cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fredrik Midtsjø
Midtsjø teki ensiesiintymisensä Norjan pääsarjassa 3. heinäkuuta 2011, kun Rosenborg voitti Sarpsborg 08:n kotonaan 4–0. Hän on edustanut sarjassa myös Sandnes Ulfia, jossa hän pelasi lainasopimuksella 28 ottelua kaudella 2014.
Always Ascending
Albumin nimikkokappale ”Always Ascending” julkaistiin 25. lokakuuta 2017 ja sen musiikkivideo 4. joulukuuta. Toinen single ”Feel the Love Go” julkaistiin musiikkivideon kanssa 8. tammikuuta 2018 ja kolmas single ”Lazy Boy” 25. tammikuuta.
Saint-Paul-en-Cornillon
Saint-Paul-en-Cornillon on kunta Keski-Ranskassa Loirein departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 18 kilometriä Saint-Étiennestä länteen Loirejoen varrella.
Always Ascending
Always Ascending debytoi kotimaassaan Britannian albumilistan sijalla 6. ja oli listalla kaksi viikkoa. Sen kaupallinen menestys oli kuitenkin aiempia albumeita heikompaa, eikä se edellisistä poiketen yltänyt esimerkiksi Suomen virallisella listalla 50 myydyimmän joukkoon.
Saint-Paul-en-Cornillon
Kunnan alkuperä juontaa keskiajalle, jolloin Loiren rannalle rakennettiin luostari. 1000-luvulla aloitettiin linnan rakennustyöt. Château de Cornillon rakennettiin uudelleen 1400-luvun lopulla, ja sen jälkeen sitä on useasti laajennettu.
Always Ascending
Taustaa
Franz Ferdinand ryhtyi neljännen studioalbuminsa, elokuussa 2013 julkaistun Right Thoughts, Right Words, Right Actionin jälkeen yhteistyöhön yhdysvaltalaisen Sparks-yhtyeen kanssa. Vuonna 2015 ne julkaisivat yhteistyöalbumin FFS ja olivat lyhyellä kiertueella.
Heinäkuussa 2016 ilmoitettiin Franz Ferdinandin alkuperäisjäsenen, kitaristi Nick McCarthyn jäävän pois seuraavalta albumilta viettääkseen enemmän aikaa perheensä kanssa. Toukokuussa 2017 ilmoitettiin kahden uuden jäsenen, Dino Bardotin ja Julian Corrien liittyvän yhtyeeseen korvaamaan McCarthyn.
Äänitys
Albumi äänitettiin RAK Studios -studiolla Lontoossa ja Motorbass-studiolla Pariisissa. Yhtye työskenteli tuottaja Philippe Zdarin kanssa, joka tunnetaan muun muassa ranskalaisesta popyhtye Cassiuksesta.
Musiikillinen tyyli ja kappaleet
Always Ascending sisältää Franz Ferdinandin aiempaan tuotantoon verrattuna enemmän vaikutteita diskomusiikista ja synthpopista. Albumia on myös kuvailtu aiempia funkimmaksi. Kappaleiden kirjoittamisesta vastasi ensimmäistä kertaa koko yhtye, kun aiemmin kappaleet olivat pääosin Alex Kapranosin ja Nick McCarthyn tekemiä.
Promootio ja julkaisu
Kaksi päivää ennen albumin julkistamista, 23. lokakuuta 2017 yhtye jakoi Facebookissa, Twitterissä ja Instagramissa kymmenen sekunnin pätkän uudesta kappaleesta ”Always Ascending”. 25. lokakuuta kappale julkaistiin singlenä, ja samalla ilmoitettiin tulevan albumin nimi, kansikuva, kappaleet ja julkaisupäivämäärä. Albumia seuraavan kiertueen päivämäärät ilmoitettiin myös samana päivänä. Maailmankiertue alkoi 4. joulukuuta 2017 Seattlesta, Yhdysvalloista.
Always Ascending julkaistiin 9. helmikuuta 2018 levy-yhtiö Domino Recordsin kautta. Se tuli saataville digitaalisena latauksena, suoratoistopalveluissa, 12 tuuman vinyylilevynä, CD-levynä ja C-kasettina.
Vastaanotto
Always Ascending sai kriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton. Se on saavuttanut Metacritic-sivustolla 72/100 pistettä, jotka perustuvat 27 arvosteluun. Monet lehdet kehuivat albumin uutta, kokeellisempaa tyylisuuntaa.
Suomalaisen Desibeli.net -sivuston Mika Roth antoi albumille neljä tähteä viidestä ja kehui etenkin albumin puolivälin kappaleita ”The Academy Award” ja ”Lois Lane”. Brittiläisen NME:n Andrew Trendell antoi sille myös neljä tähteä viidestä ja sanoi Franz Ferdinandin olevan ”uudestisyntynyt”.
Kappaleet
Albumin kappalelista julkistettiin lokakuussa 2017. Kaikki kappaleet on kirjoittaneet Alex Kapranos, Paul Thomson, Bob Hardy ja Julian Corrie. Kaikki kappaleet on tuottanut Philippe Zdar.
Japanin julkaisun lisäkappale
Japanin julkaisun lisäkappale ”Demagogue” julkaistiin alun perin osana 30 Days, 50 Songs -kampanjaa syksyllä 2016.
Kokoonpano ja henkilöstö
thumb|300px|Yhtyeen uudet jäsenet, kitaristi Dino Bardot (vas.) ja kosketinsoittaja Julian Corrie (oik.)
Listasijoitukset
Listasijoitusten lähde:
Lagyná
Lagyná (myös transl. Laginá) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Lagkadáksen kuntaan, Thessalonikin alueyksikköön ja Keski-Makedonian alueeseen. Se muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Λαγυνών, Dimotikí Koinótita Lagynón). Kaupungin väkiluku on 3 591 (vuonna 2011).
Lagynán pieni kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 11 kilometriä pohjoiskoilliseen Thessalonikin keskustasta. Asutuksen nimi oli vuoteen 1949 saakka Laïná (Λαϊνά).
Just Cause 2
Just Cause 2 on Avalanche Studiosin kehittämä ja Eidos Interactiven vuonna 2010 julkaisema avoimeen pelimaailmaan sijoittuva toimintaseikkailupeli, joka on jatko-osa vuonna 2006 julkaistulle Just Causelle. Pelissä hyödynnetään edeltäjänsä moottorin pohjalta kehitettyä Avalanche 2.0 -pelimoottoria. Moottorin merkittävimpiä muutoksia ovat pintojen topografian reaaliaikainen muuttaminen ja monipuolisempi koukkusysteemi, jolla voi esimerkiksi kiinnittää kappaleita toisiinsa.
Edellisestä osasta tuttu Rico Rodriguez jatkaa pelin päähahmona. Rodriguezin tavoitteena on syöstä Kaakkois-Aasiassa sijaitsevan fiktiivisen Panaun saaren diktaattori pois vallasta sekä kohdata entinen työnantajansa Tom Sheldon. Ricon on sabotoitava armeijan tukikohtia ja aiheutettava kaaosta Panaun saarella, jotta hänelle avautuu uusia tehtäviä. Tarinan edetessä Rico saa käyttöönsä pistooleita, revolvereita, haulikoita, käsikranaatteja ja useita erilaisia konetuliaseita. Tärkein väline on kuitenkin entraushaka, jonka avulla voi kiivetä seiniä ja kallioita pitkin ja kiinnittää kappaleita toisiinsa. Pelialueena toimii tuhannen neliökilometrin kokoinen Panaun saariryhmä. Maisemat vaihtuvat lumihuippuisista vuorista rutikuiviin aavikoihin ja harmaista kaupungeista vihreisiin viidakoihin. Pelaaja voi ajaa erityyppisiä autoja ja moottoripyöriä, sekä ottaa komentoonsa laivoja, lentokoneita ja helikoptereita.
Pelin jatko-osa Just Cause 3 julkaistiin 1. joulukuuta 2015.
Canopus-luokka (linjalaiva)
Canopus-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän 84-tykkisen toisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu
Suunnittelu pohjautui vallatun Ranskan laivaston alukseen Frankliniin, joka oli liitetty Britannian kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Canopus. Ensimmäiset tilatut alukset olivat 80-tykkisiä kolmannen luokan linjalaivoja, mutta luokittelu muutettiin helmikuussa 1817.
Archaía Kórinthos
Archaía Kórinthos (myös Arhéa Kórinthos), aiemmin Palaiá Kórinthos (Παλαιά Kόρινθος, myös Paleá Kórinthos), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 1 939 (vuonna 2011).
thumb|left|240px|[[Korintti|Antiikin Korintin arkeologinen alue. Taustalla Akrokorintti, oikealla Antiikin Korintin arkeologinen museo.]] Archaía Kórinthos sijaitsee noin kuusi kilometriä nykyisestä Kórinthoksen kaupungista lounaaseen. Se on samalla paikalla kuin antiikin Korintin kaupunki, ja tätä tarkoittaa myös kylän nykyinen nimi. Paikalla oli suuri maanjäristys vuonna 1858, jonka seurauksena kaupunki siirrettiin antiikin aikaiselta paikaltaan nykyiseen paikkaansa Korintinlahden rannalle. Nykyinen Archaía Kórinthoksen kylä on kehittynyt paikalle jääneestä asutuksesta.
Antiikin Korintin arkeologinen alue sijaitsee aivan kylän keskustan vieressä sen lounaislaidalla. Yksittäisiä rauniokohteita on myös muualla kylän alueella. Arkeologisen alueen tunnetuin nähtävyys ovat Apollonin temppelin rauniot. Sen eteläpuolella sijaitsee agoran eli torin alue. Muihin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa teatterin, odeionin sekä Peirenen lähdekaivon rauniot. Alueen yhteydessä toimii Antiikin Korintin arkeologinen museo. Antiikin Korintin linnavuori Akrokorintti sijaitsee noin kaksi kilometriä kylästä etelälounaaseen.
Archaía Kórinthos muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Αρχαίας Κορίνθου, Dimotikí Koinótita Archaías Korínthou), johon kuuluu varsinaisen Archaía Kórinthoksen kylän lisäksi Korintinlahden rannalla antiikin Korintin satamakaupungin Lekhaionin paikalla sijaitseva kylä Archaío Limáni. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 918.
Aria (täsmennyssivu)
Aria voi viitata seuraaviin:
Nižnejansk
Nižnejansk eli Nižnejanskaj  on kaupunkikunta ja kaupunkimainen taajama Ust-Janskin ulusissa eli piirissä Sahan tasavallassa. Nižnejanskin kunta sijaitsee piirin pohjoisosassa.
Nižnejanskin taajama sijaitsee Janajoen suistossa, 581 kilometriä piirikeskuksesta Deputatskista luoteeseen, noin 20 km Laptevinmereen laskevan joen suulta. Se on merkittävä jokisatama. Satama perustettiin sotavuosina 1940-luvun alussa, ja paikkakunta sai taajaman statuksen vuonna 1958. 2000-luvulla väkiluku on romahtanut nopeasti alle viidennekseen entisestä. Vuonna 2000 taajamassa toimi ala- ja keskiasteen koulu, kultturitalo, kauppa ja terveyskeskus.
Asukasluvun kehitys:
Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys
Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys ry (SRK) on vuonna 1906 perustettu vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen Suomessa toimivien rauhanyhdistysten keskusjärjestö. Keskusyhdistyksen toimisto sijaitsee Oulussa. SRK:lla on sisaryhdistykset Ruotsissa (SFC) ja Pohjois-Amerikassa (LLC). SRK tekee lähetystyötä Suomessa ja ulkomailla, julkaisee lehtiä, kirjallisuutta ja äänitteitä, ja tukee lapsi- ja nuorisotyötä. Yhdistyksen ylin päättävä elin on rauhanyhdistysten edustajien vuosikokous, joka valitsee SRK:lle 24-jäsenisen saarnamiehistä koostuvan johtokunnan.
Johtokunnan puheenjohtaja oli 2017-2022 Matti Taskila. Hänen edeltäjänsä oli taas 2014–2017 Viljo Juntunen.
Tarkoitus ja toiminta
SRK:n vuosikokous on yhdistyksen ylin päättävä elin. Vuosikokouksessa on noin 300 rauhanyhdistysten virallista edustajaa ja se valitsee jäsenet 24 henkilön johtokuntaan. Johtokunta valitsee keskuudestaan työvaliokunnan, johon kuuluu puheenjohtaja, kaksi varapuheenjohtajaa, kolme jäsentä ja kolme varajäsentä.
Toinen SRK:n kokous on kaksi kertaa vuodessa pidettävä puhujien ja seurakuntavanhinten kokous, joihon kokoontuu noin 700 saarnaajaa ja lisäksi heidän puolisonsa.
SRK toimii lähetystyössä Suomessa ja ulkomailla. Suomi on jaettu alueellisiin lähetystoimikuntiin, jotka hoitavat lähetystyön järjestelyistä. SRK lähettää puhujia erityisesti alueille, joissa on vähän seuratoimintaa. Myös esimerkiksi sairaaloihin, kouluihin ja vankiloihin järjestetään seuroja. Ulkolähetystoimintaa on säännöllisesti 18 maassa (Euroopassa: Venäjällä, Virossa, Latviassa, Ruotsissa, Norjassa, Iso-Britanniassa, Saksassa, Sveitsissä, Unkarissa, Espanjassa; Afrikassa: Togossa, Ghanassa, Gambiassa, Senegalissa, Keniassa; Pohjois-Amerikassa: Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Ecuadorissa). Ruotsissa ja Pohjois-Amerikassa SRK toimii yhteistyössä sen sisarjärjestöjen kanssa, joita ovat Ruotsin SFC ja Pohjois-Amerikan LLC. SRK järjesti seuratilaisuuksia vuonna 2005 noin 966. SRK:n jäsenyhdistykset järjestivät vuonna 2005 noin 11 300 seuratilaisuutta. Puhujia SRK:lla on 873.
SRK julkaisee kahta säännöllisesti ilmestyvää paperilehteä: Päivämies ja Lasten polku (aiemmin Siionin kevät ). Päivämies on tilattavissa myös digilehtenä ja äänilehtenä. Päivämiehessä ilmestyy kerran kuussa liitteinä Siionin Lähetyslehti ja nuorille suunnattu Kapsäkki. SRK painaa Siionin Lähetyslehteä viidelle eri kielelle lähetystyön tueksi noin kaksi kertaa vuodessa.
SRK julkaisee vuosittain lehdet Siionin joulu ja Pääsiäissana. Jämsän, Ranuan ja  Reisjärven opistot toimittavat Pääsiäissanan vuorovuosin. SRK julkaisee ja kustantaa myös kirjallisuutta ja äänitteitä.
Jäsenyys
SRK:n jäseneksi voidaan sääntöjen mukaan hyväksyä rekisteröidyt rauhanyhdistykset ja muut yhdistykset ja säätiöt, jotka toimivat samassa hengessä. Jäsenyhdistysten tarkoitus ja toimintamuodot tulee olla linjassa SRK:n toiminnan kanssa. Yhdistyksen johtokunta päättää jäsenyydestä kirjallisen hakemuksen perusteella. Jäsenyhdistysten koko vaikuttaa siihen, kuinka monta edustajaa on mahdollista lähettää SRK:n vuosikokoukseen. Kullakin edustajalla on kokouksessa yksi ääni. Äänten mennessä tasan ratkaisee puheenjohtajan ääni, paitsi vaaleissa arpa. Jäsenyhdistykset maksavat vuosimaksua SRK:lle. SRK:n johtokunta voi ehdottaa vuosikokouksessa jäsenyhdistyksen erottamista, mikäli se ei noudata SRK:n tarkoitusta ja toiminmuotoja.
Hallinto
SRK:n sääntöjen mukaan yhdistyksessä käyttää valtaa vuosikokous, paitsi niissä asioissa, jotka on siirretty johtokunnalle. Yhdistyksen hallituksena toimii johtokunta, johon jäsenyhdistyksistä valitaan neljäksi vuodeksi kerrallaan 24 jäsentä. Johtokunta valitsee keskuudestaan puheenjohtajan ja kaksi varapuheenjohtajaa. Se valitsee myös työvaliokunnan, johon kuuluu puheenjohtajan ja varapuheenjohtajien lisäksi kolme jäsentä ja kolme varajäsentä. Johtokunta ja työvaliokunta ovat päätösvaltaisia, jos enemmän kuin puolet jäsenistä on paikalla. Äänten mennessä tasan ratkaisee puheenjohtajan ääni, paitsi vaaleissa arpa. Johtokunnan jäseniltä vaaditaan vähintään viiden vuoden jäsenyyttä jossakin jäsenyhdistyksessä. Johtokunnan jäsen voidaan erottaa, ellei hän noudata SRK:n tarkoitusta ja toimintamuotoja. SRK:n johtokunta muodostuu miehistä, vaikkakaan johtokunnan jäsenten sukupuolta ei ole määritelty SRK:n säännöissä.
Työvaliokunta
SRK:n sääntöjen mukaan johtokunta valitsee työvaliokunnan, johon kuuluu puheenjohtajan ja varapuheenjohtajien lisäksi kolme jäsentä ja kolme varajäsentä. Tutkija Miikka Ruokasen mukaan työvaliokunta on käytännössä SRK:n johtokuntaa tärkeämpi elin. 1960-luvulta peräisin olevissa säännöissä todetaan yleisluontoisesti työvaliokunnan olevan juoksevien asioiden hoitoa varten. Johtokunnan kokouksessa 29.3.1979 kuitenkin siirrettiin työvaliokunnalle monia merkittäviä tehtäviä, kuten julkaisutoiminnan johtaminen ja SRK:n talousasiat. Erityisesti Miikka Ruokanen mainitsee valtakunnallisten kokousten järjestämisen ja yksittäisten rauhanyhdistysten ohjailun. Vallan keskittäminen työvaliokunnalle mahdollisti Ruokasen mukaan tehokkaamman paikallisten seurakuntien toiminnan kontrolloimisen.
Historia
Vanhoillislestadiolaisten ensimmäinen keskusyhdistys perustettiin vuonna 1906 Lähetystoimen päätoimiston nimellä vuosikokousseurojen yhteydessä organisoimaan lähetystyötä. "Yleinen Rauhanyhdistys" perustettiin 26.6.1914 ja se luotiin yhdistämään jo olemassa olevia rauhanyhdistyksiä. Se nimettiin 26.6.1916 Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys ry:ksi. Tuolloin vallinneen rauhattoman maailmantilanteen takia perustamisvaihe kesti noin kolme vuotta ja senaatti vahvisti yhdistyksen säännöt 1.8.1917. Vuonna 1925 yhdistykseen kuului 25 rauhanyhdistystä. Rauhan sanan hajaannuksen jälkeen jäsenyhdistysten määrä lisääntyi merkittävästi. Vuonna 1950 keskusjärjestöön kuului 250 rauhanyhdistystä ja vuonna 1975 rauhanyhdistyksiä oli 302. Maaseudun autioituminen ja muuttoliike alkoivat vähentää rauhanyhdistysten määrää. Erityisesti pieniä yhdistyksiä on lakkautettu. Vuonna 2003 jäsenyhdistyksiä oli 203 ja enimmillään yhdistyksiä on ollut 333, vuonna 1968. Vuonna 2019 (helmikuu 2019) rauhanyhdistyksiä oli 178.
Osallistuminen politiikkaan 1960-luvulla
Lauri Pietilän mukaan SRK sai ensimmäisen kerran poliittista rahoitusta seuratoimintaan 1962, jolloin asiaa käsiteltiin Raahen suviseurojen yhteydessä. Tutkija Jarkko Vesikansan mukaan rahat olivat peräisin Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki -säätiöltä. Tytti Isohookana-Asunmaan mukaan SRK kantoi huolta 1960-luvulla yhteiskuntaradikalismista, maallistumisesta ja yleisestä vasemmistolaisuuden kasvusta. Tämän vuoksi SRK suuntasi voimavaroja poliittiseen valistustyöhön. SRK piti mielellään yhteyttä valtakunnan tason päättäjiin, joiden kanssa sillä oli yhteisiä intressejä, kuten Suomen itsenäisyyden ja kansalaissovun säilyttäminen sekä erityisesti vasemmiton vaikutusvallan rajoittaminen. Vuonna 1965 Maalaisliitolle ohjattiinkin varoja SRK:n kautta. SRK:n johtokunnassa päätettiin myös 1965, että puolueilta voidaan vastaanottaa lahjoitusvaroja sellaisin ehdoin, että varat käytetään SRK:n sääntöjen mukaisesti evankeliumin työhön. Johtokunnassa todettiin tuolloin, että ei ole tärkeää tietää kuka on lahjoittaja, vaan tärkeämpää on tietää mihin lahjoittaja haluaa varat käytettävän.
SRK ja Raittiusyhdistys Neliapila muodostuivat vuonna 1966 eduskuntavaalien alla Operaatio isänmaaksi, jolla oli käytössään Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki -säätiöltä peräisin olevia lahjoitusvaroja. SRK:n johto sai poliittiseen toimintaansa runsaasti lahjavaroja, joita se myös itse anoi. Anomuksia lähetettiin monille merkittäville talouselämän vaikuttajille. Niiden perusteluna oli Pohjois-Suomessa leviävän kommunismin vastustaminen. Vanhoillislestadiolaiset olivat tuolloin huolissaan vasemmistolaisuuden kasvusta, koska SDP:n arveltiin tuolloin lähentyneen kommunisteja. Vaalityö oli monien SRK:n johtokunnassa tomineiden mielestä tärkeää, koska Maalaisliitossa (nyk. Suomen Keskusta) odotettiin tappiovaaleja ja vasemmiston vallan kasvua. Johtokunta ei kuitenkaan koskaan perustellut jäsenistölle, mistä syystä hengellinen yhdistys siirtyi tekemään puoluepoliittista vaalikampanjaa. Sekaantuminen politiikkaan jakoi mielipiteitä liikkeen sisällä. Sitä on myös pidetty yhtenä hoitokokousten käynnistämisen selittäjänä.
SRK jakoi maan 14 apulähetysalueeseen ja oli Isohookana-Asunmaan mukaan valmistautunut vaalityöhön 300 saarnaajan ja 50 papin voimin. Heidän joukossaan oli monia Keskustan järjestöihmisiä, kuten Antti Aho, Erkki Vuokila, Kalle Vakkuri, Aarne Kurkela, Martti Jääskeläinen, Alpo Pikkarainen, Aarno Haho ja Pentti Purtanen. Papeista listassa olivat muun muassa Samuli ja Juha Pentikäinen, Niilo Rauhala, Lauri Holmi ja Jaakko Suomala.
SRK:n edistämät elämäntavat
Sääntöjen mukaan SRK:n tarkoitus on edistää kristillissiveellisiä elämäntapoja ja kansanraittiutta. Kaikki SRK:n toiminta palvelee myös tätä tarkoitusta.
Erkki Pirin mukaan syntiä ovat muun muassa Jumalan kieltäminen luojana, abortti, lapsirajoitus, televisio, alkoholi, iskelmämusiikki ja pornografia. Hän vieroksuu hippiyttä, radikalismia ja uuspakanuutta. Vuoden 1970 SRK:n julkaisussa Piri pitää hippejä kammottavimpina eläimellisten viettiensä varassa toimivana vapauden vaatijoina, jotka elävät ryöstäen, murhaten ja irstaillen. Juhani Alarannan mukaan Jumala on tarkoittanut seksuaalisuuden avioliittoon. Samaa sukupuolta olevien seksuaalinen yhteiselämän hän tuomitsee, koska Jumala ei ole niin tarkoittanut. Taipumuksia hän ei kuitenkaan pidä syntinä. Seksuaalisuutta ei saa toteuttaa väärässä muodossa. Nuorten seurustelussa hän ei sallisi halailua eikä hyväilyä, koska Jumala ei ole niin tarkoittanut. Eila Pelkonen pitää itsetyydytystä, eläimeen sekaantumista ja sukurutsausta Raamattuun vedoten epänormaaleina. Himojen heräämistä huonon kirjallisuuden, television, sopimattoman vaatetuksen tai muun sellaisen välityksellä hän kehottaa karttamaan. Olavi Korkiakosken mukaan "elävässä uskossa" ei ole kysymys elämäntavasta, vaan "vanhurskas elää uskosta".
Televisiopäätös
Vanhoillislestadiolaisuudessa television omistamiseen suhtaudutaan kielteisesti. Kielteistä kantaa perustellaan sillä, että ohjelmatarjonta sisältää liikaa seksismiä ja väkivaltaa ja on siksi kristillisten perusarvojen vastaista. SRK:n johto käyttää televisiokysymyksen yhteydessä termiä TV-päätös, jolla viitataan SRK:n vuosikokousten televisiota koskeviin kannanottoihin. Liikkeen ulkopuolisissa julkaisuissa on käytetty myös termejä televisiokielto tai TV-kielto. Herätysliikkeen suhtauminen televisioon on herättänyt julkisuuden mielenkiintoa.
Suhtautuminen syntyvyyden säännöstelyyn
Ehkäisy nousi vanhoillislestadiolaisuudessa keskustelun aiheeksi vuoden 1967 puhujien ja seurakuntavanhinten kokouksessa. Suomen evankelis-luterilainen kirkko omaksui myönteisen kannan ehkäisyvälineiden käyttöön vuonna 1952. Monet kristityt pitivät ehkäisyä yleisesti syntinä 1900-luvun alkuun saakka. Vanhoillislestadiolaisille muodostui vuonna 1967 selkeä kanta: he pitäytyivät Raamattuun, jonka mukaan he katsoivat lapsirajoituksen olevan "syntiä kaikissa muodoissaan". Vanhoillislestadiolaisten mukaan Jumala on elämän ja kuoleman Herra ja elämän luominen on hänen käsissään. Ihminen ei saa estää Jumalan luomistyötä. Aborttia pidetään murhan syntinä. Myös ehkäisyä on pidetty murhana. Viimeisin SRK:n virallinen kannanotto ehkäisykysymykseen julkistettiin suviseuroissa 2009 otsikolla Minä uskon Jumalaan, Isään.
Hoitokokoukset
Hoitokokous on vanhoillislestadiolaisuuden sisäinen, niin sanottua sielunhoidollista kokousta tarkoittava käsite. 1970-luvun yleisistä hoitokokouksista käytetään myös termiä henkien taistelu ja sanalla hoitokokous voidaan yhteisön piirissä toisinaan tarkoittaa henkien taistelun lisäksi myös muita sielunhoidollisia tilanteita. 1970-luvun kriisi herätti paljon huomiota mediassa. Lehtien mielipidekirjoituksissa kokouksista käytettiin muun muassa termejä selvityskokous, uskonterrori, terrori, henkinen väkivalta, lestadiolaiskuri ja ryhmäkuri. SRK:n johdon antaman neuvon mukaan hoitoon kutsujina toimivat rauhanyhdistysten johtokunnat. Hoitokokousmenettelyn taustalla oli näkemys, että veljen vartijana toimiminen on kristityn velvollisuus ja rikkoneen hoitamisessa tuli noudattaa Kristuksen kirkkolakia. Tuomas Lohen mukaan hoitokokoukset lisääntyivät 1970-luvulla ja vähenivät merkittävästi 1980-luvulle tultaessa. Huippu saavutettiin vuonna 1978.
Tuomas Lohen mukaan hoitokokousmenettelyn taustalla oli näkemys, että rikkoneen hoitamisessa tuli noudattaa Kristuksen kirkkolakia. Itsensä "vastuullisiksi kristityiksi" tuntevat kokivat velvollisuudekseen puuttua ongelmalliseksi luokiteltuun käytökseen. Paikallinen rauhanyhdistys toimi jäsentensä "hengellisenä hallituksena", joka pyrki vaikuttamaan heidän elämäntapoja koskeviin ratkaisuihinsa.
Rauhanyhdistykset
SRK:hon kuuluvat seuraavat rauhanyhdistykset:
Etelä-Karjala
Etelä-Pohjanmaa
Etelä-Savo
Kainuu
Kanta-Häme
Keski-Pohjanmaa
Keski-Suomi
Lappi¨
Pirkanmaa
Pohjanmaa
Pohjois-Karjala
Pohjois-Pohjanmaa
Pohjois-Savo
Päijät-Häme
Uusimaa
Varsinais-Suomi
Pääsihteeri
Juha Kaarivaara on ollut SRK:n pääsihteeri vuoden 2014 alusta.
Pääsihteeri Tuomas Hänninen erosi tehtävästään vuoden 2013 lopulla.
Suomen lähetystoimen päätoimisto
Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys
Johtokunnan puheenjohtaja
Suomen lähetystoimen päätoimisto
Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys
Reijo Tirronen
Tirrosen vanhemmat olivat työmies, palovartija Tahvo Tirronen ja Elisa Sokuri. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1872 Kuopion lukiosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Tirronen oli kotiopettajana sekä vt. opettajana Möhkön ruukilla Ilomantsissa sekä Helsingin ja Hämeenlinnan kansakouluissa. Hän toimi sittemmin alkeisopettajana 1882–1886 Leväisen maanviljelyskoulussa Kuopion läänissä, vt. opettajana Joensuun lyseossa useaan otteeseen, vt. historian lehtorina Kymölän seminaarissa keväällä 1887 sekä viimeksi 1891–1892 opettajana Säkkijärven kirkonkylän kansakoulussa. Reijonen työskenteli lisäksi aputoimittajana useissa sanomalehdissä ja vastuunalaisena toimittajana Laatokka-lehdessä 1887–1888 ja Suomalainen-lehdessä 1890.
Reijonen kirjoitti runoja Savo-Karjalaisen osakunnan Koitar-albumiin nimimerkillä Reijo. Hän teki myös suomennoksia ja keräsi Suomen Muinaismuistoyhdistyksen matka-apurahan turvin tietoa Ilomantsin kihlakunnan muinaisjäännöksistä.
Reijonen kuoli toukokuussa 1893 Viipurin Diakonissalaitokselta sairasteltuaan jonkin aikaa sitä ennen.
Vihersammakot
Vihersammakot (Pelophylax) on aitosammakoiden heimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluvia Suomessakin tavattuja lajeja ovat:
Muita sukuun kuuluvia lajeja:
Ária
Ária eli Áreia (Άρεια) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee noin kolme kilometriä Náfplion kaupungista itään ja on nykyisin käytännössä Náfplion esikaupunki. Se kuuluu hallinnollisesti Náfplion kuntaan, Argoliksen alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kaupunki muodostaa oman kaupunkiyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αρίας, Topikí Koinótita Arías). Kaupungin väkiluku on 3 376 (vuonna 2011).
Árian alueelta on löydetty mykeneläisaikaisia hautoja. Antiikin aikana paikalla oli muun muassa temppeli sekä akvedukti, joka johti alueen lähteistä vettä Nauplionin kaupunkiin eli nykyiseen Náfplioon. Varhaisin maininta paikannimestä Ária on vuodelta 1149 liittyen alueella toimivaan Áreian luostariin eli Elävöittävän lähteen (Zoodóchos Pigí) luostariin, joka on edelleen alueen merkittävimpiä nähtävyyksiä. Se on rakennettu Árian antiikin aikaisen temppelin paikalle. Kaupungin kirkko vuodelta 1866 on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle.
Blitzkrieg
Blitzkrieg voi tarkoittaa:
Clarioninpeukaloinen
Clarioninpeukaloinen (Troglodytes tanneri) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Clarioninpeukaloista tavataan Meksikolle kuuluvalla Clariónin saarella. Vuonna 1988 lajin populaatioksi arvioitiin 170–200 paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, koska sen populaatio ja levinneisyysalue ovat hyvin pienet.
Ruutupirkko
Ruutupirkko (Propylea quatuordecimpunctata) on leppäkerttujen heimoon kuuluva hyönteislaji. Se on noin 3,5–4,5 mm kokoinen ja sen etuselkä on keltainen, mustakirjauksinen. Ruutupirkon peitinsiivissä on keltaisella pohjalla enemmän tai vähemmän ruutumaisia, osin yhteensulautuneita kuvioita. Laji on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta levinnyt Oulun korkeudelle asti.
thumb|left|200px|Ruutupirkon toukka.
Ruutupirkko elelee ruohikossa ja sitä ahdistettaessa se voi tirskauttaa oranssin väristä nestettä ruumiin jaokkeistaan. Ruutupirkon aikuiset ilmestyvät keväällä ja toukkia näkee keskikesällä. Syksyllä aikuiset ruutupirkot hakeutuvat talvehtimispaikkoihin.
Ruutupirkko on peto ja sitä voidaan käyttää tuholaisten biologisessa torjunnassa, sillä se syö erityisesti kirvoja (Aphididae) ja kemppejä (Psylloidea).
Malik Bendjelloul
Malik Bendjelloul (14. syyskuuta 1977 Ystad, Ruotsi – 13. toukokuuta 2014 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hänen tunnetuin ohjauksensa on dokumentti Searching for Sugar Man, joka kertoo folkmuusikko Sixto Rodriguezista.
Bendjelloulin vanhemmat ovat algerialaissyntyinen lääkäri Hacène Bendjelloul ja ruotsalainen kääntäjä ja taidemaalari Veronica Schildt Bendjelloul.
Searching for Sugar Man on saanut runsaasti palkintoja, muun muassa ruotsalaisen Sveriges Förenade Filmstudiosin palkinnon. Elokuva oli ehdokkaana useassa sarjassa ruotsalaisen Guldbagge-palkinnon saajaksi. Ulkomaisia palkintoja se on saanut muun muassa brittiläisen Baftan ja yhdysvaltalaisen parhaan dokumentin Oscar-palkinnon.
Bendjelloul teki itsemurhan 36-vuotiaana toukokuussa 2014.
Michael Schulte
Michael Schulte (s. 30. huhtikuuta 1990 Eckernförde, Saksa) on saksalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän aloitti laulu-uransa laittaen esille cover-versioita Youtube-kanavalleen ja myöhemmin vuonna 2012 sijoittui kolmanneksi The Voice of Germany -kilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa Wide Awake julkaistiin myöhemmin samana vuonna. Hän edusti Saksaa kappaleella "You Let Me Walk Alone" vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa.
Nuoruus
Schulte syntyi 30. huhtikuuta 1990 Dollerupissa, pienessä kunnassa lähellä Flensburgia. Hän kävi tanskalaista koulua nimeltä Duborg-Skolen ja valmistui vuonna 2009. Myöhemmin hän suoritti siviilipalveluksensa.
2012–2017: The Voice of Germany ja lukuisat julkaisut
Schulte aloitti uransa vuonna 2008 laittaen esille cover-versioita kuuluisista kappaleista Youtube-kanavalleen. Youtube-kanavansa kautta hän pystyi allekirjoittaa sopimuksen johtoryhmän kanssa ja aikanaan Weinstein Median kanssa.
2017–: Eurovision laulukilpailu 2018
29. joulukuuta 2017 Schulten ilmoitettiin olevan yksi kuudesta kilpailijasta Unser Lied für Lissabon -kilpailussa (Kilpailu, jossa valittiin Saksan vuoden 2018 euroviisuedustaja ja -kappale) kappaleella "You Let Me Walk Alone". Kappale julkaistiin myöhemmin 20. helmikuuta 2018. Finaalissa 22. helmikuuta Schulte sai täydet pisteet Euroviisuraadilta, kansainväliseltä raadilta ja yleisöääniltä ja näin ollen voitti kilpailun. Hän edusti Saksaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa kappaleella "You Let Me Walk Alone".
Itävalta talviolympialaisissa 2018
Itävalta osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maata edusti 105 urheilijaa, jotka kilpailivat 12 urheilumuodossa. Urheilijoista miehiä oli 65 ja naisia 40. Avajaisissa joukkueen lippua kantoi alppihiihtäjä Anna Veith ja päättäjäisissä ohjaskelkkailija Madeleine Egle.
America’s Downhill
America’s Downhill ja Lower Ruthie’s Run ovat laskettelurinteitä Aspen Mountainin laskettelukeskuksessa Aspenissa Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Reitti
America’s Downhill -rinteen yläosan muodostavat pitkä loiva liukuosuus Ruthie’s Run, josta rinne kääntyy oikealle ensimmäiselle jyrkänteelle nimeltään Aztec.
America’s Downhillin alaosan eli Lower Ruthie’s Runin muodostavat jyrkänne Spring Pitch, jossa sijaitsee suurpujottelun lähtöpaikka. Jyrkänne loppuu Airplane Turn -mutkaan, jossa rinne kääntyy jyrkästi vasemmalle kapealle liukuosuudelle Ulfar’s Alleylle. Ulfar’s Alleyn jälkeen rinne kääntyy oikealle kumpuilevalle Strawpile-osuudelle, jota seuraa Norway Island -metsäsaareke, joka kierretään vauhtilajeissa vasemmalta puolen ennen maalia.
Hovinsaari (saari)
Hovinsaari on pitkä ja kapea saari Kotkassa Kymijoen suistoalueella. Hovinsaarella sijaitsevat kaupunginosat ovat Hovinsaaren kaupunginosat (6–8), Metsola, Korela, Jylppy ja Kyminlinna. Saaren asukasluku on 5 076 (31.12.2010).
Hovinsaaren pohjoisosa käsittää Kymijoen Langinkosken- ja Huumanhaarojen välisen alueen, eteläosa taas työntyy pitkänä ja kapeana niemenä kohti Suomenlahtea ja Kotkansaarta. Tämän niemen halki kulkevat pohjois-eteläsuunnassa valtatie 15 ja Kotkan rata, jotka päättyvät etelässä Kotkan keskustaan. Hovinsaaren pohjoisosan läpi kulkee itä-länsisuunnassa valtatie 7. Saaren pohjoisimmassa osassa sijaitsee 1700–1800-lukujen vaihteessa rakennettu Kyminlinnan linnoitus. Hovinsaaren itäpuolella on Hietasen satama ja entinen saari, joka on nykyisin pengerretty kiinni Hovinsaareen.
Lähteet
pienoiskuva|vasen|[[Kyminlinna|Kyminlinnan linnoitus sijaitsee Hovinsaaren pohjoisosassa.]]
Łukówin piirikunta
Łukówin piirikunta on yksi Lublinin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 106 816. Siihen kuuluvat yhdeksän kuntaa ovat Adamów, Krzywda, Łuków, Serokomla, Stanin, Stoczek Łukowski, Trzebieszów, Wojcieszków ja Wola Mysłowska. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Łukówin piirikunnan asukkaista 50,3 prosenttia oli naispuolisia ja 49,7 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 20,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 19,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 39,8 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 201 lasta. Łukówin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 88 221 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Laurisilva
thumb|Laurisilvaa La Gomeralla [[Garajonayn kansallispuistossa. ]] Laurisilva on subtrooppista metsää, jota tavataan nykyisin pirstaleina Madeiralla, Azoreilla ja paikoin Kanariansaarilla, etenkin La Gomeralla. Tertiäärikaudella laurisilva peitti liki koko Välimeren seudun. Metsän puusto on ikivihreää. Kanariansaarten nykyisten laurisilva-metsien tärkeimmät puulajit ovat laakerikasvien heimoon kuuluvat kanarianlaakeri (Laurus azorica), Laurus novocanariensis, makaronesianavokado (Persea indica), apollonlaakeri (Apollonias barbujana) ja kanarianviherlaakeri (Ocotea foetens).
Kuu (vuoden 2009 elokuva)
Elokuva kertoo Sam Bell -nimisestä miehestä (Sam Rockwell), joka ajautuu henkilökohtaiseen kriisiin kun hänen kolmen vuoden mittainen työvuoronsa helium-3-kaivauksella on loppumassa Kuussa.
Tuotanto ja vastaanotto
Elokuvan on käsikirjoittanut Jones yhdessä Nathan Parkerin kanssa, ja se kirjoitettiin nimenomaan pääosan esittäjää Sam Rockwellia ajatellen. Elokuva on kunnianosoitus Jonesin ihailemille tieteiselokuville kuten Hiljainen pako, Alien – kahdeksas matkustaja ja Operaatio Outland, jotka keskittyvät uuden teknologian sijasta ihmisiin.
Elokuvalla oli 2,5 miljoonan punnan budjetti. Jones pyrki laskemaan kustannuksia kaikin tavoin ja siksi elokuva on kuvattu studiossa ja siinä on pieni näyttelijäkaarti. Elokuva on kuvattu Lontoossa Shepperton Studios -studioilla, jossa se kuvattiin 33 päivässä.
Elokuva on saanut pääosin myönteisen vastaanoton. Elokuva on saanut Rotten Tomatoes-verkkosivustolla arvosanan 89%, joka perustuu 186 arvioon ja Metacritic-verkkosivustolla arvosanan 67, joka perustuu 29 arvioon. Elokuva voitti myös parhaan brittiläisen elokuvan ja parhaan ohjauksen British Independent Film Awards (BIFA) -palkinnot vuonna 2009.
Sigvard Bernadotte
Sigvard Oscar Fredrik Bernadotte (7. kesäkuuta 1907 Drottningholmin linna – 4. helmikuuta 2002 Tukholma) oli ruotsalainen prinssi, suunnittelija, kuvittaja ja teollinen muotoilija.
Prinssi Sigvard oli kuningas Kustaa VI Aadolfin ja kruununprinsessa Margaretan toiseksi vanhin poika.
K. D. Lang
Suomen television TV 1 -kanavalla on myös 9. elokuuta 1991 esitetty Maailmalla soi -sarjan studiokonsertti, jossa k.d. lang esiintyi taustayhtyeensä The Reclinesin kanssa. Konsertissa on oman ohjelmiston lisäksi kuultu muun muassa Roy Orbisonin tunnetuksi tekemä ”Crying” ja Patsy Clinen ”Walking After Midnight”. Lang on seksuaaliselta suuntautumiseltaan homoseksuaali.
Kizljarin kirkkoammuskelu
Kizljarin kirkkoammuskelu oli Kizljarissa Etelä-Venäjän Dagestanissa 18. helmikuuta 2018 tapahtunut terrorihyökkäys, jossa aseistautunut mies surmasi useita ortodoksikirkosta poistumassa olevia henkilöitä.
Tapahtumat
Hyökkäys tapahtui sunnuntaina 18. helmikuuta 2018 ihmisten ollessa poistumassa ortodoksisesta Suurmarttyyri Georgios Voittajan kirkosta noin kello 16 paikallista aikaa, juuri päättyneestä sovintosunnuntain ehtoopalveluksesta. Palvelus oli ollut osa kristillisen paastoa edeltävän maslenitsa-juhlan viettoa. Asemies alkoi tulittaa kirkosta poistuvia ihmisiä, joista neljä naista kuoli välittömästi, viides nainen menehtyi myöhemmin sairaalassa. Seurakunnan papin isä Pavelin mukaan hyökkääjä oli huutanut "Allahu Akbar". Seurakuntalaisten mukaan enemmiltä kuolonuhreilta vältyttiin sulkemalla kirkon ovet ja estämällä tätä pääsemästä sisälle. Paikalliset turvallisuusviranomaiset, jotka olivat lähistöllä työtehtävissä ampuivat hyökkääjän tämän yrittäessä paeta paikalta. Tämän hallusta löytyi metsästyskivääri, luoteja ja veitsi. Hyökkäyksessä haavoittui kaksi turvallisuusjoukkojen jäsentä sekä kaksi naissiviiliä.
Tekijä
Viranomaiset ovat tunnistaneet hyökkääjän 22-vuotiaaksi dagestanilaiseksi Halil Haliloviksi Tarumin alueelta. Nimettömän viranomaislähteen mukaan tätä oli epäilty kytköksistä äärijärjestöihin. Terroristijärjestö Isis ilmoitti pian iskun jälkeen tiedotustoimistonsa Amaqin kautta olevansa vastuussa iskusta ja hyökkääjän olleen "kalifaatin soturi", jonka taistelijanimi oli Halil al-Dagestani. Hieman myöhemmin Telegram -sovelluksen Isis -myönteisillä kanavilla julkaistiin video, jossa hiihtomaskilla päänsä peittänyt mies, jonka sanotaan olevan hyökkääjä istuu takanaan Isisin lippu. Seinään nojaavat myös kivääri ja pitkä veitsi, mahdollisesti aseet joita käytettiin hyökkäyksessä. Videolla mies vannoo uskollisuutta Isisin johtajalle Abu Bakr al-Baghdadille kutsuen tätä "uskovaisten emiiriksi". Vaikka videon aitoutta ei ole pystytty varmistamaan ovat Isisin jäsenet ja tukijat levittäneet sitä internetissä.
Reaktiot
Venäjän uskontojenvälinen neuvosto antoi heti seuraavana päivänä iskusta julkilausuman, jossa se tuomitsi iskut. Lausumassa nostetaan esille se, että isku tapahtui sovintosunnuntaina, jonka perinteisiin ortodokseilla kuuluu anteeksiannon etsiminen ja antaminen. Lausuman laatijoiden mukaan tämä on osoitus ekstremismin ihmisvihamielisestä ideologiasta ja että Saatanan palvelijat peittävät todelliset kasvonsa Jumalan nimellä. Heidän mukaansa hyökkääjä ja hänen taustallaan olleet henkilöt haluavat tuhota vanhan venäläisen tradition kristittyjen ja muslimien rauhallisesta yhteiselosta. Venäjän uskonnolliset johtajat pyysivätkin valtiota tekemään kaiken mahdollisen tällaisen kehityksen estämiseksi. He pyysivät myös valtiota ja sekä julkisia että uskonnollisia instituutioita huolehtimaan nuorison moraalisesta kasvatuksesta näiden varjelemiseksi ekstremistisiltä aatteilta. Lapsille ja nuorille pitäisi opettaa uskonnosta oikealla tavalla ja tunnistamaan ero ikivanhojen uskonnollisten traditioiden ja muualta tuotujen pseudo-uskonnollisten opetusten ja ekstremististen lahkojen välillä. Uskonnolliset johtajat myös pyysivät viranomaisia etsimään ja tekemään vaarattomiksi ne, jotka ovat liittyneet terrorijärjestöihin ennen kuin he ehtivät tehdä rikoksia.
Venäjän ortodoksisen kirkon patriarkka Kirill kutsui iskua "hirvittäväksi rikokseksi" ja ilmaisi osanottonsa uhrien omaisille. Hänen ilmoitettiin olleen äärimmäisen järkyttynyt tapahtumista ja rukoilevansa rauhaa uhrien sieluille. Hänen mukaansa tällainen hyökkäys suuren paaston aattona oli provokaatio, jolla yritetään rikkoa sitä rauhaa, joka on vallinnut Kaukasuksella ortodoksien ja muslimien välillä vuosisatojen ajan.
Dagestanin johtajantehtäviä hoitava Vladimir Vasiljev ilmoitti hyökkääjän yrittäneen jakaa monietnisen Dagestanin, mutta epäonnistui siinä, sillä hyökkäyksen jälkeen Dagestanin monietninen ja moniuskontoinen väestö on yhtenäisempi kuin koskaan.Myös Dagestanin muslimien päälinjaa edustava uskonnollinen johtaja ilmoitti, ettei hyökkääjällä ollut mitään tekemistä todellisen islamin kanssa ja tuomitsi iskun.
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa Leo lähetti henkilökohtaiset surunvalittelut patriarkka Kirillille.
Muistotilaisuus
20. helmikuuta järjestettiin iskun uhreille muistotilaisuus Suurmarttyyri Georgios Voittoisan kirkolla, jonka yhteydessä vainajat haudattiin. Tilaisuuteen osallistui lähes 5000 ihmistä eri puolilta Dagestania ja muualta Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin alueelta. Mukana oli uhrien omaisia, Dagestanin hallinnon edustajia, sotilaita, kasakoita ja tavallisia kansalaisia. Vainajat siunasi Mahatškalan ja Grosnyin arkkipiispa Varlaam. Päivä oli julistettu surupäiväksi Kizljarissa. Kirkon pastori Pavel Kalikin muistutti, että iskussa kuollut seurakuntalainen Irina Melkomova pelasti kirkkoon sisälle jääneet yrittämällä riistää hyökkääjältä aseen, sillä vaikka tämä epäonnistuikin, antoi se muille seurakuntalaisille aikaa hakeutua suojaan lukittujen ovien taakse.
Francois Pienaar
pienoiskuva|Francois Pienaar (vasemmalla) vuonna 2017. Jacobus Francois Pienaar (s. 2. tammikuuta 1967 Vereeniging) on eteläafrikkalainen entinen rugby unionin pelaaja ja yksi maan maajoukkueen menestyneimmistä kapteeneista kautta aikojen. Hänen pelipaikkansa oli flanker.
Pienaarin merkittävin saavutus oli johdattaa Etelä-Afrikan rugbymaajoukkue maailmanmestaruuteen kotikisoissa vuonna 1995. Joukkue kohtasi finaalissa turnauksen ennakkosuosikkina pidetyn Uuden-Seelannin ja voitti ottelun jatkoajalla.
Clint Eastwoodin vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa vuoden 1995 rugbyn maailmanmestaruudesta kertovassa elokuvassa Invictus – voittamaton Pienaaria esitti näyttelijä Matt Damon.
Taina Kuuskorpi
Taina Kuuskorpi (o.s. Lindgren, s. 25. heinäkuuta 1972 Nousiainen) on suomalainen kirjailija, psykologi ja kouluttaja. Hän on työ- ja organisaatiopsykologian erikoispsykologi sekä psykologian tohtori. Hänen väitöskirjansa käsitteli psykologisten testien käyttöä Suomessa. Kuuskorpi on kirjoittanut useita tietokirjoja psykologiasta ja voittanut vuoden 2015 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon. Tietokirjallisuuden lisäksi Kuuskorpi on kirjoittanut lastenromaanin, elämäkerran, rikosromaanin sekä artikkeleita ja elokuva-arvosteluita.
Työura
Kuuskorpi on opiskellut Turun yliopistossa psykologiaa, josta hän valmistui maisteriksi 3,5 vuodessa maaliskuussa 1996. Lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 2002 ja väitteli vuonna 2012. Hänellä on kasvatustieteen ja tiedotusopin sivuaineopinnot sekä lisäksi Turun yliopiston luovan kirjoittamisen oppiaineen aineopinnot.
Lisensiaatintyössään ”Sosiaalisen ympäristön yhteys työllistymiseen ja työn merkitykseen” hän paneutui työnhakijakysymyksiin. Pro gradun aiheena oli ”Kirjakauppa-alan työtyytyväisyys ja kuormittuneisuus tietoteknisessä muutoksessa”. Lisäksi hän on toteuttanut tutkimuksen Pienyrittäjän työkyky ja jaksaminen yrittäjäkulttuurin ja persoonallisuuden näkökulmista vuonna 2001. Nuorten oppimismotivaatiotutkimuksessa hän on ollut mukana vuodesta 2012.
Kuuskorpi on aikaisemmin työskennellyt työ- ja organisaatiopsykologian tehtävissä erityisesti henkilöhallinnossa. Hän on työskennellyt työvoimatoimiston ammatinvalinnanohjaajana, suorahaku- ja konsulttitoimistossa rekrytointikonsulttina sekä uusmediayrityksen henkilöstöpäällikkönä. Vuodet 2003–2006 hän toimi Auria Turun Puhelin Oy:n henkilöstöpäällikkönä. Lisäksi hän on toiminut ammattikorkeakoulun tuntiopettajana, toimittajana, luennoitsijana sekä kirjakauppa-alalla. Vuodesta 2014 Kuuskorpi on toiminut omistamassaan kirjallisuus-, koulutus- ja kustannusyrityksessä Luovin Oy:ssä.
Vsevolod (Volynian ruhtinas)
thumb|upright=0.4|Volynian ruhtinaan vaakuna Vsevolod (983/984 — 1013) oli Volynian ruhtinas. Hän oli Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuren ja Polotskin prinsessa Rognedin poika.
Taina Kuuskorpi
Työura
Psykologian alan tehtävien lisäksi Kuuskorpi työskentelee kirjallisuuden parissa. Hän on kehittänyt ja toteuttanut dekkaristin ja rikoskirjailijan täsmäkoulutuskonseptin Turun yliopiston luovan kirjoittamisen oppiaineen kannatusyhdistykselle. Luovuksissa-kursseja on toteutettu vuodesta 2013. Lisäksi Kuuskorpi on järjestänyt ja johtanut laululyriikan koulutuksia ja muita kirjoittamiskoulutuksia.
Vsevolod (Volynian ruhtinas)
Elämäkerta
Vsevolod syntyi noin vuosien 983—984 aikana. Hän sai perinnöksi Volynian ruhtinaskunnan, jonka keskuspaikka oli Volodymyr-Volynskyj. Tämä kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran historiassa vuonna 988. Sinä vuonna Kiovan suuriruhtinas Vladimir Suuri valloitti volynien ja busanien kaupungin Lodomerin, joka sijaitsi Lugajoen oikealla rannalla. Hän antoi kaupungille oman nimensä Vladimir ja siirsi kaupungin sitten Vsevolodin hallintaan vuonna 988 tai 989.
Turovin ruhtinas Svjatopolk I valloitti Volynian joko 1008 tai 1013, jolloin Vsevolod ei ilmeisesti enää ollut elossa.
Taina Kuuskorpi
Työura
Kuuskorpi on julkaissut lastenromaanin Jokun Talo, joka on tarina oman tilan ottamisesta sekä yksin- ja yhdessäelämisen vaikeuksista. Hän on kirjoittanut Lola Wallinkosken elämäkerran LOLA Kahdet kasvot. Elämäkerta kuvaa, millaista on elää erilaisena ja julkisuuden läpivalaisemana Suomessa.
Hän on laatinut Yhdessä luovuksissa -artikkelin kirjoittamisoppaaseen Kirjoittamisen taide ja taito. Artikkeli käsitteli monitekijäisyyttä kirjallisuudessa, yhdessäkirjoittamisen metodeja sekä laajemmin luovuutta. Kuuskorpi on kirjoittanut rikosromaanin Paratiisin varjot yhdessä kirjailija Harri Winterin kanssa. Teos on lajiltaan kovaksikeitetty, kansainvälinen bisnesdekkari, joka pureutuu häikäilemättömään talousrikollisuuteen.
Kuuskorpi oli Suomen Psykologiliiton testilautakunnan varapuheenjohtaja vuodet 2014–2022, Lounais-Suomen Kirjailijat ry:n hallituksen jäsen vuodet 2014–2017 sekä Suomen sanoittajayhdistyksen puheenjohtaja vuosina 2014-2016. Hän on yhdistyksen perustajajäseniä. . Kuuskorpi oli vuosina 2015 ja 2017 Anni Polvan nimeä kantavan lasten- ja nuortenkirjallisuuskilpailun raadin puheenjohtaja.
Yksityiselämä
Kuuskorpi on naimisissa KT, rehtori Marko Kuuskorven kanssa ja heillä on kaksi lasta, Miku (s. 2000) ja Miira (s. 2003). Kuuskorpi on syntyjään Nousiaisista, ja asunut vuodesta 1992 Raisiossa.
Invictus
Invictus voi tarkoittaa seuraavia:
Непокорённый
Naomi Mesin
Naomi Mesin on suomalainen selvänäkijä, taiteilija, kirjailija ja puutarhuri. Hän on ollut selvänäkijä syntymästä asti. Hän tekee nimellä Misaga Tafti Enkelimaalauksia sekä öljy­väri­maalauksia. Niitä oli esillä Sastamalan Kulttuuritalo Jaatsilla vuonna 2014. Vuonna 2017 julkaistiin omaelämäkerrallinen omakustanne Noidan Viitta Hartioilla.
Naomi Mesin tekee myös hermoratahierontaa ja reikihoitoja ja työskentelee muodin sekä kauneudenhoidon parissa. Hän valmistaa itse koruja ja asusteita. Naomi Mesin on valmistunut puutarhuriksi vuonna 2017
Uninvited (elokuva)
Uninvited on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Carlo Gabriel Neron ohjaama italialais-yhdysvaltalainen jännitysdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Vanessa Redgrave ja Franco Nero, jotka ovat ohjaaja Neron vanhemmat. Ohjaaja Nero työskenteli myöhemmin äitinsä kanssa elokuvassa Kuume (2004), jonka Nero ohjasi. Uninvited kertoo miehestä, jota syytetään hänen nuoruuden rakkautensa, johon hänellä oli pakkomielle, ja tämän perheen murhaamisesta.
Uninvited perustuu James Gabriel Bermanin romaaniin, jonka pohjalta ohjaaja Nero laati elokuvan käsikirjoituksen. Barolo Films, Mediaset ja No Limit Films olivat elokuvan tuotantoyhtiöinä. Elokuva kuvattiin Floridan Miamissa. Uninvited sai ensi-iltansa 26. marraskuuta 1999 Argentiinan Mar del Platan elokuvajuhlilla. Italiassa elokuva sai ensi-iltansa 19. toukokuuta 2000 ja Yhdysvalloissa Hollywoodin elokuvajuhlilla Los Angelesissa 6. elokuuta 2000. Uninvited-elokuvan levittäjänä oli Vine International Pictures. Elokuva julkaistiin DVD:nä 3. syyskuuta 2001.
Travels in Arabia Deserta
Travels in Arabia Deserta on brittiläisen runoilijan ja matkailijan Charles Montagu Doughtyn vuonna 1888 julkaisema matkateos. Se ei saavuttanut suosiota ilmestyessään, mutta sitä pidetään nykyään matkakirjallisuuden merkkiteoksena.