cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oleksandr Kornijtšuk
Kornijtšukin näytelmä Zahybel eskadry sai paljon huomiota, ja sitä esitettiin laajalti Neuvostoliitossa. Sen jälkeisessä tuotannossa hänen tyylinsä edustaa sosialistista realismia ja näytelmät noudattavat puolueen ohjeita ja propagandistisia tarpeita. Muun muassa näytelmässä Pravda (1937, ) hän kirjoittaa Venäjän kansan ”isällisestä avusta” Ukrainalle. Eeppinen historiallinen näytelmä Bohdan Hemelnytskyi (1939) on Ukrainan ja Venäjän yhdistämisen puolustelua. Siihen perustuu elokuva vuodelta 1939 ja Kostjantyn Dankevytšin säveltämä saman niminen ooppera vuodelta 1951. Ivan Košelivetsin mukaan hän kritisoi tuotannossaan neuvostojärjestelmän virheitä näennäisesti mutta pysyi kuitenkin aina puolueen sensoreiden hyväksymissä rajoissa.
Ison-Britannian ja Irlannin sopimus
Tausta
Joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa radikaali Sinn Féin -puolue oli saanut enemmistön Irlannille kuuluneista paikoista parlamentin alahuoneessa. Puolueen edustajat eivät ottaneet paikkojaan vastaan, vaan perustivat tammikuussa 1919 Dubliniin oman kansalliskokouksen eli Dáil Éireannin, joka antoi itsenäisyysjulistuksen ja ryhtyi johtamaan Irlannin tasavallan hallitusta. Tasavallan joukoiksi syntyi Irlannin tasavaltalaisarmeija (IRA), joka kävi seuraavat kaksi vuotta sissisotaa brittiviranomaisia vastaan Irlannissa. Ratkaistakseen Irlannin ongelman David Lloyd Georgen hallitus sääti joulukuussa 1920 Government of Ireland Act -lain, jolla Irlanti oli määrä jakaa kahteen erilliseen itsehallinnolliseen alueeseen: Pohjois-Irlanti käsittäisi Ulsterin alueelta kuusi vahvimmin unionistien hallussa ollutta kreivikuntaa, ja ”Etelä-Irlanti” käsittäisi saaren loput 26 kreivikuntaa. Sinn Féin ei hyväksynyt lain sisältöä, ja siinä säädetty itsehallinto ei koskaan toteutunut saaren pääosassa. Etelä-Irlannin parlamentin vaalit tosin pidettiin toukokuussa 1921, mutta Sinn Féin voitti 124 paikkaa 128:sta, ja sen edustajat kieltäytyivät ottamasta paikkojaan vastaan, jolloin parlamentin työstä ei tullut mitään. Pohjois-Irlannissa itsehallinto kuitenkin toteutettiin ja Pohjois-Irlannin parlamentti aloitti toimintansa Belfastissa 22. kesäkuuta 1921.
Neuvottelut
thumb|Britannian neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtaja [[David Lloyd George.]]
Britannian neuvotteluvaltuuskuntaa johti pääministeri Lloyd George ja sen muut jäsenet olivat sinetinvartija ja alahuoneen puhemies Austen Chamberlain, siirtomaaministeri Winston Churchill, lordikansleri Birkenhead, sotaministeri Laming Worthington-Evans, Irlannin asioiden ministeri Hamar Greenwood sekä kruununjuristi Gordon Hewart. Irlannin valtuuskunnan johtajaksi tuli ulkoministeri Arthur Griffith ja muiksi jäseniksi valtiovarainministeri Michael Collins, talousministeri Robert Barton, George Gavan Duffy sekä Eamonn Duggan.
Sopimusneuvotteluissa syntyi erimielisyyttä useista seikoista. Lopulta Lloyd Georgen hallitus esitti 6. joulukuuta vastaisena yönä Irlannin valtuuskunnalle uhkavaatimuksen, että näiden piti saman tien hyväksyä sopimus sellaisenaan tai muuten heidän katsottaisiin hylänneen sen, jolloin sota voisi jatkua. Tässä tilanteessa Irlannin neuvottelijat taipuivat ja allekirjoittivat sopimuksen aamuyöllä klo 2.15.
Sopimuksen sisältö
Sopimuksessa mainittiin erikseen, että Irlannin vapaavaltio saisi brittiläisenä dominiona vastaavan aseman kuin Kanada. Kruunun edustajaksi Irlantiin tulisi kenraalikuvernööri, jolla olisi samat valtaoikeudet kuin Kanadan kenraalikuvernöörillä. Sopimuksen neljäs artikla määräsi Irlannin parlamentin edustajat vannomaan uskollisuudenvalan Englannin kuningas Yrjö V:lle ja hänen seuraajilleen. Sopimuksen 12. artiklan mukaan Pohjois-Irlannilla olisi oikeus jättäytyä pois vapaavaltiosta, mikäli Pohjois-Irlannin parlamentti anoisi sitä kuukauden sisällä sopimuksen voimaantulosta, ja että tässä tapauksessa olisi asetettava erityinen komissio vahvistamaan Irlannin ja Pohjois-Irlannin välisen rajan kulku. Lisäksi sopimuksessa määrättiin Irlannin ja Ison-Britannian välisistä taloudellisista suhteista sekä puolustusjärjestelyistä. Irlannin vapaavaltion olisi osallistuttava Ison-Britannian valtionvelan sekä sotilaseläkkeiden maksamiseen ”kohtuullisella” osuudella. Irlanti sai luvan ylläpitää omia puolustusvoimia, joiden koko suhteessa Ison-Britannian asevoimiin vastaisi Irlannin suhteellista osuutta Ison-Britannian väestöstä. Irlannin rannikoiden puolustus olisi toistaiseksi kuninkaallisen laivaston vastuulla, mitä varten Berehavenin, Queenstownin (Cobh) ja Lough Swillyn satamat oli luovutettava sekä sodan että rauhan aikana sen käyttöön.
Sopimuksen sisältö liitettiin sittemmin Dáil Éireannin lokakuussa 1922 hyväksymään uuteen Irlannin perustuslakiin.
Tie vapaavaltion perustamiseen
Päävastuun sopimuksen hyväksymisestä kantoivat Griffith ja Collins, joiden mielestä se oli paras saavutettavissa oleva tulos ja merkittävä välietappi tiellä kohti täydellistä itsenäisyyttä. Irlannissa monet kuitenkin tulkitsivat sen suoranaiseksi antautumiseksi. Sopimuksen sisältö herätti katkeruutta monissa Sinn Féinin johtajissa, mukaan lukien presidentti de Valera. Erityisen ärsyttäväksi koettiin sopimuksen määräys, jonka mukaan irlantilaisten kansanedustajien olisi vannottava uskollisuudenvala Englannin kuninkaalle. Kaksi päivää myöhemmin de Valera ilmoitti, että hän ei hyväksynyt sopimuksen sisältöä. Hänen hallituksensa päätti kuitenkin 14. joulukuuta äänin 4–3 esittää sopimuksen Dáil Éireannin hyväksyttäväksi.
Sopimus hyväksyttiin Dáil Éireannissa 7. tammikuuta 1922 niukalla enemmistöllä äänin 64–57. De Valera erosi kahden päivän kuluttua hallituksen johdosta. Päivää myöhemmin Dáil Éireannissa pidetyssä presidentinvaalissa hän yritti palata tehtäväänsä, mutta hävisi kahdella äänellä Griffithille. De Valera ryhtyi nyt johtamaan sopimuksen vastustajien muodostamaa oppositiota. Sopimuksen nojalla Irlantiin asetettiin 14. tammikuuta 1922 Michael Collinsin johtama väliaikainen hallitus, jonka oli määrä käyttää valtaa siihen saakka, kunnes sopimus astuisi voimaan. Irlannilla oli pian kolme kilpailevaa hallitusta: Griffithin johtama tasavallan hallitus, Collinsin johtama väliaikainen hallitus sekä de Valeran ympärille syntynyt opposition varjohallitus. Samaan aikaan myös IRA jakautui kahtia, ja sen jäsenistä enemmistö liittyi sopimuksen vastustajiin. De Valera ja Collins saivat sovittua 16. kesäkuuta pidettävistä parlamenttivaaleista, jotka päättyivät sopimuksen kannattajien voittoon. Sisällissota puhkesi kaksi viikkoa myöhemmin, kun väliaikaisen hallituksen joukot yrittivät vallata sopimuksenvastustajien miehittämän Dublinin oikeustalon. Sodassa kuoli noin 1 000 irlantilaista. Heidän joukossaan oli Michael Collins, joka sai surmansa väijytyksessä 22. elokuuta 1922. Sota päättyi lopullisesti, kun viimeiset sopimusta vastustaneet sissijoukot antautuivat 27. huhtikuuta 1923.
Myöhempi kehitys
Pohjois-Irlanti käytti hyväkseen mahdollisuuden jättäytyä vapaavaltion ulkopuolelle. Sopimuksessa mainittu rajakomissio työskenteli salaa vuosina 1924–1925. Sen ehdottamia muutoksia Pohjois-Irlannin rajaan eivät kuitenkaan hyväksyneet sen enempää Lontoon, Dublinin kuin Belfastinkaan hallitus, joten niitä ei toteutettu. Nämä kolme hallitusta solmivat 3. joulukuuta 1925 sopimuksen, joka kumosi rajakomission valtuudet ja vahvisti sen hetkisen rajan voimassaolon.
Sisällissodan seurauksena suhtautuminen vuoden 1921 sopimukseen muodosti pitkään Irlannin politiikan hallitsevan kahtiajaon. De Valeran johtama Sinn Féin – ja sittemmin myös hänen perustamansa uusi puolue Fianna Fáil – kieltäytyi osallistumasta työskentelyyn Dáil Éireannissa, koska sen edustajat eivät suostuneet vannomaan uskollisuudenvalaa kuninkaalle. Kun W. T. Cosgraven hallitus vuonna 1927 sääti lain, joka määräsi parlamenttivaalien ehdokkaat sitoutumaan uskollisuudenvalan vannomiseen, de Valeran puolue taipui ja suostui siitä alkaen osallistumaan normaaliin parlamenttityöhön. Kun de Valera kohosi pääministeriksi vuonna 1932, hän pyrki poistamaan sopimuksesta eniten vastustamansa elementit. Vihattu uskollisuudenvala lakkautettiin vuonna 1933. Vuonna 1936 de Valeran hallitus valmisteli uuden perustuslain, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä ja astui voimaan 29. joulukuuta 1937. Siitä oli poistettu kaikki maininnat kuninkaasta ja kenraalikuvernööristä, ja Irlannista tuli presidentin johtama tasavalta, joka oli Britannian kruunun alainen ainoastaan diplomaattisuhteissaan kolmansiin valtioihin. Vuonna 1938 brittilaivastolle luovutetut satamat määrättiin palautettaviksi Irlannin hallintaan. Tämä päätös mahdollisti myöhemmin Irlannin puolueettomuuspolitiikan toisessa maailmansodassa.
Aries Merritt
Aries Merritt (s. 24. heinäkuuta 1985) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja maailmanennätyksen haltija.
Merritt voitti Grosseton alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004 kultaa 110 metrin aitajuoksussa ajalla 13,56. Hän voitti 2006 NCAA:n mestaruuden sisäradoilla 60 metrin ja ulkoradoilla 110 metrin aitajuoksussa. Hän karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa 2009 110 metrin aitajuoksun alkuerissä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui viidenneksi. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden Albuquerquessa 2012 ennätyksellään 7,43. Hän voitti samana talvena sisäratojen maailmanmestaruuden Istanbulissa ajalla 7,44.
Merritt voitti Yhdysvaltojen olympiakarsinnan 2012. Kesäolympialaisissa Lontoossa hän voitti olympiakultaa 110 metrin aidoissa omalla ennätyksellään 12,92. 7. syyskuuta 2012 Merritt teki uuden maailmanennätyksen 12,80 Timanttiliiga-kilpailussa Brysselissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui kuudenneksi. Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui kolmanneksi ajalla 13,04. Vuoden 2016 Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa Merritt sijoittui 4. sijalle ja karsiutui yhdellä sekunnin sadasosalla Rion 2016 kesäolympialaisista. Hän voitti 60 metrin aitajuoksun Yhdysvaltojen hallimestaruuden 2017. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi.
Merrittillä todettiin vuonna 2013 perinnöllinen munuaissairaus. Hänelle tehtiin munuaisensiirto kolme päivää Pekingin MM-kilpailuiden loppukilpailun jälkeen. Hän sai siirrännäisen sisareltaan.
Kausien parhaat tulokset
110 metrin aitajuoksu
Kalythiés
Kalythiés (myös Kalithiés; ) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Kallithéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Kallithéan kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 836 (vuonna 2011).
Kalythiés sijaitsee Ródoksen koillisosassa vajaa kolme kilometriä saaren itärannikosta sisämaahan päin ja noin 19 kilometriä saaren pääkaupunki Ródoksesta etelään. Kalythiés muodosta laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Καλυθιών, Dimotikí Koinótita Kalythión), johon kuuluu varsinaisen Kalythiésin kaupungin lisäksi sen vieressä rannikolla sijaitseva Falirákin kylä. Koko kaupunkiyhdyskunnan väkiluku on 4 832. Kalythiés oli lakkautetun Kallithéan kunnan kuntakeskus.
Hokkaidonsusi
Hokkaidonsusi (Canis lupus hattai) on sukupuuttoon kuollut suden alalaji, joka eli Kishidassa Japanissa.
Hokkaidonsusi kuoli sukupuuttoon 1800-luvun lopussa liiallisen metsästyksen ja elintilojen vähentymisen takia. Hokkaidonsuden lisäksi toinenkin Japanissa elänyt suden alalaji, japaninsusi (Canis lupus hodophilax), on hävinnyt.
Bysantin kreikka
Bysantin kreikka on kreikan kielen keskiaikainen kehitysvaihe, joka sijoittuu muinaiskreikan ja nykykreikan väliin ja kattaa noin vuodet 330–1453. Se oli Bysantin keisarikunnan valtakieli. Koska bysanttilaiset katsoivat elävänsä edelleen Rooman valtakunnassa, heidän oma nimitys kielelleen oli hē Rhōmaikē (dialektos / glōssa), ”roomalaisten kieli”. Keskiajan kreikassa vallitsi diglossia, koska kirjoitettu ja puhuttu kieli erosivat toisistaan vähitellen yhä enemmän.
Korkeakirjallinen kieli
Bysanttilaisen kirjallisuuden käyttämä kreikan kieli oli käytännössä attikalaista klassista kreikkaa tai sitä jäljittelevää kieltä (niin kutsuttu attikismi). Tämä oli seurausta siitä, että kirjallisuuden tyylillisinä esikuvina säilyivät läpi keskiajan klassisen kauden kirjailijat, kuten Thukydides, Demosthenes ja Isokrates, ja kielenopetus perustui antiikin ajalta periytyneeseen triviumiin, joka sisälsi grammatiikan, retoriikan ja dialektiikan. Kirjoitetussa kielessä ei tapahtunut keskiajan kuluessa oleellisia muutoksia antiikin aikaan nähden.
Tällainen bysanttilainen kirjakieli voidaan nähdä osin keinotekoisena ja tavoitellun arkaaisena kielimuotona. Vanhoja muotoja ihannoivan kirjakielen käyttö oli Bysantissa muun hellenistisen kulttuurin tuntemisen ohella sivistyneistön tunnusmerkki, jolla nämä erottivat itsensä muutoin luku- ja kirjoitustaitoisista alemmista virkamiehistä ja papistosta sekä kokonaan näitä taitoja omaamattomasta kansasta.
Vaikka kielioppi olikin peräisin klassisesta kreikasta, kieleen omaksuttiin keskiajan kuluessa paljon uusia lainasanoja. Juridinen sanasto oli peräisin latinasta. Neljännen ristiretken jälkeen kreikkaan tuli kasvavassa määrin läntistä sanastoa ranskasta ja italiasta.
Puhe- eli kansankieli
Merkittävin muutos oli niin kutsuttu itasismi, jossa kreikan kielen pitkien ja lyhyiden vokaalien ero katosi ja diftongit alettiin lausua yksinkertaisina vokaaleina. Sekä kirjaimet ι, η ja υ että diftongit οι, ει ja ηι alettiin lausua lyhyenä i-äänteenä. Sekä ο että ω äännettiin lyhyenä o-äänteenä. Myös konsonanttien lausumisessa tapahtui muutoksia. Esimerkiksi β muuttui merkitsemään b:n sijasta v-äännettä, χ taas kh:n sijasta h-äännettä.
Bysanttilaisella ajalla myös puhekieltä käytettiin kirjallisena kielenä esimerkiksi hallinnossa. Tämä johtuu siitä, että monet alemmat virkamiehet olivat luku- ja kirjoitustaitoisia, mutta heillä ei ollut klassisen koulutuksen tuomia kieliopillisia taitoja. Myös jotkut oppineet, kuten Mikael Glykas ja Theodoros Prodromos, käyttivät kansankieltä osassa teoksissaan. Kansankielen käyttö saattoi olla eräänlainen kulttuuripoliittinen kannanotto.
Erdingin lentotukikohta
pienoiskuva|Ilmakuva Erdingin lentotukikohdasta. Erdingin lentotukikohta on Saksan ilmavoimien lähellä Erdingin kaupunkia sijaitseva lentotukikohta. Lentotukikohta sijaitsee Baijerissa noin 45 kilometriä Münchenistä koilliseen. Sinne oli sijoitettuna 5. ilmatorjuntaohjuslaivue ja ilmavoimien 1. huoltorykmentti vuoden 2013 organisaatiomuutokseen asti. Tukikohdassa järjestettiin viimeinen ilmailunäytös kesällä 1986.
Historia
Ennen toista maailmansotaa ja sen aikana Erding oli Saksan ilmavoimien lentäjien koulutuskeskus. Yhdysvaltain maavoimat valtasivat tukikohdan huhtikuussa 1945, minkä jälkeen se oli kylmän sodan alun Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohtana. Se oli ilmavoimien varikkona ja lentotukikohtana.
Tukikohtaan sijoitettuina olivat seuraavat Yhdysvaltain ilmavoimien yksiköt:
Tukikohta oli alun perin suunniteltu lentovarikoksi ennen sotaa ja sen tehtävänä oli varikkotason huoltotoimet Yhdysvaltain Euroopassa oleville ja Naton hävittäjille. Châteauroux-Déolsin lentotukikohdan avaaminen 1953 Ranskassa teki Erdingistä satelliittitukikohdan.
Vuonna 1956 tukikohdan tehtävä muuttui vasta perustettujen Saksan ilmavoimien henkilöstön koulutukseen. Tukikohta luovutettiin Saksan ilmavoimille 1. huhtikuuta 1957 ja ilmavoimat vastaanotti sen valvonnan 14. joulukuuta ensilinjan tukikohtana, jonne sijoitettiin aikanaan Lockheed F-104 Starfighter, Panavia Tornado ja muita hävittäjälaivueita.
Kylmän sodan kiristymisen Euroopassa aiheutettua Naton perustamisen Yhdysvaltain ilmavoimien Euroopassa olevat joukot odottivat Länsi-Saksassa olevien lentotukikohtien siirtämistä Reinin taakse, mikä mahdollistaisi suuremman vasteajan ilmapuolustukselle. Uusien tukikohtien rakentaminen Rheinland-Pfalzin alueelle poisti Yhdysvalloilta tarpeen käyttää Erdingiä. Siitä tuli 1956 ilmapuolustustukikohta, kun sinne siirrettiin North American F-86D Sabre koneilla varustettu 86. hävittäjälennoston 440. hävittäjälaivue Landstuhlin lentotukikohdasta. Vuonna 1960 Convair F-102 Delta Dagger -koneiden siirto Eurooppaan ja budjettileikkaukset mahdollistivat tukikohdan sulkemisen.
Ranskan irrottauduttua Natosta vuonna 1966 jäi Euroopan ilmapuolustukseen aukko. Operaatio Creek Alessa aukon paikkaamiseksi kierrätettiin useiden 86. lentodivisioonan laivueiden F-102-hävittäjiä Ramsteinin lentotukikohdassa. Soesterbergissä, Zaragozassa, Hahnissa, Bitburgissa ja Ramsteinissa olleet laivueet vierailivat Erdingissä ilmavalvontatehtävissä.
Vuonna 1970 86. lentodivisioonan lakkauttamisen yhteydessä 52. taktinen hävittäjärykmentti perustettiin Erdingissä 1971 kalustonaan F-102-koneet, jotka vuotta myöhemmin poistettiin Euroopasta ja 52. taktinen hävittäjärykmentti lakkautettiin.
1980-luvulla tukikohdassa vieraili Yhdysvalloista saapuneita lentokoneita lyhyinä jaksoina osana vuotuisia Reforger-harjoituksia. Tukikohtaan on sijoitettu vuodesta 2002 alkaen Saksan ilmavoimien Luftwaffeninstandhaltungsregiment 1 ja vuoden 2013 ilmavoimien uudelleen organisoinnin jälkeen Waffensystemunterstützungszentrum 1.
Saturn Relay
Saturn RELAY on tila-auto, jota General Motors valmisti vuosina 2004-2006. Ensimmäinen mallivuosi oli 2005, ja viimeinen 2007. Autoa myytiin Saturn-brändin alla.
Jakov Zak
thumb|right|Jakov Zak
Zak aloitti pianonsoiton opintonsa Odessan konservatoriossa, josta valmistui vuonna 1932. Hän piti 15-vuotiaana ensimmäisen julkisen resitaalinsa, jonka ohjelma koostui Ludwig van Beethovenin, Franz Lisztin, Frédéric Chopinin ja Claude Debussyn teoksista. Vuonna 1932 Zak pääsi täydentämään opintojaan Moskovan konservatorioon, josta valmistui vuonna 1935. Hänen opettajansa oli Heinrich Neuhaus, jonka ollessa sairaana lukuvuodella 1933–1934 hän kuitenkin osallistui usein Konstantin Igumnovin opetukseen.
Zak sai vuonna 1937 kolmannessa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa ensipalkinnon sekä palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä. Zak esiintyi toisen maailmansodan jälkeen lukuisissa Euroopan maissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Hän toimi useiden vuosien ajan pianoduossa Emil Gilelsin kanssa. Useat hänen aikansa säveltäjät, kuten Jevgeni Golubev, Juri Levitin ja Dmitri Kabalevski valitsivat hänet teostensa kantaesittäjäksi. Zakin äänittämään ohjelmistoon kuuluu teoksia Chopinilta, Lisztiltä, Sergei Prokofjevilta, Sergei Rahmaninovilta, Maurice Ravelilta, Richard Straussilta ja Dmitri Šostakovitšilta.
Zak opetti Moskovan konservatoriossa vuodesta 1935 Heinrich Neuhausin avustajana ja vuodesta 1947 pianonsoiton professorina. Vuodesta 1965 hän oli myös konservatorion pianonsoiton laitoksen johtaja. Hän istui tuomariston jäsenenä kansainvälisissä Frédéric Chopin -pianokilpailuissa vuosina 1955 ja 1960. Zakin johdolla opiskelivat muiden muassa Jevgeni Mogilevski, Valeri Afanasjev, Nikolai Petrov ja Lubov Timofejeva.
Bro Park
Bro Park on vuonna 2016 valmistunut laukkarata, joka sijaitsee Tukholman läänissä Upplands-Bron kunnassa. Se rakennettiin vuonna 1960 avatun Täbyn laukkaradan korvaajaksi. Bro Parkissa on vuosittain noin 40 kilpailupäivää. Merkittävimmät vuosittaiset suurkilpailut ovat Stockholms Stora Pris ja Stockholm Cup.
Miksjärvi
Miksjärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Kaivolassa oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Kettujoen valuma-alueeseen.
Bro Park
Bro Parkin rakennuskustannukset olivat noin 50 miljoonaa euroa. Päätös radan rakentamisesta syntyi vuonna 2011, kun Ruotsin laukkaurheilun keskusjärjestä Svensk Galopp myi noin 10 kilometriä Tukholman pohjoispuolella sijaitsevan Täbyn laukkaradan alueen JM Bygg ja Skanska -rakennusyhtiöille 200 miljoonalla eurolla. Paikalle rakennetaan 4 000 asukkaan Täby Parkin kaupunginosa.
Miksjärvi
Maantiede
Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Siihen laskee ympäröivältä suolta suojia. Yksi ojista on samalla järven laskuoja, joka on 5,5 kilometriä pitkä. Se yhtyy Vihonojaan, joka on Kettujoen latvahaara.
Järvellä on 700 metriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin avosuota, jota ympäröi kallio- ja moreenipohjainen metsämaasto. Rannalla on yksi loma-asunto, johon johtaa tie Kalannista ja Laitilasta. Ranta on mökin kohdalta ruopattu.
Dąbiejärvi
Dąbie on Puolan neljänneksi suurin järvi. Se sijaitsee Szczecinin vieressä. Järven pinta-ala on 56 km² ja tilavuus 128 500 000 m³. Järven laskujoki on Puolan toiseksi pisin joki, Itämereen laskeva Oder.
Brock Trotter
Brock Alexander Trotter (s. 16. tammikuuta 1987 Brandon, Manitoba, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta Trotter osaa pelata myös keskellä.
Junioriura ja yliopistovuodet
Trotter pelasi kaudella 2003–2004 Manitoban paikallista MJHL-junioriliigaa Dauphin Kingsissa, jonka sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin hän voitti tehoilla 32+33=65. Trotter sijoittui koko liigan maalipörssissä kahdeksanneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi MJHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2004–2005 Trotter siirtyi Yhdysvaltoihin USHL-junioriliigan Lincoln Starsiin, jonka kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 20+38=58.
NHL-sopimus ja vuodet Montréal Canadiensin organisaatiossa
Helmikuussa 2008 NHL-varaamaton Trotter teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Montréal Canadiensin kanssa. Hän liittyi heti AHL-joukkue Hamilton Bulldogsin vahvuuteen ja pelasi loppukaudella 2007–2008 21 runkosarjaottelua tehopistein 3+6=9. Trotter kutsuttiin Canadiensin NHL-joukkueen vahvuuteen 19. huhtikuuta 2008 vieraissa Boston Bruinsia vastaan pelattuun kuudenteen puolivälieräotteluun, mutta hän kuitenkin myöhästyi ottelusta, eikä pelannut NHL:ssä koko kaudella.
Kauden 2008–2009 Trotter pelasi kokonaan Hamilton Bulldogsin AHL-joukkueessa. Kausi oli hänelle varsinainen tulokaskausi liigassa ja Trotter teki 76 runkosarjaottelussa tehot 18+31=49 ja kuudessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 2009–2010 hän nousi joukkueensa varakapteeniksi. Trotter oli Bulldogsin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies David Desharnais'n jälkeen tehoilla 36+41=77. Hän sijoittui koko AHL:n maalipörssissä neljänneksi ja pistepörssissä kuudenneksi. Trotter debytoi kauden aikana myös Canadiensin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi ottelua ilman tehopisteitä. Trotter teki NHL-debyyttinsä 6. helmikuuta 2010 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.07 minuuttia. Trotterin ketjukaverina Canadiensissa pelasi hänen kanssaan myös farmissa pelanneet Ryan White ja David Desharnais.
Siirtyminen KHL:ään ja pitkä loukkaantuminen
Kaudeksi 2010–2011 Trotter siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL:n latvialaisjoukkue Dinamo Riikaan. Hän ei pelannut siellä kuitenkaan toista sopimuskauttaan, vaan teki heinäkuussa 2011 uuden, vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen NHL-sopimuksen Montréal Canadiensin kanssa. Trotter aloitti kauden 2011–2012 AHL-joukkue Hamilton Bulldogsissa. Lokakuussa 2011 Canadiens kauppasi hänet ja kesän 2012 seitsemännen kierroksen varausvuoron Phoenix Coyotesiin vaihdossa Petteri Nokelaiseen ja Garrett Staffordiin. Trotter jatkoi kauttaan Coyotesin farmijoukkue Portland Piratesissa, kunnes maaliskuussa 2012 Pirates kauppasi hänet AHL-kaupassa Winnipeg Jetsin farmijoukkue St. John’s IceCapsiin, josta Piratesiin siirtyivät puolestaan Peter Mannino ja Kenndal McArdle.
Trotter teki toukokuussa 2012 sopimuksen aiemman seuransa Dinamo Riian kanssa, hän oli vuodet 2012–2014 kuitenkin kokonaan pelaamatta selkä- ja niskavaivojen vuoksi. Trotter teki marraskuussa 2013 vuoden mittaisen sopimuksen KHL:n kroatialaisen laajennusjoukkue Medveščak Zagrebin kanssa, mutta loukkaantumisten vuoksi hän teki joukkueen kanssa uuden try-out -sopimuksen kesäkuussa 2014. Trotter sai syyskuussa Medveščakiin kauden 2014–2015 kattavan jatkosopimuksen. Joulukuussa 2014 joukkue kuitenkin kauppasi hänet taas aiempaan seuraansa Dinamo Riikaan vaihdossa kesän 2015 neljännen kierroksen varausvuoroon.
Ruotsi, Suomi ja Saksa
Syyskuussa 2015 Trotter liittyi ammattilaistry-out -sopimuksella AHL-joukkue Manitoba Moosen harjoitusleirille. Lokakuussa hänen kuitenkin ilmoitettiin jäävän ilman jatkosopimusta. Samassa kuussi Trotter siirtyi loppukauden 2015–2016 kattavalla sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklövenin riveihin. Lokakuussa 2016 hän siirtyi loppukauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Saimaan Palloon oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Siirtotakarajalla, helmikuussa 2017 Trotter jätti liigassa viimeisenä olleen SaiPan ja siirtyi loppukaudeksi Oulun Kärppiin. Kärpissä hän nousi joukkueen ykkösketjuun ja nosti reilusta pistetahtiaan tehden yhdeksässä runkosarjaottelussa tehot 4+8=12.
Kaudeksi 2017–2018 Trotter siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin.
Maajoukkueura
Trotter edusti Canada Westernin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2004.
Ulla Lehtonen (tietokirjailija)
Ulla Lehtonen (o.s. Holopainen, ent. Antolainen, 3. kesäkuuta 1927 Varkaus – 1. heinäkuuta 2018 Varkaus) oli suomalainen luomuaatteen ja kasvisruokavalion uranuurtaja, luennoitsija, toimittaja ja tietokirjailija. Hän kirjoitti lukuisia kirjoja ja lehtiartikkeleita, piti kursseja ja antoi neuvontaa. Ulla Lehtonen esiintyi radiossa ja TV:ssä. Kasvisruuan ja luonnonmukaisen kotipuutarhaviljelyn lisäksi hänen osaamistaan olivat luonnonkasvien hyväksikäyttö, luonnonmarjat, kauppasienet ja ekoasuminen. Ulla Lehtonen oli myös Vihreän puolueen poliitikko ja aktiivinen Suomen Luonnonsuojeluliiton toiminnassa.
Ura
Ulla Lehtosen ura alkoi -70-luvulla lehtiartikkeleiden kirjoittamisella. Vuosikymmenten aikana Ulla Lehtonen kirjoitti yli 900 juttua. Tärkeimmät lehdet olivat TEE-lehti (myöh. Terve elämä -lehti), Eläkeläinen, Kotipuutarha, Varkauden lehti, Helsingin Sanomat ja Kauneus ja Terveys. Toisaalta muut toimittajat kirjoittivat hänestä huomattavan määrä juttuja etenkin 1980-90-luvulla. Opetusvideoista Luonnonmukainen kotipuutarhaviljely "Ullan mullat" ja Ullan yrtit muokattiin Yleisradiolle 10-osainen TV-sarja Ullan kasvitarha. Lisäksi Ulla Lehtonen esiintyi mm. Muuttuva perhe ja Tänään kotona -ohjelmissa. Tunnetuimmat radiosarjat olivat Risto Nurmen toimittamat Kauniit ja ryöpättävät sekä Onnellinen kasvissyöjä (samanniminen, Ulla Lehtosen kirjoittama kirja ilmestyi Yleisradiolta samana vuonna). Lisäksi Ulla Lehtonen oli mukana muun muassa lukuisissa Yleisradion Aamuvihjeissä ja Ruokailloissa.
Ulla Lehtonen kirjoitti 10 omaa kirjaa ja lisäksi hän oli mukana monissa muissa teoksissa. Merkittävin kirjoista oli 2007 ilmestynyt Syö itsesi terveeksi - 100 puutarhakasvia ruokana ja rohtona. Tämän kirjan myötä Ulla Lehtonen sai elämäntyöstään Suomen tietokirjailijoiden Varelius -palkinnon.
Ulla Lehtonen luennoi ympäri Suomea erilaisten yhdistysten ja kuntien järjestämillä kursseilla, parhaimmillaan kursseja oli yli 30/vuosi. Aiheina olivat mm. puutarhakasvien kulttuurihistoria, viljelytavat, valmistaminen ravinnoksi ja kasvien terveysvaikutukset. Myös luonnonyrtit, villivihannekset ja ekoasuminen kiinnostivat monia. Luentojen keskeisen rungon muodostivat diakuvat, joita kertyi lopulta tuhansia. Kursseja olivat esimerkiksi kesäyliopistokurssit, mutta suurin osa luentotyöstä oli ilmaista.
Ulla Lehtosen puoliso oli vuodesta 1966 lähtien opetusneuvos, diplomi-insinööri Uljas Lehtonen, joka yhdessä vaimonsa kanssa puhui julkisuudessa. 80-luvun alussa Ulla ja Uljas Lehtonen rakensivat ja rakennuttivat Varkauden Ruokovirralle Suomen ensimmäisiä ekotaloja. Talo oli Uljas Lehtosen suunnittelema ja piirtämä. Ulla Lehtonen oli mukana erilaisissa valtakunnallisissa ja maakunnallisissa hankkeissa. Näistä esimerkkeinä Mikkeli Kenkäveron näytepuutarhan perustaminen ja lasten kulttuuritapahtuma Vekara-Varkaus.
Ulla Lehtosella ei ollut akateemista koulutusta. Hänet tunnettiin tietokirjailijana, joka tarkistutti tietonsa tutkijoilla ja oli varovainen antaessaan neuvoja aiheista, joita oli tutkittu niukasti.
Keskiyö ylläni
Keskiyö ylläni on viides Terry Pratchettin nuorille suunnattu Kiekkomaailma-romaani.
Muuta
Vuonna 2010 romaani voitti Andre Norton-palkinnon. Vuonna 2011 romaani saavutti Mythopoeic-palkintoehdokkuuden nuortenkirjallisuusluokassa sekä palkittiin Locus-palkinnon (paras nuortenkirja) toisella sijalla.
Pentti Talvitie
Aarni Pentti Juhani Talvitie (1. maaliskuuta 1922 Helsinki – 14. syyskuuta 2003 Helsinki ) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Jatkosodan aikana hän palveli Valtion tiedoituslaitoksessa ja sodan jälkeen työskenteli Ranskan radion suomenkielisessä toimituksessa. Ulkoasiainhallinnon palvelukseen Talvitie astui vuonna 1950, ja hän edisti merkittävästi Suomen kauppapolitiikkaa. Hän oli suurlähettiläs 1970–1975 Brysselissä, ulkoasiainministeriön edustustojen tarkastaja 1975–1977, suurlähettiläs Bonnissa 1977–1979, Lissabonissa 1979–1984 ja Méxicossa 1984, ja 1985 hän siirtyi jälleen Brysseliin, josta jäi eläkkeelle.
Kognitiivinen uskontotiede
Kognitiivinen uskontotiede tutkii uskontoa ihmismielen toiminnan ja rakenteiden pohjalta. Uskonto nähdään yleisenä ilmiönä, jossa on kaikille kulttuureille yhteisiä piirteitä. Se hyödyntää erityisesti kognitiotiedettä ja kognitiivista psykologiaa.
Historia
Kognitiiviselle uskontotieteelle antoi alkusysäyksen Dan Sperberin vuonna 1975 ilmestynyt teos Rethinking Symbolism. Hän katsoi, että symboleilla ei ole mitään tiettyjä, määrättyjä merkityksiä. Sen sijaan ihmismielessä on ”symbolinen mekanismi”, jonka avulla muistista etsitään jotain yhteensopivaa vaikeasti ymmärrettävän asian kanssa. Stewart Gurthie toi puolestaan vuonna 1980 esiin ajatuksen, jonka mukaan synnynnäinen arkijärki voi selittää uskontoa ilmiönä. Merkittävä edistysaskel suuntaukselle oli E. Thomas Lawsonin ja Robert N. Robert N. McCauleyn vuonna 1990 julkaisema teos Rethinking Religion. He esittivät kielitieteilijä Noam Chomskyn teorioihin nojautuen, että rituaaleilla on yleinen rakenne. Sperberiltä vaikutteita saanut Pascal Boyer totesi teoksessaan Tradition, Truth and Communication (1990), että tiedonkäsittelyjärjestelmän ominaisuudet selittivät, miten perinteet jatkuvat ja leviävät.
Teoreettinen perusta
Pascal Boyer'n mukaan ihminen jakaa mielessään yleisimmät asiat viiteen ontologiseen eli olemukselliseen pääkategoriaan:
Esimerkiksi eläimen kategoriaan kuuluu kouriintuntuvimmat käsitteet, kuten kissa. Kunkin kategorian jäsenillä on sille ominaisia piirteitä. Tuntemattomankin eläinlajin kohdalla päättellemme esimerkiksi sen, että se muiden eläinten lailla saa oman lajinsa poikasia, vaikka emme tuntisi sitä täysin. Uskonnolliset käsitteet, kuten ruumiiton henkilö, sen sijaan rikkovat näitä ennakko-odotuksia. Tutkimuksissa on todettu, että ne uskonnolliset käsitteet, jotka poikkeavat vain vähän näistä kategorioista, muistetaan paremmin kuin mielikuvituksellisemmat, huomattavasti rajoja rikkovat käsitteet. Tämä selittää sen, miksi jotkin uskomukset leviävät ja periytyvät helpommin kuin toiset.
BNY Mellon Center (Philadelphia)
BNY Mellon Center, tunnettiin aikaisemmin nimellä Mellon Bank Center, on 241 metriä korkea pilvenpiirtäjä Philadelphian kaupungissa Pennsylvanian osavaltiossa Amerikan Yhdysvalloissa. BNY Mellon Center on Philadelphian kaupungin neljänneksi korkein rakennus. Rakennus esiintyi elokuvassa Philadelphia.
Kartuzyn piirikunta
Kartuzyn piirikunta on yksi Pommerin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 139 397. Siihen kuuluvat kuusi kuntaa ovat Chmielno, Kartuzy, Przodkowo, Sierakowice, Somonino, Stężyca, Sulęczyno ja Żukowo. vasen|pienoiskuva|255px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Kartuzyn piirikunnan asukkaista 50,1 prosenttia oli naispuolisia ja 49,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 26,1 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,7 prosenttia ja eläkeikäiset 14,2 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 36 vuotta, mikä on huomattavasti koko Puolan väestön keski-ikää alempi. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 2 268 lasta. Vuoden 2011 väestönlaskennassa piirikunnassa oli määrällisesti eniten kašubin kieltä puhuvia Puolan piirikunnista; 47 276 henkilöä eli 39,4 prosenttia Kartuzyn piirikunnan väestöstä puhui sitä. Kartuzyn piirikunnassa kašubin kieli on saanut virallisen vaihtoehtoisen kielen aseman Sierakowicen ja Żukowon kunnissa.
Kartuzyn piirikunnan väkiluku on kasvanut suoraviivaisesti koko 2000-luvun ajan, minkä alussa se oli 101 666 asukasta. Piirikunnan syntyvyys (2,41 syntymää yhtä kuolemaa kohden) on huomattavasti koko Puolan keskimääräistä tasoa korkeampi ja se on saanut muuttovoittoa sekä muulta Puolalta että ulkomailta. Myös uusien avioliittojen suhteellinen määrä oli vuonna 2019 merkittävästi Puolan keskiarvoa korkeampi ja suhteellinen erojen määrä Puolan keskiarvoa alempi. Asukkaiden määrän ennakoidaankin kasvavan 178 665 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Lännen Pallo
Lännen Pallo on entinen pesäpalloseura Turusta. Seura tunnetaan nykyään nimellä Turku-Pesis.
Lännen Pallon perustaminen
Seura perustettiin nimellä Lännen Pallo vuonna 1949. Pesäpallotoiminta alkoi seuran osalta kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla vuonna 1950. Miesjoukkueet pelasivat sarjaa vaihtelevasti vuoteen 1964 asti. Vuonna 1965 LäPa:n naisjoukkue nousi Suomen Mestaruussarjaan.
Naisjoukkue pelasikin SM-sarjassa yhtäjaksoisesti aina vuoteen 1986 asti. Tuona aikana joukkue saavutti SM-kultaa vuonna 1982 ja SM-pronssia 1981. Mestaruusjoukkueessa pelasivat Sirpa Helin, Marjo Hellström, Minna Hämäläinen (nyk.Lamppu), Ritva Laine (nyk. Rekola), Jaana Lindqvist, Merja Raikko (nyk. Keskinen), Teija Räsänen (nyk. Penger), Kirsti Sinisalo (nyk. Juhala), Riitta Tuomi (nyk. Valtamäki), Seija Uusitalo (nyk. Korkeamäki), Minna Varjonen, Tuula Raittila (nyk. Puikkonen), pelinjohtaja ja valmentaja Simo Lehtonen, joukkueenjohtaja Matti Vaininen. Kaudeksi 1987 Lännen Pallo putosi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Palkitut
Lyöjäkuningatar:
Vuoden pesäpalloilija:
Maine (kirja)
Maine on saksalaisen Daniel Kehlmannin proosateos, joka ilmestyi suomeksi Tammen kustantamana maaliskuussa 2011. Sen on suomentanut Ilona Nykyri.
Saksalaisen kirjallisuuden tähdeksi sanottu Kehlmann nousi julkisuuteen teoksellaan Maailman mittaajat. Toisena suomennetun teoksen Maine hän on kirjoittanut romaanimaisen kertomuskokoelman muotoon, joissa kussakin on eri päähenkilö mutta joita yhdistävistä tekijöistä muodostuu kaari. Kertomusten teemana on identiteetin ongelma, ja niissä esiintyvät samat henkilöt kaleidoskooppimaisesti eri näkökulmista nähtyinä. Sinänsä vakavia asioita kuvatessaan Kehlmann käyttää pehmentäjinä huumorin ja ironian keinoja. Kehlmann tutkii informaatioteknologian ja ihmisen ”aidon” elämän törmäyksiä, Hamletin kysymystä, ollako vai eikö olla, ja vastaus on että ihminen sekä on että ei ole, kun on kyse nettitodellisuudesta.
Tarinoiden päähenkilöt vaihtuvat. Ensimmäisessä mies saa kännykkänumerokseen näyttelijän numeron ja kyllästyy selittämään, ettei ole kyseinen henkilö. Toisen tarinan päähenkilö on tuo näyttelijä. Kaikkia tarinoita yhdistävänä tekijän on muun muassa se, että heillä on ihmissuhdeongelmia ja ongelmia oman minänsä kanssa. Tekstistä saa kuvan, että se on syntynyt vaivattomasti, mutta tarkastellessaan tekstiä lähemmin kriitikko Raija Hakala löytää kuitenkin perfektionistin. Otto Lappalainen taas huomaa tarinoissa eteläamerikkalaista maagista realismia.
Maine on ollut Saksassa Der Spiegelin ja Focusin listoilla ykkösenä ja oli Spiegelin koko vuoden 2009 bestsellerlistalla kymmenentenä.
Isabel Kleefeld on ohjannut kirjasta elokuvan Ruhm, jonka ensi-ilta oli teattereissa syksyllä 2011. Elokuvaa ei ole esitetty Suomessa
Scheider
Scheider on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1929
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1929 pidettiin Budapestissa, Unkarissa. Joidenkin lähteiden mukaan myös Suomi oli ilmoittautunut kilpailuun, mutta perui osanottonsa. Puola valittiin kisojen Fair Play -joukkueeksi.
Koskinoú
Koskinoú on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Kallithéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Kallithéan kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 3 175 (vuonna 2011).
Koskinoú sijaitsee Ródoksen koillisosassa sisämaassa noin kuusi kilometriä saaren pääkaupunki Ródoksesta etelään. Asutus on Ródoksen vanhimpia, ja kaupungin alueella on lukuisia jäänteitä antiikin ajalta ja bysanttilaiselta ajalta. Koskinoú muodostaa laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Κοσκινού, Dimotikí Koinótita Koskinoú), johon kuuluvat varsinaisen Koskinoún kaupungin lisäksi Ammoúdes, Tsaḯri ja Vrysiá. Koko yhdyskunnan väkiluku on 3 679. Pääkaupungin läheisyyden vuoksi Koskinoú on kasvanut viime vuosina voimakkaasti.
Koskinoú tunnetaan esimerkkinä perinteisestä ródoslaisesta rakennustyylistä. Sen nähtävyyksiin kuuluvat myös varhaiskristilliset kirkot sekä 1200-luvulta peräisin oleva linna.
Christopher Higgins
Christopher "Chris" Higgins (s. 2. kesäkuuta 1983 Smithtown, New York) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa NHL-seura Vancouver Canucksia. Ennen Vancouveriin siirtymistä Higgins on edustanut Montreal Canadiensia, New York Rangersia, Calgary Flamesia sekä Florida Panthersia.
208 Lacrimosa
208 Lacrimosa on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi, jonka löysi J. Palisa vuonna 1879. Pikkuplaneetan nimi tarkoittaa valitusta. Nimi tulee luultavasti koteen uudelleen löytämiseen liittyneistä vaikeuksista. Lacrimosan läpimitta on noin 41 kilometriä ja pyörähdysaika noin 14,09 tuntia. Kohde kuuluu Koronis-ryhmän asteroideihin ja on ryhmän jäsenistä suurin.
Norsk Tipping
thumb|Yhtiön pääkonttori vuonna 2006. Norsk Tipping AS on norjalainen rahapeliyhtiö. Vuonna 1948 perustetun yhtiön pääkonttori sijaitsee Hamarin kaupungissa.
Big Brother and the Holding Company
Big Brother and the Holding Company oli sanfranciscolainen rockyhtye, joka vaikutti lähinnä 1960-luvulla. Vuonna 1965 perustettu yhtye tuli kuuluisaksi oikeastaan laulajansa Janis Joplinin avulla. Big Brotherin albumi Cheap Thrills ilmestyi vuonna 1968, ja siitä tuli jättimenestys. Joplinin lähdettyä yhtye yritti vielä jatkaa uraansa, mutta se hajosi pian How Hard It Is -levyn ilmestymisen jälkeen. 1980-luvulla Big Brother kasattiin uudelleen ja se on tehnyt kiertueita uuden kitaristin ja laulajan kanssa.
Norsk Tipping
Norjan valtio on omistanut Norsk Tippingin kokonaan vuodesta 1993 lähtien. Kuten Veikkaus Suomessa, myös Norsk Tipping jakaa tuottonsa Norjan urheilulle, liikuntaan ja kulttuuriin.
Pohjoismainen Kennelunioni
Pohjoismainen Kennelunioni PKU (Nordisk Kennelunion) on pohjoismaiden kansallisten kennelliittojen väliseen yhteistyöhön tähtäävä unioni. Sen tarkoitus on yhdenmukaistaa ja yksinkertaistaa rekisteröintiin, näyttelyihin, käyttö- ja metsästyskokeisiin ynnä muuhun liittyviä sääntöjä ja ohjeita.
Kaikki PKU:n alaiset kennelliitot ovat FCI:n jäseniä, minkä johdosta ne tunnustavat automaattisesti kaikki kansainvälisesti hyväksytyt rodut ja noudattavat järjestön viitoittamia sääntöjä ja ohjeita.
Jokainen pohjoismainen kennelliitto voi päättää, haluaako se hyväksyä lisäksi myös sellaisia rotuja, joita FCI ei ole tunnustanut. PKU:n yleiskäytäntö on, että yhdessä jäsenmaassa tunnustettu rotu hyväksytään myös PKU:ssa ja sen myötä mieluiten muissakin jäsenmaissa. Tämän vuoksi on olemassa rotuja, jotka on tunnustettu kaikkien PKU-jäsenmaiden virallisissa kennelliitoissa, muttei FCI:ssä. Näin ei kuitenkaan aina tapahdu, ja on useita rotuja jotka on hyväksytty vain tietyissä jäsenmaissa. Niistä osalla voi olla PKU-tunnustus, mutta osalla ei sitäkään kuten esimerkiksi vain Ruotsin ja Suomen kennelliittojen hyväksymä gotlanninajokoira. SKL:n tunnustamista roduista gotlanninajokoiran lisäksi amerikankääpiökettuterrierillä ei ole PKU:n tunnustusta.
Pessi ja Illusia (täsmennyssivu)
Pessi ja Illusia viittaa seuraaviin:
Pohjoismainen Kennelunioni
Ennen vuotta 1995 PKU:lla oli oma rotujaottelunsa, joka poikkesi huomattavasti FCI:n vastaavasta. PKU on FCI:n virallisesti nimeämä samojedinkoiran vastuu"maa", vaikka rodun alkuperämaaksi onkin tunnustettu Pohjois-Venäjä ja Siperia.
PKU:n entinen rotujaottelu
PKU jakoi rodut kahdeksaan eri ryhmään aina vuoteen 1994 asti, mutta koska siitä eteenpäin on noudatettu FCI:n jaottelua, sen jälkeen hyväksyttyjen rotujen jaottelusta alkuperäisiin pohjoismaisiin roturyhmiin ei ole olemassa tietoa. Listauksesta täten puuttuu moni nykyisin yleinenkin PKU:n hyväksymä rotu, kuten esimerkiksi lagotto romagnolo, bichon frisé, novascotiannoutaja, jackrussellinterrieri ja amerikanstaffordshirenterrieri. Huomattavaa on tiettyjen rotujen luokittelu toisenlaisiin ryhmiin kuin FCI:llä: mm. muutama paimenkoira luettiin seurakoiriin ja pystykorviin ja useampi molossikoira seurakoiriin.
Hypotermia
Yleistä
Hypotermiasta voidaan puhua, kun ihmisen kehon lämpö laskee alle 35 celsiusasteen. Hypotermia voidaan jakaa kolmeen vaikeusasteeseen: lievä hypotermia (34–35 °C), kohtalainen hypotermia (30–34 °C) ja vaikea hypotermia (alle 30 °C).
Elimistön lämpötilan laskiessa ihmiselle kehittyy hypotermian oireita, joiden esiintyminen riippuu hypotermian asteesta. Vilunväristykset, kylmäntunne, kömpelyys, lihasvapinat ja välinpitämättömyys ovat jo merkkejä kohtalaisesta hypotermiasta. Kehon lämmön laskiessa vieläkin alemmaksi kylmäntunne ja lihasvapinat loppuvat, ja tajunnantaso laskee edelleen. Samalla hengitys sekä pulssi hidastuvat ja heikentyvät. Lämmön laskiessa alle 30 celsiusasteen sydämen rytmihäiriöiden riski kasvaa huomattavasti. Varsinkin flimmeri ja kammiotakykardia tai -värinä ovat varsin yleisiä vaikean hypotermian yhteydessä.
Ihmisen kehon lämmön laskiessa liian alhaiseksi alkaa elimistön oma puolustusmekanismi toimia. Se alkaa siirtää lämmintä verta lähelle tärkeitä elimiä ja kylmää verta lähinnä raajoihin. Tästä johtuu se, että kädet alkavat käydä toimintakyvyttömiksi ja liikkumisesta tulee vaikeampaa. Tässä tilanteessa turha raajojen liikuttelu saa kehossa liikkeelle kylmän veren, joka voi sydämeen tullessaan ja sydänlihasta tarpeeksi jäähdyttäessään jopa aiheuttaa kammiovärinän ja kuoleman. Tätä kutsutaan jälkijäähtymiseksi.
Joissakin tapauksissa ihminen voi tuntea olonsa kuumeiseksi, vaikka todellisuudessa hänellä on alilämpöä.
Lievä hypotermia
Lievässä hypotermiassa kehon lämpötila on noin 34–35 °C. Lievän hypotermian oireita ovat vilunväristykset, voimakas palelu sekä kouristukset. Hengitys ja syke nopeutuvat. Iho kalpenee ja kuivuu, ja ulkopuolinen voi todeta sen viileäksi. Jo lievästä hypotermiasta kärsivän muisti ja motoriset kyvyt voivat heikentyä.
Kohtalainen hypotermia
Kohtalaisessa hypotermiassa kehon lämpötila on noin 30–34 °C. Kohtalaisessa hypotermiassa vilunväristykset lakkaavat ja aivotoiminta hidastuu. Tajunnantaso laskee, mikä ilmenee uneliaisuutena ja sekavana käytöksenä. Lihakset jäykistyvät, pupillit laajenevat ja hypotermiasta kärsivä on alttiina sydämen rytmihäiriöille.
Vaikea hypotermia
Vaikeassa hypotermiassa kehon lämpötila on alle 30 °C. Tällöin hypotermiasta kärsivä menettää tajuntansa, hänen lihaksensa kangistuvat, syke hidastuu ja iho alkaa turvota. Vaikean hypotermian vaiheessa olevan hengitys voi olla kiivasta.
Wilhelm Röntgen
Wilhelm Conrad Röntgen (27. maaliskuuta 1845 Lennep, Preussi (nykyinen Saksa) – 10. helmikuuta 1923 München, Saksa) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan erityisesti röntgensäteiden kokeellisesta löytämisestä. Hänen kehittämäänsä konetta, joka lähettää röntgensäteitä, kutsutaan röntgenlaitteeksi. Wilhelm Röntgen sai löydöstään maailman ensimmäisen Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1901, mutta itse suhtautui löytämäänsä säteilyyn hyvin vaatimattomasti. Röntgenin löytö aiheutti pienen vallankumouksen fysiikan alalla ja useat tiedemiehet aloittivat sen tutkimisen. Se sai poikkeuksellisen innokkaan vastaanoton niin tiedemiesten kuin maallikoiden keskuudessa. Alkuaine numero 111 nimettiin Röntgenin mukaan marraskuussa 2004 röntgeniumiksi, jonka lyhenne on Rg, aiemmin Unununium.
Nuoruus
thumb|Röntgenin syntymäkoti Gänsemarkt 1:ssä Wilhelm Röntgen syntyi saksalaisessa Lennepin (nykyinen Remscheid-Lennep) kaupungissa. Röntgenin isä oli Dahbringhausenissa vuonna 1801 syntynyt räätäli Friedrich Conrad Röntgen. Äiti Charlotte Constanze Frowein oli erään alun perin Lennepistä lähtöisin olevan ja myöhemmin Amsterdamiin siirtyneen suvun jäsen. Frowein ja Röntgen menivät naimisiin 1. toukokuuta 1842. Kolme vuotta myöhemmin he saivat ainoaksi lapsekseen jääneen Wilhelm Röntgenin. Friedrich Röntgenin ammatti ei tuottanut rahaa kovinkaan hyvin, joten Wilhelmin ollessa kolmevuotias perhe muutti Alankomaihin paremman myynnin toivossa. He asettuivat Apeldoorniin, jonne oli myös Röntgenin äidin perhe asettunut asumaan. Röntgen kävi peruskoulua Apeldoornissa Martinus Herman van Doornin instituutissa 16-vuotiaaksi asti. Röntgen osasi saksan lisäksi puhua hollantia, joten kieli ei ollut opiskelun este. Röntgen ei osoittanut erityisiä taipumuksia missään kouluaineessa, mutta hän oli varsin lahjakas mekaanisten laitteiden rakentamisessa. Tämä piirre säilyi aikuisikään asti. Röntgen oli hyvin luonnonläheinen ja rakasti metsissä kävelemistä.
Opiskeluvuodet
Vuonna 1862 Röntgen siirtyi opiskelemaan Utrechtin tekniseen kouluun, jossa koulutettiin 14–18-vuotiaita poikia teollisuustöihin. Röntgen kuitenkin erotettiin hänen koulutoverinsa tehtyä pilapiirroksen eräästä opettajasta. Opettaja kysyi Röntgeniltä, kuka pilapiirroksen oli tehnyt, mutta Röntgen kieltäytyi vastaamasta ja erotettiin.
Röntgen pääsi seuraamaan tammikuussa 1865 epävirallisena oppilaana opetusta Utrechtin yliopistossa. Hän kuuli, että kykenisi opiskelemaan Zürichissä, jos läpäisisi pääsykokeen. Saman vuoden marraskuussa hän aloitti Zürichin polyteknisessä opistossa insinööriopinnot, mille päättötodistuksen puuttuminen ei ollut este. Röntgen kävi muun muassa Rudolf Clausiuksen luennoilla ja työskenteli August Kundtin laboratoriossa. Clausius ja Kundt vaikuttivat huomattavasti Röntgenin kehittymiseen. Röntgen osoitti lahjakkuutensa Zürichin teknillisessä korkeakoulussa. Hän sai kaikista kahdeksasta opintoaineestaan parhaimman arvosanan, kahdesta lähes parhaan ja yhdestä hyvän arvosanan. Röntgen valmistui insinööriksi vuonna 1868. Valmistumisen jälkeen hän päätti jäädä vielä vuodeksi viimeistelemään tutkielmaansa, Studien Ober Gase, joka käsittelee kaasujen ominaisuuksia. Lopulta tutkielma oikeutti tohtorin tutkinnon suorittamiseen, minkä hän teki Zürichin yliopistossa.