cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Planescape: Torment
Maailma ja hahmot
Planescape: Torment sijoittuu Planescape-kampanjamaailmaan, ja sen alkupuolisko tapahtuu maailmojen keskellä Sigil-kaupungissa, joka sijaitsee korkean tornin huipulla torusrenkaan sisässä. Siellä on ”ovia minne tahansa ja kaikkialle”. Sigiliä hallitsee Lady of Pain -puolijumala. Eri maailmoja yhdistävät toisiinsa teleportit, jotka aktivoidaan taikaesineillä tai ratkomalla tehtäviä.
Päähahmo The Nameless One on mies, joka ei pysty kuolemaan, vaan herää henkiin välillä muistinsa menettäneenä. Joka kerta hänen kuollessaan, joku toinen kuolee hänen puolestaan ja muuttuu kostoa janoavaksi aaveeksi.
Morte on kyyninen leijuva pääkallo, joka potee huonoa omatuntoa Nameless Onen edellisten inkarnaatioiden kuolemista. Annah-of-the-Shadows on naisvaras, joka on polveutunut demoneista. Dak’kon on soturivelho, joka vannoi valalla seuraavansa Nameless Onea tämän kuolemaan asti tietämättä hänen kuolemattomuudestaan. Ignus on pyromaaninen velho, joka oli Nameless Onen aikaisemman inkarnaation oppipoika. Fall-From-Grace on succubus, joka on kiinnostunut väittelyistä ja muista älyllisistä nautinnoista seksuaalisten sijasta. Nordom on konetta muistuttava modron-olento. Vhailor on eloon herännyt haarniska, jonka intohimo on rikollisten saattaminen oikeuteen.
Juoni
thumb|300px|left|Kuvakaappaus pelin aloitustilanteesta: kaksi pelaajahahmoa (merkitty vihreällä ympyrällä) hyökkäävät zombin (punainen ympyrä) kimppuun. Keskellä ruutua näkyy toimintovalikko ja alareunassa hahmojen kuvien alapuolella oleva palkki näyttää heidän kuntonsa. Peli alkaa pelaajahahmon, eli Nameless Onen, herätessä ruumishuoneelta muistinsa menettäneenä. Herättyään hän tapaa ensimmäiseksi Morten, joka liittyy hänen seuraansa. Hän on kadottanut kaikki muistonsa ja pian huomaa heräävänsä kuoltuaan joka kerta samasta paikasta. Juoni etenee seuraamalla erilaisia vihjeitä, joita ”Nimettömän” edelliset inkarnaatiot ovat jättäneet jälkeensä, esimerkiksi hänen selästään löytyvät tatuoinnit neuvovat etsimään hänen vanhan päiväkirjansa ja Pharod-nimisen henkilön. Vihjeistä hänen mieleensä tulee muistoja edellisistä elämistä. Hän saattaa muistaa osanneensa sukupuuttoon kuollutta kieltä ja murhanneensa ainoan toisen henkilön, joka osasi kyseistä kieltä.
Nameless One kuulee Ravel-noidalta, että hän oli edellisessä elämässään pyytänyt tätä tekemään itsensä kuolemattomaksi. Rituaalin vuoksi hän kuitenkin menettää muistinsa joka kerta kuollessaan. Ravelin mukaan enkeli Trias tietää enemmän hänen kuolevaisuudestaan. Noita yrittää väkisin pitää hänet luonaan, mutta hän pääsee pakenemaan. Tämän jälkeen hän päätyy Curst-kaupunkiin tapaamaan Triasia. Myöhemmin hän kuulee, että Trias tietää, miten löytää hänen kuolevaisuutensa. Nimetön voittaa hänet ja saa tietää, että portaali Fortress of Regrets -ulottuvuuteen sijaitsee ruumishuoneella samassa huoneessa, josta peli alkoi.
Fortress of Regrets on pelin loppukohtaus, jossa Nameless One tapaa kolme aiempaa inkarnaatiotaan, ”hyvän”, ”käytännöllisen” ja ”paranoidin”. Hän oppii alkuperäiseltä tehneensä kammottavia tekoja, jotka hän halusi hyvittää välttyäkseen sieluaan kohtaavalta rangaistukselta. Saadaksen aikaa parannuksen tekoon hän pyysi Ravelia tekemään hänet kuolemattomaksi. Tämän jälkeen hän tapaa kuolevaisuutensa, josta on tullut voimakas ja persoonallinen olento ”The Transcendent One”, joka oli tehnyt kaikkensa estääkseensä totuuden paljastumisen Nameless Onelle. Riippuen pelaajan valinnasta Nameless One joko surmaa kuolevaisuutensa tai taivuttaa sen liittymään takaisin itseensä. Kumpikin vaihtoehto lopettaa hänen kuolemattomuutensa. Loppuvideolla Nameless One herää läheltä demonien välisen sodan taistelua, ottaa sotanuijan käteensä ja lähtee kohti kahakkaa.
Kehitys
Suunnittelun alkuvaiheessa vuonna 1997 tuotettiin visiodokumentti, jolla projektin aloittaminen perusteltiin Interplaylle. Siinä pelin nimi oli Last Rites. Pelin tekijät halusivat kääntää vanhat roolipelikliseet päälaelleen, minkä vuoksi pelissä ei ole perinteisiä fantasiarotuja kuten haltioita, kääpiöitä tai hobitteja ja epäkuolleet saattavat olla sympaattisempia ja inhimillisempiä kuin elävät ihmiset. Pelaajahahmo pystyy helposti herättämään tovereitaan kuolleista. He kuvailivatkin peliä ”avant-garde-fantasiaksi” erotuksena korkeasta fantasiasta. Vastapainoksi suurimmalle osalle fantasiapelejä suunnittelijat halusivat peliin moraalista joustavuutta: ongelmilla voi olla ”kaksi väärää ja kaksi oikeaa” ratkaisua. Vuonna 2008 pääsuunnittelija Chris Avellone sanoi, että varsinkin taistelusysteemiä tulisi muuttaa, jos peli olisi ollut silloin kehityksessä
Avellone oli samanaikaikaisesti Fallout 2:n suunnittelutiimissä, mikä auttoi hänen mukaansa pelin dialogin kirjoittamisessa. Hänen mukaansa inspiraation lähteitä olivat sarjakuvat ja pelit kuten Archie Comics, Elementals, Shadowrun ja Roger Zelaznyn fantasiaromaanit. Tuotannon alussa Interplay valitsi musiikin säveltäjäksi dark ambient -muusikko Lustmordin, mutta tuottajan vaihduttua musiikille valittiin uusi suunta. Mark Morgan sävelsi lopulta pelissä käytetyn musiikin. Äänirooleissa ovat Michael T. Weiss, Sheena Easton, Rob Paulsen, Mitch Pileggi, Dan Castellaneta, Jennifer Hale ja Tony Jay.
Tuottaja Guido Henkel kertoi turhautuneensa vaatimuksiin, joita Interplay asetti listautumisantinsa jälkeen. Joitakin hahmoja ja juoni-ideoita piti poistaa ja tuotantotiimi sivuutettiin markkinoinnissa ja tietyissä suunnitteluun liittyvissä kysymyksissä. Tuotantotiimi teki loppuvaiheessa noin satatuntisia työviikkoja, jotta peli saataisiin julkaistua ennen joulua. Silloin päätettiin jättää pelistä pois kaikki pääjuonen kannalta epäolennainen, jonka viimeistely olisi vienyt liikaa aikaa.
Fanit ovat tehneet epävirallisia käännökset espanjan, italian ja unkarin kielille. Interplay lopetti virallisen tuen 1.1-päivityksen jälkeen, minkä jälkeen jäljelle jääneet bugit korjattiin fanien tekemillä epävirallisilla päivityksillä. Peli julkaistiin uudelleen DVD-versiona vuonna 2009 ja GOG.com-verkkokaupassa vuonna 2010.
Vastaanotto
Pelisivusto GameSpotin arvostelija piti peliä ”vuoden parhaana perinteisenä tietokoneroolipelinä”. GameSpot valitsi sen myös yhdeksi kaikkien aikojen parhaista peleistä vuonna 2005 ja piti mahdollisuutta pelata pahaa hahmoa toteutukseltaan parhaana siihen asti ilmestyneessä tietokoneroolipelissä. Pelit-lehden arvostelun mukaan tarina oli mukaansa tempaava ja mielenkiintoinen, vaikka tiukassa keskittymisessä päähahmoihin sanottiin olevan ”lievää yliskriptauksen makua”. Ääninäyttely oli arvostelijan mukaan keskitasoa parempaa, mutta tekoälyä ja käyttöliittymää hän kuvaili keskeneräisiksi. Hahmojen näkökenttää pidettiin liian pienenä, mikä arvostelijan mukaan vaikeutti loitsujen käyttöä sekä teki heitto- ja ampuma-aseet käytännössä turhiksi. Tekoälyä kritisoitiin odotukset alittavaksi, koska hahmot eivät hyökkää oma-aloitteisesti vihollisen kimppuun.
GameSpyn kriitikon mukaan dialogin määrä saattaa silloin tällöin tuntua ylivoimaiselta. Animaatioita ja erikoisefektejä hän piti usein liioiteltuina. Game Revolution -sivuston arvostelija piti pelin musiikkia suurenmoisena ja taustaääniä ”fantastisina”, ongelmia kuvailtiin vähäpätöisiksi. Eurogamerin mukaan polunetsintätekoälyssä on parantamisen varaa, vaikka se onkin parantunut verrattuna Baldur’s Gateen saattavat hahmot jäädä edelleen jumiin satunnaisesti. Bugien vuoksi julkaisuversio saattaa olla täysin pelikelvoton, mikä voi ilmetä selvänä hidastumisena tai pelin kaatumisena kokonaan.
Myyntimenestys ja palkinnot
Computer Gaming World ja Gamespot valitsivat Tormentin vuoden 1999 roolipeliksi (”RPG of the year”), ja Vault Network valitsi sen vuoden peliksi. Avellone valittiin Eurogamerin äänestyksessä vuoden 2000 parhaaksi pelisuunnittelijaksi ja The Nameless One sai parhaan miespääosan palkinnon. PC Gamerin sadan parhaimman pelin listalla se ylsi sijalle 19 vuonna 2011.
Torment sijoittui toiseksi Gamasutra-sivuston pelialan ammattilaisilta esittämässään kysymyksessä ”mikä roolipeli koko genren historian aikana on tehnyt suurimman ’kvanttihypyn’ ja miksi?”, Verkkolehti Bit-tech valitsi pelin listalleen ”30 PC-peliä, joita sinun on pelattava ennen kuin kuolet”. The A.V. Club lisäsi Tormentin listalleen ”11 videopelaamisen oudointa hetkeä”, koska kuoleminen on olennaista juonen kannalta. Ugo.com valitsi vuonna 2010 Tormentin viidenneksi listalla peleistä joiden pitäisi saada jatko-osa.
Jatko-osa
Torment on saanut jatko-osan Torment: Tides of Numenera, joka keskittyy Brian Fargon mukaan samoihin asioihin, joista Tormentissa pidettiin: kliseiden kumoaminen, fantastinen ja epätavanomainen maailma ja persoonallinen tarina. Wizards of the Coast ei kuitenkaan antanut lisenssiä Planescape-universumin käyttöön, minkä vuoksi Tides of Numenerassa käytetään Monte Cookin luomaa Numenera-maailmaa.
Beamdog julkaisi huhtikuussa 2017 modernisoidun version Planescape: Torment Enhanced Edition, jonka kehittämiseen saatiin apua alkuperäiseltä pääsuunnittelija Chris Avellonelta. Peli tuli myyntiin GOG.comissa ja Steamissa sekä mobiiliversiot App Storessa ja Google Playssa.
Muovijäte
thumb|Muovijätettä rannalla [[Dominikaaninen tasavalta|Dominikaanisessa tasavallassa.]] Muovijäte on yleisesti mitä tahansa muovia sisältävää jätettä. Järjestäytyneessä jätehuollossa muovijäte voi olla kerättävä jätejae, joka sisältää vain tiettyjä sopivia muovilaatuja. Luontoon päätynyt muovi lasketaan saasteeksi. Vuodessa tuotettavasta noin 90 miljardista kilosta muovia noin 10 prosenttia päätyy meriin. Lisäksi sitä on hengitysilmassa.
Muovijätettä syntyy paljon, koska muovi on huokeaa valmistaa ja monikäyttöistä. Lisäksi se on verrattain hyvin ympäristössä säilyvää verrattuna moniin aiempiin vastaaviin tuotteisiin käytettyihin materiaaleihin, kuten puuhun, nahkaan tai paperiin. Koska kuluttajien käyttäytyminen ja jätehuolto eivät monissa maissa ole pysyneet muovien kulutuksen vauhdissa, luontoon heitetty muovijäte on merkittävä ympäristöongelma.
Pascal Feindouno
thumb|Pascal Feindouno Pascal Feindouno (s. 27. helmikuuta 1981 Conakry) on guinealainen jalkapalloilija. Hän edustaa Ranskan korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa AS Saint-Étienne -seuraa. Feindouno on keskikenttäpelaaja, joka osaa pelata myös hyökkääjänä. Hän aloitti uransa FC Girondins de Bordeaux:ssä. Hän pelasi kaudella 2009–2010 Al-Rayyanissa.
Muovijäte
Muovijäte saasteena
thumb|Roskaa [[Havaijin rannikolla.]]
Muoveja on monenlaisia, mutta pääosin muovi hajoaa luonnossa hyvin heikosti ja päätyy saasteeksi. Vaikka muovikappale hajoaisi pieniksi silmin näkymättömiksi palasiksi, sen osaset säilyvät ja muodostuu niin kutsuttua mikromuovia, jonka osaset ovat mikrometri-luokkaa. Lisäksi jotkin tuotteet kuten kosmetiikka voivat sisältää mikromuovia jo valmiiksi.
Greenpeacen mukaan 10 prosenttia käytetystä muovista (100 miljoonaa tonnia vuodessa) päätyy mereen ja suurin osa siitä vajoaa meren pohjaan. Mereen joutuvasta muovista viidesosa tulee laivoista ja loput maalta, varsinkin tuulen mukana kaatopaikoilta. Maailman meriin joutuu muovijätettä yli 500 tonnia tunnissa.
Suurimpia merten roskaajia ovat Kiina, Indonesia, Filippiinit, Vietnam ja Thaimaa. Näistä viidestä maasta tulee 60 prosenttia merten muoviroskasta. Yli 90 % merten muovisaasteista tulee kymmenestä Aasian ja Afrikan joesta. Suurimpia syypäitä merten muovittumiseen ovat kaatopaikat merten ja jokien läheisyydessä, teollisuus, jätevedet ja turistit sekä puutteellinen jätehuolto.
Mikromuovi
Mikromuovit ovat läpimitaltaan alle 5 mm muovipartikkeleita, jotka eivät hajoa luonnossa tai hajoavat hyvin hitaasti. Mikromuoveja esiintyy kaikkialla vesistöissä sekä kaloissa, simpukoissa ja pohjaeläimissä. Mikromuovit aiheuttavat vesieliölle stressiä ja voivat altistaa ne haitta-aineille.
Mikromuovia tulee vesistöihin useista lähteistä. Autonrenkaat ovat merkittävä mikromuovin lähde (sade huuhtoo renkaista irtoavat mikromuovit vesistöihin). Lisäksi mikromuovia päätyy meriin ja järviin myös mm. muoviroskan hajotessa pieniksi hipuiksi, tekokuituisten tekstiilien pesusta ja kosmetiikasta.
Riittävän pieni mikromuovi voi läpäistä myös esimerkiksi juomaveden puhdistuksen. Se kuinka pieneksi muovi lopulta pidemmän ajan kuluessa hajoaa on avoin tutkimuskohde.
Mikromuovia on todettu myös hengitysilmassa. Tämän terveysvaikutuksista ei ole vielä täsmällistä tietoa.
Muovijätteen aiheuttamat ongelmat
Monet muoviroskat aiheuttavat luontoon joutuessaan vakavia ympäristöhaittoja. Arviolta miljoona merilintua ja satatuhatta merinisäkästä kuolee muovijätteiden vaikutuksesta.
Esimerkiksi irrallaan ajelehtivat muoviset kalaverkot ja muut roskat aiheuttavat runsaasti merieläinten kuolemia. Muoviroskat tukkivat myös viemäreitä ja aiheuttavat siten tulvia muun muassa Bangladeshissa. Näistä syistä monet maat ovat esimerkiksi pyrkineet rajoittamaan muovipussien käyttöä.
Muovikassi on tutkimustiedon valossa ekologisin ostoskassi, mutta sen jättäminen luontoon on haitallista. Kangaskassit ovat satoja tai tuhansia kertoja haitallisempia, paperikassitkin 11 kertaa, vaikka käyttökertojen määrä otettiin huomioon. Suomessa muovipussin ympäristöhaitta on merkityksetön.
Mikromuovi on ongelmallinen myös siksi, että muovin lisäaineina käytetään usein haitallisiakin kemikaaleja. Nämä kemikaalit päätyvät sitten mikromuovipartikkelien mukana eliöihin. Esimerkiksi kalojen syödessä mikromuovia voi osa myrkystä siirtyä niiden kudoksiin.
Tyynenmeren jätepyörre
Pohjoiselta Tyyneltämereltä löydettiin 1990-luvun lopussa laaja, merivirtojen kasaama jätekeskittymä. Se sisältää arviolta 100 miljoonaa tonnia jätettä, josta 90 prosenttia on muovia. Muovi on jauhautunut hyvin pieniksi hitusiksi, ja sen poistamista alueelta pidetään lähes mahdottomana. Vastaavia jätepyörteitä löytyy kaikista valtameristä, suurimmilla merillä Tyynellä ja Atlantilla eteläinen ja pohjoinen sekä Intian valtamerellä eteläinen.
Torjunta
YK:lla on ollut jo vuodesta 1982 lähtien merioikeuksia käsittelevä sopimus, jonka yhtenä osana on meriä koskevan jätteen ongelma.
Lähinnä makroskooppisen pinnassa vielä kelluvan muovijätteen poistamiseksi kehitetään tekniikoita.
Muovin kierrätys
Teollisuuden tuotannossa syntyvää muovijätettä kierrätetään paljon. Kuluttajien käytöstä syntyvää muovijätettä on vaikeaa kierrättää uusiomuovin raaka-aineena, koska muoveja on niin monta lajia, että erilaatuiset muovit pitäisi lajitella. Muovilaadun kertoo kierrätysmerkki. Soveltuvin osin muovijätettä käytetään myös polttoaineena, järjestäytyneimmin erityisissä jätteenpolttolaitoksissa.
Muoveja voi kierrättää myös kemiallisesti. Kemiallisessa kierrätystavassa muovit hajotetaan peruskemikaaleikseen kuumuudella tai kemiallisella käsittelyllä. Käsittelyssä syntyy monomeereja tai muita tuotteita, joita voidaan yhdistää polymeereiksi tai käyttää muihin sovelluksiin. Kemiallinen kierrätys jaetaan yleensä termolyysiin ja solvolyysiin. Termolyysiä kutsutaan myös termokemialliseksi kierrätykseksi. Termolyysi perustuu kolmeen pääprosessiin: pyrolyysi, kaasutus ja hydraus. Solvolyysissä käytetään liuottimia ja maltillisempia lämpötiloja kuin termolyysissä.
Haukkuminen
thumb|Koira haukkuu.
Haukunta on useimmiten koiran tuottamaa ääntelyä. Muita eläimiä, jotka haukkuvat koirien tavoin ovat esimerkiksi sudet. Suomen kielen onomatopoeettisia sanoja kuvaamaan koiran haukuntaa ovat muun muassa vuh sekä hau hau, kun taas vastaavanlainen sana englannin kielessä on woof.
Haukkuminen kaikissa muodoissaan on koiralle luonnollista, mutta ihmisen mielestä koira voi tietyissä tilanteissa haukkua liikaa.
Temmeksen suojeluskunta
Temmeksen suojeluskunta perustettiin 17. helmikuuta 1918. Temmesläiset perustivat sen Oulun suojeluskunnan kehotuksesta pian Oulun valtauksen jälkeen. Samana päivänä perustettiin myös kutsuntalautakunta yhdessä Temmeksen kunnallislautakunnan kanssa. Suojeluskunta päätti asettaa tehtäväkseen myös paikallispäällikön valinnan.
Helmikuun 26. päivä 1918 suojeluskunta järjestyi saaden päällikökseen tehtävään lupautuneen maanviljelijä Eero Junttilan. Pian pidettiin myös ensimmäiset kutsunnat ja vapaussotaan saatiin noin 30 miestä. Sotilaalliset harjoituksetkin käynnistyivät. Niihin osallistuminen oli ollut sangen säännöllistä, vaikka harjoitukset tehtiin ilman kivääreitä. Suojeluskunnan ensimmäisenä harjoituspaikkana oli toiminut kirkonkylän nuorisoseurantalo. Vapaussodan aikana Temmeksen suojeluskunnan tehtäviin oli kuulunut esimerkiksi myös kuljetusvelvollisuus.
Kesän 1918 aikana suojeluskunnan toiminta hiljentyi. Uudelleen se elpyi syksyllä vuonna 1918 säädetyn suojeluskunta - asetuksen suomin edellytyksin. Temmeksen uuden suojeluskunnan järjestäytymiskokous pidettiin 18. syyskuuta 1918. Lokakuun lopussa 1918 sai Temmeksen suojeluskunnan paikallispäälliköksi valittu kirkkoherra Hannes Mustakallio valtakirjansa. Eräs uuden suojeluskunnan jäsenistä oli ollut entinen paikallispäällikkö Eero Junttila.
Jatkosodan lopputuloksen seurauksena suojeluskunnat lakkautettiin. Temmeksen suojeluskunta oli talvisodan jälkeen siirretty Raahen suojeluskuntapiiriin. Lakkautetun Temmeksen suojeluskunnan pesänselvittelijänä toimivat Raahen sotilaspiirin selvitysmiehet. Kun Temmeksen suojeluskunta lakkasi toimimasta 6.11.1944, se lahjoitti Temmeksen sankaripatsasrahastoon 70 000 markkaa ja Suomen Punaiselle Ristille 5 000 markkaa. Urheilukenttä ja ampumarata siirtyivät kunnalle. Entinen suojeluskuntatalo Väinölä siirtyi temmesläisille näytelmäharrastajille.
Fluoririkkihappo
Fluoririkkihappo eli Fluorisulfonihappo on epäorgaaninen yhdiste ja superhappo, jonka kemiallinen kaava HFSO3. Ulkomuodoltaan se on väritöntä nestettä. Hydrolyysissä siitä muodostuu fluorivetyä ja rikkihappoa.
Turvallisuus
Altistuminen fluoririkkihapon höyryille aiheuttaa ihmisessä syöpää. Se kiihdyttää muiden aineiden palamista ja saattaa olla vaarallista ympäristölle.
Piidioksidi
Piidioksidi eli silika (SiO2) on piin ja hapen yhdiste. Mineraalina se tunnetaan nimellä kvartsi.
Piidioksidi esiintyy luonnossa kolmessa kidemuodossa: heksagonaalinen kvartsi, kuutiollinen kristobaliitti ja heksagonaalinen tridymiitti. Lisäksi tunnetaan kolme muuta muotoa: keatiitti, koesiitti ja stishoviitti. Kvartsikide voi olla oikea- tai vasenkätinen, ja eri muodot kääntävät valon polarisaatiosuuntaa eri tavalla. Piidioksidi on varsin kovaa ainetta, ja sitä voi käyttää hionnassa. Mohsin kovuusasteikossa sen kovuus on 7.
Piidioksidia käytetään elintarviketeollisuudessa paakkuuntumisenestoaineena. Sen E-koodi on E551.
Jos piidioksidikide kuumennetaan sulamispisteeseen (noin 1 600 °C) ja sulan annetaan jäähtyä, syntyy amorfista piidioksidia eli silikalasia (engl. fused quartz). Silikalasilla on hyvin pieni lämpölaajenemiskerroin ja siksi sitä käytetään kuumennusta kestävien lasiesineiden valmistukseen. Piidioksidi on silikaattien ohella tavallisen lasin pääasiallinen materiaali.
Silikageeli on vesilasista eli natriumsilikaatista valmistettua huokoista piidioksidin ja piihappojen seosta, jota käytetään kosteutta sitovana aineena. Sitä käytetään myös elintarvikelisäaineena vähentämään vaahtoamista. Mikropiireissä hapetettu pii on tehokas eriste.
Mikrosilika on erittäin hienojakoista amorfista piidioksidia, jota käytetään betonin täyte- ja lujiteaineena. Se koostuu noin 0,1 mikronin kokoisista hiukkasista, joiden hienous on 50-kertainen normaalin sementin ominaispinta-alaan verrattuna.
Elina Lehtikunnas-Mustakallio
Elina Lehtikunnas-Mustakallio (22. kesäkuuta 1927 Tampere – 14. lokakuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen teatteriopetuksen uranuurtaja, joka toi opetukseen uusia ja mullistavia menetelmiä, kuten naamiot.
Lehtikunnas valmistui vuonna 1947 maamieskoulusta. Ollessaan au pairina Ranskassa hän kiinnostui maan kielestä ja kulttuurista. Hän valmistui ohjaajaksi Suomen teatterikoulusta 1957 ja opiskeli sen jälkeen myös Ranskassa. Hän toimi ohjaajana Joensuun kaupunginteatterissa 1957–1959 ja Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 1959–1962. Vuosina 1959–1970 hän opetti Teatterikoulussa mutta myös muissa taiteenalan oppilaitoksissa ja Kansallisoopperassa. Hänen kiinnostuksenkohteensa oli erityisesti mimiikka.
Lehtikunnas-Mustakallion puoliso oli vuodesta 1965 lääkäri Matti Mustakallio (k. 1979).
Lehtikunnas-Mustakallio kuoli vaikeaan sairauteen lokakuussa 2011 ollessaan 84-vuotias.
Viantie
thumb|300px|Kylän läpi virtaava [[Viantienjoki.]] Viantie on kylä Simon kunnassa Lapin maakunnassa, lähellä Kemin kunnanrajaa. Se sijaitsee Oulun–Tornion rautatien ja valtatien 4 välisellä alueella Viantienjoen varrella. Yhdessä Simoniemen kylän kanssa se muodostaa arvokkaan kulttuuriympäristön vanhoine rakennuksineen.
Viantien kylä alkoi muodostua 1900-luvun alussa rakennetun maantien, rautatien ja Viantienjoen risteyskohtaan. Kylän väkiluku on hyvien liikenneyhteyksien ansiosta kasvussa.
Viantien pysäkkinä tunnettu rautatieseisake lakkautettiin lopullisesti 1980-luvulla, kun lättähattuliikenne lakkautettiin.
Palmén
Palmén on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku.
Suvun jäsenten puolisoita
Sukunimi Palmén on ollut myös seuraavilla Palmén-suvun jäsenten puolisoilla:
Kivekäs
Kivekäs on suomalainen sukunimi, jota esiintyy useassa suvussa. Eräät nimen kantajat ovat suomentaneet nimen nimestä Stenbäck.
Harriet (kilpikonna)
thumb|300px|Harriet ruokailee, kuva vuodelta 2002.
Harriet (noin 1830 Ecuadorin Galápagossaaret – 23. kesäkuuta 2006 Australia) oli galápagoksenjättiläiskilpikonna (Geochelone nigra porteri), jonka iäksi on arvioitu 175 vuotta. Sitä pidettiin elinaikanaan maailman vanhimpana elossa olleena eläimenä, joskin joitakin muita kilpikonnia on väitetty Harrietiakin vanhemmiksi.
Harrietia on väitetty Charles Darwinin vuonna 1835 kiinni ottamaksi, mutta tätä tarinaa pidetään todennäköisesti vääränä, sillä vuonna 1998 tehdyn DNA-testin mukaan Harriet kuuluu Geochelone nigran alalajiin G. n. porteri, joka on endeeminen Santa Cruzin saarella, jolla Darwin ei koskaan käynyt. Darwin on siis todennäköisesti saanut Harrietin ja kaksi muuta Galápagokselta mukanaan tuomaansa kilpikonnaa joltakulta, joka on käynyt Santa Cruzilla.
Harrietin elämä
thumb|120px|Harriet vuonna 2002 Charles Darwin toi vuonna 1835 mukanaan Lontooseen kolme noin viisivuotiasta, lautasen kokoista kilpikonnaa, joille antoi nimet Tom, Dick ja Harry. Dick kuoli jo vuonna 1880, mutta Tom eli aina vuoteen 1949 asti. Darwinilla oli mukanaan Galápagossaarilla nuori laivasto-upseeri John Wickham, joka oli Lontooseen paluun jälkeen lähdössä kohti Australiaa (ja josta myöhemmin tuli Brisbanen kaupungin poliisituomioistuimen tuomari). Darwin antoi Harry-konnansa hänelle.
Vuonna 1842 noin 12-vuotias kilpikonna luovutettiin Australian Queenslandissa sijaitsevalle Brisbanen kasvitieteelliselle puutarhalle. Brisbanessa Harrietia luultiin yli sadan vuoden ajan koiraaksi, ja sitä yritettiin saada parittelemaan muiden Galápagosilta tuotujen naaraskonnien kanssa. Brisbanessa Harrietin piti myös antaa lasten ratsastaa selässään. Kun puutarhan eläinosasto suljettiin, Harrietista ei kuitenkaan hennottu luopua, vaan se jätettiin kulkemaan vapaana puutarhan alueelle.
Harriet eli Brisbanessa vuoteen 1958, jolloin se siirrettiin Australian Gold Coastilla sijaitsevaan Fleayn villieläinten turvakotiin, jossa myös sen oikea sukupuoli vihdoin huomattiin 1960-luvulla (ja tuolloin sen nimi myös muutettiin Harrysta Harrietiksi). Vuonna 1987 Harriet siirrettiin edelleen Queenslandin Beerwahissa sijaitsevaan Australia Zoo -nimiseen eläintarhaan, missä se vietti loppuelämänsä vuoteen 2006 saakka.
Luonne
Harrietin sanotaan olleen kilpikonnaksi hyväluontoinen. Sen kerrotaan rakastaneen ihmisten huomiota ja nauttineen kilpeensä taputtamisesta. Suurimman osan päivästä Harriet torkkui kotilammellaan. Harriet söi kiinanruusuja, kesäkurpitsaa, kurpitsaa, papuja, persiljaa, lehtisikuria ja kiinankaalia.
Harrietin 175. syntymäpäivää juhlittiin 15. marraskuuta 2005. Luonnossa nämä kilpikonnat elävät "vain" noin 150 vuotta. Harrietin pitkän iän syyksi arvellaan sen viettämää stressitöntä elämää sekä sitä, ettei se koskaan muninut.
Kuolema
Harriet kuoli 175 vuoden ikäisenä 23. kesäkuuta 2006 sairauden aiheuttamaan sydänvikaan. Se painoi kuollessaan lähes 150 kg. Kilpikonnan viimeinen omistaja oli luonto-ohjelmia televisioon tehnyt Steve Irwin.
Gol
Gol on brasilialainen halpalentoyhtiö, joka on haastanut perinteisistä kilpailijoista erityisesti Varigin, VASPin (meni konkurssiin keväällä 2005) ja Transbrasilin (konkurssiin 2003). Yhtiö keskittyy erityisesti maan sisäisiin lentoihin, tosin reittivalikoimaan kuuluu myös muun muassa Buenos Aires, Bolivian Santa Cruz de la Sierra sekä Paraguayn Asunción. Yhtiön palvelukonsepti on halpalentoyhtiöistä poikkeava, sillä esimerkiksi ruoka- ja juomatarjoilu on ilmainen. Yhtiön markkinaosuus on 37 % Brasilian sisäisistä lennoista ja 11 % ulkomaanlennoista tehden Golista TAM Linhas Aéreasin jälkeen maan toiseksi suurimman lentoyhtiön.
Historia
Lentoyhtiö perustettiin vuonna 2000 ja se aloitti toimintansa 15. tammikuuta 2001. Golin edulliset hinnat ovat muuttaneet olennaisesti Brasilian sisäistä lentomatkustamista. Vuoteen 2004 mennessä Gol on kuljettanut 11 600 000 matkustajaa ja saavuttanut 20 % markkinaosuuden Brasilian lentomarkkinoista. 24. heinäkuuta 2004 Gol aloitti samanaikaisesti listautumisen São Paulon ja New Yorkin pörsseihin. Nykyään sen omistajia ovat AeroPar Participacoes (77 %), Venture (17,6 %) ja American International Group (5,4%) sekä 7 250 työtekijää. Golin arvonnousu on nostanut Constantino-perheen Forbesin vuoden 2005 miljardöörilistalle.
Kohteet
Gol lentää seuraaviin kaupunkeihin Brasiliassa (toukokuussa 2006): Belém, Belo Horizonte, Boa Vista, Brasília, Campinas, Campina Grande, Campo Grande, Caxias do Sul, Cuiabá, Curitiba, Florianópolis, Fortaleza, Goiânia, Iguassun putoukset, Joinville, Londrina, Macapá, Maceió, Manaus, Maringá, Natal, Navegantes, Palmas, Petrolina, Porto Alegre, Porto Seguro, Porto Velho, Recife, Ribeirão Preto, Rio Branco, Rio de Janeiro, Salvador, Santarém, São Luís, São Paulo, Teresina, Uberlândia ja Vitória. Ulkomaanlentoja yhtiöllä on Asuncióniin, Buenos Airesiin, Córdobaan, Limaan, Montevideoon, Panama Cityyn (Code-share sopimus Copa Airlinesin kanssa), Rosarioon sekä Santa Cruz de la Sierraan.
Laivasto
Yhtiön laivasto elokuussa 2021: Laivaston keski-ikä 11,3 vuotta (elokuu 2021).
Onnettomuudet
Gol Transportes Aéreosin lento 1907 29. syyskuuta 2006 syöksyi maahan Mato Grosson alueella Brasiliassa. Onnettomuudessa kuoli 148 matkustajaa ja 6 miehistön jäsentä.
The Observer
The Observer on brittiläinen sunnuntaisin ilmestyvä The Guardianin sisarsanomalehti. Poliittisesti lehti edustaa keskustavasemmistoa ja brittiläistä tasavaltalaisuutta.
Historia
Lehden ensimmäinen 4. joulukuuta 1791 ilmestynyt numero oli maailman ensimmäinen sunnuntaisanomalehti. Sen toimitti W. S. Bourne.
William Innell Clement hankki The Observerin vuonna 1814 muiden omistamiensa sanomalehtien jatkoksi. Myöhemmin Clement uhmasi vuonna 1820 annettua oikeuden päätöstä, jonka mukaan Cato Streetin salaliittoa käsitelleen oikeudenkäynnin yksityiskohtia ei saanut julkistaa. Salaliiton tavoitteena oli murhata kaikki kabinetin jäsenet. Päätoimittaja Lewis Doxat teki tapauksesta ison jutun ja käytti puupiirroksia sen tukemiseen.
Vuonna 1857 Doxat jäi eläkkeelle ja Joseph Snowe astui päätoimittajan virkaan. Snowen aikana lehden levikki laski nopeasti. Tämä johtui osittain siitä, että julkaisu asettui pohjoisvaltioiden puolelle Yhdysvaltain sisällissodan aikana 1861–1865.
Liikemies Julius Beer osti lehden 1870 ja nimitti Edward Diceyn päätoimittajaksi. Henry Duff Traill korvasi hänet 1889. Beerin kuoltua 1891 lehden omistus siirtyi hänen pojalleen Frederickille, jonka vaimo Rachel toimi päätoimittajana 1891–1904.
Vuonna 1911 William Waldorf Astor (1848–1919) osti The Observerin Harmsworthin perheeltä. Se pysyi Toryn lehtenä vuoteen 1942 saakka, jolloin J. L. Garvinin 34-vuotinen päätoimittajakausi päättyi. Garvin oli kirjoittanut eräässä pääkirjoituksessaan vuonna 1919, että ensimmäistä maailmansotaa seurannut Versailles’n rauhansopimus ”ei jättänyt saksalaisille muuta todellista toivoa kuin koston”. Myöhemmin lehti julistautui sitoutumattomaksi, mikä oli siihen aikaan epätavallista.
27. helmikuuta 2005 alettiin julkaista The Observer -blogia. Se teki lehdestä ensimmäisen omaa sisäistä päätöksentekotoimintaansa tarkoituksellisesti dokumentoivan sanomalehden.
Päivittäin ilmestyvää sisarjulkaisuaan The Guardiania seuraten The Observer muuttui sivukooltaan berliner-formaattiin sunnuntaina 8. tammikuuta 2006 ja tabloidi-formaattiin tammikuussa 2018.
British Press Awards -tilaisuudessa 2007 The Observer valittiin vuoden sanomalehdeksi.
Liitteet
Jokaisen The Observerin numeron mukana tulee lisämaksutta kuukausittainen lehti, joka kohdistetaan vuoroviikoin urheiluun, musiikkiin, naisille ja ruokaan. Lehtien nimet ovat Observer Sport Monthly, Observer Music Monthly, Observer Woman ja Observer Food Monthly. Näiden vaihtuvien lehtien lisäksi joka sunnuntai ilmestyy Observer Magazine.
Remorat
Remorat (Echeneidae) on piikkimakrillikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Taksonomia
Varhaisimmat remorojen heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu oligoseenikauden loppupuolelle. Nykyään heimossa elää kahdeksan lajia, jotka jaetaan kolmeen sukuun. Remorat ovat läheistä sukua okamakrilleille (Rachycentridae) ja dolfiineille (Coryphaenidae) ja muodostavat eräiden kalatieteilijöiden mukaan monofyleettisen ryhmän.
Levinneisyys ja elintavat
Remoroja tavataan kaikista valtameristä ja ne elävät tyypillisesti lähellä rannikkoa lämpimissä vesissä. Toisinaan niitä tavataan myös lauhkeissa vesissä, jonne ne kulkeutuvat isäntäeläimiinsä kiinnittyneenä. Remoralajit kiinnittyvät imulevynsä avulla haihin, valaisiin, merinisäkkäisiin, kilpikonniin ja toisinaan myös sukeltajiin. Osa lajeista on hyvin spesifisiä isäntälajiensa suhteen esimerkiksi valkoremora kiinnittyy lähinnä paholaisrauskuihin, valasremora valaisiin ja marliiniremora purjekalojen heimon lajeihin. Echeneis-suvun lajit uivat usein myös vapaana, eivätkä kiinnittyneenä isäntiinsä haihin, mutta pienemmät lajit viettävät suurimman osan elämästään kiinni isännässään.
Matjaž Pungertar
Matjaž Pungertar (s. 14. elokuuta 1990) on slovenialainen mäkihyppääjä. Hän edustaa SSK Menges-seuraa. Pungertarin paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin osakilpailussa on kuudes tila Nižni Tagilin kilpailusta joulukuulta 2014. Hänen paras sijoituksensa kokonaiskilpailussa on kauden 2012–13 48. tila. Pungertarin nimissä on vuoden 2018 talviolympialaisten näyttämön Alpensia Jumping Parkin mäkiennätys, 136,5 metriä. Pungertarin henkilökohtainen ennätys on vuonna 2010 Planicassa hypätty 210 metriä.
Lähteet
'
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2021
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2021 olivat järjestyksessään 36. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut, ja ne järjestettiin Toruńissa, Puolassa 4.–7. maaliskuuta 2021. Kilpailupaikkana toimi Arena Toruń.
Robert Opel
Robert Opel (23. lokakuuta 1939 – 7. heinäkuuta 1979) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja ja taidegallerian omistaja, joka tunnetaan tekemästään viuhahduksesta vuoden 1974 Oscar-gaalassa.
Opel pääsi backstagelle lehtimiehenä esiintyen ja juoksi alasti gaalan juontaja David Nivenin ohi näyttäen sormillaan voitonmerkkiä, kun Niven oli pyytämässä lavalle Elizabeth Tayloria. Tämän jälkeen Niven vitsaili yleisölle, että on kiehtovaa ajatella viuhahduksen tehneen miehen saavan elämänsä ainoat naurut riisuutumalla ja paljastamalla vajavaisuutensa. Myöhemmin on tuotu esille evidenssiä, jonka mukaan viuhahdus olisi ollut gaalan tuottajan, Jack Healy Jr.:n avustama tempaus. Tapaus toi Opelin julkisuuteen.
Viuhahduksen tapahtuessa Opel oli 34-vuotias. Hän oli Los Angelesin hippien keskuudessa tunnetuimpia henkilöitä, ja hänestä tuli homojen vapautusliikkeen avainhahmoja 1970-luvun lopulla. Viuhahduksen myötä hän sai jonkinlaista katu-uskottavuutta taidepiireissä. Viuhahtelun Opel oli aloittanut muutamia kuukausia ennen vuoden 1974 Oscar-gaalaa. Hän oli esiintynyt alasti Los Angelesin kunnanvaltuuston kokouksissa protestoidakseen suunniteltuja kaupungin uimarantoja koskenutta alastomuuskieltoa vastaan. Opel oli pidätetty yhden kunnanvaltuustossa esiintymisensä jälkeen, jolloin hän esiintyi oikeudessa Setä Samuliksi pukeutuneena. Tuomiona oli neljä kuukautta vankeutta, joka muutettiin myöhemmin ehdonalaiseksi. Tuona vuonna Opel työskenteli freelancer-valokuvaajana The Advocate -nimiselle homojen lehdelle.
Opel eli suurimman osan 1970-luvusta San Franciscossa, jossa hän koki olevansa paikallisen poliisin ahdistelema saatuaan poliisilta yli sata sakkolappua erilaisista rikkeistä. Vuoden 1978 maaliskuussa Opel avasi "Fey-Way Studios" nimisen homotaiteen gallerian San Franciscon Howard Streetille. Kyseessä oli ensimmäinen vain homotaiteeseen erikoistunut näyttelytila. Opelin galleriassa oli muiden näyttelyiden ohella myös Tom of Finlandin ensimmäinen Yhdysvaltojen näyttely. Perinteisten kuvataiteen muotojen lisäksi Opel teki myös kokeellisia elokuvia sekä performanssitaidetta. Hänen asemansa Yhdysvaltojen homotaide-scenessä oli 1970-luvun lopulla kasvanut huomattavaksi. Opelin mukaan hänen kaikissa töissään oli vahva poliittinen viesti. Hän näki mielestään poliittisesti motivoitunutta seksuaalista syrjintää kaikkialla ja halusi ihmisten olevan seksuaalisesti absoluuttisen vapaita.
Opel murhattiin vuoden 1979 heinäkuussa, kun hänen näyttelyynsä murtauduttiin yöllä. Murtautujat olivat huumekauppiaita, joille Opel oli velkaa rahaa. Ryöstösaaliina tuli viisi dollaria sekä kamera. Ryöstäjät saivat rikoksestaan elinkautistuomiot.
Väinö Saario
Väinö Sakari Saario (26. kesäkuuta 1942 Kymi – 22. toukokuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja kokoomuksen kansanedustaja Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä (1991–1996). Koulutukseltaan hän oli Markkinointi-instituutissa tutkinnon suorittanut mainoshoitaja. Hän toimi Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1981–1988.
Saario kuoli heti toisen edustajakautensa alussa. Hän meni rutiinileikkaukseen ja kuoli leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin. Hänen varaedustajansa lahtelainen Outi Siimes suoritti asepalvelustaan ja oli reserviupseerikoulussa Haminassa. Hän ei halunnut keskeyttää palvelusta vaan siirtyi kansanedustajaksi syksyllä asepalveluksen loputtua.
HC Pardubice
HC Pardubice on onnistunut kasvattajaseuran asemassa kasvattamaan useita pelaajia jopa NHL:ään. Näistä kuuluisin on ehdottomasti maailman kaikkien aikojen parhaisiin maalivahteihin lukeutuva Dominik Hašek. Muita NHL-tähtiä ovat mm. Milan Hejduk ja Aleš Hemský.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Bassirou
Bassirou on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Sampara sijaitsee Nigerin sivujoen Yamén varrella 26 kilometriä Moptista koilliseen. Kunnassa on 1 700 ja keskuskylässä 800 asukasta.
Maantiede
Bassiroun kunta rajoittuu etelässä Moptin piirin Fatoman ja muissa ilmansuunnissa Kounarin kuntiin. Pinnanmuodostukseltaan se on lähinnä tasankoa, josta osa kuuluu Nigerin tulva-alueeseen.
Vesistöjä ovat Nigerin ajoittain kuivuva sivujoki Yamé sekä tulvajärvet kuten Nawal, Thiofol, Nawel Mandjiou ja Nawel Baba. Luonnonvarainen kasvillisuus vaihtelee heinä- ja pensasarosta metsäsavanniin. Lisäksi on muutamia galleriametsiä. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus
Vuonna 1996 perustettu kunta oli aikaisemmin osa Fatoman arrondissementtia. Nykyään siihen kuuluu kuusi kylää: Moussawel, Pathia, Sampara, Sarésana, Sinéré ja Tomonthiéra. Asukkaat ovat diawandoja, fulbeja, rimaibeja, boboja ja bozoja.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut
Kunnan läpi kulkee maantie RN16, jolta on ympärivuotinen tieyhteys Samparaan.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra ja hirssi (yhteensä yli 90 % tuotannosta), lehmänpapu, riisi, maapähkinä, maissi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa ja keräilyä. Käsityöammattien ja kaupan merkitys on vähäinen. Samparassa on pieni torialue, mutta kaupankäynti suuntautuu yleensä Fatomaan, Konnaan ja Moptiin. Teollisuutta tai matkailupalveluja ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii kaksi alakoulua, yläkoulu, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) sekä lukutaitokeskuksia. Samparassa on hyvätasoinen terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja ja porakaivoja. Muita palveluja ovat muutama kauppa, hirssimylly ja karjan rokotuspaikat.
Sadriddin Aini
thumb|250px|Sadriddin Aini tadžikistanilaisessa setelissä. Sadriddin Aini (, ; 27. huhtikuuta 1878 Buharan kaanikunnan Gižduvanin piirin Soktaren kylä, nykyinen Uzbekistan – 15. heinäkuuta 1954 Dušanbe) oli tadžikistanilainen kirjailija. Häntä pidetään tadžikkien nykykirjallisuuden uranuurtajana, jolla oli huomattava merkitys myös uzbekkien kirjallisuuden kehityksessä.
Tuleva kirjailija syntyi talonpoikaisperheeseen. Hänen molemmat vanhempansa kuolivat vuoden 1890 koleraepidemian aikana. Sadriddin lähti kotikylästään Buharaan, jossa hän opiskeli madrassassa ja ansaitsi elantonsa pyykkärinä, palvelijana ja siivoojana.
Tutustuminen tadžikistanilaisen kansanvalistajan Ahmad Donišin (1827–1897) tuotantoon aiheutti Sadriddinissa tämän omien sanojen mukaan ”ensimmäisen henkisen vallankumouksen”. Hän ryhtyi tarkkailemaan kriittisesti ympäröivää todellisuutta. Sadriddin osallistui Buharan ensimmäisten nykyaikaisten tadžikkikoulujen perustamiseen, laati oppikirjoja, kirjoitti runoja ja kertomuksia. Vuodesta 1895 hän käytti salanimeä Aini.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Aini julkaisi lehdistössä valistushenkisiä artikkeleita. Viranomaisten vainoamana hän joutui pakenemaan Buharasta. Huhtikuussa 1917 hänet tuomittiin raipparangaistukseen ja heitettiin vankilaan. Venäläisten vallankumouksellisten sotilaiden vapautettua poliittiset vangit Aini vietti lähes kaksi kuukautta Kogonin sairaalassa ja muutti sen jälkeen Samarkandiin. Vuonna 1918 Buharan emiiri teloitti kostoksi Ainin nuoremman veljen.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Aini osallistui ensimmäisten neuvostokoulujen perustamiseen, toimi lehtimiehenä ja laati Buharan emiirin vastaisia propagandalehtisiä ja julistuksia. Buharan kansantasavallassa hänet valittiin sen toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi. Myöhemmin hän työskenteli usean vuoden ajan Tadžikistanin ASNT:n hallituksessa sekä Tadžikistanin kirjakustantamon Samarkandin osastossa. Vuonna 1929 hänet valittiin Tadžikistanin SNT:n toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi.
1920-luvun puolivälistä lähtien Aini kirjoitti etupäässä proosaa. Pienoisromaani ”Odina” (1924) kertoo realistisen yksinkertaisesti köyhän talonpojan kohtalosta. Vuonna 1930 julkaistun ensimmäisen tadžikinkielisen romaanin ”Dohunda” aiheena ovat Keski-Aasian vallankumoustapahtumat. Vuonna 1935 ilmestyi eeppinen suurromaani ”Orjat”. Nämä kolme teosta muodostavat trilogian, joka kuvaa tadžikkien historiaa yli sadan vuoden ajalta aina maatalouden kollektivisointiin saakka. Satiirisen pienoisromaanin ”Koronkiskurin kuolema” (1939, uusi laitos 1953) teemana on vallankumousta seurannut feodalistisen järjestelmän murentuminen. Toisen maailmansodan jälkeisistä teoksista merkittävin on keskeneräiseksi jäänyt ”Muistelmat”, jonka ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1949 ja neljäs postuumisti vuonna 1954. Aini käänsi itse suurimman osan proosateoksistaan myös uzbekin kielelle.
Kaunokirjallisen tuotantonsa ohella Aini oli huomattava lehtimies ja kirjallisuudentutkija. Suuri merkitys oli hänen 1920-luvulla Ovozi todžik (”Tadžikin ääni”) ja Rohbari doniš (”Tiedon opas”) -lehdissä julkaisemillaan artikkeleilla, joissa hän puolusti tadžikkien kansallista identiteettiä panturkkilaisia ja paniranilaisia vastaan. Aini laati useita 1800-luvun ja 1900-luvun alun tadžikki- ja ubzekkikirjailijoille omistettuja tutkimuksia. Hänet tunnetaan myös historioitsijana.
Vuonna 1934 Sadriddin Aini valittiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäseneksi. Hän toimi useaan otteeseen Dušanben ja Samarkandin kaupunginneuvostojen, Tadžikistanin korkeimman neuvoston sekä vuosina 1950–1954 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Vuonna 1940 hän sai Tadžikistanin ansioituneen tiedemiehen arvonimen ja vuonna 1943 hänet valittiin Uzbekistanin SNT:n tiedeakatemian kunniajäseneksi. Vuonna 1949 Leningradin yliopisto myönsi hänelle filologian tohtorin oppiarvon ja korkein tutkintolautakunta professorin arvonimen. Vuonna 1951 Aini valittiin vastaperustetun Tadžikistanin tiedeakatemian ensimmäiseksi presidentiksi. Vuonna 1950 hän sai muistelmiensa kahdesta ensimmäisestä osasta Stalin-palkinnon. Kirjailija on palkittu kolmella Leninin kunniamerkillä ja Työn punaisen lipun kunniamerkillä.
Sakari Salminen (teollisuusneuvos)
Sakari Mikael Salminen (14. tammikuuta 1932 Viiala – 16. syyskuuta 2019 Espoo) oli suomalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Salmisen vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Urho Albinus Salminen ja Enne Matilda Pekkala ja puoliso vuodesta 1955 Liisa Annikki Mäkinen ja vuodesta 1974 Pirkko Annikki Lahdenperä. Keskikoulun käytyään Salminen opiskeli Helsingin teknillisessä opistossa ja valmistui sähköinsinööriksi 1957. Hän oli työskennellyt jo ennen valmistumistaan radiotekniikan parissa ja meni valmistuttuaan apulaisinsinööriksi Posti- ja lennätinlaitoksen palvelukseen. Sieltä hän siirtyi Imatran Voiman sähkölaboratorion päälliköksi. Vuonna 1965 Salmisesta tuli Suomen Kaapelitehtaan elektroniikka-osaston koekenttäpäällikkö.
Kun Nokia muodostettiin 1966, Salmisesta tuli yhtiön elektroniikkaosaston ja sittemmin teollisuusryhmän johtohenkilöitä, vuodesta 1972 kantoaalto-osaston johtaja. Nokian myöhempien yritysjärjestelyjen myötä syntyneen tietoliikenneteollisuusryhmän johtaja ja Telenokia-yhtiön toimitusjohtaja Salminen oli vuodesta 1975 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka, vuoteen 1993. Tehtävässä häntä seurasi Matti Alahuhta. Salminen oli Nokian johtokunnan jäsen 1986–1993. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1990.
Logoterapia
Logoterapia on wieniläisen neurologin ja psykiatrin Viktor E. Franklin (1905–1997) kehittämää henkistä, tarkoituskeskeistä psykologiaa ja filosofiaa. Etuliite logo tulee kreikan kielen sanasta logos, joka viittaa sekä henkeen (henkiseen) että tarkoitukseen. Näkemyksen taustalla on laaja-alainen filosofis-teoreettinen oppirakennelma, jolloin terapia-sanaa tulkitaan laaja-alaisesti.
Franklin mukaan todellisen ihmisyyden ydin on kyky suuntautua itsensä ulkopuolelle. Logoterapian perustana on oletus, että elämällä on aina tarkoitus. Näkemyksen mukaan ihminen tavoittelee elämäntarkoitusta, jonka voisi toiminnallaan toteuttaa tai jota voisi edistää (toiminnan tie ihmisten tai yhteisen hyvän puolesta). Toinen vaihtoehto on, että ihminen omistautuu antoisiin, syviin elämyksiin esimerkiksi luonnosta, taiteesta tai toisesta ihmisestä (yhteys itsensä ulkopuolelle). Kanssaihminen, jota ihminen voi rakastaa, voi tarjota tien elämäntarkoituksen täyttämiseen. Kolmas mahdollisuus on elämän tarkoituksen täyttäminen valitsemalla arvokas suhtautuminen toivottomalta tuntuvaan tilanteeseen. Tällöinkin ihminen voi valita asennoitumistavan tilanteeseen.
Logoterapia luetaan kuuluvaksi humanistisen psykologian piiriin ja sitä pidetään kolmantena wieniläisenä psykoterapian koulukuntana. Siinä missä Sigmund Freud näki ihmisten ongelmaksi seksuaalisen turhautumisen (psykoanalyysi), Alfred Adler alemmuudentunteen (individuaalipsykologia), näki Frankl ihmisten suurimmaksi ongelmaksi elämän mielettömäksi kokemisen eli eksistentiaalisen ahdistuksen. Logoterapian mukaan olemassaolon tyhjyyteen on syynä se, ettei ihminen tiedä, mitä hän haluaa. Vaistot (jotka ihmiseltä puuttuvat) eivät sano, mitä ihmisen on pakko tehdä, eivätkä traditiot kerro, mitä hänen kuuluu tehdä. Tämä johtaa siihen, että ihminen haluaa sitä, mitä muutkin tai sitä mitä muut häneltä haluavat.
Terapia-nimityksestä huolimatta ei ole varsinaista rajattua "logoterapiatekniikkaa" (vrt. psykoanalyysi tai kognitiivinen psykoterapia), vaan logoterapeutti käyttää parhaaksi katsomiaan tekniikoita. Logoterapia ei ole myöskään vain psykoterapiaa, vaan laajempi filosofinen ajattelumalli. Siksi logoterapiaa voidaan soveltaa miltei kaikilla elämänalueilla. Sitä on Suomessakin sovellettu esimerkiksi kasvatukseen, opetukseen, lastensuojeluun, henkilöstöhallintoon, työyhteisöjen kehittämiseen ja johtamiseen sekä vanhustyöhön ja sosiaali-ja terveydenhuollon eri ammatteihin. Lähestyminen tukee ihmisenä olemista ja siihen liittyvien ongelmien tarkoituskeskeistä ratkaisemista tässä ajassa. Logoterapia painottuu siihen, mitä hyvää ja ehjää vielä on jäljellä, minkä varaan voi rakentaa tulevaisuutta.
Logoterapian ihmiskuva on kolmiulotteinen. Fyysisen ja psyykkissosiaalisen ulottuvuuden lisäksi ihmisellä on henkinen ulottuvuus. Henkiseen ulottuvuuteen liittyvät muun muassa vapaus ts.vapaa tahto ja vastuu, aito omatunto ja tahto tarkoitukseen ja tarkoituksen tahto.
Pekka Weckman
Pekka Veli Weckman (4. tammikuuta 1933 Heinolan maalaiskunta – 2019) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Weckman kävi kansakoulun ja Lahden mieskotiteollisuuskoulun ja teki sitten maatalous-, metsä-, sepän- ja konepajatöitä. Hän rakensi muun muassa perävaunuja traktoreille. Veljiensä kanssa Weckman perusti perävaunujen tuotantoa varten Weckmanin Konepaja -yhtiön vuonna 1962 ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi.
Weckmanin perävaunuja vietiin paitsi Pohjoismaihin ja Eurooppaan, myös muun muassa Etelä-Amerikkaan. Weckmanin Konepaja rupesi valmistamaan myös teräksisiä katto- ja seinäprofiileja, mistä tuli yhtiön tärkein tuoteryhmä, joskin se oli myös Skandinavian suurin maatalousperävaunujen valmistaja. Mainittujen ohella yhtiö aloitti teollisuus- ja varastohalleihin tarkoitettujen itsekantavien teräskehien valmistuksen.
Liiketoimintaa varten Weckman perusti useita muitakin yhtiöitä, joiden hallituksissa hän toimi. Sellaisia olivat muun muassa Lahden Traktori (1967), Heinolan Mylly (1974), Kaupe (1976), Nordfarm Maskin Ab Ruotsissa (1982), Weckman Halli (1983) ja Viittamänty (1984). Weckman valittiin Heinolan maalaiskunnan vuoden yrittäjäksi 1977, teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1991. Weckman osallistui näkyvästi sekä alansa että alueelliseen yhteistoimintaan. Perheyhtiön johtamisesta Weckman luopui eläkeiän saavutettuaan ja vuonna 1997 Weckman Steel -nimiseksi muuttuneessa yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos.
Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers
Final Fantasy Crystal Chronicles: The Crystal Bearers on Square Enixin kehittämä videopeli Wiille.
Kehitys
Square Enix esitteli pelistä trailerin vuoden 2006 E3-messujen vastaisessa lehdistötilaisuudessa.
Sebastian Szymański
Sebastian Szymański (s. 10. toukokuuta 1999 Biała Podlaska) on puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut FK Dynamo Moskovaa toukokuusta 2019 lähtien mutta pelaa kauden 2022–2023 lainalla alankomaalaisessa Feyenoordissa.