cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FTP
Palvelin
FTP-palvelin voi toimia kahdessa eri tilassa, passiivisessa tai aktiivisessa. Oleelliset erot tilojen välillä on siirtoyhteyden muodostamistavassa. Aktiivinen palvelin avaa itse yhteyden asiakkaaseen ja aloittaa tiedonsiirron, kun taas passiivinen valmistautuu siirtämään tietoa, mutta odottaa että asiakas avaa tiedonsiirtoyhteyden.
FTP-protokolla
Tavallinen FTP-yhteys koostuu Telnet-protokollaa käyttävästä kontrolliyhteydestä ja binääri- tai ASCII-muotoisesta tiedostonsiirtoyhteydestä, jossa varsinainen siirto tapahtuu.
FTP:n tavoitteet ovat:
Haittapuolia:
Standardointi
FTP määritellään RFC-dokumentissa:
Tavanomainen TCP-portti FTP-palvelulle on 21, jota käytetään yhteyden hallintaan. Varsinainen siirrettävä data siirretään portin 20 kautta.
Pepi Reinikainen
Pepi Reinikainen (s. 1949 ) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja psykoterapeutti.
Reinikaisen teos Hullu, ihana lintu – metsäkyyhky  oli vuonna 1988 Finlandia-palkintoehdokkaana.
Reinikaisen kaunokirjallisista teoksista useat ovat kasvukertomuksia. Sittemmin hän on kehittänyt elämänkaarikirjoituksen, jonka parissa hän alkoi ohjata kursseja ensin lapsille ja vuodesta 1999 aikuisille. Toimittajana ja kirjailijana työskennellyt Reinikainen kouluttautui myös psykoterapeutiksi, ja tästä koulutuksesta hän sanoo olleen paljon hyötyä elämänkaarikirjoitustyössä, jossa hän nykyään toimii ohjaajien kouluttajana. Hän on kirjoittanut aiheesta teoksen Elämänkaarikirjoitus ja ihmisen vuodenajat (2007).
Ionisoitumisenergia
Ionisoitumisenergian avulla voidaan arvioida, kuinka helposti atomi luovuttaa elektronitiheyttään. Esimerkiksi jalokaasuatomilla on nykyisin tunnetuissa jalokaasumolekyyleissä aina positiivinen osittaisvaraus, eli se luovuttaa omaa elektronipilveään muille atomeille. Siten voidaan päätellä, että jalokaasu reagoi sitä herkemmin, mitä pienempi sen ionisoitumisenergia on. Jos radioaktiivista radonia ei oteta huomioon, pienin ionisoitumisenergia on jalokaasuista ksenonilla. Ksenonia onkin suurimmassa osassa tunnetuista jalokaasuyhdisteistä.
Määritelmät
Ionisoitumisenergialla tarkoitetaan usein ensimmäistä ionisoitumisenergiaa. Se on energia, joka tarvitaan elektronin poistamiseksi ylimmältä miehittyneeltä orbitaalilta kaasufaasissa olevasta perustilaisesta sähköisesti neutraalista aineesta. Tätä ionisoitumiseksi kutsuttavaa prosessia voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä: A(g) + ionisoitumisenergia → A+(g) + e−
Seuraavan elektronin poistamiseen tarvittavaa energiaa sanotaan toiseksi ionisoitumisenergiaksi. Yleisesti n:s ionisoitumisenergia kertoo, kuinka paljon energiaa vaaditaan elektronin irrottamiseksi sellaisesta atomista tai molekyylistä, josta on jo poistunut n − 1 elektronia. Vastaavat reaktioyhtälöt ovat: A+(g) + toinen ionisoitumisenergia → A2+(g) + e− A(n − 1)+(g) + n:s ionisoitumisenergia → An+(g) + e−
Säännöllisyydet
thumb|450 px|Samassa jaksossa, esimerkiksi [[natriumista (Na) argoniin (Ar), ionisoitumisenergia yleensä kasvaa järjestysluvun suurentuessa. Samassa ryhmässä, esimerkiksi jalokaasuissa (He, Ne, Ar, Kr, Xe, Rn), ionisoitumisenergia taas pienenee. Kuvaajassa on pystyakselina ensimmäinen ionisoitumisenergia ja vaaka-akselina alkuaineen järjestysluku.]] Alkuaineiden ionisoitumisenergiat muuttuvat melko säännönmukaisesti jaksollisessa järjestelmässä liikuttaessa. Ionisoitumisenergia tavallisesti suurenee, kun atomisäde pienenee – ja päinvastoin.
Kun liikutaan samaa jaksoa vasemmalta oikealle, ionisoitumisenergia yleensä kasvaa, sillä protonien lukumäärästä johtuva ydinvaraus suurenee tässä suunnassa. Tällöin elektroni kokee yhä suuremman vetovoiman ja sitä on vaikeampi poistaa ytimen vaikutuspiiristä.
Kun kuljetaan samassa ryhmässä ylhäältä alaspäin, ionisoitumisenergia yleensä pienenee. Ydinvaraus kasvaa tässäkin tapauksessa, mutta toisaalta elektronit sijoittuvat ulommille kuorille kauemmaksi ytimestä. Tällöin sisäkuorilla olevat elektronit pystyvät varjostamaan ulommaisia elektroneja siten, että nämä tuntevat pienemmän positiivisen ydinvarauksen. Suurempi etäisyys ja pienempi varaus pienentävät ytimen ja elektronin välistä vetovoimaa ja siten ionisoitumisenergiaa. Samoista syistä jaksosta seuraavaan siirryttäessä ionisoitumisenergia putoaa.
Säännöllisyyksiin on joitakin poikkeuksia. Berylliumin ionisoitumisenergia on 899 kJ/mol, mutta samassa jaksossa seuraavan alkuaineen boorin ionisoitumisenergia on pienempi, 800 kJ/mol. Samoin ionisoitumisenergia pienenee typestä happeen siirryttäessä. Poikkeukset selittyvät elektronikonfiguraatioilla. Boorilla on konfiguraatio 1s22s22p1, joten sen 2s-elektronit varjostavat 2p-elektronia ja siten pienentävät ionisoitumisenergiaa. Hapella (1s22s22p4) taas on yksi täysi 2p-orbitaali. Koska samalla orbitaalilla olevat elektronit hylkivät toisiaan, elektroni irtoaa helpommin ja ionisoitumisenergia on pienempi kuin typellä, jonka 2p-orbitaaleilla elektronit ovat yksittäin.
Toisen elektronin irrottaminen vaatii aina enemmän energiaa kuin ensimmäinen ionisoituminen, koska positiivinen ioni vetää elektronia enemmän puoleensa kuin neutraali atomi. Ulkokuoren elektroneille n:s ionisoitumisenergia on karkeasti arvioituna n kertaa niin suuri kuin ensimmäinen ionisoitumisenergia. Elektronin poistamiseksi sisäkuorelta tarvitaan selvästi enemmän energiaa. Esimerkiksi magnesiumilla on kaksi ulkoelektronia. Sen ensimmäinen ja toinen ionisoitumisenergia ovat 738 ja 1451 kJ/mol, mutta kolmas ionisoitumisenergia (7733 kJ/mol) on jo yli kymmenkertainen ensimmäiseen verrattuna. Siten magnesium ei juurikaan esiinny Mg3+-ionina.
Myös molekyylien ionisoitumisenergiat voivat muuttua säännöllisesti. Esimerkiksi halogeenimolekyylien ionisoitumisenergiat pienenevät molekyylin kasvaessa: F2 (15,7 eV), Cl2 (11,5 eV), Br2 (10,5 eV), I2 (9,3 eV).
Koopmanin väittämä
Ionisoitumisenergioita voidaan määrittää muillekin kuin ylimmän miehittyneen orbitaalin elektroneille. Koopmanin väittämän mukaan elektronin irrottamiseen vaadittava energia on yhtä suuri kuin elektronin orbitaalin energia. Väittämä pätee tarkasti vain yksielektronisille atomeille, koska se olettaa, että muut elektronit pysyvät omilla orbitaaleillaan yhden elektronin poistuttua.
Kiinteät aineet
Ionisoitumisenergian määritelmässä atomi on kaasufaasissa. Kun elektroneja irrotetaan säteilyn avulla kiinteästä metallista, puhutaan valosähköisestä ilmiöstä. Valosähköisessä ilmiössä elektronin irrottamiseen tarvittava energia eli irrotustyö on karkeasti arvioiden noin puolet alkuaineen ionisoitumisenergiasta. Esimerkiksi litiumin irrotustyö on 2,9 eV ja ionisoitumisenergia 5,4 eV.
Four World Trade Center
Four World Trade Center (4 World Trade Center, lyhennettynä 4 WTC) on New Yorkin Lower Manhattanilla sijaitseva pilvenpiirtäjä, joka on osa New Yorkin uutta World Trade Centeriä. Rakennus sijaitsee Greenwich Street -kadulla osoitteessa 150 Greenwich Street. Uuden Four World Trade Centerin kattokorkeus on 297 metriä, mikä tekee siitä matalimman uuden World Trade Centerin rakennuksista. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Fumihiko Maki.
Four World Trade Centerin lisäksi New Yorkin uusi World Trade Center käsittää myös neljä muuta korkeaa rakennusta Greenwich Streetin ja National September 11 Memorial & Museumin ympäristössä. One World Trade Center, Two World Trade Center ja Three World Trade Center ovat 4 WTC:n tavoin rakenteilla. Uusi Seven World Trade Center valmistui uusista rakennuksista ensimmäisenä vuonna 2006.
Alkuperäinen Four World Trade Center
thumb|vasen|230px|Four World Trade Center ilmasta kuvattuna syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. New Yorkin alkuperäinen World Trade Center koostui seitsemästä eri rakennuksesta. Niistä korkeimmat olivat arkkitehti Minoru Yamasakin suunnittelemat kaksoistornit One- ja Two World Trade Center, jotka valmistuivat 1970 ja 1971. Kaksoistornien lisäksi World Trade Center koostui viidestä matalammasta rakennuksesta. Niistä yksi oli 9-kerroksinen Four World Trade Center, jossa toimineita yrityksiä olivat muun muassa Deutsche Bank ja New York Board of Trade.
Syyskuun 11. päivän iskut
Tiistaina 11. syyskuuta 2001 19 kaappaajaa ottivat haltuunsa neljä matkustajalentokonetta Yhdysvalloissa. Yksi kaapatuista koneista oli American Airlinesin lento 11, joka törmäsi One World Trade Centeriin kello 8.46 paikallista aikaa. Kello 9.03 iskeytyi United Airlinesin lento 175 Two World Trade Centeriin. Kello 9.59 sortui Two World Trade Center ensimmäisenä rakennuksena. One World Trade Center sortui puoli tuntia myöhemmin kello 10.28. Tornien sortumisen syynä on pidetty viranomaisten selvityksen mukaan lentokoneiden törmäyksessä aiheutuneiden valtavien tulipalojen aiheuttamaa vaikutusta rakennusten teräspilareihin ja -rakenteisiin. Rakenteiden paloeriste tuhoutui kuumuudessa ja niiden lujuus sekä kantavuus heikkenivät, mikä aiheutti pilarien vääntymisen ja rakennusten sortumisen. Four World Trade Center vaurioitui pahoin kaksoistornien sortumisessa. Rakennus purettiin myöhemmin.
Uusi Four World Trade Center
thumb|vasen|200px|Four World Trade Center (oikealla) ja [[Three World Trade Center (vasemmalla) havainnekuvassa.]] World Trade Centerin tuhoutumista seurasi julkisuudessa laaja keskustelu World Trade Centerin alueen tulevaisuudesta. Ehdotuksia alueen uudelleenrakentamiseksi alkoi tulla miltei heti iskujen jälkeen. Vuonna 2003 Lower Manhattan Development Corporation järjesti suunnittelukilpailun alueen tulevaisuudesta. Kilpailun voitti arkkitehti Daniel Libeskindin suunnitelma, joka käsitti laajan puistoalueen paikalla, jolla kaksoistornit alun perin sijaitsivat sekä sen ympärillä viisi korkeaa toimistorakennusta.
Vuonna 2006 julkaistiin ensimmäinen arkkitehti Fumihiko Makin suunnitelma uudesta Four World Trade Centeristä. Lopullinen suunnitelma saatiin valmiiksi vuoden 2007 aikana. Four World Trade Centerin perustustyöt aloitettiin vuonna 2008. Rakennustyöt aloitettiin samana vuonna. Rakennus valmistuu nykyisen tavoitteen mukaan vuonna 2013. Avajaiset on tarkoitus pitää syksyllä samana vuonna.
Four World Trade Center saavutti harjakorkeutensa 28. kesäkuuta 2012, kun rakennuksen korkeimman kerroksen viimeinen rautapalkki asennettiin seremoniassa, johon otti osaa muun muassa Larry Silverstein.
Rakennus
Uusi Four World Trade Center käsittää 72 kerrosta, joista suurin osa on tarkoitettu toimistokäyttöön. Rakennuksen julkisivu koostuu lasipaneeleista. Four World Trade Centerin julkisesta aulasta on kulkuyhteys kolmelle eri kadulle.
Rakennukselle aiotaan hakea LEED-luokitusta, joka mittaa rakentamisen ja ylläpidon kustannuksia ja ympäristökuormitusta.
Reuna (Pariisin Kevät)
Albumilta julkaistiin kolme singleä: ”Tuuli”, ”Liekki” ja ”Onks se rakkautta”. Reuna nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan neljänneksi ja fyysisten albumeiden listalla ensimmäiseksi.
Tyyli
Albumin on sanottu vieneen yhtyeen tyyliä huomattavasti elektronisempaan suuntaan, ja sen teemoiksi on nimetty muutos ja vanheneminen. Siirtyminen kauemmas ”orgaanisesta bändisoinnista” ja rock-estetiikasta oli yhtyeen keulahahmo Arto Tuunelan mukaan tietoinen päätös. Reunan kappaleita Tuunela on luonnehtinut unenomaisiksi ja kappalerakenteita ”epäortodoksisiksi”.
Albumin tyyliä on toistuvasti verrattu Ruusut-yhtyeeseen.
Beli Dvor
thumb|right|Beli Dvor Beli dvor (, Valkoinen palatsi) on vuosina 1934–1937 Serbian Belgradin Dedinjeen rakennettu kuninkaallinen palatsi. Palatsin rakentamisen aloitti silloinen Jugoslavian kuningas Aleksanteri I.
Palatsin valmistumisen jälkeen siinä asui sijaishallitsija ruhtinas Paul.
Toisen maailmansodan jälkeen Beli dvorista tuli Josip Broz Titon virallinen residenssi. Jugoslavian hajoamisen jälkeen palatsista tuli Slobodan Miloševićin virallinen residenssi. Nykyisin Beli dvor on Aleksandar Karađorđevićn, Jugoslavian viimeisen kuninkaan Pietari II:n pojan, sekä hänen perheensä virallinen asunto.
Edward Bairstow
Edward Cuthbert Bairstow (22. elokuuta 1874 Huddersfield – 1. toukokuuta 1946 York) oli brittiläinen urkuri, kuoronjohtaja ja säveltäjä.
Bairstow opiskeli urkujensoittoa ja musiikin teoriaa Durhamin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1894. Hän sai samasta yliopistosta musiikin tohtorin arvon vuonna 1901. Hänen pääasialliset urkujensoiton opettajansa olivat John Farmer ja Frederick Bridge. Bairstow työskenteli Yorkin tuomiokirkon urkurina vuodesta 1913 kuolemaansa asti. Vuonna 1929 hänestä tuli Durhamin yliopiston professori. Hän sai ritarinarvon vuonna 1932 sekä kunniatohtorin arvot Leedsin (1936) ja Oxfordin yliopistoista (1945).
Bairstow oli aikanaan tunnetumpi urkurina, mutta nykyisin hänet muistetaan parhaiten kirkolliseen käyttöön tehdyistä sävellyksistä, joihin kuuluvat "Save Us, O Lord" (1902), "Blessed City" (1914) ja "Let All Mortal Flesh Keep Silence" (1925). Hän sävelsi hengellisen musiikin ohella urku- ja pianoteoksia, esimerkiksi urkusonaatin (1937).
Forbes
thumb|Forbesin logo|alt= thumb|Forbesin talo New Yorkin [[Fifth Avenue|Viidennellä avenuella.]] Forbes on yhdysvaltalainen talouslehti ja mediatalo, jonka B. C. Forbes perusti vuonna 1917. Nykyään lehden päätoimittaja on Randall Lane, mutta vastaavana päätoimittajana ja lehden omistavan Forbes Media -yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimii Malcolm Stevenson Forbes Jr. Forbes Median toimitusjohtaja on Mike Perlis. Forbes Median pääkonttori on New Yorkin naapurissa Jersey Cityssä.
Lehti tunnetaan jokavuotisista rankinglistoistaan, joissa luetellaan muun muassa maailman ja Yhdysvaltain suurimmat yritykset, varakkaimmat ihmiset (miljardöörit), sekä suurituloisimmat urheilijat ja muut julkisuuden hahmot. Lehden päätoimitus on toiminut pitkään New Yorkissa Viidennellä avenuella. Muissa maissa Forbesia on julkaistu lisenssillä lukuisina paikallisina toimitteina, Euroopassa muun muassa Bulgariassa, Kroatiassa, Latviassa, Puolassa, Romaniassa, Slovakiassa, Tšekissä, Ukrainassa ja Virossa.
Adrian Miilakangas
Adrian Miilakangas (ent. Michalewicz, 5. helmikuuta 1915 – 2. lokakuuta 1973) oli suomalainen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1943–1944 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Michalewicz pelasi HIFK:n ykkösmaalivahtina kaudet 1937–1938. Hän voitti Suomen mestaruuden HIFK:n riveissä kaudella 1937.
Palveluksessanne, Miss Daisy
Palveluksessanne, Miss Daisy (Driving Miss Daisy) on Bruce Beresfordin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia, joka voitti vuonna 1990 parhaan elokuvan Oscarin. Se perustuu Alfred Uhryn samannimiseen näytelmään. Elokuvan keskeisimmissä rooleissa ovat Morgan Freeman, Jessica Tandy ja Dan Aykroyd.
Elokuva kertoo vanhasta eteläyhdysvaltalaisesta juutalaisesta naisesta (Tandy) ja tämän autonkuljettajasta (Freeman) suhteesta usean vuoden ajalta. Tarina kerrotaan autonkuljettajan näkökulmasta.
Palveluksessanne, Miss Daisy voitti useita palkintoja. Oscar-gaalassa sille annettiin neljä palkintoa yhdeksästä ehdokkuudesta. Elokuva sai parhaan elokuvan, parhaan naispääosan, parhaan sovitetun käsikirjoituksen ja parhaan maskeerauksen Oscarin. Lisäksi elokuva voitti kolme Golden Globea mm. paras komedia- tai musikaalielokuva ja yhden Baftan.
Oscarit
Ehdokkaana:
BAFTAt
Ehdokkaana:
Saamelaiskulttuurin ensyklopedia
thumb|Saamelaiskulttuurin ensyklopediahankkeen osana syntyneen englanninkielisen tietosanakirjan kansi (2005): The Saami : A Cultural Encyclopaedia. Saamelaiskulttuurin ensyklopedia (SENC) on Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen laitoksen toteuttama ja ylläpitämä verkkotietokanta saamelaisten kulttuuriin liittyvistä aiheista. Hankkeen pohjalta julkaistiin 2005 englanninkielinen tietoteos The Saami : A Cultural Encyclopaedia (498 sivua, SKS 2005, ISBN 951-746-506-8), jonka toimittajat Ulla-Maija Forsberg, Irja Seurujärvi-Kari ja Risto Pulkkinen palkittiin valtion tiedonjulkistamispalkinnolla.
Palveluksessanne, Miss Daisy
Myöhempi arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Saamelaiskulttuurin ensyklopedia
Nelikielistä ensyklopediaa (pohjoissaame, suomi, englanti ja ruotsi) alettiin suunnitella vuonna 1998, ja se sai kaksivuotisen EU-rahoituksen vuonna 2001. Sen toteutuksessa toimitaan yhteistyössä Tromssan yliopiston humanistisen tiedekunnan saamen osaston, Uumajan yliopiston arkeologian ja saamen laitoksen, Kotimaisten kielten keskuksen saamelaiskielten etymologisen Algu-tietokannan ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kanssa.
Yhä keskeneräisen, valtaosin tyhjistä sivuista koostuvan ensyklopedian on tarkoitus koostua noin 2 000 eripituisesta hakusana-artikkelista. Niissä esiteltäisiin saamen kieltä, historiaa, mytologiaa, folklorea, kirjallisuutta, musiikkia, taloutta, luontoa ja elinkeinoja, medioita, oikeuksia, koulutusta, taidetta ja yhteiskunnallisia oloja. Ensyklopedia sisältää myös kuvia ja karttoja sekä ääninäytteitä. Lokakuussa 2019 tietosanakirjan sisältöä oli julkaistu kattavammin vasta suomeksi ja englanniksi. Pohjoissaameksi ja ruotsiksi sisältöä oli puutteellisemmin, sillä esimerkiksi sisällysluetteloa aineistosta ei vielä ollut julkaistu näillä kielillä lainkaan.
Villensauna
thumb|260px|Villensauna 1890. Valokuva: [[Daniel Nyblin.]] Villensauna eli Wilhelmsbadin kylpylä oli vuonna 1864 valmistunut kylpylähotelli Kaisaniemessä Helsingin rautatieaseman vieressä. Se oli Helsingin arvostetuimpia hotelleja ja kylpylöitä. Sillä oli vaihtuvia omistajia, joista tunnetuin oli Pavel Sinebrychoff.
Kylpylän perusti saksalainen papinpoika, vesitohtori Friedrich Everth, jonka kutsui Helsinkiin 1862 Hydropaattinen yhtiö. Evereth oli opiskellut Berliinissä teologiaa ja lääketiedettä ja myöhemmin toiminut Moskovassa apulaislääkärinä, kuitenkin ilman ammattipätevyyttä. Toiminnassaan hän yhdisteli lääketiedettä ja perinteisiä hoitoja.
Saamelaiskulttuurin ensyklopedia
Ensyklopedian toimituskuntaan kuuluivat vuonna 2003 Ulla-Maija Forsbergin, Risto Pulkkisen ja Irja Seurujärvi-Karin lisäksi Lars-Dan Beck ja Christian Carpelan Helsingin yliopistosta, Jelena Porsanger Tromssan yliopistosta sekä Olavi Korhonen ja Mikael Svonni Uumajan yliopistosta. Vuoteen 2019 mennessä toimituskunnan kokoonpano oli muuttunut, ja tällöin mukana olivat Irja Seurujärvi-Kari, Pirjo Virtanen, Risto Pulkkinen ja Hanna Guttorm.
Villensauna
Hotellin suosio väheni vuosisadan lopulla, ja ränsistynyt kylpylä purettiin lopulta Suomen Kansallisteatterin tieltä. Onni Tarjanteen suunnittelema teatterirakennus valmistui vuonna 1902, mutta Villensaunan nimi otettiin myöhemmin käyttöön teatterin pienen näyttämön nimenä Willensauna.
Juhani Ahon teoksessa Helsinkiin päähenkilö Antti tuli opiskelemaan Helsinkiin, ja hänen tarkoituksensa oli majoittua aluksi Villensaunaan. Kirjailija Zachris Topelius vieraili kylpylähotellissa säännöllisesti.
Helsingin Työväenyhdistyksen syntysanat lausuttiin hotellissa 1883.
Jefferson Starship
Jefferson Starship on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Sen perustivat vuonna 1974 kaksi vuotta aiemmin hajonneen Jefferson Airplane -yhtyeen jäsenet. Kun perustajajäsen Paul Kantner erosi yhtyeestä 1984, se vaihtoi nimekseen Starship, ja Kantnerin uusi yhtye otti myöhemmin nimekseen Jefferson Starship.
Jefferson Starship aloitti Jefferson Airplanen tyylisellä rockilla mutta muutti vuosien mittaan tyylinsä listapopiksi ja saavuttikin listamenestystä. Vuoden 1979 single "Jane" nousi top-20:een.
Yhtyeen kokoonpanossa tapahtui vuosien varrella useita muutoksia. Laulusolisti Grace Slick joutui jättämään yhtyeen väliaikaisesti vuonna 1978 riideltyään konserttiyleisön kanssa Saksassa, ja laulusolistiksi tuli Mickey Thomas. Slick palasi yhtyeeseen vielä 1980-luvulla kunnes jätti sen vuosikymmenen lopulla. Myös kitaristi/laulaja Marty Balin jätti yhtyeen 1970-luvun lopulla. Perustajajäsen Paul Kantner kyllästyi yhtyeen musiikilliseen linjaan ja jätti sen vuoden 1984 jälkeen. Hänen jälkeensä lähti myös David Freiberg.
Kantnerin lähdön jälkeisen oikeusjutun seurauksena yhtye vaihtoi nimekseen Starship. Se jatkoi popmusiikin tekemistä ja saavutti seuraavina vuosina useita listahittejä. Yhtyeen suosio hiipui 1990-luvun alkuun mennessä. Lähes kaikki alkuperäiset jäsenet olivat lähteneet, ja yhtyeen toiminta oli lakannut vuonna 1991. Mickey Thomas perusti sen jälkeen yhtyeen nimeltä Starship featuring Mickey Thomas ja lähti sen kanssa kiertueelle.
Paul Kantner perusti lähtönsä jälkeen yhtyeen nimeltä Jefferson Starship: The Next Generation, joka lyhensi myöhemmin nimekseen Jefferson Starship. Kantnerin yhtye on jatkanut alkuperäisen Jefferson Airplanen ja varhaisen Jefferson Starshipin progressiivisen rockin linjoilla.
Julkisuuden henkilö
Julkisuuden henkilö (puhekielessä julkkis, julkimo, stara) on mediassa esillä oleva henkilö. Näitä henkilöitä tuo julkisuuteen media, erityisesti keltainen lehdistö, sillä lukijat on opetettu haluamaan seurata julkkisten elämää. Julkisuuden henkilöiksi päätyvät tai hakeutuvat erityisesti taiteellisten ammattien harjoittajat, kuten näyttelijät ja muusikot sekä poliittisiin päättäjiin kuuluvat henkilöt.
Yhdysvaltalainen teoreetikko Daniel Boorstin määritteli 1960-luvulla julkisuuden henkilön ja sankarin eron siten, että julkisuuden henkilö on tunnettu vain siitä, että on tunnettu. Sankarin asema piti sitä vastoin ansaita. Matti Markkola arvioi Ylioppilaslehdessä 2009, että julkisuuden henkilöt ovat kauempana sankareista kuin koskaan ja koko julkkiskulttuuri on alennustilassa. Julkisuudessa ovat näkyvästi esillä Big Brotherissa ja muissa viihdeohjelmissa esiintyneet henkilöt, joilla ei ole mitään muita ansioita. Ihmisille, jotka haluavat hinnalla millä hyvänsä julkisuuteen, on tyypillistä samantapainen sosiaalinen tausta ja vähäinen koulutus. Turhasta julkisuudesta on tullut stigma, joten tunnetut ihmiset, jotka pitävät itseään kertakäyttöjulkkiksia merkittävämpinä, ovat alkaneet vältellä sitä.
Eräät aikakauslehdet ilmoittavat keskittyvänsä julkkisviihteeseen, vaikka jotkut saattavat pitää lehtien sisältöä raatelujournalismina tai lööppisaastana. Julkkisviihde on siis luotu peitteleväksi ja kaunistelevaksi kiertoilmaukseksi markkinoinnin avuksi.
Julkisuuden henkilöt markkinoinnissa
Hyvämaineisia ja suosittuja kuuluisuuksia, kuten filmitähtiä tai laulajia, on käytetty markkinoinnissa tuotteiden ”kasvoina” kautta mainonnan yli satavuotisen historian. Tällaisissa mainoksissa tuotteen tai tuotemerkin imagoon sopiva tunnettu henkilö kehuu ja suosittelee tuotetta kuluttajille (ns. testimonial) tai esiintyy tuotteen ympärille keksityssä tarinassa. Mainoksissa luodaan vaikutelma spontaanista kehusta, mutta useimmiten julkkiksen rooli on sovittu ja käsikirjoitettu ilman, että hänellä olisi välttämättä mitään aiempaa käyttökokemusta tuotteesta. Julkkiksen käyttö mainonnassa voi muuttua mainostajalle haitalliseksi, jos kuuluisuus esimerkiksi syyllistyy rikokseen tai aiheuttaa muun skandaalin tosielämässä.
2000-luvulla kansainväliset luksusmerkit ovat alkaneet yhdistää brändiään sen kohderyhmän suosimaan julkkishahmoon jopa niin, että muotihuoneiden taiteellisiksi johtajiksi nimetään muotisuunnittelijoiden sijaan aivan muiden alojen kuuluisuuksia. Vuonna 2023 Louis Vuitton nimitti miestenmallistonsa luovaksi johtajaksi muusikkona paremmin tunnetun Pharrell Williamsin, ja muutkin muotitalot ovat alkaneet käyttää etenkin rap-kulttuuriin yhdistettyjä nimiä, koska sen harrastajat ovat erityisen mieltyneitä luksustuotteilla kerskailuun.
Julkisuuden henkilöt ja suomalainen media
Julkkiksista kirjoittelu tuli Suomeen vasta 1950-luvulla, kun se alkoi Yhdysvalloissa jo 1920-luvulla ja monissa Euroopan maissakin jo 1930-luvulla. Viikkosanomat alkoi 1950-luvulla järjestää Suosituin suomalainen -lukijaäänestystä, jossa eniten mediassa näkyneet julkisuuden henkilöt pantiin vuosittain suosituimmuusjärjestykseen. Vastaavia äänestyksiä ovat sittemmin järjestäneet monet muutkin viihdemediat.
Missit median hampaissa
Suomessa ensimmäisiä suurta mediajulkisuutta kohdanneita henkilöitä olivat missit ja mallit, joiden työstä ja vielä enemmän yksityiselämästä olivat kiinnostuneita etenkin viihteelliset aikakauslehdet ja iltapäivälehdet. Miss Suomi -kilpailussa 1955 menestynyt ja Italiassa oudon maastakarkotusjupakan kohteeksi joutunut Mirva Arvinen tuotti parin vuoden aikana kymmeniä juttuja suomalaisiin, brittiläisiin ja italialaisiin lehtiin ja julkaisi myös yhden ensimmäisistä ”julkkismuistelmista” 1956. Kova kilpailu lehtien välillä käytiin Anne Pohtamon yksityisasioista New Yorkissa 1970-luvun puolivälissä, ja 1990-luvulta 2000-luvulle otsikoissa esiintyi ministeriksikin edennyt Tanja Karpela. Playboy-kuvistaan 1980-luvulla tunnetuksi tullut Katariina Souri on kirjoittanut kantavansa yhä keltaisen lehdistön ansiosta roolia ”valtakunnan lutkana”.
1960-luvun taitteessa jutunmetsästyksen kohteeksi Suomessa alkoivat joutua myös televisioesiintyjät, poliitikot ja urheilusankarit, etenkin jos heillä oli havaittu vilkasta yksityiselämää.
Ostetut häät ja maksetut jutut
Pahimmat ylilyönnit julkisuuden henkilöiden käsittelyssä lehdistössä pantiin kuriin vuoden 1975 alusta rikoslakiin otetulla intimiteettisuojapykälällä, jota valmisteluvaiheessa kutsuttiin aikakauden rohkeimman skandaalilehden mukaan ”Lex Hymyksi”. Kuitenkin Julkisen sanan neuvoston periaatelausuman mukaan julkisuuden henkilön yksityisyyden suoja on Suomessa yhä suppeampi kuin tavallisen kansalaisen.
Hovireporttereita ja luottotoimittajia
1970-luvulla Suomeenkin syntyi oma juorutoimittajien ammattikunta, johon kuuluivat muun muassa Annan ”hovireportteri” Teuvo Joki, monissa naistenlehdissä työskennellyt Anu Seppälä, Ilta-Sanomien Rita Tainola ja 1980-luvulta alkaen naistenlehtiin ja pisimpään Iltalehteen kirjoittanut Tuula Nieminen.
Julkkisten ja lehdistön suhde perustuu yhä niinsanottujen luottotoimittajien käyttöön. Tietystä toimittajasta tulee jopa kohteensa ystävä, joka kuulee asioista ensimmäisenä ja julkaisee niistä uutisen mediassaan. Esimerkiksi Seiska-lehden Kari Merilä pääsi 1990-luvulla muun muassa Matti Nykäsen ja monen muun julkkiksen luottotoimittajaksi niin, ettei hänen tarvinnut metsästää jutunaiheita vaan hänen julkkistuttavansa soittivat hänelle ja kertoivat. Nykäsen aiempi luottotoimittaja oli Seura-lehden Isto Lysmä. Presidentti Urho Kekkosen viimeisten virkavuosien luottotoimittaja ja rakastettu ystävä oli Maarit Tyrkkö.
Okakuusi
Okakuusi (Picea pungens) on pohjoisamerikkalainen kuusten (Picea) sukuun ja mäntykasvien (Pinaceae) heimoon kuuluva havupuu. Laji kasvaa luonnonvaraisena Kalliovuorten eteläosissa 1 800–3 000 metrin korkeudella, mutta ei kasva puurajalle saakka, kuten vastaavalla alueella kasvava engelmanninkuusi (Picea engelmannii). Okakuusi kasvaa yleisemmin vuoristojen laaksoissa jokien varsilla, missä kosteutta on enemmän.
Kuvaus
Okakuusi kasvaa yleensä 25–30 metriä korkeaksi. Neulaset ovat väriltään harmaanvihreästä vaaleansinivihreään, vaihdellen paljon luonnonvaraisissakin kannoissa. Neulasiltaan erityisen sinisistä tai hopeanhohtoisista kannoista on jalostettu lajikkeita koristekasvikäyttöön. Näitä myydään sinikuusina tai hopeakuusina. Myös pallomaisia lajikkeita on jalostettu.
Lajikkeita
200px|left 200px|none
FFHG Division 1
FFHG Division 1 on Ranskan jääkiekon toiseksi korkein sarjataso. Sarjassa pelaa kaudella 2019–2020 yhteensä 14 joukkuetta.
Singaporen kulttuuri
Singaporen kulttuuri on monipuolinen sekoitus Singaporen etnisten ryhmien kiinalaisten, malaijien ja intialaisten kulttuuria sekä myös kansainvälistä kulttuuria. Näkyvimmin maassa on edustettuna kiinalaisten kulttuuri; kiinalaiset muodostavat 75 prosenttia Singaporen väestöstä. Malaijeja maassa on 14 prosenttia ja intialaisia 8 prosenttia. Yhden vähemmistön muodostavat myös länsimaista tulleet työläiset. Yhteiskunta on varsin harmoninen ja eri rodut, kansallisuudet ja kieliryhmät elävät sovussa keskenään. Kulttuurien moninaisuus on kuitenkin tunnustettu potentiaalinen ongelma, ja maassa pyritään edistämään tasa-arvoa.
Kulttuurihistoria
Historiallisesti Singapore kuuluu malaijikulttuuriin ja malaijit ovat Singaporen alkuperäiskansaa, mutta malaijit muodostavat nykyisin vain 14 prosenttia Singaporen viidestä miljoonasta asukkaasta. Suurimman väestöryhmän muodostavat kiinalaiset, jotka ovat tulleet alueelle siirtolaisina. Suuri osa kiinalaisista tuli Singaporeen siirtomaavallan aikana, ja heidän tärkein elinkeinonsa oli kaupankäynti. Siirtomaavallan aikana maahan tuli myös intialaisia, jotka tulivat työskentelemään muun muassa kumipuuviljelmillä. Iso osa intialaisista oli myös vankeja.
Kun Singapore erosi Malesian liittovaltiosta vuonna 1965, maassa alettiin rakentaa omaa identiteettiä. Maassa on pyritty luomaan monista vaikutteista yhtenäinen kulttuuri, mikä on ollut työlästä. Tämä johtuu osittain maan etnisten ryhmien suurista kulttuurieroista, seka-avioliittojen vähäisyydestä ja suurista sosiaalisista eroista. Nykyisinkin kiinalaisten käsissä on Singaporen talouselämä, ja he edustavat myös maan vaurainta ja korkeimmin koulutettua enemmistöä. Kiinalaisilla on maassa myös taloudellinen valta. Malaijit ja intialaiset kuuluvat pääosin alempiin tuloluokkiin, ja he ovat vähemmän koulutettuja. Lopputuloksena maahan on saatu kiinalaisten, malaijilaisten ja intialaisten kulttuurien kirjo. Jäljellä on myös brittiläisten vanhaa kulttuuria sekä myöhemmin tullutta amerikkalaista ja länsimaista kulttuuria. Maassa on kuitenkin alkuperäisillä paikoillaan etnisten ryhmien alkuperäiset asuinalueet kuten kiinalaisten asuttama Chinatown, intialaisten asuttama Little India sekä malaijien asuttama Geylang Serai.
Kielet
Maan viralliset kielet ovat englanti, mandariinikiina, malaiji ja tamili. Englanti on maan eri kansallisuuksien kesken yleispätevä kommunikaatiokieli. Maassa puhuttu englanninkielen versio singlish on saanut vaikutteita maan aasialaisista kielistä, ja se nähdään myös osana kansallista identiteettiä. Mandariinikiinan käyttöä on perusteltu muun muassa eri murreryhmiä yhdistävänä tekijänä, sillä kiinalaisen kansanosan eri murreryhmät eivät alun perin ymmärtäneet toisiaan. Mandariinikiinaa puhuu äidinkielenään hieman alle puolet Singaporen kiinalaisväestöstä. 30 % puhuu muita kiinan murteita ja loput englantia. Intialaisväestöstä 43 % puhuu tamilia ensisijaisena kielenään ja malaijeista 90 % puhuu ensisijaisesti malaijia. Maan hallitus toivoi vielä 1980-luvun lopulla että brittienglanti olisi maan yhteinen kieli, mutta nykyisin hyväksytään myös singlish. Singlish rakentuu malaijin, kantoninkiinan, hokkienkiinan ja englannin kielistä.
Uskonnot
thumb|right|225px|Singaporen vanhin hindutemppeli Sri Mariamman. Singaporen kiinalaisväestön pääuskonto on buddhalaisuus. Heidän buddhalaisuuteensa on sekoittunut konfutselaisuutta, taolaisuutta ja animismia. Maassa on buddhalaistemppeleitä, jotka ovat saaneet vaikutteita Kiinasta ja Thaimaasta. Tärkeimmät buddhalaistemppelit ovat Thiang Hock Keng Temple, Siong Lim Temple ja Hong San See Temple.
Malaijiväestön uskonto on islam, joka saapui maahan arabikauppiaiden mukana 1400-luvulla. Näkyvin islamilainen tapahtuma maassa on paastokausi ramadan. Paaston päättymisjuhla on kiinalaisen uudenvuoden ohella maan värikkäimpiä tapahtumia. Sultan Mosqueta on joskus kutsuttu maan "kansallismoskeijaksi".
Maan intialaisten uskonto on hindulaisuus. Maassa on noin 20 hindutemppeliä, niistä vanhin on vuonna 1827 rakennettu Sri Mariamman -temppeli. Hindujen näkyvimmät juhlat ovat kiitos- ja katumusrituaali Thaipusam, sekä Thimithi-festivaali ja rauhallisempi perhejuhla Deepavali.
Myös kristinusko on maassa edustettuna ja maassa vietetään kristillisiä juhlapäiviä joulupäivänä ja pitkänäperjantaina.
Media
Singaporen hallitus valvoo tiukasti maan sanomalehtiä ja sanomalehdet harjoittavat itsesensuuria. Sensuurin uskotaan rajoittavan rodullisia tai uskonnollisia konflikteja. Suuria sanomalehtiä maassa ovat sanomalehti The Straits Times, iltapäivälehti New Paper, liike-elämään keskittyvä The Business Times ja kiinankielinen Lian He Zao Bao. Radioasemia on monia, ja ne lähettävät ohjelmaa maan kaikilla kielillä. Maassa on kolme TV-kanavaa ja pari malesialaista kanavaa on myös näkyvissä. Satelliittitelevisiolupia ei ole yksityistalouksiin saatavilla. Internet-yhteydet maassa ovat nopeita ja langattomia verkkoja on keskustan alueella hyödynnettävissä.
Clearasil
200 px|right
Singaporen kulttuuri
Matkailu
Singaporen lentokenttä Changi on lentoliikenteelle merkittävä välilaskupaikka. Maassa on kuitenkin ulkomaalaisille turisteille muutakin nähtävää, ja maassa käy noin seitsemän miljoonaa turistia vuosittain. Merkittäviä matkakohteita ovat muun muassa Singaporen vanha keskusta sekä siirtomaa-ajan korttelit etnisillä alueilla Chinatownissa ja Little Indiassa. Keskustan Orchad Roadin tavaratalot tarjoavat lukuisia ostosmahdollisuuksia. Singaporejoen ympäristöä on kehitetty ja alueella on useita ravintoloita ja kahviloita. Yksittäisistä rakennuksista on yksi suosituimmista matkakohteista vanha Raffles-hotelli, joka on myös kuuluisa maailmankuulusta cocktailistaan Singapore Slingistä. Myös luonnonnähtävyyksiä on tarjolla, kuten Jurongin lintupuisto ja Singaporen eläintarha.
Clearasil
Clearasil on yhdysvaltalainen Ivan Comben 1950-luvulla perustama, vuodesta 2005 Reckitt Benckiser -yhtiön omistama tuotemerkki, joka valmistaa ihonhoitotuotteita nuorille ja aikuisille aknea ja finnejä varten. Clearasiliä myydään muun muassa Yhdysvalloissa, Suomessa ja Ruotsissa.
Clearasilin tuotteet koostuvat pääosassa bentsoyyliperoksidista, triklosaanista ja salisyylihaposta.
Singaporen kulttuuri
Ruoka
thumb|275px|Singaporelainen Hawkers-ravintola. Singaporessa tarjoillaan ruokaa kaikkialla. Maan ruokavalikoimat tarjoavat kaikkia aasialaiskeittiöiden herkkuja, mutta myös länsimaista ruokaa on saatavilla. Ravintoloiden tarjonnassa on hyvin nähtävillä maan etninen monipuolisuus. Maan tyypillisin ruokailumuoto on hawkers-ruoka, jossa ruoka valmistetaan pienissä kioskeissa kaasulla toimivalla wokkipannulla. Vanhojen ja perinteisten hawkers-keskusten lisäksi ravintoloita on perustettu ostoskeskusten yhteyteen. Hawkers-ruokaloista saa kiinalaista, malaijilaista ja indonesialaista ruokaa. Intialaista ruokaa, kuten tandooriruokaa on parhaiten tarjolla Little Indian alueella. Myös länsimaista ja japanilaista ruokaa on saatavilla. Supermarketit ovat hyvin varustettuja ja niissä myydään myös alkoholia.
Rajkumar Hirani
Rajkumar Hirani (s. 20. marraskuuta 1962 Nagpur, Maharashtra, Intia) on intialainen elokuvaohjaaja, -tuottaja, -käsikirjoittaja ja -leikkaaja. Hirani on ohjannut viisi hindinkielistä elokuvaa, Munna Bhai M.B.B.S. (2003), Lage Raho Munna Bhai (2006), 3 Idiots (2009), PK (2014) ja Sanju (2018), jotka kaikki ovat olleet kaupallisia ja kriittisiä menestyksiä. Suurin osa niistä on voittanut useita palkintoja, mukaan lukien National Film Awards -palkintoja. Hänen voittamiinsa palkintoihin kuuluu muun muassa 11 Filmfare Awards -palkintoa. Hän on Rajkumar Hirani Films -tuotantoyhtiön perustaja ja omistaja.
Bad Company
Bad Company on brittiläinen rockyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1973 Free-yhtyeen jälkimainingeissa. Bad Company katsotaan toisinaan niin sanotuksi superyhtyeeksi, sillä jäsenet olivat entuudestaan tunnettuja muusikoita: Paul Rodgers ja Simon Kirke tulivat Freestä, Mick Ralphs oli toiminut Mott The Hooplen kitaristina ja Boz Burrell tuli King Crimsonista. Yhtyeen managerina toimi Led Zeppelinin asioita hoitanut Peter Grant.
Heti yhtyeen ensimmäinen single ”Can’t Get Enough” oli iso hitti. Yhtyeen LP:t myivät kauttaaltaan suuria määriä 1970-luvulla, etenkin Yhdysvalloissa. Alkuperäinen Bad Company hajosi vuonna 1982, mutta palasi keikkalavoille ja studioon ilman Paul Rodgersia vuonna 1986. Yhtyeen musiikki edusti tämän jälkeen persoonattomampaa valtavirtaa. Tänä aikana vokalistina toimi muun muassa Brian Howe vuoden 1988 Dangerous Age -albumilla.
Yhtye teki Rodgersin kanssa alkuperäisellä kokoonpanolla muutaman uuden kappaleen vuonna 1999. Vuonna 2002 yhtye keikkaili uudella kokoonpanolla, jossa olivat mukana jo Freen aikoina yhdessä soittaneet Rodgers ja rumpali Kirke. Kitarassa oli Dave Colwell ja bassossa Jaz Lochrie. Kiertue jäi lyhyeksi Kirken terveydellisten ongelmien takia.
Rodgers siirtyi laulajaksi Queeniin. Tervehtynyt Kirke alkoi keikkailla jälleen vuonna 2006 ja toivoi pääsevänsä vielä joskus soittamaan Rodgersin kanssa. Toive toteutui vuonna 2008, jolloin elossa olevat jäsenet Rodgers, Kirke ja Ralphs soittivat nostalgiakeikan Hollywoodissa. Boz Burrell kuoli vuonna 2006 sydänkohtaukseen 60-vuotiaana. Brian Howe kuoli vuonna 2020 myös sydänkohtaukseen 66-vuotiaana.
Esikoisalbumi Bad Company (1974) valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Vaarala
Vaarala tai Waarala tarkoittaa seuraavia:
Paul Arthurs
Paul ”Bonehead” Arthurs (s. 23. kesäkuuta 1965 Manchester, Englanti) on brittiläinen muusikko, joka oli vuosina 1991–1999 rockyhtye Oasiksen rytmikitaristi. Hän soitti yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla; Definitely Maybe (1994), (What’s the Story) Morning Glory? (1995) ja Be Here Now (1997). Kitaran ohella Arthurs soittaa myös kosketinsoittimia, kuten pianoa ja mellotronia.
Oasiksen Definitely Maybe -albumin kansikuva on otettu Arthursin silloisessa asunnossa. Arthurs sai yhtyeen jäseniltä lempinimen Bonehead hänen ohuista hiuksistaan ja kaljustaan. Oasiksen kappale ”Bonehead’s Bank Holiday” on nimetty Arthursin mukaan. Hänen oli tarkoitus alun perin laulaa kappale, mutta lopullisen version lauloi Noel Gallagher.
Vuonna 1999 Standing on the Shoulder of Giants -albumin äänityksissä humalainen Arthurs riitautui yhtyeen kitaristi Noel Gallagherin kanssa niin vakavasti, että päätti erota yhtyeestä. Hänet korvasi Oasiksen myöhemmillä levyillä Colin ”Gem” Archer.
Nykyisin Arthurs on perustanut The Smiths -yhtyeen, Mike Joycen ja Andy Rourken kanssa Moondog One -nimisen yhtyeen ja juontaa radio-ohjelmaa BBC Radio Manchester -kanavalla. Arthursilla on myös studio, ja hän asuu Manchesterissa vaimonsa Katen ja kahden lapsensa kanssa.
Diskografia
Diskografian lähde:
Luettelo Hattulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Hattulan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Hattulan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Hattulaan on liitetty Tyrvännön kunta.
Imaginaerum
Imaginaerum on metalliyhtye Nightwishin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa keskiviikkona 30. marraskuuta 2011 Spinefarmin kautta ja muualla maailmassa Nuclear Blastin ja Roadrunnerin kautta kahta päivää myöhemmin. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin yhtyeen verkkosivujen mukaan 10. tammikuuta 2012.
Albumin lisäksi on tehty Stobe Harjun ohjaama elokuva Imaginaerum, joka perustuu albumiin.
Tuotanto
Kappaleen "The Crow, the Owl and the Dove" inspiraatio on peräisin Henry David Thoreaun teoksesta Elämää metsässä. Holopainen kirjoitti sanat ja Marko Hietala sävelsi kappaleen, jota Holopainen on sanonut albumin pop-tyylisimmäksi kappaleeksi.
Kaupallinen menestys
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1, jolla se vietti kolme ensimmäistä listaviikkoaan.
Imaginaerum sai Vuoden 2011 myydyin albumi -palkinnon Suomen Emma-gaalassa, vaikka levy julkaistiin vain nelisen viikkoa ennen vuodenvaihdetta. Toiseksi tullut Adelen albumi 21 oli ollut myynnissä lähes koko vuoden. Albumi voitti vuoden 2012 metallialbumi Emma-palkinnon
Imaginaerum myi Suomessa tuplaplatinaa jo julkaisupäivänään, ja on yltänyt Suomessa triplaplatinaan, sekä kultalevyyn ainakin Kreikassa, Saksassa, Slovakiassa ja Sveitsissä. Lisäksi levy on myynyt suhteellisen hyvin Yhdysvalloissa. Albumista on tehty myös erikoisversio nimeltään Imaginaerum Tour Edition.
Kappaleet
Albumin musiikki on myös julkaistu nimellä Imaginaerum - The Score elokuvaan liittyen.
Coulounieix-Chamiers
Coulounieix-Chamiers on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Akvitanian alueella. Kunnan alueella olevassa Campniacin luolassa on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Nähtävyyksiin kuuluu 1100-luvulta peräisin oleva leprasairaala La Maladrerie, missä nimestä huolimatta ei ole koskaan hoidettu spitaalisia.
Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä
Boogieteorian alkeet peruskoulun ala-astetta varten, lyhyt oppimäärä on Juice Leskinen Grand Slam -yhtyeen järjestyksessään kolmas albumi. Se julkaistiin vuonna 1983. Albumi on niin sanottu tupla-LP, eli se koostuu kahdesta LP-levystä. CD-versio levystä ilmestyi vuonna 1988.
Levyn tunnetuimmat kappaleet lienevät ”Eesti (On My Mind)”, joka on sittemmin ilmestynyt useilla Juice Leskisen musiikkia kokoavilla albumeilla, sekä yli 16-minuuttinen ja kaikkiaan 60-säkeistöinen ”Bluesia Pieksämäen asemalla”.
Kappaleet
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Juice Leskinen, sovitukset Anssi Tikanmäki, paitsi ”Hellurei ja Onni Gideon” (säv. Bell-Lattanzi, suom. san. Leskinen, sov. Tikanmäki.)
Kokoonpano
Levyllä (lähinnä ”Bluesia Pieksämäen asemalla” -kappaleessa) vierailevat myös Matti Alanko, Anneli Heinola, Aki Helin, Hannu Hinze, Juhani Tepponen, Vesa Vartola, Martti Wiklund, Lucjan Czaplicki, Vesa Hyrskykari, Acre Kari, Nalle Lehtonen, Dave Lindholm, Pantse Syrjä, Eero ”Safka” Pekkonen, Toni Lähteenmäki, Harri Marstio, Matti Pellonpää ja Mika Sundqvist.
Anastasia (televisiosarja)
Anastasia on venäläinen telenovela, joka kertoo venäläisten aatelisperheiden ja keisarin hovin elämästä sekä ihmissuhdesotkuista tsaarinaikaisella Venäjällä vuonna 1839. Sarjassa esiintyvät muun muassa venäläiset näyttelijät Jelena Korikova, Pjotr Krasilov, Daniil Strahov ja Albert Filozov. Suomessa sitä alettiin esittää 5. kesäkuuta 2006 Nelosella. Sarjaa tuottivat yhdessä venäläinen Amedia ja amerikkalainen SPTI (Sony Pictures Television International).
Uskonkriisi
Uskonkriisi tai hengellinen kriisi on identiteettikriisi, jossa henkilö kokee voimakkaita muutoksia omissa arvoissaan, asenteissaan, identiteetissään ja asioiden tärkeysjärjestyksessä. Sen laukaisee tyypillisesti jokin spontaani hengellinen kokemus. Uskonkriisi voi häiritä merkittävästi psyykkistä, sosiaalista ja ammatillista toimintaa.
Uskonkriisin määritelmä
Agrimsonin ja Taftin mukaan Uskonkriisi voidaan kuvailla erityisenä menetyksen tunteena tai murehtimisen muotona, johon liittyy tunne elämän merkityksettömyydestä, mikä johtaa merkittävään muutokseen siinä, kuinka yksilö tai yhteisö kokee oman elämäntapansa.
Alan White (1972)
Alan "Whitey" White (s. 26. toukokuuta 1972 Lontoo, Englanti) on brittiläinen muusikko, joka vuosina 1995 - 2004 toimi brittiläisen rock-yhtye Oasiksen rumpalina. Whitestä kertoo parhaiten lentävä lause: "Alan White - he's alright", häntä pidettiin yleisesti yhtyeen rauhallisimpana jäsenenä. Toisaalta hän tuli tunnetuksi laulaja Liam Gallagherin "virallisena" ryyppykaverina: kaksikosta käytettiin nimitystä Bert & Ernie lastenohjelma Sesame Streetin hahmojen mukaan. Alan White erosi yhtyeestä 2004, soitettuaan yhtyeessä yhdeksän vuotta. Noel Gallagher piti Whiteä yhtyeen musiikillisesti lahjakkaimpana jäsenenä; Whiten erosta Gallagher kommentoi seuraavaa: "Alan on paras rumpali jonka olen koskaan tavannut, mutta hänen yksityiselämänsä on täyttä kaaosta". Maaliskuussa 2007, Oasiksen jäsenet ostivat 348 000 punnalla Whiten ulos bändin Definitely Maybe Touring kiertueyhtiöstä. Oasiksesta lähdön jälkeen White on pitänyt matalaa profiilia ja esiintynyt vain kerran, vierailevana tähtenä lontoolaisella jazz klubilla.
Alan Whiteä ei pidä sekoittaa Yes-yhtyeessä toimineeseen rumpalikaimaansa.
Raimo Ristilä
Raimo Kaarlo Antero Ristilä (s. 1946 Seinäjoen maalaiskunta) on seinäjokelainen kunnallisneuvos sekä monipuolinen kunnallis- ja järjestötoimija.
Työuransa Ristilä aloitti nuorukaisena rakennustyömailla ja myöhemmin hän palveli viiden vuoden ajan Valtion Rautateillä mm. asemamiehenä. Poliisina hän aloitti vuonna 1972 toimien ensin 10 vuoden ajan Liikkuvassa Poliisissa ja vuodesta 1983 lähtien Seinäjoen poliisilaitoksella. Hän jäi eläkkeelle ylikonstaapelina vuonna 2004.
Ristilällä on laaja kokemus kunnallishallinnosta ja kuntien välisestä yhteistyöstä. Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen hän on ollut yhtäjaksoisesti vuodesta 1993 lähtien. Hän on myös istunut kaupunginhallituksen pöydän ääressä yhtäjaksoisesti samasta vuodesta lähtien joko hallituksen puheenjohtajana, jäsenenä, varajäsenenä tai valtuuston puheenjohtajana.
Kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen puheenjohtajuuden lisäksi Ristilä on toiminut kymmenissä muissa Seinäjoen kaupungin luottamustehtävissä ja mm. Etelä-Pohjanmaan maakuntavaltuutettuna, Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin valtuutettuna ja valtuuston puheenjohtajana, Seinäjoen seudun terveysyhtymän hallituksen puheenjohtajana sekä E-P:n aluepelastuslaitoksen johtokunnan puheenjohtajana.
Muita luottamustehtäviä Ristilällä on ollut mm. Kokoomuksen Seinäjoen kunnallisjärjestön ja Seinäjoen Kokoomuksen puheenjohtajana sekä Pohjanmaan Kokoomuksen piirivaltuutettuna. Eduskuntavaalien ehdokkaana hän oli vuoden 1999 vaaleissa .Suomen Poliisijärjestöjen liiton aluetoimikunnan puheenjohtajana, Seinäjoen Poliisiyhdistyksen puheenjohtajana, Seinäjoen Hiihtoseuran puheenjohtajana, Seinäjoen Sotilaspiirin killan puheenjohtajana ja Seinäjoen Reservin aliupseerien hallituksessa.
Sotilasarvoltaan hän on reservin sotilasmestari ja Tasavallan Presidentti myönsi Ristilälle kunnallisneuvoksen arvon vuonna 2010.
Triodion
right|thumb|300px|[[Pietari Mogilan kirkkoslaavinkielinen paastotriodion vuodelta 1646.]] Triodion on ortodoksisissa kirkoissa käytössäoleva kirja, jossa ovat pääsiäistä edeltävän ns. suuren paaston jumalanpalvelustekstit.
Ensimmäinen Triodion nykyisessä muodossaan julkaistiin Venetsiassa vuonna 1522.
Alakulttuurikeskus Loukko
Alakulttuurikeskus Loukko aloitti toimintansa vuonna 2017, joka vakiintui Suvilahden tehdasalueella Valvomo-rakennuksessa Oranssi ry:n kiinteistössä 2018. Vuonna 2019 Loukko siirtyi omiin tiloihin Castréninkadulle.
Vuonna 2019 Helsingin kaupunki antoi Loukolle vuoden Kulttuuriteko-palkinnon.
Tony McCarroll
Tony McCarroll (s. 14. heinäkuuta 1971 Manchester, Englanti) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten yhtenä rockyhtye Oasiksen perustajajäsenistä ja yhtyeen alkuperäisenä rumpalina. McCaroll soitti yhtyeessä vuosina 1991–1995. Vuonna 1999 hän haastoi Oasiksen oikeuteen vaatien 18 miljoonaa puntaa erottamisestaan. Asia sovittiin kuitenkin ennen oikeutta.
Jouhisorsa
Koko ja ulkonäkö
Jouhisorsanaaras on n. 55 cm pitkä. Pitkästä pyrstöstä johtuen koiraan pituus on 70–75 cm. Muodoltaan jouhisorsa on hoikka ja pitkäkaulainen. Juhlapukuisella koiraalla on suklaanruskea pää, harmaa ruumis, valkea kaula ja rinta sekä pitkät pyrstöjouhet. Nokka on yksivärisen siniharmaa. Naaras ja nuori sekä eklipsipukuinen koiras muistuttavat muita puolisukeltajasorsia, mutta ovat tasaisemman vaaleanruskeita ilman selviä tumman ja vaalean vaihteluita. Solakka ja pitkäkaulainen muoto on hyvä tuntomerkki.