cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Geronimo
Lopullinen antautuminen
thumb|240px|Viimeiset kotiseutunsa jättäneet chiricahuat kuljetettiin 1886 sotavankeina junalla ensin Fort Sam Houstoniin Teksasiin ja sitten Fort Marioniin Floridaan. Kuvassa heidät nähdään vartioituina junamatkan tauolla. Eturivissä Naiche (kolmas vasemmalta) ja Geronimo (neljäs vasemmalta). Takarivissä naispuolinen soturi Lozen (kolmas oikealta). Vankeuteen tuomitut chiricahuat saivat tukea Intiaanien oikeus -nimiseltä yhdistykseltä (Indian Right Association) ja heidät siirrettiin monien poliittisten neuvottelujen jälkeen Alabamaan. Täällä kolmannes vangeista kuoli malariaan tai muihin tauteihin. Eloonjääneet pakolaiset siirrettiin Oklahomassa olevaan Fort Silliin, josta tuli chiricuoiden lopullinen kotipaikka.
Kauppamies Geronimo
Geronimo omaksui Fort Sillissä uuden roolin kauppamiehenä huomatessaan miten kiinnostuneita ihmiset hänestä olivat. Kaikki halusivat nähdä maailman pahamaineisimman intiaanin ja rahan päälle ymmärtävänä ihmisenä Geronimo hyödynsi kuuluisuuttaan. Hän alkoi myydä nimikirjoituksiaan, jakaa valokuvia itsestään ja tehdä kauppaa valmistamillaan jousilla ja nuolilla. Ihmiset tulivat katsomaan paatunutta murhaajaa suurin joukoin reservaattiin tai rautatieasemille ja olivat valmiit ostamaan kaikkea, mitä tämä oli omistanut tai tehnyt omakätisesti. thumb|250px|Paraatissa ratsastivat Little Plume ([[Mustajalat), Buckskin Charley (Utet), Geronimo (Chiricahuat), Quanah Parker (Comanchet), Hollow Horn Bear (Brulé-siouxit) ja American Horse (Oglala- Siouxit)]] Vuonna 1905 Geronimo sai kutsun saapua ratsastamaan presidentti Theodore Rooseveltin virkaanastujaistilaisuuden kunniaksi järjestettävään suureen ulkoilmanäytökseen. Hänelle ojennettiin palkkioksi 171 dollarin suuruinen sekki. Geronimon suosikkiponi lähetettiin Washingtoniin meriteitse hänen itsensä matkustaessa junalla. Paraatissa ratsasti Geronimon lisäksi viisi muuta tunnettua intiaanijohtajaa, joista jokainen oli Geronimon tavoin pukeutunut perinteisiin heimovaatteisiinsa. "Villien ratsastavien intiaanien" takana marssivat Carlislen intiaanikoulun nuoret kadetit univormuissaan. Kun muuan tilaisuuden järjestäjistä kysyi Rooseveltilta, miksi tämä oli kutsunut paikalle Geronimon kaltaisen murhamiehen, hän vastasi: "Haluan antaa ihmisille kunnon shown".
Vuonna 1909 Geronimo menehtyi keuhkokuumeeseen.
Geronimon vaimot ja lapset
Vaikka aikakausi oli tehnyt Geronimosta katkeroituneen maittensa puolustajan, säälimättömän tappajan ja leppymättömän valkoisten vihamiehen oli hänellä myös toinen puoli. Hän piti vaimojaan ja lapsiaan suuressa arvossa ja yritti ylläpitää sukunsa yhteenkuuluvuutta kaikin keinoin. Lapset ja vaimot olivat mukana pakomatkoilla ja vankeudessa. Geronimo ehti ottaa useita vaimoja, joista useimmat jakoivat yhteistalouden jonkin toisen vaimon kanssa. Vaimojen määristä on eriävää tietoa, mutta yleisimmän tiedon mukaan heitä oli vähintään yhdeksän, mahdollisesti jopa kaksitoista. Avioliitoista syntyi myös useita lapsia, joista vain harvat selvisivät aikuisikään asti.
Etyylivetysulfaatti
Etyylivetysulfaatti eli etyylisulfaatti tai etyylirikkihappo (C2H6SO4) on estereihin kuuluva yhdiste. Rakenteeltaan se on etanolin ja rikkihapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa etyylivetysulfaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin ja dietyylieetteriin. Kuumennettaessa yhdistettä voimakkaasti se hajoaa muodostaen eteeniä. Yhdiste on hapanta ja reagoi emästen kanssa muodostaen suoloja. Yhdistettä esiintyy eräissä viineissä. Etyylivetysulfaatti ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö
Etyylivetysulfaatin valmistukseen on useita menetelmiä. Teollisuudessa hyvin käytetty menetelmä on väkevän rikkihappoliuoksen ja eteenin välinen reaktio 70–80 °Cn lämpötilassa. Muita tapoja ovat etanolin ja rikkihapon kuumentaminen, etanolin ja rikkitrioksidin tai etanolin ja natriumvetysulfaatin välisellä reaktiolla. Etyylivetysulfaatti voidaan hydrolysoida emäksisissä olosuhteissa etanoliksi ja tämä on välivaihe valmistettaessa etanolia eteenistä. Yhdisteestä voidaan valmistaa myös muita kemikaaleja kuten dietyylisulfaattia ja dietyylieetteriä. Etyylivetysulfaattia voidaan käyttää myös kaseiinin saostamiseen. Etyylivetysulfaattia muodostuu ihmisen elimistössä etanolin aineenvaihduntatuotteena. Yhdisteen pitoisuutta jätevesissä on käytetty tutkimuksissa yhtenä merkkiaineena alkoholin kulutuksen määrästä.
Yhdysvaltain 8. armeija
'''Yhdysvaltain 8. armeija''' on Yhdysvaltain maavoimien Tyynenmeren alueen yhtymä, jonka toiminta-alueena on Etelä-Korea.
Historia
Armeija aktivoitiin 10. kesäkuuta 1944, jolloin sen komentajaksi nimitettiin kenraaliluutnantti Robert L. Eichelberger. Se osallistui noin kuuteenkymmeneen lounaisen Tyynenmeren alueen maihinnousuoperaatioon toisessa maailmansodassa. Armeijan ensimmäisenä tehtävänä oli syyskuussa 1944 toiminta-alueen vastuunotto 6. armeijalta, joka oli siihen asti vastannut Uudesta-Guineasta, Uudesta-Britanniasta ja Amiraliteeteista sekä Morotaista. Alueen luovutettuaan 6. armeija siirrettiin Filippiinien valtaukseen.
Joulukuussa 8. armeija otti vastatakseen Leyten maihinnoususta, joka toteutettiin 26. joulukuuta. Tammikuussa se taisteli Luzonilla, ja armeijaan kuuluva XI armeijakunta nousi maihin lähellä San Antoniota 29. tammikuuta ja 11. maahanlaskudivisioona kaksi päivää myöhemmin Manilanlahden vastarannalle. Yhdessä 6. armeijan I ja XIV armeijakunnan kanssa 8. armeijan joukot saartoivat Manilan. Armeijan viimeinen operaatio Tyynellämerellä oli Etelä-Filippiinien puhdistaminen japanilaisista, mihin kuului Mindanaon saari. Saaren valtaus vei koko loppusodan.
Japanin miehitysjoukkona
Armeija piti osallistua operaatio Downfalliin eli Japanin maihinnousuun, ja oli suunniteltu sen osallistuminen myös toiseen vaiheeseen eli operaatio Coronetiin, johon kuului Kantōn tasangon maihinnousu. Sotatoimien päätyttyä ilman maihinnousun toteuttamista armeija sijoitettiin 30. elokuuta Japaniin miehitysjoukkona. Armeijan esikunta sijoitettiin Jokohamaan, mistä se siirtyi Tokioon. Vuoden 1946 alusta alkaen armeija vastasi koko Japanista. Neljän seuraavan vuoden aikana armeija muuttui rauhanajan yhtymäksi. Kenraaliluutnantti Walton H. Walker vastaanotti armeijankomentajan tehtävät vuonna 1948 yrittäen parantaa koulutustilannetta tuloksetta.
Korean sota
Pohjois-Korean hyökkäys etelään kesäkuussa 1950 aloitti Korean sodan. Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat osallistuivat nopeasti tapahtumiin, ja pian selvisi tarve maavoimien käytölle pysäyttämään Pohjois-Korean eteneminen. Japanin miehitysjoukot siirrettiin mahdollisimman nopeasti Etelä-Korean rannikolle, mutta joukkojen puutteellinen koulutus ja varustus kävi selväksi ensimmäisten yksiköiden tuhouduttua Pohjois-Korean hyökätessä. Joukkojen lukumäärän lisäännyttyä ja niiden saatua luotua rintamalinja tilanne vakiintui. Korean sodan jälkeen se jäi turvaamaan Pohjois-Korean vastaista rajaa.
Organisaatio
thumb|left|8. armeijan organisaatio
Raimonjärvi
Raimonjärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän lähialueeseen.
Maantietoa
Soikean muotoisen järven pituus on 450 metriä, leveys 200 metriä ja pinta-ala 6,4 hehtaaria. Ranta, jonka pituus on 1,1 kilometriä, on metsää tai peltojen suoja-aluetta, jota ympäröivät peltomaat. Eteläpuolella kohoaa 20 metriä vedenpinnan yläpuolelle kallioalue, jonka päällä sijaitsee Mahnalan tanssilava. Rannoille on rakennettu kuusi vapaa-ajan asuntoa ja järven lähettyvillä sijaitsee kaksi maatilaa. Järven ohittaa länsipuolelta yhdystie 2623, jota kutsutaan Maisematieksi. Järveen ei laske ojia ja sen laskuoja lähtee järven länsikärjestä. Se laskee kilometrin mittaisena Kallioistenselkään. Valuma-alueella ei ole muita vesistöjä.
Järven rantojen raivaamista on ehdotettu maiseman avaamiseksi Maisematien suuntaan.
Pikayhteys
Pikayhteys, englanniksi Push-to-talk (PTT) on yhteysmuoto, jolla voidaan luoda yksisuuntaisia (half-duplex) puheyhteyksiä. Kullakin käyttäjällä on käytössään tangentti eli näppäin, jota painettaessa lähetetään omaa puhetta ja muutoin vain kuunnellaan muiden puhetta.
Haukansilmä (sarjakuvahahmo)
Haukansilmä, oikealta nimeltään Clint Barton, on Marvel-kustantamon luoma supersankari, Kostajien pitkäaikainen jäsen. Haukansilmä esiintyi ensimmäisen kerran Tales of Suspense -lehden numerossa 57 (joulukuu 1964). Hahmon loivat Stan Lee ja taiteilija Don Heck.
DC-kustantamon supersankari Vihreän Nuolen tavoin Haukansilmä on värikkääseen pukuun pukeutunut jousimies, jolla on viinessään monenlaisia ”temppunuolia”. Haukansilmä on jokseenkin uhmakas ja voimakkaan itsetietoinen, joten hän on usein napit vastakkain joukkueiden muiden jäsenten kanssa. Hän on tästä huolimatta ollut Kostajien aktiivijäsen jo kauan. Haukansilmä on myös johtanut Ukonnuolia yrityksessään johtaa entisiä rikollisia oikeuden poluille.
Historia
Clint Barton oli jo nuorella iällä joutunut orvoksi vanhempiensa kuoltua auto-onnettomuudessa. Veljensä Bernardin kanssa molemmat lähetettiin lastenkotiin, josta veljekset kuitenkin karkasivat liittyäkseen kiertävään sirkukseen. Siellä Miekkamies (Jacques Duquesne) opetti nuorelle miehelle taitojaan.
Myöhemmin Clintille kuitenkin selvisi opettajansa todellinen luonto tämän pyytäessä Clintiä liittymään rikolliselle uralleen. Clint ei suostunut ja Miekkamies lopetti hänen opettamisensa. Menetettyään opettajansa, myös Bernard jätti Clintin. Bernard ei halunnut uskoa Clintin kieltäytyneen tuottoisasta rikollisesta urasta. Clintin luonnolliset kyvyt jousipyssyn kanssa tekivät hänestä erinomaisen jousimiehen. Hiottuaan taitonsa huippuunsa Clint kiersi pitkin maata sirkusten ja karnevaalien kanssa. Esityksillään hän otti itselleen taiteilijanimen Haukansilmä. Erään kerran Clint näki, miten Rautamies pelasti ihmishengen. Niin Clintkin päätti ryhtyä taistelemaan rikollisuutta vastaan ja ottaen taiteilijanimensä sankarinimekseen.
Yöllä Haukansilmä alkoi partioida katuja. Ensimmäisenä partioyönään hänet kuitenkin sekoitettiin rikolliseen ja poliisi ajoi Haukansilmää takaa.
Pian Haukansilmä tapasi Mustan Lesken, joka tuolloin toimi naamioituneena vakoojana. Kauniina naisena Musta Leski vietteli helposti kuumapäisen seikkailijan ja manipuloi tämän Rautamiestä vastaan.
Haukansilmä iski yhteen useasti Rautamiestä vastaan, mutta tajusi lopulta kääntyä pois laittomuuksista. Haukansilmä päätti yrittää liittyä Kostajiin ja suostutteli näiden hovimestarin, Jarvisin toimimaan panttivankinaan, jotta Clint voisi esitellä kykyjään. Rautamies vakuuttui miehen kyvyistä ja niin Haukansilmä pääsi Kostajien jäseneksi (joihin tuohon aikaan kuului Kapteeni Amerikka, Purppuranoita ja Elohopea).
Haukansilmä jatkoi Kostajien aktiivijäsenenä vuosien ajan, pelastaessaan useita kertoja supervoimaiset ystävänsä pulasta jousitaitojensa avulla. Haukansilmä oli kuitenkin itsetietoinen ja usein nokkava ryhmätoveri, joka usein kyseenalaisti Kapteeni Amerikan johtajuuden.
Kestikin kauan, ennen kuin näiden kahden kesken saavutettiin molemminpuolinen kunnioitus. Nykyään miehet ovat hyviä ystäviä keskenään. Haukansilmä ihastui myös tiimitoveriinsa Purppuranoitaan ja Visionin naidessa Purppuranoidan, Haukansilmällä oli jonkin verran vaikeuksia päästä asian yli.
Vuosien ajan Haukansilmä elätteli romanttisia toiveita myös Mustaa Leskeä kohtaan, mutta lopulta Leski totesi, ettei välittänyt Clintistä (saadakseen tämän pysymään loitolla).
Goljatti
300 px|thumb|right|Clint Barton Goljattina (kuvitus: Barry Smith). Haukansilmä pysyi Kostajissa kauan, lähtien silloin tällöin ryhmästä temperamenttinsa ja egonsa vuoksi. Aina Haukansilmä kuitenkin palasi aktiivijäseneksi.
Erään kerran hän kuitenkin ehti liittyä Puolustajiin lyhyeksi aikaa. Kriiden ja skrullien sodan aikana Haukansilmä pudotettiin ryhmästä, koska tällä ei ollut lainkaan supervoimia.
Kimpaantunut ja sisukas Haukansilmä pyysi tällöin Henry Pymiä kehittämään itselleen voimia. Käyttäen omaa kutistuskaasuaan toisella tavalla, Pym loi Haukansilmästä Goljatin. Clint piti Goljatti-identiteettiään yllä useiden kuukausien ajan.
Tänä aikana Clint tapasi uudelleen veljensä, josta oli tullut melkoinen tekijä rikollisissa piireissä. Bernard kertoi Munapään suunnitelmista kiristää Amerikalta rahaa maata kiertävän lasertykkinsä avulla ja toivoi Kostajien pelastavan tilanteen.
Kostajat taistelivatkin Munapäätä ja hänen liittolaisiaan, Nukkemestaria ja Hullua Haihattelijaa vastaan. Traagisesti Bernard kuitenkin kuoli taistelun kuluessa. Myöhemmin Munapää kaappasi Miekkamiehen avulla Goljatin (luullen tätä Hank Pymiksi), mutta Clint nujersi molemmat vastustajansa saaden näin hyvityksen veljensä kuolemasta. Pian tämän jälkeen Clint hylkäsi Goljatin identiteetin ja palasi Haukansilmäksi.
Länsirannikon Kostajat
Myöhemmin Haukansilmä joutui lähtemään uudelleen Haukan saadessa hänen paikkansa Kostajissa. Haukansilmä joutuikin etsimään muuta työtä ja päätyi turvallisuusvartijaksi Cross Technological Enterprises -yhtiöön (CTE). Pian hän kuitenkin palasi Kostajien kera toimintaan, kun selvisi, että CTE:n johtaja William Cross oli todellisuudessa rikollinen nimeltään Ristituli.
Haukansilmä sai selville, että Ristitulena tunnettu kyborgi valmisti salaa firman suojissa komponentteja laitettaan varten, jonka tarkoituksena oli aivopestä yli-inhimillisiä voimia omaavia ihmisiä. Matkijalinnun avulla Haukansilmä päättikin nujertaa entisen johtajansa suunnitelmat ja kaksikko romuttikin Ristitulen suunnitelmat yhdessä tämän kätyrit Oddballin ja Bombshellin. Rakastunut supersankaripariskunta päätti mennä naimisiin tapahtumien jälkeen.
Samanaikaisesti Vision laajensi Kostajien toimintaa myös Yhdysvaltain länsirannikolle, jonne perustettiin Länsirannikon Kostajat. Haukansilmä valittiin joukkueen johtajaksi ja Matkijalintu seurasi miestään. Haukansilmä osoittautui päteväksi johtajaksi ja joukkue taisteli monia vastustajia vastaan.
Länsirannikon Kostajat päätyivät myöhemmin eräällä Kostajien tehtävän aikana 1800-luvun villiin länteen, jossa edeltäjänsä henkilöllisyyden omaksunut alkuperäisen Aaveratsastajan veli taivutti Matkijalinnun tahtonsa alle huumausaineiden avulla.
Matkijalintu onnistui lopulta pääsemään vapaaksi ja hän taisteli Ratsastajaa vastaan, antaen tämän lopulta pudota kuolemaansa kallionjyrkänteeltä. Matkijalintu oli täten rikkonut Kostajien valaa olla vahingoittamatta ketään ihmistä, mutta hän päätti olla kertomatta teostaan joukkuetovereilleen näiden saavuttua piakkoin pelastamaan häntä.
Matkijalintu uhrautui heittäytymällä Haukansilmälle tarkoitetun Mefiston ampuman mystisen säteen tielle ja hänen sielunsa jäi vangiksi demoniulottuvuuteen. Murtuneena miehenä Haukansilmä jätti joukkueen.
Haukansilmä palasi myöhemmin Kostajiin, Immortuksen juonien vuoksi. Haukansilmä oli mukana Onslaughtin aiheuttaessa tuhoa ja uhrasi itsensä muiden mukana tuhotessaan olentoa. Vapauduttuaan Franklin Richardsin luomasta tasku-ulottuvuudesta Haukansilmä palasi Kostajiin.
Ukonnuolet
Haukansilmä ei kuitenkaan ollut tyytyväinen. Hänen kokemuksensa Länsirannikon Kostajien johtajana saivat hänet janoamaan suurempia haasteita kuin pelkkä rivijäsenyys Kostajissa. Haukansilmä käänsikin huomionsa Ukonnuoliin, joiden rikollinen tausta tuntui tutulta Haukansilmästä. Hän tarjosi ryhmälle kokemuksiaan johtajana, mikäli nämä jatkaisivat kaidalla tiellä kulkemista. Haukansilmä ystävystyikin joukkueen jäsenten kanssa ja hioi näiden taidot huippuunsa. Haukansilmä kehitti jopa romanttisen suhteen Kuukiven kanssa. Ukonnuolista tulikin pian Kostajien luotettuja tovereita, vaikka Haukansilmä myöhemmin luopuikin johtajuudestaan.
Henry Peter Gyrich, valtion asiamies kuitenkin alkoi vainota Ukonnuolia osana suurempaa suunnitelmaa, jonka tarkoitus oli julistaa kaikki supersankarit laittomiksi. Haukansilmä yhdisti kuitenkin voimansa Ukonnuolien kanssa ja romutti Gyrichin suunnitelmat. Samalla selvisi, että Gyrich oli toiminut Paroni Struckerin mielenhallinnan alla. Haukansilmä lupasi pitää tapahtuneet salassa, mikäli Gyrich julistaisi armahduksen Ukonnuolille. Raivostunut Gyrich suostui, mutta ehtona oli Haukansilmän vankilaan joutuminen. Haukansilmä suostuikin ja joutui vankilaan.
Suorittaessaan tuomiotaan Haukansilmä sai telepaattisen yhteydenoton Mentallolta, joka järjesti suurpaon saadakseen Haukansilmän avulla käsiinsä Justin Hammerin luoman tehokkaan aseen. Haukansilmä kuitenkin toimi kaksoisagenttina YPKVV:lle ja lopulta Mentallon suunnitelmat kariutuivat.
Koettuaan erinäisiä seikkailuja Haukansilmä palasi armahduksen saaneena Kostajien vakiojäseneksi. Hän kehitti romanttisen suhteen Ampiaisen kanssa, joka suututti Kimalaisen. Ennen välirikkoa avaruusrotu kriit hyökkäsivät maapallolle ja Kostajat säntäsivät pelastamaan tilanteen. Taistelun kuluessa Haukansilmä haavoittui kuolettavasti, mutta onnistui tuhoamaan kriiden komentoaluksen uhraten samalla itsensä. Myöhemmin selvisi, että kriiden invaasio olisikin kenties ollut Purppuranoidan harhaisen mielen luomus.
Purppuranoidan seotessa lopullisesti, Haukansilmä herätettiin henkiin Purppuranoidan magian avulla. Raivostunut Clint kuitenkin herätti Purppuranoidan vihan ja niin Haukansilmä kuoli toistamiseen. Tilanteen korjaannuttua Kostajat löysivät paikalta vain Haukansilmän puvun ja lehtileikkeen hänen kuolemastaan, joka oli niitattu paikalleen Haukansilmän nuolilla.
Voimat ja varusteet
Haukansilmällä ei ole yli-inhimillisiä voimia (pois luettuna aika, jonka hän vietti Goljattina). Hän on kuitenkin ikäisekseen mieheksi hyvin voimakas ja kestävä. Samaten hänen refleksinsä ja notkeutensa on olympiaurheilijan tasoa. Haukansilmä on taitava akrobaatti, joka ylittää maailman huippuvoimistelijatkin liikkeiden taitavuudessa. Hän on lisäksi mestaritaktikko ja erinomainen lähitaistelija.
Haukansilmän jousiampujan taidot ovat kuitenkin hänen vahvin alansa. Tältä alalta hänelle ei löydy vertaa koko Marvel-universumissa. Haukansilmä käyttää aseenaan pitkäjousta ja nuolia, joita löytyy hänen selkäänsä kiinnitetystä viinestä yleensä 36 kpl. Kolmasosa nuolista on tavallisia teräväkärkisiä ja kuudessa on kolmiteräinen tainnutusnuoli.
Haukansilmällä on tarkka järjestys viinessään nuoliensa suhteen, jotta hän voi ampua tarkemmin ja nopeammin. Lisäksi jokaisessa nuolessa on erilainen merkintä, joka kertoo kosketuksen avulla Haukansilmälle laatunsa. On todistettu, että lähietäisyydeltä ammuttaessa Haukansilmän nuolet iskevät kovemmin kuin revolverin ammukset.
Osa Haukansilmän temppunuolista on suunnitellut ja toteuttanut Anthony Stark, alias Rautamies. Haukansilmä on kuitenkin itse tehnyt suurimman osan nuolistaan ja modifioi jatkuvasti nuoliarsenaaliaan.
Rajoitukset
Erään onnettoman tapahtumasarjan vuoksi Haukansilmä on 80 % kuuro molemmista korvistaan. Siksi hän käyttää erikoisvalmisteisia kuulokojeita korvissaan kompensoidakseen vaivansa.
Ultimate Haukansilmä
250px|thumb|right|Haukansilmä, Ultimate Marvel-universumin paras jousimies Ultimate Marvel- jatkumossa Haukansilmä on Ylivertaisten jäsen ja Ultimate Mustan Lesken partneri.
Molemmat hahmot käyttävät operaatioissaan herkemmin kuolettavaa voimaa, mitä normaalijatkumon hahmot. Ultimate Haukansilmä on miltei yli-inhimillisen tarkka jousellaan ampuessaan, samalla lailla mitä normaalijatkumon Napakymppi. Haukansilmä kykeneekin muuttamaan minkä tahansa objektin tappavaksi aseeksi, jopa omat sormenkyntensä. Ultimate Haukansilmän ensiesiintyminen tapahtui Ultimates-lehden numerossa 7. Hahmon loivat Mark Millar & Bryan Hitch.
Clint Barton elää vaimonsa (kuvataan ensin tyttöystäväksi, myöhemmin vaimoksi) ja lapsiensa kanssa New Yorkin lähiössä ja suorittaa ajoittain tehtäviä YPKVV:lle. Haukansilmällä on tapana soittaa jokaista tehtävää ennen perheelleen hyvästelläkseen nämä siltä varalta, että tehtävä jäisi hänen viimeisekseen.
Ensimmäisen kerran Ultimate Haukansilmä esiintyi YPKVV:n tehdessä iskun chitaureja, avaruuden valloittajarotua vastaan. Myöhemmin Haukansilmä taisteli Ylivertaisten rinnalla chitaureja vastaan uudelleen ja haavoittui taistelun kuluessa.
Myöhemmin Haukansilmän perheen murhasi brutaalisti naamiomiehet. Valvontakamerasta paljasti Kapteeni Amerikan tapaisen miehen murhanneen nämä. Nick Fury lähettää ensi tilassa miehiä hakemaan Kapteenia kuulusteluja varten. Haukansilmä herää tällä välin vangittuna tuntemattomaan paikkaan ja tajuaa kertoneensa Triskelionin, Ylivertaisten päämajan turvakoodit kidutuksen alla.
Jakovlev Jak-1
thumb|Jak-1:n prototyyppi (I-26). Jakovlev Jak-1 on toisen maailmansodan aikainen neuvostoliittolainen hävittäjälentokone. Koneen ensimmäiset versiot tulivat käyttöön 1940, ennen suuren isänmaallisen sodan alkua ja sitä valmistettiin paranneltuna (Jak-1B) vuoteen 1944 asti 8 734 kappaletta.
Kehitys
Jak-1 oli Jak-7 ja Jak-9 hävittäjiin johtaneen pitkän kehityshistorian alku.
Jakovlevin suunnittelutoimisto (OKB), joka oli aiemmin suunnitellut pääasiassa vain urheilukoneita, sai neuvostohallinnolta kehitystyön tilauksen perustuen toimiston suunnitteleman kevyen Jak-4-pommikoneen hyvään suorituskykyyn. Lentokoneelle asetetut vaatimukset julkaistiin 29. heinäkuuta 1939 ja ne perustuivat siihen, että koneen tulee käyttää nestejäähdytettyä Klimov M-106 -V-12-moottoria. Moottorin kehitystyö viivästyi pahasti, eikä sitä saatu sarjatuotantoon kuin vasta vuonna 1943.
I-26
Koelentäjien mukaan I-26 oli ketterä, mutta sen moottori oli alitehoinen. Kokeiluyksiköiden antama palaute oli tyrmäävä: kone oli alitehoinen, heikosti aseistettu ja vaarallisen epäluotettava.
Tyyppi sai nimen Jak-1 sen tuotannon alkaessa vuoden 1940 alulla.
Käyttö sodassa
Syksyllä 1942 koneessa otettiin käyttöön 1 200 hevosvoiman Klimov M-105PA -moottori ja heiman myöhemmin 1 260 hevosvoiman M-105PF -moottorilla varustettu malli, jossa tehoa parannettiin suorituskyvyn heikentyessä korkealla. PF-mallin moottori oli yleisin Jak-hävittäjissä (Jak-1B, Jak-7B, Jak-9) käytetty. Kaksi kevyttä ŠKAS-konekivääriä korvattiin yhdellä raskaalla 12,7 millimetrin Berezin BS -konekiväärillä. Muita muutoksia olivat uusi kolmiosainen ”kuplakuomu”, jossa oli 75 millimetriä paksu panssarilasi ohjaajan takana, madallettu takarunko, uusi ohjaussauva perustuen Bf 109:n malliin ja uudet aseiden tähtäimet ja aseiden sähköinen laukaisu mekaanisen sijaan. Muutokset olivat vähittäisiä ja uudemmista koneista käytetään epävirallista nimeä "Jak-1B", joksi luetaan ensimmäisen 3 000 koneen jälkeiset koneet aseiden muutosten jälkeen.
Koneesta oli myös kevennetty malli pelkällä 20 millimetrin tykillä, tehokkaammalla M-105PF-moottorilla ja lisäpolttoainesäiliöillä ilmapuolustuksen käyttöön. 30 rakennettiin.
Jak-1:n paras valtti ilmataistelussa oli sen ylivoimainen ketteryys saksalaisiin Bf 109- ja Fw 190 -hävittäjiin verrattuna, joskin Neuvostoliiton rintamalla hävittäjätaistelut käytiin pystysuunnassa heiluritaktiikalla kaartotaistelua välttäen. Venäläiset oli koulutettu kaartotaisteluun ja sen takia saivat vähemmän irti koneistaan kuin mihin ne olisivat pystyneet. Vuoden 1942 alkupuolella Jak-1 oli paras rintamakäytössä olleista neuvostohävittäjistä.
Yksi tunnetuimmista Jak-1-ohjaajista oli venäläinen naislentäjä Lidija Litvjak, joka toimi lentueenpäällikkönä kokonaan miehistä koostuvassa lentorykmentissä. Hän saavutti 12 ilmavoittoa ennen kuolemaansa 1. syyskuuta 1943 21 vuoden iässä.
Konetta käytti myös ranskalainen Normandie-Niemen-yksikkö itärintamalla.
Kenttäurheilijat-58
Kenttäurheilijat -58 r.y. (KU-58) on vuonna 1958 perustettu vantaalainen yleisurheiluseura. Seuran toiminta-alue on Itä-Vantaa ja sen toimisto sijaitsee Hiekkaharjussa urheilukentän länsipäässä. Seuran painopisteenä on nuorisourheilu. Seuraa tarjoaa yleisurheilua ja juoksua kaiken ikäisille henkilöille. Puheenjohtajana toimii Heikki Mäkinen. Seuralla on myös itsenäisesti toimiva keilajaosto Bowling-58. KU-58:n menestyneitä urheilijoita tällä hetkellä ovat juoksijat Hilla Uusimäki, Ville Lampinen, Laura Manninen, Jenni Moskari, kolmiloikkaaja Tuomas Kaukolahti, kymmenottelija Leo Uusimäki ja pituushyppääjä Anne-Mari Lehtiö
KU-58 kuuluu Suomen Urheiluliiton seuraluokittelussa superluokkaan (sijalla 9 vuonna 2016 ). Seuralla on noin 450 yleisurheilupassin lunastanutta urheilijaa.
Teollinen muotoilija
Teollinen muotoilija on suunnittelija, joka suunnittelee tai muotoilee teollisesti valmistettavia tuotteita ja niihin liittyviä palveluita. Toimenkuvaan liittyy tuotteen ulkoasun, toiminnallisuuden ja käytettävyyden suunnittelun lisäksi usein muun muassa valmistettavuuden suunnittelua, käyttöliittymäsuunnittelua, tuoteinnovaatioita, palvelukonseptien suunnittelua ja tutkimusta.
Ensimmäiseksi teolliseksi muotoilijaksi on nimitetty Peter Behrensiä, joka toimi AEG:llä Saksassa muotoilijana vuosina 1907–1914. Vaikka Behrens oli alun perin taidemaalari, hän oli myös itseoppinut arkkitehti.
Teollisen muotoilijan toimenkuva on vuosien mittaan muuttunut taiteellisesta käsityöläis-suunnittelijasta tuotteistamisen ja markkinoinnin ammattilaiseksi. Ammatin perinteet ovat kiinni taideteollisuudessa, ajassa jolloin tehtaat mielellään ostivat tuotteiden malleja ulkopuolisilta suunnittelijoilta. Jotkut tuotteiden valmistajat perustivat tuotannon yhteyteen taiteellisia osastoja, joissa muotoilijat saattoivat työskennellä läheisessä yhteistyössä valmistuksen kanssa. Siten taattiin brändien säilyminen yhtiön hallussa.
Nykyään teollinen muotoilu yhdistetään usein teknologiateollisuuteen, ja muotoilijoista on tullut tuotteistamisen ammattilaisia. He edustavat teollisuuden ja kaupan yhteydessä taiteellista osaamista, jonka avulla ideoita voidaan hahmottaa ja toteuttaa kaupallisiksi tuotteiksi. Oleellista on teolliseen muotoiluun liittyvä kokonaisuuksien tai kokemuksien hahmottaminen tuotteen tai palvelun käyttäjän kannalta. Parhaillaan on meneillään teollisten muotoilijoiden ammatinkuvien eriytyminen. Teollisten muotoilijoiden ammatteja voivat olla myös käytettävyys- tai käyttöliittymäsuunnittelija, konseptisuunnittelija ja muotoilupäällikkö.
Teollisuustaiteen Liitto Ornamo nimeää vuosittain Vuoden teollisen muotoilijan.
Ram Charan
Ram Charan (s. 27. maaliskuuta 1985 Madras, Tamil Nadu, Intia) on intialainen, telugunkielinen näyttelijä ja telugunkielisen elokuvateollisuuden megatähti Chiranjeevin poika. Hänet tunnetaan mediassa myös nimellä ”Mega Power Star”.
Ram Charanin ensimmäinen elokuva Chirutha ilmestyi vuonna 2007, ja hän sai roolistaan parhaan miestulokkaan Filmfare Awards South -palkinnon. Hänen seuraavasta elokuvastaan, vuonna 2009 ilmestyneestä Magadheerasta, tuli pian ilmestymisensä jälkeen telugunkielisen elokuvateollisuuden menestynein elokuva, ja Ram Charan sai siinä esittämästään kaksoisroolista vuoden parhaan telugunkielisen näyttelijän Filmfare Awards South -palkinnon.
Suomi–Neuvostoliitto-Seura
Suomi–Neuvostoliitto-Seura (lyhenne SNS tai SN-Seura) oli suomalainen ystävyysseura, joka perustettiin 15. lokakuuta 1944 sen jälkeen, kun Suomi oli tehnyt aselevon Neuvostoliiton kanssa. Järjestön tehtävänä oli vaalia Suomen ja Neuvostoliiton välisiä ystävällisiä suhteita ja sille muodostui vahva valtiollinen ja puoluepoliittinen luonne. 1970-luvulla seuraan kuului yli 100 000 jäsentä. Neuvostoliiton hajottua yhdistyksen nimi muutettiin Suomen ja Venäjän kansojen ystävyysseuraksi ja lopulta Suomi–Venäjä-Seuraksi.
SNS:n edeltäjä oli talvisodan jälkeen toukokuussa 1940 perustettu ja pian kielletty Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura (eli niin sanottu SNS I). Välirauhan aikana seura koettiin turvallisuusriskiksi, kun Suomi alkoi liittouduttuaan käytännössä Natsi-Saksan kanssa valmistautua jatkosotaan. Suomi–Neuvostoliitto-Seurasta tuli Suomen Moskovan välirauhan jälkeisen uuden ulkopolitiikan vertauskuva Neuvostoliittoon päin. Vastaavanlainen Suur-Saksan valtakunnasta tapahtunut irtautuminen länteen päin oli Suomi–Amerikka-seuran perustaminen jatkosodan vielä kestäessä.
Suomi-Neuvostoliitto-Seuran virallinen lyhenne oli SN-Seura erotuksena aiemmasta Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seurasta, joka oli tunnettu toiminta-aikanaan SNS:nä, mutta käytännössä uudestakin seurasta käytettiin yleisesti lyhennettä SNS.
Järjestö julkaisi äänenkannattajaansa SNS-lehteä vuosina 1944–1960. Sen seuraajaksi perustettiin Ajan kuvat -niminen lehti, joka ilmestyi vuoteen 1967 ja yhdistettiin seuraavana vuonna Neuvostoliiton suurlähetystön julkaiseman Neuvostoliitto tänään -lehden kanssa. Näin syntyi uusi Maailma ja Me -lehti, jota SNS julkaisi yhdessä uutistoimisto APN:n kanssa vuoteen 1990 saakka. Myös jäsenlehti Seuratieto aloitti 1968.
Suomi–Neuvostoliitto-Seura järjesti opiskelijoille stipendejä Neuvostoliitossa suoritettavia korkeakoulu- ja yliopisto-opintoja varten. Niitä järjestettiin muun muassa Kiovan valtionyliopistoon.
Organisaatio
Runsaan paikallisyhdistysmäärän vuoksi seuralla oli myös alueorganisaatio. Seura nautti tuntuvia valtionapuja ja sen piiritaso ja valtakunnantaso oli poliittisesti puolueiden jakama siksi, että se oli Suomen ulkopolitiikan tunnusmerkki kansalaisjärjestötoiminnassa. Seurassa poliittinen vasemmisto oli aktiivinen, mutta myös maltilliset porvarit olivat edustettuina. Suomen valtio avusti seuraa aluksi tilapäisesti ja myöhemmin vakinaisemmin kulttuurirahoituskomitean kautta. Vuonna 1987 valtio osti seuralle toimitilat Helsingin Ruoholahdesta 39 miljoonalla markalla, eikä seuran tarvinnut maksaa tiloista vuokraa vaan ainoastaan yhtiövastikkeen. Jäsenmaksut olivat keskeinen tulonlähde.
SNS:n Sotainvalidiosasto perustettiin 7. tammikuuta 1945, kun sodanjälkeiseen invalidihuollon tasoon pettyneet päättivät järjestäytyä. Sotainvalidien ohella mukana oli alusta alkaen myös siviili-invalideja. Osasto keskittyi varsinkin aluksi kulttuuritoimintaan eikä tehnyt varsinaista huoltotyötä. Osasto kuului Invalidijärjestöjen Keskusliittoon. Alaosastoja muodostettiin vuosina 1945–1948 useille paikkakunnille. Marraskuussa 1948 kyseisten osastojen ensimmäisessä neuvottelukokouksessa perustettiin osaston seuraajaksi Tapaturmainvalidien liitto, joka liittyi SNS:n jäseneksi.
Ystävyyskaupungit ja uudet ystävyysseurat
pienoiskuva|[[Raimo Utriainen|Raimo Utriaisen veistos Ystävyyttä yli rajojen pystytettiin Seinäjoelle Suomi-Neuvostoliitto-seuran aloitteesta vuonna 1987.]] Monissa Suomen merkittävistä kaupungeista toimi verrattain vahva Suomi–Neuvostoliitto-Seuran paikallisosasto. Näillä kaupungeilla oli ystävyyskaupunkisuhteet kaupunkeihin, jotka eivät sijainneet Venäjän SFNT:ssä, vaan sen ulkopuolisessa Neuvostoliitossa. Kun Neuvostoliitto purkautui 1991, lähinnä kaupunginjohtojen aloitteellisuudesta perustettiin Ukrainaa varten ystävyyskaupunkisuhteiden jatkamiseksi hallinnon rinnalla myös kansalaisyhteiskunnan puolella vastaavat Ukraina-seurat. Tampereelle perustettiin Tampereen Ukraina-seura ja Lahteen Lahden Ukraina-seura. Tampereen kaupungilla on ystävyyssuhteet Kiovan kanssa ja Lahdella Zaporižžjan kanssa. Turussa tai Helsingissä tällaista tarvetta ei muodostunut, koska niiden ystävyyskaupungit Pietari ja Moskova sijaitsevat Venäjän federaatiossa, minkä vuoksi kansalaisten ystävyyskaupunkitoiminta kyettiin hoitamaan Suomen ja Venäjän kansojen ystävyysseuran, nykyisen Suomi–Venäjä-Seuran kautta.
Suomi-Neuvostoliitto-Seuran keskusjärjestön arkisto sijaitsee Kansallisarkistossa. Piirijärjestöjen ja paikallisosastojen arkistoja on maakunta-arkistoissa, Kansan Arkistossa ja Työväen Arkistossa.
Mayerling
Mayerling on kylä Allandin kunnassa Itävallassa 25 kilometriä Wienistä etelään. Kruununprinssi Rudolf ja hänen rakastajattarensa, paronitar Maria Vetsera tekivät vuonna 1889 itsemurhan Wienerwaldissa Mayerlingin metsästyslinnassa joka muutettiin keisarin aloitteesta luostariksi.
TUL:n pesäpallomestaruus 1936
Itä
Viipurin Toverit ja Kuusankosken Puhti Idän loppusarjaan.
Itälohkon tuloksista on lähteistä löytynyt vain kaksi: Lappeenrannan Työväen Urheilijat - Kuusankosken Puhti 3-3, Viipurin Toverit - Haminan Ponteva 4-4. Lappeenranta ja Kuusankoski selvisivät TUL:n lopputurnaukseen.
Lopputurnaus
Helsingissä 12.-13.9.
Pölönen
Pölönen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Damnatio memoriae
thumb|right|Muotokuva, jossa on [[Septimius Severus, Julia Domna, Caracalla ja Geta. Getan kasvot on pyyhitty pois hänen veljensä määräämän damnatio memoriaen vuoksi.]] Damnatio memoriae oli roomalainen käytäntö, jolla osoitettiin halveksuntaa pettureina ja häpeän tuojina pidettyjä kohtaan. Se tarkoittaa suomeksi suunnilleen muiston kiroamista. Jokainen jälki ihmisestä poistettiin, ikään kuin ihmistä ei ikinä olisi ollutkaan.
Tunnetuimpia esimerkkejä damnatio memoriaesta ovat epäsuosittujen keisarien kiroamiset heidän kuoltuaan. Ensimmäisenä kirottiin Caligula, sitten Nero. Keisari Caracalla kirosi veljensä Getan murhattuaan tämän.
Tuomion julistamisen jälkeen tuomitun nimi poistettiin kaikista kirjakääröistä, keisarien tapauksessa myös piirtokirjoituksista. Myös patsaat tuhottiin. Roomalainen elämä perustui kunnialle ja kasvot piti säilyttää kaikissa tilanteissa. Tällainen kunnian menetys oli hyvin kova rangaistus.
Vastaavia käytäntöjä muissa kulttuureissa
Samanlaisia käytäntöjä tai tapauksia on ollut myös muissa kulttuureissa. Esimerkiksi muinaisessa Egyptissä faarao Akhenatenin seuraajat koettivat hävittää kaikki häneen liittyvät nimikartussit ja muistomerkit. Antiikin Kreikassa Efesoksen Artemiin temppelin polttajan Herostratoksen nimi määrättiin hävitettäväksi. Myös nykyaikana on tapahtunut vastaavia tapauksia, esimerkiksi Stalinin vainojen aikana epäsuosioon joutuneet ihmiset jopa retusoitiin pois valokuvista.
Mike Binger
Michael "Mike" Binger on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän teki läpimurtonsa sijoittumalla vuoden 2006 World Series of Pokerin pääturnauksessa kolmanneksi. Kolmossijasta hän ansaitsi 4 123 310 dollaria. Samana vuonna WSOP:n $1,500 No Limit Hold'em -turnauksessa Binger oli kuudes.
Vuonna 2008 Binger voitti L.A. Poker Classicin 1 500 dollarin no limit hold'em -turnauksen, Five Star World Poker Classicin 5 000 dollarin no limit hold'em -turnauksen (ykköspalkinto 317 280 dollaria) ja WSOP Circuitin 5 000 dollarin no limit hold'em-turnauksen Lake Tahoella. Vuonna 2009 Binger oli ykkönen Aussie Millionsin 3 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa ja Doyle Brunson Five Diamond World Poker Classicin 1 000 dollarin no limit hold'em-turnauksessa.
Binger asuu Athertonissa, Kaliforniassa ja valmistui filosofian tohtoriksi fysiikasta vuonna 2006.
Syyskuussa 2010 Bingerin pokeriuran turnausansiot ylittivät 6,5 miljoonaa dollaria.
TUL:n pesäpallomestaruus 1938
Työväen Urheiluliiton pesäpallomestaruus ratkaistiin yhdeksännen kerran vuonna 1938. Loppuotteluun selvisivät itä- ja länsilohkojen voittajat.
Ray Romano
thumb|right|Ray Romano
Raymond Romano (s. 21. joulukuuta 1957 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hänet tunnetaan parhaiten pääroolista tv-komediasta Kaikki rakastavat Raymondia. Hänen muita merkittävä roolejaan ovat mm. äänirooli Ice Age -elokuvissa ja Handy Harrisonin rooli elokuvassa Villi valtataistelu (Welcome to Mooseport, 2004). Hän on myös tuottanut Kaikki rakastavat Raymondia ja voittanut roolistaan Emmyn.
Vuonna 2010 Forbes julkaisi "Hollywood's Animation A-List" listan, jossa lueteltiin kymmenen menestyksekkäintä Hollywood-näyttelijää animaatioiden parissa. Menestys mitattiin elokuvien lipputulojen perusteella, jonka myötä Romano oli listalla yhdeksäntenä.
Yksityiselämä
Romano on naimisissa Anna Scarpullan kanssa jonka kanssa hänellä on neljä lasta: Alexandra (s. 1990), kaksospojat Matthew ja Gregory (s. 1993) ja Joseph Raymond (s. 1998). Romano harrastaa aktiivisesti golfia, niin kuin hänen roolihahmonsa tv-sarjassa Kaikki rakastavat Raymondia.
Mil Mi-4
Mil Mi-4 on neuvostoliittolainen kuljetushelikopteri, jota suunniteltiin Mil Mi-1:n seuraajaksi. Mihail Milin johtama suunnittelutoimisto suunnitteli Mi-4:n vuonna 1951. Prototyyppi lensi vuonna 1952 ja 1954 kone tuli Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön. Amerikkalaisten laaja ja menestyksellinen helikoptereiden käyttö Korean sodassa oli luonut tarpeen Mi-4:n valmistukselle. Siinä on vaikutteita Sikorsky S-55-helikopterista. Kiinassa Mi-4:ää valmistettiin nimellä Harbin Z-5.
Suomen ilmavoimilla oli kolme Mi-4-helikopteria (HR-1, HR-2, HR-3) käytössään 1962-1979, muun muassa meripelastuksessa, sairaankuljetuksessa ja erilaisissa nostotehtävissä (muun muassa sähkönjakelun runkoverkon sähkötolppien nosto).
Lacey Duvalle
Lacey Duvalle (s. 5. huhtikuuta 1982 Washington) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän tuli julkisuuteen näyttelijänä vuonna 2000.
Seine
thumb|Seine virtaa [[Pariisin halki. Kuva on otettu Eiffel-tornista.]] Seine // on suuri joki Pohjois-Ranskassa. Seine on yksi Ranskan tärkeimmistä vesiväylistä ja se kulkee muun muassa Pariisin halki.
Joki on 780 kilometriä pitkä ja siten Ranskan toiseksi pisin 1 020-kilometrisen Loiren jälkeen. Antiikin aikoina Seine tunnettiin latinalaisella nimellään Sequana.
Brooke Hanson
Brooke Louise Hanson OAM (s. 18. marraskuuta 1978) on australialainen entinen uimari, jonka päälajit olivat rintauinti ja sekauinti. Hän voitti uransa aikana muun muassa kaksi olympiamitalia, joista toinen on kultainen. Hän on myös moninkertainen maailmanmestari. Brooke Hanson lopetti uintiuransa syksyllä 2007.
Seine
Seinen tärkeimmät sivujoet ovat Aube, Marne ja Oise pohjoisessa sekä Yonne ja Eure etelässä. Seine on yhdistetty kanavilla Schelde- (Escaut), Meuse-, Rein-, Saône- ja Loirejokeen.
Brooke Hanson
Kesäolympialaiset 2004
Kesäolympialaisissa 2004 Hanson oli mukana voittamassa Australialle naisten 4x100 metrin sekauintiviestikultaa. Hanson ui alkuerissä rintauintiosuuden, loppukilpailussa kuitenkin Leisel Jones ui rintauinnin. Päätös Jonesin osallistumisesta viestiin Hansonin sijaan nostatti paljon keskustelua ja aiheutti eripuraa uimareiden välillä. Lisäksi Hanson voitti kilpailuissa hopeaa 100 metrin rintauinnissa, voittaen muun muassa "viestivastustajansa" Leisel Jonesin.
Seine
Seine alkaa Langresin ylängöltä 471 metrin korkeudelta ja virtaa Pariisin sekä Normandian halki Englannin kanaaliin Le Havren kohdalla.
Brooke Hanson
Kesäolympialaiset 2004
Muutamaa viikkoa myöhemmin, lyhyen radan MM-kilpailuissa Indianapolisissa Hanson voitti kuusi kultamitalia, mikä oli siihen astisen uintihistorian suurin mitalimäärä yhdelle uimarille yksistä maailmanmestaruuskilpailuista.
Seine
Seinen rannat Pariisissa liitettiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloa vuonna 1991.
Brooke Hanson
Olympialaisten jälkeen
Myöhemmin samana vuonna hänen valmentajaansa Mark Thompsonia syytettiin seksuaalisesta pahoinpitelystä, ja häntä painostettiin jättämään valmentaminen. Vuoden 2006 Kansainyhteisön kisojen jälkeen Hanson ilmoitti olevansa lähellä lopettamista. Kyseisissä kilpailuissa Hanson jäi kokonaan ulos mitaleilta 50 ja 100 metrin rintauinneissa. 200 metrin rintauinnissa hän ui hopeaa, häviten ainoastaan nuorelle joukkuetoverilleen Stephanie Ricelle. Hanson lopetti uransa vuonna 2007 saatuaan kylpylän uima-altaasta sähköiskun.
Seine
Seinen vesi on Ranskalle tärkeä resurssi. Ydinvoimalaitokset ja kaukolämpövoimalat saavat joesta lauhdevetensä. Puolet vedestä käytetään Pariisin alueella, niin teollisuuden kuin kulutuksenkin tarpeisiin. Le Havren ja Rouenin välisellä alueella kaikesta vedestä kolme neljäsosaa saadaan Seinestä.
Seineä ei tule sekoittaa Brysselin halki Belgiassa virtaavaan paljon pienempään jokeen nimeltä Senne, vaikka nimet äännetäänkin samalla tavalla.
Tulvat
Seine ja sen sivujoet tulvivat vuosittain, mutta suurta tuhoa aiheuttavia tulvia on harvakseltaan. Edellinen suurtulva oli vuonna 1910, jolloin koko Pariisin keskusta oli veden vallassa. Tulvia on yritetty estää rakentamalla tekojärviä ja altaita, joihin vettä voidaan ohjata. Jokea myös ruopataan jatkuvasti. Nämäkään toimet eivät kuitenkaan auta, jos Seinen ja sen sivujokien Marnen, Auben ja Yonnen yläjuoksuilla sataa samanaikaisesti runsaasti. Tällöin Suur-Pariisin tulva-alueen 850 000 asukkaalla on noin viikko aikaa valmistautua tulvaan. Suurtulvan uhatessa Pariisin metroliikenne pysäytetään yhtä linjaa lukuun ottamatta. Lisäksi useita rakennuksia, kuten sairaaloita ja vanhainkoteja evakuoidaan. Myös Louvrella on oma pelastussuunnitelma, jonka mukaan tuhansia alakerroksissa olevia teoksia siirretään ylempiin kerroksiin turvaan. Siirtoa varten Louvreen on rakennettu hissejä ja ramppeja.
How to Dismantle an Atomic Bomb
How to Dismantle an Atomic Bomb on irlantilaisen rock-yhtye U2:n yhdestoista studioalbumi. Albumin pääasiallisena tuottajana työskenteli Steve Lillywhite, mutta sen tuottamiseen osallistuivat myös Chris Thomas, Jacknife Lee, Nellee Hooper, Mark ”Flood” Ellis, Daniel Lanois, Brian Eno ja Carl Glanville. Albumi julkaistiin kansainvälisesti 22. marraskuuta 2004 Island Records -levymerkillä. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Interscope Records. Musiikillisesti How to Dismantle an Atomic Bomb jatkoi valtavirran rock-soundilla, johon yhtye oli siirtynyt 1990-luvun kokeellisemman tuotantonsa jälkeen edellisellä albumillaan All That You Can’t Leave Behind.
U2:n laulaja Bono on kuvannut How to Dismantle an Atomic Bombin olevan yhtyeen uran ensimmäinen todellinen rock-albumi. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Vertigo”, ”All Because of You”, ”Sometimes You Can't Make It on Your Own”, ”City of Blinding Lights” ja ”Original of the Species”. How to Dismantle an Atomic Bomb palkittiin yhteensä kahdeksalla Grammy-palkinnolla eri kategorioissa, ja lisäksi tuottaja Steve Lillywhite voitti työstään albumin parissa vuoden tuottajan Grammyn.
How to Dismantle an Atomic Bomb sai edeltäjänsä tavoin hyvin lämpimän vastaanoton. Bono on sanonut sen olevan ”vahva haastaja yhtyeen kolmelle parhaalle albumille.” Albumi nousi listaykköseksi 34 maassa, ja kansainvälisesti sitä on myyty yli 10 miljoonaa kappaletta. Vuonna 2009 Rolling Stone listasi How to Dismantle an Atomic Bombin 68. sijalle listallaan 2000-vuosikymmenen parhaista albumeista.
Tausta
Vuonna 2003 U2 alkoi työstää seuraavaa albumiaan tuottajanaan Steve Lillywhite, joka oli tuottanut yhtyeen esikoisalbumin Boy (1980) ja työskennellyt yhtyeen kanssa aktiivisesti läpi 1980- ja 1990-lukujen. Yhtyeen tavoitteena oli jatkaa musiikillisesti All That You Can’t Leave Behindin aloittamalla ja toimivaksi todetulla kaavalla.
Laura Luostarinen
Laura Ulrica Luostarinen (s. 1952 Joutseno) on suomalainen taidemuseonjohtaja. Hän toimi Salon taidemuseon johtajana ja museopalvelujen esimiehenä eläkkeelle jääntiinsä 2018 saakka.
Luostarinen opiskeli taidehistoriaa Åbo Akademissa ja valmistui maisteriksi Turun yliopistosta. Hän aloitti uransa Etelä-Savon aluetaidemuseossa ja työskenteli siellä kaksikymmentä vuotta näyttelyjä valmistavana ja kokoelmia hoitava amanuenssina. Hän harrastaa valokuvausta ja osallistui Mikkelin valokuvakeskuksen toimintaan, ja hänestä tuli kuopiolaisen Victor Barsokevitsch -valokuvakeskuksen johtaja vuonna 1998. Salon taidemuseon johtaja hänestä tuli 2002.
Luostarinen sai Finnfoto-palkinnon vuonna 2014. Hänen johtajakaudellaan Salon taidemuseo profiloitui laadukkaan fotojournalistisen taiteen esittelijänä.
Luostarinen on toimittanut ja kirjoittanut yhdessä muiden kanssa runsaasti näyttelyluetteloita, kuten Lyyli Säilä: taidemaalari Salosta ja Salon taidemuseon julkaisusarjaan muun muassa Uuno Eskola: taiteellisen veren viettelys ja Sakari Mäkipuro: taidemaalari ja kullankaivaja sekä osallistunut teoksen Suomen kirkot ja kirkkotaide 2 tekemiseen.
Geodeesi
thumb|Pallopinnalla lyhin matka pisteestä A pisteeseen B kulkee [[isoympyrää pitkin.]] thumb|New Yorkin, Dakarin ja Moskovan väliset geodeesit (sininen) ja loksodromit (punainen). Vaikka loksodromit [[Mercatorin projektiossa näyttävät suorilta, geodeesit ovat pallopinnalla lyhyempiä.]] Geodeesi eli geodeettinen viiva on ”suoran viivan” käsitteen yleistys ”kaareviin avaruuksiin”, esimerkiksi pallopinnalle tai yleisessä suhteellisuusteoriassa kaarevaan aika-avaruuteen. Geodeesin olennainen ominaisuus on, että lokaalisti (minkä tahansa pisteen pienessä ympäristössä tarkasteltuna) se muistuttaa suoraa viivaa ja (mikäli avaruudessa on olemassa etäisyysmitta) tarjoaa jossakin mielessä lyhimmän etäisyyden pisteiden välillä. Tarkka matemaattinen määritelmä vaihtelee riippuen siitä, millaista avaruutta tarkastellaan.
Geodeesi pallopinnalla
Yksinkertainen esimerkki geodeesista on pallopinnalla isoympyrä. Kahta pallopinnan pistettä yhdistävä lyhin viiva kulkee pitkin isoympyrän kaarta, joten tällainen kaari on samalla tavoin pisteiden välinen lyhin reitti tai ”suorin mahdollinen reitti” samaan tapaan kuin jana on lyhin reitti tason pisteiden välillä. Nimi geodeesi viittaa geodesiaan eli maanmittausoppiin, joka tutkii maapallon kokoa ja muotoa. Esimerkiksi pitkillä meri- ja lentomatkoilla lyhin reitti kulkee pitkin isoympyrää (eikä pitkin loksodromia, joka kulkee koko ajan samaan ilmansuuntaan).
Geodeesin ja loksodromin ero voi aiheuttaa tulkintaongelmia, jos esimerkiksi sopimuksessa on sovittu jonkin rajan kulkevan maapallon pinnalla ”pitkin suoraa viivaa”. Esimerkiksi Ahvenanmaan sopimuksessa demilitarisoidun alueen rajat määriteltiin tiettyjen pisteiden välisinä ”suorina viivoina”, jolloin syntyy kysymys, tarkoitetaanko geodeeseja vai loksodromeja.
Geodeesi pinnalla
Vaihtoehtoisia (mutta sopivin edellytyksin yhtäpitäviä) määritelmiä ovat ainakin seuraavat:
Lokaalisuuden merkitys
Usein sanotaan hiukan epätäsmällisesti, että geodeesi on tietyllä pinnalla ”kahden pisteen välinen lyhin viiva”. Tämä on osittain totta. Mikäli kahden pisteen välillä on olemassa lyhin viiva, niin se on eräs geodeesi, mutta samojen pisteiden välillä voi olla useita eripituisia geodeeseja. Kukin geodeesi on kuitenkin lokaalisti etäisyyden minimoiva.
Esimerkki 1. Jos A ja B ovat kaksi pistettä pallopinnalla lähellä toisiaan, voi niiden välillä isoympyrää pitkin kahta eri reittiä: joko ”suoraan” tai pallon ympäri. Molemmat reitit ovat geodeeseja, mutta pallon kiertävä reitti voi olla paljonkin pidempi.
Esimerkki 4. Madonreikä (Einsteinin–Rosenin silta) on hypoteettinen oikoreitti aika-avaruudessa. Jos sellaisia esiintyy, voi samojen pisteiden välillä olla huomattavan eripituisia geodeeseja.