiseen puolueeseen (KPM) liittyneiden kiinalaisten tyytymättömyys kasvoi. Sodan jälkeen Singapore oli pahasti köyhtynyt ja osittain raunioina, jolloin kommunistien propaganda löysi maasta otollisen maaperän. Rauhanomaisin keinoin kommunismia ei saatu Singaporessa eikä Malaijan federaatiossa levitettyä, vaan KPM tukeutui terroriin ja sissisotaan. Kun KPM:n yksikkö murhasi kesäkuussa 1948 kolme brittien työnjohtajaa Perakissa, britit julistivat Malaijaan ja Singaporeen poikkeustilan. Britannialaiset pääsivät KPM:n terrorissa voitolle vuonna 1952 ja poikkeustila jatkui vuoteen 1959 asti.
Singaporen itsehallinto (1955–1963)
Vuoden 1955 vaalien jälkeen Labour Front -puolueen johtajasta David Marshallista Singaporen ensimmäinen virallinen pääministeri, joskin hänen valtaoikeutensa olivat vaillinaisia. Marshall koki vaikeuksia alusta alkaen, sillä kommunistit käynnistivät lakkokampanjoita, joilla yritettiin horjuttaa hallitusta. Levottomuuksia puhkesi kun poliisi hajotti laittomia lakkovartioita. Huhtikuussa 1956 Marshall kävi Brittien siirtomaahallinnon kanssa neuvotteluja Singaporen itsehallinnosta. Britit myönsivät Singaporelle osittaisen autonomian, mutta brittihallitus ei halunnut luopua alueen turvallisuuden valvonnasta, sillä britit olivat huolissaan kommunistien vaikutuksesta ja lakoista jotka vaikuttivat Singaporen taloudelliseen vakauteen. Brittien mielestä Singaporen paikallishallinto oli tehoton estämään mellakoita. Marshallin hallitus ei saanut juuri tukea siirtomaahallinnolta eikä paikallisilta, mikä johti lopulta hallinnon kaatumiseen ja Marshallin eroon kesäkuussa 1956. Hänen tilalleen tuli Labour Frontin Lim Yew Hock.
Limin tavoitteena oli saada Singaporelle täysi itsehallinto. Lim käynnisti kommunismin vastaisia tehoiskuja ja monia ammattiyhdistysjohtajia ja kommunismimielisiä vangittiin. Britannian hallitus hyväksyi Limin kovat otteet Singaporen johdossa. Neuvotteluja maan asemasta jatkettiin maaliskuussa 1957 ja Britannia myönsi Singaporelle autonomisen aseman. Elokuussa 1958 Britannia tunnusti entisen siirtomaansa Singaporen valtioksi, ja lakia säätävän kansanäänestyksen oli määrä tapahtua toukokuussa 1959.
Vuoden 1959 vaalivoiton myötä Lee Kuan Yew nousi Singaporen pääministeriksi. Ensimmäiseksi hän leikkasi virkamiesten palkat, pakotti työläiset luopumaan palkankorotusvaatimuksistaan ja lakkautti opposition sanomalehtiä. Briteillä oli maassa edelleen laivastotukikohta ja paljon omaisuutta. Britit epäilivät että Singapore ei olisi yksin elinkelponen erillään vastikään itsenäistyneestä Malaijasta. Leen tullessa valtaan Singapore oli vielä köyhä valtio. Kiinalaiset olivat suurena enemmistönä ja 1961 syntyi poliittisia levottomuuksia, jolloin Leen johtaman PAP-puolueen hallituksessakin äärivasemmistolaisten vaikutusvalta kasvoi, mikä erityisesti huoletti brittejä.
Singapore osana Malesiaa
Malesian valtion perustamista ei katsottu hyvällä naapurimaa Indonesiassa, sillä maan presidentti Sukarno katsoi että Itä-Malesiassa Borneon saarella sijainneet Sarawak ja Sabah, entinen Pohjois-Borneo, kuuluivat Indonesian vaikutuspiiriin. Indonesia katkaisi diplomaattisuhteet Malesiaan, mikä oli Singaporelle kova isku, sillä Indonesia oli Singaporelle merkittävä kauppakumppani. Indonesia aloitti Malesiaa vastaan Konfrontasiksi kutsutun väkivaltaisen konfliktin, jossa kiisteltiin Sabahin ja Sarawakin hallinnasta. Indonesian kommandot tekivät terrori-iskuja Itä-Malesiaan, ja indonesian joukot takavarikoivat singaporelaisia kalastusveneitä. Indonesia pyrki myös luomaan Singaporeen poliittista epävakautta levittämällä poliittista propagandaa etenkin Singaporen malaijiväestön keskuudessa.
Singaporen malaijiväestö oli toivonut, että Malesiaan liittyminen toisi heille samoja poliittisia ja yhteiskunnallisia etuoikeuksia, mitä oli ollut Malaijan liittovaltion malaijienemmistöllä. Kuitenkaan pääministeri Lee ei ollut valmis hyväksymään sitä, että Singaporeen leviäisi malaijien ylivalta. Vastaavasti Malesian mantereella pelättiin Singaporen kiinalaisväestöä ja Leen suurta suosiota sen keskuudessa. Valtapuolueen UMNO:n poliitikot pelkäsivät Leen suosion leviämistä koko Malesian merkittävän kiinalaisvähemmistön keskuudessa. Myös Malesiaan liittyminen oli Singaporessa pettymys, sillä Singaporen eliitti ei ollut valmis hyväksymään sitä, että Malesiaan maksetuilla verovaroilla rahoitettiin Malesian köyhimpiä alueita, kuten Indonesian havittelemia Sabahia ja Sarawakia. Yhteismarkkinoiden toteutuksessa ei myöskään edistytty. Konfrontasin jatkuessa Kuala Lumpurissa vaadittiin myös suurempaa osuutta Singaporen tuloista, jotta voitiin ylläpitää kasvaneita maanpuolustusmenoja. Poliittiset jännitteet Kuala Lumpurin ja Singaporen olivat suuret. Vuoden 1963 vaaleissa Malesiaa hallinnut UMNO ei onnistunut saamaan jalansijaa kiinalaisvaltaisessa Singaporessa, eikä Singaporea hallinnut PAP menestynyt malaijienemmistöisessä Malesiassa.
Itsenäistyminen
Vastakkainasettelu malaijiväestön ja kiinalaisväestön välillä kasvoi ja Singaporessa puhkesi väkivaltaisia yhteenottoja malaijien ja kiinalaisten kesken heinäkuussa 1964. Malesian mannermaalla katsottiin, että Singaporen erottaminen valtioliitosta oli ainoa ratkaisu pitkään rotukiistaan. Malesiaa hallinnut UMNO pelkäsi myös kiinalaisten vallan kasvua mannermaan oppositiopuolueissa, sekä Itä-Malesian Sabahissa ja Sarawakissa. Ristiriidat johtivat siihen että kesällä 1965 Malesian valtiopäivät sääti lain, jolla Singapore erotettiin Malesiasta. Singaporen erottaminen oli suuri takaisku pääministeri Leelle, joka olisi mielellään nähnyt Singaporen osana Malesiaa. Erottamisen jälkeen syntyi itsenäinen Singaporen valtio 9. elokuuta 1965.
Singaporen tasavalta (1965–)
Itsenäistynyt Singapore hyväksyttiin YK:n jäseneksi jo samana vuonna. Sisäpoliittisesti Singaporesta muodostui kuitenkin nopeasti yksipuoluediktatuuri, jota pääministeri Lee johti. Maasta ei kuitenkaan kehittynyt länsimaiden pelkäämää kommunistista valtiota, sillä 1960-luvun alkupuoliskolla Lee sai puhdistettua puolueensa kommunismimielisistä aineksista. Myös muut poliittiset toisinajattelijat pidätettiin nopeasti.