cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Polióchni
Rakennukset ja löydökset
Polióchni sijaitsee Límnoksen itärannikolla Vróskopoksen (Voróskopoksen) lahden rannalla matalalla kukkulalla, joka on kahden joen välissä. Paikka on noin 30 kilometriä itään saaren nykyisestä pääkaupungista Mýrinasta.
Esihistoriallinen kaupunki oli hyvin organisoitu. Sen talot oli tehty suorakulmaisista kivistä. Kaupungissa oli kivetyt kadut, aukioita ja kaivoja sekä julkisia rakennuksia, joista yksi on tunnistettu jonkinlaiseksi ”buleuterioniksi” eli kokoontumispaikaksi. Kaupunkia ympäröi suurimmillaan noin viisi metriä korkea muuri. Se oli vahvimmillaan asutuksen länsipuolella. Muuria on säilynyt parhaimmillaan noin 4,5 metrin korkeudelta.
Kun Polióchni alun perin asutettiin myöhäisellä neoliittisella kaudella eli asutuksen mustalla kaudella, se kattoi vain pienen alueen. Rakennukset olivat pieniä ovaalinmuotoisia majoja, jotka oli tehty puusta ja oljesta kiviselle perustukselle.
Punaisella kaudella asutus pieneni ja keskittyi kukkulan pohjoisosaan. Tällä kaudella rakennettiin ensimmäiset megaron-tyyppiset eli monumentaaliset, suorakulmion muotoiset talot. Yksi näistä oli mahdollisesti jonkinlainen palatsi. Sen koko oli noin 10,1 x 7,9 metriä, ja sen keskellä oli pilari ja sivuseinillä penkit. Toinen samantyyppinen rakennus oli mahdollisesti jonkinlainen julkinen rakennus.
Keltaisella kaudella asutuksen koko oli noin neliömetriä. Kaudella kaupungissa oli pääkatu, joka kulki sen läpi pohjois-eteläsuunnassa. Tällä kaudella rakennettu kaupungin tärkein megaron oli mahdollisesti kuninkaan palatsi, ja siihen kuului lukuisia varastohuoneita. Sen läheltä tehtiin suuri kulta-esinelöytö. Asutus vaurioitui pahoin maanjäristyksessä noin vuonna 2100 eaa.
Ruskealta ja violetilta kaudelta alueelta on tehty vain vähän arkeologisia löytöjä.
Amerikanvaris
Amerikanvaris (Corvus brachyrhynchos) on variksen amerikkalainen sukulainen ja se kuuluu varpuslintuihin. Lajin nimesi Christian Ludwig Brehm 1822.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 50 cm ja paino 450 g, eli se on variksen kokoinen. Sen puku on kokonaan musta. Korpista sen erottaa muun muassa pienempi koko ja erilaiset äänet. Myös äänet ja käyttäytyminen ovat saman tapaisia kuin variksella. Nuoren amerikanvariksen silmät ovat siniset ja kita vaaleanpunainen. Amerikanvaris on vankeudessa elänyt 30-vuotiaaksi, vanhin luonnossa elänyt 14 vuotta 7 kuukautta vanhaksi.
Esiintyminen
Pohjoisamerikkalainen laji, joka on levittäytynyt Kanadan keskiosista lähes kaikkialle Yhdysvaltoihin ja osaan Pohjois-Meksikoa. Lajin populaation koko on noin 31 miljoonaa yksilöä. Pohjoisimmat populaatiot ovat lyhyen matkan muuttajia. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Kuten varis, myös amerikanvaris pesii lähes kaikenlaisissa ympäristöissä kaupungeista maaseudulle ja metsäalueille. Muuttoaikoina ja talvella ne parveilevat viljelyksillä, kaatopaikoilla ja muualla ihmisen luomilla helpon ravinnon lähteillä. Talviparvet yöpyvät uskollisesti samoissa metsiköissä ja on todettu niiden käyttäneen samaa metsikköä 100 vuoden ajan. Joskus yöpymisparvet voivat olla valtavia, jopa 1–2 miljoonaa yksilöä käsittäviä.
Lisääntyminen
Amerikanvaris on yksiavioinen ja pesii löyhinä yhdyskuntina, todennäköisesti perhekunnittain. Se on lisääntymiskykyinen 2 tai 3 vuoden ikäisenä. Risupesä rakennetaan puun latvaan, joskus myös pensaaseen ja hyvin harvoin maahan. Pari voi rakennella myös joitakin valepesiä ihmisten hämäämiseksi, sillä lajia on vainottu ankarasti. Munia on 3–6 ja naaras hautoo noin 18 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta. Molemmat emot huolehtivat poikasten ruokkimisesta, ja usein myös joku ulkopuolinen varis, joka saattaa olla parin edellisen pesinnän lintuja. Poikaset lähtevät pesästä noin 5 viikon ikäisinä.
Electric Tepee
Electric Tepee on Hawkwindin studioalbumi vuodelta 1992.
Yhtyeen kokoonpano oli kutistunut kolmimiehiseksi Harvey Bainbridgen ja Bridget Whishartin lähdettyä yhtyeestä. Laulaja-kitaristi Dave Brock, basisti Alan Davey ja rumpali Richard Chadwick jatkoivat triona käyttäen runsaasti tietokoneita, sekvenssereitä ja syntetisaattoria lavalla ja studiossa luodakseen elektronisen taustan musiikkiin. Albumin musiikki onkin trio-pohjaista hard rockia runsaalla elektronisella musiikilla höystettynä.
Albumi nauhoitettiin Dave Brockin omalla Earth-studiolla Devonissa. Kappale "Mask Of Morning" kierrättää yhtyeen ensilevyltä löytyvän "Mirror Of Illusion"-kappaleen lyriikoita ja "Rites Of Netherworld" pohjautuu Igor Stravinskyn Kevätuhri-teokseen. Albumin kenties tunnetuin kappale on Brockin ja Daveyn säveltämä, hard rock-painotteinen "Right To Decide".
Albumin kesto on lähes 80 minuuttia. Atomhenge on julkaissut albumista remasteroidun version vuonna 2009.
Don Johnson
Donnie Wayne ”Don” Johnson (s. 15. joulukuuta 1949 Flat Creek, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja lauluntekijä. Hän nousi tunnetuksi etsivä Sonny Crockettin roolistaan rikossarjassa Miami Vice (1984–1989). Johnson on näytellyt monessa muussakin televisiosarjassa ja useassa elokuvassa. Hän julkaisi 1980-luvulla myös kaksi sooloalbumia.
Varhainen elämä
Don Johnson syntyi Flat Creekissä Missourissa. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja äitinsä kosmetologi. Johnsonilla on kaksi veljeä ja yksi sisko sekä isänsä toisesta avioliitosta yksi siskopuoli.
Johnson valmistui Kansas South High Schoolista vuonna 1967 ja kävi Kansasin yliopiston collegea Lawrencessa Kansasissa. Sen jälkeen hän opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. Hän kilpaili Yhdysvaltain television Napakymppiä vastaavassa The Dating Gamessä vuonna 1969.
Näyttelijänura
Johnson näytteli vuonna 1970 komediassa The Magic Garden of Stanley Sweetheart. Hän sai huomiota ja hyvät arvostelut myös roolistaan elokuvassa A Boy and His Dog (1975).
Johnsonin roolityöt A Boy and His Dogia seuranneen kymmenen vuoden aikana eivät saaneet paljonkaan huomiota. Vuonna 1984 hän sai etsivä Sonny Crockettin roolin rikossarjassa Miami Vice. Sarjaa kuvattiin vuoteen 1989 saakka, ja se teki Johnsonista tunnetun. Sonny Crockettin roolista Johnson voitti Emmyn draamasarjan pääosasta vuonna 1985 sekä parhaan televisiosarjan miesnäyttelijän Golden Globen vuonna 1986. Seuraavana vuonna hän oli ehdolla samassa kategoriassa. Miami Vicen tuotannon aikana Johnson näytteli myös televisioelokuvissa, kuten Pitkässä kuumassa kesässä (1985).
Miami Vicen jälkeen Johnson esitti pääosaa suositussa etsiväsarjassa Nash Bridges vuosina 1996–2001. Hän näytteli myös elokuvissa, kuten Tin Cupissa (1996).
Johnson esitti asianajaja Grant Cooperia televisiosarjassa Just Legal (2005), joka lakkautettiin kuitenkin vain muutaman jakson jälkeen. Johnson on 2010-luvulla esiintynyt sivuroolissa HBO:n sarjassa Eastbound and Down sekä Quentin Tarantinon elokuvassa Django Unchained (2012). Vuonna 2015 Johnson esitti öljypohattaa ABC:n sarjassa Blood and Oil. Hän on myös tehnyt cameoesiintymisiä joissain elokuvissa ja mainoksissa.
Johnson kävi vuodesta 2010 alkaen oikeutta Rysher Entertainmentin kanssa Johnsonin osittain omistaman televisiosarjan Nash Bridges tuotoista. Juttu sovittiin vuonna 2013 ja Johnson sai 15 miljoonaa dollaria korkoineen.
Musiikkiura
Johnson kirjoitti Dickey Bettsin kanssa laulut ”Blind Love” ja ”Can’t Take It with You”, jotka The Allman Brothers Band julkaisi albumillaan Enlightened Rogues (1979). Johnson julkaisi 1980-luvulla kaksi omaa musiikkialbumia, Heartbeat (1986) ja Let It Roll (1989). Heartbeatin nimikkokappale nousi singlelistan viiden kärkeen, mutta Let It Roll myi vaatimattomasti.
Perhesuhteet
Johnson on ollut naimisissa näyttelijä Melanie Griffithin sekä Kelley Phlegerin kanssa. Johnson ja Griffith menivät keskenään naimisiin kahdesti. Johnsonilla on viisi omaa lasta: poika suhteesta Patti D’Arbanvillen kanssa, tytär, näyttelijä Dakota Johnson, avioliitosta Griffithin kanssa sekä kolme lasta avioliitosta Kelley Phlegerin kanssa. Hän on myös yhden Griffithin pojan adoptioisä.
Moottoriveneily
Johnson voitti vuonna 1988 APBA Offshore World Cupin superveneiden luokassa.
Punaniskaluri
Punaniskaluri (Trichoglossus rubritorquis) on sateenkaarilurien sukuun kuuluva papukaijalaji. Monet lähteet pitävät punaniskaluria sateenkaarilurin alalajina, mutta BirdLife Suomen maailman lintujen luettelossa se on oma lajinsa.
Esiintyminen
Punaniskaluri esiintyy Pohjois-Australiassa lännen Kimberleystä idän Carpentarianlahteen Queenslandissa ulottuvalla alueella.
Elinympäristö
Punaniskalurit elävät metsänreunoissa ja metsissä.
Lisääntyminen
Laji on ilmeisesti yksiavioinen. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto
Punaniskalurit liikkuvat yleensä parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Bob Fleming
Bob Fleming on BBC:n tuottamassa sketsisarjassa Ruuvit löysällä esiintyvä kuvitteellinen henkilö, jota esittää Charlie Higson. Hahmo esiintyi sarjassa vuosina 1994–2000, ja se on saanut inspiraationsa Jack Hargreavesista.
Fleming on ikääntyvä ja pitkäaikainen television päiväohjelma Country Mattersin juontaja, jolla on paha ja ärsyttävä yskä. Juontamisen mahdottomaksi tekevä yskänkohtaus iskee aina kesken ohjelman tai sen nauhoitusten, mutta ei vaivaa ollenkaan harjoituksissa.
Toisella tuotantokaudella hahmo sai Country Mattersin tuottajalta käskyn hankkiutua eroon yskästä tai hän saisi potkut. Siitä huolimatta että Fleming yski yskänlääkkeen pitkin pukuhuoneen peiliä (onnistumatta saamaan sitä suuhunsa viimeistä lusikallista lukuun ottamatta), Fleming jatkoi uraansa Badger Watchissa (mäyrävahdissa), jossa hän säikytti mäyriä pois asutuksesta pelkän yskän voimin.
Vuonna 1996 lähetetyssä jouluspesiaalissa Fleming esiintyi sketsissä, jossa hän mainosti ystäviensä kanssa tuottamaansa kansanmusiikkialbumia. Albumilla kerrottiin esiintyvän Country Mattersistä tuttuja hahmoja, kuten "Hiccuping" Murtagh Blethyn (Simon Day), "Sneezing" Clive Tucker (Mark Williams) sekä Jed Thomas (Paul Whitehouse). Kaikilla levyllä esiintyjillä oli jokin ärsyttävä ominaisuus, joka käytännössä esti laulamisen: Murtagh Blethynillä se oli hikka, Clive Tuckerilla aivastelu, ja Jed Thomasilla pakkomielle huutaa kirosanaa ARSE! satunnaisin väliajoin. Jed Thomasin hahmo esiintyi myös viimeisessä Ruuvit löysällä -sarjan jaksossa, jossa esitettiin sketsi viimeisen Country Matters -jakson kuvauksista.
Bob Flemingin lisäksi Country Matters -sketseissä esiintyvät Clive Tucker ja Jed Thomas. Ensimmäisen tuotantokauden jälkeen hahmojen nimet kuitenkin vaihtuvat. Vuonna 1998 kuvatussa Fast Show Live Videossa hahmojen nimet ovat Clive Thomas ja Jed Tucker.
The Fast Show
Skanssi
Skanssi on Turun kaupunginosa aivan Kaarinan rajalla. Skanssi sijaitsee valtatien 1 ja seututien 110 välissä. Kaupunginosan pinta-ala on 85 hehtaaria ja väkiluku vuonna 2012 oli 120. Alue on maastonmuodoiltaan vaihtelevaa soraharjua, peltomaata ja metsäistä mäkeä. Vuonna 2009 paikalle avattiin kauppakeskus Skanssi.
Ympäristö
Alueella sijaitseva Skanssin harju on seutukaavaan mukaan 95 kilometriä pitkästä Laitilan–Mynämäen harjujaksosta, joka jatkuu Paraisten kautta Kemiöön, ainoa luonnontilainen osa. Harju muodostaa alueen maisemallisen selkärangan kulkien sen halki luoteis-kaakkoissuunnassa. Harju ei ole kuitenkaan hyvin nähtävissä ja sitä on turmeltu muun muassa soranotolla ja maastoajolla. Alueella sijaitsevassa sorakuopan pohjavesipaljastumassa pesii mustakurkku-uikku ja pikkutylli. Paikassa on myös rauniokoirien harjoittelurata.
Eteläosassa sijaitseva noin 3,4 hehtaarin kosteahko harjupohjainen Kaarningon metsikkö koostuu järeistä männyistä ja suurista koivuista sekä pihlajista. Alueen linnustotiheys vetää vertoja Etelä-Suomen parhaimmille lehdoille. Pensaskerros on tiheää.
Väestö ja rakennuskanta
Kauppakeskuksen vieressä sijaitsee seikkailuhuvipuisto Flowpark, joka koostuu erilaisista kiipeilyradoista.
Väestönkehitys :
Aiheesta muualla
60.42475°N, 22.32692°W
Filip I (Orléans)
thumb|Filip I, Orléansin herttua. Michel Corneille vanhemman maalaama muotokuva 1600-luvulta. Filip I (21. syyskuuta 1640 Saint-Germain-en-Laye – 9. kesäkuuta 1701 Saint-Cloud), jota kutsuttiin myös Ranskan Filipiksi tai Monsieur’ksi, oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n nuorempi veli.
Hänen tittelinsä olivat moninaiset, esimerkiksi Ranskan perintöruhtinas, Orléansin herttua, Anjoun herttua (vuoteen 1668 asti), Chartresin herttua, Valois’n herttua ja Joinvillen ruhtinas.
Filipistä polveutui Ranskan hallitsijasuvun, Bourbonien, nuorempi haara eli Orléans-suku, joka hallitsi Ranskaa vuosina 1830–1848.
Lapsuus ja kasvatus
thumb|left|Petit Monsieur (oikealla) äitinsä [[Anna Itävaltalainen (Ranska)|Anna Itävaltalaisen ja veljensä Ludvig XIV:n kanssa.]] Filip oli Ranskan ja Navarran kuninkaan Ludvig XIII ja infanta Anna Itävaltalaisen toinen poika, joka syntyi kaksi vuotta myöhemmin kuin veljensä Ludvig. Hän sai syntyessään Anjoun herttuan tittelin ja oli kruununperijänä vuosien 1643–1661 välisen ajan, kunnes syntyi kruununprinssi Ludvig.
Filipiä kutsuttiin liikanimellä petit Monsieur, jotta hän erottuisi Ludvig XIII:n veljestä Gaston de Francesta, jota puolestaan alettiin kutsua liikanimellä grand Monsieur. Veljensä valtaantulon ja setänsä kuoleman jälkeen hän sai kantaa koko komeudessaan titteliä Monsieur kuninkaan veli. Samalla hän sai haltuunsa Orléansin herttuakunnan apanage-läänityksenä.
Jo lapsena (hän varttui Fronde-kapinan aikana) Filip osoitti omaperäistä käyttäytymistä. Hänen mielileikkinsä oli puuteroiminen ja mekkojen käyttäminen. Hänen homoseksuaalinen tai oikeamminkin biseksuaalinen käyttäytymisensä sekä pinnallinen käyttäytymisensä sai tukea sekä äidiltä että kardinaali Mazarinin taholta, sillä järjettömästi käyttäytyvä prinssi varmaankin aiheuttaisi vähemmän ongelmia ja varjoja veljelleen ja ei ryhtyisi vaatimaan valtaa itselleen. Kasvattajat eivät siis halunneet toistaa Gaston Orléansin (Ludvig XIII veljen) esimerkkiä, jotta Filip olisi ryhtynyt valtakunnan herrojen kanssa kapinaan kuningasta vastaan.
Filip sai osakseen erilaisia kasvatusmenetelmiä, jotta hänestä olisi kasvanut naismainen ja heikko mies, ja siten veljensä täydellinen vastakohta. Hänet vietiin usein leikkimään toisen hänen ikäisensä lapsen kanssa, tämä oli François-Timoléon de Choisy (tuleva abbé de Choisy), jonka äiti puki myös mekkoon Anna Itävaltalaisen pyynnöstä ja Filipiä miellyttääkseen. Tosin oli jopa hyvin tavallista, että aikakauden pojat käyttivät mekkoa aina kuusivuotiaiksi saakka. Filip pukeutui mekkoihin vielä aikuisenakin ja pukeutui mielellään nuoreksi neidoksi hovin naisia kiusoitellakseen.
Kuitenkin kuningataräidin ja Mazarinin suunnitelmat Filipin kasvatuksen suhteen olivat vähällä romahtaa, kun Ludvig XIV sairastui vakavasti vuonna 1658. Hoviväki hääri Filipin ympärillä, sillä hän oli ensimmäinen perimysjärjestyksessä, mutta hänen saamansa kasvatus ei ollut suinkaan tähdännyt samaan kuninkaalliseen tehtävään kuin vanhemman veljen saama kasvatus.
Käyttäytyminen
Elämänsä aikana Filip tuli erittäin tunnetuksi elostelustaan, homoseksuaalisuudestaan sekä pederastistaan, kuten myös ulkoisten asusteittensa koristeellisuudesta ja tuhlaavaisesta elämänmenosta. Hänellä oli lukuisia suosikkeja, joista tärkeimpiä olivat Châtillonin kreivi ja eritoten ritari Philippe Lorraine. Lorrainen vaikutus Filipiin oli merkittävä ja hän manipuloi tätä aina hänen kuolemaansa saakka. Lorraine vehkeili Filipin vaimoja vastaan ja sai mitä erilaisimpia suosionosoituksia Filipiltä, kuten hänen palatsiensa parhaat asunnot.
Sielmatjåkka
Sielmatjåkka (Šielmmáčohkka) on Ruotsin korkeimpiin kuuluva huippu. Se sijaitsee Kebnekaisen tunturialueella ja on vuonna 2016 tehtyjen mittausten perusteella 2 004 metriä korkea. Ruotsissa on 12 yli 2 000 metriä korkeaa huippua, ja Sielmatjåkka on niistä pohjoisin.
Filip I (Orléans)
Élisabeth Charlotte Wittelsbach von Pfalzin kanssa
Filip avioitui toisen kerran 21. joulukuuta 1671 Baijerin Pfalzprinsessan Élisabeth Charlotte Wittelsbach von Pfalzin kanssa ja heillä olivat seuraavat lapset:
thumb|Monsieur (vasemmalla) ja oikealla hänen veljensä Ludvig XIV kuninkaallisen perheen ympäröimänä.
Danyon Loader
Danyon Joseph Loader (s. 21. huhtikuuta 1975 Timaru) on entinen uusiseelantilainen uimari, joka edusti kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa, vuosina 1992 ja 1996. Kesäolympialaisissa 1992 hän voitti hopeaa 200 metrin perhosuinnissa, ja neljä vuotta myöhemmin hän voitti kaksi kultaa, nyt 200 ja 400 metrin vapaauinneissa. Hän paransi uransa aikana 200 metrin perhosuinnin lyhyen radan ME-aikaa kolmeen otteeseen, ja lisäksi hän ui yhden maailmanennätyksen 400 metrin vapaauinnissa, senkin lyhyellä radalla. Vuonna 1994 pitkän radan MM-kilpailuissa hän voitti yhden hopean ja kaksi pronssia. Hänet valittiin International Swimming Hall of Famen jäseneksi vuonna 2002. Hän esiintyi Uuden-Seelannin Tanssii tähtien kanssa -ohjelmassa keväällä 2006.
Renault R.S.18
Renault R.S.18 on Formula 1 -talli Renault’n käyttämä auto kaudella 2018. Autolla kilpailevat Nico Hülkenberg ja Carlos Sainz.
Suomen Big Band -yhdistys
Suomen Big Band -yhdistys (SBBY) perustettiin vuonna 1978 edistämään big band -musiikkia Suomessa ja tarjoamaan yhdysside suomalaisille orkestereille. Nykyään SBBY toimii yli neljänkymmenen suomalaisen big bandin katto-organisaationa järjestäen koulutusta sekä nuottimateriaalia jäsenilleen.
Vuonna 2004 SBBY käynnisti uudelleen Big band -orkesterien Suomen mestaruuskilpailut Imatralla.
Jäsenorkesterit Wikipediassa
Seuraavista orkestereista löydät listätiedoja Wikipediasta:
Aleksi Ojala (yleisurheilija)
pienoiskuva|Aleksi Ojala vuonna 2015.Aleksi Mikael Ojala (s. 9. joulukuuta 1992 Urjala) on suomalainen kilpakävelijä. Hän edustaa Urjalan Urheilijoita. Vuosina 2011–2017 hän edusti Turun Weikkoja. Häntä valmentaa Veli-Matti Ranta. Vuonna 2017 Ojalaa valmensivat Jani Lehtinen, Antti Kempas ja Juha Kinnunen. Vuoteen 2017 asti häntä valmensi yhdeksän vuoden ajan Reima Salonen.
Maantiekävelyn SM-kisoissa (vuoteen 2020 matkana 30 km ja sen jälkeen 35 km) Ojala on saavuttanut SM-kultaa 2017, 2021 ja 2022, hopeaa 2019 ja pronssia 2018. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut kaksi kultaa (2013, 2014), viisi hopeaa (2011, 2015, 2016, 2017, 2019) ja yhden pronssin (2012) 3 × 3 000 metrin kävelyviestissä. Sisäratojen SM-kilpailuista Ojala on saavuttanut hopeaa (2011) ja kolme pronssia (2012, 2014, 2015) 5 000 metrin kävelyssä. pienoiskuva|Aleksi Ojala Kalevan kisoissa 2020. Ojala sijoittui 10 000 metrin kävelyssä 16:nneksi Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011. Hänet hylättiin 20 kilometrin kävelyssä Tampereen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013. Hän keskeytti 50 kilometrin kävelyn Pekingin MM-kilpailuissa 2015. Hän rikkoi 19. maaliskuuta 2016 kesän Rion olympialaisten tulosrajan Slovakian Dudincessa kävelemällä oman ennätyksensä 50 kilometrillä 3.46.25 ja valittiin Suomen joukkueeseen. Olympiakävelyssä hänet diskattiin epäpuhtaan kävelyn vuoksi.
Kesäkuussa 2017 Ojala käveli 30 kilometrillä tuolloisen ennätyksensä 2.13.23 ja alitti Suomen Urheiluliiton MM-kilpailuihin asettaman näyttörajan 2.17.00. Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä 14:nneksi ajalla 3.47.20. Hän keskeytti 50 kilometrin kävelyn Berliinin EM-kilpailuissa 2018. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 50 kilometrin kävelyssä 38:nneksi. Vuonna 2022 Ojala teki 20 kilometrin kävelyssä ennätyksensä 1.22.41 huhtikuussa Podébradyssa. Hän sijoittui Eugenen MM-kilpailuissa 20 kilometrillä 20:nneksi ajalla 1.23.40 ja 35 kilometrillä 13:nneksi uudella Suomen ennätyksellä 2.28.22 ja Münchenin EM-kilpailuissa 35 kilometrillä 12:nneksi ajalla 2.39.06.
Pandžabi
Pandžabi (punjabi, panjabi) on Intian länsiosissa ja Pakistanissa puhuttava kieli, joka kuuluu indoeurooppalaisen kielikunnan indoiranilaiseen alahaaraan. Kieli on tapana jakaa länsipandžabiin (puhujia 61–62 miljoonaa), lahndaan (lehndaan) ja itäpandžabiin (28 miljoonaa puhujaa). Monet pitävät Pakistanissa puhuttavaa siraikia pandžabin murteena. Kaikkiaan pandžabia puhuu arviolta 96–130 miljoonaa ihmistä, ja se on maailman kymmenenneksi puhutuin kieli. Pandžabi on maailman suurin kieli, joka ei ole missään valtiossa keskushallinnon tasolla virallinen kieli.
Illoistenjärvi
Illoistenjärvi undefined sijaitsee Hirvensalon saaren keskiosassa Turussa. Järvi on pinta-alaltaan vain noin 9 hehtaaria. Järvi on hyvin matala. Sen keskisyvyys on 1,8 metriä ja syvin kohta 2,5 metriä. Illoistenjärvi on rehevä ja se kärsii ajoittain myös hapen puutteesta.
Pandžabi
Levinneisyys ja asema
Pakistanissa pandžabi on puhutuin kieli. Vuoden 2017 väestönlaskennassa sen ilmoitti äidinkielekseen 38,78 prosenttia maan asukkaista ja 69,67 prosenttia Punjabin provinssin asukkaista. Tästä huolimatta maan virallisia kieliä ovat pelkästään englanti ja urdu, joista jälkimmäistä puhuu äidinkielenään alle kymmenen prosenttia pakistanilaisista. Syyskuussa 2015 Pakistanin korkein oikeus määräsi liittovaltion ja provinssien hallituksia käyttämään urdua virallisena kielenä. Pandžabi ei ole opetuskieli Punjabin kouluissa, mutta sitä voi opiskella valinnaisena aineena. Pandžabia pidetään yleisesti ”alhaisena” kielenä urduun nähden, jopa pandžabin puhujien keskuudessa.
Illoistenjärvi
Paikalliset asukkaat arvelevat järven veden pilaantumisen syyksi rannalle vuonna 1947 perustetun Rothbergin kahvipannutehtaan ja myöhemmän pesulan päästöjä. Molemmat yritykset on jo kauan sitten lopetettu.
Pandžabi
Levinneisyys ja asema
Intiassa pandžabi on paitsi yksi Intian perustuslaissa luetelluista virallisista kielistä myös Punjabin osavaltion virallinen kieli sekä toissijainen virallinen kieli Delhissä ja Haryanassa. Vuonna 2012 pandžabista tehtiin hindin, santalin ja orijan ohella virallinen kieli myös Länsi-Bengalissa niillä alueilla, joilla sitä puhuu vähintään kymmenen prosenttia väestöstä.
Intiassa pandžabia kirjoitetaan gurmukhi-kirjoitusjärjestelmällä, kun taas Pakistanissa sitä kirjoitetaan persialais-arabialaiseen kirjaimistoon perustuvalla shahmukhi-järjestelmällä.
Äännerakenne
Pandžabin vokaalit jakautuvat lyhyisiin ja pitkiin vokaaleihin; pituuden mukainen jako on kuitenkin foneettisesti toissijainen kvalitatiivisiin kontrasteihin nähden. Lyhyitä vokaaleja ovat keskiset vokaalit ja pitkiä periferaaliset vokaalit.
Pitkät vokaalit voivat esiintyä myös nasaalisina. Foneeminen kontrasti nasaalisen ja ei-nasaalisen vokaalin välillä on vahvimmillaan sanan lopussa, jossa nasalisoinnilla on yleensä morfologinen merkitys. Mahdollisia diftongeja on kahdeksan, ja ne kaikki ovat nousevia keskisen ja periferaalisen vokaalin yhdistelmiä.
Foneemeista puuttuvat lähisukukielille tyypilliset aspiroidut soinnilliset klusiilit; ne ovat korvautuneet tooneilla. Retrofleksiset konsonantit eivät esiinny sananalkuisesti. Nasaalit, joille on kirjoitusjärjestelmissä omat merkkinsä, esiintyvät ainoastaan foneemin allofoneina konsonanttiklustereissa. esiintyy yleensä sananalkuisesti ja soinnillisena. esiintyy muualla kuin diftongeissa ainoastaan sananalkuisesti. ei voi esiintyä sanan lopussa.
Pandžabi on sukukielistään poiketen tonaalinen kieli. Painollisessa tavussa vallitsee yleensä keskitooni, mutta historiallisen aspiroidun soinnillisen konsonantin vaikutuksesta tooni voi olla korkea tai matala tooni.
Kielioppi
Pandžabin substantiivit taipuvat kahdessa luvussa, yksikössä ja monikossa, sekä viidessä sijassa, joita ovat nominatiivi, obliikki, vokatiivi, ablatiivi ja lokatiivi/instrumentaali. Ablatiivia esiintyy vain yksikössä vapaassa vaihtelussa obliikin kanssa, ja lokatiivia/instrumentaalia esiintyy vain tietyissä vakiintuneissa adverbi-ilmauksissa. Substantiiveilla on myös suku, maskuliini tai feminiini.
Pandžabin sanajärjestys on SOV eli subjekti–objekti–verbi.
Iranin presidentinvaalit 2009
Iranin presidentinvaalit 2009 järjestettiin Iranissa 12. kesäkuuta 2009. Istuva presidentti Mahmoud Ahmadinejad pyrki jatkokaudelle. Seuraavana aamuna Iranin uutistoimisto Islamic Republic News Agency ilmoitti, että kun kaksi kolmasosaa äänistä oli laskettu, niin Ahmadinejad oli voittanut vaalit 62%:lla annetuista äänistä, ja että hänen vastaehdokkaansa Mir-Hosein Musavi oli saanut 34% äänistä. Tuloksissa esiintyi suuria sääntöjenvastaisuuksia, ja ihmiset olivat niistä yllättyneitä, mikä johti miljoonien iranilaisten mielenosoituksiin jokaisessa iranilaisessa kaupungissa ja ympäri maailmaa ja opposition vihreän liikkeen ilmaantumiseen.
Finlanders
Finlandersin alkuperäisen kokoonpanon muodostivat laulaja Arto Nuotio, rumpali Jussi Lammela, basisti Aarne Hartelin, kosketinsoittaja Risto Pahlama sekä kosketinsoittaja ja haitaristi Lasse Paasikko. Nykyään yhtyettä pyörittää sen ainoa alkuperäisjäsen, Aarne Hartelin.
Hänen lisäkseen nykykokoonpanossa soittavat kitaristi Juho Jokio, saksofonisti Pasi Ketola, rumpali Juha Kangassalo, sekä kosketinsoittaja Mika Heinonen.
Yhtyeen suosio nousi huippuunsa 2000-luvulla, kun he julkaisivat albumin ’’Seikkailija’’. Se sisälsi balladin "Oikeesti", josta tuli iso hitti ja joka sai Iskelmä-gaalassa 2006 ’’Vuoden iskelmä’’ -palkinnon. Yhtyeelle luovutettiin samana vuonna myös ’’Pro Iskelmä’’ -tunnustus.
Finlanders on julkaissut mittavan uransa aikana yli 20 studioalbumia, joista kaksi on myynyt platinaa : ”Seikkailija” (2007) ja ”Juhlalevy 20v.” (2014), sekä kaksi kultaa : ”Anna jatkua yön” (2003) ja ”Mitä sulle kuuluu” (2009).
Suosituimpia yhtyeen kappaleita ovat muun muassa ’’Oikeesti’’, ’’Kaikki tytöt’’, ’’Hiljaiset sillat’’, ’’Enemmän kuin milloinkaan’’, ’’Anna jatkua yön’’.
Yhtyeen alkuvuodet (1984–1990)
Finlanders-orkesterin perustivat vuonna 1984 turkulaiset muusikot Arto Nuotio (laulu), Jussi Lammela (rummut), Lasse Paasikko (koskettimet), Aarne Hartelin (basso) ja Risto Pahlama (koskettimet). Yhtye otti nimensä Lasse Paasikon kehittelemästä ideasta. Lasse oli opiskellut 1980-luvun alussa Kaliforniassa  tie- ja vesirakennusalaa ja oli kehitellyt ajatusta tulevan yhtyeen nimeksi, amerikkalaisten kutsuttua suomalaisia yleisesti ’’Finlandereiksi’’.
Finlanders julkaisi nopeasti perustamisensa jälkeen ensimmäisen äänitteensä ’’Finlanders esittää’’. Se koostui pääasiassa keikkaohjelmistossa olleista lauluista ja päivän hittien cover-versioista. Äänite sisälsi yhden oman sävellyksen: ’’Mikään ei voi meitä erottaa’’, joka oli yhtyeen basistin, Aarne Hartelinin ensimmäinen oma sävellys. Finlanders-yhtyeen toinen äänite oli vuonna 1986 ilmestynyt ’’Haavenainen’’, jonka sisältämästä ’’Kaikki tytöt’’ -kappaleesta muodostui orkesterin alkuaikojen suosituin laulu. Finlanders-orkesteri nousi kansallisesti tunnetuksi MTV3:n kiinnitettyä yhtyeen ’’Kesätanssit’’ -ohjelman orkesteriksi vuonna 1986. Orkesterilla oli 1980-luvun lopussa lukuisia televisioesiintymisiä. Muun muassa Raisiosta televisioitujen Seinäjoen Tangomarkkinoiden semifinaali-orkesterina Finlanders toimi vuodesta 1988 vuoteen 2005 asti. Yhtye toimi myös samaisina vuosina järjestettyjen Sinitaivas-konserttien orkesterina. Vuoden 1990 keväällä Arto Nuotio osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangolaulukilpailuun ja ilmoitti jättävänsä Finlanders-orkesterin. Saman vuoden syksyllä myös Risto Pahlama jäi yhtyeestä.
Vuodet 1990–
Nuotion ja Pahlaman lähdön jälkeen yhtyeeseen saatiin Mistral-yhtyeessä soittanut kitaristi/saksofonisti Jussi Eriksson ja vähän myöhemmin muun muassa Bamperos-yhtyeessä ja Matti Eskon taustaorkesterissa soittanut Esa Sihvola. Esa Sihvola vieraili Finlanders-orkesterissa vain lyhyen aikaa ja hänen jälkeensä kosketinsoittajaksi astui niin ikään Mistral-yhtyeessä vaikuttanut Aku Toivonen.
Yhtyeen kokoonpano on koki tuoreimman muutoksen juhannuksen 2023 jälkeen, kun alkuperäisjäsen Lasse Paasikko päätti jäädä eläkkeelle upean 39 vuoden palveluksen jälkeen. Paasikon siirtyessä ansaitulle eläkkeelle kosketinsoittimien taakse astui Mika Heinonen, joka liittyi yhtyeeseen täynnä intoa ja ammattitaitoa.
Tämä muutos toi uutta energiaa ja tuoreita näkökulmia Finlanders-orkesterin esiintymiseen ja musiikkiin. Heinonen on nopeasti sopeutunut yhtyeen dynamiikkaan ja onnistuneesti omaksunut Paasikon jättämän perinnön.
Finlanders jatkaa edelleen vahvaa esiintymistään ja tavoittaa yleisönsä sydämet tarttuvilla melodioillaan ja taidokkailla esityksillään. Yhtyeen omaperäinen tyyli ja tinkimätön asenne musiikkiin ovat olleet keskeisessä asemassa sen pitkäaikaisessa suosiossa.
Yhtyeen muita vaiheita
Finlandersille luovutettiin Pro Iskelmä -palkinto vuonna 2006. Samassa gaalassa radiokanava Iskelmän kuuntelijat äänestivät Finlandersin "Oikeesti"-kappaleen vuoden 2006 parhaaksi iskelmäksi. Finlanders vietti 25-vuotisjuhlavuottaan vuonna 2009 julkaisemalla syksyllä mm. 25-vuotislevyn Sinun Vuokses sekä tekemällä konserttikiertueen.
Finlanders tekee noin 150 keikkaa vuodessa. Yhtyeessä on jäljellä alkuperäisjäsenistä vielä basisti-laulaja Aarne Hartelin.
Finlanders esiintyi 1990-luvulla ahkerasti myös TV-ohjelmissa, muun muassa Tango­markkinoiden finaaliorkesterina. Finlandersit saivat vuonna 2004 Vuoden tanssittaja -kunniamainintapalkinnon. Monipuolisilla pojilla on ollut myös oma studio ja on edelleen oma tuotantoyhtiö, joiden myötä Finlandersien itse säveltämää, sanoittamaa ja sovittamaa musiikkia kuullaan heidän omillaan ja muiden artistien levyillä. He ovat olleet jo monta vuotta Iskelmä-radion top 30 -kärkilistoilla ja paikallisradiot soittavat heidän musiikkiaan ahkerasti.
Vuonna 2003 Finlanders esitti Et Kai Luule -levyllä kuorossa Finlanders Goes Gregorian -yhteiskappaleet: Luostarin puutarhassa, Hiljaiset sillat, Anna jatkua yön, Gimme dat ding, Kaikki tytöt.
Vuodesta 2005 lähtien Finlanders on tehnyt vuosittain Seitsemän seinähullua veljestä -yhtyeen kanssa erittäin suositun joulu­konsertti­kiertueen nimellä Iloinen joulukonsertti. Konsertissa esiintyvät TV-ohjelma The Joulukalenterista tutut hahmot. Käsikirjoittajat ovat vaihdelleet eri vuosina, mutta mukana ovat olleet mm. Jukka Virtanen, Jussi Tuominen sekä Ilkka Talas­ranta. Iloinen Joulukonsertti on myös TV-taltioitu vuonna 2006 Tampere-Talon isosta salista. Finlanders on tehnyt vuosina 2005-2007 myös kiertuekonsertin, joka kantoi nimeä Iloinen Kevätkonsertti. Molemmat konsertit ovat olleet huippumenestyksiä.
Finlanders oli mukana kuusiosaisessa kunto-ohjelmassa Läähätän ja Läkähdyn, joka esitettiin kesällä 2010 Ylen kakkoskanavalla.
Finlanders teki vuoden 2010 syyskuussa Jukka Koiviston muistoksi kaksi muistokonserttia Raumalla. Esimerkiksi "Valon toit" on Jukka Koiviston kirjoittama kappale, jota Koivisto ei kuitenkaan koskaan ehtinyt kuulla Finlandersin laulavan, sillä hän kuoli ennen kappaleen julkistamista. Koiviston konsertissa esiintyivät mm. Lea Laven, Arto Nuotio ja Rainer Friman.
Finlandersista kertova Sinun Vuokses Finlanders -kirja tuli kauppoihin syksyllä 2011. Kirjassa on mm. nuotteja sekä kaikkien yhtyeen jäsenten haastatteluja yhtyeen pitkästä taipaleesta. Myös yhtyeen fanit pääsivät haastatteluihin mukaan.
Finlandersin levy Se On Elämää tuli myyntiin toukokuussa 2014. Samassa kuussa yhtyeen kosketinsoittaja Tomi Oravala ilmoitti jättävänsä yhtyeen ja siirtyvänsä musiikinopettajaksi. Se On Elämää-levy valittiin kuukauden levyksi (toukokuussa 2014). Finlandersin uudeksi jäseneksi valittu Pasi Ketola aloitti orkesterissa elokuussa 2014.
Yhtyeen keikkabussi tuhoutui tulipalossa 5. syyskuuta 2020 Kempeleessä matkalla Tervolaan Suukosken Keitaalle keikalle.
Finlanders osallistui Syksyn sävel  -kilpailuun vuonna 2022 kappaleella "Päätyyn asti" ja pääsi kilpailussa finaaliin.
Tunnustukset
Vuonna 2009 Finlanders oli ehdolla Iskelmä Finlandia -palkinnon saajaksi. Finlanders oli yleisön suosikki ja sai 48 % annetuista äänistä. Yhtyeen jäsenet kertoivat, että tietenkin heitä harmitti Iskelmä Finlandian meno toisaalle, mutta yleisöpalkinto lämmitti yhtyettä hyvin paljon.
Samana vuonna Finlanders täytti 25 vuotta, ja juhlavuoden lokakuussa Finlanders teki Sinun Vuokses -konserttikiertueen. Vuonna 2010 Finlanders sai Viihteen Elämäntyö -palkinnon, jonka Jussi Lammela, Aarne Hartelin ja Kari Lehtomäki kävivät hakemassa Oulusta.
Tanssilavojen järjestäjät ovat äänestäneet Finlandersin useasti tanssijärjestäjien ykkössuosikiksi. Myös iltapäivälehti Ilta-Sanomien järjestämässä laajassa kyselyssä Finlanders äänestettiin tanssilavojen ykköseksi.
Vuonna 2014 Finlandersin "Oikeesti" äänestettiin kaikkien aikojen toiseksi parhaaksi Suomalaiseksi rakkauslauluksi.
Orivirran saarto
Linnakkeen rakennusaika on hiukan epävarma, mutta ajankohdaksi arvellaan 1540-lukua, koska vuonna 1546 venäläiset valittivat ruotsalaisten hakkaavan metsää ja keräävän kiviä Oriveden ja Orivirran rannoilla. Joidenkin lähteiden mukaan linnoitusta edeltäneen vartiopaikan perustusajankohdan on esitetty olevan 1400-luvulla Olavinlinnan rakentamisen tienoilla.
Alkuperäiseen, tyyliltään keskiaikaiseen linnakkeeseen lienee alun perin kuulunut 60 x 20 metrin kokoinen päälinnake luonnonkivistä rakennettuine kehämuureineen, esilinna kooltaan 65 x 75 metriä, tähystystorni ja satama. Linnaketta miehitti 1500-luvulla 300–400 sotilasta ja nostomiestä.
Pohjoismaisen 25-vuotisen sodan eli Pitkän vihan (1570–1595) aikana lokakuussa 1592 lähti Maksima Rätsinän johtama yli sadan kasakan joukko Sumasta kohti linnaketta tarkoituksenaan tuhota se. Matkalla siihen liittyi karjalaisia. Lähestyminen tapahtui Savonrannan pohjoispuolelta todennäköisesti nykyisten Liperin ja Vihtarin suunnasta, jossa kasakat yllättivät vaatteitaan kuivattamaan leiriytyneen savolaisen rajavartion, joka menetti 25 miestä. Pakoon päässeet eivät ehtineet varoittaa linnaketta, joka tuhottiin ja puolustajat menettivät Olavinlinnan tilikirjan mukaan noin 200 miestä, neljällä tykillä varustetun laivan, neljä kevyttä tykkiä ja muuta kevyttä aseistusta. Kronikoiden mukaan myös savolaisten päällikkö "Indrik Irik" kaatui taistelussa. Sotavankien kerrotaan päätyneen Moskovaan asti. Venäläiset ottivat muun sotasaaliin paitsi purjeella varustetun laivan, tai lotjan, jonka he jättivät karjalaisille.
Linnake muutettiin 1610-luvulla vartiopaikaksi ja linnoitettiin uudelleen 1656 ruptuurisodan aikana. Linnoituksen rauniot hävisivät suureksi osaksi, mutta viime vuosina Museovirasto on kaivanut muurien jäänteet kohtuullisen hyvin esille. Rauniokummulle, vanhan lossirannan penkkaan on 1965 pystytetty arkkitehti H. Havaksen suunnittelema muistomerkki.
Orivirran saarron päälinnan alueella on tehty arkeologisia tutkimuksia 1988–1993. Kaivauksissa ilmeni, että linnan lisäksi alueella on todennäköisesti ollut esihistoriallinen asuinpaikka. Kaivauksia tullaan todennäköisesti jatkamaan vuosina 2010-2012.
Aiheesta muualla
62.15833°N, 29.22056°W
Mira Nair
Mira Nair (s. 15. lokakuuta 1957) on intialainen elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin vuonna 2001 Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona. Hän on lisäksi ollut ehdolla kahdesti sekä Baftan että César-palkinnon saajaksi.
Hernando de Soto
De Soto syntyi Espanjan Extremadurassa köyhään aatelisperheeseen. Hänen opetuksestaan huolehti Pedrarias Davila, jonka mukana hän lähti 23-vuotiaana Amerikkaan. Vuonna 1532 hän liittyi Francisco Pizarron joukkoihin Perun valloituksessa. Hän palasi Espanjaan rikkaana miehenä, vastaanotti hallitsijan suosionosoitukset ja meni naimisiin Davilan tyttären kanssa.
Mira Nair
Nair nousi kuuluisuuteen vuonna 1988 elokuvallaan Salaam Bombay!, joka sai Cannesissa Kultaisen kameran ja yleisöpalkinnon. Hän on opiskellut New Delhissä sosiologiaa ja teatteria ja Harvardissa sosiologiaa. Hänen ensimmäinen elokuvansa Jama Masjid Street Journal liittyi hänen omaan pro gradu -projektiinsa.
Hernando de Soto
Vuonna 1538 de Soto lähti omalla kustannuksellaan valloittamaan Floridaa etsiäkseen kultaa ja jalokiviä. Hänen joukkoihinsa liittyi 30. toukokuuta 1539 Tampa Bayssä 600 espanjalaista ja portugalilaista kavaljeeria. Neljän vuoden ajan he vaelsivat Kaakkois-Amerikassa aarteiden perässä. Alkuperäisasukkaat saivat de Soton miehineen tunkeutumaan yhä syvemmälle erämaihin harhaanjohtavilla lupauksillaan aarteista.
DeSoton piirikunta Mississippin osavaltiossa on nimetty Hernando de Soton mukaan. Hänen kuolinpaikkansa arvellaan olevan tämän piirikunnan länsirajan muodostavan Mississippijoen partaalla.
Hammasjärvi (Ivalo)
Hammasjärvi, eli , on Lapissa Inarissa sijaitseva järvi. Järvi on osa Hammastunturin erämaa-aluetta.
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 34 kilometriä. Rannat ovat veteen laskevia tunturien rinteitä lukuun ottamatta muutamaa alankoa. Eteläpäässä sijaitsee Aittajärven jänkä, jossa järveen laskee Aittavielmä. Järven pohjoispäässä sijaitsee Heinäjärvenmaa ja länsirannalla Viljakuolpuna, joissa on myös alavaa maastoa. Järven ympärillä kohoavat tunturit sijaitsevat lähes vierekkäin. Etelässä sijaitsee matalan Vuorhavaaran takana Hammastunturi, jolla on alueen korkein huippu. Muita tuntureita ovat Aittamorosto, Lusmamorosto, Karppiskantama, Mellavaara, Tervaspää, Kivipää, Puskurovat, Auniorova ja Risupäät. Rannoilla on vain kolme merkittyä tupaa tai taloa, joista yhden ympärillä on nittyjä. Kirakkajoen luusuassa sijaitsee autiotupa. Järvelle ei johda tietä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Paatsjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 71) Kirakkajoen valuma-alueen (71.6) Hammasjärven valuma-alueella (71.63), jonka Hammasjärven lähialueeseen (71.631) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 229,1 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään eteläpäähän laskevasta Kulvakkojoesta, joka on Kulpakkojoen valuma-alueen (71.634) laskujoki, Ainiolahteen laskevalta Harrijoesta, jonka on Harrijoen alueen (71.632) laskujoki, ja Hammasjärven lähialueelta. Lähialueen jokia ja ojia ovat lounaisrantaan laskeva Lievakkajoki ja pohjoispäähän laskeva Puolukkavellioja. Järven oma laskujoki on Kirakkajoki, joka pienten järvien jälkeen laskee Rahajärven kautta Inarijärveen.
Hammasjärven valuma-alueella on 16 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Häränkiertämä (13 ha), Heinäjärvet (8, 5 ja 4 ha), nimetön järvi (5 ha) ja Puolukkalampi (5 ha)
Oriveden rautatieasema
Oriveden rautatieasema on Orivedellä sijaitseva rautateiden risteysasema, jossa rataosa  erkanee -radasta. Tampereen suuntaan liikennöidään raiteelta 1, Jyväskylään ja Haapamäelle puolestaan raiteelta 2.
Historia
Oriveden kautta kulkevan rautatien työmaa avattiin kesäkuussa 1879. Samaan aikaan kuitenkin kiisteltiin vielä Oriveden alueen ratalinjasta. Kuntakokouksessa esitettiin 28. heinäkuuta 1879, että rata rakennettaisiin Hiedan, Pappilan ja kirkonkylän kautta. Ratalinjan etuina nähtiin, että Pappilassa eli nykyisellä asemanseudulla muodostuisi yhteys Längelmävedellä liikennöiville laivoille ja kirkonkylässä eli nykyisessä Oriveden keskustassa rata risteäisi pääteiden kanssa. Onnistaipaleella asuva Juho Hörtsänä sekä Yliskylässä asuvat Kalle Säynäjoki ja Juha Kauppi vaativat rataa linjattavaksi Siitamasta suoraan Hirsilään Oriveden kirkonkylän länsipuolitse ja kieltäytyivät luovuttavasta työmaalle 40:tä pölkkyä manttaalia kohden, kuten rakennustöiden taloudellisesta tukemisesta oli yhteisesti sovittu asukkaiden kesken. Heidän mielestään suunnitellun ratalinjan alle jäisi runsaasti hyvää viljelysmaata, mutta toisaalta heidän oma linjausehdotuksensa olisi kulkenut heidän metsäalueidensa läpi, jolloin pölkkyjen siirto olisi ollut huomattavasti vaivattomampaa. Enemmistön kanta lopulta voitti ja rata päätettiin rakentaa kuntakokouksen alkuperäisen esityksen mukaisesti. Rautatie oli suunniteltu avattavaksi liikenteelle vuonna 1883, mutta se valmistui etuajassa ja väliaikainen liikenne voitiin aloittaa Orivedellä 22. marraskuuta 1882. Varsinainen vihkiäisjuhla pidettiin kuitenkin vasta 23. syyskuuta 1883.
Ratalinjan lisäksi myös asemien sijainti aiheutti keskustelua. Rautatiehallitus esitti, että Oriveden rautatieasema rakennetaan Pappilaan, mutta kuntakokous vaati 14. lokakuuta 1879 aseman rakentamista kirkonkylään. Rautatiehallitus ei kuitenkaan taipunut vaatimukseen, vaan rakennutti aseman alkuperäisen suunnitelmansa mukaisesti Pappilaan vuosina 1881–1883. Se rakennettiin IV luokan aseman tyyppipiirustusten mukaisesti, mutta sitä laajennettiin vuonna 1910 ja pieniä muutostöitä tehtiin myöhemminkin, mutta ulkoasu on säilynyt silti eheänä. Aseman ympäristössä on pieni puisto ja 1800-luvun lopulla syntynyttä asutusta. 1920-luvulla asemalle tuotiin lisää rakennuksia Terijoelta. Samalla vuosikymmenellä aseman nimi nousi puheenaiheeksi. Oriveden rautatieasema haluttiin nimetä Pappilan rautatieasemaksi, jolloin kirkonkylässä sijaitseva Oripohjan rautatieasema voitaisin nimetä Oriveden rautatieasemaksi, mutta nimenmuutokset eivät milloinkaan toteutuneet.
Jo 1880-luvun alussa haluttiin saada asemalta rata myös satamaan, mutta sitä ei heti rakennettu. Vuonna 1888 Längelmäeltä kotoisin oleva maakauppias ja talonpoikaissäädyn edustaja Antti Mattila jätti valtiopäiville anomuksen ratayhteyden rakentamisesta. Rakennustöihin ryhdyttiin varsin nopeasti ja rata valmistui 15. syyskuuta 1890. Siitä tuli vajaan puolen kilometrin pituinen, ja sen päähän rakennettiin 210 metriä pitkä ja 13,5 metriä leveä satamalaituri.
Orivedestä tuli risteysasema 1. joulukuuta 1946, jolloin käynnistyi henkilö- ja kokovaunukuormaliikenne Torkkeliin. Myöhemmin rata avattiin liikenteelle Jämsään asti ja lopulta 28. toukokuuta 1978 Jyväskylään. 1930-luvulla suunniteltiin haararataa myös Kuhmoisiin Päijänteen rannalle, mutta hanke sai varsin laimean vastaanoton, joten sitä ei ruvettu missään vaiheessa viemään ponnekkaasti eteenpäin.
Algar
Algar on kunta Cádizin maakunnassa eteläisessä Espanjassa. Kunnan väkiluku on noin 1 450 (vuonna 2015).
Algar on yksi niistä 19 kylästä, jotka muodostavat Valkoisten kylien reitin (espanjaksi Ruta de los pueblos blancos).
Taloqan
Taloqan (tai Taluqan, ) on afganistanilaisen Takharin maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli arviolta noin 46 682. Taloganin vanha kaupunki joen länsipuolella mainitaan jo Marco Polon matkakertomuksissa 1200-luvulta. Vuonna 2001 talebanit piirittivät Taloqania pitkään ja saivat sen lopulta haltuunsa.
Déborah François
thumb|Déborah François vuonna 2014. Déborah François (s. 24. toukokuuta 1987 Liège, Belgia) on belgialainen näyttelijä.
Karoliina
Karoliina on naisen etunimi. Nimi on muodostettu latinalaisesta miehennimestä Carolus, joka on germaanisen Karl-nimen latinalainen vastine ja josta on johdettu myös naisennimi Carola. Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Karoliina-nimen on Suomessa saanut 34 687 henkilöä, joista yli puolet on syntynyt vuosina 1980–1999. Muodossa Karolina nimi on annettu 4 202 ja muodossa Carolina 2 433 henkilölle. Vuosina 1990–1999 Karoliina oli Suomen kuudenneksi suosituin naisten nimi. Usein Karoliina-nimisten lempinimi voi olla esimerkiksi Karo, Karkki, Kartsi, Kartsis, Kartsa jne. Suomalaisesti kirjoitetusta Karoliinasta on kansainvälisesti monia muotoja, muun muassa Karolina, Carolina, Caroline ja Carola.
Israelin toinen kuningaskunta
Historia
Juutalaiset nousivat kapinaan seleukideja vastaan vuonna 168 eaa. Kapinasta on kirjoitettu Raamatun apokryfikirjoihin laskettavat Makkabilaiskirjat. Juutalaiset saivat Jerusalemin haltuunsa vuonna 165. eaa. ja Jerusalemin toinen temppeli vihittiin uudelleen käyttöön. Seleukidien hallitsija Demetrios II Nikator myöntyi rauhansopimukseen juutalaisten kanssa vuonna 142 eaa. Johannes Hyrkanos nousi juutalaisvaltion valtaistuimelle vuonna 140 eaa. Hänen katsotaan aloittaneen valtakuntaa loppuun saakka hallinneen Hasmonien hallitsijasuvun.
Valtakunta ajautui sisällissotaan vuonna 67 eaa. kuningatar Aleksandran kuoleman jälkeen. Rooma puuttui sisällissotaan ja valloitti maan vuonna 63 eaa. Hasmonit saivat hallita aluettaan Rooman vasallina vuoteen 37 eaa. asti, jolloin viimeinen Hasmoni-hallitsija Antigonos surmattiin ja valtaan nousi roomalaisten asettama Herodes.
Tšingiz Aitmatov
Tšingiz Aitmatov (, ; 12. joulukuuta 1928 Sheker, Kirgiisien SNT – 10. kesäkuuta 2008 Nürnberg, Saksa ) oli Kirgisian tunnetuin kirjailija. Hän opiskeli eläinten hoitoa, ja hän kuvaa kirjoissaan usein ihmisten ja eläinten välisiä suhteita. Aitmatovin tunnetuin teos on Hyvästi, Gulsary vuodelta 1966. Hänen teoksensa Ensimmäinen opettaja sovitettiin elokuvaksi, ja siitä tuli neuvostoelokuvan klassikko. Hän kirjoitti sekä venäjäksi että kirgiisiksi.
Aitmatovin isä teloitettiin Stalinin vainoissa. Aitmatov lähti opiskelemaan karjataloutta Frunzeen, mutta opinnot vaihtuivat kirjallisuuteen Moskovassa Maksim Gorki -instituutissa. Opintojensa jälkeen hän työskenteli kahdeksan vuotta Pravdassa. Hänen ensimmäiset teoksensa julkaistiin 1952 venäjäksi ja 1954 kirgiisiksi. Aitmatov sai kokoelmasta Povesti gor i stepei 1963 Leninin palkinnon ja Hyvästi, Gulsarysta Neuvostoliiton valtionpalkinnon. Hän sai mainetta 1958 ilmestyneellä teoksella Džamilja, joka kertoo sota-aikana perheensä toisen miehen vuoksi hylkäävästä kirgiisinaisesta. Muslimiyhteiskunnassa aihe herätti keskustelua. Aitmatov suhtautui kriittisesti elämään Neuvostoliitossa ja puolusti ei-venäläisten kulttuurien ja kielten säilyttämisen merkitystä.
Aitmatov kuoli 10. kesäkuuta 2008 79-vuotiaana keuhkokuumeeseen.
Lublinin kolmio
Lublinin kolmio on Liettuan, Puolan ja Ukrainan muodostama kolmiosainen taloudellinen, kulttuurillinen ja poliittinen yhteistyöjärjestö, jonka tarkoituksena on tukea Ukrainan liittymistä Euroopan unioniin.
Lublinin kolmion maat ovat ilmoittaneet tukevansa Ukrainan alueellisen koskemattomuuden palauttamista kansainvälisesti tunnustetuilla rajoilla ja vaatineet Venäjää lopettamaan sotatoimet sitä vastaan. Lublinin kolmio tukee myös Ukrainan Nato-kumppanuutta ja pitää Ukrainan Nato-jäsenyyden toimintasuunnitelmaa seuraavana välttämättömänä askeleena tähän suuntaan.
Lublinin kolmion mailla on vahvat kulttuurilliset ja historialliset siteet. Liettuan, Puolan ja Ukrainan ulkoministerit Linas Linkevičius, Jacek Czaputowicz ja Dmytro Kuleba allekirjoittivat liiton perustamista koskevan yhteisen julistuksen 28. heinäkuuta 2020 Puolan Lublinissa viitaten tällä keskiaikaiseen Lublinin unioniin, joka loi Puola-Liettuan valtioliiton.
Ajatus tällaisen organisaation perustamisesta kuuluu puolalaiselle ruhtinaalle Adam Czartoryskille, mutta sen esitti ensimmäisenä ukrainalainen poliitikko Vjatšeslav Tšornovil.
Major League Baseball -kausi 1939
Major League Baseball -kauden 1939 päätteeksi pelatussa World Series -ottelusarjassa kohtasivat New York Yankees ja Cincinnati Reds. Seitsemäs MLB:n All-Star -ottelu pelattiin Yankee Stadiumilla, New Yorkissa, 11. heinäkuuta 1939. AL voitti juoksuin 3–1.
Runkosarjan sarjataulukot
12.9. pelattu ottelu Chicago White Sox'in ja Washington Senators'in välillä mitätöitiin