cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lunastuksen arkki
Juoni
Hukatut aseet ovat triumviraatin hallussa. Clavain vaatii aseita takaisin, mutta triumviraatti ei suostu luopumaan niistä. Tämä johtaa taisteluun, jossa Clavain saa aseet haltuunsa aselevon, kompromissien ja tappioiden kautta. Tämän jälkeen hän tuhoaa loput yhtyneiden retkikunnasta. Kirjan lopuksi Clavain lähtee etsimään uutta elinpaikkaa kaukaisista tähdistä.
Formula 2
pienoiskuva|[[Jochen Rindt ajamassa Formula 2 -luokan Lotusta vuonna 1970.]] Formula 2 tai lyhyemmin F2 on autourheiluluokka. Formula 2 -luokan on tarkoitus toimia askeleena Formula 1 -luokkaan alemmista Formula 3- ja Formula 4 -luokista.
Ensimmäinen sarja
Sarjaa ajettiin vuodesta 1948 alkaen, mutta se on jaksoittain keskeytetty.
Euroopan Formula 2 -sarja (European Formula 2 Championship) esiteltiin vuonna 1967, jolloin mestaruuden voitti Jacky Ickx. EM-sarjaa ajettiin vuodesta 1967 vuoteen 1984.
EM-sarjan korvasi International Formula 3000 -sarja vuonna 1985. Formula 3000 -sarja korvattiin vuonna 2005 GP2-sarjalla.
Andaz Apna Apna
Andaz Apna Apna on vuonna 1994 valmistunut intialainen hindinkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Rajkumar Santoshi ja tuottanut Vinay Kumar Sinha. Sen pääosissa nähdään Aamir Khan, Salman Khan, Raveena Tandon, Karishma Kapoor, Paresh Rawal (kaksoisroolissa) ja Shakti Kapoor. Elokuva sai ensi-iltansa 4. marraskuuta 1994 ja vaikka se ei menestynyt lipputuloissa, elokuva on noussut kulttiklassikoksi vuosien varrella. Elokuvan sanastosta on tullut osa jokapäiväistä kieltä.
Formula 2
Paluu (2009–2012)
Vuonna 2008 Kansainvälinen autoliitto (FIA) ilmoitti Formula 2:n aloittamisesta uudelleen kaudesta 2009 alkaen. Sarjan tarkoitus oli toimia edullisena askeleena kehittää kuljettajia Formula 1 -sarjaan.
Hydrofobinen
Hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen vedessä (tai muussa poolisessa liuottimessa). Tämä on seurausta entropian lisääntymisestä näin tapahtuessa. Vesi sitoutuu voimakkaasti kaikkiin aineisiin, myös hydrofobisiin, koska se poolisena liuottimena pystyy indusoimaan dipoleja eli vahvistamaan van der Waalsin voimaa.
Formula 2
Paluu (2009–2012)
Sarja toimi vuoteen 2012 asti. Sarjan promoottori MotorSport Vision päätti, että sarja lopettaa toimintansa eikä kilpaile kaudella 2013.
Hydrofobinen
Entalpiamuutos suosii hydraatiota eli vettymistä. Kuitenkin, vesimolekyylien pyörimisellä on vähemmän vapausasteita hydrofobisen aineen pinnalla, mikä vastaa suurempaa järjestyneisyyttä eli pienempää entropiaa. Kun hydrofobinen aine kertyy yhteen suuremmiksi pisaroiksi, pisaroiden pinta-ala suhteessa tilavuuteen pienenee. Rajapinnan, jossa vesi on järjestyneempää, pinta-ala siis pienenee, ja vettä vapautuu vesimassaan, jossa vesi on vähemmän järjestyneenä. Kun hydrofobiset molekyylit kasaantuvat yhteen, on rajapinta veden ja hydrofobisen materiaalin kanssa pienin mahdollinen, jolloin entropia maksimoituu. Tämä johtaa näennäiseen attraktiovoimaan hydrofobisten molekyylien välillä, vaikkei mitään oikeaa voimaa van der Waalsin voiman lisäksi esiinny.
Formula 2
2017–
Vuonna 2015 FIA aloitti työn Formula 2:n tuomiseksi takaisin käyttäen samaa mallia kuin Euroopan Formula 3 ja Formula 4 -sarjat.
Uusi sarja FIA Formula 2 Championship korvasi GP2-sarjan kaudesta 2017 alkaen. Sarjan tehtävä on toimia askeleena Formula 1 -sarjaan. Toiselle kaudelle tulivat uudet autot turboahdetuilla moottoreilla ja suuremmilla siivillä.
VGA
VGA on IBM:n vuonna 1987 IBM PS/2-koneissa esittelemä näytönohjainpiiri, jonka suurin dokumentoitu grafiikkaresoluutio oli 640 × 480 pikseliä. VGA on kehitetty versio aikaisemmista IBM:n piireistä, kuten EGA (Enhanced Graphics Adapter). VGA jäi IBM PC -alustan viimeiseksi yhteiseksi näyttöstandardiksi. Erilaisista muiden valmistajien VGA:ta kehittyneemmistä grafiikkajärjestelmistä käytettiin nimeä SuperVGA.
Yleistä
pienoiskuva|256px|Esimerkkikuva VGA-tarkkuuksilla. Yllä 640×480 pikseliä 16 värillä, alla 320×200 pikseliä 256 värillä. Värien vähäisyyttä on kierretty [[ditheröinti|ditheröinnillä.]]
VGA esitteli 15-pinnisen sub-D-liittimen, josta käytetään vieläkin nimeä VGA-liitin. Sen signaali on RGBHV-komponenttivideota vaaka- ja pystytahdistuspulsseilla. Lisäksi mukana on DDC2-data ja kellosignaali. Liitin jäi käyttöön aina digitaalisten liitäntöjen käyttöönottoon asti ja se on korvattu myöhemmin digitaalisilla DVI sekä HDMI -liitännöillä.
VGA oli jo ensimmäisissä PS/2-malleissa, mitä tuki myös vuonna 1987 ilmestynyt Windows 2.0-käyttöjärjestelmä. VGA:n halvempi versio oli MCGA. VGA:ta seuraava IBM:n näytönohjain oli 1024 × 768 -tarkkuuteen pystynyt XGA vuonna 1990. Tässä vaiheessa useat muut valmistajat olivat jo kehittäneet omat samaan pystyvät, mutta epäyhteensopivat laajennuksensa VGA:han. IBM:n omat näytönohjaimet jäivät harvinaisiksi, koska ne voi asentaa vain MCA-väylällä varustettuihin IBM:n PS/2-koneisiin, ei lainkaan muiden valmistajien ns. PC-klooneihin.
VGA:han viitattiin järjestelmänä (array), sillä se on toteutettu alusta alkaen yksinkertaisena siruna ja korvasi esimerkiksi Motorola 6845 -piirin ja laajan valikoiman erilliskomponentteja, joita MDA, CGA ja EGA-sovittimet käyttivät. VGA-piiri voitiin asentaa suoraan PC:n emolevylle ja se vaati lisäksi vain videomuistin, kellopiirin sekä RAMDAC:in. IBM käytti INMOS G171 RAMDAC-piiriä, joka pystyi piirtämään noin 30 megapikseliä sekunnissa, ja siten pystyi 640 x 480 resoluutioon 60 Hz virkistustaajuudella.
VGA:n tekstitilassa on käytettävissä 80 × 25 tai 40 × 25 merkkiä kuudellatoista värillä sekä kahdeksan taustaväriä. Merkit voi laittaa vilkkumaan, ja kytkemällä tämän ominaisuuden pois päältä voi käyttää 16:ta eri taustaväriä. EGA:n tavoin näytöllä voi olla 512 eri merkkiä jättämällä yhden väritason käyttämättä. Tekstitila käyttää piirin suurinta mahdollista resoluutiota. Tällöin yhden merkin koko on 80×25 tilassa 9×16 pikseliä. Kortille voi myös ladata oman fontin, tosin sen glyyfit voivat olla vain 8 pikseliä leveitä. Normaalisti VGA kiertää tätä toistamalla viimeisen sarakkeen yhdeksännen pikselin kohdalla. Tämä tehdään vain IBM:n merkistön viivanpiirtomerkeille.
MS-DOSissa näyttökortin tekstimuisti näkyi segmentissä 0xB8000 (32 KB) ja grafiikkamuisti segmentissä 0xA0000 (64 KB). Käytettäessä tarkempia grafiikkatiloja vain osa näyttömuistista oli kerralla näkyvissä ja siihen kirjoitettaessa on tehtävä sivunvaihto. VGA BIOS tukee muutamia ennalta määriteltyjä grafiikkatiloja, joista tarkin on 640 × 480 pikseliä 16 värillä. Peleissä suosituimmaksi muodostui 256-värinen 320 × 200 pikselin tila, jonka käyttö oli yksinkertaista. Tässä näyttötilassa pikselit eivät ole suorakulmaisia, mutta se mahtuu 64 KB:n segmenttiin ja jokainen tavu vastaa yhtä pikseliä ruudulla. Standardiresoluutioiden lisäksi korttia voi käyttää rekisteritasolla. Etenkin 256-värisistä laajennetuista grafiikkatiloista käytettiin harrastajien parissa nimeä "Mode X."
VGA-nimeä käytetään nykyisin tarkoittamaan 640 × 480 -resoluutiota, joka oli suurin VGA:n virallisesti tukema. Nimeä käytetään etenkin kameralla varustetuissa matkapuhelimissa tarkoittamassa värillistä näyttötarkkuutta tai puhelimen kameran 640 vaaka- ja 480 pystypisteellä.
VGA:n tekniset tiedot
Vakiografiikkamoodit:
Maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätaloussektori
Maankäyttö, maankäytön muutos ja metsätaloussektori on kokonaisuus, jota käsitellään valtioiden hiilinieluja ja päästöjä arvioitaessa. Se tunnetaan usein englanninkielisellä lyhenteellä LULUCF (Land use, land-use change, and forestry).
EU:n asetus vuodelta 2018 määrittelee laskentasäännöt sille, miten maankäytön, maankäytön muutoksen ja metsänhoidon nielut ja päästöt otetaan huomioon EU:n ilmastotavoitteissa kaudella 2021–2030. Uusi asetusehdotus laadittiin kesällä 2021. Eri maankäyttömuodoille käytetään erilaisia laskentasääntöjä. Metsien käyttöä ja kasvua verrataan vuosien 2000–2009 metsänkäyttöön. Viljelysmaan ja ruohikkoalueiden päästöjä verrataan kauteen 2005–2009.
EU:n säännöstö laajentaa seurantaa muihin maankäyttötyyppeihin (kosteikot tulevat mukaan vuonna 2006), määrittelee selkeämmät ja yhtenäisemmät laskentasäännöt ja luo hallintomekanismin jäsenmaiden päästöjen ja nielujen seurannalle.
DeepMind
300px|pienoiskuva|DeepMindin logo. DeepMind on brittiläinen yritys, joka perustettiin vuonna 2011 nimellä DeepMind Technologies. Se uudelleennimettiin vuonna 2014 Google DeepMindiksi, kun Google osti sen. Google DeepMind tutkii syväoppivaa tekoälyä, ja on kehittänyt hermoverkoston, joka oppii pelaamaan videopelejä samalla tavalla kuin ihminen. Google DeepMind pääsi uutisten otsikoihin vuonna 2016, kun sen kehittämä tekoäly AlphaGo onnistui voittamaan ammattilaispelaajan Lee Sedolin Go-pelissä, jota on pidetty erityisen hankalana pelinä tekoälylle.
2010-2014
Vuonna 2010 Demis Hassabis, Shane Legg ja Mustafa Suleyman perustivat startup-yrityksen DeepMind Technologies. Hassabis ja Legg tapasivat ensimmäisen kerran yliopistossa Lontoossa.
Sittemmin ovat suuret sijoitusyhtiöt Horizons Ventures ja Founders Fund sijoittaneet heidän yritykseensä, kuten myös Scott Banister ja Elon Musk. Jaan Tallinn oli varhainen yritykseen sijoittaja ja myös neuvonantaja. Vuonna 2014 DeepMind sai Vuoden yritys palkinnon Cambridge Computer Laboratorylta. Myynti tapahtui kuulema sen jälkeen, kun Facebook lopetti neuvottelun DeepMindin ostosta.
Googlen ostettua
Google ilmoitti 26. tammikuuta 2014 sopineensa DeepMindin ostosta. Google osti DeepMindin 500 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla myöhemmin vuonna 2014.
Erich Ledwinka
Erich Ledwinka (16. heinäkuuta 1904 Klosterneuburg, Itävalta-Unkari – 1992) oli itävaltalainen diplomi-insinööri ja autonsuunnittelija. Hän syntyi autonsuunnittelija Hans Ledwinkan ja Mizzi o.s. Crassen toisena poikana.
Suunnittelijana Tatralla
200px|thumb|[[Tatra V 570.]] 1930-luvun alussa Ledwinka ja Erich Übelacker johtivat suunnitteluhanketta, jonka tuloksena syntyi pieni, virtaviivainen, takamoottorinen kansanauto, Tatra V 570. Voimanlähteenä oli ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Autosta valmistettiin vain kolme prototyyppiä jonka jälkeen projekti hyllytettiin, sillä yrityksen johdossa arveltiin virtaviivaisen muotoilun myyvän paremmin isommassa kokoluokassa.
Vuonna 1936 Übelacker siirtyi Steyrille ja Ledwinka peri hänen paikkansa Tatran pääsuunnittelijana. Samana vuonna esiteltiin Tatra T77:n pohjalta paranneltu versio T87, jonka ilmajäähdytteisen V8-moottorin moottorin suunnittelusta Ledwinka vastasi, sekä halvempi versio T97, jonka voimanlähteenä oli nelisylinterinen bokserimoottori.
Sekä V 570:ä että T97:ää pidetään Volkswagen Kuplan esikuvina.
Emmen
Emmen on kaupunki Alankomaiden koillisosassa, Saksan rajalla. Vuoden 2015 alkupuolella siellä oli 107 778 asukasta. Emmen perustettiin toisen maailmansodan jälkeen kuntaliitoksessa, jossa yhdistettiin alueen pieniä, keskiajalla syntyneitä maatalousvaltaisia taajamia. Emmenin keskustan ympärille rakennettiin moderneja asumalähiöitä. Kaupungin väkiluku nousi nopeasti, sillä 1800-luvulla alueella asui vain kolme tuhatta henkeä.
Erich Ledwinka
Lentokoneensuunnittelijana
Vuosina 1937 - 1940 Ledwinka oli lentokoneensuunnittelijana Bücker Flugzeugbaulla Berliinissä. Toisten lähteiden mukaan hänen mainitaan olleen Tatran kirjoilla vuosivälin 1921 - 1945, joten ei tiedetä oliko työ päätoiminen.
Emmen
Emmenin ehkä tunnetuin urheiluseura on jalkapalloseura FC Emmen, joka pelaa Eerste Divisiessa. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu 1930-luvulla perustettu Dierenpark Emmen -eläintarha.
Erich Ledwinka
Steyr-Daimler-Puch
200px|thumb|Puch 500. 200px|thumb|[[Itävalta|Itävallan poliisin Haflinger.]] 200px|thumb|[[Itävallan asevoimat|Itävallan asevoimien käyttämä Pinzgauer Typ 712M.]] Vuonna 1950 Ledwinkasta tuli itävaltalaisen Steyr-Daimler-Puchin (SDP) pääsuunnittelija. Hänen veljensä Fritz siirtyi yrityksen myyntipäälliköksi.
Emmen
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Emmenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Erich Ledwinka
Puch 500
Vuonna 1954 esiteltiin Ledwinkan johdolla suunniteltu takamoottorinen pikkuauto, Puch 500. Yrityksellä ei ollut halua investoida omiin koriprässeihin, vaan valtaosa koripelleistä ostettiin valmiina Fiatilta. Niinpä auto muistutti erehdyttävästi Fiat 500:lta. Teknisesti auto kuitenkin poikkesi Fiatista, sillä sen voimanlähteenä oli SDP:n itse suunnittelema kaksisylinterinen bokserimoottori.
Haflinger
SDP esitteli Ledwinkan johdolla suunnitellun erittäin maastokelpoisen, kevyen nelivetoisen Haflingerin vuonna 1959. Auton omapaino oli vain 600 kg. Malli oli tarkoitettu armeijan käyttöön sekä siviilikäytössä muutaman sadan kiloisten kuormien siirtoon hankalissa maasto-olosuhteissa. Haflingerissa käytettiin paljon Tatrasta tuttuja ratkaisuja: voimanlähteenä oli kaksisylinterinen bokserimoottori, kantavana rakenteena keskusputkirunko ja akseleilla oli heilurityyppinen erillisjousitus. Navoissa oli portaalivaihteet, joiden avulla pyörille saatiin välitettyä enemmän vääntöä ja maavaraa saatiin kasvatettua.
Pinzgauer
1960-luvun lopussa esitelty Pinzgauer on jäänyt historiaan kenties tunnetuimpana Ledwinkan suunnitelmista. Rakenteeltaan se on hyvin samankaltainen kuin Haflinger, mutta paljon raskaampi; auton omapaino on 1 950 - 2 600 kg. Ensimmäisessä sukupolvessa moottorina oli ilmajäähdytetty, nelisylinterinen rivimoottori. Auto on edelleen tuotannossa, ja nykyään niitä tekee brittiläinen BAE Systems. Autosta on olemassa 4×4- ja 6×6-versiot. Huolimatta korkeasta iästään, maasto-ominaisuuksiltaan autoa pidetään edelleen yhtenä parhaista luokassaan.
Queen II
Yhtye sai Queen II:n äänitykseen mukaan tuottaja Roy Thomas Bakerin sanoin ”kaikki mahdolliset musiikilliset ja tuotannolliset tekniikat”. Esikoisalbumi Queen oli jouduttu tekemään kiireessä pääasiassa keskellä yötä.
Albumilla esiintyvä Mercuryn säveltämä kappale ”The Fairy Feller's Master-Stroke” pohjautuu Richard Daddin samannimiseen maalaukseen. Maalaus on näytteillä Lontoon Tate-galleriassa. ”Rhye”, johon kappale ”Seven Seas of Rhye” viittaa, oli Freddie Mercuryn ja hänen sisarensa lapsena luoma mielikuvitusmaailma. Kappale kertoo tästä mielikuvitusmaailmasta. Yksi Rhyen maista oli nimeltään ”Bohemia”, johon puolestaan ”Bohemian Rhapsody” viittaa.
Singlenä julkaistu Mercuryn ”Seven Seas of Rhye” nousi brittilistan kymmenennelle sijalle. B-puolen kappale ”See What a Fool I've Been” ei esiinny alkuperäisellä levyllä, mutta se lisättiin Hollywood Recordsin vuonna 1991 julkaisemaan CD-versioon.
Alkuperäisen vinyylilevyn puolet on nimetty ”valkoiseksi” ja ”mustaksi” puoleksi, eikä A- ja B-puoliksi kuten perinteisesti on ollut tapana.
Julkaisut
Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina Britanniassa 8. maaliskuuta 1974. Se oli parhaimmillaan viidenneksi myydyin äänite 29 listaviikon aikana. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin 9. huhtikuuta 1974, jossa se 13 listaviikon aikana nousi parhaimmillaan 49. sijalle. Albumi saavutti kultalevyn myyntirajan sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa.
CD-levynä albumi julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1986. Hollywood Records julkaisi CD-levyn uudelleen vuonna 1991 kolmen bonuskappaleen kera. Vuoden 1986 CD-versio julkaistiin uudelleen Euroopassa ja Japanissa vuosina 1993–1994. Remasteroituna CD-levy julkaistiin Japanissa vuosina 2001 ja 2004. Euroopassa remasteroitu CD-levy japanilaisin kansin julkaistiin 12. heinäkuuta 2004.
Kappaleet
Valkoinen puoli Musta puoli
Vuoden 1991 CD-version bonuskappaleet
<li> <li> <li> </ol>
Kokoonpano
Lisäksi
thumb|Richard Daddin maalaus The Fairy Fellers Master-Stroke.
Eugène de Beauharnais
thumb|200px|[[Andrea Appianin tekemä maalaus.]] Eugène de Beauharnais (3. syyskuuta 1781 – 21. helmikuuta 1824) oli ranskalainen sotilas ja keisari Napoleonin poikapuoli, joka toimi Italian kuningaskunnan varakuninkaana 1805–1815.
Riese Pio X
Riese Pio X (myös Riese) on kunta Italian pohjoisosissa Trevison maakunnassa. Se on nimetty samaan tapaan kuin Sotto il Monte Giovanni XXIII, eli kunnan nimeen on lisätty sen kuuluisimman asukkaan nimi. Riese Pio X:n tapauksessa kyseessä on kaupungissa syntynyt paavi Pius X (italiaksi Pio X). Riese Pio X:n asukasluku oli vuoden 2015 lopulla 11 067. Kaupunginjohtajana toimii Gianluigi Contarin.
Eugène de Beauharnais
Eugène de Beauharnaisin isä Alexandre de Beauharnais teloitettiin 1794 ja äiti Joséphine de Beauharnais meni leskeksi jäätyään naimisiin Napoleon Bonaparten kanssa. Eugène oli isänsä kuoleman jälkeen puusepän oppipoikana, mutta päästyään sotilasuralle hän yleni nopeasti. Uranousu oli osittain oman kyvykkyyden, osittain isäpuolen ansiota. Napoleon korotti hänet 1804 Ranskan prinssiksi ja nimitti hänet seuraavana vuonna Italian varakuninkaaksi.
Oiran
thumb|300px|[[Hokusain teos: oiran ja kamuro]]Oiran (花魁) oli japanilainen korkean luokan kurtisaani. Sana oiran koostuu kahdesta kanjista: 花 merkitsee kukkaa ja 魁 "muiden edellä". Oiran-traditio jatkuu osin nykypäivään saakka, sillä Kiotossa elää vielä naisia, jotka haluavat pitää perinnettä yllä, tosin ilman seksuaalista osaa työnkuvasta.
Eugène de Beauharnais
Eugène de Beauharnais menestyi hyvin varakuninkaana ja voitti 1809 Raabin taistelun sodassa Itävaltaa vastaan. Tämän voiton ansiosta Napoleon saavutti helpommin voiton Wagramin taistelussa. Beauharnais menestyi 1812 Borodinon taistelussa Venäjän sotaretkellä ja kunnostautui myös perääntymisen aikana. Hän pysyi uskollisena Napoleonille aina tämän kruunusta luopumiseen asti 1814. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana Beauharnais säilytti puolueettomuutensa. Napoleonin vallasta luopumisen myötä Beauharnaisin poliittinen ura katkesi.
Oiran
Oiran-kulttuuri alkoi Edo-kaudella (1600–1868). Tuolloin laadittiin lakeja, jotka eristivät bordellit erillisille alueilleen pois kaupunkien keskustoista. Suurimmissa kaupungeissa nämä alueet olivat Kioton Shimabara, Osakan Shimmachi ja Edon (nykyisin Tokio) Yoshiwara. Kurtisaanien kesken syntyperällä ei ollut väliä: hierarkia perustui täysin yksilöiden taitoihin, ulkonäköön ja saavutuksiin. Tayūt (太夫 tai 大夫, tayū, "suuri aviomies") olivat oiraneista korkea-arvoisimpia ja heidän katsottiin olevan sopivia jopa daimyōiden viihdyttäjiksi.
Eugène de Beauharnais
Beauharnaisin appi, Baijerin kuningas Maksimilian I Joosef myönsi hänelle Leuchtenbergin herttuan ja Eichstättin ruhtinaan arvon. Eugène de Beauharnaisin sisar Hortense de Beauharnais oli naimisissa Napoleonin veljen Louis Bonaparten kanssa ja Eugènen neljästä tyttärestä Joséphine oli Ruotsin kuningas Oskar I:n puoliso.
Oiran
Oiran viihdytti asiakkaitaan tanssin, musiikin, runouden, kalligrafian ja älykkään keskustelun keinoin samaan tapaan kuin geisha, mutta oiran saattoi myös kutsua geishan viihdyttämään itseään ja vieraitaan.
Kamuro
Yoshiwarassa eli myös kamuroita, jotka olivat oiraneiden apulaistyttöinä työskenteleviä lapsia. Heidät myivät bordelliin 5–9 vuoden iässä joko köyhät tai tyttärelleen muuten oiranin uraa toivovat vanhemmat, ja he aloittivat kamuron työn tavallisesti määräaikaisella työsopimuksella. Noin 12–17-vuotiaina he saattoivat ryhtyä itse oiraneiksi, jos heidät palkannut bordelli oli yhä halukas jatkamaan työsuhdetta. Kamuron tehtäviin kuului oman oiraninsa eli isonsiskonsa avustaminen, asioilla juokseminen ja ainakin tietyssä määrin asiakkaiden kanssa kommunikointi. He oppivat askareidensa yhteydessä sosiaalista vuorovaikutusta ja oiranin työstä. Lisäksi he saivat opetusta kalligrafiassa ja musiikissa. Heidän ylläpitonsa maksoi heidän oiraninsa.
Kamurot olivat oiraneille erityisiä statussymboleita. 1700-luvulla tehdyn lakimuutoksen jälkeen korkea-arvoisimmilla kurtisaaneilla saattoi olla kaksikin kamuroa, kun taas matala-arvoisemmilla kurtisaaneilla vain yksi. Kamuropari nimettiin ja vaatetettiin tavallisesti samannäköisesti tai -tyylisesti.
Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
Tämä on luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä aakkosjärjestyksessä.
A
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
B
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
C
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
D
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
E
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
F
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
G
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
H
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
I
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
J
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
K
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
L
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
M
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
N
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
O
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
P
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Q
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
R
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
S
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
T
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Stina Ekblad
Stina Åsa Maria Ekblad (s. 26. helmikuuta 1954 Sulva) on suomenruotsalainen näyttelijä. Hän opiskeli Odensen teatterin oppilaskoulussa Tanskassa 1972–1975 ja työskenteli aluksi Odensen teatterissa vuosina 1975–1978. Hän näytteli Tukholman kaupunginteatterissa 1980–1988 ja sen jälkeen Dramatenissa. Ekblad tunnetaan omaperäisestä ja keskittyneestä näyttelemistyylistään. Hänellä oli päärooli Agnes von Krusenstjernasta kertovassa Mai Zetterlingin elokuvassa Amorosa (1986). Vuodesta 2002 hän on toiminut näyttämötaiteen professorina Tukholman teatterikorkeakoulussa.
Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
U
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Stina Ekblad
Ekblad on julkaissut runoja sekä vuonna 2020 omaelämäkerran Här brusar strömmen förbi.
Luettelo Hockey Hall of Famen jäsenistä
V
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
W
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Y
Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z
Windows Anytime Upgrade
Windows Anytime Upgrade on Microsoftin tarjoama palvelu, jossa Windows Vistan käyttäjät voivat päivittää myyntipakettinsa lisenssiä ostamalla uuden lisenssin internetin kautta.
Tämänhetkisten Microsoftilta saatujen tietojen mukaan kaikki Windows Vistan myyntipaketit sisältävät Ultimate Editionin, mutta osa ominaisuuksista on poiskytkettyjä muissa myyntipaketeissa. Tätä ominaisuutta käytetään nykyään Windows XPssä Home ja Professional- versioissa.
Nykyisten tietojen mukaan Microsoft ei itse myy lisenssipäivityksiä, vaan sen tekevät Microsoftin valtuutetut pakettikoneiden valmistajat.
Reima Salonen
Reima Untamo Salonen (s. 19. marraskuuta 1955 Taivassalo) on urheilu-uransa päättänyt suomalainen kilpakävelijä. Hänen parhaat saavutuksensa ovat Euroopan mestaruus Ateenan kisoissa vuonna 1982 ja Malmössä saavutettu MM-pronssi vuodelta 1976. Salosen 18. syyskuuta 1976 syntynyt MM-pronssiaika 3.58.52 oli uusi Pohjoismaiden ennätys.
Salonen edusti Turun Weikkoja ja hänen valmentajanaan toimi Klaus Peurla. Salonen on 178 cm pitkä ja hän painoi 71 kg aktiiviuransa aikana. Päätettyään uransa Soulin olympiakisoihin hän on jatkanut toimimista kävelyn parissa, muun muassa valmennustehtävissä.
Ammatiltaan Reima Salonen on kalastaja jo kolmannessa sukupolvessa, ja hänet on entisen puolisonsa Pirjon kanssa palkittu vuoden 2003 Pro Kala -palkinnolla. Salonen työskenteli urheiluvuosiensa aikana myös palomiehenä Neste Oy:n Naantalin jalostamolla.
Kunnallisvaaleissa 1988 Salonen valittiin Turun kaupunginvaltuustoon SKDL:n listalta. Myöhemmin hän on toiminut Taivassalossa Vasemmistoliiton kunnanvaltuutettuna.
Järvenkylä
Järvenkylä voi tarkoittaa:
The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back!)
The Mark, Tom, and Travis Show (The Enema Strikes Back!) on yhtyeen Blink-182 ainoa live-albumi, joka on julkaistu maailmanlaajuisesti. Kun se julkaistiin vuonna 2000, siitä tehtiin vain miljoona kappaletta, mutta kuitenkin vuoden 2006 heinäkuussa se julkaistiin uudelleen.
Albumilla on kappaleita yhtyeen kolmelta studioalbumilta: Cheshire Cat, Dude Ranch ja Enema of the State, mutta kuitenkin suurin osa viimeiseksi mainitulta, sillä levyä tehtäessä he olivat Enema of the Staten kiertueella.
Kappaleet
Loput ovat piilotettuja kappaleita
Flapper
thumb|Näyttelijä [[Louise Brooks flapper-tyylissään vuonna 1927.]] Flapperit (engl. flappers) olivat 1920-luvun ”uuden sukupolven” nuoria länsimaisia naisia, jotka käyttäytyivät vapaammin kuin vanhempiensa sukupolven naiset.
Flapper oli yleinen näky Yhdysvaltain 1920-luvun juhlissa, joissa alkoholi virtasi. Hän oli nuori ja nuorekas, keimaileva ja kiihkeäluonteinen. Flapper hylkäsi äitinsä sukupolven naisten viktorianaikaisen pukeutumistyylin, johon kuuluivat pitkät hameet ja korsetit. Flapperin hameenhelmat jäivät polven yläpuolelle, ja hänen sukkansa oli kääritty provokatiivisesti. Hänen mekkonsa olivat niukkoja ja kimaltelevia, eikä niiden alla ollut paljon mitään. Hiuksensa hän leikkautti lyhyiksi. Vartaloltaan flapper oli poikamainen, laiha, lattarintainen ja jäntevä. Hän liikkui laahustellen ja tepastellen, sekä noitui miedosti. Flapper pysytteli naimattomana, harrasti lyhytaikaisia sukupuolisuhteita, joi alkoholia ja tupakoi, ajoi autoa ja uhmasi muillakin tavoin perinteisiä sosiaalisia ja seksuaalisia normeja.
Nimityksen alkuperä Britanniassa
”Flappereista” (suomeksi esim. ’räpyttelijä’, ’liehuttelija’) puhuttiin jo Britanniassa kauan ennen 1920-lukua, jolloin nimityksestä tuli suosittu Yhdysvalloissa. Sanalla oli alun perin tarkoitettu hyvin nuoria prostituoituja, mutta 1890-luvulla sanan merkitys muuttui tarkoittamaan murrosikäisiä, laihoja ja pitkäsäärisiä tyttöjä, jotka eivät olleet enää lapsia, mutteivät vielä tarpeeksi aikuisiakaan käyttämään naisten vaatteita ja kampauksia. Flappereista kirjoitettiin lehdissä, ja nuorekas, viaton mutta silti hiukan seksikäs flapper oli suosittu hahmo myös teatterilavalla ja vaudevillessa.
Yhdysvaltain flapperit
Yhdysvaltalaisen kirjailijan F. Scott Fitzgeraldin tuotannossa esiintyi useita flappereita jo vuodesta 1920 alkaen, jolloin hän julkaisi novellikokoelman Flappers and Philosophers. Fitzgerald kertoi ottaneensa hahmoihinsa mallia omasta vaimostaan Zeldasta.
Flapper-termi tuli Yhdysvalloissa käyttöön Frances Marionin suositusta vuoden 1920 elokuvasta The Flapper, jossa päätähtenä oli Olive Thomas. Thomas oli esiintynyt samantapaisessa elokuvaroolissa jo vuonna 1917, vaikka siinä kyseistä termiä ei vielä käytettykään. Hänen viimeiset elokuvansa vaikuttivat voimakkaasti siihen, minkälainen kuva ihmisille muodostui ”flapper-tytöistä”. Clara Bow, Louise Brooks, Joan Crawford ja monet muut näyttelijät perustivat roolihahmonsa tälle samalle käsitykselle flapper-tytöistä.
Yhdysvalloissa kieltolain vastustaminen oli yksi flapper-kulttuurin keskeisistä piirteistä. Laillisten kapakoiden ja kabareeravintoloiden sulkeutuessa alkoholijuomien sala-anniskelupaikoista tuli näkyviä ja suosittuja. Tämä ristiriita lainkuuliaisen, uskonnollispohjaisen raittiusliikkeen ja kaikkialla läsnä olevan alkoholinkulutuksen välillä johti yleiseen auktoriteettien halveksuntaan. Flapper-tyttöjen itsenäisyys saattaa olla perua ”Gibson Girlin” roolimallista 1890-luvulta. Vaikka sotia edeltäneen ajan muoti ei kovin paljon muistuta flapper-tyttöjen tyyliä, heidän itsenäisyytensä ja feminisminsä on saattanut johtaa flappereiden määrätietoiseen asenteeseen 30 vuotta myöhemmin.
Yhdysvaltalaiset kirjailijat ja taiteilijat, kuten F. Scott Fitzgerald, John Held Jr. ja Anita Loos, popularisoivat flappereiden elämäntyyliä teoksissaan, ja flappereita alettiin pitää puoleensavetävinä, holtittomina ja itsenäisinä. Flapper-villitystä kritisoineiden joukossa oli muiden muassa kirjailija-kriitikko Dorothy Parker, joka teki pilaa villityksestä kirjoituksessaan ”Flappers: Hate Song”.
Suosiostaan huolimatta flapperien elämäntapa ei selvinnyt Wall Streetin pörssiromahduksesta ja sitä seuranneesta lamakaudesta. Valoisa elämänasenne ja hedonismi eivät yksinkertaisesti löytäneet paikkaansa 1930-luvun taloudellisten vastoinkäymisten keskellä. Pikemminkin tämä vuosikymmen toi muassaan konservatiivisia reaktioita ja uskonnollista herännäisyyttä, joka hävitti perin juurin liberaalin elämäntyylin ja 1920-luvun muodit. Itsevarma flapper-tytön roolimalli on kuitenkin monin tavoin sallinut nykyaikaisen naisen tehdä itsestään näkyvän ja pysyvän osan länsimaista yhteiskuntaa.
Käytös
Flapper-tytöt kävivät öisin jazzklubeilla, joissa he tanssivat provosoivasti, polttivat pitkiin imukkeisiin asetettuja savukkeita, nuuhkivat kokaiinia (jota oli saatavilla laillisesti tuohon aikaan) ja seurustelivat miesten kanssa. He kulkivat polkupyörillä ja ajoivat autoa. He joivat kursailemattomasti alkoholia, mikä oli uhmakasta kieltolain aikaisessa Amerikassa. Seksuaaliset esileikit olivat paljon yleisempiä kuin viktoriaanisella aikakaudella. Esileikkikutsut, ”petting parties”, joissa seksuaaliset esileikit olivat päänumerona, yleistyivät.
Flapperit aloittivat myös työssäkäynnin kodin ulkopuolella ja aloittivat yhteiskunnallisen keskustelun naisten aseman parantamisesta. Äänestämistä ja naisten oikeuksien kohentamista toteutettiin myös käytännössä.
Heidän tanssityylejään, kuten charlestonia, shimmyä, bunny hugia ja black bottomia, pidettiin shokeeraavina.
Slangi
Flappereilla oli oma slanginsa, johon kuuluivat muun muassa sellaiset ilmaisut kuten snugglepup ’mies, joka vierailee esileikkikutsuilla usein’ ja barney-mugging ’seksi’. Heidän puheenpartensa heijasteli heidän säädyttömyyttään ja juomatapojaan; ”I have to go see a man about a dog” tarkoitti usein viskin ostamista, ja ”handcuff” tai ”manacle” tarkoitti kihlausta tai hääsormusta. He tunsivat myös monia tapoja sanoa ”fantastista!”, kuten ”That’s so Jake” tai ”That’s the bee’s knees” tai ”The cat’s pajamas”.
Monet modernissa amerikanenglannissa käytössä olevat sanonnat ovat peräisin flappereiden käyttämästä slangista, kuten ”big cheese”, jolla tarkoitetaan merkittävää henkilöä; ”to bump off” tarkoittaa murhaamista, ja ”baloney” tarkoittaa hölynpölyä. Muut termit tulevat suoraan kieltolain ajalta, kuten ”speakeasy”, joka tarkoittaa laitonta paikkaa, jossa tarjoillaan väkijuomia ja ”hooch”, joka tarkoittaa laitonta väkijuomaa.
Tyyli
thumb|upright|Näyttelijä [[Vilma Banky ajan muodin mukaisissa lyhyissä hiuksissa ja kellohatussa vuonna 1927.]] Epäsovinnaisen käyttäytymisensä lisäksi flapperit olivat tunnettuja tyylistään, joka muodostui jazzmusiikin tyylin sekä sitä seuranneen tanssimisen suosion seurauksena. Ranskaksi heitä kutsuttiin nimellä ”garçonne” (”poika” feminiinisellä suffiksilla), sillä flapper-tyyli teki naisista nuorekkaan ja poikamaisen näköisiä. Lyhyet hiukset, litistetty povi ja kapea vyötärö tähdensivät tätä tyyliä.
Flapper-tyttöjen herättämästä pahennuksesta huolimatta heidän tyylistään tuli muotia hillitymmässä muodossa jopa ikääntyneiden kunnioitettujen naisten keskuudessa. Flapperit poistivat korsetin naisten muodista, lyhensivät hameiden ja iltapukujen helmoja ja tekivät lyhyistä hiuksista suosittuja naisten keskuudessa. Flapper-tyylin mukaisesti pukeutuneita näyttelijättäriä olivat muiden muassa Olive Thomas, Dorothy McKaill, Alice White, Bebe Daniels, Billie Dove, Helen Kane, Joan Crawford, Leatrice Joy, Norma Shearer, Laura La Plante, Norma Talmadge, Clara Bow, Louise Brooks ja Colleen More.
Kosmetiikka
Alun perin kalpeaa ihoa pidettiin kaikkein puoleensavetävimpinä. Päivettyneestä ihosta tuli kuitenkin suosittu enenevissä määrin sen jälkeen, kun Coco Chanel sai rusketuksen vietettyään liian pitkään auringossa lomallaan – se kuvasti vapaa-aikaa, elämää ilman tarvetta tehdä raskasta työtä. Naiset halusivat näyttää hyväkuntoisilta, urheilullisilta ja kaikin puolin terveiltä.
Hiukset ja asusteet
Muodissa olivat poikamaiset kampaukset, erityisesti polkkatukka ja kaksi muuta lyhyen tukan mallia, joita kutsuttiin nimillä ”eton crop” ja ”shingle bob”. Hatut, muun muassa kellohatut, kuuluivat yhä oleellisena osana vaatetukseen.
Korut muodostettiin tavallisesti art deco -palasista, varsinkin monikerroksiset helmikaulakorut. Pinnit, sormukset ja rintaneulat kuuluivat tyyliin oleellisena osana. Sarvireunuksiset silmälasit olivat myös suosittuja.
Flapperit hylkäsivät korsetit ja suuret aluspöksyt ja käyttivät niiden sijasta pikkuhousuja ja keveitä rintaliivejä, jotta he pystyisivät tanssimaan helpommin. He käyttivät myös uudentyyppisiä, pehmeämpiä ja taipuisampia lanteille ulottuvia korsetteja, jotka litistivät koko kehon saaden naiset näyttämään suorilta ja ryhdikkäiltä, vastakohtana vanhoille korseteille, jotka kavensivat vyötäröä ja levensivät lantiota ja rintakehää. Korsetin muodostamien naisellisten kurvien puuttuminen korosti heidän poikamaista ilmettään.
Vol. 4
Taustaa
Kolmen tuottaja Rodger Bainin kanssa tehdyn albumin jälkeen yhtye päätti tuottaa seuraavan albumin itse. Laulaja Ozzy Osbourne kertoo: "Levy-yhtiö määräsi Bainin alun perin tuottajaksemme. Hän sai päähänsä olevansa yksin vastuussa musiikistamme ja halusi kontrolloida meitä aivan liikaa".
Myös studion ulkopuoliset olosuhteet L.A.:ssa olivat kohdallaan: "Vuorasimme talon Bel Airista", muistelee Osbourne. "Kokaiinia, huumeita, viinaa ja naisia riitti. Pidimme todellakin hauskaa siellä". Butler oli samoilla linjoilla vuonna 2001: "Kokkeli oli tosiaan tullut kuvioihin. Menimme Losiin ja aloitimme aivan toisenlaisen elämäntyylin. Puolet budjetista meni kokaiiniin ja puolet levyntekoon. Irstailu Bel Airissa oli uskomatonta".
Nauhoitukset ja sisältö
Albumi nauhoitettiin kesällä 1972 Los Angelesin Record Plant-studioilla. Tuottajina toimi yhtye itse; myös manageri Patrick Meehan sai krediitin tuottajana. Iommi: "Patrick Meehan listasi itsensä tuottajaksi, en tiedä miksi. Hän tosin oli studiossa mukana joten kait hän ajatteli olevansa tuottaja. Yhdessä yhtyeen kanssa tuottaminen oli tietenkin kaikenlaista 'minä haluan sitä' ja 'minä haluan tuota', mutta kaikki meni kuitenkin ihan hyvin tuolloin." Nauhoittajina toimivat Colin Caldwell ja Vic Smith. Kaikki kappaleet on merkitty kaikkien jäsenten säveltämiksi.
Albumin avaa sen pisin kappale, ilmeisen selvästi huumausaineiden vaikutuksesta kertova "Wheels of Confusion". Yhtyeen tyyliin se on monirakenteinen. Alun introssa on Iommin melankolinen kitarakuvio, mutta säkeistöissä riffi muuttuu "iloisemmaksi". Kappaleessa on nopea, rokkaavampi väliosa. Kappaleen päättää n. 3-minuuttinen nopeatempoisampi, hieman Eric Claptonin "Layla"-kappaleen loppua muistuttava outro, jossa on lukuisia kitaradubbauksia ja jonka psykedelis-henkistä kitarakuviota hammond-urut säestävät. Tämä kappale tunnetaan nimellä "The Straightener" joissain levyn painoksissa. Rumpali Bill Ward: "Se oli vain julkaisutekninen kikka. En todellakaan tiedä mistä se nimi ("The Straightener") tulee. Joskus ne tulevat muistiinpanoista, kuten 'Luke's Wall' Paranoidilla. Joskus kustannusyhtiöiden täytyy tuottaa tietty määrä biisejä, joten ne alkavat halkoa hiuksia. Se on tietenkin kusetusta ja todella paskamaista".
"Tomorrow's Dream" oli ensimmäisiä albumille levytettyjä kappaleita. Kaupallista potentiaalia omaava kappale julkaistiin myös singlenä ja siitä tuli avausnumero yhtyeen seuraavilla kiertueilla vuosina 1972–1974. "Minun ja Geezerin komppi on todella vahva siinä kappaleessa", kertoo Ward.
Kolmas kappale "Changes" on hyvä esimerkki yhtyeen kokeilunhalusta. Musiikillisesti kappale on balladi, jonka Osbourne laulaa pianon ja mellotronin säestyksellä. "Se kertoo miehestä, jonka nainen on jättänyt. Pieni ja sievä balladi kaikinpuolin", kertoo Osbourne. "'Changes' oli minun ideani ja Ozzy piti siitä. Geezer soitti mellotronia ja itse soitin pianoa", muisteli Iommi. Osbourne nauhoitti kappaleesta uuden version tyttärensä Kellyn kanssa vuonna 2003 ja kyseinen versio nousi Britannian singlelistan kärkeen.
Lyhyt ja efektimäinen "FX" vei kokeilut vielä pidemmälle. Butler muistelee: "Tuohon aikaan ei ollut syntikoita ja sämpläys-koneita. Tony teki äänet lyömällä kaulassa roikkunutta rautaristiä kitaraansa".
"Supernaut"-kappale on albumin tunnetuimpia. Kappale on nopeatempoisempi ja se sisältää hieman yllättäen "calypso"-vaikutteisen, lyhyen väliosan. Lyriikka on tieteisaiheinen ja se kertoo avaruuteen matkaamisesta. Edesmennyt muusikko Frank Zappa on maininnut kappaleen olevan hänen suosikkinsa yhtyeen tuotannossa.
Albumin kenties tunnetuin kappale ja klassikoksi noussut "Snowblind" kertoo, kuten nimikin viittaa (suom. lumisokea, tulee aineen valkoisesta väristä), kokaiinista. Butler: "Päämme olivat täynnä kokaiinia kun olimme L.A:ssa. Käytimme enemmän kokaiinia kuin teimme musiikkia, joten pitihän siitäkin tehdä laulu". Keskitempoinen kappale on kuitenkin yhtyeen tyyliin monivivahteinen sisältäen erilaisia riffikulkuja ja yksi säkeistö menee nopeammalla tempolla. Viimeisessä säkeistössä ja loppusoolossa käytetään jousisovitusta taustalla. Osbourne kuiskaa kuuluvasti sanan "cocaine" 1. säkeistön jälkeen. Kappaleesta tuli pysyvä numero Sabbathin settiin Osbournen aikakaudella.
"Cornucopia" edustaa levyn raskaampaa puolta intron osalta ja säkeistöt menevät nopeammalla ja erikoisemmalla tahtilajilla. Kappale sisältää psykedeelis-vaikutteisen väliosan. "Vihasin 'Cornucopiaa'", kertoo Ward. "Siinä oli rumpujuttuja, jotka olivat hirveitä tehdä. Lopulta sain tehtyä sen, mutta muut eivät olleet vakuuttuneita: 'Jos menisit vaikka kotiin', he sanoivat. Pelkäsin todella saavani potkut tuolloin."
"Laguna Sunrise" on jousikvartetilla säestetty Iommin kitarainstrumentaali. Bill Ward kertoo kappaleen taustasta: "'Laguna Sunrise' on loistava kappale. Kävin Ozzyn ja Geezerin kanssa Laguna Beachilla ja osallistuimme siellä hippiporukoiden juhliin. Tonyn tekeillä ollut kitaraimprovisaatio sopi mainiosti Lagunan tunnelmaan". Iommi: "'Laguna Sunrise'n inspiraationa oli Laguna Beachin auringonnousu jota olin katsomassa roudarimme Spock Wallin kanssa. Spock oli työskennellyt orkesterin kanssa aiemmin, joten yhdessä hänen kanssa teimme nuotit, joista jouset sitten soittivat".
"St. Vitus Dance" on sisältää folk-vaikutteisen pääriffin, mutta säkeistöissä riffi on raskaampi. Nimi viitannee kristinuskon pyhimykseen Pyhä Vitus, joka paransi "tanssitautisia" ihmisiä.
Levyn päättää "Under the Sun", jonka matalalla vireellä soitettu hidas intro on yhtyeen raskain tuohon aikaan mennessä. Säkeistöissä tempo hieman nousee ja kappale sisältää nopeamman, rock-henkisen väliosan, joka tunnetaan joissain painoksissa nimellä "Every Day Comes & Goes".
Albumin julkaisu
Kanteen tuli kelta-oranssi, värikyllästetty keikalla otettu kuva Osbournesta mustalla taustalla. Kannet olivat avattavat ja sisältä löytyi valokuvaliite, jossa oli lisää konserttikuvia yhtyeen jäsenistä. Kannessa muistetaan kiittää myös Los Angelesin "loistavaa COKE-Cola-yhtiötä". "Se oli typerä pikku mainos, joka viittasi silloiseen runsaaseen kokaiininkäyttöömme", kertoo Ward nykyään. Geezer Butlerilla oli albumin jälkeisellä kiertuella bassossaan tarra, jossa luki "Enjoy CoCaine", parodia sloganista "Enjoy Coca-Cola".
Vastaanotto mediassa
Vol. 4 menestyi jälleen hyvin Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Britanniassa sijoitus oli 8. ja Yhdysvalloissa se nousi sijalle 13 myyden kultaa jo kuukaudessa. Ennen pitkää albumi myi siellä platinaa, jolloin siitä tuli jälleen yksi miljoonan myynyt Sabbath-albumi. Suomessa, Australiassa ja Kanadassa albumi nousi top-3:een. Kappale "Tomorrow's Dream" julkaistiin singlenä, mutta se ei saanut listasijoituksia osakseen. Sabbath tunnettiin enemmän albumi-painotteisena yhtyeenä, joten singlen menestyksettömyys ei tullut yllätyksenä.
Kriitikot olivat montaa mieltä albumista. Rolling Stone-lehden kriitikko Tom Clark oli innoissaan: "Voin digata tästä tosissani. Sabbath on nerokas!". Phonograph Recordin Mike Saunders oli kahta mieltä: "Yhtye on tehnyt pahan virheen vaihtaessaan tuottajaa: soundi on selvästi huonompi. Mutta yhtye soittaa myös nopeammin ja kappaleet ovat monipuolisempia kuin ennen. Vol. 4 on hämmentävä ja jännittävä albumi: hyvä mutta ei loistava". Zoo Worldin kriitikko oli pettynyt: "Ihmettelen suuresti, kun jotkut yrittävät kertoa minulle, että Vol. 4. on Sabbathin paras albumi". Samoilla linjoilla oli myös Let it Rock -lehden virkaveli: "Vaikka albumiin olisi kuinka käytetty aikaa ja rahaa, on se silti äärimmäisen tylsä"
Osbourne kritisoi vuonna 1972 yhtyeen saamaa mainetta pelkkänä huumeiden- ja lääkkeiden väärinkäyttäjien suosimana, yksipuolisena yhtyeenä: "Kriitikot sanovat meitä "downer rock" (suom. masennus-rock) yhtyeeksi. Sanovat, että jengi vetää pään sekaisin lääkkeillä ja tulee keikoillemme sekoamaan desibeleistä. Se on paskapuhetta. Mitä ihmiset tekevät konserteissamme, ei kuulu meille niin kauan kuin he nauttivat siitä. Olen lavalla viihdyttääkseni kansaa".
Albumin nykyinen arvostus
Allmusic.comin arvostelija antaa levylle viisi tähteä, vaikka toteaakin, että "albumilla ei ole niin paljon voimaa ja klassisia riffejä kuin parilla edeltäjällään, mutta yhtye kuitenkin kokeilee onnistuneesti uusia elementtejä musiikkiinsa. Sputnik Music.comin arvostelija on kriittinen: "Näin käy kun bändi tekee kiireessä neljä albumia vajaassa kolmessa vuodessa. Huolimatta yleisestä hehkutuksesta, Vol. 4 on väsyneen yhtyeen tunkkainen ja laiska albumi. Siitä kuulee selvästi, että Iommilla on ollut inspiraatiovaikeuksia".
1001 Albums You Must Hear Before You Die  -kirjan kirjoittaja Jason Chow toteaa albumista seuraavasti: "Selvän tunnushymnin (singlen) puutteesta johtuen Vol. 4 usein väheksytään. Siinä ei ole ehkä "Paranoid"in tai "Sweet Leaf"in kaltaista klassikkoa, lukuun ottamatta ehkä "Snowblind"ia, mutta sen vahvuus on kokonaisuudessa ja uusissa kokeellisissa elementeissä"
Arvostettu Kerrang!-lehti listasi albumin sijalle 48. "100 Greatest Heavy Metal Albums of All Time" -listauksessaan vuonna 1989 ja Q-magazine sijoitti albumin sijalle 60. "The 100 Greatest British Albums Ever"-listassaan vuonna 2000.
Rumpali Bill Wardilla oli ristiriitaiset tunteet albumista vuonna 2001: "Kyllä, Vol. 4 on hieno albumi, mutta minulle henkilökohtaisesti se oli käännekohta, jolloin huumeista ja alkoholista tuli hauskuuden sijaan ongelma".
CD-julkaisut
Albumista on vuosien aikana julkaistu useita CD-painoksia. Vertigo Records ja Warner Bros julkaisivat CD-painoksensa 1980-luvulla ja Castle Communications on julkaissut useammankin painoksen. Vuoden 1986 CD-painos sisältää bonuksena "Children of the Grave"-kappaleen liveversion, joka on otettu Live at Last -albumilta. Amerikkalainen Creative Records on julkaissut albumin CD:nä nimellä Children of the Grave, jossa on bonuksena samaisen kappaleen sama liveversio. Castle julkaisi ensimmäiset remasteroidut versiot 1990-luvulla ja vuonna 2004 Rhino Records julkaisi Pohjois-Amerikassa albumin osana Black Box-kokoelmaa. Vuonna 2009 Universal Music Group julkaisi albumista uuden remasteroidun version.
Vuonna 2021 albumista julkaistiin lisämateriaalia sisältävä 4-CD ja 5-LP Super Deluxe -versio. Mukana on remasteroitu versio varsinaisesta albumista, tuottaja-muusikko Steven Wilsonin miksauksia vaihtoehtoisista studio-otoista ja varhaisista versioista sekä tuottaja Richard Digby Smithin uudelleenmiksaama versio vuoden 1973 live-konsertista.
2021 Super Deluxe
CD 1: Original Album Remastered
Felicia Day
pienoiskuva|upright|Felicia Day [[Streamy Awards -tilaisuudessa 2009.]] Felicia Day (oik. Kathryn Felicia Day, s. 28. kesäkuuta 1979 Huntsville, Alabama) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan muun muassa vierailevista rooleistaan televisiosarjoissa Buffy, vampyyrintappaja, Eureka ja Supernatural, elokuvista Anna palaa 2 ja June sekä internetmusikaalista Dr. Horrible’s Sing-Along Blog. Hän on websarja The Guildin pääosanäyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja. Vuonna 2011 Day ohjasi ja näytteli websarjassa Dragon Age: Redemption.
Nuoruus
Day syntyi Alabamassa vuonna 1979. Hän kävi kotikoulua, kunnes pääsi collegeen 16-vuotiaana. Day pääsi Texasin yliopistoon saatuaan apurahaa viulistin taidoillaan. Opintojen jälkeen hän muutti Los Angelesiin.
Ura
Day aloitti näyttelijänuran ollessaan kahdeksanvuotias osallistumalla Kuin surmaisi satakielen -näytelmään. Koulujen jälkeen Los Angelesissa hän pääsi indie- ja lyhytelokuviin sekä mainoksiin.
Vuonna 2004 Day sai ensimmäisen suuren roolinsa Penelope Hopen hahmona teinikomediasta Anna palaa 2. Paremmin televisioruutuihin hän pääsi saatuaan roolin Buffy, vampyyrintappaja -sarjasta.
Vuosina 2007–2013 Day käsikirjoitti, tuotti ja näytteli websarjassa The Guild. Maaliskuussa 2012 Day perusti YouTube-kanavan Geek & Sundry, joka jatkoi The Guildin kuudetta kautta. Vuonna 2014 Legendary Entertainment liitti Geek & Sundry -kanavan oman brändinsä alle, mutta Day säilytti vastuun sisällöntuotosta.
Langenhagen
Langenhagen on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee noin 19 kilometrin päässä osavaltion pääkaupungista Hannoverista. Hannoverin lisäksi sitä rajaa Garbsenin kaupunki sekä Wedemarkin ja Isenhargenin kunnat. Langenhagenille myönnettiin kaupunginoikeudet 1. maaliskuuta 1959.
Langenhagen jaetaan yhdeksään eri kaupunginosaan. Kaupungissa asui noin 53 300 ihmistä vuoden 2015 lopussa.
Aiheesta muualla
thumb|left|[[Conrad Hasen suunnittelema Elisabethkirche Langenhagenissa.]]
Awn Shawkat Al-Khasawneh
Awn Shawkat Al-Khasawneh (s. 22. helmikuuta 1950) oli Jordanian pääministeri 24. lokakuuta 2011 – 2. toukokuuta 2012. Hän oli tätä ennen Kansainvälisen tuomioistuimen tuomari Haagissa vuodesta 2000.
Al-Khasawneh opiskeli Queens’ Collegessa Cambridgen yliopistossa historiaa ja lakia, sekä jatkotutkinnon kansainvälisestä oikeudesta. Hän oli vuodesta 1975 eri tehtävissä Jordanian ulkoministeriössä ja 1991–1994 rauhanneuvotteluissa Israelin kanssa.
Lipkovitsa
Lipkovitsa on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä 12 kilometriä Kattilan taajamasta kaakkoon. Kylässä on 8 asukasta (vuonna 2010).