cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islamabad
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Islamabadin nähtävyyksiin luetaan myös muinaisen Gandhara-kulttuurin keskuspaikka ja arkeologisista kaivauksistaan tunnettu Taxila, joka sijaitsee 35 km Islamabadista pohjoiseen. Gandharakulttuuri alkoi viidennellä vuosisadalla eaa. ja kehittyi korkealle tasolle. Buddhalaisuus kukoisti siellä tuhannen vuoden ajan ennen islamin tuloa 700-luvulla jaa. Taxilan museossa on nähtävillä muun muassa Buddhan patsaita tuolta ajalta, ja ympäristössä on kaivettu esiin kaupunkien pohjia, luostarinraunioita ja lukuisia stupia.
Yūichirō Nagai
Yūichirō Nagai (, s. 14. helmikuuta 1979 Tokio, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Islamabad
Kaupunkirakenne
thumb|Islamabadin alueet. Kaupunki on jaettu kahdeksaan vyöhykkeeseen. Ne puolestaan jakautuvat sektoreiksi, jotka ovat muodoltaan useimmiten neliömäisiä ja noin 2 km² kokoisia. Kukin sektori jakautuu lisäksi neljään alasektoriin. Kaupungissa on helppo suunnistaa, sillä sektorit on nimetty kirjain-numeroyhdistelmällä ja kadut risteävät suorakulmaisesti. Kussakin sektorissa on oma ostoskeskus ja isohko viheralue pelikenttineen ja muine harrastusmahdollisuuksineen. Sektorien sisällä kadut on numeroitu, mutta niiden välisillä valtakaduilla on nimet.
Yūichirō Nagai
Jalkapallomaajoukkue
Japanin maajoukkueessa Nagai pelasi vuonna 2003 kaikkiaan neljä ottelua ja teki niissä yhden maalin.
Islamabad
Kaupunkirakenne
Sektorit A-C ovat rakentamattomia. Valtion kiinteistövirasto aloitti maanhankinnan C-sektorilla vuonna 2013.
D-sektorin alueista D-12:n suunnittelu alkoi vuonna 1990. Rakentamissopimus tehtiin vuonna 2005. Vuonna 2013 oli valmiina vasta 68 % alueesta.
F-sektoreita on F-5:stä F-12:een. Sektori F-9 on kokonaan varattu Fatima Jinnah -puistolle, muutoin F-sektoreissa on enimmäkseen asuintaloja, teknologia-yrityksiä ja laadukkaita kauppakeskuksia. Sektorissa F-3 sijaitsee viiden tähden Marriott-hotelli. Myös G-sektoreita on valmiina G-5:stä G-12:een. Lisää on tulossa. Sektorissa G-5 sijaitsevat suuri kongressikeskus Convention Center, Serena-hotelli, joka on toinen kaupungin kahdesta viiden tähden hotellista, ja lähetystöalue. Levottomuuksistaan kuuluisa Punainen moskeija (Lal Masjid) sijaitsee sektorissa G-6.
H-sektoreissa on enimmäkseen erilaisia korkeakouluja ja muita opinahjoja sekä sairaaloita ja terveyspalveluita tarjoavia laitoksia. Useimmat I-sektorit varattu teollisuudelle. Toistaiseksi I-sektori on suurimmalta osin rakentamaton.
Tyypillinen islamabadilainen osoite on esimerkiksi tällainen: 23, Street 3, G-10/2, mikä tarkoittaa että osoite sijaitsee sektorin G 10 alasektorissa 2, kolmoskadun numerossa 23.
Sektoriruudukon halkaisee näyttävästi pitkä ja leveä korkeiden toimisto- ja liikerakennusten reunustama Khyaban-e-Quaid-e-Azam eli Jinnah Avenue, joka tunnetaan paremmin nimellä Blue Area (suom. 'Sininen alue'). Nimi johtuu siitä, että alue oli piirretty alkuperäiseen kaupunkisuunnitelmaan sinisellä värillä. Valtaväylä johtaa näyttävästi suoraan kohti hallinnollisella alueella sijaitsevaa presidentin palatsia.
Historia
Islamabadin historia on lyhyt. Pakistanin itsenäistyttyä 1947 sen pääkaupungiksi tuli aluksi Karachi, joka on maan suurin kaupunki ja sen liike-elämän keskus. Pääkaupunki haluttiin kuitenkin keskemmälle maata ja lähemmäs Keski-Aasian perinteisiä muslimialueita. Uuden, varta vasten hallintokaupungiksi rakennettavan pääkaupungin paikka valittiin vuonna 1958 kenraali Ajub Khanin valtakaudella. Suunnittelutyö annettiin kreikkalaiselle Constantinos A. Doxiadisin arkkitehtitoimistolle, joka laati kaupungille ruutukaavaan perustuvan asemakaavan. Kantavana ideana oli tehdä uudesta pääkaupungista puutarhakaupunki, jossa olisi laajoja viheralueita ja puistokatuja. Asuintalot olisivat lähinnä pientaloja, ja korkeat rakennukset, jotka olisivat lähinnä toimistorakennuksia, keskitettäisiin Khyaban-e-Quaid-e-Azamin valtaväylän varrelle. Margallakukkulat olisivat luonnosuojelualuetta. Tulevia liikenneruuhkia torjuttaisisiin ennakolta rakentamalla valtaväylät leveiksi ja sijoittamalla eri toiminnot omille alueilleen. Kaupunki jaettiin kahdeksaan vyöhykkeeseen. Islamabadia alettiin rakentaa 1960-luvulla, ja virallisesti sitä tuli pääkaupunki vuonna 1967. Väliaikaisena pääkaupunkina toimi Rawalpindi, joka alkuperäisen suunnitelman mukaan piti liitettämän Islamabadiin. Liittämisestä kuitenkin luovuttiin.
Islamabadin rakennustyö jatkuu yhä, pitkälti alkuperäisen suunnitelman puitteissa. Kasvuvauhdin kiihtyessä on asemakaavaan kuitenkin jouduttu tekemään muutoksia ja viheralueet ovat kutistuneet. Alun perin Islamabad sijaitsi noin viidentoista kilometrin päässä 1 400 000 asukkaan ikivanhasta Rawalpindin kaupungista, mutta vähitellen Islamabadin rakennustyön edistyessä kaupungit tulevat yhtymään, vaikka pysyisivätkin hallinnollisesti erillään. Rawalpindiä ja Islambadia kutsutaankin usein kaksoiskaupungeiksi.
Hallinto
Islamabad Capital Territory (ICT) on perustuslain mukaan suoraan keskusvallanhallinnon alainen samaan tapaan kuin maan neljä maakuntaa Punjab, Sindh, Balochistan ja Luoteinen rajamaakunta. Presidentin edustajana valtaa käyttää hallintovirkamies, jonka titteli on Chief Commissioner.
Islamabadin kunnallinen toimielin on Capital Development Authority (CDA). Se on perustettu kesäkuussa 1960. Sen hallitukseen kuuluu nykyään puheenjohtaja ja neljä jäsentä. Jokaisella jäsenellä on vastuullaan useita eri direktoraatteja. CDA:n vastuualueisiin kuuluvat muun muassa rakentaminen, ympäristöasiat, yleinen turvallisuus, katujen ja teiden ylläpito, jätehuolto ja kaupungin laajentumis- ja kehittämissuunnitelmien laatiminen.
Väestö
Islamabadin väestö kasvaa nopeasti: vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa oli 1,15 miljoonaa asukasta, mikä tarkoittaa 40 % kasvua vuodesta 1998.
Islamabadin väestö muodostui alun perin lähes kokonaan muualta Pakistanista muuttaneista hallintovirkamiehistä perheineen. Nykyään kaupungissa asuu myös enenevässä määrin liikemiehiä. Rawalpindista ja Punjabin maaseudulta kaupunkiin on muuttanut punjabilaisia, ja pakolaisina on tullut enemmän tai vähemmän pysyvästi suurehko määrä afgaaneja. Ulkomaalaiset diplomaatit, liikemiehet ja kansainvälisissä järjestöissä työskentelevät henkilöt muodostavat merkittävän osan kaupungin asujaimistosta. Virallisia kieliä ovat urdu ja englanti. Monen islamabadilaisen varsinainen äidinkieli on pandžabi tai paštu.
Pakistan on islamilainen maa, ja Islamabadinkin väestöstä 97 % on muslimeita. Kristittyjä, hinduja ja muita on yhteensä 3 %.
Väestönkehitys:
Ismo Soukola
Ismo Olavi Soukola (s. 8. syyskuuta 1960 Tampere) on suomalainen poliisi ja poliitikko. Hän toimi perussuomalaisten kansanedustajana vuosina 2011–2015. Hänet valittiin Hämeen vaalipiiristä äänimäärällä 5 059. Soukola toimi kansanedustaja-aikanaan muun muassa puolustusvaliokunnan jäsenenä ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtajana.
Eduskuntavaaleissa 2015 hän putosi eduskunnasta.Myöhemmin saman vuoden elokuussa Soukola erosi perussuomalaisista ja jatkoi sitoutumattomana Hämeenlinnan valtuustossa vaalikauden loppuun asti.
Eduskunnasta pudottua Soukola palasi poliisintyöhön.
Soukola kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta vuonna 1980. Vuonna 2002 hän suoritti poliisin perustutkinnon Poliisiammattikorkeakoulussa. Soukola toimi vuosina 2001–2011 vanhempana konstaapelina Länsi-Uudenmaan poliisilaitoksella. Ennen poliisin uraa hän työskenteli vartijana (1996–2000) ja kokouspäällikkönä, -isäntänä ja -järjestäjänä (1982–1993).
Soukola valittiin Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäseneksi vuoden 2008 vaaleissa ja uudelleen vuonna 2012.
Marius Lăcătuș
Marius Mihai Lăcătuș (s. 4. huhtikuuta 1964 Brașov, Brașov, Romania) on romanialainen jalkapallovalmentaja, joka pelasi urallaan hyökkääjän roolissa. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 83 ottelua ja teki niissä 13 maalia vuosina 1984–1998. Hän pelasi vuoden 1990 MM-kilpailuissa kolme ottelua ja teki alkulohko-ottelussa Neuvostoliittoa vastaan joukkueensa molemmat maalit, toisen rangaistuspotkusta. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa Lăcătuș pelasi kahdessa ottelussa. Steaua Bukarestin joukkueessa hän voitti Euroopan cupin vuonna 1986 ja teki loppuottelussa FC Barcelonaa vastaan joukkueensa ensimmäisen maalin rangaistuspotkukilpailussa, jonka Steaua voitti 2–0.
Sakari Knuuttila
Eero Sakari Knuuttila (s. 5. huhtikuuta 1930 Hamina) on suomalainen kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana neljännesvuosisadan vuosina 1966–1991. Knuuttila valmistui insinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1953 ja työskenteli sen jälkeen tiesuunnitteluinsinöörinä. Knuuttila oli kansanedustajana Keski-Suomen vaalipiiristä. Hän istui myös Jyväskylän kaupunginvaltuustossa vuosina 1965–2004 ja sai valtiopäiväneuvoksen arvon vuonna 1990.
Urho Kekkosen valitsemista poikkeuslailla vuonna 1973 Knuuttila ei hyväksynyt sellaisenaan, vaan ehdotti että poikkeusaikaa olisi vain 3 vuotta. Tämä herätti paheksuntaa Kekkosen laajan kannattajajoukon keskuudessa, ja Knuuttila joutui selittämään esitystään myös kahden kesken Kekkoselle. .
Knuuttila oli 1980-luvulla eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja. Muistelmissaan hän kritisoi 1980-luvun rahapolitiikkaa siitä, että Suomi vapautti rahamarkkinat ilman, että asiaa olisi käsitelty eduskunnassa. Esimerkiksi valuuttasäännöstelyn lopettaminen oli päätetty 1986 vain virkamiesten kesken, ja lopulta ajauduttiin pankkikriisiin. Valittaessa SDP:n ehdokasta vuoden 1994 presidentinvaaliin Knuuttila oli yhtenä ehdokkaana. Pääehdokkaat olivat Martti Ahtisaari ja Kalevi Sorsa.
Knuuttilalle myönnettiin Pohjois-Korean Kansojen ystävyyden ritarikunnan ensimmäisen luokan kunniamerkki vuonna 1986.
Johan August Sandels
Johan August Sandels (31. elokuuta 1764 Tukholma, Ruotsi – 22. tammikuuta 1831 Tukholma) oli ruotsalainen sotamarsalkka ja kreivi sekä valtionhoitaja Norjassa. Häntä pidetään etevimpänä Suomen sotaan osallistuneista Ruotsin armeijan upseereista Döbelnin ohella. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa Ruotsissa, missä hän loi loistavan sotilasuran osallistumalla Saksan sotaan vuonna 1813 ja Norjan sotaan vuonna 1814.
Alku-ura
Sandels syntyi tukholmalaisen vuorineuvoksen pojaksi 31. elokuuta 1764. Sandelsin isä aateloitiin vuonna 1772. Jo 11-vuotiaana Sandelsista tuli tykkiväen kadetti. Sandels osallistui Kustaa III:n sotaan Karjalan rakuunarykmentin majurina. Vuodesta 1803 lähtien hän toimi Savon jääkärirykmentin komentajana.
Sandels Suomen sodassa
Suomen sodassa hänet nimitettiin 7. huhtikuuta 1808 viidennen prikaatin komentajaksi. Hänen johdollaan vallattiin Kuopio takaisin ja karkotettiin viholliset pois melkein koko Savosta. Jouduttuaan väistymään ylivoiman tieltä hän puolustautui Toivalassa yli kolme kuukautta, voitti peräytymismatkalla venäläiset Koljonvirralla lokakuussa ja yhtyi sitten pääarmeijaan.
Koljonvirran taistelu
Iisalmen pohjoispuolella käyty Koljonvirran taistelu sodan loppuvaiheessa nosti Sandelsin maineeseen etevänä johtajana. Aselepo oli solmittu ja Sandelsin joukot olivat majoittautuneena Partalan ja Valkeaisten kylissä, kun venäläisten hyökkäys Koljonvirran itäpuolelta alkoi. Sandels veti tiedustelujoukkonsa joen länsipuolelle ja onnistui tuhoamaan osan siltaa, mikä vaikeutti venäläisten etenemistä. Venäläisten joukkoja johti Nikolai Tutškov, ja joukot käsittivät noin 8 000 miestä, kun he ryhmittyivät joen länsipuolelle. Heitä vastassa oli Sandelsin komentamat 1 800 miestä. Taistelun kuluessa Ruotsi menetti 300 miestä, mutta venäläiset joutuivat pakosalle Koljonvirtaan ja he menettivät 1 000 miestä kaatuneina ja sotavankeina.
Suomen sodan jälkeen
Myöhemmin Sandels otti osaa sotaan Napoleonia vastaan. Hän toimi myös Ruotsin Pommerin kenraalikuvernöörinä 1812–1815 sekä Norjan käskynhaltijana vuosina 1818–1827. Sandels haudattiin Tukholman Klaaran kirkkoon, missä sijaitsee myös hänen muistomerkkinsä.
Sandelsin jälkimaine
Johan Ludvig Runeberg kuvaa Vänrikki Stoolin tarinoissa Sandelsin rohkeana sankarina, mutta myös hyvän ruoan ja juoman intohimoisena ystävänä, jonka on vaikea nousta päivällispöydästä taistelun keskelläkin.
Rantsilan keskustassa sijaitsee Sandelsin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka on maailman ainoa Sandelsia esittävä ratsastajapatsas. Savossa Sandelsin muistoa käytetään kaupallisiin tarkoituksiin: Siilinjärven keskustassa toimii Hotelli Sandels, ja hänen mukaansa on nimetty iisalmelaisen Olvi-panimon Sandels-olut. Lisäksi Iisalmen Koljonvirralla järjestettävä Sandels Rock -tapahtuma on saanut nimensä häneltä.
Hautjärvi (Mäntsälän kylä)
Hautjärvi on kylä Koillis-Mäntsälässä. Kylältä on matkaa Mäntsälän keskustaan n. 15 km, Pukkilaan 10 km, Lahteen 20 km, ja Helsinkiin 70 km. Kylällä asuu n. 250 ihmistä (2009). Vuonna 1647 kylä luovutettiin herra von Vietinghofille, ja kylästä muodostui Hautjärven kartano, jonka alueiden pinta-ala oli yli 3 000 ha. Kartano oli aatelissuvun omistuksessa aina 1880-luvulle asti. 1900-luvun alussa kartanon alueelta erotettiin Ruohojärven kartanon alueet. Kylän nykyiset tilat on erotettu kartanoista 1920-luvulta alkaen. Kylällä on kaksi uimarantaa ja aktiivinen kylätoimikunta. Peruskoulu on lakkautettu 2000-luvulla.
HMS Blenda
HMS Blenda oli Ruotsin laivaston vuonna 1874 vesillelaskettu 1. luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Lindholmenin telakalta ja se laskettiin vesille 16. lokakuuta 1874. Alus otettiin palveluksen 21. toukokuuta 1875. Alus valmistettiin teräksestä ja oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 430 m² purjeet.
Palvelus
Alus kävi Krimin sodan aikana vuosina 1877–1878 Konstantinopolissa valvomassa Ruotsin etuja alueella. Alus siirrettiin 1887 torpedoveneiden emälaivaksi. Sille asennettiin vuonna 1898 uudet kattilat, jolloin yksi savuhormi poistettiin. Alus siirrettiin vuonna 1910 sukellusveneiden emälaivaksi ja edelleen vuonna 1931 rannikkotykistön miinakoululle majoitusalukseksi.
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1942. Toisessa maailmansodassa alus oli sijoitettuna Norrköpingin satamaan varastolukseksi. Alus muutettiin rahtialukseksi vuonna 1951 ja se myytiin vuonna 1954 nimettynä SS Terciaksi. Alus myytiin edelleen Brasiliaan vuonna 1954, jolloin se ristittiin SS Santa Ceciliaksi.
Luoteisterritoriot
Luoteisterritoriot tarkoittavat nykyisen Kanadan alueen laajaa pohjoisosaa. Alueella ei ole provinssin asemaa, ja sen rajoja on muutettu lukuisia kertoja historian aikana muun muassa uusien provinssien syntyessä. Alueen maapinta-ala on vuodesta 1999 ollut 1 140 835 neliökilometriä. Luoteisterritoriot luotiin käsitteenä vuonna 1870, kun Rupertinmaa siirtyi Hudson's Bay Companyn omistuksesta osaksi Kanadaa. Viimeksi 1999 erottui itäinen Nunavut omaksi territoriokseen. Länsirajana on Yukonin territorio, ja etelässä rajaa on Brittiläisen Kolumbian, Albertan ja Saskatchewanin provinssien kanssa. Vuonna 1880 Pohjois-Amerikan arktinen saaristo siirrettiin Yhdistyneen kuningaskunnan suorasta hallinnasta Kanadan Luoteisterritorioihin. Vuodesta 1925 alueen on katsottu ulottuvan Pohjoisnavalle asti.
Alueella ovat Iso Orjajärvi ja Iso Karhujärvi, ja sitä halkoo suuri Mackenziejoki, joka laskee Pohjoiseen jäämereen. Luoteisterritorioiden pääkaupungin aseman sai vuonna 1967 Yellowknife Ison Orjajärven pohjoisrannalla. Kaupungissa on 18 028 asukasta. Korkein vuori on Mount Nirvana Yukonin rajalla.
Luoteisterritorioissa on runsaat kulta- ja timanttiesiintymät sekä maakaasua. Alueen säilyttämiseksi on myös luotu suojelualueita, kuten länteen Nahannijoen kanjoniin, joka on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Kansat ja kielet
Virallisia kieliä on yhteensä 11. Kullakin virallisella kielellä on maantieteellinen alueensa, missä sen käyttö on tavanomaista. Kielet ovat :
Väestön yleisimpiä äidinkieliä olivat vuoden 2011 väestönlaskennassa: englanti (77,5 % vastaajista), dogrib eli tłįchǫ (4,9 %), eteläslevi (3 %), ranska (2,7 %) ja pohjoisslevi (1,8 %). Pohjois- ja eteläslevin kohdalla vastaajat jaettiin kahtia puhtaasti maantieteen pohjalta, mikäli he ilmoittivat äidinkielekseen pelkästään "slevi". .
Hallinto
thumb|vasen|Territorion parlamentin istuntosali. Luoteisterritorioilla ei ole yhtä laajaa päätäntävaltaa kuin provinsseilla. Muun muassa luonnonvarojen hyödyntäminen on pitkälti Kanadan keskushallinnon päätettävissä. Luoteisterritorioilla on yksi jäsen Kanadan parlamentin ylä- ja alahuoneissa.
Luoteisterritorioiden ylintä päätäntävaltaa pitää yksikamarinen parlamentti, jonka 19 jäsentä valitaan neljän vuoden välein. Territorio on jaettu 19 vaalipiiriin, joista jokaisesta valitaan yksi edustaja yksinkertaisella enemmistöllä. Parlamentissa ei ole puolueita ja sen päätöksenteko perustuu konsensukseen. Edustajat valitsevat keskuudestaan kuusihenkisen hallituksen ja pääministerin. Territorion päämies on komissaari, jonka nimittää Kanadan hallitus. Komissaari vahvistaa territorion lait ja muut viralliset asiakirjat, sekä edustaa territoriota ulospäin.
Territorion parlamentilla on 14 ministeriötä. Territorio on jaettu viiteen hallintoalueeseen, jotka ovat Inuvik, Sahtu, Dehcho, North Slave ja South Slave. Väestönlaskentaa varten on luotu kuusi väestönlaskenta-aluetta. Paikallishallinnosta vastaavat kunnat, joita on 24. Kunnallishallinto ulottuu vain asutuskeskuksiin ja niitä ympäröiville lähialueille, mikä tarkoittaa että vain 0,2 % territorion pinta-alasta on paikallishallinnon alaisena. Samalla 96,8 % territorion asukkaista asuu jonkin kunnan alueella.
Ibuki (satelliitti)
Ibuki (, suom. hengitys), tunnettu englanniksi nimellä Greenhouse Gases Observing Satellite tai GOSAT, on japanilainen kaukokartoitussatelliitti ja maailman ensimmäinen erityisesti kasvihuonekaasuja havainnoiva satelliitti. Satelliitti mittaa hiilidioksidin ja metaanin pitoisuuksia 56 000 kohdasta ilmakehästä.
Ibukin kehitti Japanin avaruusjärjestö JAXA ja se laukaistiin 23. tammikuuta 2009 Tanegashiman avaruuskeskuksesta. Japanin ympäristöministeriö (環境省; Kankyō-shō) ja Kansallinen ympäristötutkimusinstituutti (NIES) tulevat käyttämään satelliitin keräämiä mittaustietoja kasvihuoneilmiötä aiheuttavien kaasujen seuraamiseksi. Mittaustiedot luovutetaan NASAn ja muiden kansainvälisten avaruus- ja tieteellisten organisaatioiden käyttöön.
Laukaisu
Ibuki laukaistiin yhdessä muiden tutkimussatelliittien kanssa japanilaisella H-IIA kantoraketilla 23. tammikuuta 2009 kello 3:54 UTC Tanegashimasta
Mittalaitteet
JAXAn mukaan Ibuki-satelliitti on varustettu kasvihuonekaasuja havaitsella anturilla (TANSO-FTS) ja sitä täydentävällä pilvi/aerosoli anturilla (TANSO-CAI). Kasvihuonekaasuanturi tarkkailee laajaa aallonpituusaluetta infrapunasäteilyn alueella havaintojen tarkkuujen lisäämiseksi. Satelliitin spektrometri mittaa erilaisia alkuaineita ja yhdisteitä. Tämän teknologian avulla satelliitti pystyy mittaamaan kasvihuonekaasujen pitoisuuksia ilmakehässä erittäin suurella tarkkuudella
Mauritanian ouguiya
thumb|Yhden, viiden, kymmenen ja 20 ouguiyan kolikot vuodelta 2009. Ouguiya on afrikkalaisen Mauritanian valtion rahayksikkö. Se jakautuu viiteen khoumsiin. Rahayksikön ISO 4217 -koodi on MRU.
Mauritania kuului itsenäistymisensä jälkeen Länsi-Afrikan rahaliittoon ja sen rahayksikkönä toimi CFA-frangi. Vuonna 1973 otettiin käyttöön oma rahayksikkö, Mauritanian keskuspankin liikkeelle laskema ouguiya. Kymmenen ouguiyaa vastasi aluksi yhtä Ranskan frangia, mutta rahayksikön arvo on myöhemmin jatkuvasti laskenut. Vuonna 2020 se vastasi 0,022 euroa.
Vuonna 1973 otettiin käyttöön 1 khoumsin ja 1, 5, 10 ja 20 ouguiyan kolikot sekä 100, 200 ja 1 000 ouguiyan setelit. Vuosina 1974 julkaistiin uudet 100 ja 200 ja vuosina 1979 ja 1999 500 ja 1 000 ouguiyan setelit. Setelikanta uusittiin kokonaan vuosina 2004–2005, jolloin otettiin käyttöön myös 2 000 ouguiyan seteli. Vuonna 2009 laskettiin liikkeelle 5 000 ouguiyan seteli ja kokonaan uusi setelisarja julkaistiin vuonna 2011. Lisäksi on lyöty Mauritanian 15-vuotista itsenäisyyttä juhlistanut 500 ouguiyan kultaraha vuonna 1975.
Ы
Ы on kyrillinen kirjain. Se sisältyy jakuutin, marin, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin. Valkovenäjän ja venäjän kielessä se on äänteen /ɨ/ merkki. Ukrainassa samaa äännettä merkitään kirjaimella И.
Historia
Alun perin Ы oli ligatuuri, joka muodostui kovasta merkistä Ъ sekä vokaaleista І tai Н, joista jälkimmäinen kirjoitetaan nykyään merkillä И. Vanhoissa teksteissä Ы on lähes poikkeuksetta kirjoitettu muodossa ЪІ tai ЪН. Kirjain sai nykyisen muotonsa sen jälkeen, kun kirjaimet Ъ ja Ь menettivät äännearvonsa vokaaleina.
Ääntäminen
Ы ääntyy tavallisesti laveana suppeana keskivokaalina /ɨ/, laveana suppeana höllänä etuvokaalina /ɪ/ tai laveana välisenä keskivokaalina /ə/. Sen äännearvo on marissa /ə/, valkovenäjässä /ɪ/ ja venäjässä /ɨ/ tai /ɪ/. Ukrainassa laveaa suppeaa höllää etuvokaalia /ɪ/ merkitään kirjaimella и.
Suomessa kirjaimen Ы ääntäminen vastaa lähempänä suomen i:tä kuin y:tä.
Suomen Salibandyliitto
Suomen Salibandyliitto on suomalainen urheilujärjestö, josta käytetään myös epävirallista lyhennettä SSBL. Se perustettiin 23. syyskuuta 1985. Järjestön tarkoituksena on edistää, valvoa ja ohjata Suomen salibandyn harrastusta ja kehitystä. Liitto toimii siihen kuuluvien järjestöjen ja urheiluseurojen yhdyssiteenä. Sen toiminnan perustana ovat liikunnan eettiset arvot ja urheilun reilun pelin periaatteet. SSBL on Kansainvälisen Salibandyliiton perustajajäsen.
Vuoden 2011 lopussa Salibandyliitolla oli 881 jäsenseuraa ja kauden 2010–2011 lopussa 46 976 lisenssipelaajaa.
Maajoukkueet
Suomella on seitsemän maajoukkuetta: miesten, naisten, alle 23-vuotiaiden miesten, alle 19-vuotiaiden poikien, alle 19-vuotiaiden tyttöjen, alle 16-vuotiaiden poikien ja alle 16-vuotiaiden tyttöjen joukkueet.
Sarjatoiminta
Suomen salibandyliitto vastaa miesten F-liiga ja naisten F-liiga sekä miesten I-divisioonan järjestämisestä.
Salibandyliitto järjestää myös miesten, naisten, junioreiden ja senioreiden alueelliset sarjat sekä valtakunnallisen : Lisäksi Salibandyliitto osallistuu soveltavan salibandyn sarjatoiminnan järjestämiseen yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa. Soveltavaa salibandya ovat:
Joukkuemäärät
Kauden 2011–2012 joukkuemäärät:
Tulli (Tampere)
thumb|Entinen [[veturitalli Tullin alueella.]] Tulli on Tampereen keskustan kaupunginosa, joka on saanut nimensä vuonna 1901 valmistuneesta tullikamarista ja siihen yhdistetystä pakkahuoneesta. Virallisesti kyseessä on Tampereen 17. kaupunginosa.
thumb|[[Berndt Blomin suunnittelema punatiilimakasiini Åkerlundinkadulla.]] Ratapihan läheisyyden vaikutuksesta alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulta lähtien varasto-, konttori- ja tuotantotiloja. Alueelle vahvistettiin asemakaava vuonna 1900. Nykyisin Tullin alueella sijaitsee Tampereen yliopiston tiloja, pienteollisuutta, Tullintorin kauppakeskus sekä kasvavissa määrin myös asutusta. Tullikamarilla ja pakkahuoneella on ravintola- ja kulttuuritoimintaa. Tullin pohjoisrajana toimii Itsenäisyydenkatu ja pohjois-eteläsuunnassa sen halkaisee Yliopistonkatu. Kaupunginosan itäreunalla sijaitsee itäisen keskustan suosittu virkistysalue, Sorsapuisto, jonka eteläreunassa on vuonna 1990 valmistunut suuri konsertti- ja kongressikeskus, Tampere-talo. Tullin länsiosassa ratapihan ja Ratapihankadun laidalla sijaitsee Tampereen ja koko Suomen korkein hotellirakennus Hotelli Torni Tampere.
Kali Linux
Kali Linux (aiemmin nimellä BackTrack ) on Debianiin pohjautuva jakelupaketti, joka on suunniteltu tekniseen rikostutkintaan ja penetraatiotestaamiseen. Sitä ylläpitää ja rahoittaa Offensive Security Ltd. Sen kehittivät Offensive Securityn Mati Aharoni ja Devon Kearns BackTrack-käyttöjärjestelmän uudelleenkirjoittamisen kautta.
Kali Linuxissa tulee mukana lukuisia penetraatiotestaamiseen tarkoitettuja ohjelmia, kuten nmap (porttiskannausohjelma), Wireshark (snifferi), John the Ripper (salasanojen murtaja) ja Aircrack-ng (WLAN-verkkojen penetraatiotestaamiseen tarkoitettu ohjelmistopaketti). Järjestelmän voi käynnistää live-CD:ltä, irrotettavalta tiedontallennusvälineeltä (esim. USB-muistilta) tai virtuaalikoneessa. Se on yksi tietoturva-aukkojen hyväksikäyttöön tarkoitetun Metasploit Framework -työkalun tuetuista alustoista.
Käyttöjärjestelmässä on rikostutkintaan tarkoitettu moodi, jossa sisäiseen kiintolevyyn ei kosketa ja muun muassa USB muistien automaattinen käyttö on kytketty pois käytöstä.
Kali Linux on saatavilla x86- ja x86-64 (x64) -arkkitehtuurin laiteille, sekä ARM-pohjaisille Raspberry Pi- ja Chromebook-tietokoneille
Cristeen Fernando
Cristeen Fernando Medianslig (s. 7. elokuuta 1982) on srilankalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana. Hän edusti seuratasolla muun muassa maansa pääsarjassa pelannutta Jupiters SC:tä. Fernando pelasi Sri Lankan maajoukkueessa neljä ottelua, muttei tehnyt niissä yhtäkään maalia. Hän osallistui mm. vuoden 2006 MM-kisojen karsintoihin, joissa hän pelasi Laosia ja Turkmenistania vastaan.
CP Ships
CP Ships oli suuri kanadalainen kontteja meritse kuljettava yritys, joka on ollut vuodesta 2005 lähtien osa Hapag-Lloyd-yhtiötä nimenään Hapag-Lloyd Canada. Yhtiöstä tuli itsenäinen yritys vuonna 2001, kun se pilkottiin erilleen Canadian Pacific Limited -konsernista. CP Shipsin 82 laivaa oli rekisteröity moniin maihin kuten Isoon-Britanniaan, Bermudaan, Liberiaan ja Saksaan. Suurin osa miehistöstä oli aasialaisia. Yhtiön ensisijaisina satamina pysyivät kuitenkin Montreal ja Vancouver.
Historiaa
Vuonna 1884 rautatieyhtiö Canadian Pacific Railway alkoi hankkia purjelaivoja osaksi kuljetusketjuaan Suurilla järvillä. Vuonna 1887 yhtiö aloitti valtameriliikenteen Vancouverin ja Hongkongin välillä huolehtimaan rautatiematkustajista ja rahtipalveluista. Laivakuljetukset Kanadan Halifaxin ja Ison-Britannian välillä aloitettiin 1903. Rautatieyhtiön kasvavaan laivastoon kuului myös höyrylaiva RMS Empress of Ireland, joka upposi Saint Lawrence -joella vuonna 1914 ja vei mennessään 1 012 ihmistä.
Vuonna 1915 rautatieyhtiön laivaliikenne oli kasvanut niin suureksi, että siitä tehtiin erillinen yhtiö, joka aikanaan tunnettiin nimellä Canadian Pacific Steamships Ocean Services Ltd. Uusi yhtiö hankki menestyksekkään Allan Line -yhtiön ja laajeni tärkeäksi kansainväliseksi rahdinkuljettajaksi ja varustamoksi, jolla oli ylellisiä matkustajalaivoja kuten S/S Empress of Britain ja S/S Empress of Canada. Ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa Canadian Pacific Steamships avusti suurella laivastollaan liittoutuneiden sodankäyntiä muun muassa muuntamalla ylelliset valtamerilaivansa joukkojenkuljetuslaivoiksi.
1950-luvulla tapahtunut lentoyhtiöiden kasvava kilpailu vähensi matkustajien kuljettamista meritse ja yhtiö laajensi toimintaansa säiliölaivoihin ja irtolastialuksiin. Vuonna 1971 yhtiö otti uudeksi nimekseen CP Ships Ltd. Vuonna 1984 aloitti Compagnie Maritime Belgen kanssa muodostettu yhteisyritys nimeltään Canada Maritime, jotta Pohjois-Atlantin konttiliikenne ja sen myötä tulevat rautatiepalvelut Montrealissa varmistuisivat yhtiölle. Uusi yhteisyritys menestyi ja CP Shipsin onneksi otti taas liikenteen hallintaansa 1990-luvun alkupuolella. CP Ships osti kumppaninsa osuuden Canada Maritimesta ja se yhdistettiin yhtiön kasvavaan laivastoon. Seuraavalla vuosikymmenellä yhtiö kasvoi hankkimalla toisia yrityksiä. Vuonna 1995 CP Ships osti Cast Groupin ja myöhemmin Lykes Linesin, Contship Containerlinesin, Australia-New Zealand Direct Linen, Ivaran Linesin, TMM Linesin, CCAL:n ja Italia Linen. Vuonna 2001 se oli seitsemänneksi suurin konttien kuljettaja maailmassa ja hallitsi Pohjois-Atlantin liikennettä. Ennen erottamistaan omaksi erilliseksi yhtiöksi CP Ships edusti kahdeksaa prosenttia Canadian Pacific Railwayn tuloista ja oli lähteenä suurelle osalle sen rautatieliikennettä.
Takaisin pelissä
Takaisin pelissä on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Lorenz. Elokuvan pääosissa esiintyvät Clint Eastwood, Amy Adams, Justin Timberlake, Matthew Lillard ja John Goodman. Elokuva kertoo eläköityvästä baseballin kykyjenetsijästä, joka ottaa tyttärensä mukaan viimeiselle työmatkalleen.
Takaisin pelissä on Clint Eastwoodin paluu näyttelijäksi vuoden 2008 elokuvan Gran Torino jälkeen.
Juoni
Gus Lobel on ollut yksi kaikkien aikojen parhaimmista kykyjenetsijöistä baseballissa vuosikymmenten ajan. Hän pystyy esimerkiksi kertomaan syöttäjän tekemän heiton pelkästään mailaan jääneen murtuman perusteella. Gus on vanhentunut, mutta ei suostu jäämään pois Gus kykyjenetsintäkeikasta, joka saattaa jäädä hänen uransa viimeiseksi. Atlanta Bravesin joukkueen johto on alkanut epäillä Gusin arviointikykyä, varsinkin kun rekrytoinnin mahdollisuuksiin on tulossa maan odotetuin lyöjälupaus.
Gusin tytär Mickey, joka toimii juristina arvostetussa atlantalaisessa lakifirmassa, saattaisi kyetä auttamaan. Mickey ei ole koskaan ollut läheinen isänsä kanssa, sillä Gus ei ollut varautunut yksinhuoltajuuteen vaimonsa kuoleman jälkeen. Gusin huomion jakaa aivan liian helposti asia jonka Mickey arvioi olevan tämän ensirakkaus: Baseball. Omaa arviointikykyään vastaan toimien ja Gusin vastustuksista huolimatta Mickey liittyy mukaan kykyjenetsintä matkalle Pohjois-Carolinaan, laittaen vaakalaudalle oman uransa pelastaakseen isänsä uran. Isä ja tytär viettävät aikaa yhdessä ensimmäistä kertaa vuosiin, ja kumpikin tekee uusia löytöjä tahollaan – paljasten pitkäaikaisia salattuja totuuksia heidän menneisyydestään ja nykyisyydestään jotka saattavat muuttaa heidän tulevaisuutensa.
Tuotanto
Elokuvan kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2012 Georgiassa Yhdysvalloissa. Tarkkoihin kuvauspaikkoihin kuuluivat Atlantan Virginia-Highland kaupunginosa, mukaan lukien paikkakunnan ”George’s”-ravintola, Athensin kaupunki (joka toimii elokuvan Ashevillen kaupunkina Pohjois-Carolinassa). Yksi kohtaus kuvattiin ”The Globe” -ravintolassa keskustan alueella ja toinen College Avenue ja Clayton Street -katujen luona. Dawsonvillen kaupunki, jossa toteutettiin useita kohtauksia, etenkin paikallisessa motellissa ja sen ympäristössä.
Floridansuosypressi
Floridansuosypressi eli suosypressi (Taxodium distichum) on sypressikasvien heimon suosypressien sukuun kuuluva havupuulaji. Se on Pohjois-Amerikan kaakkoisosien kosteikoilla ja tulvatasangoilla kasvava kausivihanta puu. Lajin piirteisiin kuuluvat kesäisin vaalean vihreät ja syksyisin oranssinruskeat talveksi karisevat lehdet, tyvekäs runko, ylöspäin juuristosta kasvavat hengitysjuuret sekä kypsänä hajoavat pyöreät kävyt. Floridansuosypressi on ollut perinteisesti tärkeä hyötypuu luontaisen elinalueensa alkuperäiskansoille, ja nykyisin lajia kasvatetaan laajalti koristepuuna. Lajiin kuuluu kaksi toisistaan ulkonäöltään ja ekologialtaan eroavaa muunnosta: laajalle levinnyt siirottavalehtinen nimimuunnos ja eteläinen myötäislehtinen muunnos.
Nimet
Puun tieteellisen nimen lajimääre distichum tarkoittaa kasvitieteellisessä latinassa ”kaksirivistä” viitaten lehtien asentoon. Lajin luontaisella elinalueella Yhdysvalloissa siitä käytetään englannin kielessä yleisesti nimeä bald-cypress (suom. kaljusypressi). Lajin eteläistä muunnosta kutsutaan usein englanniksi nimellä pond cypress.
Kuvaus
Floridansuosypressi on suurikokoinen kausivihanta puu. Se kasvaa yleisesti noin 40 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 2–3,5 metriä paksuksi, mutta saattaa suotuisissa olosuhteissa tulla suuremmaksikin. Lajin eteläinen muunnos jää usein selvästi pienemmäksi varsinkin karuilla kasvupaikoilla.
Floridansuosypressi eroaa lähisukuisesta meksikonsuosypressistä (Taxodium mucronatum) ulkoisesti suuremman tavallisesti yli kaksi senttimetriä pitkän käpynsä ja lehden alapinnalle keskittyneiden ilmarakojensa puolesta.
Varsi
Puu on yleensä yksirunkoinen; runko on pysty ja suora. Rungossa on usein huomattavan suuri epäsäännöllinen tyvilaajentuma. Rungon vaaleanruskea tai harmaa uurteinen kuori hilseilee pitkinä säikeisinä liuskoina. Rungosta lähtevät haarat voivat olla siirottavia tai kohenevia. Latvus on nuorella puulla yleensä kartiomainen ja tulee vanhemmiten epäsäännölliseksi ja usein tasalatvaiseksi. Puun pitkäversot eli pitkähaarat ovat pysyviä, ja niiden kasvu jatkuu kärki- ja hankasilmuista, kun taas lyhytversot eli lyhythaarat karisevat yleensä kokonaisina lehtineen kasvukauden päätteeksi muodostamatta uusia silmuja. Pitkäverson versoranka on ensimmäisenä vuonna vihreä ja tulee toisena vuonna ruskeaksi tai ruskeanpunaiseksi. Lyhytversot asettuvat pitkäversoon kaksirivisen vuorottaisesti. Lyhytverso on yleensä 8–10 senttimetriä pitkä ja rangaltaan vihreä. Talvehtivat silmut ovat kolmesta viiteen millimetriä pitkiä ja muodoltaan pallomaisia. Silmua suojaa kuudesta kahdeksaan teräväkärkisen puikeaa kölillistä silmusuomua.
Juuret
Puun juuristo muodostuu tavallisesti useista alaspäin suuntautuneista juurista, joista haarautuu lukuisia vaakasuuntaisia sivujuuria. Laji kasvattaa lisäksi varsinkin veden äärellä kasvaessaan vaakajuuristaan ylöspäin maan tai veden pinnalle nousevia pystyjä juuren polvekkeita, joita kutsutaan hengitysjuuriksi. Näiden juurten on vaihtelevasti esitetty auttavan puun kaasujen vaihtoa tai vakauttavan puuta vetisessä maaperässä. Taimena floridansuosypressillä on voimakas alaspäin kasvava pääjuuri.
Lehdet
Lehtien muoto vaihtelee tasasoukasta suikeaan ja neulasmaiseen. Lehtiasento on kierteinen, ja varsinkin lyhytversojen lehdet asettuvat usein rankaan usein vuorottain kampamaisen kaksirivisesti. Lehden lapa on yleensä 3–15 millimetriä pitkä ja noin yhden millimetrin leveä, mutta lehti saattaa olla yli kaksikin senttimetriä pitkä. Lehden laidat ovat ehyet ja kärki saattaa olla terävä, tylppä, otapäinen tai piikkikärkinen. Lehdessä on näkyvä vaalea keskisuoni, joka on yleensä koholla lehden alapinnalla, ja saattaa olla koholla tai painuksissa sen yläpinnalla. Ilmaraot asettuvat lehden kummallekin pinnalle kahteen keskisuonen erottamaan juovaan; alapinnalla ilmarakoja on enemmän ja juovat ovat leveämpiä kuin yläpinnalla.
Pitkäversojen lehdet ovat karisevia, kun taas lyhytversojen lehdet pysyvät kiinni lehtineen karisevissa versoissa. Lehdet ovat kasvukauden aikana vaalean vihreitä, ja niiden ruskaväritys vaihtelee oranssista kuparinruskeaan.
Kukinnot
Floridansuosypressi on yksikotinen, joten erilliset hede- ja emikukinnot kehittyvät samaan puuhun. Hedekukinnot eli hedekävyt kehittyvät erityisille lehdettömille versoille yksittäin tai pareittain: hedekäpyjä tuottava riippuva verso muistuttaa rakenteeltaan terttu- tai huiskilokukintoa. Pallomainen tai pitkänpyöreän munanmuotoinen hedekäpy on tavallisimmin kolmesta viiteen millimetriä pitkä ja kahdesta kolmeen millimetriä leveä. Aluksi väritykseltään kellertävän vihreästä hedekävystä tulee lopulta hieman purppurainen tai ruskea. Hedekäpy koostuu yleensä 6–10 rankaan kierteisesti asettuneesta puikean kilpimäisestä hedelehdestä. Kunkin hedelehden alapinnalla on yleensä neljästä yhdeksään pallomaista siitepölyä tuottavaa pölylokeroa kahdessa rivissä.
Emikukinnot eli kävyt kasvavat usein ryppäinä. Epäsäännöllisen munanmuotoinen tai lähes pallomainen käpy on tavallisimmin 2–3,5 senttimetriä pitkä. Käpy koostuu noin 20–30 rangan ympärille kierteisesti asettuvasta käpysuomusta, joista kukin muodostuu yhdiskasvuisesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Puutunut käpysuomu on ohutperäisen kilpimäinen ja kilveltään kupera sekä yleensä nelisivuinen. Käpysuomun kilven ulkopinta voi olla sileä tai kurttuinen, ja sen keskellä on poikittainen harjanne. Kävyn kärjimmäiset ja tyvimmäiset käpysuomut ovat usein steriilejä ja rankaan kiinnikasvaneita; näitä lukuun ottamatta käpysuomut yleensä irtoavat kävystä siementen kypsyttyä. Käpy on aluksi vaalean vihreä ja tulee kypsyessään vaalean tai harmaan ruskeaksi; käpysuomujen karistessa paljastuvat sisäpinnat ovat kellertävän ruskeita ja usein punertavan pihkan värittämiä. Yksi käpy tuottaa yleensä 20–40 siementä.
Siemenet ovat hieman litistyneitä ja muodoltaan vinon kolmiomaisia tai kulmikkaanpuikeita. Siemen on tavallisesti neljästä seitsemään millimetriä pitkä. Kiiltävän ruskeassa siemenessä on suuri vaalea sivuttainen napasuoniarpi. Siemenen siipipalteet ovat hyvin pieniä tai surkastuneita ja enintään noin yhden millimetrin leveitä.
Kasvu ja elinkierto
pienoiskuva|Floridan [[Longwood (Florida)|Longwoodissa sijaitseva Lady Liberty on yksi suurimmista tunnetuista suosypresseistä.]] Floridansuosypressi on hidaskasvuisena pidetty erittäin pitkäikäinen puu. Sen sukupolven pituus on noin 40 vuotta. Puu yleensä lopettaa pystysuuntaisen kasvun noin 200 vuoden iässä, mutta saattaa elää tämän jälkeen vielä satoja vuosia. Lajin eteläinen muunnos on nimimuunnosta hidaskasvuisempi.
Lajin vanhin tunnettu vuosilustoista laskettu ikä on Pohjois-Carolinan Black River -joen varrella kasvavan puun näytteestä saatu 2 624 vuotta. Ikä on laskettu puun tyvilaajentuman yläpuolelta otetusta kairausnäytteestä, joten puun alimmat osat ovat olleet vielä joitakin vuosia tätäkin vanhempia. Siten floridansuosypressi on yksi pitkäikäisimpiä puulajeja maailmassa ja pitkäikäisin itäisessä Pohjois-Amerikassa.
Floridansuosypressi lisääntyy tavallisesti suvullisesti siemenistä; se voi kuitenkin myös lisääntyä kasvullisesti kantovesoista.
Floridansuosypressillä on kolmesta viiteen vuoden välein runsaampi siemenvuosi. Siemen jää kypsyttyään kiinni käpysuomuun, mutta koko käpysuomu tavallisesti irtoaa kävyn kypsyttyä; toisinaan käpy saattaa kuitenkin karista puusta kokonaisena suomuineen ja siemenineen. Siemenet leviävät etupäässä veden kuljettaessa käpyjä tai niiden suomuja, mutta siemeniä voivat levittää myös eläimet kuten oravat.
Fytokemia
Floridansuosypressin varsissa, lehdissä ja kävyissä on runsaasti suojaavia yhdisteitä. Puun eteerisestä öljystä on tunnistettu yli sata yhdistettä, joista tärkeimpiä ovat alfa-pineeni, tujopseeni, myrseeni, beeta-pineeni, limoneeni ja kamfeeni.
Luokittelu
Floridansuosypressi on havupuiden sypressikasvien heimon (Cupressaceae) suosypressien sukuun (Taxodium) kuuluva puulaji ja sukunsa tyyppilaji. Lähisukuinen meksikonsuosypressi (Taxodium mucronatum) luokitellaan toisinaan floridansuosypressin muunnokseksi T. distichum var. mexicanum, jolloin suosypressien suvussa olisi vain yksi nykyisin elävä laji. Toisaalta yleisesti floridansuosypressin muunnokseksi luokiteltu Taxodium distichum var. imbricarium luokitellaan toisinaan erilliseksi lajiksi Taxodium ascendens.
Ruotsalainen luonnontieteilijä Carl von Linné luokitteli lajin alun perin aidoksi sypressiksi (Cupressus) vuonna 1753 nimellä Cupressus disticha. Vuonna 1810 ranskalainen kasvitieteilijä Louis Claude Richard erotti lajin omaan suosypressien sukuunsa.
Muunnokset
pienoiskuva|Muunnoksen var. imbricarium kohenevia lyhytversoja ja ranganmyötäisiä lehtiä. Lajiin kuuluu kaksi muunnosta.
T. distichum var. distichum
Taxodium distichum var. distichum on lajin nimimuunnos. Sen ominaispiirteitä ovat lyhytversojen kampamaisen kaksirivisesti asettuneet tasasoukat lehdet ja varsinkin vetisessä maassa kasvavien puiden tuottamat kartiomaiset hengitysjuuret. Lyhytversot ovat siirottavia tai riippuvia, ja niiden tasasoukat lehdet ovat tavallisesti 10–17 millimetriä pitkiä.
Nimimuunnosta esiintyy kaikkialla lajin levinneisyysalueella rannikolta syvälle sisämaahan Mississippijoen keskijuoksulle. Se kasvaa tyypillisesti jokirannoilla, tulvatasangoilla ja soilla.
T. distichum var. imbricarium
Taxodium distichum var. imbricarium (syn. Taxodium ascendens) on lajin eteläinen muunnos. Sen ominaispiirteitä ovat kohenevat lyhytversot ja niiden ranganmyötäiset lehdet. Lyhytversot ovat kohenevia tai pystyjä, ja niiden neulasmaiset tai kapeansuikeat lehdet ovat tavallisesti 3–10 millimetriä pitkiä. Hengitysjuuret ovat muunnoksella var. imbricarium harvinaisempia ja muodoltaan pyöristyneempiä kuin nimimuunnoksella.
Muunnosta var. imbricarium esiintyy lajin levinneisyysalueen eteläosissa lähellä rannikkoa Virginiasta Texasiin. Muunnosta ei yleensä tavata virtaavan veden ääreltä; se kasvaa yleisimmin seisovan veden äärellä soilla ja soisten lampien ja järvien rannoilla. Se kasvaa luonnossa yleensä karummilla ja happamammilla kasvupaikoilla kuin nimimuunnos.
Levinneisyys
Floridansuosypressiä esiintyy luonnonvaraisena laajalla alueella Yhdysvaltain etelä- ja itäosissa. Sen levinneisyys myötäilee Atlantin rannikkotasankoa New Yorkista Floridaan ja Meksikonlahden rannikkotasankoa Floridasta Texasiin sekä Mississippiä ja sen sivujokia Indianasta Louisianaan. Puuta esiintyy luontaisena Alabaman, Arkansasin, Delawaren, Etelä-Carolinan, Floridan, Georgian, Illinoisin, Indianan, Kentuckyn, Louisianan, Marylandin, Mississippin, Missourin, Oklahoman, Pohjois-Carolinan, Tennesseen, Texasin ja Virginian osavaltioiden alueilla.
Floridansuosypressiä kasvatetaan yleisesti koristepuuna sen luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolella. Puu kestää istutettuna kylmempiä oloja kuin sen luonnonvaraisella levinneisyysalueella esiintyy, ja lajia kasvatetaan eteläisessä Kanadassa asti.
Elinympäristö ja ekologia
pienoiskuva|Puu oranssinruskeassa ruskavärityksessä. pienoiskuva|Pienikasvuinen puu karulla suolla. Floridansuosypressi on lähinnä lämpimänlauhkean vyöhykkeen alavien maiden kosteikkojen, jokivarsien ja tulvatasankojen puu. Lajin luontaiset kasvupaikat ovat yleensä enintään 30 metrin korkeudella merenpinnasta: korkeimmillaan sitä kasvaa luonnossa noin 530 metrin korkeudessa.
Ilmasto
Floridansuosypressiä esiintyy etupäässä lämpimänlauhkean ilmaston alueella. Laji menestyy myös sekä eteläisen Floridan kosteassa subtrooppisessa ilmastossa että Yhdysvaltain Keskilännen kylmien talvien mannerilmastossa: se sietää enimmillään −29 – −34 celsiusasteen pakkasta.
Levinneisyysalueen pohjoisosassa Illinoisissa kasvukausi kestää noin 190 päivää, kun taas eteläisessä Floridassa kasvukausi kestää lähestulkoon ympäri vuoden. Lajin elinalueiden vuosittainen sadanta vaihtelee 760 millimetristä Texasissa 1 630 millimetriin Meksikonlahden rannikon keskiosissa.
Laji on kausivihanta: se karistaa lehtensä ja lyhytversonsa kasvukauden lopulla ja talvehtii lehdettömänä. Puut karistavat lehtensä vuosittain myös lajin levinneisyysalueen eteläisimmässä osassa eteläisessä Floridassa, vaikka kasvukausi kestää alueella lähes vuoden ympäri, ja pakkasta esiintyy vain harvoin.
Kasvupaikka
Floridansuosypressi kasvaa usein siltti- tai savimaalla; se menestyy myös lieju- ja turvemailla, mutta kasvaa hitaammin ja jää pienikasvuisemmaksi orgaanisen aineen osuuden maaperästä ollessa suuri. Erityisesti lajin eteläinen muunnos viihtyy happamilla mailla.
Floridansuosypressiä esiintyy luonnossa lähes yksinomaan veden äärellä tai tulvavesien ajoittain kastelemilla paikoilla; lajin nimimuunnosta esiintyy usein hitaasti virtaavan veden äärellä, kun taas eteläinen muunnos kasvaa usein seisovan veden äärellä. Laji menestyy pysyvästi vetisellä maalla ja sietää useita metrejä korkeita tulvia toistuvastikin. Se ei kuitenkaan siedä suolaista merivettä, vaan kuolee altistuessaan suolapitoisuudeltaan noin yhden prosentin ylittävälle vedelle.
Floridansuosypressi sietää varjoa erityisesti taimena, mutta kasvaa parhaiten avoimella aurinkoisella paikalla. Puu kestää hyvin tuulta laajan vaakajuuristonsa ja tyvekkään runkonsa ansiosta: se kaatuu harvoin myrskyssä. Lajin eteläinen muunnos sietää maastopaloja nimimuunnosta paremmin paksumman kuorensa ansiosta.
Kasviyhteisöt
Floridansuosypressi on usein elinympäristönsä valtapuu. Se saattaa muodostaa lähes yksilajista metsää, mutta sitä esiintyy usein myös mustatupelon (Nyssa sylvatica) ja jokitupelon (Nyssa aquatica) kanssa luonteenomaisina suometsinä. Muita floridansuosypressin kanssa usein esiintyviä puulajeja ovat punavaahtera (Acer rubrum) ja lännenambrapuu (Liquidambar styraciflua) sekä useat magnoliat, tammet ja saarnet. Tämän ympäristön muita tyypillisiä kasveja ovat lännenkeräpensas (Cephalanthus occidentalis), liaanimyrkkysumakki (Toxicodendron radicans), viiniköynnöslaji Vitis rotundifolia, leveäosmankäämi (Typha latifolia) ja virginianherttalehti (Saururus cernuus) sekä useat orjanlaakerit, heidet, heinät, sarakasvit ja saniaiset. Naavatillandsia (Tillandsia usneoides) kasvaa usein floridansuosypressin oksilla päällyskasvina.
Muu elävä luonto
Useat linnut käyttävät puuta myös pesimäpaikkanaan, ja suurista linnuista sääksi (Pandion haliaetus) ja valkopäämerikotka (Haliaeetus leucocephalus) pesivät Yhdysvaltain eteläosissa usein suuren floridansuosypressin latvassa.
Puuta vaurioittavista sienistä merkittävimpiä on karvanahakoihin kuuluva Stereum taxodi, joka aiheuttaa usein vanhoilla puilla sydänpuuhun kololahoa.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut floridansuosypressin elinvoimaiseksi, eikä lajin tulevaisuudelle ole arvioinnissa nähty vakavia uhkia. Monia vanhojen puiden esiintymiä kuitenkin uhkaavat metsänhakkuut, vesistöjen saastuminen ja ilmastonmuutoksen aiheuttama merenpinnan nousu, joka saattaa nostaa puiden kasvupaikoille suolaista merivettä. Lajin hyödyntämiselle tai kaupalle ei ole asetettu rajoituksia, mutta jotkin merkittävät esiintymät sijaitsevat luonnonsuojelualueilla.
Merkitys ihmiselle
pienoiskuva|Suosypressejä esittävä [[Helen Hyden puupiirros Cypress swamp vuodelta 1917.]] Floridansuosypressi on maailmanlaajuisesti merkittävä koristepuu ja alueellisesti merkittävä talouspuu. Puulla on myös ollut kulttuurillista merkitystä sekä Yhdysvaltain kaakkoisosien alkuperäiskansoille että eurooppalaisperäiselle väestölle.
Kulttuurillinen merkitys
Floridansuosypressiä on monesti pidetty näyttävänä ja kauniina puuna; sitä on usein kuvattu yhdysvaltalaisessa taiteessa, ja se mainitaan muun muassa Henry Longfellow’n runossa. Laji on myös valittu Louisianan osavaltiopuuksi.
Yhdysvaltain kaakkoisosien alkuperäiskansat kuten seminolet ja choctaw’t ovat perinteisesti käyttäneet puuta rakentamiseen, kanootteihin ja monenlaisten käyttötavaroiden valmistukseen sekä puun kuorta köyden punontaan.
Taloudellinen merkitys
Floridansuosypressiä käytetään yleisesti koristeistutuksissa ja viherrakentamisessa eri puolilla maailmaa. Se tuotiin Englantiin jo 1600-luvulla yhtenä ensimmäisistä Amerikasta Eurooppaan tuoduista puista, ja 2010-luvulla sitä istutettiin erityisesti Kiinassa runsaasti. Lajista on kehitetty vain muutamia koristeellisia lajikkeita, ja suurin osa istutetuista puista edustaa kasvin luonnonmuotoja. Myös istutetut puut kehittävät koristeellisina pidettyjä hengitysjuuria kasvaessaan järven tai lammen äärellä.
Floridansuosypressin puuaines on pehmeää, suorasyistä ja erittäin lahonkestävää. Sitä on käytetty puurakentamiseen, paalutukseen, päreisiin, aitoihin, lattioihin, kalusteisiin ja veneisiin. Puusta valmistetaan myös puupellettejä ja istutusten ympärille levitettävää puukatetta.