cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nick Nuyens
Nuyens voitti Flanderin ympäriajon 2011 kukistettuaan loppukirissä Sylvain Chavanelin ja Fabian Cancellaran. Vuoden 2008 Flanderin ympäriajossa hän sijoittui toiseksi Stijn Devolderin jälkeen. Hän on voittanut myös useita muita merkittäviä kilpailuja, kuten Omloop Het Volkin, Pariisi–Brysselin, Kuurne-Bryssel-Kuurnen, Dwars door Vlaanderenin ja Britannian ympäriajon sekä etapin Sveitsin ympäriajossa.
Artturi Joulu – joulupukin poika
Artturi Joulu – joulupukin poika on brittiläis-yhdysvaltalaisena yhteistyönä valmistunut animaatioelokuva vuodelta 2011. Elokuvan ohjasi Sarah Smith, ja suomenkielisen dubbauksen ohjaajana toimi Antti L. J. Pääkkönen.
Vítězslav Lavička
Vítězslav Lavička (s. 30. huhtikuuta 1963) on tšekkiläinen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Lavička teki pitkän pelaajauran keskikenttäpelaajana useissa eri seuroissa Tšekkoslovakian sarjoissa. Hän aloitti uransa Skoda Plzeňissa vuonna 1980. Lavička edusti kolmeen otteeseen maan suurseuraa AC Sparta Prahaa, ja voitti maan mestaruuden Spartassa viisi kertaa. Tšekkoslovakian hajottua hän pelasi myös Tšekin pääsarjassa Gambrinus ligassa Bohemians Prahan paidassa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1996.
Ura valmentajana
Lavička aloitti valmennusuransa SK Chrubimin päävalmentajana heinäkuussa 1997. Vuodenvaihteessa 1997/98 hän jätti Chrubimin ja siirtyi AC Sparta Prahan apulaisvalmentajaksi. Hän nousi seuran päävalmentajaksi ensimmäisen kerran huhtikuussa 2002, kun Jaroslav Hřebík sai potkut. Hän valmensi seuraa kauden loppuun saakka, kunnes siirtyi FC Viktoria Žižkovin päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran debyyttikaudellaan Gambrinus ligassa kolmanneksi, mutta kausi 2003/04 alkoi kehnommin ja Lavička sai syyskuun alussa 2003 potkut.
Tammikuussa 2004 Lavička palasi valmennustehtäviin FC Slovan Liberecin peräsimessä. Hänen johdollaan seura voitti Tšekin mestaruuden kaudella 2005/06. Hän sai urheilutoimittajien jakamana Rudolf Vytlačil -palkinnon parhaana jalkapallovalmentajana 2006 ja 2007. Hänet valittiin myös vuoden valmentajaksi 2006. Lavička jätti Liberecin kesällä 2007 ja siirtyi Tšekin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä jo kesällä 2008 ja palasi AC Sparta Prahan päävalmentajaksi. Hän erosi tehtävästään jo lokakuussa 2008 Spartan hävittyä paikallisvastusta SK Slavia Prahalle 4–1.
Helmikuussa 2009 Lavička jatkoi valmennusuraansa Australian A-Leaguessa Sydney FC:n päävalmentajana. Tšekin johdolla Sydney voitti A-Leaguen runkosarjan ja mestaruusfinaalit kaudella 2009/10. Lavička valittiin liigan vuoden valmentajaksi ja häntä kehuttiin Sydneyn pelillisestä kehittämisestä. Kausi 2010/11 sujui seuralta kehnommin ja se jäi liigassa yhdeksänneksi. Aasian Mestarien liigassa Sydneyn tie katkesi lohkovaiheeseen. Kaudella 2011/12 Sydney sijoittui viidenneksi, mutta putosi mestaruuspudotuspelien avauskierroksella Wellington Phoenixille. Lavička oli ilmoittanut jo helmikuussa 2012 jättävänsä Sydneyn kauden jälkeen ja palaavansa perheensä luo Tšekkiin.
Kesäkuussa 2012 Lavička palasi kolmannen kerran AC Sparta Prahan päävalmentajaksi. Lavičkan johdolla Sparta Praha palasi kaudella 2013/14 mestaruuskantaan voittamalla Tšekin liigan neljän vuoden tauon jälkeen. Lisäksi Sparta voitti Tšekin cupin ja supercupin. Kaudella 2014/15 Sparta ei menestynyt tavoitteiden mukaisesti, vaan putosi Mestarien liigasta jo karsinnoissa ja joutui kotimaan sarjassakin takaa-ajajaksi. Seurajohto erotti Lavičkan huhtikuussa 2015, kun Sparta oli viisi pistettä liigakärkeä perässä.
Heinäkuussa 2015 Tšekin U21-maajoukkue palkkasi Lavičkan toistamiseen päävalmentajakseen. Hän valmensi nuorten maajoukkueen ikäluokan EM-lopputurnaukseen 2017, mutta tie katkesi jo lohkovaiheeseen.
Tammikuussa 2019 Lavičkasta tuli Puolan Ekstraklasassa pelaavan Śląsk Wrocławin päävalmentaja. Lavička luotsasi Wroclawin Ekstraklasan runkosarjan kolmanneksi kaudella 2019/20, mutta joukkue putosi ylemmässä loppusarjassa viidenneksi ja europelien ulkopuolelle. Hän sai potkut seurasta maaliskuussa 2017, kun seura oli liigassa seitsemäntenä.
Piiloleikki (taideteos)
Pienoisveistokset on sijoiteltu Martinsillan ja Turun linnan välille. Veistokset ovat hieman piilossa, kadun reunuksissa ja koloissa. Etsintää helpottamaan on laadittu kartta, missä mikäkin patsas sijaitsee. Pienin veistoksista on vain viisi senttimetriä korkea. Aiheet vaihtelevat balleriinasta supermieheen.
Piiloleikki on esimerkki osallistavasta taiteesta. Tikkaojalla teoksen taustalla on ajatus, että kun julkisia pronssiveistoksia pääsevät yleensä tekemään vain ansioituneemmat taiteilijat, saavat lapset nyt saman mahdollisuuden.
Pan
pienoiskuva|upright=0.66|Pan opettaa [[Dafnis (mytologia)|Dafnista soittamaan panhuilua.]] Pan oli kreikkalaisessa mytologiassa arkadialainen metsän, laidunten, paimenten, karjan ja hedelmällisyyden jumala. Yleensä hänet on kuvattu pukinsarviseksi ja -sorkkaiseksi.
Syntyperä
Panin on yleensä kerrottu olevan Hermeen ja nymfin (mahdollisesti Dryopen) jälkeläinen, mutta joissain yhteyksissä hänen vanhemmikseen mainitaan myös Zeus ja Hybris. Homeerisissa hymneissä vanhempien kerrotaan nimenneen lapsensa Paniksi, koska "hän ilahdutti heidän kaikkien sydäntä" ( 'kaikki').
Roomalaiset samastivat Panin myöhemmin Faunukseen.
Mytologia
Pan sai aikaan paniikiksi kutsuttua äkillistä kauhua. Myytin mukaan jo hänen ensimmäinen hoitajansa pelästyi ja pakeni lapsen luota nähtyään hänen karkeat partaiset kasvonsa.
Tarinoiden mukaan Pan oli kuuluisa sukupuolisesta kyvykkyydestään, ja hänelle kuvattiinkin usein erektiossa oleva fallos. Hän käytti aikansa Dionysoksen seuralaisten mainadien kanssa rietastellen — kerrotaan, että hänellä oli hekumallinen suhde kaikkien kanssa. Pan yritti samaa myös useiden nymfien kanssa mutta huonommalla menestyksellä.
Pan tunnettiin erityisesti musiikista. Retkillään hän tapasi virran nymfi Syrinksin palaamassa metsältä. Syrinks pakeni ihailijaansa joen rannalle, jossa Pan vihdoin tavoitti hänet. Tämä kuitenkin muuttui ruo'oksi rantakaislikkoon, eikä Pan kyennyt löytämään häntä. Toivoessaan löytävänsä tämän Pan alkoi kerätä ruokoja mutta tuloksetta. Niinpä Pan sitoikin ruo'ot yhteen ruokopilliksi. Tätä soitinta alettiinkin kutsua syrinksiksi eli panhuiluksi.
Myöhemmin Pan sai kilpailla soittotaidosta Apollonin, kreikkalaisen musiikin ja lyyran jumalan kanssa. Tuomariksi valittu vuorenjumala Tmolos valitsi Apollonin voittajaksi, mutta paikalla ollut Midas ilmaisi tyytymättömyytensä tuomioon. Rangaistukseksi huonosta musiikkimausta Apollon muutti Midaan korvat aasin korviksi.
Kungsgatan
thumb|Kungsgatan nähtynä [[Malmskillnadsbronilta itään tammikuussa 2014.]] Kungsgatan (Kuninkaankatu) on paraatikatu Tukholmassa Norrmalmin ja Kungsholmenin kaupunginosissa. Se johtaa itä-länsisuuntaisena Birger Jarlsgatanilta Stureplanin kohdalta Kungsholmsgatanille ja on noin 1,5 kilometriä pitkä.
Pan
Pan myöhempinä aikoina
On todennäköistä, että Pan vaikutti myöhemmin myös kristittyjen kirjallisuuteen ja taiteeseen. Saatanan pukinsorkat ja sarvet ja Incubuksen korostunut seksuaalisuus juontuvat kreikkalaisten Pan-jumalasta. Roomalainen Plutarkhos taas kertoi 100-luvulla jaa. keisari Tiberiuksen aikana sattuneesta väärinkäsityksestä: muuan laiva ohitti Paxoksen saaren ja sen rannalta huudettiin: “Kun tulette Epeirokseen, ilmoittakaa siellä, että suuri Pan on kuollut.” Tämä tulkittiin kristinuskon voitoksi, vaikka luultavasti kyse oli vain kulttijuhlasta, jossa keskeisenä teemana oli jumalien kuolema ja ylösnousemus.
Kungsgatan
Kungsgatanin itäosan varrella on joukko komeita 1910-, 1920- ja 1930-luvun rakennuksia, muun muassa Myrstedt & Stern (valmistunut 1910), Tukholman konserttitalo (valmistunut 1926) ja Centrumhuset (valmistunut 1931). Kadun länsiosa on huomattavasti vanhempi, ja sen varrella olevat rakennuksetkin ovat enimmäkseen vanhempia. Niistä huomattavimpia ovat Lundbergska huset (rakennettu 1883–1885) ja Oscarsteatern (vihitty käyttöön 1906).
Kungsgatanin yli johtaa kaksi katusiltaa: Malmskillnadsbron ja Regerinsgatans bro. Molemmat rakennettiin, kun Kungsgatan louhittiin kulkemaan Brunkebersgsåsenin poikki, ja ne avattiin samanaikaisesti vuonna 1911.
Tukholman ja Ruotsin ensimmäiset liikennevalot otettiin käyttöön tammikuussa 1925. Utelias väkijoukko kokoontui tuolloin Kungsgatanin ja Vasagatanin risteykseen nähdäkseen uutuuden.
Historia
thumb|Kungsgatan länteen päin nähtynä sekä [[Kungstornen ja Malmskillnadsbron vuonna 2008.]] thumb|left|Kungsgatan länteen päin joulukuussa 2008. thumb|Kungsgatan nähtynä Vasagatanilta itään.
Tukholman kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1887, että Kungsgatania oli jatkettava Brunkebergsåsenin harjun läpi Stureplanille saakka. Sitä ennen kaikki liikenne joutui kulkemaan harjun yli. Harjun yli johtaneella kadulla oli eri aikoina ollut monia nimiä, joista varhaisimmat tunnetut ovat Helsingegathun (1647) ja Helsing grenden (1658). Myöhemmin, 1700-luvun alussa sille annettiin nimi Luthers gatun (Lutherinkatu), joka myöhemmin esiintyi myös muodoissa Lutterns grend ja lopulta Lutternsgatan.
Kungsgatanin itäosa avattiin käyttöön 24. marraskuuta 1911 kuusi vuotta kestäneiden louhinta- ja räjäytystöiden jälkeen. Se korvasi tuolloin Lutternsgatanin, jolle tyypillisiä olivat olleet sen varrella sijainneet vajat ja vanhat puutalot. Räjäytystöiden yhteydessä löydettiin vanhan viikinkiaikaisen kylän jäännökset suunnilleen nykyisen Hötorgetin paikalta. Jo ennen avajaisia, 21. marraskuuta, ensimmäinen raitiovaunu teki kadulla koeajon kaksi kertaa edestakaisin Stureplanin ja Hötorgetin välillä.
Suurten korkeuserojen vuoksi harjun päällä pitkittäin kulkevat Malmskillnadsgatan ja Regeringsgatan johdettiin siltoja myöten Kungsgatanin yli. Samasta syystä Kungsgatanin jatketta avattaessa sen varrella ei aluksi ollut rakennuksia. Vuonna 1915 arkkitehti Sven Wallander ehdotti, että Malmskillnadsbronin kummallekin puolelle oli rakennettava korkeat kaksoistornit sekä niiden ympärille matalampia rakennuksia ja avoimet arkadit katutasolle. Ehdotuksen perusteella alueelle laadittiin uusi asemakaava, jonka mukaisesti rakennettiin kaareutuva katutila Norrlandsgatanilta nykyiselle Sveavägenille, Kungstornen kohokohtana. Rakennusten oli oltava kuusikerroksisia, ja vaikka niitä suunnittelivat useat arkkitehdit, niiden oli muodostettava yhtenäinen kokonaisuus, johon liittyivät pohjakerroksen tasolla kulkevat arkadikäytävät.
Kun 1950-luvulla alettiin rakentaa Tukholman metron osuutta Kungsgatanilta Slussenille, Kungsgatan oli yksi Tukholman keskustan vilkkaimmista ja keskeisimmistä kaduista. Kun kaupungin kaupallinen keskus 1960-luvulla siirtyi etelämmäksi Hamngatanin ja Sergelin torin ympäristöön, katuelämä Kungsgatanilla alkoi hiljetä. Jotta Kungsgatan saisi osittain takaisin entisen asemansa, 1980-luvulla suoritettiin kunnostustöitä silloisen kaupunginarkkitehti Per Kallsteniuksen aloitteesta. Samalla kadun jalkakäytäviä levennettiin, ja kyltit ja valaistus yhtenäistettiin.
Iltatunnelmaa ennen ja nyt
Joulukuussa 1945 valokuvaaja Gunnar Lundh seisoi Malmskillnadsbronilla ja otti kuvia kummallakin puolella siltaa olevista Kungsgatanin osuuksista. Alla vertailun vuoksi myös kuvat samoista katuosuuksista joulukuussa 2010.
Elokuvateatterit
Kungsgatanin varrella oli aikoinaan useita elokuvateattereita. Kungsgatan 65:ssä sijaitsi Palladium, joka avattiin vuonna 1918 ja suljettiin 1987; nykyisin (vuodesta 2003) sen tiloissa sijaitsee Casino Cosmopol. Numerossa 37 avattiin vuonna 1936 elokuvatatteri Royal, joka toimi vuoteen 2008 saakka; loppuaikoinaan sen nimenä oli Astoria. Sveavägenin ja Birger Jarlsgagtanin välillä on kaksi Tukholman tunnetuimpiin kuuluvaa elokuvateatteria, vuonna 1937 avattu Saga ja vuonna 1939 avattu Rigoletto.
Huomattavimpia rakennuksia Kungsgatanin varrella
Osoitenumeroiden mukaisessa järjestyksessä:
Historiallisia kuvia
Kungsgatan eri aikoina
Pajusirppimatkija
Pajusirppimatkija (Toxostoma crissale) on matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pajusirppimatkijaa tavataan Meksikossa ja Yhdysvaltain eteläosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Asveija
Asveija tai Asveiskaje vozera on järvi Valko-Venäjällä Vitsebskin alueen Verh’njadzvinskn piirissä. Järvi on Valko-Venäjän toiseksi suurin järvi.
Maantietoa
Asveija on 11,4 kilometriä pitkä, 7,8 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 52,8 neliökilometriä eli 5 280 hehtaaria. Järven rantaviivan pituus on 33,4 kilometriä ja järven muoto on pyöreähkö ja se on vailla lahtia tai niemiä. Järven länsiosassa sijaitsee suuri saari Manastyrštšuna (Манастыршчына), jonka pinta-ala on 485 hehtaaria. Se on Valko-Venäjän suurin saari. Järvessä ajelehtii myös koillisrannasta irronneita turvesaaria, jotka rantautuvat eri rannoille. Järvi on rannoiltaan matala ja järven keskisyvyys on 2,5 metriä. Syvimmät syvänteet ovat 7,5 metriä syviä. Alue, joka on matalampi kuin 2 metriä, kattaa järven pinta-alasta noin 70 %. Järvenpohja on savilietettä, mutta järven koillisrannat ovat hiekkarantoja. Järven ranta-alueet ovat voimakkaasti ruohottuneet. Etelärannassa sijaitsee pieni taajama Asveja (Асвея) ja muualla järven ympäristössä kylät Tšpaeyski (Чапаеўскі), Vjalikaje Sjalo (Вялікае Сяло), Asveitsa (Асвеіца) ja Kantšany (Канчаны).
Luontoarvoja
Järvi on eutrofinen järvi, jonka näkösyvyys on 2,3 metriä. Veden mineraalipitoisuus on 200–250 milligrammaa litrassa vettä. Matalan järven rantavyöhyke on vesikasvillisuuden valloittamaa pitkin 350–400 metriä leveää rantakaistaletta. Yli kolmemetriä syvät kohdat ovat vapaan veden alueita. Järven koillisrannat kasvavat turvetta ja se muodostaa veteen kelluvia hetteikköjä, jotka saattavat irrottuaan kelluva järvellä vapaana. Turvesaaret ovat erityisesti lintujen suosiossa. Lumme on järvellä yleinen vesikasvi.
Järvessä elää monia kalalajeja. Niitä ovat esimerkiksi hauki, säyne, karppi, salakka, mutakala, made ja kuha, sekä joitakin Rutilus-suvun kalalajeja. Rannoilla elävä myös majava ja piisami. Pesiviä vesilintuja ovat esimerkiksi kyhmyjoutsen, pikkulokki, sinisorsa, tukkasotka, haapana, punasotka ja nokikana. Järven lokkipopulaatio, jossa elää tuhansia lokkeja, on Valko-Venäjän suurin. Syksyisin ja keväisin järvi houkuttelee muuttolintuja, joita vierailee järvellä kiihkempänä aikana yli kymmenen tuhatta yksilöä vuorokaudessa. Kiinnostavimmat muuttajat ovat metsähanhi ja tundrahanhi.
Järvi on ekologisesti tärkeä lintujärvi, jota yritetään suojella umpeenkasvun aiheuttavilta muutoksilta.
Historiaa
Asveijalla on toimitettu järvenlasku vuonna 1929, kun ympäröivien suoalueiden turvetuotantoa oltiin käynnistämässä. Yläjuoksun järvien välille kaivettiin suuret johto-ojat, joista suurin on Degtjarjovkan (Дегтярёвка) kanava, ja samalla Vydrankan (Выдранка) laskukanavaa oikaistiin. Järven vedenpinta laski jyrkästi ja se on pääsyy järven umpeenkasvulle. Myöhemmin vuonna 1951 vedenpintaa on yritetty nostaa rakentamalla sen luusuaan säännestelypato.
Järven saari oli ennen nimeltään Dunanem (Дунанем) tai Du (Ду). Saaressa sijaitsi kylä, jossa sijaitsi tunnettu kirkko. Neuvostoaikana saarta vielä hyödynsi maatalouskollektiivi, mutta nykyään saaria on autio. Se on rauhoitettu villieläinten turva-alueeksi ja sinne matkustamista säännöstellään.
Vesistösuhteita
Asveija sijaitsee Sinjajan valuma-alueella. Sinjaja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Asveijaan laskee 16 jokea, ojaa tai kanavaa, joista Vydrinka (Выдринка) on suurin. Viereisen järven Ormejan (Ормея) laskukanava on Degtjarjovka (Дегтярёвка). Järven laskujoki on Sinjaja, jonka laskuoja virtaa järveltä kohti pohjoista. Järven valuma-alueen pinta-ala on 259 neliökilometriä.
Vilhelm Fredrik Palmblad
Vilhelm Fredrik Palmblad (1788–1862) oli ruotsalainen kirjailija ja tieteilijä, kreikan kielen ja kirjallisuuden professorina Upsalassa vuodesta 1835. Hän oli Per Daniel Amadeus Atterbomin kanssa ruotsalaisten romantikkojen ja uuden koulunkunnan johtajana. Hän kirjoitti sekä kaunokirjailijana (muun muassa romaanit Familjen Falkensvärd ja Aurora Königsmark och hennes slägt) että arvostelijana (esimerkiksi Carl Jonas Love Almqvistia vastaan lentokirjanen Törnrosens bok, nemligen den äkta och veritabla, 1840). Maantieteen tutkijana hän julkaisi arvokkaan esityksen vanhasta ja uudesta maantieteestä Handbok i physiska och politiska, äldre och nyare geografien (1826–1837) ja historian alalla hän toimi laajan Biographiskt Lexikon öfver namnkunnige svenska män -nimisen elämäkerrallisen teoksen ahkerimpana kirjoittajana.
Vaikka tekee kipeää, ei haittaa
Vaikka tekee kipeää, ei haittaa on Yonan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin Timmion Recordsin kautta syyskuussa 2012. Albumi nousi parhaimmillaan sijalle 14 Suomen virallisella albumilistalla.
Harjakaiset
Harjakaiset ovat juhlatilaisuus, jota vietetään kaupanteon tai talon harjakorkeuteen valmistumisen kunniaksi. Harjakaisia vietettiin esimerkiksi hevoskauppojen yhteydessä. Tällöin hevosen ostaja tarjosi ryypyn kauppojen kunniaksi. Nykyisin harjakaisia voidaan viettää myös esimerkiksi auton, moottoripyörän tai jonkin muun arvokkaamman kulkuneuvon oston yhteydessä.
Orusjärvi
Ennen talvi- ja jatkosotaa Orusjärvi oli osa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaa Salmin kuntaa.
Orusjärvelle johtaa päällystämätön soratie. Kylässä toimii kalanviljelylaitos. Sen lähistöllä hyödynnetään hiekka-, sora- ja sapropeeliesiintymiä.
Kylällä on historiallisen asutuksen status. Siellä sijaitsee vuonna 1910 rakennettu kirkko sekä kolme suojeltua 1800–1900-luvun vaihteen asuintaloa.
M/S Vesterålen
M/S Vesterålen on norjalaisen Hurtigruten Group ASA -varustamon omistama laiva ja se on rakennettu vuonna 1983. Laiva on 108 metriä pitkä ja 16,5 metriä leveä. Aluksen nopeus on 15 solmua ja bruttovetoisuus 6 261. Sen matkustajakapasiteetti on 510 henkeä, ja vuodepaikkoja siinä on 306. Laivassa on tilaa 35 autolle.
Aavikkosirppimatkija
Aavikkosirppimatkija (Toxostoma lecontei) on matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Aavikkosirppimatkijaa tavataan Meksikon luoteisosissa ja Yhdysvaltain lounaisosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Circuit de Spa-Francorchamps
Circuit de Spa-Francorchamps on moottorirata Stavelotin ja Malmedyn kunnissa Liègen maakunnassa Belgiassa. thumb|300px|right|Vanha ja uusi rata. thumb|300px|right|Eau Rouge kuvattuna vanhan lähtösuoran päästä. thumb|right|300px|Rata ilmasta kuvattuna.
Radalla on ajettu Formula 1:n Belgian Grand Prix’ta Zolderin ja Nivellesin ratojen lisäksi. Rata on pitkään ollut Formula 1 -radoista pisin; pituutta sillä oli aikaisemmin 14,1 km, nykyään noin 7 km. Radalla ajetaan myös muun muassa Porsche Supercupia, Formula 2- ja FIA WEC -sarjaa sekä vuosittain Span 24 tunnin ajo.
Kauden 1998 Belgian GP:n ensimmäisellä kierroksella radalla sattui Formula 1 -historian suurin kolari, jossa 13 autoa joutui keskeyttämään.
Eau Rouge / Raidillon
Koko mutkayhdistelmää kutsutaan usein virheellisesti Eau Rougeksi. Alkuperäinen Eau Rouge oli vasemmalle kaartuva mutka, josta on edelleen käytössä pieni pätkä ennen oikealle jyrkkään ylämäkeen kääntyvää Raidillon-mutkaa. Eau Rouge ja sitä seurannut Virage de l’Ancienne Douane -mutka poistettiin radasta vuonna 1947, kun Raidillon rakennettiin radan nopeuttamiseksi. Nimensä Eau Rouge -mutka saa radan ali virtaavasta samannimisestä joesta.
Kaudella 1994 Raidillon-mutkaan tehtiin šikaani, jonka tarkoituksena oli pudottaa autojen nopeuksia turvallisuuden parantamiseksi. Taustalla oli kaksi kuolonuhria vaatinut San Marinon GP.
Koska Eau Rougesta on edelleen jäljellä lyhyt vasemmalle kaartava osa ennen oikealle ylämäkeen johtavaa Raidillonia, käytetään mutkayhdistelmästä joskus nimityksiä Eau Rouge-Raidillon tai Le Raidillon de l’Eau Rouge.
Vuoden 2019 Belgian F2-kisassa Raidillon-mutkassa sattui kuolemaan johtanut kolari, jossa kuoli ranskalainen kuljettaja Anthoine Hubert. Kolari tapahtui, kun Giuliano Alesi menetti Raidillon-mutkassa autonsa hallinnan, jolloin muut kuljettajat hänen takanaan joutuivat hidastamaan välttääkseen törmäyksen Alesiin. Sen seurauksena Hubert pyörähti turva-alueen rengasvalliin, jonka jälkeen Juan Manuel Correa törmäsi hurjalla nopeudella suoraan Hubertin kylkeen. Hubertin auto katkesi kahtia ja Correan auto romuttui ja kääntyi katolleen. Hubert kuoli noin puolitoista tuntia kolarin jälkeen. Correa sai kolarissa vakavat vammat, mutta selviytyi.
Kunnostustyöt
Kaudella 2006 Spa-Franchorchamps’n rata pudotettiin Formula 1 -kilpailukalenterista, sillä rataan vaadittiin mittavat kunnostustyöt. Spa-Franchorchamps’n osakilpailu ajettiin jälleen 16. syyskuuta 2007. Radan ensimmäistä La Sourcen mutkaa oli siirretty 100 metriä eteenpäin, jotta uudet suuret varikkotilat mahtuivat radalle. Lisäksi muuria siirrettiin kauemmas radasta. Radan loppuosassa niin sanottua bussipysäkkišikaania muutettiin entistä hitaammaksi. Muutosten myötä radan pituus kasvoi hieman, nykyiseen 7,004 kilometriin.
Vuodeksi 2022 radan turva-alueita muutettiin leveämmiksi ja sora-alueita lisättiin, jotta kilpailunjärjestäjillä olisi tulevaisuudessa mahdollista järjestää myös moottoripyöräkilpailuja radallaan.
Voittajat
Eniten voittoja Span radalta Formula 1:ssä on saksalaisella Michael Schumacherilla. Hän voitti kilpailun vuosina 1992, 1995, 1996, 1997, 2001 ja 2002. Suomen kansalaisista Spassa on voittanut Mika Häkkinen (vuonna 2000), Kimi Räikkönen (vuosina 2004, 2005, 2007 ja 2009), sekä Nico Rosberg (vuonna 2016).
Mika Salo on voittanut Span 24 tunnin ajon GT2-luokassa Ferrarilla AF Corse -autokunnassa vuonna 2006.
Toni Vilander on voittanut Span 24 tunnin ajon GT2-luokassa vuonna 2009, Pro-Am Cup -luokan vuonna 2013 ja Span 6 tunnin ajon FIA WEC -sarjassa LMGTE Pro -luokassa vuonna 2014 Ferrarilla AF Corse -autokunnassa.
Funktionalismi (filosofia)
Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Tieteenfilosofiassa funktionaalinen selittäminen on yksi tieteellisen selittämisen lajeista muun muassa kausaalisen ja intentionaalisen selittämisen ohella. Mielenfilosofiassa funktionalismi tunnetaan eräänä fysikalistisena teoriana henkisten tilojen luonteesta.
Funktionaalinen selittäminen
Funktionaalisessa selityksessä ilmiö selitetään osoittamalla, että sillä on jokin tehtävä. Esimerkiksi kukat ovat värikkäitä, jotta ne houkuttelisivat pölyttäviä hyönteisiä.
Sekä kausaalinen että funktionaalinen selittäminen nojautuvat syyn ja vaikutuksen suhteeseen, mutta selitys on erisuuntainen: kausaalisessa selittämisessä ilmiön esiintymistä selitetään sen syillä, kun taas funktionaalisessa selittämisessä ilmiön esiintymistä selitetään sen vaikutuksilla. Selitykset pyrkivät vastaamaan kysymykseen, minkä ilmiön aikaansaamien vaikutusten vuoksi ilmiö on olemassa?
Tieteellisessä maailmankuvassa funktionaalinen selitys ei saa tarkoittaa teleologista eli päämäärään perustuvaa selitystä. Tieteessä ei esimerkiksi hyväksytä, että maapallo olisi suunniteltu.
Funktionaalinen selittäminen oli osa jo Aristoteleen tieteenfilosofiaa: hän pyrki selittämään asioita muun muassa muodollisten eli formaalisten syiden kautta, asioiden olemuksesta ja toiminnasta käsin.
Heikko ja vahva funktionalismi
Funktionaalinen selittäminen voidaan jakaa heikkoon ja vahvaan funktionalismiin. Heikko funktionaalinen selitys kiinnittää huomiota ilmiöiden piilofunktioihin, eikä hae ilmiöiden lopullista selitystä. Esimerkiksi selitettäessä yhteiskuntaa funktionaalisesti, heikolla funktionaalisella selittämisellä voidaan hakea ensisijassa uusia näkökulmia sen toimintaan.
Funktionalismi mielenfilosofiassa
Nykyaikaisessa mielenfilosofiassa funktionalismi on fysikalistinen teoria, jonka mukaan henkiset tilat, kuten kipu, määrittyvät pelkästään niiden toiminnallisen roolin kautta, eli niiden kausaalisista suhteista muihin henkisiin tiloihin, aistisyötteisiin ja käyttäytymisvasteisiin. Funktionalismi on kehittynyt paljolti vastauksena tyyppi-identiteettiteorialle ja behaviorismille.
Lähteet
Funktionalismus (Philosophie) Funcionalismo (filosofía) Funzionalismo (filosofia della mente) Functionalisme (filosofie van de geest) 機能主義 (心の哲学) Funksjonalisme (filosofi) Funktionalistisk förklaring
Konotop
Konotop on Sumyn alueella, Koillis-Ukrainassa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2013 alun asukasluku oli kaupungin osalta 88 787 ja koko kaupunkipiirin osalta 93 006; kaupunkipiirissä asui tällöin runsas 4 200 maaseutuasukasta. Lisäksi Konotop on 30 840 asukkaan (vanhan) Konotopin piirin keskus.
Heinäkuussa 2020 Ukrainassa tehtiin suuri piirijaon uudistus; Konotopista tuli tällöin osa uutta, laajempaa Konotopin piiriä (198 238 as., 2021).
Korean Airin lento 007
Korean Airin lento 007 oli Neuvostoliiton ilmavoimien 1. syyskuuta 1983 Japaninmeren yllä alas ampuma Korean Airin Boeing 747 -matkustajalentokone. Alun perin New York Citystä Souliin Anchoragen kautta matkalla ollut kone poikkesi vahingossa Kamtšatkan niemimaan yli Sahalinin saarelle ja joutui siten Neuvostoliiton ilmatilaan. Neuvostoliiton ilmavoimien Suhoi Su-15 -hävittäjä ampui matkustajakoneen alas ohjuksella Moneronin saaren lähellä, kun hävittäjän lentäjä sai suoran käskyn johdolta. Kaikki 269 matkustajaa ja miehistönjäsentä saivat surmansa, mukaan lukien yhdysvaltalainen poliitikko Lawrence ”Larry” McDonald. Välikohtaus hiersi entisestään Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välejä kylmässä sodassa ja herätti kansainvälistä pahennusta Neuvostoliittoa kohtaan.
Tausta
Vuonna 1983 kylmä sota Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä oli jännittynyt äärimmilleen sitten vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisin. Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan oli puheessaan 8. maaliskuuta nimittänyt Neuvostoliittoa ”pahan valtakunnaksi”. 23. maaliskuuta Reagan ilmoitti televisiopuheessa Strategic Defense Initiativesta, jossa Yhdysvallat yritti rakentaa avaruuteen ohjuspuolustusjärjestelmän Neuvostoliiton mannertenvälisten ballististen ydinohjusten varalta. Neuvostoliitto pelkäsi Yhdysvaltain ohjuspuolustusjärjestelmän rikkovan kauhun tasapainon. Kun Neuvostoliitto sijoitti SS-20-ydinohjuksia Itä-Eurooppaan, sotilasliitto Nato ilmoitti aikovansa sijoittaa Pershing II -ydinohjuksia Länsi-Saksaan vuoden 1983 keväällä. Naton ydinohjukset Länsi-Saksassa pystyivät lentämään kymmenessä minuutissa Moskovaan saakka. Neuvostoliiton johtajan Juri Andropovin hallinto laajensi KGB:n operaatio RJANin selvittämään Yhdysvaltain kykyä suorittaa ensi-isku ydinsodassa.
Ennen Korean Airin lentoa 007 Yhdysvaltain laivasto järjesti pohjoisella Tyynellämerellä FleetEx ’83 -meriharjoituksen. Harjoituksen aikana lentotukialusten USS Midwayn ja USS Enterprisen lentokoneet lensivät Neuvostoliiton huippusalaisten ohjustukikohtien ylitse Kuriileilla. Neuvostoliiton ilmapuolustuksen kyvyttömyys ampua ilmatilaa rikkovia yhdysvaltalaisia hävittäjiä alas herätti tyytymättömyyttä tukikohtien komentajissa. Neuvostoliiton ilmavoimien hävittäjillä oli kuitenkin rajallinen toimintasäde, koska niihin tankattiin polttoainetta vain 50 minuutin lennon ajaksi. Neuvostoliitto halusi estää hävittäjälentäjien loikkaukset länteen, kun yliluutnantti Viktor Ivanovitš Belenko oli lentänyt MiG-25:llä Japaniin vuonna 1976.
Neuvostoliitto suoritti ohjuskokeen Kamtšatkan niemimaalla 1. syyskuuta 1983. Ohjuskoetta seurasi Yhdysvaltain ilmavoimien Boeing RC-135 -tiedustelukone, jonka neuvostoviranomaiset sanoivat vakoilleen tukikohtia. Länteen loikannut Neuvostoliiton ilmavoimien kapteeni Alexander Zujev paljasti vuonna 1993, että kymmenen vuorokautta ennen Korean Airin lentoa 007 arktiset tuulenpuuskat olivat sammuttaneet Neuvostoliiton tutkat Kamtšatkan niemimaalla. Rajallinen tutkan kantama viivytti Neuvostoliittoa tunnistamattomien lentokoneiden havainnoinnissa ja jäljittämisessä.
Alasampumista edeltävät tapahtumat
thumb|left|250px|Korean Airin lennon 007 onnettomuuspaikka sekä suunniteltu ja todellinen lentoreitti kartalla.
Korean Airin lennolla 007 käytettiin Boeing 747-230B -matkustajalentokonetta, jonka sarjanumero oli CN20559/186 ja rekisteritunnus HL7442. Kone oli toimitettu palvelukseen 28. tammikuuta 1972. Lentokone lähti 31. elokuuta 1983 kello 23.50 EDT (3.50 UTC) New Yorkin John F. Kennedyn kansainvälisen lentoaseman portilta 15, 35 minuuttia myöhässä. Kone teki polttoainetankkausta varten välilaskun Alaskan Anchoragen kansainvälisellä lentoasemalla, josta se lähti Souliin kello 13.00 UTC. Lennon määränpää oli Etelä-Korean Gimpon lentoasema.
Korean Airin lennolla 007 oli yhteensä 246 matkustajaa, joista suurin osa oli kotoisin Etelä-Koreasta ja Yhdysvalloista. Koneessa oli myös 23 eteläkorealaista miehistön jäsentä. Koneen lentokapteeni oli Chun Byung-in. Matkustajista 22 oli alle 12-vuotiaita lapsia. 130 matkustajaa aikoi jatkaa Soulista muilla lennoilla Tokioon, Hongkongiin ja Taipeihin. 1980-luvulla Korean Air oli edullinen lentoyhtiö, joten monet Pohjois-Amerikkaan matkustaneista aasialaisista lensivät Soulin kautta.
Lennon matkustajien joukossa oli yhdysvaltalainen poliitikko Lawrence McDonald, joka oli Georgian edustaja Yhdysvaltain kongressissa ja äärikonservatiivisen John Birch Societyn puheenjohtaja. McDonald, Pohjois-Carolinan senaattori Jesse Helms, Idahon senaattori Steven Symms ja Kentuckyn kongressiedustaja Carroll Hubbard oli kutsuttu Souliin esiintymään Etelä-Korean ja Yhdysvaltain välisen puolustussopimuksen 30-vuotisjuhlallisuuksissa. McDonald oli myöhästynyt alkuperäiseltä lennoltaan John F. Kennedyn kansainväliseltä lentoasemalta ja ottanut uuden lennon Korean Airilla. Anchoragen kansainvälisellä lentoasemalla Helms kutsui McDonaldin Korean Airin lennolle 015, mutta McDonald halusi matkustaa yksin Souliin. McDonald istui ensimmäisessä luokassa paikalla 02B. Helms, Symms ja Hubbard lähtivät Anchoragesta Korean Airin lennolla 015, joka lensi 15 minuuttia Korean Airin lennon 007 jäljessä.
Korean Airin lentokoneeseen lähetettiin ilmoitus, että Anchoragen VOR-majakka ei ollut käytössä huollon takia, mutta lentäjät eivät piitanneet siitä. He eivät siirtyneet inertiasuunnistukseen, vaikka kone oli radionavigointimajakoiden kantaman ulottumattomissa. Kymmenen minuuttia nousun jälkeen Anchoragen kansainväliseltä lentoasemalta matkustajakone teki 245 asteen käännökseen pohjoiseen, mutta kallistuksen takia kone poikkesi alkuperäisestä lentoreitistä, jonka piti olla Tyynenmeren yllä 30 kilometrin päässä Neuvostoliiton ilmatilan rajasta. Kone poikkesi 500 kilometriä suunnitellusta reitistä ja lensi Kamtšatkan niemimaan ylitse, kun sen piti alun perin välttää Neuvostoliiton ilmatilaa ja lentää etelän kautta Japanin pohjoissaarten yläpuolelta Japaninmeren kautta Souliin. Kone lensi viiden ja puolen tunnin ajan Beringinmeren yllä suoraan Neuvostoliiton alueelle. Päiväys vaihtui 31. elokuusta 1. syyskuuksi, kun lento ylitti Tyynellämerellä päivämäärärajan. Lentäjät eivät tienneet virheestä, vaan luulivat alasampumiseen asti lentävänsä suunnitellulla reitillä.
Alasampuminen
thumb|240px|Tietokoneella luotu kuva onnettomuudesta Kone saapui Neuvostoliiton kiellettyyn ilmatilaan Kamtšatkan niemimaalla kello 15.51 UTC. Neuvostoliiton ilmavoimat lähetti Sahalinilla sijaitsevasta Smirnykhin lentotukikohdasta yhden MiG-23:n ja Dolinsk-Sokolin lentotukikohdasta kolme Suhoi Su-15:tä jäljittämään konetta, joka oli 80 kilometrin päässä niemimaan rannikosta. Neuvostoliittolaisten upseerien näkemykset menettelystä ilmatilaa rikkovan koneen kanssa poikkesivat toisistaan: kenraali Valeri Kamenski puolsi koneen mallin tunnistamista, mutta Dolinsk-Sokolin lentotukikohdan komentaja kenraali Anatoli Kornukov halusi antaa hävittäjille hyökkäyskäskyn. Hävittäjät eivät kuitenkaan onnistuneet jäljittämään konetta. Korean Airin lennon 007 lentokone lensi tunnin ajan Neuvostoliiton ilmatilassa kunnes Kamtšatkan niemimaan ylitettyään se siirtyi Ohotanmeren kansainvälisten vesien ylle. Kone palasi kuitenkin Sahalinin saarella takaisin Neuvostoliiton ilmatilaan. Ennen alasampumista lento oli viipynyt yhteensä kahden tunnin ajan Neuvostoliiton ilmatilassa.
Neljä hävittäjää havaitsi Neuvostoliiton ilmatilaan palaavan koneen Sahalinin yllä. Matkustajakoneen paluu vakuutti neuvostoliittolaiset siitä, että tuntematon kone oli tullut vakoilemaan Neuvostoliiton tukikohtia. Maan lennonjohto määräsi majuri Gennadi Osipovitšin Suhoi Su-15:n tulittamaan varoituslaukauksia koneelle. Korean Airin Boeing 747:n lentäjät eivät nähneet varoituslaukauksia, koska Osipovitšin hävittäjän konetykissä ei ollut valojuova-ammuksia. Osipovitš ampui yli 200 laukausta, mutta matkustajakone jatkoi takaisin kansainvälisille vesille. Tokion lennonjohto myönsi koneelle luvan hidastaa nopeutta ja nostaa korkeutta. Osipovitš tulkitsi tällöin koneen tekevän tahallisen väistöliikkeen vältelläkseen hävittäjiä. Kenraali Kornukov ei halunnut koneen pakenevan kansainvälisille vesille, joten hän antoi everstiluutnantti Titovninin kautta Osipovitšille käskyn tuhota Korean Airin lennon 007 Boeing 747:n kello 18.26 UTC. Osipovitšilla ei ollut aikaa harkita alasampumista, koska hänen hävittäjänsä polttoaine oli loppumassa. Osipovitš ampui kaksi Kaliningrad K-8 -ilmatorjuntaohjusta koneen perään Moneronin saaren liepeillä. Pitkään uskottiin lentäjän erehtyneen luulemaan Boeing 747 -matkustajakonetta RC-135-tiedustelukoneeksi. Vuonna 1996 Osipovitš kuitenkin kertoi haastattelussa, ettei lennonjohto edes kysynyt häneltä koneen mallista, vaikka hän oli huomannut vilkkuvalot koneen siivenkärjissä.
Korean Airin lennon 007 Boeing 747 oli 11 000 metrin korkeudessa maanpinnasta, kun ilmatorjuntaohjukset vaurioittivat koneen runkoa. Ohjukset vahingoittivat koneen hydrauliikkaa ja puhkoivat pikkuruisia reikiä runkoon. Reikien takia ilmanpaine katosi matkustamossa ja matkustajien oli otettava happinaamarit. Kello 18.27 UTC viimeisessä ohjaamon ääninauhurin tallenteessa koneen lentäjät ilmoittivat Tokion lennonjohdolle menettävänsä korkeutta, kun kone oli enää 5 000 metrissä maanpinnasta. Kello 18.28 UTC Boeing 747 teki käännöksen pohjoiseen. Osipovitš ilmoitti lennonjohdolle ampuneensa kohteen alas, mutta todellisuudessa kone ei pudonnut välittömästi. Kone jatkoi matkaansa lähes yhdeksän minuutin ajan ennen kuin se putosi 4 000 metristä Japaninmeren kansainvälisille vesille kello 18.35 UTC. 300 metrin korkeudessa Korean Airin lennon 007 Boeing 747 katosi Japanin itsepuolustusvoimien tukikohdan tutkasta Hokkaidōn Wakkanaissa. Kaikki koneessa olleet 269 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat turmassa.
Jälkipuinti
Kylmän sodan jännitteiden takia tapahtuman kulusta ei saatu heti tarkkaa tietoa. Kuusi tuntia alasampumisen jälkeen Etelä-Korean hallitus ilmoitti, että Korean Airin lennon 007 Boeing 747 oli lentoasemalla Neuvostoliitossa, mutta kaikki matkustajat ja miehistönjäsenet olivat kunnossa. Yhdysvaltain ulkoministeri George P. Shultz piti lehdistötilaisuuden välikohtauksesta 1. syyskuuta. Juri Andropovin hallinto ei alun perin halunnut tunnustaa matkustajakoneen alasampumista, vaan yritti salata välikohtauksen. Kaksitoista tuntia alasampumisen jälkeen Neuvostoliiton uutistoimisto Tass väitti neuvostoliittolaisten hävittäjien kohdanneen tunnistamattoman lentokoneen, joka rikkoi Neuvostoliiton ilmatilaa Sahalinilla. Totuus Korean Airin lennon 007 kohtalosta varmistui 2. syyskuuta ja 5. syyskuuta presidentti Reagan tuomitsi alasampumisen televisiopuheessa, jossa hän nimitti tapausta ”rikokseksi ihmisyyttä vastaan” ja ”epäinhimilliseksi raakalaismaisuudeksi”. Reagan syytti turmasta Neuvostoliiton johdon välinpitämättömyyttä inhimillisestä kärsimyksestä. 6. syyskuuta Yhdysvaltain YK-lähettiläs Jeane Kirkpatrick todisti Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostolle Neuvostoliiton syyllistyneen Korean Airin lennon alasampumiseen äänitallenteella, jossa Japanin itsepuolustusvoimien Wakkanain tukikohta oli salakuunnellut Neuvostoliiton viestintää alasampumisen aikana. Samana päivänä Neuvostoliitto tunnusti ensimmäisen kerran koneen alasampumisen, mutta syytti välikohtausta Yhdysvaltain tahalliseksi provokaatioksi. Shultz tapasi Neuvostoliiton ulkoministeri Andrei Gromykon Madridissa 8. syyskuuta, mutta Gromyko ei vastannut Yhdysvaltain kysymyksiin välikohtauksesta. Neljä päivää myöhemmin Neuvostoliiton veto-oikeus esti YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman, jossa tuomittiin matkustajakoneen alasampuminen.
Neuvostoliitto määräsi koneen hylyn etsinnät vain puoli tuntia alasampumisen jälkeen ja lähetti helikoptereita ja sotalaivoja Moneronin saaren vesille. Neuvostoliitto kuitenkin halusi estää muiden maiden etsinnät, joten kahdeksan vuorokautta Korean Airin Boeing 747 alasampumisen jälkeen Neuvostoliiton armeijan komentaja marsalkka Nikolai Ogarkov kiisti Neuvostoliiton tietävän matkustajakoneen onnettomuuspaikan sijaintia. Etelä-Korea suostutteli Yhdysvaltain ja Japanin hallitukset etsimään matkustajakoneen hylkyä ja ihmisten ruumiita. Neuvostoliitto yritti häiritä Yhdysvaltain, Etelä-Korean ja Japanin laivojen toimintaa. Neuvostoliittolaiset syyllistyivät muun muassa tutkimuslaitteiston vahingoittamiseen, väärien signaalien lähettämiseen, sotalaivojen laittamiseen törmäyskurssille muita aluksia päin ja pommittajien lennättämiseen onnettomuuspaikalla. Neuvostoliiton sukeltajat eivät havainneet ruumiita merenpohjasta, mutta 9. syyskuuta aallot huuhtoivat Hokkaidōn rannalle kolmetoista ihmisen ruumiinosaa. KGB:n kenraalimajuri A. I. Romanenko luovutti 26. syyskuuta yhdysvaltalaisille ja japanilaisille matkustajien kenkiä, joiden neuvostoliittolaiset väittivät kelluneen vedessä ja lojuneen rannalla Sahalinin ja Moneronin saarilla. Muissa etsinnöissä löytyi muun muassa kirjoja, käsilaukkuja ja vaatteita. Matkustajakone oli hajonnut pudotuksessa kappaleiksi, mutta sukeltajat löysivät istuimia ja rungon metallinpalasia. Tutkimukset jatkuivat vuoden 1983 syksyn ajan.
Korean Airin lennon 007 Boeing 747:n alasampuminen lietsoi Yhdysvalloissa antikommunisista ilmapiiriä ja aiheutti Etelä-Koreassa Neuvostoliiton vastaisia mielenosoituksia. Välikohtaus kiristi Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välit ydinsodan partaalle. Ennen välikohtausta rauhanliike oli nakertanut Länsi-Saksaan sijoitettavien Pershing II -ydinohjusten kannatusta, mutta Korean Airin lentokoneen alasampumisen jälkeen Naton suunnitelman vastustus heikkeni. Kun Nato järjesti vuoden 1983 marraskuussa kymmenpäiväisen Able Archer 83 -sotaharjoituksen, Neuvostoliitto otaksui Yhdysvaltain aikovan tehdä ydinaseiskun. Presidentti Reagan antoi 15. syyskuuta 1983 Yhdysvaltain viranomaisille määräyksen keskeyttää Neuvostoliiton kansallisen lentoyhtiön Aeroflotin matkustajakoneiden lennot yhdysvaltalaisille lentoasemille. Seuraavana päivänä hän ilmoitti Yhdysvaltain laivaston käyttämän satelliittinavigointijärjestelmän NavStarin vapauttamisesta siviilikäyttöön. Nykyisin järjestelmä tunnetaan nimellä GPS. Korean Airin Boeing 747:n alasampuminen sai Yhdysvallat laajentamaan Anchoragen lennonjohdon tutkan kantaman 320 kilometristä 1 200 kilometriin. Vuonna 1986 Yhdysvallat, Etelä-Korea ja Neuvostoliitto perustivat yhdessä lennonjohdon valvomaan pohjoisella Tyynellämerellä lentäviä siviililentokoneita.
Yhdistyneet kansakunnat asetti Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön tutkimaan Korean Airin lennon 007 Boeing 747:n alasampumista. Tutkimuslautakuntaa johti kanadansuomalainen Caj Frostell. 2. joulukuuta 1983 julkaistussa raportissa tutkimuslautakunta päätyi lopputulokseen, jonka mukaan Korean Airin lennon 007 Boeing 747 oli joutunut Neuvostoliiton ilmatilaan inhimillisen virheen takia. Raportin mukaan koneen musta laatikko ja ihmisten ruumiit olivat kadonneet turmassa. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Venäjän presidentti Boris Jeltsin avasi vuonna 1992 alasampumista käsittelevät Neuvostoliiton arkistot tutkijoille. Arkistoista löytyi muun muassa Neuvostoliiton puolustusministeri Dmitri Ustinovin allekirjoittama muistio, jonka mukaan neuvostoliittolaiset sukeltajat olivat nostaneet koneen mustan laatikon merenpohjasta 26. lokakuuta 1983. Neuvostoliittolaiset olivat kuitenkin salanneet löydön muilta mailta. Jeltsin ilmoitti Etelä-Korealle 11. syyskuuta 1992, että mustan laatikon ääninauhat olivat venäläisillä. Vuoden 1992 marraskuussa hän luovutti Etelä-Korean presidentti Roh Tae-woolle kaksi matkustajakoneen nauhurilaitetta, mutta venäläiset pitivät vielä ääninauhat hallussaan. 8. tammikuuta 1993 ääninauhat luovutettiin Pariisissa Kansainväliselle siviili-ilmailujärjestölle, joka teki uusien tietojen pohjalta päivitetyn tutkimusraportin alasampumisesta. Vuoden 1993 raportin mukaan turman monista syistä keskeisin oli se, että Neuvostoliitto ei noudattanut kansainvälistä käytäntöä tuntemattomien lentokoneiden tunnistamisesta ja pidättämisestä.
Vietnamin pääministeri
Vietnamin pääministeri johtaa Vietnamin hallitusta. Pääministerin nimittää presidentti kansalliskokouksen edustajista. Nykyinen pääministeri on Phạm Minh Chính vuodesta 2021 lähtien.
Vietnamin sodan jälkeen Vietnamin sosialistisen tasavallan pääministereinä ovat olleet:
Yara Suomi
Yara Suomi Oy tuottaa Suomen erityisoloihin räätälöityjä lannoitteita, teollisuuskemikaaleja ja ympäristön suojeluun käytettäviä tuotteita. Se on norjalaisen Yara International ASA:n tytäryhtiö.
Yhtiöllä on Suomessa kolme tuotantolaitosta: Siilinjärvellä, Uudessakaupungissa ja Kokkolassa. Lisäksi Yaralla on fosfaattikaivos Siilinjärvellä sekä tutkimusasema Vihdin Kotkaniemessä. Yara työllistää Suomessa noin 1 300 henkilöä, joista 400 urakoitsijaa.
Toimipaikat
Siilinjärven tehtaiden päätuotteita ovat lannoitteet ja fosforihappo. Samassa yhteydessä toimivasta Siilinjärven fosfaattikaivoksesta on peräisin Yara Suomen lannoitteiden fosfori. Tehdasprosessissa fosfori irrotetaan apatiittimalmista ja jatkojalostetaan lannoitteeksi. Siilinjärven apatiitti tunnetaan yhtenä maailman puhtaimpana apatiittina. Siilinjärven avolouhos on Suomen suurin ja se on ainoa fosfaattikaivos Euroopassa.
Yaran Uudenkaupungin tehtaiden päätuotteet ovat lannoitteet ja typpihappo. Tehtaiden yhteydessä on syväsatama sekä monipuoliset merikuljetusmahdollisuudet, jotka mahdollistavat merkittävän lannoiteviennin Uudestakaupungista sisä- ja ulkomaan markkinoille.
Kokkolan tehtailla tuotetaan rehufosfaatteja sekä kaliumsulfaattia. Lisäksi siellä varastoidaan ja toimitetaan ammoniakkia sekä fosforihappoa. Rehufosfaatteja käytetään rehujen raaka-aineina, ja kaliumsulfaattia lannoitteiden valmistamiseen tai sellaisenaan lannoitteena.
Kotkaniemen tutkimusasemalla Vihdissä on tehty lannoitukseen, kasvinsuojeluun ja lajiketestaukseen liittyviä kenttäkokeita ja kehitystyötä vuodesta 1961 lähtien. Tehtävä on testata ja kehittää lannoitevalikoimaa ja lannoitusmenetelmiä Suomen haastavissa olosuhteissa sekä vastaamaan tulevaisuuden tarpeita.
Historia
Valtion Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat perustettiin vuonna 1920, ja sen nimi muutettiin Rikkihappo Oy:ksi vuonna 1961 ja Kemira Oy:ksi vuonna 1972. Kemira-konsernin liiketoiminta laajentui yli 80 vuoden aikana lannoitteiden ja rikkihapon tuotannosta lukuisiin teollisuuskemikaaleihin.
Kemira-konsernin liiketoimintarakennetta uudistettiin 1990-luvulla, ja vuonna 1994 Kemiran liiketoimintayksiköt yhtiöitettiin. Lannoiteliiketoiminnan nimeksi tuli Kemira Agro. Samassa yhteydessä Kemiran osakkeet listattiin Helsingin Pörssiin. 1990-luvun aikana Kemira Agro perusti yhtiöitä Baltian maihin, Puolaan ja Unkariin ja aloitti markkina-asemansa rakentamisen näissä uusissa maissa. Vuonna 1998 Kemira Agro osti BASF:n Euroopan rehufosfaattiliiketoiminnan kaksinkertaistaen näin liiketoimintansa koon. 1990-luvun viimeisten vuosien aikana tehtiin myös investointeja yhteisyrityksiin Lähi-idässä ja Aasiassa.
Vuonna 2004 Kemira Agro Oy irtautui Kemira Oyj:stä, muutti nimensä Kemira GrowHow’ksi ja listautui Helsingin pörssiin. Vuonna 2007 GrowHow’sta tuli maailman suurimman kivennäislannoitteiden tarjoajan, norjalaisen Yara International ASA:n tytäryhtiö. Muutos Yaraksi käynnistyi Suomen valtion myytyä osuutensa Kemira GrowHow’n osakkeista Yaralle. Integraatio varmistui, kun Euroopan unionin kilpailuviranomaiset hyväksyivät kaupan.
Liiketoiminta
Yara on investoinut Suomen toimintoihin yli miljardi euroa vuodesta 2008. Yara tuottaa Suomessa noin 1,5 miljoonaa tonnia lannoitteita sekä 160 000 tonnia teollisuustuotteita vuodessa. Lannoitteista vientiin menee noin 75 % ja teollisuustuotteista noin 25 %.
Lannoitteet ja maanparannusaineet
Yara tuottaa pelto-, puutarha- ja metsälannoitukseen suunnattuja mineraalilannoitteita sekä maanparannusaineita. Yaran mineraalilannoitteiden ravinteet ovat tasaisesti rakeessa ja raekoko on 2–4 mm.
Tunnettuja Yaran lannoitetuoteryhmiä ovat YaraMila, YaraBela, YaraVita ja YaraTera. Suomessa valmistetuilla YaraMila ja YaraBela-lannoitteilla on säkeissä avainlippu merkkinä suomalaisesta työstä. Lisäksi niille on myönnetty Puhtaustakuu, jonka mukaan niiden raskasmetallipitoisuudet ovat huomattavasti Suomen lainsäädännössä määriteltyjä raja-arvoja tiukemmat.
Yara on lisännyt Suomessa valmistettuihin lannoitteisiin seleeniä vuodesta 1984 lähtien. Taustalla oli maa- ja metsätalousministeriön päätös, jolla haluttiin turvata väestön riittävä seleenin saanti. Seleeni siirtyy lannoitteista kasveihin, rehuun, maitoon ja lihaan ja nostaa siten elintarvikkeiden seleenipitoisuutta.
Yaran lannoitteiden hiilijalanjälkeä on pienennetty merkittävästi typpihappotehtailla käyttöönotetun katalyyttiteknologian avulla. Yara tarjoaa katalyyttiteknologiaa muille lannoitteiden valmistajille maailmanlaajuisesti. Myös tehtaiden energiatehokkuuteen on panostettu.
Lannoitusratkaisut
Yara on viime vuosina panostanut yhä enemmän lannoituksen tueksi tarkoitettujen digitaalisten työkalujen kehittämiseen. Digitaaliset työkalut mahdollistavat lannoituksen tehokkaamman käytön kasvintuotannossa, saaden näin aikaan sekä taloudellisia että ympäristöhyötyjä.
Reilu Teko -säkkikeräys
Reilu Teko -säkkikeräyksessä maatalouden lannoite- ja siemensäkkejä kierrätetään 4H-nuorten toimesta. Viljelijät voivat viedä tyhjiä Yaran lannoitesäkkejä ja lannoitelavojen suojahuppuja keräyspisteisiin, joita on 250 ympäri Suomea. Keräyspisteillä 4H-nuoret lajittelevat ja pakkaavat säkit, jonka jälkeen Yara huolehtii säkkien kuljetuksen keräyspisteistä uusiokäsittelyyn. Suursäkeistä tehdään esimerkiksi sahatavaran sidontaan tarkoitettuja vannenauhoja.
Keräykseen osallistuvat Yaran lisäksi Hankkija, Lantmännen Agro, Lantmännen Feed, Tilasiemen ja Lassila & Tikanoja. Keräyksen suojelijana toimii maa- ja metsätalousministeriön kansliapäällikkö Jaana Husu-Kallio.
Säkkikeräys on järjestetty vuodesta 1975 lähtien, ja tuona aikana muovia on saatu talteen yli 37 miljoonaa kiloa. Reilu Teko -keräys tarjoaa nuorille työkokemusta, ja se on etenkin monille maaseudun nuorille ensimmäinen kesätyö.