cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Anderson Dana
Charles Anderson Dana (1819−1897) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja kirjailija. Hän otti 1843−1846 osaa Brook farm community -nimisen kommunistisen yhteisön kokeiluihin. Hän oli 1848−1862 vaikutusvaltaisen New-York Tribune -lehden toimittajana. 1863−1865 hän vaikutti sota-asiain apulaissihteerinä paljon presidentti Abraham Lincolniin ja sai muun muassa aikaan, että kenraali Ulysses S. Grantille uskottiin tärkeitä päälliköntehtäviä silloin riehuneessa sisällissodassa. Dana suunnitteli ja julkaisi muutamien muiden kanssa suuren tietosanakirjan New American Cyclopædia (1855−1863; uudistettu painos nimellä The American Cyclopædia, 16 osaa, 1873−1876). Vuonna 1868 hän perusti New Yorkiin Sun-nimisen päivälehden, josta pian tuli yksi Yhdysvaltojen laajimmalle levinneitä lehtiä. Muita hänen julkaisujaan ovat Lincoln and his cabinet (1896) ja muistelmat Recollections (1897).
Noah Gregor
Noah Gregor (s. 28. heinäkuuta 1998 Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura San Jose Sharksia. Sharks varasi keskushyökkääjänä pelaavan Gregorin vuoden 2016 varaustilaisuuden neljännellä kierroksella numerolla 111. Kätisyydeltään hän on left. NHL-urallaan Gregor on pelannut 178 NHL-runkosarjaottelua, joissa on tehnyt 26 maalia ja 25 syöttöä eli 51 tehopistettä. Tilastot päivitetty: 13.kesäkuuta.2023.
Richard Henry Dana (nuorempi)
Richard Henry Dana nuorempi (1815−1882) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja poliitikko. Kun Dana joutui silmätaudin vuoksi keskeyttämään lakitieteelliset opintonsa, hän ryhtyi tavalliseksi merimieheksi laivaan, joka kulki Amerikan rannikoita pitkin. Retkeä hän on kuvannut kirjassa Two Years Before the Mast (1840), jota pidetään erinomaisena merimiesolojen kuvauksena. Vuonna 1840 hänestä tuli asianajaja ja julkaisi 1841 merioikeudesta ansiokkaan teoksen The seaman’s friend. Dana otti tehokkaasti osaa tasavaltalaisen puolueen muodostamiseen 1854−1856 ja kannatti Abraham Lincolnin ja Ulysses S. Grantin presidentiksi valitsemista.
Javon Francis
Francis on voittanut 400 metrin Jamaikan-mestaruuden 2015 ja 2016.
Richard Henry Dana (nuorempi)
Lähtiessään merille Dana rikkoi perinteitä eikä noudattanut niitä odotuksia, joita häneen oli asetettu. Merimiehenä hän tutustui rivimerimiesten elämään. Hän palasi sittemmin opintojen pariin ja toimi merimiesten edustajana varustamoiden suuntaan. Hän vastusti orjuutta ja puolusti karanneita orjia ja joutui siksi Bostonin hienoston karsastuksen kohteeksi.
Danan isä oli yhdysvaltalainen runoilija Richard Henry Dana vanhempi (1787–1879).
Aukusti Kallio
Aukusti Herman Kallio (5. helmikuuta 1858 Uusikaupunki – 9. huhtikuuta 1896 Helsinki) oli suomalainen sanakirjan tekijä.
Kallion vanhemmat olivat merimies Herman Hellsten ja Augusta Katharina Bergman. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1885 ja toimi samasta vuodesta alkaen opettajana Helsingin suomalaisessa tyttökoulussa sekä vuodesta 1887 koulun suomen ja ruotsin kielen kollegana. Ylioppilasaikana Kallio työskenteli Elias Lönnrotin apulaisena, kun Lönnrot laati suomalais-ruotsalaista sanakirjaa. Kallio toimitti itsenäisesti lisävihkon tähän sanakirjaan vuonna 1886. Toisen sanakirjan laatijan Johan Hahnssonin kuoltua Kallio jatkoi tämän aloittamaa suurta suomalais-ruotsalaista sanakirjaa, mutta hänkään ei kerinnyt saada sitä valmiiksi, vaan Heikki Paasonen toimitti sen viimeiset osat.
Kallio julkaisi oppikirjat Finsk elementarbok I-III (1886) ja Suomen kielioppi (1890).
Kallion puoliso vuodesta 1886 oli Elin Oihonna Waeneberg (k. 1927).
Dag Fornæss
250px|pienoiskuva|Dag Fornæss Dag Fornæss (s. 30. kesäkuuta 1948 Hamar) on norjalainen pikaluistelun maailmanmestari.
Fornæss oli vuonna 1968 Norjan maajoukkueen ensimmäinen varamies MM-kilpailuissa ja EM-kilpailuissa eikä päässyt kilpailemaan myöskään Grenoblen olympialaisissa. Seuraavan vuoden tammikuussa hän voitti Norjan-mestaruuden ja Inzellissä Euroopan-mestaruuden sijoittuen matkakohtaisesti toiseksi 500 metrillä ja 10 000 metrillä, kolmanneksi 5 000 metrillä ja neljänneksi 1 500 metrillä. Cortina d'Ampezzossa hän luisteli 3 000 metrillä uransa ainoan maailmanennätyksen 4.17,4 ja voitti sitten Deventerissä maailmanmestaruuden (matkakohtaisesti toinen 500 metrillä ja 10 000 metrillä, kolmas 1 500 metrillä ja kahdeksas 5 000 metrillä).
Vuonna 1970 Fornæss saavutti EM-hopeaa ja voitti Norjan-mestaruuden. Vuonna 1971 hän voitti Heerenveenissä sateisissa ja tuulisissa olosuhteissa toisen Euroopan-mestaruutensa oltuaan nopein 1 500 metrillä ja 5 000 metrillä, neljäs 10 000 metrillä ja seitsemäs 500 metrillä. Samana vuonna hän voitti kolmannen Norjan-mestaruutensa. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui 13:nneksi 1 500 metrillä ja 10 000 metrillä.
Rudolf Graber
Rudolf Graber (13. syyskuuta 1903 Bayreuth – 31. tammikuuta 1992) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Eichstättin hiippakuntaan 1. elokuuta 1926 ja nimitettiin Regensburgin hiippakunnan johtoon 28. maaliskuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius August Döpfner, jota avustivat Joseph Schröffer ja Josef Hiltl.
Graber osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 14. syyskuuta 1981. Samalla hän sai nimityksen Regensburgin apostoliseksi hallitsijaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 17. syyskuuta 1982.
Shawn Johnson
Shawn Johnson (s. 19. tammikuuta 1992 Des Moines, Iowa) on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalainen telinevoimistelija, olympiavoittaja, maailmanmestari ja Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti.
Johnsonin ensimmäiset kansainväliset aikuisten arvokisat olivat vuoden 2007 Pan-Amerikan kisat Rio de Janeirossa, missä hän voitti kultaa joukkuekilpailusta, neliottelusta, nojapuilta ja puomilta, ja saavutti hopeaa permannolta. Samana vuonna MM-kisoissa Stuttgartissa hän oli mukana voittamassa Yhdysvaltain kautta aikain toista joukkuekilpailun kultaa ja saavutti lisäksi henkilökohtaiset kultamitalit moniottelusta ja permannolta. Puomilla Johnson sijoittui kahdeksanneksi, mutta nojapuilla hän jäi loppukilpailun ulkopuolelle. Pekingin kesäolympialaisissa Johnson voitti kultaa puomilta ja saavutti lisäksi hopeaa permannolta, neliottelusta ja joukkuekilpailusta. Pan-Amerikan kisoista hän voitti vuonna 2007 neljä kulta- ja yhden hopeamitalin, ja vuonna 2011 yhden kullan ja yhden hopean.
Johnson lopetti kilpavoimistelijanuransa kesäkuussa 2012, 20-vuotiaana. Hän oli loukannut vasemman polvensa lasketellessaan vuonna 2010, eikä vamma parantunut sopivassa ajassa.
Johnson on 145 senttimetriä pitkä ja painaa 41 kilogrammaa. Hänen valmentajinaan toimivat Liang Chow ja Liwen Zhuang.
Johnson osallistui Yhdysvaltain Dancing with the Stars -televisiotanssikilpailuun vuonna 2009 aikojen nuorimpana kilpailijana ja tanssi itsensä voittajaksi.
Robin Hood: Prince of Thieves (videopeli)
Robin Hood: Prince of Thieves on Sculptured Softwaren ja Bits Studiosin kehittämä ja Virgin Gamesin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo Entertainment Systemille ja Game Boylle. Peli perustuu samannimiseen elokuvaan.
thumb|left|256px|Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Göran Claeson
pienoiskuva|250px|Göran Claeson 1970 Göran Claeson (s. 4. maaliskuuta 1945) on ruotsalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Claeson sijoittui vuonna 1968 Grenoblen olympialaisissa 1 500 metrin luistelussa 20:nneksi. Hän nousi luistelumaailman huipulle vuonna 1969 saavuttamalla EM-pronssia ja MM-hopeaa sekä luistelemalla Inzellissä yhteispisteiden maailmanennätyksen 171,758. Seuraavana vuonna hän saavutti jälleen EM-pronssia ja sijoittui MM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 1971 hän oli EM-kilpailuissa neljäs ja saavutti MM-hopeaa. Vuonna 1972 hän sijoittui niin EM- kuin MM-kilpailuissakin seitsemänneksi. Samana vuonna Sapporon olympialaisissa hän saavutti 1 500 metrillä pronssia sekä sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi ja 10 000 metrillä kuudenneksi.
Vuonna 1973 useimpia kilpakumppaneitaan pidempi, 188-senttinen Claeson voitti Grenoblessa Euroopan-mestaruuden ja Deventerissä maailmanmestaruuden. Vuonna 1974 hän saavutti uransa viimeiset arvokisamitalit, EM-kultaa Eskilstunassa ja MM-pronssia Inzellissä. Vuonna 1975 hän voitti seitsemännen kerran Ruotsin yleisluistelumestaruuden.
Vicyohandri Odelín
Vicyohandri Odelín Sanamé (s. 26. heinäkuuta 1980 Guantánamo) on kuubalainen baseballpelaaja ja olympiavoittaja, joka pelaa syöttäjänä. Hän on voittanut urallaan kaksi olympiamitalia, joista toinen on kultainen ja toinen hopeinen. Kultaa hän oli voittamassa Ateenassa 2004 ja hopeaa Pekingissä 2008. Odelín oli mukana myös Kuuban hopeaa voittaneessa joukkueessa World Baseball Classic -turnauksessa 2006.
Seuratasolla Odelín edustaa Camagüeyta.
Brandon Jacobs
Brandon Richard Jacobs (s. 6. heinäkuuta 1982 Houma, Louisiana) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Jacobs pelasi yhdeksän kautta NFL-liigassa, edustaen pääasiassa New York Giantsia. Jacobs on kaksinkertainen Super Bowl -voittaja.
NFL-ura
New York Giants varasi yliopistojalkapalloa Etelä-Illinoisin yliopiston joukkueessa pelanneen Jacobsin vuoden 2005 NFL:n varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella, 110. pelaajana. Hän voitti seitsemällä kaudellaan Giantsissa kahdesti mestaruuden, vuosina 2007 ja 2011. Molemmilla kerroilla Giantsin vastustajana loppuottelussa Super Bowlissa oli tähtipelinrakentaja Tom Bradyn johtama New England Patriots.
Jacobs teki maaliskuussa 2012 vapaana pelaajana sopimuksen San Francisco 49ersin kanssa. Hän ei saanut kuitenkaan paljon peliaikaa uudessa joukkueessaan. Jacobs palasi New York Giantsin riveihin yksivuotisella sopimuksella syyskuussa 2013, kun joukkue kärsi pulasta keskushyökkääjäosastolla. Tammikuussa 2014 Jacobs ilmoitti lopettavansa uransa.
Fontell
Fontell on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Maahockey kesäolympialaisissa 1948
Maahockey oli Lontoon olympialaisissa 1948 kuudetta kertaa olympiakisoissa. Joukkueita oli mukana 13 ja ne jaettiin kolmeen alkulohkoon.
Mitaliottelut
Uusinta pronssista: -  4-1
Helsingin yliopiston vanha fysiologian laitosrakennus
Helsingin yliopiston vanha fysiologian laitosrakennus sijaitsee Siltavuoressa Siltavuorenpenkereellä Snellmaninkadun päässä. Se on osa Minerva-oppimiskeskusta vuonna 2004 rakennetun rakennuksen ja 1960-luvulla rakennetun välirakennuksen kanssa.
Rakennus on alun perin suunniteltu fysiologian laitokseksi, ja se on nykyisin kasvatustieteellisen tiedekunnan käytössä osana keskustakampusta.
Rakennus sai alkunsa syyskuussa 1901 fysiologian professori Robert Tigerstedtin kirjeestä lääketieteelliselle tiedekunnalle, jossa hän muistutti, kuinka oli suostunut Helsingin yliopiston professoriksi sillä ehdolla, että fysiologian laitos saisi uuden laboratorion. Laboratoriorakennuksen rakentamisesta asetettiin konsistorin toimesta komitea marraskuussa 1901, ja Gustaf Nyströmin suunnitelma rakennuksesta hyväksyttiin vuonna 1902. Rakennustyö aloitettiin joulukuussa 1903 ja se valmistui kesäkuussa 1905. Virallisesti rakennus vihittiin käyttöön 1.2.1906.
Rakennuksen sisätilat on suunniteltu pitkälti Tigerstedtin toiveiden mukaisesti. Tigerstedt oli ollut mukana Ruotsin Karoliinisen instituutin fysiologian rakennuksen käyttöönotossa 1880-luvun lopulla, ja siten osasi esittää tarkat toiveet kerrosaloista, neliömääristä ja huoneiden sijoituksista. Rakennus rakennettiin suoraan peruskalliolle, mikä auttoi suuresti fysiologisten laboratoriokokeiden tekemisessä. Varsinaisia suuria harjoituslaboratoriosaleja ei kuitenkaan tarvinnut sijoittaa rakennukseen, sillä Keisarillisella Aleksanterin-Yliopistolla oli poikkeuksellisesti oma fysiologisen kemian laitos toisaalla.
Nyström kiinnitti erityistä huomiota rakennuksen pääjulkisivuun ja sen punaiseen risaliittiin, tiedostaen sen hallitsevan sijainnin Snellmaninkadun päässä. Valmistuessaan rakennuksen julkisivu oli vielä nykyistäkin hallitsevampi, kun kadun päässä olevia muita rakennuksia ei ollut rakennettu.
Rakennus muodostaa rappaamattomalla tiilijulkisivullaan yhtenäisen kokonaisuuden sen naapuriin vuonna 1910 valmistuneen Psychologicumin kanssa. Nyström oli suunnitellut Siltavuorelle myöskin yhtenäisen anatomian laitoksen vuonna 1914, mutta sitä ei koskaan toteutettu. Anatomian laitosrakennus rakennettiin lopulta alueelle vasta vuonna 1928 tyystin eri tyylisuunnan mukaisena.
Tiaisten salainen elämä
Tiaisten salainen elämä on norjalaisen tietokirjailijan Andreas Tjernshaugenin kirjoittama tietoteos, jossa hän esittelee lähinnä Pohjoismaissa esiintyviä tavallisimpia tiaisia tali- ja sinitiaisisia ja niiden elämää.
Kirjan tavoite on kertoa tutkimustuloksista, joita tali- ja sinitiaisten elämästä on saatu selville. Se kertoo tiaisista Norjan luonnon näkökulmasta, mutta esittelee myös suomalaisten tutkijoiden Jukka T. Forsmanin ja Jannes-Tuomas Seppäsen sieppojen ja tiaisten suhteita koskevien tutkimusten tuloksia.
Kirjan kuvituksena on piirroksia ja valokuvia. Kirjassa on lähdeluettelo ja hakemisto.
Arviot
Pertti Koskimies huomauttaa Linnut-lehdessä, että kirja on kirjoitettu muodikkaaseen kokemuksiin perustuvaan tietokirjatyyliin mutta onneksi ei "ällöimmällä amerikkalaisella lipevyydellä". Hän myös ottaa esiin kirjoittajan terveen luontoasenteen: "Ja mikä tärkeintä, olen oppinut, ettei sellaisia tuiki tavallisia lintuja kuin tali- ja sinitiaisia pidä väheksyä. Sitä kuvittelee helposti tuntevansa ne, mutta niillä on enemmän salaisuuksia kuin äkkiseltään uskoisi."
Monet kriitikot kiittävätkin juuri sitä, että niin tavallisista linnuista on tehty kirja, joka paljastaa niistä uusia puolia, kuten esimerkiksi Kouvolan Sanomissa Matti Tieaho, joka kuitenkin valittaa kuvituksen ankeutta.
Martina (albumi)
Martina on Martina Aitolehden 30. maaliskuuta 2011 julkaistu esikoisalbumi. Albumi ei ollut myyntimenestys, se ei noussut kertaakaan Suomen virallisen albumilistan 50:n myydyimmän albumin joukkoon.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin 9 Digits -niminen kappale. Single sai hyvin negatiivisen vastaanoton, eikä se noussut lainkaan single- tai latauslistalle.
Javier Camuñas
Javier Camuñas Gallego (s. 17. heinäkuuta 1980 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta pystyy pelaamaan tarvittaessa myös vasempana ja oikeana laitalinkkinä.
Ura
Pelattuaan madridilaisseura Pintossa Camuñas siirtyi Rayo Vallecanon reservijoukkueeseen. Kauden 2001–2002 hän oli lainassa Getafessa.
Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Rayo Vallecanoon ja pelasi ensimmäisen kerran maan pääsarjassa 1. syyskuuta 2002 ottelussa Deportivo Alavésia vastaan. Rayo jäi kauden päätteeksi viimeiselle sijalle ja putosi täten Segunda Divisióniin. Hän edusti vuodet 2003–2007 Ciudad Murciaa ja Xereziä pelasi koko ajan samalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Going to Kansas City
Going to Kansas City on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut elokuva. Elokuvan on ohjannut Pekka Mandart ja käsikirjoituksesta vastaa Mandartin lisäksi Tony McNabb.
Elokuvasta ja sen tekemisestä on julkaistu kirja Going to Kansas City – Elokuva ja kuinka se tehtiin. Kirjan on toimittanut Pamela Mandart ja Mikko Aarne.
Elokuva kertoo suomalaisesta opiskelijapoika Mikko Vihavaisesta (Mikko Nousiainen), joka lähtee vaihto-oppilaaksi Yhdysvaltoihin. Musiikillisesti lahjakkaan opiskelijan oli tarkoitus asua Kansas Cityn kaupungissa, mutta joutuikin pieneen maalaiskaupunkiin. Kaupungissa Mikko rakastuu kahvilassa työskentelvään Carlyyn (Melissa Galianos), mutta tytön seriffi-isä (Michael Ironside) ei ole innoissaan asiasta.
Mikko lähtee ystävineen lähikaupunkiin juhlimaan. Porukka joutuu ampumavälikohtaukseen, joka johtaa kuolemantapaukseen. Mikko oli tapauksessa sivullinen, mutta väärinymmärryksen vuoksi sai syyt niskoilleen.
Elokuvaa kuvattiin Suomessa sekä Kanadassa Montrealissa, Clarencevillessa ja Saint-Jean-sur-Richelieussa. Elokuvaa ei ole esitetty elokuvateattereissa Suomen ulkopuolella. Going to Kansas City oli poikkeuksellisen suuri suomalaiselokuva: yli neljäntoista miljoonan markan budjetti vastaa nykyrahassa yli 3,2:ta miljoonaa euroa. Televisioesityksen se sai Kreikassa, Espanjassa ja Brasiliassa.
Javier Camuñas
Ura
Seuraavalla kaudella hän teki kymmenen maalia, mutta joukkue jäi kaikesta huolimatta viimeiselle sijalle. Elokuussa 2009 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Osasunan kanssa. Hän teki ensimmäisen maalinsa joukkueessa 24. tammikuuta 2010 vanhaa seuraansa Xereziä vastaan.
Liptako
Liptako on historiallinen alue Burkina Fason koillisosassa, Nigerin lounaisosassa ja rajaseudulla Malissa.
Javier Camuñas
Ura
Kaudella 2010–2011 Camuñas kuului joukkueensa luottopelaajiin edelliskauden tapaan. 30. tammikuuta 2011 hän teki ottelun ainoan maalin, kun Osasuna voitti kotonaan Real Madridin.
19. heinäkuuta 2011 hän siirtyi 2,3 miljoonan euron siirtokorvauksella Villarrealiin.
Saint Vincent ja Grenadiinit kesäolympialaisissa 1992
Saint Vincent ja Grenadiinit osallistui Barcelonan olympialaisiin vuonna 1992 kuuden yleisurheilijan joukkueella, joista neljä oli miehiä ja kaksi naisia. Maa ei saavuttanut kisoissa yhtäkään mitalia.
Yleisurheilu
Saint Vincent ja Grenadiineja edusti peräti kuusi yleisurheilijaa, mutta heidän kaikkien tie jäi alkueriin.
Evakon laulu
”Evakon laulu” on Veikko Lavin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale, joka kertoo karjalaisen siirtoväen sodanaikaisesta evakkomatkasta Suomessa, Karjalasta lännen suuntaan, pienen lapsen näkökulmasta. Laulu alkaa sanoilla ”Illalla kun äiti peitti mua nukkumaan, en aavistanut mitä aamu tuopi tullessaan...”.
Laulu tunnetaan erityisesti Anneli Saariston levytyksenä vuodelta 1985. Levytyksen sovittajana toimi Upi Sorvali. Koskettavasta laulusta on tullut karjalaissukuisten keskuudessa merkittävä tunteiden tulkki kansanlaulun ”Karjalan kunnailla” ohella.
Aiheen lauluun antoi Laville hänen pitkäaikainen säestäjänsä Pertti Husu, joka kerran keikkamatkalla kertoi evakkotarinansa Laville. Ensimmäisenä ”Evakon laulun” esitti Porissa Veikko Tuomi, mutta tunnetuksi se tuli Anneli Saariston versiona. Laulun levytystilanteessa Saariston oli vaikea pidätellä kyyneliään.
Hauhia
Hauhia on kyläkunta Miehikkälän kunnassa Kymenlaaksossa Kaakkois-Suomessa. Hauhia sijaitsee n. 5 km Miehikkälän kirkonkylästä pohjoiseen. Hauhialla on aiemmin toiminut koulu. Kyläkunnan nähtävyytenä on vuonna 1881 rakennettu Hauhian mylly Vaalimaanjoen Hauhiankoskessa. Historiallisesti Hauhian kyläkunta on osa siitä Vaalimaanjoen alajuoksun suuntaan sijaitsevaa Hurttalan kylää.
Kakait
Kakait on nimitys Ahl-i Haqq-uskonnon eli jarsanismin harjoittajille Irakissa. Uskon harjoittajia asuu myös Iranin puolella, jossa heitä kutsutaan kuitenkin nimellä Yaresan.
Asuinalue ja lukumäärä
thumb|vasen|Kolme kakaimiestä [[Sulaimaniyyassa, Irakin Kurdistanissa.]] Kakaita asuu eri puolilla Irakin Kurdistania, sekä Iranin Azerbaidžanissa Irakin ja Iranin rajan toisella puolella. Iranissa heistä käytetään kuitenkin nimeä Yaresan. Yhteensä kakaita on noin 75 000 –200 000. Pakolaisuuden takia kakaita asuu nykyisin myös Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.
Historia
Kakaiden alkuperästä on useita eri teorioita. Heidän uskontonsa on liitetty ennen islamin tuloa harjoitettuihin paikallisiin uskomuksiin, mutta ryhmän on esitetty myös muodostuneen mongolien hyökkäyksien jälkeen 1200-luvulla tai Osmanien ja Safavidien välisten kiistojen aikana 1500-luvulla. Toisen tarinan mukaan ryhmän perusti Sayyid Ishaq, joka tunnettiin sittemmin nimellä Sultan Sohak, Hawramanissa 1300-luvulla. Saddam Husseinin Irakissa kakait joutuivat muiden kurdien tapaan maan hallituksen arabialaistamispolitiikan kohteeksi, jolloin heidän perinteisesti asuttamilleen alueille siirrettiin arabeja maan muista osista. Isis-järjestön otettua haltuunsa alueita Irakissa myös kakai-kyliä päätyi sen vallan alle ja he joutuivat muiden uskonnollisten vähemmistöjen tapaan vainon kohteiksi. Osa heistä on liittynyt Isisiä vastaan taisteleviin asejoukkoihin.
Kulttuuri
Kakaiden uskonnon tyypillinen piirre on sen salassa pitäminen. Uskon piirteiden salassa pitäminen liittyy pelkoihin vainoista pääosin islamin uskontoa harjoittavan valtaväestön taholta. Kakaiden uskonnossa on piirteitä islamin ohella myös vanhemmista mesopotamialaisista uskonnoista. Šiialaisten tapaan he korostavat Muhammadin ottopojan ja serkun Ali ibn Abi Talibin tärkeyttä. Jesidien tapaan he uskovat myös jälleensyntymiseen. Muslimien tapaan kakait viettävät paastoa, mutta ramadanin sijaan paastoaika on vain kolmipäiväinen. Kakaiden pyhä kirja on nimeltään Zanur. Kakait tunnistaa usein suurista viiksistä, joita muslimit pitävät kakaista poiketan tavallisesti lyhyinä.
Etnisesti kakait mieltävät itsensä kurdeiksi, mutta ovat ajaneet myös omaa erillistä poliittista asemaansa. Irakin tai Irakin Kurdistanin perustuslaissa heitä ei mainita omana erillisenä ryhmänään. Heillä on kuitenkin yksi kiintiöpaikka Halabjan maakunnan valtuustossa. Kakait puhuvat kieltä nimeltä macho, joka määritellään vaihtelevasti joko kurdin tai guranin murteeksi.
Life After Death
Life After Death on yhdysvaltalaisen rap-artisti The Notorious B.I.G.:n toinen studioalbumi vuodelta 1997. Se julkaistiin tuplalevynä postuumisti kaksi viikkoa hänen kuolemansa jälkeen. Life After Death sisältää vierailevia artisteja kuten Jay Z, Lil’ Kim, D.M.C., The L.O.X. ja Puff Daddy. Albumia on myyty reilut kymmenen miljoonaa kappaletta.
Life After Deathiä on pidetty yhtenä kaikkein merkittävimmistä mafioso rap -albumeista yhdessä Raekwonin Only Built 4 Cuban Linx...:n (1995), AZ:n Doe or Dien (1995), Jay Z:n Reasonable Doubtin (1996) ja Nasin It Was Writtenin (1996) ohella. Vuonna 2003 Rolling Stone -lehti asetti Life After Deathin sijalle 476 listallaan ”500 Greatest Albums”.
Odd Lundberg
Odd Lundberg (3. lokakuuta 1917 – 8. maaliskuuta 1983) oli norjalainen pikaluistelun maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Jc
Jc tarkoittaa seuraavia:
Jabu Khanyile
Jabu Khanyile (28. helmikuuta 1957 Soweto – 12. marraskuuta 2006 Soweto) oli eteläafrikkalainen laulaja-lauluntekijä ja rumpali.
Varhaiset vaiheet
Khanyile menetti äitinsä ollessaan pienenä, joten isä kasvatti hänet Sowetossa. Hän aloitti musiikin harrastamisen mbube-tyylisellä a cappella -laululla. Hän jätti koulun 14-vuotiaana ja meni töihin. Musiikkiuralle hän alkoi sitten suuntautua aluksi paikallisen Daffodils-yhtyeen kitaristina. Vuonna 1974 Khanyile liittyi yhdysvaltalaisesta funkista ja popista vaikutteita ottaneeseen Editions-yhtyeeseen, jota johti hänen veljensä. Hän oli siirtymässä tässä vaiheessa kohti rumpujensoittoa. Kun Editions hajosi, manageri ehdotti Khanyilelle sen muodostamista uudelleen nuoremmin muusikoin. Editions perustettiinkin uudelleen kahdella kokoonpanolla, mutta projekti päättyi, kun jäsenet piiloutuivat tai pakenivat maasta Soweton mellakoita (1976) edeltäneen ja seuranneen kuohunnan aikana. Khanyile toimi vielä The Movers -yhtyeessä, joka yhdisteli soulin ja paikallisen marabi-jazztyylin vaikutteita.
Bayete ja sooloura
Khanyile liittyi Bayete-yhtyeeseen alun perin rumpalina vuonna 1984. Yhtye sai huomattavaa suosiota debyyttialbumillaan Mbombela (1987). Seuraava albumi, Hareyeng Haye (1990) sisälsi hitin "Mbube". Bayete hajosi vuonna 1992, mutta liikemies Lindelani Mkhize lähestyi Khanyilea ja suostutteli tämän lähtemään soolouralle. Khanyile aloitti yhteistyön tuottaja Thapelo Khomon kanssa. Ensimmäisenä kahdeksasta sooloalbumistaan Khanyile julkaisi Khomon kanssa levyn Mmalo-we-levyn vuonna 1993. Soololevyt tehtiin enimmäkseen nimellä "Jabu Khanyile and Bayete", vaikka muuta Bayete-yhtyeen väkeä ei enää ollut mukana. Mmalo-we-levyn julkaisi kansainvälisesti Chris Blackwellin Mango-levy-yhtiö, ja julkaisua seuranneena vuonna levy sai kolme Etelä-Afrikan musiikkipalkintoa. Khanyile kuului apartheidin jälkeen uudenlaisen panafrikkalaisen tyylin kehittäjiin. Hän pääsi jakamaan lavan muiden muassa Youssou N'Dourin, Angélique Kidjon ja Papa Wemban kanssa.
Heinäkuussa 1996 Khanyile teki ensiesiintymisensä Isossa-Britanniassa Lontoon Royal Albert Hallissa heinäkuussa 1996 Nelson Mandelan valtiovierailun kunniaksi. Africa Unite -levyllään Khanyile hyödynsi kekseliästä soitinkokoonpanoa, johon kuuluivat muiden muassa länsiafrikkalaiset kora ja balafon sekä kuubalainen tres. Suosio länsimaissa jäi kuitenkin rajalliseksi, joten Khanyile keskittyi toimimaan Etelä-Afrikan markkinoilla.
Khanyilen viimeinen levytys oli Hiyo Lento (2005). Heinäkuussa 2005 hän esiintyi Johannesburgin Live 8 -konsertissa. Viimeisen julkisen esiintymisensä hän teki Berliinissä vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailun lopussa järjestetyssä Africa Calling -seremoniassa. Khanyile kärsi myöhäisellä urallaan diabeteksesta ja myöhemmin eturauhassyövästä, johon hän kuolikin.
Khanyile oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.
Black metal
Black metal on metallimusiikin suuntaus, joka sai alkunsa 1980-luvun alussa ja on kehittynyt nykyiseen muotoonsa lähinnä Norjassa, Ruotsissa ja Suomessa 1990-luvun alkupuolella. Black metalia soittavia yhtyeitä on runsaasti ympäri maailmaa, mutta tunnetuimmat ovat enimmäkseen kotoisin Pohjoismaista.
Black metal -yhtyeet pyrkivät luomaan synkän ja kylmän äänimaailman nopeatempoisilla ja kaoottisilla kappaleilla, josta matalat taajuudet on miksattu lähes kokonaan pois. Sähkökitaraa soitetaan nopeana tremolona, ja rummuissa käytetään nopeaa blast beat -tekniikkaa. Laulu on yleensä korkeaa rääkynää ja eroaa death metalissa suositusta matalasta murinasta. Black metal -perinteeseen kuuluu myös tarkoituksellisen yksinkertainen tuotanto.
Bintou Malloum
Bintou Malloum (31. maaliskuuta 1946 Torror, Salamat – 10. maaliskuuta 2020 N'Djamena) oli tšadilainen poliitikko ja diplomaatti.
Black metal
Black metalin ensimmäinen aalto syntyi 1980-luvun alun thrash metal -yhtyeistä, ja sen merkittäviä edelläkävijöitä olivat Venom, Bathory, Mercyful Fate ja Celtic Frost. Toinen aalto kehittyi 1980–1990-lukujen taitteessa, ja sen tärkeimmät yhtyeet olivat norjalaisia. Black metal tuli julkisuuteen erityisesti Mayhem- ja Burzum-yhtyeiden sekä niihin liittyneiden rikosten ja kuolemantapausten kautta. Vuosituhannen vaihteessa Dimmu Borgir ja Cradle of Filth saavuttivat huomattavaa suosiota aiempaa kaupallisemmalla musiikilla, joka yhdisti perinteiseen black metaliin kosketinsoittimet ja laulumelodiat.
Bintou Malloum
Malloum hyväksyttiin vuonna 1997 ensimmäisenä naisena École nationale d'administrationiin (Kansallinen hallintokoulu). Hän työskenteli maansa hallituksessa vuosina 1993–2003. Ensin hän vastasi julkisista palveluista ja työstä valtiosihteerinä; sitten hän toimi kolmesti sosiaali- ja perheministerinä. Malloum oli myös ensimmäisenä naisena Tšadin suurlähettiläänä Kongon tasavallassa, Saksassa ja Italiassa. Hän sai vuonna 2012 nimityksen Tšadin viralliseksi edustajaksi Rotaryssa. Vuonna 2017 hän julkaisi kirjan Le destin d'une pionnière.
Black metal
Tausta
Okkultismi oli 1960–1970-lukujen taitteen rock-muusikkojen parissa suosittua. Tuolloin perustettiin myös ensimmäiset heavy metal -yhtyeet.
Äärimetallin tärkeimmät musiikilliset esikuvat olivat 1970-luvun yhtyeet Black Sabbath, Judas Priest ja Motörhead. Black Sabbath soitti synkkää ja painostavaa musiikkia, ja sen julkikuva ja sanoitukset olivat kauhuromantiikan innoittamia. Judas Priest vei heavy metalia yhä nopeatempoisempaan suuntaan blues-vaikutteiden jäädessä vähitellen pois. Yhtye oli vaikutusvaltainen myös ulkomusiikillisesti, ja jäsenten käyttämät nahkavaatteet, niitit ja ketjut tulivat monien black metal -muusikoiden suosioon. Motörheadin musiikki sekoitti rock & rollia punkiin ja oli nopeatempoista, karkeaa ja hyökkäävää.
Black metal -yhtyeiden suosimat kasvomaalaukset olivat yleisiä 1970-luvun kauhurockissa. Arthur Brown käytti corpse paint -tyyppistä meikkiä jo vuoden 1968 tienoilla, ja seuraavalla vuosikymmenellä kasvomaalauksia suosivat esimerkiksi Alice Cooper, The Misfits, The Damned ja Kiss. Kissin näyttävä lavashow oli black metal -yhtyeille erityisen tärkeä esikuva. Monelle pohjoismaiselle muusikolle Kiss oli voimaperäisen mainonnan ansiosta ensikosketus metallimusiikkiin.
Metallimusiikin lisäksi varhaiset black metal -yhtyeet ottivat vaikutteita 1970-luvun lopulla nousseesta punk rockista, joka oli raskainta ja väkivaltaisinta siihen mennessä tehtyä musiikkia. Hardcore ja crust punk olivat tärkeitä esikuvia varhaisille thrash ja death metal -yhtyeille.
Ensimmäinen aalto
pienois|pysty=1.4|vasen|[[Celtic Frost perustettiin 1984. Kuva vuoden 2006 Tuska-festivaaleilta.]] Black metalin tärkeimmät ainekset löytyivät jo 1970-luvun yhtyeiltä, mutta vasta 1980-luvulla ne yhdistyivät suuntaukseksi, jota jälkeenpäin on alettu nimittää ”black metalin ensimmäiseksi aalloksi”. Ensimmäisen aallon yhtyeitä oli melko vähän, mutta niitä yhdisti perinteistä metallia raaempi musiikkityyli ja pelottava kuvasto. Black metalin ohella näillä yhtyeillä oli pysyvä vaikutus thrash- ja deathmetalliin. Merkittävimpinä ensimmäisen aallon yhtyeinä pidetään englantilaista Venomia, ruotsalaista Bathoryä, tanskalaista Mercyful Fatea ja sveitsiläistä Celtic Frostia.
Newcastlessa 1979 perustettu Venom oli ensimmäinen avoimen ”saatanallinen” yhtye, joka saavutti merkittävää suosiota. Se oli myös ensimmäinen yhtye, joka kuvaili musiikkiaan sanaparilla ”black metal”, ja vuonna 1982 yhtye jopa julkaisi Black Metal -nimisen albumin. Yhtye oli siihenastisista rockyhtyeistä raskain, äänekkäin ja šokeeraavin. Meluisa äänimaailma, sahaavat kitarat, rytisevä basso, epäselvät rummut ja örisevä laulu olivat ennenkuulumaton yhdistelmä. Jäsenet omaksuivat okkultismiin viittaavat taiteilijanimet, mikä oli siihen aikaan harvinaista. Saatananpalvojaimago ei kuitenkaan ollut vakava yritys käsitellä hengellisiä teemoja, vaan tavoitteena oli erottautua valtavirran metallimusiikista, joka jäsenten mielestä oli kadottanut kapinallisuutensa. Saatana edusti yhtyeen sanoituksissa voimaa ja valtaa.
Gutemberg Freire Régis
Gutemberg Freire Régis (s. 14. elokuuta 1940) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 22. kesäkuuta 1966. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. heinäkuuta 1978 João de Souza Lima, jota avustivat Joaquim de Lange ja Adalberto Domingos Marzi. Freire Régis toimi Coarin prelaattina 1970-luvulta, kunnes erosi tehtävistään 28. helmikuuta 2007.
Black metal
Ensimmäinen aalto
Vuonna 1981 perustetun Mercyful Faten laulaja King Diamond oli luultavasti ensimmäinen metallimuusikko, joka kuului Saatanan kirkkoon. Hänet tunnetaan myös mustavalkoisesta kasvomaalauksestaan, joka innoitti myöhempien black metal -muusikoiden suosimia corpse paint -naamioita. Sveitsissä 1982 perustettu Hellhammer ja sen seuraajaksi 1984 perustettu Celtic Frost veivät metallimusiikkia aiempaa taiteellisempaan ja teknisesti haastavampaan suuntaan.
Ruotsalainen Bathory määritteli musiikkityylin, äänimaailman ja estetiikan, joita toisen aallon black metal sittemmin jäljitteli. Vuonna 1983 perustetun yhtyeen julkisuuskuva salaperäinen, tempot nopeita, sanoitukset saatanallisia ja albumien äänimaailma kylmä ja epäselvä. Keulahahmo Thomas ”Quorthon” Forsbergin laulu oli raakaa korinaa, ja usein hän soitti albumeilla kaikkia soittimia itse. Vuodesta 1987 lähtien Bathory alkoi tehdä aiempaa tunnelmallisempia sävellyksiä, joita toisinaan säestettiin syntetisaattorilla. Forsbergistä tuli esikuva myös yhden muusikon yhtyeille, jotka ovat black metal -piireissä melko yleisiä.
Ensimmäisen aallon hiipuessa nousi esiin black- ja thrash metalia yhdistelleitä yhtyeitä. Suuntauksen vaikutusvaltaisimmat yhtyeet tulivat Saksasta ja Etelä-Amerikasta. Saksalaisista black thrash -yhtyeistä merkittävimpiä olivat 1982 perustetut Sodom, Kreator ja Destruction. Etelä-Amerikassa rienaavia sanoituksia viljelivät esimerkiksi brasilialaiset Sepultura, Vulcano ja Sarcófago. Black metalin kannalta vaikutusvaltaisin oli Sarcófago, jonka esikoisalbumin I.N.R.I. (1987) erikoispiirteenä ovat rumpali D. D. Crazyn nopeatempoiset blast beatit. Myös yhtyeen ulkomuoto – piikit, panosvyöt, väärinpäin käännetyt ristit ja kasvomaalaukset – innoitti toisen aallon yhtyeitä.
Thrash metal oli suosittua myös Pohjois-Amerikassa. Yhdysvaltalaista Slayeria ei pidetä varsinaisena black metalina, mutta sen hyökkäävä musiikki ja sanoitukset innoittivat lajityypin myöhempiä edustajia. Huomionarvoisesti Slayerin laulaja Tom Araya on avoimesti katolinen. Kanadalaiset Blasphemy ja Conqueror tunnetaan sotametallin (war metal) perustajina. Uudemmista black thrash -yhtyeistä tunnetuimpia ovat ruotsalaiset Bestial Mockery ja Nifelheim, norjalaiset Aura Noir ja Vulture Lord, australialaiset Deströyer 666 ja Gospel of the Horns sekä japanilaiset Abigail ja Sabbat.
Evangelista Alcimar Caldas Magalhães
Evangelista Alcimar Caldas Magalhães (2. helmikuuta 1940 – 20. kesäkuuta 2021 ) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 9. heinäkuuta 1967 ja nimitettiin Carolinan hiippakunnan johtoon 3. syyskuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Milton Corrêa Pereira, jota avustivat Adalberto Domingos Marzi ja Gutemberg Freire Régis.
Black metal
Ensimmäinen aalto
Vuosikymmenen taitteessa ilmaantui joukko uudenlaista black metalia esittäneitä yhtyeitä. Edeltäjistään poiketen ne eivät soittotaitojen karttuessa luopuneet raa’asta ja okkulttisesta tyylistä, vaan siitä tuli pysyvä osa itseilmaisua. Sveitsiläinen Samael perustettiin ensimmäisen aallon yhtyeiden innoittamana 1987. Samaelin myötä black metal luopui thrash- tai death metal -vaikutteista. Myöhemmin yhtye laajensi tyyliään industrialin, elektronisen musiikin ja goottimetallin suuntaan. Kreikassa syntyi vuosikymmenen vaihteessa elinvoimainen black metal -alakulttuuri, jonka tunnetuin yhtye on Rotting Christ. Itä-Euroopassa black metal kukoisti maanalaisena jo ennen itäblokin hajoamista. Merkittäviä yhtyeitä olivat unkarilainen Tormentor ja tšekkiläinen Master’s Hammer. Suuntaus kasvoi vähitellen maailmanlaajuiseksi. Yhdysvaltain ja Suomen ensimmäiset black metal -yhtyeet perustettiin 1980-luvun lopussa.
Evangelista Alcimar Caldas Magalhães
Caldas Magalhães sai 12. syyskuuta 1990 nimityksen Alto Solimõesin prelaatiksi ja 14. elokuuta 1991 piispaksi.
Black metal
Toinen aalto
pienois|Norjalainen [[Mayhem (yhtye)|Mayhem Glasgow’ssa vuonna 2004. Mayhem on yksi yhtyeistä, joka on saanut mainetta kyseenalaisen lavaesiintymisensä vuoksi.]] pienois|Seinäkirjoitus Helvete-levykaupan kellarissa. Oslossa sijainnut Helvete oli black metal -harrastajille tärkeä kokoontumispaikka. Black metalin toinen aalto käynnistyi vuoden 1990 tienoilla. Kaupallistuneelle 1980-luvun heavy metalille vastareaktiona syntynyt suuntaus määritteli black metalin sekä musiikillisesti että ideologisesti. Dayal Pattersonin (2013) mukaan koko genre syntyi uudelleen. Toinen aalto sai 1990-luvun alussa laajaa valtavirran näkyvyyttä ja vakiinnutti asemansa osana metallimusiikin kirjoa. Black metalin tunnetuimmat yhtyeet olivat norjalaisia, ja Keith Kahn-Harrisin mukaan Norja on vielä 2000-luvullakin pysynyt ”black metalin henkisenä kotimaana”.
Toisen aallon yhtyeet käyttivät musiikissaan voimakkaita tehokeinoja: kitaran keski- ja alarekisteri oli miksattu kuulumattomiin, laulu oli raa’an kuuloista örinää ja äänimaailma karkea ja kylmä. Saatananpalvonnan ja kristinuskon pilkkaamisen lisäksi toinen aalto korosti Pohjoismaiden perinteisiä uskontoja ja luontoa. Suuntauksen arvomaailma oli individualistinen ja elitistinen, usein myös sosiaalidarvinistinen ja äärioikeistolainen. Toisen aallon yhtyeet ottivat black metalin teemat aiempaa vakavammin. Niiden jäsenet tekivät rikoksia ja yllyttivät muita samaan.
Norjalaisen black metalin merkittävimpänä yhtyeenä pidetään Oslossa 1984 perustettua Mayhemiä, jonka julkaisut Deathcrush (1987), Live in Leipzig (1993) ja De Mysteriis Dom Sathanas (1994) luetaan lajityypin varhaisiin klassikoihin. Kitaristi Øystein ”Euronymous” Aarseth ihaili suuresti Venomia ja alkoi kehittää black metal -käsitteen ympärille musiikkityyliä ja alakulttuuria. Hänen kannustamanaan monet death metal -yhtyeet (esimerkiksi Emperor, Darkthrone ja Immortal) siirtyivät black metaliin. Lajityypin ympärille syntyi innokasta fanzine-toimintaa, ja 1990-luvun alussa norjalaisyhtyeet saattoivat antaa jopa kymmenkunta haastattelua päivässä. Aarsethin perustamasta Helvete-levykaupasta tuli black metal -harrastajien kokoontumispaikka.
Mayhem nousi kansainväliseen julkisuuteen yhtyeeseen liittyneiden rikosten ja kuolemantapausten myötä. Masennuksesta kärsinyt laulaja Per ”Dead” Ohlin teki itsemurhan 1991, mitä Aarseth käytti yhtyeensä ja ideologiansa mainostamiseen. Julkisuudessa Aarseth antoi itsestään kuvan synkkänä ihmisvihaajana, joka palvoi Saatanaa ja johti kultinkaltaista terroristijärjestöä. Ystäviensä seurassa hän käyttäytyi normaalisti, mutta teini-ikäisille ihailijoilleen hän esitti äärimmäisiä ja ehdottomia mielipiteitä. Nuoret miehet yrittivät tehdä vaikutuksen toisiinsa, mikä lopulta johti sanoista tekoihin. Vuosina 1992–1998 poltettiin jopa 50 kirkkoa ja lukuisat black metal -muusikot syyllistyivät törkeisiin väkivaltarikoksiin. Tulipalojen sammutuksessa kuoli ainakin yksi palomies.
Knut Molin
Knut Adolf Molin (26. elokuuta 1876 Tampere – 3. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen korkeimman oikeuden oikeusneuvos ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Black metal
Toinen aalto
Erityisesti teini-ikäinen Varg Vikernes saavutti mainetta tuhopoltoillaan. Hän jopa käytti Fantoftin sauvakirkon raunioita esittävää valokuvaa Burzum-yhtyeensä vuonna 1992 julkaistun Aske-EP:n kansikuvana. Vikernes nousi toiseksi black metal -alakulttuurin johtohahmoksi, kun taas Aarsethin auktoriteetti kärsi, koska hän ei paria poikkeusta lukuun ottamatta itse sekaantunut rikoksiin. Aarseth ja Vikernes olivat myös ideologiasta erimielisiä: Aarseth oli kiinnostunut kommunismista ja saatananpalvonnasta, kun taas Vikernes tunsi vetoa pakanuuteen ja äärioikeistoon. Riidat kärjistyivät lopulta niin, että Aarseth uhkasi tappaa Vikernesin. Katteettomat tappouhkaukset olivat Norjan black metal -piireissä tosin muutenkin yleisiä. Kesällä 1993 Vikernes murhasi Aarsethin. Teon motiivista on esitetty monenlaisia arvioita.
Knut Molin
Molinin vanhemmat olivat apteekkari Karl Molin ja Rosa Johanna Karolina Tallqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 (Nya svenska läroverket i Helsingfors) ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1900 ja ylemmän hallintotutkinnon 1902. Molin sai varatuomarin arvon 1903.
Black metal
Toinen aalto
Toinen huomiota herättänyt murha tapahtui 1992, kun Emperorin rumpali Bård ”Faust” Eithun puukotti itselleen tuntemattoman homoseksuaalin. Ilmeisesti surmatyö tapahtui hetken mielijohteesta. Eithun oli tapahtuneesta järkyttynyt ja olisi halunnut tunnustaa tekonsa poliisille, mutta Aarseth suostutteli hänet väittämään, että kyseessä oli harkittu teko, jota motivoi tappamisen halu. Ruotsalaisen Dissection-yhtyeen Jon Nödtveit tuomittiin 1998 avunannosta murhaan. Uhri oli algerialainen homoseksuaali, mutta mahdollinen viharikosmotiivi jäi epäselväksi.
Knut Molin
Molin toimi asianajajana Raumalla 1904–1907 ja Turussa 1907–1911. Hän oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä virkamiehenä 1907–1914, kanslistina 1914, kirjaajana 1914–1917, asessorina 1918–1929 ja hovioikeudenneuvoksena 1929–1935. Molin oli välillä myös Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomarina 1917. Hän oli sitten korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1935–1946, apujäsenenä 1948–1949 ja ylimääräisenä oikeusneuvoksena 1950.
Black metal
Toinen aalto
Black metalista käyty julkinen keskustelu oli kiihkeimmillään 1990-luvun lopulla, jolloin median mielenkiinto keskittyi muutamaan näkyvimpään yhtyeeseen ja muusikkoon. Uutisointi oli usein harhaanjohtavaa eikä kyseenalaistanut haastateltujen black metal -muusikkojen yliampuvia väitteitä. Black metal -piireissä rikoksiin suhtauduttiin ristiriitaisesti. Erityisesti Norjan ulkopuolella väkivallanteot tuomittiin, vaikka black metalin estetiikkaa sinänsä ihailtiin. Monet ensimmäisen aallon muusikot tekivät pesäeroa koko lajityyppiin ja pilkkasivat norjalaisten toimintaa ja musiikkia. Esiintyi kuitenkin myös rikoksia ihannoivia ja niihin yllyttäviä kannanottoja. Vankilatuomioiden ja kuolemantapausten myötä monen norjalaisyhtyeen toiminta laamantui pitkäksi aikaa.
Vuosikymmenen puolivälissä perustettiin medianäkyvyyden innoittamana lukuisia uusia black metal -yhtyeitä. Äänitteitä julkaistiin maailmanlaajuisesti kuukausittain arviolta 80–100, ja suosituimpien myyntiluvut liikkuivat muutamassa tuhannessa kappaleessa. Blasphemy teki vuonna 1993 Fuck Christ -kiertueen lämmittelijöinään Rotting Christ ja Immortal. Tanskassa, Alankomaissa, Saksassa, Belgiassa ja Ranskassa vieraillutta kiertuetta pidetään ensimmäisenä toisen aallon black metal -kiertueena. Merkittävää kaupallista potentiaalia black metalilla ei vielä ollut.
Knut Molin
Molin oli lisäksi Turun köyhäinhoitohallituksen sihteerinä 1910–1915, Turun rahatoimikamarin notaarina 1911–1917, Turun kauppaseuran eläkelaitoksen sihteerinä 1919–1936 ja Åbo Akademin säätiön sihteerinä 1923–1936. Helsingissä hän oli Helsingin verovalmisteluviraston apulaissihteerinä 1946–1948.
Torsten Pettersson
alt=Torsten Pettersson työhuoneessaan|pienoiskuva|Torsten Pettersson Torsten Pettersson (s. 9. heinäkuuta 1955 Turku) on suomenruotsalainen kirjailija ja kirjallisuustieteen professori Uppsalan yliopistossa.
Knut Molin
Knut Molin oli naimisissa vuodesta 1907 Agnes Erika Östbergin kanssa.
Black metal
Kolmas aalto
pienois|[[Sinfoninen black metal|Sinfonista black metalia esittävän Dimmu Borgirin suosio teki black metalista lähes valtavirtaa.|vasen]] Väkivaltaiset tapahtumat loivat black metalille maineen äärimmäisenä musiikinlajina. Monien silmissä rikokset oikeuttivat lajityyppiä leimanneen saatanallisen kuvaston ja pahuuden, kun ulkomusiikilliset teot vastasivat sanoitusten ja imagon antamaa viestiä. Tuoreemmat black metal -yhtyeet ovat loitontuneet varhaisten norjalaisyhtyeiden aatteista ja ulkomusiikillisesta toiminnasta. Väkivallan leima on kuitenkin seurannut genreä ja sitä on ollut mahdollista hyödyntää kaupallisesti, kun itse musiikki on muuttunut salonkikelpoisemmaksi.
Torsten Pettersson
Pettersson aloitti kirjallisen uransa kirjoittamalla runoja, mutta siirtyi sitten rikosromaaneihin.
Black metal
Kolmas aalto
Yleisimmin black metalista erotetaan ensimmäinen ja toinen aalto. Toisinaan puhutaan kolmannesta aallosta, jolla viitataan vuosituhannen taitteessa tapahtuneeseen monipuolistumiseen. Varhaista black metalia leimasi voimakas jako ”meihin ja muihin”, mutta kolmannen aallon myötä ideologinen puhdasoppisuus karisi. Black metal alkoi ottaa vaikutteita melodisemmista tyylilajeista, soittoteknisen osaamisen arvostus nousi ja äänitysstudion mahdollisuuksia hyödynnettiin aiempaa vapaammin. Musiikki tavoitti yhä laajemman yleisön, ja nykyään black metalia kuuntelevat muutkin kuin hevarit.
Black metalin ympärille alkoi vuosituhannen vaihteessa syntyä merkittävää liiketoimintaa. Norjalainen Dimmu Borgir oli vuoteen 2000 mennessä yltänyt arviolta 400 000 kappaleen levymyyntiin, ja englantilainen Cradle of Filth oli vielä suositumpi. Kumpikin esitti perinteistä black metalia valtavirtaisempaa musiikkia. Dimmu Borgir otti vaikutteita klassisesta musiikista ja oopperasta ja yhtyeen äänimaailma lainasi industrialin piirteitä. Vuoden 2003 albumilla Death Cult Armageddon yhtyettä säesti Prahan filharmoninen orkesteri. Cradle of Filth haki vaikutteita sinfonisesta- ja goottimetallista. Norjalaisen Faro Journalenin toimittaja Asbjørn Slettemark arvioi, että 1990-luvun lopulla black metal oli ”hilkulla tulla todella isoksi kansainvälisen kiinnostuksen myötä. Jos olisi löytynyt lisää Dimmu Borgirin tai Kovenantin kaltaisia bändejä, black metalista olisi hyvin voinut tulla jälleen uusi esimerkki undergroundista mainstreamiksi nousseesta musiikkityylistä.”
Black metaliin kytkeytyviä rikoksia on noussut julkisuuteen vielä 2000-luvun puolellakin. Gorgorothin laulaja Kristian ”Gaahl” Espedal tuomittiin pahoinpitelystä vuonna 2005. Rikoksia tehtiin myös Pohjoismaiden ulkopuolella. Pohjoismaiden rikoksissa poikkeuksellista on se, että niihin syyllistyneet ovat usein olleet black metal -piirien tunnetuimpia jäseniä.
Käytännössä black metal -alakulttuuri valtavirtaistui ja keskiluokkaistui 2000-luvun ensikymmenelle mennessä. Myös tiedotusvälineiden suhtautuminen muuttui, kun black metal -muusikoiden harrastamaa provosointia ja liioittelua alettiin tarkastella lähdekriittisemmin eikä heidän väitteitään enää toisteltu tiedotusvälineissä sellaisinaan. Brittiläisen Venomin keulahahmo Cronos pohdiskeli ilmapiirin muutosta:
Lajityyppi kukoisti varsinkin Pohjoismaissa, missä kulttuuri ja nuorten harrastetoiminta sai merkittävää taloudellista tukea valtiolta ja järjestöiltä. Keith Kahn-Harrisin (2007) mukaan on ”herkullista ironiaa”, että juuri näissä sosiaalidemokraattisissa valtioissa tehtiin ”väkivaltaista, järjestelmän vastaista musiikkia”. Norjan 1990-luvun black metal oli yritys irtautua tästä ristiriidasta ja olla ”täysin kumouksellinen”, mutta muutamaa vuotta myöhemmin tilanne oli jo palannut entiselleen. Black metal -muusikot tekivät epätavallista musiikkia, mutta elivät muutoin tavallista elämää.
Vuonna 2018 ilmestyi näytelmäelokuva Lords of Chaos, joka kertoo Aarsethin ja muiden Mayhemin jäsenten vaiheista. Elokuva sai enimmäkseen myönteisiä arvioita kriitikoilta, mutta monet elokuvan esittämät henkilöt ovat kritisoineet sitä ja väittäneet sen vääristelevän historiaa. Seuraavina kuukausina eri puolilla maailmaa tapahtui viisi tuhopolttoa, joiden kohteeksi valikoitui kirkkoja ja seurakuntataloja. Metallimusiikkilehti Kerrang! pohdiskeli, oliko elokuva mahdollisesti innoittanut tuhopolttoja: ”Loppujen lopuksi kaikki sankarit kuolivat, joutuivat vankilaan tai ryhtyivät rasistisiksi folkmuusikoiksi. Kun metallifani polttaa kirkon, se kertoo vain siitä, ettei hän oppinut mitään tarinasta musiikin taustalla.”
Suomessa
pienois|pysty|[[Barathrum on saavuttanut mainetta myös black metal -piirien ulkopuolella. Kuvassa Janne ”Demonos” Sova Jalometalli-festivaaleilla 2008.]] Suomessa alkoi olla black metalin harrastajia 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun puolivälissä se oli jo laajahko ja tunnettukin alakulttuuri. Suomen black metal -yhtyeistä maineikkain lienee Beherit, jolla on ollut vankkaa kulttisuosiota. Vuonna 1989 perustettu yhtye oli myös yksi ensimmäisistä, ja sen pelkistetty tyyli oli eräs toisen aallon black metalin esikuvista. Myös vuonna 1990 perustetut Impaled Nazarene ja Barathrum ovat tunnettuja, ja Impaled Nazarene on Suomen vanhin yhtäjaksoisesti toiminut black metal -yhtye. Yhtyeen laulaja Mika Luttinen on kertonut esikuvistaan:
Patrick van Luijk
Van Luijk voitti Helsingin EM-kisoissa hopeaa 200 metrillä, sekä kultaa pikaviestissä. 200 metrin kilpailun voitti van Luijkin maanmies Churandy Martina, joka oli myös yksi Alankomaiden voittoisan viestijoukkueen jäsenistä.
Guiers
Guiers on Senegaljoen vesistöön kuuluva järvi Senegalissa. Sen pinta-ala on laajimmillaan lähes 170 neliökilometriä.
Ferlojoen kuivassa laaksossa Richard-Tollin eteläpuolella sijaitseva Guiers on Senegalin ainoa suuri makeavetinen järvi. Se täyttyy sadekaudella etupäässä Senegaljoesta tulevan virtauksen ansiosta. Aikaisemmin järveen virtasi kuivana aikana suolaista merivettä, mutta nykyään sitä säännöstellään padolla.