cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ikoneista
Historia
Teoksessaan Johannes kokosi ikoneita puolustavat argumentit yhteen ikoniteologiaa koskevaksi opiksi. Ikonoklastit tuomitsivat Johanneksen omassa kirkolliskokouksessaan vuonna 754. Seitsemäs ekumeeninen kirkolliskokous eli Nikean toinen kirkolliskokous kumosi ikonoklasmin vuonna 787. Tuolloin kirkon ikoniteologia perustettiin pitkälti Johanneksen opetuksiin ja hänen kunniansa palautettiin. Näin Johanneksen ikoniteologiasta tuli käytännössä kirkon virallinen kanta.
Ikoneista on paitsi varhaisin myös aikansa parhaiten tunnettu ikoneita puolustava teos. Johannes käsittelee ikoneita myös ortodoksisen teologian yhteenvetonsa Ortodoksisen uskon tarkka esitys neljännessä kirjassa.
Sisältö
Ikoneista-teoksen kolme puhetta ovat sisällöltään hyvin samanlaisia. Johannes pyrkii osoittamaan sekä Raamatun että kirkon vanhan perinteen avulla, että ikonien kunnioittaminen on oikein. Hän esittää, millainen kuvien kunnioittaminen on oikeaa ikonien kunnioittamista ja millainen väärää epäjumalien kuvien palvomista.
pienoiskuva|upright|Teoksen kirjoittajaa Johannes Damaskolaista esittävä ikoni. Johanneksen pääargumentti puheissaan on, että Vanhan testamentin kuvakielto oli kumoutunut, kun Jumala oli tullut Jeesuksessa ihmiseksi. Näin kuvaamaton oli samalla tullut kuvattavaksi ja kuvan (eikōn) eli ikonin tekeminen siitä oli sallittua. Ikoni korostaa sitä tosiasiaa, että Jumala tuli ihmiseksi ja kuvattavaksi. Ikonit ovat näin oikeaoppisen, ortodoksisen kristillisen teologian luonnollinen seuraus.
Johanneksen mukaan koko ikonografia saa alkunsa Pyhästä Kolminaisuudesta, jossa Poika on Isän kuva, ja Pyhä Henki on Pojan kuva. Myös ihminen on Jumalan kuva, ja vastaavasti kaikki aineellinen kuvastaa jotenkin jumalallista ja jumalallisia ideoita. Jopa puhutut sanat ovat äänellisiä kuvia. Aineelliset kuvat toimivat ikään kuin johdattajina, jotka herättävät tunteen jumalallisen läsnäolosta aineellisessa todellisuudessamme.
Jokaisen puheensa jälkeen Johannes esittää lähteensä eli "vanhojen ja koeteltujen pyhien isien todistuksia ikoneista", toisin sanoen joukon varhaisempien kirkkoisien teoksista koottuja katkelmia, jotka puhuvat ikoneista. Näin Johannes osoittaa perustavansa opetuksensa kokonaisuudessaan varhaisempaan kristilliseen opetukseen.
Ensimmäinen puhe ikonien syyttäjiä vastaan
Johannes aloittaa Vanhan testamentin kirjoissa annetusta kuvakiellosta, joka kieltää tekemästä kuvaa mistään taivaassa tai maan päällä olevasta. Johanneksen mukaan kiellon tarkoitus oli, ettei palveltaisi ja kumerrattaisi luotua luojan sijasta. Kuvakielto annettiin siis epäjumalanpalvonnan takia, koska juutalaiset olivat sellaiseen taipuvaisia. Nykyään ihmiset ovat sen sijaan kuin astuneet lapsuudesta aikuisuuteen ja tietävät, mitä voidaan kuvata ja mitä ei. Näkymätöntä Jumalaa ei voi kuvata, mutta kun Jumala tuli ihmiseksi, tällöin on luonnollista tehdä tämän ihmiseksi tulleen kuva.
Tämän jälkeen Johannes käsittelee laajemmin kuvia ja kuvan teologiaa sekä kumartamista. Kuva esittää ja muistuttaa alkukuvaa, mutta on siitä kuitenkin erillinen eikä ole kaikessa sen kaltainen. Kuvia on useaa eri lajia: esimerkin kaltaisia kuvia, kuten Jumalan muuttumaton tahto Jumalan kuvana; vertauskuvat muuten kuvaamattomista asioista, joita myös Raamatussa esiintyy; arvoituksenomaiset varjokuvat tulevista asioista; sekä muistot erilaisista tapahtumista ja ihmeistä. Kumartaminen on alistumisen ja kunnioituksen merkki. Se voidaan jakaa palvonnan kumarrukseen, joka on varattu Jumalalle, sekä kunnioituksen kumarrukseen, joka kohdistuu esimerkiksi Jumalan ystäviin ja palvelijoihin tai paikkoihin, Jumalalle pyhitettyihin asioihin tai Jumalan asettamiin hallitsijoihin.
Johannes nostaa esille myös syytöksen, jonka mukaan olisi tyydyttävä Kristuksen ja Jumalansynnyttäjän (Neitsyt Maria) kuviin. Johanneksen mukaan kuitenkin myös muista pyhistä voidaan ja tulee tehdä ikoneita, koska muuten kielletään pyhien arvo ja kunnia. Pyhät olivat eläessään täynnä Pyhää Henkeä ja Pyhän Hengen armo pysyy heissä ja heidän kuvissaan kuoleman jälkeenkin.
Lopuksi Johannes huomauttaa, että ikonien syyttäjät inhoavat vain kuvien sitä kumartamista, jota kuvia jumalina pitävät pakanat harjoittavat, eivätkä sitä, miten oikeaoppiset kristityt kumartavat ikoneita. Pakanoiden sopimattoman tavan takia ei tule lakkauttaa kristittyjen hurskasta käytäntöä. Vaikka jotkut isät, kuten Epifanios, mahdollisesti vastustivatkin kuvia, kirkon perimätieto ja sen kirjoitusten ja hengellisten tapojen enemmistö hyväksyy kuvat.
Toinen puhe ikonien syyttäjiä vastaan
pienoiskuva|upright|Ikonoklasmin kumonnutta [[Nikean toinen kirkolliskokous|seitsemättä ekumeenista kirkolliskokousta (Nikea, 754) esittävä ikoni 1670-luvulta.]]
Toisen puheen rakenne on sama kuin ensimmäisen. Johannes aloittaa toteamalla, että paholainen on usein eksyttänyt ei vain pakanat vaan myös juutalaiset tekemään katoavaisten kuvia ja kumartamaan niitä jumalina, ja yrittää nyt eksyttää kirkon samalla kysymyksellä. Paholainen ei tahdo, että sen tappio tehtäisiin tunnetuksi kuvaamalla Jumalan ja hänen pyhiensä kunnia. Tämän jälkeen Johannes käsittelee jälleen Vanhan testamentin kuvakieltoa ja toteaa, että jos kuvaisimme vain luotua ja kumartaisimme sitä, se olisi väärin; mutta nyt kun jumaluus on yhdistynyt meidän luontoomme, luontomme on kirkastunut. Ikoni on voiton merkki. Johannes toteaa myös, ettei kuninkaiden asia ole säätää kirkon lakeja, viitaten tällä selvästi keisarin sekaantumiseen kirkon teologiaan.
Johannes käsittelee myös syytettä, jonka mukaan aine olisi paha. Johanneksen mukaan tämä on muun muassa manikealaisten oppi; kristillisen opin mukaan aine sen sijaan on hyvä, sillä sekin on Jumalan luomaa. Kun Sana tuli lihaksi, pelastuksemme tapahtui aineen kautta. Voimme siis kunnioittaa ja kumartaa ainetta. Kumarramme ristiä sekä muita esineitä, joiden kautta Kristus surmattiin, joten voimme kumartaa ikoneita, jotka uskovat ovat tehneet hyvässä tarkoituksessa Kristuksen kärsimysten muistoksi.
Kolmas puhe ikonien syyttäjiä vastaan
Kolmannen puheen Johannes aloittaa jälleen toteamalla, että ikonien vastustus on paholaisen juoni, sillä tämä ei tahdo Kristuksen pelastavia ihmeitä ihmisten nähtäviksi eikä omaa tappiotaan tunnetuksi. Tämän jälkeen Johannes käsittelee jälleen Vanhan testamentin kuvakieltoa ja esittää oman vastauksensa siihen välillä laajentaen ensimmäisen kahden puheen esitystä aiheesta. Johanneksen mukaan tarvitsemme ruumiillisina olentoina ainetta hengellisen käsittämiseksi:
Tämän jälkeen Johannes käsittelee edellisiä puheita laajemmin sitä, mikä on kuva, sekä minkä tähden kuvia tehdään ja kuinka monenlaisia kuvia on. Kuva on jonkin kaltainen esimerkki ja kuvaus, joka esittää kuvattavaa. Kuva paljastaa salattua ja saattaa sen ilmi. Kuvia on kuutta lajia: 1) luonnolliset kuvat; 2) Jumalan tahto, eli Jumalassa oleva ajatus siitä, mitä hän tulee tekemään; 3) Jumalan jäljitelmä eli ihminen; 4) piirros, joka antaa muodon näkymättömille ruumiittomille ja esittää ne aineellisesti; 5) ennakko- ja ennuskuvat tulevista asioista; sekä 6) kuvat tapahtumien ja ihmeiden muistoksi.
Johannes määrittelee myös, mitä voidaan kuvata ja mitä ei ja miten mikin kuvataan. Hänen mukaansa on oikein kuvata hahmoja, joilla on ruumiillinen, kuvattavissa oleva muoto ja väri. Myös sellaisilla henkiolennoilla kuin enkeli, sielu ja paha henki on luontonsa mukaisesti muoto, ja niitä voidaan kuvata sellaisina kuin otolliset ovat ne saattaneet nähdä, mutta niiden kuva ilmaisee ruumiittomuutta. Vain jumalallinen luonto on kuvaamaton ja käsittämätön, ja täysin vailla ulkonäköä ja muotoa. Ensimmäisenä kuvan teki Jumala itse synnyttäessään ainoan poikansa sekä luodessaan ihmisen.
Lopuksi Johannes määrittelee jälleen, mitä kumartaminen on sekä käsittelee sitä, montako kumarrettavaa löydämme Raamatusta ja kuinka monella tavalla edeskannamme kumarrusta luoduille. Kumartaminen on maahan lankeamisen, alistumisen ja nöyrtymisen merkki. Kumartamisen tapoja on viisi: 1) palvonta; 2) ihailusta kumartaminen; 3) kumartaminen kiitokseksi; 4) puutteen ja lahjojen toiveen takia kumartaminen; sekä 5) katumukseen ja synnintunnustukseen liittyvä kumartaminen. Raamatusta voidaan löytää seitsemänlaisia kumarrettavia: 1) ne, joissa pyhä Jumala lepää, kuten Jumalansynnyttäjä ja kaikki pyhät; 2) kaikki luotu, jonka kautta Jumala on toteuttanut pelastuksen; 3) Jumalalle kuuluva, kuten evankeliumit ja muut vastaavat kirjat; 4) kuvat, jotka ilmestyivät profeetoille, kuten Aaronin sauva, manna-astia ja näkyleipäpöytä; 5) toisemme, koska meillä on osallisuus Jumalan kanssa; 6) ne, joilla on hallitus ja valta; sekä 7) isännät, joita orjat kumartavat.
Hämeenlinnan Pallokerho (jalkapallo)
Hämeenlinnan Pallokerho oli hämeenlinnalainen vuosina 1929–1991 vaikuttanut jalkapalloseura. Jalkapallo oli usean lajin seurana aiemmin tunnetun Pallokerhon ohjelmassa heti perustamisvuodesta alkaen. Miesten tasolla joukkueen historia päättyi syksyyn 1991, kun HPK ja Pallo-Kärpät yhdistyivät FC Hämeenlinnaksi. Junioriseurana HPK jatkoi vielä vuoteen 1999 asti, jolloin kaupungin seurat muodostivat Hämeenlinnan Jalkapalloseuran.
Seuran historiaa
HPK perustettiin loppuvuodesta 1929, kun kaupunkiin haluttiin perustaa jääpalloseura. Perustavan kokouksen aikana tuli myös ilmi, että seuran ainoaksi lajiksi ei jää vain jääpallo, vaan jalkapallo ja jääkiekko päätettiin ottaa heti mukaan ohjelmistoon. Alkuvuosina menestys ei ollut kovin kaksista, mutta siitä huolimatta HPK nousi kaupungin johtavaksi jalkapalloseuraksi jo 1930-luvun puolivälissä, jollaisena se pysyikin FC Hämeenlinnan perustamiseen saakka.
HPK:n jalkapallon parhaimmat hetket koettiin heti sotien jälkeen, kun joukkue nousi unkarilaisen Janosz Nagyn johdolla Suomensarjaan. HPK pelasikin vuosikaudet Suomensarjaa, väliin Maakuntasarjasta vauhtia hakien, kunnes 1970-luvulla seura vajosi alasarjoihin. Viimeisen kerran HPK oli taistelemassa noususta ylemmille sarjaportaille vuonna 1984, kun joukkue hävisi 1. divisioonan karsinnoissa Myllykosken Palloa vastaan. 1990-luvun alussa HPK:n edustusjalkapalloilun taloustilanne oli niin surkeassa kunnossa, että ainoaksi vaihtoehdoksi jäi yhdistyminen paikalliskilpailija Pallo-Kärppien kanssa, mikä johtikin FC Hämeenlinnan perustamiseen syksyllä 1991.
HPK:n historian suurimpiin hetkiin kuuluu hämeenlinnalaisen Harri Järven nousu maajoukkueeseen kaudella 1964. Järvi tekikin Olympiastadionilla pelatussa ottelussa Ruotsia vastaan ottelun ainoan maalin, kun Suomi voitti Ruotsin 15 551 katsojan edessä 2. elokuuta 1964.
HPK:n yleisöennätys on 1 192 katsojaa 1. divisioonan karsintaottelusta MyPaa vastaan vuonna 1984.
Lähteet
Hyvän Pelin Kerho - Timo Lainesalo, 1989
José Luis Martí
José Luis Martí Soler (s. 28. huhtikuuta 1975 Palma, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hän on toiminut elokuusta 2020 lähtien Leganésin päävalmentajana. Pelaajaurallaan Martí oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura
Martí on kotikuntansa Mallorcan kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa kaudella 1999–2000. Seuraavaksi kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi kanariansaarille Tenerifeen. Kauden päätteeksi joukkue nousi maan pääsarjaan Primera Divisióniin.
Heinäkuussa 2003 Martí siirtyi Sevillaan, kun Tenerife putosi pääsarjasta. Hän kuului andalusialaisseuran avainpelaajiin seuraavina kausina. Toukokuussa 2007 hän jatkoi sopimustaan joukkueen kanssa vuoteen 2010 asti. Kauden 2007–2008 edetessä hän kuitenkin menetti asemaansa joukkueessa ja lopulta tammikuussa 2008 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella Real Sociedadiin.
Heinäkuussa 2008 Martí palasi kasvattajaseuraansa Mallorcaan ja lukeutui avauskokoonpanoon heti ensimmäisellä kaudellaan. Martí päätti pelaajauransa kauteen 2014–2015, jolloin hän oli 40-vuotias.
Karakulino
thumb|250px|Pyhän Panteleimonin kirkko Karakulinossa. Karakulino on kylä ja maalaiskunta Udmurtiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kamajoen rannalla 122 kilometriä Iževskistä etelään. Kylä on Karakulinon piirin keskus. Siellä on 5 100 asukasta (vuonna 2002).
Karakulino on perustettu vuonna 1683. Sen nimi perustuu tataarin sanoihin kara ’musta’ ja kul ’järvi’. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, mareja, udmurtteja ja tataareja.
Kylästä on maantieyhteys Sarapuliin. Tärkein elinkeino on maatalous. Lisäksi toimii tiilitehdas, meijeri ja leipomo. Kylässä on ammattikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa, kotiseutumuseo ja piirisairaala.
Milutin Milanković
Milutin Milanković (28. maaliskuuta 1879 – 12. joulukuuta 1958 Belgrad) oli serbialainen insinööri ja matemaatikko, joka muotoili nykyisin yleisesti hyväksytyn teorian jääkausien syistä. Sen mukaan Maan akselin ja radan pitkäjaksoiset muutokset aiheuttavat jääkausia.
Milanković syntyi Daljin kylässä Osijekin lähellä silloisessa Itävalta-Unkarissa. Hän valmistui Wienin teknisestä instituutista ja väitteli vuonna 1904. Hän suunnitteli betonirakenteita.
Vuonna 1909 Milankovićista tuli soveltavan matematiikan professori Belgradin yliopistoon. Pian hänen muutettuaan Belgradiin syttyi ensin Balkanin sota ja sitten ensimmäinen maailmansota, jonka aikana juuri avioitunut Milanković joutui internoiduksi ensin Nezsideriin ja myöhemmin Budapestiin, mutta hän sai työskennellä Budapestin kirjastossa. Milankovićia alkoi kiinnostaa sovellusalueena meteorologia, etenkin Auringon säteilyn vaikutus Maan ilmastoon. Hän julkaisi ensimmäisen artikkelinsa aiheesta vuonna 1920.
1950-luvulla Milankovićin ajatukset jääkausien syistä olivat epäsuosittuja. Vasta 1960- ja 1970-luvuilla valtamerten syväkairauksista tehdyt tutkimukset paljastivat ilmaston vaihtelevan jaksollisesti suureksi osaksi Milankovićin ennustamalla tavalla.
Milanković oli kiinnostunut tieteen popularisoinnista. Hän kirjoitti vuosien ajan yleistajuista tiedepalstaa serbialaiseen lehteen. Kolumnit julkaistiin myöhemmin kirjana.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1976
Pesäpallon SM-sarja 1976. Kouvolan Pallonlyöjät voitti mestaruuden selkeällä piste-erolla. Muut mitalit sen sijaan ratkesivat vasta yllätyksellisellä päätöskierroksella. Seinäjoki haki 1–5 vierasvoiton Haminasta, jolla varmistui kakkossija. Pronssin tavoittelijoista Imatra hävisi Ulvilassa 10–5, Kankaanpää Kiteellä 5–4 ja Vimpeli Jokioisilla 4–3. Pronssit vei näin ollen Jyväskylän Kiri, jonka onnistui voittaa mestaruutensa varmistanut Kouvola selkeästi 8–1.
Sarjataulukko
Kolme viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Jyväskylän Lohi, Oulun Lippo ja Nurmon Jymy.
Ottelut
KPL: Heimo Aaltonen, Ilkka Kannelkoski, Jorma Ahvenainen, Markku Löfman, Matti Lautala, Mauri Alanne, Mikko Vitikainen, Pekka Harjula, Pertti Lonka, Reijo Haka, Tapio Vahteri, Timo Raussi pelinjohtaja, Reino Susi joukkueenjohtaja. Näiden lisäksi Lassi Oksanen pelasi yhden ottelun.
Lasaia
Lasaia oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Faistóksen kunnassa lähellä nykyistä Chrysóstomoksen kylää.
pienoiskuva|vasen|240px|Tráfoksen saari ja antiikin aikaisen aallonmurtajan jäänteet. Lasaia oli suhteellisen pienikokoinen kaupunki. Se sijaitsi Kreetan etelärannikolla noin kolme kilometriä itään niin kutsutuista Hyvistäsatamista (nyk. Kaloí Liménes). Lasaia mainitaan Apostolien teoissa Hyviensatamien yhteydessä, mutta ei muutoin antiikin kirjallisuudessa. Kaupungin paikka löydettiin vuonna 1856.
Lasaian paikan edustalla sijaitsee pieni Tráfoksen saari. Paikalla on muun muassa rakennusten perustuksia sekä Tráfoksen Kreetan pääsaareen yhdistäneen aallonmurtajan jäänteet.
Kolme pientä porsasta
Kolme pientä porsasta on vanha satu, jossa porsaat rakentavat kolme taloa erilaisista materiaaleista. Iso paha susi onnistuu puhaltamaan kumoon kaksi ensimmäistä taloa, jotka porsaat tekivät oljenkorsista ja puusta. Kolmatta tiilestä tehtyä taloa se ei pysty kaatamaan. Sadusta on tehty kaksi versiota; toisessa susi onnistuu syömään kaksi porsasta mutta joutuu lopussa kolmannen porsaan pataan, kun taas toisessa versiossa kaikki porsaat pelastuvat tiilitalon sisälle ja susikin jää henkiin.
Satu julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1843. Vuonna 1933 Disney-yhtiö julkaisi satuun perustuvan samannimisen lyhyt­elokuvan. Myöhemmin porsaat samoin kuin susikin, Sepe Susi, ovat tulleet tunnetuiksi myös Disneyn sarja­kuva­hahmoina.
Krommyon
pienoiskuva|vasen|240px|Krommyonin teatterin rauniot. Krommyon oli satamakaupunki ja sijaitsi Saroninlahden rannalla noin 120 stadioninmittaa eli noin 21 kilometriä Korintista itään. Kaupungin nimi viittaa mahdollisesti alueella kasvatettuihin sipuleihin. Kreikkalaisessa mytologiassa Krommyon sai nimensä Kromoksesta, Poseidonin pojasta. Mytologiassa paikka tunnetaan ennen kaikkea Krommyonin emakosta, joka oli kauan seudulla kauhua aiheuttanut metsäsika, ja jonka Theseus surmasi.
Kaupunki on ollut asuttu viimeistään geometriselta kaudelta noin 1000–700 eaa. lähtien. Se oli alun perin Megarista, ja Megara ja Korintti sotivat sen hallinnasta. Myöhemmin Krommyon kuului Korintin alaisuuteen ja Korinthiaan. Kaupunki ja sen satama oli linnoitettu ainakin klassisella kaudella.
Krommyonin paikka löydettiin Ateenan ja Kórinthoksen välisen valtatien rakennustöiden yhteydessä vuonna 1961. Pieni arkeologinen alue sijaitsee A8-valtatien varressa. Paikalta on löydetty muun muassa teatteri, hautoja 700-luvulta eaa. aina roomalaiselle kaudelle saakka sekä keramiikkaa.
Place des Victoires
48.86583°N, 2.34111°W thumb|275px|Place des Victoires. thumb|185px|Lähikuva Ludvig XIV:n patsaasta (François Joseph Bosio, 1822). Place des Victoires on pyöreä aukio Pariisin keskustassa, 1. ja 2. arrondissementin rajalla, Palais-Royalin puutarhan luoteispuolella. Kuuden kadun risteyksessä sijaitseva aukio toimii samalla liikenneympyränä. Aukion keskellä on Ranskan kuningas Ludvig XIV:n ratsastajapatsas.
Aukion rakennuttamisen käynnisti vuonna 1679 Ludvig XIV:n lähipiiriin kuulunut marsalkka François de la Feuillade omalla kustannuksellaan. Se oli tarkoitettu kunnianosoitukseksi kuninkaalle ja erityisesti tuolloin juuri solmitulle Nijmegenin rauhansopimukselle, joka sinetöi Ranskan suuresta vihollisliittoumasta saavuttaman voiton. Aukion ja sitä ympäröivät rakennukset suunnitteli arkkitehti Jules Hardouin-Mansart. Suuri rakennushanke ajoi marsalkka de la Feuilladen vararikkoon ja hän joutui myymään aukion vierellä sijainneen oman talonsa, jonka Hardouin-Mansart puratti voidakseen suunnitella aukiosta yhtenäisen kokonaisuuden. Kaikkiin Place des Victoiresia ympäröineisiin taloihin tuli mansardikatot ja samanlaiset julkisivut, joissa ensimmäistä kerrosta hallitsivat rustikoidut arkadit ja kahta seuraavaa kerrosta joonialaiset pilasterit. Aukion ilme muuttui voimakkaasti 1800-luvulla, jolloin useimpien sitä ympäröivien talojen julkisivut uudistettiin. Vuonna 1883 rakennettu Rue Etienne-Marcel -katu halkaisi alun perin suljetun aukion.
Alkuperäisen Ludvig XIV:n patsaan Place des Victoiresille toteutti kuvanveistäjä Martin Desjardins ja se valmistui vuonna 1686. Se esitti kuningasta voitonjumalattaren kruunaamana. Patsas oli neljä metriä korkea ja se seisoi seitsemänmetrisellä jalustalla, joka oli koristeltu lukuisin reliefein. Patsas oli öisin valaistu. Alkuperäinen patsas sulatettiin Ranskan vallankumouksen aikana. Napoleonin aikana tilalle pystytettiin kenraali Louis Desaixia alastomana esittänyt patsas, joka kuitenkin poistettiin vuonna 1815. Vuonna 1822 aukiolle pystytettiin nykyinen Ludvig XIV:n ratsastajapatsas, joka on kuvanveistäjä François Joseph Bosion tekemä.
Place des Victoiresia ympäröineet rakennukset olivat alkujaan asuintaloja, joissa asui monia aikansa merkkihenkilöitä, kuten taiteenkeräilijä Pierre Crozat, pankkiiri Samuel Bernard ja hovimies markiisi de Marigny. Nykyään taloissa on luksustuotteita myyviä liikkeitä.
Lapin liitto
Lapin liitto on alueellinen poliittisesti ohjattu, kuntien muodostama kuntayhtymä, joka kehittää Lapin maakuntaa ja valvoo sen etuja. Liitto johtaa kansallista ja EU:n rakennerahastoihin liittyvää kehittämisohjelmatyötä. Lapin liitto vastaa maakuntakaavoituksesta ja toimii maakunnan kansainvälisessä yhteistyössä. Lapin liitossa sijaitsee myös Lapin pelastuslaitos, joka vastaa maakunnan alueellisesta pelastustoimesta.
Vuoden 2014 lopussa liitolla oli 54 työntekijää.
Paul Jewell
Paul Jewell (s. 28. syyskuuta 1964, Liverpool, Englanti) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaaja
Paul Jewell on Liverpoolin kasvatti pelaajana mutta hän ei koskaan pelannut yhtään peliä Liverpoolissa. Liverpoolista hän siirtyi vuonna 1984 Wigan Athleticin pelaajaksi. Vuonna 1988 hän siirtyi Bradford Cityn pelaajaksi, missä hän vietti melkein vuosikymmenen.
Ura valmentajana
Vuonna 1998 hän aloitti valmennusuransa Bradfordissa johtaen joukkueen nousuun valioliigaan. Kauden 2000–2001 hän vietti Sheffield Wednesdayn managerina ilman suurempaa menestystä. Vuonna 2001 Jewell siirtyi Wigan Athleticin manageriksi. Jewellin johdolla rugbysta tunnettu Wigan nousi myös Englannin jalkapallokartalle. Kaudella 2002/03 Jewell luotsasi Wiganin Englannin 2. divisioonan mestariksi ja kauden 2004/05 päätteeksi seura nousi ensimmäistä kertaa historiassaan Valioliigaan. Debyyttikausi pääsarjassa sujui odotuksia paremmin ja menestystä tuli myös liigacupissa Wiganin edettyä aina finaaliin saakka. Manchester United oli kuitenkin seuralle liikaa ja pokaali jäi haaveeksi. Jewell erosi tehtävästään keväällä 2007 säilytettyään Wiganin maalierolla Valioliigassa.
Jewell palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2007, kun valioliigan jumbojoukkue Derby County palkkasi hänet Billy Daviesin seuraajaksi. Jewell ei onnistunut pelastamaan Derbya putoamiselta, vaan ainoastaan 11 pistettä koko kaudella kerännyt seura putosi kauden 2007/08 päätteeksi Mestaruussarjaan.
Kausi 2008/09 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla alkoi Jewellin ja Derbyn osalta kehnosti ja lopulta joulukuun lopulla 2008 Jewell jätti tehtävänsä Derbyn päävalmentajana.
Tammikuussa 2011 Jewell palasi valmennustehtäviin parin vuoden tauon jälkeen, kun Mestaruussarjassa sijalle 19 juuttunut Ipswich Town palkkasi hänet päävalmentajakseen. Jewellin johdolla Ipswich säilytti sarjapaikkansa ja jatkoi kaudella 2011/12 myös Mestaruussarjassa. Tulokset eivät kuitenkaan juuri parantuneet ja kausi päättyi 15. sijaan. Seuraava syksy oli aiempia murheellisempi ja Ipswichin juututtua Mestaruussarjan jumbosijalle, sai Jewell jättää paikkansa lokakuun lopulla 2012.
Peyton Randolph
thumb|200px|Peyton Randolph Peyton Randolph (1721 Williamsburg, Virginia – 22. lokakuuta 1775 Philadelphia, Pennsylvania) oli Yhdysvaltain siirtokuntien kongressin ensimmäinen puhemies vuosina 1774–1775.
Randolph kuului aateliin ja kävi College of William & Mary -koulua Williamsburgissa. Hän toimi vuodesta 1744 asianajajana ja sai neljä vuotta myöhemmin Virginian kruununjuristin aseman. Samalla hänet valittiin myös Virginian lainsäädäntökokoukseen (House of Burgesses), jonka jäsenenä hän toimi lähes yhtäjaksoisesti kuolemaansa asti. Randolph piti itseään sekä Virginian siirtokuntalaisten että Englannin kruunun edustajana, ja hän vastusti vuoden 1765 leimaverolakia vastaan suunnattuja jyrkkiä vastatoimia. Siirtokuntien ja emämaan suhteiden kriisiytyessä hänen mielipiteensä kuitenkin kääntyivät radikaaleimmiksi. Hän toimi vuonna 1773 Virginian kirjeenvaihtokomitean puheenjohtajana. Vuonna 1774 Randolph valittiin ensimmäiseen mannermaakongressiin Virginian seitsenhenkisen edustajaryhmän johtajaksi, ja kongressin kokoonnuttua hänet valittiin myös sen puhemieheksi. Hän kuitenkin kuoli sydänkohtaukseen seuraavana vuonna, jolloin hänen seuraajakseen valittiin John Hancock.
Villi tusina
Villi tusina (Cheaper by the Dozen) on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut amerikkalainen komediaelokuva, joka kertoo perheestä, jossa on kaksitoista lasta (seitsemän poikaa ja viisi tyttöä). Käsikirjoitus oli Craig Titleyn, Sam Harperin, Joel Cohenin ja Alec Sokolowin kirjoittama. Elokuvan nimi oli lainattu Frank Bunker Gilbrethin ja Lillian Moller Gilbrethin elämäkerrasta Cheaper by the Dozen (suom. Tusinoittain halvemmalla), mutta mikään muu kuin elokuvan nimi ja käsite 12-lapsisesta perheestä ei ollut kirjasta. Elokuvan on ohjannut Shawn Levy, joka auttoi tuottamaan elokuvan jatko-osan Villi tusina 2 (Cheaper by the Dozen 2).
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä konservatiivisen komedian arvot ja ajatusmaailma ovat umpiluutuneita ja ”siirapilla sivelty elokuva heristelee perhearvojen puolesta pahemmin kuin [Suomen tuolloinen] pääministeri [Matti Vanhanen]”.
Naughty Boy
Shakid Khan (s. 1. tammikuuta 1981), taiteilijanimeltään Naughty Boy, on brittiläinen DJ, lauluntekijä, tuottaja ja muusikko. Hän on työskennellyt useiden tunnettujen artistien, kuten Leona Lewisin, Emeli Sandén, Cheryl Colen ja Jennifer Hudsonin kanssa.
Yrjö Aunola
Aunola kirjoitti 1940-luvulla toimintanovelleja eri lukemistolehtiin muun muassa Seikkailujen maailmaan. Aunola asui vuoteen 1950 saakka Oulussa ja muutti sitten Kokkolaan.
Teoksia
Nimimerkillä Antero Ala: Nimimerkillä Antero Aulamo: Nimimerkillä A. Roina:
Kurtturuusu
Kurtturuusu (Rosa rugosa) eli kurttulehtiruusu on alun perin Japanista kotoisin oleva ruusukasveihin kuuluva ruusulaji. Määritelmä rugosa tulee latinan kielen sanasta rugosus, joka tarkoittaa kurttuista ja jolla viitataan lehtien kurttuiseen pintaan.
Kurtturuusu on tiheä, noin 1–1,5 metrin korkuinen pensas, jossa on piikikkäät oksat, tummanvihreät lehdet ja punaiset tai valkoiset kukat. Se kasvaa luonnonvaraisena rannikoilla Aasiassa, mutta sitä käytetään laajasti koristekasvina, ja se on levinnyt myös luontoon. Kasvi on kestävä sekä helppohoitoinen, ja näiden ominaisuuksien vuoksi se on sekä suosittu koristekasvi että haitallinen vieraslaji.
Ulkonäkö ja ominaisuudet
thumb|left|Kurtturuusun kukat voivat olla punaisen eri sävyjä. Joskus ne voivat olla myös valkoisia tai jopa keltaisia. Kurtturuusu on monivuotinen pensas. Siitä tulee tiheäkasvuinen ja yleensä 1–1,5 metriä korkea. Lehdet ovat lajin parhaita tuntomerkkejä. Ne ovat kiiltäviä, kurttuisia, karheita ja väriltään tummahkon vihreitä. Syksyisin ne kellastuvat. Oksat ovat paksuja, ja niissä on piikkejä tiheässä, tiheämmin kuin monilla muilla ruusulajeilla.
Kurtturuusu kukkii tummanpunaisin, vaaleanpunaisin tai valkoisin kukin heinä–elokuussa. Alkuperäisissä luonnossa kasvavissa pensaissa kukat ovat yleensä vaaleanpunaisia. Kukkia on pensaissa paljon, mutta ne eivät ole pitkäikäisiä. Uusia kukkia avautuu kuitenkin aina myöhäissyksyyn asti. Harva ruusulaji kukkii yhtä hyvin. Kukat ovat leveydeltään yleensä 6–9 cm, keltaheteisiä ja voimakastuoksuisia. Terälehtiä on peruskurtturuusun kukissa yleensä viisi ja monilla jalostetuilla lajikkeilla on enemmän. Myös muilla ruusulajeilla terälehtien määrä vaihtelee lajista tai lajikkeesta riippuen. Kukat tulevat aina uusiin versoihin. Kiulukat ovat suuria ja punaisia, tomaatin muotoisia. Orjanruusu muistuttaa ulkonäöltään paljon kurtturuusua, mutta sillä on vähemmän piikkejä, eikä se leviä juurivesoista.
Kurtturuusu on erittäin kestävä laji; se kestää paahdetta, kuivuutta, suuriakin lumimääriä ja voimakasta leikkausta. Myöskään sade ja pakkanen eivät ole sille ongelma, eivätkä kova tuuli ja tiesuola. Monilla muilla ruusuilla erityisesti talvenkestävyys on huono, ja ne ovat usein muutenkin herkempiä olosuhteisiin nähden. Useimmille kasveille ei suositella merivedellä kastelua kuin hätätilanteessa, mutta kurtturuusu kestää merivettä hyvin.
Kurtturuusu leviää uusille alueille siemenistä. Sen kiulukat kelluvat sekä suolaisessa että makeassa vedessä ja voivat siksi kulkeutua vedessä rannalta toiselle. Linnut ja jyrsijät syövät kiulukoita ja kuljettavat siemeniä uusille alueille. Kun kasvusto on syntynyt siementaimista johonkin, se leviää juurivesoista laajaksi tiheiköksi.
Levinneisyys
Alkuperäisiä kasvuympäristöjä kurtturuusulle ovat hiekkaisten merenrantojen lisäksi esimerkiksi rannikkojen vuorenrinteet. Luonnonvaraisena kurtturuusu kasvaa Japanissa, Kiinassa, Koreassa ja Venäjän Kaukoidässä. Kiinan maakunnista Jilinissä, Liaoningissä ja Shandongissa laji kasvaa luonnonvaraisena, muualla maassa lajia tavataan viljeltynä. Eri puolilla maailmaa kurtturuusu on villiytynyt istutuksista luontoon lähinnä viileillä ja lauhkeilla ilmastovyöhykkeillä.
thumb|Syötäväksi kelpaavat kiulukat punertuvat syksyllä. Kurtturuusun peruslajia ja sen valkoista muunnosta voi kasvattaa koko Suomessa (vyöhykkeet I-VIII ) koristepensaana. Suomen luonnossa laji on lähtenyt leviämään voimakkaasti merenrannoilla ja saaristoissa, etelärannikon lisäksi jo Oulun korkeudella. Hiekkarannoilla se voi levittäytyä pahimmillaan jopa hehtaarien kokoisiksi tiheiköiksi ja siten syrjäyttää alkuperäistä rantakasvillisuutta ja aiheuttaa haittaa virkistyskäytölle.
Elinympäristö ja kasvutapa
thumb|Kurtturuusu rantahiekassa. Kurtturuusut menestyvät parhaiten rannikolla mutta selviävät kuitenkin melkein missä vain. Alkuperäisellä levinneisyysalueellaan se kasvaa hiekkaisilla ja soraisilla rannikoilla. Kasvupaikkana se suosii aurinkoista aluetta.
Laji on vahvakasvuinen ja tilaa vievä ja levitessään pensaat tukahduttavat muun kasvillisuuden. Laji leviää tehokkaasti juurivesoilla. Kauemmas lajia levittävät linnut siemenistä. Muista ruusuista poiketen kurtturuusuilta onnistuu myös vesilevintä, sillä kiulukat ja siemenet kelluvat vedessä ja voivat siten ajelehtia veden mukana.
Rannikolla viihtyvä kasvi onnistui valtaamaan rantoja kestävyytensä ja leviämistapansa vuoksi hehtaarien kokoisiksi ”ruusupelloiksi”.
Kansallinen vieraslajiluettelo luokittelee kasvin haitalliseksi vieraslajiksi, jonka hävittäminen on välttämätöntä. Suomen luonnonsuojelulaki (LSL 43§) kieltää vierasperäisten lajien levittämisen luontoon, jos on olemassa vaara, että niistä voi syntyä pysyvä kanta. Hiekkarannat ja merenrantaniityt ovat luonnonsuojelulain mukaan suojeltuja luontotyyppejä, joten kurtturuusu uhkaa rannikkoseudulla jopa kokonaisia eliöyhteisöjä.
Käyttö
thumb|Hoitamaton kurtturuusuistutus tienvarrella. Kurtturuusua käytetään usein puutarhoissa pensasaitana, koska siihen se sopii tuuheutensa ja pystykasvuisuutensa vuoksi. Osa lajikkeista puolestaan sopii istutettavaksi erityisesti puistoihin ja taustaistutuksiin. Alun perin kurtturuusua käytettiin rannikolla sitomassa hiekkaa. Ainakin Suomessa lajia on istutettu paljon teiden varsille ja erityisesti moottoriteiden keskikaistoille juuri suolankestävyytensä takia.
Kiinassa ja Japanissa lajia on viljelty hajuveden raaka-aineeksi, käytetty teen hajustamiseen ja erilaisiin lääkintätarkoituksiin. Myös kiulukoita voidaan käyttää hyödyksi, koska ne ovat ravitsevia ja vitamiinipitoisia. Lisäksi niitä on helppo perata. Kiulukoita voi käyttää esimerkiksi teessä. Pensaat ovat tiheytensä takia hyviä pesäpaikkoja linnuille.
Hoito
Kurtturuusu on yleisesti hyvin helppohoitoinen laji. Paljasjuuriset taimet voidaan istuttaa joko keväällä tai syksyllä. Aidanteeksi taimet istutetaan puolen metrin välein, muuten metrin välein. Isommille alueille ne voidaan myös istuttaa siemeninä syksyllä, jos lajikkeella ja samanlaatuisuudella ei ole väliä. Maan ojituksesta pitäisi huolehtia, koska jatkuva märkyys on lajille ongelma. Monivuotiset rikkaruohot pitää poimia pensaiden juurilta vuosittain pois, koska edes kurtturuusu ei kestä voimakaskasvuisia rikkaruohoja omasta voimakaskasvuisuudestaan huolimatta.
Uusien versojen leikkaaminen virkistää kasvua ja kukintaa, mutta leikkaamista ei usein ole edes tarpeen tehdä. Kuivuneet ja huonokuntoiset oksat voi poistaa kevättalvella, 5–10 vuoden välein kaikki oksat voidaan leikata 10–20 cm:n pituisiksi. Kurtturuusut ovat raudalle herkkiä, joten on vältettävä rautapitoisia nestemäisiä lannoitteita. Keväisin voi lannoittaa vähän kompostilla tai pieniä määriä typpeä sisältävää lannoitetta.
Kurtturuusu on yleensä melko terve kasvilaji, joten siihen ei yleensä tule tauteja tai tuhohyönteisiä, mutta lajikekohtaisia eroja löytyy. Erilaiset taudit, virukset ja tuhohyönteiset ovat kuitenkin mahdollisia, kuten muillakin ruusuilla. Esimerkiksi kirvat, punkit ja japaninturilas (Popillia japonica) ovat todennäköisimpiä tuhohyönteisiä. Lisäksi mahdollisia ovat muutamat tyypilliset sienitaudit, yhtenä yleisimpänä mustia pilkkuja lehtiin aiheuttava mustalaikku. Ruusuruostetta taas ei ole tavattu lajilla.
Kurtturuusu haitallisena vieraslajina
thumb|Kurtturuusun peittämiä hiekkadyynejä skotlantilaisella rannalla. EU:n rahoittamassa hankkeessa kurtturuusu arvioitiin yhdeksi sadasta pahimmasta vieraslajista. Yhdysvaltojen Connecticutin osavaltiossa se on listattu mahdollisesti haitalliseksi, eikä sen käyttöä ole rajoitettu. Tehokkaasti leviävä kurtturuusu uhkaa syrjäyttää alkuperäislajistoa Suomessa etenkin saariston merenrannoilla. Tiheät kasvistot haittaavat myös rantojen virkistyskäyttöä.
Suomessa kurtturuusu on kestävyytensä ja tehokkaan leviämisensä vuoksi luokiteltu erittäin haitalliseksi vieraslajiksi. Alueellisilla ympäristökeskuksilla on useita paikallisia ja/tai alueellisia projekteja, joissa haitallisten vieraslajien esiintymiä kartoitetaan ja pyritään hävittämään. Kurtturuusu on vuonna 2009 ilmestyneen Suomen kansallisen vieraslajistrategian mukaan luokiteltu kaikkein haitallisimpien lajien ryhmään. Sen hallitsematon leviäminen on välillinen uhkatekijä myös rantahietikoilla eläville hyönteisille. Pahinta leviäminen on ollut Suomen lounais- ja länsirannikolla, missä kasvi on vallannut hiekkarantoja useiden hehtaarien laajuisina, läpitunkemattomina ryteikköinä. Kurtturuusua on istutettu myös tienvarsille ja moottoriteiden välikaistoille sen suolankestävyyden vuoksi, minkä vuoksi kurtturuusu leviää paikoin hallitsemattomasti myös tienvarsilla.
Kurtturuusujen hävittäminen onnistuu helpoiten vetämällä taimet pois niiden ollessa pieniä, mutta laajojen kasvustojen hävittäminen onnistuu parhaiten traktorilla. Yleensä hävittäminen ei onnistu kerralla, kun juurakon palasia jää usein vielä maaperään. Myös torjunta-aineita on kokeiltu. Kotipuutarhasta se hävitetään leikkaamalla kasvusto useita kertoja kesässä, jolloin se näivettyy. Kurtturuusun myynti on Suomessa kiellettyä 1. kesäkuuta 2019 alkaen, ja haitallinen vieraslaji on hävitettävä kolmen vuoden siirtymäaikana, eli kasvatus ja hallussapito on lainvastaista 1. kesäkuuta 2022 jälkeen. Kasvustot on siis poistettava siihen mennessä.
Kurtturuusun sijasta on olemassa useita muita ruusulajeja, esimerkiksi hansaruusu, joka ei siemennä lainkaan.
Historiaa
Kiinassa ja Japanissa kurtturuusua on kasvatettu eri tarkoituksiin ainakin jo 1000-luvulta asti, mahdollisesti aikaisemminkin. Kiinalaisia maalauksia, joissa laji esiintyy, on säilynyt juuri 1000-luvulta. Carl von Linnén oppilas Carl Peter Thunberg toi ensimmäiset kurtturuusut Ruotsiin vuonna 1784 Japanista, mutta ei tiedetä, että toiko hän näytteiden lisäksi myös taimia tai siemeniä. Tosin laji on saattanut löytää tiensä Eurooppaan myös merimiesten mukana. Englantilaisen Lee & Kennedy -taimitarhan valikoimassa kurtturuusu oli vuonna 1794, mutta kesti kuitenkin melkein sata vuotta, ennen kuin lajista tuli suosittu. Syynä saattoi olla se, ettei laji sopinut kukkakimppuihin, ja myös villiruusumainen ulkonäkö. Britanniassa asiaan saattoi vaikuttaa se, että siellä selviää leudossa mereisessä ilmastossa arempiakin jaloruusuja, ja siksi siellä huonoksi tuomittua kurtturuusua ei huolittu yleiseen käyttöön.
1800-luvulla laji alkoi yleistyä Euroopassa koristeistutuksissa. Vanhimmat Euroopassa kauppoihin tulleet kurtturuusut olivat mahdollisesti luonnonkannoista valittuja. Vuonna 1887 laji otettiin Ranskassa mukaan jalostustyöhön. 1900-luvun alussa jalostustyötä tehtiin myös Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Ruotsissa kurtturuusuja löydettiin 1920-luvulla luonnosta villiintyneinä, ja sen jälkeen laji on levinnyt niin, että siellä se lasketaan jo kuuluvaksi paikalliseen lajistoon. Siellä on myös yritetty vaatia lajin istutusten rajoittamista. Suomessa laji alkoi levitä 1900-luvun alkupuolella, ja leviäminen nopeutui tienvarsille tehtyjen istutusten takia.
Tarhakurtturuusut
thumb|upright|’Hansa’-lajikkeen kukat ovat kerratut. thumb|upright|Valkoinen muoto. Rosa Rugosa -ryhmään eli tarhakurtturuusuihin kuuluu useita kurtturuusun muunnoksia ja risteymiä. Kurtturuusua risteytettiin kauniimpana pidettyjen ruusujen kanssa 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Tarkoituksena oli hyödyntää lajin parhaita puolia ja päästä eroon huonommista ominaisuuksista. Tuloksena oli koko kesän kukkivia ruusuja, mutta useista lajikkeista tuli myös kylmänarkoja, eli ne vaativat huolellisempaa hoitoa. Yhteensä ryhmään kuuluvia lajikkeita on useita kymmeniä. Monet kestävät pakkasta, mutta niiden kukat eivät siltikään pidä viileydestä ja sateesta. Osaa lajikkeista ei siis suositella Pohjois-Suomeen, ja osan kestävyydestä taas ei ole tarkkaa tietoa, mutta ne saattavat pärjätä pohjoisessakin. Omajuuriset taimet kestävät paremmin suolaa kuin vartetut. Monet lajikkeet, esimerkiksi ’Hansa’, on kuitenkin vartettu toisen ruusun perusrunkoon.
Lajike ’Hansa’ eli hansaruusu on todella yleinen ja sillä on karmiininpunaiset kerrannaiset kukat. Venäjältä kotoisin oleva ’Kaiserin des Nordens’, josta käytetään myös nimeä ’Tsaritsa Severa’ eli ’Pohjolan Kuningatar’, muistuttaa hansaruusua muuten, mutta kukat ovat vain pienemmät. Lajike ’Fru Dagmar Hastrup’ on kotoisin Tanskasta, ja sillä on yksinkertaiset vaaleanpunaiset kukat. Monien tarhakurtturuusujen kukat ovat erilaisia punaisia tai valkoisia. Parin lajikkeen kukat ovat keltaiset, joka ei ole yleinen ruusujen väri. Jalostetut lajikkeet kasvavat usein korkeammiksi kuin tavalliset kurtturuusut.
Myöskään tarhakurtturuusut eivät ole herkkiä sairauksille. Tarhakurtturuusut tarvitsevat jokavuotista leikkausta, ettei niistä tule liian pusikkomaisia. Pensaissa viihtyvät kaikenlaiset pikkueläimet ja mehiläiset, samoin kirvoja syövät ampiaiset. Isoruusukirvat ovatkin yleisiä tuholaisia monissa lajikkeissa.
Hyperkalemia
Hyperkalemia tarkoittaa epänormaalin korkeaa kaliumpitoisuutta veressä. Aikuisilla ihmisillä hyperkalemiana voidaan pitää tilaa, jossa kaliumia on yli 5,5 millimoolia per litra veriseerumia (mmol/l) eli yli 21,5 milligrammaa per desilitra (mg/dl). Aikuisilla normaali seerumin kaliumpitoisuus on noin 3,5–5,5 mmol/l (11,7–21,5 mg/dl).
Lievä hyperkalemia on usein oireeton, mutta voi aiheuttaa esimerkiksi pahoinvointia tai sydämentykytystä. Eritoten vakava hyperkalemia (seerumin kalium yli 7,5 mmol/l eli 29,3 mg/dl) voi aiheuttaa rytmihäiriön tai sydänpysähdyksen.
Hyperkalemia ilmenee noin 10 %:lla sairaalahoidossa olevista, jolloin se liittyy useimmin munuaisten vajaatoimintaan tai kaliumin poiseritystä estäviä lääkkeiden käyttöön. Muita yleisiä syitä ovat diabetes mellitus ja sydämen vajaatoiminta. Merkittävä hyperkalemia on yleinen syy välittömän dialyysin aloittamiselle.
Pseudohyperkalemia merkitsee verikokeessa todettua hyperkalemiaa, vaikkei potilaalla ole hyperkalemiaa. Näin voi käydä verinäytteen käsittelyn aikana esimerkiksi hemolyysissä. Tässä veren soluista vapautuu kaliumia vereen ja tulos on liian iso.
Oireet
Aikuisilla ihmisillä hyperkalemiaa voidaan pitää
Lievä hyperkalemia on usein oireeton. Siinä voi silti ilmetä muun muassa sydämentykytystä, pahoinvointia, lihaskipuja tai epätavallisia ihotuntemuksia eli parestesiaa. Keskivakava tai vakava hyperkalemia voi johtaa sydämen toimintahäiriöihin. Hyvin vakava hyperkalemia voi aiheuttaa vaarallisen rytmihäiriön tai sydänpysähdyksen, mutta tämä voi vaatia suurempia pitoisuuksia kuin 7,5 mmol/l.
Hyperkalemiassa sydänkäyrässä ei aina ilmene suuria poikkeamia, vaikka seerumin kaliumpitoisuus olisi jopa 8 mmol/l. Jos poikkeamia havaitaan, eivät ne aina ole yhdenmukaisia. Hyperkalemia pienentää sydämen solukalvojen välistä kaliumpitoisuuseroa lyhentäen siksi sydämen aktiopotentiaalia ja repolarisaatioaikaa. Mahdollisia sydänkäyrässä varhain havaittuja ilmiöitä ovat ST-välin madaltuminen, T-aaltojen vahventuminen, QT-välin kasvu. Suuremmissa kaliumpitoisuuksissa PR-väli, QRS-kompleksi voivat pidentyä ja P-aallot heiketä.
Syyt
Kaliumin liikasaanti voi johtaa hyperkalemiaan. Joillain terveillä aikuisilla jo 5–7 gramman kerralla niellyt kaliumannokset ovat aiheuttaneet sydämen toimintahäiriöitä. Munuaisten vajaatoimintaa potevat ovat liikasaannille erityisalttiita. Heillä hyperkalemia voi ilmetä jo yhden gramman kaliumannoksin, mutta tämä riippuu vajaatoiminnan vakavuudesta. Hyperkalemiaa on ilmennyt kaiken ikäisillä munuaisten vajaatoimintaa potevilla ja sitä potemattomilla heidän syödessään liikaa esimerkiksi kaliumia sisältäviä natriumkloridin korvikkeita, tiettyjä kasviksia tai hedelmiä, kaliumravintolisiä, savea tai maa-ainesta.
Aineita, jotka altistavat hyperkalemialle vähentämällä kaliumin poistumista kehosta, ovat muun muassa ACE-estäjät, ATR-estäjät, beetasalpaajat, kalsiumkanavan salpaajat, NSAID:t, amiloridi, spironolaktoni, siklosporiini, takrolimuusi, trimetopriimi, pentamidiini, digoksiini, hepariini, suksametoni ja mannitoli (infuusiona). Edeltävistä monet estävät aldosteronin tuottoa, eritystä tai toimintaa, mutteivät kaikki.
Kaliumia on soluissa jopa 100–150 mmol/l. Se voi siirtyä solujen sisältä ulkopuolelle, kuten vereen. Tämä voi johtaa hyperkalemiaan. Esimerkkejä tästä ovat asidoosi, diabetes mellitus (insuliinin puutoksen takia), veren osmolaliteetin akuutti kasvu hyperglykemiassa, hyperkaleeminen kohtauksellinen halvaus (HYPP) tai kudosten akuutti tuhoutuminen (rikkoutuvat solut vapauttavat sisältään kaliumia). Tuhoutumisen syynä voi olla syöpäsolujen kuolema, hemolyysi, rabdomyolyysi tai suuri verensiirto.
Chicago Sun-Times
Chicago Sun-Times on yhdysvaltalainen sanomalehti, jota julkaistaan Chicagossa. Lehti on perustettu vuonna 1948 ja se ilmestyy päivittäin. Lehden päivittäinen levikki on 368 062 kappaletta ja sunnuntainumeron levikki 324 074.
Toinen Chicagossa ilmestyvä sanomalehti on Chicago Tribune.
Centigrade 232
Centigrade 232 on Robert Calvertin kirjana ja CD:nä julkaistu novellikokoelma. Alun perin Calvert julkaisi kirjan vuonna 1977 ja kasettiversion vuonna 1986 postimyynnin kautta. 2007 Voiceprint uudelleenjulkaisi sekä kirjan että äänitteen CD:nä. Kirjan nimi tulee kirjoituspaperin palamislämpötilasta (232 celsiusastetta), joka puolestaan on viittaus Ray Bradburyn dystopiaromaaniin Fahrenheit 451. Elokuussa 2007 julkaistiin The Brock/Calvert Project-albumi, joka sisältää joitain tämän teoksen runoja yhdistettynä Hawkwindin soittamaan musiikkiin.
Autismisäätiö
Autismisäätiö on suomalainen yleishyödyllinen, voittoa tavoittelematon ja valtakunnallinen palveluorganisaatio.
Autismisäätiö-konsernin muodostavat Autismisäätiö sekä sen omistama Autismisäätiön kiinteistöt Oy. Sen päätoimipiste sijaitsee Helsingissä. Säätiön asumis- ja toimintayksikköjä on Pääkaupunkiseudulla, Kotkassa, Seinäjoella ja Tampereella. Autismisäätiö tukee nuoria ja aikuisia, joilla on jokin neuropsykiatrinen oireyhtymä tai piirteitä sellaisesta, sekä heidän läheisiään. Säätiön asiantuntemus ulottuu erityisesti autismin kirjoon (autismi, Aspergerin oireyhtymä), tavoitteena toimintakyvyn ja elämänlaadun koheneminen.
Säätiö on perustettu vuonna 1998. Palvelutoiminta alkoi vuonna 2000. Autismisäätiö on SOSTEn jäsenjärjestö.
Autismisäätiö harjoittaa asumispalveluja, työ- ja päivätoimintaa, neuropsykiatrisia avopalveluja ja työllistymisen tukemista. Palveluvalikoimaan sisältyy myös mm. neurokirjon lasten vanhemmille suunnattua autismiohjausta, toimintaterapiaa, seksuaalineuvontaa ja -terapiaa sekä ammatillista kuntoutusta. Oman palvelutuotannon lisäksi Autismisäätiö pyrkii vaikuttamaan yhteiskunnassa autismin kirjon henkilöiden hyvän elämän mahdollisuuksien parantamiseksi ja kuntien palvelutuotannon vahvistamiseksi.
Nouseva Jupiter
Nouseva Jupiter on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalais-australialainen tieteiselokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Wachowskin sisarukset Lana Wachowski ja Andrew ”Andy” Wachowski.
Juoni
Jupiter Jonesin (Mila Kunis) tarina saa alkunsa, kun hänen isänsä Maximilian Jones tapasi hänen äitinsä Aleksan Pietarissa. Sen jälkeen kun Maximilian sai surmansa ryöstössä, Aleksa nimesi tyttärensä Jupiteriksi lempiplaneettansa mukaan ja muutti Chicagoon perheensä luokse.
Vuosia myöhemmin Jupiter työskentelee äitinsä ja tätinsä kanssa siivoten rikkaiden koteja. Jupiter päättää serkkunsa avustuksella myydä munasolujaan ostaakseen teleskoopin. Hän käyttää työntajansa henkilöllisyyttä, ja sen vuoksi heidän kimppuunsa hyökätään työnantajan kodissa. Jupiter ottaa kuvan puhelimellaan hyökkääjistä, mutta nämä pyyhkivät hänen muistinsa.
Jupiter osallistuu munasolunluovutukseen, mutta Balemin alaiset yrittävät murhata hänet toimenpiteen aikana. Hänet pelastaa Caine Wise, joka on entinen sotilas jonka Titus on lähettänyt auttamaan Jupiteria. Hänen avukseen tulee myös Stinger Apini, Cainen entinen aseveli. Ryhmä palkkionmetsästäjiä onnistuu kuitenkin viemään Jupiterin Kaliquen palatsiin kaukaiselle planeetalle. Kalique kertoo Jupiterille tämän olevan hänen äitinsä geneettinen kopio ja sen vuoksi Maan omistaja. Poliisivoimien kapteeni Diomika Tsing ja Caine pelastavat Jupiterin Kaliquen luota ja vievät hänet keskusplaneetta Oresille, jossa hänen asemansa suvun matriarkan uudelleensyntyneenä muotona vahvistetaan ja hänen perintönsä hyväksytään.
Balem lähettää Greeghanin sieppaamaan Jupiterin perheen. Samaan aikaan Titus pidättää Jupiterin ja Cainen, aikomuksenaan naida Jupiter ja tappaa hänet hänen perintönsä vuoksi. Caine heitetään ulos aluksesta, mutta hän onnistuu pelastamaan Jupiterin ennen kuin hänen avioliittonsa toteutuu. Jupiter on palaamassa kotiin Maahan, mutta saa kuulla perheensä sieppauksesta. Balem vaatii Jupiteria luovuttamaan Maan hänelle lunnaina perheestään, mutta Jupiter kieltäytyy. Balem yrittää tappaa Jupiterin siinä onnistumatta, ja hän pelastuu Cainen, Stingerin, ja Tsingin avulla kun taas Balem putoaa ja kuolee.
Jupiterin perhe palautetaan kotiinsa Maapallolle ilman muistikuvia katoamisestaan ja Jupiter saa Maan omistajuuden. Caine saa takaisin siipensä, jotka oli leikattu häneltä aiemmin.
Tuotanto
Elokuvan oli tarkoitus saada ensi-iltansa vuoden 2014 kesällä, mutta sitä siirrettiin kuudella kuukaudella vuoden 2015 helmikuuhun.
Vastaanotto
Nouseva Jupiter on saanut negatiivisen vastaanoton kriitikoilta. Kriitikot ovat sanoneet muun muassa elokuvan olevan ehdottomasti yksi ilmestymisvuotensa huonoimmista elokuvista ja huonompi kuin huono.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 217 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 26 prosenttia oli positiivisia ja Metacritic-sivuston keräämä arvosana elokuvalle on 40/100, joka perustuu 40 arvosteluun