cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Honji suijaku
Teorian alkuperä ja kehitys
900- ja 1000-luvuilta on runsaasti esimerkkejä buddhalaisten jumalien ja kamien muodostamista pareista. Jumaluudet ovat yleensä Kannon, Yakushi, Amida tai Shaka nyorai. Buddha ja kami liitettiin toisiinsa yleensä sen jälkeen, kun tunnettu munkki oli nähnyt unen tai kokenut ilmestyksen, joka kirjattiin myöhemmin temppelin tai pyhäkön arkistoihin. Nyt koko Japanissa ajateltiin yleisesti, että kamit olivat buddhien ihmisten pelastamista varten omaksumia muotoja, eli universaalien buddhien paikallisia ilmenemismuotoja. Kamakura-kauden alkuvaiheilla parit oli jo kirjattu ylös suuriin temppeleihin tai pyhäköihin. Kakebotoket eli ”riippuvat buddhat” ovat osoitus käytännön yleisyydestä: ne ovat monissa suurissa pyhäköissä käytettyjä metallisia peilejä, joiden etupuolella on pyhäkön kamin kuva ja takapuolella vastaava buddhalainen jumaluus. Nimi juontuu siitä, että ne ripustetaan yleensä pyhäkön ulkomuuriin.
Kun teoria levisi vähitellen ympäri maata, kehittyi gongenin käsite (”väliaikainen ilmentyminen”, buddha, joka päättää ilmestyä japanilaisille kamin muodossa ). Yksi ensimmäisistä gongeneista on Hie-jinjan kuuluisa Sannō gongen. Tendai-buddhalaisuuden ja shugendōn vaikutuksesta käsite sopeutettiin esimerkiksi Iwaki-tulivuorta koskeviin uskomuksiin: naispuolinen kami Kuniyasutamahime liitettiin Jūichimen Kannon bosatsuun (yksitoistakasvoinen Kannon), Ōkuninushi-kami vuorostaan Yakushi nyoraihin ja Kunitokotachi-no-mikoto Amida nyoraihin.
Honji suijaku käytännössä
Honji suijaku -paradigma säilyi Japanin uskonnollista elämää määrittävänä piirteenä aina Edo-kauden loppuun saakka. Sen käyttö ei rajoittunut ainoastaan jumaluuksiin, vaan teoria laajennettiin usein koskemaan jopa historiallisia hahmoja, kuten Kūkaita ja prinssi Shōtokua. Väitettiin, että nämä henkilöt olivat olleet ihmisten keskuuteen ilmestyneitä kameja, jotka olivat vuorostaan olleet buddhien ilmentymiä. Joskus jumaluudet eivät olleet edes buddhalaisia. Teorian vapaa soveltaminen oli mahdollista, koska sitä ei koskaan muodollistettu ja se koostui aina toisistaan erillisistä tapahtumista, jotka perustuivat yleensä tietylle temppelille tai pyhäkölle spesifisiin uskomuksiin. Mikään ei ollut pysyvää: yhtä jumaluutta saatettiin pitää sekä honjina että suijakuna saman pyhäkön eri osissa, ja eri honji suijaku -yhdistelmiä saatettiin pitää totena samaan aikaan samassa paikassa. Maan uskonnollinen tilanne olikin keskiajalla hämmentynyt ja epämääräinen, ja historioitsijat ovat sen vuoksi yrittäneet keskittyä tutkimaan ajan uudistajia, joilla oli selkeä filosofia ja jotka eivät olleet juuri kiinnostuneita kameihin liittyvistä kysymyksistä, koska heitä on helpompi ymmärtää. Teoria oli pohjimmiltaan kameille hyödyllinen, sillä niitä alettiin pitää valaistumattomien ulkopuolisten sijaan merkittävien jumaluuksien ottamina muotoina. Siirtymän pisimmilleen viety ilmenemismuoto on ryōbu shintō, jossa buddhalaiset jumaluudet ja kamit ovat jakamattomia ja toisiaan vastaavia, kuin kolikon kaksi puolta.
Honji suijakun käyttö ei rajoittunut uskontoon, vaan sillä oli päinvastoin merkittäviä seurauksia yhteiskunnalle yleensä, maan kulttuurille, taiteelle ja jopa taloudelle. Buddhalaisuus esimerkiksi kielsi kalastuksen, metsästyksen ja jopa maanviljelyn, koska ne vaativat elävien olentojen surmaamista (maanviljelyn tapauksessa muun muassa hyönteisten ja myyrien), mutta honji suijakun avulla kielto voitiin sivuuttaa. Ajateltiin, että jos joku kalasti omaan tarpeeseensa, hän oli syyllinen ja joutuisi helvettiin, mutta jos saalis uhrattiin kamille, joka tiedettiin buddhan ilmentymäksi, eleellä oli selkeää arvoa karman kannalta ja teko voitiin sallia. Idean myötä yksilön harjoittama ja siten säätelemätön taloudellinen toiminta saatettiin kieltää. Kun tätä honji suijakun tulkintaa sovellettiin kaikkiin merkittäviin talouden aloihin, toisinajattelu voitiin pitää sen avulla tiukasti aisoissa.
Käsitteen valtaisa merkitys voidaan havaita myös siitä, että Japanin keskiajalla ja esimodernilla ajalla sovellettiin laajalti ajatusta, jonka mukaan jotkin paikalliset ilmiöt voitiin yhdistää absoluuttiseen, pyhään kohteeseen. Japanin temppeleiden maa-alueita saatettiin esimerkiksi pitää buddhalaisten paratiisien paikallisina ilmentyminä, tai käsityöläisen työn voitiin ajatella olevan yhtä intialaisen buddhan pyhien tekojen kanssa.
Honji suijaku uskonnollisessa taiteessa
thumb|200px|Kami Hachiman buddhalaisessa asussa.
Honji suijaku -teoriaa kuvattiin uskonnollisessa taiteessa laajalti, esimerkiksi honji suijaku -mandaloissa tai songyō-mandaloissa. Honjaku-mandalaan (, kuva yllä) on kuvattu buddhalaisia jumaluuksia yhdessä niitä vastaavien kamien kanssa, kun taas honjibutsu-mandalassa on vain buddhalaisia jumalia ja suijaku-mandalassa  vain kameja.
Sōgyō Hachiman eli ”Hachiman papin asussa” on yksi suosituimmista synkretistisistä jumalista. Kami esitetään pukeutuneena buddhalaisen papin asuun ja sitä pidetään kansan ja erityisesti sotilaiden suojelijana. 700-luvulta lähtien Hachimania kutsuttiin nimellä Hachiman daibosatsu eli ”suuri bodhisattva Hachiman”. Buddhalaisen papin asun on luultavasti tarkoitus olla osoitus siitä, että Hachiman oli vilpitön kääntyessään buddhalaisuuteen. Viimeistään 1200-luvulla myös muita kameja alettiin esittää taiteessa buddhalaiseen asuun pukeutuneina.
Käänteinen honji suijaku
Vallalla olleen tulkinnan kamien ja buddhien suhteesta kyseenalaisti teoria, jota nykytutkijat kutsuvat termeillä han honji suijaku (, ”käänteinen honji suijaku”) tai shinpon butsujaku. Uuden teologian mukaan kamit olivatkin buddhia tärkeämpiä. Teorian kannattajat uskoivat, että vaikka buddhat olivat saavuttaneet valaistumisen, kamit olivat jo valmiiksi kirkkaita. Oppia kehittivät ensimmäisinä jälleen kerran tendai-munkit, ja täydessä muodossaan sen kirjasi ylös ensimmäisenä Isen suureen pyhäkköön liitetty munkki Jihen, joka oli aktiivisimmillaan vuoden 1340 tienoilla. Kuji hongi gengi -teoksen ensimmäisessä osassa hän väitti, että alussa Japanissa oli ollut ainoastaan kameja ja että buddhat saivat ylivallan vasta myöhemmin. Hän uskoi Japanin moraalisen tilanteen taantuneen sen vuoksi ajan kuluessa, mutta kamien dominoima maailma olisi taas pian todellisuutta. Saman teoksen viidennessä osassa hän vertasi Japania siemeneen, Kiinaa oksaan ja Intiaa kukkaan tai hedelmään. Aivan kuin kukat, jotka putoavat maahan ja palaavat juurilleen, Intia oli myös palannut juurilleen: kamit olivat honji ja buddhat niiden ilmentymiä. Nämä ajatukset vaikuttivat Yoshida Kanetomoon, joka kehitti niitä eteenpäin ja teki irtioton menneisyyteen perustamalla yoshida-shintōn, jonka myötä käänteinen honji suijaku saavutti kypsyytensä.
Vaikka yleensä väitetään, että käänteinen honji suijaku oli Japanille alkuperäisten kulttien reaktio buddhalaisuuden valta-asemaan, historia osoittaa myös buddhalaisen älymystön jäsenten kehittäneen teoriaa. Teoria ei sinänsä ole buddhalaisuuden vastainen, eikä se kyseenalaista buddhien olemassaoloa, vaan sen tavoite on yksinkertaisesti kääntää buddhien ja kamien tärkeysjärjestys. Ei ole selvää, miksi buddhalaiset kehittivät omien jumaluuksiensa merkitystä vähentänyttä teoriaa. On mahdollista, että sitä edistivät shasō-pyhäkkömunkit parantaakseen omaa asemaansa; he huolehtivat pyhäkkötemppelikompleksien pyhäköistä.
Franz-Josef Overbeck
thumb|right|Franz-Josef Overbeck pienoiskuva Franz-Josef Overbeck (s. 19. kesäkuuta 1964 Marl) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Münsterin hiippakuntaan Joseph Ratzinger 10. lokakuuta 1989. Hän sai nimityksen Münsterin vihkipiispaksi ja Mathara in Numidian titulaaripiispaksi 18. heinäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Reinhard Lettmann, jota avustivat Friedrich Ostermann ja Heinrich Mussinghoff.
Overbeck nimitettiin Essenin piispaksi 28. lokakuuta 2009 ja asetettiin virkaan 20. joulukuuta. Hän sai 24. helmikuuta 2011 uuden nimityksen maansa sotilaspiispaksi, joksi hänet asetettiin 6. toukokuuta.
Wilhelm Wöste
Wilhelm Wöste (3. lokakuuta 1911 Löningen – 15. syyskuuta 1993) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 19. joulukuuta 1936 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Thignican titulaaripiispaksi 6. marraskuuta 1976. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. tammikuuta 1977. Pääkonsekraattorina toimi Heinrich Tenhumberg, jota avustivat Laurenz Böggering ja Max Georg von Twickel.
Wöste jäi eläkkeelle 20. joulukuuta 1986.
Avlémonas
Avlémonas on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 81 (vuonna 2011).
Avlémonas on osa Mitátan kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran kaakkoisrannikolla luonnonsataman muodostavan lahden rannalla. Kylän arkkitehtuuri muistuttaa Kykladien saariston arkkitehtuuria. Avlémonaksessa on ravintoloita, kahviloita sekä majoituspalveluita. Arkeologit ovat etsineet kylästä todisteita jumalatar Afroditen syntymäpaikalla sijainneesta temppelistä.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1946
Jalkapallon Suomen mestaruus 1946 ratkaistiin Palloliiton Mestaruussarjan ja Työväen Urheiluliiton mestaruussarjan voittajien välisessä kaksiosaisessa mestaruuskamppailussa, jossa kahden ottelun yhteispisteet ratkaisivat voiton. Palloliiton mestaruuden voitti Vasa IFK. Työväen Urheiluliiton mestariksi selvisi Tampereen Pallo-Veikot. Koska sarjapisteet menivät tasan 2–2, ratkaiseva kolmas loppuottelu pelattiin Helsingin Olympiastadionilla. Kahden ensimmäisen ottelun maalieroa ei huomioitu. Suomen mestaruuden voitti Vasa IFK.
Suomenmestaruusottelut
Uusintaottelu puolueettomalla kentällä
Suomen mestarit
Kurt Sand, Kurt Martin, Bengt Johansson, John Sjöberg, Elis Hagfors, Valde Haldin, Helge Svahn, Karl-Gustaf Lantz, Sven Veijola, Stig-Göran Myntti, Erik Beijar.
Sanct Henriks-kretsen
Sanct Henriks-kretsen oli Suomen evankelis-luterilainen kirkossa liturgiseen liikkeeseen ja korkeakirkolliseen liikkeeseen kuulunut yhteisö, joka perustettiin vuonna 1943.
Sanct Henriks-kretsen sai alkunsa kirkkoherra Bengt Sereniuksen aloitteesta. Hän oli jo vuodesta 1941 alkanut julkaista Sanct Henrik -nimistä lehteä. Porvoon hiippakunnan papit saivat piirin lehden ilmaiseksi. Piirin esikuvat olivat peräisin lähinnä Ruotsista ja Saksasta. Yhteistä näille liikkeille oli ajatus siitä, että palaaminen alkukirkon ja keskiajan liturgiaan estäisi maallistumisen ja toisi ihmiset takaisin kirkkoon.
Piiriin kuului lähinnä ruotsinkielisiä pappeja ja kanttoreita ja se toimi Helsingissä, ensin Olaus Petrin kirkossa. Myöhemmin se vuokrasi Helsingistä Fredrikinkadulta uniaattiseurakunnan kappelin käyttöönsä. Jo vuonna 1944 piiri alkoi viettää kristittyjen ykseyden rukousviikkoa.
Solveigin laulu
Solveigin laulu on norjalaisen säveltäjän Edvard Griegin säveltämä laulu, joka sisältyy Griegin Henrik Ibsenin Peer Gynt -näytelmään säveltämään näyttämömusiikkiin.
Sanct Henriks-kretsen
Sanct Henriks-kretsen julkaisi lehden lisäksi, joka ilmestyi aina vuoteen 1956 asti, myös mm. vuosikirjan Herrens år 1948 ja vuonna 1949 joululehden Den signande dag. Piiri julkaisi myös suomenkielisen vihkosen Päivän rukoushetket.
Sigtrygg Sereniuksen tultua 1957 valituksi Helsingin Norra svenska församlingenin kirkkoherraksi, monet piirin periaatteet siirtyivät sen seurakuntaelämään ja jatkuivat sen yhteydessä piirin toiminnan loppumisen jälkeen.
Viktor Sund
Viktor Karl Sund (27. elokuuta 1891 Pietarsaari – 27. heinäkuuta 1966 Pietarsaari) oli suomalainen opettaja, keräilijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Sund pääsi ylioppilaaksi 1912 Pietarsaaren reaalioppikoulusta ja valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista 1914. Hän toimi sitten Pietarsaaren ruotsinkielisen kansakoulun opettajana aina eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1954. Hän oli myös sivutoiminen museon- ja kirjastonhoitaja.
Sundin runoista tunnetuin on Jussi Snellmanin suomentama Där björkarna susa (Miss' soutaen tuulessa koivut sorjat soi) johon sävellyksen teki Oskar Merikanto. Runo ilmestyi alun perin runokokoelmassa Skymningsriket. Merikanto sävelsi myös toisen Sundin runon Sommarmorgon i Skogen. Sund laati myös juhlarunoja erilaisiin Pietarsaaren merkkitapahtumiin, muun muassa kaupungin 300-vuotisjohlissa esitettiin runo Kring lejonets torn jonka oli säveltänyt Sigurd Snåre.
Sund oli myös museoesineiden ja taiteen keräilijä. Sundin keräämiä kokoelmia säilytettiin Pietarsaaren kaupunginmuseossa ja vuonna 1856 Skataan rakennetussa Viktor Sundin tuvassa. Tupa on nykyisin kunnostettu ja toimii lähinnä kokoustilana.
007 rakastettuni
Elokuva oli Suomen teattereissa vuoden 1977 toiseksi suosituin yli 434 000 katsojallaan. Parempaan ylsi vain Edvin Laineen Viimeinen savotta.
Juoni
Brittiläisiä ja neuvostoliittolaisia ydinsukellusveneitä on kadonnut selittämättömästi ja joku on yrittänyt hankkia itselleen uusinta huipputeknologiaa hyödyntävän sukellusveneiden jäljitysjärjestelmän. James Bond (Roger Moore) lähetetään Egyptiin hakemaan jäljitysjärjestelmän tekniset tiedot sisältävää mikrofilmiä, mutta saman käskyn on saanut KGB-agentti Anya Amasova (Barbara Bach). Bond ja Amasova kilpailevat mikrofilmistä, kunnes he kohtaavat suurikokoisen salamurhaajan nimeltä Rautahammas (Richard Kiel). He selviytyvät Rautahampaan hyökkäyksestä. Käy ilmi, että MI6 ja KGB ovat sopineet yhteistyöstä kadonneiden sukellusveneiden kohtalon selvittämiseksi.
Mikrofilmin paljastuessa merentutkija Karl Strombergin (Curd Jürgens) omaisuudeksi Bond ja Amasova lähetetään tapaamaan häntä. Stromberg asuu Sardinian edustalla Atlantis-nimisessä palatsissa, jonka voi laskea veden alle. He vierailevat Atlantiksessa ja saavat tietää, että Stromberg on rakentanut Liparus-nimisen valtaisan öljytankkerin. Bondin ja Amasovan poistuessa Atlantiksesta ja ajaessa Lotus Esprit -urheiluautolla heidän perässä lähtevät Strombergin kätyrit joukossaan Rautahammas. Lopulta auto suistuu tieltä ja putoaa talon päälle, ja vain Rautahammas selviytyy. Takaa-ajon päätteeksi Q:n auto syöksyy mereen. Koska Bondin auto on kuitenkin Q:n (Desmond Llewelyn) suunnittelema ja erikoisvarusteinen, se muuntuu sukellusveneeksi. Meren alla Strombergin sukeltajat hyökkäävät heidän kimppuunsa, mutta he selviytyvät ja varmistuvat siitä, että Stromberg on sukellusveneiden katoamisen takana. Näihin aikoihin Bond saa selville, että hänen Itävallassa surmaamansa KGB-agentti olikin Amasovan rakastaja ja että Amasova on vannonut tappavansa Bondin tehtävän päätyttyä.
Bond ja Amasova astuvat Yhdysvaltain laivastolle kuuluvaan USS Wayne -ydinsukellusveneeseen, jonka tehtävänä paikantaa Liparus. Liparuksen löydyttyä sukellusvene joutuu öljytankkerin sisään, ja paljastuu, että Liparus on suunniteltu sukellusveneiden kaappaamiseen. Stromberg on aluksen kyydissä, joten hän paljastaa Bondille ja Amasovalle suunnitelmansa: koska hän pitää ihmiskuntaa turmeltuneena, hän lähettää kaksi kaappaamansa sukellusvenettä laukaisemaan ydinohjukset Moskovaan ja New Yorkiin. Seurauksen on Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välinen tuhoisa ydinsota. Sen jälkeen Stromberg voi aloittaa uuden vedenalaisen sivilisaation johtamisen. Stormberg palaa Atlantikseen ja ottaa Amasovan mukaansa, mutta sen jälkeen Bond onnistuu vapauttamaan kaapattujen sukellusveneiden miehistöt ja aloittaa Liparuksessa ankaran taistelun. Vaikka Bondin johtamat merimiehet onnistuvat murtautumaan tankkerin komentosillalle, sukellusveneet ehtivät laukaista ydinohjukset. Bond kuitenkin ohjelmoi ohjukset niin, että ne osuvat kaapattuihin sukellusveneisiin. Hetken kuluttua Liparus laukaisee itsetuhonsa, jolloin Bond ja merimiehet pakenevat uppoavalta tankkerilta USS Waynen kyydissä.
Liparuksen upottua Pentagon antaa käskyn tuhota Atlantis mahdollisimman nopeasti. Bond kuitenkin haluaa pelastaa Amasovan, joten hän tunkeutuu Atlantikseen ja tappaa Strombergin, mutta joutuu kaksintaisteluun Rautahampaan kanssa. Bondin onnistuu pudottaa Rautahammas vesialtaaseen, jossa on tiikerihai, jonka Rautahammas kuitenkin tappaa teräshampaillaan ja valtavilla käsivoimillaan. Bond vapauttaa Amasovan, mutta samalla hetkellä USS Wayne alkaa tulittaa Atlantista torpedoilla. Hyökkäyksessä pahoin vaurioitunut Atlantis tuhoutuu, ja agenttikaksikko pakenee Strombergin pakokapselilla. Pakokapselissa Amasova antaa Bondille anteeksi rakastajansa kuoleman. Kun kapseli saapuu yhdysvaltalaiselle sotalaivalle, M (Bernard Lee) ja kenraali Gogol (Walter Gotell) näkevät Bondin ja Amasovan suutelemassa, ja päälliköt mykistyvät kauhusta.
Näyttelijät
pienoiskuva|Päähenkilö James Bond. Kohtaus elokuvasta. Bondia näyttelee [[Roger Moore.]]
Tuotanto
Elokuvan ohjaaja Lewis Gilbert ohjasi tätä ennen elokuvan Elät vain kahdesti ja myöhemmin Kuuraketin. 007 rakastettuni on ensimmäinen Bond-elokuva, jota Harry Saltzman ei enää ollut tuottamassa Albert R. Broccolin kanssa, vaan hänen tilalleen tuli William P. Cartlidge.
Harry Saltzman joutui talousongelmien vuoksi luopumaan James Bond -elokuvien tuottamisoikeuksista. Ohjaajaksi suunniteltiin ensin Guy Hamiltonia, joka oli aikaisemmin ohjannut useita James Bond -elokuvia, muun muassa elokuvan 007 ja Kultasormi. Hamilton ei kuitenkaan ollut käytettävissä, sillä hänen tavoitteenaan oli ohjata Warner Bros. -studion elokuva Teräsmies. Toive ei kuitenkaan toteutunut. 007-elokuvan ohjaajaksi valittiin Lewis Gilbert.
Ohjaajan varmistuttua syntyi ongelmia käsikirjoituksen suhteen. Alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitus oli kuvata elokuvaversio James Bond -romaanien kirjoittajan Ian Flemingin romaanista 007 rakastettuni, mutta koska Fleming oli ennen kuolemaansa antanut oikeudet elokuvakäyttöön ainoastaan James Bond -romaanien nimille, suunnitelma jouduttiin hylkäämään. Elokuvan käsikirjoitus kirjoitettiin useita kertoja uudelleen, ja alun perin pääkonnaksi kaavailtiin Bondin arkkivihollista Ernst Stavro Blofeldia, jota Bond yritti jäljittää itse kirjassa. Koska Blofeldin sekä tämän johtaman SPECTRE -järjestön oikeudet kuitenkin olivat Pallosalaman tuottajan Kevin McCloryn hallussa, hahmoa ei käytetty elokuvassa, vaan hänen tilalleen kehitettiin erakkomainen merentutkija Karl Stromberg, josta tuli ensimmäinen nimenomaan James Bond -elokuvia varten luotu konna.
Elokuvan lopussa oleva laivastokohtaus tehtiin juuri valmistuneella 007-stagella. Se on iso halli, jossa tehtiin monet muut Bond elokuvan vaikeimmin lavastettavat kohtaukset. Halli paloi 1985.
Richard Kielin käyttämät rautahampaat olivat niin epämukavat, että hän pystyi käyttämään niitä vain 35 sekuntia kerrallaan. Stuntmies käytti niiden tilalla foliolla päällystettyä appelsiininkuorta.
Laitteet
thumb|right|James Bondin auto Lotus Esprit.
Tapahtumapaikat
Elokuvan alun kohtaus, jossa Bond syöksyy jyrkänteeltä alas suksilla, on Mount Asgardin rinteellä. Stunt-näyttelijä kohtauksessa oli Rick Sylvester.
Yksi elokuvan Esprit auton sukellusveneistä on asetettu näytteille Alahärmään Jorma Lillbackan Road House ostoskeskukseen.
Soundtrack
Elokuvan alun ”Nobody Does It Better” -laulun lauloi yhdysvaltalainen laulaja Carly Simon. Kappale on ensimmäinen James Bond -laulu, jota ei ole nimetty elokuvan mukaan, joskin sanoituksissa mainitaan lause ”the spy who loved me”. Vuonna 2004 American Film Institute valitsi kappaleen 76. sijalle luettelossaan ”sadan parhaan elokuvalaulua”.
Luoteis-Uusimaa
Luoteis-Uusimaa oli Vihdissä Uudellamaalla ilmestynyt paikallislehti. Lehti perustettiin vuonna 1952 ja se ilmestyi kaksi kertaa viikossa tiistaina ja torstaina. Lehteä julkaisi aiemmin Karprint Oy ja vuoden 2021 helmikuusta alkaen Keskisuomalainen-konserniin kuuluva Etelä-Suomen Media. Luoteis-Uusimaan julkaiseminen päättyi 1. joulukuuta 2022. Lehden kustantajan mukaan lehti oli raskaasti tappiollinen.
Too True to Be Good
Too True to Be Good oli George Bernard Shawin näytelmä vuodelta 1932. Näytelmän päähenkilö alokas Meek oli Shawin ystävän Arabian Lawrencena tunnetun T. E. Lawrencen inspiroima.
Your Song
Your Song on Elton Johnin singlenä julkaistu kappale vuodelta 1970. Sen sävelsivät ja sanoittivat Elton John ja Bernie Taupin. Se ilmestyi Elton Johnin samannimisellä toisella albumilla vuonna 1970. Kappaleesta ovat esittäneet cover-versioita mm. Rod Stewart ja Alwari Tuohitorvi.
Rob Schroeder
Robert 'Rob' Schroeder (11. toukokuuta 1926, El Dorado, Arkansas – 3. joulukuuta 2011, Dallas, Texas, Yhdysvallat)   oli yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen Grand Prix -kilpailuun, joka oli hänen kotikilpailunsa Yhdysvaltain Grand Prix 1962. Hän ei saavuttanut F1-urallaan yhtään MM-pistettä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa osakilpailuissa. Schroeder kuoli sydänsairauksiin dallasilaisessa sairaalassa vuonna 2011.
Huckleberry Finnin seikkailut
thumb|upright|Huckleberry Finn ja Jim lautalla. Vuoden 1884 laitoksen kuvitusta. thumb|upright|Huckleberry Finn ja [[kaniini. E. W. Kemblen kuvitusta vuoden 1884 laitoksessa.]] Huckleberry Finnin seikkailut on vuonna 1884 julkaistu Mark Twainin romaani. Sitä pidetään yleisesti yhtenä suurimmista yhdysvaltalaisista romaaneista. Se on myös yksi ensimmäisistä merkittävistä yhdysvaltalaisista romaaneista, jossa tuodaan esille kuvatun alueen paikallisväriä eponyymin Huckleberry ”Huck” Finnin itsensä kertomana. Finn oli kolmen muun Mark Twainin kirjan sankarin Tom Sawyerin paras ystävä. Tyko Hagmanin suomennos ilmestyi 1904.
Huckleberry Finnin seikkailut ilmestyi ensin 10. joulukuuta 1884 Englannissa ja Kanadassa ja sitten 18. helmikuuta 1885 Yhdysvalloissa.
Kirja kertoo viattomasta nuoresta päähenkilöstä Huck Finnistä, se kuvaa värikkäästi Mississippijoen seutua ja sen asukkaita ja esittää satiirisesti heidän piintyneitä asenteitaan, varsinkin rasismi. Finnin ja hänen ystävänsä, karanneen orjan Jimin, Mississippijoen vartta kulkeva lauttamatka saattaa olla yksi kestävimmistä pakenemisen ja vapauden kuvauksista yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa.
Kirja on ollut suosittu erityisesti nuorten keskuudessa, ja sitä on pidetty vähemmän kiistanalaisen Mark Twainin teoksen Tom Sawyerin seikkailujen jatko-osana.
Teoksesta on Yhdysvalloissa tullut vuonna 2011 uusi versio, jossa sanastoa on muokattu. Esimerkiksi sana nigger on muutettu sanaksi slave (orja). Muutokset, jotka on tehnyt Twain-tutkija, Auburnin yliopiston professori Alan Gribben, ovat herättäneet voimakkaita vastalauseita.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia.
Teoksesta on tehty useita suomennoksia, joista 14 painokseen on yltänyt Yrjö Kivimiehen 1927 julkaistu suomennos. Kirjailija Jarkko Laine suomensi teoksen uudelleen 1970-luvun alussa, Juhani Lindholmin suomennos 2018.
Eino Laurila
Eino Herman Laurila (vuoteen 1906 Laurén, 23. syyskuuta 1905 Helsinki – 14. huhtikuuta 2002 Helsinki ) oli suomalainen talous- ja tilastotieteilijä. Hän oli valtiovarainministeriön kansantalousosaston vt. osastopäällikkö.
Laurila valmistui filosofian maisteriksi 1929, sai kunniatohtorin arvon 1961. Hän oli Tilastollisessa päätoimistossa eri tehtävissä vuodesta 1928, lopuksi pääjohtaja, ja vuodesta 1957 myös valtiovarainministeriön kansantalousosaston vt. osastopäällikkö. Hän ansioitui erityisesti Suomen kansantulotutkimuksessa. Hän sai professorin arvonimen 1972.
Turvehoito
Turvehoito on hoitokeino, jossa käytetään turvetta kehon rentouttamiseen ja puhdistamiseen.
Suomalainen hoitoturve on peräisin suoalueilta. Turve nostetaan 2–4 metrin syvyydestä, jossa siihen on vuosituhansien aikana kerääntynyt erilaisia bioaktiivisia aineita kuten humus- ja humiinihappoja. Hoidon yhteydessä nämä hapot pääsevät imeytymään solutasolle. Turve sisältää lisäksi runsaasti erilaisia mineraaleja, kuten magnesiumia, sinkkiä ja kuparia. Turvehoito vilkastuttaa aineenvaihduntaa, jolloin kehosta poistuu runsaasti nesteitä ja kuona-aineita. Turvehoidon vaikutus perustuukin pitkälti elimistön vastustuskyvyn paranemiseen ja aineenvaihdunnan tehostumiseen. Käytettävä turve on puhtaasti luonnontuote. Siihen ei ole lisätty mitään lisäaineita. Turpeen ei ole myöskään todettu aiheuttavan allergioita. Käyttötilanteessa turpeeseen lisätään ainoastaan vettä, jotta tuote olisi helpommin levitettävissä. Hoitotilanteessa turve pyritään pitämään kosteana esimerkiksi sumutinpulloa käyttämällä. Lämpö edistää turpeen vaikutusta, minkä vuoksi saunoja ja kylpyjä pidetään ihanteellisena paikkoina turvehoidoille.
Turvesauna
Turve levitetään kostealle iholle ja sen annetaan vaikuttaa noin puoli tuntia saunan lämmössä. Lämpötilan ei kuitenkaan tulisi olla yli 60 astetta. Turve pidetään kosteana esimerkiksi sumuttimen avulla. Hoidon aikana tulisi juoda runsaasti vettä, sillä se vilkastuttaa aineenvaihduntaa. Lopuksi turve huuhdellaan pois puhtaalla vedellä.
Turvekylpy
Ammeeseen sekoitetaan 2–3 kg turvetta. Vaihtoehtoisesti turve voidaan levittää suoraan iholle, jolloin annetaan vaikuttaa noin viisi minuuttia. Kylvyn annetaan vaikuttaa noin puoli tuntia.
Kehonaamio
Huoneenlämpöinen turveseos levitetään iholle ja kääritään muovikalvolla ja huovalla. Hoito on tehokas muun muassa lihasjännitys poistamiseen.
Kasvonaamio
Turve levitetään puhdistetulle iholle ja sen annetaan vaikuttaa noin 20 minuuttia. Turve poistaa kasvoista ylimääräistä nestettä. Se onkin tehokas myös rasittuneille ja turvonneille silmille hauteena käytettynä. Kasvojen päälle asetettu lämmin pyyhe tehostaa vaikutusta. Erityisen hyvin turvenaamio sopii rasvaiselle iholle. Naamiota voidaan käyttää 1–2 kertaa viikossa.
Paikallishoidot
Paikallisesti voidaan hoitaa muun muassa niskaa, hartioita, jalkoja. Turve levitetään Hoidettavaan kohtaan, minkä jälkeen alue peitetään muovikelmulla sekä pyyhkeellä. Tämä hoitomuoto on mahdollinen myös sydän- ja verisuonitauteja sairastaville. Paikallishoito sopii erityisesti reumasärkyjen, urheiluvammojen ja ihon hoitoon.
Käsi- ja jalkahoidot
Kädet tai jalat sivellään turpeella, kääritään muoviin ja upotetaan lämpimään veteen 20-40 minuutiksi. Hoito vilkastuttaa ääreisverenkiertoa ja voi auttaa esimerkiksi erilaisiin ihottumiin.
Greencycle
Greencycle (lyh. GC) on suomalainen, Kajaanissa pääkonttoriaan pitävä sähköpyöriin, polkupyörän sähköistämiseen ja muihin kevyisiin sähkötoimisiin henkilökuljettimiin erikoistunut yritys. Päätoimialana Greencyclellä on sähköistyssarjojen kehittäminen, maahantuonti, jälleenmyynti sekä polkupyörän sähköistyspalvelu.
Historia
Greencycle perustettiin toiminimenä vuonna 2011. Yritys sai alkunsa pienen harrastajajoukon päätöksestä ryhtyä tuomaan maahan polkupyörän sähköistyssarjoja, sillä vuonna 2011 sähköistyssarjat olivat Suomessa kohtalaisen tuntemattomia eikä Suomesta saanut kunnollisia muunnossarjoja. Silloiset sarjat olivat joko hyvin heikkolaatuisia ja epäluotettavia tai hinnoittelultaan tavallisen pyöräilijän saavuttamattomissa.
Vuonna 2014 Greencycle kehitti ensimmäisen oman, Suomen olosuhteisiin suunnitellun muunnossarjansa.
Vuonna 2015 Greencycle muuttui osakeyhtiöksi, koska toiminimi asetti rajoitteita yrityksen kasvaneelle toiminnalle. Vuonna 2015 Greencyclen muunnossarjat hyväksyttiin viralliseksi tuotemerkiksi. Samana vuonna lanseerattiin joukko muita Greencycle-tuotteita polkupyörän sähköistämiseen.
Greencycle oli myös mukana liikenneviraston (Trafi) ja Demos Helsingin järjestämässä "sähköavusteisten polkupyörien tiekartta" -hankkeessa 2015.
Tuotteet
Sähköistyssarjojen, litiumakkujen sekä muiden sähköpyörätuotteiden lisäksi Greencycle myy ja tuo maahan muitakin sähköisiä kevyitä henkilökohtaisia liikkumis- ja liikuntavälineitä sekä laitteita. Greencycle tuo maahan muun muassa kokoontaitettavia sähköpyörätuoleja, tasapainoskoottereita, Segway-tyylisiä henkilökuljettimia, valmiita sähköistettyjä polkupyöriä sekä muiden polttoainekäyttöisten laitteiden sähköistyssarjoja.
Samuel Hartman
Samuel Hartman (1606 Helsinki – 11. heinäkuuta 1653 Turku) oli järjestyksessä toinen Turun akatemian kaunopuheisuuden eli latinan professori ja Turun tuomiokirkon musiikin johtaja ja kirkkomuusikko.
Hartmanin vanhemmat olivat Lyypekissä syntynyt kauppias Georgius (Jöran) Hartman ja Katarina Larsintytär ja puoliso vuodesta 1638 Justina Olofintytär. Hartman opiskeli ensin kotona ja sitten Saksassa vuodesta 1623, aluksi kymnaaseissa ja kollegioissa. Vuodesta 1625 hän luki Greifswaldin yliopistossa teologiaa ja lainoppia, joista ei kuitenkaan suorittanut loppututkintoa. Palattuaan Suomeen 1635 Hartman toimi ensin maaherra Broder Andersson Rålambin perheessä kotiopettajana, mutta 1640 hänestä tuli Turun katedraalikoulun rehtori. Hänet vihittiin samana vuonna papiksi. Hartman toimi Turun tuomiokirkon musiikin ohjaajana ja johtajana, soittaen itse lyyraa. Opintojaan Hartman jatkoi Turun akatemiassa, maisterin arvoa varten laati 1643 teoksen De virtutibus homileticis in genere et de veritate in specie eli Sosiaalisista hyveistä yleisesti ja totuudellisuudesta erityisesti. Kaunopuheisuuden professoriksi hän oli ehdolla jo 1644, mutta tuli nimitetyksi virkaan vakinaisesti vasta 1649 Johannes Terseruksen jälkeen, eli ehti toimia professorina neljä vuotta. Vuonna 1650 virkaan yhdistettiin myös runouden opetus. Hartman laati viitisentoista onnittelutekstiä ja hautajaisrunoa sekä Turun akatemian ensimmäiseen promootioon 1643 runopuheen, joka on kadonnut. Samalta vuodelta on säilynyt hänen puheensa Trivialis praeceptor bonus eli Hyvä triviaalikoulun opettaja, pappeinkokouksesta 1651 taas synodaaliväitöskirja De peccato originali eli Perisynnistä. Professuurinsa aikana Hartman ei laatinut yhtään varsinaista akateemista opinnäytettä.
Iamthemorning
Iamthemorning on venäläinen vuonna 2010 perustettu progressiivinen rockin ja uusklassisen musiikin tyylivaikutteita yhdistelevä yhtye. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia, ~ (2012) ja Belighted (2014). Yhtye teki sopimuksen levy-yhtiö Kscopen kanssa vuonna 2014.
Vesisuihkuleikkaus
thumb|right|250px|Kaaviokuva vesisuihkuleikkauskoneesta Vesisuihkuleikkaus (vesileikkaus) on mekaaninen työstöprosessi, jossa korkeapaineinen vesisuihku irrottaa materiaalia työstettävästä kappaleesta ja huuhtelee sen pois. Veden seassa on erittäin hienoa hiekkaa. Pehmeitä materiaaleja leikattaessa hiekkaa ei tarvitse käyttää.
Korkeapaineisen vesisuihkun paine voidaan nostaa jopa 400 MPa:han, tämä tapahtuu hydraulisella paineenkohottajalla ja keraamisilla suuttimilla. Vesisuihku ohjataan työstettävään pintaan 0,08-0,23 mm suuttimesta. Nopeus saattaa olla jopa kaksinkertainen äänennopeuteen verrattuna. Menetelmällä voi leikata paksuakin teräslevyä sekä betonia.
Menetelmän etuja:
Doloreksen tunnustus
Doloreksen tunnustus on Stephen Kingin romaani, joka ilmestyi vuonna 1992. Suomennos julkaistiin vuotta myöhemmin. Ilmestymisvuotenaan kirja oli myydyin romaani Yhdysvalloissa.
Kirja on omistettu Kingin äidille, Ruth Pillsbury Kingille.
Juoni
Little Tall Islandissa pahasuinen Dolores Claiborne on poliisien kuulustelussa syytettynä rikkaan Vera Donovanin murhasta. Dolores kieltää kaiken ja kertoo oman näkemyksensä koko selkkauksesta ja siinä kehittyneestä suhteesta Veran kanssa. Lisäksi hän paljastaa asioita jo kauan saarelaisten puheenaiheena olleen Doloreksen miehen Joen kuolemasta, joka tapahtui täydellisen auringonpimennyksen aikaan.
Kingin muissa teoksissa on viittauksia Doloreksen tunnustukseen. Auringonpimennyksen aikaan 20. heinäkuuta 1963, samana päivänä kun Dolores Claiborne tappoi miehensä, Julma leikki -romaanin Jessietä ahdisteltiin. Myrskyn silmässä -elokuvassa mainitaan Dolores Claiborne ja hänen miehensä Joe St. George.
Elokuva
Romaanista tehtiin vuonna 1995 elokuvasovitus. Elokuvan ohjasi Taylor Hackford ja pääosassa esiintyi Kathy Bates ja Jennifer Jason Leigh.
Luettelo televisiosarjan Power Rangers Operation Overdrive jaksoista
Luettelo 15. Power Rangers -tuotantokauden Power Rangers Operation Overdriven jaksoista.
Oberoi Trident
thumb|Oberoi Trident sisältä. Oberoi Trident on kahden viiden tähden hotellin kompleksi Mumbaissa Intiassa. Hotelli oli yksi Mumbain terroristi-iskujen kohteista vuonna 2008. Sen omistaa Oberoi Hotels & Resorts, joka omistaa useita muita hotelleja ympäri Intiaa. Suurin osa niistä on The Oberoi -nimellä varustettuja.
Hotelli sijaitsee Nariman Pointilla Mumbaissa. Siinä on 541 huonetta, 107 sviittiä ja neljä ravintolaa.
Terrori-iskut 2008
26. marraskuuta 2008 tapahtuneissa terrori-iskuissa iskettiin Oberoi Tridentin lisäksi muun muassa toiseen viiden tähden hotelliin, Taj Mahal Palaceen, ja rautatieasema Chhatrapati Shivaji Terminukseen. Kolme päivää kestäneen piirityksen aikana kuoli yhteensä 32 Oberoi Tridentin henkilökunnan jäsentä ja asiakasta.
Alankomaiden jääkiekkoliitto
Nederlandse IJshockey Bond on Alankomaiden jääkiekkoliitto. Liiton alaisuuteen kuuluvat maan pääsarja Eredivisie ja alemmat liigat sekä Alankomaiden jääkiekkomaajoukkue.
Borodino (1901)
Palvelus
Borodino lähti 15. lokakuuta 1904 Itämeren laivastosta muodostetun Venäjän Tyynenmeren laivaston 2. laivueen mukana Libausta Port Arthuriin. Laivueen komentajana oli vara-amiraali Zinovi Rožestvenski, jonka alaisuudessa laivue kiersi Kap Hornin saapuen Nosy Ben saarelle 9. tammikuuta 1905. Laivue oli saarella kaksi kuukautta levossa ja täydennettävänä. Laivue siirtyi Camranhinlahteen Ranskan Indokiinaan odottamaan Tyynenmeren laivaston 3. laivuetta, joka saapui kontra-amiraali Nikolai Nebogatovin johdolla 9. toukokuuta. Laivueet aloittivat 14. toukokuuta matkan Vladivostokiin. Aluksiin oli kuormattu runsaasti materiaalia matkaa varten, mikä kasvatti niiden uppoumaa merkittävästi. Tämä laski alusten panssarivyöt vedenpinnan alle.
Kalle Koljonen
Koljonen saavutti vuonna 2014 joukkue-EM-pronssia Sveitsin Baselissa järjestetyissä EM-kilpailuissa. Marraskuussa 2015 Koljonen saavutti ensimmäisen kaksinpelin turnausvoittonsa Unkarissa voitettuaan finaalissa tanskalaisen Rasmus Messerschmidtin erin 2−1. Vuonna 2021 Koljonen saavutti EM-kilpailuissa Kiovassa kaksinpelissä pronssia voitettuaan puolivälierissä maailmanlistan sijalla 12 olleen tanskalaisen Rasmus Gemken. Koljonen on ensimmäinen sulkapallon suomalainen aikuisten EM-mitalisti.
Koljonen on ollut kaksinpelin maailmanrankingissa parhaimmillaan sijalla 60 tammikuussa 2022. Hän aloitti sulkapallon pelaamisen kuusivuotiaana.
Koljonen voitti kaksinpelin Suomen-mestaruuden vuosina 2016 ja 2018.
Kiinansaippuamarja
Kiinansaippuamarja eli mukurossi (Sapindus mukorossi) on saippuamarjakasvien heimoon kuuluva lehtipuulaji. Puu tunnetaan alkuperäisellä levinneisyysalueellaan Nepalissa nimellä ritha tai reetha. Puun hedelmä tunnetaan yleisesti "Kiinansaippuamarjana" tai "pesupähkinänä". Puu kasvaa Himalajan vuorten juurilla aina 1200 metrin (4000 jalan) korkeuteen asti. Puu kasvaa ravinneköyhässä maassa ja Nepalissa sitä istutetaan usein maanviljelijöiden kotien ympärille. Yksi puu voi tuottaa 30-35 kiloa hedelmiä vuodessa.
Käyttö
Puun hedelmiä käytetään mm. puhdistusaineena sekä lääkeaineena.
Puhdistusaine
Pesupähkinä sisältää saponiinia, joka toimii saippuan tavoin puhdistavana aineena. Pesupähkinöitä käytetään hiusten, ihon ja vaatteiden luonnonmukaiseen puhdistamiseen. Saponiini toimii myös hyönteiskarkotteena, ja sillä voidaan esimerkiksi karkottaa täitä hiuspohjasta.
Lääkekäyttö
Upadhyay:n ja Singh:in mukaan mukaan pesupähkinät toimivat luontaislääkkeenä moniin eri vaivoihin. Niillä hoidetaan migreeniä ja päänsärkyä sekä iho-ongelmia, kuten finnejä ja ihottumia.
Tensidi
Kiinansaippuamarjan hedelmästä uutettu öljy toimii luontaisena tensidinä, eli pinta-aktiivisena aineena, ja sitä on käytetty mm. arsenikin puhdistamiseen rautapitoisesta maaperästä.
Gummiitti
Gummiitti on ryhmänimi sekoitukselle uraanin mineraaleja, sekä sen oksideja, silikaatteja ja hydraatteja. Useimmat gummiitit ovat väriltään keltaisia uraniniitin muunnoksia.
Gummiitti tunnetaan myös useilla muilla nimillä, jotka on johdettu mineraalin esiintymispaikkojen nimistä tai gummiitin sisältämien sivuaineiden mukaan, kuten: eliasiitti (Elias kaivos Jáchymovissa), korasiitti (löydetty Lake Superiorin alueelta Pohjois-Amerikasta), pittiniitti, uraanigummiitti ja uranogummiitti.
Yttrogummiitti on gummiitin muunnos joka sisältää harvinaista maametalli yttriumia. Sen kuvaili ensimmäisenä Adolf Erik Nordenskiöld, joka löysi sitä Arendalista, Norjasta 1870-luvulla.
Nico Polychronidis
250px|pienoiskuva|Nico Polychronidis Nico Polychronidis (, s. 8. marraskuuta 1989) on kreikkalais-saksalainen mäkihyppääjä. Hänen isänsä on kreikkalainen ja äitinsä saksalainen. Hän itse asuu Saksassa. Joulukuusta 2012 lähtien hän on edustanut Kreikkaa edustettuaan aiemmin synnyinmaataan, Saksaa.
Continental Cupin Pragelaton osakilpailussa hän sijoittui kolmanneksi maaliskuussa 2009. Maailmancupiin hän osallistui ensimmäisen kerran Willingenissä helmikuussa 2013 jääden kuitenkin karsintaan. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui normaalimäen kilpailussa 45:nneksi.
Viipurin puhdistus 1918
Teloitukset ja uhrit
Teloitettujen joukossa oli Venäjän armeijan virkamiehiä ja sotilaita, sekä aivan tavallisia venäläistaustaisia viipurilaisia, jotka edustivat kaikkia yhteiskuntaluokkia. Sisällissotaa edeltävällä ajalla kaupungin vajaasta 49 000 asukkaasta noin 3 200 oli venäläisiä. Uhreiksi joutui myös useiden muiden etnisten ryhmien edustajia, jotka valkoiset rinnastivat venäläisiin. Nimeltä tunnetuista suurin ryhmä on 23 Venäjän armeijassa palvellutta puolalaista, lisäksi joukossa oli ukrainalaisia, juutalaisia, virolaisia, italialaisia, tataareja sekä yksi baltiansaksalainen. Nuorimmat teloitetut olivat vain 12–13-vuotiaita koululaisia ja mukana oli myös ainakin kolme naista. Lähes kaikilta teloitetuilta ryöstettiin heidän mukanaan olleet rahat ja arvoesineet. Suurin yksittäinen joukkoteloitus suoritettiin Siikaniemen kaupunginosassa sijaitsevan Pyhän Annan kruunun linnoituksen valleilla, jossa 29. huhtikuuta ammuttiin kerralla noin 200 ihmistä. Muita joukkoteloituksia tehtiin ainakin Viipurin linnan sisäpihalla, mutta satunnaisesti niitä suoritettiin kaikkialla kaupungin keskustassa sekä myös ympäröivän Viipurin maalaiskunnan alueella.
Teloittajat
Ylipäällikkö Gustaf Mannerheimin määräyksestä Löfström asetti tutkijatoimikunnan selvittämään venäläissurmia, mutta suorittamistaan todistajien kuulusteluista huolimatta toimikunta ei saanut tai ei halunnut saada selville teloitusmääräyksen antajaa tai antajia. Silminnäkijäkuvausten mukaan huhtikuun 29. päivän suuressa teloituksessa vankikulkueen oli johtanut teloituspaikalle tunnistamattomaksi jäänyt silmälasipäinen ”pienenpuoleinen mies”, jonka asetakin hihassa oli Kajaanin sissien tunnus. Majuri Ekström myönsi määränneensä vankien kuljetuksen mutta ei teloitusta. Jääkärimajuri Harald Öhquist myönsi pataljoonansa teloittaneen 150 ”punaryssää”, mutta käskyn antaja jäi epäselväksi. Jääkärivänrikki Otto Nordensvan kertoi nähneensä teloituksia johtamassa jääkäriunivormuihin puettuja upseereita, joista yksi oli arvoltaan kapteeni, mutta hän ei ollut tunnistanut näitä.
Joukkoteloitukset loppuivat 3. toukokuuta kaupungin komendantin G. A. Finnen antamalla julistuksella. Vielä tämän jälkeen joidenkin Saksasta palanneiden jääkäreiden aikomuksena oli surmata Viipurin juutalaisväestö, mutta sen sai omalla toiminnallaan estettyä kaupungin virkaatekevä poliisipäällikkö K. N. Rantakari.
Rovaniemen Palloseura
Rovaniemen Palloseura eli RoPS on vuonna 1950 perustettu rovaniemeläinen jalkapalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa Kakkosessa ja naisten edustus Naisten Kakkosessa.
RoPS:n kotikenttä on Rovaniemen keskuskentällä ja seuran tunnusvärit ovat sininen ja valkoinen. Seuran pelaajamäärä, nappulat ja ikäkausijoukkueet yhteen laskettuna on noin tuhat.
Seuran perustaminen
Rovaniemeläinen sanomalehti Lapin Kansa uutisoi 12. helmikuuta 1950 rovaniemeläisten palloilijoiden halusta irtaantua "yleisurheiluseurojen kahleista" ja perustaa uusi palloseura Rovaniemelle. SPL:n Lapin piirin alaisen palloseuran perustava kokous pidettiin 16. helmikuuta 1950 ja sillä päivämäärällä Rovaniemen Palloseura sai alkunsa. Kokouksen puheenjohtajaksi valittiin SPL:n Lapin piirin puheenjohtaja K.O. Kemppainen ja sihteeriksi Valle Virtasalo. Kemppainen korosti puheessaan, että Lapin piirin on saatava SPL:n alainen palloseura ja vilkkaan keskustelun tuloksena oli, että sellainen myös perustetaan.
Uuden seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin yksimielisesti Ave Somersaari, varapuheenjohtajaksi Helge Sallasvaara, sihteeriksi Valle Virtasalo, rahastonhoitajaksi Veikko Tiainen ja kalustonhoitajaksi Juhani Antikainen. Johtokunnan muiksi jäseniksi valittiin Arvi Winberg, Armas Saastamoinen, Paavo Lampinen ja Arvo Autio sekä varalle Eino Ohenoja ja Holger Kramsu. Tilintarkastajaksi valittiin Antti Marski ja Ossi Suhonen sekä varalle Erkki Kähkönen ja Osmo Paavola. Jäsenmaksuksi seura päätti aikuisilta 50 markkaa, junioreilta 20 markkaa, kannattavilta jäseniltä 200 markkaa ja seuran ainaisjäseniltä 1 000 markkaa. Seuran nimeä ei vielä tuolloin päätetty, vaan se jätettiin kevätkokoukseen, johon mennessä seuran jäsenet saivat jättää uudelle seuralle nimiehdotuksensa.
14. maaliskuuta 1950 pidetyssä kokouksessa uuden seuran nimeksi hyväksyttiin Rovaniemen Palloseura (RoPS). Seuran peliasun väreiksi valittiin samassa kokouksessa sininen ja valkoinen.
Ensimmäiset vuosikymmenet
thumb|right|RoPS:n ensimmäinen logo vuodelta 1950. Suunnittelijana toimi Arvi Vinberg. Juuri perustetun RoPS:n tavoitteena ensimmäisenä kesänä oli koota iskukykyinen joukkue rovaniemeläisistä pelaajista. Tavoitteena oli tuolloin nousu Maakuntasarjaan. RoPS pelasi ensimmäiset harjoitusottelunsa toukokuussa 1950 toista rovaniemeläistä joukkuetta Lappia vastaan, joista ensimmäinen päättyi RoPS:n voittoon 3–2 ja toinen 2–2 tasapeliin. Seuran ensimmäinen virallinen ottelu päättyi 3–1 voittoon TP-47:sta. RoPS:n uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 13. marraskuuta 1952 Arvo Autio.
RoPS pelasi ensäimmäisen kymmenen kauden aikana piirisarjassa ja Maakuntasarjassa. RoPS:n puheenjohtaja Arvo Autio arvosti Urheilun ja liikunnan Rovaniemi-kirjoitussarjassa RoPS:n ensivuosikymmenen suurimmaksi yksittäiseksi saavutukseksi 1–1 tasapeliä Suomen Cupissa 1957 edelliskauden cup-mestaria Helsingin Pallo-Poikia vastaan. Seuran uudeksi puheenjohtajaksi valittiin marraskuussa 1959 vuoden tauon jälkeen poismuuttavan Onni Kaitokarin tilalle Arvo Autio.
RoPS:n ensimmäinen kausi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Suomensarjassa alkoi mollivoittoisesti 1. toukokuuta 1960, kun OTP murskasi sarjatulokkaan Oulussa 8–1. Ensimmäisen voittonsa Suomensarjassa RoPS saavutti kevätkauden viimeisessä ottelussa, kun JBK kaatui Rovaniemellä 3–0. Kauden kahdesta voitosta toisen RoPS onnistui nappaamaan viimeisellä kierroksella, kun vaasalainen VPV kaatui lumisella keskuskentällä 5–3. Ensimmäisen Suomensarja-kauden saldoksi jäi 2 voittoa, 4 tasapeliä, 14 tappiota ja 8 pistettä.
Kaudeksi 1961 RoPS putosi takaisin Maakuntasarjaan. Elokuussa 1961 Suomen cupin kolmannella kierroksella RoPS voitti Turun Weikot 3–2 ja eteni cupin välieriin, jossa kuitenkin putosi, kun Helsingin Pallo-Pojat voitti 3–2 ja eteni finaaliin. Marraskuussa 1961 RoPS:n puheenjohtajaksi valittiin pankinjohtaja Vaito Saarela.
Kaudella 1962 RoPS voitti Maakuntasarjan ja nousi jälleen Suomensarjaan. Suomen cupissa RoPS voitti ensimmäisten neljän kierroksen aikana OTP:n 3–2, TP-47:n 2–1, Kokkolan Jymyn 0–6 sekä Kalevan Pallo-Pojat 1–0 ja eteni näin cupin välieriin. Välieräottelussa Kotkan Jäntevää vastaan rovaniemeläiset olivat jo 0–2 tappioasemassa, mutta nousivat 4–2 voittoon ja etenivät ensimmäistä kertaa Suomen cupin finaaliin. Finaalissa vastaan asettui HPS, joka murskasi RoPS:n lopulta 5–0.
RoPS nousi jälleen Suomensarjaan kaudeksi 1963. Toisella Suomensarja-kaudellaan rovaniemeläiset onnistuivat säilyttämään sarjapaikkansa, kun he sijoittuivat sarjassa kahdeksanneksi. Pisteitä RoPS keräsi 22 ottelussa 22. Kauden jälkeen 10. marraskuuta 1963 seuran vuosikokouksessa kerrottiin seuran suunnittelevan oman harjoituskeskuksen hankkimista. Suunnitelman esitti puheenjohtaja Vaito Saarela. Esitys otettiin vastaan suurella innolla ja asia jätettiin johtokunnan kehitettäväksi.
Kaudella 1964 RoPS saalisti ainoastaan kuusi voittoa ja 15 pistettä, mikä tarkoitti jälleen putoamista alemmalle tasolle Maakuntasarjaan. Suomen Cupissa RoPS putosi 3. kierroksella häviten Reippaalle 3–1.
Kaudelle 1965 RoPS nuoreni selvästi, kun osa kokeneemmista pelaajista lähti joukkueesta. Joukkue sijoittui sarjassa viidenneksi ja putosi Suomen Cupin ensimmäisellä kierroksella hävittyään TP-47:lle 1–3. Seuran uudeksi puheenjohtajaksi valittiin yksimielisesti Olavi Oksman.
Kausina 1966–1967 RoPS taisteli Maakuntasarjassa ilman nousua, mutta kausi 1968 toi odotetun nousun Suomensarjaan. RoPS voitti sarjan selvällä 7 pisteen erolla toiseksi tulleeseen OPV:n. Suomen cupissa KPV pudotti RoPS:n kolmannella kierroksella maalein 2–0.
RoPS nousi takaisin Suomensarjaan kaudeksi 1969. Edellisestä Suomensarja-visiitistä oli kulunut viisi vuotta ja tuona aikana rovaniemeläinen jalkapalloilu oli kehittynyt, mutta rutiinia se kaipasi. Tavoitteekseen RoPS asetti säilymisen Suomensarjassa. Joukkue ei lopulta kyennyt uusimaan sarjapaikkaansa, vaan jäi sarjan viimeiseksi saldonaan ainoastaan 3 voittoa ja 13 pistettä. Suomen Cupissa RoPS putosi neljännellä kierroksella, kun KuPS voitti sen 4–2. Kauden aikana joukkue koki surullisen menetyksen, kun keskustuen (keskikenttä) paikalla pelannut Pentti Valkonen kuoli työtapaturmassa.
Vuodesta 1970 lähtien Maakuntasarja tunnettiin nimellä III divisioona ja samalla Suomensarja muuttui II divisioonaksi. RoPS lähti III divisioonakauteen uusitulla joukkueella ja onnistuikin nousussa II divisioonaan.
RoPS onnistui säilyttämään paikkansa II divisioonassa kaudella 1971. Suomen Cupissa Lahti-69 pudotti RoPS:n neljännesvälierissä lukemin 4–1.
Kaudelle 1973 suunnitellun sarjajärjestelmän uudistuksen vuoksi II divisioonasta voittaja nousi SM-sarjaan ja ainoastaan sijoille 2–4 sijoittuneet säilyivät toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, SM-sarjan ja II divisioonan väliin perustetussa I divisioonassa. RoPS ei kyennyt taistelemaan sarjapaikasta, vaan jäi toiseksi viimeiseksi ja putosi III divisioonaan. Seuran uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Veikko Koivikko.
Kaudella 1974 RoPS sijoittui II divisioonassa Pohjoisloghkon kolmanneksi ja jäi kaudella 1975 vain pisteen päähän sarjanoususta. Lopulta kaudella 1978 nousu tapahtui ja RoPS eteni ensimmäistä kertaa uusittuun maanlaajuiseen I divisioonaan.
Ensimmäisellä kaudellaan I divisioonassa RoPS jäi vain pisteen päähän pääsystä Mestaruussarjan karsintaan. Toisella kaudellaan RoPS sijoittui toiseksi ja nousi näin ensimmäistä kertaa Mestaruussarjaan.