cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Royal Albert Hall London May 2-3-5-6 2005
Konserttitaltiointi on julkaistu sekä albumina että DVD:nä.
Jouluradio
Jouluradio aloitti toimintansa pääkaupunkiseudulla joulukuussa 2003. Vuonna 2004 radio oli kuunneltavissa myös internetin kautta. 2006 Jouluradio laajeni pääkaupunkiseudulta Tampereelle ja Ouluun ja vuotta myöhemmin analogisen kuuntelun piiriin liittyivät myös Rovaniemen, Seinäjoen ja Turun seudut. Kanavan analogisella kuuluvuusalueella asui vuonna 2018 noin 4,3 miljoonaa ihmistä. Nykyään radio kuuluu 27 eri alueella Helsingistä Rovaniemelle.
Jouluradion studio on sijainnut vuodesta 2018 asti Helsingin Kalasatamassa, Kauppakeskus Redissä. Ennen Rediä Jouluradion toimitilat olivat sijainneet jo kahdessa eri lokaatiossa: vuosina 2003–2008 Jouluradion studio sijaitsi Helsingin Pasilassa, Yleisradion Vanhassa lähetyskeskuksessa ja vuosina 2008–2018 studio sijaitsi RTI:n talossa niin ikään Ylen alueella.
Toimitus
Jouluradion vastaavana tuottajana aloitti vuonna 2023 Katri Ketola. Kanavalla työskentelee joulun aikaan noin kymmenen hengen tiimi, johon sisältyy muun muassa tuottaja-toimittaja, musiikkitiimi, toimittaja, graafikko, tekninen tuottaja ja toimituksen assistentti.
Jouluradion musiikkipäälliköt eri vuosina
Jouluradion musiikillinen linja muuttui aluksi vuosittain, sillä radiolla oli joka vuosi uusi musiikkipäällikkö. Jokainen on tuonut mukanaan oman taustansa mukaiset sävytykset musiikilliseen linjaan ja samalla taannut sen, että ainutlaatuisella soittolistalla ei ole pelkästään klassikkoja ja hittejä, vaan myös harvinaisempia äänitteitä. Vuoden 2008 jälkeen musiikkipäällikön tehtävä on pysynyt kauemmin yhdellä henkilöllä.
Vuosi 2022 (20. lähetyskausi)
Jouluradion 20. tuotantokauden lähetykset käynnistyivät 1.11. Jouluradio juhli 20-vuotista kauttaan näkyvästi.
Jouluradion Hoosianna20-teoksen sovitti ja esitti Metropolia AMK:n musiikinopiskelijat.
Jouluradio järjesti Jouluradio20-juhlajumalanpalveluksen Paavalinkirkossa. Jouluradio tuotti historiansa ensimmäisen radioidun konsertin yhteistyössä Metropolia AMK:n kanssa. Metropolia Pops -orkesteri solisteineen esittivät opiskelijoiden tekemiä uusia sovituksia joululauluista sekä täysin uusia joululauluja. Jouluradio toteutti Metropolian kanssa myös uusien joululaulujen sävellyskilpailun.
Jouluradio julkaisi Jouluradio20-podcast-sarjan, jossa käydään läpi Jouluradion 20-vuotista historiaa.
Musiikkipäällikkönä toimi viidettä vuotta Aura Neuvonen.
Vuosi 2021 (19. lähetyskausi)
Jouluradion 19. tuotantokauden lähetykset käynnistyivät maanantaina 1.11. Jouluradion vuoden 2021 teema oli nostalgia ja retro. Vuoden 2021 slogan oli "Kaikkien aikojen joulumusiikkia".
Jouluradion Hoosiannan esitti vuonna 2021 Katri Helena.
Jouluradio soitti pääkanavallaan lauantaisin kuulijoiden toiveita "Muistojen joulu" -lähetyksessä nostalgiateeman mukaisesti.
Musiikkipäällikkönä toimi neljättä vuotta Aura Neuvonen.
Vuosi 2020 (18. lähetyskausi)
Jouluradion toimintakausi käynnistyi kolmatta kertaa peräkkäin jo marraskuun alussa maanantaina 2.11.
Vuoden 2020 Jouluradion Hoosianna-tulkinnan teki Vaskivuoren lukion kamarikuoro.
Vuosi 2019 (17. lähetyskausi)
Jouluradio käynnisti toimintakautensa toista kertaa jo marraskuussa, maanantaina 4.11. Tällä pyrittiin vastaamaan alati kasvavaan joulumusiikin tarpeeseen ja suureen kysyntään.
Vuoden teemana oli monikulttuurisuus. Kanavalla soivat joululaulut yli 10 maasta. Lisäksi Jouluradio tuotti Joulu kuuluu kaikille -artikkelisarjan yhteistyössä Kirkko & Kaupunki Median kanssa, joissa esiteltiin ympäri maailmaa erilaisia perinteitä ja tapoja kuluttaa joulumusiikkia.
Vuosi 2018 (16. lähetyskausi)
Jouluradion kuudestoista lähetyskausi käynnistettiin historiallisen aikaisin marraskuun 5. päivänä, mikä oli vastaus yleisöltä jo pidemmän aikaa saatuun palautteeseen aikaisemmasta aloituksesta.
Jouluradion musiikkilinjaan tehtiin periaatteellinen muutos, kun naisten esittämän musiikin määrä nostettiin pääkanavalla vähintään 50 prosenttiin. Määrää lisättiin myös nettikanavilla. Nettikanavaperheeseen lisättiin tämän päivän pop-musiikkiin keskittyvä etkoiluradio, Pikkujouluradio, joka korvasi RnB Christmas -kanavan. Perinteisen Hoosianna-tulkinnan Jouluradiolle teki Katja Lappi sekä Nina Tapio.
Finnpanel Oy:n tuottaman Kansallisen radiotutkimuksen mukaan Jouluradiolla oli marraskuussa 262 000 ja joulukuussa ennätykselliset 787 000 kuuntelijaa viikossa. Jouluradio oli koko Suomen viidenneksi kuunnelluin radiokanava joulukuussa aikana. Erityisen suosittu Jouluradio oli naisten keskuudessa: pääkaupunkiseudulla Jouluradio oli kaikista tavoittavin radiokanava 9–55-vuotiaiden naisten keskuudessa.
Jouluradion toimitus muutti joulukuussa 2018 kauppakeskus REDIin.
Vuosi 2017 (15. lähetyskausi)
Jouluradio aloitti viidennentoista lähetyskautensa poikkeuksellisen myöhäiselle ajankohdalle osuneena adventtina, sunnuntaina 3. joulukuuta klo 0.00. Jouluradion kanavaperhe uudistui kahdella täysin uudella kanavalla, kun aiemmin Xmas-nimellä toiminut kanava jaettiin kahtia. Tästä syntyivät Rnb Christmas ja Happy Holidays! -kanavat. Vironkielinen Jõuluraadio jäi kanavaperheestä.
Perinteisen Hoosianna-tulkinnan Jouluradiolle teki Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani. Kappale sai vaikutteita brasilialaisesta karnevaalisambasta ja tästä julkaistiin roadmovie-henkinen video.
Finnpanel Oy:n tuottaman Kansallisen radiotutkimuksen mukaan Jouluradiolla oli viiden joulua ympäröivän viikon aikana keskimäärin 686 000 kuuntelijaa viikossa. Tämä teki Jouluradiosta Suomen kuudenneksi kuunnelluimman radion joulun aikana. Yli 70% kuulijoista tuli pääkaupunkiseudun ulkopuolelta. Suurimmat Jouluradion kuulijaryhmät olivat 25–34- ja yli 65-vuotiaat. Jouluradiota kuunneltiin verkossa yht. lähes 1,4 milj. kertaa 128:sta eri maasta.
Musiikkipäällikkönä toimi Mikko Harjunpää.
Vuosi 2016 (14. lähetyskausi)
Jouluradio aloitti tämän vuoden lähetykset perinteiseen tapaan ensimmäisenä adventtina 27. marraskuuta 2016 kello 0.00. Jouluradio soittaa kymmentä erilaisiin musiikkityyleihin keskittynyttä soittolistaa, joiden tyyli vaihtelee metallimusiikista ja klassisesta musiikista perinteisiin joululauluihin.
Finnpanel Oy:n tuottaman Kansallisen radiotutkimuksen mukaan Jouluradio teki jälleen kuulijaennätyksensä yltäen 714 000:een viikkokuuntelijaan. Jouluradio oli näin joulun aikaan Suomen neljänneksi kuunnelluin radio.
Vuosi 2015 (13. lähetyskausi)
Jouluradio aloitti lähetyksensä sunnuntaina 29. marraskuuta 2015 kello 0.00, ja lähetys päättyi loppiaisaattona 5. tammikuuta 2016 kello 24.00.
Sointi Jazz Orchestra solistivieraanaan saksofonisti Jukka Perko vastasivat Jouluradion perinteisen Hoosianna-sovituksen esityksestä. Sovituksen teki Sointi Jazz Orchestran taiteellinen johtaja Rasmus Soini. Aiemmin vastaavan esityksen ovat tehneet kaksikko Jesse Kaikuranta ja Lenni-Kalle Taipale (2014), Kerkko Koskinen Kollektiivi (2013) ja Lauluyhtye Rajaton (2012).
Jouluradio ylsi joulukuussa historiansa suurimpiin kuuntelulukuihin. Kansallisen radiotutkimuksen (KRT) mukaan kanavalla oli 664 000 viikkokuuntelijaa. Vuoden takainen edellinen huippuluku oli 533 000. Kuuluvuusalueellaan Jouluradio oli kuudenneksi kuunnelluin radiokanava. Kuuntelijamäärät lisääntyivät erityisesti pääkaupunkiseudun ulkopuolella.
Jouluradiota saattoi kuunnella perinteisen radion lisäksi internetissä. Kanavalla oli verkossa kahdeksan verkkoradiota, joita kuunneltiin yhteensä 109 miljoonaa minuuttia. Verkkoradioista suosituimmat olivat pääkanavan lisäksi Kauneimmat joululaulut, Klassinen joulu ja Xmas. Verkossakävijöidenkin määrä lisääntyi: edellisvuoden noin 370 000 kävijästä määrä likimain kaksinkertaistui yli 660 000 kävijään.
Lähetyskauden erikoisuus oli Tavastia-klubilla järjestetyt Jouluradion reivit, joissa yhdistyivat perinteinen joulumusiikki ja elektroninen tanssimusiikki. Tapahtuma sai nimekseen Jouluyö, bailuyö. Esiintymässä olivat muun muassa HeavyWeight, LCMDF, Shine 2009, DJ Borzin.
Musiikkipäällikkönä toimi Jani Kareinen.
Vuosi 2014 (12. lähetyskausi)
Kaksikko Jesse Kaikuranta ja Lenni-Kalle Taipale tekivät Jouluradion perinteisen Hoosianna-sovituksen. Aiemmin vastaavan kunnian ovat saaneet Kerkko Koskinen Kollektiivi (2013) ja Lauluyhtye Rajaton (2012). Adventtiklassikon sanoitus säilyi kaksikon käsittelyssä, mutta sävellys ja sovitus päivitettiin ennakkoluulottomasti. Ensiesitys kuultiin perinteisesti Jouluradion avauksena ensimmäisen adventtisunnuntain ensisekunneilla.
Jouluradio ylsi joulukuussa historiansa parhaisiin kuuntelulukuihin. Kansallisen radiotutkimuksen (KRT) mukaan kanavalla oli 533 000 viikkokuuntelijaa. Kahden vuoden takainen edellinen huippuluku 451 000 koheni siis reippaasti.
Kuunteluluvut kohentuivat kattavasti koko maassa, mutta kehitys oli erityisen hyvää pääkaupunkiseudulla ja sen lähistöllä. Jouluradio oli Suomen kilpailluimman kuuntelualueen kolmanneksi kuunnelluin kanava, naisten keskuudessa se oli pääkaupunkiseudulla toiseksi kuunnelluin.
15–24-vuotiaiden keskuudessa Jouluradio oli pääkaupunkiseudulla peräti joulunajan kuunnelluin radiokanava. Valtakunnallisesti eniten Jouluradion kuuntelijoita löytyy ikäryhmistä 35–44- ja yli 65-vuotiaat.
Jouluradio soi myös netissä kahdeksalla internetkanavalla. Myös nettikanavilla oli tänä vuonna ennätykselliset 308 796 yksilökuuntelijaa 146 eri maasta. Selvää nousua kuuntelijoissa oli muillakin nettikanavilla kuin pääkanavalla, ja kuunteluajat nousivat selvästi.
Uusista tulokkaista etenkin Klassinen joulu pärjäsi hyvin, ja se oli kolmanneksi kuunnelluin kaikista nettikanavista. Pääkanava oli kuunnelluin netissä, toiseksi eniten kanavaperheestä kuunneltiin Kauneimmat joululaulut -kanavaa. Kuuntelun huippu saavutettiin perinteisesti jouluaaton aamuna, jolloin 13 781 samanaikaista kuuntelijaa nautti Jouluradion internetkanavista.
Netissä Jouluradio.fi-sivustolla soivat pääkanavan lisäksi seitsemän nettikanavaa: Julradion, Kauneimmat joululaulut, Pikku Jouluradio, Xmas, Rouhea joulu ja uusina kanavina Klassinen joulu ja vironkielinen Jõuluraadio.
Musiikkipäällikkönä toimi Olli Aimola.
Vuosi 2013 (11. lähetyskausi)
Jouluradio aloitti lähetyksensä sunnuntaina 1. joulukuuta 2013 kello 0.00 ja lähetys päättyi loppiaisena 6. tammikuuta 2014 kello 0.00.
Vuonna 2013 Kerkko Koskinen sovitti tilaustyönä Jouluradiolle version Hoosianna-hymnistä, jonka esitti Kerkko Koskinen Kollektiivi. Hymnistä on tehty myös musiikkivideo, jonka ohjasi Susanna Kuparinen. Videossa kuvataan Suomen politiikkaa. Koskinen kertoo Hoosiannan teosta halunneen sovittaa hymnin, koska häntä kiinnosti, mitä teoksesta voisi saada irti. Sovitus oli mielessä jo keväällä ja nuotit syntyivät keskikesän aikana. Lopulta teos rakentui 192 ääniraidasta.
Jouluradiolla oli joulukuussa 423 000 viikkokuuntelijaa Finnpanelin Kansallisen radiotutkimuksen (KRT) mukaan. Eniten kasvua tapahtui pääkaupunkiseudulla. Jouluradion joulukuun kanavaosuus oli pk-seudulla kolmanneksi suurin (6 %). Viikkotavoittavuus oli pääkaupunkiseudulla 17,3 prosenttia (12 % v. 2012) eli alueen neljänneksi suurin. Keskimääräinen päivätavoittavuus oli pääkaupunkiseudulla 76 000 (56 000 v. 2012).
Kansallisen radiotutkimuksen mukaan Jouluradio tavoittaa kaikki radiokanavat huomioiden poikkeuksellisen hyvin 15–34-vuotiaat naiset. Tyypillinen kuuntelija viihtyi kanavan seurassa peräti 123 minuuttia vuorokaudessa. Kanavaosuus säilyi vuosien 2011 ja 2012 lukemissa eli 4,2 prosentissa, mikä painii selkeästi valtakunnallisten radiokanavien sarjassa.
Netissä Jouluradio.fi-sivustolla soivat pääkanavan lisäksi viisi nettikanavaa: Julradion, Kauneimmat joululaulut, Pikku Jouluradio ja uusina kanavina Xmas ja Rouhea joulu.
Jouluradio oli jälleen erittäin suosittu ympäri maailmaa. Liki 10 prosenttia kaikista kävijöistä tuli Suomen rajojen ulkopuolelta. Määrä on suunnilleen samaa luokkaa kuin edellisenä vuonna. Käyntejä tehtiin kaikkiaan 141 eri maasta. Eniten Jouluradiossa vierailtiin Ruotsista, Yhdysvalloista ja Saksasta.
Musiikkipäällikkönä toimi Olli Aimola.
Vuosi 2012 (10. lähetyskausi)
Jouluradio täytti 10 vuotta vuonna 2012. Lähetys alkoi sunnuntaina 2. joulukuuta 2012 ja soi loppiaiseen asti. Jouluradiolla oli joulukuussa ennätykselliset 451 000 viikkokuuntelijaa Finnpanelin Kansallisen radiotutkimuksen (KRT) mukaan. Kanavan kaikkien aikojen paras tulos tarkoittaa noin 60 000 kuuntelijan lisäystä edellisvuoteen (+16 %). Tulos selittyy kasvaneella analogisella kuuluvuusalueella, sillä kanava oli kuultavissa ensimmäistä kertaa muun muassa Kuopion ja Hämeenlinnan talousalueilla.
Musiikillinen tähtihetki koettiin Jouluradion avauksessa 2. joulukuuta kello 0.00, kun lauluyhtye Rajaton ensiesitti Jouluradiolle tekemänsä sovituksen Hoosianna-kappaleesta.
Internet -ja mobiilikuuntelu kasvoivat jonkin verran edelliseen vuoteen nähden. Taloustutkimuksen tekemän mittauksen mukaan suhteessa eniten kasvoi mobiilikuuntelu. Mobiililaitteista Jouluradiota kuunteli nyt kahdeksan prosenttia kaikista tutkimukseen vastanneista, kun viime vuonna luku oli 3%. Internetin kautta Jouluradiota kuunteli tutkimuksen mukaan 26 prosenttia kuuntelijoista.
Uusi nettikanava ”Jouluradio” syntyi esittelemään Jouluradion järjestämän ensimmäisen joululaulukisan upeaa satoa. Kanavalle valikoitui soimaan 85 sävellystä demoversiona, joista parhaimmisto soi myös pääkanavalla mainostaen samalla uutta nettikanavaa.
Jouluradio oli jälleen erittäin suosittu ympäri maailmaa. Liki 10 prosenttia kaikista kävijöistä tuli Suomen rajojen ulkopuolelta. Määrä on suunnilleen samaa luokkaa kuin edellisenä vuonna. Käyntejä tehtiin kaikkiaan 127 eri maasta ja useampi kuin kymmenen käyntiä tehtiin lähes sadasta eri maasta. Eniten Jouluradiossa vierailtiin Ruotsista, Yhdysvalloista ja Saksasta.
Musiikkipäällikkönä toimi toista vuotta peräkkäin Mika Saarelainen.
Vuosi 2011 (9. lähetyskausi)
Jouluradio aloitti lähetyksensä yhdeksännen kerran sunnuntaina 27. marraskuuta 2011 ja soi tällä kertaa tapaninpäivään saakka. Pääkanava, Jouluradio, kasvatti kuuntelijaosuuttaan edellisestä vuodesta 64 prosenttia (KRT, joulukuu 2011). Kanava tavoitti mittausviikolla 14,4 prosenttia (390 000) kaikista radion kuuntelijoista.
Jouluradio laajeni internetissä kanavaperheeksi, kun lapsille ja lapsenmielisille tarkoitettu 'Pikku jouluradio', suomenruotsalaista joululauluperinnettä esillä pitävä ”Julradion” sekä ”Kauneimmat joululaulut” -kanava (yhdessä Suomen Lähetysseuran kanssa) aloittivat toimintansa osoitteessa www.jouluradio.fi.
Another World
Another World voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jouluradio
Vuosi 2011 (9. lähetyskausi)
Internetkuuntelu on kasvattanut suosiotaan vuosi vuodelta ja 2011 uniikkeja nettikävijöitä rekisteröitiin 237 000 kaikkiaan 133 maasta. Kaikkiaan kävijöitä oli lähetyskuukauden aikana 650 000.
Ilmaiset älypuhelinsovellukset (iPhone, Android, Windows Phone) tarjosivat kuuntelukanavan, jota hyödynsi liki 13 000 sovelluksen ladannutta.
Vuosi 2010 (8. lähetyskausi)
Jouluksi 2010 kanava sai kahdeksan uutta kuuluvuusaluetta, joihin lukeutuivat muun muassa Joensuun, Jyväskylän, Kouvolan, Lahden sekä Porin talousalueet. Jouluradio keräsi vuonna 2010 yli neljännesmiljoona kuulijaa. Netissä kanava tavoitti 150 000 uniikkia kuuntelijaa ja netin kautta Jouluradiota kuunneltiin kaikkiaan 118 maassa. Myös mobiilikuuntelijat löysivät kanavan.
Vuosi 2009 (7. lähetyskausi)
Vuonna 2009 Jouluradiota kuunteli Kansallisen radiotutkimuksen mukaan 265 000 kuuntelijaa.
Kimmo Rintanen
Kimmo Taneli Rintanen (s. 7. elokuuta 1973 Rauman maalaiskunta) on suomalainen entinen jääkiekkohyökkääjä ja olympiamitalisti.
Rintanen tunnettiin erityisesti herrasmiespelaajana, joka voitti SM-liigan herrasmiespelaajan palkinnon neljä kertaa. Hän kunnostautui myös maalintekijänä.
Hän ei pelannut enää kauden 2012–2013 aikana otteluakaan ja ilmoitti helmikuussa 2013 lopettavansa pelaajauran rannevamman takia, koska ei saanut rannettaan pelaamisessa vaadittavaan kuntoon. Saman kauden aikana hänet nimettiin Sveitsin pääsarjassa NLA:ssa pelaavan EHC Klotenin apuvalmentajaksi, kun joukkue taisteli vielä pääsystä pudotuspeleihin. Hän sai potkut EHC Klotenin apuvalmentajan tehtävästä joulukuussa 2014 joukkueen huonon menestyksen takia (38 pistettä 31 ottelusta).
Rintanen pelasi uransa aikana yhden olympiaturnauksen Naganossa 1998 saavuttaen olympiapronssia ja seitsemät MM-kisat, joista vuosina 1998, 1999 ja 2001 saavutuksena hopeamitali ja vuonna 2000 pronssimitali. Hän pelasi urallaan 86 miesten A-maaottelua tehden niissä 15 maalia ja 41 tehopistettä. Rintanen kuului vuosina 1998–2003 Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmentajan Hannu Aravirran luottomiehistöön.
Horst-Wessel-Lied
right|400px|Horst-Wessel-Liedin nuotit right Horst-Wessel-Lied oli vuodesta 1931 lähtien Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen tunnuslaulu, jonka kirjoitti Horst Wessel, kansallissosialistisen liikkeen marttyyri. Se tunnetaan myös nimellä ”Die Fahne hoch”. Kappale on nykyään kielletty Saksassa.
Horst-Wessel-Lied julkaistiin ensi kerran runona SA:n lehdessä Der Angriff otsikolla ”Die Fahne hoch!” Horst Wessel kirjoitti runonsa kommunistisen runoilijan Willi Bredelin taistelulaulun pohjalta, jonka tämä oli kirjoittanut 1800-luvulta peräisin olevan posetiivilaulelman sävelmään. Horst Wessel sanoitti laulun uudelleen, niin että se sopi SA:n tilanteeseen.
Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneiden Valvontakomissio kielsi Horst-Wessel-Liedin. Saksan liittotasavallan rikoslain mukaan (§ 86a StGB) Horst Wessel Lied on perustuslain vastaisen järjestön tunnusmerkki ja näin ollen kielletty Saksan liittotasavallassa. Kielto koskee myös laulun sävelmää, joten myös laulun esittäminen toisin sanoin on Saksan liittotasavallassa kielletty. Suomessa laulun esittäminen sen sijaan on sallittua.
Laulun teksti
(Lopussa laulun 1. säkeistö toistettiin. Viimeisen säkeistön sanoissa on hieman vaihtelua eri lähteissä. ”Zum appell” on joissain lähteissä ”Sturmalarm”. Samoin ”Bald” on joskus ”Schon” ja ”mehr” voi olla ”noch”). ”Zum Appell” voi olla myös ”nun Appell”, ja ”Knechtschaft” voi olla ”Burschenschaft”.
Suorasanainen suomennos
Lippu korkealle (suomalainen käännös 1930-luvulta)
'''Luo lippujen! (IKL:n versio, Otto Al’Antila)'''
Alfredo Keil
thumb|Alfredo Keilin maalaus. Alfredo Keil (3. heinäkuuta 1850 Lissabon – 4. lokakuuta 1907 Hampuri) oli portugalilainen säveltäjä ja taidemaalari. Hänen vanhempansa olivat saksalaisia. Keil syntyi Lissabonissa ja opiskeli musiikkia ja taidetta Münchenissä ja Nürnbergissä. Keilin sävellyksiin kuuluvat muun muassa oopperat D. Branca (1883), Irene (1893) ja Serrana (1899). Vuonna 1891 hän sävelsi Portugalin kansallislaulun, A Portuguesan. Keil kuoli Hampurissa vuonna 1907.
Sulkutuli
Sulkutuli on tykistön tulenkäytön muoto, jossa vihollisen liikkumista pyritään estämään. Sulkutulella voidaan muun muassa estää vihollisjoukkojen tai huollon toimintaa hyökkäysalueella tai vaikuttaa hyökkäävän vihollisen etenemiseen.
Suolitukos
thumb|right|180px|Tukkeuma ohutsuolessa
Suolitukos eli ileus on vakava tila, jossa suolen sisällön kulku estyy. Suolitukokset jaetaan mekaaniseen tukokseen ja paralyyttiseen tukokseen eli suolilamaan. Mekaanisessa tukoksessa suoli tukkeutuu jonkin esteen seurauksena. Suolilamassa suolen supistelutoiminta lakkaa eikä suolen sisältö sen vuoksi etene. Suolilaman syitä ovat esimerkiksi vaikeat sairaudet tai infektiot kuten keuhkokuume, vatsaontelon leikkaus tai voimakkaat kipulääkkeet. Suolitukos saattaa johtaa pitkittyessään potilaan kuolemaan.
Aiheuttajat
Suolitukos voi liittyä esimerkiksi Crohnin tautiin, tyrään tai paksusuolen syöpään. Sitä voivat aiheuttaa myös suolen ympärillä olevat yhteenkasvettumat, kasvaimet, suoleen tulleet sappikivet tai esineet suolistossa.
Mekaanisessa suolitukoksessa on kyse siitä, että jokin este tukkii suolen. Paralyyttisessä suolitukoksessa, joka tunnetaan myös suolilamana, on kyse suolen supistelutoiminnan (peristaltiikan) lakkaamisesta.
Oireet ja hoito
Sen merkkejä saattavat olla oksentelu, turvotus ja kipu. Tila voi edellyttää leikkaushoitoa. Jos potilasta ei ehditä leikkaamaan, voi seurauksena olla verenkierron pysähtyminen osassa suolistoa. Näin ollen suoli ei saa happea ja ravintoaineita ja menee siten kuolioon. Aaltoilevan kivun muuttuessa jatkuvaksi herää epäily suolen verenkiertohäiriöstä eli strangulaatiosta. Suolen seinämä menee siinä kuolioon ja on vaarassa puhjeta, jolloin se aiheuttaa henkeä uhkaavan vatsakalvon tulehduksen.
Kroonisen mahasuolikanavan toimintahäiriön hoitona on käytetty sisapridia. Suolitukokseen ei ole lääkehoitoa, mutta suolen tutkimiseen käytettävä varjoaine stimuloi suolta joskus niin, että tukos laukeaa. Suolitukoksen ensiapuhoitona sitä ei kuitenkaan käytetä.
Horst Wessel
thumb|200px|Horst Wessel vuonna 1929. thumb|175px|Horst Wesselin hautajaiset, jotka Goebbels muokkasi propagandaspektaakkeliksi. Horst Ludwig Wessel (9. lokakuuta 1907 Bielefeld, Saksa – 23. helmikuuta 1930 Berliini, Saksa) oli saksalainen kansallissosialisti ja SA-Sturmführer. Nuorena ammutusta Wesselistä tuli kansallissosialistisen liikkeen huomattavin marttyyri, ja hänen sanoittamansa Horst-Wessel-Lied toimi natsi-Saksan epävirallisena kansallislauluna.
Wesselistä tehtiin kansallissosialistien marttyyri. Hän sai julkiset hautajaiset, joihin osallistui 30 000 ihmistä. Ruskeapaidat lauloivat hautajaisissa hänen muutamaa kuukautta aiemmin kirjoittamansa Horst-Wessel-Liedin, josta tuli myöhemmin kansallissosialistisen puolueen virallinen laulu ja myöhemmin natsi-Saksan toinen kansallislaulu.
Sodan jälkeen Horst Wesselin hauta päätyi osaksi Itä-Berliiniä. Hauta häväistiin monta kertaa, ja kivi katosi. Vieressä sijaitseva Clara Wesselin hauta on saanut olla rauhassa.
Hanns Heinz Ewers kirjoitti Horst Wesselin elämäkerran Horst Wessel, eräs saksalainen kohtalo (WSOY, 1933), jonka suomensi Mika Waltari.
Lähteet
thumb|140px|Horst Wesselin mukaan nimetty koulutuspurjelaiva vuonna 1936
Marugamen linna
thumb|250px|Marugamen linna.
Marugamen linna, myös Kameyaman linna tai Horain linna, on alangon ympäröimällä kukkulalla sijaitseva linna Japanissa, Kagawan prefektuurin Marugamen kaupungissa.
Historia
Kukkulalle, jolle Marugamen linna rakennettiin, oli jo aikaisemmin pystytetty erinäisiä linnoituksia. Nykyisen linnan juuret juontavat vuoteen 1587, jolloin Sanukin provinssin daimio Ikoma Chikamasa piti linnaa asuinpaikkanaan. Vuonna 1597 Chikamasa sai valmiiksi Takamatsun linnan, jonne hän muutti jättäen Marugamen linnoituksen pojalleen Ikoma Kazumasalle. Kazumasa alkoi välittömästi kunnostaa ja vahvistaa linnaa. Kuitenkin vuonna 1615 annetun määräyksen mukaan jokaisessa provinssissa piti sijaitseman vain yksi linna, minkä vuoksi Marugamen linna purettiin osiin.
Vuonna 1641 Marugamen linnanrauniot sisältänyt pieni osa Sanukin provinssia annettiin läänityksenä Yamazaki Ieharulle tämän ansioista Shimabaran kapinassa. Ieharu rakensi linnan lähes kokonaan uudelleen, ja suuri osa nykyisestä linnasta onkin peräisin Ieharun vuonna 1644 valmistuneesta rekonstruktiosta. Vuonna 1658 linnan hallinta siirtyi Kyōgoku-klaanille, joka paranteli linnan puolustusvalmiutta. Klaanin onnistui pitää linna omanaan Meiji-restauraatioon asti.
Vuonna 1869 linnassa syttyi tulipalo, joka tuhosi useita rakennuksia. Hävitys jatkui, kun keisarillisen hallituksen joukot tuhosivat vuonna 1870 suuren osan linnan jäänteistä. Pian tämän jälkeen ulompi vallihauta täytettiin.
Nykyisin
Kivimuurien lisäksi muutama vuonna 1950 peruskorjattu alkuperäinen rakennus on yhä pystyssä. Nämä rakennukset Japanin hallinto on julistanut tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi. Marugamen linna on yksi harvoista japanilaisista linnoista, joissa on jäljellä alkuperäinen, ennen vuotta 1860 puusta rakennettu keskustorni.
Mårten Boström
Mårten Bernt Erik Boström (s. 3. elokuuta 1982 Kirkkonummi) on suomalainen suunnistaja ja kestävyysjuoksija. Hän voitti sprinttisuunnistuksen maailmanmestaruuden Sotkamossa 2013. Hänen valmentajanaan on joulukuusta 2013 lähtien toiminut estejuoksun olympiavoittaja Anders Gärderud. Tätä ennen häntä valmensi Jari Ikäheimonen. Yleisurheilussa Boström edustaa Sjundeå IF:ää ja suunnistuksessa IFK Lidingöä.
Yleisurheilu
Yleisurheilussa Boströmillä on neljä aikuisten SM-mitalia. Hän juoksi maratonin alle 23-vuotiaiden Suomen ennätyksen vuonna 2003 ajalla 2.25.36 ja vuonna 2004 ajalla 2.22.51, sekä 10 kilometrin Suomen ennätyksen samassa ikäluokassa vuonna 2004 ajalla 30.05. Toukokuussa 2008 hän juoksi Ottawan maratonilla toistaiseksi parhaan maratonaikansa 2.18.51.
Suunnistus
Boströmillä on suunnistuksessa seitsemän aikuisten SM-mitalia sekä yksi maailmanmestaruus että EM-mitali.
Urheilun ulkopuolella
Mårten Boströmin isoveli Mikael Boström on suunnistuksessa voittanut nuorten maailmanmestaruuden ja veljen vaimo Kirsi Boström aikuisten maailmanmestaruuden.
Louhisaaren kartano
Louhisaari on Askaisissa nykyisen Maskun kunnan alueella Varsinais-Suomessa sijaitseva kartanolinna. Päärakennusta sekä sivurakennuksia ympäröi englantilaistyylinen puisto, ja kokonaisuus muodostaa yhden Suomen parhaiten säilyneistä kartanomiljöistä. Päärakennus ja sivurakennukset ovat valmistuneet vuonna 1655.
Louhisaari kuului Fleming-suvulle noin vuodesta 1450 vuoteen 1791 ja Mannerheim-suvulle vuodesta 1795 vuoteen 1903. Se on Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin syntymäkoti. Kartano päätyi vuonna 1961 Suomen valtion omistukseen ja Muinaistieteellisen toimikunnan eli nykyisen Museoviraston hallintaan. Päärakennus sivurakennuksineen restauroitiin ja avattiin museoksi sisustettuna yleisölle 1. kesäkuuta 1967.
Kartano ja kirkko muodostavat valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön.
Louhisaaren kartano ja sen kaksi sukua
Louhisaaren kartano on ollut alueen merkittävä maanomistaja, päätilan lisäksi kokonaisuuteen kuului useita sivutiloja. Päätilan pinta-ala 1930-luvulla oli noin 770 hehtaaria. Louhisaarella oli myös torppia, vuonna 1900 niitä oli kahdeksantoista.
Kartanon historiaan kuuluu kaksi merkittävää aatelissukua: Flemingit, jotka omistivat Louhisaaren noin vuodesta 1450 vuoteen 1791 eli noin 340 vuotta ja Mannerheim-suku, jonka hallussa kartano oli runsaan sadan vuoden ajan vuodesta 1795 vuoteen 1903. Ensimmäinen Fleming-sukuinen omistaja oli suomalaissyntyinen aseenkantaja Magnus Fleming, joka solmi avioliiton kartanon omistajan Niilo Hermaninpoika Kurjen tyttären Elin Kurjen kanssa. Fleming-suku luopui kartanosta, kun ”viimeiseksi rikkaaksi Flemingiksi” mainitun hovijunkkari Herman Klaunpoika Flemingin (1734–1789) perilliset joutuivat Flemingin velkojen takia myymään Louhisaaren parin vuoden kuluttua hänen kuolemastaan. Ensimmäinen Mannerheim-sukuinen omistaja oli ruotsalaissyntyinen majuri ja kreivi Carl Erik Mannerheim ja viimeinen vapaaherratar Vilhelmina Mannerheim (1836–1905), joka oli marsalkka Mannerheimin isän sisar.
Ympäristö
thumb|left|Louhisaaren kunniapihaa ja luoteinen sivurakennus. Louhisaarta lähestyttäessä avautuu eteen pitkälti sama näkymä kuin 1650-luvun lopullakin: kartanoon johtaa pitkä puukuja ja sen päässä avautuu päärakennuksen, toisiinsa nähden symmetristen sivurakennusten ja aidan rajaama niin kutsuttu kunniapiha. Louhisaaren kunniapiha on ranskalaisten esikuviensa mukaisesti ankaran karu eli vailla mitään istutuksia. Piha on hiekkapintainen ja alun perin sitä rajasi tulosuunnasta sivurakennusten päätyjen kohdalla sijainnut muuri, josta on vielä näkyvissä jäänteitä. Myöhemmin rakennettiin uusi muuri hieman loitommaksi rakennuksista, sen paikkaa merkitsee nykyisen pihahiekan ja nurmikon raja. Kolmannen muurin paikka sijaitsi vielä etäämpänä nykyisen rauta-aidan kohdalla. Aita on rakennettu 1960-luvulla, mallia on otettu ruotsalaisista aidoista. Päärakennuksen ja sivurakennusten väli oli suljettu myös muureilla, jotka nekin on nykyään korvattu aidalla.
Louhisaarentie
thumb|Louhisaaren koivukujaa nähtynä kartanolta. Askaisten kirkon ja Louhisaaren välinen Louhisaarentie eli yhdystie 1932 on pituudeltaan runsaat kaksi kilometriä ja tekee niin kutsutun Temppelinmutkan kohdalla 90 asteen käännöksen. Tienvarren puuistutuksista 1600-luvulta ei ole säilynyt tietoja ja alkuperäisiin puihin kohdistuvat oletukset perustuvat Louhisaaren kartanon arvoon ja 1600-luvun yleisiin ihanteisiin. Niiden perusteella Louhisaareen olisi alun perin istutettu tammikuja. Vuodelta 1757 olevassa matkakuvauksessa on mainittu, ettei kartanolla ole tammia, vaikka ne kaunistavat maisemaa ja ovat laivanrakennuksen hyötypuita. Samassa matkakertomuksessa sanotaan, että Nousiaisissa olleen kartanon tammet oli viety isonvihan (1700–1721) aikana, joten Louhisaaren tammet olisivat voineet kokea saman kohtalon. Myös suurina nälkävuosina vuosien 1696 ja 1697 välinen talvi oli poikkeuksellisen kylmä ja alkuperäinen puusto olisi voinut paleltua silloin. Nykyään Louhisaarentien varressa Temppelinmutkan kohdalla ja myös muissa maisemakohdissa on hyvin vanhoja tammia, joiden ikää ei ole tutkittu, samoin tien varrella on vanhoja maisemamäntyjä. Kirkon ja kartanon välille istutettiin koivukuja viimeistään 1810- tai 1820 luvulla, jolloin Vendla Sofia Mannerheim uudisti myös Louhisaaren puutarhaa. Nykyään Temppelinmutkan ja kirkon välillä ei ole puukujaa. Temppelinmutkasta kartanoon johtava nykyinen koivukuja on istutettu 1960-luvulla, kun kartano oli tullut valtion omistukseen.
Päärakennus
thumb|left|200px|[[Portaali (arkkitehtuuri)|Portaali]] Vuonna 1655 valmistunut kartanon päärakennus on yksi Suomen harvoista italialaisesta palladiolaisesta arkkitehtuurista vaikutteita saaneista linnoista. Suurvalta-ajalta on Suomessa vain kaksi ylhäisaatelin arkkitehtuurioppien mukaan rakennettua kartanoa: Louhisaari ja sitä hieman nuorempi Suur-Sarvilahden kartano, joka on tyylillisesti hollantilaista klassismia. Louhisaaren päärakennuksen ja sivurakennukset rakennutti Herman Klaunpoika Fleming. Samaan aikaan Fleming rakennutti myös Askaisten kirkon kartanon kappelikirkoksi.
Kolmikerroksinen kivilinna on muurattu tiilestä, rapattu ja kalkittu valkoiseksi, kivijalan ylin osa on suorakulmaiseksi hakattua hiekkakiveä. . Julkisivut ovat tiukan symmetriset Paanuilla verhottu katto on korkea niin kutsuttu hollantilaiskatto eli aumakatto, jossa on kaartuvat lappeet. Katolla on kattokolmiot jokaisella neljällä sivulla, ja räystään alla konsolirivi – muita julkisivukoristeita ei portaalin lisäksi ole. Rakennuksen nykyiset ikkunat ovat rokokootyyliset, alinta kerrosta lukuun ottamatta 16-ruutuiset.
Linnan sisäänkäyntiä korostaa kivestä veistetty näyttävä portaali, joka on tyyliltään kuten samaan aikaan Tukholmaan tehdyt portaalit. Tekijä oli tukholmalainen kivenhakkaaja Johan Wendestam. Portaalin kivi on harmaanvihreää gotlantilaista hiekkakiveä ja yläosan kirjoituslaatta on punaista kalkkikiveä. Nykyinen ulko-ovi on 1960-luvulta, mallina oli Askaisten kirkon 1600-luvulta oleva pääovi, lukko on 1600-luvulta. Linnassa oli alun perin turvallisuussyistä vain yksi ulko-ovi, toinen ovi tehtiin luoteispäätyyn palvelusväen käyttöön vasta 1800-luvulla.
Kolmikerroksisen kivilinnan kerroksilla oli kullakin oma käyttötarkoituksensa. Alin kerros oli taloustilaa ja palvelusväen käytössä, kerroksen huoneita on käytetty myös säilytys- ja varastotiloina. Toinen kerros oli varsinainen asuinkerros ja kolmas kerros oli juhlakerros, joka oli varsinkin hovin kanssa tekemisissä olevalle 1600-luvun aatelille välttämätön – Herman Klaunpoika Fleming oli merkittävässä asemassa Ruotsissa ja Louhisaaren rakennuttaminen loi hänen yhteiskunnalliselle asemalleen näkyvät puitteet. Myös Ruotsin puolella vaurastunut aatelisto rakennutti maaseutulinnoja ja kaupunkipalatseja ja kunnostutti vanhoja sukulinnoja. Fleming valitsi rakennuspaikaksi synnyintilansa Louhisaaren, vaikka hänellä olisi ollut linnoja myös Ruotsissa.
Ensimmäinen ja kolmas kerros
thumb|Juhlasali ja sen kattomaalauksia. thumb|Pieni sininen makuukamari, jossa [[Carl Gustaf Emil Mannerheim|marsalkka Mannerheim on perimätiedon mukaan syntynyt.]] Louhisaaren ensimmäinen ja kolmas kerros ovat nykyään 1600-luvun asussa. Linnan keittiö oli alun perin siipirakennuksessa ja vasta vuodesta 1792 lähtien päärakennuksen alimassa kerroksessa. Ensimmäisen kerroksen huoneita ovat muun muassa eteishalli, kivisali ja linnantupa. Kivisalin tähtiholvia pidetään linnan komeimpana ja sali on kokonaisuutena kerroksen edustavin huone, sen arvellaan voineen toimia myös vastaanottohuoneena. Linnantuvassa on Louhisaaren ainoa alkuperäinen 1600-luvulta peräisin oleva avotakka. Eteishallista on käynti linnan kellariin, joka on verrattain tilava ja koostuu neljästä huoneesta. Eteishallista yläkerroksiin nouseva portaikko on ensimmäisen ja toisen kerroksen välillä entistetty 1600-luvun koruttomaan asuun, toisen ja kolmannen kerroksen välillä portaikossa on koristemaalauksia osoittamassa siirtymistä juhlakerrokseen.
MTV Asia Awards
2002 - Singapore
Kansainväliset musiikkipalkinnot:
Louhisaaren kartano
Ensimmäinen ja kolmas kerros
Kolmas kerros oli juhlakerros ja se on restauroitu pääosin 1600-luvun asuun. Kerroksen juhlavuutta korostaa jo eteishallin kalkkikivilattia, joka muista rakennuksen kivilattioista poiketen on kaksivärinen: se on tehty punaisesta öölantilaisesta ja harmaasta gotlantilaisesta kalkkikivestä ja peräisin vuodelta 1792. Louhisaaren juhlasali on linnan suurin huone ja sen arvioidaan olleen 1600-luvulla Suomen komein maallinen juhlatila. Siinä on vuonna 1796 tehty lankkulattia. Juhlasalin palkkikatossa ja sitä kiertävässä seinän yläosan friisissä on runsaasti koristemaalauksia. Maalaukset ovat linnan parhaiten säilyneet, niitä ei ole korjailtu eikä niiden päälle ole maalattu. Osa maalauksista on kopioita keskieurooppalaisista 1600-luvun alun kaiverruksista ja osa kuvaa Herman Klaunpoika Flemingin elämään liittyneitä paikkoja ja tapahtumia. Maalaukset on signeerannut lyypekkiläissyntyinen Jochim Langh (k. 1705), joka vaikutti Ruotsissa 1650-luvulta lähtien. Langh työskenteli muun muassa amiraliteetissa kuten Flemingkin. Juhlasali on ainoa kolmannen kerroksen huone, jonka alkuperäinen käyttötarkoitus on tiedossa. Myöhemmin 1830-luvulla huone oli ruokasalina ja 1880-luvulla kirjastona.
MTV Asia Awards
2003 - Singapore
Kansainväliset musiikkipalkinnot:
Louhisaaren kartano
Ensimmäinen ja kolmas kerros
Muita kolmannen kerroksen huoneita ovat pirunkamari, iso makuukamari ja pieni sininen makuukamari, joka perimätiedon mukaan on marsalkka Mannerheimin synnyinhuone. Pieni sininen makuukamari on nykyään kalustettu 1860-luvun tyyliin. Huonekalut ovat biedermeier- ja uusrokokootyyliset ja ne ovat kuuluneet Mannerheim-suvulle. Tapetti on 1850- tai 1860-luvulta. Huonetta on kutsuttu siniseksi makuukamariksi ja myöhemmin 1800-luvun loppupuolella vierashuoneeksi. Pienen sinisen makuukamarin edessä on välikkö, josta johtaa kapeahko kierreporras rakennuksen kellariin asti. thumb|left|upright=0.45|Pirunkamarin [[satyyrit|piru.]] Pirunkamarin seinät on verhoiltu 1700-luvulta olevin pellavatapetein, joihin on maalattu erilaisia koriste- ja maisemamaalauksia. Rokokootyylisissä tapeteissa on kuvattu muun muassa puistomaisemaa ja metsästysaiheita ja myös satyyrinpää, josta huone on saanut nimensä. Maalaukset on tehty eri aikoina, ja osaa niistä on korjailtu päällemaalauksin. Huoneen alkuperäisestä käyttötarkoituksesta ei ole säilynyt tietoa ja asiakirjoista on päätelty, että se on saattanut olla 1830-luvulla jaettu kahtia vierashuoneeksi ja herrainhuoneeksi.
MTV Asia Awards
2004- Singapore
Kansainväliset musiikkipalkinnot:
2006 - Bangkok
Kansainväliset musiikkipalkinnot:
2007
Palkintoja ei jaettu vuonna 2007
2008 - Genting Highlands
Kansainväliset musiikkipalkinnot:
2009
Palkintoja ei jaettu vuonna 2009
Louhisaaren kartano
Ensimmäinen ja kolmas kerros
Ison makuukamarin nimenä on Carl Erik Mannerheimin perukirjassa ollut ”nuoren kreivin huone”, jolla viitattiin Carl Gustaf Mannerheimiin. Myöhemmin vuonna 1867 huonetta kutsuttiin ”kreivin kamariksi” ja ”papan huoneeksi”, josta päätellen huoneen haltija olisi tuolloin ollut Carl Robert Mannerheim. Carl Robert Mannerheim siirrätti huoneeseen rokokootyylisen kaakeliuunin Karunan kartanosta. Nykyisin iso makuukamari on sisustettu edustusmakuuhuoneen tyyliin. Huoneen kookkaan ja edustavan katossängyn verhot ovat peräisin 1700-luvun alusta ja alun perin Sjögårdin kartanosta Pernajasta. Kukkamaljakkoaihein koristellut verhot ovat ainoat Suomessa säilyneet barokkisängyn verhot. Isossa makuukamarissa oli 1600-luvulla runsaat koristemaalaukset. Katon koristemaalauksissa oli kenttiin maalattuja maisemakuvia, maalaukset ovat säilyneet vain osittain.
Toinen kerros
Toisen kerroksen huoneita ovat muun muassa ruokasali, isoäidin makuukamari, vihreä kamari ja kreivin kirjasto. Kirjaston nykyinen kalustus on 1800-luvun alun empire- ja biedermeiertyyliä. Huoneen kirjakaapit ovat Louhisaaresta, osa kaapeista on upotettu seinään. Kirjasto oli kreivi Carl Erik Mannerheimin huoneena 1830-luvulla, myöhemmin se on ollut lastenhuoneena ja 1900-luvun alussa ruokasalina.
Nykyinen ruokasaliksi kalustettu huone on nimetty ruokasaliksi asiakirjoissa vuodelta 1880. Huoneen ikkunakomerot on paneloitu hovijunkkari Herman Klaunpoika Flemingin teettämissä vuonna 1761 valmistuneessa korjauksessa, jossa myös salin viereinen huone, nykyinen isoäidin makuukamari liitettiin tähän tilaan makuualkoviksi. Herman Flemingin tarkoitus oli noudattaa linnan rakentamisajan edustuskulttuuria: edustustilana olleeseen huoneeseen liittyi yksityinen tila, jonne saattoi vetäytyä julkisuudelta piiloon. Louhisaaren arkkitehtuuri oli kuitenkin aikansa elänyttä ja makuualkovi vanhanaikainen, joten 1790-luvulla alkovi purettiin ja oviaukko sen ja salin välillä suljettiin. Ruokasaliin oli alun perin 1600-luvulla muurattu avotakka, joka korvattiin 1800-luvun lopussa sileällä kaakeliuunilla. Uunin etuseinään on upotettu ovien taakse hyllyt – syvennyksessä lautaset säilyivät lämpiminä. Ruokasalin nykyinen kalustus kuvastaa eri tyylisuuntien kerroksellisuutta kodeissa: isossa barokkikaapissa säilytettiin liinavaatteita, ruokasalin tuolit ovat kustavilaistyyliset ja maalattu mahongin sävyyn, astiakaappi on varhaisrokokoota ja rokokookattokruunu on Louhisaaresta.
Sivurakennukset
Louhisaaren kunniapihaa rajaavat sivurakennukset on rakennettu samaan aikaan kuin päärakennus ja ne ovat barokkiarkkitehtuurin mukaisesti olleet toistensa täydelliset peilikuvat. Rakennuksissa on alun perin ollut hollantilaistyylinen satulakatto, joka on 1760- ja 1770-luvuilla tehdyissä korjauksissa muutettu päädyistä viistotuksi aumakatoksi.
Koillisen (itäisen) sivurakennuksen alla on holvattu kellari ja rakennuksen muodon perusteella pidetään mahdollisena, että kellari olisi muuta rakennusta vanhempi, ja että Louhisaaren aikaisempi päärakennus olisi ollut tällä paikalla. Koillisessa sivurakennuksessa on neljä huonetta, joista yksi on sisustettu huoneen 1800-luvun käyttötarkoituksen mukaan käsityöhuoneeksi. Biljardihuoneessa oleva biljardipöytä oli 1830-luvulla päärakennuksen juhlakerroksen eteishallissa, jossa se oli Carl Erik Mannerheimin ahkerassa käytössä. Huone on perimätiedon mukaan ollut nuoren Gustaf Mannerheimin käytössä hänen nuoruudessaan.
Puisto
Kun kartanon päärakennus ja sivurakennukset valmistuivat 1650-luvulla, meri oli vielä lähellä rakennuksia kahdella sivulla. 1600-luvun puutarhasta tiedetään vain, että Louhisaaressa oli kirsikkapuita vuonna 1638. Tiedot 1600-luvun loppupuolelta 1740-luvulle puuttuvat, mutta 1600-luvulla Louhisaaressa on todennäköisesti koko ajan ollut puutarha kuten muissakin vastaavissa arvokartanoissa. Kartanon palvelusväen määrän huomioon ottaen hyötypuutarha kasvimaineen oli myös tarpeen ruokataloudessa. 1700-luvulle tultaessa puutarha ilmeisesti rappeutui, yhtenä syynä olivat ankarat olosuhteet, kuten 1690-luvun katovuodet ja ankarat talvet, Suuri Pohjan sota ja Isoviha. Flemingit eivät asuneet paljoakaan Louhisaaressa 1600-luvun lopulla ja seuraavan vuosisadan alussa. Vasta kun karoliini Klaus Hermaninpoika Fleming sai kartanon omistukseensa 1738 ja hänen poikansa hovijunkkari Herman Klaunpoika Fleming aloitti päärakennuksen kunnostustyöt, sai puutarhakin huomiota osakseen. 1740-luvulta lähtien kartanossa oli puutarhurimestari ja puutarhan kauneutta 1750-luvulla tiedetään kehutun. Herman Fleming istututti puutarhaan 200 mulperipuun tainta, tarkoitus oli ilmeisesti tuottaa silkkiperhosten toukkia. 1700-luvun lopulla kartanolla oli kaksi puutarhaa, tulotien pohjoispuolella pieni omenatarha ja kartanon eteläpuolella lankkuaidan ympäröimä kortteleihin jaettu puutarha käytävineen, huvimajoineen ja lampineen. Siellä kasvoi omenapuita, marjapensaita ja parsaa. Pihassa on ollut sireeneitä ja tulotien varteen on istutettu viimeistään 1700-luvun loppupuoliskolla puita. Myllymäen vieressä oli venelaituri ja maankohoamisen ansiosta sinne voitiin johtaa tie nykyisen puiston läpi. thumb|left|Mannerheimin lasten leikkimökki on rakennettu 1870-luvulla. Merenpuoleista ranta-aluetta oli paljastunut niin paljon, että puutarhaa voitiin laajentaa rannan suuntaan 1800-luvun alkupuolella. Kartano tuli Mannerheim-suvun omistukseen, ja Carl Erik ja Vendla Sofia Mannerheim asettuivat asumaan Louhisaareen avioiduttuaan vuonna 1796. Carl Erik Mannerheim keskittyi hyötypuutarhoihin, kun taas Vendla Sofia Mannerheimin ansiona pidetään kartanon ja merenrannan välisen alueen tekemistä englantilaistyyliseksi puistoksi. Kartanolta puiston eri osiin tehtiin puukujanteet, samoin istutettiin puut Askaisten kirkolle johtavan tien varteen. Lopulta puisto ulottui kartanon lähellä olleille Paratiisinmäelle ja Myllymäelle saakka. Louhisaaren puisto- ja puutarhatöiden johtajana oli vuodesta 1798 aina vuoteen 1841 saakka puutarhurimestari Eric Lindberg.
1900-luvulle tultaessa puistoa ei enää hoidettu koko alaltaan, vaan keskityttiin päärakennuksen ympäristöön ja reuna-alueet alkoivat hiljalleen villiintyä.
Merikylpylä
thumb|Merikylpylän pääty muistuttaa temppeliä. Carl Erik ja Vendla Sofia Mannerheimin poika Carl Gustaf Mannerheim rakennutti puistoon rantapaviljongin merikylpyläksi. Uusklassista tyyliä olevan vuonna 1825 valmistuneen rakennuksen suunnittelijana pidetään arkkitehti A. F. Granstedtia. Valmistumisaikaan rakennus oli aivan merenrannassa. Merikylpylän varustuksiin kuului kolme suihkua, joissa oli kupariset vesisäiliöt ja lisäksi kuparinen kylpyamme. Rakennuksessa oli kylpytilojen lisäksi muun muassa salonki ja makuuhuone. 1800-luvulla kylpyläkulttuuri oli muodikasta, sairauksien hoitoon ja terveyden edistämiseen käytettyjä menetelmiä olivat muun muassa mineraalipitoisten vesien nauttiminen, pitkät kävelyretket ja kylpeminen. Kylmissä vesissä ja avovesissä kylpemisen uskottiin vaikuttavan terveyttä edistävästi. Louhisaaren puiston käytävät ja lähistön kukkuloille johtavat tiet ja meri tarjosivat tähän toimintaan sopivat puitteet. Rakennuksen kylpyläkäytöstä luovuttiin 1800-luvun lopulla ja sen huonejärjestystä on muutettu alkuperäisestä.
Mannerheimien ajan loppu
Kartanon perinyt Suomen marsalkan isä Carl Robert Mannerheim ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja myi sen sisarelleen Vilhelminalle vuonna 1881. Vilhelmina Mannerheim (1836–1905) myi kartanon vuonna 1903 talousneuvos Oskar Hannukselle ja muutti Ruotsiin.
Hannuksien aika
Uusi omistaja Oskar Alfred Hannus (1861–1941) oli aikaisemmin isännöitsijänä Yläneellä Tourulan kartanossa, jonka kauppaneuvos Antti Ahlström oli ostanut vuonna 1888 kreivi Magnus Reinhold Armfeltin perillisiltä. Hannuksen aikana Louhisaaren linnasta oli käytössä vain ensimmäinen kerros keittiöineen. Toisesta ja kolmannesta kerroksesta oli kalustettu muutama huone. Hannus hoiti kartanon maita normaaliin tapaan; tilalla tehdyt rakennustyöt rajoittuivat maatalousrakennusten ajanmukaistamiseen. Päärakennukseen ei vedetty vesijohtoa eikä siihen tehty keskuslämmitystä – sähkövalo oli ainoa nykyajan mukavuus.
Hannus otti jo vuonna 1905 yhteyttä Suomen muinaismuistoyhdistykseen ja tiedusteli yhdistyksen kiinnostusta ostaa joitakin Louhisaaren esineitä ja maalauksia – hän pelkäsi, että jos hän myisi esineitä yksityisille, ne saattaisivat päätyä lopulta ulkomaille. Hannus halusi esineiden päätyvän mieluummin Suomen valtion haltuun. Louhisaaren irtaimisto kärsi sisällissodan aikana ilkivallasta, muun muassa asiakirjoja hävitettiin polttamalla. Sisällissodan jälkeen Hannus aloitti korjaus- ja kunnostustyöt pyrkimyksenä palauttaa linnaan entisen kaltaista loistoa. Hän sai hankittua Louhisaareen vanhoja huonekaluja, joiden uskottiin kuuluneen Flemingeille. Linnaa pidettiin nähtävyytenä ja sen eri kerrokset säilyivät 1900-luvulla olleessa asussa, ilman suurempia muutoksia.
Louhisaaren puisto ja puutarha eivät selvinneet kartanotalouden muutoksista. Torpparilaitoksen lakkauttaminen aiheutti työvoiman vähenemistä ja pienentyneet resurssit suunnattiin talouden elintärkeisiin osiin. Puutarha ja puisto alkoivat kärsiä hoidon puutteesta kauempana päärakennuksesta olevista alueista lähtien. Paratiisinmäki ja Myllymäki villiintyivät ja vähitellen hoidon väheneminen ilmeni puistossa: pensasaidat kasvoivat ja levisivät vapaasti ja hiekkakäytävät ruohottuivat lähes näkymättömiin.
Oskar Hannuksen ja hänen vaimonsa Naémin (o.s. Lindell) tytär Inkeri Hovinen peri kartanon isänsä kuoltua vuonna 1941. Valtio lunasti osan Louhisaaresta museoalueeksi vuonna 1961. Loppuosan kartanosta Inkeri Hovinen omisti kuolemaansa, vuoteen 1966 asti. Suomen Sydäntautiliitto ja Suomen Syöpäyhdistys saivat tilan perintönä.
Valtiolle ja museoksi
Suomen valtiolle Louhisaari ostettiin 1961 lahjoituksena varoilla, joita oli jäänyt yli Mannerheimin ratsastajapatsaskeräyksestä. Linna restauroitiin tyylihistorialliseksi museoksi. Päärakennus avattiin yleisölle kesäkuussa 1967. Nykyisin kartanolinna toimii Museoviraston alaisena museona. Museovirasto julkaisi kohteen 350-vuotisjuhlavuonna 2005 kirjan Louhisaaresta.