cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernardo O’Higgins
Elämäkerta
Bernardo O’Higgins oli Ambrose O’Higginsin (1720–1801) avioton poika. Ambrose O’Higgins oli syntyjään irlantilainen, mutta oli siirtynyt Espanjan kuninkaan palvelukseen, koska uskoltaan katolilaisena hänellä ei ollut brittien hallitsemassa Irlannissa menestymisen mahdollisuuksia. Ambrose O’Higgins menestyikin lopulta loistavasti Espanjan hallitsemassa Etelä-Amerikassa, ja vuonna 1796 hänet nimitettiin Perun varakuninkaaksi (virallinen titteli oli ”Virrey y Capitán General del Reino del Perú y Presidente de la Real Audiencia de Lima”).
Ambrose O’Higginsin poika Bernardo vietti lapsuutensa Chilessä äitinsä Isabel Riquelmen kanssa, joten isä näki poikaansa harvoin. Hän päätti kuitenkin rahoittaa pojalleen hyvän koulutuksen Englannin yliopistoissa. Bernardo O’Higgins sai Englannissa opiskellessaan vapaamielisiä ja vallankumouksellisia ajatuksia. Myöhemmin hän tapasi Espanjassa José de San Martínin ja ystävystyi tämän kanssa.
Palattuaan vuonna 1802 Chileen O’Higgins ryhtyi johtamaan isältään perimiään maatiloja. Kun Chilessä alkoi vuonna 1810 Espanjan siirtomaavallan vastainen liikehdintä, hän otti siihen osaa innokkaasti. Hänet valittiin Chilen kansalliskongressiin, jossa hän vaati Chilelle täyttä itsenäisyyttä. Varakkaana miehenä hän kykeni varustamaan ratsuväkiyksiköitä. Hän myös asettui itse niiden johtoon.
Aseellinen kamppailu Chilen vapauttamiseksi Espanjan ylivallasta alkoi vuonna 1813, ja O’Higgins osoittautui taitavaksi ratsuväen johtajaksi. Alun menestys vaihtui kuitenkin pian tappioon, kun Espanjan kuninkaalle uskolliset joukot saivat täydennysjoukkoja Euroopasta. O’Higgins joutuikin vuonna 1814 pakenemaan Argentiinaan.
Argentiinassa O’Higgins käytti kolme vuotta uuden armeijan rakentamiseen. Lopulta hän lähti yhdessä kenraali José de San Martínin kanssa valloittamaan Chileä. Armeija joutui matkalla ylittämään Andien vuoriston. Tuota riskialtista ylitystä on usein verrattu kuuluisaan Hannibalin Alppien ylitykseen vuonna 218 eaa.
O’Higginsin ja José de San Martínin armeija selvisi Andien ylityksestä taistelukykyisenä ja saavutti helmikuussa 1817 suuren voiton Espanjan kuninkaan joukoista Chacabucon taistelussa. Voiton jälkeen O’Higginsille annettiin ylin valta Chilessä ja hänen johdollaan maa julistautui itsenäiseksi 12. helmikuuta 1818. Pari kuukautta myöhemmin kuninkaan joukot lyötiin Maipún taistelussa, millä Chilen itsenäisyys käytännössä varmistettiin.
Eileen O’Keeffe
Eileen O’Keeffe (s. 31. toukokuuta 1981 Kilkenny) on irlantilainen yleisurheilija, joka päälaji on moukarinheitto.
Saturnuksen renkaat
upright|pienoiskuva|Saturnuksen renkaat. pienoiskuva|Saturnuksen kolmen näkyvimmän renkaan nimet. Jokainen suuri rengas koostuu tuhansista pienrenkaista, joiden aukkoja luovat renkaiden lähellä kiertävät kuut. pienoiskuva|Saturnuksen rengasjärjestelmää.
Eileen O’Keeffe
O’Keeffe karsiutui Santiago de Chilen juniorien MM-kilpailuissa 2000 tuloksella 50,13. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän niin ikään karsiutui heitettyään 59,64. Seuraavana vuonna hän moukaroi Daegun Universiadeissa neljänneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui tuloksella 64,09 ja samoin kävi jälleen Göteborgin EM-kisoissa 2006, jossa hän heitti 65,07. Seuraavana vuonna hän sijoittui kuudenneksi Osakan MM-kilpailuissa tuloksella 70,93. Hän karsiutui sekä Pekingin olympialaisissa 2008 (67,66) että Berliinin MM-kilpailuissa 2009 (63,20).
O’Keeffe voitti Irlannin-mestaruuden moukarinheitossa yhdeksän kertaa (vuosina 2001–2009) ja kiekonheitossa kuusi kertaa (vuosina 2002, 2004–2005 ja 2007–2009). Moukarinheiton Irlannin ennätystä hän paransi 11 kertaa; ensimmäisen kerran Tallinnassa vuonna 2002 tuloksella 60,28 ja viimeisen kerran Dublinissa vuonna 2007 tuloksella 73,21.
Saturnuksen renkaat
Aluksi renkaita luultiin yhtenäisiksi kiinteiksi kappaleiksi. Vuonna 1859 James Clerk Maxwell kuitenkin väitti, ettei niin voi olla. Sellainen rengas ei pysyisi koossa vaan hajoaisi pieniksi kappaleiksi. Sen sijaan renkaat koostuvat pienistä hiukkasista, joista jokainen erikseen kiertää Saturnusta. Kun kaukoputket kehittyivät entistä tarkemmiksi, James Keeler saattoi vuonna 1895 todeta, että Maxwell oli ollut oikeassa.
Yleistä
Saturnuksen renkaat koostuvat miljardeista pienistä kappaleista. Kappaleiden läpimitta on muun muassa 1 cm - 10 m. Ne ovat mm vesijäätä.
Suurten renkaiden läpimitta on 270 000 km, mutta paksuus alle 100 metriä. Monin paikoin paksuus on noin 10 m. Kaikkien, hyvin himmeiden renkaiden leveys 26 miljoonaa km. Renkaiden massa 1.5 * 10E19 kg, mikä on sama kuin 0.41 sisimmän suuren kuun, Mimasin massasta.
Renkaiden ajatellaan yleensä syntyneen muinaisen kuun hajottua. Kuu pirstoutui vuorovesivoimiin, se ajautui ratahäiriöiden takia liian lähelle Saturnusta. Tämä tapahtui Aurinkokunnan iän mitassa melko äsken, noin 100 miljoonaa vuotta sitten. Tuhoutunut kuu saattoi olla Japetuksen kokoinen.
Renkaat
(1) Tilapäinen nimi. (2) Etäisyys kapeamman renkaan tai aukon keskustaan, ei reunaan. (3) Epävirallinen nimi. <br style="clear:both;">
D-rengas
Saturnuksen sisin ja hyvin himmeä rengas.
Colombon aukko
Colombon aukko sijaitsee C-renkaan sisäosassa. Alueella on kirkas, kapea ja muodoltaan lievästi elliptinen Titanin rengas, joka on resonanssissa Saturnuksen suurimman kuun Titanin kanssa.
Maxwellin aukko
C-renkaassa oleva aukko, jossa on muodoltaan lievästi elliptinen tiheä pieni rengas.
Kauhajoki-lehti
Kauhajoki-lehti on Kauhajoella kerran viikossa (keskiviikkoisin) ilmestyvä puolueeton sanomalehti. Lehti on perustettu vuonna 1925. Lehden nimi oli vuoteen 2011 asti ”Kauhajoen Kunnallislehti”; nimenmuutoksen taustalla oli Kauhajoen muuttuminen kunnasta kaupungiksi 10 vuotta aikaisemmin. Lehden päätoimittaja-toimitusjohtaja on Tuomas Koivuniemi. Koivuniemi saapui Kauhajoki-lehden palvelukseen vuonna 2010 Suomen Keskustaa lähellä olevan Verkkoapila-julkaisun päätoimittajan paikalta. Edellinen toimitusjohtaja oli Kimmo Leppänen ja päätoimittaja Hannu Honkaranta. Molemmat olivat lehden palveluksessa yli 30 vuotta.
Saturnuksen renkaat
Huygensin aukko
Huygensin aukko sijaitsee Cassinin jaon sisäreunalla. Alueella on muodoltaan lievästi elliptinen tiheä pieni rengas.
Kauhajoki-lehti
Lehteä kustantaa Kauhajoen Kunnallislehti Oy, ja lehti painetaan I-Print Oy:n painossa Seinäjoella.
Lehden levikki oli vuonna 2014 yhteensä 6 381 kappaletta. Kauhajoki-lehti on Sanomalehtien liiton jäsen.
Saturnuksen renkaat
Encken jako
Encken jako on A-renkaassa oleva 325 km leveä aukko, jonka aiheuttaja on alueella kiertävä kuu Pan. Jaon löysi James Edward Keeler vuonna 1888. Cassini-avaruusluotaimen ottamista kuvista on selvinnyt, että alueella on ainakin kaksi heikkoa rengasta.
Kauhajoki-lehti
200px|thumb|left|Lehden toimitus 200px|thumb|Lehden vanha logo
Saturnuksen renkaat
Keelerin aukko
Keelerin aukko on A-renkaassa oleva kapea aukko noin 250 kilometriä renkaan ulkoreunasta. Tämän sisässä kiertää Dafne, pieni kuu, joka pitää aukkoa yllä.
F-rengas
Saturnuksen uloimpia renkaita, joka sijaitsee noin 3 000 km A-renkaan ulkopuolella. Se löydettiin vuonna 1979 avaruusluotaimen Pioneer 11 ottamista kuvista. Rengas on kapea, vain muutamia satoja kilometrejä leveydeltään. Sen sisä- ja ulkopuolella kiertää kaksi paimenkuuta, Prometheus ja Pandora.
G-rengas
G-rengas on kapea ja himmeä rengas suunnilleen F-renkaan ja E-renkaan sisäreunan puolivälissä. Renkaassa on kirkkaampi kaari lähellä sisäreunaa, joka on pituudeltaan noin kuudesosa renkaan ympärysmitasta ja joka on 7:6 resonanssissa Mimas-kuun kanssa. Kaari koostuu luultavasti suurimmillaan parin metrin kokoisista jääkappaleista, kun taas muut osat G-renkaasta koostuvat tomusta, jota on syntynyt kaaressa tapahtuneista törmäyksistä.
E-rengas
E-rengas on Saturnuksen toiseksi uloin ja erittäin leveä rengas, joka sijaitsee Mimasin ja Rhean kiertoratojen välissä. Se on hajanainen kiekko jäistä ja pölyistä ainesta. Muista renkaista poiketen se koostuu enemmänkin mikroskooppisista kuin makroskooppisista osasista. E-renkaan aineksen lähteeksi on osoittautunut Enceladuksen jäävulkanismi.
Phoeben rengas
NASAn Spitzer-avaruusteleskoopin helmikuussa 2009 tehtyjen havaintojen perusteella tutkijat ovat löytäneet uuden renkaan, joka on tähänastisista suurin.
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys lähes näkymättömästä Phoeben renkaasta.
Se ulottuu 128 Saturnuksen säteen päästä aina 207 säteen päähän saakka planeetan keskustasta, eli on hieman lähempänä kuin Saturnuksen uloin kuu Phoebe. Phoebe kiertää planeettaa keskimäärin noin 215 Saturnuksen säteen etäisyydellä. Uusi rengas on 27 astetta kallellaan Saturnuksen päiväntasaajaan ja muihin renkaisiin nähden. Rengas muodostuu hyvin harvasta pölystä ja jäästä ja on siksi näkyvän valon aallonpituuksilla lähes näkymätön. Se kuitenkin voitiin havaita lähettämänsä infrapunasäteilyn avulla. Renkaan hiukkasten oletetaan olevan (mikrometeoroidien ja suurempien kappaleiden) törmäyksistä Phoebeen, niillä on vastakkainen kiertosuunta seuraavaan sisempään kuuhun Japetukseen nähden. Renkaan materiaali ajautuu hitaasti sisäänpäin johtuen auringon säteilyn heijastumisesta, ja näin ollen pommittaa hiukkasilla Japetuksen etupuolta. Tämä voisi selittää kuun kaksivärisyyden, joko suoraan tai katalyyttisesti. Japetuksen peittävä tumma aine voi olla Japetuksesta itsestään, jään suotautumisprosessista sublimoitumalla lämpimämmiltä alueilta, tiivistyen kylmemmille alueille. Renkaan olemassaolon ennusti jo 1970 luvulla Cornellín yliopiston professori Joseph Burns. Löydön tekivät Anne J. Verbiscer ja Michael F. Skrutskie (University of Virginia) ja Douglas P. Hamilton (University of Maryland). Löytö julkaistiin Nature-lehdessä.
Personal Software Process
Personal Software Process (PSP, ) on keskeisessä osassa Watts Humphreyn kehittämässä koulutusohjelmassa, joka tähtää ohjelmistokehittäjien ammattitaidon parantamiseen. PSP voi viitata yleisterminä työtapoihin, joita kukin ohjelmistokehittäjä käyttää omassa työssään, vaikka ne eivät olisikaan millään lailla suunniteltuja tai dokumentoituja. Usein PSP kuitenkin viittaa tiettyyn Humphreyn kehittämään työtapojen kokonaisuuteen, jonka opettelun ja harjoituksiin soveltamisen on tarkoitus auttaa ohjelmistokehittäjää ymmärtämään, miksi hänen tulisi järjestelmällisesti seurata ja kehittää omia työtapojaan.
Tausta
PSP syntyi Humphreyn ideasta soveltaa ohjelmistotalojen käyttöön suunnitellun CMM-kypsyysmallin periaatteita myös yksilötasolla. Hän lähtee oletuksesta, jonka mukaan ohjelmistojen laadun parantaminen edellyttää yrityksen tasolla toimivien prosessien kehittämisen lisäksi, että ohjelmistokehittäjät päämäärätietoisesti kehittävät kukin omaa ammattitaitoaan myös heidän itsekseen tekemiensä työtehtävien tasolla. CMM-mallia mukaillen hän myös olettaa, että tämä ei onnistu, elleivät ohjelmistokehittäjät jotenkin pysty seuraamaan omaa kehittymistään.
PSP-koulutusohjelmassa ohjelmistokehittäjät aluksi mittaavat suoriutumisensa suunnittelu- ja ohjelmointitehtävässä nykyisillä työtavoillaan. Tämän jälkeen he ottavat asteittain käyttöönsä Humphreyn kehittämät järjestelmälliset työtavat ja mittarit ja harjoittelevat niitä pienimuotoisissa ohjelmistokehitysharjoituksissa. Lopuksi he vertaavat suoriutumistaan alkuperäisillä työtavoillaan ja uusilla järjestelmällisillä työtavoilla. Opetellut järjestelmälliset työtavat toimivat pohjana, kun ohjelmistokehittäjät tämän jälkeen lähtevät kehittämään heille itselleen parhaiten sopivia työtapoja. Koulutusohjelma on mahdollista suorittaa itseopiskeluna, yliopistokurssina tai, mikäli henkilö haluaa sertifikaatin, kaupallisella kurssilla.
Hyödyt
Humphreyn mukaan järjestelmällisiä työtapoja käyttävä ohjelmistokehittäjä tai ohjelmistokehitystiimi:
Kausikortti
Kausikortti oli Yle Teemalla vuosina 2006-2008 lähetty musiikki-TV-ohjelma, jossa esitettiin Radion sinfoniaorkesterin konsertteja. Ohjelmassa oli konserttien lisäksi säveltäjä Osmo Tapio Räihälän vetämiä studiokeskusteluja ja muusikkohaastatteluja. Ohjelman erikoinen piirre oli reaaliaikainen kriitikko, jona toimi filosofian tohtori Susanna Välimäki.
Personal Software Process
Hyödyt
Microsoft on soveltanut PSP:tä ja sen päälle rakentuvaa Team Software Processia (TSP) Intian ohjelmistokehitysyksikössään. Kuuden kuukauden kuluessa PSP:n ja TSP:n käyttöönotosta yli kaksi kolmasosaa projekteista toimitettiin virheettöminä ja 94 % projekteista valmistui ajallaan.
Malliprosessi
PSP-koulutusohjelma etenee tasoittain, siten että jokainen taso lisää järjestelmällisyyttä ja mittareita:
White Star Line
thumb|White Star Linen logo ja lippu
Oceanic Steam Navigation Company, yleisesti White Star Line, oli brittiläinen varustamo, joka tunnetaan parhaiten lippulaivansa RMS Titanicin haaksirikon johdosta.
Historia
Yhtiön perustivat vuonna 1845 Liverpoolissa John Pilkington ja Henry Threlfall Wilson nimellä White Star Line, ja aluksi yhtiö keskittyi Australiaan suuntautuvaan kauppaliikenteeseen, joka oli voimistunut kultalöydön myötä. Laivasto koostui aluksi vain vuokratuista purjelaivoista, mutta yhtiö hankki ensimmäisen höyrylaivansa vuonna 1863.
Yhtiö fuusioitui Black Ball- ja Eagle Lines -yhtiöiden kanssa muodostaen Liverpool, Melbourne and Oriental Steam Navigation Companyn. Yhtiö ei menestynyt, ja White Star Line irtautui yhtiöstä keskittyäkseen Liverpool–New York-reitin liikennöintiin. Yhtiö tilasi uuden laivan lainarahoilla, mutta Royal Bank of Liverpoolin konkurssin jälkeen yhtiölle jäi velkaa 527 000 puntaa.
The Oceanic Steam Navigation Company
thumb|250px|RMS Teutonic lähdössä [[Liverpoolista (1889)]]
Thomas Ismay, National Line -yhtiön johtaja, hankki omistukseensa White Star Linen lipun ja nimen 1 000 sterlingpunnalla 18. tammikuuta 1868. Ismayn suunnitelmissa oli liikennöidä White Star Line nimellä suuria laivoja Atlantin ylittävällä reitillä. thumb|120px|left|Thomas Ismay Hän oli jo aiemmin tehnyt yhteistyösopimuksen Sir Edward Harlandin, Harland and Wolff -telakan johtajan, kanssa. Harland and Wolff sai ensimmäisen tilauksen 30. heinäkuuta 1869. Sopimuksen mukaan telakka rakentaisi yhtiölle aluksia todellisten kustannusten sekä määrätyn lisäosuuden hinnalla eikä rakentaisi ollenkaan aluksia kilpaileville yhtiöille. Vuonna 1870 William Imrie tuli yhtiön osakkaaksi.
Harland and Wolffin telakalta valmistuivat ensimmäiset Oceanic-luokan alukset: RMS Oceanic, RMS Atlantic, RMS Baltic, ja RMS Republic. Atlantin ylittävällä linjalla White Star Linen liikenne alkoi jälleen vuonna 1871.
Mastercutor
Mastercutor on U.D.O:n albumi, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2007.
Lubsza
Lubsza on maalaiskunta Brzegin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 8 984. Kunnan keskus on Lubszan kylä.
Kylät Lubszan kunnassa ovat Borucice, Błota, Czepielowice, Dobrzyń, Garbów, Kościerzyce, Lubicz, Lubsza, Mąkoszyce, Michałowice, Myśliborzyce, Nowe Kolnie, Nowy Świat, Piastowice, Pisarzowice, Raciszów, Rogalice, Roszkowice, Szydłowice, Śmiechowice sekä Tarnowiec. Se rajautuu Jelcz-Laskowicen, Namysłówin, Oławan, Popielówin, Skarbimierzin ja Świerczówin kuntiin sekä Brzegin kaupunkiin. Lubszan pinta-alasta noin 47 prosenttia on maatalousmaata ja noin 46 prosenttia metsää.
250px|vasen|pienoiskuva|Kunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa 49,9 prosenttia Lubszan asukkaista oli naispuolisia ja 50,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,4 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 62 prosenttia ja eläkeikäiset 20,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Vuonna 2019 Lubszan kunnassa syntyi 57 lasta.
White Star Line
The Oceanic Steam Navigation Company
Jo tuolloin oli tapana, että yhtiö nimesi aluksensa jonkin tunnistettavan teeman mukaan. White Star Linen teemana oli käyttää päätettä ”-ic” (kuten Titanic) alusten nimen perässä, samoin kuin Cunard Line käytti päätettä ”-ia” (esimerkiksi RMS Lusitania). Muita White Star Line tunnuksia olivat punainen kaksihaarainen viiri, jossa oli valkoinen viisisakarainen tähti, sekä laivojen punaoranssit mustahuippuiset savupiiput.
1800-luvun loppuun saakka White Star Linen laivaston kuuluisimpiin aluksiin kuuluivat RMS Britannic, RMS Germanic, RMS Teutonic ja RMS Majestic. Useat näistä laivoista voittivat Blue Ribandin, palkinnon nopeimmasta Atlantin ylityksestä.
Vääksyn kartano
Vääksyn kartano (Ruots. Växiö) on 1500-luvulla perustettu Kangasalla Huutijärven kylässä ja Vääksyn kaupunginosassa sijaitseva kartano. Rälssitilasta tuli kuninkaankartano 1560-luvulla, kun eräs Suomen vauraimmista aatelismiehistä Jöns Västgöte ja hänen vaimonsa Kerstin Pedersdotter (Jägerhorn af Spurila), joka oli saanut kylän Vääksystä huomenlahjakseen ensimmäiseltä mieheltään, lahjoittivat kartanon kruunulle 22.11.1555, pidättäen elinikäisen hallintaoikeuden. Jöns Västgöten kuoltua syksyllä 1561, Juhana III lahjoitti kartanon edelleen rakastajattarelleen Kaarina Hannuntyttärelle vuonna 1564, ja sai hallintaoikeuden Kerstin Pedersdotterin kuoltua 1566.
White Star Line
The Oceanic Steam Navigation Company
Vuonna 1899 Thomas Ismay tilasi laivastoonsa aluksen, joka sai nimekseen RMS Oceanic. Se oli ensimmäinen alus maailmassa, joka oli pidempi kuin Great Eastern mutta silti kevyempi. Aluksen rakentaminen merkitsi sitä, että White Star Line jätti taakseen haaveet nopeista Atlantin ylityksistä ja keskittyi enemmän mukavuuteen ja taloudellisuuteen.
1900-luku
1900-luvun alussa höyrykoneet olivat niin epätaloudellisia, että taloudellisella kivihiilen kulutuksella korkein mahdollinen nopeus oli noin 24 solmua (44,4 km/h). Tätä suuremmilla nopeuksilla kulutetun hiilen määrä jokaista lisättyä nopeusyksikköä (solmua) kohti oli suoraan verrannollista siten, että hiilen määrä oli kerrottava kahdella. Juuri tästä syystä White Star Line keskittyi taloudellisuuteen ja mukavuuteen. Tämän vuoksi Titanic rakennettiin 21 solmun (38,9 km/h) nopeudelle, kun aiemmin rakennetun Cunard Linen Lusitanian ennätysnopeus oli 27 solmua (48 km/h).
Vuonna 1902 White Star Line fuusioitui International Mercantile Marine Companyyn (IMM), joka oli suuri amerikkalainen laivayhtiö. Seuraavaan vuoteen mennessä IMM oli hankkinut omistukseensa laivayhtiöt American Line, Dominion Line, Atlantic Transport Line, Leyland Line ja Red Star Line. Samalla yhtiö solmi kauppasopimuksia saksalaisten Hamburg-Amerikan ja Norddeutscher Lloydin kanssa. J. Bruce Ismay luovutti hallinnon IMM:lle osakkeenomistajien asettamien paineiden sekä J.P. Morganin kaavaileman tariffisodan vuoksi.
Vääksyn kartano
Aiheesta muualla
61.45694°N, 24.12389°W
White Star Line
1900-luku
Cunard Line oli White Star Linen näkyvin ja tärkein kilpailija. Jatkuvan kilpailuaseman vuoksi White Star Line tilasi Harland and Wolffilta kolme uutta Olympic-luokan laivaa: RMS Olympicin, RMS Titanicin sekä HMHS Britannicin. Britannicin nimeksi oli tarkoitus tulla RMS Gigantic, mutta Titanicin haaksirikon jälkeen nimi muutettiin.
Onnettomuuksia
Sotatoimissa ensimmäinen White Star Linen menettämä alus, RMS Arabic, upposi ensimmäisen maailmansodan myötä saksalaisen torpedon uhrina vuonna 1915. Samana vuonna myös sairaalalaivaksi muutettu Britannic upposi saksalaisen miinaan; 30 ihmistä kuoli. Sitä vastoin RMS Olympic oli onnekas: se on tiettävästi ainoa kauppalaiva, joka onnistui upottamaan vihollisen sotalaivan ensimmäisessä maailmansodassa. Vuonna 1934 Olympic törmäsi sumussa Nantucketin majakkalaivaan upottaen sen. Onnettomuudessa menehtyi seitsemän ihmistä.
Eija Vilpas
Eija Annikki Vilpas (s. 17. heinäkuuta 1957 Tuusula) on suomalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka on esittänyt filmirooleja vuodesta 1981. Televisiosarjoissa hänen kuuluisimpia hahmoja ovat olleet Fakta homman Pirjo "Pirre" Kaasinen, Hynttyyt yhteen -sarjan Vappu Nieminen ja Paavon ja Railin Raili Hiltunen-Grönroos. Vuodesta 1988 lähtien hän on tehnyt mittavan näyttämöuran Helsingin Kaupunginteatterissa. Lisäksi hän on tehnyt dubbauksia sekä työskennellyt ilmaisutaidon opettajana.
White Star Line
Cunard-White Star Limited
Vuonna 1933 White Star Line ja Cunard Line olivat molemmat talousvaikeuksissa laman vuoksi, ja matkustajamäärät laskivat. Eritoten White Star Line kärsi laman vaikutuksista. Cunard Line oli vuonna 1931 keskeyttänyt uusimman laivansa rakentamisen rahaa säästääkseen (myöhemmin se laskettiin vesille nimellä RMS Queen Mary). Vuonna 1933 Ison-Britannian hallitus suostui avustamaan yhtiöitä rahallisesti sillä ehdolla, että yhtiöt fuusioituisivat. Fuusio toteutettiin 10. toukokuuta 1934.
Eija Vilpas
Näyttelijänura
Vilpas on valmistunut opettajaksi sekä käynyt Teatterikorkeakoulun. 1980-luvulla hän nousi maanlaajuiseen kuuluisuuteen Fakta homma -televisiosarjassa, jossa hän näytteli opiskelutovereidensa Riitta Havukaisen, Lasse Karkjärven ja Taneli Mäkelän kanssa. Vilppaan näyttelemä Pirre oli alun perin hänen opinnäytetyönsä Teatterikoulussa. Televisiosarjan lisäksi Fakta hommasta tehtiin Spede Pasasen tuottama elokuva vuonna 1987. Jatko-osia Fakta homma -sarjaan kuvattiin 1996–1998. Vilpas ja Havukainen ovat myöhemminkin tehneet keikkoja Fakta homman Pirrenä ja Hansuna. Vuodesta 1988 Vilpas on toiminut kiinnitettynä näyttelijänä Helsingin Kaupunginteatterissa.
White Star Line
Cunard-White Star Limited
Fuusion tuloksena syntyneestä Cunard-White Star Limitedistä 62 prosenttia omisti Cunard Line ja 38 prosenttia White Star Line. Vuonna 1947 Cunard osti White Star Linen osakeosuuden, ja 31. joulukuuta 1949 Cunard osti hallintaansa sekä White Star Linen toiminnan että sijoitukset. Nimi muutettiin takaisin Cunard Lineksi. Vuoteen 1950 saakka sekä Cunardin että White Star Linen liput liehuivat kaikilla aluksilla, mutta tästä eteenpäin vain Georgic ja uusi Britannic liputtivat White Star Linen lipuilla. Ne saivat pitää myös muut White Star Linen tunnukset romuttamiseensa saakka.
Eija Vilpas
Näyttelijänura
1980-luvun lopulla Vesku Show'ssa alkanut yhteistyö näyttelijä Hannele Laurin ja ohjaaja Inkeri Pilkaman kanssa poiki 1990-luvulla kolme televisiosarjaa; Hynttyyt yhteen (1991–1995), Herkku & Partanen (1995–1996) ja Liljankukka (1997), jotka Vilpas käsikirjoitti ja joiden pääosassa hän näytteli. Hynttyyt yhteen -sarjan iloinen karjalainen Vappu on Eija Vilppaan toinen kuuluisa komediahahmo. 2000-luvulla Vilpas näytteli Lasse Karkjärven kanssa sarjassa Paavo ja Raili. Vilpas kirjoitti sarjan yhdessä Ritva Holmbergin kanssa.
White Star Line
Cunard-White Star Limited
Pieni satamatenderi Nomadic on nykyisin ainoa olemassa oleva White Star Linen omistama alus. Se on nykyisin museoituna Belfastissa lähellä Titaniciin keskittyvää museota. Alus toimi yhteysaluksena Cherbourgin satamassa, joka oli liian matala Olympic-luokan aluksille. Nomadic kuljetti Titanicille muun muassa Margaret Brownin sekä Benjamin Guggenheimin.
Eija Vilpas
Näyttelijänura
Elokuvissa Vilpas on esiintynyt vuodesta 1981. Tärkeimpiä rooleja on ollut pääosa Janne Kuusen vuoden 1987 filmissä Älä itke Iines. Samannimiseen televisiosarjaan perustuvassa elokuvassa Fakta homma (1987) hän näyttelee Pirjo ”Pirre” Kaasisen hahmossa toista naispääosaa. Arvottomissa (1982) hänen roolinsa on ruletinhoitaja, Ursulassa (1986) Mårtenin vaimo Marja-Liisa, Pelon maantieteessä (2000) Saara Tanner ja elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (2009) Aliina Laurila. Vääpeli Körmy -elokuvissa hän on esittänyt vänrikki Nappulan vaimoa, vänrikki Pienimäen vaimoa ja rouva Naperoa. Vilppaan huomattavimpia televisioelokuvarooleja ovat Valkoinen nainen (1989), Kallion kimallus (1994), Naisten sauna (1995) ja Putkinotko (1998).
Eija Vilpas palkittiin Venla-kunniakirjalla 1990, Telvis-kunniakirjalla 1989, 1990, 1993 ja 1994 sekä Telviksellä vuosina 1991 ja 1992. Vuonna 1992 hänet valittiin vuoden viihdyttäjäksi. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
White Star Line
White Star Linen alukset
White Star Linen alukset (suluissa vuodet, joina alus oli yhtiön palveluksessa) :
Eija Vilpas
Yksityiselämä
Eija Vilpas syntyi 17. heinäkuuta 1957 Tuusulassa Matti ja Kirsti Vilppaan perheeseen. Isä Matti oli yksityisyrittäjä, jolla oli oma rekkafirma, ja äiti Kirsti työskenteli sairaala-apulaisena Ohkolan sairaalassa. Lapsuutensa ja nuoruutensa Eija Vilpas vietti Kellokosken kylässä, missä hän asui kaksikymmentä vuotta. Hän opiskeli ylioppilaaksi, opettajaksi ja näyttelijäksi. Myöhemmin Eija Vilpas on asunut Helsingissä Sepänkadulla ja Kumpulassa. Vuonna 2017 hän asui Espoossa.
Vilpas on opettanut ilmaisutaitoa Kilonpuiston koulussa. Hän on Unicefin hyvän tahdon lähettiläs ja osallistunut myös Greenpeacen toimintaan.
Elokuvat
Lähde:
Janakkalan seurakunta
Janakkalan seurakunta on Janakkalassa toimiva evankelis-luterilainen seurakunta, joka kuuluu Tampereen hiippakuntaan. Seurakunnan pyhäkkö on Janakkalan kirkko, jonka lisäksi seurakunnalla on myös Tervakosken kirkko ja seurakuntakeskus sekä Turengin kirkko ja seurakuntakeskus. Seurakunnan muita tiloja ovat tapaamispaikka Ilona, päivätoimintakeskus Ojatupa, leirikeskus Rantalahti ja Tarinmaan seurakuntatalo.
Columbo (täsmennyssivu)
Columbo voi viitata seuraaviin asioihin:
Kambakkht Ishq
Kambakkht Ishq (suomeksi ”Uskomaton rakkaus”) on vuonna 2009 ilmestynyt Sabbir Khanin ohjaama intialainen hindinkielinen toimintakomediaelokuva.
Psyko II (romaani)
Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle psykologiselle trillerilleen Psyko, johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin.
Romaanin ilmestymisen aikoihin elokuvien tyyli oli muuttunut Hitchcockin päivistä huomattavasti, ja tässä romaanissa Bloch onkin keskittynyt kritisoimaan modernien skandaalinkäryisten ja väkivallalla mässäilevien nk. slash- ja splatter-elokuvien pinnallisuutta. Romaanin miljöönä on elokuvastudio, jossa filmatisoidaan tässä vaiheessa jo useiden vuosien takaista Batesin motellin murhatapausta, ja kohta elokuvan teko alkaakin muistuttaa epämiellyttävällä tavalla todellisuutta.
Juoni
Sarjan ensimmäisestä kirjasta tutuksi tullut suihkumurhaaja Norman Bates on elänyt vankimielisairaalassa yli 20 vuoden ajan ja haikailee vapaata elämää mielisairaalan kaltereiden ulkopuolella. Tohtori Adam Claibornen tiukassa kontrollissa hänestä on tehty täysin oireeton, eikä hän enää kuvittele olevansa äitinsä, mutta hänet luokitellaan edelleen vaaralliseksi hulluksi ja psykopaattiseksi tappajaksi, jota ei uskalleta päästää vapaalle jalalle. Erakkomainen Bates on löytänyt itselleen mieluisaa tekemistä mielisairaalan harrastajateatterista ja kirjastonhoitajana.
Eräänä päivänä Bates kauhukseen huomaa, että mielisairaalaan tulee "pingviinejä"; kaksi nunnaa, jotka ovat saapuneet sinne antaakseen sielunhoitoa mielisairaalan asukeille. Samaan aikaan mielisairaalaan saapuu käsikirjoitus tositapahtumiin perustuvaan tekeillä olevaan Hollywood-elokuvaan ja pyyntö, saisivatko elokuvan tekijät hyödyntää Batesin murhatapausta tämän elokuvan juonessa.
Killing Eve
Killing Eve on brittiläinen jännityssarja, joka perustuu Luke Jenningsin Villanelle-novellisarjaan. Sarjassa Britannian salaisen palvelun agentti Eve Polastri (Sandra Oh) jahtaa psykopaattista palkkatappajaa Villanellea (Jodie Comer).
Huhtikuusta 2018 lähtien Yhdysvalloissa ensiesityksensä saanutta sarjaa on tehty yhteensä neljä tuotantokautta. Toinen kausi julkaistiin 7. huhtikuuta 2019 ja kolmas kausi 12. huhtikuuta 2020. Sarjan neljäs ja viimeinen tuotantokausi julkaistiin 27. helmikuuta 2022.
Suomessa kaikki kaudet on esitetty ensin HBO Max -suoratoistopalvelussa. Sarjaa on myös esitetty AVA-kanavalla.
Solheim Cup
Solheim Cup on naisten golfkilpailu, joka pelataan joka toinen vuosi Yhdysvaltojen ja Euroopan joukkueiden välillä. Kilpailu on kolmipäiväinen ja joukkueet pelaavat toisiaan vastaan nelinpeli-, nelipallo- ja reikäpeliottelut, joiden yhteispisteet ratkaisevat koko Cupin voittajan.
Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran 1990 ja sen jälkeen kahden vuoden välein parillisina vuosina 2002 asti. Syyskuun 11. päivän iskut Yhdysvalloissa kuitenkin siirsivät vuoden 2001 Ryder Cupia vuodella eteenpäin. Koska näitä kahta tapahtumaa ei haluttu järjestää jatkossa aina samana vuonna, Solheim Cupeja aikaistettiin vuodella ja nyt ne järjestetään parittomina vuosina.
Z1 Leberecht Maass
Z1 Leberecht Maass oli vuonna 1935 vesille laskettu Saksan laivaston tyypin 1934 hävittäjä. Hieman toisen maailmansodan alkamisen jälkeen alus hyökkäsi laivueensa mukana tuloksetta Puolan laivaston Helin niemimaan tukikohdissa olevia aluksia vastaan. Aluksen peräsin vaurioitui helmikuussa 1940 Pohjanmerellä Saksan ilmavoimien pommituksessa, ja se ajautui brittiläiseen miinakenttään, missä se katkesi kahtia ja upposi nopeasti.
Alus oli nimetty Saksan keisarikunnan laivastoa Helgolandin taistelussa 1914 johtaneen kontra-amiraali Leberecht Maassin mukaan.
Valmistus
Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1934 telakkanumerolla 242 Deutsche Werkeltä Kielistä, missä köli laskettiin 10. lokakuuta 1934. Alus laskettiin vesille 18. elokuuta 1935 ja valmistui 14. tammikuuta 1937.
Palvelus
Leberecht Maass otettiin palvelukseen 14. tammikuuta 1937, ja sen ensimmäinen päällikkö oli korvettikapteeni Friedrich Traugott Schmidt. Nopeuskokeet tehtiin 11. ja 12. maaliskuuta Neukrugin edustan mitatulla merimaililla, ja alus saavutti nopeuden 29,4 solmua 54 000 hevosvoimalla potkurien pyöriessä 298 kierrosta minuutissa. Alus aloitti operatiivisen palveluksensa, kun se oli määrätty 1. toukokuuta torpedoveneiden komentajan lippulaivaksi.
Ennen toista maailmansotaa Saksan laivastolla oli ainoastaan kaksi merkittävää tapahtumaa, joissa se esitteli laivastonsa tehokkuutta ja voimaa. Espanjan sisällissodan aikana laivasto harjoitteli Espanjan vesillä ja Memelin miehitys. Memelin alue oli luovutettu Versailles'n rauhassa Liettualle. Kolmen taskustaistelulaivan ja kahden risteilijän osaston suojana oli kahdeksan hävittäjää muun muassa Leberecht Maass ja yhdeksän torpedovenettä. Osasto purjehti 23. maaliskuuta 1939 ilman vastarintaa Memeliin, jossa Deutschlandin kannelta tilannetta seurasi Adolf Hitler.
Huhtikuussa 1939 aluksen päällikkyyden vastaanotti korvettikapteeni Fritz Bassenge. Alus osallistui 18. huhtikuuta – 16. toukokuuta Kriegsmarinen ensimmäiseen ja ainoaan Atlantilla pidettyyn laivastoharjoitukseen. Harjoitusosaston ja laivaston komentajan lippulaivana oli Gneisenau ja muina aluksina Deutschland, Z14 Friedrich Ihn ja Z15 Erich Steinbrinck sekä kaksi sukellusvenelaivuetta emälaivoineen. Harjoituksen aikana alus vieraili Ceutassa ja Arosanlahdella.
Itämerellä elokuussa pidettyjen harjoitusten jälkeen alus siirrettiin torpedoveneiden komentajan vara-amiraali Günther Lütjensin lippulaivasta Pillauhun sijoitettujen 1. ja 4. hävittäjälaivueiden mukana valmistautumaan iskuun Puolaa vastaan. Hävittäjistä muodostettiin 1. syyskuuta hävittäjäosasto, jonka tehtävänä oli häiritä Puolan rannikon merenkulkua. Tehtävää suorittaessaan Leberecht Maass vältti Puolan laivaston sukellusveneen ORP Wilkin laukaisemat torpedot. Alus taisteli 3. syyskuuta 1939 Z9 Wolfgang Zenkerin kanssa Puolan laivaston miinalaiva ORP Gryfiä ja hävittäjä ORP Wicheriä vastaan Gdynian satamassa. Neljä merisotilasta kuoli Leberecht Maassilla, kun sen kylkeen osui taistelussa 150 millimetrin kranaatti. Seuraavana päivänä alus siirrettiin Swinemündeen korjattavaksi.
Hävittäjät koottiin 30. marraskuuta hävittäjäkomentajan alaisuuteen, mutta Leberecht Maass pysyi torpedoveneiden komentajan lippulaivana alaisuudessaan 1., 2., 5. ja 6. torpedovenelaivue sekä 1. ja 2. moottoritorpedovenelaivue. Se liitettiin kuitenkin 22. joulukuuta 2. hävittäjälaivueeseen. Alus osallistui kahdeksan muun hävittäjän kanssa 10. helmikuuta 1940 Happisburghin ja Orford Nessin edustojen miinoituksiin, joissa laskettiin kaikkiaan 360 miinaa. 18. helmikuuta alus suojasi operaatio Nordmarkissa Z5 Paul Jacobin, Z20 Karl Galsterin ja Z21 Wilhelm Heidkampin kanssa Gneisenauta ja Scharnhorstia sekä Admiral Hipperiä, kun osasto etsi liittoutuneiden aluksia Pohjanmereltä aina Shetlannin ja Bergenin väliseen kapeikkoon asti. Operaation tarkoituksena oli kostaa kaksi päivää aiemmin tapahtunut Altmarkin valtaus. Etsintä jäi tuloksettomaksi, ja sitä jatkettiin seuraavana päivänä, jolloin Leberecht Maass ja Paul Jacobi etsivät aluksia Skagerrakista. Sieltä ne palasivat 20. helmikuuta Wilhelmshaveniin.
Tuhoutuminen
Asevoimien esikunta ( eli OKW) oli määrännyt ilma- ja merivoimien yhteistoiminnasta kyseisellä merialueella. Ohje koski nimenomaisesti Marinegruppe Westiä sekä X ilma-armeijakuntaa. Ohjeen mukaan kummankin puolustushaaran tulee ilmoittaa toiselle alueella suunnittelemansa operaatiot. Tähän sisältyi kielto Westwall-miinoituksen itäpuolisista ilmaoperaatioista. Leberecht Maass lähti 22. helmikuuta merelle viiden muun 1. hävittäjälaivueen aluksen kanssa tarkoituksenaan upottaa ilmavoimien tiedustelulennolla havaitsemat Doggermatalikolla kalastaneet brittialukset operaatio Wikingerissä. Suunnitellulla reitillä oli saksalainen Westwall-sulku, jonka läpi alusten tuli navigoida kapeaa reittiä. Illalla osasto purjehti läpi miinoituksen suuntaan 300 astetta kohtuullisen suurella nopeudella.
Neumünsteristä Schleswig-Holsteinista lähti 22. helmikuuta kello kuusitoista partiolennolle Saksan ilmavoimien pommituslentorykmentti 26:n ( eli KG26) II lennoston 4. laivueen Heinkel He 111H -pommikoneet. Lentokoneiden tehtävänä oli hyökätä meriliikennettä vastaan Thamesin ja Humberin estuaarien välisellä alueella. Pohjanmerellä oli näkyvyys 30 mailia ja täysikuu loisti kaakossa. Lentokoneet lensivät jonossa etelään kohti Syltin eteläkärkeä, mistä ne jatkoivat tuhannen metrin korkeudessa kohti Humberia. Lentokoneista havaittiin kello hävittäjäosasto, joka matkasi jonossa kovaa vauhtia luoteeseen. Pommikone nousi 1 500 metriin ja pudotti neljän pommin sarjan, jolloin alus avasi ilmatorjuntatulen. Kaksi pommeista putosi veteen ja kolmas Leberecht Maassin keskilaivaan. Neljännen pommin putoamispaikkaa ei havaittu. Vaurioitunut alus menetti vauhtia, mutta pysyi pinnalla. Toisesta pommisarjasta kaksi pommia osui aluksen keskilaivaan. Alus menetti ohjattavuutensa ja ajautui Britannia kuninkaallisen laivaston HMS Intrepidin ja HMS Ivanhoen vasta laskemaan miinakenttään. Alus osui miinaan, jolloin se katkesi kahtia. Aluksen mukana kuoli 282 miehistön jäsentä, joiden joukossa aluksen päällikkö Bassenge. Osaston muut hävittäjät pelastivat merestä 60 miestä. Pelastustöiden aikana Z3 Max Schultz osui miinaan, upposi ja vei mukanaan kaikki aluksella olleet 308 miestä.
Shock of the Hour
Shock of the Hour on N.W.A:sta soolouralle siirtyneen MC Renin toinen soolojulkaisu vuodelta 1993. Perinteisen gangsta-tematiikan lisäksi Shock of the Hour sisältää myös paljon uskonnollis-sosiopoliittisia kannanottoja, levyn loppupuoli käsitteleekin muun muassa maailmanloppua islamistisesta näkökulmasta.
Qusai Hussein
pienoiskuva|Qusai Hussein Qusai Saddam Hussein al-Tikriti (, s 17. toukokuuta 1966 Bagdad – 22. heinäkuuta 2003 Mosul) oli Saddam Husseinin toiseksi vanhin poika. Hän johti erikoistasavaltalaiskaartia, erikoisturvallisuusorganisaatiota ja tasavaltalaiskaartia. Hänen väitetään antaneen määräyksen lukuisten šiiamuslimien surmaamiseen 1990-luvun kapinassa. Häntä pidettiin todennäköisimpänä Irakin seuraavana johtajana.
Sid Collins
Collins syntyi juutalaiseen sukuun, joka piti kauppaa Indianapolisissa. Hän otti käyttöön Collins-nimen Cahnin sijaan antisemitismin pelosta.
Arthas Menethil
Elämäkerta
Arthas oli kuningas Terenas Menethil II:n ja kuningatar Lianne Menethilin poika ja sekä Lordaeronin kruununprinssi. Hänellä oli myös sisar, Calia Menethil. Hän opiskeli soturiksi ja paladiiniksi Hopeakäden ritareiden perustajajäseniin kuuluvalta Uther the Lightbringeriltä. Hän muodosti erittäin vahvan siteen hevosensa Invinciblen kanssa. Mutta eräänä talvena Voittamaton liukastui eräällä jääjyrkänteellä ja sai surmansa. Tämän vuoksi Arthas vannoi että tekisi mitä tahansa suojellakseen muita rakkaitaan.
Arthaksen rakastuessa Jaina Proudmooreen, Kul Tirasin suuramiraalin tyttäreen, Quel'Thalasin korkeahaltioiden kruununprinssi Kael'thas Sunstrider alkoi tuntea mustasukkaisuutta. Mutta Arthas ei ollut valmis avioliittoon Jainan kanssa. Jainan keskittyessä magian opintoihin, Arthas liittyi yhdeksi Hopeakäden ritareista.
Arthas paladiinina
Juuri ennen Kolmatta sotaa Arthas on lähetetty suojelemaan örkkien hyökkäyksen kohteeksi joutunutta Strahnbradin kylää, mutta heidän saapuessaan paikalle suurin osa asukkaista on jo tapettu. Tapettuaan heidän johtajansa ja suuren osan Blackrock-klaanin örkeistä Arthas saa uuden tehtävän tutkia Lordaeronin pohjoisosissa leviävää ruttoa, joka muuttaa tappamansa ihmiset epäkuolleiksi. Matkan varrella hän tapaa taas Jaina Proudmooren ja he alkavat yhdessä selvittää salaperäisen ruton arvoitusta. Paljastuu, että sitä levittää pahaenteinen Cult of the Damned, joka on Lich-kuninkaan komennossa. Arthas tappaa heidän johtajansa Kel'Thuzadin ja alkaa jahdata toista ruton levittäjää, dreadlordia nimeltä Mal'Ganis. Arthas löytää hänet Stratholmen kaupungista, jossa hän on tartuttanut kaikkiin asukkaisiin ruton ja he ovat muuttumassa epäkuolleiksi. Arthas raivostuu tästä ja tappaa kaikki asukkaat ja polttaa Stratholmen kaupungin estääkseen ruttoa leviämästä, samalla kun Mal'ganis yrittää varastaa näiden sieluja onnistumatta siinä. Mal'Ganis pakenee paikalta ja haastaa Arthasia seuraamaan häntä Northrendiin.
Utherin ja Jainan saapuessa paikalle he kauhistuvat nähdessään Arthasin jälkeen jättämät ruumisläjät, mutta hänen ainoa pakkomielteensä on enää tappaa Mal'Ganis eikä hän kuuntele heitä. Arthas lähtee pienen sotajoukon kanssa laivoilla Northrendiin ja tapaa jälleen Muradin Bronzebeardin, joka etsi sieltä salaperäistä miekkaa nimeltä Frostmourne. Yhdessä he taistelevat epäkuolleita vastaan ja saavuttavat suuria voittoja, mutta pian Arthasin joukot saavat käskyn kuningas Terenakselta (Utherin kehotuksesta) palata takaisin Lordaeroniin. Arthas raivostuu tästä ja käyttää löytämiään palkkasotureita polttamaan heidän matkaan käyttämänsä laivat. Sitten hän vierittää syyn yksin palkkasotureiden niskoille ja hänen omat raivostuneet sotilaansa tappavat heidät kaikki. Niin heidän ainoaksi vaihtoehdokseen jää taistella Mal'Ganista vastaan, koska pakotie on suljettu. Arthasin joukot valmistautuvat taisteluun sillä välin, kun hän ja Muradin lähtevät etsimään Frostmournea auttamaan heitä taistelussa. Heidän löydettyään kiveen kiinnitetyn miekan ja nujerrettua jäiset vartijat, Muradin huomaa miekan olevan kirottu ja kieltää ehdottomasti Arthasia koskemasta siihen.
Arthas kuitenkin ottaa miekan kivestä tottelematta Muradinia. Hänen ottaessaan miekan sitä seuraa räjähdys josta linkoutunut jäälohkare surmaa heti Muradinin (tai niin luultiin), mutta miekka myös varastaa Arthasin sielun Lich-kuningas Ner'zhulin valvontaan. Arthas palaa joukkojensa luokse ja käynnistää viimeisen hyökkäyksen Mal'Ganista vastaan. Kun Mal'Ganis viimein on nujerrettu, hän näkee Hallansurun ja kertoo, että Lich-kuningas on hänen mestareidensa, Palavan Legioonan liittolainen, joten he ovat oikeastaan nyt samalla puolella.
FMA IA 58 Pucará
thumb|280px|FMA IA 58 Pucará ja sen aseistusvaihtoehdot. FMA IA 58 Pucará on Argentiinassa valmistettu potkuriturbiinikäyttöinen maataistelulentokone. Sitä valmisti Fábrica de Aviones Córdoba -lentokonetehdas, joka on nykyisin Lockheed Martinin tytäryhtiö. Kone on tarkoitettu vastarintaliikkeiden vastaiseen lentotoimintaan. Pieniltä lentokentiltä toimimaan suunnitellun koneen ensilento lennettiin 20. elokuuta 1969. Valmistusmäärä oli noin 150–160 kappaletta. Sitä käytettiin myös Falklandin sodassa brittejä vastaan korvaamaan torjuntahävittäjiä, mutta heikoin tuloksin; suuri osa koneista tuhottiin jo maassa.
Arthas Menethil
Arthas kuolonritarina
Pian surmattuaan Mal'Ganiksen, Arthas palaa Lordaeroniin isänsä, Terenasin, luokse juhlaparaatissa. Arthas lävistää isänsä Hallansurulla ja ohjaa epäkuolleiden armeijat tuhoamaan koko Lordaeronin historiallisen pääkaupungin. Hetken päästä hän saa tehtäväkseen herättää aikaisemmin tappamansa Kel'Thuzad uudestaan henkiin, ja hän ilmestyy Arthasille aaveena. Kel'Thuzad kertoo, että Lich-kuninkaan suunnitelma oli koko ajan tapattaa hänet vain, jotta Arthas ohjautuisi Hallansurun luokse. Seuraavaksi Arthas valmistautuu tehtäväänsä ensin surmaamalla entisen opettajansa Utherin ja ryöstää tältä isänsä tuhkat sisältävän astian. Sitten hän aloittaa massiivisen hyökkäyksen korkeahaltioiden valtakuntaa, Quel'Thalasia vastaan, tuhoaa näiden pääkaupungin Silvermoon Cityyn ja herättää Kel'Thuzadin henkiin Auringon kaivon  energian avulla Lichiksi.
FMA IA 58 Pucará
Käyttäjät
Argentiinan, Kolumbian, Sri Lankan ja Uruguayn ilmavoimat.
Arthas Menethil
Arthas kuolonritarina
Sen jälkeen hän ja Kel'Thuzad auttavat Archimonden ja muun Palavan Legioonan tulemaan Azerothiin, mutta Kel'Thuzad varoittaa häntä, että pian heidän on aika pettää Legioona. Arthas matkustaa Kalimdoriin ja suostuttelee Illidan Stormragen ottamaan käyttöön Gul'danin kallon voimat, jolloin hän kykenee tuhoamaan Legioonan hyökkäyksen strategisen kenraalin, Tichrondiuksen, ja tämä myöhemmin johtaa Archimonden kuolemaan ja Legioonan tappioon. Tavallaan siis Lich-kuningas aiheutti toiminnallaan Legioonan heikkenemisen, joten hänen oli itse mahdollista itsenäistyä sen vallasta ja muuttua myöhemmin heidän vihollisekseen.
Kun Arthas palaa Lordaeroniin, Legioonan kauhuherrat ovat yrittäneet ottaa valtaansa hänen joukkojaan. Arthas ja Kel'Thuzad onnistuvat kuitenkin ajamaan heidät pois paikalta. Sen jälkeen pelkoherrat, Palavan Legioonan kätyrit, yrittävät väijyttää Arthasin Lordaeronin pääkaupungissa. Kel'Thuzadin kuitenkin onnistuu pelastaa hänet. Arthas saattaa tuntea heikkenevänsä itsekin, koska Illidan on hyökännyt Northrendiin ja yrittää tuhota Lich-kuninkaan. Hän siis lähtee kohti Northrendia ja jättää Kel'thuzadin pitämään huolta Lordaeronista. Northrendissa Arthas kohtaa Illidanin, Kael'thasin ja leidi Vashjin joukot, mutta hän saa avukseen taistelussa epäkuolleiden lisäksi myös epäkuolleena herätetyn Anub'arakin, Azjol'Nerubin viimeisen kuninkaan sekä kryptapaholaisten rodun. Nämä hämähäkkiolennot ovat entisen Azjol'Nerubin maanalaisen valtakunnan edellisiä asukkeja.
Tuleminen Lich-kuninkaaksi
Arthas onnistuu voittamaan Illidanin kokoaman armeijan Kalmoruton yhdistetyillä voimilla, mutta lopuksi he vielä kohtaavat viimeisessä kaksintaistelussa Lich-kuninkaan Icecrown Citadelin muurien lähellä. Ankaran taistelun jälkeen Arthas lävistää Illidanin kyljen Frostmournella ja Illidan kaatuu vakavasti haavoittuneena lumihankeen. Arthas ei kuitenkaan viimeistele vastustajaansa, vaan kääntää selkänsä ja kävelee ylös Jääkruunun Jäätikköä. Matkan aikana hän kuulee ääniä menneestä elämästään paladiinina ja kauhistuneita syytöksiä hulluudestaan Muradinin ja Utherin suusta, mutta hän ei välitä niistä vaan jatkaa matkaansa. Kerrotaan, että Arthas kykeni vielä tässä vaiheessa tekemään omat päätöksensä, mutta kerrotaan myös, että hän oli ollut Lich-kuninkaan kätyri jo siitä asti, kun hän otti Hallansurun. Vuoren huipulla hän näkee Lich-kuninkaan, joka on vangittuna jäisen valtaistuimensa, Jäätyneen valtaistuimen sisällä. Lich-kuningas pyytää vapauttamaan hänet vankilastaan, ja Arthas lyö mahtavalla Hallansurun lyönnillä valtaistuimen ympärillä olevan jään palasiksi. Sitten hän asettaa päähänsä Lich-kuninkaan kypärän, jolloin Lich-kuningas kertoo heidän olevan viimein yhtä. Uusi Lich-kuningas istuu jäiselle valtaistuimelleen ja katsoo alas maailmaan, joka on vielä valloittamatta.
Kuolema
Arthas kuoli Jääkruunun linnakkeella, kun Tirion Fordring heikensi häntä tuhoamalla Hallansurun miekallaan, Tuhkantuojalla, ja antaen seikkailijoiden tuhota hänet. Tämä tapahtui lisäpäivityksessä 3.3, "Fall of the Lich King".
Katso myös
Seznam postav ve světě Warcraftu Postacie ze świata Warcraft
Luettelo televisiosarjan Águila roja jaksoista
Televisiosarjan Águila roja jaksot.
Väinö Hannikainen
Väinö Aatos Hannikainen (12. tammikuuta 1900 Jyväskylä – 7. elokuuta 1960 Kuhmoinen) oli suomalainen säveltäjä ja Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti. Hän on P. J. Hannikaisen poika ja Ilmari, Arvo ja Tauno Hannikaisen veli.
Henkilöhistoriaa
Väinö Hannikainen syntyi Pekka Juhani Hannikaisen ja Alli Hannikaisen perheeseen, johon kuuluivat jo veljet Lauri, Ilmari, Tauno ja Arvo sekä sisko Toini, joka menehtyi nuorena tulirokkoon. Pekka toivoi kaikista pojistaan muusikkoja, ja jokainen heistä sai musiikillisen alkeisopetuksensa kotona vanhemmiltaan. Musiikinopetus alkoi pojilla 4–5 vuoden iässä.
Lapsena Väinö oli sairaalloinen, minkä takia hän vaati vanhemmiltaan enemmän huolenpitoa kuin muut veljensä. Samojen arvioiden mukaan Väinö oli lapsena myös veljiään avomielisempi ja iloisempi. Väinö opiskeli Jyväskylässä pianonsoittoa, mutta ylioppilaaksi valmistuttuaan hän vaihtoi pianon harpunsoittoon. Näistä opinnoista valmistuttuaan Väinöstä tuli Kajanuksen orkesterin pitkäaikainen harpisti, ja vapaa-aikanaan hän alkoi säveltää laulu-, piano- sekä kamarimusiikkia. Robert Kajanus oli Pekka Hannikaisen nuoruudenystävä.
1950-luvulla Väinö Hannikainen alkoi valmistella isänsä Pekan elämäkertaa, mutta teos ei koskaan valmistunut.
Sävellyshistoriaa
Väinö Hannikainen opiskeli Helsingissä, Berliinissä ja Pariisissa. Vuosina 1923–1957 hän oli Helsingin kaupunginorkesterin sooloharpisti.
Helsingin musiikkiopistossa sävellyksen, teoreettisten aineiden ja pianon ohella Väinö Hannikainen opiskeli myös urkujensoittoa. Helsingissä Aino Kajanuksen harpputaiteeseen tutustuttuaan hän havaitsi, että harppu oli hänen soittimensa. Opettajana hänellä toimi aluksi Aino Kajanus, sen jälkeen musiikkiopiston harppuluokalla Lilly Kajanus-Blenner. Harpputaiteilijana Väinö edistyi nopeasti ja saavutti soittimensa mestarillisen teknillisen ja taiteellisen hallinnan. Opintojen täydennys tapahtui Berliinissä 1921–1923 sekä myöhemmin useilla matkoilla Pariisissa. Väinö esiintyi Suomessa monilla kiertueilla harpistina, mutta myös pianistina, veljensä Ilmarin säestäjänä. Solistina hän esiintyi Berliinissä ja Pariisissa. Helsingin Kaupunginorkesterin sooloharpistina hän toimi 1923–1957.
Väinö Hannikaisen tuotantoon kuuluu muun muassa baletti Onnen linna, yksi sinfoninen runo, kamariooppera Aino, harppusonaatti 1919, ensimmäinen suomalainen harppukonsertto 1922, variaatioita harpulle ja orkesterille, näytelmä- ja elokuvamusiikkia sekä suuri määrä kantaatteja ja yksinlauluja. Väinöä on teostensa perusteella analysoitu säveltäjäluonteeltaan herkkävaistoiseksi lyyrikoksi sekä melodikoksi, ja hänen sointunsa koettiin rikkaiksi ja ilmekkäiksi sekä orkesteriteoksissa hienostuneeksi ja monipuoliseksi. Väinö sai director musices -arvonimen vuonna 1952. Hän oli myös Suomen Tanssitaiteilijain Liito kunniajäsen.
Väinö Hannikainen kuoli sydänhalvaukseen huvilalla Kuhmoisissa (Aavarannassa) 60 vuoden iässä.