cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lee Harvey Oswald
Elämä
Yhdysvalloissa perheen uusi ystäväpiiri koostui Dallasissa asuneista venäläissiirtolaisista, joiden avulla hän sai työpaikan valokuvakehittämöstä. Oswald ajautui pian riitoihin työpaikallaan ja pahoinpiteli kotona vaimoaan. Samoihin aikoihin hän kiinnostui Kuuban kommunistidiktatuurista ja alkoi suhtautua erittäin kriittisesti Yhdysvaltain hallinnon Fidel Castron vastaiseen politiikkaan.
Tammikuussa 1963 Oswald tilasi postimyynnistä, käyttäen salanimeä ”A. Hidell”, .38 Smith & Wesson -revolverin ja kaksi kuukautta myöhemmin italialaisen 6,5×52mm Carcano-kiväärin ja kiikaritähtäimen. 10. huhtikuuta hän yritti salamurhata kiväärillään äärioikeistolaisen entisen armeijan kenraalin Edwin Walkerin. Viranomaiset selvittivät Walkerin salamurhayrityksen vasta Kennedyn murhan jälkeen.
Myöhemmin huhtikuussa Oswald jätti vaimonsa Dallasiin ja matkusti New Orleansiin, missä hän perusti yhden miehen Fair Play for Cuba -järjestön ja jakoi Castron hallintoa puolustaneita esitteitä. Syyskuussa Oswald matkusti Meksikon pääkaupunkiin Méxicoon. Siellä hän yritti turhaan saada Kuuban lähetystöstä viisumia ja Neuvostoliiton lähetystöstä lupaa palata Neuvostoliittoon. Lokakuussa Oswald palasi Dallasiin, jossa hän sai työpaikan Texasin koulukirjavarastosta.
Salamurha
19. marraskuuta Dallas Times Herald -sanomalehti julkaisi kartan presidentti Kennedyn Dallasin vierailun autosaattueen reitistä, joka kulki Oswaldin työpaikan vierestä.
22. marraskuuta 1963 klo 12.30 Oswald ampui kiväärillään koulukirjavaraston kuudennen kerroksen ikkunasta kolme laukausta, jotka tappoivat presidentti Kennedyn ja haavoittivat Texasin kuvernööri John B. Connallya heidän matkatessaan autosaattueessa Dealey Plaza -aukion tuntumassa avoautossa. Oswald pakeni laukausten jälkeen työpaikaltaan bussilla ja taksilla majapaikkaansa. Dallasilainen poliisi J. D. Tippit, joka uskoi Oswaldin muistuttavan epäiltyä, jota oli jo kuvailtu poliisin radiossa, pysäytti puolentoista kilometrin päässä majapaikastaan jalan liikkuneen Oswaldin. Oswald ampui Tippitin revolverillaan kuoliaaksi kello 13.15. Poliisit ottivat saamansa vihjeen perusteella Oswaldin kiinni ​​elokuvateatterissa noin kello 13.45. Teatterissa Oswald yritti ampua häntä pidättänyttä poliisia revolverillaan, mutta poliisit saivat vangittua hänet nyrkkitappelun jälkeen.
Kuolema
24. marraskuuta Kennedyn murhasta järkyttynyt dallasilainen yökerhonomistaja Jack Ruby ampui Oswaldin, kun tätä oltiin viemässä pois poliisiasemalta. Tapaus oli maailman ensimmäinen suorassa televisiolähetyksessä tapahtunut murha. Dallasilaispoliisit tunsivat Rubyn ja viettivät usein vapaa-aikaansa tämän striptease-kerhossa.
Oswald vietiin ambulanssilla Parkland Memorial Hospital -sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Presidentti Kennedy oli todettu kuolleeksi samassa sairaalassa kaksi päivää aikaisemmin.
Salamurhan tutkimus
Kennedyn murhaa tutki 29. marraskuuta 1963 – 24. syyskuuta 1964 presidentti Lyndon B. Johnsonin nimittämä komissio, jota johti Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja Earl Warren. Warrenin komission tutkimuksen mukaan Oswald yksin oli ampunut laukaukset, jotka tappoivat Kennedyn. Komissio tuli myös siihen lopputulokseen, ettei ollut todisteita siitä, että joko Oswald tai Ruby olisi ollut osa salaliittoa.
Komissio ei löytänyt yksiselitteistä motiivia Oswaldin tekoon. Sen mukaan Oswaldia leimasi vihamielisyys ja tyytymättömyys ympäröivää maailmaa ja amerikkalaista yhteiskuntaa kohtaan sekä kykenemättömyys muodostaa merkityksellisiä ihmissuhteita. Komission mukaan Oswald halusi, että jälkipolvet muistaisivat hänet historiallisena merkkihenkilönä. Lisäksi komission mukaan Oswaldin äärivasemmistolaiset mielipiteet saattoivat innoittaa häntä poliittiseen väkivaltaan.
Kennedyn murhaa koskevissa salaliittoteorioissa esitetään tyypillisesti, ettei Oswald ollut ainoa ampuja tai ainakaan murhan ainoa suunnittelija tai että hän oli mahdollisesti täysin syytön.
STOL
pienoiskuva|[[Royal Air Force Lockheed Hercules C-130K on STOL-lentokone.]]
STOL-lentokone (engl. Short Take-Off and Landing) on lyhyeltä kiitotieltä lentoon lähtevä ja lyhyelle matkaa laskeutuva lentokone. STOL on ilmailun kielessä käytetty termi.
STOL-lentokoneita
Kuuluisia STOL-koneita ovat mm.
Tunnetuimpia STOL-lentokenttiä (liikennelentokentät) ovat muun muassa:
STOL-tyypin koneita listattuna:
Albanian jalkapallomaajoukkue
Albanian jalkapallomaajoukkue on Albanian jalkapalloliiton alaisuudessa toimiva jalkapallomaajoukkue, joka edustaa Albaniaa kansainvälisissä maajoukkuekilpailuissa.
Joukkue selviytyi ensimmäistä kertaa jalkapallon arvoturnaukseen, kun se selvitti tiensä vuoden 2016 EM-kilpailuihin. Se karsiutui kisoista alkulohkon jälkeen hävittyään Sveitsille ja Ranskalle ja voitettuaan Romanian.
Nykyinen joukkue
EM-kilpailujen 2020 karsinnoissa pelanneet pelaajat. Päivitetty 11. kesäkuuta 2019 pelatun Moldova-ottelun jälkeen. Seuratilanteet päivitetty 22. elokuuta 2019.
Maalivahdit:
Puolustajat:
Keskikenttäpelaajat:
Hyökkääjät:
Timo Penttilä
Elämä ja ura
Penttilän vanhemmat olivat karjanjalostuksessa ansioitunut maanviljelysneuvos Arvo Penttilä ja Ester Elviira Matinheimo. Penttilä valmistui ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta vuonna 1950 ja arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1956. Vuosina 1957−1959 hän työskenteli Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa ja perusti tämän jälkeen oman toimiston. Hänen läpimurtotyönsä oli vuonna 1958 suunniteltu ja 1960 valmistunut Tampereen työväenopiston talo Sampola, jonka hän suunnitteli yhdessä Kari Virran kanssa. Seuraavana vuonna hän voitti Helsingin kaupunginteatterin arkkitehtuurikilpailun, joka nosti hänet maan eturivin arkkitehtien joukkoon. Kaupunginteatterissa hän vaihtoi varhaisten töidensä betonipinnan vaaleisiin kaakelilaattoihin sekä siirtyi ankarasta rationalismista ekspressiivisemmän ilmaisun suuntaan. Kaupunginteatteri on esimerkki Penttilän pehmeästä, ihmisläheisestä modernismista, jossa on samankaltaisuuksia Reima Pietilän ja Alvar Aallon kypsimpiin töihin.
Penttilä suunnitteli myös tiukan rationaalisia rakennuksia, muun muassa Helsingin Hanasaari B -voimalaitoksen, joka on saanut ammattipiireissä arvostusta alusta lähtien. Siinä raskaat rakennusmassat on saatu sommittelulla näyttämään keveämmiltä. Vuonna 1967 valmistunut Ratinan stadion Tampereella taas edustaa 1960-luvun niin sanottua betonibrutalismia, jossa raskaat betonirakenteet jätettiin näkyviin hallitsevaksi arkkitehtoniseksi elementiksi. Rakennuksessa on nähty vaikutteita myös italialaisen modernistin Pier Luigi Nervin töistä. Uransa aikana Penttilää kritisoitiin ammattikunnan sisällä liiasta kokeilunhalusta ja modernismin tiukkoja sääntöjä kunnioittamattomasta ekspressiivisestä arkkitehtuurista (eli modernistin perisynnistä, formalismista). Arkkitehtikunnan ulkopuolella esimerkiksi J. P. Roos on arvostellut häntä terävästi liian tinkimättömästä modernista otteesta.
Juhana II (Kastilia)
Juhana II (6. maaliskuuta 1405 – 20. heinäkuuta 1454) oli Kastilian kuningas vuosina 1406–1454 isänsä Henrik III:n jälkeen. Juhana oli isänsä kuollessa vain kaksivuotias, ja alaikäisyyden aikana sijaishallitsijoina toimivat hänen äitinsä Lancasterin Catalina ja setänsä Aragonian kuningas Ferdinand I. Catalina oli hallitsijana kuolemaansa 1418 saakka. Vuosi sen jälkeen Juhana julistettiin täysi-ikäiseksi ja kykeneväksi itse hallitsemaan.
Timo Penttilä
Elämä ja ura
Penttilä oli Suomen rakennustaiteen museon esimiehenä vuodet 1976–1980 ja kirjoitti myös ahkerasti ja poleemisesti Arkkitehti-lehteen. Hän voitti 1970-luvun lopulla useita kulttuurirakennusten suunnittelukilpailuja Lähi-idässä – Bahrainin kulttuurikeskus 1976, kilpailuehdotukset Iranin kansalliskirjastosta Teheranissa 1978 ja Yhdistyneiden arabiemiraattien ulkoministeriöstä 1979 – mutta ne eivät toteutuneet. Hänen viimeisiksi töikseen Suomessa jäivät muutamat Espoon Tapiolan keskustaan sen täydennysrakentamisen yhteydessä 1980-luvun alussa suunnitellut toimistotalot sekä Heikki Saarelan ja Kari Lindin kanssa suunniteltu Helsingin Salmisaaren B-voimalaitos, joka valmistui vuonna 1985. Vuonna 1976 Penttilälle myönnettiin rakennustaiteen valtionpalkinto.
Juhana II (Kastilia)
Hallitsijana Juhana oli heikko ja tahdoton, ja koko hänen hallituskauttaan leimasi epäjärjestys ja vallanhimoisten valtionhoitajien keskenäinen kamppailu. Tärkein näistä oli Álvaro de Luna, joka vakaasti hallitsi kuninkaan mieltä ja tahtoa. Vaikka Luna ajettiin välillä pois hovista, hän sai pian palata, sillä kuninkaan omat hallitsemisyritykset syöksivät maan sekasortoon. Kastilian ylimystö kuitenkin tuki Lunaa, joka solmi vuonna 1430 viisivuotisen rauhansopimuksen Aragonian kanssa ja ryhtyi sen jälkeen sotaan Granadan maureja vastaan.
Timo Penttilä
Elämä ja ura
Penttilä toimi Berkeleyn yliopiston vierailevana luennoitsijana 1968–69 ja siirtyi vuonna 1980 arkkitehtuurin mestarikoulun professoriksi Wienin taideakatemiaan. Hän jäi eläkkeelle 1996.
Kilpailubridge
Kilpailubridge on yleisimmin käytetty muoto bridgestä kerhopeleissä ja kilpailuissa. Se poikkeaa tavallisesta yhden pöydän bridgepelistä siten, että siinä pelataan samat jaot useassa pöydässä, joko siten että jaot kiertävät pöydästä toiseen, tai yhtä aikaa alkuperäisestä sekoitetusta jaosta kopioituna. Tällä tavoin pelattuna, jokaiset kädet ovat yhtä arvokkaita, riippumatta siitä että onko niissä paljon vai vähän pisteitä. Tällöin myös korttituurin osuus pienenee ja taidon osuus kasvaa. Kilpailubridge poikkeaa "eräbridgestä", jossa jaot jaetaan joka kerta uudestaan ja tuloksesta suurempi osa riippuu korttituurista varsinkin lyhyissä pelisessioissa.
Korttitelineitä eli yksinkertaisia nelipaikkaisia korttilokeroita käytetään pitämään jokaisen pelaajan kortit muuttumattomina, jotta muut pöydät voivat pelata jaot samanlaisina<font style="background-color: rgb(254, 252, 224);">. Lopulliset tulokset lasketaan vertailemalla keskenään niiden parien tuloksia, jotka ovat pelanneet samoilla korteilla. Tarjouslaatikoita käytetään helpottamaan tarjoamista, vähentämään laittoman tiedon välitystä partnerille ja alentamaan melutasoa. Sermejä käytetään suurissa kilpailuissa vähentämään laittoman tiedon välitystä pelaajan partnerille.
Historia
oikea|pienoiskuva|350x350px|Kilpailubridgen pelialue. Kilpailubridgen alkuperä perustuu kilpailuvistiin, joka on eräs tapa pelata vistiä. Kirjan "Dublicate Whist" johdannossa kirjailija kommentoi kilpailuvistin syntymistä:
Mitchell kertoo myös Cavendishin vuonna 1857 tekemän kokeilun osoittavan kilpailuvistin vähentävän onnen osuutta tuloksesta ja erottelemaan paremmat ja huonommat pelaajat toisistaan paremmin. Cavendish toteaa:
<font style="background-color: rgb(254, 252, 224);">Ensin johtuen kömpelöistä menetelmistä korttien uudelleenjärjestelemiseksi juuri pelatuissa jaoissa, tuli ongelmia tulosten laskemisessa, sillä siirrettäessä kortteja toisiin pöytiin tapahtui helposti virheitä ja korttijärjestys muuttui. Tämä ja pelaajien tottumattomuus hidastivat peliä ja ehkä siksi kilpailuvisti ei saavuttanut suurta suosiota. Kuitenkin kilpailuvistin kehitys jatkui ja pelimenetelmät sekä erilaiset korttitelineet helpottivat pelaamista ja jakojen toisiin pöytiin siirtämistä huomattavasti niin, että 1890-luvulla kilpailujen suosio oli laajalle levinnyt. Puolestaan, koska bridge oli syrjäyttänyt vistin niin kävi myös kilpailuvistille, jonka kilpailubridge syrjäytti.
Oi miten suuria voimia!
Oi miten suuria voimia! on suomalaisen elektronista popmusiikkia soittavan Reginan toinen albumi. Se julkaistiin Suomessa maaliskuussa 2007, ja se nousi virallisen albumilistan sijalle 13 viikolla 13.
Levyn on julkaissut vuonna 2007 myös Taiwanissa White Wabbit Records.
Şehzade
thumb|160px|Şehzade Abdürrahim Efendi, [[Fausto Zonaron maalaus 1800-luvun lopulta.]] Şehzade ([ʃehzaːˈde]) oli Osmanien valtakunnassa käytössä ollut prinssiä, eli sulttaanin poikaa, tarkoittava arvonimi. Osmanien tavan mukaan taustaa, arvoa tai asemaa nimet olivat kiinteästi osa kantajansa omaa nimeä varsinkin virallisissa yhteyksissä. Şehzadea käytettiin varsinaisen nimen edessä (esimerkiksi Şehzade Halil).
Şehzade juontui persiankielisestä termistä šāhzādeh, joka on yhdistelmä hallitsijaa tarkoittavasta sanasta šaahi ja jälkeläistä tarkoittavasta jälkiliitteestä -zade. Myös Persiassa šāhzādeh tarkoitti prinssiä.
Osmanien valtakunnan alkuaikoina prinssistä käytettiin nimitystä çelebi. Esimerkiksi sulttaani Bayezid I:n pojat Mehmed Çelebi, Süleyman Çelebi, Musa Çelebi, İsa Çelebi ja Mustafa Çelebi taistelivat keskenään vallasta 1400-luvun alussa vallinneen Osmanien interregnumin aikana. Mehmed voitti yli kymmenen vuotta kestäneen valtataistelun ja kruunautti itsensä sulttaaniksi. Hän myös otti käyttöön şehzaden çelebin tilalle.
Şehzade oli osmaniprinssien arvonimenä 1700-luvun loppuun, jolloin sulttaani Abd-ul-Hamid I:n hallinnon aikana prinssin ensisijaiseksi arvonimeksi tuli varsinaisen nimen jälkeen käytetty efendi (esimerkiksi Abdülmecid Efendi). Şehzadea saatettiin silti käyttää ohella, jolloin prinssiyttä kuvaavat arvonimet kirjoitettiin varsinaisen nimen molemmin puolin (Şehzade X Efendi).
Koparit
Kuopion Pallotoverit (lyhenteeltään KPT) oli vuonna 1931 perustettu kuopiolainen jalkapallojoukkue, joka vaihtoi nimensä aikaisemman lempinimensä mukaisesti Kopareiksi vuonna 1982. Koparit oli myös naisjalkapalloilun edelläkävijä Kuopiossa päästen muun muassa 1983 cup-finaaliin.
Kuopion Pallo-Toverit perustetaan
Vuonna 1923 perustetussa Kuopion Palloseurassa (tunnettiin tuolloin myös lyhenteellä KPS) oli 1930-luvun alussa sisäisiä ristiriitoja, jotka puhkesivat julkiseksi hajaannukseksi syksyllä 1931.
Ratkaisuna riitaan, 18. lokakuuta 1931 tapahtunut Kuopion Pallo-Tovereiden (KPT) perustaminen vei mukanaan KPS:n pelaajia ja siten heikensi sen edellytyksiä nousta mestaruussarjaan. KPT:n puhetta johti perustavassa kokouksessa toimittaja, myöhempi kansanedustaja Erkki Paavola. Seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Sulo Eloheimo ja sihteeriksi Hannes Hiltunen.
Pallo-Tovereiden kehitys oli nopeaa
KPT aloitti ripeästi ja ensimmäisellä kaudellaan sillä oli yli sata rekisteröityä pelaajaa.
Seura oli valtakunnan tason edelläkävijä nuorisotoiminnassa. Vaikka KPS olikin aloittanut vuonna 1928 jalkapallon nuorisotoiminnan Kuopiossa, niin KPT ryhtyi peluuttamaan 1930-luvun alussa kokonaisia poikien kaupunginosasarjoja. Palloliiton Savon piiri perusti omat nuorisosarjansa vasta 1940-luvulla.
KPT nousi erinomaisen juniorityönsä ansiosta ensimmäisenä sisämaan seurana Mestaruussarjaan. Tämä tapahtui syksyllä 1937. Kyseisellä kaudella KPS ei ollut tilastollisesti kuitenkaan kaukana takana, sillä se voitti piirinmestaruuden. KPT:n tuolloinen kapteeni Onni Kaitokari kertoi kuitenkin vuonna 1984, että kyseinen piirinmestaruus oli armolahja KPS:lle, mikä varmistettiin pelaamalla alle oman tason. Kaitokari epäonnistui muun muassa ratkaisevan, keskinäisen ottelun loppupuolen rangaistuspotkussa. Kuopion Palloseuran historiajulkaisu väittää Kaitokarin puheita olennaisilta osin väritetyiksi. Muun muassa Kaitokarin mainitseman rangaistuspotkun kerrotaan epäonnistuneen ainoastaan, koska se osui ylärimaan. Keskustelu kuvastaa hyvin kaupungissa vallinnutta kilpailutilannetta seurojen välillä.
Hopeaa ja eurocupeja 1970- ja 1980-luvuilla
KPT saavutti SM-hopeaa vuosina 1978 ja 1981 oltuaan varsinkin jälkimmäisenä vuonna pitkään kiinni mestaruudessakin. KPT/Koparit pelasi eurocupeja hopeamitaliensa jälkeisillä kausilla häviten ottelut Malmö FF:lle ja Anderlechtille. Suomen Cupin finaalissa KPT oli pelannut vuonna 1957, jolloin se hävisi jatkoajalla IF Drottille. Uudelleen finaaliin seura selviytyi kaudella 1978 mutta tuolloin se hävisi kaksiosaisessa ottelussa Lahden Reippaalle.
1980-luvulla Kopareista tuli hetkeksi liiketoiminnallisesti Suomen suurin seura. Sen varallisuus perustui omassa, Kuopion keskustassa sijaitsevassa kiinteistössä harjoitettuun liiketoimintaan. Kiinteistössä sijaitsi toimisto, kerhohuoneet, bingo ja yleisökahvila. Tämän lisäksi Kopareilla oli vielä toisessa kiinteistössä oma sauna. Päätoimista henkilöstöä oli 18, seuran jäsenmäärä oli 800 ja junioritoiminta oli hyvällä mallilla.
Kopareiden yleisöennätys 7 412 katsojaa on vuodelta 1981 ottelusta Koparit–KuPS.
1990-luvun ongelmat koituivat seuran kohtaloksi
Urheilullisesti Koparit ei onnistunut korjaamaan pottia, vaikka niin Heikki Kinnusen esittämässä kannustuslaulussa toivottiinkin. Vielä kaudella 1982 seura oli toisena runkosarjan jälkeen ja kiinni mitalissa. Jatkosarjassa Koparit kuitenkin romahti viidenneksi. Vaikka suuret satsaukset jatkuivat ei menestystä enää tullut, vaan seura taisteli seuraavat kaudet putoamista vastaan. Pudottuaan Mestaruussarjasta kauden 1987 jälkeen Koparit ajautui pahaan talouskierteeseen. Pudottuaan edelleen ykkösdivisioonasta 1990 Koparit pelasi kauden kakkosdivisioonassa, kunnes fuusioitui paikalliskilpailija Elon kanssa FC Kuopioksi. Kauden 1991 jälkeen perustettu uusi seura pelasi kausilla 1992–1993 kolmosdivisioonassa ja kausilla 1994–1995 kakkosdivisioonassa. Seuran taru loppui kuitenkin tämän jälkeen ja näin KuPSin arkkivihollisten viimeisetkin rippeet katosivat jalkapallokartalta.
Uusi yritys jäi lyhyeksi
Koparit teki paluun vuonna 2001 lunastamalla Zulimanien Kakkosen sarjapaikan. Kopari-historiikin mukaan kyseessä oli kuitenkin "aivan toinen seura", jolla ei ollut yhteyttä Kuopion Pallotovereihin. Koparit pelasi hyvän kauden ja sijoittui toiseksi heti FC KooTeePeen jälkeen. Kauden jälkeen Koparit päätti kuitenkin luopua sarjapaikastaan, koska nousua Ykköseen ei tullut.
Tunnettuja pelaajia
Thure Sarnolaa on sanottu kaikkien aikojen kuopiolaiseksi maalivahdiksi. Sarnola oli nostamassa Kopareita pääsarjaan ensimmäisenä sisämaan joukkueena. A-maaotteluita hänelle kertyi vain 25 muun muassa toisen maailmansodan takia. Aulis Rytkösen ohella kaikkien aikojen kuopiolaiseksi jalkapalloilijaksi sanottu Olavi Rissanen lopetti uransa Kopareissa. Hän pelasi seurassa kaudet 1982–87. Suomea Moskovan olympialaisissa edustanut ja huikeat 66 A-maaottelua pelannut Hannu Turunen pelasi Kopareissa 1978–82. Kuopiolaisseuroissa pääsarjaa pelanneista kaikkien aikojen nuorin on 1975 KPT:ssa debytoinut Jorma Pirinen (tilanne 7.10.2013). Koparit alkoi hankkia ensimmäisenä kuopiolaisena joukkueena ulkomaalaisvahvistuksia. Vuonna 1981 Koparit teki yhteistyösopimuksen Wimbledonin kanssa ja tämän jälkeen ulkomaalaisten pelaajien määrä alkoi kasvaa huomattavasti.
Ankhesenamon
right|thumb|Ankhesenamon ojentaa Tutankhamonille kukkia. Ankhesenamon (n. 1348–1324 eaa.) oli muinaisen Egyptin kuningatar, Akhenatenin (Ekhnatonin) tytär ja Tutankhamonin puoliso. Hänen alkuperäinen nimensä oli Ankhesenpaaten, mutta se muutettiin Ankhesenamoniksi sen jälkeen, kun Akhenatonin uskonnolliset uudistukset hylättiin ja Egyptissä palattiin vanhaan uskontoon.
Kun Tutankhamon oli kuollut, Ankhesenamon lähetti heettiläisten kuningas Suppiluliumalle kirjeen, jossa hän pyysi, että tämä lähettäisi yhden pojistaan hänelle aviomieheksi, koska hänellä ei ollut poikaa eikä hän halunnut mennä uuteen avioliittoon palvelijansa kanssa. Tapauksesta kerrotaan heettiläisten valtakunnan arkistosta löytyneessä asiakirjassa. Heettiläinen prinssi Zannanna lähtikin matkalle kohti Egyptiä, mutta maassa valtaa tavoitelleen Horemhebin käskystä hänet surmattiin matkan varrella. Seurauksena tapauksesta oli sota Egyptin ja heettiläisten välillä.
Paulie Malignaggi
Paul Malignaggi (s. 23. marraskuuta 1980 Bensonhurst, Brooklyn) on yhdysvaltalainen nyrkkeilyselostaja ja entinen nyrkkeilijä. Hän oli IBF-liiton ylemmän kevytsarjan mestari vuosina 2007–2008 ja WBA-liiton välisarjan mestari 2012–2013.
Todistettavasti syyllinen
Todistettavasti syyllinen (Cold Case) on Meredith Stiehmin luoma yhdysvaltalainen televisiosarja, jota esitettiin vuosina 2003–2010. Sarja keskittyy philadelphialaiseen poliisiyksikköön, joka pyrkii ratkomaan vanhoja rikoksia uusien todisteiden ilmaantuessa. Sarjassa käsitellään myös jonkin verran päähenkilöiden ihmissuhteita ja yksityiselämää.
Paulie Malignaggi
Nuoruus
Malignaggi syntyi Brooklynissa sisilialaisille vanhemmille. Hän muutti perheensä kanssa alle vuoden ikäisenä Syrakusaan, jossa Malignaggi asui kuusivuotiaaksi saakka. Perhe muutti pian takaisin Brooklyniin, kun he saivat toisen lapsen Umberton. Malignaggin isä kuitenkin palasi takaisin Italiaan muutaman viikon jälkeen. Hänen äiti meni uudelleen naimisiin, eikä Malignaggi tullut veljensä tavoin toimeen uuden isäpuolen kanssa. 1996 hän riitaantui isäpuolensa kanssa ja muutti yhdessä veljensä kanssa isovanhempiensa luokse siihen asti kunnes hän muutti omilleen. Malignaggi joutui usein katutappeluihin ja kävi koulua hyvin harvoin. Tämän johdosta hänet erotettiin high schoolista. Hänen isoisänsä otti hänet mukaan töihin, jossa Malignaggi ei tarvinnu tehdä mitään, mutta hän ei olisi enää ongelmissa kadulla. Malignaggi halusi tehdä jotain alkoi harjoittelemaan nyrkkeilyä 26. kesäkuuta 1997, jolloin häntä opetti Willie Badillo. Siirryttyään ottelemaan amatööritasolle Malignaggi voitti 1998 ja 2001 New Yorkin Golden Gloves mestaruuden. Hän voitti myös 2001 Everlastin Yhdysvaltain mestaruuden Colorado Springsissä.
Todistettavasti syyllinen
Todistettavasti syyllisen ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa 2003–2004, seitsemäs ja viimeinen 2009–2010. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV3.
Paulie Malignaggi
Nyrkkeilyura
Malignaggi aloitti ammattilaisuransa 7. heinäkuuta 2001 KeySpan Parkilla, jolloin hän voitti Thadeus Parkerin ensimmäisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli toisen ottelunsa kahden viikon päästä ensimmäisestä, jonka hän myös voitti Robert Sowersia vastaan. Ottelu päättyi neljännessä ja viimeisessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli vuoden aikana vielä kolme ottelua, joista kaksi oli marraskuussa. Hän voitti ensin Luis Melendezin tyrmäyksellä kolmannessa erässä ja myöhemmin Cornell Jacksonin tuomariäänin. Malignaggi voitti joulukuussa vielä Jose LaPorten tuomariäänin.
2002 Malignaggi jatkoi voittoputkeaan ja siirtyi samalla nelieräisistä otteluista kuusieräisiin otteluihin. Hän voitti neljä ensimmäistä otteluaan tuomariäänin, ensin tammikuussa Antonio Youngin, huhtikuussa Sterling Gethersin, toukokuussa Andre Bakerin ja heinäkuussa Jadschi Greenin. Elokuussa Malignaggi voitti Anthony Simpkinsin toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Hän voitti vuoden kaksi viimeistä ottelua myös tuomariäänin. Ensin lokakuussa Chad Lawshen ja marraskuussa Paul Delgadon hajaäänin. Ottelu oli Malignaggin ensimmäinen kahdeksaneräinen ottelu.
2003 Malignaggi otteli neljästi kohdaten ensin Shad Howardin kesäkuussa. Hän voitti kuusieräisen ottelun tuomariäänin. Elokuussa Malignaggi otteli ensimmäisen kerran kymmeneräisen ottelun Kevin Wattsia vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Lokakuussa Malignaggi voitti Jesus Abel Santiagon tuomariäänin ja kohtasi Paul Delgadon toista kertaa urallaan joulukuussa Madison Square Gardenilla. Malignaggi voitti ottelun jälleen tuomariäänin.
WBC mestaruudet
Malignaggi siirtyi ottelemaan 2004 kymmeneräisiin otteluihin ja kohtasi ensin meksikolaiset Rocky Martinezin ja myöhemmin kesäkuussa Ramiro Canon, jotka hän voitti molemmat tuomariäänin.
4. joulukuuta 2004 Malignaggi kohtasi Sandro Casamonican WBC:n kansainvälisestä ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Kaksitoistaeräinen ottelu päättyi Malignaggin voittoon teknisellä päätöksellä, kun kaksikko löi vahingossa päänsä yhteen. Tämän seurauksena Casamonica sai vekin päähän, jonka kulmalääkäri katsoi olevan mahdoton paikata.
Maliglaggi otteli välissä Jeremy Yeltonia vastaan palattuaan oikean käden leikkauksesta takaisin kehään. Hän kävi kahdeksaneräisen ottelun elokuussa 2005. Malignaggi voitti ottelun tuomariäänin.
10. helmikuuta 2006 otteli WBC:n manneramerikan ylemmän kevytsarjan mestaruudesta Donald Camarenaa vastaan. Malignaggi voitti uransa toisen ammattilaismestaruuden Foxwoods Resort Casinolla tuomariäänin. Ottelun jälkeen hän kohtasi voittamattoman Miguel Cotton WBO:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Ottelu käytiin 10. kesäkuuta 2006 Madison Square Gardenilla, jossa Cotto puolusti mestaruuttaan kuudetta kertaa. Malignaggi hävisi mestaruuden tuomariäänin, joka samalla katkaisi hänen 21 ottelun voittoputken.
IBF:n ylemmän kevytsarjan mestaruus
Hävittyään mestaruusottelun Miguel Cottolle Malignaggi otteli seuraavaksi Edner Cherrya vastaan helmikuussa 2007. Hän voitti ottelun tuomariäänin.
16. kesäkuuta 2007 Malignaggi haastoi Lovemore N'doun IBF:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. N'dou puolusti mestaruuttaan ensimmäistä kertaa, jonka hän menetti Malignaggin voitettua mestaruuden tuomariäänin. Voiton myötä The Ring -lehti palkitsi hänet vuoden 2007 lopulla vuoden paluuna.
Malignaggi puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan Herman Ngoudjoa vastaan 5. tammikuuta 2008. Ottelu käytiin Bally's Park Placessa, jossa hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan voittamalla ottelun tuomariäänin.
Malignaggi puolusti toisen kerran mestaruuttaan 24. toukokuuta 2008 Lovemore N'douta vastaan, jolta hän voitti alun perin IBF:n mestaruuden. Ottelu käytiin City of Manchester Stadiumilla, joka oli samalla ensimmäinen kerta, kun Malignaggi otteli Yhdysvaltojen ulkopuolella. Tapahtuman pääotteluna käytiin Ricky Hatton vs. Juan Lazcano, kun Malignaggin ottelu oli illan toinen pääottelu. Hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan toistamiseen nyt hajaäänin.
Haastaminen IBO:n, NABO:n ja WBA:n mestaruuksista
Malignaggi luopui IBF:n mestaruudestaan ja haastoi Ricky Hattonin IBO:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Hatton puolusti mestaruuttaan kolmatta kertaa Malignaggia vastaan. Ottelu käytiin 22. marraskuuta 2008 MGM Grand Garden Arenalla, jossa hän hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä.
Mestaruuden jälkeen Malignaggi otteli Amir Khania vastaan WBA:n ylemmän kevytsarjan mestaruudesta. Khan puolusti mestaruuttaan toista kertaa Malignaggia vastaan, joka hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä. Kaksi kuukautta myöhemmin heinäkuussa Malignaggi ilmoitti päättävänsä kymmenen vuotta kestäneen yhteistyönsä promoottorinsa Lou DiBellan kanssa.
Mestaruusottelun jälkeen Malignaggi otteli seuraavaksi joulukuussa 2010 Michael Lozadaa vastaan Colisée Pepsi areenalla, Kanadassa. Hän voitti kymmeneräisen ottelun kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Malignaggi otteli seuraavan kerran 2011 kaksi ottelua, jotka hän voitti molemmat tuomariäänin. Ensin huhtikuussa José Cotton ja lokakuussa Orlando Loran.
WBA:n välisarjan mestaruus
Malignaggi siirtyi painoluokkaa ylemmäksi ja otteli 29. huhtikuuta 2012 WBA:n välisarjan mestaruudesta Vyacheslav Senchenkoa vastaan. Senchenko puolusti mestaruuttaan neljättä kertaa ja oli urallaan otellut tilastolla 32–0. Ottelu käytiin Ukrainassa, Donbass Arenalla, jossa Malignaggi onnistui voittamaan uransa toisen merkittävän mestaruuden teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä.
Malignaggi puolusti ensimmäisen kerran mestaruuttaan 20. lokakuuta 2012 Pablo César Canoa vastaan. Ottelu käytiin Barclays Centerissä, Brooklynissa, jossa hän onnistui puolustamaan mestaruuttaan hajaäänin.
Malignaggin toinen kerta puolustaa mestaruuttaan oli 22. kesäkuuta 2013 samaisella areenalla Brooklynissa. Hän kohtasi Adrien Bronerin, joka oli hiljattain voittanut WBC:n kevytsarjan mestaruuden ja oli voittamaton tilastolla 27–0. Malignaggi menetti mestaruutensa hajaäänin (111-117, 115-113, 113-115).
NABF:n välisarjan mestaruus ja haastaminen IBF:n mestaruudesta
7. joulukuuta 2013 Malignaggi otteli vapaana olleesta WBC-liiton NABF:n välisarjan mestaruudesta Zab Judahia vastaan. Hän voitti New Yorkissa käydyn ottelun tuomariäänin (116-111, 117-110, 117-110).
Malignaggi otteli seuraavan kerran 19. huhtikuuta 2014 Shawn Porteria vastaan IBF-liiton välisarjan mestaruudesta. Hän kuitenkin hävisi ottelun neljännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Mestaruusotteluiden jälkeen Malignaggi otteli elokuussa 2015 Danny Garcíaa vastaan. Hän hävisi ottelun teknisellä tyrmäyksellä yhdeksännessä erässä. Se oli samalla ensimmäinen kerta, kun Malignaggi hävisi urallaan kaksi ottelua peräkkäin. Hän palasi takaisin ottelemaan syyskuussa Laszlo Fazekasia vastaan Milanossa. Ottelu käytiin kahdeksan eräisenä, jonka Malignaggi voitti tuomariäänin. 12. joulukuuta hän otteli The O2 Arenalla Antonio Moscatielloa vastaan vapaana olleesta EBU:n välisarjan mestaruudesta. Malignaggi voitti mestaruuden tuomariäänin.
Heinäkuussa 2016 Malignaggi otteli kymmeneräisen ottelun Gabriel Braceroa vastaan Barclays Centerissä. Hän voitti ottelun tuomariäänin.
25. tammikuuta 2017 Malignaggi ilmoitettiin ottelevan Britanniassa Sam Eggingtonia vastaan, joka puolusti WBC-liiton kansainvälistä välisarjan mestaruuttaan ensimmäistä kertaa. Ottelu käytiin 4. maaliskuuta 2017 The O2 Arenalla, jossa Malignaggi hävisi ottelun kahdeksannessa erässä tyrmäyksellä. Malignaggi oli ennen tyrmäystä johtoasemassa tuomareiden pisteissä. Ottelun jälkeen hän ilmoitti lopettavansa nyrkkeilyuransa.
Márton Sík
Márton Sík (s. 28. tammikuuta 1984 Szeged) on unkarilainen meloja. Hän edustaa seuratasolla Démász-Szegedia.
Kronobergsparken
thumb|300px|Kronobergsparkenin juutalainen hautausmaa. Kronobergsparken on puisto Kungsholmenin kaupunginosassa Tukholmassa, Ruotsissa. Puistoa rajaavat kadut Kronobergsgatan, Parkgatan, Polhemsgatan ja Bergsgatan. Puisto luotiin Albert Lindhagenin suunnitelman pohjalta 1800-luvun lopulla.
Márton Sík
Sík oli maansa 500 metrin kajakkinelosen joukkueessa MM-kisoissa 2006, joissa Unkari voitti hopeaa, ja sai samasta lajista pronssia vuosien 2006 ja 2007 EM-kilpailuissa. Hän voitti samasta lajista pronssia vuonna 2007 sekä MM- että EM-kisoista. Sík meloi myös maansa viidenneksi sijoittuneessa kajakkinelosen 1 000 metrin matkan joukkueessa Pekingin olympialaisissa 2008.
Kronobergsparken
Aluetta, jossa puisto sijaitsee, kutsuttiin alkujaan nimellä Kronoberget. Kronoberget säilyi myös puiston nimenä vuoteen 1962 saakka. Pinta-alaltaan puisto on noin 5,5 hehtaarin suuruinen, ja siellä sijaitsee Kungsholmenin korkein kohta. Vuonna 1979 puistoon sijoitettiin taiteilija Barbro Lindvall-Liljanderin veistos Ikaros med draken.
Kronobergsparkenin länsilaidalla sijaitsee juutalainen hautausmaa. Hautausmaa luotiin jo vuonna 1787. Sinne on haudattu 209 ihmistä, ja viimeisin hautaus tapahtui vuonna 1857.
Korvatorvi
thumb|300px|Ihmisen korvan osat ulkoapäin lueteltuna: 1. Korvalehti 2. Korvakäytävä 3. Tärykalvo 4. Vasara 5. Alasin 6. Jalustin 7. Simpukka 8. Kaarikäytavät 9. Kuulohermo Korvatorvi näkyy kuvassa alhaalla oikealla
Korvatorvi yhdistää korvan nieluun. Korvatorven sisäpuolella on sileä ja kostea limakalvo.
Toiminta
Korvatorven kautta välikorvassa oleva lima pääsee poistumaan. Korvatorvi toimii myös paineen tasaimena: Nielaistessa tai haukotellessa korvatorven alaosassa oleva aukko avautuu ja välikorvaan pääsee ilmaa, joka tasaa paineen yhtä korkeaksi tärykalvon molemmin puolin. Kitapurjeen jännittäjälihas avaa korvatorven. Paineen muuttuessa äkisti tärykalvo saattaa painua sisään tai pullistua ulos aiheuttaen kipua. Tämä tila voi helpottua voimakkaalla nielemisellä tai käyttämällä ns. Valsalvan puhallusta, jossa puhalletaan ulospäin kaikki hengitystiet suljettuina.
Korvatorven sairaudet
Nuhakuume saattaa tukkia korvatorvea, jolloin paineentasaus ei onnistu. Jos tässä tilassa joutuu alttiiksi suurille paineenmuutoksille, saattaa kehittyä ilmanpainevamma.
Korvatorven tukkeutuminen saattaa johtaa välikorvatulehdukseen, joka heikentää kuuloa. Tämä sairaus on lapsilla aikuisia yleisempää johtuen lasten suuremmista kitarisoista. Lapsen korvatorvi on myös aikuisen korvatorvea lyhyempi ja suorempi joten bakteerit pääsevät sinne helpommin.
On olemassa avoimen korvatorven oireyhtymä. Tällöin korvatorvi ei sulkeudu ollenkaan jolloin oma puhe kaikuu korvissa ja tämä vaikeuttaa kuulemista ja häiritsee omaa puhumista. Syitä tälle oireyhtymälle ovat muun muassa äkillinen laihdutus, reumaperäiset sairaudet (nämä kaksi syytä aiheuttavat noin 2/3 osaa kaikista tapauksista) ja limakalvojen ohentuminen esimerkiksi hormonaalisista syistä.
On normaalia tuntea korvatorven ”lukkiutuvan” esimerkiksi lentokoneen nousuissa ja laskuissa. Jos tukkoisen korvatorven oireilu on jatkuvaa ja pitkäaikaista korvan lukkoisuutta tai paineen tunnetta korvassa, on kyseessä korvan paineentasausongelma, jota voidaan hoitaa korvatorven pallolaajennuksella. Korvatorven pallolaajennus tehdään yleensä lyhyessä nukutuksessa tähystysmenetelmällä pallokatetrilla, jolla laajennetaan korvatorven ahtaumia.
Oslon arkkitehtuuri- ja designkorkeakoulu
Oslon arkkitehtuuri- ja designkorkeakoulu (norj. Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo, lyh. AHO) on Oslossa sijaitseva valtiollinen korkeakoulu, jossa annetaan koulutusta arkkitehtuurin, muotoilun ja maisema-arkkitehtuurin aloilla. Se perustettiin vuonna 1945 osaksi Valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulua (Statens håndverks- og kunstindustriskole, SHKS) ja itsenäistyi vuonna 1961 nimellä Oslon valtiollinen arkkitehtikoulu (Statens arkitektskole i Oslo, SAO). Vuodesta 1969 nimi oli Oslon arkkitehtikorkeakoulu (Arkitekthøgskolen i Oslo). Nykyisen nimensä se sai vuonna 2001 samalla, kun se muutti nykyiseen paikkaansa. Vuonna 2019 koulussa oli noin 700 opiskelijaa ja 150 työntekijää.
Aaron Schock
Aaron Jon Schock (s. 28. toukokuuta 1981 Morris, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Illinois’n 18. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 2009–2015. Maaliskuussa 2015 hänen paljastettiin nostaneen kymmeniä tuhansia dollareita kilometrikorvauksina. Hän erosi edustajainhuoneesta kohun jälkeen.
Schock on avoimesti homoseksuaali.
Pingviinisaaret
Pingviinisaaret on Namibialle kuuluva saariryhmä. Saaret sijaitsevat 355 km pituisella alueella. Suurin saari on Possession Island, jonka pinta-ala on 0,9 km². Saarien kokonaispinta-ala on 2,35 km². Saaret on merkittävä afrikanpingviinien elinympäristö. Pingviinisaaret olivat osa Etelä-Afrikan Lounais-Afrikan siirtomaata. Ne palautettiin Namibian hallintaan maaliskuussa 1994.
The Pale King
The Pale King on yhdysvaltalaisen kirjailijan David Foster Wallacen (1962– 2008) kesken jäänyt romaani, joka ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 2011.
Kirjan syntyvaiheet
Kirjan nimi The Pale King ('kalpea kuningas') oli alun pitäen tarkoittanut kirjassa esiintyvää verovirastoa tai ehkä siinä kuvattua tyytyväisyyden ja keskittyneisyyden tilaa, mutta elämäkerran kirjoittaja D. T. Max arvelee siitä aikaa myöten tulleen Wallacea vaivaavan masennuksen, ehkä jopa kuoleman synonyymi.
Jos juonesta voi puhua, juonen tasolla The Pale King kertoo Yhdysvaltojen veroviraston yhden alueyksikön toiminnasta ja sen henkilögalleriasta.. Tekijäksi ilmoittautuu "David Wallace" -niminen henkilö alkusanoissa, joita Miikka Laihinen pitää sarkastisena puheenvuorona, josta voisi tehdä kokonaisen akateemisen lopputyön. Teoksen kokosi Wallacen hajanaisista käsikirjoituksista kustannustoimittaja Michael Pietsch. Hän sanoo käyttäneensä kokoamistyössään tekstin "sisäisiä johtolankoja" ja Wallacen muistiinpanoja. Laihinen pitääkin tekijyyskysymystä ongelmallisena, sillä Pietschin osuus on niin huomattava, ettei teos ole yksinomaan Wallacen.
Wallace hyödynsi kirjoissaan oman elämänsä tapahtumia ja tuntemiaan ihmisiä. The Pale Kingiin hän tallensi Leonard Stecykin kokemukseksi kahdenkymmenen vuoden takaisen tilanteen koulun pukuhuoneessa: hän arvioi voimasuhteet väärin ja isotteli vanhemmille pojille, jotka näyttivät voimansa ja nostivat hänet alushousuista pukuhuoneen vaatekoukkuun.
The Pale Kingin kirjoittaminen oli Wallacelle tuskallista. Hän kirjoitti jossakin vaiheessa Jonathan Franzenille, joka itsekin tuskaili kirjoittamisvaikeuksia:
Kirjasta ei ollut kustantajan kanssa sopimusta, eikä Wallacella siten ollut määräaikaa kuin omassa päässään, ja sen määräajan mukaan hän oli pahasti myöhässä. Kun kirjoittaminen oli takkuista, hän teki tutkimusta. Hän tutki meditaatiota, jota hän harjoitti käytännössäkin, hän opiskeli kirjanpitoa Claremont Graduate Universityssä ja verolakeja kirjanpitäjän opastuksella osatakseen kirjoittaa niistä. Hän koki verolait mielenrauhan mystiseksi lähteeksi. Tekstiä oli jo 2007 osittain jokseenkin valmiina, niin että The New Yorker julkaisi siitä pätkän nimellä "Good People".
Wallace kirjoitti The Pale Kingiä kymmenen vuotta. Kun hän sitten teki lopullisen päätöksen, hän pinosi lähes 200-sivuisen käsikirjoituksen valmista tekstiä autotallissa olevalle työpöydälleen. Lisää aineistoa oli tietokoneilla ja vanhoilla levykkeillä. Pöydällä oli jäähyväiskirje vaimolle Karen Greenille.
Arviot
Miikka Laihinen kuvaa lukukokemustaan yhdeksi lukuhistoriansa tahmeimmista, pitkäpiimäisimmistä ja sitä myöten turhauttavimmista, ja teos saa lukijansa (hänet) "kyseenalaistamaan koko lukemisaktinsa mielekkyyden". Pitkän kriittisen arvionsa päätteeksi Laihinen kuitenkin kysyy: "Ehkä tylsyydellä on kokonaisuudessa sittenkin syvempi merkityksensä?" ja jatkaa pohdiskelua esseensä seuraavassa jaksossa. Hän ottaa tarkastelun lähtökohdaksi Wallacen syvän masennuksen ja itsemurhan ja näkee teoksen uudesta kulmasta.
Pulitzer
The Pale King oli Pulitzerin kaunokirjallisuuden palkinnon finalistiehdokkaana vuonna 2012, mutta palkintoa ei jaettu sinä vuonna. Syytä siihen, miksi palkintoa ei jaettu, ei julkistettu. Finalistit valinnut tuomaristo jäi tilanteesta hämmennyksen valtaan.
Pulitzerin finalistituomariston jäsen, kirjailija Michael Cunningham kiitti artikkelissaan kirjan kokoon kursinutta Michael Pietschiä loistavasta työstä. Hän tunnustaa, ettei ollut Wallacen Infinite Jestin suuri ihailija. Kun hän avasi kirjapaketin, tuntuma oli, että kirjasta tuskin olisi finalistiksi, kun Wallace ei ehtinyt saada sitä valmiiksi asti. Cunnigham oli tuomaristosta ensimmäinen, joka luki kirjan, ja jo ennen kuin hän pääsi loppuun, hän otti yhteyttä kahteen muuhun, sillä aloitus oli vaikuttavampi kuin yksikään hänen jo lukemistaan ehdokaskirjoista. Kun muutkin olivat muodostaneet näkemyksensä, kirjan valinta finalistiksi oli yksimielinen.
Seere Salminen
Seere Maria Salminen, nimimerkki Serp (o.s. Sario; 6. toukokuuta 1894 Vaasa – 13. huhtikuuta 1977 Helsinki), oli suomalainen kirjailija, näytelmäkirjailija ja pakinoitsija. Hän käytti myös nimimerkkejä ”Marja Orsi”, ”Marja Salminen” ja ”Seere Sario”. Yhdessä Elsa Soinin kanssa hän kirjoitti myös nimimerkillä ”Tuttu Paristo”.
Henkilöhistoria
Salmisen vanhemmat olivat kruununvouti Matti Sario ja Seere Vaismaa ja puoliso vuodesta 1925 konsuli Akseli Wilhelm Salminen. Hän kävi Vaasan suomalaisen tyttökoulun ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston. Salminen toimi Kansallis-Osake-Pankin virkailijana vuoteen 1923 ja Suomen Lontoon suurlähetystön kanslia-apulaisena 1923–1929. Hän oli toimittaja-pakinoitsija Helsingin Sanomissa ja Valittujen Palojen päätoimittaja 1947–1963. Salminen toimi myös Uuden Suomen vakinaisena avustajana Lontoossa 1923‒1929 ja lehden viikkoliitteen toimittajana vuosina 1929–1933. Suomen ensimmäisen sanaristikon laati nimimerkki Suometar, jonka takana olevasta henkilöstä ei ole täyttä varmuutta, mutta kyseessä lienee Seere Salminen.
Kirjallinen tuotanto
Serpin pakinoita julkaistiin Helsingin Sanomissa hänen ollessaan lehden toimittajana. Niissä elää vuosikymmenten takainen arkielämä. Sosiaaliset ilmiöt ja tavat kuvastuvat pakinassa toistuvasti esiintyvien henkilöiden suhteissa. On kyllä leikillisempiäkin suhteita, kuten Mies Inhemon ja hänen Vatsansa välinen kirjeenvaihtotuttavuus. Ajan pakinatyyliin kuuluu, että moneen kertaan kierrätettyjä kaskuja tai vitsejä on istutettu mukaan ikään kuin kyseisille henkilöille tapahtuneiksi.
Sphenocoelus
Sphenocoelus oli säkäkorkeudeltaan noin 1,2 metriä ja muistutti ulkonäöltään pientä sarvetonta sarvikuonoa, jolla oli erityisen pitkä kallo. Sen matalakruunuiset hampaat soveltuivat vain metsän pehmeiden lehtien pureskeluun, mikä viittaa siihen, että se myös eli hyvin samaan tapaan kuin nykyinen sarvikuono. Sphenocoelusilla oli säilynyt esi-isänsä nelivarpaiset etujalat ja kolmivarpaiset takajalat sellaisina kuin ne olivat läpi koko brontoteerejen kehityslinjan. Hevosilla ja antiloopeilla tavattavia nopeaan juoksuun sopeutuneen tyypin jalkoja supistuneilla varpailla ei brontoteereille kehittynyt.
Peruvian pug-nosed dog
Peruvian pug-nosed dog on sukupuuttoon kuollut perulainen koirarotu.
Ulkonäkö
Peruvian pug-nosed dog oli pienikokoinen, muodoltaan pullea ja pyöreä ja rungoltaan lihava. Nimensä se on saanut lyhyestä kuonostaan ja litteästä "bulldoggimaisesta" naamastaan. Väritys oli kellertävän valkoinen, jossa oli tummia laikkuja.
Alkuperä
Desmond Morris päättelee lihavan ulkomuodon perusteella rotua käytetyn lähinnä ruuaksi. Sen jäännöksiä on löytynyt hautapaikoista Perun ylängöiltä ja Chancayn rannikkoalueelta. Ensimmäisen kerran jäännöksiä löydettiin vuonna 1885, jolloin lyhyt mopsi-kuonoinen kallo hämmästytti arkeologeja - he ihmettelivät, kuinka mahdolliset esi-isät, todennäköisesti eurooppalaiset lyttynaamaiset koirat, olisivat voineet päätyä Etelä-Amerikkaan satoja vuosia ennen espanjalaisten valloittajien saapumista. Desmond Morriksen mukaan vastaus on mitä todennäköisimmin, että lyttynaama-geeni kehittyi erikseen sekä Perussa että Euroopassa - ja tämä kyseinen rotu saattaa hyvinkin olla vanhempi kuin eurooppalaiset samankaltaiset kääpiökoirat.
Rotua on kuvattu 1000-1200-luvuilta peräisin olevissa keramiikkaesineissä, joissa sen naama on ryppyinen ja yhtä lyhyt kuin nykyisellä kiinanpalatsikoiralla.
Sami Hyrskylahti
Sami Hyrskylahti (s. 1971 Helsinki) on suomalainen vapaa toimittaja, taiteilija, valokuvaaja, tuottaja ja DJ, joka on asunut vuodesta 1995 lähtien Pietarissa, Venäjällä.
Hyrskylahden tuotantoa leimaa yhtäältä pyrkimys näyttää Venäjän ja Neuvostoliiton historian visuaalisen kauneuden jatkuvuus ja toisaalta osoittaa Venäjän kansojen elämän kulttuurinen monipuolisuus ja henkinen rikkaus. Hyrskylahden tuotantoa leimaa teknokulttuuri-tyyppinen iskevä tajunnanvirta.
Pietarin kaupunki ja sen ihmiset ovat Hyrskylahden tärkein viiteryhmä.
Hyrskylahden foorumeita Suomessa ovat olleet Helsingin Sanomat, Ylioppilaslehti ja Suomen Kuvalehti. Hän on järjestänyt useita valokuva- ja taidenäyttelyitä sekä Suomessa että Venäjällä. Matti Klinge on kommentoinut Hyrskylahden filosofiaa päiväkirjoissaan.
Keväällä 2014 Hyrskylahti sai huomiota esiintymisellään Ylen järjestämässä Venäjä-ilta-televisio-ohjelmassa. Kun keskustelu oli päättymässä ja yksi osallistujista päätti ojentaa vierailijaksi tulleelle sotaveteraanille ruusun, Hyrskylahti tokaisi eleestä vierustoverilleen: ”tappajalle ruusu”.
Wolf
Wolf voi tarkoittaa seuraavia:
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – miesten 73 kg
Miesten painonnoston 73 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 28. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Merlyn Rees
pienoiskuva|Merlyn Rees vuonna 1988. Merlyn Rees, paroni Merlyn-Rees PC (18. joulukuuta 1920 – 5. tammikuuta 2006) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1963–1992 ja toimi Pohjois-Irlannin asiain ministerinä 1974–1976 sekä sisäministerinä 1976–1979. Hän toimi walesiläisen Glamorganin yliopiston ensimmäisenä rehtorina vuosina 1994–2002.
Reesistä tuli parlamentista vetäytymisen jälkeen elinikäinen pääri. Hän eli 85-vuotiaaksi.
Barbro Alving
Barbro Alving (nimimerkiltään Bang; 12. tammikuuta 1909 Uppsala – 22. tammikuuta 1987 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja. Hän tuli tunnetuksi muun muassa sotakirjeenvaihtajana Espanjan sisällissodassa. Alving oli vakaumuksellinen pasifisti. Toimittajan työnsä ohella hän teki radio-ohjelmia, arvosteli elokuvia sekä kirjoitti ja käänsi salapoliisiromaaneja.
Elämä ja ura
Alving syntyi Uppsalassa akateemiseen perheeseen ja haaveili jo nuorena toimittajan ammatista. Hän aloitti vuonna 1928 vapaaehtoisena Stockholms Dagbladissa, jossa hän sai loppuelämänsä käyttämän nimimerkin "Bang". Dagbladista hän siirtyi pian toimitussihteeriksi Iduniin kolmeksi vuodeksi, kunnes vuonna 1931 matkusti Pariisiin opiskelemaan ranskaa. Seuraavana vuonna hän aloitti opinnot Tukholman korkeakoulussa, muttei koskaan valmistunut. Vuonna 1934 hänet palkattiin Dagens Nyheteriin, josta tuli hänen pitkäaikainen työnantajansa. Dagens Nyheterin toimesta hän teki ensimmäisen ulkomaanreportaasinsa Berliinin olympialaisista. Juttusarja keräsi paljon huomiota ja arvostusta, sillä Alving onnistui kuvailemaan Natsi-Saksan propagandistisia keinoja.
Berliinin olympialaisten jälkeen Alving otti palkatonta vapaata työskennelläkseen Kansainliiton päämajassa ystävänsä, tanskalaisen rauhanaktivistin Ellen Hörupin sihteerinä. Alving kuitenkin pitkästyi muutamassa viikossa ja palasi takaisin toimittajan tehtäviensä pariin. Hän suuntasi Pariisin kautta Espanjaan, jossa oli puhjennut sisällissota. Alving kuvaili sodan kauhuja artikkeleissaan, jotka vaikuttivat Ruotsissa yleiseen mielipiteeseen Francisco Francoa vastaan.
Helmikuussa 1938 Alving synnytti lapsen, joka sai nimekseen Ruffa. Tyttären isä oli tahollaan naimisissa eikä osallistunut lapsen huoltajuuteen. Pian käsitteestä "Bang-barn" tuli Ruotsissa yleinen ilmaus yksinhuoltajaäitien lapsille. Alving kuitenkin palasi nopeasti töihinsä kirjeenvaihtajaksi. Hän oli paikalla, kun Saksa liitti itseensä Tšekkoslovakian, ja raportoi talvisodan rintamalta. Hänen artikkelinsa olivat niin Suomi-mielisiä, että hänet kutsuttiin Tukholmaan toimituksen puhuteltavaksi. Jutut kuitenkin myivät hyvin ja lehti sai uusia tilaajia. Seuraavaksi Alving suuntasi Norjaan, jonka Saksa oli miehittänyt keväällä 1940.