cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perl 6
Perl 6:ta varten on kehitetty alustariippumatonta tavukoodia ajava virtuaalikone nimeltä Parrot,, mutta joka on suunniteltu myös muiden kielten tarpeisiin. Perl 6:sta on olemassa toteutus Rakudo Perl, joka tuottaa Parrot- ja MoarVM-virtuaalikoneiden tavukoodia, sekä Haskell-kielellä kirjoitettu Pugs. Perl 6 on myös toteutettu Perl 5:n -moduulina. Mikään toteutus ei ole toistaiseksi täydellinen tai täysin toimiva.
Suurimmat muutokset
Perl 5:n ja Perl 6:n välillä on satoja, ellei tuhansia muutoksia, yleisenä ajatuksena on ollut: ”keep Perl 6 Perl” (”pidetään Perl 6 Perlinä”). Useat muutokset normalisoivat kieltä; tekevät oppimisen helpoksi ja tehdäkseen ”helppoja asioita helposti ja vaikeita mahdolliseksi”.
Muuttujat
my @array = (0, 1, 2, 3); my $element = $array[1]; # $element equals 1
Mutta Perl 6:ssa se näyttää hieman erilaiselta
my @array = (0, 1, 2, 3); my $element = @array[1]; # $element equals 1
Tämä helpottaa lukemista, koska yleensä  on yleensä.
Robot Framework
Robot Framework on geneerinen testiautomaatio-framework hyväksymistestaukseen ja hyväksymistestausvetoiseen ohjelmistokehitykseen (Acceptance test-driven development, ATDD). Robot Framework käyttää avainsanapohjaista rakennetta testien kuvaamiseen (Keyword-driven testing, KDT).
Perl 6
Olio-ohjelmointi
Perl 5 tukee olio-ohjelmointia siunauksen (blessing) avulla. Minkä tahansa viittauksen voi siunata luokan olioksi: my $olio = bless $viittaus, 'Luokka';
Robot Framework
Historia
Robot Frameworkin kehitys alkoi Pekka Klärckin diplomityöstä vuonna 2005. Ensimmäinen versio kehitettiin samana vuonna Nokia Networksilla. Versio 2.0 julkaistiin avoimena lähdekoodina 24. kesäkuuta 2008 ja viimeisin versio 3.0.2 julkaistiin 7. helmikuuta 2017.
Perl 6
Olio-ohjelmointi
Siunatulla oliolla voi sen jälkeen olla metodeita, joita käytetään nuolisyntaksilla (->):
$olio->metodi;
Robot Framework
Kuvaus
Testitapausten askeleet kuvataan avainsanoilla, joita voidaan kirjoittaa taulukkomaisesti allekkain. Taulukoiden formaatti voi olla tekstiä, HTML, tab-separated values (TSV), tai reStructuredText (reST). Taulukoiden muokkaamiseen on kehitetty Robot Frameworkin integroitu ohjelmointiympäristö RIDE.
Avainsanojen toteutus voidaan tehdä Python, Java tai .Net ohjelmointikielillä. Muita ohjelmointikieliä, kuten Perl, JavaScript tai PHP, voidaan myös käyttää Remote Library Interfacen kautta.
Perl 6
Olio-ohjelmointi
Tämä saa Perlin löytämään metodi-nimisen aliohjelman ja kutsumaan sitä niin, että  on ensimmäinen parametri ja muut parametrit tulevat sen jälkeen.
Robot Framework
Esimerkkejä
Seuraava testitapaus implementoi Hello world esimerkin:
Perl 6
Olio-ohjelmointi
”Helpot asiat helposti ja vaikeat mahdolliseksi” -hengessä Perl 6 pitää vanhan siunausmallin, mutta ottaa käyttöön paljon selvemmän olio-ohjelmointimallin. Esimerkiksi jos halutaan tehdä luokka, joka sisältää sisällään pisteet x ja y: class Piste is rw { has $.x;    has $.y; } Ja sitä käytetään näin: my Piste $point .= new; $point.x = 1.2; $point.y = -3.7;
Robot Framework
Esimerkkejä
Kirjoitettuna taulukkoon:
Sisilian kieli
Sisilia (sisiliaksi sicilianu) on pääasiassa Sisilian saarella ja jonkin verran muualla Italian eteläosissa puhuttava romaaninen kieli. Kieltä puhuu äidinkielenään noin 4,7 miljoonaa ihmistä. Sisilia on läheistä sukua italialle ja kielet ovat pitkälti keskenään ymmärrettäviä. Myös sisilialla on joitakin murteita. Kielessä on lainoja muun muassa kreikasta, arabiasta, katalaanista ja espanjasta.
Sisilia jakautuu kahdeksaan päämurteeseen. Kielen katsotaan olevan jonkin verran uhattuna, sillä puhujilla on entistä suuremmat paineet käyttää standardi-italiaa omien murteidensa sijaan.
Perl 6
Olio-ohjelmointi
Perl 6 käyttää siis monista muista kielistä, esimerkiksi C++:sta, Javasta, Pythonista ja Rubysta, tuttua pistenotaatiota olion sisältämien muuttujien tai metodien kutsumisessa.
Robot Framework
Esimerkkejä
on sisäänrakennettu avainsana, joka kirjoittaa sille annetun parametrin Robot Frameworkin luomaan testilokiin.
Sisilian kieli
Sisilialla ei ole virallista asemaa Sisilian maakunnassa eikä sitä opeteta kouluissa.
Robot Framework
Esimerkkejä
Käyttämällä hyödyksi Robot Frameworkille tehtyjä kirjastoja, kuten SeleniumLibrary, testien kirjoittaminen web-sivuille on yksinkertaista:
Sisilian kieli
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Jollas
Jollas on Helsingin 49. kaupunginosaan eli Laajasaloon kuuluva noin 3 000 asukkaan merellinen osa-alue Kaakkois-Helsingissä.
Robot Framework
Esimerkkejä
Tämä testi avaa Internet Explorer -selaimen ja suorittaa verkkohaun.
Jollas
Jollaksen historia alkaa Jollaksen kartanosta vuodelta 1798. Nykyinen kartanon päärakennus on vuodelta 1919 ja on Robert Tikkasen piirtämä. Kartanopuistossa kasvaa vanhoja saarnia, vaahteroita ja lehtikuusia. Veikko Leisténin suunnittelema Jollaksen kappeli purettiin vuonna 2005. Se oli rakennettu vuonna 1962.
Jollas oli pitkään väljää omakotialuetta vanhoine puuhuviloineen, mutta 1980-luvulta alkaen on alueelle rakennettu tiiviimmin.
Luonto
pienoiskuva|Furuvikin uimaranta sijaitsee Jollaksen lounaisosassa Jollaksen luonto edustaa eteläsuomalaista sisäsaaristovyöhykettä kallio- ja hiekkarantoineen, kuivine kallioineen ja rehevine notkoineen. Tonttuvuorella on jääkauden jälkiä: kaksoishiidenkirnu ja siirtolohkare. Toinen hiidenkirnu on Furuvikin rannassa. Furuvikin lähellä on myös pieni kahden hehtaarin laajuinen luonnonsuojelualue nimeltä Jollaksen räme.
Liikenne ja palvelut
Jollakseen pääsee Herttoniemen metroasemalta busseilla 85 ja 85B. Öisin ajaa bussi 85N Rautatientorilta. Jollaksen päätepysäkki sijaitsee Puuskaniementien itäisessä päässä. Bussilla on aamuyölähtöjä viikonloppuisin. Lisäksi Jollakseen kulkee lähibussi 802 maanantaista perjantaihin klo 7.45–16.30 ja sillä on kahdeksan vuoroa päivässä kumpaankin suuntaan.
Jollaksentie 89:ssä on vuonna 2018 avattu hotelli nimeltä Jollas89. Se sijaitsee S-ryhmän koulutuskeskuksen Jollas-instituutin entisissä tiloissa. Jollas-instituutti muutti Vallilaan vuonna 2016.
Jollaksessa sijaitsevat Poikkilaakson alakoulu ja Snellman-korkeakoulu.
Gennadi Juškov
Gennadi Anatoljevitš Juškov ; 14. maaliskuuta 1932 – 20. toukokuuta 2009) oli komilainen kirjailija.
Gennadi Juškov syntyi nykyisen Komin tasavallan Syktyvdinin piirin Krasnajan kylässä. Vuonna 1958 hän valmistui Maksim Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista, työskenteli Komin kirjailijaliitossa ja Voivyv kodźuv -kirjallisuuslehden toimittajana. Vuosina 1978–1992 hän toimi Komin kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana.
Juškov tunnetaan kominkielisenä runoilijana, proosakirjailijana ja dramaturgina. Hänen ensimmäisen runonsa julkaistiin Voivyv kodźuv -lehdessä vuonna 1952. Vuonna 1959 ilmestyi ensimmäinen runokokoelma Medvoddźa śorni (”Ensimmäinen puhe”). Myöhempiä runokokoelmia ovat mm. Söstöm döröm (”Puhdas paita”, 1965), Śölöm petas (”Sydämen versoja”, 1967), Kyvburjas (”Runoja”, 1973). Komin draamateatterissa esitettyjä näytelmiä ovat Śiźimöd predśedaťeĺ (”Seitsemäs puheenjohtaja”, 1958), Makar Vaśka – śiktsa zon (”Maalaispoika Makar Vaska”, 1963), Kyśkö tai emöś (”Mistä lie ovat”, 1969). Yleisinhimillisiä arvoja ja komien kansanluonnetta kirjailija käsittelee romaaneissa Čugra (1981), Rödvuž pas (”Puumerkki”, 1988) ja Biva (”Tulusrauta”, 1999).
André Rischmann
André Félix Rischmann (26. tammikuuta 1882 Pariisi – 9. marraskuuta 1955 Pariisi) oli ranskalainen rugbynpelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Gennadi Juškov
Kirjailija on saanut Komin tasavallan Kuratov-valtionpalkinnon ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton palkinnon. Vuonna 1991 hän sai Komin tasavallan kansankirjailijan arvonimen ja vuonna 2000 Venäjän federaation ansioituneen kulttuurityöntekijän nimityksen. Juškov asui Syktyvkarissa.
Hubert Lefèbvre
Hubert Jean Daniel Lefèbvre (29. marraskuuta 1878 Pariisi – kuolinaika tuntematon) oli ranskalainen rugbynpelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä kultaa voittaneeseen joukkueeseen.
Kivikko
Kivikko on Mellunkylän kaupunginosan osa-alue Itä-Helsingissä, Kehä In kupeessa. Kontulan ja Kurkimäen länsipuolella sijaitsevalla alueella asuu noin 5 000 asukasta.
Kivikon asuinalue on 2,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä asuintalojen vyöhyke. Kivikkoa on rakennettu Kontulan ja Kurkimäen jatkeeksi vuodesta 1992 lähtien. Alueen palvelut on sijoitettu paljolti vanhan ja uuden kaupunkirakenteen saumaan. Kivikon etelä- ja itäosaa hallitsevat enimmäkseen kerrostalot, kun taas pohjoisempana on rivi- ja omakotitaloja.
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack (ääntäminen: fä'jsak ), (29. maaliskuuta 1763 Rostock – 30. lokakuuta 1818 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas. Hän osallistui Suomen sotaan kesällä ja syksyllä 1808.
Kivikko
Alueella toimi ennen ampumarata (tunnettiin nimellä Malmin Ampumarata). Lahdenväylän (Lahden moottoritien) ja rakenteilla olevan Kivikon liikuntapuiston väliin rakennetaan työpaikka-alue.
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack
Ernst von Vegesackin isä oli hollantilainen kapteeni ja äiti Sofia Magdalena von Blücher. Von Vegesackin perhe muutti Ruotsiin vuonna 1777 ja nuori Ernst pääsi Paašiksi Kustaa III:n hoviin. Ernst von Vegesack avioitui vuonna 1791 Anna Beata Hammarfein kanssa. Vuonna 1802 von Vegesack nimitettiin vapaaherraksi.
Kivikko
Kivikko on nimetty alueella sijainneen, asiakirjoissa jo 1700-luvun alussa mainitun Stensbölen tilan mukaan. Alue kuului alun perin Helsingin maalaiskuntaan ja liitettiin Helsinkiin suuressa alueliitoksessa vuoden 1946 alussa.
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack
”Ernst von Vegesackin marssi”, jonka on säveltänyt Johann Ignaz Stranensky vuonna 1808, vahvistettiin 30. marraskuuta 1992 Saaristomeren Laivaston kunniamarssiksi. Puolustusvoimauudistuksen jälkeen Ernst von Vegesackin marssi on Rannikkolaivaston kunniamarssi.
Kivikko
thumb|600px|center|Näkymä Kipinäpuistosta etelään
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack
Sotilasura
Sotaoikeuteen von Vegesack joutui, koska hänen maihinnousulaivastonsa rantautui Kristiinankaupunkiin 28. elokuuta 1808. Kuningas oli käskenyt hänen rantautua Poriin. Sotahovioikeus vapautti hänet, mutta Kustaa IV Adolf tuomitsi hänet henkilökohtaisesti elinkautiseen vankeuteen. Tuomiota ei pantu täytäntöön koska kuningas syrjäytettiin.
Kivikko
Palveluja
Kivikossa sijaitsee muun muassa K-Market, pizzeria ja useita päiväkoteja. Lisäksi siellä on Keinutien ala-asteeseen kuuluva Nallin sivukoulu, Kivikon liikuntapuisto, jossa on hiihtohalli, sekä Kivikon palvelukeskus Kivitasku, jossa on Kivikon terveysasema ja nuorisotalo.
Eberhard Ernst Gotthard von Vegesack
Maininta Vänrikki Stoolin tarinoissa
Ernst von Vegesack mainitaan Vänrikki Stoolin tarinoiden Wilhelm von Schwerin runon viimeisessä säkeistössä:
"Valitus ei kuulunut miehuuton, syvä kaipaus vaan, kehuks nuorena kaatunehen urohon ei sanaakaan; elon aamua Vegesack vain ylistää, ja paareja Adlercreutz silittää, ja Drufvasta harvoin nähty helo kyynel herkähtää."
Ivan Rybkin
Ivan Petrovitš Rybkin (s. 5. tammikuuta 1946) on venäläinen poliitikko, joka toimi duuman puhemiehenä vuosina 1994–1996 ja kansallisen turvallisuusneuvoston sihteerinä 1996–1998. Hän edusti tuolloin Venäjän agraaripuoluetta. Venäjän turvallisuusneuvoston sihteerinä Rybkin oli neuvottelemassa rauhaa Tšetšeniaan.
Ehdokkuus vuoden 2004 presidentinvaaleissa
Rybkin oli ehdolla Venäjän vuoden 2004 presidentinvaaleissa. Kampanjassaan hän syytti istuvaa presidenttiä Vladimir Putinia muun muassa Tšetšenian sodasta, perustuslain rikkomisesta ja ihmisten pelottelusta. Rybkin väitti Rossija-pankin johtajaa Juri Kovaltšukia Putinin ”mustan kassan” hoitajaksi.
Kesken vaalikampanjansa Rybkin katosi oltuaan kävelyllä vaimonsa kanssa Moskovan keskustassa Arbatin kävelykadulla 5. helmikuuta 2004. Vain päivää ennen katoamistaan Rybkin oli syyttänyt Putinia osallisuudesta vuoden 1999 Moskovan kerrostaloräjäytyksiin. Rybkin löydettiin viisi päivää myöhemmin Ukrainan pääkaupungista Kiovasta, missä hän naisten aurinkolasit kasvoillaan mutisi haastattelijoille jotain sekavaa. Rybkinin tunteneet ihmiset eivät olleet uskoa näkemäänsä ja kuulemaansa. Rybkin kertoi saaneensa yhteydenoton ihmisoikeusaktivilta, joka sanoi järjestävänsä hänelle tapaamisen tšetšeenijohtaja Aslan Mashadovin kanssa Kiovassa. Kertomansa mukaan Rybkin oli matkustanut junalla Kiovaan, jossa hänet vietiin asuntoon ja hänelle tarjoiltiin siellä teetä ja voileipiä. Hän heräsi toisesta asunnosta neljä päivää myöhemmin, jolloin hänelle näytettiin hänestä kuvattu häpäisyvideo.
Rybkinin katoamista pidettiin julkisuustemppuna tai hänen uskottiin joutuneen ryyppyputkeen. Eräiden teorioiden mukaan Rybkin oli huumattu ja siepattu Kiovaan epäselvissä olosuhteissa. Vierailtuaan Lontoossa Rybkin ilmoitti vetäytyvänsä ”farssina” pitämistään vaaleista ja että hän ei halunnut enää ”paeta kuin jänis presidentin höyrykoneen edessä”.
Ludwigstein
Ludwigstein on Viipurissa sijaitseva saari, joka kuuluu Monrepos’n puistoon. Pienellä kalliosaarella ovat Nicolayn suvun hautausmaa ja Ludwigsburgin hautakappeli. Saari liitettiin Monrepos’n kartanoon tiettävästi 1780-luvulla, ja sinne tehtiin ensimmäinen hautaus vuonna 1798. Hautakappeli valmistui 1820-luvulla, ja viimeinen hautaus saarelle tehtiin 1943.
Saaren historiaa
Linnasaaren edustalla sijaitseva saari liitettiin Monrepos’n kartanoon tiettävästi 1780-luvulla, jolloin kartanon omistajana oli Vanhan Suomen kenraalikuvernöörinä toiminut Württembergin prinssi Friedrich Wilhelm. Kartanon osti vuonna 1788 paroni Ludwig Heinrich von Nicolay, joka käytti aluksi saaresta erakkomunkkien retriittiin viittaavaa nimeä Eremitaaši. Ensimmäinen hautaus tehtiin vuonna 1798, kun Nicolay siirsi Ludwigsteiniin pari vuotta aikaisemmin kuolleen ystävänsä säveltäjä F. G. Lafermeren (1737–1796) jäännökset. Samaan aikaan rakennettiin saareen johtava silta, kiviportaat kalliojyrkänteen huipulle ja pystytettiin roomalaisten ylijumalan Juppiterin patsas. 1800-luvun alussa Nicolay alkoi kutsumaan saarta nimellä Erichstein, jota hän käytti vuonna 1804 kartanosta kirjoittamassaan runoelmassa. thumb|250px|Ludwigsburgin hautakappeli. Ludwig von Nicolayn hautakappeli valmistui 1820-luvulla. Sen jälkeen saaren pohjoisosaan perustettiin hautausmaa muille suvun jäsenille ja samalla estettiin ulkopuolisten pääsy saareen järjestämällä kulku sillan asemasta lautalla. Saaren nykyinen nimi juontaa myös 1820-luvulta. Ludwigsteinin hautausmaalla on kolme tiilestä muurattua hautaholvia, joiden päällä on marmorista tehdyt muistopaadet. Yksi paasista on kadonnut. Paikalle haudattiin Nicolayn perheen jäseniä neljässä sukupolvessa aina vuoteen 1942 saakka, jolloin Monrepos’n omistajaksi tuli lyhytaikaisesti Marie von Nicolayn sisarenpoika paroni Nicolas von der Pahlen. Viimeinen hautaus toimitettiin jatkosodan aikana elokuussa 1943, jolloin Ludwigsteiniin haudattiin paronitar Sophie von der Pahlen.
Avīci (01)
Avīci (01) on ruotsalaisen DJ-tuottaja Aviciin neljäs EP-levy. Sen ovat tuottaneet Avicii, Benny Blanco, Andrew Watt, Cashmere Cat sekä Carl Falk ja se julkaistiin 10. elokuuta 2017. Levyltä on julkaistu singleinä kappaleet Without You ja Lonely Together, joista jälkimmäinen jäi viimeiseksi julkaistuksi singleksi ennen artistin kuolemaa huhtikuussa 2018.
Ludwigstein
Ludwigsburgin hautakappeli
Hautakappeli on muurattu tiilestä ja rapattu sen jälkeen valkoiseksi kalkkilaastilla. Kaksikerroksisen kappelin lasimaalauksin koristellussa pohjakerroksessa olivat Ludwig ja Johanna von Nicolayn haudat ja heidän rintakuvansa. Toisessa kerroksessa on näköalatasanne, josta aikoinaan avautui suora näköyhteys Viipurin linnaan. Vuosikymmenten kuluessa vaurioitunutta rappausta on korjattu 1980-luvun loppupuolella sekä uudelleen vuosina 2003–2005, jolloin mukana oli myös suomalaisia asiantuntijoita Tampereen ammattikorkeakoulusta.
Oops!… I Did It Again (kappale)
”Oops!… I Did It Again” on ensimmäinen single Britney Spearsin albumilta Oops!… I Did It Again. Singlen on tuottanut Max Martin ja Rami. Suomalainen metallibändi Children of Bodom on tehnyt siitä coverin.
Louis Riel
Ensimmäistä kapinaa hallitusta vastaan kutsuttiin Redjoen kapinaksi. Kapinan päätteeksi Rielin muodostama väliaikaishallitus määritteli ehdot, joilla uusi Manitoban provinssi liittyi Kanadan valtioliittoon. Riel joutui kuitenkin kapinan aikana tapahtuneen Thomas Scottin teloituksen takia pakenemaan maasta Yhdysvaltoihin. Tästä tahrasta huolimatta hänen suosionsa säilyi. Maanpaossa ollessaan Riel valittiin parlamenttiin kolme kertaa, mutta hän ei voinut ottaa paikkaa vastaan. Hän meni maanpaossa ollessaan vuonna 1881 naimisiin Montanassa ja sai myöhemmin kaksi lasta.
Riel palasi maanpaosta nykyisen Saskatchewanin provinssin alueelle edustaakseen métis-kansaa mielenilmauksessa hallitusta vastaan vuonna 1885. Tämä mielenosoitus laajeni Saskatchewanin kapinaksi, jota taltuttamaan mobilisoitiin armeija. Saskatchewanin kapina päättyi Rielin vangitsemiseen ja tuomitsemiseen valtiopetoksesta kuolemaan. Ranskankielisessä Kanadassa Rielilla oli kuitenkin merkittävää kannatusta, ja hänen tuomionsa takia suhteet ranskan- ja englanninkielisen Kanadan välillä viilenivät.
Manitoban provinssissa helmikuun 3. maanantai on nimetty Louis Rielin päiväksi, joka on virallinen juhlapäivä.
Nuoruusvuodet
thumb|150px|left|Louis Riel 14-vuotiaana. Riel syntyi vuonna 1844 Louis Riel vanhemman ja Julie Lagimodièren perheeseen Hudson's Bay Companyn hallinnoimalla Rupertinmaan alueella Red River Colonyssä, joka sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin läheisyydessä. Alueen asukkaat koostuivat pääosin cree-, ojibwa- ja saulteaux-intiaaniheimoista, métis-kansasta, kanadanranskalaisista, skotlantilaisista ja englantilaisten jälkeläisistä.
Perheessä oli kaikkiaan 11 lasta, joista Louis oli vanhin. Rielit olivat paikallisesti tunnettu ja hyvämaineinen métis-perhe. Louis Rielin äidin vanhemmat olivat Jean-Baptiste Lagimodière ja Marie-Anne Gaboury, joiden perhe oli yksi ensimmäisistä, jo vuonna 1812 Red River Colonyyn muuttaneista siirtolaisperheistä. Heidät tunnettiin hartaana katolilaisena ydinperheenä.
Louis Riel vanhempi johti kansanliikettä, joka pyrki vapauttamaan Guillaume Sayerin, joka oli vangittu laittomista turkiskaupoista Hudson's Bay Companyn omistamalla alueella, jossa sillä oli monopoli. Kansanliike onnistui vapauttamaan Sayerin, mikä merkitsi samalla turkismonopolin loppumista. Tapahtuman luonteen ja julkisuuden takia Rielien nimi tunnettiin nyt koko Redjoen alueella. thumb|250px|Louis Rielin patsas Winnipegissä.
Tōjinmachin metroasema
Tōjinmachin metroasema on Fukuokan kaupungin Chūōn suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on viides asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien. Asema avattiin 26. heinäkuuta 1981.
Louis Riel
Nuoruusvuodet
Louis (nuorempi) kävi aluksi roomalaiskatolisen kirkon koulua Saint Bonifacessa. 13 vuotta täytettyään hän siirtyi piispa Alexandre Tachén opetettavaksi. Taché yritti innostaa métis-nuoria pappisuralle. Vuonna 1858 hän lähetti Louisin jatkamaan opiskelujaan Society of Saint-Sulpicen seminaarikoulussa, Petit Séminaire of Montréalissa.
Tōjinmachin metroasema
Asema sijaitsee lähimpänä Fukuoka YAHOO! Domen baseball-areenaa. Tämän vuoksi asemalla on ylimääräisiä lippuautomaatteja, jotka otetaan käyttöön aina areenalla pelattujen otteluiden jälkeen.
Louis Riel
Nuoruusvuodet
Saatuaan uutisen isänsä ennenaikaisesta kuolemasta vuonna 1864 Louis menetti kiinnostuksensa pappiskoulutukseen. Hän lopetti opintonsa kokonaan maaliskuussa 1865. Jonkin aikaa hän osallistui osa-aikaisena oppilaana Harmaiden nunnien kouluun, mutta joutui lopettamaan opiskelun koulun sääntöjen rikkomisen vuoksi. Louis jäi asumaan Montréaliin tätinsä Lucie Rielin luokse. Yli vuosi opintojensa keskeytymisen jälkeen isänsä kuoleman johdosta rahavaikeuksiin joutunut Louis sai työpaikan Rodolphe Laflammen omistamasta asianajotoimistosta.
Tōjinmachin metroasema
Muita paikkoja, jotka sijaitsevat aseman lähellä ovat muun muassa:
Louis Riel
Nuoruusvuodet
Samoihin aikoihin hänellä oli epäonnistunut suhde nuoreen naiseen nimeltä Marie-Julie Guernon. Tämä suhde eteni kihlaukseen saakka, mutta Marie-Julien vanhemmat eivät hyväksyneet suhdetta métis-miehen kanssa, joten kihlaus purettiin. Vuoden 1866 aikana Louis menetti mielenkiintonsa lakimiehen ammattiin ja päätti muuttaa pois Québecistä. Ystävät kertoivat hänen tehneen satunnaisia töitä Chicagossa, jossa hän asui runoilijaystävänsä Louis-Honoré Fréchetten kanssa ja kirjoitti omia runojaan Alphonse de Lamartinen tyyliä mukaillen. Hän toimi myös konttoristina Saint Paulissa Minnesotassa ennen palaamistaan Kanadan Red River Colonyyn 26. heinäkuuta 1868.
Brian Kidd
thumb|Kidd (taustalla) ja Mancini Brian Kidd (s. 29. toukokuuta 1949 Manchester) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Louis Riel
Redjoen kapina
Liikenneministeri William McDougall määräsi Rupertinmaalla maanmittaukset aloitettavaksi. Eversti John Stoughton Dennisin johtama maanmittausryhmä saapui paikalle 20. elokuuta 1869 ja kohtasi erittäin suurta vastustusta métisväestön keskuudesta. Paikallisella väestöllä ei ollut omistusoikeutta maahan, vaan maankäyttöoikeus oli jaettu Ranskasta periytyvällä seigneurial-järjestelmällä, jossa Ranskan kuningas omisti maan ja maa-alueilla oli tilanomistaja, joka jakoi edelleen alueen tilallisille pitkinä maakaistoina. Englantilaiset suosivat nelikulmaista maanjakoa.
Riel nousee johtajaksi
Elokuun loppupuolella pitämässään puheessa Louis tuomitsi maanmittaustoimet, koska Kanadan hallitus ei ollut neuvotellut maansiirron vaikutuksista ja ehdoista alkuperäisväestön kanssa. 11. lokakuuta 1869 joukko métisejä pakotti maanmittausryhmän keskeyttämään työnsä. Joukko kutsui itseään nimellä "Métis National Committee", johtajinaan ministeri Louis Riel ja presidentti John Bruce.
Tapahtuman johdosta Hudson's Bay Companyn hallinnossa oleva Assiniboian tuomioistuin kutsui ryhmän kuultavakseen. Kuulustelussa Louis Riel ilmoitti ryhmän estävän kaikki hallituksen yritykset ottaa alueet haltuunsa, kunnes se neuvottelisi ehdoista métisien kanssa. Kenraalikuvernöörin nimittämä McDougall joukkoineen yritti matkustaa alueelle, mutta 2. marraskuuta heidän etenemisensä estettiin. McDougall joutui kääntymään paluumatkalle lähellä nykyistä Yhdysvaltain rajaa. Saman päivän aikana Rielin johtama metis-joukko otti haltuunsa Fort Garryn linnoituksen.
Estadio Municipal de Ipurua
Estadio Municipal de Ipurua on jalkapallostadion, joka sijaitsee Eibarin kaupungissa Espanjan Baskimaassa. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1947 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 6 000. Se toimii paikallisen jalkapalloseura SD Eibarin kotikenttänä.
Brian Kidd
Kidd toimii Valioliigan Manchester Cityn apulaismanagerina. Hän on kuulunut Roberto Mancinin valmennusryhmään vuodesta 2009.
Louis Riel
Riel nousee johtajaksi
6. marraskuuta Riel kutsui alueen englanninkieliset siirtolaiset ja métisien edustajat neuvottelemaan tilanteesta. 1. joulukuuta hän esitti luettelon ehdoista ja oikeuksista, joilla he suostuisivat yhteistyöhön. Suurin osa alueen asukkaista hyväksyi ehdot ja métisien oikeudet, mutta vähemmistöön jääneet äärikanadalaiset vastustajat perustivat Canadian Party -puolueen John Christian Schultzin Charles Mairin, eversti John Stoughton Dennissin ja majuri Charles Boultonin johdolla. McDougall määräsi Dennissin kokoamaan asukkaista joukon aseistettuja miehiä, mutta siirtolaiset eivät olleet kiinnostuneet nousemaan aseelliseen vastarintaan. Schultz onnistui värväämään noin viidenkymmenen miehen vahvuisen joukon, joka linnoittautui hänen kotiinsa ja omistamaansa kauppaan. Riel määräsi talon piiritettäväksi ja lukumääräisesti alakynteen jääneet englantilaiset antautuivat pian tämän jälkeen, jolloin heidät vangittiin ja kuljetettiin Fort Garryn linnoitukseen.
Estadio Municipal de Ipurua
Kaudeksi 2014–2015 edustusjoukkueen noustua pelaamaan ensimmäistä kertaa seuran historiassa maan korkeimmalle sarjastasolle Primera Divisióniin, stadionin kapasiteettia laajenettiin 6 000 pohjoispäätyyn rakennetuilla lisäkatsomonosilla.
Brian Kidd
Kiddillä on takanaan pitkä ura sekä pelaajana että valmentajana. Kenties parhaiten hänet muistetaan ajastaan Alex Fergusonin apulaismanagerina Manchester Unitedissa 1990-luvulla.
Louis Riel
Väliaikaishallitus
thumb|300px|right|Métisien väliaikaishallitus
Saatuaan uutiset tapahtumista Ottawa lähetti kolme neuvottelijaa Red River Colonyyn, mukanaan Hudson's Bay Companyn edustaja Donald Alexander Smith. Ennen valtuuskunnan saapumista, 8. joulukuuta Métis National Committee perusti väliaikaishallituksen, joka valitsi presidentikseen 27. joulukuuta Louis Rielin. Riel tapasi Ottawan lähettämät neuvottelijat 5. ja 6. tammikuuta, mutta neuvottelijat eivät hyväksyneet Rielin ehtoja. Smith päätti keskustella kansalaisten kanssa julkisissa kokouksissa. Hän kutsui asukkaat koolle 19. ja 20. tammikuuta ja yritti vakuuttaa asukkaat Kanadan valtion pyrkimysten puolelle. Riel reagoi kutsumalla koolle oman kokouksensa, jossa määrällisesti tasan jakautuneet englantilaiset ja ranskalaiset pääsivät sopuun ehdoista ja oikeuksista, jotka esitettäisiin Ottawan neuvottelijoille. 7. helmikuuta Riel toi uuden ehdotuksen Smithin nähtäväksi, ja molemmat siunasivat sen lähettämisen Ottawaan hallituksen hyväksyttäväksi. Väliaikaishallitus jatkoi toimintaansa julkaisemalla New Nation -sanomalehteä ja perustamalla Assiniboian hallituksen säätämään lakialoitteita.
Estadio Municipal de Ipurua
Lähteet
43.18171°N, -2.4758°W
Louis Riel
Englantilaisten vastustus ja Thomas Scottin teloitus
thumb|left|250px|Thomas Scottin teloitus
Oikeudenkäynnissä tuomari Ambroise-Dydime Lépine tuomitsi Boultonin kuolemaan toimistaan väliaikaishallitusta vastaan. Hänet kuitenkin armahdettiin, minkä Scott katsoi johtuvan métisien heikkoudesta. Scott riiteli toistuvasti vartijoidensa kanssa, ja hänet tuomittiin kuolemaan tottelemattomuudesta ja väliaikaishallituksen määräysvallan tunnustamatta jättämisestä. Rieliä vedottiin useaan otteeseen armahtamaan Scott, mutta tämän kerrotaan vastanneen:
Scott teloitettiin ampumalla 4. maaliskuuta. Vuosien saatossa on käyty paljon keskustelua Rielin todellisista motiiveista. Virallisesti hänen sanotaan halunneen näyttää Ottawalle, että métisien kansannousu on syytä ottaa vakavasti.
Manitoban perustaminen ja Wolseleyn sotaretki
Väliaikaishallituksen edustajat matkustivat Ottawaan maaliskuussa. Thomas Scottin teloituksen johdosta he kohtasivat vaikeuksia neuvotteluiden alussa, mutta onnistuivat lopulta keskustelemaan pääministeri Macdonaldin ja George-Étienne Cartierin kanssa. Osapuolet pääsivät pian sopimukseen ehdoista ja oikeuksista, jotka loivat perustan 12. toukokuuta 1870 säädetylle Manitoba Act -laille, joka määritteli Manitoban provinssin Kanadan liittovaltioon yhdistymisen ehdot. Neuvotteluista huolimatta osapuolet eivät päässeet yhteisymmärrykseen väliaikaishallituksen jäsenten armahtamisesta.
Osoittaakseen määräysvaltansa ja pysäyttääkseen yhdysvaltalaiset laajennusmieliset, Kanadan armeijan eversti Garnet Wolseleyn johtama yksikkö lähetettiin Red River Colonyyn. Virallisesti armeijan yksikön tehtävänä oli rauhan ylläpitäminen alueella, mutta Riel sai tiedon, jonka mukaan yksikön tarkoituksena oli hänen teloittaminen. Riel pakeni Red River Colonystä ennen sotilaiden saapumista. Sotilasyksikön saapuminen 20. elokuuta merkitsi Redjoen kapinan loppumista.
Mahdollinen armahdus
Alueen varakuvernööriksi nimitetty Adams George Archibald saapui siirtokuntaan 2. syyskuuta 1870 ja otti virallisesti alueen hallintaansa. Epäonnistuttuaan armahduksen saamisessa kapinan aikaisista toimistaan Louis Riel pakeni maasta silloisessa Dakota Territoryssä sijainneeseen St. Joseph's -kirkon suojiin. Siirtokuntaan jääneet Rielin kannattajat kokivat suurta painostusta ja vihamielisyyksiä kanadalaisten sotilaiden taholta. Joulukuussa 1870 pidetyissä Manitoban ensimmäisissä vaaleissa monia Rielin kannattajia valittiin uuteen parlamenttiin, mistä johtuen Riel toivoi pian saavansa armahduksen. Rahahuolet ja stressi aiheuttivat vakavia terveydellisiä ongelmia ja viivästyttivät hänen paluutaan Manitobaan vuoden 1871 toukokuulle saakka. thumb|200px|left|Louis Riel vuonna 1875
Siirtokuntaa kohtasi uusi uhka Yhdysvalloista, josta feeniläiset yrittivät hyökätä Redjoen kapinaan osallistuneen William Bernard O'Donoghuen johdolla. Uhan vakavuutta liioiteltiin, mistä johtuen Archibald kutsui vapaaehtoisia tarttumaan aseisiin. Vapaaehtoisista koottiin aseistettuja ratsujoukkoja, joista yhtä Riel johti. Archibaldin tarkastaessa joukkojaan St. Bonifacessa hän henkilökohtaisesti kätteli Rieliä ja tällä eleellä ilmaisi aikaisempien kaunojen unohtamisen. Uutisten Rielin paluusta saavuttua Ontarioon Mair- ja Canada First -liikkeet aloittivat laajan kampanjan Rieliä ja Archibaldia vastaan.
Pääministeri Macdonald valmistautui vuoden 1872 parlamenttivaaleihin ja halusi vähentää kiistoja Québecin ja Ontarion välillä. Hän tarjosi Rielille 1 000 dollaria lahjuksena, jos hän suostuisi lähtemään vapaaehtoiseen maanpakoon. Lisäksi Smith tarjosi 600 puntaa hänen perheelleen. Riel hyväksyi ehdot ja saapui Saint Paulin kaupunkiin 2. maaliskuuta 1872. Riel palasi takaisin Manitobaan jo kesäkuun loppupuolella ja päätti asettua ehdokkaaksi tulevissa parlamenttivaaleissa. Hän luopui myöhemmin ehdokkuudestaan antaen mahdollisuuden Cartierille, joka oli tukenut Rielin armahdusta. Cartier valittiin edustajaksi ollen ainoa ehdokas Provencherin vaalipiirissä. Rielin toiveet virallisesta armahduksesta hiipuivat nopeasti Cartierin kuoltua 20. toukokuuta 1873. Vuoden 1873 vaaleissa Riel ainoana ehdokkaana tuli valituksi, mutta joutui jälleen pakenemaan, koska hänet etsintäkuulutettiin syyskuussa. Thomas Scottin oikeudenkäynnin tuomarina toiminut Lépine vangittiin odottamaan oikeudenkäyntiä. Riel matkusti Montrealiin, mutta pidättämisen tai salamurhan pelossa hän ei istunut kansanedustajana parlamentissa. Ontarion johtaja Edward Blake oli luvannut 5 000 dollarin palkkion Rielin vangitsemiseksi. Riel oli ainoa kansanedustaja, joka ei osallistunut Pacific Scandal -tapauksen käsittelyyn 1873, jossa pääministeri Macdonaldia syytettiin lahjusten ottamisesta Canadian Pacific Railwayltä. Skandaali johti Macdonaldin hallituksen eroon marraskuussa. Liberaalisen puolueen johtaja Alexander Mackenziestä tuli väliaikainen pääministeri ja uudet vaalit järjestettiin tammikuussa 1874. Liberaalit ja Mackenzie muodostivat uuden hallituksen, mutta Riel onnistui säilyttämään edustajanpaikkansa suurella äänienemmistöllä kilpailijaansa J. Hameliniin nähden. Vahvistaakseen edustajapaikkansa, Rielin täytyi valitsemisensa jälkeen käydä allekirjoittamassa nimensä rekisteröintikirjaan. Tämän hän teki valeasun turvin tammikuussa. Rielin vastustaja Schultz valittiin kansanedustajaksi Lisgarin vaalipiiristä Tämä jatkoi parlamentissa Rielin vastaisia toimiaan ja onnistui saamaan hänet erotettua 16. huhtikuuta 1874. Uusissa vaaleissa Riel valittiin jälleen Provencherin vaalipiiristä ainoana ehdokkaana, muttei hän vieläkään pystynyt ottamaan tointa vastaan. Rielin sinnittelyllä oli symbolinen merkitys métiseille. Myös kansan mielipide Québecissa oli hänen puolellaan.
Pakovuodet ja mielisairaus
Riel asui oblaattiseurakunnan pappien luona Plattsburgin kylässä New Yorkin lähistöllä. Seurakunnan pappien johdolla hän tapasi lähellä sijaitsevan Keesevillen kylässä asuvan isä Fabien Martin Barnabén, joka kertoi uutiset Lépinen kohtalosta. Scottin murhaoikeudenkäynti Lépineä vastaan oli aloitettu 13. lokakuuta 1874, ja sen päätteeksi hänet tuomittiin syyllisenä kuolemaan. Tuomiosta johtuen Quebecin lehdistössä käytiin kiivasta keskustelua, jossa vaadittiin Lépinen ja Rielin armahtamista. Pääministeri Mackenzie koki joutuvansa ahtaalle ranskankielisen ja Ontarion vaatimusten välillä. Hänen avukseen tuli Kanadan kenraalikuvernööri lordi Dufferin, joka armahti Lépinen tammikuussa 1875. Armahdus avasi pääministerille mahdollisuuden käsitellä Rielin armahtamista hallituksessa. Riel sai vapautensa sillä ehdolla, että pysyisi maanpaossa viisi vuotta.
Pakovuosinaan Riel oli kiinnostunut lähinnä uskonnollisista asioista eikä juuri piitannut maallisesta menosta. Keskusteltuaan quebeciläisen roomalaiskatolisen papin kanssa hän uskoi enenevässä määrin olevansa jumalan métis-kansalle valitsema johtaja. Myöhemmät elämäkertojen kirjoittajat ovat uskoneet hänellä olleen persoonallisuushäiriöitä, kuten narsismi ja megalomania. Rielin terveyden heikentyessä ja luonteen muututtua väkivaltaiseen suuntaan hänet toimitettiin Montrealissa asuvan enonsa John Leen hoidettavaksi. Rielin häirittyä jumalanpalvelusta Lee lähetti hänet 6. maaliskuuta 1876 Longue-Pointessa, Quebecissa sijaitsevaan mielisairaalaan, jonne hänet kirjattiin keksityllä nimellä Louis R. David. Laitoksen lääkärit pelkäsivät jonkun tunnistavan hänet ja siirsivät hänet Beauportin mielisairaalaan salanimellä "Louis Larochelle". Rielin kärsiessä satunnaisista kohtauksista hän jatkoi uskonnollista kirjoittamistaan. Hänen kirjoituksensa oli sekoitus kristillisiä ja juutalaisia traditioita. Lopulta hän kutsui itseään Louis "David" Rieliksi, uuden mantereen profeetaksi. Riel rukoili seisten tuntikausia palvelijan auttaessa pitämään hänen käsivarsiaan ristin muodossa. Mielenterveysongelmat paranivat lopulta, ja hänet vapautettiin 23. tammikuuta 1878 sillä ehdolla, että hän lupaisi elää hiljaiseloa. Riel palasi takaisin Keesevilleen, jossa hän rakastui Fabien Barnabén tyttäreen Evelina Martin Barnabéen. Riel ei rahavaikeuksien vuoksi kuitenkaan pystynyt ehdottamaan avioliittoa. Hän palasikin länteen toivoen morsion seuraavan perässä. Evelina Barnabé ei kuitenkaan katsonut elämän preerialla soveltuvan hänelle. Heidän kirjeenvaihtonsa päättyi pian.
Saskatchewanin territorion kaunat
Redjoen kapinan jälkeen monet métisit matkasivat länteen ja asettuivat Saskatchewanjokilaaksoon, etenkin Saskatchewanjoen etelähaaran varteen lähelle Saint-Laurentin lähetysasemaa, joka sijaitsee lähellä nykyistä St. Laurent de Grandinia. 1880-luvulla siirtolaiset kuitenkin havaitsivat ettei länteen muuttaminen ratkaissut alkuperäisasukkaiden ongelmia. Biisonien katoaminen aiheutti cree-, mustajalka- ja First Nations-intiaanien keskuudessa lähes nälänhätää, jota pahensi valtion tukien leikkaukset 1883 ja treaty-lupausten hoitamatta jättäminen. Métisien haluttiin lopettavan metsästys ja keskittyvän maanviljelyyn, mutta muutos ei ollut helppo monimutkaisen maanomistusbyrokratian vuoksi. Ongelmat olivat samansuuntaisia kuin aikaisemmin Manitobassa. Siirtolaisia Euroopasta ja maan itäosista muutti suurin määrin alueelle, ja he kohtasivat samat byrokratiaongelmat. Käytännössä kaikilla alueen asukkailla oli jonkinlaista kaunaa hallintoa vastaan. Vuonna 1884 englantilaiset siirtolaiset, anglo-métisit ja métisit pitivät kokouksia ja yrittivät taivutella vastahakoista alueen hallintoa helpottamaan byrokratiaa. 24. maaliskuuta Batochen kylässä pidetyssä kokouksessa kolmekymmentä eteläisen alueen métisiä päätti ehdottaa Rieliä palaamaan takaisin ja edustamaan heidän asiaansa. 6. toukokuuta "Settler's Union" kokoontui keskustelemaan asiasta. Kokoukseen osallistui métisejä, englanninkielisiä edustajia Prince Albertista, sekä métisien kannattaja, Ontariosta kotoisin oleva siirtolainen William Henry Jackson, joka tunnettiin myös nimellä "Honoré Jackson" ja anglo-métisi James Isbister. Kokouksessa päätettiin lähettää valtuuskunta Rielin johdolla neuvottelemaan Kanadan hallituksen kanssa.
Rielin paluu
Rieliä tapaamaan lähtevän retkikunnan johtajana toimi tunnettu biisonin metsästäjä ja Saint-Laurentin métisien johtaja Gabriel Dumont. Dumont ja Riel olivat tavanneet aikaisemmin Manitobassa. James Isbister oli joukon ainoa anglo-métisi. Riel oli helposti taivuteltavissa asian kannalle, eikä tämä sinällään ollut yllätys hänen edelleen uskoessa olevansa métisien valittu johtaja ja uusi kristillinen profeetta. Riel toivoi samalla pystyvänsä edistämään omaa aluevaatimustaan Manitobassa. Seurue lähti matkaan 4. kesäkuuta ja saapui Batocheen 5. heinäkuuta. Saavuttuaan métisit ja englantilaissiirtolaiset olivat Rielille suopeita ja kuuntelivat hänen lukuisia puheitaan, joissa hän kehotti kansaa maltillisesti neuvottelemaan asiasta. Kesäkuussa 1884 creepäälliköt Big Bear ja Poundmaker suunnittelivat oman kanteen lähettämistä ja keskustelivat samalla Rielin kanssa. Intiaanien vaatimukset poikkesivat suuresti siirtolaisista, joten keskusteluissa ei päästy yhteisymmärrykseen. Rielin innoittamana Honoré Jackson ja lähialueiden edustajat laativat oman luonnoksensa anomuksesta. 28. heinäkuuta Jacksonin toimiessa sihteerinä métisien ja englanninkielisten edustajat pääsivät sopuun asiakirjasta, jossa esiteltiin alueen asukkaiden ongelmat ja vaatimukset hallitukselle. Samaan aikaan Rielin kannatus rakoili hänen uskonnollisten puheidensa poiketessa katolilaisen kirkon opeista. Pappi Alexis André varoitti häntä sekoittamasta politiikkaa ja uskontoa. Vastineeksi kuvernöörikenraalin ja intiaaniasiamies Edgar Dewdneyn lahjuksista paikallinen englanninkielinen sanomalehti liittyi Rielin ankariin arvostelijoihin. Tästä huolimatta työ jatkui, ja 16. joulukuuta Riel lähetti Jacksonin johdolla valmistellun asiakirjan hallitukselle ja suositteli neuvottelijaryhmän lähettämistä asiakirjan mukana. Pääministeri Macdonaldin valtiosihteeri Joseph-Adolphe Chapleau vastaanotti asiakirjan. Pääministeri kielsi myöhemmin koskaan nähneensä kyseistä asiakirjaa.
Välirikko kirkon kanssa
Odottaessaan vastausta Ottawasta Riel harkitsi paluuta takaisin Montanaan, mutta teki helmikuussa päätöksen jäädä alueelle. Rielin mielenterveys alkoi rakoilla uudelleen hänen aloitettuaan pakkomielteisen rukoilemisen. Kun hän julisti julkisesti kerettiläisiä oppeja, välit katoliseen kirkkoon kylmenivät. Hallituksen vastaus saapui 11. helmikuuta 1885. Sen mukaan hallitus päätti toteuttaa väestönlaskennan Luoteisterritorioiden alueella ja perustaa komission tutkimaan alueen ongelmia. Rielin ja métisien mielestä tämä oli vain viivystaktiikkaa, ja osa halusi nousta aseelliseen vastarintaan. Kirkko, englanninkieliset siirtolaiset ja paikalliselle métisien johtajalle Charles Nolinille uskolliset joukot vastustivat väkivaltaa. Riel suuruudenhulluudessaan lietsoi kansannousua. 15. maaliskuuta hän keskeytti jumalanpalveluksen, jonka johdosta kirkko esti hänen osallistumisensa sakramenttiin. Métisit pysyivät uskollisena karismaattiselle Rielille huolimatta julkilausumista, joissa hän julisti Rooman menettäneen arvostuksensa, ja että uudeksi paaviksi tulisi valita piispa Ignace Bourget.
Myöhemmin oikeudenkäynnissään Riel kielsi kirkon syytteet häntä kohtaan.
Kapinaan nousu
Battlefordissa sijaitsevan Kanadan ratsupoliisien tukikohtaa vahvistettiin 18. maaliskuuta lisäjoukoilla mahdollisen kansannousun varalta. Huolimatta pastori Alexis Andrén ja ratsupoliisin ylivalvoja Leif Newry Fitzroy Crozierin varoituksista tukikohtaa vahvistettiin ainoastaan sadan miehen vahvuisella joukolla. Kansan keskuudessa kiersi huhu, jonka mukaan 500 miehen vahvuinen joukko olisi matkalla alueelle. Tästä tuohtuneina métisit Rielin johdolla tarttuivat aseisiin, ottivat panttivankeja ja katkaisivat lennätinlinjat Batochen ja Battlefordin väliltä. Riel perusti Batochessa Saskatchewanin väliaikaishallituksen 19. maaliskuuta ollen sen poliittinen ja hengellinen johtaja, kun taas Dumont toimi aseistettujen joukkojen päällikkönä. Riel perusti myös Exovedate-neuvoston (Rielin uudissana joka tarkoitti: "He, jotka lähtivät pesästä"). Hän lähetti myös edustajia intiaanipällikoiden Poundmakerin ja Big Bearin luokse.
21. maaliskuuta Rielin edustajat vaativat Crozierin ja Fort Carltonin antautumista, jotka kieltäytyivät. Tilanne kärjistyi, ja 23. maaliskuuta Dewney lähetti sähkösanoman pääministeri Macdonaldille, jossa hän kertoi mahdollisesta aseellisesta yhteenotosta. 26. maaliskuuta Gabriel Dumontin johtama joukko kohtasi ratsupoliisit Duck Laken läheisyydessä. Kohtaaminen johti Duck Laken taisteluun, jonka tuloksena ratsupoliisijoukot pakenivat. Kuultuaan uutiset taistelusta intiaanit nousivat kapinaan hallitusta vastaan. Intiaanien kapina ei ollut suoranaisesti yhteydessä Rielin johtamaan kapinaan. Heidän ja hallituksen välit kärjistyivät samoihin aikoihin. Tämä johti Saskatchewanin kapinan alkamiseen.
thumb|left|Louis Riel vangittuna Middletonin leirissä Batochessa, 16. toukokuuta 1885. Riel oli laskenut paljon Luoteisterritorioiden syrjäisyyden varaan. Hän luotti siihen, ettei Kanadan hallitus pystyisi lähettämään alueelle riittävästi joukkoja. Hän pystyisi näin ollen pakottamaan hallituksen neuvotteluihin. Taktiikka oli käytännössä sama kuin aikaisemmassa Redjoen kapinassa 1870, jossa ensimmäiset joukot saapuivat vasta kolmen kuukauden päästä kapinan alkamisesta. Hän ei ottanut huomioon uutta Canadian Pacific Railwayn rautatietä. Huolimatta osittain keskeneräisestä rautatiestä, ensimmäiset hallituksen joukot kenraalimajuri Frederick Dobson Middletonin johdolla saapuivat Duck Lakelle vain kaksi viikkoa Rielin vaatimusten jälkeen. Dumont tiesi ettei pystyisi voittamaan avointa taistelua Kanadan joukkoja vastaan. Hän toivoi pystyvänsä pitkittämään neuvotteluja ryhtymällä sissisotaan. Dumont saavutti tavoitteensa 24. huhtikuuta 1885 käydyssä Fish Creekin taistelussa. Riel vaati puolustuksen siirtämistä Batocheen, jota hän kutsui "Jumalan kaupungiksi". Joukot kohtasivat Batochen taistelussa 9.-12. toukokuuta. Taistelun lopputuloksesta ei ollut missään vaiheessa epäselvyyttä. 15. toukokuuta Riel antautui. Intiaanipäällikkö Big Bear jatkoi taistelua, mutta antautui lopulta 3. kesäkuuta käydyssä Loon Laken taistelussa.
Rielin tuomitseminen
Useat läheisissä suhteissa hallitukseen olevat henkilöt vaativat Rielin oikeudenkäynnin suorittamista Winnipegissä. Oikeudenkäynnit, joissa mahdollisesti syytetty tuomittaisiin kuolemaan oli aikaisemmin pidetty kaupungissa. Pelättiin myös, että Manitoban alueella pidetyssä oikeudenkäynnissä tuomarit ja kansa olisivat Rielille myötämielisiä. North-West Territories Act -lain muutoksen johdosta oli mahdollista siirtää oikeudenkäynti Luoteisterritoriohin.
thumb|300px|Louis Riel oikeudenkäynnissä Pääministeri John A. Macdonald määräsi oikeudenkäynnin suoritettavaksi Reginan kaupungissa. Oikeudenkäynti alkoi 28. heinäkuuta 1885 ja kesti ainoastaan viisi päivää. Tuomarina oli Hugh Richardson ja valamiehinä toimi kuusi englantilaista ja skotlantilaista protestanttia kaupungista ja lähialueilta.
Riel piti oikeudenkäynnin aikana kaksi pitkää puheenvuoroa, joissa hän puolusteli toimiaan ja métis-kansan oikeuksia. Hänen asianajajansa yritti puolustaa Rieliä väittäen tätä syyntakeettomaksi, mitä Riel ei itse sallinut vaan totesi:
Riel todettiin syylliseksi valtiopetokseen, mutta jokainen kuudesta valamiestä suositteli, ettei häntä olisi tuomittu kuolemaan. Rangaistuksen langettanut tuomari Hugh Richardson kuitenkin määräsi Rielille kuolemantuomion ja sen alustavasti täytäntöön pantavaksi 18. elokuuta 1885. Viisikymmentä vuotta myöhemmin oikeudenkäynnissä valamiehenä toiminut Edwin Brooks totesi oikeutta käydyn valtiopetoksesta, mutta Riel tuomittiin Thomas Scottin murhasta.
Kuolemantuomio
Quebeciläinen lehdistö kyseenalaisti äänekkäästi Rielin tuomion, sillä englantilais-kanadalainen kapinajohtaja, Rielin sihteerinä toiminut William Henry Jackson, oli todettu syyntakeettomaksi valtiopetokseen, ja näin ollen hän päätyi hirsipuun sijasta mielisairaalaan. Yleinen näkemys oli, että Riel haluttiin teloittaa nimenomaan ranskalais-kanadalaisena.
Sir John A. Macdonald, joka oli tärkeässä asemassa Rielin kohtalosta päätettäessä, totesi kuuluisassa lausunnossaan:
Vähän ennen tuomiota Riel sopi kiistansa katolisen kirkon kanssa. Hänen uskonnolliseksi avustajakseen osoitettiin isä André. Rielille toimitettiin myös kirjoitusvälineet, jotta hän pystyisi kirjoittamaan kirjaa vangittuna ollessaan. Riel hirtettiin 16. marraskuuta 1885.
Boulton kirjoitti muistelmissaan Rielin viimeisistä hetkistä. Sen mukaan Père André ilmoitti Rielille lopun olevan lähellä ja kysyi, haluaisiko tämä tehdä rauhan, johon Riel vastasi: kyllä. Seuraavaksi hän kysyi: antaisiko Riel anteeksi kaikille vihollisilleen, mihin Riel vastasi: kyllä. Vastaavasti Riel kysyi, voisiko hän pitää puheen, minkä hän kuitenkin jätti Andrén pyynnöstä pitämättä. Riel vastaanotti pyhän suudelman molemmilta papeilta. André totesi: (joten matkalle taivaaseen).
Huppu vedettiin Rielin pään yli. Rielin rukoillessa lattialuukku hänen allaan avattiin, ja hän putosi roikkumaan hirttosilmukasta. Kesti kaikkiaan neljä minuuttia ennen kuin Rielin hengitys pysähtyi. Varakuvernööri määräsi ruumiin luovutettavaksi sheriffi Chapleaulle. Rielin ruumis toimitettiin hänen äitinsä kotiin St. Vitalin kaupunginosaan Winnipegissä. 12. joulukuuta 1885 järjestetyn sielunmessun jälkeen hänet haudattiin Saint-Bonifacen katedraalin alueelle.
Mikki Hiiren kerhotalo
Mikki Hiiren kerhotalo (Mickey Mouse Clubhouse) on Disneyn tuottama tietokoneanimaatiosarja, jota esitettiin Disney Channelilla arkiaamuisin. Sarjaa esitettiin myös Yle TV2:n Pikku Kakkosen sunnuntaiaamussa. Nykyisin sitä esitetään lastenkanavilla Playhouse Disney ja Disney Channel. Ohjelma palasi myös Pikku Kakkosen lauantaiaamuihin.
Ohjelman ensiesitys oli Disney Channelilla 5. toukokuuta 2006. Ohjelman suomenkielistä versiota esitettiin TV2:lla jo syksyllä 2006 ja keväällä 2007. Sarja on tarkoitettu 2–5-vuotiaille. Sen on tarkoitus opettaa mm. muotoja, värejä, kirjaimia ja numeroita leikin varjolla.
Ohjelman tapahtumia
Ohjelman alussa iloinen Mikki Hiiri saapuu kuvaan, esittelee itsensä: "Minä tässä, Mikki Hiiri." ja kysyy: "Hei, haluatteko tulla kerhooni?" Arvattuaan katsojan vastaavan myöntävästi hän sanoo "Selvä" ja jatkaa: "Minä melkein unohdin - jotta kerhotalo saadaan esille, pitää sanoa taikasana: Miiska, muuska, Mikki Hiiri". Tämän jälkeen alkaa tunnusmusiikki ja Mikin takana olevalle nurmikentälle nousee maasta animoituna Mikki Hiiren muotoinen kerhotalo. Osassa jaksoista Mikki Hiiri toteaa alussa: "Tämä on Mikki Hiiren kerhotalo" ja osassa taas: "Tämä on Mikki Hiiren kerho."
Mikki ystävineen puuhaa aina jotain hauskaa ja seikkailee. Jakson alussa eteen tulee ongelma, jonka Mikki ystävineen päättää ratkaista. Tämän jälkeen käynnistetään mikkikoje, toiselta nimeltään Touhotin, joka luo mikittimet. Mikitin on myöhemmin ongelman ratkaisussa tarvittava elollinen tai eloton asia. Näitä luodaan kolmesta viiteen kappaletta, joista yksi on aina mysteerimikitin. Mysteerimikitintä käytetään, kun tiedossa olevat mikittimet eivät auta ongelman ratkaisussa.
Seikkailun edetessä, kun hahmot tarvitsevat jotain jota heillä ei ole, ja arvellaan tarvittavan mikitintä kutsutaan Touhotinta huudolla: "Hoi Touhotin!" Touhotin on Mikki hiiren pään muotoinen laite, joka tuo alussa mikkikojeen luomat mikittimet. Lopuksi, kun kaikki Mikittimet on käytetty, Mikki pyytää katsojia hurraamaan. Samalla Touhottimen takana lentää ilotulitteita.
Ohjelman loppuessa, kun kaikki mikittimet on käytetty, palataan kerholle. Jakso loppuu TipTop-tanssiin, jonka aikana Mikki käy vielä lyhyesti läpi jakson tapahtumat. Ystävykset poistuvat kerholta ja Mikin poistuttua viimeisenä portista ja sanottua: "Hei, hei!", kerhotalo häviää animoituna nurmikentälle. Lopuksi Mikki sanoo: "Nähdään taas pian!"