cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasinpuhallus
Periaatteita
Puhalluksen aikana ohutseinämäisemmät kohdat jäähtyvät nopeammin ja tulevat jähmeämmiksi kuin paksut, jotka silloin venyvät helpommin. Näin puhallettavan kappaleen seinämän paksuus pysyy tasaisena eikä ohuet kohdat repeä. Jäähtyessään lasi kovettuu, mutta ei kiteydy ja säilyttää siten läpinäkyvyytensä. Lasinpuhalluksessa on aikojen saatossa kehittynyt useita tekniikoita, jotka voidaan jakaa kahteen pääryhmään.
Vapaa puhallus
Vapaan puhalluksen menetelmä on säilyttänyt valta-asemansa sen jälkeen keksimisestään saakka 1800-luvun puoliväliin ja se on yhä laajalti käytetty lasimuotoilumenetelmä. Vapaassa puhalluksessa ensin tehdään riittävän suuri kupla sulaan lasiin ("posti") ja sitten lasin lämpötilaeroja hyödyntämällä, pyörittämällä ilmassa tai apupintoja vasten ja puhallusta ohjaamalla pyritään saamaan haluttu muoto. Puhalluksen välillä lasiaihioita voidaan käyttää uunissa lämpötilan nostamiseksi. thumb|Lasimassan uudelleen lämmitys.
Muottiin puhallus
Muottiin puhallusta alettiin käyttää vapaan puhalluksen keksimisen jälkeen noin vuosina 50-75 Muottiin puhallettaessa sula lasimassa otetaan puhallusputken päähän ja sijoitetaan puiseen tai metalliseen muottiin. Tämän jälkeen lasimassa puhalletaan niin, että se täyttää muotin, jolloin muotin muodot painuvat lasimassaan.
Tikkupuhallusmenetelmässä vesi höyrystyy ja muodostaa lasimassan sisään ilmakuplan, kun lasimassaa pistetään märällä puutikulla.
thumb|left|[[Rooman Valtakunta|Roomalaista puhallettua lasia oleva hydria Baelo Claudiasta 400-luvulta.]] thumb|Lasinpuhaltajia Englannissa vuonna 1858. Lasiesineiden massatuotantoon tarvittavat valmistusmenetelmät kehittyivät 1800-luvulla. thumb|Lasinpuhallusmenetelmiä Englannissa vuonna 1858.
Ching Shih
pienoiskuva|Ching Shih. Ching Shih (1775–1844) oli kuuluisa kiinalainen naispuolinen merirosvokapteeni, joka vaikutti Etelä-Kiinan merellä 1800-luvun alussa. Hän johti 300 džonkin laivastoa, jossa oli 20 000–40 000 merirosvoa. Toinen arvio on, että džonkkeja oli ollut peräti 1 800 ja merirosvoja 80 000. Hänen miehistöönsä kuului miehiä, naisia ja jopa lapsia. Hän taisteli urallaan niin brittiläistä kuin portugalilaistakin siirtomaavaltaa vastaan sekä tietysti Kiinan Qing-dynastiaa vastaan. Häntä pidetään nykyään yhtenä maailmanhistorian mahtavimmista merirosvoista. Hän oli myös yksi harvoista merirosvokapteeneista, joiden ura päättyi eläköitymiseen eikä kuolemaan. Myöhemmin Ching Shih on ollut aiheena niin kirjoissa, videopeleissä kuin elokuvissakin.
Mika Pekkola
thumb|Mika Pekkola Pyhän Antoniuksen tuli 2016
Mika Pekkola (s. 1979) on suomalainen kirjailija, tutkija ja suomentaja. Hän valmistui Jyväskylän yliopistosta yleisen historian alalta filosofian tohtoriksi 2010. Väitöskirjassaan Pekkola tarkasteli Erich Frommin näkemyksiä modernisaation kriisistä. Pekkola on kirjoittanut kaunokirjallisuutta, kääntänyt kirjoja suomeksi sekä toimittanut kirjoja. Hän on myös kirjoittanut lehtiin, kuten Voimaan, esimerkiksi meditaatiosta, feminismistä, yhteiskunnasta ja kirjallisuudesta.
Pekkolan esikoisromaani ilmestyi vuonna 2012. Romaani käsitteli uskonnollista yhteisöä kauhuromantiikan genressä ja sen teemoja oli seksuaalinen vapautuminen, ystävyys ja kiihkouskovaisuuden ristiriita. Pekkolan toinen romaani Pyhän Antoniuksen tuli, oli historiallinen mysteeritarina, joka sijoittui keskiajan Eurooppaan pandemian aikoihin uskonsotien paikkeille ajallisesti.
Asiatekstiä kirjoittessa Pekkola on asiallinen ja neutraali kirjoittaja. Hän on kääntänyt muun muassa Frommin kirjoja suomeksi. Mika Pekkola on syntynyt Haminassa, opiskellut Jyväskylässa ja asuu nykyään Espoossa.
Augusta Lundahl
pienoiskuva|Augusta Lundahl. Augusta Charlotta Lundahl-Wallenius (21. syyskuuta 1811 Tampere – 14. kesäkuuta 1892 Tampere) oli suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija.
Tamperelaisen kauppaneuvoksen Gustaf Lundahlin (1783–1846) tytär Augusta Lundahl pääsi ystävänsä Fredrika Runebergin avulla mukaan Lauantaiseuran toimintaan. Lundahl oli ystävystynyt Fredrikan kanssa kun he olivat samaan aikaan 1820-luvun alussa Turussa tyttöpensionaatissa. Fredrika ja Johan Ludvig Runeberg vierailivat Lundahlien luona Tampereella kahteen otteeseen 1833 ja 1834.
Ensimmäisen runonsa Till Tammerfors Augusta Lundahl kirjoitti 17-vuotiaana. Hän toimi 1832 perustetun Helsingfors Morgonblad-lehden avustajana ja julkaisi siellä runoja nimimerkillä A-a. Lundahlilla oli lyhyt ja onneton romanssi lehden toimittajan Johan Jakob Nervanderin kanssa. Vuonna 1833 hänen runokokoelmansa Vinterblommor från Finland af Augusta ilmestyi G. H. Mellinin kalenterissa Vinterblommor ja ne saivat hyvän vastaanoton Ruotsissa.
Augusta Lundahl meni naimisiin 5.1.1844 Pirkkalan rovastin Gabriel Jeremias Walleniuksen (1794–1862) kanssa. Hän jatkoi edelleen kirjallisuus- ja musiikkiharrastuksiaan sekä käänsi englannin kielestä uskonnollisia runoja. Lundahl ei kuitenkaan enää julkaissut näitä käännöksiä eikä myöskään omia runojaan.
Augusta Lundahl on haudattu Tampereen Kalevankankaan hautausmaalle.
Bon Phan
Bon "John" Phan (s. 10. lokakuuta 1974 Đà Nẵng, Vietnam) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hänen lempinimensä on "The Razor". Turnauspokeriin erikoistuneella Phanilla on kaksi World Series of Poker -ranneketta ja yksi World Poker Tour -voitto.
Ensimmäisen World Series of Poker -voittonsa Phan saavutti vuonna 2008 3 000 dollarin no limit -turnauksessa. Ykköspalkinto oli 434 789 dollaria. Vain viikkoa myöhemmin hän voitti toisen rannekkeensa 2500 dollarin 2-7 triple draw lowball -turnauksesta ansaiten 151 911. WSOP:n aikana pelatussa WPT:n Bellagio Cupissa hän oli finaalipöydässä sijoittuen viidenneksi. Elokuussa 2008 Phan oli neljännen kerran WPT:n finaalipöydässä. Nyt Phan saavutti Legends of Poker -turnauksen voiton ja uransa suurimman voittosumman, 1 091 428 dollaria.
Phan on ollut myös kaksi kertaa toinen WSOP:n no limit hold'em -turnauksissa: vuonna 2006 1 000 dollarin sisäänoston (ansaitsi kakkostilastaan 289 389 dollaria) ja 2007 2 500 dollarin sisäänoston (330 846 dollaria) turnauksissa. Turnauksien voittajina olivat Jon Friedberg ja Francois Safieddine.
Phanin uran rahakkain saavutus oli pitkään World Poker Tourin kolmannen tuotantokauden mestaruusturnauksen neljäs tila. Tuan Len voittamassa kisassa hän ansaitsi 518 920 dollaria. Phan on voittanut useita merkittäviä hold'em-turnauksia kuten Festa al Lago II:n 3 000 dollarin sisäänoston turnauksen heinäkuussa 2004 (voittosumma 189 900 dollaria), L.A. Poker Classicin 2 425 dollarin turnauksen helmikuussa 2005 (300 578 dollaria) ja Ultimate Poker Challengen 5 000 dollarin turnauksen heinäkuussa 2005 (47 000 dollaria).
Phan valittiin CardPlayer-lehden vuoden pelaajaksi 2008.
Invincible-luokka (lentotukialus)
Invincible-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen aluksen muodostama lentotukialusluokka, joiden päätehtävänä oli toimia STOVL-koneiden ja helikoptereiden tukilaivana.
Alukset oli suunniteltu toisen maailmansodan jälkeen muuttuneisiin tarpeisiin. Ne oli suunniteltu sukellusveneiden torjuntaan Atlantilla osana Naton puolustusta, eikä iskuosaston rungoksi kaikkialla maailmassa. Alusten suunnittelun lähtökohtana oli vuoden 1966 Tiger-luokan helikopteriristeilijöiden korvaaminen myöhemmin peruutetuilla CVA-01-luokan aluksilla.
Peruuttamisen jälkeen päätettiin yhdistää perinteinen lentotukialus ja sukellusveneentorjuntaan tarkoitetut ratkaisut, jolloin syntyi helikopterein ja V/STOL-lentokonein varustettu lentokannella varustettu alus.
Ensimmäinen luokan aluksista HMS Invincible tilattiin 17. huhtikuuta 1973 Vickers Shipbuilding and Engineering -yhtiön Barrow-in-Furnessin telakalta. Seuraava alus tilattiin 14. toukokuuta 1976 ja viimeinen kolmas alus tilattiin joulukuussa 1978.
Invincible-luokan alukset korvattiin kahdella Queen Elizabeth -luokan aluksella.
Asian Dub Foundation
Asian Dub Foundation on vuonna 1993 Lontoossa perustettu elektronisen musiikin yhtye ja sound system. Yhtyeen jäseniä yhdistää aasialaiset sukujuuret. Jäsenten etniset taustat heijastuvat jossain määrin kappaleiden sanoituksiin, joissa otetaan kantaa esim. rasismiin. Etniset taustat vaikuttavat myös yhtyeen käyttämiin instrumentteihin ja laulujen tyyliin.
Yhtyeen synty
Yhtyeen muodostivat basisti Aniruddha "Dr." Das, nuorisotyöntekijä ja DJ John Pandit sekä 15-vuotias räppääjä Deedar "Master D" Zaman. Yhtye sai alkunsa vuonna 1993 aasialaisille nuorille suunnatussa musiikkitekniikan työpajassa. Vuonna 1994 entinen Higher Intelligence Agencyn kitaristi Steve Chandra "Chandrasonic" Savale liittyi yhtyeeseen, ja samana vuonna yhtye julkaisi ensimmäisen EP-levynsä Conscious. Vuonna 1995 ryhmään liittyi DJ Sun-J, ja yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa Facts and Fictions LP-levynä.
Kolme seuraavaa albumia muodostuvat lähestulkoon samalla kokoonpanolla, mutta vuonna 2000 laulaja Master D jättää mikrofonin ja yhtyeen ja siirtyi toimimaan kansalaisoikeuksien parissa. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi dhol-rumpua soittava Pritpal Rajput sekä MC:t Spex ja Aktarv8tor. Vuotta myöhemmin miehistöön otettiin rumpali Rocky Singh.
Tylissos
Tylissos (, myös Tylisos,, ) oli minolaisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Malevízin kunnassa lähellä nykyistä Týlisoksen kylää, joka on saanut nimensä sen mukaan.
Asutuksen varhaisimmat rakennukset ovat peräisin EM II – MM II -kausilta eli noin vuosilta 2900–1700 eaa. Myöhemmät MM III -kauden (noin 1700–600 eaa.) rakennukset tuhoutuivat tulipalossa noin vuonna 1450 eaa. Paikka asutettiin myöhemmin uudelleen LM IIIA -kaudella noin 1390–1340 eaa. Paikan nimi palautuu todennäköisesti alkuperäiseen nimeen, joka tunnetaan mykeneläisaikaisissa lineaari-B-teksteissä muodossa tu-ri-so. Antiikin aikana Tylissos oli itsenäinen kaupunkivaltio. Sen tiedetään muun muassa lyöneen omaa rahaa.
Tylissoksesta on löydetty muun muassa kolmen keski- ja myöhäisminolaisen niin kutsutun ”huvilan” rauniot. Vaikka paikalta ei ole löydetty palatsia, sen rakennukset ovat kuitenkin palatsin kaltaisia ja vaikuttavia rakennuksia.
Tylissoksen arkeologiset kaivaukset aloitti Josíf Chatzidákis vuosina 1909–1913. Niitä jatkoi Nikólaos Platón vuosina 1953-55 ja Athanasía Kánta vuonna 1971. Arkeologinen kohde on avoinna yleisölle.
Gottfried Leibniz
Gottfried Wilhelm Leibniz (myös Leibnitz tai von Leibniz; 1. heinäkuuta (J: 21. kesäkuuta) 1646 Leipzig – 14. marraskuuta 1716 Hannover) oli saksalainen filosofi, luonnontieteilijä, diplomaatti, matemaatikko, oikeus- ja valtiotieteilijä, historiantutkija, kielitieteilijä, kirjastonhoitaja ja yleisnero. Leibniz toimi vuodesta 1676 Braunschweig-Lüneburgin (sittemmin Hannoverin) ruhtinassuvun palveluksessa. Filosofina ja oikeusoppineena sekä kahden merkittävän saksalaisen aatelissuvun palveluksessa Leibniz oli merkittävässä roolissa aikansa Euroopan politiikassa ja diplomatiassa.
Filosofiassa Leibniz edusti René Descartesin ja Baruch Spinozan tavoin 1600-luvun mannermaista rationalismia. Hänen filosofisena pääteoksenaan voidaan pitää omaperäisen metafyysisen järjestelmän esittelevää postuumisti julkaistua kirjaa Monadologia (1714). Filosofiassa Leibniz muistetaan myös optimismistaan, johtopäätöksestään, jonka mukaan maailmamme on paras, jonka Jumala kykeni luomaan.
Leibnizilla on yhtä merkittävä osa matematiikan kuin filosofiankin historiassa. Hänen nimiinsä on pantu matematiikan termi funktio (1694), jota hän käytti kuvaamaan käyrän laatua, kuten sen kaarevuutta tai erityistä pistettä. Leibnizia pidetään myös modernin analyysin isänä yhdessä Isaac Newtonin kanssa. Erityisesti hän kehitti integraalia ja tulosääntöä, ja hänen matemaattinen merkintätapansa on edelleen käytössä.
Leibniz oli erittäin monipuolinen ja oppinut ihminen. Filosofian ja matematiikan lisäksi Leibniz työskenteli myös fysiikan, tekniikan, biologian, lääketieteen, geologian, psykologian ja tietojenkäsittelyn aloilla. Hän kirjoitti myös politiikasta, laista, etiikasta, teologiasta, historiasta ja filologiasta, sekä jonkin verran myös runoutta. Hänen kirjoituksensa koostuvat kymmenistä tuhansista hajanaisista ja julkaisemattomista kirjeistä ja käsikirjoituksista, joten hänen saavutuksistaan ei ole vielä läheskään täydellistä kuvaa.
Lapsuus ja nuoruus
Kun Leibniz oli kahdeksanvuotias, hänen isänsä kuoli jättäen jälkeensä henkilökohtaisen kirjaston, johon Leibnizilla oli pääsy. 12-vuotiaana hän oli opiskellut latinan, kielen, jota käytti koko ikänsä, ja oli alkanut opetella kreikkaa. Hän aloitti isänsä yliopistossa 15-vuotiaana ja valmistui 20-vuotiaana erikoistuen lakiin ja halliten hyvin klassisen kirjallisuuden, logiikan, skolastisen filosofian ja teologian. Hänen matemaattinen koulutuksensa ei kuitenkaan vastannut ajan ranskalaisia ja brittiläisiä standardeja. Vuonna 1666 hän julkaisi ensimmäisen teoksensa De Arte Combinatoria (”Yhdistelmien taiteesta”).
Leipzigin yliopisto kuitenkin hylkäsi hänen väitöskirjansa ja kieltäytyi takaamasta hänelle lakitieteen opettajan virkaa. Leibniz lähetti sinne tarkoitetun väitöksensä Nürnbergin lähellä sijaitsevalle Altdorf bei Nürnbergin yliopistolle ja sai tohtoriuden viidessä kuukaudessa.
Mainzissa ja Pariisissa 1666–1674
thumb|Leibnizin patsas [[Dresdenissä (Ernst Hähnel).]] Väiteltyään tohtoriksi Nürnbergistä Leibniz kieltäytyi akateemisesta virasta Altdorfissa ja vietti lopun elämäänsä kahden merkittävän saksalaisen aatelissuvun palveluksessa. Leibnizin ensimmäinen toimi oli palkattuna alkemistina Nürnbergissä, vaikkei hän tiennyt mitään aiheesta. Pian hän tapasi Johann Christian von Boineburgin, Mainzin vaaliruhtinaan Johann Philipp von Schönbornin pääministerin. Von Boineburg palkkasi Leibnizin apulaisekseen ja esitteli hänet pian vaaliruhtinaalle. Leibniz omisti tälle lakioppia käsittelevän esseen toivossa saada työpaikka. Suunnitelma toimi, ja vaaliruhtinas nimitti Leibnizin vuonna 1669 lakien tarkistuskomissioon. Vaikka von Boineburg kuoli loppuvuodesta 1672, Leibniz pysyi tämän lesken palveluksessa vuoteen 1674 saakka.
Leibnizin aikuisiällä Euroopan politiikka pyöri pitkälti Ranskan Ludvig XIV:n ympärillä Ranskan sotilas- ja talousmahdin tukemana. Samaan aikaan kolmikymmenvuotinen sota oli jättänyt saksankielisen Euroopan hajanaiseksi, nääntyneeksi ja taloudellisesti taantuneeksi. Ranskan suorittama väkivaltainen valtaus Elsassissa vuonna 1670 aiheutti Saksassa huolta Ludvig XIV:n suunnitelmista. Leibniz suunnitteli suojelevansa saksankielisiä maita kääntämällä Ranskan huomion toisaalle seuraavasti. Ranska kutsuttaisiin valtaamaan Egypti, joka toimisi astinlautana Alankomaiden Itä-Intian valtaamiseksi. Vastapalveluksena Ranska lupaisi jättää Saksan ja Alankomaat rauhaan. Tämä suunnitelma sai vaaliruhtinaan tuen. Vuonna 1672 Ranskan hallitus kutsui Leibnizin Pariisiin, mutta suunnitelma jäi pian todellisten tapahtumien jalkoihin. Napoleonin epäonnistunut Egyptin sotaretki vuonna 1798 voidaan nähdä Leibnizin suunnitelman tahattomana toteutumana.
Leibniz vietti kuitenkin useita vuosia Pariisissa ja laajensi tuona aikana tietojaan matematiikan ja fysiikan aloilla, koska oli maahan saavuttuaan huomannut tietonsa noilta aloilta epätasaisiksi. Hän tapasi Nicolas Malebranchen ja Antoine Arnauldin, tuon ajan johtavat ranskalaiset filosofit, ja opiskeli René Descartesin ja Blaise Pascalin sekä julkaistuja että vielä julkaisemattomia teoksia. Hän ystävystyi saksalaisen matemaatikko Ehrenfried Walther von Tschirnhausin sekä tuolloin Pariisissa toimineen hollantilaisen fyysikon ja matemaatikon Christiaan Huygensin kanssa. Huygens oli ensisijaisesti fyysikko, mutta esitteli Leibnizille heilurin matemaattisen mallinnuksen, mikä innoitti tätä soveltamaan matemaattisia menetelmiä. Leibniz ja von Tschirnhaus olivat kirjeenvaihdossa loppuikänsä. Leibniz asui Huygensin luona ja aloitti tämän opastuksella matematiikan ja fysiikan tutkimuksensa, jotka johtivat pian Leibnizin keksintöihin differentiaali- ja integraalilaskennan aloilla. Leibniz sanoi geometrian avanneen hänelle uuden maailman huolimatta siitä, että hän oli aiemmin kirjoittanut muutamia pieniä matematiikkaa koskevia kirjoituksia. Tärkeimmät tuotokset olivat kombinaatioita koskeva kirjoitus vuonna 1668 sekä uuden laskukoneen kuvailu.
Kun kävi ilmi, ettei Ranska osallistuisi Leibnizin Egyptin suunnitelmaan, vaaliruhtinas lähetti vuonna 1673 veljenpoikansa Leibnizin seurassa Lontooseen tapaamaan Britannian hallitusta. Lontoossa Leibniz tutustui Henry Oldenburgiin ja John Collinsiin. Royal Society otti Leibnizin ulkojäsenekseen tämän esiteltyä vuodesta 1670 suunnittelemansa ja rakentamansa laskukoneen, joka kykeni suorittamaan kaikki neljä peruslaskutoimitusta. Matka päättyi kuitenkin kesken vaaliruhtinaan kuoltua. Tämän jälkeen Leibniz palasi Pariisiin, eikä Mainziin, niin kuin oli suunniteltu.
Myös von Boineburg oli kuollut samana talvena. Leibnizin kahden suojelijan kuoltua hänen täytyi löytää uusi pohja uralleen. Tässä Braunschweigin herttuan Johann Friedrichin vuonna 1669 tekemä kutsu Hannoveriin osoittautui kohtalokkaaksi. Leibniz oli kieltäytynyt kutsusta, mutta aloittanut kirjeenvaihdon herttuan kanssa vuonna 1671. Vuonna 1673 herttua tarjosi neuvonantajan tointa. Leibniz hyväksyi tämän vastahakoisesti kaksi vuotta myöhemmin, kun hänelle oli tullut selväksi, ettei hänelle ollut töitä Pariisissa, jonka älylliseen ilmapiiriin hän oli viehtynyt, eikä myöskään Habsburgien keisarillisessa hovissa.
Hannoverin hovissa 1676–1716
Leibniz onnistui viivyttämään saapumistaan Hannoveriin vuoden 1676 loppuun käytyään vielä kerran pikaisesti Lontoossa, missä hän pääsi mahdollisesti tutustumaan joihinkin Newtonin vielä julkaisemattomiin teoksiin. Tätä käytettiin todistusaineistona, kun vuosikymmeniä myöhemmin Leibnizia syytettiin Newtonin ajatusten varastamisesta, vaikka tosiasiassa Newton oli plagioinut Leibnizia, minkä johdosta saksalaisen ja brittiläisen tiedeyhteisön välit tulehtuivat pitkäksi aikaa. Matkalla Lontoosta Hannoveriin Leibniz pysähtyi Haagissa ja tapasi siellä Anton van Leeuwenhoekin, pieneliöiden keksijän. Hän keskusteli myös useita päiviä Baruch Spinozan kanssa. Spinoza oli juuri saanut teoksensa Etiikka valmiiksi. Leibniz kunnioitti Spinozan älyä, mutta oli tyrmistynyt tämän tekemistä johtopäätöksistä, jotka olivat ristiriidassa kristinuskon opetusten kanssa.
Vuonna 1677 Leibniz ylennettiin omasta pyynnöstään oikeusneuvokseksi, jossa virassa hän toimi loppuikänsä. Hän palveli Braunschweigien hovissa kolmea perättäistä hallitsijaa historioitsijana, poliittisena neuvonantajana ja hovin kirjaston hoitajana. Seurauksena hän kirjoitti laajalti kaikista niistä poliittisista, historiallisista ja teologisista kysymyksistä, jotka koskivat herttuakuntaa. Hänen kirjoituksensa ovat arvokkaita tuon ajan historiantutkimuksen kannalta.
Leibnizilla oli lämpimät välit vaaliruhtinatar Sophie von der Pfalzin, hänen tyttärensä Preussin kuningattaren Sophie Charlotte von Hannoverin, sekä Yrjö II:n tulevan puolison Caroline von Ansbachin kanssa. Hän oli näiden kaikkien ystävä ja neuvonantaja ja kävi heidän kanssaan kirjeenvaihtoa.
Braunschweigit suvaitsivat Leibnizin hoitaa varsinaisten tehtäviensä ulkopuolisia tieteellisiä hankkeita. Hän aloitti työnsä kalkyylin parissa vuonna 1674; varhaisin maininta sen käytöstä löytyy hänen muistikirjoistaan vuodelta 1675. Vuoteen 1677 mennessä hänellä oli valmiina melko yhtenäinen järjestelmä, mutta hän julkaisi sen vasta vuonna 1684. Leibnizin merkittävimmät matemaattiset teokset julkaistiin vuosien 1682 ja 1692 välillä, enimmäkseen hänen ja Otto Mencken vuonna 1682 perustamassa julkaisussa Acta Eruditorum. Julkaisulla oli merkittävä rooli Leibnizin matemaattisen ja tieteellisen maineen levittämisessä, mikä edelleen laajensi hänen vaikutusvaltaansa diplomatiassa, filosofiassa ja muilla aloilla.
Vaaliruhtinas Ernst August antoi Leibnizin tehtäväksi Braunschweigin suvun historiikin kirjoittamisen, ulottuen taaksepäin aina Kaarle Suureen saakka tai kauemmaksikin. Ruhtinas toivoi teoksen edistävän dynastiansa rakentamista. Vuosien 1687 ja 1690 välillä Leibniz matkusteli laajalti Saksassa, Itävallassa ja Italiassa etsien materiaalia tätä hanketta varten. Vuosikymmenet kuluivat, mutta teos ei valmistunut. Seuraava vaaliruhtinas oli melko tuskastunut Leibnizin viivyttelyyn. Leibniz ei koskaan saanut teosta valmiiksi, osittain muun kirjallisen toimintansa vuoksi, mutta osittain myös siksi, että hän halusi välttämättä kirjoittaa laajaan tutkimukseen perustuvan teoksen, vaikka hänen suojelijansa olisivat olleet tyytyväisiä pieneen mutta suosittuun sukupuun ja selitykset sisältävään kirjaan, joka olisi valmistunut muutamassa vuodessa. Leibniz kuitenkin suoritti suuren osan tilatusta työstä: kun hänen kokoamansa materiaali Braunschweigin suvusta lopulta julkaistiin 1800-luvulla, se täytti kolme osaa.
Vuonna 1711 John Keill kirjoitti Royal Societyn julkaisuun Newtonin oletetulla siunauksella ja syytti Leibnizia Newtonin ajatusten varastamisesta. Tämä pani alulle Leibnizin loppuelämää varjostaneen kiistan kalkyylin keksimisestä. Royal Societyn suorittamat viralliset tutkimukset, joissa Newton oli taustavaikuttajana ja jotka Leibniz vaati käynnistettäväksi maineensa palauttamiseksi, yhtyivät Keillin syytöksiin. 1900-luvulla matematiikan historian tutkijat ovat olleet taipuvaisia vapauttamaan Leibnizin syytöksistä, huomauttaen Leibnizin ja Newtonin järjestelmissä olevista merkittävistä eroista.
Venäjän tsaari Pietari Suuri pysähtyi matkallaan Hannoverissa ja tapasi Leibnizin, joka säilytti kiinnostuksen Venäjän asioihin kuolemaansa saakka. Vuonna 1712 Leibniz siirtyi kahdeksi vuodeksi Wieniin ja toimi Habsburgien hovineuvoksena. Kuningatar Annan kuoltua vuonna 1714 vaaliruhtinas Georg Ludwigista tuli vallanperimyslain mukaisesti Englannin kuningas Yrjö I. Vaikka Leibniz oli tehnyt työtä tämän eteen, se ei ollut hänen kunnianhetkiään. Caroline von Ansbachin väliintulosta huolimatta Yrjö I kielsi Leibnizia tulemasta Lontooseen ennen kuin edes yksi osa Braunschweigien suvun historiasta, jonka Yrjön isä oli toimeksiantanut lähes 30 vuotta aikaisemmin, valmistuisi. Leibnizin lukeminen osaksi Lontoon hovia olisi myös loukannut Newtonia, jolla oli brittiläisissä piireissä hyvin korkea asema, ja jonka katsottiin voittaneen kalkyylikiistan. Viimeinen niitti oli Leibnizin ystävän ja puolestapuhujan Sophien kuolema vuonna 1714.
Leibniz kuoli Hannoverissa vuonna 1716. Tuolloin hän oli niin epäsuosiossa, ettei sen enempää Yrjö I (joka sattui juuri tuolloin olemaan lähellä Hannoveria) kuin kukaan mukaan hovista Leibnizin henkilökohtaista sihteeriä lukuun ottamatta osallistunut hautajaisiin. Vaikka Leibniz oli Royal Societyn ja Berliinin tiedeakatemian elinikäinen jäsen, kumpikaan instituutio ei kunnioittanut hänen kuolemaansa. Hänen hautansa oli merkitsemättömänä yli 50 vuotta. Bernard de Fontenelle kirjoitti Leibnizista ylistävästi Elisabeth Charlotte von der Pfalzin, vaaliruhtinatar Sophien veljentyttären, kehotuksesta.
Leibniz ei koskaan mennyt naimisiin. Hän oli silloin tällöin valittanut rahanpuutetta, mutta hänen ainoalle perilliselleen, sisarensa ottopojalle, jättämänsä omaisuus todisti, että Braunschweigit olivat maksaneet hänelle hyvin. Diplomaattisessa toiminnassaan hän oli välillä ajan tavan mukaan häikäilemätön, ja silloin tällöin hän muutti jälkeenpäin kirjoituksiensa sisältöä ja niihin merkittyjä ajoituksia, mikä saattoi hänet huonoon valoon kalkyylikiistassa. Muuten hänet tunnettiin hyväkäytöksisenä seuramiehenä, jolla oli paljon ystäviä ja ihailijoita ympäri Eurooppaa.
Jälkimaine
thumb|left|Leibnizin patsas [[Göttingenissä.]] Kun Leibniz kuoli vuonna 1716, hänen maineensa oli alamaissa. Hänet muistettiin ainoastaan teoksestaan Théodicée. Voltairen romaani Candide vuodelta 1759 sisältää polemiikkia Leibnizin metafyysistä optimismia vastaan; Leibniz katsoi maailmamme olevan paras mahdollinen maailma. Leibnizilla oli innokas oppilas, Christian Wolff, jonka dogmaattinen ajattelutapa teki Leibnizin maineelle paljon hallaa. Filosofiset virtaukset olivat siirtymässä pois 1600-luvun rationalismista ja filosofisista järjestelmistä, joita Leibniz oli innokkaasti kannattanut. Monet alkoivat epäillä, ettei hän olisi keksinyt kalkyyliä itsenäisesti Newtoniin nähden, ja siksi kaikki hänen matematiikkaa ja fysiikkaa käsittelevät teoksensa jäivät syrjemmälle. Samoin hänen lakitieteen, diplomatian ja historian teoksensa nähtiin kiinnostavina vain lyhyen aikaa.
Leibnizin hidas nousu nykyiseen maineeseen alkoi vuonna 1765 julkaistulla teoksella Nouveaux Essais, jonka Immanuel Kant luki tarkoin. Vuonna 1768 Dutens toimitti ensimmäisen moniosaisen laitoksen Leibnizin teoksista, ja sitä seurasi 1800-luvulla useita laitoksia. Myös Leibnizin huomattavien henkilöiden, kuten Antoine Arnauldin, Samuel Clarken sekä Hannoverin Sofian ja tämän tyttären kanssa käymän kirjeenvaihdon julkaisu alkoi.
Vuonna 1900 Bertrand Russell julkaisi tutkielman Leibnizin metafysiikasta. Pian tämän jälkeen Louis Couturat julkaisi merkittävän tutkielman Leibnizista ja toimitti painoksen hänen ennen julkaisemattomista teoksistaan koskien pääasiassa logiikkaa. Vaikka Russellin ja Couturat’n tekemistä johtopäätöksistä on keskusteltu, he kuitenkin jossain määrin edesauttoivat Leibnizin arvostuksen nousua 1900-luvun analyyttisten ja lingvististen filosofien parissa. Leibnizin käyttämä fraasi salva veritate (”totuus säilyen” eli sitä muuttamatta) esiintyy W. V. O. Quinen teoksissa. Leibnizin töitä käsittelevää kirjallisuutta alkoi kuitenkin syntyä laajemmin vasta toisen maailmansodan jälkeen. Tämä pätee erityisesti englanninkielisiin maihin.
Leibnizin ajatuksista on 2000-luvulla kiinnostuttu monella taholla. Nicholas Jolleyn mukaan tämä johtuu muun muassa siitä, että aatehistoriallinen tutkimus 1600- ja 1700-lukuja koskien on antanut paremman kuvan siitä 1600-luvun henkisen vallankumouksen ajattelusta, joka edelsi paremmin tunnettuja 1700- ja 1800-luvun teollisia ja kaupallisia vallankumouksia. Lisäksi analyyttisessa filosofiassa on käsitelty aiheita, jotka sivuavat Leibnizin identiteettiä, yksilöä ja mahdollisia maailmoja koskevia ajatuksia.
Filosofia
Leibnizin filosofian hahmottaminen on melko vaikeaa, koska hänen filosofiset kirjoituksensa koostuvat pääasiassa monista lyhyistä kirjoituksista: artikkeleista, kauan kuoleman jälkeen julkaistuista käsikirjoituksista ja useista kirjeistä useille eri vastaanottajille. Hän kirjoitti ainoastaan kaksi laajempaa filosofista tutkielmaa, ja niistä ainoa hänen eläessään julkaistu, Théodicée vuodelta 1710, on yhtä lailla teologinen kuin filosofinen. Leibniz itse katsoi filosofin uransa alkaneen julkaisusta Metafysiikan esitys, jonka hän kirjoitti kommentaarioksi käynnissä olleesta erimielisyydestä Nicolas Malebranchen ja Antoine Arnauldin välillä. Se johti laajaan kirjeenvaihtoon Arnauldin kanssa. Kirjeenvaihto ja Discours de métaphysique julkaistiin vasta 1800-luvulla. Vuonna 1695 Leibniz astui julkisesti eurooppalaisen filosofian toimijaksi artikkelillaan ”Système nouveau de la nature et de la communication des substances” (”Uusi luonnon ja substanssien kommunikaation järjestelmä”). Vuosina 1695–1705 hän kirjoitti kirjoituksen Nouveaux essais sur l'entendement humain (”Uusia esseitä inhimillisestä ymmärryksestä”), joka oli pitkä kommentaario John Locken vuonna 1690 kirjoittamasta teoksesta An Essay Concerning Human Understanding, joka julkaistiin Locken kuoleman johdosta kuitenkin vasta vuonna 1765. Vuonna 1714 kirjoitettu ja kuoleman jälkeen julkaistu Monadologia koostuu yhdeksästäkymmenestä aforismista.
Leibniz tapasi Spinozan vuonna 1676 ja luki joitakin tämän julkaisemattomia kirjoituksia. Siitä saakka häntä on epäilty joidenkin Spinozan ajatusten omimisesta. Vaikka Leibniz ihailikin Spinozan älyä, hän kuitenkin kammosi joitakin tämän ajatuksia suorasukaisesti, erityisesti silloin kun ne olivat ristiriidassa oikeaoppisen kristinuskon opetusten kanssa.
Päinvastoin kuin Descartesilla ja Spinozalla, Leibnizilla oli läpikotainen filosofinen yliopistokoulutus. Hänen skolastinen ja aristoteelinen taustansa näyttää, että Leibniz on saanut paljon vaikutteita yhdeltä Leipzigin professoriltaan, Jakob Thomasiukselta, joka myös valvoi hänen kandidaatintyötään filosofiasta. Leibniz luki innokkaasti myös Francisco Suárezia, myös luterilaisissa yliopistoissa arvostettua espanjalaista jesuiittaa. Leibniz oli kiinnostunut Descartesin, Huygensin, Isaac Newtonin ja Boylen uusista menetelmistä ja johtopäätöksistä, mutta katseli heidän töitään silti vahvojen skolastisten silmälasien läpi. Silti Leibnizin menetelmät ja tutkimuskohteet ennakoivat usein 1900-luvun logiikkaa sekä analyyttistä ja kielifilosofiaa.
Periaatteet
thumb|Leibnizin kirje [[Kielistä maaliskuussa 1716.]] Leibniz sovelsi usein ajattelussaan yhtä tai useampaa seuraavista perustavanlaatuisista filosofisista periaatteista, jotka hän perusteli joskus mutta otti usein annettuna:
Monadologia
Leibnizin merkittävin panos metafysiikkaan on hänen teoriansa monadeista. Tämä 1600-luvun rationalismia edustanut järjestelmä on esitelty muutaman kymmenen sivun mittaisessa teoksessa nimeltä Monadologia. Leibniz ei kuitenkaan julkaissut teosta elinaikanaan, eikä hän myöskään käyttänyt itse 'monadologia'-sanaa, vaan se on keksitty myöhemmin.
Leibnizin järjestelmässä kaikki olevainen on kokoonpantu jakamattomista, häviämättömistä alkuosasista, monadeista. Monadit olivat ”substantiaalisia olemusmuotoja”, sielullisia ja tajuavia olentoja, sekä aistimisen kohteita. Niillä oli seuraavat ominaisuudet: ne ovat ikuisia, jakamattomia, yksilöllisiä, omien lakiensa alaisia, eivät vuorovaikutuksessa toistensa kanssa, ja kukin heijastaa koko muuta kaikkeutta ennalta säädetyn harmonian mukaisesti. Monadit olivat voimapisteitä: substanssi oli voimaa, kun taas avaruus, aine ja liike olivat olemassa vain ilmiömaailmassa.
Leibnizin mukaan aineelliset kappaleet ovat monadikokoelmia. Monadien ei tarvinnut olla pieniä: esimerkiksi ihminen oli monadi, samoin Jumala. Jumalan olemassaolo voidaan johtaa kaikkien muiden monadien keskuudessa vallitsevasta harmoniasta – se oli Jumalan tahtomaa. Sielullista elämää on Leibnizille lukemattomissa eri selvyydenasteissa. Monadeista ovat täydellisimpiä ihmissielut, joilla on itsetajuntaa ja järkeä, eli kykyä käsittää yleisiä totuuksia ja Jumalaa.
Leibniz katsoi monadien ratkaisevan toisaalta mielen ja aineen vuorovaikutuksen ongelman, joka seurasi Descartesin kartesiolaisesta dualismista, ja toisaalta yksilöllisyyden puutteen, joka seurasi Spinozan järjestelmästä, jossa yksilöoliot olivat pelkästään aksidensseja.
Teodikea ja optimismi
Théodicée esitteli termin teodikea ja pyrki oikeuttamaan maailman epätäydellisyydet selittämällä, että maailmamme on kuitenkin paras mahdollinen kaikista maailmoista. Maailman täytyy olla paras mahdollinen ja tasapainoisin, koska sen oli luonut täydellinen Jumala.
Leibnizin lausuma ”elämme parhaassa kaikista mahdollisista maailmoista” veti puoleensa paljon pilkkaa, erityisesti Voltairelta, joka pilkkasi ajatusta koomisessa romaanissaan Candide laittamalla Leibnizia parodioineen Tohtori Panglossin toistamaan sen. Tästä syntyi adjektiivi ”panglossilainen”, joka kuvasi henkilöä joka oli niin naiivi, että uskoi maailman olevan paras mahdollinen.
Matemaatikko Paul du Bois-Reymond kirjoitti teoksessaan Leibnizian Thoughts in Modern Science, että Leibniz ajatteli Jumalan olevan suuri matemaatikko:
Symbolinen ajattelu
Leibnizilla oli luja usko siihen, että iso osa inhimillisestä ajattelusta voitiin palauttaa jonkin sortin laskutoimituksiin, ja että tällaiset laskutoimitukset saattoivat ratkaista monia erimielisyyksiä:
Leibnizin calculus ratiocinator, joka tuo mieleen symbolisen logiikan, voidaan nähdä tapana mahdollistaa tämänkaltaiset laskutoimitukset. Leibniz kirjoitti muistioita, jotka voidaan nähdä tämän symbolisen logiikan perustavina kirjoituksina, mutta ne julkaistiin vasta kun nykyaikainen logiikka oli jo noussut Gottlob Fregen teoksen Begriffsschrift sekä Charles S. Peircen ja hänen oppilaidensa kirjoitusten myötä 1880-luvulla. Näin niiden julkaisu tapahtui paljon sen jälkeen kun George Boole ja Augustus De Morgan olivat jo panneet alulle tällaisen logiikan 1840-luvulla.
Formaali logiikka
Leibniz on merkittävin loogikko Aristoteleen ja vuoden 1847, jolloin Boole ja De Morgan julkaisivat nykyaikaisen logiikan alullepanneita teoksia, välisenä aikana. Leibniz määritteli keskeisiä ominaisuuksia, joita nykyään kutsutaan sellaisilla nimillä kuin konjunktio, disjunktio, negaatio, identiteetti, osajoukko ja tyhjä joukko. Leibnizin logiikka ja periaatteessa koko hänen filosofiansa voidaan palauttaa kahteen periaatteeseen:
Mitä kohtaan (1) tulee, yksinkertaisten ajatusten joukko on paljon suurempi kuin mitä Leibniz ajatteli. Kohdan (2) suhteen Leibniz oli oikeassa siinä, että logiikan voidaan katsoa perustuvan symmetrisiin yhdisteisiin, mutta ne eivät vastaa sen enempää yhteen- kuin kertolaskuakaan. 1900-luvun alkupuolella muotoutunut formaali logiikka vaatii vähimmillään myös negaation sekä kvantifioitujen muuttujien käyttöä.
Leibniz ei julkaissut eläessään mitään formaalia logiikkaa käsittelevää. Suurin osa hänen aihetta käsittelevistä kirjoituksistaan koostuu luonnoksista, jotka Louis Couturat löysi Leibnizin kirjallisesta perinnöstä ja jotka julkaistiin vuonna 1903.
Charles S. Peirce, Hugh MacColl, Gottlob Frege ja Bertrand Russell jakoivat kaikki Leibnizin unelman symbolisen logiikan, matematiikan ja filosofian yhdistämisestä (logisismi). Leibnizin lähestymistavan huipentuma voidaan nähdä Ernst Schröderin algebrallisessa logiikassa ja C. I. Lewisin modaalilogiikassa.
Matematiikka
thumb|Leibnizin binäärijärjestelmä, 1703. thumb|left|Leibnizin laskukone Matematiikan alalla Leibniz kehitti differentiaalilaskennan jokseenkin samaan aikaan kuin Isaac Newton. Leibniz julkaisi menetelmän ensimmäisenä – ajatuksen isyydestä syntyi ankara riita, ja jälkikäteen voidaan todeta, että Newton oli Leibnizia ajallisesti edellä, mutta Leibnizin käyttämä merkintätapa jäi kuitenkin myöhempien matemaatikkojen käyttöön. Nykyään on tapana antaa kunnia keksinnöstä molemmille. Leibniz loi myös binäärisen lukujärjestelmän. Matemaatikko Gregory Chaitin pitää Leibnizia myös ensimmäisten algoritmista informaatioteoriaa sivuavien ajatusten esittäjänä. Bertrand Russell taas on sanonut Leibnizin kehittäneen logiikan 1800-luvun tasolle julkaisematta jääneissä tutkimuksissaan. Leibnizin kirjeenvaihdosta käy ilmi, että hän käytti yhtälöryhmien ratkaisemisessa menetelmää, joka ennakoi puoli vuosisataa hänen jälkeensä keksittyjä determinantteja.
Differentiaali- ja integraalilaskenta
Leibnizia pidetään Isaac Newtonin ohella infinitesimaalilaskennan keksijänä. Leibnizin omien muistiinpanojen mukaan läpimurto tapahtui 11. marraskuuta 1675, kun hän käytti ensimmäisen kerran integraalilaskentaa funktion y = x kuvaajan kattaman pinta-alan laskemiseen. Hän määritteli useita merkintätapoja, jotka ovat edelleen käytössä, kuten esimerkiksi integraalimerkin ∫, joka esittää venytettyä S-kirjainta, latinan kielen sanasta summa; sekä differentiaalilaskennassa merkintätapana d-kirjaimen, latinan sanasta differentia. Leibniz ei julkaissut mitään tutkimustuloksiaan ennen vuotta 1684.
Fysiikka
Fysiikassa kehitti statiikkaa ja dynamiikkaa ja esitti usein Descartesista, Newtonista ja heidän seuraajistaan poikkeavia näkemyksiä. Hän esitti uuden liiketeorian, joka perustui kinetiikkaan ja potentiaaliseen energiaan. Vaikka Leibniz oli Newtonin linjoilla kalkyylin suhteen, fysiikassa hän ei ollut samaa sarjaa Newtonin kanssa, ja hänet voidaan arvioida tällä alalla jopa opettajaansa Huygensiä heikommaksi. Leibnizin kypsän vaiheen fysiikasta hyvä esimerkki on teos Specimen Dynamicum vuodelta 1695.
Vis viva
Leibnizin vis viva (latinaa: elämänvoima) on tiettyjen mekaanisten järjestelmien muuttumaton matemaattinen ominaispiirre. Se voidaan nähdä energiaperiaatteen erityistapauksena. Teoria nähtiin Newtonin ja Descartesin kannattaman liike-energian säilymisen ajatuksen kilpailijana. Siksi tutkijat Englannissa ja Ranskassa olivat taipuvaisia hylkäämään Leibnizin ajatukset. Insinöörit kuitenkin havaitsivat vis vivan lopulta hyödylliseksi tiettyjen laskutoimitusten tekemisessä, joten lopulta nämä kaksi lähestymistapaa alettiin nähdä toisiaan täydentävinä.
Muut luonnontieteet
Leibniz esitti, että maalla on sula ydin, ja oli näin myös nykyaikaisen geologian edelläkävijä. Embryologiassa hän oli preformationisti, mutta katsoi myös, että organismit syntyvät, kun loputon määrä mahdollisia mikrorakenteita yhdistyy kertautuvasti. Biologiassa ja paleontologiassa hän tutki anatomiaa ja fossiileita tehden vertailevia tutkimuksia. Lääketieteessä hän kehotti aikansa lääkäreitä perustamaan teoriansa yksityiskohtaisiin vertaileviin havaintoihin ja kokeisiin ja erottamaan tiukasti tieteelliset näkemykset metafyysisistä.
Teokset
thumb|Leibnizin omakätinen Monadologian käsikirjoitus.
Leibnizin merkittävimmät teokset ovat:
Leibniz kirjoitti kolmella kielellä: skolastisella latinalla, ranskaksi sekä harvemmin saksaksi. Hän julkaisi elämänsä aikana useita pamfletteja ja tieteellisiä artikkeleita, mutta ainoastaan kaksi filosofista kirjaa, De Arte Combinatoria ja Théodicée.
Aiheesta muualla
Ensyklopedia-artikkeleita:
Muuta:
Russian Government Cup 2000
Russian Government Cup 2000 oli Kazanissa Venäjällä 2.-6. helmikuuta 2000 järjestetty jääpalloturnaus. Huonoista jääolosuhteista johtuen toisessa välieräottelussa nähtiin ennenkuulumaton ratkaisu. Koska ottelua ei voitu pelata turvallisesti jäähän tulleiden halkeamien takia, suoritettiin rangaistuslaukauskilpailu, jossa kumpikin joukkue suoritti 13 laukausta. Tatarstanin joukkue oli tässä kamppailussa Ruotsia onnekkaampi. Loppuottelussa Venäjä löi Tatarstanin 10–4. Ruotsi otti turnauspronssit kaatamalla niukasti Suomen.
Antônio Gaspar
Antônio Gaspar (s. 11. marraskuuta 1931 São Paulo) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi São Paulon arkkihiippakuntaan 8. heinäkuuta 1962 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cozylan titulaaripiispaksi 6. joulukuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. helmikuuta 1983. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Evaristo Arns, jota avustivat José Thurler ja Francisco Manuel Vieira.
Gaspar sai 20. joulukuuta 2000 nimityksen Barretosin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 3. maaliskuuta 2001. Hän jäi eläkkeelle 9. tammikuuta 2008.
Gyōda
Gyōda on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Tone- ja Arajokien välisellä alluviaalitasangolla. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Gunman prefektuuriin. Gyōdassa on 80 390 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 67,49 neliökilometriä.
Gyōdan nähtävyyksiä ovat lootuspuutarha Kodaihasu no sato, Sakitaman kofun-hautakumpujen yhteyteen rakennettu Sakitaman kofun-puisto ja Sakitaman historiallinen museo sekä Oshin linnan uudelleenrakennettu torni ja sen yhteydessä toimiva paikallismuseo. Gyōdaa palvelevat JR Higashi-Nihonin Takasaki-linja, joka kulkee kaupungin lounaiskulmassa, ja Chichibu-rautateiden Chichibu-päälinja.
John Green (kirjailija)
thumb|John Green vuonna 2014. John Michael Green (s. 24. elokuuta 1977 Indianapolis, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija ja YouTube-videobloggaaja. Hän kirjoittaa nuorten aikuisten kirjallisuutta.
Green valmistui Kenyon Collegesta vuonna 2000 suoritettuaan tutkinnon kahdessa pääaineessa, englannissa ja uskontotieteessä. Hänen ensimmäinen kirjansa Looking for Alaska (suom. Kaikki viimeiset sanat), sai suurelta osin inspiraationsa hänen ajastaan ​​Indian Springs -koulussa. Green asui monia vuosia Chicagossa, jossa hän toimi kirja-arvostelijana lehdessä.
YouTube-toiminta
John Greenin ja hänen veljensä Hankin yhteistä videoblogia julkaistaan Vlogbrothers YouTube-kanavalla. Vuoden 2017 alussa Green ja hänen paras ystävänsä Chris Waters aloittivat 100 päiväisen videoblogin kuntonsa kohentamisesta YouTube-kanavalla 100days. Green on myös toiminut juontajana opetuksellisen YouTube-kanavan Crash Course historiaa käsittelevillä videoilla.
Klement Gottwald
Klement Gottwald (23. marraskuuta 1896 Dědice, Itävalta-Unkari – 14. maaliskuuta 1953 Praha) oli tšekkoslovakialainen kommunistipoliitikko, kommunistipuolueen johtaja, presidentti ja pääministeri. Hän oli etniseltä taustaltaan sudeettisaksalainen.
Tyrosinemia
Tyrosinemia on tyrosiiniin liittyvä aineenvaihduntahäiriö. Sairaudesta tunnetaan kolme tyyppiä, joista kunkin aiheuttaa eri entsyymin puutos. Tauti periytyy autosomissa resessiivisesti. Sen taustalla ovat FAH-, HPD- ja TAT-geenien mutaatiot. Hoitamattomana sairaus aiheuttaa tyrosiinin sekä sen välituotteiden kertymiä ja johtaa vakaviin ongelmiin.
Klement Gottwald
Poliittinen ura
Gottwald oli yksi Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen perustajista.
Tyrosinemia
Vuonna 1957 kuvatun I-tyypin tyrosinemian aiheuttama maksasairaus etenee hoitamattomana kirroosiasteelle ja maksan vajaatoimintaan. Sairauteen liittyy maksasyöpävaara, ja sen ohella voi kehittyä muitakin komplikaatioita, kuten askitesta. Hoitamattomana sairaus johtaa yleensä kuolemaan varhaislapsuuteen mennessä. Quebecissä sairaus on erityisen yleinen. Tyrosinemia II vaikuttaa ihoon ja silmiin. Potilas voi lisäksi kärsiä kehitysvammaisuudesta. III-tyypistä kärsiville kehittyy neurologisia oireita, kehitysvammaisuutta ja ataksiaa. Vuonna 1973 kuvattua tyrosinemian II-tyyppiä esiintyy varsinkin italialaisilla. III-tyyppiä on kuvattu vain muutamia tapauksia.
Suomessa tyrosinemia I:n ilmaantuvuus on luokkaa 1/70 000. Aiemmin sairaus edellytti aina maksansiirtoa, mutta nykyisin hoito aloitetaan nitisinonilla, ja potilaalle suunnitellaan yksilöllinen ruokavalio. Joskus maksansiirto on kuitenkin välttämätön.
Klement Gottwald
Toiminta
Gottwald oli ammatiltaan puuseppä. Hän taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkarin armeijassa, mutta loikkasi venäläisten puolelle. Hän oli maailmansodan jälkeen mukana perustamassa Tšekkoslovakian kommunistipuoluetta, jonka keskuskomiteassa toimi vuodesta 1925 ja pääsihteerinä vuodesta 1927. Kun Saksa miehitti Tšekkoslovakian ennen toista maailmansotaa, Gottwald pakeni Moskovaan ja johti sieltä vastarintaliikettä.
Laivastolippue
Laivastolippue (lyhenne LaivLp) oli Suomen merivoimien joukko-osasto, joka muodostettiin 1. toukokuuta 1961 yhdistämällä Turun lippue ja Helsingin lippue. Samalla lippueet irrotettiin laivastoasemiensa alaisuudesta. Merivoimien komentaja esitti marraskuussa 1979 lippueen nimen muuttamista rannikkolaivastoksi, minkä puolustusvoimain komentaja hyväksyi. Nimi vaihdettiin 1. tammikuuta 1980 esityksen mukaisesti rannikkolaivastoksi.
Organisaatio
Lippueeseen kuuluivat koulutuskokoonpanossa :
Klement Gottwald
Toiminta
Gottwald oli stalinisti. Hän kansallisti maan teollisuuden ja kollektivisoi maatilat. Tammikuun 1. päivänä 1949 käynnistettiin viisivuotissuunnitelma. Raskaalle teollisuudelle annettiin etusija. Tämä oli Neuvostoliiton suoraa vaikutusta Tšekkoslovakian asioihin. Gottwald käynnisti puhdistuksia apurinaan sisäministeri Slánský: Ensimmäisenä poistettiin ei-kommunistit kaikista viroista ja heidät korvattiin luotettavilla kommunisteilla. Otettiin käyttöön pakkotyöleirit, joihin ihmisiä voitiin määrätä mielivaltaisesti hallinnollisin määräyksin vuosikausiksi. 70 000 tšekkoslovakialaista pakeni ulkomaille.
Tecnotree
Tecnotree Oyj on suomalainen globaalisti toimiva teknologiatoimittaja. Se tuottaa teleoperaattoriasiakkailleen pilvipohjaisia järjestelmiä, joilla ne voivat hallita olemassa olevia tuotteitaan, asiakkaitaan ja laskutustaan sekä kehittää ja digitalisoida niihin liittyviä prosesseja ja liiketoimintamalleja.
Klement Gottwald
Slánskýn oikeudenkäynti
Marraskuussa 1952 Gottwald toimeenpani puolueen sisäisen puhdistuksen, näytösoikeudenkäynnin Stalinin tyyliin. Siinä syytettiin valtiopetoksesta 14:ää huomattavassa asemassa olevaa kommunistia. Tunnetuin heistä oli puolueen pääsihteeri ja maan varapääministeri Rudolf Slánský, jonka mukaan tapahtumaa nimitetään myös Slánskýn oikeudenkäynniksi. Syytetyistä 11 tuomittiin kuolemaan, heidän joukossaan Slánský ja ulkoministeri Vladimír Clementis. Teloitus tapahtui joulukuussa 1952. Tuomiolta välttyi Gustáv Husák, Slovakian hallinnon johtaja, joka kuitenkin erotettiin tehtävästään "kansallisten poikkeamien" vuoksi. Oikeudenkäynnissä oli juutalaisvastainen sävy, koska useimmat syytetyt olivat juutalaisia ja sionismi oli yksi tuomion peruste. Husák selvisi hengissä ja hänen maineensa puhdistettiin 1960-luvulla. Husákista tuli presidentti vuonna 1975.
Laivastolippue
Komentajia
Joukko-osaston komentajat :
Tecnotree
Tecnomen 1978–2009
Tecnomen perustettiin vuonna 1978, yksi perustajaosakas oli Tamglass.
Klement Gottwald
Gottwaldin kuolema
Gottwald kuoli vuonna 1953, vain yhdeksän päivää Stalinin kuoleman jälkeen ja vain muutama kuukausi maan näytösoikeudenkäynnissä tuomittujen teloituksen jälkeen. Tiettävästi kuolinsyynä oli keuhkokuume, jonka hän sai Stalinin hautajaisissa. Hänen seuraajakseen Tšekkoslovakian presidenttinä nousi Antonín Zápotocký. Gottwaldin ruumis balsamoitiin ja asetettiin näytteille Prahan keskustaan Vítkovin kansallismuistomerkkiin, joka muutettiin hänen mausoleumikseen. Kun Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov 1950-luvun lopulla tuomitsi Stalinin ja destalinisaation aika alkoi, stalinisti Gottwaldin jälkimaine muuttui kiistanalaiseksi, ja vuonna 1962 hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin pois mausoleumista. Gottwaldin ruumis tuhkattiin ja haudattiin Olšanyn hautausmaalle Prahaan. Vuonna 1963 Slánský ja Clementis rehabilitoitiin.
Tecnotree
Tecnomen 1978–2009
Oy Kyro Ab osti vuonna 1985 Tecnomen Oy:n.
Vuonna 1990 Tecnomen alkoi valmistaa tuotteitaan myös Irlannissa. Sen tärkeimpiä tuotteita olivat henkilöhakujärjestelmät sekä tietoliikenteessä ja teollisuusautomatiikassa tarvittavat laitteet ja tiedonkeruujärjestelmät. Vienniin osuus 48 miljoonan markan liikevaihdosta oli kaksi kolmasosaa. Yhtiön tärkeimpiä markkina-alueita olivat Japani, Taiwan, Ruotsi, Saksa, Sveitsi ja Itävalta.
Vuonna 1993 Tecnomenin merkittävimpiä tuotteita olivat henkilöhaku-, puheposti- ja tiedonkeruujärjestelmät. Sen luomaa henkilöhakujärjestelmää käytti esimerkiksi 1,3 miljoonaa taiwanilaista ihmistä. Sen uusin tuote oli jätteen keräilyä ja lajittelua tehostava logistiikkajärjestelmä. Yhtiön liikevaihdosta yli 80 prosenttia tuli ulkomailta, yli 40 maasta. Yrityksen liikevaihto oli noin 75 miljoonaa markkaa ja sillä oli 72 työntekijää. Yrityksellä oli tytäryhtiö Irlannissa sekä Saksassa.
Maaliskuussa 1997 Kyro Oy kertoi aikeistaan listautua Helsingin Arvopaperipörssiin. Konsernilla oli kolme liiketoiminta-aluetta: turvalasikoneita valmistava Tamglass, henkilöhakujärjestelmiä valmistava Tecnomen ja energia-alalla toimiva Kyro Power.