cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frederic Manning
Elämänvaiheet
Sodan päätyttyä Manning palasi kirjallisuuspiireihin ja hän kirjoitti erään laivansuunnittelijan elämäkerran sekä harjoitti kirjallista journalismia. Kotimaassaan hän vieraili vuonna 1925. T.S. Elliotille hän kirjoitti arvosteluja ”Criterioniin” ja julkaisi kirjan Epikuroksesta. Kuitenkin hänen alkoi olla entistä vaikeampaa saada kiinni elämästä, mitä paheneva alkoholismi ja ketjupolttaminen eivät suinkaan helpottaneet. Hän näytti ikäistään vanhemmalta ja osa hampaista oli pudonnut suusta.
Kustantaja Peter Davies sai suostuteltua Manningin tekemään kirjan sotamuistoistaan. Kirja syntyi helposti muutamassa kuukaudessa ja se sai hyvät arvostelut ja toi mukanaan taloudellista menestystä. Australiaan Manning matkusti 1932, missä vietti kuusitoista kuukautta. Palattuaan Britanniaan Mannig sairasteli ja vietti aikaansa lähinnä sairaaloissa. Hänellä todettiin emfyseema. Vuonna 1935 puhjennut keuhkokuume vei Manningin nopeasti hautaan.
Saksan Grand Prix 2012
Saksan Grand Prix 2012 (virallisesti Formula 1 Grosser Preis Santander von Deutschland 2012) oli Formula 1 -kauden 2012 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 22. heinäkuuta Hockenheimringin moottoriradalla Hockenheimissa, Saksassa.
Vapaat harjoitukset
Perjantain toisissa vapaissa harjoituksissa märällä radalla Michael Schumacher ajoi myös ulos stadionalueella romuttaen autonsa.
Kilpailu
thumb|270px|Kimi Räikkönen sijoittui kolmanneksi. Paalupaikalta kilpailuun lähti Ferrarin Fernando Alonso, joka ajoi myös voittoon 6,9 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen McLarenin Jenson Buttoniin. Red Bullin Sebastian Vettel oli toinen, mutta tuomaristo tuomitsi kisan jälkeen hänelle 20 sekunnin aikarangaistuksen, koska Vettelin katsottiin hyötyneen ohitettuaan Buttonin radan ulkopuolelta pari kierrosta ennen maalia. Rangaistuksen myötä Kimi Räikkönen nousi kolmanneksi ja Kamui Kobayashi neljänneksi, Vettel tippui rangaistuksensa myötä viidenneksi.
MM-pistetilanne
Kymmenen kärki Saksan osakilpailun jälkeen.
Stephan Burián
thumb|175px|Burián vuonna 1913. Stephan Burián von Rajecz (16. tammikuuta 1851 Stampfen – 21. lokakuuta 1922 Wien) oli unkarilainen kreivi, diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1915–1916 ja 1918 sekä valtiovarainministerinä 1903–1912 ja 1916–1918.
Burián aloitti uransa diplomaattina Itävalta-Unkarin lähetystöissä useissa Itä-Euroopan maissa, ja toimi pääkonsulina Sofiassa 1886–1895 sekä lähettiläänä Stuttgartissa 1896–1897 ja Ateenassa 1897–1903. Vuonna 1903 hän tuli valtakunnan valtiovarainministeriksi Benjamin Kállayn jälkeen. Tehtävään liittyi myös Bosnia-Hertsegovinan miehityshallinnon johtajuus. Burián jätti molemmat tehtävät vuonna 1912. Heinäkuusta 1913 alkaen Burián toimi hoviministerinä István Tiszan johtamassa Unkarin hallituksessa, kunnes hänet tammikuussa 1915 nimitettiin valtakunnan ulkoministeriksi Leopold von Berchtoldin tilalle. Nimitys tehtiin Tiszan toiveesta.
Buriánin myönteisiin saavutuksiin ulkoministerinä kuuluivat Itävalta-Unkarin ja Turkin suhteiden parantaminen sekä Bulgarian houkuttelu liittymään sotaan keskusvaltojen puolelle. Hän ei kuitenkaan onnistunut estämään Italian ja Romanian liittymistä sotaan ympärysvaltojen puolelle. Hän vastusti saksalaisten suunnitelmia, joissa rauha olisi hankittu luovuttamalla Itävalta-Unkarin alueita Italialle ja Serbialle, ja ehdotti sitä vastoin Saksan luopumista kaikista aluevaltauksista lännessä sekä Belgian aseman palauttamista. Saksan ja Itävalta-Unkarin johto kuitenkin hylkäsi tämän ajatuksen. Lisäksi Burián ärsytti saksalaisia vaatimalla Balkanin operaatioiden alistamista Itävalta-Unkarille ja kaksoismonarkian intressien tunnustamista miehitetyssä Puolassa sekä vastustamalla Saksan suunnitelmaa rajoittamattomasta sukellusvenesodasta. Uudeksi hallitsijaksi tullut Kaarle I syrjäytti Buriánin ulkoministerin paikalta joulukuussa 1916.
Burián toimi tämän jälkeen valtiovarainministerinä huhtikuuhun 1918, jolloin hän palasi ulkoministeriksi Ottokar Czerninin eron jälkeen. Ensi töikseen Burián vakuutti Saksan sodanjohdolle Itävalta-Unkarin lojaaliutta, mikä lisäsi kaksoismonarkian vähemmistökansallisuuksien tyytymättömyyttä. Sodan jatkaminen kävi kuitenkin valtakunnalle mahdottomaksi ja 14. syyskuuta 1918 Burián julkaisi vetoomuksen, jossa ehdotti rauhanneuvotteluita kaikkien osapuolien välillä. Kun tämä ei johtanut tuloksiin, hän yritti saada Itävalta-Unkarille erillisrauhan ja pyysi 14. lokakuuta Yhdysvalloilta aselepoa Woodrow Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelman pohjalta. Tähänkään tarjoukseen ei enää suostuttu. Burián erosi ulkoministerin tehtävistä 24. lokakuuta ja vetäytyi sen jälkeen julkisesta elämästä.
Kreivi Burian von Rajeczille myönnettiin Suomen vapaudenristin suurristi heinäkuussa 1918 Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden seurauksena käytyjen Suomen ja keskusvaltojen rauhansopimus- ja kauppaneuvotteluissa osoittaman ystävällisyyden johdosta.
Angel Krstev
Angel Krstev (s. 15. joulukuuta 1980 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja. Hän on fyysinen ja isokokoinen peruspuolustaja, joka laukoo vasemmalta.
Ura
Prahassa syntynyt Krstev on HC Slavia Prahan kasvatti. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen kaudella 1997–1998, jolloin hän pelasi Extraligassa neljä ottelua. Seuraava kausi sujui lähes kokonaan junioreissa, joten hän siirtyi kaudeksi 1999–2000 Pohjois-Amerikan WHL-juniorisarjaan Lethbridge Hurricanesiin. Hän palasi seurasta kotimaahansa 31 ottelun jälkeen. Hän teki Slavia Prahan paidassa Extraligassa yhdeksässä ottelussa tehot 2+2=4. Kaudella 2000–2001 hän ei vieläkään pystynyt vakiinnuttamaan paikkaansa joukkueessa ja pelasi osan kaudesta lainalla toisella sarjatasolla KLH Chomutovissa.
Kaudeksi 2001–2002 Krstev siirtyi kakkostasolla pelaavaan HC Libereciin ja teki 36 ottelussa tehot 4+25=29. Seura nousi kaudeksi 2002–2003 Extraligaan ja Krstev jatkoi joukkueessa. Hän voitti koko sarjan jäähypörssin 187 jäähyminuutillaan. Kauden 2003–2004 hän aloitti Liberecissä, mutta siirtyi kesken kauden HC Litvínoviin. Kaudella 2004–2005 hän pelasi Liberecin lisäksi lainasopimuksella kakkostasolla České Budějovicen joukkueessa.
Kauden 2005–2006 Krstev pelasi kokonaan Liberecissä ja teki 50 ottelussa uransa ennätystehot 6+12=18. Kaudella 2006–2007 hänen tehonsa vähenivät ja jäähyminuutteja tuli enemmän. Hän sai kuitenkin jatkaa joukkueessa vielä seuraavan kauden. Kaudeksi 2008–2009 Krstev siirtyi HC Vítkoviceen ja voitti liigan jäähypörssin 160 minuutillaan. Kauden 2009–2010 Krstev aloitti lainasopimuksella Venäjän KHL-liigassa Torpedo Nižni Novgorodin joukkueessa. Hän pelasi KHL:ssä 21 ottelua, jonka jälkeen hän pelasi Kometa Brnossa. Krstev lainattiin tammikuussa 2010 Ruotsin Elitserieniin Färjestads BK:hon, jossa hän pelasi loppukauden pudotuspelit mukaan lukien.
Kauden 2010–2011 hän aloitti KHL:ssä Avtomobilist Jekaterinburgissa, jossa hän teki 43 ottelussa tehot 2+11=13. Tammikuussa 2011 hänen uutisoitiin tehneen sopimuksen Rauman Lukon kanssa, mutta Krstev ei kuitenkaan läpäissyt Rauman Lukon tekemää lääkärintarkastusta ja sopimus ei astunut voimaan.
Maajoukkueura
Krstev on edustanut Tšekkiä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1998 ja nuorten MM-kilpailuissa vuonna 2000 voittaen kultaa. A-maajoukkuetasolla hän on edustanut maata Euro Hockey Tour -turnauksissa.
Jon Foo
Jonathan Patrick Foo (s. 30. lokakuuta 1982 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä, joka näyttelee enimmäkseen toimintaelokuvissa. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Left for Dead (2004), House of Fury (2005), Batman Begins (2005) ja The Protector (2005). Hän näyttelee vuonna 2009 valmistuneessa elokuvassa Tekken. Foo on tehnyt myös stuntteja elokuvaan The Myth (2005).
Hänen isänsä on kiinalainen ja äiti irlantilainen. Molemmat hänen vanhempansa harrastivat kamppailulajeja, joista myös Foo kiinnostui kahdeksanvuotiaana aloittaen kungfun parissa. Myöhemmin 15-vuotiaasta lähtien Foo on harjoitellut aktiivisemmin Wushuta.
José Joaquín Flórez Hernández
José Joaquín Flórez Hernández (12. marraskuuta 1916 Onzaga – 22. kesäkuuta 1996) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Socorro y San Gilin hiippakuntaan 21. heinäkuuta 1940 ja nimitettiin Duitaman hiippakunnan johtoon 7. maaliskuuta 1955. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Bertoli, jota avustivat Ángel María Ocampo Berrio ja Pedro José Rivera Mejía.
Flórez Hernández sai 17. maaliskuuta 1964 nimityksen Ibaguén piispaksi. 14. joulukuuta 1974 Ibagué korotettiin arkkihiippakunnaksi ja Flórez Hernández nimitettiin sen arkkipiispaksi.
Flórez Hernández osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle arkkipiispan tehtävistä 25. maaliskuuta 1993, ja hänen seuraajakseen nimitettiin Juan Francisco Sarasti Jaramillo.
Saksan 12. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 12. jalkaväkidivisioona''' oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Wehrkreis II muodosti 1. lokakuuta 1934 Schwerinissä divisioonan peitenimellä Artillerieführer II, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 12. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 1. divisioonan 1. preussilaisen jalkaväkirykmentin III pataljoonaa ja koulutuspataljoonaa täydentämällä.
Puola
Divisioona asetettiin liikekannalle ensimmäisten yhtymien joukossa 12. heinäkuuta 1939 ja se siirrettiin heinäkuun lopulla meritse Pillauhun, jossa se liitettiin erilliseen armeijakuntaan. Divisioona hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta armeijakunnan mukana.
Ranska
Divisioona osallistui Ranskan valtaukseen, missä se kunnostautui liittoutuneiden vastahyökkäyksen torjunnassa. Sotatoimien päätyttyä divisioona jäi Ranskaan miehitysjoukoksi, kunnes se siirrettiin takaisin Itä-Preussiin.
Itärintama
Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan 16. armeijan osana. Se valtasi Dvinskin edeten kohti Leningradia. Vuonna 1942 osallistui II armeijakunnan vapauttamiseen Demjanskin motista. Syyskuussa 1943 divisioonan kolmessa krenatöörirykmenttissa oli ainoastaan kaksi pataljoonaa jäljellä.
Neuvostoliiton kesähyökkäys 1944 murskasi divisioonan puolustuksen ja se joutui heinäkuussa 1944 antautumaan puna-armeijalle keskustan armeijaryhmän tuhouduttua Minskin ja Vitebskin alueen moteissa. Mikään divisioonan taisteluosista ei selvinnyt tuholta.
Uudelleen perustaminen
Divisioona perustettiin kesän ja syksyn aikana vuonna 1944 uudelleen Itä-Preussissa ja sen vahvuus oli lopulta 14800 miestä. Se oli myös täysin kalustettu, mikä oli harvinaista viidentenä sotavuonna. Se nimettiin 12. kansankrenatööridivisioonaksi ja divisioona lähetettiin syyskuun puolivälissä länsirintamalle Aacheniin komentajanaan eversti Gerhard Engel.
Länsirintama
Divisioona osallistui Ardennien taisteluihin osana I SS-panssariarmeijakuntaa ja se oli Yhdysvaltain tiedustelun mukaan 6. panssariarmeijan paras jalkaväkidivisioona. Divisioona jäi länsirintamalle, vaikka 6. panssariarmeija lähti itään. Se yritti torjua helmikuussa 1945 Yhdysvaltain 9. armeijan Roerin ylitystä. Divisioona oli kuitenkin kulutettu loppuun ja sen vastarinta oli heikkoa. Se jäänteet antautuivat Ruhrin motissa huhtikuussa 1945 armeijaryhmä B:n jäänteiden kanssa.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat :
USS Woolsey
USS Woolsey (runkonumero DD77) oli Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä, joka valmistui pian ensimmäisen maailmansodan päätyttyä.
Valmistus
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen nimettömänä hävittäjä No. 77:na Bathista Mainen osavaltiosta Bath Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1917. Laivastoesikunnan 1. elokuuta 1918 päivätyllä käskyllä se nimettiin USS Woolseyksi ja laskettiin vesille 17. syyskuuta 1918 kumminaan rouva Elise Campau Wells. Alus otettiin palvelukseen 30. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään Frederick V. McNair.
Palvelus
Bathin edustalla järjestettyjen koeajojen ja Bostonin laivastontelakalla ja Newport Toledon laivastoasemalla tehtyjen varustamisten päätyttyä Woolsey lähti 9. lokakuuta New Yorkiin kohdatakseen USS Virginian Euroopan matkaa varten. Alukset lähtivät 13. lokakuuta New Yorkin satamasta suojaten saattuetta HX-52. Suhteellisen tapahtumaköyhän matkan päätteeksi saattue luovutettiin Britannian kuninkaallisen laivaston saattajille 22. lokakuuta. Woolsey suuntasi tehtävästä vapauduttuaan Islannin pohjoisosassa sijaitsevaan Buncranaan, jonne se saapui seuraavana päivänä. Kaksi päivää myöhemmin alus lähti merelle kohti Azorien Ponte Delgadaa, josta se jatkoi tankkauksen jälkeen matkaansa. Alus saapui New Yorkiin 5. marraskuuta. Oltuaan kuukauden New Yorkissa, minä aikana sotatoimet päättyivät aselepoon 11. marraskuuta. Alus lähti New Yorkista Eurooppaan liittyäkseen Yhdysvaltain laivasto-osastoon. Alus saapui Brestiin 20. joulukuuta ilmoittautuen Eurooppaan sijoitetun laivasto-osaston komentajalle.
Juuriperhosmaiset
Juuriperhosmaiset (Hepialoidea) on hieman yli 600 melko alkeellista yöperhoslajia kattava perhosten yläheimo. Vaikka ryhmää perinteisesti pidetään pikkuperhosina (Microlepidoptera) siihen kuuluu eräitä kookkaimmista perhoslajeista.
USS Woolsey
Palvelus
Kymmenen päivää saapumisensa jälkeen Woolsey lähti jälleen merelle liittyäkseen Tyynenmeren laivastoon. Alus saapui 24. heinäkuuta Panamaan läpäisten kanavan ja jatkaen matkaansa kohti Havaijilla järjestettäviä sotaharjoituksia, joiden päätyttyä se palasi San Diegoon. Alus poistettiin 31. toukokuuta 1920 Mare Islandin laivastontelakalla palveluksesta ja se palautettiin palvelukseen 20. lokakuuta. Alus liittyi Tyynenmeren laivastoon, jonka mukana se operoi Yhdysvaltain länsirannikolla. Alukseen törmäsi 26. helmikuuta 1921 Panaman edustalla lähellä Coiban saarta SS Steel Inventor, jonka keula leikkasi hävittäjän rungon kahtia. Woolsey upposi turman seurauksena.
Juuriperhosmaiset
Juuriperhosmaiset ovat eräs alkeellisimmista nykyisin elävistä perhosryhmistä. Muiden Exoporia-ryhmän perhosten tapaan niiden etu- ja takasiivet omat jokseenkin samanmuotoiset ja siipisuonitus on molemmissa siipipareissa samanlainen, eikä siipiä yhdistävää frenulumia ole. Etusiiven takaosan jugumiksi kutsuttu liuska tarttuu takasiiven etuosan siipisuoniin. Etenkin naaraan genitaalit poikkeavat rakenteeltaan "kehittyneempien" perhosten genitaaleista. Yläheimon tunnusomaisena piirteenä imukärsä on surkastunut korkeintaan perhosen pään pituiseksi, eikä aikuinen perhonen nauti ravintoa. Yleensä imukärsä puuttuu kokonaan. Myös tuntosarvet ovat tavallisesti lyhyet. Kooltaan lajit vaihtelevat pienehköistä varsin kookkaisiin, australialaisen Zelotypia stacyi -lajin siipivälin ollessa jopa 250 mm. Useimmiten naaraat houkuttelevat koiraita luokseen erittämiensä feromonien avulla, mutta muutamissa suvuissa tilanne on päinvastainen ja koiraat houkuttelevat naaraat luokseen, mikä on perhosten joukossa varsin harvinaista. Suomalaisista lajeista humalaperhosen ja pikkujuuriperhosen koiraat houkuttelevat. Koiraiden feromonituotanto tapahtuu sekä siivissä että raajoissa olevista hajutupsuista, joiden arvellaan kehittyneen toisistaan riippumatta muutamia kertoja yläheimon sisällä.
Aikuisten perhosten koosta huolimatta juuriperhosmaisten munat ovat hyvin pieniä ja yksi naaras tuottaa useita tuhansia munia. Toukat elävät piilottelevaa elämää kovertaen usein käytäviä ravintokasvinsa juurten sisään. Joukossa on kuitenkin myös kariketta, sammalia ja jopa muita selkärangattomia syöviä lajeja. Toukkien tuntomerkit ja elintavat ovat kuitenkin monilla lajeilla tuntemattomat.
Taksonomisesti yläheimo jaetaan viiteen heimoon, joiden keskinäiset sukulaisuussuhteet eivät ole hyvin selvillä. Erottavat tuntomerkit liittyvät siipien, raajojen ja suuosien rakenteisiin. Heimoista kaksi sisältää vain yhden lajin varsinaisten juuriperhosten ollessa lajimäärältään ylivoimaisesti suurin ja laajimmin levinnyt heimo. Levinneisyydeltään ryhmä kattaa suurimman osan maailmaa, mutta vain kuuden suvun levinneisyys ulottuu yli eläinmaantieteellisen alueen rajan. Juuriperhosmaiset puuttuvat kokonaan Madagaskarilta ja suuresta osasta trooppista Länsi-Afrikkaa. Lisäksi lajit keskittyvät mantereille: Japania ja Kuriileja lukuun ottamatta Tyynenmeren ja Karibianmeren saarten yhteenlaskettu lajimäärä on vain muutamia. Syytä yläheimon lajien paikoittaiseen levinneisyyteen ja pieneen lajimäärään ei tunneta.
Varhaisimmat juuriperhosia muistuttavat fossiilit ovat 35 miljoonan vuoden takaa.
Kursunkijärvi
Kursunkijärvi on järvi Rovaniemellä. Se sijaitsee Ranuantien varrella olevan Kursungintien varrella noin 9 kilometrin etäisyydellä kaupungista. Jatkosodan aikana 1941-1944 järven pohjoispuolella sijaitsi saksalaisten joukkojen varuskunta-alue ja pohjoisrannalla Lapplandsender -radioasema.
Yksinomaan Kursunkijärven ja sen lähistöllä sijaitsevan Rautiojärven vapaa-ajan kalastusta varten on perustettu yhdistys nimeltään Kursungin Kalamiehet ry.
Amanda Pasanen
pienoiskuva|Amanda Pasanen vuonna 2020. Kuvan on ottanut Salla Merikukka. Amanda Charlotte Pasanen (s. 4. kesäkuuta 1994) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko, helsinkiläinen kaupunginvaltuutettu, vihreiden puoluehallituksen jäsen ja entinen Vihreiden nuorten puheenjohtaja. Hän oli ehdolla kevään 2019 eduskuntavaaleissa ja sai niissä 2266 ääntä eikä tullut valituksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Pasanen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon.
Pasanen on kirjoittanut yhdessä Sanni Lehtisen ja Silja Uusikankaan kanssa teoksen Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla.
Tausta
Pasanen on kotoisin Helsingistä. Hän valmistui ylioppilaaksi Gymnasiet Lärkanin lukiosta 2013. Pasanen aloitti opinnot Helsingin yliopistossa vuonna 2014 pääaineenaan ympäristömuutos- ja politiikka ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2022. Hänen maisterintutkielmansa käsittelee Helsingin kivihiilestä luopumista ja siihen vaikuttaneita ohjauskeinoja. Pasanen on vuodesta 2021 työskennellyt vihreässä eduskuntaryhmässä ministeri Maria Ohisalon eduskunta-avustajana.
Saavutuksia politiikassa
Helsingin kaupunkipolitiikassa Pasanen on puolustanut lähiluontoa ja pitänyt esillä monimuotoisen kaupunkiluonnon ja riittävien viheralueiden turvaamisen merkitystä.
Kaupunkiympäristölautakunnassa Pasanen on lukuisissa kaavapäätöksissä puolustanut luontoalueita. Hän on myös tehnyt muun muassa aloitteita Helsingin luonnon kokonaisheikentymättömyyden turvaamisesta, Helsingin linnuston suojelun edistämisestä sekä Sipoonkorven kansallispuiston laajentamisesta.
Pasanen on puolueensa edustajana ollut neuvottelemassa lisärahaa Helsingin kouluille ja nuorille sekä monivuotista palkkaohjelmaa aloille, jotka kärsivät pienipalkkaisuudesta ja työntekijäpulasta. Pasasen valtuustoaloite maksuttomien kuukautisvälineiden tarjoamisesta nuorille ja vähävaraisille johti kokeiluun Helsingin kouluissa.
Opiskelijapolitiikka
Pasanen lähti mukaan opiskelijapolitiikkaan vuonna 2016 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistovaaleissa. Pasanen toimi vuonna 2017 HYYn Vihreiden edustajistoryhmän puheenjohtajana ja vuonna 2018 HYYn hallituksen jäsenenä vastaten kaupunkivaikuttamisesta, kehitysyhteistyöstä sekä HYY Yhtymästä (nykyinen Ylva). Vuoden 2018 aikana Pasanen puheenjohti HYY Yhtymän hallintoneuvostoa ja kansainvälisen World Student Capital -verkoston Helsinki-ryhmää.
Helsingin yliopiston hallinnon opiskelijaedustajana Pasanen on toiminut oman maisteriohjelmansa Ympäristömuutos ja globaali kestävyys johtoryhmässä vuosina 2016–2018 sekä bio- ja ympäristötieteellisen tiedekuntaneuvoston jäsenenä 2018–2019.
Poliittisia näkemyksiä
Pasanen näkee, että il­mas­ton­muu­tok­sen tor­ju­mi­seen ja luontokadon pysäyttämiseen vaa­dit­aan isom­paa yh­teis­kun­nal­lis­ta muu­tos­ta. Näkemyksen mukaisesti ih­mis­ten tu­li­si siir­tyä vä­hä­pääs­töi­sem­pään ja vähemmän luonnonvaroja kuluttavaan elä­män­ta­paan. Pasasen mukaan yhteiskunnan täytyy luoda yrityksille sellaiset puitteet, joissa ne voivat toimia, mutta joissa yritysten saastuttamista tulee vaikeampaa. Pasanen kannattaa esimerkiksi tiukkoja päästörajoitteita ja hiiliveroja. Pasanen näkee kaupungeilla olevan paljon valtaa yhteiskunnallisen muutoksen rakentamisessa.
Pasanen on ottanut kantaa myös liha- ja maitoverotukseen. Ilmastolle haitallisten eläintuotteiden hintaa pidetään keinotekoisen alhaisena miljoonien eurojen tuilla Pasasen mukaan. Pasasen mielestä ongelma on, että vaikka uusia kasvistuotteita tulee jatkuvasti markkinoille, suomalaisten lihansyönti vain lisääntyy. Pasasen mukaan se ei ole ihme niin kauan, kun nyhtökaura maksaa kolme kertaa enemmän kuin vastaava paketti jauhelihaa.
Pasasen johtamana Vihreät nuoret jätti vuonna 2020 vihreiden puoluekokouksessa puoluekokousaloitteen kannabiksen laillistamisesta. Aloite kannabiksen myynnin laillistamiseksi ei mennyt läpi vihreiden puoluekokouksessa syyskuussa 2020.
Teokset
Huijareiden vallankumous — Huijarisyndrooman yhteiskunnallisilla juurilla, Vastapaino (2021). Muut tekijät Sanni Lehtinen ja Silja Uusikangas. ISBN 9789517689021
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (elokuva)
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-brittiläinen fantasiaelokuva, jonka on ohjannut David Yates sekä käsikirjoittanut ja tuottanut J. K. Rowling. Se on Harry Potter -elokuvasarjan esiosa, jonka inspiraationa toimii Rowlingin samanniminen kirja. Elokuva julkaistiin myös 3D-versiona, ja sen pääosissa ovat Eddie Redmayne, Katherine Waterston, Dan Fogler, Alison Sudol, Colin Farrell, Carmen Ejogo, Samantha Morton, Ezra Miller, Ron Perlman ja Jon Voight. Elokuva on Ihmeotukset-elokuvasarjan ensimmäinen osa ja J. K. Rowlingin velhomaailman yhdeksäs elokuva.
Juoni
Vuonna 1926 brittiläinen velho nimeltään Lisko Scamander saapuu New Yorkiin, tarkoituksenaan matkustaa Arizonaan. Matkalla hän näkee myös ei-taikovan ("ei-taik" tai "jästi") naisen Mary Lou Barebonen pitämässä puhetta. Barebone johtaa toissalemilaisia, jotka yrittävät todistaa velhojen ja noitien olemassaolon, pitäen näitä uhkana yhteiskunnalle. Liskon jäädessä kuuntelemaan puhetta, haisku, joka rakastaa kaikkea kiiltävää, pakenee hänen maagisesti laajennetusta matkalaukusta, jossa Lisko hoitaa kaikkia matkallaan pelastamiaan olentoja. Yrittäessään napata haiskun, hän törmää säilyketehtaassa työskentelevään ei-taikiin nimeltä Jacob Kowalski ja heidän matkalaukkunsa vaihtuvat vahingossa. Entinen aurori Porpentina "Tina" Goldstein pidättää Liskon epäillen tämän olevan rekisteröimätön velho, koska myös päästi ei-taikin menemään unhoittamatta tätä. Tämän vuoksi Tina vie Liskon Amerikan Yhdysvaltain taikakongressin (AYT) päämajaan. Presidentti Seraphina Picquery ja pääaurori Percival Vaka ovat kuitenkin liian kiireisiä kuunnellakseen häntä. Samaan aikaan, Jacob vapauttaa vahingossa muitakin taikaolentoja Liskon matkalaukusta.
Vaka tutustuu Mary Loun adoptiopoikaan Valioon ja tarjoutuu vapauttamaan hänet tämän adoptioäidin väkivaltaisesta otteesta, mikäli hän löytää obskuurin, tuhoisan voiman, joka syntyy kun nuori velho tai noita yrittää piilotella kykyjään peloissaan tai pakosta. Vaka epäilee obskuurin olevan viime aikaisten tuhojen ja häiriöiden lähde ympäri New Yorkia. Samoihin aikoihin Barebonen perhe saapuu lehtitoimiston johtajan ja rikkaan liikemiehen Henry Shaw Sr.:n puheille haluten julkaista artikkelin hänen lehdessään noitien ja velhojen olemassaolosta ja vaarallisuudesta.
Tina ja Lisko löytävät Jacobin ja matkalaukun, minkä jälkeen Tina vie heidät kotiinsa ja esittelee nämä sisarelleen Queenielle, joka on lukilitis eli kykenevä lukemaan ihmisten sieluja ja ajatuksia. Queenie ja Jacob flirttailevat romanttisesti, vaikka amerikkalaisvelhoilla ei ole lupaa mennä naimisiin ei-taikien kanssa. Lisko esittelee Jacobille matkalaukkunsa sisällön, upean eläintarhamaiset hoitotarhan, jossa Lisko säilyttää erilaisia maagisia otuksia sukupuutolta. Laukun sisältöön myös kuuluu obskuuri, jonka hän eristi eräästä kuolemaisillaan olevasta sudanialaisesta tytöstä. Lisko suostuttelee myös Jacobin auttamaan karanneiden olentojen etsimisessä.
Heidän saatua kiinni kaksi kolmesta olennosta, Tina vie laukun AYT:hen, missä Liskoa epäillään New Yorkin kärsimien tuhojen sekä senaattoriehdokkaan Henry Shaw Jr.:n kuoleman aiheuttamisesta. Kun Lisko kertoo obskuurin ilmeisesti tappaneen Henry Shaw Jr.:n jälkien perusteella, sali täynnä noitia ja velhoja säikähtää ja Picquery määrää heidät pidätettäviksi, antaen valheellista tietoa obskuureista. Hän myös määrää matkalaukun tuhottavaksi ja Jacobin unhoitettavaksi. Myöhemmin kuulustelussa Vaka syyttää Liskoa ja Tinaa pimeyden velho Gellert Grindelwaldin kätyreiksi ja tuomitsee heidät kuolemaan. Queenie ja Jacob kuitenkin pelastavat heidät ja nelikko nappaa viimeiset karanneet olennot saatuaan vihjeitä niistä maahisgangasterilta nimeltä Murjoka.
Valio löytää adoptiosiskonsa Vienon sängyn alta taikasauvan. Mary Lou on aikeissa rangaista Valiota sauvan omistajuudesta, kunnes obskuuri vapautuu ja tappaa kaikki paitsi Vienon ja Valion. Vaka saapuu paikalle, auttaa Valion ja he lähtevät etsimään Vienoa, jota Vaka luulee obskuurin kantajaksi. He saapuvat Vienon biologisen perheen kotiin, jossa Vaka väittää Valiolle tämän olevan surkki (velhojen jälkeläinen, joka ei taio), mutta sitten Valio paljastaa obskuurin tulevan hänestä itsestään ja vapauttaa sen voimat tuhoamaan kaupunkia. Metrotunnelissa Lisko ja Tina, joka tuntee Valion, yrittävät puhua hänelle, mutta Vaka yrittää itse saada Valion luottamuksen. Sitten Picquery ja aurorit saapuvat tuhoamaan Valion ja obskuurin taikuuden olemassaolon varjelemiseksi. Vaka myöntää edesauttaneensa obskuurin esiintuloa ja syytti AYT:tä ei-taikien suojelemisesta velhojen sijaan. Lisko ja yksi hänen otuksistaan pidättelevät häntä ja he saavat selville Vakan olevan todellisuudessa valeasuinen Grindelwald, jonka aurorit loppujen lopuksi pidättävät.
Mutta ei-taikit olivat jo nähneet obskuurin, eikä AYT pysty unhoituttamaan kokonaista kaupunkia. Lisko vapauttaa ukkoslintunsa Frankin luomaan sateen ja levittämään sen sekaan taikajuomaa, jonka seurauksena Frankin luoma sade pyyhkii kaikki New Yorkin viimeaikaiset tapahtumat ei-taikien muistista AYT:n velhojen korjatessa obskuurin aiheuttamat tuhot. Jacob hyvästelee ystävänsä ja suutelee Queeniea ennen kuin sade pyyhkii hänenkin muistonsa. Lisko lähtee takaisin Eurooppaan, mutta lupaa palata Tinan luokse kunhan saa valmiiksi kirjoittamansa kirjan Ihmeotukset ja niiden olinpaikat. Hän jättää myös nimettömänä Jacobille pehmeästä hopeasta koostuvia okkamin munankuoria, jotta Jacob voisi toteuttaa unelmansa omasta leipomosta. Hän saa tietämättään inspiraation leipomuksiinsa Liskon olennoista ja saa vieraaksi leipomoonsa myös Queenien, jonka nähdessään hymy leviää Jacobin kasvoille.
Tuotanto
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat on ensimmäisen kerran mainittu Harry Potter ja viisasten kivi -kirjassa, osana koulukirjoja joita Harryn tuli ostaa ensimmäiselle vuodelleen Tylypahkassa. Se on vain ihmeotuksia esittelevä kirja, jolla ei ole juonta tai päähenkilöä eikä suurta roolia Potterin seikkailuissa. Vuonna 2001 Rowling kirjoitti tästä koulukirjasta oikean version hyväntekeväisyysjärjestöä varten. Vain tätä elokuvaa varten keksitty tarina on itsenäinen suhteessa aiempaan Harry Potter -maailmaan eikä siis ole esiosa Potterille.
Vuonna 2013 Warner Bros. ilmoitti tekevänsä tämän kirjan pohjalta kolme uutta Harry Potter -spin-off-elokuvaa, jotka olisivat Rowlingin käsikirjoittamia, David Yatesin ohjaamia ja David Heymanin tuottamia. Aluksi studio halusi kolmannen elokuvan, Harry Potter ja Azkabanin vangin, ohjaajan Alfonso Cuarónin ohjaavan Ihmeotukset-elokuvat, mutta hän tyrmäsi tarjouksen. Myöhemmin studio myös ilmoitti että James Newton Howard olisi säveltämässä elokuvan musiikin.
Eddie Redmayne valittiin näyttelemään elokuvan päähenkilöä Lisko Scamanderia kesäkuussa 2015. Lisko Scamanderin rooliin oli myös puheilla Matt Smith ja Nicholas Hoult. Kahta viikkoa myöhemmin Katherine Waterston valittiin esittämään Porpentina ”Tina” Goldsteinia ja Alison Sudol valittiin Porpentinan siskon, Queenie Goldsteinin rooliin. Johnny Depp näyttelee pienen osan elokuvassa. Michael Gambon, joka näytteli Albus Dumbledorea kuudessa Harry Potter -elokuvassa, halusi myös esiintyä elokuvassa.
Jatko-osat
Alun perin Ihmeotuksien piti olla ainoa Lisko Scamanderista kertova elokuva, mutta sittemmin siitä päätettiin tehdä trilogia ja lopulta viisiosainen sarja. Lokakuussa 2016 J. K. Rowling kertoi, että elokuva saa neljä jatko-osaa. Jatko-osa Ihmeotukset: Grindelwaldin rikokset sai ensi-iltansa marraskuussa 2018. Kolmas osa Ihmeotukset: Dumbledoren salaisuudet sai ensi-iltansa vuonna 2022. Mutta neljäs ja viides osa peruttiin Dumbledoren salaisuuksien heikon taloudellisen menestyksen vuoksi.
KNM Nidaros
Valmistus
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakkanumerolla 33. Se laskettiin vesille 1851 ja valmistui potkurikorvettien KNM Nordstjernan, KNM Ellida ja KNM Ørnen kanssa samaan aikaan. Aluksen höyrykone pyöritti korkeintaan 40 kierrosta minuutissa akselia, johon oli kiinnitetty kuusilapainen potkuri.
Demonology
Demonology on puolalaisen black metal -yhtyeen Christ Agonyn ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2007.
EP:stä on MCD-R -nauhoitus, joka on rajoitettu 666:n painokseen.
Higravstinden
Higravstinden on Austvågøyn saarella, Lofoottien saariryhmällä sijaitseva vuori Pohjois-Norjassa. Se on 1 146 metriä korkea ja Lofoottien korkein vuori. Se on osa Higravtindan-vuoriryhmää ja sijaitsee Hadselin ja Våganin kuntien rajalla.
Vallen kalliopiirrokset
Vallen kalliopiirrokset eli Finnhågenin kalliopiirrokset sijaitsevat Norjassa Nordlandissa Ballangenissa. Kohde sijaitsee Ofotvuonon lahden haaran Efjordenin rannan tuntumassa. Piirroksia pidetään Norjan vanhimpina kalliopiirroksina, ja niiden piirtäjinä pidetään jääkauden jälkeisen ajan ensimmäisiä asukkaita.
Neuma (albumi)
Neuma on puolalaisen avant-garde metal -yhtye Neuman ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Vallen kalliopiirrokset
Ajoitus
Norjassa vallitsee yleinen yksimielisyys siihen, että useimmat kalliopiirrokset on piirretty aikoinaan veden äärelle. Koska jääkauden jälkeinen maankohoaminen on nostanut piirroskentät korkealle merenpinnan yläpuolelle, voidaan tällaiset piirrokset ajoittaa maankohoamisen avulla. Vallen molemmat kuvakentät sijaitsevat 73 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy), ja se vastaa ajoituksena 9600 BP eli 9150−8840 eaa.. Piirrokset ovat ajoituksen mukaan Norjan vanhimpia kalliopiirroksia, ja niiden piirtämisen aikoina elettiin mesoliittista kivikautta.
Kalliopiirrokset
Vallen piirroskentät rekisteröitiin vasta vuonna 1931, ja ne tunnetaan vanhemmassa kirjallisuudessa Finnhågenin nimellä läheisen vuoren huipun mukaan. Ne sijaitsevat Efjordenin vuonon länsipuolella Vallen maatilan mailla metsärajan yläpuolella 150 metrin etäisyydellä toisistaan, ja niiden lähelle pääsee kätevimmin veneellä.
Mikäli piirroksien ajoitus on oikea, oli merenpinta piirtämisen aikoihin yli 70 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella. Silloin Vallebuktanin lahti oli merenpohjaa ja Moldforvikanpuron laakso sijaitsi veden alla. Mainittu puro laski mereen aivan kalliopiirrosten Valle 1 kohdalla. Piirrokset sijaitsivat saaren ainoan tasaisen alueen rannassa.
Valle 1
Kohde Valle 1 sijaitsee silokallion eteläpuolella, ja se viettää 40 asteen jyrkkyydellä kohti ohi virtaavaa Moldforvikan puroa, joka virtaa aivan kuvien alapuolella. Piirroskentässä, jonka koko on 10,5 × 1,6 metriä, näkyy viisi kuviota tai niiden katkelmaa. Selvimmin erottuvat kuviot ovat hylje (1,47 metriä pitkä) ja pyöriäinen (1,48 m), jotka sijaitsevat lännessä. Näiden lähellä sijaitsee osittain piirretyt peura (1,66 m) ja hylje (2,29 m). Itäisin kuvio on niin huonosti säilynyt, ettei siitä voi päätellä, esittääkö se hyljettä vai peuraa (1,24 m).
Valle 2
Kohde Valle 2 sijaitsee noin 60 metriä leveällä ja 2 metriä korkealla silokalliolla, joka viettää alas etelään 60 asteen kulmassa. Kuvakentästä erottuu vain kaksi kuviota, jotka esittävät karhua (2,26 × 1,26 metriä) ja sen itäpuolella olevaa peuraa (2,0−2,5 m leveä). Peura erottuu nykyään niin heikosti, että se luokitellaan tunnistamattomaksi maaeläimeksi. Kuviot on piirretty kallioon hiomalla sen pinta sileäksi ja vaaleaksi 2−2,5 cm leveillä viivoilla. Sekä Helge Gjessing että Hesjedal ovat sitä mieltä, että karhu on nimenomaan jääkarhu.
Kuvioiden välinen etäisyys on 29 metriä, ja esimerkiksi Anders Hesjedal on tulkinnut karhun ja peuran asettamisen etäälle toisistaan pedon ja saaliin vastakkaisasetteluna.
Rullaverho
thumb|250px|Kapeat keltaiset rullaverhot.
Tuotetta voi hyödyntää myös jos käytetään videotykkiä aurinkoisena päivänä.
Yleensä rullaverhoissa on jommallakummalla puolella naru, josta se vedetään kiinni. Vanhemmissa rullaverhoissa oli keskellä naru josta se vedettiin kiinni. Rullaverho on usein jousitoiminen siten, että vasemmalta puolelta saadaan jousta kiristettyä. Jousi vetää rullaverhon ylös ja vastaavasti vapauttaa alas vedettäessä.
Kim Jong-un (täsmennyssivu)
Kim Jong-un (s. 1983 tai 1984) on Korean työväenpuolueen tämänhetkinen puheenjohtaja, joka toimii myös maansa ylimpänä johtajana.
Weather
Weather on puolalaisen avant-garde metal -yhtye Neuman toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.
Eino Kenttä
Eino Johannes Evert Kenttä (3. marraskuuta 1906 Tampere – 16. marraskuuta 1952 Tampere) oli suomalainen kiekonheittäjä.
Kenttä sijoittui Amsterdamin 1928 olympialaisten kiekonheitossa kuudenneksi tuloksella 44,17 m. Hän edusti Suomea seitsemässä maaottelussa.
"Eppu" Kenttä edusti seuratasolla Tampereen Pyrintöä, Tampereen Kisa-Veikkoja sekä Tampereen Urheilijat -38:aa, jota hän oli perustamassa. Hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1928, 1929, 1930, 1933 ja 1934 sekä SM-pronssia vuonna 1935.
Kentän henkilökohtainen ennätys kiekonheitossa oli 47,54 metriä.
Time Is Running Out
Time Is Running Out on kolmas kappale Musen vuonna 2003 julkaistulta studioalbumilta Absolution. Se oli levyn ensimmäinen single. Kappale sijoittui yhdeksänneksi US Modern Rock -listalla, lyöden samalla yhtyeen entisen ennätyksen kyseisellä listalla.
Kappaleesta tehtiin myös video ja se on mukana myös Musen live-dvd:llä, HAARP:lla.
Gert Blomé
thumb|Gert Blomé Gert Blomé (28. elokuuta 1934 – 27. tammikuuta 2021 ) oli ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä ja puolustajana. Hän pelasi Gävle Godtemplares IK:ssa vuosina 1956–1961. Vuosina 1961–1972 hän pelasi Västra Frölunda IF:ssä. Blomé voitti Ruotsin mestaruuden vuosina 1957 ja 1965. Hänet palkittiin Guldpucken-palkinnolla kauden parhaana ruotsalaispelaajana vuonna 1965.
Ruotsin maajoukkueessa Blomé voitti maailmanmestaruuden vuonna 1962 ja saavutti olympiahopeaa vuonna 1964.
Martijn Maaskant
Martijn Maaskant (s. 27. heinäkuuta 1983 Zuidland, Etelä-Hollanti, Alankomaat) on alankomaalainen maantiepyöräilijä. Vuosina 2008–2013 hän kilpaili Garmin-tallissa ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2014 UnitedHealthcare-joukkueessa.
Maaskant aloitti ammattilaisuransa korkeimmalla tasolla vuonna 2008, jolloin hän sijoittui Pariisi–Roubaix'ssa neljänneksi ja Flanderin ympäriajossa kahdenneksitoista. Seuraavana vuonna hän oli Flanderin ympäriajossa neljäs.
Pohjoisen enkeli
thumb|300px|Pohjoisen enkeli
Pohjoisen enkeli on Antony Gormleyn tekemä veistos, joka sijaitsee Gatesheadin kaupungissa Pohjois-Englannissa. Patsas on 20 metriä korkea ja 54 metriä leveä teräksinen enkeli. Pohjoisen enkeliä alettiin rakentaa vuonna 1994 ja se valmistui vuonna 1998. Veistos maksoi miljoona englannin puntaa.
Luostarikoulu
Luostarikoulut ( tai scholae clausrales) olivat eurooppalaisten luostarien yhteydessä toimineita kouluja. Keskiajan alussa ne olivat ainoita kouluja ja keskiajan lopulla niillä oli keskeinen asema tuomiokirkko- ja katedraalikoulujen ohella. Ensimmäiset luostarikoulut perustettiin 300-luvulla. Benediktiinit perustivat luostarikouluja 500-luvulta alkaen kouluttamaan munkeiksi aikovia poikia. Kirkon kasvatustyön tarkoituksena ei ollut yleisen oppineisuuden lisääminen, vaan oman henkilökunnan kouluttaminen. Luostarikoulujen aikaan maallisen koulutuksen muotona oli sotilastaitoihin tähtäävä ritarikasvatus.
Opetusmenetelmänä luostarikouluissa oli ulkoluku ja oppilaat harjaantuivat uskonasioihin myös jäljentäessään kirkkoisien ja klassikkojen kirjoituksia aikana, jolloin ei tunnettu kirjapainotaitoa. Opetuskielenä oli latina. Oppiaineina oli usein vain kolme ”seitsemästä vapaasta taiteesta” (artes liberales) eli latinan kielioppi (grammatiikka), puhetaito (retoriikka), väittelytaito (dialektiikka), matematiikka, geometria, tähtitiede (astronomia) ja musiikki.
Luostarikoulujen oppilaiksi otettiin 800-luvulta lähtien myös maallikkoja, vaikka pääosa oppilaista olikin munkeiksi aikovia. Tällöin niissä oli toisistaan eristetty sisäkoulu (schola interior) ja ulkokoulu (schola exterior).
Sikyonin arkeologinen museo
Sikyonin arkeologinen museo tai Sikyónan arkeologinen museo on arkeologinen museo antiikin Sikyonin arkeologisella alueella Sikyónan kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueelta tehtyjä esinelöytöjä.
Museo on perustettu vuonna 1930 alueen kaivausten jälkeen. Se toimii matalassa tiilirakennuksessa arkeologisen alueen laidalla. Rakennuksen ydin on parhaiten säilynyttä osaa eräästä alueen roomalaisesta kylpylästä. Museo kunnostettiin 2000-luvun alussa ja avattiin uudelleen vuonna 2004.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä paitsi Sikyonista myös muualta Korinthian alueelta. Sikyonista tehdyt löydöt ovat pääosin veistoksia, piirtokirjoituksia, keramiikkaa ja figuriineja eli pienoispatsaita. Veistokset ovat suurimmaksi osaksi peräisin hellenistiseltä tai roomalaiselta kaudelta. Museon vanhimmat esineet ovat mykeneläisaikaisia vaaseja, jotka ovat peräisin nykyisestä Xylókastrosta.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1961
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1961 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 30. kausi. Kaudella 1961 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti HIFK, joka varmisti seitsemännen mestaruutensa toiseksi viimeisellä kierroksella 1. lokakuuta, kun muilla joukkueilla ei ollut enää mahdollisuutta tavoittaa HIFK:n sarjajohtoa. Viimeisiksi sijoittuneet VIFK, P-Pojat ja TuTo putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1961 voitti HPS:n Kai Pahlman 20 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1961 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Reippaan Olli Heinosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1961 oli yhteensä 347 059 henkeä eli keskimäärin 2 629 katsojaa ottelua kohti. Yleisömäärä oli Mestaruussarjan uusi ennätys. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 22. toukokuuta Turussa Kupittaan jalkapallostadionilla pelatussa ottelussa TPS–HIFK, kun ottelua saapui seuraamaan 7 864 katsojaa. Mestaruussarjan otteluita televisioitiin ensimmäistä kertaa, kun Yleisradio lähetti kahdesta kauden 1961 ottelusta toisen puoliajan jälkilähetyksenä Suomen Televisiossa.
Haka arvottiin kaudella 1961–62 suoraan Euroopan Cupin ensimmäiselle kierrokselle, jossa se hävisi otteluparinsa belgialaiselle Standard Liègelle yhteismaalein 1–7.
Joukkueet
Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1960 ja kolme nousijaa kauden 1960 Suomensarjasta. Suomensarjan Etelälohkon voittaja TuTo, Itälohkon voittaja Reipas ja Pohjoislohkon voittaja TaPa nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet RU-38:n, TKT:n ja IF Drottin.
Huom. Valkeakoski oli kauppala.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1962
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Huomautukset:
Maalintekijät
Lähteet: Jalkapallokirja 1962
Yleisömäärät
Huom. Palloliiton vahvistama lopullinen yleisömäärä oli 347 059 katsojaa. Tilastossa seurojen ilmoittamat alustavat yleisömäärät.
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Kauden aikana joukkueessa pelasivat myös Rauli Hakala (mv, 1/0), Kari Selin (10/5), Stig Backlund (5/1), Nils Lehtinen (2/0), Tor Lindman (2/0) ja Rolf Rosqvist (2/0).
Euroopan Cup
Karsintakierros
Haka arvottiin suoraan ensimmäiselle kierrokselle.
1. kierros
Standard Liège voitti yhteismaalein 7–1.
Motörpenis
Motörpenis on metalliyhtye Impaled Nazarenen toinen EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1996. Levy julkaistiin alun perin 7" vinyylille sekä Mini-CD:nä Osmose Productionsin kautta.
Levy uudelleenjulkaistiin vuonna 2001 bonuskappaleina Suomi Finland Perkele -albumin uudelleenjulkaisulle.
Eurooppa-liigan kausi 2009–2010
UEFA Europa Leaguen kausi 2009–2010 oli jalkapallokilpailu Europa Leaguen 38. kausi. Europa League -nimellä pelattiin tänä vuonna ensimmäistä kertaa. Aiemmin kilpailu tunnettiin nimellä UEFA Cup. Loppuottelu pelattiin, 12. toukokuuta 2010, HSH Nordbank Arenalla, Hampurissa Saksassa.
Osallistujat
Osallistujat UEFA Europa Leagueen tai sen karsintaan jakautuvat maittain UEFA:n maakertoimen mukaan.
Ensimmäinen karsintakierros (46 joukkuetta)
Toinen karsintakierros (80 joukkuetta)
'''Play-off kierros (76 joukkuetta)
Lohkovaihe (48 joukkuetta)
Pudotuspelit (32 joukkuetta)
Ensimmäinen karsintakierros
Ensimmäisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 22. kesäkuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 2. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 9. heinäkuuta 2008.
Toinen karsintakierros
Toisen karsintakierroksen arvonta suoritettiin yhdessä ensimmäisen kierroksen arvonnan kanssa 22. kesäkuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 16. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 23. heinäkuuta 2009.
Kolmas karsintakierros
Kolmannen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 17. heinäkuuta 2009 Sveitsin Nyonissa. Kolmannen karsintakierroksen ensimmäiset osaottelut pelattiin 30. heinäkuuta 2009 ja toiset osaottelut 6. elokuuta 2009
Play-off -kierros
Play-off -kierroksen arvonta suoritettiin 7. elokuuta 2009. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 20. elokuuta ja toiset osaottelut 27. elokuuta.
Lohkovaihe
Lohkovaiheen arvonta suoritettiin 28. elokuuta 2009. Lohkovaiheen ensimmäiset ottelut pelattiin 17. syyskuuta ja viimeiset 16. ja 17. joulukuuta. Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta eteni pudotuspelivaiheeseen.
Finaali
Eurooppa-liigan finaali pelattiin HSH Nordbank Arenalla, Hampuriissa Saksassa. Finaali järjestettiin stadionilla toista kertaa. Ensimmäinen oli kaudella 1981–1982.
Luis José Rueda Aparicio
pienoiskuva Luis José Rueda Aparicio (s. 3. maaliskuuta 1962 San Gil) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Socorro y San Gilin hiippakuntaan Jorge Leonardo Gómez Serna 23. marraskuuta 1989. Hänet nimitettiin Montelibanon hiippakunnan johtoon 2. helmikuuta 2012, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aldo Cavalli, jota avustivat Ismael Rueda Sierra ja Carlos Germán Mesa Ruiz. Rueda Aparicio asetettiin virkaansa 28. huhtikuuta.
Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto
Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto (, VGTU) on Vilnassa Liettuassa toimiva tekniikan alan yliopisto. Oppilaitos on nimetty Liettuan suuriruhtinaskunnan laajentumisen ajan hallitsijan Gediminasin (noin 1275–1341) mukaan.
François Victor Masséna
François Victor Masséna (2. huhtikuuta 1799 Antibes-16. huhtikuuta 1863) oli ranskalainen lintutieteilijä.
Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto
Vilnan teknillinen yliopisto luetaan kansainvälisissä vertailuissa Liettuan parhaimpiin korkeakouluihin ja se pyrkii Baltian maiden johtavaksi teknilliseksi ja insinööritieteiden opinahjoksi. Yliopistoon kuuluu 10 tiedekuntaa. Opiskelijoita on runsas 11 500. Opetusohjelmia on yhteensä runsas sata, ja ne jaetaan alempaan ja ylempään korkeakoulututkintoon sekä jatko-opintoihin tähtääviin ohjelmiin. Osa koulutusohjelmista on englanninkielisiä.
François Victor Masséna
Massénan isä oli Napoleonin sotapäällikkö André Masséna. François Masséna keräsi laajan lintukokoelman, joka käsitti noin 12 500 näytettä. Vuonna 1846 hän myi kokoelman tohtori T.B. Wilsonille, joka lahjoitti sen Philadelphian luonnontieteiden akatemialle (Philadelphia Academy of Natural Sciences).
Vilnan Gediminasin teknillinen yliopisto
Yliopiston keskuskampus sijaitsee Vilnan koillisosassa linnuntietä noin viiden kilometrin päässä kaupungin vanhasta ydinkeskustasta. Osa yliopiston tiedekunnista toimii kuitenkin Vilnan muissa osissa, jotkut kantakaupungissakin.
François Victor Masséna
Vuonna 1823 Masséna avioitui kenraali Jean Francois Joseph DeBellen tyttären Annan kanssa ja heille syntyi neljä lasta.
Flavio Calle Zapata
pienoiskuva|Flavio Calle Zapata Flavio Calle Zapata (s. 18. helmikuuta 1944 San Andrés) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi paavi Paavali VI 22. elokuuta 1968. Hänet nimitettiin Alto Sinún alueprelatuurin johtoon 16. helmikuuta 1989, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joaquín García Ordóñez, jota avustivat Angelo Acerbi ja Darío Castrillón Hoyos.
Skýroksen arkeologinen museo
Skýroksen arkeologinen museo on arkeologinen museo Skýroksen kylässä eli Chórassa Skýroksen saarella Kreikassa. Se esittelee saarelta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1963 ja se avattiin kymmenen vuotta myöhemmin. Museorakennus sijaitsee Skýroksen kylän linnavuoren eli antiikin Skyroksen kaupungin akropoliin pohjoisrinteessä. Rakennuksessa on kaksi huonetta ja yhteensä kymmenen vitriiniä.
Kokoelmat
Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä saaren arkeologisilta kaivauksilta varhaiselta helladiselta kaudelta (2800–1900 eaa.) roomalaiselle kaudelle saakka. Kokoelmiin kuuluu erityisesti keramiikkaa varsinkin protogeometriselta ja geometriselta kaudelta. Museon ulkotiloissa on rakennusten osia ja veistoksia sekä sarkofageja.
François Victor Masséna
Masséna kuvaili ja nimesi muutamia uusia papukaijalajeja yhdessä veljenpoikansa Charles de Souancén kanssa, muun muassa siniposkiaratin (Pyrrhura molinae).