cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lentolaivue 14
Jatkosota
pienoiskuva|Fokker C.X. Jatkosodan liikekannallepanossa lentorykmentti 1 lakkautettiin ja sen laivueet muutettiin erillisiksi. Majuri Lauri Larjon komentama laivue alistettiin IV armeijakunnalle tehtävänään tiedustelu Viipurin alueella ja itäisen Suomenlahden rannikkoalueilla. Tehtäviin lisättiin 22. kesäkuuta tiedustelutoiminta V armeijakunnan alueella. Padasjoen kentälle tukeutuneet 1. (GL-koneet) ja 3. lentue (FK-koneet) suorittivat annettuja tehtäviä 2. lentueen noutaessa varikolta uutta kalustoa, Curtiss Hawk -hävittäjiä (CU). Laivue palasi 9. heinäkuuta mennessä Uttiin, kalustona CU-koneet kahdessa lentueessa ja FK-koneet kolmannessa. Ilmavoimien esikunta antoi 14. heinäkuuta laivueelle käskyn luovuttaa uudet Curtiss-koneensa lentolaivue 32:lle, jolta se sai tilalle Fokker D.XXI -koneet. Laivueen alistus IV armeijakunnalle päättyi 29. heinäkuuta ja ilmavoimien komentaja otti laivueen alaisuuteensa. Laivue jatkoi tiedustelutehtäviä etenevien II ja IV armeijakuntien alueilla. Laivue siirtyi 10. elokuuta lähemmäs rintamaa Lappeenrantaan. Syyskuun alkupuolella suomalaisten hyökkäyksen pysähdyttyä Karjalankannaksella laivue alistettiin lentorykmentti 3:lle ja se siirtyi samalla lähemmäs rintamalinjoja Suulajärvelle. Laivueen tehtävät säilyivät, tosin linjojen vakiinnuttua lähinnä venäläisten liikenteen valvontana. Lentotoimintaa vähensi edelleen 8. lokakuuta annettu käsky säästää polttoainetta, mikä rajoitti lennot yhteen päivässä. Laivue sai 21. lokakuuta käskyn siirrosta Tiiksjärvelle Itä-Karjalaan. Siirto aloitettiin 26. lokakuuta laivueen viimeisten osien ollessa perillä 15. marraskuuta. Tiiksjärvellä laivue alistettiin 14. divisioonalle tehtävänään tiedustelu divisioonan kaistalla sekä hyökkäykset sopiviin maamaaleihin. Laivueelle alistettiin puolestaan lentolaivue 30:n kolmas lentue, Lentue Käär, jonka tehtävänä oli hävittäjätorjunta 14. divisioonan kaistalla. 17. joulukuuta laivueen komentajaksi määrättiin majuri Johan Sovio.
pienoiskuva|Fokker D.XXI. pienoiskuva|Morane-Saulnier M.S.406 Tammikuussa 1942 Tiiksjärvelle saapui Brewster-koneilla varustettu lentolaivue 24:n 2. lentue parantamaan Rukajärven suunnan hävittäjätorjuntaa. Tämä paransi laivueen hitaiden tiedustelukoneiden toimintaedellytyksiä. Laivueen komentajaksi määrättiin 19. helmikuuta kapteeni Ragnar Magnusson. Kevään kuluessa venäläisten ilmatoiminta lisääntyi huomattavasti Muurmannin radan läheisyydessä, minkä seurauksena tiedustelulennot jouduttiin suorittamaan kauempana radasta. Alistus 14. divisioonalle päättyi 7. heinäkuuta ilmavoimien komentajan ottaessa laivueen komentoonsa. Tiedustelua jatkettiin edelleen entisen käskyn mukaan, lisäksi toimialuetta laajennettiin Uhtuan suuntaan, III armeijakunnan alueelle. Aikaisemmin laivueelle alistettu lentue Käär liitettiin laivueeseen 1. elokuuta. Lentue Käärin ohjaajat siirtyivät 1. lentueeseen, joka alkoi vastaanottaa uutta kalustoa, Morane-Saulnier M.S.406 -hävittäjiä. Lentue Käärin FR-koneet luovutettiin lentolaivue 12:lle. Morane-lentueen tyyppikoulutuksen päätyttyä Brewster-lentue siirtyi 21. marraskuuta oman laivueensa yhteyteen Karjalankannakselle, jolloin hävittäjätorjuntatehtävät siirtyivät LeLv 14:n vastuulle. Loppuvuodesta laivue sai vielä lisää FR-koneita 3. lentueen kalustoksi.
Laivueen FR-hävittäjillä varustettu 3. lentue siirtyi 5. tammikuuta 1943 Suomussalmelle Kiantajärven jäälle auratulle kentälle, minkä tarkoituksena oli parantaa Uhtuan suunnan tiedustelua. Jäiden sulettua lentue palasi Tiiksjärvelle 1. huhtikuuta. Laivueen toiminnan pääpaino oli kesäaikana rintamalinjojen läheisyydessä tapahtuvan liikenteen valvonnassa, lisäksi suoritettiin venäläisten sissiosastojen etsintää. Polttoaineen säännöstely vähensi näiden lentojen määrää loppukesästä. Laivue suojasi 20. elokuuta lentorykmentti 4:n suorittamaa Lehdon partisaanikylän pommitusta 12:lla MS-koneella, lisäksi viisi FR-konetta suoritti rynnäkköhyökkäyksiä kohteeseen. Tämä jäi vuoden viimeiseksi merkittäväksi operaatioksi. Loppuvuodesta sääolosuhteet estivät lentotoiminnan satunnaisia tiedustelulentoja lukuun ottamatta.
Laivueen 3. lentue siirtyi 5. tammikuuta 1944 Lonkan jääkentälle lähemmäksi toimialuettaan, III armeijakunnan rintamaosaa. Laivueen nimeen lisättiin 14. helmikuuta sen toimintaa kuvaava etuliite, jolloin nimeksi tuli tiedustelulentolaivue 14 (TLeLv 14). Kapteeni Erik Kerke vastaanotti 1. maaliskuuta laivueen vt. komentajan tehtävät. Laivue sai lisää MS-koneita maaliskuun lopulla, jolloin 2. lentueen FR-koneet siirrettiin 3. lentueeseen. Lentotiedustelua suoritettiin lähinnä MS-kalustolla venäläisten suorituskykyisemmän lentokaluston takia. Majuri Kyösti Kurimo määrättiin 3. kesäkuuta laivueen komentajaksi. Tiedustelutoimintaa jatkettiin koko kesän ajan Uhtuan ja Rukajärven suunnilla. Laivue alistettiin 29. heinäkuuta kuukauden ajaksi lentorykmentti 2:lle, jonka seurauksena neljän MS-koneen osasto siirtyi HLeLv 28:aan. Luutnantti Matti Niinimäki ampui 6. elokuuta Tahkokoskella alas P-39 Airacobran, mikä oli laivueen viimeinen ilmavoitto sodan aikana. Osa laivueesta siirtyi 31. elokuuta Kolvasjärvelle loppujen jäädessä Tiiksjärvelle 21. syyskuuta saakka.
Laivue lensi jatkosodassa noin 6 600 sotalentoa, joilla se saavutti 23 ilmavoittoa, menettäen 20 konetta ja 15 lentäjää.
Lapin sota
Laivue alistettiin 15. syyskuuta uudelleen lentorykmentti 2:lle ja se siirtyi edelleen erikoisesikunta Sarkolle alistettuna 21. syyskuuta 1944 Paltamoon, josta se aloitti tiedustelulennot saksalaisten joukkojen liikkeiden selvittämiseksi. Laivue siirtyi 15. lokakuuta kunnostuksen jälkeen saksalaisten hävittämälle Pudasjärven kentälle. Laivue lensi viimeisen sotalentonsa 18. lokakuuta, tiedustellen Morane-parvella Kemijärven ja Vuojärven suuntiin. Rintaman siirryttyä koneiden toimintasäteen rajoille ja lentävän henkilökunnan kotiuttamisen alettua laivue ei enää osallistunut sotalentoihin. Laivue siirtyi 7. marraskuuta Kemiin ja sieltä edelleen Rissalaan 27. marraskuuta. Ilmavoimia rauhanajan vahvuuteen saatettaessa laivue lakkautettiin 4. joulukuuta 1944.
Patrick Lemarié
pienoiskuva|Patrick Lemarié vuonna 2019. Patrick Lemarié (s. 6. helmikuuta 1968 Paris, Ranska) on ranskalainen kilpa-ajaja. Hän toimi vuodet 1999–2002 Formula 1 -tallin BAR testikuljettajana. Vuonna 2003 Craig Pollock palkkasi hänet ajamaan PK Racing -talliin Champ Car -sarjaan. Lemarié on kilpaillut myös Le Mansin 24 tunnin ajossa, American Le Mans Series, Indy Lights, Toyota Atlantic ja Formula 3000 -sarjoissa.
Luis Garavito
pienoiskuva|Luis Garavito vuonna 1999. Luis Alfredo Garavito Cubillos (s. 25. tammikuuta 1957 Génova, Kolumbia), tunnettu myös nimityksillä "La Bestia" ("Peto") tai "Tribilín", on kolumbialainen sarjamurhaaja, pederasti,sadisti,raiskaaja, lasten seksuaalinen hyväksikäyttäjä ja nekrofiili. Vuonna 1999 hän myönsi raiskanneensa, kiduttaneensa, paloitelleensa sekä murhanneensa 147 nuorta miestä sekä poikaa Kolumbian läntisillä alueilla, ja hänen todistettiin murhanneen 138, mutta uhreja epäillään olevan peräti 300 tai enemmän. Hänet tuomittiin oikeudessa 1854 vuodeksi vankilaan. Tuomion pituus oli kuitenkin 22 vuotta, koska Kolumbian laki mahdollisti korkeintaan 30 vuoden tuomion ja koska Garavito tunnusti rikokset ja auttoi poliisia ruumiiden löytämisessä.
Paikallinen media on kuvannut häntä "maailman pahimmaksi sarjamurhaajaksi".
Puolan talous
Puolan talous on Euroopan unionin kuudenneksi suurin ja samalla Keski-Euroopan nopeimmin kasvava talous (vuosittainen kasvu 6,0 % ennen 2000-luvun lopun finanssikriisiä). Finanssikriisin aikana Puola oli ainut EU:n valtio, jonka bruttokansantuote ei lähtenyt laskuun, mikä tarkoittaa sitä että Puolan talouskasvu oli EU:n nopeinta vuonna 2009. Central Statistical Office of Polandin mukaan Puolan vuosittaiskasvu oli 3,8 % vuonna 2010, mikä on Euroopan kärkeä.
Gabon kesäolympialaisissa 2016
Gabon osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti kuusi urheilijaa neljässä lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi taekwondoin Anthony Obame.
Puolan talous
Myös finanssikriisin jälkeen Puolan talous on kehittynyt hyvin. Vuosina 2014-2017 talouskasvu oli yli 3 %. Maan tulevia talouskehityksen haasteita ovat tie- ja rataverkoston puutteet, korkeasti koulutettujen nuorten maastamuutto sekä ikääntyvä väestö.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1987
Vuoden 1987 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Espanjassa 4.–11. syyskuuta. Kisoihin osallistui 12 maata. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopeaa saavutti Jugoslavia ja pronssia Unkari. Turnauksen korikuningatar oli Unkarin Ágnes Németh.
Oskar Wetzell
pienoiskuva|Oskar Wetzell Oskar Wilhelm Wetzell (5. joulukuuta 1888 Helsinki – 28. marraskuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen kirjansitoja, taikuri ja uimahyppääjä.
Oskar Wetzell sairastui kaksivuotiaana aivotulehdukseen ja sen seurauksena hän oli kuuro loppuelämänsä ajan. Hän oppi kirjansitojan ammatin kuuromykkäin koulussa ja perusti sitten oman kirjansitomon Helsinkiin. Kaksikymmenvuotiaana Wetzell tutustui turkulaiseen valokuvaajaan Hirniin, jolta hän sai ensimmäiset oppinsa taikatemppujen tekemisessä. Wetzell hankki taikurivälineitä ja alan kirjallisuutta Saksasta sekä opiskeli uusia taikatemppuja. Hän esiintyi taikurina juhlissa ja kabareissa ja järjesti myös omia kiertueita etupäässä Pohjanmaalla.
Wetzell voitti kerroshyppyjen Suomen-mestaruuden vuosina 1908, 1909, 1911 ja 1913 sekä ponnahduslautahyppyjen Suomen-mestaruuden vuosina 1908, 1909, 1912 ja 1913.
Mauri Tuomela
Mauri Leopold Tuomela (30. tammikuuta 1870 Vehkalahti – 2. elokuuta 1945 Pieksämäki) oli suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Tuomela oli kansanedustajana 1914–1917 edustaen Kymen läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa. Tuomela oli Vehkalahdella kuntakokouksen esimiehenä ja kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä. Pieksämäellä hän oli kauppalanhallituksen jäsenenä ja kauppalan järjestysoikeuden puheenjohtajana. Hän oli lisäksi Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin hallintoneuvoston jäsenenä.
Mauri Tuomela oli naimisissa vuodesta 1903 Emilia Tiilen kanssa.
Viherhapsukolibri
Viherhapsukolibri (Discosura conversii) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Costa Ricasta ja Panamasta Kolumbian länsiosien kautta Länsi-Ecuadoriin. Jules Bourcier ja Étienne Mulsant kuvailivat lajin holotyypin Bogotásta vuonna 1846.
Fily Dabo Sissoko
Fily Dabo Sissoko (15. toukokuuta 1900 nykyisen Bafoulabén piirin Niambian kunnan Horokoton kylä – 12. helmikuuta 1964 Kidalin lähellä ) oli malilainen poliitikko ja kirjailija.
Opettaja ja kantoninpäällikkö
Sissoko syntyi Niambian kantoninpäällikön perheeseen. Hän oli kansallisuudeltaan khasonka ja uskonnoltaan lähinnä islamilaistunut animisti.
Sissoko kävi alkeiskoulun Bafoulabéssa, opiskeli päälliköiden poikien koulussa Kayesissä ja pääsi vuonna 1911 Saint-Louisin normaalikouluun, joka siirrettiin vuonna 1913 Goréen saarelle. Sissoko valmistui opettajaksi ja työskenteli Ouagadougoussa, Dorissa ja Narassa. Hän kirjoitti 1920-luvulta lähtien kansatieteellisiä tutkielmia ja poliittisia esseitä. Myöhemmin Sissokosta tuli Bafoulabén koulun opettaja ja rehtori. Vuonna 1933 hänet nimitettiin isänsä seuraajaksi Niambian kantoninpäällikkönä.
Poliitikko
Sissoko kannatti 1930-luvulla Ranskan kansanrintamaa ja toisen maailmansodan aikana vastarintaliikettä. Hän saapui vuonna 1945 Bamakoon, jossa hän esiintyi afrikkalaisten ja eurooppalaisten tasa-arvon, pakkotyön lakkauttamisen, naisten oikeuksien ja parempien koulutuspalvelujen puolesta. Sissoko oli arvoiltaan afrikkalainen konservatiivi, mutta hän osallistui jonkin aikaa vasemmiston toimintaan.
Sissoko valittiin vuosina 1945 ja 1946 Ranskan Sudanin edustajaksi Ranskan perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen ja vuonna 1946 kansalliskokouksen edustajaksi. Sissoko kuului parlamentissa aluksi Ranskan kommunistisen puolueen kanssa liittoutuneeseen Union républicaine et résistante -ryhmään ja myöhemmin SFIO:n sosialisteihin. Syyskuussa 1948 hän toimi hetken aikaa Robert Schumanin hallituksen alivaltiosihteerinä. Sissoko valittiin vuonna 1949 Ranskan Sudanin yleisneuvostoon, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1953–1955. Hän oli myös Ranskan Länsi-Afrikan suuren neuvoston jäsen.
Sissokon kannattajat perustivat vuonna 1946 ranskalaismyönteisen ja konservatiivisen Sudanin edistyspuolueen, joka sai kannatuksena lähinnä siirtomaahallinnon, perinteisten päälliköiden ja maaseutuväestön keskuudesta. Sen kilpailija oli radikaali kolonialismin vastainen Sudanin liitto, joka lisäsi vähitellen kannatustaan.
Sissoko valittiin Ranskan kansalliskokoukseen uudelleen vuosina 1951 ja 1956, mutta SFIO:n kanssa liittoutuneen edistyspuolueen ääniosuus laski 59,7 prosentista 37,3 prosenttiin. Sissokon itsevaltaisesti johtama puolue menetti kannatustaan Sudanin liitolle ja edistyspuolueesta eronneille ryhmille kuten Action progressiste indépendante ja Jean Silvandren Mouvement socialiste pour la défense des intérèts du Soudan.
Sissoko perusti vuonna 1957 Lamine Guèyen kanssa Afrikan sosialistisen liikkeen, joka liittyi seuraavana vuonna Parti du regroupement africain -puolueeseen. Sudanin edistyspuolue otti nimen Parti du regroupement soudanais, mutta maaliskuussa 1959 Sissoko ilmoitti sen yhdistymisestä Sudanin liittoon. Hamadoun Dickon johtama siipi Parti du rassemblement du Soudan lakkasi sekin pian olemasta.
Vangitseminen ja kuolema
Malin itsenäistyttyä Sissoko siirtyi hallitsevan Sudanin liiton ja presidentti Modibo Keïtan vastaiseen oppositioon. Hänet pidätettiin Malin frangin käyttöönottoa seuraneen mellakan jälkeen vuonna 1962. Sissoko, Hamadoun Dicko ja kauppias Kassoum Touré tuomittiin kuolemaan vallankaappausyrityksestä syytettyinä, mutta tuomiot muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Kolmikko teloitettiin heidän ollessaan vankilassa Kidalissa. Sissokon merkitys kirjailijana ja poliitikkona tunnustettiin presidentti Alpha Oumar Konarén aikana 1990-luvulla.
Timo Tolkki
Timo Tapio Tolkki (s. 3. maaliskuuta 1966 Nurmijärvi) on suomalainen muusikko ja musiikkituottaja.
Ura
Tolkki tunnettiin aiemmin power metal -yhtye Stratovariuksen kitaristina ja pääasiallisena lauluntekijänä. Yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla hän toimi myös laulajana ja albumilla Twilight Time hän soitti myös bassoa. Hän soitti myös suurimman osan Dreamspace-albumin basso-osuuksista ennen kuin Jari Kainulainen liittyi yhtyeeseen. Hän perusti uuden yhtyeen Revolution Renaissance vuonna 2008 irtaannuttuaan Stratovariuksesta. Yhtyeen ensilevyn musiikki perustui Tolkin alun perin Stratovariukselle tekemiin kappaleisiin. Vuonna 2008 julkaistiin myös Tolkin rockoopperan Saana – Warrior of Light ensimmäinen osa Journey to Crystal Island. Albumilla laulavat yhdysvaltalainen Jennifer Sowles ja suomalainen Heikki Pöyhiä (Twilightning). Soololevyjen jälkeen Tolkki soitti power metal -superbändissä Symfonia, joka kuitenkin lopetti toimintansa vuonna 2011. Sen jälkeen hän on työskennellyt "Timo Tolkki's Avalon" -rockooppera-projektinsa parissa, julkaisten vuonna 2013 albumin The Land of New Hope. Albumilla vierailevat mm. Elize Ryd, Tony Kakko, Jens Johansson ja Sharon den Adel.
Muiden projektiensa ohella Tolkki on julkaissut kaksi sooloalbumia sekä miksannut ja tuottanut useiden muiden yhtyeiden musiikkia. Hän on myös vieraillut Edguyn, Avantasian, Thunderstonen ja Gimmelin albumeilla sekä suomalaisia metallimusiikin kitaristeja yhteen kokoavalla Guitar Heroes -albumilla. Vuoden 2007 Idolsin voittajan Ari Koivusen esikoisalbumilla Fuel for the Fire on Tolkin säveltämä kappale ”Angels Are Calling”.
Tolkin omaelämäkerta Hymni Elämälle – Entr'acte oli tarkoitus julkaista 2. marraskuuta 2009. Tosin 5. marraskuuta 2009 hän ilmoitti, että kirjan käännöstyö on vielä kesken. Maaliskuussa 2010 hän kertoi, ettei kirjaa tulla julkaisemaan, sillä hän ei halunnut herättää negatiivisia tunteita kirjoituksillaan Stratovariuksen jäsenistä. Lopulta Anssi Erikssonin kirjoittama kirja julkaistiin Minervan kustantamana nimellä Timo Tolkki – Hymni elämälle huhtikuussa 2020, ISBN 9789523129825.
Tolkki on käyttänyt ESP- ja Fender Jeff Beck Stratocaster -kitaroita. Lokakuussa 2009 hän ilmoitti saavansa uudet kitarat Ibanezilta.
Tyyli
Tolkki käyttää joissakin sooloissaan nopeaa alternate pickingiä ja jonkin verran sweep picking -tekniikkaa. Tolkki virittää kitaransa Eb-vireeseen.
Yksityiselämä
Tolkki oli naimisissa vuosina 2001–2020 tšekkiläisen Dominika Gottovan kanssa. Tolkki asuu vuoden 2020 keväällä Meksikossa. Tolkki on diagnosoitu maanis-depressiiviseksi ja hän on saanut siihen lääkitystä. Tolkin mielenterveysongelmat johtuvat osittain hänen isänsä tekemästä itsemurhasta.
Toivo Aro (uimahyppääjä)
thumb|250px|Aro suorittamassa kerroshyppyä [[Uimahypyt kesäolympialaisissa 1912|Tukholman kesäolympialaisissa 1912.]] Toivo Nestori Aro (synt. Ahlstedt, 9. helmikuuta 1887 Helsinki – 8. lokakuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen uimahyppääjä, pankinjohtaja ja urheiluvaikuttaja.
Honor 8 Pro
Ominaisuudet
Honor 8 Prossa on Android 7.0 Huawein omalla Emotion UI 5.1 -käyttöliittymällä. Puhelimessa on paikka nano-SIM-kortille ja SD-muistikortille (maksimi 128 Gt).
Toivo Aro (uimahyppääjä)
Aron vanhemmat olivat talonomistaja Henrik Gustaf Aro (ent. Ahlstedt) ja Mariana Karoliina Forsell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja filosofian maisteriksi 1919. Aro oli Helsingin suomalaisen säästöpankin palveluksessa eri tehtävissä vuodesta 1919 alkaen ja oli viimeksi pankin toimitusjohtajana 1925–1957.
Honor 8 Pro
Kamera
Honor 8 Prossa on kaksi 12 megapikselin takakameraa LED-salamalla. Etukameran tarkkuus on kahdeksan megapikseliä. Honor 8 Prolla voi ottaa videoita korkeintaan 4K:n laadulla ja 30 fps:n nopeudella.
Käyttöjärjestelmä
Honor 8 Prossa on Android 7.0 (Nougat). Honor 8 Pron CPU Octa-core (4 × 1,8 GHz Cortex-A53 & 4 × 2,4 GHz Cortex-A73). Honor 8 Prossa on sisäistä muistia 64 Gt ja RAMia 3 Gt.
Toivo Aro (uimahyppääjä)
Aro voitti urallaan kerroshyppyjen Suomen-mestaruuden vuosina 1910 ja 1912 sekä suorien hyppyjen Suomen-mestaruuden vuosina 1907 ja 1910–1912.
Myöhemmin Aro työskenteli pankinjohtajana ja toimi urheiluvaikuttajana. Hän toimi SVUL:n hiihtojaoston puheenjohtajana vuosina 1916–1930, Suomen Uimaliiton puheenjohtajana 1928–1946 ja Suomen Ladun puheenjohtajana 1938–1940. Vuosina 1917–1918 hän toimi Suomen Urheilulehden päätoimittajana. Aro oli merkittävä taustavaikuttaja Yrjönkadun uimahallin rakentamisessa Helsinkiin. Hänelle myönnettiin vuonna 1957 SVUL:n hakemuksesta Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
Sorvalampi (Heinola, Hujansalo)
Sorvalampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Hujansalon kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 84,7 metriä mpy.
Moottoriajoneuvon varkaus
Moottoriajoneuvon varkautta ei ole Suomen rikoslaissa erikseen määritelty vaan se kuuluu yleisten varkausrikosten joukkoon. Rikoksen tarkoituksena on varastaa koko ajoneuvo (esim. auto) siten, että se riistetään pysyvästi oikean omistajan hallusta.
Useimmat maat vaativat tunnistenumeroita autoihin varkauksien estämiseksi. Tämä tekee kokonaisten autojen jälleenmyynnin vaikeaksi. Useimmat moottoriajoneuvovarkaat purkavat autot ja myyvät ne osina, jotka eivät ole rekisteröityjä ja joille on suuret markkinat. Toinen vaihtoehto on siirtää ajoneuvo toiseen valtioon, josta ei ole pääsyä samaan tietokantaan. Suosittuja varkaiden keskuudessa ovat myös maat, joissa on heikko tullivalvonta.
Käyttövarkaus eli luvaton käyttö
Yllä kuvattu varkaus on erotettava moottorikulkuneuvon käyttövarkaudesta, joka tarkoittaa sitä, että joku ottaa toisen auton tai muun moottorikulkuneuvon luvatta käyttöön ilman tarkoitusta saada sitä omakseen. Tästä säädetään rikoslaissa erikseen (RL 28:9a). Kun esimerkiksi joukko nuoria murtautuu autoon tarkoituksenaan ajella sillä mutta joiden tarkoituksena ei ole saada autoa omakseen tai saada siitä rahallista hyötyä, he eivät syyllisty varkauteen (RL 28:1) vaan moottorikulkuneuvon käyttövarkauteen (RL 28:9a).
Killzone
Peli sijoittuu tulevaisuuteen, kuvitteellisten ISA- ja Helghast-joukkojen väliseen taisteluun. Päähenkilönä ja pelattavana hahmona on ISA-upseeri Jan Templar. Pelissä on myös muita pelattavia hahmoja.
Elvis Presley
Elvis Presleyä pidetään yhtenä 1900-luvun populaarikulttuurin tunnetuimpana ja merkittävimpänä henkilönä. Hän oli 1950-luvun johtava teini-idoli ja seksisymboli. Elvis oli yksi rockmusiikin ensimmäisistä tunnetuista esittäjistä ja sen tyylin luojista, ja häntä kutsutaan yleisesti ”rock and rollin kuninkaaksi” tai ”Kuninkaaksi”. Hän oli suuri kulttuurisen muutoksen käynnistäjä, jonka ansiosta afroamerikkalaiseen rhythm and bluesiin pohjautuva rock and roll -musiikki nousi yleiseen suosioon. Hänestä tuli lukemattomien esiintyjien ja muusikoiden tärkeä vaikuttaja aikalaisistaan rock and roll -laulajista myöhempiin rock- ja popartisteihin.
Elvis aloitti levytysuransa Memphisissä 1954, ja hänestä tuli rock and rollin suosituimpia artisteja. Hän näytteli 1950-luvulla myös neljässä menestyselokuvassa. Asepalvelus katkaisi Elviksen uran vuonna 1958. Palattuaan armeijasta kaksi vuotta myöhemmin hän näytteli 1960-luvun aikana useissa elokuvissa mutta levytti aiempaa vähemmän.
Vuoden 1968 televisiokonsertti nosti Elviksen jälleen suosioon myös laulajana. Sen jälkeen hän jätti elokuvissa näyttelemisen ja esiintyi useiden vuosien ajan erityisesti Las Vegasissa. Vuoden 1973 hyväntekeväisyyskonsertista tuli maailman katsotuin televisio-ohjelma. Elvis kuoli kotonaan Gracelandissa 42-vuotiaana vuonna 1977.
Guinness World Recordsin mukaan Elviksellä on sooloartisteista eniten listaykköskappaleita. Elvis Presley on kaikkien aikojen myydyin artisti, ja hänen levyjään on myyty maailmanlaajuisesti arvioiden mukaan noin 2,5 miljardia. Elvis voitti Grammy-palkinnot vuosina 1967, 1972 ja 1974. Hän sai tähden Hollywood Walk of Fameen vuonna 1960, ja hänet on nimetty usean musiikkityylin Hall of Fameen.
Lapsuus ja nuoruus
thumb|Elvis Presleyn synnyinkoti Tupelossa Elvis Aaron Presley syntyi 8. tammikuuta 1935 Tupelossa Mississippissä Vernon ja Gladys Presleyn perheeseen. Hänen kaksosveljensä Jesse Garon syntyi kuolleena. Perhe oli köyhä ja muutti usein. Velkoihin ajautunut Vernon vaihtoi työpaikkaa usein ja oli toistuvasti sosiaaliavun varassa. Gladys työskenteli tekstiilialan yrityksessä pienellä palkalla. Perhe kuului helluntailaiseen First-Assembly of God -seurakuntaan, jonka jumalanpalvelusten kiihkeät saarnamiehet ja mustilta vaikutteita saanut gospel-musiikki tekivät nuoreen Elvikseen vaikutuksen.
Presleyt muuttivat Memphisiin Tennesseehen, kun Elvis oli 13-vuotias. Memphisissä perhe asui vuoden ajan eri täysihoitoloissa, kunnes vuonna 1949 siirtyi kunnalliseen vuokrataloon kaupungin pohjoispuolelle Lauderdale Courtsiin. Elvis lauloi jo tuolloin julkisesti ja oli voittanut kymmenvuotiaana maatalousnäyttelyssä ensimmäisen tai toisen palkinnon laulamalla laulun ”Old Shep”. Vernon ja Gladys ostivat pojalleen kitaran syntymäpäivälahjaksi tämän täyttäessä 11, koska heillä ei ollut varaa ostaa Elviksen toivomaa polkupyörää. Elvis kuunteli musiikkia countrysta viihdemusiikkiin ja bluesiin sekä tutustui Memphisin elävään musiikkiin, jota esittivät pääasiassa mustat muusikot. Hän rakasti myös sarjakuvia.
Ensimmäiset levytykset
thumb|left|upright|Elvis Sun Recordsin promootiokuvassa vuonna 1954 Kesällä 1953 Elvis kävi Sun Recordsin äänityspalvelussa ja äänitti äitinsä syntymäpäivälahjaksi kitaralla säestämänsä versiot hiteistä ”My Happiness” ja ”That’s When Your Heartaches Begin”. Tammikuussa 1954 hän kävi äänittämässä vielä kaksi laulua lisää, ”Casual Love Affair” ja ”I'll Never Stand in Your Way”.
Sunin johtaja Sam Phillips oli etsinyt ”valkoista miestä, joka kuulostaisi mustalta”. Elviksen ensimmäiset äänitykset Sunin studiolla olivat olleet balladeja, ja Elvis tekikin Phillipsiin aluksi vaikutuksen vain balladilaulajana. Äänitettyään ensimmäiset neljä omakustannettaan Elvis sai kuusi kuukautta myöhemmin kutsun takaisin studiolle, ja Phillips laittoi hänet laulamaan kolmen tunnin aikana lähes kaikki osaamansa kappaleet. Seuraavaan sessioon 5. heinäkuuta 1954 otettiin mukaan kitaristi Scotty Moore ja basisti Bill Black, jotka olivat edellispäivänä tavanneet Elviksen ja selvittäneet Phillipsin pyynnöstä, mitä Elvis oli miehiään. Elvis kokeili laulaa aluksi lähinnä balladeja. Äänitystauon aikana hän alkoi lauleskella omaa versiotaan kappaleesta ”That’s All Right (Mama)”. Elviksen tapa laulaa kappale mustien tyylillä teki vaikutuksen Sam Phillipsiin. Myös Moore ja Black toivat kappaleeseen uudenlaiselta kuulostavan soittotavan, ja esitystä pidetään ensimmäisenä rockabilly-kappaleena. Phillips äänitti esityksen, ja se soitettiin pian WHBQ-radioasemalla. Sadat kuuntelijat soittivat ohjelman aikana radioasemalle pyytääkseen, että kappale soitettaisiin uudelleen. Elvis haettiin paikalle elokuvateatterista, ja tiskijukka Dewey Phillips haastatteli häntä ohjelmassa. ”That’s All Right (Mama)” -single sai toiselle puolelleen kappaleen ”Blue Moon of Kentucky”, ja single oli paikallinen menestys.
Ensimmäiset konserttiesiintymiset
Elvis alkoi esiintyä livenä Mooren ja Blackin kanssa, ja myöhemmin yhtyeeseen liittyi myös rumpali D. J. Fontana. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 17. heinäkuuta 1954 memphisiläisellä Bon Air Clubilla. Elviksen esiintymiset olivat alusta asti hyvin epätavallisia ja huomiota herättäviä. Hän pukeutui hyvin värikkäästi ja kampasi hiuksensa hiusrasvalla taakse. Hän kehitti ennennäkemättömän esiintymistyylin, jolla oli hyvin innostava vaikutus etenkin nuoreen naisyleisöön. Hän flirttaili yleisölleen, heilutti lanteitaan, vispasi jalkojaan ja värisi koko kehollaan, ja hän käsitteli mikrofonia hellästi kuin rakastettuaan. Elvis itse sanoi omasta lavaliikkumisestaan: ”Jos pitää rock'n'roll-musiikista, jos tuntee sen sisimmässään, ei voi muuta kuin liikkua sen tahtiin. Minulle käy juuri niin. En mahda sille mitään.”
Elvis esiintyi yhtyeineen Louisiana Hayride -radio-ohjelmassa viikoittain lokakuusta 1954 joulukuuhun 1956.
Musiikkityyli ja ulkonäkö
Radion tiskijukilla oli aluksi vaikeuksia luokitella Elviksen musiikki johonkin tiettyyn kategoriaan, sillä Elvis yhdisteli musiikissaan eri tyylilajeja. Joidenkin countryasemien mukaan Elviksen musiikki oli niillä soitettavaksi liian karheaa tai mustaa, mutta joidenkin r'n'b-asemien mukaan hän oli liian hillbillyä. Elvis käytti myös laulaessaan hyvin omalaatuisia kikkoja kuten sopertamista, muminaa ja epätavallisia painotuksia, ja hänen äänensä eli musiikin mukana. Elvis itse kertoi saaneensa laulutyylinsä kuuntelemalla etelän värillisiä gospelkvartetteja. Elviksen Sunille 1954–1955 levyttämien viiden singlen a-puolella oli aina countrykappale ja b-puolella rhythm and blues -kappale. Elviksen vuosina 1954–1958 levyttämistä 110 laulusta 27 edusti rock and rollia, 27 rhythm and bluesia, 34 valtavirtapoppia, 17 country and westerniä ja viisi gospelia.
Elvis soitti rytmikitaraa jokaisessa Sunin äänityssessiossaan ja myöhemmin myös joillain RCA:n levytyksillään. Elviksen soolokitaristi Scotty Mooren mukaan Elviksellä oli kitaristina hyvä rytmitaju, vaikka hän ei kaikkia sointuja tuntenutkaan. Esiintyessään Elvis saattoi joskus käyttää kitaraansa enemmän rekvisiittana kuin soittimena. Elvis itse sanoi omasta kitaran soittamisestaan: ”Luin yhdestä lehdestä, että en osaa soittaa sointuakaan kitaralla ja toisesta lehdestä samalla viikolla, että olen maailman mahtavin kitaristi. Molemmat näistä tarinoista ovat väärässä.” Elvis soitti myös pianoa ja bassoa joillain levytyksillään. Elvis soitti pianoa joskus myös konserteissaan. Elvis toimi aina tuottajana levytyksillään ja joskus myös sovittajana. Elviksen äänityyppiä on kuvailtu hyvin epätavalliseksi. Useimmiten hänet luokitellaan baritoniksi mutta hän pystyi tämän lisäksi laulamaan kuin bassobaritoni, tenori ja basso. Hänen äänialaansa on kuvailtu myös poikkeuksellisen laajaksi.
Elvis otti ulkonäköönsä vaikutteita ihailemaltaan elokuvatähti Tony Curtisilta. Hän kampasi hiuksensa samanlaiseen vaikkakin pitempään ankanpyrstökampaukseen kuin Curtis, värjäsi ne ruskeasta mustiksi sekä korosti silmiään ripsivärillä.
Manageri
thumb|upright|Manageri "Eversti" [[Tom Parker ja Elvis vuonna 1969]] Elviksen manageri oli aluksi Scotty Moore ja vuoden 1955 alusta tiskijukka Bob Neal. Hänen jälkeensä Elviksen manageriksi ryhtyi ”Eversti” Tom Parker. Parker sai neuvotelluksi Elvikselle sopimuksen suuren RCA Victor -levy-yhtiön kanssa, joka osti Presleyn oikeudet marraskuussa 1955. Parker pysyi Elviksen managerina tämän kuolemaan 1977 asti. Parker sai hyvin suuren vallan Elviksen uran hallinnassa, ja hänen osuutensa Elviksen tuloista nousi jopa 50 prosenttiin. Parker ei koskaan päästänyt Elvistä esiintymään ulkomailla, mikä johtui ilmeisesti osittain Parkerin omista maastapoistumisongelmista.
Nousu kansalliseen maineeseen
Elvis oli vuonna 1955 vielä vain paikallisesti tunnettu countrylaulaja. Syyskuussa hänen singlensä ”Mystery Train” nousi countrylistan ykköseksi. Elviksen ensimmäinen Billboard-listaykkössingle oli RCA:lle tammikuussa 1956 levytetty ”Heartbreak Hotel”. Maaliskuussa 1956 häneltä julkaistiin hänen ensimmäisen albuminsa Elvis Presley, joka nousi Yhdysvaltain albumilistan ykköseksi. Myös lokakuussa samana vuonna julkaistu albumi Elvis nousi listaykköseksi. Heinäkuussa 1957 julkaistu albumi Loving You nousi myös listaykköseksi. Albumeilla on sekä rock and roll -esityksiä että balladeja. Elviksen listaykkössinglejä vuosien 1956–1957 ajalta olivat ”Heartbreak Hotelin” lisäksi ”I Want You, I Need You, I Love You”, ”Don't Be Cruel”, ”Hound Dog”, ”Love Me Tender”, ”Too Much”, ”All Shook Up”, ”Teddy Bear” ja ”Jailhouse Rock”.
Huomioiminen Suomessa
Syksyllä 1956 Elvis huomioitiin jo Yleisradionkin ohjelmissa Suomessa. Yhdysvalloissa opintomatkalla käynyt toimittaja Paavo Noponen kertoi radion kuuntelijoille hiljattain läpimurron tehneestä Elvis Presleystä, joka esiintyessään ”karjuu tai uikuttaa väännellen väkivaltaisesti itseään ja ääntään. Hänen vartaloliikkeensa olivat herättäneet sensorit, ja paikoin häntä oli uhattu jopa vankilalla, ellei esiintymistyyli muutu hillitymmäksi. Nuorisojohtajat, papisto ja useat vanhemmat ovat tuominneet hänet sanoja säästämättä.”
Televisioesiintymiset
thumb|upright|Elvis ensimmäisessä valtakunnallisessa televisioesiintymisessään 1956 Elviksen ensimmäinen televisioesiintyminen oli paikallistelevision Louisiana Hayride -ohjelmassa maaliskuussa 1955. Sen jälkeen hän esiintyi usein televisiossa. Lehdistö suhtautui vallankumouksellisesti esiintyneeseen Elvikseen kaksijakoisesti: jotkut kriitikot pitivät häntä jännittävimpänä uutena esiintyjänä, mutta toiset pitivät häntä vitsinä. The Milton Berle Show’ssa nähty korostetun seksuaalinen versio ”Hound Dogista” innosti yleisöä mutta aiheutti seuraavana päivänä lehdistössä syytöksiä vulgaariudesta ja hävyttömyydestä. The Ed Sullivan Show’ssa Elvistä kuvattiinkin sen jälkeen vain vyötärön yläpuolelta.
Ensimmäiset elokuvat
Elvis näytteli 1950-luvulla neljässä elokuvassa, joissa hän myös lauloi. Elokuvista tuli suuria yleisösuosikkeja Elvis-fanien ansiosta. Rakasta minua hellästi (1956) on mustavalkoinen lännenelokuva. Siinä Elvis laulaa neljä laulua, mukaan lukien hitiksi noussut ”Love Me Tender”, jonka mukaan elokuva viime hetkellä nimettiin. Kiihkeitä rytmejä (1957) on värielokuva, jonka juoni perustuu löyhästi Elviksen oman suosion nousuun. Rock’n roll -suosikki (1957) on draamaelokuva vankilasta vapautuvasta nuorukaisesta, josta tulee ammattilaulaja. Elokuva sisältää Leiber & Stoller -lauluntekijäkaksikon kappaleita, kuten hitiksi noussut nimikappale ”Jailhouse Rock”. Elokuva oli Elviksen mukanaolon ansiosta yksi vuoden katsotuimmista elokuvista. Kitara kainalossa (1958) on vahva draama, joka kertoo Elviksen näyttelemästä yökerholaulajasta, joka joutuu alamaailman syövereihin. Elviksen esittämä elokuvan tunnuskappale ”King Creole” nousi hitiksi.
Armeija-aika 1958–1960
thumb|left|Elvis suoritti asepalveluksensa Länsi-Saksassa Elviksen ura katkesi kahdeksi vuodeksi asepalveluksen takia. Hän aloitti palveluksen maaliskuussa 1958 ja kotiutui maaliskuussa 1960. Elvis kävi peruskoulutuksen Fort Hoodissa ja sai sen jälkeen siirron Länsi-Saksaan kolmannen panssaridivisioonan 2. keskiraskaaseen panssaripataljoonaan. Elvis saapui laivalla Saksaan lokakuussa 1958 ja siirtyi Friedburgin tukikohtaan Frankfurtin pohjoispuolella. Hänen annettiin asua tukikohdan ulkopuolella Bad Nauheimissa. Vuokrataloonsa hän alkoi kutsua seurakseen lähipiiriään Memphisistä; Saksassa ryhmästä alettiin käyttää nimitystä ”Memphisin mafia”. Elvis ei käynyt koko Saksassa olonsa aikana kertaakaan Yhdysvalloissa.
Elviksen ollessa armeijassa manageri Parker piti Elviksen suosiota yllä julkaisemalla singlejä, joita Elvis oli äänittänyt ennen lähtöään. Muutama näistäkin singleistä nousi listaykköseksi, kuten ”Don't”, ”Hard Headed Woman” ja ”A Big Hunk o’ Love”. Elvis Presley tapasi 14-vuotiaan ilmavoimien upseerin tyttären Priscilla Beaulieun ollessaan armeijassa Saksassa vuonna 1959. He lopulta menisivät naimisiin seitsemän ja puolen vuoden seurustelun jälkeen. Priscilla kertoo omassa elämäkerrassaan (Elvis ja Minä 1985), että Elvis Presley oli huolissaan siitä, että heidän suhteensa 24 kuukauden erossaolon aikana, pitkällä erossa toisistaan maantieteellisenä sijainnilla, olisi voinut pilata hänen uransa. Elvis olisi voinut yhä antaa faneilleen erityispalveluita esiintymällä asepalveluksen aikana konserteissa, hän olisi voinut antaa musiikkiesityksiä, haastatteluja ja levytys-studio sessioita ja pitää näin edelleen yhteyttä yleisöön, mutta Parker oli vakuuttanut hänelle, että saadakseen suositun asemansa armeijan suhteen, hänen pitäisi palvella tavallisena sotilaana. Lehdistötiedotteet herättivät Elviksen huolen uransa suhteen, mutta RCA-tuottaja Steve Sholes ja Freddy Bienstock Hill & Rangesta olivat huolellisesti valmistelleet Elviksen kahden vuoden pituisen uran tauon asepalveluksen vuoksi. Heillä oli huomattava määrä julkaisematonta materiaalia, ja he pitivät yllä säännöllisesti menestyksekkäitä julkaisuja. Elvis Presleyllä oli asepalveluksensa aikana kymmenen top 10 hittiä, kuten ”Wear My Ring Around Your Neck”, joka oli vuoden 1959 myydyin single, mutta se ei kuitenkaan noussut listaykköseksi, sekä ”One Night” ja ”(Now and Then There's) A Fool Such as I” vuonna 1958. RCA tuotti lisäksi neljä albumia laatimalla kappaleita vanhasta materiaalista tänä aikana, joista useimmat onnistuneesti kuten; Elvis' Golden Records (1958), joka nousi kolmannelle sijalle LP-albumi listalla Yhdysvalloissa.
Näyttelijänura 1960-luvulla
thumb|right|[[Ursula Andress, Elvis ja Elsa Cárdenas Rytmiä ja riemua Acapulcossa -elokuvan promootiokuvassa vuonna 1963.]] Elvis siirtyi armeijasta reserviin maaliskuussa 1960, ja fanit ottivat hänet innokkaasti vastaan. Hän kävi saman kuun lopussa Nashvillessä levyttämässä. Näissä sessioissa hän äänitti paluualbuminsa Elvis Is Back! sekä useita listaykkössinglejä kuten ”Stuck on You”, ”Are You Lonesome Tonight?”, ”It's Now or Never”, ”Surrender” ja ”Good Luck Charm”. Levytyspäivien välissä Elvis lauloi Frank Sinatran vieraana ja duettona tämän kanssa televisiospesiaalissa Frank Sinatran tervetuliaisjuhla Elvis Presleylle. Sinatra piti rockista yhtä vähän kuin ennenkin, mutta kertoi ajattelevansa, että Elvis todella uskoo siihen mitä tekee. Elviksen lauluääni oli tallella, mutta hänen esiintymisensä oli hillitympää kuin 1950-luvulla.
Elvis jatkoi myös elokuvien tekemistä ja aloitti viidennen elokuvansa Café Europa kuvaukset huhtikuussa 1960. Elvis ei kuitenkaan ollut tyytyväinen heppoisessa elokuvassa juuri mihinkään, myöskään sen musiikkiin. Elokuvan soundtrack-albumi G.I. Blues nousi kuitenkin listaykköseksi sekä Yhdysvalloissa että Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Elokuvassa ollut kappale ”Wooden Heart” julkaistiin singlenä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja se oli listaykkönen kuuden viikon ajan. Puoliverinen (1960) sen sijaan oli vakava ja laadukas elokuva, jossa Elviksellä oli riittävän vaativa rooli. Sitä seurasi jälleen heikompi Kapinallisen laulu (1961). Elvis teki elokuvia sopimuksensa mukaisesti vuoroin 20th Century Foxille ja Paramountille. Eksoottisissa paikoissa usein kuvatut elokuvat ja niiden soundtrack-albumit menestyivät tavanomaisuudestaan huolimatta hyvin, ja niistä Sininen Havaiji (1961) oli Elviksen suurin menestys. Elokuvassa ollut balladi ”Can't Help Falling in Love” nousi hitiksi ja siitä muodostui myöhemmin Elviksen 1970-luvun konserttien päätöskappale. Tyttöjä! Tyttöjä! Tyttöjä! (1962) oli ehdolla Golden Globe palkinnon voittajaksi musikaalien sarjassa. Laurel-palkinnon raati listasi elokuvan vuoden parhaaksi musiikkielokuvaksi ja Elviksen vuoden parhaaksi miespääosan esittäjäksi musiikkielokuvien sarjassa. Vuonna 1963 julkaistu single (You’re the) Devil in Disguise nousi Yhdysvaltain Billboardin singlelistan kolmannelle sijalle. Laurel-palkinnon raati listasi Viva Las Vegas! (1964) vuoden parhaaksi musiikkielokuvaksi ja Elviksen vuoden parhaaksi miespääosan esittäjäksi musiikkielokuvien sarjassa. Vuonna 1964 julkaistu single Blue Christmas nousi Yhdysvaltain Billboardin joulusinglelistan ykköseksi.
Elvis oli hittisingleistään ja menestyselokuvistaan huolimatta tyytymätön uransa suuntaan, sillä hän halusi olla esiintyvä laulaja eikä näyttelijä. Manageri Parker pystyi kuitenkin määräämään Elviksen uran suunnan ja pyrki maksimoimaan rahantulon teettämällä Elviksellä elokuvia toisensa jälkeen saman kaavan mukaan. Elvis sai levyttää aiempaa vähemmän, häntä ei päästetty konsertoimaan, eikä hän enää saanut käyttöönsä parhaita lauluntekijöitä. Parker oli hionut Elviksestä kaiken särmän, ja RCA jopa miksasi Parkerin käskystä Elviksen kappaleet salaa uusiksi korostaakseen hänen lauluääntään. Levytysten tason laskun myötä Elviksen suosio laulajana alkoikin vähentyä, ja häntä alettiin pitää entisenä suuruutena. Vuosien myötä myös hänen elokuviensa suosio hiipui.
Elokuvasopimusten vuoksi Elvis teki vain muutamia studioalbumeita elokuvien soundtrackien ohella. Elokuvavuosina eversti Parker suhtautui penseästi suojattinsa oikean studioalbumin äänittämiseen, koska studioalbumi söi hänen mielestään aina soundtrack-levyn suosiota ja näin oikeiden studioalbumeiden teko 1960-luvun alusta puoliväliin loppui lähes kokonaan. Seuraavaa oikean studioalbumin tekoa saatiin odottaa aina toukokuuhun 1966, jolloin Elvis äänitti Nashvillessä itselleen rakkainta musiikkia gospelia kokonaisen albumin, How Great Thou Art, joka julkaistiin 20. helmikuuta 1967. Elviksen edellisestä gospelalbumista oli kulunut jo seitsemän vuotta; His Hand in Mine (1960). Uudesta albumista Elvis sai myös Grammy-palkinnon. Menestys väheni 1960-luvun puolivälin jälkeen, kun elokuvamusiikin ja soundtrack-albumien suosio hiipui.
Paluu vuonna 1968
Elviksen oli jouluna 1968 tarkoitus tehdä NBC:lle jouluohjelma. Tuottajaksi valittu Steve Binder päätti kuitenkin tuoda show’hun ”oikean Elviksen” ja tehdä siitä rock and rollia laulavan Elviksen uudelleensyntymä. Elvis hyväksyi ajatuksen innokkaana, ja myös manageri Parker myöntyi. Ohjelma kuvattiin kesäkuussa ja show’hun tuli yksi livenä esitetty jamisessio; muut koreografia-osuudet nauhoitettiin ennalta, ja Elvis esitti ne huulisynkalla. Elvis oli fyysisesti loistavassa kunnossa, hoikka, ruskettunut, kasvattanut pulisonkejaan pidemmiksi ja pukeutunut mustaan nahkapukuun. Elvis oli ollut tolaltaan aiemmin samana vuonna tapahtuneista Robert F. Kennedyn ja Martin Luther King, Jr.n murhista ja ohjelman tuottaja Binder halusi tämän näkyvän ohjelmassa; ”vaistosin hänen (Elviksen) todella tuntevan myötätuntoa ja halusin saada koko maailman näkemään, että tässä oli mies jolla ei ole ennakkoluuloja, joka on kasvanut ennakkoluulojen keskellä mutta on niiden yläpuolella. Osa sitä voimaa jonka halusin saada mukaan oli tämä myötätunto, että tässä oli henkilö jota saattoi arvostaa ja kunnioittaa.” Ohjelman lopussa Elvis esitti kappaleen ”If I Can Dream”, joka on liberaali julistus rauhasta ja veljeydestä. Kappale julkaistiin singlenä marraskuussa ja se keräsi suosiota; siitä tuli Elviksen paras listasijoitus ja singlemyynti sitten vuoden 1965. Samaan aikaan ohjelman soundtrack-albumi julkaistiin viikkoa ennen lähetystä. ’68 Comeback Special lähetettiin joulukuussa ja se sai loistavan vastaanoton niin yleisöltä kuin kriitikoiltakin, ja sitä pidettiin vedenjakajana Elviksen uralla. Ohjelma sai 42 % katsojaosuuden, mikä teki siitä vuoden katsotuimman televisio-ohjelman. Ohjelman jälkeen Elvis ilmoitti aloittavansa jälleen konsertoinnin ja lopettavansa elokuvien tekemisen.
Elvis pyysi kitaristi James Burtonia kokoamaan itselleen uuden yhtyeen vuonna 1969. Burton suostui ja hän kokosi yhdessä Elviksen kanssa ”Taking Care of Business” (TCB) -yhtyeen, josta tuli Elviksen vakituinen yhtye aina hänen kuolemaansa asti. TCB -yhtyeen lisäksi Elviksellä oli 1970-luvulla käytössään kaksi orkesteria ja neljä taustalaulajakvartettia. Elvis kokosi yhteen muusikot, ääni- ja valoteknikot, pukusuunnittelijat ja koreografit, hän valitsi taustajoukkoonsa vain alan parhaimmistoa. Kaikki joutuivat valintakokeeseen, ja Elvis valitsi itse henkilökohtaisesti jokaisen muusikon.
Televisio-ohjelman menestyksen jälkeen Elvis vietti useita viikkoja levytysstudiolla ja jälleen kerran hänen työmotivaationsa oli korkealla. Ensimmäistä kertaa neljääntoista vuoteen hänet oli saatu levyttämään Memphisissä, studiolla jossa useat suuret artistit, kuten Aretha Franklin, olivat äänittäneet uusimmat hittinsä. Vuonna 1969 Elvis levytti singlet ”Suspicious Minds” ja ”In the Ghetto”, jotka toivat Elvikselle ensimmäiset kultalevyt neljään vuoteen. ”In the Ghetto” oli sikäli poikkeuksellinen Elviksen laulamaksi kappaleeksi, että siinä oli yhteiskunnallista sanomaa. Elvis oli aina vältellyt kappaleita, jotka saattaisivat vieraannuttaa osan kuulijoista. Hänen äänensä oli loistavassa kunnossa ja hänen innostuksensa oli muusikkoihin tarttuvaa. Loppujen lopuksi hän äänitti niin monta kappaletta, että RCA:lta meni puolitoista vuotta ennen kuin se sai julkaistua ne kaikki. Niiden joukossa oli ”Suspicious Minds” ja ”In the Ghetto” lisäksi sellaiset hitit kuin ”Don't Cry Daddy”, ”Rubberneckin'”, ”Kentucky Rain”, ”Mama Liked the Roses”, ”Long Black Limousine”, ”Wearin' That Loved On Look”, ”Stranger in My Own Home Town”, ”After Loving You”, ”Any Day Now”, ”Only the Strong Survive” ja ”A Little Less Conversation”.
Las Vegas
Elviksen toinen konserttisarja Las Vegasissa alkoi tammikuussa 1970 ja hän oli uudistanut show’ta merkittävästi. Konsertit olivat varsin erilaisia kuin edellisenä vuonna; mukana oli täysin uusia kappaleita kuten ”See See Rider”, ”Proud Mary”, ”Yesterday” ja ”Hey Jude”. Kriitikoiden arviot olivat ylistäviä; Elviksen esityksiä pidettiin ”virheettömänä laulutaidon ja showkykyjen todistuksena”. Elvis rikkoi oman yleisöennätyksensä toisen konserttisarjansa aikana. Elviksen konserteista äänitettiin livealbumi On Stage helmikuussa 1970. Elokuussa 1970 kuvattiin konserttielokuva Tämä on Elvis, joka dokumentoi Elviksen konsertin aina harjoituksista esiripun laskeutumiseen asti.
Kasinohotelli palkkasi Elviksen 1970-luvulla kerta toisensa jälkeen samanlaisille kuukauden mittaisille kiertueille. Ajan myötä esityksiin tuli musiikin lisäksi muitakin ohjelmanumeroita, kuten Elviksen karate-esityksiä ja pitkiä monologeja.
Kesäkuussa 1971 Hilton-hotelliketju osti Internationalin ja nimesi sen uudelleen Las Vegas Hiltoniksi. Elvis esitti kasinohotellissa yhteensä 646 konserttia ja ne olivat kaikki loppuunmyytyjä. Hiltonin lisäksi Elvis esiintyi myös Sahara-kasinohotellissa, jossa hän esitti yhteensä 106 loppuunmyytyä konserttia. Elvis esitti kaikkiaan 752 loppuunmyytyä konserttia Las Vegasissa. Elviksen viimeinen konsertti Las Vegasissa oli 12. joulukuuta 1976.
Nixonin tapaaminen
thumb|left|Presidentti [[Richard Nixon ja Elvis Presley 21. joulukuuta 1970]] Joulukuussa 1970 Elvis kirjoitti kirjeen presidentti Richard Nixonille ja tarjoutui auttamaan ”tätä maata vaivaavien huumeiden ja kommunistien aiheuttamien ongelmien ratkaisemisessa”. Hän pyysi tätä varten presidentiltä nimitystä Yhdysvaltain huumepoliisin virkamerkkiä kantavaksi agentiksi. Elvis tiesi, että merkki antaisi hänelle oikeuden kantaa mukanaan pistoolia missä tahansa Yhdysvalloissa. Elvis toi kirjeensä henkilökohtaisesti Valkoisen talon portille 21. joulukuuta puoli seitsemältä aamulla. Nixon myöntyi tapaamiseen samana päivänä, joka järjestettiin kello 12:30 presidentin työhuoneessa. Lahjaksi presidentille Elvis toi Colt-revolverin ja valokuvia, ja hän esitteli presidentille näytteitä poliisivirkamerkkien kokoelmastaan. Elvis toisteli haluavansa olla avuksi ”taistelussa kommunismia ja huumeita vastaan”. Sitten Elvis pyysi Nixonia myöntämään hänelle huumepoliisin agentin virkamerkin. Nixon kertoi arvostavansa Elviksen halua olla avuksi ja myönsi tälle virkaluvan ja virkamerkin, ja Elvis halasi Nixonia kiitollisena. Hämmentyneenä Nixon taputti Elvistä olalle ja lahjoitti tälle lisäksi presidentin sinetillä koristetun solmioneulan sekä kalvosinnapit.
31. joulukuuta Elvis vieraili FBI:n päärakennuksessa tavoitteenaan tavata J. Edgar Hoover, joka ei kuitenkaan ollut paikalla. Elvikselle järjestettiin kuitenkin esittelykierros, jonka aikana hän ilmaisi olleensa jo pitkään Hooverin ihailija ja lukeneensa tämän kirjoituksia. Kierroksen jälkeen Elvis sanoi haluavansa Hooverin tietoon, että häntä ”lähestyi henkilöitä viihdealalta ja sen ulkopuolelta joiden motiivien ja tavoitteiden ei katso olevan maan parhaiden etujen mukaisia”. Tästä syystä Elvis tarjoutui antamaan tietoja FBI:n käyttöön. Hoover lähetti Elvikselle kirjeen 4. tammikuuta 1971, jossa kiitti häntä avuntarjouksesta.
Levytykset ja konserttikiertueet
Elvis alkoi 1970-luvulla käyttää esiintymisasuinaan korkeakauluksisia koristeellisia haalareita, joissa hänen oli helppo liikkua ja tehdä esimerkiksi karateliikkeitä. Elvis kertoi saaneensa idean asuihinsa karatepuvusta. Elviksen esiintymisasut suunnitteli pukusuunnittelija Bill Belew. Esiintymisasuihin kuului lisäksi kaulahuiveja, koruja, makramee- tai nahkavöitä, jossa oli ketjulenkkejä ja vuosina 1971-1973 esiintymisasuihin kuului lisäksi silkkivuorisia viittoja. Elvis lopetti viittojen käytön turvallisuussyistä kesän 1973 kiertueella. Elviksen sormukset ja kaulakorut suunnitteli jalokivikauppias Lowell Hays. Kriitikoiden ja arvostelijoiden mukaan Elviksen esiintymisasut ja korut ”lisäsivät yhä selvempää henkilöpalvonnan tuntua kasvattaen vaikutelmaa elämää suuremmasta hahmosta”. Joidenkin arvostelijoiden mukaan hän näytti esiintymisasuissaan puolijumalalta.