cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld
Standertskjöldin vanhemmat olivat Henrik Johan Standertskjöld ja Margareta Christina von Kraemer ja puolisot Lovisa Charlotta Granlund ja Elsie Virgin (Ramel). Tilanomistaja, valtiopäivämies Henrik Carl Axel Standertskjöld oli hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta. Henrik Carl Gustaf August Standertskjöld tuli kadetiksi Haminan kadettikouluun 1853, valmistuen viidennen luokan insinööriksi vänrikin arvolla 1860. Aliluutnantiksi hän yleni 1862 ja oli asema-insinööri Valtionrautateillä 1868–1872. Tuolloin hän siirtyi Hankoniemen yksityisen rautatien johtajaksi vuoteen 1874, mutta palasi takaisin Valtionrautateiden palvelukseen. Liikennejohtajan apulaisena viimeksi toiminut Standertskjöld sai tehtävästä eron 1891.
Standertskjöld oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Vapaa-ajattelijain liitto
Uskonnoton tapakulttuuri
Vapaa-ajattelijain liitto ja Forssan vapaa-ajattelijat järjestivät vuonna 1984 kaksipäiväisen elämänkatsomusleirin nuorille. Kokeilu ei saanut jatkoa. Vuonna 1990 perustettiin uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry, joka on ateistiliikkeestä erillinen järjestö. . Vuonna 1999 perustettiin Prometheus-seremoniat Oy, jonka yhteistyökumppaneina ovat Vapaa-ajattelijain liitto, Suomen humanistiliitto ja Prometheus-leirin tuki. Pro-seremoniat tarjoaa uskontokuntiin sitoutumattomien juhliin tietoa ja palveluita.
Väinö Voipio -palkinto
Liiton entisen puheenjohtajan, tuomari ja kirjailija Väinö Voipion mukaan nimetty tunnustuspalkinto on myönnetty vuodesta 1993 lähtien. Palkinnon tarkoitus on antaa julkista tunnustusta henkilölle, joka on myönteisellä tavalla tuonut esille humanistista elämänasennetta, puolustanut tieteellistä maailmankatsomusta ja edistänyt yhteiskunnan uskontoriippumattomuutta.
Tundrahanhi
Tundrahanhi (Anser albifrons) on kiljuhanhen läheinen sukulainen. Sen vanha suomenkielinen nimi oli isokiljuhanhi.
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|Tundrahanhia vedessä. Tundrahanhella on oranssit jalat ja nokka. Nokan tyvellä leveä valkoinen kilpi, selkä harmaa ja vatsassa mustaa epäsäännöllistä kuviointia. Nuori lintu muistuttaa pääosin merihanhea. Pituus on 66–86 cm, siipien kärkiväli 118 cm ja paino 1,4–3,3 kg.
Elinympäristö
Tundrahanhi elää marskimailla, preerioilla, pelloilla, järvillä, lahdilla ja kesäisin tundrilla. Tundrahanhi pesii tundralla ja taigalla. Sen tyypillistä ravintoa on tundran kasvillisuus.
Lisääntyminen
pienoiskuva|upright|Tundrahanhen muna. Tundrahanhi tekee 4–6 kappaletta noin 25 gramman painoisia munia. Vain naaras hautoo munia 22–27 päivää, mutta molemmat vanhemmat hoitavat poikasia ja pysyvät näiden seurassa niiden ensimmäisen elinvuoden.
Google Forms
Google Forms on kyselynhallintaohjelmisto, joka on osa Googlen tarjoamaa ilmaista verkkopohjaista Google Docs Editors -sarjaa. Palvelu sisältää myös Google Docs, Google Sheets, Google Slides, Google Drawings, Google Sites ja Google Keep. Google Forms on saatavana vain verkkosovelluksena. Sovelluksen avulla käyttäjät voivat luoda ja muokata kyselyjä verkossa ja tehdä reaaliaikaista yhteistyötä muiden käyttäjien kanssa. Kerätyt tiedot voidaan syöttää automaattisesti laskentataulukkoon.
Imago (kirja)
Imago on Octavia E. Butlerin Xenogenesis-trilogian kolmas ja viimeinen osa. Se ilmestyi Yhdysvalloissa vuonna 1989 samalla nimellä, ja suomennos ilmestyi Kirjayhtymän kustantamana ja Matti Kannoston kääntämänä vuonna 1992.
Juoni
Imagon pääosassa on Jodahs, yksi Lilith Iyapon koostelapsista. Hänet kasvatetaan poikana, mutta tästä huolimatta hänestä tuleekin ooloi, oankalien kolmannen sukupuolen edustaja. Sen vuoksi Jodahs on ainoa laatuaan, sillä ooloin ja ihmisen yhdistelmää on pidetty liian vaarallisena ja arvaamattomana.
Gurro
Gurro on kunta Pohjois-Italiassa Verbano-Cusio-Ossolan maakunnassa Piemonten alueella. Gurron naapurikunnat ovat Cavaglio-Spoccia, Cursolo-Orasso, Falmenta ja Miazzina.
Eva Martínez
Eva Martínez (s. 1999) on espanjalainen karateka. Hän on voittanut Kyokushinin Euroopan mestaruuden katassa 2019 ja All American Openin katassa. Lisäksi Martínez on kaksinkertainen nuorten Euroopan-mestari katassa.
Kilpaura
Martínez saavutti 2013 pronssia katassa Espanjan Openissa alle 14–15-vuotiaiden sarjassa. Sittemmin hän saavutti hopeaa Kyokushinin alle 14–15-vuotiaiden Euroopan mestaruuskilpailuissa, jossa kultaa voitti Ekaterina Kostiaeva.
2015 maaliskuussa Martínez voitti pronssia Ranskan cupissa, Lyonissa nuorten kumitessa.
2016 hän saavutti Ranskan cupin mestaruuden alle 15–17-vuotiaiden kumitesarjassa. Marraskuussa Martínez voitti alle 16–17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden katassa.
Martínez saavutti Espanjan Openin mestaruuden katassa alle 16–17-vuotiaiden sarjassa maaliskuussa 2017. Lisäksi hän saavutti hopeaa saman ikäluokan kumitessa. Toukokuussa Martínez voitti 16–17-vuotiaiden sarjassa Euroopan mestaruuden katassa. Myöhemmin marraskuussa Martínez saavutti toistamiseen alle 16–17-vuotiaiden Euroopan mestaruuden katassa.
Martínez saavutti maaliskuussa 2018 Espanjan mestaruuden joukkuekatassa yhdessä Elsa Álvarezin ja Tejeron kanssa. Myöhemmin toukokuussa hän sijoittui neljänneksi 2018 EM-kilpailuissa katassa, kun maanaisensa Elsa Alvarez voitti mestaruuden. Kuukautta myöhemmin hän saavutti ensimmäisen turnausvoiton aikuisten tasolla voittamalla All American Openin kataturnauksen.
2019 maaliskuussa Martínez saavutti Espanjan Openissa joukkuekatassa kultaa ja yksilökatassa hän voitti pronssia. Joulukuussa Martínez saavutti ensimmäisen Euroopan-mestaruuden aikuisten tasolla katassa.
Jukka Laamanen
Seuraura
Laamanen nousi 17-vuotiaana SaPKon miesten I-divisioona-joukkueeseen kaudella 1994–1995. Kaudella 1995–1996 Laamanen pääsi yrittämään SM-liigaan, kun hän pelasi JyP HT:ssa. Tämä jäi kuitenkin vain vuoden pestiksi ja seuraavat viisi kautta Laamanen pelasi pääasiassa I-divisioonassa ja sen korvanneessa Mestiksessä SaPKossa, Hermeksessä ja Jukureissa. Kaudella 1999–2000 hän käväisi myös liigassa Tapparassa ja kaudella 2000–2001 Ilveksessä. Ilveksessä hänen kautensa meni pilalle loukkaantumisen takia.
Kaudella 2001–2002 Laamanen teki läpimurtonsa SM-liigassa, kun pääsi isoon rooliin Ässissä hyökkäävänä puolustajana tehden 29 pistettä. Kaudeksi 2002–2003 Laamanen palasi Ilvekseen, jossa kausi kuitenkin oli joukkueelle ja Laamaselle vaikea. Ilves jäi liigan viimeiseksi ja Laamasen peliin vaikuttivat henkilökohtaiset asiat, kun ennen kauden alkua hänen vaimonsa synnytti kaksostytöt keskosina kolme kuukautta etuajassa, ja olivat pitkään teho-osastolla.
Toinen Ilves-kausi oli parempi, mutta kaudeksi 2004–2005 Laamanen halusi päästä pois Tampereelta. Hän siirtyi HPK:oon, joka oli jo aiemmin ollut kiinnostunut Laamasesta. Ensimmäinen HPK-kausi toi SM-pronssia ja toinen kausi Suomen-mestaruuden. Kaudella 2005–2006 SM-kullan lisäksi Laamanen valittiin kauden päätteeksi SM-liigan tähdistökentälliseen oltuaan sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä liigan toiseksi tehokkain puolustaja.
Maajoukkueura
Nuorten maajoukkueessa Laamanen pelasi ensimmäiset maaottelunsa. Hän pelasi myös nuorten MM-kilpailuissa vuonna 1996.
Ensimmäisen kerran miesten maaotteluiden Laamanen valittiin keväällä 2002, kun hän pääsi mukaan Venäjää vastaan käytyihin kahteen harjoitusotteluun. Laamanen valittiin edustamaan Suomea MM-kilpailuihin 2007. Hänen kisapassiaan ei kuitenkaan leimattu vasta kuin välisarjan viimeiseen otteluun Ruotsia vastaan Tuukka Mäntylän loukkaannuttua.
Peres Jepchirchir
Peres Jepchirchir (s. 27. syyskuuta 1993) on kenialainen kestävyysjuoksija. Hän on maratonin olympiavoittaja ja kaksinkertainen puolimaratonin henkilökohtainen maailmanmestari.
Jepchirchir voitti puolimaratonilla maailmanmestaruuden Cardiffissa 2016 ajalla 1.07.31 ja sai kultaa myös joukkuekilpailussa. Hän voitti toisen maailmanmestaruutensa Gdyniassa 2020 maailmanennätysajalla 1.05.16	ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Vuonna 2021 hän voitti Tokion olympialaisissa maratonilla kultaa ajalla 2.27.20. Kolme kuukautta myöhemmin hän voitti New Yorkin maratonin ajalla 2.22.39. Huhtikuussa 2022 hän voitti Bostonin maratonin ajalla 2.21.01. Huhtikuussa 2023 hän sijoittui Lontoon maratonilla kolmanneksi.
Waldemar Stjerncreutz
Stjerncreutz oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Peres Jepchirchir
Jepchirchirin ennätys maratonilla on joulukuussa 2020 Valenciassa juostu aika 2.17.16.
Omaha hold ’em
Omaha hold 'em (usein pelkästään omaha) on yksi pokeripelin muoto. Se muistuttaa toista community card -pokerimuotoa texas hold 'emia. Texasin jälkeen omaha on suosituin internetin nettipokerihuoneilla pelattavista pokerivarianteista. Omaha jakautuu erilaisiin pelimuotoihin, tavallisimmin sillä viitataan omaha high -peliin, mutta myös omaha hi/lo:ta pelataan paljon.
Omaha hi-lo
Eräs suosittu omahan muoto on omaha hi-lo (high-low split). Pelistä käytetään myös nimityksiä "omaha eight-or-better" tai "omaha/8".
Omaha hi-lo -pelissä puolet potista menee pienimmän käden omaavalle. Pienimmän pokerikäden muodostamisessa on rajoituksena, että kaikki käden muodostamiseen käytetyt kortit ovat arvoltaan korkeintaan 8 ja eri suuruisia keskenään. Low-käden muodostavat kortit voivat muodostaa myös värin tai suoran, mutta se ei vaikuta käden pienuuteen. Ässä lasketaan ykköseksi. Myös pienimmän käden muodostamiseen käytetään kädestä kahta ja pöydästä kolmea korttia kuten aina omaha-peleissä. Low-käsien paremmuusjärjestys määräytyy korkeimman kortin mukaan: yhdistelmä 7-6-5-3-2 on parempi kuin 8-4-3-2-A. Jos kahdella pelaajalla on sama korkea kortti, verrataan seuraavaksi korkeinta korttia jne. Yksinkertainen nyrkkisääntö käsien suuruusjärjestykselle on laittaa kortit arvojärjestykseen ja muodostaa niistä näin viisinumeroinen luku. Paras low-käsi on käsi, jonka lukuarvo on pienin ja paras mahdollinen low-käsi on siis 5-4-3-2-A. 4-3-2-2-A taas ei ole low-käsi, koska kädessä on pari.
Pelaajalla on mahdollista voittaa sekä parhaalla että pienimmällä kädellä. Jollei "low"-käden muodostaminen ole mahdollista, korkein käsi vie koko potin.
Udmurtit
Udmurtteja ja heihin kuuluvaa alaryhmää besermaneja kutsutaan yhdessä komien kanssa permiläisiksi kansoiksi.
Punahiuksisuus on yleistä udmurttien keskuudessa, ja heitä pidetään toisinaan maailman punatukkaisimpana kansana. Heitä on kuvailtu luonteiltaan hiljaisiksi, vaatimattomiksi ja rauhanomaisiksi.
Kieli ja kulttuuri
Gusli (udm. krez´) on udmurttien, suomalaisen kanteleen tyyppinen, kielisoitin. Niitä on kahta tyyppiä: pientä guslia käytettiin arkena ja isompaa kulttiguslia pyhien lehtojen rukousjuhlissa.
Pelmenit (suomeksi 'korvaleipä') ovat perinteinen udmurttien raviolia muistuttava ruoka, joka tunnetaan ympäri Venäjää.
Udmurtien käsityöperinteessä käytetään runsasta väritystä, mikä näkyy niin asumuksissa ja käyttöesineissä kuin erilaisissa tekstiileissäkin.
Kansalliseepos Dorvyžy
Dorvyžy (udmurtiksi Дорвыжы, 'kotikansan sukujuuri') on udmurttien kansalliseepos. Sen ideoi Kuzébaj Gerd. Dorvyžyn kokosi 1920-luvulla venäläinen Mihail Hudjakov udmurteilta kerättyjen laulettujen runojen pohjalta. Alkuperäinen versio kirjoitettiin venäjän kielellä, ja sen nimi on Песнь об удмуртских батырах ('Laulu udmurtilaisesta bogatyrista'). Se perustui N. Pervuhinin, G. Potaninin, B. Gavrilovin, B. Muncachyn, K. Chainikovin (Gerd) ja A. Spicynin folkloristiikan teoksiin. Teos rakentui Kalevalamittaan, mutta se jäi julkaisematta Stalinin vainojen vuoksi. Työ keskeytyi vuonna 1934. Hudjakov teloitettiin vainoissa vuonna 1936, juuri tohtorin arvonimen saatuaan. Gerd oli ollut jo vuonna 1932 pidätettynä "vastavallankumouksellisesta toiminnasta". Marraskuussa 1933 hän sai myös kuolemantuomion, joka muutettiin kymmenen vuoden pakkotyöksi. Hän kärsi tuomiotaan Solovetskin vankilerillä. Lokakuussa 1937 Gerd tuomittiin uudelleen kuolemaan ja hänet ammuttiin Sandarmohissa Karhumäen lähellä.
Vuonna 1997 S. F. Vasiljev ja V. L. Šibanov julkaisivat Jašinin pois jättämät osat. Vuonna 2000 Udmurtian radio lähetti kirjallisuuden professori Vasili Vanjuševin käännöksen koko teoksesta, ja se muokattiin Дорвыжы-kirjaksi (Dorvyžy) vuonna 2004. Nimen dor tarkoittaa lähinnä kotimaata ja vyžy ikiaikaisia sukujuuria. Hudjakov itse ei ehtinyt antaa teokselleen nimeä. Tutkija Esa-Jussi Salminen (s. 1973) kiinnostui Dorvyžysta syksyllä 2006 työskennellessään Udmurtiassa kieliassistenttina. Yhdessä he Jorma Vankkurin (s. 1943) kanssa käänsivät teoksen suomeksi Kalevalamittaan vuonna 2009. Salminen vastasi teoksen alkupuheesta ja käännöksestä, Vankkuri Kalevalamittaan muokkaamisesta. Eepos on kuvitettu udmurttitaiteilija Vjatšeslav Mihailovin piirroksilla.
Dorvyžyssa on sekaisin myyttiä ja historiaa, ja se kertoo sankareiden Ozhmegin, Dokjan ja Dondyn pojan teoista. Eepoksen pääjumalat ovat taivaanjumala Inmar, maanjumala Kyldyśin ja säänjumala Kuaź. Eepoksessa mainitaan myös kansoja kuten turkkilaiskansa tataarit ja toinen suomalais-ugrilainen kansa, marilaiset, sekä paikkoja kuten Cheptsa, Kilmez-joki ja Sudža. Dorvyžyssa on kymmenen laulua ja sitä pohjustetaan alkusanoilla.
Muu kirjallisuus
Kuźebai Gerd tuotti myös muuta kirjallisuutta ennen traagista kuolemaansa. Hän alkoi kirjoittaa runoja jo kouluaikoinaan. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat kokoelmat Kreźći ('Kanteleensoittaja', vuodelta 1922), Śaśkajaśkiś muzjem ('Kukoistava maa', v. 1927) ja Ĺogetjos ('Askelmat', v. 1931), joissa kuvataan udmurttien menneisyyttä, ylistetään vallankumousta ja käsitellään maaseudun ja yhteiskunnan muutosta. Vallankumouksen ylistäminen johtunee siitä, että monien suomalais-ugrilaisten kansojen olot paranivat vallankumouksen jälkeen, ja niiden sallittiin kehittää omaa kulttuuriaan. Tilanne muuttui kuitenkin jyrkästi 1930-luvun alussa. Gerd kirjoitti myös lastenrunoja, näytelmiä ja udmurttien kansanperinnettä käsitteleviä tieteellisiä tutkimuksia.
Udmurteilla on myös muuta kirjallisuutta, mutta vain pieni määrä siitä on käännetty suomeksi. Udmurttien runoutta on kääntänyt vain professori Raija Bartens kokoelmiin Joutsenet Jumalan kasvoilla (SKS v. 1994) ja Suuren Guslin kaiku (Suomalais-ugrilainen seura v. 1995).
2010-luvulla udmurtinkieliset sarjakuvat ovat tulleet suosituiksi udmurttien keskuudessa.
Määrä
Vuoden 2010 väestönlaskennassa udmurtteja oli noin 552 000. Vuonna 2002 suoritetun Venäjän federaation väestönlaskennan mukaan udmurtteja oli 636 906. Neuvostoliitossa vuonna 1989 suoritetun väestönlaskennan mukaan udmurtteja oli 746 562 ja vuonna 1926 yhteensä 514 369 (mukaan luettuna besermanit 10 035). Venäjän keisarikunnassa vuonna 1897 suoritetun väestönlaskennan mukaan udmurtteja oli 420 976.
Udmurttien osuus Udmurtian väestöstä oli vuonna 1926 yhteensä 404 807 (53,5 prosenttia väestöstä), vuonna 1989 31,0 prosenttia ja vuonna 2002 osuus oli 29,3 prosenttia. Kaksi kolmasosaa maailman udmurteista asuu Udmurtiassa. Oheinen taulukko kuvaa Udmurtien sijoittumista Venäjän eri osissa (vuonna 2002) ja Ukrainassa (vuonna 2001).
Vielä vuonna 1939 yhteensä 92,5 % udmurteista asui maaseudulla.
Nimitys
Udmurtteja on aiemmin kutsuttu myös votjakeiksi venäjänkielisen niittykansaa tarkoittavan sanan mukaan. Tataarit puolestaan ovat käyttäneet heistä nimeä ar, josta myös venäjän kielessä ennen votjakki-sanaa käytössä on ollut (monikkomuotoinen) ary, arjane. Udmurtin kielen eri murteissa sanan udmurt (удмурт) lisäksi esiintyvät myös muodot udmort (удморт), ukmort (укморт) ja utmort (утморт). Komit ovat käyttäneet udmurteista aikaisemmin nimeä vot-ud.
Esihistoriasta 1800-luvun loppuun
Mongolit ja tataarit valloittivat Udmurtian alueen 1200-luvulla, ja se kuului mongolien Kultaisen Ordan valtakuntaan. Venäläisiä alkoi muuttaa Novgorodin valtion alueelta 1200-luvulla udmurtien luoteisille asuinalueille, nykyiselle Kirovin alueelle, jonne he perustivat Vjatkan tasavallan. Vjatka joutui Moskovan vallan alle vuonna 1489. Suurin osa udmurttien asuinalueista kuului kuitenkin Kultaisen Ordan hajoamisen jälkeen syntyneeseen Kazanin kaanikuntaan.
Venäjä valloitti Kazanin kaanikunnan vuonna 1552, ja udmurtit joutuivat Venäjän vallan alle. Udmurtit liittoutuivat sukulaiskansansa marien kanssa ja nousivat kapinaan Venäjää vastaan 1553. Venäläiset saivat kukistettua kapinan vasta 1557. Vuodesta 1587 lähtien udmurttien asuinalue kuului suoraan Moskovan vallan alaisuuteen, ja tämä järjestely jatkui 1700-luvulle asti.
1600-luvulla keskeinen kauppareitti alkoi halkoa pohjoisempien udmurttien asuma-aloja, jonka johdosta tämä udmurttiryhmä alkoi venäläistyä eteläistä nopeammin. Tämän sanotaan johtaneen myös eroihin pohjoisten ja eteläisten udmurttien välillä: pohjoisia pidetään punatukkaisempina ja sinisilmäisempinä, eteläisiä tummatukkaisina ja tummasilmäisinä; pohjoisia luonteeltaan avoimina, eteläisiä sulkeutuneina; pohjoiset ovat kääntyneet kristinuskoon eteläisiä enemmän, jotka harjoittavat pakanallista uskoa yleisemmin.
Venäläiset perustivat Vjatkaan piispanistuimen vuonna 1636, mutta udmurttien käännyttäminen kristinuskoon aloitettiin varsinaisesti vasta 1740-luvulla.
Väkivaltainen kristinuskoon käännyttäminen ja aikaisemmat naapurikansojen valloitukset aiheuttivat sen, että udmurtit muuttivat alkuperäisen asuinalueensa länsi- ja eteläosista asuinalueensa pohjoisosaan. Kristinuskoon käännyttäminen oli kuitenkin hidasta, ja vielä 1800-luvun lopulla oli kymmeniätuhansia kristinuskoon kastamattomia udmurtteja.
Venäjän vallankumouksesta 2010-luvulle
Venäjän vallankumouksen yhteydessä udmurtit liittyivät tataarien ynnä muiden Volgan alueen kansojen muodostamaan Idel-Uralin valtioon, mutta bolševikit kukistivat sen pian.
Neuvostoliitossa udmurttien ydinasuinalueesta muodostettiin Votjakkien autonominen piirikunta vuonna 1920. Vuonna 1932 piirikunnan nimi muutettiin muotoon Udmurttien autonominen piirikunta, ja kaksi vuotta myöhemmin piirikunta korotettiin Udmurttien autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen alue on kuulunut Udmurtian tasavaltaan.
Vuonna 1921 sisällissotaa seuranneen nälänhädän raivotessa Venäjällä monet udmurtit pakenivat Siperiaan.
1930-luvulla Neuvostoliiton väestön pakkosiirrot koskivat myös udmurtteja. Vuonna 1937 kymmeniätuhansia udmurtteja pakkosiirrettiin ja lähes koko udmurttiälymystö murhattiin. Toisen maailmansodan aikana Udmurttien ASNT vastaanotti paljon pakolaisia, enimmäkseen venäläisiä, mikä muutti voimakkaasti alueen etnistä jakaumaa niin, että udmurtit alkoivat jäädä vähemmistöksi omassa tasavallassaan.
1950- ja 1960-luvuilla monet udmurtit työskentelivät suurissa rakennusprojekteissa Volgogradissa, Sverdlovskissa tai Siperiassa. Osa udmurteista muutti Kazakstaniin ja Ukrainaan.
Eräät tunnetut hiihtäjät ovat etniseltä taustaltaan udmurtteja: 1980- ja 1990-lukujen menestynyt kilpahiihtäjä Tamara Tihonova on udmurtti. Myös Ivan Tšerezov on udmurtti.
Udmurttisosiologi Albert Razin halusi vedota heikossa asemassa olevan äidinkielensä puolesta ja herättää keskustelua, kun hän vuonna 2019 teki polttoitsemurhan Udmurtiassa.
Dave Plaunt
Dave Plaunt s. 28. syyskuuta 1984 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääpalloilija, joka on edustanut Yhdysvalloissa kotiseutunsa Dynamo Duluth-seuraa. Hän pelasi yhden kauden Ruotsin Allsvenskania Jönköping Bandyn riveissä.
Jääpalloa Dave Plaunt alkoi pelata 21-vuotiaana. Jääpallouransa Amerikassa hän aloitti kaudella 2006-07 Dynamo Duluthin joukkueessa. Plaunt pelasi kaudella 2012-13 Amerikan jääpallomestaruuden voittaneessa Duluthin joukkueessa.
Plaunt aloitti uransa Yhdysvaltain jääpallomaajoukkueessa vuoden 2007 kisoissa ja on edustanut sen jälkeen Yhdysvaltoja kaikkiaan seitsemissä MM-kisoissa vuoteen 2014 mennessä - niistä kisoissa kolmesti eli vuosina 2010, 2011, 2012 Yhdysvallat pelasi A-sarjassa.
Maunu Erlinginpoika
thumb|250px|Maunu Erlinginpoika miehineen. Heimskringlan kuvitusta. Maunu Erlinginpoika (Magnus V tai Magnus Erlingsson, 1156–1184) oli Norjan kuningas 1161–1184. Hän oli Erling Skakken ja Sigurd Jerusaleminkävijän tyttären Kristinin poika.
Maunu huudettiin kuninkaaksi vuonna 1161, ja hän oli ensimmäinen Norjan kuningas, joka kruunattiin. Hänen isänsä Erling otti jaarlin arvonimen ja hallitsi poikansa ollessa vielä alaikäinen. Maunun hallituskaudella Norjaan saapui Sverre Sigurdinpoika, joka vaati kruunua itselleen. Maunu ja Sverre kävivät vuosia sotaa toisiaan vastaan. Kamppailu päättyi Fimreiten taisteluun vuonna 1184, jossa Maunu sai surmansa.
Tangvayosaurus
Tangvayosaurus on sukupuuttoon kuollut sauropodeihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli varhaisliitukauden Apt- ja Alba-vaiheilla. Se tunnetaan kahdesta osittaisesta luurangosta, jotka on löydetty Savannakhetin provinssista Laosista. Eläin on saanut lajiepiteettinsä hoffeti Laosista dinosauruksia 1940-luvulla löytäneen ja niistä lyhyitä raportteja julkaisseen Josué-Heilmann Hoffetin mukaan. Tangvayosauruksen kuvauksessa sukuun luettiin vasta löydetyn T. hoffetin lisäksi Hoffetin aiemmin löytämä Titanosaurus falloti, mutta jälkimmäisen lisäämistä sukuun on pidetty ennenaikaisena ja se on vaikeasti perusteltavissa.
Tangvayosaurus kasvoi arviolta 19 metriä pitkäksi ja 17 tonnin painoiseksi. Sen luuranko oli tukevarakenteinen. Tangvayosaurus jakoi elinympäristönsä Ichthyovenatorin kanssa.
Ittatsu-ryū hojōjutsu
Ittatsu-ryū hojōjutsu tai nawajutsu  on vanha japanilainen sotataito, jossa harjoitellaan ihmisen sitomista köydellä. Taitoa harjoitetaan sekä ihmisten pidätystaitona että jo kiinniotettujen hallinnan varmistamisena. Erilaisia solmuja käytettiin ennen heijastamaan sidotun sukupuolta, yhteiskunnallista asemaa ja suorittamaa rikosta tai jopa vuodenaikaa, jolloin henkilö köytettiin. .
Historiaa
Tokugawa-kausi oli hojōjutsun kulta-aikaa. Kirjallisista lähteistä löytyy tuolloin olleen kaikkiaa noin 125 koulukuntaa (ryu-ha) ympäri Japania.
Sidonta
Ittatsu-ryū hojōjutsussa käytetty pidätysnyöri (torinawa) oli pituudeltaan noin 5 metriä ja läpimitaltaa 3,5 mm. Se oli siis erillisesti sidontataitoon mitoitettu ja tarkoitettu. Yleisesti samurait saattoivat käyttää katanan huotran (saya) lenkkiin sidottavaa (sageo) nyöriä sidontaan. Aina samurain mukana oleva sageo oli noin 165-170 cm pitkä silkkinyöri, jolla samurai sitoi miekkansa huotran kiinni kantaessaan katanaa vyöllään.
Järjestyspartiot käyttivät pidätettyjen sitomiseen pääsääntöisesti hamppunyöriä. Silkkinyöriä käytettiin yleisesti hojōjutsun harjoittelemiseen koska sitä oli helpompi ja nopeampi käsitellä. Sekä sitominen että sidosten avaaminen oli pienemmän kitkan vuoksi helpompaa silkki- kuin hamppunyöriä käyttäen. Tämän vuoksi silkkinyörin solmut saattoivat löystyä lujasti pyristelevän pidätetyn sätkiessä ja hamppunyöristä sai tiukempia sidoksia ja solmuja. .
Ittatsu-ryū hojōjutsu on Ikkaku-ryū juttejutsun ohella varhaisimpia Shindō Musō-ryū jōjutsu-koulukuntaan liitettyjä lajeja, ja se säilyi aina viime aikoihin asti lainvalvojien käytössä. Nykyisin lajia ei enää harjoiteta kyseisen koulukunnan ulkopuolella.
Lista Ittatsu-ryū hojōjutsun kata-sarjoista
Nykyisessä muodossaan erilaisia sarjoja on 3 (Ge-sarja, Chū-sarja ja Jô-sarja) ja katoja kaikkiaan 25 kappaletta.
Ge-sarja
Chū-sarja
Jō-sarja
Karl Ludwig Hencke
Karl Ludwig Hencke (8. huhtikuuta 1793 – 21. syyskuuta 1866) oli saksalainen tähtitieteilijä, joka löysi asteroidit 5 Astraea (8. joulukuuta 1845) ja 6 Hebe (1. heinäkuuta 1847). Vuonna 1973 löydetty asteroidi 2005 Hencke on nimetty hänen mukaansa.
Stalino (kylä)
Stalino on kylä Tverin alueen Kaljazinin piirin Starobislovon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee puolitoista kilometriä Starobislovosta etelään. Kylässä on 29 asukasta (vuonna 2008).
Kylä on Venäjän ainoa Josif Stalinin mukaan nimetty paikkakunta. Muut Stalinin nimeä kantaneet kohteet saivat takaisin aikaisemmat nimensä tai ne nimettiin uudelleen Nikita Hruštšovin ”suojasään” aikana. Kaljazinin piirin Stalino on säilynyt, koska kylän aikaisempi nimi Drotšilovo kuulostaa venäjäksi rumalta (vertaa venäjän drotšit ’masturboida’).
Jussi Jaatinen (muusikko)
Jussi Jaatinen (s. 1967) on suomalainen muusikko ja väitöskirjatutkija.
Hän on toiminut 1989-1992 Tapiola Sinfoniettassa oboen varaäänenjohtajana ja vuodesta 1992 Helsingin kaupunginorkesterissa oboen vuorottelevana äänenjohtajana. Vuodesta 1989 hän on ollut Avanti! -kamariorkesterin oboen äänenjohtaja.
Jaatinen on esiintynyt orkesteri- ja kamarimuusikkona yli kolmessakymmenessä maassa.
1980-luvulla hän teki Ylelle radio-ohjelmaa "Jussi Klassinen ystävineen" usean vuoden ajan yhdessä nuotinkirjoittaja-fagotisti Kari Vehmasen ja fagotisti Erkki Suomalaisen kanssa. Ohjelma oli ensimmäisiä nuorten tekemiä nuorille tarkoitettuja klassisen musiikin puheohjelmia ja studiovieraina oli mm. Kari Suomalainen ja Jorma Panula.
Jaatinen on toiminut freelance musiikkituottajana, äänittäjänä ja editoijana vuodesta 1991.
Syksystä 2014 alkaen hän on musiikkitieteen jatko-opiskelija Helsingin Yliopiston humanistisessa tiedekunnassa. Väitöskirjan aihe on "Stretch of the musical tone scale. Neurophysiological, psychoacoustic and musical aspects."
Kiljuhanhi
pienoiskuva|Anser erythropus Kiljuhanhi (Anser erythropus) on tundrahanhen läheinen sukulainen, uhanalaisin hanhilaji koko Euraasiassa. Lajin kanta pienenee, ja sen maailmankannaksi arvioidaan 24 000–40 000 yksilöä. Pohjoismaiden (Norja, Suomi, Ruotsi) pesimäkannaksi arvioitiin vuonna 2009 noin 20 paria. 2020-luvulla kannaksi arvioitiin 90–120 yksilöä. Suomesta ei ole tehty pesimälöytöjä vuoden 1995 jälkeen. Meneillään on monia istutusprojekteja, ja suurin osa eteläisessä Pohjolassa tavattavista kiljuhanhista lienee näistä kokeiluista lähtöisin.
Koko ja ulkonäkö
Kiljuhanhi on noin 53–66 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 115–135 cm. Kiljuhanhi on yleisväriltään ruskehtava. Se muistuttaa tundrahanhea, mutta kiljuhanhella on keltainen silmärengas, ja sen valkoinen otsakilpi ulottuu päälaen etuosaan asti. Lisäksi kiljuhanhen nokka on pienempi ja siinä on aina punertavaa väriä. Kiljuhanhen höyhenpuku on hyvin tumma, mutta sen mustat vatsalaikut ovat pienemmät kuin tundrahanhella.
Vanhin suomalainen rengastettu kiljuhanhi on ollut vähintään 3 vuotta, 10 kuukautta ja 30 päivää vanha. Euroopan vanhin rengastettu kiljuhanhi on ollut vähintään 14 vuotta ja 9 kuukautta vanha ruotsalainen lintu.
Levinneisyys
Kiljuhanhi pesii Aasian ja Fennoskandian pohjoisosissa. Talvehtivana sitä esiintyy Euroopan kaakkoisosissa, Lähi-idässä sekä Itä-Aasiassa, ja esimerkiksi Jangtsejoen vesistön Dongtingjärven seudulla on havaittu suuria parvia. Linnut levähtävät usein Kazakstanissa, missä niitä on metsästetty massoittain. Talvehtimis- ja muuttoreittien metsästystä pidetään nykyisin kiljuhanhien suurimpana uhkana.
Kiljuhanhen maailmanlaajuiseksi kannaksi on arvioitu 24 000–40 000 yksilöä.
Elinympäristö
Kiljuhanhen pesimäympäristöä ovat suot ja tunturiylänköjen pikkujärvet paju- ja koivuvyöhykkeellä.
Lisääntyminen
Kiljuhanhi pesii touko-kesäkuussa. Naaras munii vesistön läheisyydessä olevaan pesäkuoppaan 4–7 munaa ja hautoo niitä 25–28 vuorokautta. Poikaset ovat lentokykyisiä 35–40 vuorokauden ikäisinä. Perhe pysyy yhdessä seuraavaan kevääseen asti.
Ravinto
Kiljuhanhi käyttää ravinnokseen ruohokasveja, kasvinosia ja viljaa.
Uhanalaisuus
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut kiljuhanhen vaarantuneeksi lajiksi pienentyneen kannan takia. Suomessa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Suojelu
1900-luvun alussa Pohjoismaissa pesi tuhansia kiljuhanhipareja, vuonna 2011 pareja oli noin 20. Laji rauhoitettiin Suomessa 1969. WWF:llä on kiljuhanhityöryhmä. 1980-luvulta alkaen kiljuhanhia on kasvatettu tarhoissa ja istutettu luontoon sekä Suomessa että Ruotsissa, jonne on syntynyt pysyvä kanta. Suomessa istutuksia kokeiltiin 2000-luvun alussa, mutta kokeilu epäonnistui. Vuonna 2009 aloitettiin uusi kokeilu, jossa mukana oli kiljuhanhen poikasia ja niille emoiksi valkoposkihanhia. Istutuksia on kuitenkin kritisoitu muun muassa alkuperäisen populaation geneettisen perimän puhtauden vaarantaviksi ja eri hanhilajien välistä risteytymistä edistäviksi. Lajin eri suojelutoimet ovat kannattaneet, sillä 2010-luvulla lajin yksilömäärä on ollut nousussa.
Ympäristöministeriön päätöksellä (n:o 1209/95) lähes kaikille Suomen pesimälintulintulajeille on määritelty ohjeellinen arvo. Kiljuhanhen ohjeellinen arvo on 6 391 euroa.
Live from Paris (Shakiran albumi)
Live From Paris on kolumbialaisen laulajan ja lauluntekijän Shakiran neljäs live-albumi. Se kuvattiin Palais Omnisports de Paris-Bercy -konserttisalissa Pariisissa, Ranskassa, jossa Shakira esiintyi 13. ja 14. kesäkuuta 2011 osana The Sun Comes Out World Tourin Euroopan osuutta. Live from Paris julkaistiin DVD- ja live-CD-muodoissa, tavallisessa DVD-muodossa ja Blu-ray Disc -versiona. Se julkaistiin useimmissa maissa 2. joulukuuta 2011, kun taas Yhdysvalloissa se julkaistiin 5. joulukuuta. Ennen julkaisemista Live from Paris -filmi esitettiin useissa elokuvateattereissa ympäri maailmaa, ja sitä mainostettiin myös Shakiran virallisella verkkosivustolla, jossa julkaistiin useita albumin trailereita ja esikatseluvideoita. Shakiran versio ranskalaisen laulaja-lauluntekijän Francis Cabrelin kappaleesta "Je L'Aime à Mourir", joka esitettiin Pariisin konserttiesitysten aikana, julkaistiin singlenä 29. marraskuuta 2011.
Julkaisunsa jälkeen Live from Paris sai kriitikoilta yleisesti ottaen suotuisia arvosteluita, joissa kiiteltiin albumin esittelevän Shakiran monikyvykkyyttä. Yksi arvostelija kritisoi laulajaa siitä, että hän panosti liian vähän laulamiseen ja liika tanssirutiineihin. Kaupallisesti albumi menestyi hyvin Ranskan ja Meksikon listoilla, ja myöhemmin Syndicat National de l'Édition Phonographique (SNEP) ja Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas (AMPROFON) sertifioivat sen platinaksi. Yhdysvalloissa En Vivo Desde Paris saavutti Billboard Top Latin Albums -listan toisen sijan ja Latin Pop Albums -listan ykkössijan.
Tausta ja julkaisu
Kun Shakiran kahdeksannen studioalbumin She Wolf (2009) ja yhdeksännen studioalbumin Sale el Sol (2010) promotoimiseksi aloitetun The Sun Comes Out World Tour -kiertueen liput myytiin loppuun, Shakira pidensi kiertuetta vuoteen 2011 ja ilmoitti esityksestä, joka pidettiin Palais Omnisports de Paris-Bercyssä Pariisissa, Ranskassa, 14. kesäkuuta. Myöhemmin Shakira päätti lisätä toisen esityksen Pariisiin ja päätti esiintyä samassa paikassa 13. kesäkuuta. Näinä kahdena päivänä pidetyt esitykset kuvattiin live-albumia varten. Albumi julkaistiin kolmessa muodossa: erikoisjulkaisu, joka sisältää DVD- ja live-audio-CD-levyt, tavallinen DVD ja Blu-ray. Ne sisältävät 22 kappaleen esitykset sekä dokumenttimateriaalia kulissien takaa. Filmi esitettiin myös tietyissä elokuvateattereissa maissa kuten Belgia, Brasilia, Hollanti, Italia, Meksiko, Portugali ja Espanja Dolby Surround -äänijärjestelmällä. Shakiran virallisilla verkkosivuilla julkaistiin myös erilaisia DVD-levyjen trailereita ja joidenkin esitysten osia, kuten "Whenever Wherever", lisämainostusta varten. Live-albumi, joka koostuu DVD:stä ja live-CD-levystä, julkaistiin nimillä Live from Paris ja En Vivo Desde París 2. joulukuuta 2011, useimmissa maissa ympäri maailmaa. Yhdysvalloissa se julkaistiin 5. joulukuuta 2011. Se julkaistiin DVD- ja Blu-ray-levyinä seuraavana päivänä.
"Je L'Aime à Mourir", Shakiran esitys ranskalaisen laulaja-lauluntekijän Francis Cabrelin alkuperäisestä kappaleesta, lisättiin erityisesti Pariisin konserttien esitysten soittolistoihin. Shakiran studioversio kappaleesta julkaistiin singlenä 29. marraskuuta 2011. Kappale oli pääsi listaykkäseksi singlelistoilla ranskankielisellä Vallonian alueella Belgiassa sekä Ranskassa, joissa Belgian Entertainment Association (BEA) ja Syndicat National de l 'Édition Phonographique (SNEP) myönsivät myöhemmin sille kultasertifikaatit.
Asikkalan kirkko
Asikkalan kirkko on Asikkalan evankelis-luterilaisen seurakunnan pääkirkko, joka on valmistunut 1880 Georg Wileniuksen suunnitelmien mukaan. Pääkirkon lisäksi Asikkalan seurakunnalla on Vääksyssä seurakuntatalo ja Kalkkisissa Kalkkisten kirkko (valmistui rukoushuoneeksi 1910, vihittiin kirkoksi 1961).
Live from Paris (Shakiran albumi)
Kaupallinen menestys
Listan päivämääränä 10. joulukuuta 2011 Live from Paris tuli Ranskan albumilistalle aluksi sijalle 32 ja myöhemmin saavutti sijan 2 kahdeksan viikon ajaksi. Se vietti listalla yhteensä 35 viikkoa. Siitä tuli Shakiran ensimmäinen listasijan saavuttanut live-albumi Ranskassa. Vuonna 2011 Syndicat National de l'Édition Phonographique myönsi DVD:lle platinasertifikaatin 15000 albumiyksikkön myynnistä, ja vuonna 2012 livealbumi sai platinasertifikaatin 100000 albumiyksikön myynnistä. Live from Paris tuli Meksikon albumilistalle aluksi sijalle 13 ja saavutti myöhemmin sijan 4. Se menestyi alueella kaupallisesti, ja myöhemmin Asociación Mexicana de Productores de Fonogramas y Videogramas (AMPROFON) myönsi sille platina- ja kultasertifikaatit 90 000 albumiyksikön myynnistä.
Asikkalan kirkko
Historia
Asikkalan nykyinen tiilikirkko on Asikkalassa järjestyksessä toinen. Nykyistä kirkko edeltänyt puukirkko oli rakennettu todennäköisesti 1660-luvulla. Se oli puinen ristikirkko ja ensimmäisiä Suomessa rakennettuja ristikirkkoja. Kirkko purettiin 1892 uuden kirkon valmistuttua. On arveltu, että läheisellä Vähän-Äiniön niemellä olisi sijainnut pieni puukappeli jo 1500-luvulla, mutta siitä ei ole löydetty varmoja kirjallisia tai arkeologisia todisteita.
Live from Paris (Shakiran albumi)
Kaupallinen menestys
Yhdysvalloissa En Vivo Desde Paris menestyi hyvin latinalaisilla listoilla. Se saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvaltain Billboardin parhaiden latinalaisalbumien listalla ja pysyi listalla yhteensä 17 viikkoa. Se saavutti Latin Pop Albums -listalla ykkössijan ja pysyi listalla yhteensä 16 viikkoa. Siitä tuli Shakiran ensimmäinen live-albumi, joka pääsi listan kärkeen MTV Unpluggedin (2000) jälkeen.
Asikkalan kirkko
Historia
Asikkalan seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran historiankirjoissa vuonna 1548, jolloin se oli Hollolaan kuuluva autiokappeli. Seurakunnalla on todennäköisesti ollut myös saarnahuone, mutta mitään kirjallisia tietoja ei 1500-luvulta ole juuri säilynyt. Vuodelta 1582 on mainittu Asikkalan pappina muuan "herra Anders Sigfrid". Varmuudella sai pitäjä oman kappelikirkon ja papin kuitenkin vasta 1600-luvun puolella. Hollolan papit kävivät määräsunnuntaisin pitämässä jumalanpalveluksia Asikkalan saarnahuoneessa, ja asikkalalaiset kävivät muulloin Hollolan emäkirkolla.
Tehuacánin laakso
thumb|Tehuacánin laakso Tehuacánin laakso sijaitsee Meksikon keskiylängöllä, Pueblan osavaltion eteläosissa, Oaxacan ja Veracruzin rajoilla. Laaksossa on ollut intiaanien asutusta tuhansien vuosien ajan. Tehuacánin, Aayalpanin ja Venta Saladan kaupungit sijaitsevat laaksossa. Seutu on nykyään kuivaa.
Asikkalan kirkko
Historia
Vuoden 1606 henkiveroluetteloon on merkitty Hollolassa olevan 3 pappia, nimittäin kirkkoherra ja kaksi kappalaista. 1600-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä tapahtui Asikkalan seurakunnassa kaksi merkittävää muutosta: seurakunta sai kirkon ja oman papin. Vuoden 1690 piispantarkastuspöytäkirjassa on maininta kirkon perustamisesta maaliskuun 24. päivänä 1608 ja lopullisesta valmistumisesta elokuun 24. päivänä 1612. Tieto rakentamisajasta ei ole varma, eikä tiedetä, tarkoitettiinko kirkolla nykyistä edellistä vai jotakin vanhempaa kirkkorakennusta.
Tehuacánin laakso
Laaksossa tehdyt arkeologiset löydöt havainnollistavat muinaisten intiaanien elinkeinon muutosta metsästäjä-keräilijöistä maanviljelijöiksi ja tuhansien vuosien kuluessa lopulta kaupunkilaisiksi. Aluetta on tutkinut arkeologi Richard MacNeish 1960-luvulla, jolloin hän julkaisi laaksosta klassikoksi tulleen tutkimuksen.
Asikkalan kirkko
Historia
Ensimmäinen täysin varmasti tunnettu Asikkalan kappalainen on herra Eskil, joka mainitaan senaikaisissa tuomiokirjoissa vuosina 1641-1648. Luultavaa on, että Asikkalaan on saatu vasta piispa Rothoviuksen virkakaudella 1630-luvulla vakinaisesti paikan päällä asunut kappalainen. Rothovius antoi määräyksen, että emäseurakuntien ylimääräisten kappalaisten oli muutettava kappeleihinsa.
Asikkalan kappeliseurakunnan väkiluku 1700-luvun puolivälissä oli noin 2 300 henkeä, mutta vuonna 1805 jo 4 248, vuonna 1840 5 366 ja 1860 7 519 henkeä. Väkiluvun kasvaessa heräsi kysymys Asikkalan muodostamista omaksi kirkkoherrakunnaksi. Lokakuun 26. päivänä 1819 pidettiin pitäjänkokous, jossa yksimielisesti päätettiin, että silloin, kun kysymys Hollolan emäseurakunnan jaosta tulisi esille, oli anottava Asikkalan muodostamista omaksi kirkkoherrakunnaksi. Kysymys tuli uudestaan ajankohtaiseksi, kun Hollolan seuraava kirkkoherra, rovasti Bouncht kuoli vuonna 1846. Hollolan kirkossa pidettiin elokuun 2. päivänä 1846 suuri pitäjänkokous, jossa piispa Zacharias Cygnaeus itse toimi puheenjohtajana. Päätettiin, että Asikkalasta muodostuisi oma kirkkoherrakunta, ja että siihen liitettäisiin Vesivehmaan, Viitailan ja Lumialan kylät Hollolan emäseurakunnasta. Seurakunta itsenäistyi 1848.
thumb|220px|Asikkalan kirkon alttari thumb|220px|Asikkalan kirkko sisältä
Tehuacánin laakso
Maantiede
Tehuacánin laakso sijaitsee Etelä-Meksikossa Pueblan osavaltiossa ja yhdistää Oaxacan ja Meksikon keskiylängön laaksoja. Se on luoteis-kaakkoissuuntainen ja ympäröi Tehuacánin kaupunkia. Arkeologien tutkima alue ulottuu Tehuacánista kaakkoon noin 60 km päähän. Laakson pohjalla on alle 1 km levyinen kostea tulva-alue. El Riegon luolan lähellä laakson länsiosassa on lähteitä. Laakson pinta-ala on noin 10 000 km². Vuoden keskilämpötila on nykyään 21 °C ja sademäärä 400 mm. Ilmasto on kuuma ja kuiva, sillä Sierra Madre Orientalin vuoristo estää sateiden tulon laaksoon. .
Asikkalan kirkko
Historia
Tämän jälkeen päätettiin rakentaa uusi kirkko vanhan, ahtaaksi käyneen puukirkon tilalle. Uusi kirkko päätettiin rakennettava tiilistä ja läheiselle Makasiininmäelle. Piirustukset tilattiin arkkitehti Georg Wileniukselta ja ne hyväksyttiin senaatissa 23. elokuuta 1877. Kirkon rakentaminen päästiin aloittamaan vuonna 1878. Kivijalka oli valmis jo seuraavana vuonna, ja muurari sai miljoonan tiilen kirkon ulkoseinät muurattua räystäisiin asti ennätyksellisessä 35 päivässä. Kirkko oli lopulta valmis vuonna 1880, ja lokakuun 24. päivänä samana vuonna toimitettiin vihkiminen. Vihkimistoimituksen suoritti piispa Anders Johan Hornborg.
Tehuacánin laakso
Tehuacánin laakson kehitys
Tehuacánin laakso on nykyään kuuma ja kuiva, mutta jääkaudella se oli nykyistä viileämpi, vehreä ja kostea. Kun ilmasto lämpeni, maasto kuivui ja suuret eläimet, ensin hevoset ja sitten antiloopit hävisivät. Niinpä Tehuacánin laakson elinkeinojen muuttumista kohti kasteluviljelyä nopeuttivat riistan väheneminen ilmastonmuutoksen ja metsästyksen takia, itse ilmastonmuutokset, väestönkasvu ja muualla tehdyt keksinnöt. Aivan alkuvaiheessa Tehuacánin alueella eli vaeltelevia riistan metsästäjiä, jotka söivät myös villejä, syötäväksi kelpaavia ruokakasveja ja kaktuksia. Alussa noin 9500 eaa. tai sen jälkeen ihmiset asuivat pienissä, liikkuvissa perheryhmissä, jotka etsivät eri vuodenaikoina ravintoa sieltä, mistä sitä helpoiten sai. Leiriydyttiin joko luolaan tai taivasalle. 4-8 hengen perheet elivät hevosten, hanka-antilooppien ja kauriiden metsästyksellä. He keräilivät pähkinöitä, hedelmiä ja siemeniä sekä jättiagaven osia, mesquiten siemeniä ja tammenterhoja.
Samoihin aikoihin toisaalla Mesoamerikassa, Oaxacassa keräiltiin maissin edeltäjää teosinttia n 7400-6700 eaa.
Noin 7000 eaa. suurriista muun muassa hevonen, oli metsästetty sukupuuttoon ja antilooppikanta oli pieni. Tuolloin alettiin siirtyä pienempään riistaan ja kasvien keräilyyn. Ihmiset keräilivät varsinkin eri kurpitsalajeja, papuja ja teosinttia, joka lienee ollut maissin kantamuoto. Ajan mukana alettiin yhä enemmän metsästää kauriita, kaniineja ja rottiakin. Kulttuuri muistutti myöhempiä kuivan alueen intiaanikulttuureja. Ihmiset elivät El Riego- ja Coxcatlan-kausilla 7300-4300 eaa. vuodenaikakierron mukaan asuen sadekautena suurissa leireissä ja hajaantuivat kuivaksi ajaksi pieniin leireihin. Noin 7000-5000 eaa. olleen El Riego-kauden asutus oli puolipysyvää, ja ihmiset liikkuivat pieninä ryhminä vuodenaikakierron mukaan Pohjois-Amerikan aavikkokulttuurin tapaan.
Asikkalan kirkko
Kirkkorakennus ja sistus
Malliltaan Asikkalan kirkko on päätytornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneeseen liittyy poikkilaiva ja särmikäs kuoriosa. Tyyliltään kirkko liittyy aikakauden tiiligotiikkaan, vaikka sen yksityiskohdat edustavatkin pikemminkin romaanista tyyliä. Interiööri on tyypillistä uusgotiikkaa. Kirkkosali on jaettu kolmeen laivaan puupylväin, jotka kannattavat parvia. Keskilaivaa kattaa taitteinen lautakatto. Kirkon sisäkorkeus on 16 metriä ja tornin risti on 54 metrin korkeudessa. Pinta-ala on 660 m² ja istumapaikkoja siellä on noin 1 300.
Tehuacánin laakso
Tehuacánin laakson kehitys
Viljely keksittiin 5000 eaa. ja sen merkitys alkoi kasvaa 4500 eaa. Noin 5000 eaa. alkoi pullo- ja muiden kurpitsojen, chilipaprikan, revonhännän ja avokadon viljely pienillä puutarhapalstoilla, jotka alussa tuottivat vain pienen osan ihmisten ravinnosta. Chilipaprika sisältää runsaasti tryptofaani-nimistä aminohappoa, jota ei esimerkiksi maississa juuri ole.
Asikkalan kirkko
Kirkkorakennus ja sistus
Kirkkoa lämmitettiin alun perin neljällä kaminalla, mutta nykyään kirkon lattian alla toimii lämminilmalämmitys. Urut on rakentanut hollolalainen urkutehdas Jurva vuonna 1902 ja niissä on 32 äänikertaa.
Alttaritaulu "Ristiinnaulittu Kristus" on hovimaalari Robert Wilhelm Ekmanin vuonna 1855 maalaama, ja se oli jo vanhassa kirkossa. Taiteilija Lauri Ahlgrén valmisti vuonna 1983 kuorin kolmeen ikkunaan lasimaalaukset Kolmiyhteisen Jumalan vertauskuvista.Vasemmalla on Jeesuksen, keskellä Isän ja oikealla Pyhän Hengen vertauskuvia, seitsemän jokaisessa ikkunassa. Sininen yleissävy sopii hyvin kirkon sisustukseen.
Tehuacánin laakso
Tehuacánin laakson kehitys
Noin 5000 eaa. alkaneella El Riego -kaudella saatettiin viljellä maissia tai ehkä sen edeltäjää teosinttia.
Viljely sai ihmiset lopulta asumaan paikoillaan pysyvissä kylissä. Abejas-kaudella noin 3400 eaa-2300 eaa. tehtiin kivestä hiomalla astioita. Nämä olivat kulhoja ja niskattomia ruukkuja. Asutus alkoi kiinteytyä kuoppataloihin. Noin 3400 eaa. Tehuacánin laaksossa viljeltiin maissia, jonka tähkä ei vielä ollut nykyisen kokoinen. Noin 2500 eaa. viljely tuotti ihmisten ravinnosta neljäsosan, mutta 1500 eaa. 40%.
Noin 3000 eaa. laaksoon syntyivät ensimmäiset pysyvät kylät. Kasteluviljely alkoi saada jalansijaa noin 600 eaa., koska se oli viisi kertaa tuottoisampaa kuin sadeviljely. Äärimmilleen kehitettynä se vaati melko suurta työvoimaa.
Noin 2300-1500 eaa. Purron-vaiheessa asutus lopulta kiinteytyi ympäri vuoden paikallaan asuvaksi. Tätä kautta on tutkittu vain vähän.
Tehuacánin laakson väestön kehitys
Arkeologisiin kaivauksiin ja McNeishin tekemiin arvioihin perustuva taulukko Tehuacánin laakson väestön kehityksestä.
Arvio väestötiheyden kehityksestä
Luettelo hissialan termeistä
Tämä on luettelo hissialaan kuuluvista termeistä.
Viron kuvernementti
Venäjän keisarikunta kaatuu
Venäjän keisarin Nikolai II:n vallastaluopuminen helmikuun vallankumouksen seurauksena keväällä 1917 muutti hallintoa entisissä keisarikunnan kuvernementeissa. Kuvernöörien virat lakkautettiin, ja Venäjän hallituksen edustajaksi tuli kuvernementtikomissaari. Vironmaan kuvernementtiin asetettiin 5. maaliskuuta Tallinnan kaupunginjohtaja Jaan Poska, joka oli ensimmäinen virolainen kuvernementin johdossa - aiemmin ne olivat olleet baltiansaksalaisia.
Saksalaiset kohti Viroa ja bolševikit valtaan niin Venäjällä kuin Virossa
Sotilaspoliittinen tilanne muuttui juuri näihin aikoihin. Saksa oli kesään 1917 asti sodassaan Venäjää vastaan ollut Väinäjoen eteläpuolisella alueella. Saksa aloitti uuden hyökkäyksen ja valloitti 21. elokuuta Riian. Tämä nosti esiin sen mahdollisuuden, että saksalaiset tunkeutuisivat Viroon. Tästä tulikin pian totta, sillä saksalaiset joukot valloittivat 29. elokuuta viikon kestäneessä operaatiossa Viron kuvernementtiin kuuluvat suuret saaret eli Saarenmaan, Muhun ja Hiidenmaan.
Samoihin aikoihin Venäjällä vallankumouksellinen bolševikkiliike vahvistui syksyn 1917 aikana. 25. lokakuuta bolševikit ottivat vallan Pietarissa. Maan johtoon tuli Vladimir Leninin johtama kansankomissaarien neuvosto. Samaan aikaan Virossa bolševikit syrjäyttivät Jaan Poskan vallankaappauksella 27. lokakuuta 1917. Valtaan nousi Viron neuvostojen toimeenpaneva komitea johtajanaan virolaisbolševikki Jaan Anvelt.
Pian sen jälkeen 13. marraskuuta Anvelt ilmoitti, että maaneuvosto hajotetaan. Viimeisessä kokouksessa 15. marraskuuta maaneuvosto julistautui Viron korkeimman vallan haltijaksi siihen asti, kunnes demokraattisesti valittu Viron perustava kokous kokoontuisi. Asenne itsenäisyyteen oli vielä epäselvä. Ensimmäisenä sen esitti työpuolueen puoluekokous joulukuussa 1917. Sen jälkeen kaikki muut puolueet paitsi bolševikit siirtyivät itsenäisyyden kannattajaksi. Viron perustavan kokouksen vaalit järjestettiin 21.–22. tammikuuta 1918. Bolševikit uskoivat saavansa niissä sinetin vallalleen, mutta tulos oli pettymys. Vain 37,1 prosenttia kannatti bolševikkeja.
Odotettavissa oleva saksalaisten joukkojen tunkeutuminen Manner-Viroon pakotti itsenäisyysmieliset tekemään ratkaisunsa. Niinpä saksalaisten jo ollessa tunkeutumassa Tallinnaan Viro julistettiin 24. helmikuuta 1918 itsenäiseksi, demokraattiseksi tasavallaksi. Korkeimman vallan haltijaksi tuli väliaikainen hallitus pääministerinä Konstantin Päts, varapääministerinä Jüri Vilms ja ulkoministerinä Jaan Poska. Seuraavana päivänä saksalaiset tunkeutuivat Tallinnaan ja alkoi yhdeksän kuukautta kestänyt saksalaisen miehityshallinnon aika. Väliaikainen hallitus painui tässä vaiheessa maan alle.
Geonosis
Geonosis on fiktiivinen planeetta Tähtien sodan maailmassa. Se on geonosialaisten kotiplaneetta ja yksi Itsenäisten aurinkokuntien konfederaation kannattajista. Planeetalla käytiin myös Geonosiksen taistelu kloonisotien aikaan. Geonosis on hyvin kuiva ja paahtava planeetta, paljon karumpi kuin aavikkoplaneetta Tatooine.