cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyprínos
Kyprínos on Kreikan kylä sekä samanniminen Orestiádan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κυπρίνου, Dimotikí Enótita Kyprínou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Évroksen alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 226 ja varsinaisen Kyprínoksen kylän väkiluku 806 (vuonna 2011).
Kyprínoksen kylä sijaitsee Árdas-joen varrella Kreikan koillisimmassa osassa linnuntietä noin 86 kilometriä koilliseen Komotinísta. Kyprínoksen kunnallisyksikkö käsittää alueen Orestiádan kunnan lounaisosassa Bulgarian vastaisella rajalla. Kyprínos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Orestiádan kuntaan yhdessä Trígonon ja Výssan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Kyprínoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Pente
250px|thumb|Pente 600. Pente oli unkarilainen automerkki jota valmisti budapestiläinen Weiss Manfréd Acél- és Fémművei vuosina 1946–1949.
Yritys suunnitteli myös 600-kuutioisella moottorilla varustetun mallin josta oli tarkoitus tulla "Unkarin Volkswagen", mutta projekti päätettiin jäädyttää. Pente-autoja valmistui lopulta vain muutama prototyyppi.
Breisachin piiritys
Breisachin piiritys oli osa kolmikymmenvuotista sotaa. Piiritys kesti 18. elokuuta – 17. joulukuuta vuonna 1638, ja se päättyi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan varuskunnan antautumiseen Ranskan puolella sotineelle Bernhard Weimarille. Piiritys onnistui, vaikka keisarilliset tekivät useita yrityksiä vapauttaakseen Breisachin. Linnoituksen valtaaminen oli tärkeää protestanteille ja Ranskalle, koska näin keisarillisten huoltoväylänä toiminut espanjalainen tie katkaistiin ja Ranskalle avautui oma itä-länsi-suuntainen reitti Reinin yli Etelä-Saksaan.
Weimar oli ollut Ruotsin palveluksessa Nördlingenin taisteluun saakka, mutta sen jälkeen hän oli siirtynyt jäljelle jääneiden joukkojansa kanssa Ranskan alaisuuteen. Weimar itse pyrki luomaan Elsassiin oman herttuakunnan. Hän oli onnistunut valtaamaan jo alueita Reinin varrella, kun hän alkoi piirittää Breisachia toistamiseen. Avustusyrityksistä huolimatta Johann Götzin johtamat joukot joutuivat antautumaan Weimarille. Valtauksen hyöty Ranskalle oli lopulta melko pieni, sillä maa kärsi samaan aikaan tappioita Alankomaissa, Pohjois-Italiassa ja erityisesti Espanjan rintamalla. Weimarin valtaamat alueet myytiin Ranskalle jo vuosi hänen kuolemansa jälkeen.
Linnoitus
Breisachin linnoitus rakennettiin juuri ennen kolmikymmenvuotisen sodan puhkeamista, kun Eurooppa varautui tulevaan suursotaan. Se sijoitettiin poikkeuksellisen hyvälle paikalle, jyrkälle luonnon muovaamalle kalliolle Reinin itärannalle. Breisachista kulki silta Reinin länsirannalle kahden saaren kautta. Linnoitukset jäänteet ovat yhä nähtävissä, mutta suurin osa näkyvistä puolustuslaitteista on rakennettu kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen myöhemmin 1600-luvulla, jolloin linnoitus kuului Ranskalle.
thumb|280px|Nykyajan ilmakuva [[Breisachista. Vanha kaupunki erottuu selvästi ympäröivää maastoa korkeampana.]] Linnoitus oli tärkeä tukikohta espanjalaisen tien varrella. Tie oli espanjalaisten ja keisarillisten päähuoltoväylä, joka kulki Alppien yli Pohjois-Italiasta Espanjan Alankomaihin. Se oli ainoa reitti, jota pitkin kahdeksankymmenvuotisessa sodassa taistelleita espanjalaisjoukkoja voitiin huoltaa ja täydentää, koska meritiet olivat hollantilaisten ja englantilaisten valvonnassa.
Breisach oli yksi neljästä Saksan modernista, ensiluokkaisesta ja suuresta linnoituksesta. Siellä oli 3 000 miestä ja 150 tykkiä.
Aikaisemmat vaiheet sodan aikana
Ruotsalaiset katkaisivat espanjalaisen tien vuosina 1631–1633, kun he etenivät kuningas Kustaa II Aadolfin johdolla Etelä-Saksaan. Ruotsalaiset valtasivat Bregenzin ja Rheinfeldenin linnoitukset ja piirittivät Konstanzia ja Breisachia. Espanjalaisten vastahyökkäys tuli kuitenkin pian. Gaspar de Guzmán Olivárez lähetti ensin armeijan Alankomaista ylös Reiniä pitkin, mutta se ei päässyt keväällä 1632 kuin Speyeriin asti, kun hollantilaisten yllättävä menestys pakotti sen kääntymään takaisin. thumb|280px|Gomes Suárez Ferian johtamat espanjalaiset valtaavat [[Rheinfelden (Saksa)|Rheinfeldenin vuonna 1633. Vicente Carduchon (1578–1638) maalaus.]] Kesällä 1633 espanjalaiset lähettivät uuden armeijan Pohjois-Italiasta. Armeijaan kuului 20 000 miestä, ja sitä komensi herttua Gómez Suárez de Figueroa, Lombardian espanjalainen kuvernööri. Armeija marssi Etelä-Saksaan Valtellinan läpi, valloitti takaisin Rheinfeldenin ja Bregenzin ja vapautti Konstanzin ja Breisachin linnoitukset piirityksistä. Espanjalaista tietä ei saatu silti avattua, sillä ranskalaiset valtasivat Lothringenin herttuakunnan tärkeimmät linnoitukset ja katkaisivat siten tien hieman pohjoisempana. Figueroa sai tehtäväkseen jatkaa hyökkäystä Lothringeniin, mutta hän sairastui ja kuoli keväällä 1634, ennen kuin ehti toteuttaa käskyn. Samoin kävi suurimmalle osalle hänen armeijastaan.
Komentajat
Bernhard Weimar oli Ruotsin palveluksessa vuodesta 1630 aina tappiolliseen Nördlingenin taisteluun asti, jonka jälkeen hän johti armeijansa rippeet Ranskan puolelle. Ranska sitoutui maksamaan osan palkkasoturiarmeijan ylläpidosta, jos Weimar taistelisi Ranskan puolesta. Tästä huolimatta hän johti armeijaansa itsenäisesti. Sotilaana Weimar oli liian hyökkäävä ja harkitsematon, kuten Lützenissä, Nördlingenissä ja Rheinfeldenissä. Reinillä Weimar kuitenkin vetäytyi onnistuneesti useista hankalista tilanteista. Hän myös kehittyi komentajana. Liian innokkaat hyökkäykset Lützenissä ja Nördlingenissä vaihtuivat Breisachin lähes tieteelliseen piiritykseen. Weimar johti joukkojaan karismaattisesti edestä, vaikka hänen terveytensä heikkenikin. Weimar halusi välttämättä henkilökohtaisesti johtaa ratsuväkeä taisteluissa, mikä innosti joukkoja, mutta haittasi reservien oikeanlaista käyttöä.
Federico Savelli oli täysin epäpätevä sotilas. Hän oli noussut keisarillisen armeijan johtoon pelkästään vaikutusvaltansa ja taustansa takia, sillä hän oli korkeaa italialaista aatelia. Savelli hävisi Rheinfeldenissä ja Wittenweierissa ja vain hänen taustansa säästi hänet sotaoikeudelta. Breisachin piirityksen jälkeen keisari Ferdinand III siirsi hänet diplomaattisiin tehtäviin. Savellia on syytetty myös pelkuriksi.
Johann Götz vaihtoi keisarin palveluksesta Baijerin palvelukseen vuonna 1636, ja vaaliruhtinas nimitti hänet marsalkaksi. Götz joutui sotaoikeuteen kahdesti, ja toisella kerralla syy oli hänen epäonnistuminen Breisachin piirityksessä. Luonteeltaan Götz oli hyökkäävä, ylimielinen ja uppiniskainen, ja hänen käytöstapansa olivat karkeat. Götz ei kyennyt yhteistyöhön vertaistensa tai ylempiensä kanssa, mutta alaistensa kanssa hän tuli hyvin toimeen. Götz uskoi liikaa omiin kykyihinsä ja ajatteli, että kaikki keisarillisen ja Baijerin armeijan kenraalit olivat häntä huonompia. Kenraalina Götz oli varomattoman rohkea, mutta hänellä oli kohtalaiset johtamiskyvyt ja karisma.
Tavoitteet
Ennen Nördlingenin taistelua Ranskan tavoitteena oli turvata pääsy Reinille, mutta taistelun jälkeen tavoitteeksi tuli keisarillisten pitäminen joen itäpuolella. Nördlingenin taistelun jälkeen Bernhard Weimar siirtyi palkkasoturiarmeijoineen Ranskan palvelukseen. Ranskalaiset ylläpitivät armeijaa, mutta se operoi itsenäisenä Weimarin alaisuudessa Itä-Ranskassa ja Etelä-Saksassa. Tämän lisäksi ranskalaisilla oli alueella oma armeijansa. Kun protestantit olivat hävinneet Nördlingenin taistelun, Ranska joutui vuonna 1635 liittymään kolmikymmenvuotiseen sotaan protestanttien puolelle ja julistamaan sodan keisari Ferdinand II:lle.
Bernhard Weimarin tavoitteena oli luoda oma herttuakunta Elsassissa ja Korkea-Reinillä vallatuista alueista. Aluetta tuli kohdella tämän vuoksi kohtuullisen hyvin, ja sen hallinta piti varmistaa valtaamalla strategisesti tärkeät Rheinfeldenin, Röttelnin ja Neuenburgin linnoitukset. Avain Etelä-Saksan ja Reinin yläjuoksun hallintaan oli tuolloisen näkemyksen mukaan Breisach.
Weimarin sotaretket ennen piiritystä
thumb|150px|[[Bernhard Weimar (1604–1639)]] Weimar saattoi vuosina 1637–1638 toimia suhteellisen vapaasti Etelä-Saksassa, koska Matthias Gallasin johtama keisarillinen pääarmeija keskittyi Johan Banérin johtamien ruotsalaisten ahdisteluun Pohjois-Saksassa.
Kesällä 1637 Weimar taisteli menestyksekkäästi Franche-Comtéssa. Sotaretken jälkeen hän ylitti Reinin elokuun alussa Rheinaussa ja kohtasi Johann von Werthin johtamat keisarilliset taistelussa, jonka Weimar voitti. Syyskuussa Weimarin oli kuitenkin pakko vetäytyä takaisin Reinin länsirannalle, minkä jälkeen hän siirtyi talvimajoitukseen Baselin hiippakuntaan. Weimar ei ollut saanut Ranskan lupaamaa rahallista tukea, minkä vuoksi hänen armeijansa oli kutistunut alle 4 000 mieheen.
Talvella 1637–1638 Weimar teki onnistuneen sotaretken Korkea-Reinillä. Ensimmäinen menestys tuli, kun Hohentwielin linnoituksen komentaja siirtyi varuskuntansa kanssa Württembergin herttuan Eberhardin puolelta Weimarin puolelle. Tämän jälkeen Weimar otti haltuunsa Itävallan Waldstädten valtaamalla Reinin varrella olevat Säckingenin, Laufenburgin, Waldshutin ja Rheinfeldenin.
Rheinfeldenin valtaaminen
Breisachin valloittamiseksi oli välttämätöntä hallita Reinin yli kulkevaa liikennettä. Yksi alueen strategisista silloista oli Rheinfeldenissä, ja muut olivat Breisachissa ja Laufenburgissa. Rheinfeldeniä puolustivat keisarilliset joukot, joita komensivat kenraalit Federico Savelli ja Werth. Weimar piiritti Rheinfeldenin 5. helmikuuta 1638, mutta Werth ja Savelli hyökkäsivät yllättäen 28. helmikuuta ja pakottivat hänet perääntymään.
Kolme päivää myöhemmin, 3. maaliskuuta, sotaonni kuitenkin kääntyi ja Weimar voitti murskaavasti keisarilliset. Vangiksi jäivät vihollisen kaikki neljä kenraalia: Werth, Savelli, Enkevort ja Sperreuter. Keisarillisessa armeijassa oli alun perin 7 400 miestä, joista 500 kaatui, 3 000 jäi vangiksi ja loput pääsivät pakoon. Vangit vaihtoivat ajan tavan mukaan puolta ja siirtyivät Weimarin palvelukseen, ja 22. maaliskuuta Weimar valtasi Rheinfeldenin. Ennen taistelua Weimarilla oli vain 2 000 jalkamiestä ja 4 000 ratsukkoa, mutta vangeista hän sai 1 800 jalkamiestä ja 1 200 ratsukkoa lisää.
Keisarillisten armeija oli tuhottu ja koko Baselin yläpuolinen Rein oli vallattu keskitalven sotaretkellä. Rheinfeldenin valtaamisen ja Werthin vangitsemisen kunniaksi Pariisissa järjestettiin kiitosmessu.
Ensimmäinen piiritys
thumb|250px|Taistelupaikat, linnoitukset ja alueen tärkeimmät kaupungit. Weimar katkaisi Breisachin huoltoyhteydet keväällä, kun hän valtasi Freiburgin (11. huhtikuuta), Neuenburgin ja Hüningenin linnoituksen. Vaikka Weimar olikin voittanut Rheinfeldenissä, hänen armeijansa oli liian heikko, jotta hän olisi saattanut aloittaa Breisachin piirityksen. Tähän asti ranskalaiset ja Weimarin joukot olivat toimineet erillään, kummatkin oman johtonsa alaisuudessa. Tilanne muuttui toukokuun 1638 alussa, kun kreivi Jean Baptiste Guébriantin johtamat 3 500 ranskalaista sotilasta liittyivät Weimarin armeijaan Rheinfeldenin lähellä. Weimarilla oli nyt käytössään noin 14 000 miestä, ja hän saattoi edetä piirittämään Breisachia.
Keisarilliset tekivät kaikkensa estääkseen Breisachin valtauksen. Heidän uuden armeijansa ylipäälliköksi nimitettiin Werthin vangitsemisen jälkeen Johann Götz. Armeija oli hyvin varustettu, ja se lähti liikkeelle 21. toukokuuta, kun sen koko oli 15 000 miestä. Keisarilliset lähettivät Götzin Schwarzwaldin läpi vahvistamaan Breisachin varuskuntaa ja täydentämään sen varastoja.
Götz yritti auttaa piiritettyä Breisachia ja eteni 26. kesäkuuta 20 kilometrin päähän linnoituksen koillispuolelle. Sieltä hänen onnistui täydentämään hieman Breisachin varastoja. Sitten hän päätteli, että paras tapa häiritä piiritystä olisi katkaista Weimarin armeijan huolto. Götz ylitti Reinin Elsassissa varmistaakseen itselleen alueen sadon, jonka Weimar oli jo varannut oman armeijansa huoltamiseen. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui, koska myös kenraalimajuri Georg Christoph von Taupadel ylitti Reinin ja siirtyi pienen osaston kanssa Elsassiin. Hän häiritsi Götziä, esti tämän liikkeitä ja katkoi erotettujen osastojen yhteyksiä pääarmeijaan. Götz ei onnistunut häiritsemään lainkaan Weimarin varuskuntia Elsassissa, mutta sen sijaan Taupadel hankki alueella yliotteen useissa pienemmissä yhteenotoissa. Lopulta 12. heinäkuuta Götzin täytyi ylittää Rein uudestaan ja vetäytyä Offenburgiin, koska Taupadel uhkasi katkaista keisarillisten huoltoyhteydet.
Elokuun alussa Götz aloitti etenemisen takaisin alueelle. Weimar ilmeisesti ajatteli, että Breisachin piiritys ei onnistuisi, jos Götzin armeija toimisi alueella ja täydentäisi vähän väliä linnoituksen varastoja. Weimar päätti estää tämän ja riskeerata kaiken avoimessa kenttätaistelussa. Hän jätti Breisachin piirittämisen ja keskitti kaikki voimansa pohjoiseen taistellakseen Götziä vastaan.
Wittenweierin taistelu
Keisarillisten ylipäällikkö Federico Savelli oli jäänyt Weimarin vangiksi Rheinfeldenin taistelussa, mutta kunnianhimoisena ja häikäilemättömänä palkkasoturina hän rikkoi antamansa kunniasanan ja pakeni. Saavuttuaan Wienin hoviin Savelli alkoi juonitella Götziä vastaan, minkä tuloksena määrättiin, että Savelli ja Götz vaihtelisivat armeijan päällikkyyttä päivän välein. Määräyksen haitalliset seuraukset sodanjohtamiselle olivat ennalta arvattavissa.
Gözlerinin Hapsindeyim
Gözlerinin Hapsindeyim on Kayahanin esittämä kappale, joka edusti Turkkia vuoden 1990 Eurovision laulukilpailussa Jugoslavian Zagrebissa.
Breisachin piiritys
Wittenweierin taistelu
Weimarin armeijaan liittyi 6. elokuuta 1 900 ranskalaista Henri Turennen johdolla. Samaan aikaan saapui tieto, jonka mukaan Götz oli etenemässä takaisin alueelle. Weimar jätti Breisachin piirittämisen ja keskitti kaikki voimansa pohjoiseen lyödäkseen Götzin.
Armeijat kohtasivat 8. elokuuta Friesenheimin kylän lähellä, mutta paikaksi sattui alue ojien, metsiköiden ja kukkuloiden välissä. Götz asettui puolustukseen, mutta tuloksena oli vain vähäinen kahakka, koska alue oli ainakin Götzin mielestä taistelulle sopimaton. Weimar käytti seuraavan yön valmisteluihin ja aikaisin seuraavana aamuna hänen armeijansa vetäytyi ja sijoittui puolenpäivän aikaan parempiin puolustusasemiin Wittenweierin kylässä. Weimar valitsi asemat siten, että keisarillisten täytyi edetä paikalle kapean solan kautta. Kun Götz ja Savelli kuulivat, että vihollinen oli vetäytynyt, määräsivät he armeijansa takaa-ajoon. Götz jakoi joukkonsa kahtia edetäkseen solan läpi. Etujoukon hän antoi Savellin johdettavaksi ja komensi itse takajoukkoa.
Gözlerinin Hapsindeyim
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 17. 21 pisteellä.
Breisachin piiritys
Wittenweierin taistelu
Wittenweierin taistelussa kummallakin puolella oli yli 16 000 miestä. Weimar oli varautunut täysimittaiseen taisteluun, mutta Savelli teki sen tarpeettomaksi. Hän seurasi huolettomana ”pakenevaa” vihollista, ja siksi välimatka jäljessä tulevaan Götziin oli kasvanut liian suureksi, kun Savelli joutui väijytykseen. Weimar löi etujoukon ja se kääntyi pakoon. Kun Götz tuli solasta, hän kohtasi pakenevat Savellin sotilaat. Tästä huolimatta hän ryhtyi taisteluun. Hän järjesti vastaiskun ja löikin Weimarin toisen siiven. Weimarin keskusta torjui Götzin, mutta taistelu kesti vielä viisi tuntia, kun Götz teki useita hyökkäyksiä. Lopulta kymmeneltä illalla kaksituhatta jäljelle jäänyttä keisarillista pakeni pimeyden turvin. Weimar menetti taistelussa 700 miestä ja keisarillisten tappiot olivat 1 500 kaatunutta ja 1 300 vangittua. Lähes koko keisarillinen armeija tuhoutui taistelussa, ja Götz pakeni Tübingeniin ja Savelli Heilbronniin. Götz haavoittui taistelussa ja menetti komentajuuden. Hän ja Savelli alkoivat syytellä toisiaan tappiosta.
Anni Montonen
Anni-Elina Montonen (7. toukokuuta 2000 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä. Montonen edustaa seuratasolla Kiekko-Espoota, jossa hän on pelannut koko pääsarjauransa. Hän debytoi Naisten Liigassa kaudella 2017–18. Montonen debytoi Suomen maajoukkueessa marraskuussa 2022. Montonen on pelannut maajoukkueessa 12 ottelua tehden niissä yhden maalin ja yhden syötön (tilanne 7. huhtikuuta 2023). Hänet valittiin MM-kilpailuihin 2023.
Erik Brynjolfsson
upright|pienoiskuva|Erik Brynjolfsson MIT Sloan CIO Symposiumimissa vuonna 2013. Erik Brynjolfsson (s. 1962) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja professori Massachusetts Institute of Technologyn (MIT) Sloan School of Managementissa sekä MIT Initiative on the Digital Economyn johtaja ja tutkija National Bureau of Economic Researchissa. Hän on erikoistunut tutkimaan informaatioteknologian vaikutuksia tuottavuuteen, liikkeenjohdon strategioihin, digitaaliseen markkinointiin ja aineettomaan pääomaan.
Breisachin piiritys
Toinen piiritys
300px|thumb|Breisach kuvattuna idästä (ylhäällä) ja lännestä (alhaalla). Yläkuvassa näkyvät kaupungin itäpuolen [[Bastionijärjestelmä|bastionit ja alakuvassa Reinin ylittävä silta sekä etualalla sillanpään varustus. (Matthäus Merianin kuparipiirros vuodelta 1644)]] Kun keisarillisten joukot oli lyöty Reinin itärannalla, Weimar pystyi keskittymään Breisachin valtaamiseen. Hänen armeijansa saapui kaupungin edustalle 18. elokuuta ja aloitti piirityksen. Weimarin ainoa toivo oli Breisachin varastojen loppuminen ja kaupungin nääntyminen nälkään. Piiritetyt puolestaan toivoivat, että piirittäjien ruokavarat loppuisivat ensin. Weimar tiesi, että vaikka linnoitus oli vahva, siellä oli muonavaroja vain kahdeksi kuukaudeksi. Lisäksi kaupunki ja linnoitus tukeutuivat ruokahuollossaan pääasiassa myllyyn, jonka saattoi erottaa kaupungista rakentamalla Reinin itärannalle piiritysvallin. Valli valmistui lokakuussa, ja kun Weimar vielä valtasi länsirannan sillanpään, piiritys oli täydellinen.
Läpi syksyn 1638 linnoitus näki nälkää. Marraskuun lopussa kaikki nälän kauhut olivat jo kaupungissa ja linnoituksen komentaja Johann Heinrich von Reinach neuvotteli antautumisesta. Marraskuussa porvarisrouvat vaihtoivat torilla korujaan vähäiseen määrään jauhoja, hevosenlihaan, koiriin tai kissoihin. Jotkut joutuivat keittämään naudan- ja lampaanvuotia saadakseen syötävää. Kun eräs vanki kuoli linnassa 24. marraskuuta, häntä ei ehditty haudata ennen kuin toiset vangit olivat syöneet hänet. Kuusi muutakin vankia joutui kannibalismin uhriksi.
Erik Brynjolfsson
Brynjolfsson väitteli tohtoriksi MIT Sloan School of Managementista vuonna 1991. Hän on työskennellyt MIT:n lisäksi Harvardin yliopistossa ja Stanfordin yliopistossa.
Breisachin piiritys
Avustusyritykset
thumb|300px|Kuvaus piirityksestä Reinin länsirannalta katsottuna. Itärannalla näkyvät laajat linnoitustyöt, joita piirittäjät ovat tehneet eristääkseen kaupungin ja suojatakseen omia leirejään. Oikealla yksi kolmesta Reinin yli rakennetusta ponttoonisillasta. Lothringenin Kaarle ei ollut pystynyt liittymään keisarilliseen armeijaan ennen Wittenweierin taistelua, mutta lokakuussa hän liittyi siihen 4 000:n miehensä kanssa. Kun samaan aikaan saapui Flanderista vielä kenraali Guillaume de Lamboyn johtamana 5 000 miestä, oli keisarillisilla yhteensä yli 20 000 miestä ja he olivat valmiita yrittämään uudestaan Breisachin vapauttamista. Suunnitelmana oli, että Götz hyökkäisi pääarmeijalla Weimaria vastaan itärannalla ja samaan aikaan Kaarlen oli tarkoitus lyödä piirittäjät Reinin länsirannalla.
Weimar irrotti 4 400 miestä lyödäkseen Kaarlen Reinin länsirannalla. Hän väijytti ja löi Kaarlen 4 000 miestä 15. lokakuuta Thannin lähellä Sennheimissa ja sai 600 vankia. Götz ei ilmeisesti tiennyt Kaarlen tappiosta ja jatkoi suunnitelman toteuttamista. Lokakuun 22.–24. hän hyökkäsi yhdessä Lamboyn kanssa 14 000:n miehen voimin (10 000 jalkamiestä ja 4 000 ratsukkoa) Weimarin piiritysrenkaan eteläpäähän. Aluksi tuli menestystä, kun joitakin varustuksia sekä yksi ponttoonisilloista vallattiin. Weimar kuitenkin vastahyökkäsi Turennen kanssa, valtasi asemat takaisin ja keisarilliset joutuivat vetäytymään. Weimar menetti alle 1 000 miestä, Götzin kärsiessä tappioina 1 000 kuollutta sekä 1 000 haavoittunutta tai vankia.
Götz yritti vielä kerran murtaa piiritysrenkaan marraskuussa, mutta tuloksetta, vaikka häntä vahvistivat Fürstenbergin kreivin johtamat uudet joukot. Keisarilliset eivät siis onnistuneet vapauttamaan Breisachia. Linnoituksen komentaja Reinach piti puolensa tinkimättä, mutta kun Louis II Condé lähetti vielä 3 000 ranskalaista piirittäjien avuksi ja Götz epäonnistui Laufenburgin valtauksessa Korkea-Reinillä, kaikki toivo piirityksen murtamisesta hävisi ja linnoitus oli valmis antautumaan.
Lopulta 17. joulukuuta Reinach allekirjoitti antautumissopimuksen. Ajalle tavallisten antautumisehtojen mukaan jäljelle jääneet 450 puolustajaa saivat poistua rauhassa linnoituksesta. Tämä kuitenkin lähes keskeytyi, kun valtaajat huomasivat, että linnoituksessa vankina olleet Weimarin miehet olivat joutuneet syömään kuolleita tovereitaan. Breisach – ”Reinin avain ja Saksan portti” – oli vallattu. Erään lähteen mukaan kaupungin 4 000:sta asukkaasta vain 150 selviytyi piirityksestä hengissä.
Götzin syyttäminen
thumb|150px|Kreivi [[Johann Götz (1599–1645). Osa kuparipiirroksesta.]] Piirityksen jälkeen keisarillisen armeijan johtoon tuli Götzin tilalle 29. marraskuuta kreivi Wolf von Mansfeld. Joulukuussa 1638 kreivi Philipp von Mansfeld pidätti Götzin keisarin ja Baijerin vaaliruhtinaan nimissä. Götziä syytettiin muun muassa siitä, ettei hän ollut tukenut Savellia riittävästi Wittenweierin taistelussa.
Keisarin hovissa Wienissä kampanjoitiin julkisesti paljon niin Götzin puolesta kuin häntä vastaankin. Götz yritti vakuuttaa keisarin siitä, että oli toiminut järkevästi ja pakon edessä. Myös hänen vaimonsa puolusti miestään. Savelli ja muut vastapuolen kannattajat laativat herjauskirjoituksia ja levittivät lentolehtisiä, jotka syyttivät Götziä kaikesta mahdollisesta, muun muassa ranskalaisten ja ruotsalaisten kanssa vehkeilystä. Avoimet syytökset ja panettelu muuttuivat niin hyökkääviksi, että yleisen mielipiteen mukaan Götz olisi lynkattu. Keisari Ferdinand III ja Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian I julistivat kuitenkin Götzin yllättäen syyttömäksi ja vapaaksi mieheksi 17. elokuuta 1640 Regensburgin valtiopäivillä. Götz itse saapui valtiopäiville 7. syyskuuta.
Merkitys sodalle
Weimarin tavoitteena oli perustaa oma herttuakunta valtaamilleen alueille Elsassissa, mutta hän kuoli 18. heinäkuuta 1639. Häntä seurasi palkkasoturiarmeijan johdossa Hans Ludwig von Erlach, joka vaihtoi Weimarin valtaamat alueet Ranskalta saatuihin suuriin lahjuksiin.
Vaikka Ranska oli liittynyt aktiivisesti sotaan jo vuonna 1635, se ei ollut saavuttanut mitään merkittävää kesään 1639 mennessä. Tilanne muuttui, kun Ranska osti Weimarin valtaamat alueet. Breisach oli tärkein ranskalaisten hallitsemista tukikohdista, joista käsin saattoi hyökätä Reinin yli Saksaan. Muita olivat Ehrenbreitsteinin linnoitus ja Philippsburg. Kun ranskalaiset hallitsivat Breisachia, he saivat haltuunsa tärkeän reitin Reinin yli ja espanjalainen tie katkesi lopullisesti. Keisarilliset yrittivät loppusodan aikana usein vallata linnoituksen takaisin, mutta he epäonnistuivat, ja Westfalenin rauhassa linnoitus jäi Ranskan haltuun.
Parempaan en pysty
Parempaan en pysty on suomalaisen rap-artisti Arttu Lindemanin kuudes single, jonka julkaisi 2. kesäkuuta 2017 Sony Music Entertainment. Kappale kertoo artistin pieleen menneestä flirtistä tytön kanssa.
Vuosi
Vuosi on ajanlaskun yksikkö, joka perustuu Maan kiertoaikaan Auringon ympäri. Yleensä vuodella tarkoitetaan kalenterivuotta, joka nykyään käytetyssä gregoriaanisessa kalenterissa kestää yleensä 365, karkausvuosina 366 kalenterivuorokautta. Se jakautuu 12 kuukauteen, joiden pituudet ovat 28–31 vuorokautta. Ajan yksikkönä vuoden tunnus on suomen kielessä v (ilman pistettä) mutta vuosilukuun viitattaessa v. (pisteen kera). Tieteellisissä yhteyksissä tunnus on usein a, y tai yr , joista a on suositeltavin.
Tähtitieteessä vuodelle on muutamia hiukan toisistaan poikkeavia määritelmiä, kuten sideerinen, anomalistinen ja trooppinen vuosi. Mikään niistä ei ole vuorokauden kokonainen monikerta, mikä hankaloittaa vuoden käyttöä ajanlaskun yksikkönä. Tämän vuoksi on historian aikana luotu monenlaisia kalentereita, joissa vuoteen sisältyy vaihteleva määrä päiviä ja kuukausia.
Maan akselikallistuman vuoksi päivän pituus ja sää vaihtelevat vuoden pituisessa jaksossa. Näitä vaihteluita kutsutaan vuodenajoiksi. Suomessa vuodenaikoja ovat kevät, kesä, syksy ja talvi.
Maan kiertoaika
Maan kiertoliike Auringon ympäri on hyvin säännöllistä, paljon säännöllisempää kuin Maan pyöriminen akselinsa ympäri. Kiertoliikettä voi kuitenkin mitata eri tavoin ja siksi tähtitieteessä määritellään muutamia erilaisia vuosia, muun muassa seuraavat:
Sideerinen vuosi kestää noin 365,2564 vuorokautta. Se on Maan todellinen kiertoaika siinä mielessä, että sen kuluttua Maa on uudelleen samassa suunnassa Auringosta inertiaalikoordinaatiston ja kaukaisten tähtien suhteen.
Anomalistinen vuosi kestää noin 365,2596 vuorokautta. Se on aika Maan perihelistä seuraavaan, ja on hiukan sideeristä vuotta pidempi, koska periheli kiertyy muiden planeettojen aiheuttamien häiriöiden vuoksi.
Trooppinen vuosi kestää noin 365,2422 vuorokautta. Sen kuluttua Maan akseli on uudelleen samassa asennossa Aurinkoon nähden. Trooppinen vuosi on hiukan sideeristä vuotta lyhyempi, koska akseli kiertyy prekession myötä.
Maan asukkaiden kannalta tärkein on trooppinen vuosi, koska sen mukaan määräytyvät vuodenajat. Niinpä kalenterin halutaan yleensä seuraavan mahdollisimman tarkkaan trooppista vuotta.
Kalenterivuosi
Historian aikana on luotu lukuisia erilaisia kalentereita, joissa on koetettu sovittaa yhteen vuorokauden, kuukauden ja vuoden pituudet. Tavallista on, että vuoteen sisältyy vaihteleva määrä ylimääräisiä karkauspäiviä tai karkauskuukausia. Juliaanisen kalenterin vuodessa on 365 päivää, paitsi joka neljäs vuosi 366 päivää. Keskipituudeksi tulee näin 365,25 vuorokautta, joka on trooppiseen vuoteen verrattuna 11 minuuttia liian pitkä. Tuhannessa vuodessa virhettä kertyy noin kahdeksan päivää.
Nykyisin käytetyssä gregoriaanisessa kalenterissa on 97 karkauspäivää 400 vuodessa. Näin vuoden keskipituus on 365,2425 vrk, joka on trooppiseen vuoteen verrattuna 26 sekuntia liian pitkä. Tuhannessa vuodessa virhettä kertyy vain noin 0,3 päivää.
Kalenterivuosi alkaa nykykäytännön mukaan 1. tammikuuta ja päättyy 31. joulukuuta.
Juridisten määräaikojen laskemista koskee Suomessa laki säädettyjen määräaikain laskemisesta. Jos jokin määräaika on määrätty kuukausina tai vuosina tietyn päivämäärän jälkeen, se päättyy vastaavan numeroisena kuukauden päivänä, riippumatta kalenterikuukausien ja kalenterivuosien kulloisestakin pituudesta. Jos esimerkiksi määräaika on kaksi vuotta päivämäärän 15.12.2017 jälkeen, se päättyy 15.12.2019.
Mittayksikkönä
Vaihtelevista määritelmistä johtuen vuosi ei sovi kovin hyvin tarkaksi ajan mittayksiköksi. Toisin kuin vuorokausi, vuosi ei kuulu SI-järjestelmän lisäyksiköihin.
Tähtitieteessä käytetään kuitenkin mittayksikkönä juliaanista vuotta, jonka pituus on tasan 365,25 SI-järjestelmän vuorokautta eli 31 557 600 sekuntia. Tämä mittayksikkö on Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (IAU) suosittelema. Juliaaninen vuosi on aina tasapituinen mittayksikkö; sitä ei tule sekoittaa juliaanisen tai gregoriaanisen kalenterin vaihtelevanmittaiseen kalenterivuoteen.
Muita merkityksiä
Myös jonkin muun planeetan kiertoaikaa saatetaan kutsua (kyseisen planeetan) vuodeksi: esimerkiksi Marsin vuosi. Aurinkokunnan planeettojen kiertoajat vaihtelevat Merkuriuksen 0,24 vuodesta Neptunuksen 164,8 vuoteen.
Auringon kierrosta Linnunradan keskuksen ympäri kutsutaan galaktiseksi vuodeksi. Se kestää noin 225–250 miljoonaa vuotta.
Yrityksen tilikautta kutsutaan myös tilivuodeksi. Oppilaitosten opetus jakautuu lukuvuosiin, jotka alkavat yleensä syksyllä.
Nordfjord
Nordfjord (tai Nordfjorden) on Sognin ja Fjordanen läänissä Norjassa sijaitseva 106 kilometriä pitkä vuono. Se on Norjan kuudenneksi pisin vuono.
Vuonon ympärillä sijaitsee viisi kuntaa: Vågsøy, Bremanger, Eid, Gloppen ja Stryn.
Sivu- ja osavuonot
Nordfjordin sivu- ja osavuonot lännestä itään:
D. Howard Hitchcock
David Howard Hitchcock (15. toukokuuta 1861 Hilo, Havaijin kuningaskunta – 1. tammikuuta 1943 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka oli niin sanotun tulivuorikoulukunnan edustaja. Hänet tunnetaan suurista Havaijin ja erityisesti sen tulivuorten maisemamaalauksista.
Hitchcock syntyi Havaijilla ja sai inspiraation ryhtyä taiteilijaksi niin sanotun tulivuorikoulukunnan taiteilijoilta. Sen edustajista Jules Tavernier rohkaisi Hitchcockia uralle. Hitchcock opiskeli maalaustaidetta Pariisissa Académie Julianissa ja palasi Havaijille vuonna 1893. Opiskeluaikanaan hänellä oli ollut teoksia Pariisin salongissa.
Hitchcock tutustui 1900-luvulla Havaijin vulkaanisiin alueisiin. Vuonna 1907 hän vieraili Kauailla ja teki siellä ensimmäisiä maalauksia Waimean kanjonista. Hitchcock tunnettiin erityisesti suurista dioraamoista ja muista suurista Havaijin maisemien maalauksista. Hän toteutti muun muassa dramaattisia maisemia Inter-Island Steam Navigation Companyn aluksiin.
Hitchcock sai 1920-luvun lopulla vaikutteita modernista taiteesta ja pyrki muuttamaan maisemamaalauksiensa nykyaikaisempaan suutaan. Uusi tyyli ei saanut hyvää vastaanottoa, minkä seurauksena Hitchcock palasi aiempaan tapaansa maalata. Hän itse kuvasi sitä joskus ”konservatiivis-impressionistiseksi” tyyliksi.
Porin seudun steinerkoulu
thumb|250px|Porin seudun steinerkoulun rakennus. Porin seudun steinerkoulu on vuonna 1985 perustettu, 9-vuotinen yhtenäiskoulu. Koulu on steinerpedagoginen koulu. Porin seudun steinerkoulu toimii osaksi Lahden steinerkoulun alaisuudessa.
Koulu on vuodesta 1999 lähtien toiminut Porin keskustan tuntumassa sijaitsevassa entisessä Porin suojeluskuntatalossa eli Karhulinnassa.
Kournás
Kournás eli Kournásjärvi (Λίμνη Κουρνά, myös Kurnasjärvi) on järvi Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Apokóronaksen kunnassa noin kolme kilometriä etelään Georgioúpolista, noin 20 kilometriä länteen Réthymnosta ja noin 43 kilometriä kaakkoon Chaniásta.
thumb|left|320px|Kournás-järvi. Kournás on Kreetan suurin luonnonjärvi. Se oli saaren ainoa suurempi järvi ennen Bramianán, Faneroménin, Potamoín ja Aposelémisin tekojärvien rakentamista, ja siksi sitä kutsutaan usein edelleen ”Kreetan ainoaksi järveksi”. Järven pinta-ala vaihtelee 0,16 neliökilometrin ja 0,58 neliökilometrin välillä. Järvi on noin 1 087 metriä pitkä ja noin 880 metriä leveä. Sen suurin syvyys on noin 22,5 metriä.
Kournás saa vetensä lähteestä, joka virtaa maan alta Lefká Óri -vuorilta eli ”Valkoisilta vuorilta”. Se on vuoriston ja metsien ympäröimä. Järvi on paikallisesti merkittävä kosteikko, koska siinä on makeaa vettä ympäri vuoden. Sen alue on suojeltu ja se on Natura 2000 -aluetta. Noin kaksi kilometriä järvestä kaakkoon sijaitsee siitä nimensä saanut Kournáksen kylä.
Antiikin aikana Koúrnas-järvi tunnettiin nimellä Koressia. Järven nykyinen nimi tulee arabian kielen järveä tarkoittavasta sanasta.
Marian-neito
thumb|Robin Hood ja Marian-neito, piirros 1800-luvulta. Marian-neito tai Marion on henkilöhahmo Robin Hoodista kertovissa tarinoissa. Hänestä tulee Robin Hoodin rakastettu. Myöhemmin Marian-neito ja Robin Hood avioituvat, kun takavarikoidut maat palautetaan takaisin Robinin haltuun ja paha prinssi Juhana karkotetaan maasta.
Marian-neito ei alkujaan kuulunut vanhimpien tunnettujen Robin Hood -balladien henkilöhahmoihin. Hän ja Robin olivat kuitenkin molemmat yleisiä kevätjuhlissa ja kansannäytelmissä käytettyjä hahmoja ja esiintyivät siten yhdessä ainakin 1400-luvun lopulta lähtien. On esitetty, että Marian olisi alun perin muodostettu Neitsyt Mariasta ja muuttunut kansan suussa Marianiksi, kun Robin Hoodin legenda liitettiin osaksi vuotuisia toukokuisia kevätjuhlia. Kevätjuhlien hahmona esiintyi silloin tällöin Marianin ja Robin Hoodin lisäksi myös Veli Tuck.
Karjalan ryhmä
pienoiskuva|Karjalan rintamaryhmän päällikkö A. Sihvo (vas) ja vierellään esikuntapäällikkö W. Hägglund 400px|thumb|Valkoisen armeijan rintamalinja ja ryhmäjako maaliskuun alussa vuonna 1918. Karjalan ryhmä, josta ryhmäpäällikkö Sihvo käytti nimitystä Karjalan armeijakunta oli valkoisten itäarmeijaan kuuluva ryhmittymä Suomen sisällissodassa. Komentajana toimi jääkärieverstiluutnantti Aarne Sihvo (toimi aikaisemmin karjalanjoukkojen v.t. komentajana ja 18. huhtikuuta alkaen Ryhmä Sihvon Komentajana).
Armeijakunnassa palvelleet Saksan jääkärit
Joukkueenjohtajana ja opetusupseerina Hiitolan ja Käkisalmen harjoituskeskuksissa jääkäri Antti Haikonen (siirrettiin rautatiepataljoonaan komppanianpäälliköksi), esikuntapäällikkönä jääkärikapteeni Woldemar Hägglund, päämajan yhdysupseeri ja tiedotusosaston päällikkö armeijakunnan esikunnassa (Viipurin valtauksessa toimi samassa tehtävässä itäarmeijan esikunnassa) reservin luutnantti Erik Malmberg, esikunnassa rintamaetappipäällikön apulaisena jääkärivänrikki Kalle Mata, radiosähköttäjänä jääkärivaravääpeli Erik Paavilainen.
Joukko-osastot
Komentaja: Georg Elfvengren. Komentaja: ratsumestari Oskar Kuula. Komentaja: Kalle Kuokkanen myöhemmin jääkärimajuri Armas Ståhlberg ja Unio Sarlin von Clausen-Kaas
Ylä-Volta
pienoiskuva|Voltan yläjuoksun kolme haaraa, joiden nimistä Ylä-Volta otti lippunsa värit. Ylä-Volta oli afrikkalaisen Burkina Fason nimi vuoteen 1984. Se oli itsenäistynyt 1960. Vanha nimi tuli siitä, että Voltajoki saa alkunsa maan tasangoilta. Ylä-Voltan lipun värit (musta, valkoinen ja punainen) viittasivat joen kolmen haaran nimiin. Lippu vaihdettiin valtion nimenvaihdoksen yhteydessä. Ylä-Voltan pääkaupunki oli myös Ouagadougou, samoin kuin nykyisen Burkina Fason.
Karjalan ryhmä
Karjalan tykistö
Päällikkö: J. Schleutker
Patteri järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja se lähetettiin Karjalan rintamalle 2. maaliskuuta 1918. Patteri käsitti kaksi 76 mm tykkiä.
Patteri järjestettiin Pietarsaaren Tykistökoulussa ja lähetettiin Karjalan rintamalle 2. maaliskuuta 1918. Patteri käsitti kaksi 76 mm tykkiä.
Päällikkö: vänrikki Viljo Idänpää-Heikkilä Päällikkö: P. Inkinen Päällikkö: P. Närhi Päällikkö: K. Svensson (Lisäksi oli armeijakunnalla 4 kranaatinheitintä, joista 2 kpl oli sijoitettu 2:een rykmenttiin ja 2 kpl 3:een rykmenttiin.
Yamaha YZF-R125
thumb|250px|Yamaha YZF R-125 Yamaha YZF-R125, tai Yamaha R125 on Yamahan kevytmoottoripyörä, jonka valmistus aloitettiin pääosin vuonna 2008. Pyörä on varustettu kevytmoottoripyörämarkkinoiden tehokkaimmaksi nelitahtikoneeksi luonnehditulla, Motori Minarellin valmistamalla nestejäähdytteisellä, neliventtiilisellä SOHC-moottorilla, jolle valmistaja lupaa suurimman sallitun (11 kW) huipputehon. Samaa moottoria käyttävät mm. Yamahan supermoto- ja enduropiikit (WR125 ja WR125X) sekä Rieju Marathon 125 ja HM Moton nelitahtiset satapiikit.
Pyörän huippunopeus vakiona on noin 130 km/h. Pyörän massa on noin 140 kilogrammaa.
Historia
Yamaha on tehnyt jo pitkän aikaa YZF- ja YZF-R-sarjaan kuuluvia 600- ja 1 000-kuutioisia pyöriä.
Pyörän edeltäjä on Yamaha TZR 125, joka aikanaan hallitsi piikkimarkkinoita.
R125 on Honda CBR 125R:n haastaja nelitahtisten supersportmallisten kevytmoottoripyörien luokan markkinoilla.
Tammy Duckworth
Tammy Duckworth (s. 12. maaliskuuta 1968 Bangkok, Thaimaa) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja entinen ammattisotilas. Hän on edustanut vuodesta 2017 lähtien Illinoisin osavaltiota Yhdysvaltain senaatissa, jossa hänen nykyinen virkakautensa päättyy vuonna 2023.
Néo Sidirochóri
Néo Sidirochóri on Kreikan kylä sekä samanniminen Komotinín kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Νέου Σιδηροχωρίου, Dimotikí Enótita Néou Sidirochoríou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Rodópin alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 778 ja varsinaisen Néo Sidirochórin kylän väkiluku 567 (vuonna 2011).
Tammy Duckworth
Tausta ja yksityiselämä
Vuonna 1985 valmistui McKinley High School -lukiosta, minkä jälkeen hän alkoi opiskelemaan politiikan tutkimusta Havaijin yliopistolla, Mānoan kampuksella, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1989. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Yhdysvaltain mantereella, George Washingtonin yliopistossa, josta hänellä on maisterin tutkinto.
Néo Sidirochóri
Néo Sidirochórin kylä sijaitsee linnuntietä noin 12 kilometriä etelälounaaseen Komotinín kaupungista. Néo Sidirochórin kunnallisyksikkö käsittää alueen Komotinín kunnan kaakkoisosassa. Néo Sidirochóri oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Komotinín kuntaan yhdessä Aígeiroksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Tammy Duckworth
Tausta ja yksityiselämä
Duckworth on naimisissa Bryan Bowlsbeyn kanssa. Parilla on kaksi lasta.
Néo Sidirochóri
Kunnallisyksikön osat
Néo Sidirochórin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Tammy Duckworth
Sotilasura
Valmistuttuaan Washingtonista, Duckworth pestautui armeijaan reserviupseerikulutukseen, missä hän tapasi myös tulevan miehensä. Halu palvella armeijassa syntyi osittain siksi, että Duckworthin isä oli merijalkaväessä ja palveli Vietnamin sodassa.
Eckankar
Eckankar on uusi uskonnollinen liike. Sen pääpaikka on Chanhassenissa, Minnesotassa, jossa vuonna 1990 valmistunut ECK-temppeli sijaitsee. Uskonto katsoo edustavansa muinaista viisautta. Nykyisessä muodossaan sen perusti Paul Twitchell vuonna 1965. Twitchellin kuoltua vuonna 1971 liikkeen johtajaksi nousi Darwin Gross. Gross johti liikettä vuoteen 1981, jolloin tehtävä siirtyi nykyiselle johtajalle, Sri Harold Klempille.
Tammy Duckworth
Sotilasura
Duckworth palveli vuodesta 1992 vuoteen 2014 saakka helikopteripilottina Yhdysvaltain armeijassa. Duckworth osallistui Irakin sotaan, jossa hän haavoittui vakavasti marraskuussa 2004, kun hänen ohjaamansa helikopteri ammuttiin alas. Onnettomuuden seurauksena hän menetti molemmat jalkansa. Lisäksi hänen oikea kätensä vahingoittui osittain. Duckworth liikkuu pääsääntöisesti pyörätuolin avulla. Hän käyttää toisinaan myös proteeseja.
Eckankar
Liike on saanut vaikutteita erityisesti sikhiläisestä Sant Mat -perinteestä sekä teosofiasta. Se opettaa, että ihmiset ovat sieluja, joiden tarkoitus on henkinen kasvaminen. Keskeisessä asemassa ovat henkiset harjoitukset, joiden tarkoituksena on "Jumalan Valon ja Äänen" kokeminen. Harjoitusten avulla voidaan liikkeen mukaan myös siirtyä sielunmatkassa ylemmälle tietoisuuden tasolle. Sielunmatkassa sielu jättää fyysisen kehon ja matkustaa hengellisiin maailmoihin. Liikkeen mukaan jotkin unet ovat ennustavia. Liikkeen opetuksiin kuuluvat myös esimerkiksi henkioppaat, magia, telepatia ja selvänäköisyys.
Tammy Duckworth
Sotilasura
Duckworth erosi armeijasta vuonna 2014 everstiluutnantin arvoisena.
Eckankar
Liikkeen kannattajat uskovat myös Jumalasta lähtöisin olevaan virtaukseen, jota kutsutaan nimellä ECK tai Pyhä Henki. Se ilmenee Valona ja Äänenä. Monien uskonnollisten hahmojen, kuten Mooseksen ja Paavalin uskotaan kokeneen Jumalan Valon ja Äänen. Liike tunnustaa karman lain, josta katsotaan olevan mahdollista vapautua. Jälleensyntymä tapahtuu sille, joka joko tarvitsee sitä tai joka itse sen valitsee. Eckankar opettaa, että henkisten harjoitusten avulla ihminen voi nähdä entiset elämänsä. Sri Harold Klempin mukaan useimmat Maan päällä olevat ihmiset ovat eläneet täällä jo aiemmin ja palanneet.
Tammy Duckworth
Poliittinen ura
Duckworth pyrki Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 2006, mutta ei tullut tuolloin valituksi. Seuraavat kuusi vuotta Duckworth työskenteli erilaisissa sotaveteraanien asioita hoitaneissa virastoissa, kunnes hän vuonna 2012 pyrki uudelleen Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Tällä kertaa Duckworth valittiin ja hän palveli edustajainhuoneessa kahden kauden ajan vuoteen 2016 saakka. Vuoden 2016 senaatinvaaleissa Duckworth valittiin senaattoriksi. Hänestä tuli ensimmäinen amerikanaasialainen nainen, joka valittiin Yhdysvaltain senaattiin Illinois'n osavaltiosta.
Eckankar
Liike opettaa, että on olemassa lukuisia ECK-mestareita, joita voidaan verrata suojelusenkeleihin. Joidenkin ECK-mestareiden maallinen olemassaolo ja historiallisuus on kyseenalaistettu. Esimerkiksi Rebazar Tarzsin sanotaan olleen Paul Twitchellin henkinen opettaja, joka yhä elää yli 500-vuotiaana Hindukuš -vuorilla. Gakko-niminen ECK-mestari tuli kuusi miljoonaa vuotta sitten Retzin kaupungista Venukselta.
Tammy Duckworth
Poliittinen ura
Vuonna 2020 Duckworthista povattiin Joe Bidenin varapresidenttiehdokasta.
Eckankar
Eckankarin organisaatio on hierarkkinen; liikkeen johtajaa pidetään elävänä ECK-mestarina, Mahantana. Nykyinen elävä ECK-mestari on Sri Harold Klemp. Liike vihkii pappeja.
Tammy Duckworth
Poliittinen ura
Yhdysvaltain kongressitalon valtauksen yhteydessä Duckworth oli matkalla senaattiin, jossa hänen oli määrä pitää puhe. Koska hän oli liikkeellä pyörätuolin kanssa, häntä ei voitu evakoida muiden edustajien tavoin.
Eckankar
Jumalan muinaiseksi nimeksi sanotun HU:n laulaminen on tärkeä uskonnonharjoitusmuoto. Sitä pidetään rakkauslauluna Jumalalle. Uskonnon pyhät kirjoitukset sisältyvät Shariyat-Ki-Sugmadiin.
Eckankar on levinnyt laajalti eri puolille maailmaa, myös Suomeen. Suomessa se aloitti toimintansa vuonna 1973. Toiminta kuitenkin hiipui ja se on alkanut uudelleen vuonna 2002. Jäseniä on yli sadassa maassa. Tunnettuihin liikkeen arvostelijoiden joukkoon kuuluu David C. Lane.
Emilia Kyrkkö
Emilia Kyrkkö (24. helmikuuta 2004 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkomaalivahti. Kyrkkö edustaa seuratasolla Team Kuortanetta, jossa hän on pelannut kaudesta 2020–21 alkaen. Kyrkkö debytoi Suomen maajoukkueessa marraskuussa 2022. Hän on pelannut maajoukkueessa viisi ottelua 94,6 % torjuntaprosentilla. Hänet valittiin MM-kilpailuihin 2023.
Mpande
thumb|Mpande Mpande (1798 Babanango, Zulumaa – 1872) oli zulujen kuningas, joka hallitsi vuosina 1840–1872. Mpande oli häntä edeltäneiden kahden zulukuninkaan, Shakan ja Dinganen, velipuoli.
Blood Riverin taistelun jälkeen zuluvaltakunta ajautui sisäpoliittiseen kriisiin ja hajosi. Mpanden velipuoli Dingane, joka hallitsi zuluvaltakuntaa, ei luottanut Mpandeen ja suunnitteli tämän surmaamista. Mpande pakeni etelään tuhansien seuraajien kanssa.
Voortrekkerit halusivat zulujen johtoon heihin Dinganea suopeammin suhtautuvat kuninkaan ja ryhtyivät tukemaan Mpandea sotilaallisesti. Buurien tuella Mpande löi Dinganen joukot Magongon taistelussa 1840 ja nousi zulujen kuninkaaksi. Mpanden poikien Cetshwayon ja Mbuyazin välisessä sisällissodassa hän tuki Mbuyazia, mutta lopulta Cetshwayo voitti sodan 1857. Estääkseen Cetshwayota horjuttamasta hänen asemaansa Mpande haki tukea sekä briteiltä että buureilta. Brittiläisen Theophilus Shepstonen välittämänä Cetshwayo ja Mpande sopivat erimielisyytensä ja Mpande säilyi kuninkaana kuolemaansa asti.
Henry Raudales
Henry Raudales (s. 1962) on guatemalalais-belgialainen viulisti ja kapellimestari.
Raudales syntyi musikaaliseen perheeseen ja aloitti viulunsoiton 4-vuotiaana isänsä Enrique Raudalesin opastuksella. Hän piti ensimmäisen julkisen konserttinsa Pohjois-Carolinan sinfoniaorkesterin kanssa 7-vuotiaana. Hän sai osakseen huomiota Jehudi Menuhinilta, joka suositteli hänelle stipendiä Lontooseen. Raudales opiskeli viulunsoittoa ja orkesterinjohtoa Guatemalassa, Guildhall School of Music and Dramassa sekä Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen opettajiensa joukossa olivat Erick Friedman ja Henryk Szeryng. Vuonna 1985 Raudales sai kolmannen palkinnon Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailussa.
Raudales on tehnyt esiintymisiä muiden muassa Jehudi Menuhinin, Pierre Amoyalin ja Nigel Kennedyn kanssa. Vuonna 2001 hänet nimitettiin konserttimestariksi Münchenin radio-orkesteriin, jota hän on myös johtanut kapellimestarina. Lisäksi hän on toiminut konserttimestarina Vlaamse Operassa ja Brysselin filharmonikoissa. Raudales oli mukana perustamassa Enkabara-kamariorkesteria.
Nuottio
Nuottio on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Toritun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Gala Dalí
Gala Éluard Dalí, (s. 7. syyskuuta 1894 – 10. kesäkuuta 1982) alkuperäiseltä nimeltään Elena Ivanovna Diakonova, tuli tunnetuksi Salvador Dalín vaimona.
Nuoruus
Gala Éluard Dalí syntyi Venäjällä Kazanissa syksyllä 1894. Hän opiskeli opettajaksi. Jatkuvista keuhkosairauksista kärsivänä hänet lähetettiin Sveitsiin Clavadelissa sijaitsevaan parantolaan vuonna 1913. Galalla todettu keuhkokasvain leikattiin myöhemmin onnistuneesti ja keuhkoputkentulehdukset loppuivat. Parantolassa hän tapasi tulevan miehensä, ranskalaisen runoilija Paul Éluardin (1895–1952). Pari avioitui, ja he muuttivat Pariisiin. Pariskunnalle syntyi tytär Cécile, joka kasvoi myöhemmin isänsä Paulin hoivissa.
Nuottio
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119 metriä mpy. Järvi laskee sen pohjoispäästä lähtevää Nuottionojaa pitkin Lummenneen. Laskuojan pituus on 900 metriä ja pudotus 4,9 metriä.
Gala Dalí
Gala ja Salvador Dalí
thumb|Gala ikkunassa. Salvador Dalín veistos [[Marbellassa.]] Gala Dalí oli inspiraationa monille nimekkäille aikalaisilleen. Dalin ja Éluardin lisäksi häntä ihailivat Max Ernst ja André Breton. Gala arvosti surrealismia ja esimerkiksi Picasson taidetta.
Nuottio
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Nuotiolampi.
Gala Dalí
Gala ja Salvador Dalí
Vuonna 1929 Gala vieraili miehensä Éluardin kanssa nuoren nousevan surrealistin, Salvador Dalín, luona Katalonian Port Lligatissa Cadaquesin lähellä. Dalín ja Galan suhde alkoi pian tämän jälkeen. Vuonna 1934 Gala ja Salvador menivät naimisiin siviilivihkimyksellä, ja heidät vihittiin kirkollisesti 14 vuotta myöhemmin.
Galan vaikutus näkyy Dalín töissä. Usein Gala löytyy niistä selin tai kasvokkain, erikokoisina hahmoina tai Pyhänä Neitsyenä. Salvador Dalí sanoi myöhemmin, että Gala pelasti hänet hulluudelta ja varhaiselta kuolemalta. Gala toimi Dalín managerina ja hoiti arkirutiineja. Häntä kritisoitiin myös rahanahneeksi ja materialistiseksi naiseksi, joka otti kaiken irti miehensä neroudesta.
Viimeiset vuodet pariskunnan välillä eivät olleet pääsääntöisesti onnellisia. Niinpä Dalí osti rakastetulleen oman kodin, Duboin linnan, Pohjois-Espanjasta Peran kylästä, jonne Gala muutti 1971. Dalí sai kyläillä vaimonsa luona vain kirjallisesta kutsusta. Vierailijoita ei linnassa Galan rakastajien lisäksi paljon käynyt. Hän kuoli linnassaan kesäkuussa 1982 88-vuotiaana.