cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ios (kaupunki)
Historia
pienoiskuva|vasen|Niin kutsuttu Homeroksen hauta. Ios tunnettiin antiikin aikana runoilija Homeroksen hautapaikkana. Tämän sanottiin kuolleen siellä ollessaan matkalla Smyrnasta Ateenaan. Ioksen kerrottiin olleen myös Homeroksen äidin Klymenen synnyin- ja hautapaikka. Aulus Gelliuksen mukaan Aristoteles olisi sanonut runoilijan itse syntyneen saarella. Ioksen kalenteriin kuului Homerokselle omistettu kuukausi.
Kaupungin historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla eaa. Ios kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–416/415 eaa. Ios löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungissa tiedetään olleen bule eli neuvosto ja ekklesia eli kansankokous.
Vuonna 338 eaa. Ios tuli Makedonian valtaan, mutta se sai itsenäisyytensä takaisin vuonna 315 eaa. 100-luvulla eaa. Ios tuli Rooman vallan alle. Roomalaiset käyttivät saarta karkotuspaikkana monien muiden Kykladien saarten tavoin.
Rakennukset ja löydökset
Ioksen kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on säilynyt joitakin jäänteitä. Muurit ovat ympäröineet arviolta noin 5–9 hehtaarin kokoisen alueen. Kaupungissa tiedetään piirtokirjoituslähteiden perusteella olleen kreikkalainen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty.
pienoiskuva|upright|Niin kutsuttua Homeroksen hautaa.
Homeroksen hautana nykyisin esitelty paikka sijaitsee saaren pohjoisosassa nykyisessä Plakotóksessa lähellä Psarópyrgona tunnettua hellenistiselle kaudelle ajoitettua tornia. Hollantilainen kreivi Pasch van Krienen väitti löytäneensä haudan vuonna 1771, ja tunnistaneensa sen paikalta löydettyjen Homeroksen nimen sisältävien piirtokirjoitusten avulla. Näitä on kuitenkin arveltu väärennöksiksi. Hauta saattaa olla todellisuudessa peräisin esihistorialliselta ajalta.
Antiikin aikaa varhaisemman esihistoriallisen kykladisen kauden löytöpaikkoihin saarella kuuluu Skárkos. Sekä sen että antiikin Ioksen kaupungin esinelöytöjä on esillä Íoksen arkeologisessa museossa.
Erasure (albumi)
Erasure on Erasuren seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Albumin ovat tuottaneet Thomas Fehlmann ja Gareth Jones. Erasure oli yhtyeen siihenastisen uran kokeellisin albumi, sisältäen pitkiä ja perinteisestä popformaatista poikkeavia kappaleita. Kaupallisesti albumi ei menestynyt edeltäjiensä tavoin, mutta myi kuitenkin kultaa kotimaassaan Isossa-Britanniassa.
Keilaniemi
pienoiskuva|Keilaniemen alue ilmakuvassa. thumb|[[Accountor Tower.]] thumb|[[Tieto Keilalahti Campus.]]
Keilaniemi on Kaakkois-Espoossa sijaitseva Otaniemen kaupunginosaan kuuluva alue, joka tunnetaan useista suuryritysten pääkonttoreista.
Historia
Keilaniemi kuuluu Otaniemen kaupunginosaan. Otaniemen keskiaikainen kylä, joka käsittää Keilaniemen, nykyisen Tapiolan ja Westendin, kuului aikoinaan Hagalundin kartanon alueisiin. Kartanon ovat aikoinaan omistaneet von Wrightit, von Numersit, Sinebrychoffit ja Grahnit.
Erityisen loistokasta aikaa kartanossa oli Sinebrychoffien omistuskausi 1860-luvulta 1920-luvulle. Kartano toimi perheen kesänviettopaikkana, mikä oli tuon ajan muoti-ilmiö. Kansa kaipasi turmeltumattomaan luontoon, ja höyrylaivaliikenteen ansiosta parantuneet kulkuyhteydet saivat varakkaat helsinkiläisperheet hankkimaan kesähuviloita maaseudun rauhasta Helsingin lähistöltä.
Sinebrychoffit teettivät Hagalundissa mittavia korjaus- ja laajennustöitä. He muokkasivat siitä hyvin hoidetun mallitilan ja kiinnittivät huomiota myös maa- ja metsätalouteen. Sinebrychoffien hyväntekeväisyyttä ja työntekijöiden hyvää kohtelua arvostettiin, ja perhe tunnettiinkin ”Hagalundin hyvinä ihmisinä”. Hyvä maine johti siihen, että kansalaissodan aikaan isäntäväkeä ei muiden tapaan häiritty.
Kulkuyhteys Helsinkiin parani oleellisesti Jorvaksentien valmistuttua vuonna 1937, mikä sai asunnontarvitsijoiden huomion kääntymään harvaanasuttuun Etelä-Espooseen, joka oli aikaisemmin ollut pääasiassa vesiyhteyksien varassa. Kartanon senhetkinen omistaja Arne Grahn myi maita kaavoitetuksi tonttimaaksi, ja 1930–1950-luvuilla kartanon maille nousivat Westendin huvilakaupunki, Tapiolan puutarhakaupunki sekä Teknillinen korkeakoulu ja Otaniemen tiedeyhteisö.
Kansallis-Osake-Pankki (KOP) alkoi vuonna 1949 rakennuttaa Keilaniemen pohjoisosaan henkilökuntansa lomakylää ja virkityskeskusta. Arkkitehti Aarne Ervin suunnittelemaan kokonaisuuteen kuului 50 kesämajaa, kaksi saunaa ja vuonna 1951 valmistunut Otaniemen kasino eli nykyinen ravintola Keilaranta. Lomakylä toimi vuodesta 1954 KOP:n koulutuskeskuksena ja 1970-luvulta alkaen Valtion koulutuskeskuksena. Entisessä koulutuskeskuksessa on myöhemmin toiminut muun muassa Suomen Sokerin ja Tallink Siljan pääkonttori.
Maantiede
Keilalahtea täplittävät useat saaret ja luodot, kuten Fröknarna ja Leppäluoto.
Pääkonttorit
Keilaniemi tunnetaan erityisesti siellä sijaitsevista suuryritysten pääkonttoreista. Alueella on muun muassa Accountorin, Tieto-Evryn, Koneen, Fortumin, Nesteen, Valmetin ja Rovion pääkonttorit sekä lukuisia pienempiä yrityksiä. Suuret pääkonttorirakennukset ovat alueen tunnusomaisia maamerkkejä. Alueen nousu yritysmaailman keskittymäksi alkoi vuonna 1976, jolloin sinne valmistui silloinen Nesteen, nykyinen Accountorin pääkonttori eli Accountor Tower. 20-kerroksinen tornitalo on edelleenkin Suomen korkein toimistorakennus.
Uudisrakentaminen
Keilaniemeen on suunnitteilla neljä pyöreää asuintornitaloa, joista korkeimmasta on tulossa 40-kerroksinen. Korkeutta talolla olisi merenpinnasta laskettuna 127 metriä. Kahden muun talon kerroskorkeus on 36 ja matalimman 32. Torneihin tulee noin 1 000 uutta asuntoa. Tornitalotalot on suunnitellut arkkitehtitoimisto SARC, ja ne rakentaa SRV.
Niemeen on suunnitteilla myös 26-kerroksinen tornitalo. Lisäksi Fortum rakentaa uuden 16-kerroksisen vanhan tornin viereen. Muita alueen rakennuksia ovat Elisa, Microsoft ja Kone. Life Science Center koostuu viidestä 7–11-kerroksisesta tornitalosta, joissa toimii monia eri toimialojen yrityksiä. Viereen tulee kuusi 7–10-kerroksista taloa, esimerkiksi Nesteen pääkonttori ja HTC Keilaniemi valmistuivat vuosina 2008 ja 2009. Lisäksi Keilaniemi on tarkoitus liittää uusilla tulevilla rakennuksilla Tapiolaan ja Otaniemeen. Välistä menevä Kehä I tunneloidaan ja päälle rakennetaan Tapiolan ja Keilaniemen yhdistävä puistokansi. Puistokansi toimii niin torniasukkaiden kuin lähialueiden asukkaiden virkistysalueena. Keilaniemeen suunnitellaan lisäksi muun muassa puistoja, bulevardia ja rannan hyödyntämistä julkisena tilana.
Keilaniemeen avattiin marraskuussa 2017 Keilaniemen metroasema, joka on yksi Länsimetron kahdeksasta uudesta asemasta. Aseman läpi on arvioitu kulkevan päivittäin noin 10 000 matkustajaa.
Alueen kehittäminen
Keilaniemen alue on mukana Tekesin rahoittamassa Energizing Urban Ecosystems (EUE) -tutkimushankkeessa, jossa pyritään kehittämään tulevaisuuden kaupunkiekosysteemejä kestävän kehityksen periaatteiden mukaisesti. T3-alueesta, johon kuuluu Otaniemi, Keilaniemi ja Tapiola, on tarkoitus tehdä ainutlaatuinen yliopistojen, yritysten sekä julkisen ja kolmannen sektorin toiminta- ja kehitysympäristö. Hankkeen koordinaattorina toimii RYM Oy. Mukana ovat lisäksi muun muassa SRV, Fortum, Kemira, Kone, Espoon kaupunki ja Helsingin seudun ympäristöpalvelut (HSY). Tutkimuslaitoksina toimivat Aalto-yliopiston eri yksiköt ja Suomen ympäristökeskus SYKE.
Liikenneyhteydet
thumb|[[Keilaniemen metroasema.]] pienoiskuva|[[Kehä I|Kehä I:n ja Kt51:n risteys.]] Keilaniemi sijaitsee Länsiväylän ja Kehä I:n risteyskohdassa. Alue sijaitsee marraskuussa 2017 valmistuneen Länsimetron varrella ja aluetta palvelee Keilaniemen metroasema. Alueelle pääsee myös kaikilla Länsiväylää pitkin kulkevilla busseilla. Alueelta on bussiyhteys myös Leppävaaran kautta Länsi-Vantaalle.
Pikaraitiotie Raide-Jokerin pääteasema rakennetaan Keilaniemeen. Raide-Jokerin rakentaminen aloitettiin vuonna 2019 ja liikennöinnin on tarkoitus alkaa vuonna 2024.
Keilalahdessa on pienvenesatama.
Svetlana Kriveljova
Svetlana Vladimirovna Kriveljova (, s. 13. kesäkuuta 1969 Brjansk, Neuvostoliitto) on venäläinen kuulantyöntäjä, joka voitti olympiakultaa vuonna 1992 ja maailmanmestaruuden vuonna 2003.
Kriveljova työnsi 1987 Birminghamin nuorten EM-kisoissa kuulassa kolmanneksi tuloksella 16,64 ja 1988 Sudburyn nuorten MM-kisoissa neljänneksi tuloksella 16,91. Kolme vuotta myöhemmin hän sijoittui Sevillan sisäratojen MM-kisoissa kahdeksanneksi työnnettyään 18,58, voitti Universiadit sekä MM-pronssia Tokion ulkoratojen MM-kisoissa tuloksella 20,16. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti olympiakultaa tuloksella 21,06. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Toronton sisäratojen MM-kisoissa, MM-hopeaa Stuttgartin ulkoratojen MM-kisoissa sekä voitti kauden lopussa GP-finaalin.
Kriveljova karsiutui Atlantan olympialaisissa 1996, työnsi kolmanneksi samana vuonna Euroopan cupissa ja sijoittui seuraavana vuonna Ateenan MM-kisoissa kymmenenneksi. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän oli neljäs. Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 Kriveljova voitti kultaa. Samana vuonna hän oli kolmas Euroopan cupissa sekä Sevillan ulkoratojen MM-kisoissa. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän työnsi neljänneksi. Vuonna 2001 hän voitti pronssia Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa, sijoittui yhdeksänneksi Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa ja kolmanneksi GP-finaalissa.
Kriveljova voitti vuonna 2002 Euroopan cupin ja EM-pronssia Münchenin EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän sisä- ja ulkoratojen mestaruudet. Samana vuonna hän sijoittui viidenneksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa, toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-kultaa Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa toinen. Kriveljova voitti Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 kultaa. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Ateenan kesäolympialaisissa olympiapronssia ja sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Vuonna 2005 hän oli Helsingin MM-kisoissa neljäs ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kahdeksas.
Vuonna 2012 Kriveljovan Ateenan kesäolympialaisissa antama dopingnäyte osoittautui positiiviseksi, ja hän menetti olympiapronssinsa. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyy 1. huhtikuuta 2015 ja hänen tuloksensa aikaväliltä 18.8.2004–17.8.2006 hylättiin takautuvasti.
Besermanin murre
pienoiskuva|Udmurtin murteiden kartta. Besermanin murre on merkitty karttaan mustalla timantilla Besermanin murre (myös besermanin kieli) on udmurtin murre, johon tataarin kieli on vaikuttanut voimakkaasti vuosisatojen ajan.
Besermaneja oli 10 000 vuonna 1926, mutta vuoden 1989 väestönlaskennan aikaan Venäjällä enää 3 122, joista Udmurtiassa 2 998. Tällainen populaation väheneminen johtuu siitä, että 1930-luvulta alkaen besermaneja on pidetty kansallisuutta määriteltäessä sekä udmurtteina että tataareina passeja antaessa ja väestölaskennoissa. Vasta vuoden 1992 heinäkuussa Udmurtian tasavallan korkein neuvosto teki päätöksen "Besermanin kansan historiallisen nimen palauttamisesta".
Besermanin murretta puhutaan Pohjois-Udmurtiassa Tšeptsan ja sen sivujokien varrella. Vain besermania puhutaan kymmenessä kylässä, 41 kylässä käytetään myös venäjää.
Jotkut besermanien perinteet poikkeavat udmurttitraditioista islamin vaikutuksen vuoksi Volgan Bulgarian ja Kazanin kaanikunnan aikana. Nykytietämyksen valossa he ovat alun perin eteläisiin udmurtteihin kuulunut ryhmä, johon turkkilaiset kansat ovat vaikuttaneet voimakkaasti. Volgan Bulgariassa osa eteläudmurteista omaksui islamin, johon myös ryhmän nimitys perustunee (venäjän musulmane, basurmany ’muslimit’). Venäläisiä nimityksiä besermjane, besermene, bisurmene on käytetty myös monista muista Volgan–Uralin seudulla asuneista kansanryhmistä. Etnografiset tai historialliset tiedot eivät kuitenkaan tue väitettä, jonka mukaan besermanien esi-isät olisivat yleisesti olleet muslimeja.
Kaikille uralilaisille kielille ominaisesti besermanin murre on sukupuolineutraali eli siinä ei ole kieliopillista sukupuolta.
Nori
thumb|Noriarkkeja Nori on japanilaista syötävää merilevää, johon luetaan yleisimmin lajit Porphyra yezoensis ja Porphyra tenera. Levää kuivatetaan paperinvalmistusta muistuttavassa prosessissa arkeiksi ja myydään käytettäväksi muun muassa sushin valmistukseen. Sitä myydään myös hiutaleina.
Intel Pentium III
Katmai
Alkuperäisen Pentium III:n (koodinimeltään Katmai) ainoa ero Pentium II:een olivat uudet SSE-multimediakäskyt, joiden avulla yksinkertaisen tarkkuuden liukulukuoperaatioita voitiin suorittaa huomattavasti aiempaa nopeammin uusia käskyjä käyttävillä ohjelmilla. Ohjelmia, jotka eivät käyttäneet näitä uusia käskyjä, Pentium III suoritti samalla nopeudella kuin samalla kellotaajuudella toimiva Pentium II.
Katmai-ydin valmistettiin 0,25 mikrometrin valmistustekniikalla, ja se käytti Slot 1 -tyyppistä suoritinkantaa. Suoritinkantaan oli sijoitettu 512 kilotavua, ytimen suhteen puolinopeudella toimivaa L2-välimuistia. Katmai-ytimien kellotaajuudet ulottuivat 450:stä 600:aan megahertsiin. Suorittimen ulkoinen väylä toimi tyypillisesti 100 MHz:n nopeudella, mutta jotkut 600 MHz:n mallit toimivat myös 133 MHz:n väylällä (P3-600B ja P3-533B).
Coppermine
Xbox-pelikonsolissa on käytössä 128 kilotavun L2-välimuistillinen versio.
Tualatin
Viimeinen Pentium III:n malli oli 0,13 mikrometrin valmistustekniikalla valmistettu, kannettaviin tietokoneisiin tarkoitettu "Tualatin"-koodinimellä kulkenut malli. Siinä oli 512 kilotavua integroitua L2-välimuistia sekä automaattinen tietojen esihaku ; se pyrki hakemaan tietoja keskusmuistista välimuistiin etukäteen.
Epäsymmetrinen sodankäynti
Epäsymmetrinen sodankäynti tarkoittaa sodankäyntiä kahden voimasuhteiltaan epäsuhtaisen vihollisen välillä. Nykyaikaisessa sotilaallisessa ajattelussa epäsymmetrisellä sodankäynnillä tarkoitetaan myös tilanteita, joissa molemmat osapuolet käyttävät erilaisia strategioita.
Käsitettä käytti ensimmäisenä Andrew J.R. Mack vuonna 1975 artikkelissaan Why Big Nations Lose Small Wars World Politics -lehdessä.
Ukrainan ulkopolitiikka
Ukrainan ulkopolitiikka itsenäistymisen jälkeen 1991 käsitti useita Neuvostoliiton jälkeisiä asioita Venäjän kanssa. Yhdysvalloille ja myös Venäjälle tärkeintä oli se, ettei Ukraina pidä Neuvostoliiton aikaisia ydinaseita osanaan Neuvostoliiton jäämistöstä. Sekä Ukrainalle että Venäjälle oli merkityksellistä Neuvostoliiton Mustanmeren laivaston aluksien jako Venäjän Mustanmeren laivaston ja Ukrainan laivaston kesken, mihin kuuluin myös Venäjälle oikeus jatkaa Venäjän ja Neuvostoliiton aikaisten tukikohtien hallussa pitoa Krimillä.
Ukraina liittyi päinvastoin kuin Viro, Liettua tai Latvia Itsenäisten valtioiden yhteisöön (IVY) sopimuksella, mutta päinvastoin kuin muut IVY:n hyväksyneet maat, se jätti sopimuksen ratifioimatta, mikä ei kuitenkaan haitannut sen läsnäoloa IVY:ssä. Ukraina ryhtyi 1990-luvun lopulla asemansa vahvistamiseksi ylläpitämään aikaisempaa tiiviimpiä suhteita myös Yhdysvaltoihin liittymällä muun muassa Irakin sotaa käyvään Halukkaiden koalitioon. Tämä ei kuitenkaan auttanut presidentti Leonid Kutšmaa, koska Yhdysvallat epäili Ukrainan myyneen ennen Irakin sotaa Koltšuga-tutkalaitteita jordanialaisen välittäjän ja mahdollisesti Syyrian kautta Irakille, mitkä olisivat voineet vaikeuttaa RAF:n ja Yhdysvaltain Irakin vastaisia ennakkotoimia.
Yhdysvallat ryhtyi rahoittamaan 66 miljoonalla dollarilla vuosina 2004–2005 ”demokraattista tiedottamista” pääasiallisesti estääkseen pääministeri Viktor Janukovytšin tulon presidentiksi. Viktor Juštšenko lupasi ukrainalaisten vetäytyvän Irakista. Toisaalta Ukraina jatkoi Nato-integraatiota saaden aikaan opposition vastustuksen erityisesti Krimin venäjänkielisen väestön keskuudessa.
Lähinnä Venäjän osallistumisen rajoittamiseksi säädettiin, että rada päättää ulkomaisten joukkojen tulosta Ukrainan alueelle. Tämän vuoksi yhdysvaltalaisten joukkojen osallistumiseen sota- ja rauhankumppanuusharjoituksiin voidaan estää jättämällä ne hyväksymättä radassa. Vuonna 2006 yhdysvaltalaiset joutuivat viemään Feodosijasta pois laivastoharjoitusta varten varaamansa materiaalin, eivätkä britit osallistu Tight Knot 2006 -ilmasotaharjoitukseen.
Kauppapoliittisesti Ukraina ei ole liittynyt Venäjän kaavailemaan kauppa-alueeseen, koska se saattaisi estää sen lähenemistä Euroopan unionia tulliliittona.
Hilja Riipinen
Hilja Elisabet Riipinen (o.s. Miklin, myöh. Metsäpolku, 30. lokakuuta 1883 Oulujoki – 16. tammikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen lapuanliikkeen jäsen ja Kokoomuksen (1930–1933) ja Isänmaallisen Kansanliikkeen (1933–1939) kansanedustaja.
Riipistä pidetään Lotta Svärd -järjestön ideologina, jolla oli merkittävä vaikutus järjestön syntyyn ja aatemaailmaan. Hän päätoimitti Lotta Svärd -lehteä, kuului järjestön keskusjohtokuntaan ja johti sen Etelä-Pohjanmaan piiriä. Hänet syrjäytettiin järjestön johdosta 1936 äärioikeistolaisten mielipiteidensä vuoksi, mutta hän palasi järjestöön välirauhan aikana vuonna 1941.
Riipinen oli lapuanliikkeen radikaalin siiven merkittävä taustavaikuttaja. Lapuanliikkeen lakkauttamisen jälkeen Riipisestä tuli yksi fasistisen Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) perustajista ja sen ainoa näkyvä naispoliitikko. Riipinen toimi myös IKL:n naisjärjestön Uuden Huomenen puheenjohtajana ja järjestön lehden päätoimittajana.
Siviiliammatiltaan Riipinen oli kieltenopettaja. Hän toimi Lapuan yhteiskoulun johtajana ja myöhemmin rehtorina vuodesta 1912 vuoteen 1953. Riipinen oli värikäs ja ehdoton ihminen, jonka näkemyksen mukaan sosialismi oli ihmiskunnan pahin vihollinen.
Elämäkerta
Riipisen vanhemmat olivat maapoliisi Kristian Miklin ja Anna Charlotta Kärnä. Hän tuli ylioppilaaksi vuonna 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1910. Riipinen oli venäjän kielen stipendiaattina Moskovassa 1905, 1909 ja 1914. Riipisen opiskelutovereita ja myöhempiä opettajakollegoja olivat tuleva Lotta Svärd -järjestön ylijohtaja Fanni Luukkonen ja myöhempi Suomen kansanvaltuuskunnan jäsen ja SDP:n kansanedustaja Hilja Pärssinen. 1930-luvulla Riipinen ja Pärssinen ottivat useita kertoja kiivaasti yhteen eduskunnassa.
Riipinen oli ammatiltaan oppikoulun opettaja ja rehtori. Hän oli Lapuan yhteiskoulussa opettajana vuodesta 1906, koulun johtajana vuodesta 1912, virkaa tekevänä rehtorina vuodesta 1927 ja rehtorina vuodesta 1929. Hilja Riipinen oli naimisissa vuodesta 1911 Jyväskylän opettajaseminaarin voimistelun ja terveysopin lehtorin ja voimistelun olympiamitalistin Heikki Aleksi Riipisen (1883–1957) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, jotka kuolivat nuorina ennen äitiään ilmeisesti perinnölliseen sydänsairauteen.
Riipinen kiinnostui politiikasta Suomen itsenäistyttyä. Hän kuului toisen sortokauden aikana suomettarelaisiin eli myöntyvyyssuunnan kannattajiin. Hän oli myös naisasianainen, raittiusliikkeen ja kieltolain tukija ja kannatti muun muassa naispappeuden sallimista. Sisällissodan aikana Riipinen tuki voimakkaasti valkoisia joukkoja. Ennen maaliskuun vallankumousta hän oli ihaillut keisarillisen Venäjän kulttuuria, ja uskonnollisena ja raittiina siveyden puolestapuhujana näki Neuvostoliiton ja kommunismin edustavan paholaista maan päällä. Riipinen vastustikin kommunismia voimakkaasti koko elämänsä.
Riipinen oli näkyvä toimija Lapuan ja Etelä-Pohjanmaan politiikassa ja yhdistyksissä. Valtakunnallisella tasolla hän oli aktiivinen Lotta Svärd -järjestössä, lapuanliikkeessä ja Isänmaallisessa kansaliikkeessä IKL:ssä. Riipinen valittiin kolme kertaa eduskuntaan. Hän loikkasi toisella kaudellaan Kokoomuksen ryhmästä IKL:n kansanedustajaksi ja valittiin kolmannen kerran eduskuntaan vuonna 1936 IKL:n listalta. Suomen hävittyä jatkosodan Neuvostoliitolle Riipinen etsi syitä tappioon Raamatusta ja varsinkin Johanneksen ilmestyskirjasta. Sodan jälkeen Riipinen palasi opettajan ja rehtorin tehtäviinsä Lapuan yhteiskouluun. Hänelle myönnettiin kouluneuvoksen arvonimi vuonna 1953, jolloin hän siirtyi eläkkeelle. Hilja Riipinen kuoli ilman lastenlapsia, yksinäisenä ja eristäytyneenä tammikuussa 1966. Pari kuukautta myöhemmin sai ensiesityksensä Arvo Salon kirjoittama Lapualaisooppera, jossa Riipinen oli yksi henkilöhahmoista.
Opiskeluaikojen suomalaisuusaate ja naisliike
Muutettuaan Helsinkiin opiskelemaan Riipinen osallistui suomalaiskansallisen liikkeen toimintaan. Hänestä tuli esimerkiksi pohjalaisen osakunnan radikaalin fennomaaniryhmän Pohjalaiset sihteeri. Osana nimien suomalaistamisen aaltoa hän muutti vuonna 1906 sukunimensä alkuperäisestä Miklinistä Metsäpoluksi. Riipinen oli myös naisasianainen ja aktiivinen naisliikkeen voittoon päättyneessä taistelussa äänioikeudesta. Hänen esikuviaan olivat erityisesti Suomalaisen puolueen naiskansanedustajat Suomen Naisyhdistyksen puheenjohtaja Alexandra Gripenberg ja Hilda Käkikoski. Riipinen oli myöhemmin myös itse Suomalaisen puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1917 eduskuntavaaleissa.
Lapuan yhteiskoulu ja sisällissota
Riipinen tapasi opettajapuolisonsa Ale Riipisen Lapuan yhteiskoulussa ja heistä tuli koulun johtajapari. Riipisten johtama koulu oli uskonnollishenkinen ja poliittiselta kannaltaan valkoinen. Koululla harjoitteli osin kouluaikana opettajien vetämä oppilaiden suojeluskuntaosasto. Koulusta lähti lukuisia oppilaita jääkäriliikkeen mukana Saksaan koulutettavaksi. Suomeen jääneistä oppilaista 41 osallistui koululaisjoukkueena sisällissotaan valkoisten puolella.
Hilja Riipisellä oli merkittävä vaikutus siihen, että valkoiset naiset eivät kantaneet aseita sisällissodassa. Etelä-Pohjanmaan naiset olivat alusta saakka valkoisten joukkojen tukena kotirintamalla ja huoltotehtävissä, esimerkiksi varusteiden hankinnassa ja muonituksessa. Vuonna 1917 Riipinen laati yhdessä Helsingin Naisliiton puheenjohtajan kanssa valkoisessa lehdistössä laajalle levinneen mielipidekirjoituksen, jonka mukaan naisten tulisi keskittyä vain hoiva- ja huoltotehtäviin. Tästä myös Mannerheimin kannattamasta käytännöstä tulikin vallitseva valkoisessa armeijassa. Samana vuonna Riipisen aloitteesta järjestettiin Lapualla yksi ensimmäisistä samariitti- eli ensiapukursseista, joka koulutti naisia valkoisten terveydenhuoltoon. Ensimmäiset naissairaanhoitajat lähtivät sisällissodan rintamille Lapualta. Riipinen ilmeisesti radikalisoitui entisestään kun hän traumatisoitui nähtyään ja otettuaan vastaan kuolleiden oppilaidensa ruumiita Lapualla toimineessa sotasairaalassa. Sisällissota teki Riipisestä loppuiäkseen jyrkän kommunismin vastustajan.
Lotta Svärd
Hilja Riipinen oli yksi Lotta Svärdin keskeisistä aatteellisista vaikuttajista ja ydinhenkilöistä 1920-luvulla. Häntä on pidetty järjestön ideologina. Riipinen ajoi voimakkaasti suojeluskuntajärjestön rinnalle perustetun Lotta Svärd -järjestön rajaamista ”naiselliseen” hoiva- ja huoltotyöhön aktiivisen sotatoiminnan sijasta. Yhtenä syynä suojeluskunnista erillisen järjestön perustamiseen on pidetty Riipisen varhaista aktiivisuutta naisasialiikkeessä ja naisjärjestöissä. Oma järjestö miesten rinnalla vain suojeluskuntajärjestön alajaoston sijasta oli merkki naisten voimasta.
Riipinen kirjoitti 1926 lottien seinätaulun 'kultaiset sanat', joista muodostui liikkeen kymmenen käskyä. Hän perusti Lotta Svärd -lehden ja toimi sen päätoimittajana vuodesta 1928 vuoteen 1936. Voimakkaasti uskonnollisen Riipisen vaikutuksesta järjestön periaatteisiin lisättiin kodin ja isänmaan rinnalle uskonto. Tätä periaatetta tulkittiin niin tiukasti, että järjestön jäsenyys tuli mahdolliseksi juutalaisille, islaminuskoisille ja siviilirekisteriin kuuluville vasta talvisodan jälkeen. Riipinen toimitti myös Lotta Svärdin vuonna 1929 julkaiseman Valkoisen kirjan, joka oli valkoisten vuosien 1917–1918 tapahtumiin osallistuneiden naisten historiikki.
Riipinen oli Lotta Svärd -järjestön keskusjohtokunnan jäsen vuodesta 1923 ja Etelä-Pohjanmaan piirin Lotta Svärd -yhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1927. Kun piiri jakautui 1941, Riipinen jatkoi uuden itäisen piirin puheenjohtajana vuoteen 1944 saakka. Vuonna 1936 Riipinen syrjäytettiin äärioikeistolaisuutensa vuoksi Lotta Svärdin keskusjohtokunnasta ja Lotta Svärd -lehdestä. Jäsenkuntaansa laajentamaan pyrkinyt Lotta Svärd katsoi Riipisen politikoineen liian näkyvästi IKL:n puolesta. Hän palasi kuitenkin järjestön keskusjohtokuntaan välirauhan aikana ja oli sen jäsen järjestön lakkauttamiseen saakka vuonna 1944.
Lapuanliike
Riipinen oli marraskuun 1929 ensimmäisestä kansalaiskokouksesta lähtien mukana lapuanliikkeessä. Hänestä tulikin yksi lapuanliikkeen ydinhenkilöistä ja myöhemmin yksi aktiivisimmista puhujista liikkeen puhetilaisuuksissa eri paikkakunnilla. Hänellä oli merkittävä taustarooli sekä välittäjänä lapuanliikkeeseen osallistuneiden henkilöiden välillä että Vihtori Kosolan nousussa liikkeen johtoon. Riipinen piti Lapuan toisessa kansalaiskokouksessa puheen, joka osaltaan vei liikkeen radikalismin tielle, kun hän vaati ”miesten tekoja”. Isku Työn Äänen kirjapainoon on saattanut olla Riipisen ajatus.
Riipinen valittiin eduskuntaan 1930 Kokoomuksen ryhmässä pääosin lottien äänillä, mutta myös lapuanliikkeen kannattajien tuella. Kansanedustajana ja perustuslakivaliokunnan jäsenenä hän edisti erityisesti lapuanliikkeen ajamien kommunistilakien hyväksymistä. Riipisestä tuli ehdottoman esiintymisensä vuoksi tunnettu hahmo suomalaisessa politiikassa ja hän sai kutsumanimen "Hurja-Hilja". Riipinen oli lapuanliikkeen kannattaja sen loppuun saakka ja kannatti myös liikkeen loppunäytöstä Mäntsälän kapinaa. Kapinan kukistuttua hän ilmaisi avoimesti pettymyksensä presidentti P. E. Svinhufvudin toimintaan. Riipinen piti myöhemmin puheen kansankokouksessa, jossa juhlittiin Vihtori Kosolan vapautumista vankilasta tämän Mäntsälän kapinan seurauksena saaman vankilatuomion jälkeen.
Isänmaallinen kansanliike IKL
Lapuanliikkeen lakkauttamisen jälkeen Riipisestä tuli yksi sen seuraajan Isänmaallisen kansanliikkeen perustajajäsenistä. Vuoden 1933 eduskuntavaalien jälkeen hän loikkasi Kokoomuksesta IKL:n eduskuntaryhmään. Kansanedustajana Riipinen teki lakiesityksiä varsinkin koulutuspolitiikasta, mutta esitti myös kuolemantuomion ottamista käyttöön. Äärioikeistolaisessa IKL:ssäkin hän kuului puolueen oikeaan äärilaitaan yhdessä Elias Simojoen kanssa. Sisäpoliittisten olojen rauhoituttua molemmat putosivat eduskunnasta, kun IKL menetetti kuusi paikkaa vuoden 1939 vaaleissa. Molemmat olivat toisaalta myös ilmoittaneet, että eivät halunneetkaan jatkaa. Riipinen oli pettynyt politiikkaan ja ei oikeastaan edes käynyt kunnon vaalikampanjaa.
Riipinen oli IKL:n ainoa näkyvä naispoliitikko ja johti myös puolueen Uusi Huomen-naisjärjestöä, mutta hänet syrjäytettiin radikalisminsa vuoksi järjestön johdosta vuonna 1936. Puolueen miehet pelkäsivät Riipisen johtavan liikkeen naiset tekoihin, jotka olisivat vahingollisia koko puolueen maineelle. Taustalla vaikuttivat myös toisen puolueen äärilaidan aktiivin teot, sillä Elias Simojoen johtaman Sinimustat-järjestön sekaantuminen Viron sisäpolitiikkaan johti kansainväliseen huomioon ja nuorisojärjestön kieltämiseen 23. tammikuuta 1936. Tinkimätön Riipinen perusti tyylilleen uskollisena IKL:stä riippumattoman Uusi Huomen-naistenlehden, jonka päätoimittajaksi hän ryhtyi.
Yksityishenkilönä
Riipinen oli hyvin värikäs persoona. Hän oli ehdottoman raitis kieltolain kannattaja ja pyrki terveelliseen, periaatteidensa mukaiseen elämään. Hänen poliittiset mielipiteensä olivat mustavalkoisuuteen saakka ehdottomia. Sosialismi oli Riipisen suurin vastustaja läpi hänen elämänsä. Valtioneuvos Karl-August Fagerholm kirjoitti myöhemmin muistelmissaan Hilja Riipisen olleen hänen tapaamistaan poliitikoista fanaattisin, "ja kun poliittinen naishenkilö on fanaattinen, hänen fanaattisuudellaan ei ole äärtä eikä laitaa". Jyrkän ja hyökkäävän esiintymisensä vuoksi Riipinen saikin kutsumanimet ”Hurja-Hilja” ja ”eduskunnan l'enfant terrible”. Vuonna 1934 hänet suljettiin viikoksi eduskuntatyöstä eduskunnan puhemiehen herjaamisen vuoksi. Jo 1920-luvulla Riipinen oli poistunut Lapuan kunnallisvaltuuston kokouksista jos päätökset eivät miellyttäneet häntä. Myös opettajana Riipinen jakoi mielipiteet. Häntä pidettiin toisaalta loistavana opettajana, mutta monet oppilaat ja opettajat myös vaihtoivat muihin kouluihin, koska eivät pystyneet toimimaan Riipisen kanssa. Riipistä luonnehdittiin loistavaksi esiintyjäksi ja puhujaksi. Hänestä tuli myöhemmin yksi rovastinrouva Ellen Salpakarin esikuvista Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla. Hän on yksi henkilöistä myös Arvo Salon kirjoittamassa Lapualaisoopperassa.
Kansallissosialismi ja fasismi
Hilja Riipinen ihaili avoimesti Saksan ja Italian johtajia Adolf Hitleriä ja Benito Mussolinia, mitä hän ei koskaan myöhemminkään katunut. Lähes täydellisesti saksan hallinnut Riipinen vieraili Saksassa vuonna 1934 ja kirjoitti Ajan Suunta -lehteen hurmioituneen matkakuvauksen. Saksan ja Neuvostoliiton välinen Molotov–Ribbentrop-sopimus elokuussa 1939 oli Riipiselle suuri järkytys ja pettymys, mutta jatkosodan alkuvaiheet kesällä ja syksyllä 1941 hän koki ”Suomen suurena aikana”. Vielä keväällä 1945, jolloin Hitlerin Saksa oli jo luhistumassa, Riipinen kannatti sodan jatkamista Saksan rinnalla. Riipinen oli todennut 1930-luvulla, että jokaisen maan olisi löydettävä oma tiensä isänmaalliseen heräämiseen. Hitler ja Mussolini tekivät kuitenkin hänen näkemyksensä mukaan hyvää työtä heikentäessään Neuvostoliittoa, ateismia ja kommunismia. ”Fasismi” oli Riipisen mielestä vain kommunistien IKL:lle antama nimitys.
Poliittisten olojen muututtua sotien jälkeen Riipinen pelkäsi joutuvansa vangituksi ja piti sen varalta ladattua pistoolia työpöytänsä laatikossa. Erkki Vasaran väitöstutkimuksen mukaan Riipinen kannatti eugeniikkaa ja katsoi, että ”henkisesti tahi ruumiillisesti rappiolla olevat eivät kelpaa tulevien sukujen perustajiksi”. Riipinen näki maailman taistelutantereena, jossa vastakkain olivat ”yleismaailmallisuususko neuvostojuutalais-moskovalais-merkeissä” ja ”patriotismi-isänmaallisuus”. Juutalaisia hän piti ahneina, rikkaina, isänmaattomina kiskureina.
Lähteet
Kirja- ja artikkelilähteet
Verkkolähteet
Rolf Westman
Rolf Rainer Otto Robert Westman (21. kesäkuuta 1927 Tammisaari – 12. tammikuuta 2017 Turku ) oli suomalainen antiikintutkija (filologi). Westman toimi Åbo Akademin Kreikan ja Rooman kirjallisuuden professorina 1958–1993 (ordinariuksena alkaen 1962).
Seittenkaari
Seittenkaari (myös Seittenkari, ) on Ruotsille kuuluva saari Perämeren perukassa. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Haaparannalta lounaaseen ja kuuluu myös hallinnollisesti Haaparannan kuntaan. Saaren pinta-ala on 20 km². Saarella sijaitsee myös Seittenkaaren taajama, jossa oli vuoden 2010 lopussa 491 asukasta. Seittenkaaren saareen on kiinteä maantieyhteys. Saaressa on kirkko, peruskoulu ja kauppa. Seittenkaaressa toimii saha ja tuulivoimalaitos.
Seittenkaaresta on muotoutumassa myös lomanviettopaikka kesämökkeineen ja leirintäalueineen.
Carina Åkerström
Carina Åkerström (s. 22. lokakuuta 1962, Kalmar ) on ruotsalainen juristi ja ruotsalaisen pankkikonserni Handelsbankenin toimitusjohtaja. Hänet nimitettiin toimitus- ja konsernijohtajaksi helmikuussa 2019. Hän on ensimmäinen toimitusjohtajaksi noussut nainen pankkikonsernin lähes 150-vuotiaan historian aikana. Häntä ennen pankin johdossa oli toiminut 17 miestä.
Åkerström valmistui juristiksi (jur.kand., eli B.Laws) Lundin yliopistosta. Hän opiskeli lisäksi kieliä pariisilaisessa Sorbonnen yliopistossa.
Ruotsalainen talousjulkaisu Dagens Industri listasi Åkerströmin vuonna 2020 Ruotsin vaikutusvaltaisimmaksi yrityselämässä toimivaksi naiseksi.
Mediahub
Mediahub eli Mediahub Helsinki Oy oli suomalainen sisällöntuotantoyhtiö, joka tuotti muun muassa Huomenta Suomen, MTV Uutiset, Rikospaikan ja Tulosruudun MTV3:lle. Vuonna 2015 MTV:n uutistuotanto siirrettiin Mediahub Helsinki -nimiselle yhtiölle. Vuosina 2016–2019 Mediahub oli Bonnier Broadcastingin tytäryhtiö ja sitä ennen Mediahub oli MTV Oy:n tytäryhtiö. Toukokuussa 2019 ilmoitettiin MTV:n ja Mediahubin yhdistymisestä.
Varsinais-Suomen kylät
Varsinais-Suomen kylät ry on Varsinais-Suomessa toimiva kylätoimintayhdistys, joka myöntää vuosittain muun muassa Varsinais-Suomen vuoden kylä-kunniamaininnan. Yhdistyksellä on edustaja 4H:n Etelä-Suomen alueneuvostossa. Se saa mm. Leader ja EMOTRI-tukea.
Karri
Karri on suomalainen miehen etunimi. Nimi Karri on Kari-nimen muunnelma ja siten lyhennös nimestä Makarios. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Karri-nimen on saanut 1 873 henkilöä.
Suurisilmät
Suurisilmät (Priacanthidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia
Suurisilmien heimo jaetaan 4 sukuun, joihin kuuluu yhteensä 18 lajia. Ne ovat keskikokoisia kaloja ja kasvavat suurimmillaan 25–65 cm pitkiksi. Heimon lajeille tyypillisiä piirteitä ovat suurikokoinen suu ja erittäin suuret silmät. Silmissä on myös ainutlaatuinen heijastava kerros. Selkäeviä suurisilmillä on yksi ja se on pitkähkö. Vatsaevät ovat kookkaat ja kiinni vatsassa kalvon välityksellä. Suurisilmälajien suomut ovat karkeat ja väritykseltään tyypillisesti punertavat. Eräillä lajeilla on myös hopeaisia laikkuja tai juovia.
Levinneisyys ja elintavat
Suurisilmälajit elävät trooppisissa ja subtrooppisissa vesissä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla. Ne liikkuvat yksin tai pieninä ryhminä lähellä kivikkoisia pohjia tai koralliriuttoja 5–400 metrin syvyydessä. Heimoon kuuluvat kalat ovat hämärä- ja yöaktiivisia. Suurisilmien ravintoa ovat pienemmät kalat ja selkärangattomat eläimet kuten äyriäiset. Monet suurisilmistä ovat hyviä ruokakaloja, mutta eivät kovin merkittäviä kaupallisesti. Saaliiksi kalastetaan muun muassa punasuurisilmiä (Priacanthus macracanthus) ja sirppisuurisilmiä (Priacanthus hamrur).
Kiuas (kiihdyttämöohjelma)
Kiuas on Suomessa toimiva aikaisen vaiheen startupeihin keskittynyt yrityskiihdyttämö. Sen tarkoituksena on tuoda yhteen startup-yrittäjiä sekä tarjota heille apua ja verkostoja uuden liiketoiminnan rakentamiseen. Vuonna 2010 ensimmäistä kertaa järjestetyn Summer of Startups -ohjelman jälkeen Kiuas on järjestänyt yli 30 erilaista ohjelmaa ja tukenut yli 300 startup-tiimiä.
Kiuas on voittoa tavoittelematon organisaatio.
Historia
Itse Kiuas-brändi syntyi vuonna 2017, kun Aaltoes (Aalto Entrepreneurship Society) yhdisti kaksi ohjelmaa, Summer of Startupsin ja Team Upin, uuden nimen alle.
Vuodesta 2019 eteenpäin Kiuas järjesti kahta eri vaiheen yrityksille suunnattua ohjelmaa, Kiuas Acceleratoria sekä Kiuas Starttia. Vuodesta 2022 lähtien Kiuas on järjestänyt kaksi Kiuas Accelerator ohjelmaa vuodessa, toisen keväällä ja toisen syksyllä. Kiuas myös ylläpitää Kiuas Co-Founder -palvelua, joka yhdistää startup-yrityksiä niissä työskentelemisestä kiinnostuneisiin ihmisiin.
Kiuas Accelerator
Kiuas Accelerator (entinen Summer of Startups) on Kiuaksen pääohjelma, joka järjestettiin vuoteen 2021 asti joka kesä. Vuodesta 2022 lähtien ohjelma on järjestetty kahdesti vuodessa, keväällä ja syksyllä. Se on kiihdyttänyt vuosien aikana yli sataa startup -yritystä.
Kymmenviikkoinen ohjelma on tarkoitettu alkuvaiheen startup-yrityksille, jotka haluavat kehittää liiketoimintaansa eteenpäin. Ohjelman aikana yritykset osallistuvat workshoppeihin, saavat mentorointia ja neuvoja, sekä verkostoituvat. Ohjelma myös valmistelee yrityksiä sijoituksen keräämistä varten sekä järjestää sijoittajatapaamisia.
Kiuas Start
Kiuas Start keskittyi idean validointiin, tuotekehitykseen sekä muihin tärkeisiin yrityksen perustamiseen liittyviin aiheisiin.
Bhartiya General Conference Mennonite Church
Bhartiya General Conference Mennonite Church on mennoniittakirkko Intiassa. Vuonna 2006 sillä oli 6727 jäsentä ja 26 seurakuntaa.
Lutonin lentoasema
Lutonin lentoasema (aikaisemmin kutsuttiin Luton International Airport) on Lontoon neljänneksi suurin lentoasema Heathrow'n, Gatwickin ja Stanstedin lentoasemien jälkeen. Lutonin lentoasema sijaitsee 50 kilometriä Lontoosta pohjoiseen Lutonin kaupungissa Bedfordshiressa. Lentoasema kautta matkustaa noin yhdeksän miljoonaa matkustajaa vuosittain.
Comeback – Neljäkymmentä hittiä
Comeback – Neljäkymmentä hittiä on Nylon Beatin vuonna 2004 julkaisema kokoelma-albumi. Albumi on myynyt platinaa.
Pikku prinssi
thumb|Pikku prinssi Pikku prinssi on ranskalaisen kirjailijan Antoine de Saint-Exupéryn vuonna 1943 julkaisema pienoisromaani. Kirja kertoo vertauksien avulla ihmisen onnen tavoittelusta.
Pikku prinssi on luetuin ja käännetyin ranskalainen kirja, ja sitä myydään maailmalla vuosittain yli miljoona kappaletta. Pikku prinssi on käännetty yli 250 kielelle ja monille eri murteille. Pikku prinssiä on myyty maailmanlaajuisesti yli 200 miljoonaa kappaletta, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen myydyimmistä kirjoista.
Tarina
Pikku prinssi asuu kirjan alussa tähdellä B612, jolla on kolme tulivuorta, joista yksi on jo sammunut, mutta Pikku prinssi pitää siitäkin hyvää huolta, sillä "ikinä ei voi tietää". Pikku prinssin seurana asteroidilla asuu myös kaunis ruusu. Pikku prinssi kuitenkin tuntee olevansa yksinäinen, ja lähtee asteroidiltaan. Kirjailija uskoo, että Pikku prinssi käytti apunaan muuttolintuja.
Pikku prinssi vierailee kuudella muulla tähdellä ja tapaa näiden asukkaita, ennen kuin saapuu Maahan. Ensimmäinen hahmo, johon Pikku prinssi tutustuu Maassa on käärme. Myöhemmin hän tapaa aavikkoketun, jonka suusta kuullaan kirjan tärkeimpiä lauseita: ja  Maassa Pikku prinssi tapaa myös kirjan kertojan, kirjailijan itsensä, joka on juuttunut Saharan autiomaahan lentokoneensa hajottua.
Inspiraatio
Saharaan jumiin jääneen kertojan kriisi perustuu Saint-Exupéryn omaan kokemukseen, josta hän kirjoitti omaelämäkerrassaan Terre des hommes (suom. Miesten maa). 30. joulukuuta 1935 kello 02:45 Saint-Exupéryn ja lentoperämiehensä André Prévotin matkalentokone syöksyi maahan lähellä Wadi El Natrunin laaksoa oltuaan ilmassa 19 tunnin ja 44 minuutin ajan. Kone oli tyypiltään Caudron Simoun. Saint-Exupéry ja Prévot olivat osallistuneet kilpailuun, jossa yritettiin tehdä uusi Pariisista Saigoniin -lennon nopeusennätys. Palkinnoksi olisi tullut 150 000 frangia. Miehet ehtivät kärsiä aavikossa neljää päivää nestehukkaisina ja harhaisina. Neljäntenä päivänä heidät löysi ja pelasti kamelilla liikkuva beduiini.
Prinssin kiukuttelevan ja turhamaisen ruusun esikuvana pidetään usein Saint-Exupéryn elsalvadorilaista vaimoa Consuelo de Saint Exupérya ja pienen kotiplaneetan esikuvana Consuelon pientä kotimaata El Salvadoria, joka sisältämiensä tulivuorten suuren lukumäärän takia tunnetaan myös nimellä "tulivuorten maa". Prinssin Maassa kohtaamansa valtava ruusupelto edustaa Saint-Exupéryn uskottomuutta ja epäilyksiä avioliittoansa kohtaan.
Tähtitiede
Pikku prinssin mukaan on nimetty 45 Eugenia -asteroidia kiertävä kuu, Petit-Prince, joka oli ensimmäinen maasta käsin löydetty asteroidia kiertävä kuu.
Isadore Perlman
Isadore Perlman (12. huhtikuuta 1915 – 3. elokuuta 1991 ) oli yhdysvaltalainen kemisti.
Perlman syntyi Milwaukeessa Wisconsinissa ja suoritti Ph.D. tutkinnon fysiologiasta Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä vuonna 1940. Hän teki jo uransa alkuvaiheissa yhteistyötä Nobel-palkitun Glenn T. Seaborgin kanssa. Toisen maailmansodan aikana Perlman toimi Manhattan-projektissa, jossa hän kehitti menetelmiä plutoniumin eristämiseksi.
Sodan jälkeen Perlman opetti kemiaa Berkeleyssä sekä toimi tutkijana Lawrence Berkeley National Laboratoryssä. Yhdessä Seaborgin kanssa Perlman julkaisi ensimmäisen taulukon isotoopeista vuonna 1948. Myöhemmin urallaan hän työskenteli Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa, jossa tutki neutronien käyttöä arkeologisessa iänmäärityksessä.
Perlman, yhdessä oppilaansa Louis B. Wernerin kanssa, tuotti ensimmäisenä alkuaine curiumia punnittavissa olevia määriä (40 µg epäpuhdasta 242Cm oksidia) vuonna 1947.
Perlman oli ensimmäisiä radioaktiivisten merkkiaineiden tutkijoita niiden lääketieteellistä käyttöä varten. Hän julkaisi varhain urallaan 19 tutkimuspaperia jotka käsittelivät radioaktiivisen fosforin, bromin ja radiojodin käyttöä fysiologiassa. Hän tutki myös alfahajoamista ja Seaborgin mukaan oli maailman johtava tämän alueen ekspertti kahden vuosikymmenen ajan.
Uransa myöhäisvaiheessa Perlman keskittyi radioaktiiviseen iänmääritykseen ja mm. auttoi Frank Asaroa varmistamaan Alvarezin hypoteesia dinosaurusten joukkotuhosta analysoimalla tuhansien kivinäytteiden iridium pitoisuuksia.
Perlman oli jäsen Yhdysvaltain kansallisessa tiedeakatemiassa, American Academy of Arts and Sciences tiedeyhteisössä ja Tanskan kuninkaallisessa akatemiassa.
Péfki
Péfki sijaitsee noin 12 kilometriä Ateenan keskustasta koilliseen ja se on käytännössä Ateenan esikaupunki. Péfki oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lykóvrysi-Péfkin kunnaksi yhdessä Lykóvrysin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
thumb|none|250px|Péfkin kaupunkia.
Maailmojen sota (täsmennyssivu)
Maailmojen sota voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Pastavy
Pastavy tai Postavy  on pienhkö kaupunki ja hallintopiirin keskus Vitsebskin alueen länsiosissa Valko-Venäjän pohjoisosissa. Vuoden 2009 väestönlaskenta antoi hallintopiirin asukasluvuksi 39 487. Piirin asukkaista tilastot luokittelevat kaupunkilaisiksi Pastavyn kaupungin (19 815 as.) ja piirin kahden kaupunkityyppisen taajaman eli Varapajevan (2 857 as.) ja Lyntupyn (1 609 as.) väestön. Loput piirin asukkaista katsotaan maaseutuväestöksi.
Routasisarukset
Routasisarukset on Eija Lappalaisen ja Anne Leinosen vuonna 2011 ilmestynyt tieteisromaani. 2300-luvun dystooppiseen maailmaan sijoittuva teos on ensimmäinen kolmen romaanin sarjasta. Kirja oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia Junior -palkinnon ehdokkaana 2011 ja vuonna 2012 tieteiskirjallisuuden Tähtivaeltaja-palkinnon ehdokaslistalla.
Pastavy
Kaupunki sijaitsee maanteitse 21 kilometrin päässä Liettuan rajasta ja rajanylityspaikasta.
Kaupungin länsilaidalla näkyy satelliittikuvassa sotilaslentokenttä ja pohjoispuolella toinen pienempi lentokenttä, josta operoidaan esimerkiksi helikoptereita. Kaupungin läpi kulkee myös rautatie.
Typologia (teologia)
Typologia on kristillisen teologian oppi, jonka mukaan Vanhan testamentin henkilöt ja tapahtumat enteilevät Jeesuksen elämää ja sovitustyötä. Kreikan sana typos esiintyy jo Uudessa testamentissa: Roomalaiskirjeessä (5:14) Paavali sanoo Adamin olevan esikuva Kristuksesta.
Luterilainen.net-sivuston mukaan ”esikuvat osoittavat, että Jumala toimii historiassa toistuvalla tavalla.” Vanhan testamentin tapahtumat toistuvat Uudessa testamentissa, mikä sitoo teokset yhteen. Heprealaiskirjeen mukaan valmis työ on kuitenkin esikuvia arvokkaampi: uusi liitto on vanhaa parempi, ja kristuksen uhri vanhan testamentin uhreja parempi.
Arvi Tienheimo
Arvi Alarik Tienheimo (22. elokuuta 1896 Pori – 14. huhtikuuta 1964 Helsinki ) oli suomalainen päätoimittaja ja kunnallismies.
Henkilöhistoria
Arvi Tienheimon vanhemmat olivat kirjapainon johtaja Frans Anselm Tienheimo ja Anna Sofia Sillanpää ja puoliso vuodesta 1919 Lyyli Johanna Pylkkänen. Tienheimo toimi Mikkelin Sanomain toimitussihteerinä 1920–1925 ja päätoimittajana 1925–1928 ja 1930–1945 ja Länsi-Savon päätoimittajana vuodesta 1945. Oy Mikkelin Sanomain toimitusjohtaja Tienheimo oli 1929–1945. Hänellä oli myös runsaasti erilaisia luottamustoimia, Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsen hän oli 1931–1933 ja 1939–1947, kaupunginhallituksen jäsen 1940 ja 1946–1947.
Adjat
Adjat (myös adžat) ovat eweille sukua oleva etninen ryhmä Beninin ja Togon eteläosassa. He ovat alun perin joruboja, jotka muuttivat Nigeriasta nykyisen Togon alueelle Tadoon (Adja-Tadoon). Sittemmin adjat muuttivat takaisin itään, jossa he perustivat Ardran (Alladan) kuningaskunnan. Siitä saivat alkunsa Dahomey ja Hogbonou.
4H Etelä-Suomi
4H Etelä-Suomi on 4H-järjestön Suomen Suomen 4H-liitto ry:n alueneuvosto, joka koordinoi lukuisien 4H-yhdistysten toimintaa Uudellamaalla, Kymenlaaksossa ja Etelä-Karjalassa sekä Varsinais-Suomessa. Sen puheenjohtaja on Suomen maa- ja metsätalousministeriön neuvotteleva virkamies Christell Åström ja alueneuvostossa ovat mukana mm. Karjalan Keskustanaisten, Laurea-ammattikorkeakoulun, Varsinais-Suomen kylät ry:n, Virolahden kunnan, Maskun kunnan, Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimun, Demarinuorten, Suomen Metsäkeskuksen Kaakkoisen palvelualueen ja Espoon kaupungin edustaja Niipperistä. Alueen toiminnanjohtaja on metsänhoitaja Jaakko Niippala.
Alueneuvoston alueella on kolme kotieläinpihaa. Koko Suomen 4H-yhteisön piirissä niitä on neljä.
Kosketusjännitesuojaus
Kosketusjännitesuojaus tarkoittaa sähkölaitteen käyttäjän suojaamista sähköiskulta vikatilanteessa. Suojaustapoja on viisi. Katso Suojausluokat
Suojaus syötön automaattisella katkaisulla (I-luokka)
Suojaus perustuu maadoitukseen, josta seuraa vikatilanteessa oikosulku, sekä sen seuraamaan sulakkeen palamiseen ja virran katkeamiseen. Laitteen rungon tullessa jännitteiseksi virta kulkee suojajohtimen kautta maahan ja sulake palaa. Suojauksen toimivuuden ehtona on, että suojamaadoituspiiri on ehjä, ja että vaihe- ja suojajohtimien resistanssi on niin pieni, että sulake (tai johdonsuoja) katkaisee virran kiinteissä asennuksissa 5 sekunnissa, ja pistotulppaliitäntäisissä 0,4 sekunnissa. Lisäsuojana voidaan käyttää vikavirtasuojakytkintä.
Suojaus lisäeristyksellä (II-luokka)
Laitteessa on lisäeristys tai vahvistettu eristys. Toisen eristyksen pettäessä laitteen runko ei tule jännitteiseksi.
Suojaus käyttämällä pienoisjännitettä (III-luokka)
Suojaus perustuu pieneen jännitteeseen (vaihtojännite 50 V ja tasajännite 120 V), jolloin sähköisku ei aiheuta vaaraa. Pieni jännite saadaan aikaan pienoisjännitemuuntajalla. PELV-järjestelmä on maadoitettu pienoisjännitteinen laite, ja SELV on maasta erotettu.
Anssi Kinnaslampi
Anssi Sakari Kinnaslampi (s. 23. helmikuuta 1982 Kotka ) on suomalainen pääsarjaurasa lopettanut koripalloilija. Hän pelasi urallaan 27 nuorten ja 28 aikuisten maaottelua. Hänen veljensä Jussi Kinnaslampi sekä isänsä Juha Kinnaslampi ovat pelanneet jalkapalloa pääsarjatasolla.
Kosketusjännitesuojaus
Suojaus käyttämällä suojaerotusmuuntajaa
Suojaus perustuu suojaerotusmuuntajaan, joka erottaa ensiöpiirin galvaanisesti toisiopiiristä. Tällöin sähköisku ei ole mahdollinen. Suojaerotusta käytetään korjattaessa tai koestettaessa sähkölaitetta. Korkean hintansa takia sitä ei kuitenkaan käytetä laajemmin.
Eristämällä sähkölaite ympäristöineen (0-luokka)
Suojaus perustuu eristykseen ja kotelointiin sekä maapotentiaalin puuttumiseen. Vikatilanteessa ei voi saada sähköiskua, koska tilassa käytetyt materiaalit ovat eristäviä eikä maapotentiaalia ole. Juuri tämän takia 0-luokan pistorasiaa ei saa asentaa neljää metriä lähemmäksi I-luokan pistorasiaa. Tällöin maapotentiaali on olemassa ja sähköisku vikatilanteessa on mahdollinen. Tätä suojausta ei enää käytetä uusissa asennuksissa.