cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haverin kaivos
Sukeltaminen loppuu
Kaivoksessa sukeltaminen kiellettiin kokonaan toukokuussa 1997. Alueella valtauksen tehneen kaivosyhtiö (Glenmore Highlands) tarkoitus oli tyhjentää kuilu vedestä tehdäkseen koelouhintoja. Alueen kultamalmivaroja pidettiin riittävinä, jotta tutkimus kannatti.
Viimeisen kerran kuilussa sukellettiin virallisesti 7. kesäkuuta 1997 kilpailujen yhteydessä. Pumppauksen piti alkaa maanantaina 9. kesäkuuta, mutta vesi jouduttiin kalkitsemaan uudelleen, jotta se olisi taatusti puhdasta pois pumpattavaksi.
Jälkisiivous ja kaivoshankkeen päättyminen
Kuilun pumppaus alkoi elokuussa 1997 ja sen arveltiin kestävän useita kuukausia. Vettä kuilussa ja tunneleissa oli varovasti arvioiden 700 miljoonaa litraa. Viidentuhannen litran minuuttiteholla, jossa on huomioitu lisävalumat, konerikot ja muut viivykset, laskennallinen vähimmäisaika kuilun tyhjentämiseen oli kolme kuukautta.
Kuilun jälkisiivous olisi alkuperäisen suunnitelman mukaan vienyt seuraavaan kevääseen ja koeporaukset oli tarkoitus aloittaa alkukesästä 1998; niiden vähimmäisajaksi oli kaavailtu yhtä vuotta. Pääkuilun seinien sortumat ja konevauriot kuitenkin hidastivat pumppausta ja kullan maailmanmarkkinahinnan romahduksen myötä vuonna 1998 louhintayhtiön kansainvälinen rahoitus lakkautettiin ja poraushanke raukesi.
Haverin alueella suoritetaan edelleen malminetsintää. Vuonna 2004 kanadalainen Northern Lion Gold otti alueen valtausoikeudet haltuunsa. Tällä hetkellä ne ovat ruotsalaisella Lappland Goldminers -kaivosyhtiöllä, joka pyörittää myös Sodankylässä sijaitsevaa Pahtavaaran kaivosta.
Haverin avolouhos on jälleen täyttynyt viimeisimpien koeporausten jäljiltä ja sukellustoiminta alkoi uudelleen vuonna 2009.
Aiheesta muualla
61.71°N, 23.24639°W
Markku Takala
Markku Takala (s. 2. toukokuuta 1972 Vantaa) on entinen suomalainen jääkiekkoilija. Vantaalaisesta kiekkokoulusta lähtöisin oleva Takala on pelannut pääasiassa ulkomaiden pääsarjoissa, mutta lisäksi hän pelasi yhden täyden kauden SM-liigassa Kiekko-Espoossa kaudella 1993–1994 ja muutaman kauden Mestiksessä ja sitä edeltäneessä I-divisioonassa. Pääosan urastaan hän vietti Norjan pääsarjassa, GET-liigassa.
Takala on myös pelannut kuusi poikien maaottelua.
Tom Waitsin diskografia
Tämä on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tom Waitsin diskografia.
RepRap
thumb|RepRapin versio 1.0
RepRap on projekti, jonka tavoitteena on luoda 3D-tulostin, joka kykenee tulostamaan suurimman osan omista osistaan. Kaikki projektin tuottama sisältö julkaistaan avoimen lähdekoodin lisenssin alaisuudessa.
Reprap-projekti on julkaissut kaksi 3D-tulostinta. Ensimmäinen tulostin "Darwin" julkaistiin maaliskuussa 2007 ja toinen tulostin "Mendel" vuoden 2009 lokakuussa. Reprap-laitteet nimetään kuuluisien biologien mukaan, koska "projektin ydin on kopioituminen ja evoluutio".
Laitteen kopioitumiskyvyn johdosta projektin alkuunpanijat visioivat mahdollisuudesta levittää Reprap-laitteita ihmisille ja yhteisöille pienin kustannuksin ja näin tehdä mahdolliseksi monimutkaisten tuotteiden luominen ja valmistus ilman kallista teollisuusinfrastruktuuria.
Paholaiset
Paholaiset (The Devils) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut Ken Russellin ohjaama elokuva. Se perustuu Aldous Huxleyn kirjaan The Devils of Loudun vuodelta 1952 ja John Whitingin siitä sovittamaan näytelmään The Devils vuodelta 1960.
Kohtelu Suomessa
Valtion elokuvatarkastamo kielsi elokuvan heti vuonna 1971 antamalla sille ikärajan KK (Kokonaan Kielletty). Elokuvaa ei täten saanut laillisesti Suomessa esittää eikä levittää. Perusteena elokuvatarkastamo käytti lausetta: ”Elokuva on raaistava ja omiaan vaikuttamaan mielenterveyttä vahingoittavasti”. Päätöksestä tehdyt valitukset kaatuivat; mukaan lukien Korkeimpaan hallinto-oikeuteen tehty valitus. Uusintatarkastuksessa videolevitystä varten vuonna 1985 elokuvatarkastamo päätyi edelleen samaan ikärajaan. Täyskielto raukesi vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen yhteydessä.
HMS Enterprise (1864)
HMS Enterprise oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus
Alus tilattiin Deptfordista Deptford Dockyardilta Camellion-luokan sluuppina nimellä HMS Circassian ja sen köli laskettiin vuonna 1862. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 9. helmikuuta 1864 ja se valmistui 3. kesäkuuta.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1885.
Siepattu
Siepattu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Aage Niels Bohr
Aage Niels Bohr (19. kesäkuuta 1922 – 8. syyskuuta 2009) oli tanskalainen fyysikko, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1975. Hän oli kuuluisan fyysikon Niels Bohrin poika.
Bohr opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa ja väitteli tohtoriksi vuonna 1954. Jo 1940-luvulla hän oli työskennellyt isänsä assistenttina Los Alamosissa ja osallistunut ydinpommin kehitystyöhön. Hän tutki yhdessä Benjamin Roy Mottelsonin kanssa Leo James Rainwaterin teorioiden pohjalta atomia pienempien hiukkasten liikettä ja määritti atomin ytimen epäsymmetrisiä muotoja. Työ oli tärkeää ydinfuusion ymmärtämisessä, ja se palkittiin Nobelilla vuonna 1975.
Kijasovo
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1710. Sen asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, udmurtteja, tataareja ja mareja.
Kijasovosta on maantieyhteys Iževskiin. Siellä toimii maatalousyritys, meijeri, leipomo ja muuta elintarviketeollisuutta. Kylässä on keskikoulu, taidekoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kolme kirjastoa ja piirisairaala.
Aiheesta muualla
56.34389°N, 53.1225°W
Luettelo televisiosarjan Digimon Adventure (2020) jaksoista
Tämä on luettelo japanilaisen animesarjan Digimon Adventuren jaksoista.
Sarjassa on yhteensä 67 jaksoa. Sarjan esitys Fuji TV:llä aloitettiin 5. huhtikuuta 2020. Ensimmäinen jakso julkaistiin Crunchyrolliin jo 4. huhtikuuta, mutta muuten jaksot ovat julkaistu palveluun samanaikaisesti Fuji TV:n televisioesitysten kanssa. 19. huhtikuuta, kun kolme jaksoa oli esitetty, ilmoitettiin, että uudet jaksot viivästyvät koronaviruspandemian vuoksi. Sarjan esittäminen uudelleen alusta alkoi 7. kesäkuuta, uusien jaksojen esittämisen alkaessa neljännestä jaksosta 28. kesäkuuta.
Sarjan tunnuslaulun ”Mikakunin Hikousen” esittää Takayoshi Tanimoto. Jaksojen 1–13 lopputekstien laulun ”Kuyashisa wa Tane” esittää Chiai Fujikawa, jaksojen 14–26 laulun ”Q?” esittää Reol, jaksojen 27–38 laulun ”Mind Game” esittää Maica_n, jaksojen 39–54 laulun ”Overseas Highway” esittävät Wolpis Carter ja Orangestar, ja jaksojen 55–67 laulun ”Dreamers” esittää korealainen popyhtye ATEEZ.
Merirosvolippu
Merirosvolippu tai pääkallolippu on perinteinen eurooppalaisten ja amerikkalaisten merirosvojen käyttämä tunnus. Nykyään tyypillisenä merirosvolippuna pidetään mustapohjaista kangasta, jossa on valkoinen pääkallo ja sen alapuolella valkoiset sääriluut ristikkäin.
Alkuperä
Merirosvot käyttivät aikoinaan myös punaisia lippuja, joita pelättiin yhtä paljon tai jopa enemmän kuin mustia lippuja. Punalipun alkuperä lienee englantilaisten kaappareiden käyttämässä Britannian Red Ensign -merenkulkulipussa. Lipun käyttö englantilaisilla kaapparilaivoilla oli Amiraliteetin vaatimus vuodelta 1694. Kun sota espanjalaisia vastaan päättyi 1714, useat kaapparit ryhtivät merirosvoiksi, ja jotkin heistä säilyttivät verta symboloivan punalipun. Kerrotaan, että mustaa merirosvolippua pelkäävät merimiehet rukoilivat, etteivät koskaan joutuisi näkemään punalippua merirosvolaivalla, sillä punalipulla oli vain yksi tarkoitus: hävinneet tapettaisiin viimeiseen mieheen, armoa ei pyydettäisi eikä annettaisi.
Rooman valtakunnan aikoina pääkalloja ja ihmisruumiin pitkiä luita pidettiin esillä katakombeissa, luostareissa, kirkoissa, kryptissa ja hautausmailla. Jalkojen ja käsivarsien luut sekä pääkallo ovat ihmisruumiin kestävimpiä luita, ja kestävät pitkään ruumiin lahoamisen jälkeenkin. Luut asetettiin esille kunnioituksesta vainajaa kohtaan. Myöhemmin pääkallo ja ristikkäiset luut kuvattiin kaiverruksissa ja patsaissa edellä mainituissa paikoissa, muistutuksena ihmisten kuolevaisuudesta. Ne toimivat myös varoituksena turhamaisuuden synnistä. Pääkallosta ja ristikkäisistä luista on tullut yleinen kuoleman symboli.
Merirosvolipun käyttö
Ensinäkemältä vaikuttaisi että merirosvolipun nostaminen tai pitäminen esillä pitkän aikaa ennen hyökkäystä olisi turhaa ja varoittanut hyökkäyksen kohteena olevaa alusta. Merirosvolipun käyttö onkin ollut eräänlainen psykologisen sodankäynnin esimuoto. Merirosvon tavoite oli kaapata alus kokonaisena ja kaikkine lasteineen. Maineeltaan verenhimoisena pidetty merirosvokapteeni saattoi jo pelkällä lipullaan pelotella hyökkäyksen kohteena olevan laivan miehistön antautumaan ilman vastarintaa ja ilman ainoatakaan tykinlaukausta.
Merirosvolipun nostaminen liian aikaisin oli myös hyödytöntä. Hyökkäyksen kohteena oleva alus saisi tällöin varoituksen hyvissä ajoin ja voisi yrittää paeta. Myös sotalaivoille oli annettu ohjeet tulittaa vapaasti merirosvolippua käyttäviä aluksia.
Eräs yleisimmistä käytännöistä merirosvojen keskuudessa oli harhauttaa hyökkäyksen kohteena olevan aluksen miehistöä nostamalla joko uhrin kotimaan tai tälle ystävällismielisen valtion lippu, ja sen turvin purjehtia lähelle kaapattavaa alusta. Merirosvolippu nostettiin vasta sitten, kun merirosvoalus oli päässyt riittävän lähelle, eikä vallattava alus enää ehtinyt paeta tai puolustautua.
Myöhempi käyttö
Mustavalkoista merirosvolippua on käytetty myös sotalaivoissa; merisotakirjallisuus kertoo laajalti että monet erityisesti brittiläiset sukellusvenepäälliköt käyttivät pääkallolippua voitonmerkkinään: lippuun ommeltiin upotettujen laivojen ja alas ammuttujen lentokoneiden siluetteja, ristissä olevia tykinputkia tykistöhyökkäysten kunniaksi, kumiveneiden kuvia maihin laskettujen agenttien tai rynnäkköjoukkojen sekä pienoispelastusrenkaita merestä pelastettujen merkeiksi. Tämä lippu liehui aluksen periskooppitukien huipulla satamaan tultaessa menestyksellisten partiomatkojen jälkeen. Amerikkalaiset korvasivat käytännön periskooppiin sidotulla luudalla ja vihollisaluksia kuvaavilla pienoisviireillä. Joillakin aluksilla, muun muassa USS Harderilla (komentajakapteeni Samuel D Delaney), oli omia yksityislippujaan; Harderin lipussa oli vihreällä pohjalla hyppäävä valkea delfiini, joka piteli toisessa evässään punakärkistä torpedoa ja toisessa kuohuvaa oluttuoppia.
Kuninkaallisessa laivastossa merirosvolippu eli Jolly Roger on sukellusveneiden epävirallinen taistelulippu. Perinne alkoi vuonna 1911 amiraali sir Arthur Wilsonin todettua, että "sukellusveneet ovat hyvin epäbrittiläinen ase" ja "kaikki kiinnisaadut sukellusvenemiehet pitäisi hirttää merirosvoina". Kapteeniluutnantti, sittemmin amiraali Max Horton otti tällöin oman veneensä HMS E-9:n tunnukseksi Jolly Rogerin, ja tapa levisi. Tapana on, että brittisukellusvene saa käyttää Jolly Rogeria sen jälkeen, kun alus on palannut kotiin onnistuneelta palvelusmatkaltaan.
Erilaisia merirosvolippuja
Merirosvolipuista oli useita eri variaatioita. Calico Jack ja Thomas Tew käyttivät lipuissaan sääriluiden sijasta miekkoja. Mustaparran lipussa luuranko piteli toisessa kädessään tiimalasia ja toisessa lyhyttä keihästä; näiden rinnalla oli vielä vertavuotava sydän. Bartholomew Robertsilla oli kaksi eri lippua: toisessa mies ja luuranko pitelevät käsissään tiimalasia, ja toisessa mies seisoo kahden pääkallon päällä; pääkallojen alla on tekstit ABH (A Barbadian's Head, barbadoslaisen pää) ja AMH (A Martiniquais' Head, martiniqualaisen pää) varoituksena maritinqualaisille ja barbadosilaisille, että kuolema odotti heitä. Tanssivat luurangot lipussa viestittivät uhreille, että merirosvot eivät piitanneet omasta kohtalostaan.
Jolly Roger -nimen alkuperä
Englanninkielisissä maissa merirosvolippua kutsutaan nimellä Jolly Roger. Nimityksen alkuperä ei ole tarkkaan selvillä. Erään teorian mukaan nimitys on perua ranskan kielen termistä joli rouge (’punainen kauneus’), joka englannin kielessä taipui muotoon jolly roger. Toisen teorian mukaan nimitys juontaa juurensa aasialaiseen merirosvoryhmän johtajaan Ali Rajaan, jonka nimi taipui englantilaisten merirosvojen suussa muotoon jolly roger. Nimi saattaa myös olla peräisin Old Rogerista, paholaisen lempinimestä.
Kirjassaan Pirates and The Lost Templar Fleet David Hatcher Childress väittää, että jolly roger oli nimetty sitä ensimmäisenä käyttäneen Sisilian kuninkaan Roger II:n mukaan. Roger II oli tunnettu Temppeliherrain ritarikunnan jäsen, ja ritarikunta oli riidoissa paavin kanssa vuonna 1127 tapahtuneiden Apulian ja Salernon valloitusten vuoksi. Childress väittää, että useita vuosia myöhemmin kirkon jo hajotettua Temppeliherrain ritarikunnan ainakin yksi ritarikunnan laivaston osa hajaantui neljäksi itsenäiseksi laivasto-osastoksi aloittaen ryöstöretket Roomalle myötämielisten kansojen aluksia vastaan. Punainen merirosvolippu olisi Childressin mukaan perua tältä ajalta, ja ristikkäiset luut viittaavat Temppeliherrain tunnukseen, punaiseen ristiin. Childressin väite vaikuttaa kuitenkin epätodennäköiseltä, sillä Temppeliherrain tunnuksena oli kreikkalainen risti (+) eikä merirosvolipuissa käytetty pyhän Andreaan risti (X).
Maailman kahdesta autenttisesta Jolly Roger -lipusta, jotka ovat olleet merirosvojen käytössä, toinen on näytillä Maarianhaminassa Ahvenanmaan merenkulkumuseossa. Toinen säilynyt lippu on vain toisinaan esillä julkisesti Karibian alueella.
Muu käyttö
Merirosvojen ja laivastoyksikköjen lisäksi pääkallolippua ovat käyttäneet myös useat muut tahot. Se on ollut esimerkiksi perinteinen anarkististen ryhmittymien tunnus jo 1900-luvun alkupuolelta lähtien. Myös 2000-luvulla syntynyt piraattiliike on käyttänyt pääkallolippua.
Five Miles Out
Five Miles Out on vuonna 1982 julkaistu Mike Oldfieldin albumi.
Albumi jatkoi Platinum- ja QE 2 - albumien suuntaa sisältämällä lyhyempiä kappaleita Oldfieldin tyylille tunnusomaisten instrumentaalien lisäksi. Albumi antoi samalla suuntaa tulevalle, sillä se sisälsi selkeän, lauletun pop- kappaleen "Family Man", josta niin ikään lauluosuuksia sisältävän nimikappaleen ohella tuli albumin tunnetuin kappale sekä hitti. Nimikappaleella Reillyn kanssa toisena laulajana on Oldfield osaksi vokooderin kautta.
Yhdysvaltalainen Hall & Oates -duo teki "Family Man"-kappaleesta version ja hitin.
Menkyo kaiden
Menkyo kaiden on japanilaisiin kamppailuperinteisiin liittyvä käsite, joka tarkoittaa "todistusta kaiken välittämisestä". Se on kirjallinen lisenssi, jonka on myöntänyt jokin kamppailutyyli eli nk. koulukunta (ryūha) - käytännössä sen pääopettaja. Menkyo kaiden tarkoittaa periaatteessa, että sen haltijalle on välitetty kaikki, myös salaiset, kyseisen tradition opetukset. Monissa perinteissä menkyo kaiden sisältää myös luvan itsenäiseen opetustoimintaan, mutta tämäkään ei ole itsestäänselvyys.
Lonely Nights
Lonely Nights on alun perin Bryan Adamsin esittämä kappale vuodelta 1981.
Uriah Heep -yhtye teki kappaleesta cover-version vuoden 1983 Head First -albumilleen, ja se julkaistiin myös singlenä. Kyseisen singlen b-puolena toimi ”Weekend Warriors”, joka kuuluu myös Head First -albumille. Sen tekijöiksi on merkitty kaikki yhtyeen tuolloiset jäsenet. ”Lonely Nights” oli Uriah Heepin ensimmäinen single, joka nousi sen kotimaan Britannian singlelistalle sijoituksen ollessa 85.
Saône-et-Loire
Saône-et-Loire on Ranskan departementti numero 71. Se sijaitsee maan itäosassa, Loiren ja Rhônen sivujoen Saônen välissä, mistä se on saanut nimensäkin. Departementti on pinta-alaltaan 8 575 neliökilometriä, ja vuonna 2011 siellä oli 555 999 asukasta. Departementin pääkaupunki on Mâcon.
Perhosinisilmä
Perhosinisilmä eli perhosädekala (Pseudomugil signifer) on sinisilmien (Pseudomugilidae) heimoon kuuluva murto- ja makeissa vesissä elävä kalalaji.
Perhosinisilmän pituus on tavallisesti 3,5 senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi saavuttaa 7 senttimetrin pituuden.
Perhosinisilmää tavataan ainoastaan Australiassa, missä se on kotoperäinen ja elää maan itärannikolla alueella pohjoisesta Queenslandista eteläiseen Uuteen Etelä-Walesiin. Laji elää avoimissa, nopeasti virtaavissa vesissä ja estuaarien mangrovealueilla.
Lajin ravintoa ovat hyttysten ja muiden hyönteisten toukat.
Alf
Alf on yhdysvaltalainen NBC:n tuottama vuosina 1986–1990 valmistunut tilannekomediasarja. Sarjaa tehtiin yhteensä neljä tuotantokautta, jotka kattoivat 102 jaksoa.
Sarjan pääosia näyttelivät Max Wright, Anne Schedeen, Andrea Elson ja Bengi Gregory. ALF-hahmon ääntä esitti nukkenäyttelijä Paul Fusco, joka loi esityksen yhdessä Tom Patchettin kanssa. Kohtauksissa, joissa hahmo liikkui koko vartalollaan, hahmoa esitti unkarilaissyntyinen näyttelijä Michu Meszaros.
Juoni
Sarjan päähenkilö ALF (lyhenne sanoista "A lien L ife F orm", oikealta nimeltä Gordon Shumway) on Melmac-nimiseltä planeetalta kotoisin oleva muukalainen, joka törmää avaruusaluksellaan keskiluokkaisen Yhdysvaltain Kalifornian San Fernando Valleyssa asuvan Tannerien perheen autotalliin. Tannerien perheeseen kuuluvat sosiaalityöntekijä Willie (Max Wright), hänen vaimonsa Kate (Anne Schedeen), heidän tyttärensä Lynn (Andrea Elson), nuorempi poika Brian (Benji Gregory) ja heidän lemmikkikissansa Lucky (Suomen televisiossa Kolmoskanavalla ja MTV3-kanavalla esitetyssä sarjassa suomennosnimi Onni). Willie antaa Gordonille lempinimen ALF ("Alien Life Form").
Tannerit vievät ALF:in kotiinsa, ja piilottavat hänet Alien Task Forcelta (osa Yhdysvaltain armeijaa, joka on erikoistunut avaruusolioihin), ja uteliailta naapureilta Trevor ja Raquel Ochmonekilta (John La Motta ja Liz Sheridan) siihen asti, kun ALF saa korjattua avaruusaluksensa kuntoon. Yleensä vieraiden ihmisten tullessa Tannerien luo, perhe pyytää ALF:ia piiloutumaan keittiöön. Ajan myötä selviää, että ALF:in kotiplaneetta Melmac räjähti ydinsodan vuoksi. Ajan myötä kodittomaksi jääneestä ALF:ista tulee Tannerien pysyvä perheenjäsen, vaikka hänen kulttuurishokkinsa, selviytymissyyllisyytensä, ikävystyminen, epätoivo ja yksinäisyys aiheuttavat usein vaikeuksia Tannerien perheelle. Huolimatta ongelmista ja hankaluuksista, joita hänen läsnäolonsa tuo perheelle, he alkavat ajan myötä rakastamaan häntä.
Sarjan edetessä Tannerien perheessä tapahtuu muutoksia, kuten muun muassa että perhe saa uuden lapsen, Ericin. Syy, vauvan lisäämiseen sarjaan oli se, että näyttelijä Anne Schedeen oli tuolloin raskaana. Sarjan alussa ALF asustaa asunnon pesutuvassa, mutta muuttaa myöhemmin ullakolle, jonka hän ja Willie muuttavat omanlaiseksi asunnoksi. Lisäksi ALF saa sarjan edetessä uusia ystäviä perheen sisällä ja sen ulkopuolelta.
Sarjan päätös
Sarjan neljännen tuotantokauden päätösjakso päättyi cliffhangeriin, jossa Yhdysvaltain armeija saa ALF:in kiinni. Televisioyhtiö NBC oli tehnyt tuotantoyhtiön kanssa sanallisen sopimuksen tehdä sarjaan uusi viides tuotantokausi, jossa cliffhangerin jälkeiset tapahtumat selviäisivät, mutta lopulta tämä peruttiin, ja näin neljännen tuotantokauden viimeinen jakso jäi kokonaan sarjan viimeiseksi. Televisioyhtiö NBC kertoi ALF:in luojalle Paul Fuscolle, että televisioyhtiö oli myöhemmin katunut, kun sarjan tekoa ei jatkettu. Vuonna 1996 valmistui televisioelokuva Project: Alf (Suomessa televisiokanava Nelosella vuonna 2002 televisioesityksessä esitetty nimellä Tehtävä Alf ), jossa selvisi mitä ALF:ille lopulta tapahtui.
Sarja Suomessa
pienoiskuva|ALF-sarjan tunnusteksti. Sarjaa Suomen televisiossa esitti ensimmäisenä televisiokanava Kolmoskanava. Sarja esitettiin ensimmäisen kerran uusintana MTV3-kanavalla vuosina 1996–1997, jolloin sarjaa esitettiin arki-iltapäivisin. Vuosina 2008–2009 MTV3 esitti sarjan jaksoja uusintana. Suomessa sarjaa ei ole julkaistu toistaiseksi DVD:nä. Vuonna 2022 suoratoistopalvelu HBO Max lisäsi sarjan valikoimaansa.
Sarjakuvalehti ja muut tuotteet
pienoiskuva|Näyttelijä Anne Schedeen ja ALF-nukke vuonna 2019. Semic julkaisi Suomessa vuosina 1988–1990 ALF-nimistä sarjakuvalehteä 17 numeron verran.
Alfin menestys toimi myös nukkehahmona, jota sai ostaa kaupoista sarjan suosion aikoihin. Suomalainen kuvataiteilija Anssi Kasitonni on tehnyt lapsuusmuistojensa pohjalta Alf-veistoksia, joista yksi on Yo Tanner!.
Piirrossarjat
Televisiosarjan sarjan suosion myötä valmistui DIC Entertainmentin tuottamana vuosina 1987–1989 animaatiosarja ALF: The Animated Series ja vuonna 1988 spin-off -sarja ALF Tales. ALF: The Animated Series -sarjan jaksoja julkaistiin Suomessa 1990-luvun alussa kolmen videokasetin verran. Videokasetteihin suomenkielisen jälkiäänityksen teki dubbausyhtiö Golden Voice.
Maxwell D. Taylor
Maxwell Davenport Taylor (26. elokuuta 1901 Keytesville, Missouri, Yhdysvallat – 19. huhtikuuta 1987 Washington D. C., Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kenraali, joka teki huomattavan uran Yhdysvaltain asevoimissa.
Palmerin taidemuseo
Palmerin taidemuseo on Pennsylvanian osavaltionyliopiston taidemuseo Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa. Taidemuseo on perustettu vuonna 1972.
Museon kokoelmiin kuuluu yli 7000 teosta.
Maxwell D. Taylor
Taylor valmistui West Pointin sotilasakatemiasta 1922 ja kävi sitten armeijan insinöörikoulun. Hän opetti ranskaa ja espanjaa West Pointissa ja toimi jo ennen toista maailmansotaa muun muassa sotilasasiamiehenä Pekingissä ja Tokiossa sekä erikoistehtävissä Etelä-Amerikassa. Sodassa hän sai mainetta laskuvarjojoukkojen divisioonankenraalina Ranskassa ja Italiassa.
Presidentti John F. Kennedy kutsui Taylorin 1962 uudelleen armeijan johtotehtäviin vuosiksi 1962–1964. Sen jälkeen Taylor toimi vuoden verran suurlähettiläänä Saigonissa ja vuosina 1965–1969 presidentin neuvonantajana ja ulkomaantiedustelun johtajana.
Serge Baudo
Serge Paul Baudo (s. 16. heinäkuuta 1927, Marseille) on ranskalainen kapellimestari.
Baudo on legendaarisen sellisti Paul Tortelierin veljenpoika. Hänen isänsä oli oboisti ja Pariisin konservatorion professori.
Baudo opiskeli Pariisin konservatoriossa ja kaavaili alun perin säveltäjän uraa. Hän kirjoitti musiikkia elokuviin ja Ranskan radioon, mutta pian kapellimestarin ura muuttui kansainväliseksi ja jätti sävellystyön syrjään.
Baudo työskenteli vuosina 1962–1965 Pariisin oopperan ja vuosina 1967–1970 Pariisin orkesterin kapellimestarina. Hän pääsi myös johtamaan Nizzan radion orkesteria ja La Scalaan. Hänet nähtiin syyskuussa 1970 Metropolitan-oopperassa, ja sen jälkeen hän toimi kapellimestarina Lyonissa. Hän oli Berlioz-juhlien taiteellinen johtaja vuoteen 1989.
Baudo nimitettiin vuonna 2001 Prahan sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi.
Haute-Vienne
Haute-Vienne on Ranskan departementti numero 87. Se sijaitsee maan keskiosassa, Viennejoen yläjuoksulla, mistä se on saanut nimensäkin. Departementti on pinta-alaltaan 5 520 neliökilometriä, ja vuonna 2011 siellä oli noin 364 000 asukasta. Departementin pääkaupunki ja ainoa yli 50 000 asukkaan kaupunki on Limoges.
Lentoaseman raideyhteys
250px|thumb|Esimerkki lentokentän raideyhteydestä: Tokion keskustan ja Naritan kansainvälisen lentoaseman välillä on kolme junayhteyttä, kaksi nopeaa ja suoraa linjaa sekä yksi hitaampi. thumb|250px|[[Heathrow Express, pikajunayhteys Paddingtonin rautatieasemalta Heathrow’n lentoasemalle]] Lentoaseman raideyhteys on raideyhteys, yleensä metro, juna tai pikaraitiotie, joka huolehtii julkisesta liikenneyhteydestä lentokentän ja kaupungin keskuksen tai keskusten välillä.
Lentoasemien raideyhteyksiä ovat esimerkiksi Heathrow Express Lontoossa, Shanghain maglev-juna, Tukholman Arlanda Express, Oslon Flytoget, Helsinki-Vantaan lentoaseman Kehärata ja junayhteydet Saksan Frankfurtin lentoaseman rautatieasemalle.
Siebengebirge
thumb|230px|[[Drachenfels]] Siebengebirge on vuoristo Saksassa, Reinin itärannalla Bonnista kaakkoon. Vuoristo koostuu yli 40 vuoresta ja kukkulasta. Se sijaitsee Bad Honnefin ja Königswinterin kaupunkien alueella. Siebengebirgellä on vulkaaninen menneisyys ja se muodostui noin 400 miljoonaa vuotta sitten.
Siebengebirgen korkein huippu on 460 metriin nouseva Ölberg. Vuoristo on suosittu matkailukohde, jossa voi harrastaa patikointia kauniissa ympäristössä. Suuri osa vuoristosta kuuluu Siebengebirgen luonnonpuistoon ja on luonnonsuojelusääntöjen suojelemaa.
Merkittävimmät huiput
thumb|320px|Näkymä Leyberg-vuorelta
Snova v SSSR
Snova v SSSR (ven. Снова в СССР) on Paul McCartneyn sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1988 alun perin vain Neuvostoliitossa. Kansainvälisesti albumi julkaistiin 1991 Neuvostoliiton romahdettua. Albumi sisältää vanhoja rock and roll -lainakappaleita, kuten John Lennonin vuoden 1975 albumilla Rock ’n’ Roll. Albumin nimi tulee The Beatlesin kappaleesta ”Back in the U.S.S.R.”.
Linnunpelätin
Linnunpelätin on väline, jonka on tarkoitus pelotella lintuja pois kasvimailta ja pelloilta. Tällä pyritään välttämään se, etteivät linnut nokkisi siemeniä. Linnunpelättimen voi suunnitella itse, (esimerkiksi vanhat narun nokkaan ripustetut cd-levyt käyvät hyvin) mutta myös puutarhakaupoissa myydään linnunpelättimiä. Linnunpelätin voi olla esimerkiksi paikallaan seisova ihmishahmoinen nukke tai joustavien narujen väliin ripustettu petolinnun hahmo, joka huojuu tuulessa ja näyttää lentävän.
26. syyskuuta
26. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 269. päivä ja samalla kalenterin ainoa päivä, jonka järjestysluku on sama kuin päivämäärä. (270. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 96 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 25. syyskuuta, 27. syyskuuta
Kemin Palloseura
pienoiskuva|Kemin Palloseuran toimisto Sauvosaarenkadulla. Kemin Palloseura (KePS) on kemiläinen vuonna 1932 perustettu jalkapalloseura.
Seura pelasi jalkapallon SM-sarjassa vuosina 1984–1989 ja saavutti SM-pronssia vuonna 1985. Vuonna 1986 seura pelasi Suomen cupin loppuottelussa häviten Olympiastadionilla pelatun ottelun Rovaniemen Palloseuralle maalein 0–2.
Ykkösdivisioonassa joukkue pelasi 1990–1996. Kakkosen pohjoislohkossa 1997–1999
KePSin edustusjoukkue yhdistettiin Visan Pallon ja Kemin Pallotoverit -85:n kanssa vuonna 1999 perustettuun jalkapalloilun erikoisseuraan PS Kemi Kingsiin. .
Vuonna 2020 Kemin Palloseuran edustusjoukkue teki paluun jalkapallokartalle pelattuaan 5-divisioonan pohjoislohkossa. Vuonna 2022 KePS pelaa III-divisioonan pohjoislohkoa. Päävalmentajana on Esa Savolainen.
KePS on perinteisesti vahva junioritoimija ja kasvattajaseura. KePSin kasvatteja ovat mm. SM-sarjassa ja Veikkausliigassa pelanneet Ilkka Siitonen, Kari Skants, Timo Pirilä, Kalle Rönkkö, Jari Jäväjä, Jaakko Nyberg, Joonas Ikäläinen, Veikkausliigan puheenjohtaja Kaarlo Kankkunen ja kansainvälisen jalkapallouran pelannut Suomen Palloliiton urheilutoimenjohtaja Hannu Tihinen.
Kemin Palloseuraa ovat edustustasolla edustaneet myös Jukka Ikäläinen, Aki Lahtinen, Juhani Himanka, Miika Juntunen, Kari Virtanen ja Keith Armstrong.
Jääpallon SM-sarjassa KePSin edustusjoukkue pelasi kaudella 1978−1979.
Myös miesten ja naisten lentopalloilu ovat kuuluneet seuran lajivalikoimaan.
Kemin Palloseuran kakkosjoukkue Kemin Jalkapallokerho KJK oli toiminnassa vuosina 1981–1989 pelaten korkeimmillaan III-divisioonaa.
Heikki Koskinen (säveltäjä)
Heikki Juhani ”Mike” Koskinen on suomalainen muusikko, säveltäjä ja musiikinopettaja, joka asuu San Franciscossa Yhdysvalloissa. Hänen pääinstrumenttinsa ovat trumpetti ja digitaalitrumpetti sekä piano. Varhaisissa levytyksissään Love Recordsille hän käytti nimeä Mike Koskinen, mutta myöhemmin hän on käyttänyt omaa nimeään.
Koskinen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1971 ja opiskeli 1973–1975 sävellystä ja sovittamista Berklee College of Musicissä Yhdysvaltojen Bostonissa. 1980-luvun puolivälissä hän pätevöityi Yhdysvalloissa musiikinopettajaksi. Yksityisopetusta hän on saanut Henrik Otto Donnerilta, Charlie Banacosilta ja Jimmy Owensilta.
Rytmi-lehden lukijaäänestyksissä Koskinen valittiin 1976 ja 1977 vuoden parhaaksi jazztrumpetistiksi.
HMS Favorite (1864)
HMS Favorite oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu puurunkoinen panssarikorvetti.
Valmistus
Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1859 Deptfordin telakalta 21-tykkisenä Jason-luokan korvettina, vaikka suunnitelmiin tehtyjen muutosten jälkeen luokka muutettiin myöhemmin North Star -luokaksi. Alus sai nimensä 1. lokakuuta ja sen köli laskettiin 23. elokuuta 1860, mutta työt keskeytettiin. Edward Reedin uusien suunnitelmien mukaisena aluksen tilaus uudistettiin 29. toukokuuta 1862. Muutostöiden jälkeen alus laskettiin vesille 5. heinäkuuta 1864, ja se valmistui 17. maaliskuuta 1866, jolloin sen hinta oli 152 374 puntaa.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1886.
Wairaun verilöyly
Wairaun verilöyly on 17. kesäkuuta 1843 Uudessa-Seelannissa maorien ja New Zealand Companyn tuomien eurooppalaisten siirtolaisten välillä puhjennut yhteenotto. Siinä kuoli 22 eurooppalaista ja ainakin neljä maoria. Maorit surmasivat 11 eurooppalaista näiden antauduttua. Tapahtumien taustalla oli kiistat maan myynnistä, ja verilöyly oli ensimmäinen merkittävä yhteenotto maorien ja siirtolaisten välillä Waitangin sopimuksen jälkeen. Verilöyly tapahtui Wairaun laaksossa, noin 10 kilometrin päässä nykyisestä Blenheimistä.
Tausta
200px|thumb|vasen|[[Te Rauparaha piirroksessa 1840-luvulta.]] Wairaun verilöylyyn johtaneiden maakiistojen taustalla oli Ngāti Toan heimojen ja niiden liittolaisten levittäytyminen Uuden-Seelannin Eteläsaarelle. Te Rauparahan johtamat musketeilla aseistautuneet maorit kukistivat ensin Pohjoissaaren Rangitānen, Ngāti Apan ja Muaūpokon maoriheimot. Kapitin saarella 1824 käydyn taistelun jälkeen ngati toat levittäytyivät myös Eteläsaarelle, jolloin he hallitsivat Cookinsalmen molempia puolia.
Kapiti alkoi valloituksen jälkeen kukoistaa maorien ja eurooppalaisten valaanpyytäjien välisenä kauppapaikkana. New Zealand Company saapui alueelle vuonna 1839, ja sen edustaja William Wakefield kertoi ostaneensa kolmessa eri kaupassa Cookinsalmen molemmilta puolilta yhteensä 1,2 miljoonaa hehtaaria maata. Kaupat osoittautuivat myöhemmin kyseenalaisiksi, mutta New Zealand Company perusti silti sinne tammikuussa 1840 Port Nicholsonin siirtokunnan (nykyinen Wellington). Siirtokunnan asukkaat ajautuivat nopeasti ongelmiin, kun tulvat pakottivat siirtolaiset vaihtamaan sataman paikkaa nykyiseen Thorndoniin. Maorit eivät tunnustaneet New Zealand Companyn oikeuksia maahan. Toinen New Zealand Companyn siirtokunnista sijaitsi Cookinsalmen toisella puolella nykyisessä Nelsonissa. New Zealand Companyn mukaan maat oli ostettu vuonna 1839 Ngati Toa -heimolta, jonka oikeuksia maahan paikalliset maorit eivät kuitenkaan hyväksyneet. Asukkaiden kanssa neuvoteltiin kuitenkin erikseen, ja he jopa hyötyivät aluksi siirtokunnasta, jonne he myivät ruokaa.
Nelsonin siirtokunta tarvitsi pian lisää maanviljelykseen soveltuvaa maata, ja New Zealand Company jatkoi 1843 maan kartoittamista. Ngati Toan päällikkö Te Rauparaha vastusti sitä eikä katsonut kartoitettavien alueiden kuuluvan vuonna 1839 tehtyihin kauppoihin. Te Rauparaha meni Nelsoniin neuvottelemaan liittääkseen asian William Spainin maakauppojen tutkintaan. Hän myös määräsi kartoituksen keskeytettäväksi. Maorien vastustuksesta huolimatta William Wakefield ohjeisti kuitenkin veljeään Arthuria jatkamaan kartoitusta.
Yhteenotto
230px|thumb|Tapahtumapaikkaa Tuamarinan purolla. Kartoitusryhmä saapui Wairaun laaksoon huhtikuussa 1843 tavoitteenaan saada maat Britannialle asettamalla maorit tapahtuneen tosiasian eteen. Kesäkuussa maorit häätivät ryhmän ja polttivat sen väliaikaiset asumukset. Te Rauparaha piti tekoa oikeutettuna, koska asumukset oli rakennettu hänen omanaan pitämältä maalta saaduista tarvikkeista. New Zealand Company piti tekoa puolestaan tuhopolttona, ja siirtolaisten mielestä Te Rauparaha tuli panna aisoihin.
Siirtolaiset päättivät pidättää Te Rauparahan ja tämän veljenpojan Te Rangihaean tuhopoltosta. Pidätystä suorittamaan lähti Nelsonin poliisipäällikkö Henry Thompsonin ja Arthur Wakefieldin johtaman noin 50 miehen aseistettu partio. Monet miehistä eivät olleet koskaan käsitelleet aseita, ja aseetkin olivat huonokuntoisia. Joukko saapui 17. kesäkuuta Tuamarinan purolle, jonka toiselle puolelle oli kerääntynyt noin 90 maoria, joukossa myös Te Rauparaha ja Te Rangihaeata.
Thompson yritti saada Te Rauparahan käsirautoihin, mutta Te Rauparaha totesi olevansa omilla maillaan ja sanoi, etteiväthän maoritkaan yrittäneet ottaa siirtolaisten maita. Silloin ilmeisesti joku siirtolaisista laukaisi vahingossa aseensa, jolloin maorien ja siirtolaisten välille syttyi tulitaistelu. Tulitaistelussa sai surmansa 11 siirtolaista ja 4–9 maoria. Yksi kuolleista maoreista oli Te Rangihaeatan vaimo Te Rongo. Noin 30 yhteenotosta selviytynyttä siirtolaista pakeni, mutta 11 heistä antautui maoreille jouduttuaan saarretuiksi. Te Rauparaha oli aluksi valmis säästämään näiden hengen, mutta Te Rangihaeata vaati kostoa kuolleesta vaimostaan. Te Rauparaha myöntyi Te Rangihaeatan tahtoon, ja maorit surmasivat 11 antautunutta siirtolaista, mukaan lukien Arthur Wakefieldin ja Henry Thompsonin. Enimmät heistä surmasi Te Rangihaeata henkilökohtaisesti.
Seuraukset
200px|thumb|Kuvernööri [[Robert FitzRoy.]] Tieto Wairaun verilöylystä levisi siirtolaisten keskuuteen, ja antautuneiden miesten surmaamista pidettiin kylmäverisenä murhana. Tapauksen pelättiin johtavan laajaan maorikapinaan. Tapauksesta tuli juuri tehtäväänsä astuneen kuvernööri Robert FitzRoyn ensimmäisiä hoidettavia asioita. Hänen kantansa oli, ettei maoreille tulisi koitua seuraamuksia, koska New Zealand Company oli itse aiheuttanut välikohtauksen toiminnallaan. Lisäksi hän piti maakauppoja laittomina, ja siirtomaahallinto oli samaa mieltä. Näin haluttiin myös estää mahdollinen tuhoisa sota, joka olisi seurannut sotilaallisesta vastauksesta.
Kinde
thumb|Kinde Vanhalla 1987 Kinde eli Kimmo Leskinen (s. 12. toukokuuta 1965, Helsinki) on suomalainen rumpali. Kinde soitti Smack-yhtyeessä vuosina 1984–1989. Hän oli mukana kaikilla Smackin julkaisuilla lukuun ottamatta ensimmäistä ja viimeistä singleä.
Vuosina 1994–2000 Kinde soitti ja levytti helsinkiläisessä Jimsonweed-yhtyeessä. Vuonna 1995 Kinde osallistui Lido Salosen Kalevala-yhtyeen reunion-sessioihin, joista viisi uutta kappaletta päätyi vuonna 2004 ilmestyneelle Anthology-cd:lle.
Ilir Zeneli
Ilir Zeneli (s. 15. tammikuuta 1984 Mitrovicë, Kosovo, Jugoslavia) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Ura valmentajana
Valmennusura alkoi Suomen kuutosdivisioonasta. Zeneli nosti joukkueen parissa vuodessa nelosdivisioonaan. Seuraava etappi oli EBK:n miesten edustusjoukkue, josta hän siirtyi PK-35 Vantaan apuvalmentajaksi. Päävalmentajana oli kyseisellä ajanjaksolla mm. Shefki Kuqi. Apuvalmentajan tehtävien ohessa Zeneli opiskeli Pristinan yliopistossa urheilutieteitä, ja valmistui sieltä 2019. Seuraavaksi Zeneli siirtyi 2016 FC Espoon U19-joukkueen valmentaksi. Valmennusaika junioreiden parissa jäi kuitenkin lyhyeksi, kun seuraavaksi kaudeksi hänet nostettiin Kakkosessa pelanneen FC Espoon edustusjoukkueen päävalmentajaksi.
Kaislikko (maalaus)
Kaislikko on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljymaalaus paperille vuodelta 1884. Kooltaan se on 21 × 33 cm. Maalauksen omistaa Ateneumin taidemuseo.
Akseli Gallen-Kallela maalasi Kaislikko-maalauksen Keuruulla vähää ennen kuin hän lähti ensi kertaa opiskelemaan Pariisiin. Noina aikoina eräs taiteilijan tuolloin tavannut henkilö on myöhemmin kuvaillut Gallen-Kallelan olleen tuolloin mitä omistautunein ja taiteilijantehtävästään haltioitunein nuori mies. Tärkeää Gallen-Kallelalle oli maalata teoksensa ulkona, missä hän tämänkin maalauksensa maalasi.
Kaislikko on harkitusti realistinen maalaus. Realismi ja naturalismi olivat tuolloin Gallen-Kallelan iskusanoja. Hän halveksi omien sanojensa mukaan kaikkialla olevaa teennäistä kainostelua noihin aikoihin.
Katey Sagal
Katey Sagal (s. 19. tammikuuta 1954 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Pulmuset ja Teinitytön kasvatusopas sekä animaatiossa Futurama, jossa hän ääninäyttelee Leelaa. Nykyään hän on tunnettu roolistaan Sons of Anarchy -sarjassa, jossa hän esittää moottoripyöräjengin johtohahmon vaimoa Gemma Teller Morrow’ta. Vaikuttavasta suorituksestaan hän on saanut monia palkintoja ja palkintoehdokkuuksia, kuten Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 2011.
Sagal on toiminut taustalaulajana Bob Dylanille, Bette Midlerille, Gene Simmonsille ja Tanya Tuckerille. Hän on julkaissut sooloalbumin vuosina 1994 ja 2004.
Sagalin isä oli ohjaaja Boris Sagal ja äiti käsikirjoittaja ja tuottaja Sara Zwilling. Hänellä on neljä sisarusta.
Lukousaurus
Lukousaurus on sukupuuttoon kuollut huonosti tunnettu matelija. Se oli todennäköisesti teropodeihin kuulunut dinosaurus, mahdollisesti keratosauri (Ceratosauria). Joidenkin tutkijoiden mukaan se ei ollut dinosaurus vaan jokin muu arkosaureihin kuulunut matelija. Se eli Kiinassa varhaisella jurakaudella, ja oli ensimmäisten dinosaurusten joukossa.
Kaikki mitä tästä eläimestä on löydetty on sen osittaisen kallon kuonon jäänteet. Kuuluisa paleontologi C. C. Young löysi sen fossiilit Yunnanin maakunnasta Kiinasta.
Uranyyli
thumb|250px|Uranyyli-ionin rakenne Uranyyli-ioni on kationi jossa uraani hapetusasteella +VI on sitoutunut kahteen happiatomiin. Sen kemiallinen kaava on UO22+. Koska uraani hapetustilalla +IV on hyvin niukkaliukoinen, uraanin liuoskemia perustuu pääosin uranyyli-ioniin ja sen muodostamiin komplekseihin.
Uranyyli muodostaa liuoksessa lukuisia komplekseja. Luonnonvesissä tärkeimpiä ovat stabiilit karbonaattikompleksit. Teollisissa prosesseissa mm. ydinjätteen jälleenkäsittelyssä uraani voidaan erottaa uranyylinitraatin ja tributyylifosfaatin kompleksina muista alkuaineista. Vaikka U(+VI) onkin liukoisempi kuin U(+IV), uranyylisuolat ovat silti suhteellisen vähäliukoisia, ja uranyyli saostuu helposti mm. silikaatteina, fosfaatteina, hydroksideina ja perokseideina. Tärkeitä uranyylimineraaleja ovat uranofaani, soddyiitti, schoepiitti, autuniitti ja studtiitti, mutta tunnettuja mineraaleja on kymmeniä.
Trenchtown
Trenchtown on Jamaikan pääkaupungin Kingstonin sisällä sijaitseva asumiskeskittymä. On virhekäsitys, että alue olisi nimetty alueen läpi kulkevan avoimen viemärin mukaan (trench (eng.) = kaivanto) kuten usein on väitetty. 1700-luvulla irlantilaistaustainen karjankasvattaja Daniel Power Trench käytti aluetta laitumenaan, mistä johtui paikan silloinen nimitys Trench Pen, joka myöhemmin asutuksen levittyä sinne muuttui nimeksi Trenchtown. Alueen hygieniataso on heikko ja lapsikuolleisuus vakava ongelma.
Historia
Trenchtown rakennettiin 1930-luvulla asutusalueeksi ruokkimaan kasvavan kaupungin tarpeita. Hurrikaani Charlien koeteltua Jamaikan maaseutua vuonna 1951 monet kotinsa menettäneet kulkeutuivat Trenchtowniin aiheuttaen alueelle vakavaa liikakansoitusta.
1970-luvulla Jamaikan hallinnasta taistelleet poliittiset puolueet, sosialistinen People's National Party ja jossain määrin oikeistomielisempi Jamaica Labour Party, jakoivat alueen ja syöttivät sitä aseilla aiheuttaen vakavia yhteenottoja. Trenchtown oli PNP:n hallinnassa siinä missä alueen viereinen getto Rema oli JLP:n aluetta ja ajan myötä tilanne kehkeytyi niin pahaksi, että alueiden välistä tietä voitiin pitää lähes taistelukenttänä. Pian poliittiset ideologiat Trenchtownin kaartien toiminnan takana kuitenkin katosivat ja jengit siirtyivät huumekauppaan. 1990-luvun alueelle kohdistuneet opetuskampanjat ovat tuottaneet tulosta laskien alueen rikollisuutta selvästi.
1900-luvun aikana Trenchtownista kasvoi myös Kingstonin rastafariyhteisöjen koti. Monet maailmankuulut reggae-muusikot asuvat, tai ainakin ovat kotoisin alueelta. Mm. alkuperäinen The Wailers -kokoonpano; Bob Marley, Peter Tosh ja Bunny Wailer sai alkunsa Trenchtownista.
Välimerensampi
Välimerensampi (Acipenser naccarii) on sampien (Acipenseridae) heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji. Lajia tavataan lähes kaikkialla Etelä-Euroopassa, jossa se elää luonnonvaraisena.
Välimerensampi on vaarassa kuolla sukupuuttoon ja lajia uhkaa sen luontaisten elinympäristöjen tuhoutuminen ja liikakalastus. Moni välimerensammen poikanen joutuu kalastuksen kohteeksi jo ensimmäisenä ikävuotenaan.
Välimerensampi voi kasvaa jopa 200 senttimetrin mittaiseksi ja painaa jopa 25 kilogrammaa. Välimerensammen kyljet ovat harmaat ja mustien täplien peittämät. Evät ja pyrstö ovat vaaleanharmaat. Välimerensampi kutee maaliskuun ja toukokuun välisenä aikana.
Ruissalon silta
Ruissalon silta on suomalaisen taiteilija Elin Danielson-Gambogin öljyvärimaalaus kankaalle, 29×46 cm, vuodelta 1891. Taulun omistaa Ateneumin taidemuseo.
Elin Danielson toimi Turun piirustuskoulun opettajana vuosina 1889–1891. Ruissalon silta kuuluu hänen niin sanottuihin Turun seudun maisemiinsa. Tässä varhaisen kevään ruohikkomaisemassa näkyvät myös kauempana olevat rakennukset sekä loivasti etäisyyteen kaartuva maasilta kaiteineen. Tunnelmaa luovat kevään kirkas valo ja lumen alta paljastunut matala ruokomaisema sillan kaiteineen kuulaassa kevätilmassa. Joidenkin tutkijoiden mukaan maalaus voi olla etäinen kaiku Peder Severin Krøyerin Skagenin rantaviivojen maalauksista.
Viittatie jäällä
Viittatie jäällä on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1887. Kooltaan tämä Ateneumin taidemuseon hallussa oleva maalaus on 25,5 × 32 cm.
Akseli Gallen-Kallela maalasi Viittatie jäällä -maalauksen Keuruulla talvella 1887, jonne hän oli matkustanut toiveenaan olla maaseudun eristyneisyydessä, sen kansan keskuudessa. Tuolloin olivat harvinaisia ulkoilmassa maalatut talvikuvat arkisista aiheista kuten suojasää. Viittatie jäällä oli noihin aikoihin poikkeus.
Olenko minä tullut haaremiin (vuoden 1938 elokuva)
Olenko minä tullut haaremiin on vuonna 1938 valmistunut suomalainen elokuva, jonka ohjasivat Toivo Särkkä ja Yrjö Norta. Elokuva perustuu Agapetuksen samannimiseen huvinäytelmään vuodelta 1927. Elokuvan ensi-ilta oli 27. helmikuuta 1938 Helsingissä Bio Rexissä.
Juoni
Kolme poikamiestä insinööri Arvi Halmeheimo, maisteri Martti Paavola ja toimittaja Salomon Harju palkkaavat poikamiestalouteensa kotiapulaisen, mutta he hoitavat asian niin huonosti, että kotiapulaisia tulee palkatuksi useampia yhden sijasta.
Arviot
Aikalaiskritiikki suhtautui elokuvaan varsin myönteisesti, ja myöhemminkin todetaan, että ”komedia on sujuvakulkuinen roolileikki”, hauska vanhanajan komedia , joka on tulvillaan erinomaisia näyttelijöitä. Yleisömenestys jäi kuitenkin aikanaan vähäiseksi.
Annikki Karvinen
pienoiskuva|Tekstiilitaiteilija Annikki Karvisen nimeä kantava vaatemyymälä Helsingin Pohjoisesplanadilla. pienoiskuva|Karvisen vaatemyymälä Helsingin Pohjoisesplanadilla. Annikki Karvinen (s. 1931 Huittinen) on suomalainen tekstiilitaiteilija, joka tuli 1970-luvun puolivälistä alkaen tunnetuksi poppanan käytöstä suunnittelemissaan design-vaatteissa.
Annikin vanhemmat olivat Laina ja Hannes Haavisto. Annikki on vanhin lapsista ja perheeseen kuuluivat myös vuotta nuorempi Anja ja yhdeksän vuotta nuorempi Sirkka, joka menehtyi nelivuotiaana. Äiti oli itseoppinut ompelija (1904–1995) ja isä autonkuljettaja ja -asentaja. Annikin isä kuoli veritulppaan 45-vuotiaana.
Keskikoulun käytyään Karvinen alkoi opiskella Loimaan naiskotiteollisuuskoulun ompelulinjalla, ja valmistuttuaan hän toimi käsityönopettajana ensin Köyliön kansakoulussa. Pari vuotta opettajana oltuaan Karvinen jatkoi vielä Loimaan naiskotiteollisuuskoulun kudontalinjalla. Hän oli kotiopettajana 1951–1952 kaksi kesää Helsingissä Kalevan jäätelötehtaan omistajan perheessä. Valmistuttuaan kudontalinjalta 1952 hän sai myyjättären paikan Helsingistä Käsityöliike Ainosta. Päästyään Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopistoon Karvisen oli otettava lainaa, ja elämä oli köyhää. Heti valmistuttuaan kudonnan neuvojaksi Karvinen sai opettajan paikan Raahen yhteislyseosta. Koulusta löytyi myös puoliso, voimistelunopettaja Anto Karvinen. Häät vietettiin 1960. Anto Karvisen isällä oli Raahessa sekatavarakauppa. Antsi oli ekonomi ja halusi eteenpäin urallaan. Hän sai paikan Oulun tullikamarissa, mutta matka Raaheen oli pitkä ja perheeseen oli 1961 syntynyt tytär Ana-Katri eli Kati, joka tarvitsi myös isää. Vuonna 1963 Antsi sai Jyväskylästä tullihoitajan viran ja Annikki sai käsityönopettajan paikan Viitaniemen yhteiskoulusta.
Annikki Karvinen Oy
Annikki Karvinen perusti 1968 oman yrityksen, joka toimi pitkään nimellä Annikki Karvinen Oy ja myöhemmin nimellä Karvinen Finland Oy Ltd. Alkuun yritys valmisti vaatteita puuvillaisista painokankaista ja villakankaista, mutta 1970-luvun puolivälissä Annikki Karvinen innostui poppanasta, jonka materiaalina hän käytti puuvillan ohella silkkiä, samettia ja pellavaa. 1990-luvulla tehtaassa alettiin valmistaa poppana-asuihin sointuvia vaatteita tehdasvalmisteisista kankaista. Sittemmin poppana on jäänyt asuista pois. Karvinen Finland hakeutui konkurssiin elokuussa 2016.
Vaatteiden lisäksi Karvinen on suunnitellut sisustuksia.
Annikki ja Anto Karvisella on kaksi lasta, Kati ja Aapo, jotka ottivat tammikuussa 2015 yrityksen vetovastuun. Karvisten toinen koti on Lodèven vuoristokylässä Etelä-Ranskassa, ja se on hankittu 1990-luvulla.
Vuonna 2009 Karvinen palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä.
Pietarin tulvat
Pietarin kaupungin alueella Luoteis-Venäjällä on noussut tulvia yli 300 kertaa sinä aikana, kun kaupunki on ollut olemassa eli vuodesta 1703. Nykyisin Pietaria suojaa pato, joka valmistui vuonna 2011. Pato erottaa matalan Nevanlahden kaupunkia kohti kapenevasta Suomenlahdesta. Tulvia on aiheuttanut useimmiten myrskyvuoksi mutta joskus myös sulava lumi. Tulviksi määritellään kaikki 160 senttimetriä ylittävät vedenpinnan nousut Kronstadtin mittausasemalla. Tämä raja oli ylitetty vuoden 2003 loppuun mennessä 324 kertaa.
Pietarin historian pahin tulva oli 19. marraskuuta 1824 (juliaanisen kalenterin mukaan 7. marraskuuta), jolloin vedenpinta kohosi 421 senttimetriä. Arviot kuolonuhrien määrästä vaihtelevat noin kahdestasadasta muutamaan tuhanteen. Aleksandr Puškin kirjoitti tulvasta runoelman, jonka nimi on Vaskiratsastaja. Muita yli kolmen metrin tulvavuosia ovat olleet 1924 sekä 1777.
Ennen Pietarin perustamista tiedettiin ruotsalaisten vuosikirjojen mukaan alueella sattuneen jopa yli seitsenmetrinen tuhotulva vuonna 1691.
Miset
Miset perustettiin vuonna 2006. Vuosien mittaan ero teknologiayritysten ja palvelualan välillä kävi epäselvemmäksi. Miktechin ja Misetin fuusion seurauksena syntyi Mikkelin kehitysyhtiö Miksei Oy.
Maapallo (albumi)
Maapallo on reggaeartisti Raappanan toinen studioalbumi. Se julkaistiin 1. syyskuuta 2010 Ylivoiman kautta. Se nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan ykkössijalle ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.