cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käsijarrukäännös
Käännös aloitetaan kääntämällä rattia, jotta auton massan liike-energia siirtyy uloimmille renkaille. Seuraavaksi käsijarrulla lukitaan takapyörät ja saatetaan ne liukuun riippuen renkaan ja alustan välisestä kitkasta.
Fjörgynn
Fjörgynn on pohjoisgermaaninen jumala, joka on Eddan mukaan hedelmällisyyden jumalatar Friggin isä. Hänestä ei tiedetä mitään muuta, mutta on oletettu, että hän saattaisi olla ukkosmyrskyjen jumala, joka on omaksuttu germaaneja edeltäneiltä kulttuureilta.
Saukkovaara
Saukkovaara on Kainuun vaaramaisemaan kuuluva 320 metriä merenpinnasta korkea graniittiperäinen ympäristöstään huomattavasti eroava kohomuodostuma. Se on Kölin vuoriston jääkauden aikaisiin jäänteisiin kuuluva laeltaan pyöreäksi hioutunut lähes kymmenen kilometrin mittainen luoteis-kaakkoissuunnassa kulkeva massiivi. Sen eteläisimmät osat ovat Paltamon puolta, mutta pääosin vaara on Ristijärveä ja ulottuu kunnan keskustaajaman vierelle. Keskustaajama on rakennettu ohuelle kaistaleelle järvien ja vaaran väliin; siitä kulkee myös Valtatie 5 sekä rautatie. Ristijärveltä itään Sotkamoon kulkeva maantie on huomattavan jyrkkä noustessaan heti suoraan vaaralle. Vaaralla on kosteikkoa, suomaastoa, neulakuusikkoa ja marja- ja sienimaastoa, muun muassa suppilovahveroa. Vuonna 2010 Koljatinvaaran maastosta löytyi Suomelle uutena lajina maanalainen sieni lymytantereinen. Vaaralla on myös asutusta.
Saukkovaaran luoteispää kulkee nimellä Koljatinvaara. Se ulottuu 320 metrin korkeuteen ja on vaarajakson korkein kohta. Sinne on rakennettu vedenottamo ja pienehkö hotelli sekä laskettelukeskus, jossa on kaksi hissiä. Laskettelurinteen profiili on loppua kohti jyrkkenevä. Alueella on myös murtomaalatua. UKK-reitti kulkee vaaraa pitkin.
Kölninvesi
thumb|Alkuperäistä Eau de Colognea jäljittelevä Eau de Cologne 4711, joka sai nimensä kehittäjänsä talon numeron mukaan. Kölninvesi eli Eau de Cologne, yleisnimenä eau de cologne, on perinteikäs ja etenkin miehille markkinoitu hajuvesi.
Alkuperäisen kölninveden kehitti vuonna 1709 Kölnissä asuva italialainen Giovanni Maria Farina. Hän nimesi hajuveden asuinkaupunkinsa mukaan ja alkoi myydä sitä luksustavarakaupassaan.
Alkuperäistä kölninvettä suositumpaa on nykyään kölniläisen Wilhelm Mühlensin vuonna 1792 luoma jäljitelmä Eau de Cologne 4711. Merkin on omistanut vuodesta 2006 lähtien saksalainen Mäurer+Wirtz.
Alkuperäisen kölninveden tarkka kaava on säilynyt vuosisatojen ajan samana ja on vain harvojen, kuten Farinan suvun jäsenten tiedossa. Kölninvedessä on useita pääainesosia, kuten bergamottia, rosmariinia ja laventelia. Kölninvedestä 85 prosenttia on etanolia.
Eau de cologne (pienillä alkukirjaimilla) on myös yleisnimi, joka tarkoittaa mitä tahansa hajuvettä, jossa tuoksutiivisteen osuus on noin 2–5 prosenttia.
Lord Kitchener
Lord Kitchener (oik. Aldwyn Roberts, 18. huhtikuuta 1922 Arima, Trinidad ja Tobago – 11. helmikuuta 2000) oli trinidadilainen calypso- ja soca-laulaja, yksi kansainvälisesti tunnetuimmista Mighty Sparrow’n ohella. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat ”Give Me the Ting” ja vuoden 1978 hitti ”Sugar Bum Bum”.
Lord Kitchener edusti calypson nuorempaa polvea, joka laajensi musiikkityylin kappaleiden sanoituksia yleispätevämmiksi aiemman hyvin paikallisiin aiheisiin keskittymisen sijasta. Hän asui vuodesta 1948 jonkin aikaa Lontoossa, jossa hän nousi muun muassa prinsessa Margaretin suosioon yhdessä maanmiehensä Lord Beginnerin kanssa. Kotimaassaan hän voitti ennätykselliset 11 Road March -musiikkikilpailua Port of Spainin vuosittaisilla karnevaaleilla vuosien 1946 ja 1976 välillä. Tämän jälkeen hän vetäytyi kilpailuista ja keskittyi steelband-musiikin säveltämiseen.
Saksan Grand Prix 1994
Saksan Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 31. heinäkuuta 1994 Hockenheimringillä. Kilpailun voitti paalulta kisaan lähtenyt Ferrarin Gerhard Berger. Ferrari saavutti ensimmäisen voiton sitten vuoden 1990 Espanjan GP:n.
Kilpailun lähdössä pääsuoralla tapahtui valtava kolari, jossa peräti kymmenen autoa joutui keskeyttämään. Mika Häkkinen todettiin syyliseksi joukkokolariin ja hänelle langetettiin yhden kilpailun mittainen osallistumiskielto. Ensimmäisen mutkan jälkeen tultaessa pitkälle suoralle Jean Alesin auto alkoi hyytyä radan varteen sähköongelmien takia.
Kierroksella 15 Benettonin Jos Verstappen tuli varikolle. Tankatessa bensaletku irtosi autosta ja polttoainetta lensi auton päälle. Syntyi valtava tulipalo, kun roiskunut polttoaine syttyi tuleen. Liekit olivat valtavat, mutta tulipalo oli pian ohi. Kukaan ei loukkaantunut tilanteessa vakavasti, koska kaikilla oli tulenkestävät vaatteet päällä. Tilanteesta selvittiin muutamalla palovammalla.
Ligier-tallille kilpailu oli hyvä, sillä Olivier Panis sijoittui toiseksi ja Éric Bernard kolmanneksi.
Böömin ja Määrin protektoraatti
Böömin ja Määrin protektoraatti oli natsi-Saksan etninen protektoraatti, joka perustettiin 15. maaliskuuta 1939, kun Saksa valtasi Tšekkoslovakian Tšekin-puoleisen osan, entiset Itävallan keisarikunnan Böömin ja Määrin provinssit. Sudeettialueet eli rajaseudut, joissa enemmistö väestöstä oli etnisesti saksalaista, oli jo sitä ennen liitetty suoraan Saksaan. Böömin ja Määrin protektoraatin pinta-ala oli 48 925 neliökilometriä (vuonna 1940) ja vuoden 1939 väkiluku oli 7 380 000. Protektoraatti lakkasi olemasta toukokuussa 1945 Saksan antautuessa toisen maailmansodan lopussa.
Historia
Böömi ja Määri julistettiin Saksan protektoraateiksi ja niille asetettiin valtakunnanprotektoriksi vapaaherra Konstantin von Neurath. Viimeinen Tšekkoslovakian presidentti Emil Hácha säilytti nimellisesti asemansa valtion presidenttinä, mutta saksalaiset ottivat haltuunsa ministeriöitä vastanneet osastot ja pieniä kontrollitoimistoja perustettiin paikallisesti. Gestapo otti hoitoonsa poliisitoimen. Juutalaiset erotettiin viroistaan ja puolueet kiellettiin.
Väestö ja teollisuus asetettiin Saksan sotaponnistelujen käyttöön ja kulutustavaroille asetettiin tiukka säännöstely.
28. lokakuuta 1939, Tšekkoslovakian itsenäisyyspäivänä, seurasi mielenosoituksia ja 15. marraskuuta niissä loukkaantuneen opiskelijan Jan Opletaln kuolema laukaisi opiskelijalevottomuuksia. Tämän jälkeen pidätettiin 1 800 opiskelijaa ja opettajaa sekä lukuisia poliitikkoja, kaikki yliopistot suljettiin, opiskelijajohtajat teloitettiin ja satoja lähetettiin keskitysleireille.
Kultajousipyrstö
Koko ja ulkonäkö
left|250px Kooltaan kultajousipyrstö on noin 19–26 cm. Koiraan selkä ja pää ovat väriltään mustat ja päälaki ruskea. Niskan höyhenet ovat keltaviiruiset ja viuhkamaisessa muodostelmassa, jonka koiras voi nostaa ylös. Kultajousipyrstön rinta on tumman vihreä ja siivet kullankeltaiset. Koiraan pyrstöhöyhenistä kaksi on muita pidemmät ja piiskamaiset ja kiertyvät spiraalimaisesti. Naaras on koirasta pienikokoisempi. Selkä on vaalean oliivinruskea, ja rinnassa on mustia viiruja. Silmien yläpuolella on sinertävä viiru, jonka perusteella naaraan erottaa muista paratiisilintunaaraista. Kultajousipyrstön nokka ja jalat ovat siniset.
Elintavat ja ravinto
Kultajousipyrstöjen ravinto koostuu pääosin marjoista ja hedelmistä. Lisäksi laji syö pieniä hyönteisiä, kuten muurahaisia ja kovakuoriaisia. Kultajousipyrstöt ruokailevat usein yhdessä muiden paratiisilintulajien kanssa.
Jozef Tiso
Jozef Gašpar Tiso (13. lokakuuta 1887 Nagybiccse, Unkari, Itävalta-Unkari – 18. huhtikuuta 1947 Bratislava, Tšekkoslovakia) oli katolinen pappi, Tšekkoslovakian hallituksen jäsen ja viimein toisen maailmansodan aikaisen Saksan suojeluksessa olleen Slovakian tasavallan presidentti. Hänet tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin sodan jälkeen.
Nuoruus
Tiso vihittiin papiksi vuonna 1910, ja hän toimi pappina aluksi Oščadnican ja Rajcan kylissä. Vuonna 1913 hän siirtyi Bánovce nad Bebravouniin, missä hänestä tuli seurakuntapappi vuonna 1924. Hän toimi virassaan aina vuoteen 1945 saakka. Ensimmäisen maailmansodan aikana Tiso toimi trenčíniläisen rykmentin sotilaspastorina. Hän kuitenkin sairastui vakavasti, jolloin hänet siirrettiin Nitraan, jossa hän luennoi teologiasta paikallisessa seminaarissa. Hän toimi vuosien 1920 ja 1923 välillä myös piispa Karel Kmetkon sihteerinä. Nuorena Tisoon vaikutti erityisesti slovakialaisessa kansallisessa liikkeessä vaikuttanut pastori Andrej Hlinka, joka ajoi esimerkiksi slovakian kielen asiaa ja vastusti kirkon käyttöä Slovakian unkarilaistamistoimissa.
Poliittinen ura
1920-luvun puolivälin paikkeilla Tiso vaikutti Hlinkan perustamassa Slovakian kansanpuolueessa (Slovenská L’udova Strana, SL’S) ja oli vuosien 1925 ja 1939 välillä kansanedustajana. Hän toimi vuosina 1927–1929 muun muassa koulu-, urheilu- terveysministerinä, mutta piti myös Prahaan keskitettyä keskushallintoa Slovakian taloudellisten ongelmien syypäänä ja ajoi Slovakialle autonomista asemaa Tšekkoslovakian yhteydessä.
Presidentti Eduard Beneš lupasi ensin tukea autonomiaa kannattaneiden pyrkimyksiä, mutta kun lupauksia ei toteutettu, Tiso alkoi kritisoida presidenttiä. Beneš oli omaksunut tšekkoslovakialaisuudeksi kutsutun ajatussuunnan, jonka mukaan slovakit ja tšekit ovat samaa kansaa ja maan kieleksi tulee lopulta tšekkoslovakia. Slovakia oli alue, jonka tuli olla maatalousmaata, ja se oli merkittävä maan puolustamisen kannalta. Tämä luonnollisesti loukkasi slovakkeja. Tisosta tuli Slovakian kansanpuolueen johtaja Hlinkan kuoltua vuonna 1938.
pienois|vasen|Tiso ja Hitler Berliinissä lokakuussa 1941. Münchenin sopimuksen jälkeen Slovakialle myönnettiin 19. marraskuuta 1938 autonomia ja Tisosta tuli autonomisen Slovakian pääministeri. Tšekkoslovakian presidentti Emil Hácha erotti Slovakian hallituksen 9.–10. maaliskuuta 1939 välisenä yönä. 13. maaliskuuta Tiso kutsuttiin Berliiniin, jossa Adolf Hitler kertoi suunnitelmasta lakkauttaa tynkä-Tšekkoslovakia. Hitler käski Slovakian antaa itsenäisyysjulistuksen, tai muuten maa annettaisiin unkarilaisjoukkojen ja Puolan miehitettäväksi.
Kansallismieliset tahot Slovakiassa olivat painostaneet empivää Tisoa itsenäisyysjulistuksen antamiseen jo aiemmin, ja nyt hänen oli pakko toimia. Slovakian parlamentti kokoontui 14. maaliskuuta 1939 ja antoi lähes yksimielisen itsenäisyysjulistuksen. Unkarilaistaustaiset kansanedustajat vastustivat itsenäisyyttä.
Tiso toimi itsenäisen Slovakian pääministerinä 14. maaliskuuta – 28. lokakuuta, jonka jälkeen hänestä tuli maan presidentti. Presidenttinä hän toimi aina huhtikuuhun 1945 saakka. Tison haasteena oli harjoittaa mahdollisimman itsenäistä sisäpolitiikkaa ilman, että Saksaa ärsytetään. Vojtech Tuka, joka kannatti kansallissosialismia ja tiiviimpää yhteistyötä Saksan kanssa, oli pakko nimittää pääministeriksi. Tison ajatuksena taas oli uskonnollinen, kansallisesti yhtenäinen ja vakaa Slovakia, joka harjoittaisi itsenäistä ulkopolitiikkaa. Hän olisi halunnut pitää kansallissosialistiset tunnukset ja käytännöt poissa Slovakiasta.
Slovakian armeija osallistui Puolan offensiiviin ja itärintaman taisteluihin Neuvostoliittoa vastaan. Puolan offensiivin tuloksena Slovakiaan liitettiin takaisin Puolan vuosina 1918 ja 1938 anastamat raja-alueet. Saksa julisti Slovakian nimissä sodan Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja Yhdysvalloille.
Slovakian valtapuolueen, Slovakian kansallisen yhtenäisyyspuolueen, sisällä oli kaksi kilpailevaa ryhmittymää. Saksa kannatti pääministeri Tukan linjaa ja määräsi heinäkuussa vuonna 1940 Tison saapumaan Salzburgiin neuvotteluihin. Neuvottelujen seurauksena Tukan ja sisäministeri Alexander Machin kansallissosialistinen linja pääsi määräysvaltaan. Kansallissosialistisia tunnuksia otetiin käyttöön, ja Tison arvonimeksi tuli Vodca (johtaja). Hän tosin jatkoi elämäänsä ja toimintaansa kuten ennenkin ja liikkui Bratislavassa ilman henkivartijoita. Hän ei presidenttinä ollessaan vahvistanut ainuttakaan kuolemantuomiota.
Slovakian parlamentti harjoitti vaihtelevasti autoritäärisyyttä ja slovakialaista fasismia. Parlamentti sääti kansallissosialismin mukaiset juutalaislait, minkä jälkeen Tiso uhkasi erolla, sillä piti niitä laittomina. Hän ei eronnut, sillä hänen hengellinen neuvonantajansa, Bratislavan piispa Kmetko kehotti häntä pysymään virassaan. Juutalaisten lähetystö oli salaisesti käynyt piispan luona ja vedonneet piispaa puhumaan Tisolle. Tison toiminta oli kuitenkin kaksijakoista; hän oli ennen tätä pitänyt puheen, jossa hän oli maininnut juutalaisten uhkaavan Slovakiaa.
Tukan ja Machin suunnan saatua Saksan tuella vallan alkoivat Slovakian juutalaisten kuljetukset Saksaan ja kohti tuhoamisleirejä. Tiso piti aluksi juutalaisten siirtoa Saksaan välttämättömänä Slovakian turvallisuuden kannallta, mutta kun tietoa kansanmurhasta alkoi tihkua Slovakiaan, hän muuttui asian suhteen empiväksi. Lopulta hän käytti presidentin valtaoikeuksiin kuulunutta armahtamista ja arvioiden mukaan pelasti 30 000–40 000 juutalaista kuljetuksilta. Juutalaisten asema säilyi turvattuna aina vuonna 1944 alkaneeseen kansannousuun saakka.
Viimeiset vuodet
pienois|oikea|Tiso jakamassa kunniamerkkejä [[Banská Bystricassa saksalaissotilaille, jotka olivat taistelleet Slovakian kansannousussa.]] Slovakian talous kasvoi ennen vuotta 1943, mutta pikku hiljaa se alkoi kärsiä sitoutuneisuudestaan Saksaan, mikä johti osaltaan kansan kasvavaan vastustukseen Tisoa kohtaan. Jotkut halusivat säilyttää Slovakian valtion myös sodan jälkeen, ja toiset kannattivat Tšekkoslovakian palauttamista. Slovakian kansannousu alkoi elokuussa 1944. Kansannousun alettua Tiso ymmärsi, että asiat eivät olleet enää hänen hallinnassaan. Saksalaiset kukistivat kansannousun, ja Tiso nimitti uuden, Štefan Tison hallituksen. Uusi hallitus keskittyi ylläpitämään järjestystä ja oli erittäin epäsuosittu. Uusi pääministeri oli Jozef Tisolle etäistä sukua.
3. huhtikuuta 1945 Tiso pakeni Itävaltaan Kremsmünsterin benediktiläiseen luostariin. Yhdysvaltalaiset ottivat hänet kiinni kesäkuussa, ja hänet luovutettiin Tšekkoslovakiaan syyskuussa 1945. Saman vuoden joulukuun alussa Bratislavassa aloitettiin julkinen oikeudenkäynti sodan ajan Slovakian johtajia vastaan. Tiso sai kuolemantuomion presidentti Benešin hylätessä hänen valituksensa ja pääministeri Klement Gottwaldin hallituksen vahvistaessa tuomion. Tuomio annettiin maanpetoksesta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan sekä valtion varojen luovuttamisesta miehittäjälle. Tiso hirtettiin Bratislavassa 18. huhtikuuta 1947.
Jälkimaine
Julkinen keskustelu Tison perinnöstä on ollut sekä hyvää että huonoa. Pahimmillaan se on voimistanut äärioikeistoa ja parhaimmillaan se on valottanut Slovakian sodan aikaista yhteistoimintaa ja osuutta Saksan tekemiin rikoksiin. Nykyisessä Slovakiassa lähinnä äärioikeistolaiset ja vanhukset muistavat Tison.
Tison perintö ei ole lainkaan yksinkertainen: Slovakian tasavallan synty oli vaikea ja kiistanalainen ja Tisosta tuli valtion symboli. Toisaalta vuosina 1939–1944 maa teki kiistatta suuren kehitysloikan; tämän myönsi muun muassa kommunistijohtaja Gustav Husak.
Richard Muller
thumb|Richard A. Muller luennoimassa [[antimateriasta vuonna 2005.]] Richard A. Muller (s. 6. tammikuuta 1944) on yhdysvaltalainen fysiikan professori. Hän työskentelee Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Muller oli aluksi Yhdysvaltojen tunnetuimpia ilmastoskeptikkoja eikä ollut vakuuttunut ilmaston lämpenemisestä. Hän on saanut tutkimuksilleen rahoitusta skeptikkolähteistä. Kaksivuotisten tutkimusten tulokset kuitenkin osoittivat hänellekin, että ilmasto on todella lämpenemässä. Hän esitteli alustavia tuloksia keväällä 2011, ja lopullisen raportin hän esitteli lokakuussa 2011.
Muller on 2010-luvulla osallistunut useisiin hankkeisiin, kuten supernovailmiötä selvittäneeseen Supernova Cosmology Projectiin, myrskyjen ja tornadojen ennustamiseen sekä liuskekaasun ympäristövaikutuksiin.
Miniteatteri
Hämeenlinnan Miniteatteri on lasten ja nuorten harrastajateatteri, joka toimii Hämeenlinnan kaupungin ylläpitämässä noin 80 paikkaisessa studioteatterissa keskustassa Kulttuuri- ja kongressikeskus Verkatehtaan yhteydessä. Miniteatteri kuuluu Lasten ja nuorten kulttuurikeskus ARX:iin, joka on osa valtakunnallista Taikalamppu-verkostoa. Tila sisältää valo- sekä äänikaluston ja on vapaasti muunneltavissa projektien tarpeiden mukaisesti.
Noin 160:lle iältään 7–20-vuotiaalle harrastajalle tarjotaan teatteri-ilmaisuopetusta ja esittävän taiteen perusopetusta. Toiminta on jatkunut vuodesta 1957 lähtien. Miniteatterin perustajana pidetään hämeenlinnalaista kulttuurivaikuttajaa, Kauko Soirilaa. Hänen aloitteesta syntyi myös Aulangon Lastentapahtuma, josta myöhemmin kehittyi Lasten taidefestivaali Hippalot. Hämeenlinnan Vuonna 1982 Hämeenlinnan kaupunki päätti rakentaa teatterille omat tilat Verkatehtaalle. Teatterikerhon alkuunpanema nuorisojaosto itsenäistyi omaksi Hämeenlinnan Miniteatteri ry:ksi vuonna 1995.
Teatterilaiset valmistavat omissa toimitiloissaan esitettäväksi kahdesta kolmeen näytelmää vuosittain. Ohjelmistossa on ollut runsaasti historiallisia ja yhteiskunnallisia esityksiä. Teatteri on saanut tunnustusta ja kiitosta lasten oikeuksia käsittelevistä näytelmistä. Se on vastaanottanut 1997 Hämeen Sanomien kulttuuripalkinnon(1997), opetusministeriön Lasten päivä -palkinnon (2002), Työväen Näyttämöpäivien yleisöpalkinnon Mikkelissä Kotiin-näytelmästä (2002)sekä Tapaus Allu Salminen -näytelmästä Työväen Näyttämöpäivien yleisöpalkinnon (2004).
thumb|300px|Philip Ridleyn kirjaan perustuva näytelmä Kipinähai. Vuosien varrella Miniteatteri on osallistunut sekä Suomessa että ulkomailla teatterifestivaaleille. Teatterilaiset ovat dramatisoineet ja esittäneet niin kotimaisten kuin ulkomaistenkin kirjailijoiden tuotantoa. Näyttämölle on sovitettu sekä uusien että perinteisten kirjailijoidemme tarinoita, muun muassa Riitta Jalosen Tyttö ja naakkapuu, Aleksanteri Ahola-Valon näytelmä Aikuiset ja lapset kasvatuksen pyörteissä, Valon lapsia ja Nuohoojapoika, Aleksis Kiven Kullervo sekä Sirpa Puskalan Tapaus Allu Salminen, joka kertoo Ruotsissa asuvan siirtolaispojan rankan ja voimille käyvän selviytymistarinan. Peter Hoegin Rajatapaukset ja Jostein Gaarderin Pasianssimysteeriö olivat kumpikin maailman näytelmä –kantaesityksiä. Muista ulkomaisten kirjailijoiden teoksista sovitetuista näytelmistä mainittakoon muun muassa J.M. Barrien Peter Pan, David Almondin Skellig sekä vielä Ludmila Razumovskajan Pietarin katulapsista kertova näytelmä Kotiin.
Toimintaperiaate
Miniteatterin toiminnan päätavoitteena on saada lapset innostumaan laaja-alaisesti teatterista ja muista taiteenaloista sekä ohjata heidät ymmärtämään ja sisäistämään taiteen merkitystä. Tarkoituksena on rohkaista ja etsiä keinoja, joiden avulla lapset ja nuoret alkaisivat itse käsitellä ja analysoida omia ajatuksiaan aikuisen tuella. Teatterissa harrastamisen tärkeimpiin menetelmiin kuuluvat vapaaehtoisuus ja kiireettömyys. Näyttelijät ohjataan huomaamaan, miten merkittävää on pienien hetkien kokeminen ja muistiin sieppaaminen sekä niiden käyttö myöhemmin sopivassa tilanteessa.
Kesä-heinäkuun ajaksi teatteri muuttaa Aulangon puistometsässä sijaitsevaan Graniittilinnaan, jossa on esitetty vuodesta 1961 lähtien joka kesä lastennäytelmiä. Ohjelmistoon on kuulunut perinteisiä tarinoita kuten Tuhkimo, Lumikki, Prinsessa Ruusunen, Kolme pientä porsasta sekä Hölmöläisiä. Aulangolla nähty kantaesitys oli Tiina ja Sinikka Nopolan näytelmä Heinähattu ja Vilttitossu, josta on kirjoitettu suosittu kirjasarja.
Jacobstads Wapen
Jacobstads Wapen on kaksimastoinen kaljaasi, Pietarsaaressa vuosina 1988-1994 rakennettu kopio 1700-luvulla rakennetusta samannimisestä kaljaasista. Se on rakennettu ruotsalaisen sotalaiva-arkkitehdin Fredrik Henrik af Chapmanin vuodelta 1755 peräisin olevien piirustusten mukaan.
Jacobstads Wapen on ollut Pietarsaaren kaupungin uusi symboli, ja sen valmistuminen oli kaupungissa merkittävä tapahtuma, mutta se on kokenut myös taloudellisia vaikeuksia. Alus otti osaa Pietarin kaupungin 300-vuotisjuhliin vuonna 2003. Vuonna 2005 havaittiin, että osa aluksen puurakenteista on rapistunut, ja alus odottaa korjausta.
Jiří Gruša
Jiří Gruša (10. marraskuuta 1938 Pardubice, Tšekkoslovakia – 28. lokakuuta 2011 Bad Oeynhausen, Hannover, Saksa ) oli tšekkiläinen runoilija, prosaisti, kääntäjä, diplomaatti ja poliitikko, Kansainvälisen Penin puheenjohtaja 2004–2009. Hän julkaisi teoksia myös salanimellä Samuel Lewis.
Elämä ja ura
Gruša valmistui Kaarlen yliopistosta Prahasta. Hän työskenteli aikakauslehdissä Tvář, Sešity ja Nové knihy. Vuonna 1968 häneltä kiellettiin kirjoittaminen, ja hän työskenteli rakennusalalla. Hän osallistui samizdat-kirjallisuuden levittämiseen. Hän menetti 1981 Tšekkoslovakin kansalaisuuden ja hänet karkotettiin maasta. Vuodet 1982–1990 hän asui Länsi-Saksassa.
Emil Hácha
Emil Hácha (12. heinäkuuta 1872 – 26. kesäkuuta 1945) oli tšekkiläinen lakimies, Tšekkoslovakian kolmas presidentti vuodesta 1938 ja Böömin ja Määrin protektoraatin valtiopresidentti.
Jiří Gruša
Elämä ja ura
Kommunistihallinnon luhistuttua Gruša palasi Tšekkoslovakiaan vuonna 1990 ja työskenteli ulkoministeriössä. Hän oli maan suurlähettiläänä Saksassa 1991–1997. Myöhemmin hänestä tuli Václav Klausin vähemmistöhallituksen opetusministeri. Hallitus menetti opposition tuen, ja presidentti Václav Havel nimitti uuden hallituksen, johon Grušan tilalle tuli Jan Sokol. Gruša toimi suurlähettiläänä Itävallassa vuoteen 2004. 2005–2009 hän johti Wienin diplomaattiakatemiaa. Hän oli Kansainvälisen Penin puheenjohtaja 2004–2009. Hän vaikutti sanan Tschechien vakiinnuttamiseen Tšekin tasavallan viralliseksi saksankieliseksi nimeksi. Joissakin kielissä maan nimen valitseminen oli Tšekkoslovakian hajottua hankalaa. Kirjoittaessaan hän käytti niin äidinkieltään tšekkiä kuin saksaakin. Hän käänsi tšekiksi mm. Franz Kafkaa, Friedrich Schilleriä ja Rainer Maria Rilkeä.
Muller
Muller on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jiří Gruša
Elämä ja ura
Gruša kuoli Bad Oeynhausenissa sydänleikkauksen aikana.
Teokset
thumb|200px|Jiří Gruša vuonna 2009
Emil Hácha
Elämäkerta
Versailles’n rauhan jälkeen Hácha nimitettiin Tšekkoslovakian korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja sen presidentiksi 1925. Häntä pidettiin englantilaisen tapaoikeuden ja kansainvälisen oikeuden asiantuntijana. Hän käänsi myös englantilaista kirjallisuutta tšekiksi.
Münchenin sopimuksen jälkeen ja presidentti Edvard Benešin jätettyä virkansa Hácha valittiin presidentiksi 30. marraskuuta 1938, koska ei ollut osallistunut maan jakaneisiin hallituksiin, ja katolisuutensa ja konservatiivisuutensa vuoksi. Yöllisessä tapaamisessa Adolf Hitlerin ja Hermann Göringin kanssa Berliinissä 14. ja 15. maaliskuuta 1939 välisenä yönä Hácha pakotettiin allekirjoittamaan sopimus, jossa Böömi ja Määri liitettiin Saksaan Hitlerin uhattua pommittaa maata. Parlamentti ei osallistunut Háchan päätökseen.
Tšekkoslovakian jäänteiden miehityksen jälkeen 16. maaliskuuta Hácha nimitettiin Böömin ja Määrin protektoraatin nukkehallitsijaksi, ja hän vannoi uskollisuuden valan Hitlerille ja valtakunnanprotektori Konstantin von Neurathille. Hácha protestoi saksalaispolitiikkaa ja maan saksalaistamista, mutta hänen mielipiteillään ei ollut painoarvoa. Hän teki myös salaista yhteistyötä Benešin maanpakolaishallituksen kanssa.
Tilanne muuttui, kun valtakunnanprotektoriksi nimitettiin Reinhard Heydrich liian helläkätisen von Neurathin sijaan. Tämän jälkeen monet Háchan kollegoista vietiin keskitysleireille tai teloitettiin, muun muassa pääministeri Alois Eliáš.
Monien historioitsijoiden mukaan Hácha ei ollut vastuussa maan tapahtumista ikänsä ja huonon terveydentilansa vuoksi. Kun liittoutuneet valtasivat Prahan 13. toukokuuta 1945, Hácha vangittiin ja siirrettiin vankisairaalaan, jossa hän kuoli 26. kesäkuuta. Hänet haudattiin merkitsemättömään hautaan Vinohradyn hautausmaalle Prahaan.
Gertrud Scholtz-Klink
thumb|upright|Gertrud Scholtz-Klink vuonna 1934. Gertrud Scholtz-Klink (synt. Gertrud Emma Treusch, 9. helmikuuta 1902 Adelsheim, Baden-Württemberg, Saksa – 24. maaliskuuta 1999 Bebenhausen, Baden-Württemberg, Saksa) oli kansallissosialistisen naisliiton NS-Frauenschaftin johtaja (Die Reichsfrauenführerin) ja Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen.
Vaikka Scholtz-Klink saavutti natsi-Saksan korkeimman arvonimen ja tehtävän, jonka nainen saattoi saavuttaa, hän oli siitä huolimatta selvästi miesvaltaisen yhteiskuntansa varjossa eikä nauttinut todellista miesten yli nousevaa määräysvaltaa.
Varhainen elämä
Gertrud Treusch syntyi Adelsheimissa 1902. Hänen pienporvarilliset vanhempansa kuuluivat luterilaiseen kirkkoon. Isä oli maanmittauslaitoksen virkamies ja perheeseen kuului Gertrudin lisäksi kaksi veljeä. Vuonna 1904 perhe muutti Eberbachiin, jossa Gertrud kävi peruskoulua 1908–1912. Hänen isänsä kuoli 1910 ja perhe muutti Mosbachiin 1912. Mosbachissa Gertrud kävi kansakoulun loppuun ja jatkoi oppikouluun. Valmistuttuaan oppikoulusta hän asui äitinsä luona ja työskenteli Punaisen Ristin parissa ja myöhemmin journalistina.
Liittyminen kansallissosialistiseen puolueeseen
Vuonna 1920 hän avioitui sveitsiläisen rehtorin Eugen Klinkin kanssa tämän 27-vuotissyntymäpäivänä. Pariskunta muutti Altenheimiin, jossa he saivat kuusi lasta, joista tosin kaksi kuoli vielä lapsena. Gertrud Klink ei osoittanut vielä suurempaa kiinnostusta politiikkaan, mutta hänen miehensä osallistui mielellään natsien kokouksiin ja matkusti aina Nürnbergin puoluepäiville. Viimein Gertrud lähti kuitenkin miehensä mukaan ja osallistui vuoden 1929 Nürnbergin ”Itsevarmuuden päivän” puoluekokoukseen. Seuraavan vuoden maaliskuun alussa hän liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen miehensä kanssa, joka kuoli sydänkohtaukseen puoluekokouksessa Schwarzwaldin Gutachissa saman kuun lopulla. Getrud sai valtiolta miehensä kuolemasta pienen korvauksen ja muutti asumaan äitinsä Ellmendingeniin.
Nousu johtajaksi
Pian Gertrudista tuli kansallissosialistisen naisliiton Badenin aluejohtaja. Vuonna 1931 Gregor Strasser hajotti kaikki keskenään kilpailevat kansallissosialistisesti suuntautuneet naisjärjestöt ja liitot ja perusti tilalle yhden suuren organisaation NS-Frauenschaftin (NSF). Gertrud otti badenilaisten naisjärjestöjen johdon haltuunsa NSF:n alle. Seuraavan vuoden elokuussa Gertrud Klink avioitui maalaislääkäri Günther Scholtzin kanssa, joka oli myös natsipuolueen paikallisjohtajia (Ortsgruppenführer)
Vuonna 1932 hän osallistui NSF:n aluejohtajien kokouksiin Münchenissä ja Berliinissä. Kokouksissa hän tutustui Paula Siberiin. Gertrudista tuli naisliiton tiedottaja ja neuvonantaja Badenin sisäministeriöön ja naisten työpalvelun johtaja Badeniin, Württembergiin ja kreivikuntaan. Uutenavuonna 1934 Gertrud Scholtz-Klink muutti Berliiniin valtakunnan työpalvelun DAF:n johtajan Konstantin Hierlin käskystä. Heinäkuussa hänet nimitettiin DAF:n naisosaston johtajaksi ja tässä virassa hän toimi aina vuoteen 1936, vaikka oli halunnut olla pääkaupungissa vain yhden vuoden. 8. syyskuuta 1934 hän piti ensimmäisen puheensa Nürnbergin puoluepäivillä.
Marraskuussa 1936 Scholtz-Klink palkittiin puolueen kultaisella ansiomerkillä (Goldenen Ehrenzeichen) Seuraavana vuonna hänet palkittiin jälleen, tällä kertaa kultaisella puoluemerkillä ja hänestä tuli Saksan oikeiston akatemian jäsen. Hän erosi miehestään Günther Scholtzista ja matkusteli pohjoismaissa vieraillen Kööpenhaminassa ja Tukholmassa propagoimassa paikallisille oikeistolaisille. Samana vuonna hän sai tietää ensimmäisen kerran keskitysleirien olemassaolosta.
Gertrud Scholtz-Klink oli ehdottoman lojaali kansallissosialismille ja Adolf Hitlerille. Eräässä puheessaan hän sanoi:
"”Me tuomme äitiydemme hedelmät Führerille ja sanomme hänelle, ’Tämä on parasta mitä voimme tarjota. Siksi tämä kuuluu sinulle.’”"
Vuoden 1938 alkupuolella muiden natsijohtajien lailla Scholtz-Klink tehosti Itävaltaan suunnattua propagandatyötä. Kotimaassa hän yhdisti Saksan punaisen ristin omaan naisjärjestöönsä ja hänestä tuli Saksan punaisen ristin osasto III:n johtaja. Keväällä 1939 hän vieraili Benito Mussolinin luona Italiassa ja muutamaa päivää myöhemmin Lontoossa, jossa hän pyrki vakuuttamaan englantilaiset Saksan rauhantahtoisuudesta.
Toinen maailmansota
thumb|290px|Heinrich Himmler ja Gertrud Scholtz-Klink matkalla 1943. Elokuun alussa 1940 Scholtz-Klink matkusti ihailemaan vallattua Ranskaa. Kuukauden lopulla hän vieraili kenraalieversti Böttgerin ja SS-Obergruppenführer August Heissmeyerin kanssa Ravensbrückin keskitysleirillä, joka oli tarkoitettu erityisesti naisvangeille. 6. joulukuuta hän meni naimisiin Heissmeyerin kanssa. Heissmeyeristä tuli Gertrudin kolmas aviomies. Seuraavan vuoden keväällä hän matkusti eri puolella Italiaa pitämässä kokouksia maassa oleskeleville saksalaisille. Scholtz-Klink sai myös valloitettujen alueiden naisten johdon käsiinsä. Jatkosodan aikana hän vieraili Suomessa Lotta-Svärd -yhdistyksen kutsumana.
Gertrud synnyttikin viidennen ja viimeiseksi jäävän lapsensa berliiniläisessä bunkkerissa 1944. Samana vuonna hänet palkittiin ”kultaisella äitiyden ristillä”. Mitali myönnettiin yleensä hyvin monilapsisten perheiden äideille. Gertrudin ja Heissmeyerin perheessä olikin nyt 11 lasta, sillä Heissmeyer toi perheeseen kuusi lasta edellisestä avioliitostaan.
Sodan loppu
Puna-armeijan lähestyessä Berliiniä keväällä 1945 Gertrud yhdessä Heissmeyerin kanssa muodosti viimeiseen taisteluun osallistuvan ryhmän naisjärjestön johtajakollegoistaan, naisjärjestön tytöistä, Hitler-Jugendiin kuuluvista lapsista ja muutamasta sotilaasta. Spandaun NAPOLA-koulu toimi ryhmän tukikohtana. 23. huhtikuuta pitkin Eurooppaa levisi perätön huhu, että ”naisten Führer” olisi tehnyt itsemurhan. 26. ja 27. päivän välisenä yönä hän ja hänen miehensä jättivät ryhmänsä ja pakenivat tukikohdasta. He pyrkivät johtajansa Hitlerin luo valtakunnankansliaan, mutta yritys epäonnistui ja he piiloutuivat radiotaloon. Natsi-Saksan viimeisissä uutislähetyksissä Gertrud kielsi tehneensä itsemurhan. Jatkaessaan pakoa hän haavoittui lievästi ja pariskunta joutui puna-armeijan pidättämäksi. He olivat vangittuina Magdeburgin lähellä olevassa sotavankileirissä, mutta heidät vapautettiin muutaman päivän kuluttua.
Sodan jälkeen
Pariskunta vietti kahdeksan viikkoa Leitzkaussa maalaisperheen luona. Heissmeyer teki maatöitä ja Scholtz-Klink toimi kotiapulaisena. Päästäkseen länsiliittoutuneiden miehittämään etelä-Saksaan he hankkivat väärennetyt paperit nimillä Heinrich ja Maria Stuckenbrock. He muuttivat Tübingenin Bebenhauseniin, jossa Heissmeyer teki metsätöitä Scholtz-Klinkin pysytellessä kotirouvana.
Vuonna 1948 Ranskan tiedustelupalvelu Sûreté pidätti pariskunnan. Gertrud tuomittiin vääristä papereista vankilaan puoleksitoista vuodeksi. Hän joutui vastaamaan myös denatsifikaatio-tutkinnassa. Seuraavana vuonna hänet armahdettiin ja vapautettiin. 1950-luvulle tultaessa hänen vapauttamistaan arvosteltiin laajasti. Vuonna 1951 juttu käsiteltiin uudelleen, mutta hänen miehensä lähetti armahduspyynnön. Jutun jatkokäsittelyä lykättiin Gertrudin eduksi eikä hän palannut vankilaan.
Gertrud Scholtz-Klink antoi ensimmäisen haastattelunsa sodan jälkeen 1974 ja neljä vuotta myöhemmin hän julkaisi myös muistelmansa. August Heissmeyer kuoli 16. tammikuuta 1979. Gertrud eli vielä 20 vuotta ja kuoli Bebenhausenissa maaliskuussa 1999.
Reima Kampman
thumb|upright|Kampman nuorena vänrikkinä. Aaro Reima Kampman (5. marraskuuta 1943 – 22. joulukuuta 1992 Ylöjärvi ) oli suomalainen psykiatri, joka tuli tunnetuksi etenkin hypnoosia ja sivupersoonia koskevista tutkimuksistaan.
Koulutus
Kampman valmistui ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta Oulussa vuonna 1963. Kampman opiskeli Oulun yliopistossa, jossa hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1970. Tohtoriksi Kampman väitteli vuonna 1973.
Ura
thumb|upright|Kampman [[Tohtorinhattu|tohtorinhatussaan.]] Reima Kampman saavutti 1970-luvun alkuvuosina laajaa julkisuutta hypnoosin avulla ilmenneitä sivupersoonailmiöitä koskevilla tutkimuksillaan.
Kampman käsitteli sivupersoonailmiötä väitöskirjaansa perustuvassa teoksessaan Et ole yksin, joka julkaistiin vuonna 1974. Vuonna 1975 ilmestyi kirja Kuka minä olen. Kampman julkaisi myös lukuisia tutkimuksia psykoterapiasta, hypnoosista, sosiaalipsykiatriasta ja biologisesta psykiatriasta.
Tampereen yliopistossa Kampman toimi vuodesta 1979 alkaen, ensin apulaisopettajana, myöhemmin vt. professorina ja hypnoterapian dosenttina. Lisäksi Kampman toimi myös Tampereen yliopiston näyttelijätyön opettajana. Hän oli myös yksityisen lääkäriaseman toimitusjohtaja Tampereella.
Lapset
Reima Kampmanin lapset ovat (ikäjärjestyksessä vanhimmasta nuorimpaan): Marko Kampman, Ville Kampman, Hanna Kampman (myöh. Tamminen) ja Vera Kampman.
Muuta
J. Karjalaisen vuonna 2013 julkaistu albumi Et ole yksin on kunnianosoitus Kampmanille sekä hänen julkaisemalleen samannimiselle, vuonna 1974 ilmestyneelle kirjalle.
Levyn kappaleesta "Mennyt mies", joka kertoo sivupersoona Markusta, J. Karjalainen kertoo kotisivuillaan:
Irlannin maatalousministeriö
Irlannin maatalousministeriö ( ja ) on Irlannin maataloudesta, ruokatuotannosta ja merialueiden hyödyntämisestä vastaava ministeriö, jota johtaa maatalousministeri. Ministeriö on sijoitettu Dubliniin.
Historia
Ministeriö on perustettu jo 1919, jolloin perustetun hallituksen ensimmäiseksi maatalousministeriksi valittiin Robert Barton. Vuosien kuluessa ministeriön nimi ja vastuualueet ovat vaihdelleet useaan kertaan. Seuraavassa listassa ministeriöstä käytetään englanninkielisiä nimiä, jotka kaikki tarkoittavat maatalousministeriötä hieman erilaisin tehtävä painotuksin.
Juhla-asu
Päivätilaisuuksissa, kuten häissä, syntymäpäivillä tai avajaisissa, pariskunnan pukuyhdistelmiä voivat olla esimerkiksi seuraavat:
Iltatilaisuuksissa kuten päivällisillä, juhlatanssiaisissa pukuyhdistelmiä voivat olla
Cyg OB2-12
Cyg OB2-12 (vaihtoehtoisesti Cygnus OB2 #12) on valtavan kirkas ylijättiläistähti Joutsenen tähdistön OB-assosiaatiossa 2. Tähden etäisyys on 1700 parsekia eli noin 5500 valovuotta. Etäisyydestä johtuen tähden näkyvä kirkkaus on 11,4, mutta absoluuttinen kirkkaus noin –10,6 mikä tekee siitä yhden Linnunradan kirkkaimmista tunnetuista tähdistä. Sen absoluuttinen bolometrinen magnitudi –12,2 magnitudia, sekin yksi suurimmista tunnetuista, ja Spektrityyppi B5Ie. Massa on 92 auringon massaa, pintalämpötila 18600 K, kirkkaus 525000 aurinkoa, ikä vain 2,7 miljoonaa vuotta.
Tähtituuli joka on hiukkasvirtaa puhaltaa tähdestä ulos nopeudella 1400 km/s.
Virtsarakon syöpä
Mikä aiheuttaa virtsarakon syövän?
Tupakointi lisää huomattavasti virtsarakon syövän riskiä; sen ilmaantuvuus vähenisi 65 prosenttia, jos tupakointi loppuisi. Aiemmin riskiä on aiheuttanut työskentely väri-, kumi-, muovi- tai muun kemiallisen teollisuuden parissa. Nykyisin länsimaissa teollisuudessa kuitenkin käytetään tehokkaita suojavarusteita. Lisäksi pidetään tarkkaan huolta siitä, että syöpää aiheuttavien aineiden raja-arvot eivät ylity. Nykyisin em. aloilla työskentelevillä ei havaita enempää virtsarakkosyöpää kuin väestössä yleensä.
Virtsarakon syöpää esiintyy myös lapsilla, nuorilla ja nuorilla aikuisilla, joskin äärimmäisen harvinaisena. Nuorilla sen voivat aiheuttaa esimerkiksi lapsuuden leukemian hoidossa käytetyt kemoterapialääkkeet. Riski alkaa kasvaa vasta myöhäisellä aikuisiällä. Koko Suomessa kuoli vuosina 1986–2006 tautiin vain alun toistakymmentä alle 40-vuotiasta.
Virtsarakon syövän hoito
Virtsarakon syöpää hoidetaan useilla eri menetelmillä, joita käytetään joko yhdessä tai erikseen. Jos kyseessä on pinnallinen kasvain eli se ei ole edennyt virtsarakon limakalvolta rakon lihaskudokseen, kasvain höylätään ja poltetaan pois virtsaputken kautta tähystimen avulla tehtävällä operaatiolla. Operaatio tehdään joko selkäydinpuudutuksessa tai nukutuksessa. Operaation yhteydessä rakkoa voidaan huuhdella sytostaateilla, joilla pyritään tappamaan rakkoon mahdollisesti jäävät syöpäsolut. Jos pinnallinen kasvain uusii, höyläystä voidaan täydentää BCG-huuhteluilla, joissa rakkoon laitetaan katetrilla eläviä heikennettyjä tuberkuloosibakteereita esimerkiksi viikon välein kuuden viikon ajan tai kuukauden välein vuoden ajan. Tuloksena on voimakas immuunireaktio, joka merkittävästi vähentää uusimisriskiä.
Jos syöpä on levinnyt rakon lihaskudokseen tai on olemassa riski kasvaimen etenemisestä lihaskudokseen, hoitona voi olla myös radikaali leikkaus eli virtsarakon poistaminen kokonaan tai osittain sekä eturauhasen poistaminen. Tällöin virtsa poistuu joko pussiavanteen tai toistokatetroitavan avanteen kautta, tai virtsarakon tilalle rakennetaan suolesta korvaava rakko.
Riippuen syövän laadusta, kasvannaisen koosta ja siitä, onko sillä etäpesäkkeitä, myös sädehoito ja suonensisäinen sytostaattihoito voivat tulla ajankohtaiseksi.
Vuodesta 1997 alkaen käyttöön on tullut useita syövän immuunihoitoja, joissa valjastetaan potilaan oma keho taistelemaan syöpää vastaan. Näitä hoitoja käytetään nykyisin myös virtsarakon syövässä joissakin tapauksissa.
Yourself or Someone Like You
Yourself or Someone Like You on Matchbox Twentyn esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi sisältää viisi menestyssingleä ja sitä myytiin yli 12 miljoonaa kappaletta pelkästään Yhdysvalloissa. Se myi moninkertaista platinaa myös Kanadassa ja Australiassa.
Kappaleluettelo
Kaikki kappaleet kirjoittanut Rob Thomas, ellei toisin mainittu.
Ketuvim
Ketuvim (, Kirjoitukset tai Hagiografia) on Tanakin, heprealaisen Raamatun, kolmas ja viimeinen osio.
Juutalaisessa käytännössä Ketuvimiin kuuluvat Aikakirjat ovat tavallisesti yhtenä kirjana. Myös Esran kirja ja Nehemian kirja ovat yhtenä kirjana jonka nimi on Ezra. Juutalaisessa perinteessä Ketuvim sisältää siis yksitoista kirjaa.
Kolme runollista kirjaa (Sifrei Emet) Viisi kääröä (Hamesh Megillot) Muut historialliset kirjat
HMS Hermione (1782)
HMS Hermione oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hermione-luokan 32-tykkinen viidennen luokan alus (fregatti). Alus tuli tunnetuksi vuoden 1797 kapinasta.
Valmistus
Alus tilattiin 20. maaliskuuta 1780 Sydenham Teast, Tombes & Blamingilta Bristolista ja sen köli laskettiin vielä saman vuoden kesäkuussa. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1782 ja se valmistui telakalta tammikuussa 1783, minkä jälkeen se siirrettiin Sheernessiin varustettavaksi. Alus oli varustettavana huhtikuusta kesäkuun loppuun. Aluksesta maksettiin telakalle 11 350 puntaa 14 šillinkiä ja 4 pennyä. Aluksen siirtokustannukset sekä muita kuluja oli 4 570 puntaa 2 šillinkiä ja 2 pennyä sekä varustamiskustannuksia 723 puntaa 16 šillinkiä ja 9 pennyä.
Palvelus
Hermione otettiin palvelukseen elokuussa 1782 päällikkönään Thomas Lloyd. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1783, mutta se palasi palvelukseen vielä huhtikuussa päällikkönään John Stone. Alus purjehti 17. lokakuuta Nova Scotian asemalle. Se poistettiin palveluksesta vuonna 1785. Alus palasi mahdollisesti palvelukseen vuonna 1790 päällikkönään William Ricketts, mutta se on todisteiden puuttuessa epäselvää. Alus oli uudelleen rakennettavana lokakuusta 1790 kesäkuuhun 1792 Toddilla Northfleetissä. Työstä maksettiin 14 702 puntaa. Alus oli työn valmistuttua varustettavana syyskuusta 1792 tammikuuhun 1793 Chathamissa 5 625 punnalla.
Alus palasi palvelukseen joulukuussa 1792 päällikkönään John Hills. Se purjehti 10. maaliskuuta 1793 Jamaikalle. Aluksen päälliköksi määrättiin vuonna 1794 Philip Wilkinson, joka vaihtui helmikuussa 1797 Hugh Pigotiin. Alus tuhosi 22. maaliskuuta kolme kaapparia Puerto Ricon satamaan. Se valtasi 6. syyskuuta yhdessä HMS Renomneen ja HMS Diligencen kanssa 6-tykkisen espanjalaisen kaapparin.
Kapina
Pigot määräsi 21. syyskuuta 1797 aluksen huippupurjeet säädettäviksi uudelleen. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen työn edistymiseen ja määräsi viimeisenä raakapuulta poistuvan merimiehen ruoskittavaksi. Paniikissa mastosta poistuvista merimiehistä kolme putosi ja sai surmansa. Kun toiset merimiehet ilmaisivat tyytymättömyytensä, Pigot ruoskitutti heidät.
Seuraavana yönä laivan miehistö nousi kapinaan Pigotia ja upseereita vastaan. Pigot ja kahdeksan upseeria saivat surmansa yhdessä kuninkaallisen laivaston väkivaltaisimmista kapinoista.
Kapinalliset purjehtivat La Guairan satamaan Venezuelaan, jossa he luovuttivat aluksensa espanjalaisille 27. syyskuuta. Aluksi kapinalliset väittivät laskeneensa upseerit avomerelle pieneen veneeseen (kuten Bountyn kapinalliset kahdeksan vuotta aiemmin), mutta totuus paljastui pian. Sir Hyde Parker, Länsi-Intian tukikohdan komentaja, määräsi kapinalliset tuotavaksi oikeuden eteen. Kaiken kaikkiaan 33 kapinallista saatiin kiinni ja tuomittiin sotaoikeudessa, ja heistä 24 hirtettiin.
Loppupalvelus
Espanjalaiset nimesivät aluksen uudelleen Santa Ceciliaksi, ja alus pysytteli Puerto Caballossa 25. lokakuuta 1799 saakka, kunnes sata miestä HMS Surpriselta valtasi aluksen surmaten 119 espanjalaista merisotilasta. Alus nimettiin uudelleen HMS Retaliationiksi, ja 31. tammikuuta 1800 nimeksi vaihdettiin HMS Retribution.
Alus palasi palvelukseen syyskuussa 1800 Jamaikalla päällikkönään Samuel Forster. Alus oli huollettavana lokakuussa 1803 Woolwichissa siirrettäväksi Trinity Houselle. Huollon kustannukset olivat 484 puntaa.
Alus myytiin romutettavaksi kesäkuussa vuonna 1805 Deptfordissa.
Rekisteriseloste
Rekisteriseloste oli Suomessa vuonna 1999 voimaan tulleen ja vuoden 2018 lopussa kumotun henkilötietolain (523/1999) 10 §:n mukainen, henkilörekisterinpitäjältä edellyttämä asiakirja, jossa kerrottiin muun muassa rekisterinpitäjän yhteystiedot, käsiteltävät henkilötiedot ja käsittelyn tarkoitus sekä tietojen luovuttamisen ja suojaamisen periaatteet. Rekisteriseloste laadittiin kaikista henkilörekistereistä. Siitä ilmeni, kuka on henkilötietojen käsittelystä vastaava rekisterinpitäjä. Samaan henkilörekisteriin luettiin kuuluviksi kaikki ne henkilötiedot, joita käytettiin samassa käyttötarkoituksessa.
Vuodesta 2018 lähtien sovelletun EU:n yleisen tietosuoja-asetuksen mukaan määrämuotoista tietosuoja- tai rekisteriselostetta ei tarvitse laatia. Organisaatioiden tulee kuitenkin informoida rekisteröityjä henkilötietojen käsittelystä.
Poikkinainti (täsmennyssivu)
Poikkinainti tarkoittaa seuraavia asioita:
Glykosidit
Glykosidit ovat orgaanisia molekyylejä, joissa sokeriosa eli glykoni on liittyneenä johonkin toiseen osaan eli aglykoniin glykosidisidoksella. Glykosideilla on monia tärkeitä tehtäviä eliöissä. Esimerkiksi monet kasvit säilövät tärkeät kemikaalit inaktiivisiksi glykosideiksi, jotka sitten tarvittaessa aktivoituvat entsymaattisella hydrolyysillä sokeriosan poistuessa. Monia kasviglykosideja käytetään lääkkeellisissä tarkoituksissa. Glykosidin aglykonina voi olla myös hiilihydraatti, jolloin kyseessä on oligo- tai polysakkaridi.
Glykosidisidos
550px|thumb|[[Glukoosi ja etanoli yhdistyvät etyyliglukosidiksi vapauttaen vesimolekyylin. Muodostuva sidos on α-O-glykosidisidos.]]
Glykosidisidoksessa glykosidin sokeriosan hemiasetaalin eli rengasrakenteen anomeerinen hiili on liittyneenä aglykoniin rikki-, typpi- tai happiatomin välityksellä. Rikin kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä S-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä tioglykosidi, typen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä N-glykosidisidos ja yhdisteestä voidaan käyttää nimitystä glykosyyliamiini ja hapen kyseessä ollen sidoksesta käytetään nimitystä O-glykosidisidos. Glykosidisidos voidaan jaotella myös sokeriosan anomeerisen hiilen hydroksyyliryhmän alkuperäisen konfiguraation mukaan joko α- tai β-glykosidisidokseksi. Glykosidisidoksia esiintyy glykosidien ohella myös muun muassa glykoproteiineissa, joissa proteiiniin on kiinnittyneenä hiilihydraattiketjuja, ja DNA:n ja RNA:n nukleosideissa, joissa puriini- tai pyrimidiiniemäs kiinnittyy pentoosisokeriin N-glykosidisidoksella.
Glykosidien jaottelu
Glykosidit voidaan jaotella glykosidisidoksen tyypin lisäksi myös glykoni- ja aglykoniosien mukaan.
Glykonin mukaan
Jos glykosidin glykoniosa on glukoosi, molekyyli on glukosidi; jos se on fruktoosi, molekyyli on fruktosidi; jos se on glukuronihappo, molekyyli on glukuronidi jne. Elimistössä myrkylliset aineet usein metaboloidaan vesiliukoisemmiksi ja paremmin erittyviksi liittämällä niihin glukuronihappo.
Aglykonin mukaan
Biokemian ja farmakologian kannalta glykosidien käyttökelpoisin luokittelu tehdään aglykonin mukaan. Seuraavassa glykosideja luokiteltuna aglykonin mukaan:
Costello
Costello viittaa muun muassa seuraaviin:
Dobrzeń Wielki
Dobrzeń Wielki (Gmina Dobrzeń Wielki, ) on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 9 478. Kunnan hallinnollinen keskus on Dobrzeń Wielkin kylä.
Dobrzeń Wielkin kunta perustettiin vuonna 1972. Tammikuussa 2017 Borkin, Czarnowąsnyn, Krzanowicen sekä Świerklen kylät, osa Dobrzeń Małyn kylästä ja suurin osa Brzezien kylästä siirrettiin Dobrzeń Wielkin kunnasta osaksi Opolen kaupunkia.
160px|vasen|pienoiskuva|Kunnan kartta. Kylät Dobrzeń Wielkin kunnassa ovat Chróścice, Dobrzeń Mały, Dobrzeń Wielki sekä Kup. Lisäksi siellä on pieni asumaton alue jäännöksenä Brzezien kylästä. Kylistä väkiluvultaan suurin oli Dobrzeń Wielki, jossa oli 4 497 pysyvää asukasta. Chróścicen kylässä asui pysyvästi 2 731 asukasta, Kupin kylässä 1 140 ja Dobrzeń Małyn kylässä 768. Kunta rajautuu Dąbrowan, Łubnianyn, Murówin, Lewin Brzeskin, Pokójin ja Popielówin kuntiin sekä Opolen kaupunkiin.
Vuoden 2019 lopussa 51,6 prosenttia Dobrzeń Wielkin asukkaista oli naisia ja 48,4 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,8 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 64,3 prosenttia ja eläkeikäiset 19 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 41,8 vuotta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 17,8 prosenttia oli etnisiä saksalaisia, ja saksan kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Lignaanit
Lignaanit ovat laaja ja rakenteeltaan monimuotoinen joukko fenoleihin kuuluvia orgaanisia yhdisteitä, joiden perusrakenne koostuu difenyylibutaaniyksiköistä. Lignaaneja esiintyy useissa kasveissa ja niitä on eristetty 55 kasviheimon lajeista. Rakenteeltaan erilaisia lignaaneja on tunnetaan yli 450. Kasveissa lignaanien rooli ei ole täysin selvillä. Ne voivat toimia hapettumista ehkäisevinä aineina, torjumaan kasveja syöviä hyönteisiä ja niillä on myös fungisidisia ominaisuuksia.