cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antti Wirman
Wirmanin vanhempi veli Janne Wirman on tunnettu Children of Bodomista. Veljekset ovat soittaneet yhdessä Jannen perustamassa Warmen-yhtyeessä. Wirman on vieraillut myös Kotipellon Coldness-albumilla (2004). Toukokuussa 2015 Wirman liittyi Children of Bodomiin sessiojäseneksi korvaamaan yhtyeen jättäneen Roope Latvalan kesän 2015 esiintymisten ajaksi.
Juri Vikulin
Juri Igorovitš Vikulin (s. 15. tammikuuta 1986) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on edustanut Krasnojarskin Jeniseitä, joka on ollut myös hänen kasvattajaseuransa, sekä Habarovskin SKA-Neftjanikia.
Venäjän maajoukkueessa Vikuloi debytoi kaudella 2005. Sitä ennen hän oli pelannut jo Venäjän poikien, nuorten ja B-maajoukkueessa. Hän on ollut voittamassa kuutta maailmanmestaruutta vuosina 2007-2014. Hän on edustanut Venäjää kaikkiaan 13 MM-kisoissa, pelannut niissä 56 ottelua ja tehnyt 9 maalia.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Henkilökohtaisesti.
Kicke Paananen
Keijo Ilmari ”Kicke” Paananen (26. lokakuuta 1952 – 30. maaliskuuta 2015) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. iskelmämusiikin lisäksi Paananen esitti myös hengellistä musiikkia.
Pöljä
Pöljä on kylä ja taajama Pohjois-Siilinjärvellä valtatie 5:n varrella, Pöljänjärven ja Pitkäjärven rannoilla.
Asutusta Pöljällä tiedetään olleen jo viisituhatta vuotta sitten (asbestikeramiikka, ennen pronssikautta). Tätä keramiikkatyyppiä löydettiin Suomesta ensimmäisenä juuri Pöljältä, siksi sitä sanotaan Pöljän tyypiksi.
Pöljällä on vuonna 1902 rakennettu rautatieseisake, jolla junat eivät enää pysähdy. Seisake on kyläyhdistyksen omistuksessa. Se mainitaan Juhani Ahon romaanissa Rautatie (1884) sekä Kalle Väänäsen romaanissa Pöljäm pysäkiltä palamupuihen siimekseen (1926).
Nosto
Nosto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Saanijärvi (Pihtipudas)
Saanijärvi on Keski-Suomessa Pihtiputaalla kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Saanijärvi on 5,7 kilometriä pitkä, 3,6 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 1 264 hehtaaria eli 12,6 neliökilometriä. Järvellä on kartan mukaan 14 saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 24,8 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0248 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 6 metriä. Järven rantaviivan pituus on 26,6 kilometriä.
Luontoarvoja
Sen eliöstöön kuuluvat hauki, ahven ja jokirapu.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Saanijärven valuma-alueella (14.49), jonka Saanijärven lähi-alueeseen (14.491) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114 metriä mpy. Sen laskujoki Saaninjoki yhtyy Heinäjokeen, joka laskee Kolimaan.
Pöljä
Pöljällä on kotiseutumuseo. Pöljällä sijaitsee neljä järveä, jotka yhdistyvät toisiinsa. Pöljällä on kyläkoulu, jossa on kaikki alakoulun luokat ja esikoulu. Pöljällä on Seo-huoltoasema Viitostupa. Kyläkauppa Tiensuu on lopettanut.
Vuonna 2015 Pöljä valittiin Pohjois-Savon vuoden kyläksi.
Santeri Alatalo
Santeri Alatalo (s. 9. toukokuuta 1990 Tampere) on suomalais-sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Sveitsin NLA-joukkue HC Luganossa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluvat kiekollinen peli ja pelin avaaminen. Alatalon heikkouksiin kuuluvat fyysisyys ja ajoittainen ailahtelevuus. Hän saa toisinaan peliaikaa myös ylivoimalla. Alatalolla on myös Sveitsin pelaajalisenssi ja kansalaisuus, joten häntä ei lasketa Luganon ulkomaalaiskiintiöön.
Seuraura
Alatalo pelasi juniorina isänsä Matin valmentajauran takia myös Sveitsissä, mutta hänen kasvattajaseuransa katsotaan olevan kuitenkin JYP. Alatalo oli kaudella 2005–2006 JYPin C-nuorten tehokkain puolustaja runkosarjassa tehopistein 7+8=15. Hän oli samalla kaudella myös koko C-nuorten SM-karsintojen tehokkain puolustaja tehopistein 12+6=18. Seuraavan kauden 2006–2007 päätteeksi Alatalo voitti JYPissä B-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2007–2008 Alatalo siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Seuraavalla kaudella 2008–2009 Alatalo pelasi ensimmäiset ottelunsa SM-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunsa kauden neljännessä ottelussa 23. syyskuuta 2008 vieraissa Tapparaa vastaan. Alatalo pelasi kauden aikana kaikkiaan neljä SM-liigaottelua. Hän pelasi miesten pelejä myös kahden Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Kausi 2010–2011 oli Alatalon tulokaskausi SM-liigassa. Hän teki 59 runkosarja- ja kahdessa pudotuspeliottelussa tehopisteet 3+7=10. Tammikuussa 2011 Alatalo teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa. Kesken viimeisen sopimuskautensa 2012–2013, jo neljän ottelun jälkeen lokakuussa 2012 hän purki sopimuksensa HPK:n kanssa ja siirtyi loppukaudeksi Sveitsin National League A:ssa pelaavan HC Davosin riveihin. Alatalo edusti joukkuetta myös Spengler Cupissa, jonka tähdistökentälliseen hänet yllättäen valittiin. Joulukuussa 2012 Alatalo teki kahdeksi seuraavaksi kaudeksi sopimuksen samassa liigassa pelaavan EV Zugin kanssa. Lokakuussa 2014 hän teki vuoteen 2017 ulottuvan jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 Alatalo voitti Sveitsin mestaruuden EV Zugin riveissä. Alatalo sopi HC Luganon kanssa nelivuotisen sopimuksen joka kestää kaudelle 2024–2025 saakka.
Maajoukkueura
Alatalo on pelannut Suomen maajoukkueessa kymmenen nuorten ja kahdeksan poikien maaottelua.
Alatalo pelasi vuoden 2021 jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa Sveitsin maajoukkueessa.
Muuta
Alatalon isä Matti toimii tällä hetkellä National League B:ssä pelaavan GC Küsnacht Lionsin päävalmentajana. Hän on aiemmin valmentanut myös SM-liigassa.
Upton Sinclair
thumb|Upton Sinclair Upton Beall Sinclair (20. syyskuuta 1878 Baltimore, Maryland – 25. marraskuuta 1968 Bound Brook, New Jersey) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Sinclair julkaisi yli 90 teosta, jotka kuuluvat eri kirjallisuuden lajeihin ja analysoivat vasemmistolaista ajatusmaailmaa ja sosialismia monesta eri näkökulmasta. Hän sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1943 natseista kertovasta teoksestaan Dragon's Teeth (1942). Se oli osa 11-osaista sarjaa, joka kertoi Lanny Budd -nimisestä antifasistisesta sankarista. Toinen hänen tunnettu teoksensa on The Jungle (WSOY 1906, suom. Chikago - nykyajan romaani). Se kertoo elintarviketeollisuuden työntekijöiden oloista ja ilmestyi ensin jatkokertomuksena sosialistisessa lehdessä Appeal to Reason, jonka toimittajana Sinclair työskenteli.
Chikago-kirjan nostattama kohu
28. helmikuuta 1906 alkoi skandaali, joka johtui Sinclairin romaanista The Jungle (suom. Chikago - nykyajan romaani 1906). Siinä kerrottiin Chicagon teurastamoissa vallinneista lainvastaisista työ- ja hygieniaoloista. Kirjassa kerrottiin, että teurastamot ostavat sairasta karjaa ja sekoitussammioihin pudonneet työntekijät "jalostetaan" lihatuotteiksi. Kirjassa väitettiin teurastamon omistajien lahjoneen terveystarkastajat ja viranomaiset. Sinclair kirjoitti kirjansa sosialistisen aikakauslehti Appeal to Reasonin toimeksiannosta.
Kirjasta noussut kohu oli niin valtava että Yhdysvaltain kongressi teetti selonteon Chicagon teurastamojen oloista. Selonteossa kävi ilmi, että hygeniamääräyksiä oli rikottu ja työntekijöillä on keuhkotuberkuloosia. Sairaat työntekijät yskivät verta työajalla teurastamossa. Kohupaljastuksen myötä lihankulutus väheni Yhdysvalloissa. Myös Euroopan lihatukut menettivät asiakkaita.
Kongressi vastasi kohuun säätämällä kaksi lakia, jotka senaatti hyväksyi 26. toukokuuta 1906. Yhdysvaltoihin perustettiin elintarvike- ja lääkevirasto FDA:n edeltäjä. Myös presidentti Theodore Roosevelt kiinnostui asiasta, kun kirja ilmestyi.
Teheran
Maantiede ja ilmasto
Teheran sijaitsee Elbursin etelärinteillä, ja sieltä on suunnilleen yhtä pitkä matka maan itärajalle (Afganistaniin) ja länsirajalle (Turkkiin). Kaspianmeren rannalle on linnuntietä noin sata kilometriä.
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskilämpötila on 30,8 astetta, ja kylmin tammikuu, keskilämpötila 2,5 astetta. Vuoden sadesumma on 230 millimetriä. Kuiva kausi kestää kesäkuusta syyskuuhun.
Historiaa
Teheran on ollut pieni kylä jo 800-luvulla, mutta se ei ollut kovinkaan tunnettu lähistöllä sijainneen kukoistavan Ragesin kaupungin vuoksi. Kun mongolit tuhosivat Ragesin 1200-luvulla, monet sen asukkaista muuttivat Teheraniin. Joidenkin lähteiden mukaan kaupunki tunnettiinkin mongoliaikakaudella nimellä "Ragesin Teheran" (طهرانِ ری). Kaupunki mainitaan vuonna 1340 kirjoitetussa Hamdollah Mostowfi'n kirjassa Nežat ol-Gholoob.
Teheranista tuli safavidihallitsijoiden asuinpaikka 1600-luvulla, jolloin Tahmasp I (1514 - 1576) rakensi sinne basaarin kaupungin ympärille ja muurin. Karim Khan Zand rakennutti 1700-luvulla Golestanin palatsin sekä haaremin ja hallitusviraston rakennettavaksi kaupunkiin, luultavasti tehdäkseen siitä pääkaupunkinsa, mutta myöhemmin hän kuitenkin siirsi hallintonsa Šīrāziin.
Teheranista tuli Persian pääkaupunki vuonna 1795, jolloin qajar-kuningas Agha Mohammad Khan kruunattiin kaupungissa.
upright|pienoiskuva|vasen|Navvab Street. pienoiskuva|Teheran kuvattuna lentokoneesta. pienoiskuva|Iranin korkein vuori [[Damavand sijaitsee 66 kilometrin päässä Teheranista.]]
Teheranin kaupunkikuvan uudistaminen aloitettiin 1920–1930-luvuilla. Hintana oli tosin monien vanhojen arvorakennusten ja puutarhojen hävittäminen. Golestanin palatsista hävitettiin osia ja tilalle rakennettiin uusia hallintorakennuksia, kuten valtion pankki ja sotilasakatemia. Kaupunkiin vedettiin myös uusia suoria puistokatuja.
Toisen maailmansodan aikana britti- ja neuvostojoukot saapuivat kaupunkiin. Teheran oli Teheranin konferenssin pitopaikkana 1943. Kongressiin osallistuivat Franklin D. Roosevelt, Winston Churchill ja Josif Stalin.
Šaahi Mohammad Reza Pahlavin valtakaudella 1960–1970-luvuilla Teheran kasvoi nopeasti. Kaupunkiin rakennettiin useita nykyaikaisia rakennuksia ja käynnistettiin kunnianhimoisia kehityshankkeita. Vuonna 1979 tapahtui Iranin islamilainen vallankumous. Myös uusi hallinto halusi jättää jälkensä pääkaupunkiin ja käynnistettiin uusia hankkeita, joista yhtenä esimerkkinä on Milad-torni. Vuonna 1962 rakennettu Plasco-rakennus tuhoutui ja romahti tulipalossa 19. tammikuuta 2017.
Vuosina 1980–1988 käytiin Irakin–Iranin sota, ja Teheran oli useasti Irakin Scud-ohjusten maalitauluna.
Väkiluvun kehitys
Teheranin kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 1 512 0821 (1956), 2 719 7301 (1966), 4 530 223 (1976), 6 042 584 (1986), 6 475 527 (1991), 6 758 845 (1996), 7 088 287 (2006) ja 8 154 051 (2011).
Talous
Yli puolet Iranin teollisuudesta on keskittynyt Teheraniin. Kaupungin tehtaat tuottavat autoja, elektroniikkaa, aseita, tekstiilejä, sokeria, sementtiä ja kemianteollisuuden tuotteita. Teheran on myös mattojen ja huonekalujen kaupan keskus. Kaupungin eteläpuolella on öljynjalostamo.
Noin 30 % Iranin julkisen sektorin työpaikoista on Teheranissa.
Teheranin pörssi on perustettu vuonna 1968. Se on voinut hyvin 2000-luvulla, vuonna 2013 se kasvoi 130%. Pörssiosakkeista vain harvat ovat ulkomaalaisten hallussa. Talouspakotteiden poistaminen on vahvistanut taloutta.
Amia
Amia (Amia calva) on amiakalojen lahkon (Amiiformes) ainoa nykyisin elävä laji. Lahkoon kuuluvien lajien fossiileja on löydetty permikaudelta.
Teheran
Liikenne
pienoiskuva|[[Iran Airin lentokone Imaami Khomeinin kansainvälisellä lentoasemalla.]] Teheranissa on kaksi kansainvälistä lentoasemaa: Mehrabadin kansainvälinen lentoasema ja Imaami Khomeinin kansainvälinen lentoasema. Teheranin metro hoitaa raideliikennettä. Se on avattu vuonna 1999. Suunnittelu aloitettiin jo 1970-luvun alussa, mutta keskeytettiin Iranin-Irakin sodan takia. Ensimmäiset metrolinjat avattiin vuosina 1999 – 2001. Sen jälkeen metroa on laajannettu ja uusia asemia on avattu vuosittain. Vuonna 2011 metrolla tehtiin 130 miljoonaa matkaa vuosineljänneksessä eli reilut 40 miljoonaa matkaa kuukaudessa.
Amia
Ulkonäkö ja koko
Amia voi kasvaa metrin mittaiseksi ja painaa seitsemän kiloa. Vartalo on pitkä ja vankka, pää kartiomainen ja suu iso. Koiraat ovat pienempiä ja lyhytikäisempiä kuin naaraat. Selkäpuoli on tumman oliivinvihreä, vatsapuoli vaaleampi.
Teheran
Hallinnollinen aluejako
pienoiskuva|Teheranin kaupunki jakautuu aluehallinnossa 22 kaupunkipiiriin (mantagheh; ). {{legend|#0000ff| Aliprovinssitason (shahrestan) rajat}}{{legend|#ff0000| Teheranin 22 kaupunkipiirin rajat}}
Amia
Levinneisyys
Amia elää Yhdysvaltojen hitaasti virtaavissa rehevissä sisävesissä.
Teheran
Hallinnollinen aluejako
Aluehallinnossa suurkaupunki Teheran (shahrdāri) jaetaan aluehallinnossa 22 ylemmän tason kaupunkipiiriin (mantagheh; ranskaksi arrondissement). Osia näistä kaupunkipiireistä sijoittuu kokonaan tai osaksi Teheranin provinssin Teheranin aliprovinssin (shahrestan) ulkopuolelle. Oheinen kartta kuvaa kaupunkipiirien sijoittumista.
Amia
Ravinto ja elintavat
Amiat ovat kaikkiruokaisia opportunisteja, joille maistuvat kalat, sammakot ja äyriäiset. Jos happipitoisuus on pieni, amiat voivat hakea pinnasta ilmakuplia uimarakkoonsa, joka toimii alkeellisena keuhkona. Urheilukalastajat pitävät lajia roskakalana.
Teheran
Koulutus
Teheranin yliopisto on maan vanhin korkeakoulu. Sen historia alkaa 1800-luvun puolivälistä. Nykyisin sillä on yli 43 000 opiskelijaa 48 tiedekunnassa. Lääketieteellinen tiedekunta on irronnut siitä omaksi korkeakoulukseen.
Nykyisin Suur-Teheranin alueella toimii melkein 50 yliopistoa ja korkeakoulua.
Nähtävyyksiä
Teheranin nähtävyyksiin kuuluvat
Urheilu
pienoiskuva|upright|[[Azadi Stadium]] Iranin jalkapallon pääsarjassa on kaudella 2016 viisi joukkuetta Teheranin seudulta: Esteghlal, Persepolis FC, Saipa FC, Naft Tehran FC ja Rah Ahan FC. Maajoukkueen kotistadion on Azadi Stadium. Sen katsomoissa olisi tilaa 100 000 katsojalle, mutta FIFA on vaatinut Irania rajoittamaan katsojien lukumäärää turvallisussyistä.
Tochalin talviurheilukeskus on lähellä Teherania 2820-3850 metrin korkeudessa. Sinne pääsee köysiradalla Velenjakin kaupunginosasta.
Ystävyyskaupungit
Ystävyyskaupunkien määrä nousi huhtikuussa 2015 jo 19 kappaleseen.
Etiäinen
Etiäinen on kansanuskomusten mukaan ihmisen kuvajainen, kaksoisolento tai aistittava vaikutelma, joka kulkee hänen edellään ja tekee tai on tekevinään edellä samoja asioita, jotka asianosainen myöhemmin itse tekee. Etiäiseksi voidaan kutsua myös kokemusta tällaisen "olennon" kohtaamisesta. Etiäinen voi kuulua, joskus näkyäkin.
Ihmiset saattavat kuulla esimerkiksi perheenjäsenensä kävelevän pihaan, avaavan oven, jopa nähdä tämän hahmon tai varjon, kunnes huomaavat, ettei tämä todellisuudessa vielä tullutkaan. Pian perheenjäsen kuitenkin tulee ja toistaa saman kuin etiäisensä. Etiäinen saadaan kolmen päivän vanhana, ja se noudattaa ihmisensä luonteenpiirteitä. Erityisesti tarmokkailla haltijoilla on kyky toimia ilmoittajina isäntänsä ulkopuolella.
Sanalla voidaan myös tarkoittaa ennakkoaavistusta.
Underfist: Halloween Bash
Underfist: Halloween Bash on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen animaatiotelevisioelokuva, joka perustuu televisiosarjaan The Grim Adventures of Billy & Mandy. Elokuvan ohjasi Shaun Cashman ja käsikirjoitti Maxwell Atoms. Pääosassa ääninäyttelivät sarjassakin mukana olleet Diedrich Bader, Vanessa Marshall, Maxwell Atoms, C. H. Greenblatt ja Armin Shimerman.
Elokuva palkittiin Primetime Emmylla vuonna 2009 parhaasta henkilökohtaisesta saavutuksesta animaatiossa. Palkinnon saavutti Andy Suriano hahmojen suunnittelusta.
Juoni
Halloween-yönä Billy, Mandy, Grim ja Irwin ovat tekemässä karkki vai kepponen kiertelyä ovelta ovelle. Billy, Mandy ja Grim päättävät kuitenkin lähteä kotiin saatuaan vain pennejä Draculan luota. Irwin sen sijaan huomaa että hänen elämänsä on menossa hukkaan ilman mitään elämää jännittäviä hetkiä. Yhtäkkiä Mindy houkuttelee Irwiniä avaamaan tietämättään alamaailman portaalin painamalla erään pelottavan näköisen talon ovikelloa. Painettuaan vihreän näköistä timanttia talo räjähtää ja esiin paljastuu portaali, josta vaahtokarkkipupun Bun-Bunin johdolla ilkeä suklaapatukka-armeija hyökkää ihmisten kimppuun. Taistelun aikana mukaan liittyy hirviöitä metsästävä Hoss Delgado, kenraali Skarr, sekä autuaan tietämättömiä koko tilanteesta hämähäkki Jeff ja Fred Fredburger. Irwin huomaa samalla Bun-Bunin siepanneen Mindyn alamaailmaan ja pyytää apua Hossilta. Kaksikko matkaa alamaailmaan, jossa Mindy paljastuu olevan noita. Myöhemmin Bun-Bun kertoo muuttaneensa tytön noidaksi suunnitelmaansa varten. Hoss joutuu kuitenkin matkan varrella kiinni otetuksi ja Irwin puolestaan on peloissaan koko tapahtumasta, kunnes hän päästä sisäisen Draculansa esille. Samalla paikalle ilmestyy hämähäkki Jeff, Skarr, sekä Fred Fredburger, joka on luonut ryhmän nimeltä Underfist. Yhdessä viisikko päättää pysäyttää lopullisesti Bun-Bunin valloitusyrityksen.
Tuotanto
Sarjan luonut Maxwell Atoms aloitti elokuvan tuotannon hieman sen jälkeen, kun itse sarja sai päätöksensä. Elokuva oli saatu valmiiksi kuudessa kuukaudessa, mutta sen esitys viivästyi koska kyseessä oli Halloween-aiheinen tarina. Lisäksi Atomsin piti käyttää elokuvan tuotannossa freelancereita, koska elokuvan tuottanut Cartoon Network ei palkannut vakituista ryhmää, joka työskenteli aikaisemmin sarjan parissa.
Sarjan päähahmojen suhteen Atoms halusi tuoda enemmän esille hahmoja, jotka jäivät sarjan aikana enemmän taka-alalle tai esiintyivät sarjassa vain muutaman jakson verran.
Timo Rainio
Timo Olavi Rainio on suomalainen muusikko, joka on tehnyt viisi pitkäsoittoa: Vaapula vissun, Kristallipallo, Tässä valossa, Joku kuuntelee ja Kaipaavat koirat. . Timo Rainio lopetti ammattimaisen keikkailun vuonna 2008 tehtyään 2650 keikkaa ja hän työskentelee nykyään keittiö­mestarina.
Timo Rainio esiintyi yhdessä Neon 2-yhtyeestä tutun veljensä Jussi Rainion ja Timo "Tex" Turpeisen kanssa Rainio Bros -yhtyeessä.
Yrjö Sirola
Yrjö Elias Sirola (vuoteen 1896 Sirén; 8. marraskuuta 1876 Piikkiö – 18. maaliskuuta 1936 Moskova) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja poliitikko, joka vaikutti keskeisissä asemissa Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa (SDP) ja myöhemmin Neuvostoliittoon muutettuaan Suomen Kommunistisessa Puolueessa (SKP). Hän kuului suomalaisen työväenliikkeen johtajien joukkoon, joilla oli ratkaiseva rooli Suomen sisällissodan alkamisessa ja sodan aikana punaisen puolen johdossa.
Uran alku
Yrjö Sirolan vanhemmat olivat vuodesta 1878 Viipurin kaupunki- ja maaseurakunnan kappalaisena toiminut Karl Gustaf Sirén ja Wilhelmina Margareta Sandell. Suomen kommunistisen liikkeen varhaisista johtajista myös Kullervo Manner oli papin poika.
Sosiaalidemokraattinen poliitikko
Sirolan poliittinen ura eteni alussa hyvin nopeasti. Hän tuli näkyvästi mukaan SDP:n toimintaan suurlakkovuonna 1905 niin sanottujen marraskuun sosialistien mukana, ja hänet valittiin saman tien puolueen ensimmäiseksi päätoimiseksi puoluesihteeriksi. Kun kansalaiskokous valitsi suurlakon aikana 4. marraskuuta 1905 Helsingin Rautatientorilla Suomelle uuden hallituksen, oli vain 28-vuotiaan Sirolan nimi mukana senaattorilistalla. Tämä hallitus jäi vain paperille, mutta Sirola nimettiin eduskuntauudistusta valmistelleeseen komiteaan, ja vaikka hän oli sen jäsenistä selvästi nuorin ja poliittisesti kokemattomin, hän suoriutui tehtävästä. Hän valmisteli SDP:n vuoden 1906 tärkeän puoluekokouksen ja johti vaalivalmisteluja kouluttamalla vaaliagitaattoreita. Sirola jätti puoluesihteerin tehtävät siirtyessään puolueen pää-äänenkannattajan Työmiehen toimitussihteeriksi. Lisäksi hän perusti muiden nuorten sosialistien kanssa teoreettisen keskustelun foorumiksi Sosialistisen aikakauslehden. Sirola perusti hieman myöhemmin myös Työväen Arkiston ja toimi sen ensimmäisenä arkistonhoitajana.
Sirola valittiin eduskuntaan ensimmäisissä eduskuntavaaleissa Pohjois-Hämeen vaalipiirin suurimmalla äänimäärällä. Hänet valittiin sosidaalidemokraattien eduskuntaryhmän ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän johti eduskunnassa sosiaalidemokraattien kamppailua pikaisten yhteiskunnallisten uudistusten aikaansaamiseksi. Vuoden 1908 toisilla valtiopäivillä vain 31-vuotias Sirola valittiin ensimmäiseksi varapuhemieheksi, missä tehtävässä hän jatkoi, kunnes jäi pois eduskunnasta vuoden 1910 vaaleissa.
Vuodet 1910–1914 Sirola asui perheineen Yhdysvalloissa. Hän toimi Työväen Opiston johtajana Minnesotan Duluthissa, jossa oli kaikkein eniten suomalaissiirtolaisia ja näiden keskuudessa aktiivinen työväenliike. Hän kirjoitti myös amerikansuomalaisten radikaalien Industrialisti- ja Tie Vapauteen -lehtiin.
thumb|Kansanvaltuutettu Yrjö Sirola senaatin täysistuntosalissa sotatalvena 1918. Palattuaan Suomeen Sirola palkattiin uudelleen Työmiehen toimitukseen ja vuonna 1916 toistamiseen toimitussihteeriksi. Hänet valittiin SDP:n puoluetoimikuntaan ja uudelleen eduskuntaan vuoden 1917 vaaleissa. Hän kuului puolueen radikaaliin, ”siltasaarelaiseen” siipeen, joka valtasi enemmistön puoluetoimikunnassa vuonna 1917. Hän oli monien muiden siltasaarelaisten tapaan oppositiossa Tokoin senaattiin nähden ja alkoi ihailla bolševikkien toimintaa ja vallankumousta Venäjällä. Sirola kuului vuoden 1917 yleislakon aikana salassa nimitettyyn vallankumoukselliseen keskusneuvostoon, jossa hän kannatti innokkaasti 16. marraskuuta tehtyä mutta vuorokauden kuluessa kumottua päätöstä vallan kaappaamisesta. Kun sosiaalidemokraatit hieman myöhemmin viimeisenä yrityksenä vallan saamiseen parlamentaarisin keinoin esittivät eduskunnassa oman senaattorilistansa vastaesityksenä Svinhufvudin senaatille, oli Sirolan nimi jälleen listalla, mutta tämäkään hallitus ei toteutunut.
Tammikuussa 1918 SDP:n radikaalit, Sirola mukaan luettuna, saivat ajettua läpi päätökseen vallankumouksen aloittamisesta. Sirola tuli kumouksen johtoon asettuneen Suomen kansanvaltuuskunnan ulkoasiain valtuutetuksi eli ulkoministeriksi. Ulkopolitiikassaan punainen hallitus onnistui lähinnä suhteiden solmimisessa Neuvosto-Venäjään, mikä osoittautuikin hyödylliseksi, kun kansanvaltuutetut valtansa luhistuessa saattoivat paeta sinne. Myös Sirola siirtyi rajan taa ja asui siellä lopun ikänsä.
Ura Neuvosto-Venäjällä
Sirola oli vuosina 1926–1928 ja 1931–1936 Kommunistisen internationaalin (Komintern) palveluksessa. Hän kuului sen ylimpään päätöksentekoelimeen eli toimeenpanevaan komiteaan (IKKI), jossa hän vastasi järjestön yhteyksistä Skandinaviaan ja Amerikkaan. Hän kävi välillä Ruotsissa hoitamassa Kominternin asioita. Vuosina 1928–1931 Sirola oli Karjalan autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan kansanvalistusasiain komissaarina. Hän auttoi toteuttamaan Neuvosto-Karjalassa Vladimir Leninin suosittelemaa kansallisuuspolitiikkaa (korenizatsiya). Sirola oli huolissaan Neuvosto-Karjalaan asettuneen suomalaisen emigranttiväestön eristäytyneisyydestä, sillä suomalaiset integroituivat huonosti osaksi Neuvostoliittoa odottaessaan vain uutta vallankumousta Suomessa. Sirola näki tämän erääksi vaaraksi. Myöhemmin Neuvosto-Karjalan johdossa olleita suomalaisia Edvard Gyllingiä ja Kustaa Roviota syytettiinkin rikollisesta nationalismista.
1930-luvun alussa Sirola työskenteli ulkomaisia kommunisteja maanalaiseen työhön kouluttaneen Moskovan Lenin-koulun suomalaisen sektorin johtajana. Koska koulua kävivät noina vuosina kymmenet sittemmin SKP:n johtoasemiin kohonneet henkilöt, sai Sirola kuolemansa jälkeen puolueen omassa historiankirjoituksessa lisänimen ”SKP:n kaaderien isä”.
Viimeiset vuodet
Sirolan viimeisiä vuosia leimasi SKP:n johdossa ankaraksi kiihtynyt valtataisto, jota alkoi sävyttää etenevä Stalinin terrori. Pettureiden ja vihollisten etsintä sai alkusysäyksen NKP:n Leningradin puoluesihteerin Sergei Kirovin tultua salamurhatuksi vuonna 1934, jolloin Sirola kirjoitti artikkelin ”Vihollinen hurjistuu”. Kuusinen pani kirjallisesti lahjakkaan Sirolan kirjoittamaan ideologisia hyökkäyksiä, joiden tuella Manner syöstiin samana vuonna SKP:n johdosta. Sirola piti Mannerin ideologisia virheitä vakavina. Manner tuomittiin vuonna 1935 kymmeneksi vuodeksi vankileirille.
Sirola muuttui viimeisinä vuosinaan itseään kohtaan äärimmäisen kriittiseksi. Hän oli kirjoittanut aiemmin itsekritiikistä: ”Jos on virheellistä käsitystä, tai vaikka suuntaakin, niin tuleehan oikaistuksi keskustelussa... Sillä jos virheellinen... vivahduskin, jää oikaisematta, niin pyrkii se uusiutumaan ja voi kasvaa syrjäsuunnaksi”. Vuonna 1934 hän siirtyi Lenin-koulun suomalaisen sektorin rehtorin paikalta saman osaston professoriksi. Hän kirjoitti päiväkirjaansa: ”opettajan tehtävä on edelleen rakkain työni”. Tutkija Joni Krekolan mukaan Sirolaa yritettiin siirtää varhaiseläkkeelle, mutta äkillinen luonnollinen kuolema pelasti hänet tältä kohtalolta. Hän sai aivohalvauksen kesken oppitunnin maaliskuussa 1936 ja kuoli sairaalassa aivoverenvuotoon 59-vuotiaana. Sirola sai sankarin hautajaiset ja tuli Kuusisen tavoin SKP:ssä kunnioituksen ja ylistyksen kohteeksi.
Sirola testamenttasi paperinsa ja kirjastonsa Suomen Vallankumouksen Tutkijakunnalle. Pääosa niistä päätyi myöhemmin Kominternin arkistoon ja osa SKP:n arkistoon.
Kirjalliset työt, käännökset ja Kalevala-tutkimus
Sirola kirjoitti useita kirjoja, erityisesti yhteiskunnallisia ja poliittisia teoksia. Hän suomensi muun muassa August Strindbergiä ja Karl Kautskya. Sirola oli erityisesti mukana kehittämässä työväenjärjestöjen opinto- ja valistustoimintaa.
Sirola oli harrasti suomalaisen kansanrunouden tutkimusta jo nuorena. Hänen nuoruutensa suurin aihetta käsittelevä artikkeli oli ”Keitä olivat Kalevalan sankarit?”. Sirola jatkoi Kalevalan tutkimusta Neuvosto-Karjalassa. Hänen aloitteestana perustettiin Karjalan tasavallan kanteleorkesteri. Sirola oli kiinnostunut Kalevalasta sekä muiden maiden kansanrunoudesta myös marxilaisen historiallisen materialismin näkökulmasta ja julkaisi aiheesta muun muassa artikkelit ”Pieni näyte Eddasta” ja ”Näyte venäläisestä kansanrunoudesta”. Hän piti puheen Kalevalan satavuotisjuhlassa Petroskoissa 1935. Hänen tutkimuksistaan julkaistiin kirjanen Kalevala, työtätekevien kulttuuriperintö.
Perhe
thumb|Yrjö Sirola (oik.), hänen vaimonsa [[Mandi Sirola ja poikansa Aimo Hancockissa Michiganissa vuonna 1913.]] Sirolan ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1903 kudonnanopettaja Amanda ”Mandi” Sirola, o.s. Sundell. Heidän ainoa lapsensa Aimo kuoli 10-vuotiaana pian Amerikasta paluun jälkeen joulukuussa 1913. Mandi Sirola osallistui sisällissodan aikana ja sen jälkeen poliittiseen toimintaan miehensä rinnalla, mutta palasi 1920-luvun alkupuolella Suomeen ja katkaisi yhteydenpidon Yrjöön. Heidän avioliittonsa katsottiin päättyneeksi 1929. Sirola nai 1930-luvulla syntyjään suomenruotsalaisen Disa (Elsa) Milanovan (o.s. Engeström), joka oli aiemmin ollut naimisissa punaupseeri Eyolf Mattssonin kanssa.
Muistaminen
Sirolan mukaan nimettiin sotien jälkeen perustettu Yrjö Sirolan Säätiö. Se ylläpiti vuosina 1946–1994 Sirola-opistoksi nimettyä kansanopistoa, jossa koulutettiin suomalaisia kommunisteja puoluetyöhön. Säätiö toimii yhä, mutta opisto on lakkautettu.
Yrjö Sirolan Säätiö toi Sirolan tuhkauurnan marraskuussa 1957 Suomeen, ja se haudattiin Malmin hautausmaalle Helsinkiin, kortteliin 23-9-123, jossa sijaitsi valmiiksi myös vuonna 1918 ”vakaumuksensa puolesta kaatuneiden” (punaisten) muistomerkki. Vuonna 1961 Sirolan haudalle pystytettiin SKP:n kustannuksella taiteilija Tapio Tapiovaaran suunnittelema hautapaasi. Sen viereisestä haudasta tehtiin SKP:n johtohenkilöiden yhteishauta, johon ensimmäisenä haudattu Yrjö Enne – entinen Sirolan oppilas – oli itse saanut yllättävän sairauskohtauksen ja kuollut Sirolan hautamuistomerkin paljastustilaisuudesta kotiin palatessaan.
Vesimelonit
Vesimelonit eli liuskamelonit (Citrullus) on kurkkukasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Sen jäsenet voi erottaa meloneista siementen sijainnin perusteella: Melonit ovat yleensä vesimeloneita kiinteämpiä, ja niissä siemenet sijaitsevat hedelmän keskellä. Vesimeloneissa siemenet ovat tasaisesti jakautuneet koko hedelmälihaan.
Shinya Yamanaka
Shinya Yamanaka (山中 伸弥) on japanilainen lääkäri, professori ja kantasolututkija. Hän toimii tutkimusosaston johtajana ja professorina Kioton yliopistossa sekä anatomian professorina Kalifornian yliopiston San Franciscon (UCSF) kampuksella. Yamanaka sai vuoden 2012 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä John Gurdonin kanssa. He ovat tutkineet solujen kehittymistä ja erityisesti sitä, kuinka erilaistuneet solut voidaan ohjelmoida uudelleen kantasoluiksi.
Yamanakalle myönnettiin Wolfin lääketieteen palkinto vuonna 2011. Yamanaka palkittiin ansioistaan kantasolututkijana Millennium-teknologiapalkinnolla kesäkuussa 2012. Yamanaka on kehittänyt uuden menetelmän tuottaa monikykyisiä, indusoituja pluripotentteja kantasoluja käyttämättä alkion kantasoluja. Menetelmästä odotetaan hoitoa useisiin vakaviin sairauksiin, kuten syöpään, diabetekseen ja Alzheimerin tautiin.
Antti Kauranne
Antti Kauranne (s. 16. huhtikuuta 1958 Jyväskylä) on suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Hän on toiminut lehtialan esimiestehtävissä muun muassa Uudessa Suomessa, Iltalehdessä, Demarissa ja Alueuutisissa sekä RBI Finland Oy:ssä. Kauranteen teos Kun kaikki tiet päättyvät palkittiin Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2007 Suomen Pienkustantajat ry:n Sampo-palkinnolla.
Kaunotar ja hirviö – Bellen lumottu maailma
Kaunotar ja hirviö – Bellen lumottu maailma ( ja myöhemmin Beauty and the Beast: Belle's Magical World) on vuonna 1998 julkaistu Disney Television Animationin animaatioelokuva. Se on jatkoa vuonna 1991 julkaistulle Kaunotar ja hirviö -elokuville. Se on Kaunotar ja hirviö-elokuvasarjan kolmas ja viimeinen osa.
Juoni
Ensimmäisessä tarinasa Bellelle ja Hirviölle tulee riita, mutta lopulta he pyytävät toisiltaan anteeksi. Toisessa tarinassa kynttelikkö Lumière valmistelee yllätystä Pölyhuiskalle heidän tapaamisensa vuosipäivänä, mutta kaikki ei mene suunnitelmien mukaan. Kolmannessa tarinassa Belle löytää pienen vahingoittuneen linnunpoikasen, jota hän hoitaa, mutta Hirviö ei aluksi pidä siitä.
Neljännessä tarinassa huono sää saa Rouva Pannun alakuloiseksi ja Belle päättää auttaa järjestämällä yllätysjuhlat, joka ei ole ihan helppo työ.
Julkaisu
Alkuperäinen nimi Belle's Magical World muutettiin muotoon Beauty and the Beast: Belle's Magical World helmikuussa 2003 DVD:llä julkaistun erikoisversion myötä.
Nosto (oikeustiede)
Nosto oli vanha Suomessa vuoden 1979 loppuun saakka käytössä ollut muutoksenhakukeino hovioikeudesta korkeimpaan oikeuteen sellaisissa jutuissa, joissa oli vedottu hovioikeuteen. Mikäli korkein oikeus myönsi hovioikeuden ratkaisuun muutoksenhakuluvan ja antoi täydellisen ratkaisun asiassa, tätä muutoksenhakua hovioikeuden tuomioon kutsuttiin nostoksi ja sen johdosta annettua korkeimman oikeuden ratkaisua tuomioksi. Muissa tapauksissa muutoksenhakuhakemus oli nimeltään valitus ja sen johdosta annettu ratkaisu nimeltään päätös.
Muutoksenhakujärjestelmää muutettiin vuoden 1980 alusta, jolloin otettiin käyttöön valituslupamenettely.
Autonomisessa Suomessa haettiin muutosta nostoteitse senaatin oikeusosastossa hovioikeuden ratkaisemiin niihin vetojuttuihin, joissa muutoksenhaku oli sallittu.
Afyonkarahisarin maakunta
Afyonkarahisarin maakunta on Turkin maakunta, joka sijaitsee maan länsiosassa. Maakunnan pinta-ala on 14 230 neliökilometriä. Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 709 000.
Maakunnan pääkaupunki on Afyonkarahisar. Maakunnan luoteispuolella sijaitsee Kütahyan maakunta, lännessä Uşakin maakunta, lounaassa Denizlin maakunta, etelässä Burdurin maakunta, idässä Konyan maakunta, pohjoisessa Eskişehirin maakunta ja kaakossa Ispartan maakunta.
Piirikunnat
Afyonkarahisarin maakunta jakautuu 18 piirikuntaan (hallintokeskus lihavoitu):
Leyan Lo
Leyan Andrew Lo (s. 24. marraskuuta 1985) on yhdysvaltalainen opiskelija, joka pitää hallussaan Rubikin kuution ratkaisemisen maailmanennätystä 11,13. Hänen hallussaan on myös sokkona ratkaistun kuution ennätysulos 1.28,82. Maailmanennätys syntyi Caltech Winter competition -kilpailussa vuonna 2006. Vaikka Lo teki maailmanennätyksen, voitto meni 15-vuotialle Shōtarō Makisumille, koska tulos määräytyi viiden suorituskerran kolmen parhaan ajan keskiarvon perusteella.
Lo kuuluu Caltech's Rubik's Cube Club -seuraan. Hän opiskelee Kalifornian teknillisessä korkeakoulussa.
Kimmo Kykkänen
Kykkänen on lisäksi valmentanut muun muassa Toni Niemistä, Harri Ollia , Veli-Matti Lindströmiä ja Kalle Keituria.
Tšernobylin ydinvoimalaitos
right|thumb|Ydinvoimalaitoksen sijainti Ukrainan kartalla. pienoiskuva|Uusi suojarakennus vaurioreaktorin päällä.
Tšernobylin ydinvoimalaitos, viralliselta nimeltään Vladimir Iljitš Leninin ydinvoimalaitos oli Pohjois-Ukrainassa Kiovan alueella sijaitseva ydinvoimalaitos, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1970. Voimalaitoksen etäisyys Prypjatin kaupungista on kaksi kilometriä, Tšernobylin kaupungista 18 kilometriä, Valko-Venäjän rajasta 16 kilometriä ja Kiovasta 110 kilometriä.
Voimalaitoksen ensimmäisessä reaktorissa tapahtui 9. syyskuuta 1982 onnettomuus, jossa yksi reaktorin polttoainekanavista ylikuumeni ja tuhoutui, henkilöstö altistui säteilylle ja radioaktiivisia aineita levisi ympäristöön joidenkin kilometrien etäisyydelle. Onnettomuudesta kerrottiin julkisesti vasta vuonna 1985. Reaktori korjattiin ja otettiin uudelleen käyttöön.
26. huhtikuuta 1986 voimalan neljännessä reaktorissa tapahtui kaikkien aikojen vakavin ydinvoimalaonnettomuus epäonnistuneen kokeen seurauksena.
Hyökättyään Ukrainaan 24. helmikuuta 2022 Venäjä valtasi alueen ja piti sitä hallussaan maaliskuun loppuun. IAEA:n pääjohtaja Rafael Grossi ilmoitti 26. huhtikuuta, että säteilytaso on onnettomuusalueella noussut Venäjän hyökkäyksen jälkeen epänormaaliksi.
Reaktorit
Ydinvoimalaitoksessa on neljä suljettua reaktoria (Tšernobyl 1–4). Tämän lisäksi laitoksessa on kaksi keskeneräistä reaktoria (Tšernobyl 5–6), joiden rakentaminen keskeytettiin vuoden 1986 onnettomuuden vuoksi.
Uusi aurinkovoimala
Ydinvoimalan alueelle on rakenteilla aurinkovoimalaitos. Ensimmäiset paneelit on kytketty sähköverkkoon vuonna 2018. Alue sopii hyvin aurinkovoiman tuotantoon, koska saastumisen johdosta se on poissa muusta käytöstä hyvin pitkään ja ydinvoimalaitoksen jäljiltä infrastruktuuri sähkön välittämiseen on pitkälti olemassa.
Aurinkovoimalaitoksesta on suunniteltu 1 000 megawatin kokoista. Maan hinta on erittäin halpaa suojavyöhykkeellä.
Aiheesta muualla
51.38944°N, 30.09917°W
Nathan Ellington
Nathan Robert Ellington (s. 2. heinäkuuta 1981 Bradford, West Yorkshire, Britannia) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa Englannin toiseksi ylimmällä sarjatasolla mestaruusarjassa West Bromwich Albionissa.
Gideon Klein
pienoiskuva|Gideon Klein Gideon Klein (6. joulukuuta 1919 Přerov – 27. tammikuuta 1945) oli tšekkiläinen säveltäjä ja pianisti.
Klein aloitti pianonsoiton opiskelun 6-vuotiaana paikallisen konservatorion johtajan johdolla. 11-vuotiaana hän alkoi matkustaa kuukausittain Prahaan suorittaakseen opintoja Vilém Kurzin vaimon johdolla. Vuonna 1931 hän muutti Prahaan asumaan siskonsa Eliška Kleinován kanssa. Syksyllä 1938 Klein pääsi Kurzin mestarikouluun Prahan konservatorioon, josta valmistui vuodessa. Hän opiskeli myös filosofiaa ja musiikkitiedettä Kaarlen yliopistossa. Opinnot Kaarlen yliopistossa keskeytyivät kun natsien maaliskuussa 1939 tekemän miehityksen jälkeen korkeakoulutusta tarjonneet instituutiot suljettiin. Tässä vaiheessa Klein aloitti laajan esiintymisen. Vuonna 1940 hänelle tarjottiin stipendiä Lontoon Royal Academy of Musicissa opiskelua varten, mutta natsien rotu- ja maastamuuttolait estivät hänen lähtönsä. Juutalaismuusikoilta – kuten Kleinilta – estettiin myös julkinen esiintyminen, mutta Klein kiersi kieltoa jonkin aikaa valenimellä, kunnes tästäkin tuli liian vaarallista.
Klein siirrettiin Theresienstadtiin 1. joulukuuta 1941. Hän jatkoi siellä musiikillista toimintaansa: hän soitti kamarimusiikkia Prahasta tuotujen kollegoiden kanssa, avusti esitysten järjestämisessä sekä säesti niissä ja työskenteli myös laulajien säestäjänä. Kleinin soolo-ohjelmisto Theresienstadtissa koostui pitkälti samoista teoksista, joilla hän oli saanut arvostusta Prahassa. Teosten säveltäjiä olivat Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Robert Schumann, Johannes Brahms, Josef Suk, Leoš Janáček, Arnold Schönberg, Aleksandr Skrjabin ja Johann Sebastian Bach (Ferruccio Busonin transkriptioina). Kleinin sävellystuotannossa Theresienstadt-ajoilta on kamarimusiikkia jousille, kuoroteoksia, madrigaaleja (sanat: Friedrich Hölderlin, François Villon), sonaatti pianolle, teatterimusiikkia sekä laulusarja altolle ja pianolle.
1. lokakuuta 1944 yhdeksän päivää viimeiseksi sävellyksekseen jääneen jousitrionsa valmistumisen jälkeen Klein siirrettiin Auschwitziin, josta hän joutui pakkotyöhön. Ei ole tiedossa, surmasivatko natsit lopulta Kleinin vai kuoliko hän pakotetulla marssilla niiden juutalaisten kanssa, jotka otettiin pakenevien SS-joukkojen mukaan.
Aikoinaan vallinneen käsityksen mukaan Klein aloitti vakavan säveltämisen vasta Theresienstadtiin joutumisensa jälkeen. Kesäkuussa 1990 kuitenkin löydettiin Kleinin aiemmat käsikirjoitukset, joiden joukossa oli yksinlauluja, puhallinoktetto, teoksia jousikvartetille ja useita jousiduoja, joista yksi oli mikrotonaalinen. Klein oli osallistunut neljännessävelin musiikkia tehneen Alois Hában luennoille Prahan konservatoriossa, mutta oli enimmäkseen itseoppinut säveltäjä. Tekniseen puoleen perehtymistä edisti hänen ahkera omatoiminen partituurien tutkimuksensa. Kleinin tyyliin vaikuttivat sekä tšekkiläiset perinteet että Wienin toisen koulukunnan vaikutteet.
Olympia-Skistadion
Olympia-Skistadion on neljän muovitetun hyppyrimäen ja laskettelurinteen muodostama hiihtostadion Garmisch-Partenkirchenissä Saksassa.
Olympia-Skistadionilla sijaitsevat Große Olympiaschanze, Kleine Olympiaschanze , HS47 ja K20-hyppyrimäet sekä Gudiberg-laskettelurinne. Se toimi vuoden 1936 talviolympialaisten olympiastadionina ja olisi toiminut sinä myös vuoden 1940 talviolympialaisissa.
Uudenvuodenpäivän mäkihyppykilpailu on hypätty Garmisch-Partenkirchenissä vuodesta 1922 alkaen, ensimmäisenä vuonna Hausbergschanzesta ja sen jälkeen vuosittain Olympiaschanzesta. Se on ollut perinteisen Keski-Euroopan mäkiviikon osakilpailu sen alusta, vuodesta 1953 lähtien.
Historia
Ensimmäiset hyppyrimäet Garmisch-Partenkirchenissä avattiin vuonna 1902 keskustan eteläpuolelle Kochelbergille ja itäpuolelle Gudiberg-vuorelle, hyppyrimäen nimi oli tuolloin Gudibergschanze. Gudibergschanzea remontoitiin vuonna 1922 toista uudenvuodenpäivän mäkihyppykilpailua varten ja se sai uuden nimen Olympiaschanze am Gudiberg, tuolloin K-piste sijaitsi 45 metrissä. Nykyisten hyppyrimäkien nimet ovat peräisin talviolympialaisista, jotka pidettiin vuonna 1936. Olympialaisia varten rakennettiin uusi Große Olympiaschanze -suurmäki ja Olympiaschanze am Gudiberg remontoitiin normaalimäeksi. Uuden Große Olympiaschanzen puisen tornin korkeus oli 43 metriä ja K-piste sijaitsi 76 metrissä. Olympialaisissa 131 000 katsojaa todisti norjalaisen Birger Ruudin olympiavoittoa. Yhdistetyn mäkiosuus hypättiin Kleine Olympiaschanzesta.
Nykyinen Olympia-Skistadion on rakennettu vuoden 1940 talviolympialaisiin, jotka olisi myös pidetty Garmisch-Partenkirchenissä, ellei toinen maailmansota olisi aiheuttanut kilpailujen peruuttamista.
Vuonna 1950 rakennettiin kokonaan uusi Große Olympiaschanze, jossa oli teräsbetonitorni. K-piste oli remontin jälkeen 80 metrissä. Ensimmäinen Keski-Euroopan mäkiviikko alkoi uudenvuodenpäivänä 1953 järjestetyllä kilpailulla. Vuonna 1978 hyppyrimäkeä remontoitiin ja K-piste siirrettiin 80 metristä 107 metriin. Vuoden 1996 remontissa hyppyrimäki remontoitiin vastaamaan silloisia vaatimuksia ja K-piste siirrettiin 115 metriin ja HS-piste asetettiin 125 metriin. Vuonna 2000 rakennettiin hiihtohissi ja hyppääjien lämpiö torniin. Normaalimäen alastulorinne muovitettiin kesällä 2002.
Vuoden 2007 uudenvuodenpäivänkilpailu jäi vanhan hyppyrimäen viimeiseksi ja 57 vuotta vanha teräsbetonitorni räjäytettiin 14. huhtikuuta 2007, kun museoviranomaiset antoivat viimein periksi, koska uudelle hyppyrimäelle ei löytynyt sopivaa paikkaa muualta. Vanha torni purettiin koska se ei enää täyttänyt FIS:n vaatimuksia. Tiukassa aikataulussa piti rakentaa uusi ”Lumikin kengäksi” kutsuttu kiiltävästä teräksestä valmistettu hyppytorni vuoden 2008 uudenvuodenpäivänkilpailua varten. Uusi hyppyrimäki maksoi 14 miljoonaa euroa. Uuden K125 HS140 -hyppyrimäen avajaiset olivat Continental Cupin kilpailujen yhteydessä 21.–22. joulukuuta 2007. Viimeistelytyöt ja alastulorinteen muovitus valmistui kesäkuussa 2008.
22. elokuuta 2010 valmistui K43- ja K20-hyppyrimäkien rekonstruointi. Molempien hyppyrimäkien alastulorinteeseen asennettiin muovitus ja K20-hyppyrimäki siirrettiin Große Olympiaschanzen ja Kleine Olympiaschanzen välistä Kleine Olympiaschanzen ja HS47-hyppyrimäen väliin.
Tuuliongelmien takia Große Olympiaschanzen ja tuomaritornin väliin asennettiin 1 500 m2:n tuuliverkko joulukuussa 2011. Lisäksi vauhtimäkeen asennettiin ponnistusvoimaa, -tasapainoa ja -ajoitusta mittaava mittausjärjestelmä, mittausjärjestelmää käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2012 uudenvuodenpäivänkilpailun yhteydessä. Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin 140 metristä 142 metriin, kuitenkin uudenvuodenpäivänkilpailussa 2018 HS-piste oli 140 metrissä.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 144 metriä on hypännyt Dawid Kubacki, epävirallisen mäkiennätyksen 145,0 metriä on hypännyt Anders Jacobsen.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 80,0 metriä on hypännyt Jenny Nowak.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 88,0 metriä on hypännyt Gregor Schlierenzauer.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 71,5 metriä on hypännyt Eva Ganster.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 46,0 metriä on hypännyt Thomas Thurnbichler.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 42,5 metriä on hypännyt Šarlote Šķēle.
K20
Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 20 metrissä, alastulorinteessä on muovitus ja se on luonnonmäki.
Mäkiennätyksen 22,0 metriä on hypännyt saksalainen Christoph Zornig. Naisten kesämäkiennätyksen 14,0 metriä on hypännyt saksalainen Sabrina Bader 16. syyskuuta 2001.
FIFA 21
FIFA 21 on EA Vancouverin kehittämä ja EA Sportsin julkaisema urheilupeli, ja on FIFA-pelisarjan 28. osa. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille, Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle 9. lokakuuta 2020 ja 4. joulukuuta PlayStation 5:lle Xbox Series X ja Series S:lle. Pelin kansikuvassa on Kylian Mbappé.
Peli saa parannuksia uratilaan yhteisön vuosien kriitikin jälkeen, kuten enemmän hallintaa oman joukkueen pelisuorituksiin ja kehittymiseen. Myös kuntoiluvälineet poistetaan "Ultimate Team" -pelimuodosta. Pelaajat menettävät silti kuntoaan ja kestävyyttään ottelun aikana, mutta aloittavan seuraavan pelinsä täydellä kunnolla.
Peli sisältää yli 30 virallista liigaa, yli 700 joukkuetta ja yli 17 000 pelaajaa.
Arusaaret
Arusaaret (indonesiaksi Kepulauan Aru) on 95 saaren ryhmä Indonesian itäosassa Arafuranmeressä. Suurin saarista on Tanahbesar, mutta tärkein satama Dobo on läheisellä Wamarin saarella. Saarten yhteenlaskettu pinta-ala on 8 563 km². Korkeinkin kohta on vain 240 metriä merenpinnan yläpuolella. Arusaaret löydettiin 1606. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan Arusaarien väkiluku oli 91 123.
Saaret sijaitsevat Australian-Uuden-Seelannin mannerlaatalla, ja niihin oli maayhteys jääkauden aikana. Niinpä ne muistuttavat kasvillisuudeltaan ja eläimistöltään lähinnä Uutta-Guineaa. Tyypillisinä Uuden Guinean lajeina Arusaarten lajistoon kuuluvat mm. kypäräkasuaari, kruunukyyhky sekä pussimäyrä. Saarten pinnanmuodot ovat yleisesti ottaen matalia mutta maasto on mäkistä ja kasvillisuus vaihtelee sademetsän, savannin ja mangrovesuon välillä. Saaria erottavat toisistaan kapeat salmet, joita kapeutensa takia on perinteisesti kutsuttu joiksi.
Arusaarten väestö on lähinnä malaijien ja papualaisten sekoitusta ja pääuskonto on kristinusko, joskin saarilla on myös muslimivähemmistö. Arusaarilla puhuttuja kieliä ovat barakai, batuley, dobel, karey, koba, kola, kompane, lola, lorang, manombai, mariri, itä taranga, länsi taranga ja ujir. Nämä kaikki kuuluvat austronesialaisiin kieliin. Saarten pääelinkeino on pitkään ollut helmien viljely. Maataloustuotteista merkittäviä vientituotteita ovat saagopalmu, kookos, tupakka, kilpikonnankuoret ja paratiisilinnun sulat.
Kadonneen aarteen metsästäjät
Kadonneen aarteen metsästäjät (tunnetaan myös nimellä Indiana Jones ja kadonneen aarteen metsästäjät, tai Indiana Jones and the Raiders of the Lost Ark) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen seikkailuelokuva, jonka on ohjannut Steven Spielberg ja tuottanut George Lucas. Se on Indiana Jones -elokuvasarjan ensimmäinen osa. Elokuvasta tuli nopeasti valtavan suosittu, ja se voitti vuoden 1982 Oscar-gaalassa neljä palkintoa.
Harrison Ford esittää seikkailija-arkeologi Indiana Jonesia, joka palkataan etsimään liitonarkkia. Vastassaan hänellä ovat natsit, jotka uskovat armeijansa olevan voittamaton arkin kanssa. Indianan naisystävää Marion Ravenwoodia esittää Karen Allen, hänen kilpailijaansa René Belloqia Paul Freeman ja apuriaan Sallahia John Rhys-Davies.
Juoni
Vuonna 1936 arkeologi Indiana Jones on Etelä-Amerikassa etsimässä kultaista jumalpatsasta. Hän onnistuu henkensä kaupalla pakenemaan temppelistä, jossa sitä säilytetään, ja menettää patsaan kilpailijalleen René Belloqille. Palattuaan Yhdysvaltoihin Indiana kuulee, että natsit ovat Kairossa etsimässä liitonarkkia, jota etsi myös Indianan oppi-isä Abner Ravenwood. Indiana suostuu Yhdysvaltojen agenttien pyyntöön, että hän etsisi arkun ennen natseja ja toisi sen Yhdysvaltoihin.
Indiana tapaa Nepalissa entisen rakastajattarensa, Abnerin tyttären Marion Ravenwoodin, joka kertoo isänsä kuolleen. He kohtaavat Gestapon agentin, natsimajuri Arnold Tohtin, joka haluaa itselleen Marionin hallussa olevan talismaanin, joka paljastaisi arkun olinpaikan. Talismaani päätyy liekkeihin, ja Toht polttaa kätensä yrittäessään ottaa sen. Indiana ja Marion pääsevät pakoon talismaani mukanaan.