cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Asikkalanselkä
Saaret
Asikkalanselällä on 194 saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 2 128,65 hehtaaria eli noin 21,3 neliökilometriä. Saarten osuus on noin 22 % Asikkalanselän pinta-alasta. Suurin saari Salonsaari on 6,6 kilometriä pitkä, 5,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 17 neliökilometriä. Sen itäpuolella sijaitsee toiseksi suurin saari Vesansalo, joka on 2,6 kilometriä pitkä, 1,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna 1,6 neliökilometriä. Saarten välissä kulkee Luopostensalmi, jonka kapein kohta Yläsuu on vain muutaman metrin levyinen. Muista saarista 32 on yli hehtaarin suuruisia, 128 on yli aarin ja loput 32 ovat alle aarin kokoisia. Muita merkittäviä saaria ovat esimerkiksi Pernasaari, joka sijaitsee Vääksystä alkavan laivaväylän varrella, ja sen länsipuolella on pienempi Mäntysaari. Vääksyn lähellä on myös Heinäsaari, Lautasaari ja Vohlastensaari. Kinisselällä sijaitsee yli 50 metriä korkea Kinissaari, joka on luonnonsuojelualuetta. Vesansalon ympärillä on pieniä saaria: Kaakkosaaret, Konkosensaari, Ritosaaret, Savonsaaret, Herrasaari, Humatlahdensaaret ja Verkkosaari. Vesansalon luoteispuolella alueaa saaristoinen järvenosa, josta on mainittava suurimmat saaret: Mustasaari, Vörstinluoto, Kaurissaari, Hatara, Kotasaari, Alimmainen- ja Ylimmäinen Huhtasaari eli Revonsaari, Kaitasaaret sekä Selkäsaaret. Pulkkilanharjun vieressä sijaitsee Isosaari ja Patopäänsaaret. Kun edetään vielä pohjoiseen Sulunpohjaan, ohitetaan siellä Vihtasensaari ja Pikku-Vihtanen, Turansaari, Husu ja Hintto. Pulkkilanharjussa on ollut kolme saarta. Harjun pohjoisin saari, keskimmäisin saari ovat edelleen olemassa, mutta Vähäsaari on yhdistetty keskimmäiseen saareen pengertiellä.
Syvyysvaihtelut
Asikkalanselän tilavuus on 965,16 miljoonaa kuutiometriä eli 0,96516 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 12,5 metriä ja suurin syvyys on Suomen ympäristökeskuksen mukaan 77 metriä. Asikkalanselän järvenpohjan syvyys vaihtelee suuresti. Esimerkiksi sen länsiosissa Isosaaren eteläpuolella painuu pohja Pulkkilanharjulta alkaen toistuvasti yli 20 metrin syvyyteen ja siellä on paikoin yli 30 ja 40 metriä syviä kohtia. Sulunpohjan lahti on varsin matalaa, koska syvin kohta 11 metriä saavutetaan monessa kohdassa. Sen sijaan Kinisselkä on aivan toisenlainen alue. Sen kaakkoisrannat putoavat jyrkästi veteen ja niiden alla vedenalaiset rinteet laskevat edelleen helposti yli 50 metriin. Taipaleenpohjasta Salonsalmeen ja Kopsuohon jatkuu tällainen syvännejakso, jossa on monia yli 70 metriä syviä kohtia. Vaskoniemen edustalle on peruskarttoihin merkitty 84 metriä syvä kohta ja Salonsalmen suulla 78-metrinen kohta. Kinisselän keskellä sijaitsee eräs 79 metriä syvä kohta. Vesansalon pohjoispuolella alkaa luoteeseen jatkuva syvännejakso, jonka keskellä on 44 metriä syvää.
Ympäristö
Asikkalanselän rantaviivan pituus on 211,1 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 109,3 kilometriä eli 52 %. Etelärannat muodostuvat Vääkyssä Salpausselkien toisesta reunamuodostumasta. Pulkkilanharjun jatke, joka yhtyy siihen pohjoisesta päin, muodostaa Asikkalanselän länsirantaa seuraavan harjun. Kinisselän jyrkät metsäiset rannat taas ovat esimerkkinä alueen huuhtoutuneesta moreeni- ja kalliomaastosta, jota esiintyy Asikkalanselän itä- ja pohjoispuolella. Alue on kohtuudella viljeltyä, mutta kangasmetsiä esiintyy paljon. Alue on Haja-asutusaluetta lukuun ottamatta Vääksyä, jonka rannat on viiden kilometrin osalta tiheään rakennettuja. Taajan rakennettua ovat myös Asikkalan kirkonkylä, Pulkkila, Salo, Särkijärvi ja Vähä-Pulkkila. Asikkalanselän rannoille on rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Niille tulee tiet valtatieltä 24 tai seututieltä 314, joka seuraa Pulkkilanharjua järven poikki. Kalkkisten kautta kiertää yhdystie 3142, josta haarautuu tie Vähä-Pulkkilassa sen niemimaalle. Kalkkisista haarautuu yhdystie 3132, josta poikkeaa kylätiet Särkijärvelle, Vedentaustalle ja Mustjärvelle. Yhdystie jatkaa Kopsuon kautta Vehkoolle ja takaisin Vääksyyn.
Vesistöalueet
Asikkalanselkä sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Asikkalanselän alueella (14.21), jonka Asikkalanselän lähi-alueeseen (14.211) järvenosa kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 78,3 metriä mpy.
Asikkalanselkä sijaitsee Päijänteen alueen eteläpäässä, missä on myös sen laskujoen Kymijoen alkupää, ja luonnollisesti kaikki sen keräämät muiden valuma-alueiden vedet ja sen oman alueen vedet purkautuvat Päijänteen lähialueelta (14.221) Pulkkilanharjun salmien kautta tähän järvenselkään. Näiden lisäksi vesimäärää kasvattaa hieman eteläisen Vesijärven valuma-alue (14.24), joka laskee Asikkalanselkään Vesijärvestä (10 751 hehtaaria, ha) alkavaa Vääksynjokea pitkin. Lopulta voidaan huomioida Urajärven valuma-alue (14.212), jonka latvajärvi Urajärvi (446 ha) laskee järviketjun läpi Taipaleenpohjaan. Järviketjussa tulee vastaan esimerkiksi Säynätjärvi (81 ha), Keskinen (54 ha) ja Myllyjärvi (11 ha).
Lähialue
Asikkalanselän lähi-alue on ympäröivien valuma-alueiden puristuksessa niin, ettei sen alueelle jää tilaa monellekaan järvelle. Sen länsipuolella ei ole yhtään järveä ja ojatkin ovat lyhyitä. Kinisselän puolella on epätasaisella ylängölle useita pienjärviä. Kopsuon lahdenpohjukkaan laskee metsäoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Iso Valkjärvi (3 ha), Vähä Valkjärvi (2 ha) ja Iso-Pökki (2 ha). Muurlahteen laskee Rominoja, joka on Särkilammin (4 ha) laskuoja. Porttikallion pohjoispuolelle laskee Pahalammin (2 ha) ja Pursijärven (19 ha) yhteinen laskuoja. Taipaleenpohjan pohjoispuolella laskee pieni Ruutananlammi (2 ha) kapeaan, mutta 1,2 kilometriä pitkään Patalahteen. Hieman pohjoisempana sijaitsevat Suosilmänlammi (1 ha), jolla ei ole näkyvää ojaa, ja Kurisjärvi (4 ha), joka laskee Pyhätaipaleenpohjaan Kontusaaren ja Mustasaaren suojaan. Kalkkistenkosken luo laskee vielä Särkijärvi (9 ha).
Kymijoki
Asikkalanselän, ja samalla muunkin Päijänteen, laskujoki on Kymijoki, joka saa alkunsa Kalkkistenkoskesta. Koski sijaitsee Isosaaren takana Myttyniemen ja Revetniemen välissä. Sen suualue on 500 metriä leveä ja se on saaristoinen (alle 20 saarta). Koski kapenee kuitenkin 600 metrin matkalla 80 metriä leveäksi. Koski loppuu tämän jälkeen, mutta sen taka aukeaa saaristoinen ja järvimäinen Kymijoen alkuosa. Vedet valuvat nyt Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueeseen (14.14), mistä jo alle 7 kilometrin jälkeen alkaa Ruotsalaisen (7 413 ha) järvi. Kosken rinnalla Myttyniemellä sijaitsee Kalkkisten kanava, joka on noin kilometrin mittainen. Kuriositeettina mainittakoon, että Vähä-Pulkkilassa sijaitsee 2,2 kilometriä pitkä Alasenlahti eli Pitkälahti, joka työntyy Kymijoesta kohti Sulunpohjaa. Siihen laskee Sulunpohjasta Myllyoja, joka on siten toinen luonnonmukaisesti virtaava lasku-uoma Päijänteestä.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa oli Pulkkilansalmessa vielä lossi, joka ylitti osittain pengeretyn Pulkkilansalmen viimeistä osaa. Vuoden 1980 kartassa lossi oli korvattu jo sillalla.
Katso myös
Päijännettä on esitelty myös kahdessa muussa järvenosan artikkelissa:
Puruvesi
Puruvesi on Saimaaseen kuuluva järvi, joka sijaitsee Savonlinnan ja Kiteen alueella Etelä-Savon ja Pohjois-Karjalan rajalla. Se on saarekas kuten Saimaa yleensäkin, mutta eroaa kirkasvetisyydellään Saimaan muista osista ja muutenkin tyypillisistä suomalaisista järvistä. Järven pinta-ala on 416,35 neliökilometriä, ja siinä on 720 saarta. Järvi on Oriveden ja Pihlajaveden välillä. Se voidaan myös katsoa Suur-Saimaan isoksi lahdeksi, sillä virtaus yläpuolisesta Orivedestä Puruveteen on hyvin vähäinen. Punkaharju jakaa järven kahtia Isoon- ja Pieneen-Puruveteen. Nämä ovat vesiyhteydessä toisiinsa järven molemmista päistä Tuunaan- ja Punkasalmien kautta.
HMS Arrogant
HMS Arrogant tai HMS Arrogante on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä:
Puruvesi
Puruveden vesi on hyvin puhdasta ja kirkasta. Tämä johtuu siitä, että suuri osa järven vedestä tulee sen pohjassa olevista lähteistä hiekkakerroksen läpi.
Järven erityispiirteet
Puruveden suurimmat selät ovat Hummonselkä, Pajuselkä, Sammalselkä, Mustanselkä ja Ruosteselkä. Puruvedessä on 850 saarta, joiden yhteispinta-ala on 5284 hehtaaria. Saarten yhteisala on siten 12,7 prosenttia järven vesialasta. Yli sadan hehtaarin saaria on yksitoista, suurimmat ovat Hälvä (1077 ha, Suomen järvisaarten suuruustilastossa sijalla 48), Hevossalo (711 ha, sijalla 87), Laukansaari (689 ha, sijalla 90), Vasaransaari (402 ha), Herttuansaari (350 ha) ja Patasalo (338 ha).
Puruvettä ympäröivä valuma-alue on harvinaisen pienialainen, vain noin kaksi kertaa suurempi kuin vesiala. Tämä on suurjärvien sarjassa kirkkaasti ennätys:
Tätä ennätystä hieman himmentää se, että Puruveteen valuu vesiä myös Oriveden Paasselästä Raikuun kanavan kautta. Se on kaivettu jo 1750-luvulla ja perattu lähinnä uiton tarpeisiin sata vuotta myöhemmin. Vaikka yleensä puhutaan vain Raikuun kanavasta, kaivettuja uomia on itse asiassa kolme: Nurmitaipaleen, Pistalan ja Raikuun kanavat. Viimeksi mainittu päättyy Martinlampeen, josta on Ängervöisen kautta yhteys Puruveteen. Kanavien välissä on kaksi lampea ja koko reitin pituus on noin 1,3 kilometriä. Virtaamaa ei tunneta tarkkaan, mutta esitetty arvio on 5 kuutiometriä sekunnissa.
Puruvesi on vesistönä erinomaisen puhdas- ja kirkasvetinen, huippuoligotrofinen nuottaruohotyypin järvi. Kallioperä muodostuu happamista syväkivistä, ja kokonaisuudessaan järvi on poikkeuksellisen karu. Veden laatu on erinomainen, ja ravinne- ja humuspitoisuudet ovat alhaisia. Järven valuma-alue muodostuu pääosin niukkaravinteisista hiekkakankaista, joiden läpi sadevedet suodattuvat. Puruveden pohjoisosaan laskee jokivesiä Paasivedeltä Raikuun kanavan kautta. Nämä vedet ovat hieman värikkäämpiä ja humuspitoisempia kuin Puruveden muiden osien vedet. Tästä syystä Puruveden lahtiosa, johon vedet laskevat, on saanut nimekseen Ruosteselkä. Veden väriluku on täälläkin tosin vain 10, joka on erittäin pieni verrattuna Saimaan muiden osien ja yleensä Itä-Suomen järvien värilukuun.
Puruvesi on yhteydessä Pihlajaveteen Punkaharjun salmien kautta. Laskennallinen keskivirtaama on 10–15 kuutiometriä sekunnissa.
Eläimistö ja kasvillisuus
Kirkasvetisessä ja karussa Puruvedessä on runsaasti muikkua ja kuoretta. Tämä on yksi syy siihen, että Puruvedessä viihtyvät hyvin lohensukuiset kalat, kuten taimen ja järvilohi. Puruvesi onkin uistelijoiden suosiossa. Muita järvessä eläviä kalalajeja ovat ahven, hauki, harjus ja nieriä. Nieriä on osan vuodesta rauhoitettu, mikä tulisi uistelijan pitää mielessä.
Puruvedelle on tyypillistä runsas pohjaversoiskasvillisuus, jonka valtalajeina ovat nuottaruoho ja lahnanruohot. Alueen saarten ja mannerrantojen kasvillisuus on harjualueille tyypillistä. Metsät ovat pääosin karun ja kuivan kankaan männiköitä. Rantojen kasvillisuus on hyvin niukkaa.
Nykytila ja suojelu
Puruveden suurimmat selät eli suurin osa Puruveden pinta-alasta kuuluu vedenlaatunsa ja vesikasvillisuutensa perusteella Puruveden Natura-alueeseen, jonka pinta-ala on 320 neliökilometriä.
Puruvesi kuuluu Vesistöjen erityissuojelutyöryhmän rajaamiin kohteisiin erityissuojelua vaativana vesistönä. Puruveden eteläosa kuuluu rantojensuojeluohjelman kohteisiin. Vahvistetussa seutukaavassa Puruvedellä on arvokas vesistöalue -rajaus, joka noudattaa melko tarkasti rantojensuojeluohjelman rajausta. Kohteeseen kuuluu myös Hytermän saari, joka on Metsäntutkimuslaitoksen hallinnassa. Lisäaluetta ovat rantojensuojeluohjelman ulkopuoliset vesialueet.
Puruveden suurin uhka on metsä- ja maatalousperäisen hajakuormituksen aiheuttama vähittäinen nuhraantuminen. Lisäksi loma-asutuksen lisääntyminen on vaarana, sillä Puruvesi sijaitsee matkailullisesti merkittävän Punkaharjun välittömässä läheisyydessä. Järven ainut pistekuormittaja on Kerimäen jätevedenpuhdistamo, jonka vedet laskevat Joutenlahteen.
Asutus ja vesistön käyttötavat
Karjalan Kalamiehet ry:n järjestämä Suomen suurin soutu-uistelutapahtuma, Puruveden Lohikuningas -kilpailu, järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Tapahtuma on perinteisesti viikko juhannuksen jälkeen. Lohikuningas-soutu ja Muikkumarkkinat Karjalan Kievarilla ovat Kesälahdella kesän odotetuimpia ja suurimpia tapahtumia. Kilpailussa on vuosittain ollut mukana noin 400 soutajaa.
Fatih Akyel
thumb|Fatih Akyel Fatih Akyel (s. 26. joulukuuta 1977 Istanbul, Turkki) on turkkilainen entinen jalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana muun muassa turkkilaisissa suurseuroissa Galatasarayssa ja Fenerbahçessa. Akyel saavutti pronssia vuoden 2002 MM-kisoissa.
Sanna Saarinen (jalkapalloilija)
Sanna Saarinen (s. 4. syyskuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa naisten Liigassa pelaavaa PK-35 Vantaata. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Ensimmäisen naisten maaottelunsa Saarinen pelasi maaliskuussa 2014. Vuoden 2016 loppuun mennessä hän on pelannut 17 maaottelua. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kesäkuussa 2014 MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan, toisen elokuussa 2014 vierasottelussa samaa joukkuetta vastaan ja kolmannen huhtikuussa 2016 EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan.
PK-35 Vantaan liigajoukkueessa Saarinen teki ensiesiintymisensä vuonna 2010. Hän on pelannut myös Yhdysvaltain yliopistosarjoissa Tennesseen yliopiston joukkueessa. Hän on ennen kauden 2022 alkua pelannut Suomen Liigassa 208 ottelua ja tehnyt niissä 80 maalia. Maaleistaan 20 hän teki kaudella 2014. Hän on voittanut Suomen-mestaruuden kausina 2010, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016 ja 2018 sekä Suomen Cupin kausina 2012, 2013 ja 2016.
Houston Texans
Houston Texans on Yhdysvalloissa NFL:ssä pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Seuran kotipaikka on Texasissa, Houstonin kaupungissa.
Ennen Texansia Houstonissa toimi vuosina 1960–1996 AFL- ja NFL-seura Houston Oilers, joka muutti vuonna 1997 Tennesseehen ja on tunnettu vuodesta 1999 nimellä Tennessee Titans. Samana vuonna NFL:n laajennuskomissio antoi Bob McNairille oikeudet tuoda uusi laajennusjoukkue NFL:ään kaudeksi 2002. Vuonna 2000 aloitettiin Internetissä äänestys uuden joukkueen nimestä. Kolme vaihtoehtoa, Apollos, Stallions ja Texans, olivat suosituimmat, ja joukkueen nimeksi valittiin Texans.
Houston Texans ei ole koskaan pelannut Super Bowlissa tai AFC:n mestaruusottelussa. Joukkueella oli pitkään vaikeuksia saada menestystä kunnes joukkue pääsi pudotuspeleihin kaudella 2011. Kaudella 2012 Texans pääsi taas pudotuspeleihin.
Kausi 2013 alkoi kahdella voitolla, mutta sen jälkeen alkoi kauden loppuun asti kestänyt tappioputki. Houstonin pitkäaikainen päävalmentaja Gary Kubiak sai potkut, ja joukkue alkoi välittömästi etsiä uutta valmentajaa.
2. tammikuuta 2014 Bill O’Brien valittiin Houstonin päävalmentajaksi.
Yoshinori Mutō
Yoshinori Mutō (s. 15. heinäkuuta 1992 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän siirtyi kotimaansa ylimmällä sarjatasolla J. Leaguessa pelaavasta FC Tokyosta vuonna 2015 Saksaan Mainz 05:een ja vuonna 2018 edelleen Englantiin Newcastle Unitediin. Kauden 2020–2021 hän edustaa lainasopimuksella espanjalaista Eibaria.
Englannin Valioliigan suurseura Chelsea teki Mutōsta huhtikuussa 2015 arviolta neljän miljoonan punnan arvoisen tarjouksen.
Seurajoukkueura
Saksan Bundesliigassa Mutō teki Mainzille kausittain seitsemän, viisi ja kahdeksan maalia. Ensimmäisellä kaudella hän teki kaksi maalia elokuussa Hannoveria ja hattutempun lokakuussa Augsburgia vastaan sekä kolmannella kaudella kaksi maalia tammikuussa Stuttgartia vastaan. Varsinkin kahdella ensimmäisellä kaudella hän oli pitkään poissa kentiltä loukkaantumisten vuoksi.
Ensimmäisellä valioliigakaudellaan 2018–2019 Newcastle Unitedin joukkueessa Mutō pelasi 17 ottelua ja teki yhden maalin Manchester Unitedia vastaan.
Sophie Brahe
Sophie Brahe (24. elokuuta 1556 Knudstrup Skåne silloinen Tanska – 1643 Helsingør), oli tanskalainen puutarhuri ja astronomi. Hän opiskeli astronomiaa, kemiaa ja lääketiedettä. Hänet tunnetaan erityisesti isoveljensä Tyko Brahen avustajana astronomisten havaintojen teossa. Lääketiedekin kiinnosti häntä.
Yoshinori Mutō
Maajoukkueura
Mutō pelasi ensimmäiseen maaottelunsa 5. syyskuuta 2014 ystävyysottelussa Uruguayta vastaan. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2015 hän tuli vaihtopelaajana kentälle Japanin jokaisessa neljässä ottelussa. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Japanin viimeisessä alkulohko-ottelussa Puolaa vastaan. Aasian-mestaruuskilpailuissa 2019 Japani saavutti hopeaa ja Mutō pelasi neljä ottelua. Loppuottelussa hän tuli vaihtopelaajana kentälle 62. minuutilla.
Sophie Brahe
Elämänvaiheet
Brahen isä oli valtaneuvos Otto Brahe, ja äiti oli kuningatar Sophien taloudenhoitaja Beate Bille Brahe. Astronomi Tyko Brahe oli hänen vanhin veljensä. Sophie Brahe oli kymmenestä lapsesta nuorin. Hän ryhtyi veljensä avustajaksi tämän astronomisten havaintojen teossa vuonna 1573 ja auttoi tätä työssä, josta tuli nykyaikaisten planeettojen kiertoratojen kuvaamisen perusta. Hän kävi usein veljensä observatoriossa Uraniborgissa ja Hveenin saarella. Tyko kirjoitti, että hän oli opettanut sisarelleen puutarhanhoitoa ja kemiaa, mutta oli kieltäytynyt opettamasta astronomiaa. Hän sanoi kuitenkin ylpeänä, että sisar oli opiskellut astronomiaa omatoimisesti, tutkinut saksankielisiä kirjoja ja käännättänyt latinankielisiä kirjoja omilla varoillaan voidakseen opiskella niitäkin. . Sisaruksia yhdisti tieteen lisäksi se, ettei perhe hyväksynyt astronomiaa sopivaksi toiminnaksi aateliselle. Tyko käytti sisarestaan ihaillen nimitystä 'animus invictus', 'sisukas mieli'.
Sophie Brahe avioitui Otto Thottin kanssa 1576, jolloin hän oli 19- tai 20-vuotias ja puoliso 33. He saivat yhden lapsen Tagen (1580) ennen Otto Thottin kuolemaa 1588. Miehensä kuoltua Sophie huolehti tämän maatilasta Ericksholmissa pitääkseen sen tuottoisana siihen asti kunnes poika olisi täysi-ikäinen. Tuona aikana hänestä tuli puutarhuri sen lisäksi, että hän opiskeli kemiaa ja lääketiedettä. Hänen Ericksholmiin luomaansa puutarhaa on pidetty poikkeuksellisena. Sophie oli erityisen kiinnostunut Paracelsuksen oppien mukaisesta kemiasta ja lääketieteestä, joissa pieni myrkkyannos voisi toimia voimakkaana lääkkeenä. Hän auttoi veljeään horoskooppien teossa aina vuoteen 1597.
21. heinäkuuta 1587 kuningas Fredrik II allekirjoitti asiakirjan, jolla Sophie Brahe sai nykyisessä Ruotsissa sijaitsevan Årupin maatilan omistusoikeuden.
Uraniborgissa käydessään hän tutustui alkemiaa opiskelevaan aatelismieheen Erik Langeen. Vuodelta 1590 on merkintöjä, että Sophie Brahe kävi Uraniborgissa 13 kertaa, ja sinä vuonna he kihlautuivat. Lange menetti alkemian tutkimuksissa lähes koko omaisuutensa, joten avioliiton solmiminen lykkääntyi muutamalla vuodella, kun Lange pakoili velkojiaan ja matkusti Saksaan etsimään rahoittajaa työlleen. Heidän ollessaan erossa Tyko Brahe kirjoitti runon Urania Titani kirjeeksi sisareltaan Sophielta sulhaselle vuonna 1594. Vuonna 1599 Sophie kävi tapaamassa Langea Hampurissa, mutta he menivät naimisiin vasta 1602 Eckenfördessä, jossa he asuivat hyvin köyhissä oloissa. Sophien sisarelleen Margrethe Brahelle kirjoittama kirje on säilynyt. Siinä Sophie kertoo joutuneensa käyttämään häissään reikäisiä sukkia. Langen vihkiäisasu jouduttiin häiden jälkeen palauttamaan panttilainaamoon, sillä heillä ei ollut varaa pitää sitä. Kirjeen sanotaan ilmaisevan suuttumusta siitä, ettei perhe hyväksynyt hänen tieteellisiä opintojaan ja ettei hän saanut hänelle kuuluvia rahoja. Kirjettä on sanottu hyvin henkilökohtaiseksi, tunnepitoiseksi mutta myös huumorin sävyttämäksi. Vuonna 1608 Erik Lange asui Prahassa ja kuoli siellä. .
Sophie Brahe rahoitti paikallisen kirkon Ivetofta kyrkan kunnostuksen. Hän oli suunnitellut, että hänet haudattaisiin sinne, ja kirkon asehuoneessa on yhä hänen käyttämätön sarkofaginsa. Hän oli kuitenkin vuonna 1616 muuttanut pysyvästi Tanskaan ja asettunut asumaan Helsingøriin. Viimeisinä vuosinaan hän kirjoitti Tanskan aateliston sukupuun ja julkaisi siitä ensimmäisen version 1626 mutta teki siihen myöhemmin lisäyksiä. Hänen teostaan pidetään edelleen Tanskan aateliston varhaisen historian merkittävimpänä lähteenä. Hän kuoli Helsingørissä 1643, ja hänet haudattiin Kristianstadin Kolminaisuuden kirkkoon Thottin suvun hautaan.
Albatros B.II
Albatros B.II oli saksalainen Ernst Heinkelin suunnittelema kaksitasoinen tiedustelu- ja koulukone ensimmäisen maailmansodan alkuvuosina. Koneen suunnittelutehdas oli Albatros Flugzeugwerke ja se suoritti ensilentonsa 1914. Kone pohjautui Albatros B.I-malliin ja sitä rakennettiin melko suuria määriä ennen kuin kehitys korvasi koneet C-tyypillä.
Muunnokset
Albatros B.II-koneesta rakennettiin runsaasti lisenssi- ja kopiokoneita, mm. Ruotsissa viidellä eri valmistajalla:
Konetyypistä tehtiin myös kellukeversio B.II-W tai W.I ja jatkokehitys johti B.III-tyyppiin, jota rakennettiin pieni määrä.
Käyttö
Koneen käyttäjämaita olivat luonnollisesti sen valmistusmaa Saksa sekä Puola, Ruotsi lisenssi- ja kopiokoneineen sekä sitä kautta myös Suomi. Saksassa koneen pääasiallinen käyttö loppui jo 1915, mutta sitä käytettiin koulukoneena aina vuoteen 1918 asti. Ruotsissa käyttö kesti vuotta pidempään, Puolassa vuoteen 1920 ja Suomessa vuoteen 1923.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimilla oli yhteensä kolme Ruotsissa lisenssillä valmistettua Nordiska Aviatikbolagetin (N.A.B.) (2 kpl)ja Södertelge Werkstäderin (S.W.) (1 kpl) valmistamaa Albatros B.II-tyyppistä lentokonetta. Koneet olivat ruotsalaisten yksityishenkilöiden rahoittamia ja Suomeen lentämiä, Ruotsin viranomaisten estelyistä välittämättä. Konetyypillä tehtiin Suomen ilmavoimien ensimmäinen sotalento.
Bitlisin maakunta
Maakunnan pinta-ala on 8 294 neliökilometriä ja väkiluku 338 023 (2014). Väestö on enimmäkseen Turkin kurdeja.
Piirikunnat
270px|left|thumb|Maakunnan piirikuntajako. thumb|270px|Bitlis. Bitlisin maakunta on jaettu seitsemään piirikuntatason yksikköön seuraavasti:
Guido Schiebel
Guido Schiebel (4. toukokuuta 1881 Skrochowitz an der Oppa (Opava), Sleesia – 6. marraskuuta 1956 Bad Ischl, Itävalta) oli itävaltalainen lintutieteilijä.
Schiebel opiskeli Wienin yliopistossa. Hän keräsi lintuja Itävallasta ja Krainista Jugoslaviasta sekä matkoillaan Korsikassa, Kreetalla ja Sisiliassa. Keräämiensä näytteiden perusteella hän nimesi 15 palearktisen alueen linnun alalajia, muun muassa peipon (Fringilla coelebs) alalajin tyrrhenica. Hänen kokoelmansa on sijoitettu Wienin luonnonhistorialliseen museoon, Bonnin ”Zoologisches Forschungsinstitut und Museum Alexander Koenig” museoon ja Berliinin eläintieteelliseen museoon. Osa kokoelmasta katosi toisen maailmansodan jälkeen.
Alexander Amatus Thesleff
Alexander Amatus Thesleff (4. marraskuuta 1778 Viipuri – 15. marraskuuta 1847 Viipuri) oli saksalaista sukua ollut venäläinen jalkaväenkenraali. Hän toimi Suomen kenraalikuvernöörin apulaisena vuosina 1833–1847. Samaan aikaan hän hoiti myös Suomen senaatin puheenjohtajan tehtävää.
Sotilasura
Kaksi vuotta myöhemmin Thesleff osallistui sotatoimiin Ranskaa vastaan. Suomen sotaan hän osallistui Venäjän keisarillisen armeijan Savon ryhmässä. Thesleff kunnostautui muun muassa Siikajoen, Lapuan sekä Alavuden taisteluissa ja hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1808.
Vuonna 1811 Thesleff ylennettiin everstiluutnantiksi ja seuraavana vuonna hänet korotettiin aatelisarvoon. 1812–1814 Thesleff osallistui uudelleen Ranskan vastaiseen sotaan, ollen mukana useissa taisteluissa sekä muun muassa Pariisin valtauksessa. Vuonna 1819 kenraalimajuriksi ylennetty Thesleff saapui jälleen Suomeen 21. (myöhemmin 23.) jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1826.
Virkamiesura Suomessa
Aleksanterin-Yliopiston varakanslerina Thesleff toimi vuosina 1828–1830 sekä vielä vuonna 1832. Vuosina 1830–1831 hän oli Puolassa kukistamassa Marraskuun kansannousua. Palattuaan Suomeen Thesleff toimi varakanslerin tehtävän lisäksi myös Sensuuriylihallituksen puheenjohtajana. Huhtikuussa 1833 hänet määrättiin kenraalikuvernöörin apulaiseksi. Thesleff toimi vuosien 1833 ja 1847 välillä useaan otteeseen myös virkaa tekevänä kenraalikuvernöörinä varsinaisen kenraalikuvernöörin Aleksandr Menšikovin hoitaessa meriministerin tehtäviä Pietarissa. Lisäksi hän toimi senaatin puheenjohtajana. Vuonna 1841 Thesleff ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Seuraavana vuonna hän aloitti Saimaan kanavan rakennustoimikunnan puheenjohtajana. Vuonna 1840 Thesleff kutsuttiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ja 1843 Suomen Tiedeseuran kunniajäseneksi.
Thesleff oli uskollinen Venäjän tsaarin kannattaja ja nautti myös laajasti tämän suosiota. Venäläismielisyydestään huolimatta hän oli kuitenkin myötävaikuttamassa Aleksanterin yliopistoon vuonna 1850 perustetun suomen kielen professorin viran toteutumiseen. Thesleffin aikana suomen kielen asema virkakielenä vahvistui muutoinkin suuresti. Hän itse ei kuitenkaan puhunut suomea lainkaan ja ruotsin kieltäkin hyvin heikosti. Kesäkuussa 1847 hänelle myönnettiin heikon terveydentilansa takia virkavapaus kenraalikuvernöörin apulaisen virasta ja myöhemmin samana vuonna ero kaikista muista tehtävistään, mukaan lukien sotapalvelus. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna omistamassaan Juustilan kartanossa Viipurissa. Lisäksi Thesleff omisti Suomessa myös kaksi muuta kartanoa. Viipurissa sijainneen Ventelän kartanon hän peri isältään. Lyhyen aikaa Thesleffin hallussa oli myös Anolan kartano Nakkilassa.
Muuta
Thesleff tunnettiin myös taitavana taidemaalarina. Hän maalasi muun muassa akvarellin Koljonvirran taistelusta vuonna 1808. Maalauksen perusteella löydettiin myöhemmin Koljonvirran sillan oikea paikka. Thesleffin pitämät sotapäiväkirjat lahjoitettiin Helsingin yliopistolle vuonna 2006.
Ruskonselkä
Ruskonselkä on kaupunginosa Oulun keskustan koillispuolella, noin kuusi kilometriä keskustasta pohjoiseen. Asukkaita Ruskonselällä on 15. Kaupunginosa rajoittuu koillisessa Heikinharjuun, kaakossa Kuusamontiehen (valtatie 20) ja lounaassa Ruskoon. Alueena Ruskonselkä käsittää pääasiallisesti pienen ja keskisuuren teollisuuden tuotantolaitoksia. Ruskonselän voidaan sanoa olevan Ruskon kaupunginosan luonteva itäinen jatke.
Alexander Amatus Thesleff
Muuta
Thesleffin ja hänen puolisonsa Johanna Maria Helsingiuksen poika oli maanviljelysneuvos, valtiopäivämies Nikolai Alexander Thesleff. Alexander Amatus Thesleff on haudattu Viipuriin Lepolan hautausmaalle. Hänen hautamuistomerkkinsä kunnostettiin kesällä 2012 Borodinon taistelun 200-vuotisjuhlien kunniaksi.
Ruskonselkä
Liikenneyhteydet
Alueen pääväylä on Kuusamontien suuntainen Konetie, jonka varrelle pääosa teollisuuslaitoksista on sijoittunut. Suoraa yhteyttä Ruskonselän alueelta valtatielle ei ole, vaan yhteydet kulkevat Laanilan ja Hönttämäen liittymien kautta. Oulun rautatieasemalta Ruskonselkään on myös pistoraide: Ruskonselässä VR Transpointin viimeinen asiakas oli NK Cables. Junaliikenne Ruskonselälle on loppunut vuonna 2010, ja rata on nykyisin poikki useasta kohdasta.
Nesteen seisake
Nesteen seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Raisioon, Nesteentien varteen vuonna 1960. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1982.
Pähkämöt
Pähkämöt eli saumapähkämöt (Stachys) on kasvisuku huulikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu vähintään 300 lajia, Catalogue of Lifen mukaan 370 lajia.
Pähkämölajeja
Suomessa ja muissa Pohjoismaissa luonnonvaraiset lajit:
Muualla esiintyviä lajeja:
Pallepähkämöiden (Betonica) sukuun siirrettyjä lajeja:
Pähkämöt Suomessa
Suomessa luonnonvaraisena kasvavista pähkämölajeista yleisin on peltopähkämö, joka Etelä-Suomessa on aivan tavallinen. Se kasvaa rannoilla, niityillä ja viljelymailla. Lehtopähkämö on Etelä-Suomessa paikoin yleinen lehtokasvina. Muun muassa rohtopähkämö, keltapähkämö ja rikkapähkämö ovat uustulokaskasveja.
Cavalcade of America
Sarjan sponsorina toimi koko sen keston ajan kemikaaliyhtiö DuPont. John Dunning kertoo kirjassaan On the Air: The Encyclopedia of Old-Time Radio, että sarjan ensisijaisena tarkoituksena oli DuPontin maineen puhdistaminen, sillä yritystä kohtaan oli esitetty voimakasta kritiikkiä sen ensimmäisen maailmansodan aikana ruutikaupalla keräämistä suurista voitoista, minkä seurauksena DuPont oli saanut maineen "kuoleman kauppamiehenä". Sarjan ideoi mainostoimisto Batten, Barton, Durstine and Osborn, ja varsinkin alkuvuosina jaksoissa vältettiin laukausten ja räjähdysten ääniä, samoin kuin kaikkea muuta, mikä voitaisiin yhdistää DuPontin sodanaikaisiin liiketoimiin. Sarjan alkuaikojen jaksojen aiheina olivat muun muassa Mayflowerin paluu, höyrylaivojen nopeuskilpailut Mississippijoella, yhtyemusiikin kehittyminen Yhdysvalloissa ja Yhdysvaltain historian merkkihenkilöt.
Cavalcade of America pyrki todenmukaisuuteen, ja vuonna 1940 tuotantoa valvomaan palkattiin Yalen yliopiston historian professori Frank Monaghan. Sarjan budjetti oli kasvanut, ja näyttelijöinä esiintyi usein Broadwayn ja Hollywoodin huippunimiä. Alkuaikojen näyttelijöitä olivat muun muassa Agnes Moorehead, Ray Collins, Orson Welles, Raymond Edward Johnson, Frank Readick, Paul Stewart ja Luis Van Rooten. Myöhemmin he esiintyivät lähinnä sivurooleissa ja pääosissa näyttelivät muun muassa Mickey Rooney, Cary Grant, Tyrone Power ja Ronald Reagan. Myös käsikirjoittajat olivat alansa parhaimmistoa, joukossa muun muassa Arthur Miller.
Kaikkiaan Cavalcade of Americaa tehtiin 18 vuoden aikana 782 jaksoa, joista runsaat 700 on säilynyt.
Johannes IX
Johannes IX oli paavina joulukuusta 897 tai tammikuusta 898 – tammi–toukokuulle 900. Hän oli kotoisin Tivolin kaupungista ja oli alun perin benediktiinimunkki. Hänen aikanaan oli kiistoja paavi Formosuksen (891–896) kannattajien ja vastustajien välillä; Johannes IX kuului kannattajiin ja vahvisti edesmenneen Formosuksen rehabilitoinnin.
Mikroteknologia
Mikroteknologia on yleisnimitys menetelmille joilla valmistetaan komponentteja mikrometrimittakaavassa. Mikroelektroniikka on suurin mikroteknologian osa-alue, vuonna 2007 arvioitu liikevaihto mikropiiriteollisuudelle on luokkaa 280 miljardia dollaria. Litteiden näyttöjen ja aurinkokennojen valmistus on kertaluokkaa pienempää. Kiintolevyjen ja niiden lukupäiden valmistuksessa käytetään paljon mikroteknologian menetelmiä. Mikrosysteemit ovat uusimpia mikroteknologian sovellusalueita, jonka osa-alueita ovat muun muassa mikroanturit ja mikrofluidistiikka.
Mikroteknologian perustyövaiheita ovat:
Uhrikerros on puolijohdeteollisuudessa käytettävä tekniikka, jolla tarkoitetaan valmistusteknisistä syistä tehtyä materiaalikerrosta, jonka tehtävänä on tukea laitteen toiminnallisia osia valmistusprosessin aikana. Valmistusprosessin loppupuolella kerros tuhotaan toiminnallisten osien vapauttamiseksi. Uhrikerros on rakennekerroksen alapuolella oleva kerros. johon tehdään selektiivisillä menetelmillä aukot niihin kohtiin, joissa rakennekerroksen tulee koskettaa substraattia ennen rakennekerroksen kasvatusta. Seuraavaksi kasvatetaan rakennekerros ja kuvioidaan se.
Eri teollisuudenaloilla näiden keskinäinen tärkeys vaihtelee. Litteiden näyttöjen (esimerkiksi LCD) ja aurinkokennojen (PV, photovoltaics) valmistuksessa pääpaino on ohutkalvojen kasvatuksella, mikroelektroniikassa oksidoinnilla, diffuusiolla ja ioni-istutuksella on keskeinen rooli transistorien ominaisuuksien säätämisessä; mikrosysteemit hyödyntävät runsaasti etsausta ja bondausta; optoelektroniikassa epitaksia on kriittinen työvaihe lasereiden ja diodien valmistuksessa. Litografia, eli piirien kuviointi on keskeinen perustekniikka, ja se on mukana kaikissa teknologioissa. CD ja DVD-levyjen valmistuksessa on paljon yhteisiä piirteitä mikroteknologian kanssa, muun muassa ohutkalvojen kasvatus, mutta kuviointia ei tehdä litografialla vaan ruiskupuristamalla.
Tia-Maria
Tia-Maria on maaliskuussa 1987 ilmestynyt Yön single. Juice Leskisen sanoittama nimikappale on mukana seuraavan vuoden tammikuussa julkaistulla albumilla Lanka palaa. Sen sävellys on merkitty koko yhtyeen nimiin, mutta todellisuudessa kappaleen on säveltänyt kitaristi Markku Petander. Leskisen mukaan se on saanut nimensä jamaikalaisesta Tia Maria -kahvilikööristä. B-puolen Siilinjärvi-rock on myöhemmin julkaistu vain vuoden 1998 kokoelmalla Yön pimeä puoli.
Herman Avellan
Herman Avellan (28. heinäkuuta 1820 Turku – 20. kesäkuuta 1912 Viipuri) oli suomalainen kamarineuvos, tullinhoitaja ja ruotsiksi julkaissut kirjailija.
Avellanin vanhemmat olivat historian professori Johan Henrik Avellan ja Christina Eleonora Almqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi 1838 ja suoritti kameraalitutkinnon 1846. Avellan palveli junkkarina 1. suomalaisessa meriekipaasissa 1839–1844 ja toimi Sortavalan kihlakunnan henkikirjoittajana 1847–1850. Hän oli luotsiosaston päällikkönä Vaasassa 1850–1853, Oulussa 1853–1857 ja Tammisaaressa 1857–1862 sekä tullinhoitajana ensin Porvoossa 1862–1867 ja sitten Viipurissa 1867–1897. Avellanista tuli luutnantti 1844, luotsilaitoksen alikapteeni 1850, kapteeni 1853, majuri 1862 sekä hovineuvos 1878 ja kamarineuvos 1889.
Teoksia
Avellan julkaisi novelleja ja näytelmiä, joissa oli uskonnollisia, suomalais-kansallisia ja romanttisia piirteitä, käyttäen myös nimimerkkiä En Finne:
Suomen Taidegraafikot
Yhdistys toimii valtakunnallisena taidegraafikoiden ja piirtäjien etujärjestönä. Sen toimipaikka on Galleria G, jonka yhteydessä on myyntikokoelma Grafoteekki. STG:llä on myös verkkokauppa. Yhdistyksellä on vajaa 400 jäsentä.
Suomen Taidegraafikot on kerännyt vuodesta 1940 alkaen grafiikan kokoelmaa. Kokoelma siirtyi vuonna 1981 Alvar Aalto -museoon ja 1998 Jyväskylän taidemuseoon, jonne se on deponoitu. Kokoelmassa on runsaan 5000 vedoksen ohella työvälineitä, luonnoksia, noin 600 laattaa ja muuta arkistoaineistoa. Taidegraafikoiden ja heidän perikuntiensa lahjoitukset kartuttavat kokoelmaa, joka on yksi maan laajimpia grafiikan alalla.
Elisaveta Rimkevitch
Elisaveta Rimkevitch (s. 1995) on suomalainen ooppera- ja liedlaulaja, äänialaltaan sopraano.
Rimkevitch aloitti vuonna 2015 lauluopintonsa Sibelius-Akatemiassa Sirkka Parviaisen johdolla. Hän valmistui keväällä 2018 musiikin kandidaatiksi ja aloitti maisteritutkinnon suorittamisen. Häntä ovat Parviaisen ohella opettaneet Johanna Rusanen-Kartano, Tuuli Lindeberg, Ilmo Ranta ja Tuula Hällström. Keväällä 2018 Rimkevitch teki oopperadebyyttinsä Servilian roolissa La clemenza di Titon tuotannossa Sibelius-Akatemiassa.
Pro Musica -säätiö valitsi Rimkevitchin vuoden 2017 nuoreksi muusikoksi. Hän eteni finaaliin Timo Mustakallio -laulukilpailussa vuosina 2017 ja 2019 sekä Kangasniemen laulukilpailussa vuonna 2018. Syksyllä 2018 hän pääsi liedparinsa, pianisti Niina Rannan kanssa jaetulle kolmannelle sijalle Helsinki Lied -kilpailussa. Duo on saanut yhteistä ohjausta Ilmo Rannalta, Tuula Hällströmiltä ja Margareta Brandtilta. Duon ohjelmistoon on kuulunut lauluja muiden muassa Vítězslava Kapráloválta, Antonín Dvořákilta, Maurice Ravelilta, Rebecca Clarkelta, Alban Bergiltä ja Benjamin Britteniltä.
Miisa Nuorgam
Miisa Nuorgam (s. 1992 ) on saamelainen toimittaja ja e-urheiluvaikuttaja. Hän nousi julkisuuteen Hjallis Harkimon Diili-ohjelmassa tuotantokaudella 2018. Heinäkuussa 2018 Nuorgam alkoi juontaa YouTubessa julkaistavaa, peliteemaista META-ajankohtaisohjelmaa yhdessä Lauri Happosen kanssa. Nuorgam valittiin Suomen liike- ja virkanaisten liiton eli Business and Professional Women Finland ry:n Vuoden naiseksi vuonna 2020.
Miisa Nuorgam työskentelee toimittajana Yle Kioskissa. Yleisradio on esittänyt vuonna 2021 Yle Kioskin tekemää Nuorgamin elämästä kertovaa Katkeamaton-televisiosarjaa.
Nuorgam on ilmoittanut julkisesti olevansa panseksuaali.
Esikot
Esikot kasvavat kosteassa, ravinteikkaassa maassa yleensä varsin varjoisissa paikoissa.
Monivuotiset esikot kukkivat varhain keväällä. Suvun tieteellinen nimi (Primula) tulee sanasta ensimmäinen ja viittaa kasvin aikaiseen kukkimiseen.
Linda Ruutu
Linda Ruutu (s. 17. helmikuuta 1990) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ensimmäisen naisten maaottelunsa Ruutu pelasi maaliskuussa 2014. Vuoden 2016 loppuun mennessä hän on pelannut 14 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin, elokuussa 2014 MM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan.
Linda Ruutu aloitti marraskuun 2021 alussa kasvattajaseuransa Espoon Palloseuran 13–15-vuotiaiden tyttöjen talenttivalmentajana ja alle 18-vuotiaiden joukkuevalmentajana.
Pimeys odottaa
Pimeys odottaa on Pauli Pentin ohjaama elokuva vuodelta 1985. Se oli ensimmäinen Pentin kahdesta omasta ohjauksesta. Villealfa-tuotantoyhtiössä apulaisohjauksia tehnyt Pentti ei saanut tuotantotukea, joten Mika Kaurismäki lupasi Villealfan rahoituksen. Elokuvan käsikirjoituksen teki Pentin kanssa Antti Lindqvist, joka on Pentin tavoin toiminut elokuvakriitikkona useissa lehdissä.
Vastaanotto
Aikalaisarviossaan Helena Ylänen (Helsingin Sanomat) piti elokuvaa ”aika tyylikkäänä”, ja vaikka tyylikkyys ei korvaa puutteita, elokuva jaksaa kuitenkin kiinnostaa. Huomiota herätti aikanaan, kun Ylänen esitti viikkoa myöhemmin uuden tulkinnan, jonka mukaan tarina on unta, ja silloin palaset hänen mukaansa loksahtavat kohdalleen. Pentti osoittaa erään kriitikon mukaan tässä elokuvassa kykynsä öisen kaupungin kuvaajana. Kriitikko Jussi Karjalainen (Tv-maailma 38/2012) kiinnittää huomiota elokuvan kaurismäkeläiseen replikointiin, jota hän pitää sen antoisimpana makusteltavana.
Arto Pajukallion arviossa (Helsingin Sanomat 27.9.2012) katsotaan, ettei elokuvassa ole sisällöllistä kantavuutta. Tiettävästi Pentti itse on sanonut, että elokuva olisi tarkoitettu työksi, joka kerralla lopettaisi valkokankailla polttamisen. Elokuvassa nimittäin näyttelijöiden käsillä ei ole juuri muuta tehtävää kuin pidellä savuketta.
Elizabeth Thompson
thumb|Omakuva vuodelta 1869 Elizabeth Southerden Thompson, myöhemmin myös Lady Butler (3. marraskuuta 1846 – 2. lokakuuta 1933) oli englantilainen taidemaalari. Hän syntyi Sveitsissä, matkusteli paljon ja aloitti vuonna 1866 opinnot Lontoossa Royal Female School of Art -taidekoulussa.
Thompson maalasi erityisesti taistelukohtauksia 1800-luvun sodista, muun muassa Napoleonin sodista ja Krimin sodasta. Hän ei menestynyt taiteilijana taloudellisesti ennen kuin saavutti läpimurtonsa taidemaailmassa vuonna 1874, jolloin Royal Academy of Artsin taidenäyttelyssä oli esillä hänen maalauksensa The Roll Call, josta tuli suosittu. Majuri (myöhemmin kenraali) William Francis Butlerin kanssa vuonna 1877 solmimansa avioliiton kautta hän pääsi todistamaan sotilasoperaatioita eri puolilla Afrikkaa.
Thompsonin aviomies kuoli vuonna 1910. Hänen viimeinen maalauksensa oli vuonna 1928 valmistunut A Detachment of Cavalry in Flanders. Hän kuoli vuonna 1933.
Richard Basehart
John Richard Basehart (31. elokuuta 1914 Zanesville, Ohio – 17. syyskuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän alkoi näytellä pieniä rooleja teatterissa 13-vuotiaana. Vuonna 1932 Basehart liittyi Wright Players Stock Company -näyttelijäseurueeseen ja työskenteli samalla lehtimiehenä syntymäkaupungissaan Zanesvillessa. 1930-luvun puolessavälissä Baseheart siirtyi pennsylvanialaiseen Hedgerow Theateriin, jossa hän näytteli viiden vuoden ajan, kunnes vuosikymmenen lopussa hän muutti New Yorkiin tavoitteenaan ura Broadwaylla. Basehart avioitui 1940-luvun alussa näyttelijä Stephanie Kleinin kanssa.
Baseheartin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1947 valmistunut trilleri Repeat Performance. Baseheartin puoliso kuoli äkillisesti aivokasvaimeen elokuvan 14 tuntia kuvausten aikana. Vuonna 1951 Baseheart meni naimisiin italialaisen näyttelijä Valentina Cortesen kanssa. 1950-luvulla asui ja näytteli pääasiassa Euroopassa, esiintyen kuitenkin satunnaisesti myös Hollywood-elokuvissa. Baseheartin Euroopassa tekemiin elokuviin kuuluu muun muassa Federico Fellinin ohjaama La Strada. Vuonna 1960 hän palasi takaisin Yhdysvaltoihin ja samaan aikaan erosi vaimostaan. Baseheart otti vuonna 1964 vastaan amiraali Harriman Nelsonin roolin televisiosarjassa Voyage to the Bottom of the Sea. Hän palasi teatteriin sarjan päätyttyä neljä vuotta myöhemmin, esiintyen sivussa elokuvissa ja televisiossa. Televisiossa hän vieraili muun muassa sarjoissa Columbo ja Ritari Ässä. Baseheartin viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi jäi Los Angelesin kesäolympialaisten päättäjäisten kuuluttajana toimiminen vuonna 1984. Basehart on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Filmfare Awards 2015
Filmfare Awards 2015 oli 15. tammikuuta 2016 Mumbaissa pidetty tilaisuus, jossa palkittiin vuoden 2015 parhaat hindinkieliset elokuvat. Se oli järjestyksessään 61. Filmfare Awards -tilaisuus.
FC United
FC United on vuonna 1993 perustettu pietarsaarelainen naisten jalkapalloseura, joka pelaa Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Naisten Kakkosessa. FC United syntyi, kun Jaron naisten joukkue muodosti oman erikoisseuran noustuaan SM-sarjaan kauden 1993 päätteeksi.
Kiiminki (kaupunginosa)
Kiiminki on Oulussa, Kiimingin suuralueella sijaitseva kaupunginosa, joka perustettiin 1. tammikuuta 2013. Kaupunginosa sijaitsee 20 kilometriä koilliseen kaupungin keskustasta. Keskeisimmät palvelut sijaitsevat Kirkonkylällä.
STS-107
STS-107 oli Nasan avaruussukkulalento, jossa sukkula Columbia laukaistiin Maan kiertoradalle 16. tammikuuta 2003. Seitsenhenkinen miehistö kuoli 1. helmikuuta 2003, kun sukkula hajosi sen palatessa takaisin Maan ilmakehään. Miehistöön kuuluivat Rick Douglas Husband (lennon komentaja), William C. McCool (lentäjä), David McDowell Brown, Kalpana Chawla, Michael Anderson, Laurel Clark ja Israelin ensimmäinen astronautti Ilan Ramon, joka oli hyötykuorma-asiantuntija.
thumb|350px|left|STS-107:n miehistö. Takaa vasemmalta: David Brown, Laurel Clark, Michael Anderson, Ilan Ramon; edestä vasemmalta Rick Husband, Kalpana Chawla, William McCool.
Eric Gordon
Eric Gordon Jr. (s. 25. joulukuuta 1988 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan takamies.
Anne Haanpää
Haanpää pelasi yli 200 ottelua naisten SM-sarjassa ja voitti Ilveksessä ja Shakersissä yhteensä kahdeksan mestaruutta. Maajoukkueessa Haanpää voitti neljä Euroopan-mestaruutta ja maailmanmestaruuskilpailuissa neljä pronssia.
Pelaajauran jälkeen Haanpää on toiminut erotuomarina muun muassa naisten SM-sarjassa.
Eric Gordon
Joulukuussa 2011 Gordon siirtyi New Orleans Hornetsiin (vuodesta 2013 nimeltään Pelicans ) osana pelaajakauppaa, jossa Clippers hankki pelintekijä Chris Paulin. Hän ei pystynyt pelaamaan työsulun lyhentämällä kaudella 2011–2012 kuin yhdeksän ottelua polvivamman vuoksi. Kaudella 2012–2013 loukkaantumiset rajoittivat hänen kautensa 42 otteluun.
Heinäkuussa 2016 Gordon siirtyi Houston Rocketsiin. Ensimmäisen Rockets-kautensa päätteeksi hänet palkittiin NBA:n parhaana kuudentena pelaajana ensimmäisenä pelaajana joukkueen historiassa.
Gordon pelasi maailmanmestaruuden voittaneessa Yhdysvaltain maajoukkueessa vuoden 2010 MM-kilpailuissa Turkissa.
Kista Science Tower
thumb|200px|Kista Science Tower Kista Science Tower on Tukholman Kistan kaupunginosassa sijaitseva tornitalo, joka on Pohjoismaiden korkein toimistorakennus. Se on 32-kerroksinen ja 117 metriä korkea. Talo rakennettiin vuosina 2000–2003. Kompleksi käsittää kaikkiaan kuusi rakennusta. Sen suunnitteli ruotsalainen arkkitehtitoimisto White Arkitekter AB, joka voitti vuonna 1998 luonnoksellaan rakennuksen suunnittelusta järjestetyn kilpailun. Rakentaja oli NCC.
Valmistuessaan vuonna 2003 Kista Science Tower oli Skandinavian korkein pilvenpiirtäjä, mutta vuonna 2004 sen ohitti korkeudessa Malmöhön, Etelä-Ruotsiin, kohonnut asuintalo Turning Torso. Katolla olevan antennin kanssa Kista Science Towerin korkeus on 156 metriä.
Pilvenpiirtäjän hissit ovat Ruotsin nopeimmat. Niiden nopeus on noin 5–6 metriä sekunnissa. Hissit on toimittanut suomalainen Kone Oyj.
Jaakko Hämeen-Anttila
Jaakko Markus Hämeen-Anttila (s. 26. helmikuuta 1963 Oulu) on suomalainen arabian kielen ja islamin tutkimuksen professori. Hämeen-Anttila toimii professorina Edinburghin yliopistossa.
Hämeen-Anttila tunnetaan Suomessa lukuisista yleistajuisista islamia käsittelevistä kirjoista sekä itämaisen kirjallisuuden tuotteliaana suomentajana. Hänen laajasta suomennostuotannostaan tunnetuimpia ovat Koraanin ja Gilgāmešin uudet suomennokset sekä ainoat alkukielestä käännetyt Tuhannen ja yhden yön tarinat. 2000-luvun alusta alkaen Hämeen-Anttila on esiintynyt tiedotusvälineissä asiantuntijana alaansa liittyvissä kysymyksissä. Hän on todennut, että ”Islamin myönteisistä puolista kertominen on tärkeää, sillä kielteiset puolet tulevat esiin omalla painollaan."
Elämä
Jaakko Hämeen-Anttila syntyi Oulussa tähtitieteen professorin Antero Hämeen-Anttilan ja Saara Hannosen toisena lapsena. Hänen isänsä oli saanut professuurin Oulun yliopistosta vuotta ennen Jaakon syntymää, minkä tähden perhe oli muuttanut pohjoiseen. Antero Hämeen-Anttilan isä oli kirjankustantaja, kirjailija ja tuottelias suomentaja Väinö Hämeen-Anttila. Hämeen-Anttila kiinnostui varhain eksoottisista kielistä isänsä kieliharrastuksen ansiosta. Hän tapasi yliopistossa Virpi Hämeen-Anttilan ja avioitui tämän kanssa vuonna 1984.
Ura
Hämeen-Anttila suoritti ylioppilastutkintonsa 1980 erinomaisin arvosanoin ja aloitti syksyllä opintonsa Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla (nykyinen humanistinen tiedekunta). Opintojensa alkuvaiheessa hän keskittyi erityisesti assyriologiaan professori Simo Parpolan johdolla, mutta opiskeli laajalti myös mm. arabiaa ja persiaa sekä kreikkaa.
Tutkimustyö ja tieteellinen ura
Hämeen-Anttilan pro gradu -tutkielma (1986) liittyy vielä assyriologian oppiaineeseen, mutta lisensiaatintutkimuksessaan (1991) hän on jo arabialaisella maaperällä, jonne painopiste oli alkanut siirtyä pian hänen kandidaatintutkintonsa jälkeen. Hämeen-Anttilan tohtorinväitöskirja Lexical Ibdāl (1994) laajentaa hänen lisensiaatintutkimustaan ja käsittelee keskiaikaista arabialaista äänteenmuutoskirjallisuutta, ja siihen kuuluu erään kadonneen teoksen osittainen rekonstruktio.
Hämeen-Anttila aloitti tuntiopettajana Helsingin yliopistossa vain 21-vuotiaana, mistä toimesta hän siirtyi Suomen akatemian tutkimusassistentiksi filosofian lisensiaatiksi valmistuttuaan. Vuonna 1997 Suomen akatemia nimitti hänet suoraan vanhemmaksi tutkijaksi. Hänellä oli arabian kielen ja kirjallisuuden dosentuuri Helsingin yliopistossa vuosina 1994–2000, minkä jälkeen hän aloitti oppiaineen professorina elokuussa 2000, jolloin professuuri sai nykyisen nimensä. Humanistisen tiedekunnan 1. varadekaanina hän toimi vuosina 2007–2009.
Hämeen-Anttilan tieteellisiä artikkeleja on julkaistu suomalaisessa Studia Orientaliassa ja monissa muissa kansainvälisissä tieteellisissä aikakauslehdissä. Hänen tunnetuimmat tutkimuksensa ovat hänen pro gradu -tutkielmansa pohjalta laatimansa uusassyrian ensimmäinen kielioppi A Sketch of Neo-Assyrian Grammar (2000), maqāma-kirjallisuudenlajia käsittelevä Maqama: A History of a Genre (2002) ja The Last Pagans of Iraq (2006), tutkimus pakanallisista piirteistä Ibn Waḥšiyyan teoksessa Nabatealainen maanviljelys.
Hämeen-Anttila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2005. Kesällä 2016 hän siirtyi Helsingin yliopistosta Edinburghin yliopistoon arabian kielen ja islamin tutkimuksen professoriksi. Hän kertoi yhdeksi lähdön syistä Sipilän hallituksen koulutusleikkaukset. Toisen uutisen mukaan hän ilmoitti, ettei maisemanvaihdos ole varsinaisesti vastalause hallituksen politiikalle ja koulutusleikkauksille.