cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen kommunistinen nuorisoliitto
Tilapäiset komiteat
30.–31. maaliskuuta 1929 pidettiin Tampereella maanlaajuinen nuorisokokous, jonka kutsui koolle SKNL:n ohjaama Tampereen nuorten työläisten komitea. Kokouksessa, johon osallistui 75 edustajaa 46 kunnasta, haettiin yhdenmukaista toimintalinjaa ajankohtaisiin kysymyksiin. Kokouksen päätökset ja alustukset julkaistiin kirjasena, jota ehdittiin levittää varsin laajasti, vaikka viranomaiset yrittivät takavarikoida sen kopiot heti saatuaan tietää asiasta. Impi Karvosen nimissä julkaistun kirjasen 2 000 kappaleen painoksesta poliisi sai käsiinsä vain 100.
Propagandistiliike
Opintoyhdistysten yhteydessä toimi 1920-luvun loppupuolella erityisiä propagandakeskuksia eli ajankohtaisista poliittisista aiheista repäisevästi esitelmöineitä agitaatioryhmiä. Ryhmät esittivät muun muassa kisällilauluja ja näytelmiä, joita kirjoittivat nuorisoliiton aktiivit. Vallitsevaa järjestelmää kritisoitiin useimmiten satiirin avulla. Poliittisuutensa vuoksi propagandakeskukset irtaantuivat itsenäisiksi toimintaryhmiksi. Kesästä 1929 yhteistyötä alkoi koordinoida Helsingin propagandakeskus (Helsprokeskus). Radikaali kommunisminvastainen oikeisto piti propagandaryhmiä keskeisenä todisteena suomalaisen vasemmiston petollisuudesta.
Kisällilauluryhmien lisäksi propagandaa levittivät muun muassa elävälehti- ja sinipuseroryhmät, joihin oli otettu esimerkkiä Neuvostoliitosta ja Saksasta. Propagandaryhmät suosivat yhtenäisiä esiintymisasuja. Monet käyttivät esiintyessään punaisia paitoja, joissa oli kommunistisen liikkeen sirppi ja vasara -tunnus. Tunnetuin liikkeen lauluryhmistä oli helsinkiläinen Meijän pojat. Muita olivat esimerkiksi Reilut pojat, Punapojat, Tampereen Sinipuserot, Punatähdet, SLT-tytöt, Taiston tytöt, Omat pojat, Seurakunnan pojat, Mamman pojat ja Touhun tytöt. Ryhmiä oli kesällä 1928 noin 100 ja niissä oli noin 1 500 esiintyjää.
Propagandistiliikkeen epävirallinen edustajakokous järjestettiin Lahdessa juhannuksena 1929. Keskustelujen aiheena oli muun muassa toiminnan keskittäminen, jota hoitamaan päätettiin perustaa Helsingin propagandakeskus. Keskus alkoi pian julkaista äänenkannattajaansa Punainen Valonheittäjä, jonka vastaava toimittaja oli Kaarlo Kivilahti. Itse keskuksen työtä johti Leo Salminen. Loppuvuonna 1929 oli paikallisia propagandakeskuksia 51. Näiden alaisuudessa oli 252 ryhmää, joissa oli yhteensä 1 938 jäsentä.
Ammattiyhdistysliike
Vuoden 1929 loppuun mennessä SAJ:n nuorisojaoston yhteydessä oli 13 nuorisojaostoa. Toiminnan aloittamista hankaloittivat muun muassa vangitsemiset ja sosialidemokraattien vastustus. 8.–9. kesäkuuta 1930 pidettiin Helsingin työväentalolla nuorisojaoston edustajakokous, johon otti osaa 32 jaostoa. SAJ:n lakkauttamisen jälkeen SKNL toimi salaisessa Punaisessa ammattijärjestössä.
Tiedotus
SKNL:n äänenkannattaja oli salainen Nuori Kommunisti, jota toimitettiin ja monistettiin Helsingissä. Lehtityöhön osallistuneiden säännöllisistä pidätyksistä huolimatta se ilmestyi lähes joka kuukausi. Äänenkannattajan lisäksi SKNL julkaisi KNI:n päätöksiä suomeksi erillisissä tiedotuslehdissä. SKNL:n salainen lehdistö levisi joka puolelle Suomea. Esimerkiksi vuonna 1928 Nuorta Kommunistia painettiin vain 175 kappaletta, mutta vuonna 1932 jo 1 100 kappaletta. SKNL:n toisen Nuori kaarti -lehden levikki oli samaa luokkaa. Yhteensä SKNL:n lehtiä ilmestyi yli sadalla nimikkeellä vuosina 1932–1933. Lehtien yhteenlaskettu kuukausittainen levikki oli noin 15 000.
Julkisille paikoille seiniin kiinnitetyt lehdet olivat yksi SKNL:n tapa saada äänensä kuuluviin. Liitolla oli vaikutusta myös julkiseen Liekki-lehteen (1923–1930), joka "kaunokirjallisena viikkolehtenä" sai ilmestyä vielä 1925 jälkeenkin. Vuoden 1929 alussa Liekki muutettiin "poliittiseksi viikkolehdeksi". Vuonna 1929 Liekin levikki oli hieman yli 10 000. 1920-luvun lopussa julkaistiin myös komiteoiden pohjalta julkisia piirilehtiä, kuten Taisteleva Nuoriso (Uusimaa), Aate (Turku), Punainen Nuoriso (Vaasa) ja Punainen Pohjola (Oulu).
Secure Digital
thumb|Kingstonin valmistama 128 megatavun Secure Digital -muistikortti pienoiskuva|miniSD-kortti (oik.) ja SD-sovitin Secure Digital (yleisesti käytetty lyhenne SD) on yleisesti digikameroissa, älypuhelimissa ja kämmentietokoneissa käytetty muistikorttityyppi, jonka ominaisuuksia ovat muun muassa
SD:n lähin kilpailija on CompactFlash. CompactFlash tarjoaa paremman tiedonsiirtonopeuden ja maksimikapasiteetin.
Muistikortin ovat kehittäneet Matsushita (Panasonic), SanDisk ja Toshiba. Muistikortin tekniikka perustuu vanhempaan MultiMediaCardiin.
SD-muistikorttiperheeseen kuuluvat myös miniSD- ja microSD-kortit.
SD-standardi on melko tiukka, sillä kuka vain ei voi kirjoittaa avoimeen lähdekoodiin perustuvia ajureita kortille, vaan on oltava SD-järjestön jäsen, mikä maksaa noin 1 200 € vuodessa. Useat avoimen lähdekoodin järjestelmät tosin tukevat SD-kortteja lukevia asemia ja oheislaitteita (esimerkiksi USB-kortinlukijoita), koska nämä näkyvät tietokoneelle tavallisina levyasemina. Lisensointimaksu vaikeuttaa lähinnä SD-kortteja tukevien sulautettujen järjestelmien toteuttamista.
miniSD
miniSD on yksi Secure Digital -muistikorttiperheen muistikorteista. Sen esitteli SanDisk CeBIT 2003-messuilla ja ensiesittelyn myötä miniSD liittyi pienten muistikorttien luokkaan, johon kuuluivat ennestään Memory Stick Duo - ja xD-muistikortit.
SD Association otti miniSD:n laajennukseksi SD-muistikorttistandardiin vuonna 2003. Korttityyppiä käytetään etenkin matkapuhelimissa, myyntipakkaukset varustetaan usein sovittimella, jolla miniSD-korttia voidaan käyttää myös niissä laitteissa, joissa on SD-muistikorttipaikka. miniSD-korttia tekevät useat valmistajat ja niitä myydään useilla eri nimikkeillä.
microSD
microSD on SD-korttiperheen toistaiseksi pienin korttityyppi. Kortin kehitti alun perin SanDisk ja aluksi sitä kutsuttiin nimellä T-Flash ja sen jälkeen nimellä TransFlash. Nimi muutettiin microSD:ksi kun SD Card Association (SDA) otti sen osaksi SD-korttiperhettä.
SDA julkaisi uuden tyypin CTIA Wireless 2005-tapahtumassa 14. maaliskuuta 2005 ja lopullinen spesifikaatio julkaistiin 13. heinäkuuta 2005. Julkaisuhetkellä tyyppiä oli saatavana 32, 64 ja 128 MB -koossa ja heinäkuussa 2006 SanDisk julkaisi 2 gigatavun kokoisen microSD-kortin. Vuonna 2016 oli tarjolla jo 128 GB:n tallennuskapasiteetilla varustettuja microSDXC – muistikortteja.
SDHC
SDHC (Secure Digital High Capacity) mahdollistaa yli 2 GB (4–32 GB) tallennuskapasiteetin (SD standardi v2). SDHC ei ole oma korttityyppinsä vaan sitä valmistetaan SDHC-, MiniSDHC- ja MicroSDHC-versioina. SDHC-kortteja voidaan käyttää ainoastaan niitä tukevissa laitteissa. Lähes kaikki uudemmat SD-korttia käyttävät digitaalikamerat tukevat sitä.
SDXC
SDXC (Secure Digital Extended Capacity) tukee kortteja aina 2 TB tallennuskapasiteettiin saakka. Se perustuu SD-standardin versioon v3. Kuten SDHC se ei ole uusi korttityyppi, mutta vaatii erillisen tuen luku-/kirjoituslaitteilta.
SDUC
SDUC tukee yli 2 teratavun kapasiteettia 128 teratavuun saakka. SDUC-laitteet tukevat myös vanhempia kortteja, mutta SDUC-kortit toimivat vain SDUC-laitteissa. SD 8.0 -standardin mukaiset SDUC kortit voivat olla 128 teratavua.
Nopeusluokat
Muistikorttien nopeukissa käytettiin aiemmin Class-luokitusta Class 2 – Class 10. Nopeuksien kasvaessa luokitustapaa on muutettu, ja nykyisin vakiintunein tapa on ilmoittaa kirjoitus- (Write) ja lukunopeudet (Read). Myös V30, V60, V90 sekä U1 ja U3 viittaavat kortin nopeuksiin. Sovellusnopeuksille on annettu omat luokituksensa A1 ja A2. UHS-I ja UHS-II ovat muistikortin väylänopeuksia, joissa UHS-I maksimi on 104 MB/s ja UHS-II jopa 624 MB/s.
SD Express on uudempi formaatti, jonka tavoitteena on moninkertaistaa siirtonopeudet. SD Express julkaistiin SD määrittelyversion 7.0 myötä vuonna 2018. SD Express -väylä perustuu PCI Express ja NVM Express -pohjaiselle väylälle ja protokollalle.
Kortin nopeusluokka määritellään minimikirjoitusnopeudella. Standardin on määritellyt virallinen SD-standardia hallinnoiva SD Association. Luokka Class 1 vastaa 8 Mbit/s (1 Mt/s) kirjoitusnopeutta.
Nykyiset SD- SDHC- ja SDXC-muistikorttien Speed Class ja UHS Speed Class-luokitukset:
Useilla sovelluksilla ja laitteilla on oikein toimiakseen minimivaatimukset tallennusmedialle. Ennen kortin ostoa onkin hyvä varmistaa laitteen vaatimukset kortin nopeudelle. Standardin vaatimukset täyttävissä korteissa nopeusluokka on selkeästi merkittynä kortin etiketissä. Halvimmista korteista merkintä saattaa puuttua, ja kuluttaja ei voi näin olla varma tallennusmedian soveltuvuudesta käyttötarkoitukseen.
Tyypillinen esimerkki vaativasta sovelluksesta on HD-videokuvaus joka useimmiten vaatii vähintään Class 6 -luokan kortin toimiakseen oikein parhaalla laadulla. Käyttötarkoitukseen liian hitaalla kortilla videokuvaus saattaa pysähtyä kirjoituspuskurin täyttyessä tai videokuvaus pätkiä. Hidas kortti saattaa myös heikentää järjestelmäkameroiden sarjakuvausnopeutta.
Vaihtoehtoinen tapa ilmoittaa kortin nopeus on × rating, jonka kerroin 1× vastaa 1,2 Mbit/s kirjoitusnopeutta. Standardia on aiemmin ja tutummin käytetty yleisesti myös mittaamaan CD-aseminen kirjoitusnopeutta. Siten esimerkiksi 40× (48 Mbit/s) kirjoitusnopeus vastaa 48 Mbit/s (6 Mt/s) nopeutta, joka on suoraan verrannollinen Class 6 -määritelmään.
Taulukko yleisesti käytetyistä korttien nopeusluokista sekä minimikirjoitusnopeudet.
Kirjoitus- ja lukunopeus (Write ja Read)
Muistikortit kykenevät kahteen eri nopeuteen. Kun esimerkiksi kameralla otetaan kuva, kamera alkaa kirjoittamaan kuvaa muistikortille. Tallennuksen nopeus riippuu muistikortin kirjoitusnopeudesta (Write, W). Lukunopeus (Write, W) tarkoittaa nopeutta, jolla tiedostoja voidaan lukea ja siirtää muistikortilta esimerkiksi tietokoneelle. Muistikorttien lukunopeus on useimmiten korkeampi kuin kirjoittamisnopeus. Osa valmistajista ilmoittaa harhaanjohtavasti kortin kyljessä ainoastaan lukunopeuden.
Ohessa on esitetty 30 GB:n (esim. n. 1000 raw-kuvaa) siirtyminen eri nopeuksilla.
Fillýra
Fillýra (myös Φιλύρα, Filýra) on Kreikan kylä sekä samanniminen Arrianán kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Φιλλύρας tai Φιλύρας, Dimotikí Enótita Fillýras/Filýras) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 583 ja varsinaisen Fillýran kylän väkiluku 909 (vuonna 2011). Fillýra on Arrianán kunnan kuntakeskus.
Fillýra, suomeksi ”Lehmus”, oli vuoteen 1953 saakka nimeltään Xýdia (Ξύδια), mikä viittaa viinietikkaan samoin kuin kylän turkkilainen nimi Sirkeli. Fillýran kylä sijaitsee noin 19 kilometriä Komotinísta itään. Fillýra oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Arrianán kuntaan yhdessä Kéchroksen ja Orgánin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
thumb|none|260px|Fillýran kunnallisyksikön Drýmin kylää.
Kunnallisyksikön osat
Fillýran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
La clemenza di Tito (René Jacobs)
La clemenza di Tito, KV 621 on levy-yhtiö Harmonia Mundin julkaisema, René Jacobsin johtama äänite Wolfgang Amadeus Mozartin viimeiseksi jääneestä, kaksinäytöksisestä oopperasta, joka kuuluu opera serian lajityyppiin.
Oopperan libreton on kirjoittanut Caterino Mazzola vuonna 1791. Hän käytti sen perustana Pierre Corneillen näytelmää Cinna.
Äänitteen jaottelu
CD-levy 1
Waters Edge
Waters Edge on Sweet-yhtyeen kahdeksas studioalbumi vuodelta 1980. Albumi jatkaa kahden edellisen albumin kaupallisempaa, AOR-tyylistä linjaa. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Sweet VI ja täysin erilaisella kansikuvalla (alempi kuva). Levyn singlet olivat ”Give the Lady Some Respect” ja ”Sixties Man”.
La clemenza di Tito (René Jacobs)
Äänitteen jaottelu
CD-levy 2
Waters Edge
Levyn äänityksiä varjosti rumpali Mick Tuckerin vaimon tapaturmainen kuolema.
La clemenza di Tito (René Jacobs)
Arvio
Carter Chris Humphrayn mukaan tulkinta on tunteellinen, eloisa ja nautinnollinen sekä soittimelliset värit ja karakterit alituiseen vaihtelevia. Kapellimestarin työskentely on analyyttistä ja lyyristä. Humphray laskee levytyksen teoksen parhaiden tulkintojen joukkoon.
Mikkelin ortodoksinen seurakunta
Mikkelissä sijaitsee pyhän ylienkeli Mikaelin kirkko, joka valmistui vuonna 1957. Toinen vuosina 1955–1956 rakennettu kirkko sijaitsee Pieksämäellä ja se on pyhitetty Neitsyt Marian syntymän muistolle ja vihitty ensin vuonna 1957 rukoushuoneeksi eli tšasounaksi ja myöhemmin vuonna 2004 kirkoksi. Seurakunnan alueella on lisäksi kolme muuta seurakunnalle kuuluvaa tšasounaa Mikkelin Visulahdessa, Mikkelin hautausmaalla ja Ihastjärvellä. Aikaisemmin Mikkelissä oli venäläiselle sotaväelle kuuluva sotilaskirkko Linnanmäellä vanhan varuskunta-alueen vierellä. Tämä kirkko kuitenkin purettiin 50-luvun lopulla. Paikalla on nykyisin muistolaatta.
Mikkeli kuului yhtenä ns. Kuutosiin eli kuuden yhteistyöseurakunnan muodostamaan yhteistyöryhmään. Mikkelin ortodoksinen seurakunta julkaisi yhdessä näiden viiden muun yhteistyöseurakunnan kanssa omaa tiedotuslehteä nimeltään Solea.
Gregorius
Gregorius on miehen etunimi. Se on latinalainen muoto kreikkalaisesta nimestä Gregorios ("Γρηγόριος"), joka merkitsee "valpas". Nimi on esiintynyt muun muassa useilla paaveilla.
Mikkelin ortodoksinen seurakunta
Kirkkoherrat
Seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet:
Gregorius
Suomessa nimi Gregorius on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 120 henkilölle. Suomenruotsalaisessa kalenterissa Gregoriuksen nimipäivä 12. maaliskuuta, paavi Gregorius I:n muistopäivänä. Nimen suomalaisia vastineita ovat Reijo ja Reko.
Pauli Pylkkö
Pauli Pylkkö on suomalainen filosofi. Hän on toiminut professorina ja tutkijana Yhdysvalloissa sekä Suomessa. Hän oli Jaakko Hintikan oppilas. Pylkön käsittelemiin aiheisiin kuuluvat logiikka, semiotiikka, kielifilosofia ja kognitiotiede.
Toissijainen suojelu
Toissijainen suojelu on oleskeluluvan peruste. Turvapaikanhakijalle, jonka osalta turvapaikan kriteerit eivät täyty, myönnetään turvapaikkahakemuksen perusteella oleskelulupa toissijaisen suojelun perusteella. Lupa myönnetään, jos hakijaa uhkaa kotimaassaan tai pysyvässä asuinmaassaan kuolemanrangaistus, teloitus, kidutus tai muu epäinhimillinen tai ihmisarvoa loukkaava kohtelu tai rangaistus. Lupa myönnetään myös, jos hakija ei voi palata kotimaahansa tai pysyvään asuinmaahansa ilman, että hän joutuu vakavaan henkilökohtaiseen vaaraan siellä vallitsevan aseellisen selkkauksen vuoksi.
Toissijaisen suojelun kriteerit perustuvat sekä määritelmädirektiiviin että Yhdistyneiden kansakuntien sopimukseen pakolaisten oikeudellisesta asemasta. Toissijaisesta suojelusta on määrätty ulkomaalaislain pykälässä 88, mutta se perustuu määritelmädirektiiviin eikä Suomi määritä sitä kansallisesti. Toissijaisen suojelun soveltamisessa otetaan huomioon kansallisen oikeuskäytännön lisäksi Euroopan unionin tuomioistuimen ratkaisut.
EU-direktiivi käsittelee oleskeluluvan myöntämistä tilanteissa, joissa on kyse yksilöön henkilökohtaisesti kohdistuvasta uhasta tai vaarasta, mutta direktiivin täytäntöönpanon jälkeisessä oikeuskäytännössä on vakiintunut tulkinta, että toissijaisen suojelun kriteerit voivat poikkeuksellisesti täyttyä pelkästään hakijan lähtöalueen turvallisuustilanteen vuoksi. Euroopan yhteisöjen tuomioistuin (nyk. Euroopan unionin tuomioistuin) linjasi toissijaisen suojelun myöntämisen kriteerejä vuonna 2009 antamassaan tuomiossa C-465/07 Elgafaji. Sen mukaan henkilön ei tarvitse poikkeustapauksessa esittää näyttöä vakavasta henkilökohtaisesta vaarasta silloin, kun käynnissä olevalle aseelliselle selkkaukselle tyypillisen väkivallan aste saavuttaa niin korkean tason, että on merkittäviä perusteita uskoa palautetun siviilihenkilön joutuvan maahan palaamisensa vuoksi todelliseen vaaraan.
Siinä missä turvapaikan saanut on oikeutettu pakolaisen matkustusasiakirjaan, toissijaista suojelua saava on oikeutettu muukalaispassiin, jolla matkustus on jossain määrin vaikeampaa.
Vähä-Kukkamo
Vähä-Kukkamo on Keski-Suomessa Keuruulla Lihjamon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Suojoen valuma-alueeseen (35.626) se kuuluu.
Gábor Vajna
thumb|Nuoliristin poliitikoita. Gábor Vajna on ylärivissä kolmantena vasemmalta. Gábor Vajna (4. marraskuuta 1891 Kézdivásárhely, Itävalta-Unkari – 12. maaliskuuta 1945 Budapest, Unkari) oli unkarilainen poliitikko.
Gábor Vajna kuului nuoliristi-järjestöön ja hän tuli vuonna 1944 sisäministeriksi Ferenc Szálasin hallitukseen. Hän oli vastuussa tuhansien unkarinjuutalaisten kuolemasta. Vajna asetettiin sodan jälkeen kansantuomioistuimen eteen ja tuomittiin kuolemaan rikoksista ihmiskuntaa vastaan. Hänet hirtettiin 12. maaliskuuta 1945 yhdessä Szálasin, Károly Beregfyn ja József Geran kanssa.
Montpelier (Vermont)
Montpelier on Vermontin osavaltion pääkaupunki itäisessä Yhdysvalloissa, Uuden Englannin alueella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 855. Kaupunki perustettiin vuonna 1791 ja vuonna 1805 siitä tuli Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunkina sen merkittäviä työllistäjiä ovat osavaltion ja liittovaltion virastot.
Maantiede
Montpelier sijaitsee Vermontin Washingtonin piirikunnassa Winooskijoen varrella.
Historia
thumb|vasen|Montpelierin keskustan historiallisia rakennuksia. Montpelier perustettiin lähialueen muihin kaupunkeihin verrattuna suhteellisen myöhään. Ensimmäinen paikalla vakituisesti asunut siirtolainen oli nimeltään Jacob Davis, joka muutti paikalle vuonna 1789. Vermontin liittyessä Yhdysvaltoihin vuonna 1791 Montpelieristä tehtiin kaupunki. Uusi kaupunki nimettiin epäselvästä syystä ranskalaisen Montpellier’n kaupungin mukaan ja vuonna 1805 siitä tehtiin Vermontin osavaltion pääkaupunki. Pääkaupunki on ajoittain ehdotettu siirrettäväksi muualle. Etenkin Burlington on ollut Montpelierin kilpailija ja lähellä kaupunki oli menettää asemansa Vermont State Housen tuhouduttua tulipalossa vuonna 1857. Nykyinen Vermont State House valmistui vuonna 1859. Kaupunki menestyi taloudellisesti ja siellä toimi esimerkiksi tehtaita, sulattoja ja sahoja. 1800-luvun puolivälissä kaupunkiin saapui rautatie ja samoihin aikoihin tohtori Julius Dewey alkoi myydä henkivakuutuksia. Hänen perustamastaan National Life Insurance Companystä kasvoi maan suurimpiin lukeutuva vakuutusyhtiö. Myös turismista muodostui merkittävä taloudellinen tekijä ja matkailukohteena Montpelier kasvoi etenkin Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen.
Maaliskuussa 1991 Winooskijoella muodostui jääpato, jonka aiheuttama tulva peitti alleen suuren osan Montpelierin keskustasta aiheuttaen miljoonien dollarien vahingot.
Talous
Montpelierin merkittävimmät työnantajat ovat osavaltio ja liittovaltio. Molemmilla on useita virastoja kaupungissa sen pääkaupunkiaseman takia. Merkittävä taloudellinen merkitys on myös maan suurimpiin vakuutusalan yrityksiin lukeutuvat National Life Insurance Companyn pääkonttorilla, minkä lisäksi terveydenhuoltoala on kasvattanut merkitystään työnantajana. Turismi on merkittävä taloudellinen tekijä ja läjhistöllä sijaitsee ujseita suosittuja laskettelukohteita.
Väestö
Montpelierin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 7 855 ja vuoden 2016 arvion mukaan 7 537. Kaupungin asukkaista 94,2 % oli taustaltaan valkoisia, 2,8 % kahdesta tai useammasta rodusta, 1,9 % oli afroamerikkalaisia ja 1,1 % aasialaisia. Latinoja mistä tahansa rodusta oli 2,2 %. 6,8 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia.
Kaupungissa sijaitsee Norwich Universityn kampus Vermont College.
Paattinen
thumb|right|Paattisten vanhaa keskustaa.
Paattinen on entinen kunta ja nykyisin osa Turun kaupunkia sen pohjoisosassa. Kunta oli pitkän ja kapean kiilan muotoinen ja päättyi pohjoisessa Kuhankuonon kahdeksan kunnan rajapyykkiin. Alueen halki virtaa Paattistenjoki, joka tunnetaan myös Vähäjokena lähempänä Turkua. Ennen Paattisten kunnan lakkauttamista sen naapurikunnat olivat Aura, Lieto, Masku, Mynämäki, Nousiainen, Pöytyä, Rusko, Turku, Vahto ja Yläne.
Paattinen liitettiin Turkuun vuonna 1973. Tämä on viimeisin kerta, kun kokonainen kunta on liitetty osaksi Turkua. Tällä hetkellä Paattinen muodostaa Turussa Maaria-Paattisten suuralueen pohjoispuoliskon. Paattinen oli yksikielisesti suomenkielinen kunta, mutta kuntaliitoksessa kieliolot muuttuivat niin, että alueesta tuli kaksikielinen, enemmistökielenään suomi.
Paattisten seurakunta perustettiin vuonna 1690 Maariaan kuuluneena kappeliseurakuntana. Vuonna 1909 se siirrettiin kuulumaan Vahdon seurakuntaan, ja itsenäiseksi seurakunnaksi se tuli vuonna 1937. Nykyisin Paattisten seurakunta kuuluu Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymään. Jugend-tyylinen, puurakenteinen Paattisten kirkko on vuodelta 1909, ja sen on suunnitellut Helge Rancken.
Paattisten vaakunan suunnitteli Ahti Hammar, ja se vahvistettiin vuonna 1958.
Kyliä
Paattisilla on yksi asemakaavoitettu alue. Turun kaupunki hyväksyi 13.2.1986 Paattisten (alun perin Iskoisten) asemakaavan. Asemakaava-alueeseen on liitetty Paattisten koulun alue. Paattisten asemakaava-alue muodostaa kaupunginosan, joka on Turussa numeroltaan 096 PAATTINEN ja joka edelleen jakaantuu kortteleihin ja tontteihin. Kiinteistötunnukset alkavat 853-096- mukaisesti asemakaava-alueella eli Paattisten kaupunginosassa.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajausten mukaan Paattisilla ei ollut lainkaan taajamia.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Paattisten väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Palvelut
Paattisilla toimii Paattisten koulu, johon yhdistettiin entiset Kreivilän ja Paavolan koulut. Uusi koulu aloitti toimintansa marraskuussa 2011. Koulun yhteydessä toimii myös alueen kirjasto ja neuvola.
Paattisten päiväkoti toimii kahdessa toimipisteessä, Toffinkujalla koulun yhteydessä ja Seuravuorenkadulla. Entisen kunnan alueella on myös useita perhepäivähoitajia.
Sunda (Färsaaret)
Sunda on suurikokoinen kunta Färsaarilla. Se sijaitsee Streymoyn ja Eysturoyn saarten välisen salmen molemmilla rannoilla ja on pinta-alaltaan saarten toiseksi isoin kunta. Sundan keskusta on 97 asukkaan Oyrarbakki ja koko kunnan asukasluku on 1 547.
Paattinen
Palvelut
Turun seudun joukkoliikenne eli Föli toimii alueella. Linja-autoilla pääsee entisen Paavolan koulun luokse. Osa vuoroista ulottuu Tortinmäkeen. Kesällä Tortinmäen vuoroja kulkee Kurjenrahkan kansallispuistolle saakka.
Sunda (Färsaaret)
Vuoden 2005 kuntauudistuksessa Sundaan liitettiin Saksunar, Haldarsvíkar, Hósvíkar, Hvalvíkar ja Gjáar, minkä vuoksi Sunda onkin pinta-alaltaan toiseksi suurin kunta. Kunnan asukasluku on hitaasti kasvava, sillä se sijaitsee tärkeän valtatien varrella. Kunnan keskus onkin muodostunut ainoan Streymoyn ja Eysturoyn välisen sillan kohdalle.
Paattinen
Palvelut
Paattisilla on aluetalo, jossa on nuorisotila, kuntosali sekä uimahalli. Aluetalon lähellä on urheilukenttä, jonka yhteydessä on skeittiramppi ja rantalentopallokenttä sekä leikkipuisto.
Sunda (Färsaaret)
Kylät
Gjógv, Haldarsvík, Hósvík, Hvalvík, Langasandur, Norðskáli, Oyrarbakki, Oyri, Saksun, Streymnes, Svínáir, Tjørnuvík.
Paattinen
Palvelut
Harrastustoimintaa edustavat partiolippukunta Vaakun Vartijat sekä urheiluseurat Paattisten Pamaus ja Paattisten Puhti. Turun suomenkielinen työväenopisto ja Turun Weikot tarjoavat liikuntamahdollisuuksia koulun tiloissa. Alueen palo- ja pelastustoimintaa hoitaa muun muassa Paattisten VPK yhteistyössä koko Varsinais-Suomen kattavan pelastuslaitoksen kanssa. Paattisilla toimii aktiivisesti monia yhdistyksiä, kuten Paattisten neuvotteluyhdistys, Paattisten omakotiyhdistys, Lions Club Paattinen ja MLL Paattinen.
Paattisten keskustassa ovat Sale Paattinen, osuuspankki sekä kampaamo. Paattisten vanhassa keskustassa toimii vaateliike Seebra.
Nähtävyyksiä
Paattisten pohjoisin kärki on Kuhankuonon rajapaikka. Kurjenrahkan kansallispuiston aluetta kuuluu Paattisiin. Paattisten keskustan läheisyydessä on luontopolkuja, kuten Paattisten Luontopolku, Jokipolku ja Airikinpolku.
Tortinmäessä on perinteinen Tortinmäen tanssilava. Alueella on myös Tortinmäen kuntorata.
Vanhan tavaran sisustuskauppa Pimee Vintti toimii vanhalla Tiensuun tilalla Säkyläntien varrella.
Paattisten työväentalo on vuodelta 1911.
Paattisten kirkon vieressä on Paattisten kotiseutumuseo. Säkyläntien läheisyydessä on Klootin torppa rakennuksineen.
Sadiola
Sadiola on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin eteläosassa noin 75 kilometriä Kayesista lounaaseen. Kunnassa on 39 400 ja keskuskylässä 10 600 asukasta (vuonna 2009).
Sadiolan kunnan pinta-ala on 5 010 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Samé Diomgoman, Liberté Dembayan ja Hawa Dembayan, idässä Logon ja Diamoun ja etelässä Bafoulabén piirin Niambian ja Kéniéban piirin Dialafaran kuntiin sekä lännessä Senegaliin.
Seudun maisemaa leimaavat tasangot ja matalat kalliorinteet. Senegalin rajalla virtaa Faléméjoki. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia.
Kuntaan kuuluu 44 kylää. Asukkaat ovat etupäässä mandinkoja. Lisäksi on bambaroita, soninkeja ja fulbeja.
Kunnassa toimii 22 alakoulua, neljä yläkoulua, kaksi ranskalais-arabialaista koulua ja neljä koraanikoulua. Terveyspalveluihin kuuluu kaksi terveyskeskusta, kolme terveysasemaa ja kaksi yksityisklinikkaa. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja.
Henry Räsänen
Henry Räsänen (s. 5. heinäkuuta 1974) on suomalainen näyttämötaiteilija ja kulttuurituottaja. Hän on kaavilaisen kiertävän ammattiteatterin, Maarianvaaran teatterin perustaja ja teatterinjohtaja sekä Maarianvaaran Kesäteatterin tuottaja.
Henry Räsänen on esiintynyt ympäri Suomea vuodesta 1996 lähtien. Hänen ohjelmistoonsa kuuluu muun muassa monologeja, lavakomiikkaa ja runoesityksiä.
Esiintymisen lisäksi Räsänen tuottanut useita kymmeniä teatterikiertueita, kulttuuritapahtumia ja käsitetaiteellisia tempauksia sekä tehnyt käsikirjoituksia, kouluttanut, toiminut hankevetäjänä ja ohjannut näytelmiä muun muassa Outokummun teatterille.
Tiivis yhteistyö pieksämäkeläisen teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija Juhani Joensuun kanssa on synnyttänyt useita monologeja sekä erilaisissa tilaisuuksissa ympäri Suomea kiertäneen huumorihahmon, kaikkien alojen asiantuntija Waikko Joen.
Tangokuningas Erkki Räsäsen kanssa Henry Räsäsen on kiertänyt esittämässä  muun muassa Eino Leinon ja Aleksis Kiven teksteistä koostuvaa runo- ja musiikkiohjelmistoa. Räsäset ovat sukua toisilleen.
Koulutus
Räsänen on kolmen laudaturin ylioppilas. Hän on opiskellut Tampereen yliopistossa pääaineenaan teatterin ja draaaman tutkimus sekä Itä-Suomen yliopistossa pääaineenaan sosiaalipsykologia.
Viron Inkeri
Viron Inkerinmaa oli Viroon vuosina 1920–1944 kuulunut alue, joka sijaitsi Inkerinmaalla Narvan­joen itäpuolella. Alue rajoittui lännessä Narva­jokeen sekä idässä Rosona­jokeen ja Laukaan­joen itäpuoliseen haaraan. Historiallisesti eteläraja on ollut pitkin Pljussan ja Petäjokea (vastasi Viron Inkerissä Narvan ja Piirin kunnan välistä rajaa).
Suomessa on yleinen käsitys, että Pohjois-Inkeri on historiallisen alueen pohjoisosa, missä on paljon inkeriläis- ja inkeroiskyliä niin, että alueen väestöstä noin seitsemän kahdeksasosaa oli suomensukuisia asukkaita. Sen sijaan alueen eteläosa, joka oli osa historiallista Inkeriä, mutta jossa ei ollut enää inkeriläiskyliä, luokitellaan joskus alueen ulkopuolelle.
Alue on osa Länsi-Inkeriä, ja sen saaminen Narvajoen itäpuolisista alueista oli tulos Neuvosto-Venäjän ja Viron rauhanneuvotteluista, joissa Neuvosto-Venäjä halusi aluksi Narva­joen länsipuolelta alueita, kun taas Viro halusi esittää vielä pidemmälle meneviä vaatimuksia Inkerinmaan suhteen saadakseen sotilaallista etumaastoa Neuvosto-Venäjältä. Narvan alueeseen oli liittynyt kiihkeitä taisteluja Viron vapaus­sodan aikana. Rauhanneuvottelujen tuloksena noin 5–10 kilometrin levyinen kaistale jäi Viron haltuun lähinnä siksi, että virolaiset joukot olivat valloittaneet sen verran Narvan itäpuolelta maastoa. Neuvosto-Venäjän viimeinen hyökkäys oli epäonnistunut vuoden 1919 lopulla, ja aselepo oli sovittu 31. joulukuuta 1919.
Suomessa alueesta käytettiin nimitystä Viron Inkeri tai Eestin Inkeri. Nimikysymyksen taustalla oli myös Suomessa 1920-luvulla käyty keskustelu pitäisikö käyttää nimeä Viro vai Eesti. Virossa alueesta käytettiin Eesti-Ingeri. Virallisissa yhteyksissä alueesta sekä Suomessa että Virossa käytettiin myös muotoja Viron tai Eestin inkeriläiset, Viron tai Eestin inkeriläiskysymys, jolloin eräissä tapauksissa oli kyse kaikista Virossa olevista inkeriläisistä.
Tarton rauhassa alue liitettiin Viroon. Viron ensimmäisen neuvostomiehityksen aikana (vuosina 1940–1941) alue säilyi Viron sosialistisen neuvostotasavallan osana, mutta saksalaismiehitystä (vuosina 1941–1944) seuranneen uuden neuvostomiehityksen jälkeen Moskova veti yksipuolisesti tasavaltojen välisen rajan Narvajokeen, joten alue siirtyi Viron sosialistiselta neuvostotasavallalta Venäjän sosialistiselle federatiiviselle neuvostotasavallalle vuonna 1944.
Viron Inkerin etnisistä ryhmistä 1930-luvun lopulla suurin oli inkerikot, noin 900 henkeä. He asuivat lähinnä Väikylässä, Saarkylässä, Vanhassakylässä ja jonkin verran heitä oli myös Hanikessa. Vanhassakylässä oli baptistiliike saanut runsaasti kannatusta ortodoksien keskuudessa. Toiseksi eniten alueella asui inkeriläisiä, uskonnoltaan luterilaisia, noin 600-700 henkeä. Eniten heitä asui Kallivieressä. Myös Räkälä, Arsia, Kulla, Rajakylä ja Alakylä olivat luterilaisten asuttamia. Venäläistä väestöä asui Viron Inkerissä noin 200 henkeä. Karstalan (Gorkan) kylä oli kokonaan venäläinen. Sen asukkaat oli tuotu jo maaorjuuden aikana Sisä-Venäjältä. Vatjalaisia asui Viron Inkerissä vain muutamia perheitä. Virolaisia oli noin 200, pääosin virkamiehiä ja rajanvartijoita sekä heidän perheitään.
Alueesta muodostui tärkeä heimotyön kohde suomalaisille erityisesti Akateemiselle Karjala-Seuralle. Akateemisen Karjala-Seuran ja Inkerin liiton avulla Viron Inkeriin perustettiin heimohenkinen lehti Sananseppä. Lehden päätoimittaja oli Suomessa koulutuksen saanut Leander Reijo. Hän katosi Viron Inkerin rajalla 1931, kun hänet kaapattiin Neuvostoliittoon ja teloitettiin siellä 1932.
Suomessa Viron Inkeriä pidettiin eräänlaisena Inkerin viimeisenä linnakkeena Neuvosto-Venäjää vastaan. Viron Inkeriin järjestettiin Suomesta useita isänmaallishenkisiä heimoretkiä. Nämä olivat varsin usein hyvinkin provokatiivisia. Kaikki heimotyö ei ollut näin suorasuuntaista, vaan muun muassa Inkerin Liitto toimitti alueelle kirjalähetyksiä.
Suomessa Viron Inkeriä katsottiin alueena, jossa vuosisatainen inkeriläinen kulttuuri oli vielä tutkittavissa. Alueella vierailivat suomalaisista tutkijoista muun muassa Lauri Kettunen, Martti Haavio ja Lauri Laiho
Kylät
Viron Inkeriin kuuluivat 13 kylää: Uusi Arsia, Uusi Feodormaa, Hanike, Kalliviere, Karstala, Kullaankylä, Magerburg, Uusi Ropsu, Räkälä, Saarkylä, Tervola (Smolka), Vanhakylä ja Väikylä.
Petra Marklund
thumb|Petra Marklund [[Grammis-gaalassa vuonna 2013.]] Petra Linnea Paula Marklund (s. 12. syyskuuta 1984 Tukholma) on ruotsalainen poplaulaja, joka esiintyy englanniksi taiteilijanimellä September. Septemberin musiikkia säveltävät, sanoittavat ja tuottavat ruotsalaiset Jonas von der Burg, Niclas von der Burg ja Anoo Bhagavan. Hänen tunnetuimmat kappaleensa ovat ”Satellites”, ”Cry For You” ja ”Until I Die”. Vuonna 2012 hän julkaisi albumin omalla nimellään.
Musiikki
September tuli Ruotsissa tunnetuksi ensimmäisen albuminsa Septemberin myötä vuonna 2003. Siltä julkaistiin singleinä kappaleet ”La La La (Never Give It Up)”, ”We Can Do It” ja ”September All Over”.
Vuonna 2005 julkaistiin hänen toinen albuminsa In Orbit, jolta tuli monta radiohittiä. Levyn tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi ”Satellites”. Muut tunnetut kappaleet olivat myös Suomessa singleinä julkaistut ”Looking For Love”, ”Flowers On The Grave”, ”It Doesn’t Matter” ja ”Cry For You”.
Syksyllä 2007 julkaistu Septemberin uran kolmas albumi on nimeltään Dancing Shoes. Levyn ensimmäinen single ”Can’t Get Over” käväisi Suomen virallisella singlelistalla sijalla 10 (viikolla 28/2007). Albumin tunnetuimmaksi kappaleeksi nousi ”Until I Die”, joka soi Suomessa radioissa ja televisiossa. Kappaleesta julkaistu single ylsi julkaisuviikollaan (viikolla 2) Suomen virallisen singlelistan 16. sijalle. Seuraavalla viikolla single nousi jo kahdeksannelle sijalle.
Lokakuussa 2012 Marklund julkaisi Ruotsissa omalla nimellään Inferno-levyn, jolla hän laulaa ruotsiksi. Se nousi heti julkaisun jälkeen Ruotsin albumilistan ykköseksi. Marklund kirjoitti levyn kappaleet yhdessä tiimin kanssa, johon kuului muun muassa Kent-yhtyeen laulaja-kitaristi-säveltäjä Joakim Berg. Levy on tyyliltään popmusiikkia, kun Marklund oli edeltävinä vuosina julkaissut September-taiteilijanimellä pääasiassa dance-musiikkia.
Septemberin musiikkia julkaisee Ruotsissa levy-yhtiö Catchy Tunes ja Suomessa levityksestä huolehtii Bonnier Music.
September voitti parhaan dance-artistin palkinnon NRJ Radio Awards -gaalassa vuonna 2006.
Septemberin pukeutumistyyli vaihtelee jatkuvasti, mutta hän suosii värejä ja hienostuneisuutta. Fanisivuillaan hän kertoi olevansa hyvin tunteellinen ihminen, joka nauraa ja itkee paljon.
Marklundin isä tekee töitä avaruustutkimuksessa ja äiti on ruotsalais-slovenialainen.
Diskografia
thumb|Petra Marklund vuonna 2008.
Singlet
Albumilta September Albumilta In Orbit Albumilta Dancing Shoes Albumilta Love CPR Albumilta Inferno
King World Productions
King World Productions oli yhdysvaltalainen televisio-ohjelmien jakeluyritys. Sen perusti Charles King vuonna 1964, ostettuaan Hal Roachin 1930-luvulla tuottamien Meidän sakki -lyhytelokuvien televisiolähetysoikeudet. Charles Kingin kuoltua 1972 yritys siirtyi hänen kuuden lapsensa hallintaan. Yrityksen toimitusjohtajaksi tuli Michael King ja hallituksen puheenjohtajaksi Roger King.
King Worldin levittämiin ohjelmiin kuuluivat muun muassa Wheel of Fortune, Jeopardy, The Oprah Winfrey Show ja Dr. Phil. CBS hankki King Worldin omistukseensa vuonna 2000 ja vuonna 2006 se fuusioitiin osaksi vastaperustettua CBS Television Distributionia.
Kassama
Kassama on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin pohjoisosassa 35 kilometriä Kéniébasta koilliseen. Kunnassa on 19 500 ja keskuskylässä 2 100 asukasta (vuonna 2009).
Kassaman kunta rajoittuu etelässä Kéniéban piirin Bayen, lännessä Sitakillyn ja luoteessa Dialafaran sekä pohjoisessa Bafoulabén piirin Gounfanin ja idässä Koundianin kuntiin.
Orlyn lentoasema
Orlyn lentoasema on 14 kilometriä Pariisista etelään Orlyssa ja osittain Villeneuve-le-Roissa sijaitseva lentoasema. Orlysta lennetään lentoja Euroopan, Lähi-idän, Afrikan ja Karibian kaupunkeihin. Lentoasemalla on kaksi terminaalia, läntinen ja eteläinen.
Kassama
Kuntaan kuuluu 25 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, jahankoja, fulbeja ja bambaroita.
Orlyn lentoasema
Ennen Charles de Gaullen lentoaseman rakentamista Orlyn lentoasema oli Pariisin päälentoasema.
Kassama
Liikenneyhteydet ovat huonot varsinkin sadeaikaan. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Orlyn lentoasema
Orlyn lentoasema avattiin Pariisin eteläpuolelle Le Bourget’n lentoaseman toissijaiseksi lentoasemaksi vuonna 1932. Vuosina 1947–1964 Orlyn lentoasemalla oli Yhdysvaltain ilmavoimien ja Naton sotilastukikohta.
Kassama
Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kaksi terveyskeskusta. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Kunnassa ei ole sähkö- tai puhelinverkkoa.
Orlyn lentoasema
Orlylta on metro- ja linja-autoyhteys Pariisin keskustaan.
Lauri Larmela
Lauri Larmela syntyi yhteysjohtaja Harri Larmelan ja päätoimittaja Kaisa Hongan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2002 on kauppatieteen maisteri Marja Lättilä. Larmela tuli ylioppilaaksi 1985 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1987–1991. Tuulilasin toimituspäällikkö hän oli 1995–1999, lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1999. Vuonna 2015 hän siirtyi lehden artikkelitoimittajaksi, sittemmin uudelleen lehden toimituspäälliköksi.
Karjolampi (Keuruu, Lihjamo)
Karjolampi on Keski-Suomessa Keuruulla Lihjamon kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä.Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Suojoen valuma-alueeseen (35.626) se kuuluu.
Istiaía
Istiaía (myös Istiéa) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Istiaía-Aidipsóksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ιστιαίας, Dimotikí Enótita Istiaías) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Euboian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 091 ja varsinaisen Istiaían kaupungin väkiluku 4 339 (vuonna 2011). Istiaía on Istiaía-Aidipsóksen kunnan kuntakeskus.
Murtolampi (Keuruu, Suojärvi)
Murtolampi on Keski-Suomessa Keuruulla Suojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Istiaía
Istiaían kaupunki sijaitsee sisämaassa Euboian saaren pohjoisosassa noin 5 kilometrin päässä saaren pohjoisrannikosta. Se on perinyt nimensä antiikin Histiaian eli Oreoksen kaupungilta, joka sijaitsi sen lähellä. Istiaían aiempi nimi oli vuoteen 1913 saakka Xirochóri (Ξηροχώρι). Istiaía oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Istiaía-Aidipsóksen kunnaksi yhdessä Aidipsóksen, Artemísion, Lichádan ja Oreoín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Mäntän lukio
Mäntän lukio on lukio Mänttä-Vilppulassa. Lukiossa on lääketieteellis-luonnontieteellinen linja ja taidepainotus. Lukion rehtori on Petri Haapakoski. Lukio sijaitsee osoitteessa Koskelankatu 3, Mänttä. Oppilaitoksesta ovat valmistuneet ylioppilaiksi Jorma Ala-Sankila ja Laura Huhtasaari.
Murtolampi (Keuruu, Suojärvi)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,2 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Suojoen valuma-alueeseen (35.626) se kuuluu.
Zooksantellit
250px|thumb|[[kivikorallit|Kivikoralli, jonka enemmän valoa saaneissa pyyntilonkeroissa on enemmän levää ja siksi vihreämpi väri kuin muissa.]]
Zooksantellit on panssarilevien  ryhmä, jonka jäsenet elävät endosymbioosissa korallieläinten kanssa. Aiemmin zooksantellien ajateltiin kaikkien kuuluvan samaan lajiin tai edes samaan sukuun Symbiodinium, mutta nyttemmin niitä on löytynyt ainakin kymmenestä eri suvusta.
Yleisemmin termillä zooksantelli viitataan kaikkiin toisessa (meri)eliössä symbioottisena esiintyviin yhteyttäviin leviin. Tällaisia leviä on panssarilevien lisäksi myös muun muassa nielulevien ja piilevien ryhmissä, ja niiden isäntiin kuuluu korallien ohella simpukoita, merietanoita, meduusoita ja toisia protisteja kuten huokoseläimiä.
Symbioosissa levä tarjoaa yhteyttämistuotteita isännälleen, isäntä taas suojaa, sijaintipaikan sopivassa valossa ja yhteyttämiseen tarvittavia ravinteita.
Valontarpeen takia zooksantelleja on vain sellaisissa koralleissa, jotka ovat alle sadan metrin syvyydessä.
Providence
Providence on Rhode Islandin osavaltion ja samannimisen piirikunnan pääkaupunki Yhdysvaltain itärannikolla, Uuden-Englannin alueella. Kaupungissa oli 178 042 asukasta vuoden 2010 väestönlaskennassa. Kaupunkiseudulla on 1 630 956 asukasta, mikä tekee siitä maan 42. suurimman.
Yhdysvaltojen teollistuminen alkoi täältä, etenkin korujen ja hopeaesineiden teollisesta valmistamisesta.
Alueen asutus alkoi jo ensimmäisten uudisraivaajien tullessa vuonna 1636. He saapuivat kanooteilla pitkin Moshassuck-jokea ja pysähtyivät löydettyään juomavedeksi kelpaavan lähteen nykyiseltä College Hilliltä.
Kaupungissa toimii niin kutsuttuun Ivy Leagueen kuuluva Brown University – yksi maan vanhoista ja arvostetuista yliopistoista.
+44
Historia
Blink-182:n hajoamisen jälkeen helmikuussa 2005 Hoppus ja Barker jatkoivat työtään musiikin parissa. Kaksikko alkoi nauhoittaa ja sanoittaa uusia kappaleita ystävänsä kellarissa. Alun perin he käyttivät soittimina sähkörumpuja ja pianoa. Barker sanoi myöhemmin, että ajatus tehdä elektronista musiikkia lähti siitä, kun Hoppus kirjoitti heidän ensimmäisen kappaleensa "155".
Kiinanšakki
Kiinanšakki eli tähtihalma on strateginen lautapeli kahdelle, kolmelle, neljälle tai kuudelle pelaajalle. Kiinanšakkia pelataan laudalla, johon poratut reiät muodostavat kuusisakaraisen tähden. Tähden sakaroissa on 10 (suurissa laudoissa 15 tai 21) niinkutsuttua kotireikää, joissa pelinappulat ovat pelin alkaessa ja sen päättyessä. Pelin tavoitteena on siirtää omat nappulat vastapäisen sakaran kotireikiin.
Nimestään huolimatta kiinanšakki ei ole kotoisin Kiinasta, eikä sillä ole mitään tekemistä shakin kanssa. Nimi Chinese checkers (kiinalainen tammi) kehitettiin Yhdysvaltojen markkinoita varten, koska se kuulosti eksoottisemmalta. Kiinanšakki on kuitenkin kehitetty Saksassa halman pohjalta ja sen alkuperäinen nimi oli tähtihalma.
Säännöt
thumb|Perussääntöjen sallimat kaksi liikettä: hyppy viereiseen reikään (ylhäällä) ja "pukkihyppy" toisten nappuloiden yli (alhaalla; kuvassa kaksivaiheinen "hyppy"). Kiinanšakissa tavoitteena on saada kaikki omat nappulat aloituskolmiosta vastakkaiseen päätykolmioon ensimmäisenä pelaajana. Pelaajat siirtävät omia nappuloitaan yksi kerrallaan vuorotellen. Pelin perusmuodossa vastustajan nappuloita ei "syödä" ja sallittuja siirtoja on kahdenlaisia.
Kiinanšakin perusmuodossa nappulaa saa siirtää:
Hyppysiirron saa toistaa samalla nappulalla vuoron aikana niin monta kertaa kuin se on mahdollista. Siirron saa keskeyttää missä vaiheessa tahansa, vaikka pelaaja voisi jatkaa sitä pidemmälle.
Pelistrategia
Kiinanšakin perusstrategia on havaita tai muodostaa mahdollisimman pitkä hyppysiirtojen ketju mahdollisimman lähelle tavoitteena olevaa kolmiota. Koska säännöt sallivat hyppimisen nappuloiden yli niiden väristä riippumatta, on toinen tärkeä strategia estää toisia pelaajia siirtämästä nappuloitaan pitkiä matkoja kerralla. Peliin vaikuttavat huomattavasti myös aloitus- ja tavoitekolmioiden tyhjennys- ja täyttötekniikka.
Pelimuodot pelaajien lukumäärän mukaan
Kaksi pelaajaa voivat pelata kumpikin yhdellä, kahdella tai kolmella värillä. Yhdellä värillä pelatessa nappulat sijoitetaan yleisimmin vastakkaisiin kolmioihin. Nappuloiden määrää voidaan suurentaa muiden värien nappuloilla, jotka asetetaan laajenevan kolmiomuodon mukaisesti pelialueelle.
Kahdella värillä pelattaessa molemmat nappularyhmät voivat olla vastakkain tai molemmilla pelaajilla voi olla yksi tyhjään vastakkaiskolmioon pyrkivä ryhmä.
Kolme pelaajaa voivat pelata kukin yhdellä tai kahdella värillä. Yhdellä värillä pelatessa kunkin pelaajan vastakkainen kolmio on tyhjänä.
Neljä pelaajaa pelaavat kukin yhdellä värillä vastapareittain.
Viisi pelaajaa voi periaatteessa pelata kukin yhdellä värillä, mutta yhdellä pelaajista on huomattava etu tyhjästä kolmiosta omaa aloituskolmiota vastapäätä.
Kuusi pelaajaa pelaavat kukin yhdellä värillä. Säännöiksi voidaan sopia joko "kaikki kaikkia vastaan" tai pari- tai kolmikkopeli.
Nopeutettu kiinanšakki
thumb|Nopeutetun pelin sääntöjen sallimia eripituisia hyppyjä nappuloiden yli. Perussäännöistä poiketen nopeutetussa kiinanšakissa nappula voi hypätä toisen yli kauempaakin kunhan hyppy tapahtuu suorassa linjassa ja hypyn aloitus- ja lopetusreiät ovat yhtä kaukana ylihypättävästä nappulasta. Perussääntöjen mukaisesti siirto voi koostua useammasta hypystä, lisäksi hypyt voivat olla erimittaisia.
Kahden tai useamman perättäisen nappulan yli hyppääminen ei ole sallittua. Tästä syystä pelaajan on strategisesti tärkeää pitää omat nappulansa lähekkäin toisiaan estääkseen vastapuolen pitkät hyppysiirrot.
Nopeutetusta kiinanšakista on myös variaatio, jossa mikä tahansa symmetrinen hyppy on sallittu, mukaan lukien useamman perättäisen tai tyhjien reikien erottamien nappuloiden ylittäminen.
Nopeutettu kiinanšakki on suosittu erityisesti Manner-Kiinassa ja Ranskassa.
Syöntikiinanšakki
Syöntikiinanšakissa pelataan kaikilla kuudella värillä ja nappulat ovat pelin alkaessa muista kiinanšakin muodoista poiketen laudan kuusikulmion muotoisella pelialueella. Keskireikä jää tyhjäksi. Pelaajia voi olla kahdesta kuuteen, myös viisi. Pelaajat tekevät vuorotellen hyppysiirtoja millä tahansa värillä. Ylihypätyt nappulat poistetaan pelilaudalta ja ne siirtyvät siirtäneen pelaajan pisteiksi. Vain hyppysiirrot sallitaan ja peli päättyy, kun niitä ei ole enää mahdollista tehdä. Eniten pisteitä saanut pelaaja voittaa.
Aiheesta muualla
Halma
Paavola (Suomen entinen kunta)
thumb|250px|Paavolan kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa. Paavola (aiemmin Pehkola) on Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Paavola yhdistettiin 1973 Revonlahden kanssa Ruukin kunnaksi, ja edelleen 1. tammikuuta 2007 Siikajoen kanssa Siikajoen kunnaksi. Paavolan naapurikunnat olivat Liminka, Revonlahti, Pattijoki, Vihanti ja Rantsila.
Paavolassa järjestettiin Herättäjäjuhlat vuonna 1895.
Paavolassa risteävät seututie 807 ja kantatie 86.
Paavolan puukirkko on vuodelta 1756, ja sen on suunnitellut Matti Honka.
Kyliä
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Paavolan taajamat olivat Ruukki (1 148 asukasta, joista 1 145 Paavolan puolella) ja Kirkonkylä (282 asukasta). Vuonna 1960 taajamaksi määriteltiin myös Luohua, joka ei kuitenkaan enää ollut taajama vuonna 1970.