cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lämpöputki
Lämmönvaihtimet
Kaasu–neste – lämmönvaihtimet ovat harvinaisempia johtuen kaasu–kaasu – lämmönvaihtimien tehokkaasta rakenteesta. Myös keskipakoisvoimaan perustuvia lämmönvaihtimia on käytössä, joissa pyöreistä, levymäisistä lämpöputkista toinen pinta toimii haihduttimena ja toinen lauhduttimena. Kapillaarirakenteen ja keskeiskiihtyvyyden takia sekä lämmön-, että aineensiirto ovat tehokkaampia kuin tavallisissa lämpöputkilämmönvaihtimissa. Mahdollisia tulevaisuuden sovelluksia ovat pienoislämpöputkilämmönvaihtimet autoissa, mikroprosessoreissa ja kuljetusvälineiden jäähdyttiminä.
Itiö
Yhtäläisitiöinen eli homosporinen eliö tuottaa ainoastaan yhdentyyppisiä itiöitä, kun taas erilaisitiöinen eli heterosporinen eliö tuottaa kahta erilaista itiötyyppiä: erilaisitiöisen kasvin pikkuitiö eli mikrospori kehittyy koirasgametofyytiksi, ja isoitiö eli makrospori tai megaspori kehittyy naarasgametofyytiksi. Kasveista yhtäläisitiöisiä ovat viherlevät sekä eräät sammalista ja sanikkaisista. Erilaisitiöisiä puolestaan ovat siemenkasvit ja monet sammalet ja sanikkaiset. Siemenkasveilla pikkuitiö muodostaa siitepölyhiukkasen ja isoitiö kehittyy siemenaiheen alkiorakoksi.
Sisäitiöiksi kutsutaan eliön osan sisällä syntyviä itiöitä eli endosporeja. Näitä ovat muun muassa kotelosienten koteloitiöt eli askosporit. Ulkoitiöitä eli eksosporeja ovat esimerkiksi itiöemiä muodostavien sienten eli kantasienten kantaitiöt. Eräillä levillä hedelmöityksen seurauksena syntyviä yhtymäitiöitä eli tsygosporeja ovat muun muassa punalevien ryhmäitiöt. Itiöiksi voidaan kutsua myös muidenkin eliöiden, kuten bakteerien lepoasteita.
Lämpöputki
Sähkö- ja elektroniikkakomponenttien jäähdytys
thumb|200px|Tietokoneen jäähdytin, jossa on lämpöputket.
Sen lisäksi, että komponentteja täytyy kuumenemisen estämiseksi jäähdyttää, niin komponentit myös toimivat tehokkaammin matalammissa lämpötiloissa. Sähkömoottorien jäähdyttämisessä käytetään myös lämpöputkia, jotka on mahdollista asentaa moottorin akselille, jolloin jäähtymisen lisäksi myös sähkönvastus pienenee ja moottorin tehokkuus paranee.
Maanalaiset sähköjohdot, jotka on asennettu lähelle kaukolämpöputkia, voidaan jäähdyttää sähkönjohtavuuden parantamiseksi. Huoltovapaa lämpöputki sopii hyvin tähän tarkoitukseen. Sovelluksessa ei tarvita kapillaarista rakennetta vaan tiivistyminen tapahtuu joko maanpinnan yläpuolella tai maan sisällä lauhduttimen yläpuolella. Molemmissa tapauksissa saavutetaan riittävä jäähdytys.
Jäähdyttimiä on kolmea eri päätyyppiä: kanava-, levy- ja konvektiojäähdyttimiä. Kanavajäähdyttimien ei tarvitse olla lämmönlähteen lähettyvillä ja ne voidaan yhdistää kiinteään lämmönlähteeseen tai sisällyttää johonkin muuhun jäähdytysjärjestelmään. Poikkileikkaukseltaan monenmuotoisia kanavajäähdyttimiä voidaan tehostaa rivoittamalla lämpöputki ja kuitenkin samalla pitää järjestelmän koko pienenä.
Lämpöputkilevyjäähdyttimet soveltuvat matalaenergiaisten sovellusten, kuten pienten puolijohde- tai transistorinippujen jäähdyttämiseen. Ongelmana konvektiojäähdyttimissä on materiaalien rajapinnan korkea lämpövastus.
Liikenne, jäänesto ja moottorit
Lämpöputkien käyttöä liikenneturvallisuuden ja -tehokkuuden parantamiseksi on myös tutkittu. Lämpöputkia käytetään monessa kohteessa jään sulattamiseen kiskoilta, ajourilta, silloilta, kiitoteiltä ja jalkakäytäviltä joissa maan sisälle varastoitunut geoterminen energia kulkeutuu maan pinnalle lämpöputkien avulla. Menetelmä on samankaltainen kuin maalämpöpumpuissa. Erityisiä pitkiä lämpöputkia on suunniteltu näitä sovelluksia varten.
Jäätymisestä on myös suurta haittaa laivoille ja laivaliikenteelle. Moottorin hukkalämmön ja lämpöputkien avulla voidaan laivojen kannet ja kaiteet pitää sulina vaativissakin olosuhteissa. Tutkimus navigaatiopoijujen jäätymisen estämiseksi lämpöputkilla on käynnissä. Ammoniakkilämpösifonilla varustetun prototyypin ongelmana on ollut sen tehottomuus pitämään itse poiju sulana.
T.Nguyen on kehitellyt lämpösifonia liitettäväksi Rankine-moottoriin, joka käyttäisi lämmönlähteenä aurinkoa tai prosessin hukkalämpöä. Sovelluksessa haihdutettu neste pyörittäisi turbiinia, jonka jälkeen se lauhtuisi ja palautuisi jälleen uudelleen kiehutettavaksi. Eräs potentiaalinen lämpöputkien käyttösovellus on niiden käyttö auton jarrujen jäähdyttämisessä, jolloin jarrulevyjen elinikä voisi kasvaa jopa koko auton eliniän mittaiseksi.
Muita sovelluksia
thumb|200px|Alaskan öljyputki lämpöputkineen.
Tärkeä lämpöputkien käyttökohde on valuprosessissa, jossa lämpöputket jäähdyttävät valun ja pienentävät valuaihion lämpörasituksia. Usein jäähdyttämiseen käytetään suoraa vesijäähdytystä, mutta valun muoto voi asettaa rajoituksia, jolloin lämpöputkia käytetään hankalimpien kohtien jäähdyttämiseen. Lämpöputket lisäksi toimivat valuaihion esilämmittiminä, jotta sula asettuu muottiin oikein. Samat sovellukset käyvät myös ruiskupuristukseen.
Jäästä aiheutuvat ongelmat ovat tärkeä kohde suunniteltaessa lämpöputkia arktisille alueille. Ensimmäisiä suuria kohteita oli aiemmin mainittu Alaskan öljyputken pysyvän jään sulamisen estäminen. Japanilainen tutkijaryhmä kehitteli keinotekoisen jääsäiliön, jossa lämpöputken haihdutinpää sijaitsi maan sisällä ja lauhdutin ulkoilmassa, jolloin talvikuukausina lämpö kulkeutui maasta ilmaan jäädyttäen maaperän. Ulkolämpötilan kasvaessa keväällä toimii lämpöputki lämpödiodina estäen maan sulamisen.
Arktisissa olosuhteissa on suuri potentiaali jäävarastojen rakentamiseen. Esimerkiksi kaupan alle luolaan rakennettu jäävarasto toimisi kaupan kylmälaitteiden viilentäjänä ympäri vuoden. Lisäksi rakennusten jäähdyttäminen kesäisin olisi mahdollista. Jäävaraston jäätyessä sen vapauttamaa lämpöä voisi käyttää ilmastoinnin esilämmitykseen ja varasto olisi mahdollista sulattaa ulkolämpötilan noustessa riittävästi.
Mahdollisuutta käyttää lämpöputkia keittämiseen, kun aurinkoa ei ole tarjolla, on kokeellisesti tutkittu. Keittimen tehon havaittiin riippuvan suuresti auringon intensiteetistä, keitettävän aineen massasta sekä työaineen termodynaamisista ominaisuuksista. Kokeita on suoritettu hyvissä aurinko-olosuhteissa muun muassa Iranin ja Jordanian aavikoilla sekä stationaariseen, että virtaavaan nesteeseen. Tulokset ovat olleet lupaavia. Myös lämpöputkien toimivuutta suolanpoistoon merivedestä on tutkittu.
Ajan hengen mukaisesti on lämpöputkien käyttöalue laajenemassa nanoteknologiaan. 1–10 mikrometrin mittaiset ja halkaisijaltaan 10–100 nanometriä olevia lämpöputkia säteilytettiin elektronimikroskoopissa 300 keV:in energialla. Olettaen työaineen olevan puhdasta vettä energiaa siirtyi nanoputken toisesta päästä toiseen päähän noin 2 nJ. Tämä nostaisi 5 mikrometrin kokoisen solun lämpötilaa noin 0,01 kelviniä.
Lähteet
A.G. Yazicioglu, C.M. Megaridis and Y. Gogotsi. 2004. Evaporative Transport of Aqueous Liquid in a Closed Carbon Nanotube: A Nano Heat Pipe?. Teoksessa: Journal of Heat Transfer Vol. 126, 506. 1 s.
Faghri Amir. Heat pipe science and technology. Washington (DC). 1995. 874 s.
F.Bruno. 2004. Using Phase Change Materials (PCMs) For Space Heating And Cooling In Buildings. Teoksessa: AIRAH, performance enchanched buildings environmentally sustainable design conference. 2005. 6 s.
Helmut Weinländer, Andreas Beck, Jochen Fricke. PCM-facade-panel for daylighting and room heating. Teoksessa: Solar Energy Vol. 78 April 2004. 10 s.
http://patrickendres.com/alaska_oil_pipeline.shtml
http://www.1-act.com/hthp.html
http://www.heatpipe.com/heatpipes.htm
http://www.squ1.com/index.php?http://www.squ1.com/passive/trombe-wall.html
Jaakko J. Saastamoinen. 1989. Ice Storages. Teknillisen korkeakoulun energiatekniikan laitoksen julkaisuja 35. Jyväskylä. 63
Kimmo Peippo. Faasimuutosvaraston termodynaamiset perusmekanismit ja energiasovelluksia. Teknillisen korkeakoulun fysiikan laitoksen raportti TKK-F-B125. 1989. 81 s.
K.T. Feldman Jr., D.L. Noreen. Design of Heat Pipe Cooled Laser Mirrors With an Inverted Meniscus Evaporator Wick. Teoksessa: American Institute of Aeronautics and Astronautics. 1980. 1 s.
Leonard L. Vasiliev. Heat pipes in modern heat exchangers. Teoksessa: Applied Thermal Engineering Vol. 25. Minsk 2003. 20 s.
L.S. Pioro, I.L. Pioro. 1997. Industrial Two-phase Thermosyphons. New York 1997. 288 s.
Narasimhan Susheela, M.Keith Sharp. 2001. Heat Pipe Augmented Passive Solar System for Heating of Buildings. Teoksessa: Journal of Energy Engineering. Vol. 127, April 2001. 19 s.
P.D.Dunn, D.A Reay. 1976. Heat Pipes. Pergamon, Oxford, U.K. 334 s.
Piia Lamberg, Kai Sirén. Termisen energian varastoinnin hyväksikäyttömahdollisuudet rakennusten lämmityksessä ja jäähdytyksessä. Teknillisen korkeakoulun LVI-laboratorion raportti B52. Espoo 1997. 96 s.
Piia Lamberg, Reijo Lehtiniemi, Anna-Maria Henell. Numerical and experimental investigation of melting and freezing in phase change material storage. Nokia Research publications. 2002. 26 s.
R.Domanski, A.A. El-Sebail, M.Jaworski. 1994. Cooking During Off-Sunshine Hours Using PCMs as Storage Media. Teoksessa: Energy. Vol. 20, No 7 1995. Great Britain. 10 s.
S.W. Chi. Heat Pipe Theory and Practice. The George Washington University. 1976. 242 s.
Yu.F. Maydanik. 2004. Loop Heat Pipes. Teoksessa: Applied Thermal Engineering Vol. 25. Ekaterinburg. 19 s.
Hyōhō niten ichi -ryū
Hyōhō Niten Ichi-ryū, on klassinen japanilainen miekkailukoulukunta, jonka perusti kuuluisa samurai ja miekkapyhimys (kensei) Miyamoto Musashi (, 1584 – 19. toukokuuta 1645). Hyōhō Niten Ichi-ryū on tunnetuin kahden miekan tekniikoistaan, joita Musashi kutsui nimellä niten'ichi tai nitōichi.
Tekniikat
right|thumb|300px| Hyōhō niten ichi-ryūn 11.soke Iwami Toshio Gensho. Hyōhō Niten Ichi-ryūn harjoittelu perustuu muotoihin joita harjoitellaan lähinnä parin kanssa. Vaikka koulu on tunnettu nimenomaan kahden miekan tekniikoistaan, ne muodostavat vain pienen osan sen koko sisällöstä. Nykyään harjoiteltaviin tekniikoihin kuuluvat seuraavat sarjat:
Perimys
Koulun päämiehen virka ei ole automaattisesti suvussa periytyvä, vaan päämies valitsee seuraajakseen aina sopivimman oppilaan. Seuraavalle päämiehelle luovutetaan aina käärö johon on listattu koulun tekniikat ja oikea lähestymistapa niihin, sekä Musashin itsensä tekemä puumiekka (Jisso Enman no Bokutō) jota hän käytti harjoittelussa sekä kävelykeppinä myöhempinä vuosinaan.
Mohamed Salman Al-Khuwalidi
Al-Khuwalidi karsiutui loppukilpailusta Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa 2004. Hän hyppäsi 2. heinäkuuta 2006 Sottevillessä tuloksen 848 cm, joka on voimassa oleva Aasian ennätys edelleen marraskuussa 2009. Hän sijoittui 2006 toiseksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja kolmanneksi Ateenan maailmancupissa. Vuonna 2007 hän voitti Aasian-mestaruuden Ammanissa tuloksella 816, mutta karsiutui Osakan MM-kilpailuissa.
Al-Khuwalidi sai pronssia Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 tuloksella 801. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui loppukilpailusta Pekingin olympialaisissa ja sijoittui kolmanneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Hän putosi karsinnassa myös Berliinin MM-kilpailuissa 2009.
Athanasía Tsoumeléka
Athanasía Tsoumeléka (, s. 2. tammikuuta 1982) on kreikkalainen kävelijä.
Tsoumeléka osallistui 2000 Santiago de Chilen nuorten MM-kisoihin, joissa hän sijoittui 10 000 metrin ratakävelyssä neljänneksi ajalla 47.10,96. Seuraavana vuonna hän voitti saman matkan hopeaa Grosseton nuorten EM-kisoissa ajalla 46.29,20. Münchenin EM-kisoissa 2002 hän oli 20 kilometrin kävelyssä yhdeksäs ajalla 1.31.25. Seuraavana vuonna hän käveli Pariisin MM-kisoissa seitsemänneksi ajalla 1.29.34. Vuonna 2004 Tsoumeléka oli kävelyn maailmancupissa 20 kilometrillä neljästoista, mutta voitti myöhemmin samana vuonna olympiakultaa Ateenan olympialaisissa ajalla 1.29.12.
Tsoumeléka voitti maansa mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä vuosina 2002–2004.
6. elokuuta 2008, pari päivää ennen Pekingin olympialaisten avajaisia, Tsoumelékalle tehtiin Ateenassa Kreikassa kilpailun ulkopuolinen dopingtesti. Näyte säilöttiin ja tutkittiin myöhemmin uudelleen kun menetelmä kolmannen sukupolven epo-hormonin CERAn tutkimiseksi oli kehitetty. Uudelleen tutkittaessa näytteestä löytyi merkkejä ceran käytöstä ja Tsoumeléka sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 20.1.2009 – 19.1.2011 ja kaikki hänen tuloksensa näytteenottopäivästä eteenpäin hylättiin. Pekingin olympialaisissa Tsoumeléka oli sijoittunut 20 kilometrin kävelyssä yhdeksänneksi. Tsoumeléka on kieltänyt käyttäneensä mitään dopingaineita, ja hän ilmoitti lopettavansa uransa.
USS Reybold (DE-177)
USS Reybold (runkonumero DE-177) oli Yhdysvaltain laivaston Cannon-luokan saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa, jossa se suojasi Atlantilla saattueita. Alus oli nimetty John Keane Reyboldin mukaan.
Valmistus
Alus tilattiin Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä Newarkista New Jerseystä, missä köli laskettiin 3. toukokuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta kumminaan John Reyboldin leski ja otettiin palvelukseen 29. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään A. B. Bradley Jr.
Palvelus
Läpäistyään koeajot Bermudalla alus oli hetken Yhdysvaltain Atlantin laivastossa ennen saattueen suojaamista Rhode Islandilta Panaman kanavalle, josta alus lähti Norfolkiin vielä ennen vuoden loppua. Alus lähti 2. tammikuuta 1944 etelään liittyäkseen Yhdysvaltain 4. laivastoon. Se saapui 15. tammikuuta Recifeen, jonka jälkeen se suojasi Recifen ja Trinidadin välisiä saattueita. Toukokuun lopulla saattuepalveluksen keskeytti pelastusoperaatio. Heinäkuussa alus suojasi merireittä Brasiliasta Gibraltarille, jossa se oli 13. – 15. heinäkuuta ennen paluutaan Recifeen. Se saapui Recifeen 23. heinäkuuta aloittaen valmistautumisen aluksen siirtoon Brasilian laivastolle.
Alus poistettiin palveluksesta 9. elokuuta Natalissa ja luovutettiin 15. elokuuta Brasilialle.
Bracuí
pienoiskuva|CTE Bracui Brasilian laivasto nimesi aluksen CTE Bracuíksi runkonumerolla D-23. Alus palautettiin 30. kesäkuuta 1953 Yhdysvaltain laivastolle, joka luovutti sen heti takaisin Brasilialle. Alus poistettiin 1973 Brasilian laivastoluettelosta. Se on sijoitettu museolaivaksi Rio de Janeiroon.
Keren Ann
Keren Ann Zeidel (, s. 10. maaliskuuta 1974 Caesarea, Israel) on laulaja-lauluntekijä, joka asuu pääasiassa Pariisissa, New Yorkissa ja Israelissa. Hän soittaa kitaraa, pianoa ja klarinettia, ja tekee kuoro- ja musikaalisovituksia.
Hän polveutuu isänsä puolelta venäjänjuutalaisista ja äitinsä puolelta indoeurooppalaisista (Jaava ja Alankomaat). Hän asui Israelissa ja Alankomaissa 11-vuotiaaksi, jolloin hänen perheensä muutti Ranskaan. Hänellä on Alankomaiden ja Israelin kansalaisuudet.
Keren Ann aloitti soolouransa vuonna 2000 La Biographie de Luka Philipsen -albumilla, jonka tuottivat Lionel Gaillardin ja Benjamin Biolay, joka oli myös apulaistuottajana seuraavalla albumilla La Disparition (2002).
Hänen kolmas albuminsa Not Going Anywhere julkaistiin maailmanlaajuisesti vuonna 2003, mutta hänen läpimurtonsa Yhdysvalloissa tapahtui vasta seuraavan albumin Nolita (2004) myötä. Albumi äänitettiin Pariisissa ja New Yorkissa, ja se on laulettu puoliksi ranskaksi ja puoliksi englanniksi.
Keren Annin viides soolo-albumi, Keren Ann, julkaistiin vuonna 2007.
Kaarle Yksinkertainen
thumb|220px|Georges Rouget, Kaarle III, 1838 Kaarle III, lisänimeltään Yksinkertainen (suomeksi aiemmin myös Typerä), oli karolingidynastian jäsen ja Ranskan (tai Länsi-Frankian) kuningas vuosina 898–923.
Kaarle oli Ludvig Änkyttäjän poika. Kaarlea estettiin seuraamasta valtaistuimelle velipuoltaan Kaarlomania vuonna 884 ja vuonna 887 nousemasta setänsä Kaarle Paksun seuraajaksi. Sen sijaan Kaarle Paksua seurasi Eudes. Eräät aateliset kruunasivat kuitenkin Kaarle III:n kuninkaaksi 893 ja Odon kuoltua 898 hänestä tuli ainoa kuningas. Kaarle Yksinkertainen päätti viikinkien hävitysretket solmimalla Rollon kanssa vuonna 911 Saint-Clair-sur-Epten sopimuksen, joka antoi normanneille osan myöhempää Normandiaa.
Vuonna 922 aateliset kapinoivat ja Kaarle joutui pakenemaan maasta. Kapinalliset kruunasivat Robert I:n frankkien kuninkaaksi. Lothringenissa maanpaossa ollut Kaarle kokosi armeijan Saksan kuninkaan Henrik I Linnustajan tuella ja marssi takaisin Ranskaan. Seuranneessa Soissonsin taistelussa 15. kesäkuuta 923 kruununtavoittelija Robert I kuoli, mutta Kaarle hävisi. Hän pakeni uudestaan maasta. Yrittäessään palata hänet vangittiin loppuiäkseen ja frankkien kuninkaaksi nousi Burgundin herttua Rudolf.
Valkotäpläimikkä
Valkotäpläimikkä (Pulmonaria saccharata) on koristekasvina viljeltävä lemmikkikasvien (Boraginaceae) heimoon kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Valkotäpläimikkä kasvaa 30 cm korkeaksi. Sen kukat ovat sinipunaiset. Lehdissä on valkoisia pilkkuja, jotka ovat antaneet lajille sen nimen.
Kasvupaikka
Valkotäpläimikkä ei pärjää auringonpaahteessa, vaan viihtyy varjossa tai puolivarjossa. Kasvualustan pitää läpäistä hyvin vettä. Tarvittaessa multaan sekoitetaan hiekkaa tai soraa.
Luettelo Pain Confessorin kappaleista
Tämä on luettelo Pain Confessorin kappaleista:
Rome (Georgia)
Rome on kaupunki Yhdysvaltain Georgian osavaltion luoteisosassa. Sen pinta-ala on 77,3 km² (vettä 1,2 km²) ja asukasluku 34 980. Asukkaista 63 % on valkoisia ja 28 % mustia, lisäksi 10 % on latinoverta. Kaupunki on nimetty Rooman mukaan (englanniksi Rome), koska se on Italiassa sijaitsevan Rooman tapaan rakennettu seitsemälle kukkulalle.
Mestarien liigan kauden 2013–2014 pudotuspelit
Jalkapallon Mestarien liigan kauden 2013–2014 pudotuspelit pelattiin 18. helmikuuta – 24. toukokuuta 2014. Pudotuspelien kaikki ottelut pelattiin kaksiosaisina, paitsi loppuottelu, joka pelattiin yksiosaisena Estádio da Luzilla, Lissabonissa.
Ohjelma
Kaikki pudotuspelivaiheen otteluparien arvonnat suoritetaan UEFA:n pääkonttorissa Nyonissa, Sveitsissä.
Eteneminen
Pudotuspelien ensimmäiselle kierrokselle selvisivät lohkojen ensimmäiseksi ja toiseksi sijoittuneet, yhteensä 16 joukkuetta. Ensimmäisellä kierroksella samaan ottelupariin ei voi päästä kahta joukkuetta samasta maasta. Puolivälieristä lähtien arvonta on vapaa.
Neljännesvälierät
Neljännesvälieräparien arvonta suoritettiin 16. joulukuuta 2013. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 18., 19., 25. ja 26. helmikuuta 2014. Toiset osaottelut pelattiin 11., 12., 18. ja 19. maaliskuuta 2014.
Ensimmäiset osaottelut
<div id="Milan-Atlético Madrid">
<div id="Arsenal-Bayern München">
Toiset osaottelut
<div id="Atlético Madrid-Milan">
<div id="Bayern München-Arsenal">
Puolivälierät
Puolivälieräparien arvonta suoritettiin 21. maaliskuuta 2014. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 1. ja 2. huhtikuuta 2014. Toiset osaottelut pelattiin 8. ja 9. huhtikuuta 2014.
Ensimmäiset osaottelut
<div id="Barcelona-Atlético Madrid">
<div id="Manchester United-Bayern München">
Toiset osaottelut
<div id="Atlético Madrid-Barcelona">
<div id="Bayern München-Manchester United">
Välierät
Välieräparien arvonta suoritettiin 11. huhtikuuta 2014. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 22. ja 23. huhtikuuta 2014. Toiset osaottelut pelattiin 29. ja 30. huhtikuuta 2014.
Ensimmäiset osaottelut
<div id="Atlético Madrid-Chelsea">
<div id="Real Madrid-Bayern München">
Toiset osaottelut
<div id="Bayern München-Real Madrid">
<div id="Chelsea-Atlético Madrid">
Loppuottelu
Loppuottelu pelattiin 24. toukokuuta 2014 Estádio da Luzilla, Lissabonissa.
Indre Fosen
right|thumb|150px|Indre Fosenin vaakuna pienoiskuva|Indre Fosenin sijainti [[Trondelag|Trondelagissa.]] Indre Fosen on kunta Trøndelagissa Norjassa. Kunnassa asuu yli 10 000 asukasta.
Aranuka
Aranuka on Kiribatin Gilbertsaariin kuuluva atolli Tyynellä valtamerellä. Se sijaitsee aivan päiväntasaajan pohjoispuolella.
Ensimmäinen Aranukan todistettavasti löytänyt oli kapteeni John Marshall vuonna 1788. Aranukalla on lentoasema.
Dyan Cannon
pienoiskuva|Dyan Cannon Dyan Cannon (s. 4. tammikuuta 1937, syntymänimeltään Samille Diane Friesen) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on ollut kolmesti ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi, voittanut Golden Globen (1979) ja saanut tähden Hollywood Walk of Famella.
Cannon syntyi Tacomassa, Washingtonissa juutalaiselle äidille, ja oli vuosina 1965–1968 naimisissa Cary Grantin kanssa.
Tunnetuimpia elokuvia, joissa Cannon on esiintynyt, ovat Suuri kaappaus (1971), Kuolema astuu laivaan (1973), Vaaleanpunaisen pantterin kosto (1978), Murhaleikki (1982) ja Vanhat herrat vesillä (1997).
Rhodope (provinssi)
Rhodope oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Traakiassa nykyisten Kreikan ja Bulgarian alueilla.
Maantiede
Rhodopen provinssi käsitti suunnilleen nykyisen Länsi-Traakian Kreikassa sekä Bulgarian eteläosan. Se sai nimensä seudun Rhodopevuorista, ja käsitti erityisesti vuorten eteläpuolta sekä osan Traakian Egeanmeren puoleisesta rannikosta. Provinssin länsipuolella sijaitsivat Macedonia priman ja Macedonia secundan provinssit, pohjoispuolella Thracian provinssi, koillispuolella Haemimontuksen provinssi ja itäpuolella Europan provinssi. Provinssin hallinnollisia keskuksia olivat Ainos (lat. Aenus) ja Traianopolis (lat. Trajanopolis).
pienoiskuva|upright=1.06|[[Thracia (diokeesi)|Thracian diokeesi vuonna 400, mukaan lukien Rhodopen provinssi.]]
Kaupunkeja
Rhodopen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Rhodopen alue oli aiemmin osa Thracian provinssia. Rhodopen provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin. Provinssi kuului Thracian diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Pihkoon koulu
thumb|Pihkoon vuonna 2022 valmistunut uusi koulu. thumb|Pihkoon vanha koulu Pihkoon koulu on peruskoulu Kotkassa Pihkoon kylässä. Koulussa toimivat vuosiluokat 1–5 ja sen oppilasmäärä on noin 115 (2015). Koulun oppilaat tulevat Pihkoon, Kaukolan, Katajasuon, Jäppilän ja Pernoon alueelta. Koulun yhteydessä toimii myös päiväkoti.
Aiheesta muualla
60.51519°N, 26.86161°W
A1-talli Indonesia
A1-talli Indonesia on indonesialainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kaudesta 2005–2006 kauteen 2008–2009.
Luettelo tunnetuista hukkuneista
Tämä on luettelo tunnetuista hukkuneista.
Pyjamakala
Pyjamakala (Sphaeramia nematoptera) on läntisellä Tyynellämerellä elävä kardinaaliahveniin kuuluva kala. Sitä pidetään myös riutta-akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö
Pyjamakala kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Sen vartalo on pyöreähkö, evät kapeat ja korkeat. Pohjaväri on hopeansävyinen, ”vyötärön” kohdalla kulkee tummempi pystyjuova. Tästä raidasta taaksepäin (”pyjamanhousujen” kohdalta) kala on ruskeapallokuvioinen. Pyrstö on violetti.
Alkuperä
Luonnossa pyjamakala elää Indopasifisella merialueella.
Rosamunda (peruna)
Rosamunda on jauhoinen ruotsalainen peruna. Lajiketta viljellään mm. Ruotsissa
Siinä on suuret mukulat, ja se on jalostettu erityisesti käytettäväksi uuniperunana.
Christian Bale
Christian Charles Philip Bale (s. 30. tammikuuta 1974 Haverfordwest, Pembrokeshire, Wales) on englantilainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Amerikan psyko sekä Batmanin roolista trilogiassa Batman Begins, Yön ritari ja Yön ritarin paluu. Hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla roolistaan nyrkkeilyvalmentaja Dick Eklundin roolistaan elokuvassa Taistelija vuonna 2010.
Vuonna 2013 hän sai Oscar-, Bafta- ja Golden Globe -ehdokkuudet parhaasta miespääosasta elokuvassa American Hustle.
Ura
Bale tunnetaan monipuolisena näyttelijänä, joka omaksuu englannin eri murteita, pudottaa ja kasvattaa painoaan tuntuvasti (varsinkin The Machinistissa, Batman Beginsissä ja viimeksi American Hustlessa) ja ponnistelee samastuakseen rooleihinsa.
Ensimmäisen kerran Bale tuli yleiseen tietoisuuteen, kun hän esiintyi 13-vuotiaana Steven Spielbergin elokuvassa Auringon valtakunta. Hän esitti brittipoikaa, joka joutuu eroon vanhemmistaan ja sitten japanilaiselle internointileirille toisen maailmansodan aikaan. Balen ensimmäinen elokuvarooli oli kuitenkin ollut televisioelokuvassa Anastasia, jossa hän näytteli Alekseita.
Entertainment Weekly listasi hänet viime vuosikymmenen kahdeksan merkittävimmän kulttihahmon joukkoon ja kiinnitti huomiota hänen asemaansa internetissä. Entertainment Weekly kutsui Balea myös yhdeksi ”viihdealan luovimmista ihmisistä”, kun hän oli näytellyt Patrick Batemania Amerikan psykossa.
Vuonna 2010 Bale näytteli Dick Eklundia elokuvassa Taistelija, josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla, Golden Globella ja SAG-palkinnolla.
Yksityiselämä
Bale on ollut vuodesta 2000 lähtien naimisissa Sibi Blažićin kanssa. He tapasivat elokuvan Pikku naisia (1994) kuvauksissa, joissa Blažić toimi Winona Ryderin assistenttina. Pariskunnalla on maaliskuussa 2005 syntynyt tytär ja vuonna 2014 syntynyt poika.
Elokuva- ja televisioroolit
thumb|Christian Bale [[Auringon valtakunta|Auringon valtakunnan promootiokiertueella Ruotsissa vuonna 1988.]]
Umba
thumb|280px|Vanhaa Umbaa Umbajoen länsirannalla thumb|280px|Umban kaupunkikunta punaisella, siitä itään [[Varzuga]] Umba, suom. Umpi on kaupunkityyppinen taajama ja kaupunkikunta Murmanskin alueen Turjan piirissä Venäjällä, Vienanmeren Kantalahden pohjoisrannalla.
Taajama
Umban taajama on Turjan piirin hallintokeskus. Se sijaitsee noin sata kilometriä Kantalahden kaupungista itään, Umbajoen suulla. Vanhastaan Umbaa ovat asuttavat lähinnä slaavilaiset pomorit, joiden kantavanhemmat muuttivat alueelle venäjänkieliseltä Novgorodin seudulta jo yli tuhat vuotta sitten. Paikalla on myös jonkin verran vienankarjalaista väkeä sekä turjansaamelaisten jälkeläisiä. Nykyään on tapahtunut jonkin verran kansojen sekoittumista ja venäläistymistä.
Taajama on jakautunut kahteen osaan. Suurin osa noin 6 200 asukkaasta asuu uudessa osassa, joen itäpuolella sijaitsevalla kerrostaloalueella. Länsirannalla taas sijaitsee vanhan Umban perinteinen pomoriasutus. Taajaman läpi johtava maantie jatkuu Umbasta vielä parisataa kilometriä itään Varzugan kylään.
Umban kunta
thumb|100px|Umban vaakuna Umban kaupunkikuntaan kuuluvat asutuskeskukset:
Umban taajamassa on sähköt, mutta sähkölinja ei vie pitemmälle itään. Turjan piirin lasten koulutus on keskitetty Umbaan, jonne heidät tuodaan asuntolaan kotikylistään yleensä helikopterilla. Umban lisäksi Turjan piirissä on oma peruskoulu vain Varzugassa.
Pojasta mieheksi (vuoden 2000 elokuva)
Pojasta mieheksi (engl. The Kid tai Disney's The Kid) on vuonna 2000 kuvattu fantasia-draamakomedia. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Spencer Breslin, Emily Mortimer, Lily Tomlin, Chi McBride, Jean Smart ja Dana Ivey. Elokuvan on ohjannut Jon Turteltaub. Elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti Young Artist Awardin vuonna 2001.
Näyttelijät
Lähde:
Osgiliath
Osgiliath oli Gondorin pääkaupunki J. R. R. Tolkienin luomassa kuvitteellisessa Keski-Maassa. Osgiliath on harmaahaltiakieltä ja merkitsee Tähtilinnaa.
Historia
Osgiliathin perustivat Isildur ja Anárion vuonna 3320 Toista Aikaa. He hallitsivat Gondorin kuningaskuntaa Osgiliathista käsin. Sauron hyökkäsi Gondoriin 3429 ja valtasi Minas Ithilin, mutta hyökkäys pysäytettiin Osgiliathiin.
1337 Kolmatta Aika Sukuriitana tunnetun sisällissodan aikana Castamirin johtamat kapinalliset polttivat Osgiliathin ja tappoivat paljon sen asukkaita. Tulipalon aikana Osgiliathin palantír upposi Anduinin pohjaan ja katosi. Vallananastaja Castamir suunnitteli pääkaupungin siirtämistä Pelargiriin, mutta 1437 laillinen kuningas Eldacar tappoi hänet.
1636 Suuri Rutto tuli Mordorista ja tappoi suurimman osan Osgiliathin asukkaista. Jopa kuningas Telemnar ja hänen lapsensa kuolivat ruttoon. Telemnarin kuninkaaksi kruunattu veljenpoika Tarondor siirsi pääkaupungin Minas Anoriin.
Osgiliath alkoi rappioitua ja suurin osa sen jäljellä olevista asukkaista muutti pois Minas Anoriin.
2475 Ithilienistä tuli suuria örkkejä, joita kutsuttiin nimellä uruk-hai. Sauron käytti silloin urukeja ensimmäisen kerran ja ne tuhosivat Osgiliathin lopullisesti. Käskynhaltija Denethor I:n poika Boromir ajoi urukit pois, mutta Osgiliathin suuri kivisilta tuhoutui ja kaupunki raunioitui.
Osgiliath lepäsi raunioina noin 425 vuotta, kunnes Sauronin örkkejä meni sinne. Gondorin ihmiset ja örkit taistelivat monia kertoja kaupungin herruudesta. Denethor II:n noustua käskynhaltijaksi Gondor valtasi Osgiliathin ja rakensi kivisillan uudestaan, jotta voisi kuljettaa tarvikkeita itäpuolta vartioiville sotilaille.
Kesällä 3018 Sauron lähetti Nazgûlien herran johtaman hyökkäyksen Osgiliathiin. Örkit valtasivat Osgiliathin ja ajoivat gondorilaiset takaisin. Denethorin pojat Boromir ja Faramir johtivat Gondorin vastahyökkäystä ja Boromir tuhosi kivisillan. Gondor valtasi takaisin kaupungin länsipuolen, mutta itäpuoli pysyi Sauronin hallussa.
3019 Sauron lähetti Minas Morgulista Angmarin Noitakuninkaan johtaman suuren armeijan. Örkit ja haradrim löivät gondorilaisten varuskunnan ja ajoivat Faramirin johtamat joukot pois. Örkit jälleenrakensivat kivisillan ja Mordorin armeijat marssivat kaupungin halki Minas Tirithin kimppuun. Noitakuningas ja armeija kuitenkin tuhottiin Pelennorin kenttien taistelussa. Osgiliathiin jääneet Sauronin joukot tuhottiin ja pakenivat.
Aragorn johtamana Lännen Armeija marssi Osgiliathin raunioiden halki Mordorin Mustalle Portille. Sauron lyötiin ja armeija viipyi päivän Osgiliathissa palatessaan Minas Tirithiin.
Kuningas Elessarin kruunajaisten jälkeen Osgiliath luultavasti jälleenrakennettiin, mutta siitä ei enää koskaan tullut Gondorin pääkaupunkia. Minas Tirith pysyi pääkaupunkina ja kuninkaan asuinpaikkana.
Kuvaus
Osgiliath oli Gondorin entinen pääkaupunki. Se rakennettiin Anduin-joen molemmille puolille. Puoliskoja yhdisti suuri kivisilta ja monia muita pienempiä siltoja. Anduinia pitkin Osgiliathiin saapui pohjalaisia kauppiaita. Kaupungissa säilytettiin suurinta palantíria. Kuningas asui loisteliaassa palatsissa. Osgiliath oli aikoinaan suuri ja kaunis kaupunki.
Sormuksen Sodan aikoihin Osgiliath oli raunioina ja siellä pidettiin varuskuntia. Kaupunki oli Sauronille strategisesti tärkeä paikka, sillä ainoastaan sen kohdalta hänen armeijansa kykenisivät ylittämään Anduinin. Vuoden 3018 hyökkäys oli vain harjoitus, sillä Sauron halusi kokeilla gondorilaisten puolustuksia. Jos Boromir ja Faramir eivät olisi vallanneet kaupunkia takaisin, Sauron olisi voinut vallata Minas Tirithin. Frodo ei olisi silloin ehkä voinut tuhota Sormusta.
Elokuvat
Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa yksi Kahteen torniin tehdyistä muutoksista oli kohtaus, jossa Faramir vie Frodon, Samin ja Klonkun vankeina Osgiliathiin. Kohtausta ei esiinny kirjassa.
Äänitetuottaja
Äänitetuottaja (myös musiikkituottaja, äänitallenteen tuottaja tai nk. Gramex-tuottaja) on se taho, joka rahoittaa ja on vastuussa tuotantoprosessista äänitallenteita tuotettaessa. Musiikkituottaja omistaa oikeudet aikaansaatuihin tallenteisiin, joko henkilönä tai yrityksenä. Musiikkituottajalla on julkaisuoikeudet tähän nimenomaisesti aikaansaatuun tallenteeseen, mutta ei kuitenkaan itse teoksiin, joiden oikeuksia vastaavasti hallinnoi musiikkikustantaja tai lauluntekijä itse.
Musiikkituottaja on levymyynnistä saatavien voittojen ohella yleensä oikeutettu myös Gramexilta saatavaan, nimenomaisen äänitteen saamien julkisten soittokertojen mukaan maksettavaan tekijänoikeustuloon. Tästä tulosta niin sanottu tuottajan osuus on 50 % Gramex-korvauksen summasta, toisen puoliskon mennessä äänitteellä esiintyville muusikoille.
Studiotyössä usein nimitetään tuottajaksi myös henkilöä, joka toimii yhtyeen neuvonantajana äänitysprosessin aikana, mutta toimii kuitenkin varsinaisen taloudellisen tuottajan tai esim. tuotantopäällikön alaisuudessa, eikä siten ole myöskään tekijänoikeuksien omistaja.
Tuotanto alkuvaihe
Levy-yhtiön ja äänitetuottajan artistivalinnat suorittaa A&R-manageri (artist and repertoire), joka myös parhaalla tavalla auttaa artisteja urallaan etenemisessä. Hänen tehtäviinsä voi kuulua kappaleiden säveltäjien ja tuottajan valinta. A&R-manageri saattaa toimia tuotantopäällikön alaisuudessa tai tehdä päätökset yhdessä isommankin ryhmän kanssa.
Äänitallenteen tuotanto studiossa
Tuottaja on musiikin tallentamisesta puhuttaessa henkilö, jonka pääasiallinen tehtävä on vastata musiikin äänityksessä teknillisistä ja tuotannollisista ratkaisuista. Usein hänellä on myös päävastuu budjetin toteutumisesta tuotannossa. Usein tämä tuottaja on äänitallenteen tuottajalla töissä.
Soundillinen tuottaja valitsee äänentallentamisessa käytettäviä laitteita - jossain tapauksessa myös soittimet - ja tekee myös useimmat muut erilaiset nauhoituksessa tarvittavat tekniset ratkaisut. Tuottajilla on toisinaan myös vaikutusvaltaa kappaleiden sovituksiin, ja he saattavat osallistua laajemmin levyjen tekoprosessiin.
Artisti voi tietysti olla samalla myös oma tuottajansa, jolloin nämä tehtävät yhdistyvät. Tuottajina voi toimia useampia tahoja, mutta yleensä musiikkialbumilla on yksi pääasiallinen tuottaja. Usein levylle on merkitty varsinaisen tuottajan (vastaava tuottaja) lisäksi avustavia tuottajia, jotka ovat olleet mukana prosessissa. Studiotekniikan yleistyessä artistit ovat suuremmassa määrin vastanneet myös tallenteidensa kuluista ja heistä on tullut tällä tavoin julkaisuoikeuksia hallinnoivia äänitetuottajia. Tämä on ollut yleistä myös omakustanteiden yleistyessä. Esimerkiksi Madonna jopa julkaisee levyjä oman yhtiönsä kautta.
Tuottaja ei voi olla yksin vastuussa siitä, miltä levy kuulostaa, vaan siihen vaikuttavat väistämättä myös lukuisat muut seikat. Esimerkiksi miksaaja on usein eri henkilö kuin tuottaja, ja samoin itse studio sekä artistin tekemät ratkaisut soitinten suhteen vaikuttavat paljon levyn äänimaailmaan (soundiin). Tuottajan panos on silti hyvin suuri, ja tuottajalla on päävastuu levyn äänimaailmasta (soundista). Voidakseen tehdä tuotannossa tiettyjä päätöksiä on tuottajaan hyvä tuntea artistin / yhtyeen jäsenet ja heidän persoonallisuutensa, sekä olla tietoinen kohdeyleisöstä. Kaikkien aikojen kenties nimekkäin tuottaja on Phil Spector, joka on tuottanut lukuisia 1960-luvun pop-levyjä sekä joitain Beatlesien ja Ramonesin levyjä. 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa tuottajat nousivat keskeiseen asemaan levyjen teon organisoinnissa. Tuolloin myös levyjen soundi-ihanteet alkoivat muuttua musiikkiteknologian kehittyessä.
Tuotannon julkaisu
Musiikkituotannossa on erilaisia trendejä, jotka vaihtelevat osin teknologian kehityksen mukaan. Äänitallenteet ja tallennusvälineet ovat muuttuneet muun muassa gramofonien savikiekoista vinyylisingleihin, LP-levyihin, C-kasetteihin, MiniDisceihin, CD-levyihin, DVD-levyihin ja internetissä myytäviin erilaatuisiin tiedostoihin (mm. MP3, WMA ja iTunes).
Äänitetuottaja on usein myös levy-yhtiö, joka yhdellä tai useammalla levymerkillä myös julkaisee omaa ja muiden äänitetuotantoa. Videotallenteet DVD-levyinä ovat tulleet jo tärkeäksi osaksi julkaisutoimintaa.
Tuottaja usein myös julkaisuttaa lisenssillä tuotantoaan yhdellä tai useammalla levymerkillä. Usein tämä on myös tehokkain tapa julkaista tuotantoa useassa maassa tai maanosassa. Samoin markkinointi ja äänitejakelusta vastaavat usein eri yhtiöit.
Oikeudet ja kustantannustoiminta
Suomessa musiikkituottajien tekijänoikeuksia ja lähioikeuksia säätelee tekijänoikeuslaki. Musiikkituottajan eli julkaisijan kumppanina toimii usein myös musiikkikustantamo tai musiikkikustantaja, jonka tehtävä on löytää teoksille esittäjiä ja saada niitä sitä kautta äänitteille. Tämä hallinnoi oikeuksia sävellysten, sanoitusten sekä niistä tehtävien graafisten nuottien ja sanoitusten julkaisemiseen.
Laajoissa määrin lauluntekijöillä on nykyisin myös omia kustantamoja. Michael Jackson oli alalla pitkään vaihtelevasti merkittävä muidenkin oikeuksien omistajataho. Suomessa mm. Frederik ja Esa Nieminen kustantavat pitkälti itse omat kappaleensa.
Ajokäsineet
Ajokäsineet ovat varsinkin moottoripyörän ajamisessa käytetyt suojakäsineet. Niiden käyttö voidaan määrätä laissa. Ranskan turvallisuusviraston mukaan paksut ajokäsineet vähentävät onnettomuuksien määrää tai vakavuusastetta 95 % tapauksista.
Moottoripyöräkäyttöön suunniteltuja ajokäsineitä tehdään nahasta ja tekstiileistä. Nahkaiset ajokäsineet ovat yleensä lehmännahkaa, mutta kilpailukäyttöön valmistetaan käsineitä myös kengurunnahasta. Tekstiilikäsineet ovat yleensä vahvaa nailonkangasta.
Nahkakäsineet
Nahkakäsineet ovat kestävämpiä kuin tekstiilikäsineet. Samoin ne ovat turvallisempia, sillä nahka kestää huomattavasti paremmin hankausta esimerkiksi asfalttia vasten. Nahkakäsineet saadaan vedenpitäviksi esimerkiksi Gore-Tex-kalvolla, mutta vedenpitävä kalvo huonontaa ajotuntumaa ja tekee käsineistä kuumat kesähelteillä.
BTR-80
BTR-80 on neuvostoliittolainen kahdeksanpyöräinen kuljetuspanssariajoneuvo. Lyhenne BTR tulee edellä mainittua venäjäksi tarkoittavasta sanasta бронетранспортёр (bronetransportjor). Panssariajoneuvoa valmistetaan Nižni Novgorodissa.
BTR-80 otettiin tuotantoon Neuvostoliitossa 1986, jolloin se korvasi vanhemmat BTR-60- ja BTR-70-vaunut. Se on edelleen tuotannossa. Bangladesh tilasi 60 BTR-80:aa rauhanturvatehtäviä varten, ne toimitettiin helmikuuhun 2006 mennessä. Venäjän armeija on tilannut 100 panssariajoneuvoa vuonna 2006.
Suomi hankki vuonna 1990 jääkäriprikaatien kalustokokeiluja varten kaksi BTR-80:aa. Jääkäriprikaatien käyttöön valittiin Sisu XA-180.
BTR-80:aa on käytetty lukuisissa konflikteissa sekä rauhanturvatehtävissä.
Ominaisuudet
BTR-80 on suunniteltu täysin uintikykyiseksi. Se kykenee kuljettamaan 10 henkilöä: johtaja, ajaja, ampuja sekä 7 matkustajaa. Siinä on myös NBC-suojaus, automaattinen sammutusjärjestelmä, pilssipumppuja sekä vinssi.
Aseistuksena BTR-80:ssa on BPU-1-tornialustaan kiinnitettynä 14,5 mm KPTV- ja 7,62 mm PKT-konekiväärit. Torni kääntyy 360 astetta ja ylöspäin voi ampua jopa 60 asteen kulmissa. Ammuksia KPTV:hen on 500 ja PKT:hen 2 000. Savuheittimiä on kuusi, kolme kummallakin puolella pääasetta.
Jakovlev Jak-17
Jakovlev Jak-17 (ven. Яковлев Як-17, NATO-raportointinimi: Feather) on ensimmäisen polven neuvostoliittolaisvalmisteinen suihkuhävittäjä. Suorasiipinen eli elliptisen siiven omannut tyyppi kehitettiin suhteellisen nopealla tahdilla, joka toteutettiin jatkotyönä Jakovlev Jak-15:stä. Koneessa jo oli joitain modernimpia piirteitä, kuten nykyaikainen laskeutumisteline. Kuitenkin sen käyttöikä jäikin suhteellisen lyhyeksi. Tyyppi poistui etulinjan rintamakäytöstä jo vuoteen 1955 mennessä, jolloin se korvattiin lähinnä MiG-15- ja MiG-17-tyypillä. Valmistumismäärä oli 430 koneyksilöä, ja se oli Tšekkoslovakian sekä Puolan ilmavoimien käytössä, Neuvostoliiton ilmavoimien ohella.
BTR-80
Ominaisuudet
Ajoneuvon voimanlähteenä on nelitahtinen, 8-sylinterinen ja nestejäähdytteinen dieselmoottori. Moottori tuottaa 260 hevosvoimaa. Suurin nopeus tiellä on 80 km/h ja 9 km/h vedessä. Toimintamatka yhdellä tankkauksella on 600 km.
Jakovlev Jak-17
Pienestä koostaan (siipipinta-ala 14,84 m²) sekä rakenteellisesta keveydestään (tyhjäpaino 2 430 kg, MTOW 3 323 kg) huolimatta, konetyypin suoritusarvot olivat suhteellisen vaatimattomat. Kantama oli 717 km. Nousukyky oli 5,8 minuutissa 5 000 metriä. Huippunopeus oli 750 km/h, se oli jopa Me 262:ta sekä edeltäjäänsä (Jak-15) pienempi. Syynä tähän lienee koneen kohonnut omamassa eli tyhjäpaino. Lakikorkeus oli 12 750 metriä. Aseistukseen kuului kaksi NS-23-konetykkiä keulassa, koulutusversio oli aseistamaton. Junkers Jumo 004:stä kehitetyn Klimov-voimalaitteen teho oli 9,8 kN.
Konetyypin kehityskautena oli sotilasilmailun kehittyminen tavattoman nopeaa. Kylmä sota vaikutti tähän suurelta osalta. Jakovlev Jak-23 esiteltiin vain vähän myöhemmin.pienoiskuva|Jakovlev Jak-17 museoituna [[Moninon ilmailumuseossa.]]
BTR-80
Versiot
A- ja S-malleissa tavallinen torni on korvattu modulaarisella asejärjestelmällä. Aseistus voidaan siten sovittaa asiakkaan tarpeisiin.
Käyttäjät
BTR-80 vaunuja on käytössä yli 5 000 kappaletta eri puolilla maailmaa. Maita joissa BTR-80 on käytössä:
Chester
Chester on noin  asukkaan kaupunki (city) Cheshiren kreivikunnassa Luoteis-Englannissa, lähellä Walesin rajaa. Se sijaitsee pienellä hiekkakiviharjanteella, Deejoen estuaarin alkupäässä. Kaupungin vanhinta osaa ympäröi yhä kolme kilometriä pitkä keskiaikainen muuri.
Chesterillä oli aikaisemmin hallintopiirin asema, mutta se menetti sen liittyessään Cheshire West and Chesterin yhtenäishallintopiiriin vuonna 2009. Se toimii yhtenäishallintopiirin hallinnollisena keskuksena, mutta ei muodosta omaa kuntaansa (unparished area).
Chester on roomalaisten sotilaslinnoitukseksi perustama kaupunki, jossa on myös suurin Italian ulkopuolella oleva amfiteatteri. Teollistumisen aikana Manchesterin ja Liverpoolin yläluokka hankki asuntoja Chesterin miellyttävämmästä ja puhtaammasta ympäristöstä. Edelleenkin Chester on rikkaiden suosiossa ja siellä sanotaan olevan maan toiseksi eniten miljonäärejä suhteessa asukaslukuun, Lontoon jälkeen. Kaupungin rakennuskannasta iso osa on 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta. Keskustan huomiota herättävin piirre ovat keskiajalta peräisin olevat kaksikerroksisten kaupparakennusten kujat. Kauppa ja turismi ovatkin nykyisin tärkeimpiä elinkeinoja.
Chesterin yöelämä on hyvin vilkasta ja tarjolla on yli 200 erilaista ja eri tavoin erikoistunutta pubia.
Chesterissä on helppoa liikkua jalan. Kätevä tapa liikkua paikasta toiseen on ydinkeskustaa ympäröivä kaupunginmuuri, josta saa melko hyvän kuvan kaupungista, noin tunnin kävelyllä.
FC Inter Turku
Football Club International Turku eli FC Inter on vuonna 1990 perustettu turkulainen jalkapalloseura, joka on pelannut Suomen pääsarjassa, Veikkausliigassa, yhtämittaisesti kaudesta 1999 lähtien. FC Inter pelaa kotiottelunsa Veritas-stadionilla, ja seuran tunnusvärit ovat sininen ja musta. FC Inter on voittanut Suomen mestaruuden kaudella 2008 sekä Suomen Cupin 2009 ja 2018. Lisäksi se on saavuttanut Veikkausliigassa neljä ja Suomen Cupissa kolme hopeaa.
1990-luku
Football Club Inter Turku r.y. -nimisen yhdistyksen perustamissopimuskirja allekirjoitettiin 18. kesäkuuta 1990 Turun Linnankadulla sijaitsevassa niin sanotussa Boren talossa. Kahdeksanhenkiseen ryhmään kuuluivat Stefan ja Anneli Håkans, Göran Wikstedt, Frank Schauman, Olli Elomo, Jouko ja Barbro Sipilä sekä Taina Lehtimäki. Turun seuravaihtoehdot eivät olleet miellyttäneet kaikkia Nappulaliiga-aikaansa lopetelleita poikia, joten heidän vanhempansa perustivat uuden seuran. Toiminta aloitettiin yhdellä D-juniorijoukkueella. Seuran perustamisen tarkoituksena oli harrastusmahdollisuuksien luominen. Väreiksi valittiin sininen ja musta (kolmas väri punainen). Vaakunan muotoinen logo on käytössä edelleen. Seuran nimi rekisteröitiin virallisesti syyskuussa 1991. Seuran nimi ja sinimustat värit viittaavat tunnettuun italialaiseen esikuvaan FC Internazionale Milanoon.
Seuran juniorimäärä kasvoi koko ajan ja Stefan Håkans päätti perustaa edustusjoukkueen FC Interille. FC Inter otti kaudelle 1992 Kolmosessa pelanneen NaKu:n paikan ja sijoittui sarjassa lopuksi viidenneksi. Inter pelasi kotiottelunsa Urheilupuiston yläkentällä. Kaudelle 1993 FC Inter otti talousvaikeuksissa painineen TuTo:n paikan Kakkosessa. Toiminta alkoi muuttua enemmän ammattimaiseksi vaikka harrastelijapohjalla toimittiin vielä. Seuraan saapui kolme brasilialaista: Nicca (keskikenttä), Marcelo (allround) ja Fabio (hyökkääjä). Suurin hankinta kaudelle oli kuitenkin SM-sarjassakin menestyksellä pelannut Tero Forss. TuTo:sta seuraan tuli nuori Petri Lehtonen. Tavoitteeksi laitettiin nousu Ykköseen. Pelaajahankinnat olivat onnistuneita ja nousu varmistui hyvissä ajoin ennen kauden päätöstä. Inter pelasi kotiottelunsa Kupittaalla.
Nousu Veikkausliigaan onnistui toisella yrittämällä 1995. Liiganousija otti heti tavoitteekseen syrjäyttää TPS Turun ykkösjoukkueena. Tärkein hankinta oli maajoukkueen veteraanipuolustaja Erkka Petäjä. Jo nousua olivat juonimassa kokeneet liigamiehet Steven Polack ja maalivahti Jyrki Rovio. Hannu Paatelon valmentama joukkue aloitti ensimmäisen liigakautensa 1996 suorastaan loistavasti 10 peräkkäisellä ottelulla vailla tappioita. FC Inter johti liigaa, kunnes TPS ohitti sen voitettuaan Kupittaan ensimmäisen paikalliskamppailun yli 8000 katsojan edessä 2–1. Kun liigaa oli jäljellä kolme ottelua, oli FC Inter vain yhden pisteen kärkeä jäljessä. Kun nämä kuitenkin tuottivat vain yhden pisteen, sinimustat jäivät kuuden joukkueen mitalisarjan hännille.
FC Inter palasi heti mitalitaisteluun vuoden 1999 Veikkausliigassa. Tosin kilpailu koski vain pronssia Hakan ja HJK:n karattua muilta jo varhain. FC Inter sijoittuikin runkosarjan kolmanneksi, mutta kun mitalisarjan viisi viimeistä ottelua sujuivat vailla voittoa, putosi sijoitus kaksi pykälää. TPS jäi kuitenkin ensi kerran sarjataulukossa taakse. Kauden löytöjä olivat ruotsalaiset toppari Joakim Jensen ja keskushyökkääjä Richard Teberio. FC Interin maalin sulki tehokkaasti Magnus Bahne. Vuonna 2000 FC Inter omaksui linjan, josta tuli sen tavaramerkki tuleville vuosille. Raitapaitaa kantoi kauden aikana viisi argentiinalaista pelaajaa, joista keskikenttämiehet Gabriel Flores, Fernando Della Sala ja Arístides Pertot osoittautuivat tekijämiehiksi. Koko kauden keskikastissa pysytellyt FC Inter sijoittui lopulta seitsemänneksi. Kauden jälkeen Timo Askolin palasi Helsinkiin ja sai seuraajakseen porilaisen Pertti Lundellin, TPV:n entisen mestaruusvalmentajan.