cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bernhard von Bülow
Diplomaattiura
thumb|Von Bülow, keisari Vilhelm II ja Rudolf von Valenti vuonna 1908. 21. kesäkuuta 1897 Bülow vastaanotti sähkeen, jossa häntä pyydettiin matkustamaan Kieliin tapaamaan Vilhelmiä. Matkalla hän pysähtyi Frankfurtissa vaihtamaan junaa ja keskustelemaan Philip zu Eulenburgin kanssa. Eulenburg selitti, että Vilhelm halusi uuden ulkoasian valtiosihteerin ja halusi Bülowin ottavan viran vastaan, joka oli sama jossa hänen isänsä oli aiemmin ollut. Eulenburg opasti myös kuinka parhaiten käsitellä Vilhelmiä: keisari piti mairittelusta ja vihasi vastaan väittämistä. Bülow keskusteli aluksi Friedrich von Holsteinin kanssa, joka kertoi että vaikka hän mieluiten näki virassa sen nykyisen haltijan Adolf Marschall von Biebersteinin, Vilhelm oli päättänyt korvata hänet ja paras korvaaja olisi von Bülow. Samalla Holstein itse toivoi suurlähettilään virkaa. Valtakunnankansleri Hohenlohe, joka tunsi itsensä jo vanhaksi, halusi Bülowin ottavan viran. Hän näki Bülowin omana seuraajanaan. Bülow vaati Hohenlohea pysymään virassaan niin kauan kuin mahdollista.
26. kesäkuuta 1897 Bülow saapui Kieliin ja tapasi keisari Vilhelmin. Vilhelm kertoi, että uuden valtiosihteerin eräs päätehtävistä olisi varustaa maailmanluokan laivasto, joka kykenisi kukistamaan britit ilman joutumista sotaan. Bülow pyysi aikaa päätökselleen ja 3. elokuuta suostui virkaan. Miehet solmivat hyvän työsuhteen. Toisin kuin jotkut edeltäjistään, Bülow ei vastustanut koskaan Vilhelmiä vaan myötäili keisaria. Bülow käytti hyväkseen Vilhelmin huonoa muistia ja jatkuvia mielipiteenvaihdoksia toimien lähinnä omien mieltymystensä eikä Vilhelmin käskyjen mukaan.
Ulkoasian valtiosihteeri oli aiemmin Bismarckin aikana toiminut valtakunnankanslerin käskyläisenä, mutta nyt toimenkuva muuttui. Hohenlohe antoi Bülowin hoitaa ulkopoliittiset asiat yhdessä neuvonantajansa Holsteinin kanssa. Vilhelm keskusteli valtion asioista joka aamu Bülowin kanssa, sen sijaan valtakunnankansleria hän tapasi harvoin.
Bülowilla oli myös paikka Preussin hallituksessa. Vaikka Vilhelm oli koko keisarikunnan johtaja, hän oli myös Preussin kuningas. Preussin ulkoministerinä Bülow oli pääosin vastuussa Vilhelmin kannattamasta Weltpolitikista, joka tähtäsi siirtokuntien laajentumiseen. Hänet toivotettiin tervetulleeksi ulkoministeriöön, sillä hän oli ensimmäinen ammattidiplomaatti ministeriössä sitten Bismarckin eron vuonna 1890. Bülow arkaili ottaa virkaa vastaan mikäli Holstein pysyisi ensimmäisenä kanslerina, sillä Holstein oli käytännössä ollut merkittävässä valta-asemassa aiempina vuosina. Holsteinia (lempinimeltään "labyrintin hirviö") pidettiin kuitenkin korvaamattomana työkokemuksensa, juonittelutaitojensa ja ilmiömäisen valtiota koskevien asioiden muistinsa ansiosta. Eulenburg oli neuvonut Bülowia luomaan hyvät suhteet Holsteiniin ja nämä kaksi onnistuivatkin työskentelemään yhdessä. Vuonna 1899 Bülow sai päätökseen neuvottelut, joiden ansiosta Karoliinien saaristo siirtyi Saksalle. Bülow ylennettiin kreiviksi.
Lokakuussa 1900 Bülow kutsuttiin Vilhelmin metsästysmajalle Hubertsstockiin. Siellä keisari pyysi Bülowia valtakunnankansleriksi ja Preussin pääministeriksi. Bülow epäili josko hän olisi paras mies tehtävään; Vilhelm myönsi, että henkilökohtaisesti hän piti enemmän Eulenburgista, mutta epäili ettei tämä ole kykenevä tehtäviin. 16. lokakuuta miehet tapasivat uudelleen Homburgissa. Vilhelm kertoi, että Hohenlohe ei enää halunnut jatkaa valtakunnankanslerina. Tällä kertaa Bülow suostui tehtävään. Valtiosihteerin paikkaa tarjottiin ensin Holsteinille, joka kieltäytyi. Virka annettiin paroni Oswald von Richthofenille, joka oli työskennellyt Bülowin alaisena. Hänelle tehtiin selväksi, että tehtävän luonne palautuisi samaan kanslerin alaiseen rooliin, jota se oli ollut Bismarckin aikana. Holstein pysyi tärkeänä ulkopoliittisten asioiden neuvonantajana.
Valtakunnankanslerina
Bülowin tiivis, hyvä suhde keisariin jatkui kanslerikaudella. Hän tapasi kansliassa Vilhelmin joka aamu aina kun keisari oli Berliinissä. Hänen määrätietoisuutensa Vilhelmin suosiossa pysymiseen oli huomionarvoista, jopa henkilöille jotka olivat tottuneet keisarin tapoihin. Vilhelmin taloudenhoitaja kertoi: "Kun hän vahingossa esitti keisarille vastakkaisen mielipiteen, hän pysyi hetken hiljaa ja sanoi täysin päinvastaista aloittaen 'kuten Teidän Ylhäisyytenne niin viisaasti mainitsi'.". Hän luopui tupakasta, oluesta, kahvista ja likööristä ja voimisteli 35 minuuttia joka aamu ja saattoi hyvällä säällä ratsastaa läpi Tiegartenin. Sunnuntaisin hänellä oli tapana tehdä pitkiä kävelyretkiä metsässä. Vuonna 1905 hän johti vanhaa husaarirykmenttiään Vilhelmin kunniaksi järjestetyssä paraatissa ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Vilhelm kertoi Eulenburgille vuonna 1901: "Koska minulla on Bülow, voin nukkua yöni rauhassa."
Bülowin ensimmäinen merkittävä toimi valtakunnankanslerina oli Saksan imperialismin Kiinassa puolustaminen Saksan valtiopäiville. Bülow puolusti usein Saksan ulkopolitiikkaa ennen parlamenttia ja joutui peittelemään useasti Vilhelm II:n möhläyksiä.
Marokon kriisi
Vuonna 1903 Edvard VII vieraili Pariisissa. Ranska ja Britannia olivat olleet pitkään vihamiehiä, mutta Edvard halusi parantaa brittien suosiota Ranskassa kiertämällä maata henkilökohtaisesti. Presidentti Émile Loubet kutsuttiin vastavierailulle Lontooseen heinäkuussa. Saksassa tärkeimmät ministerit arvelivat, että tästä uudesta ystävyydestä tuskin seuraa mitään konkreettista, mutta Ranskan Lontoon suurlähettiläs Paul Cambon ja Iso-Britannian ulkoasiansihteeri markiisi Henry Petty-Fitzmaurice aloittivat vakavat neuvottelut virallisesta liittoumasta. Yhtenä osana erimielisyyksien selvittelyä Ranska suostui siihen, että se ei puutu Britannian hallintaan Egyptissä mikäli Britannia tuki Ranskan vaatimuksia Marokosta. 24. maaliskuuta 1904 Ranska virallisesti informoi Saksan suurlähettilästä uudesta anglo-ranskalaisesta konventista. Ruhtinas Radolin, suurlähettiläs, vastasi, että hän piti sopimusta puolueettomana ja oikeutettuna. Saksan lehdistö kirjoitti, että Marokko-sopimus ei vaarantanut Saksan intressejä ja Ranskan väliintulo olojen rauhoittamiseksi saattaisi edistää Saksan kauppaa. Bülow vakuutti Britannia suurlähettiläälle, että hän on mielissään nähdessään Ranskan ja Britannian sopivan erimielisyytensä. Hän kertoi valtiopäiville, että Saksa ei vastusta sopimusta ja hän ei ole huolissaan Saksan intresseistä Marokossa.
Holsteinilla oli asiasta erilainen näkemys. Marokon miehitys määriteltiin vuoden 1880 Madridin rauhansopimuksen perusteella. Sopimusosapuolia olivat Saksa, Britannia, Ranska, Italia ja Espanja. Holstein väitti, että Saksa oli sivuutettu neuvotteluissa ja Marokko oli maa, jossa Saksan vaikutus ja kauppa olivat lisääntymässä. Nämä tulisivat kärsimään Ranskan hallinnon alla. Aiemmin hän oli tyrmännyt kaikki mahdolliset sopimukset Ranskan ja Britannian välillä. Nyt Ranska tarjosi sotilasapua Marokolle saadakseen maahan järjestyksen.
Ranska oli huonosti valmistautunut sotaan Saksaa vastaan. Mahdollinen liittolainen Venäjä oli kärsinyt äskettäin tappioita Kauko-Idässä. Britannian voima piili laivastossa enemminkin kuin minkäänlaisessa hyökkäykseen pystyvässä armeijassa ja sota Euroopassa oli Ranskan puolelta paljon enemmän kuin konventissa sovitut asiat. Huolimatta mahdollisesta salamurhariskistä, Bülow suostutteli Vilhelmin vierailemaan vuonna 1905 Tangierissa, jossa hän piti Marokon itsenäisyyttä puolustavan puheen. Samaan aikaan hänen läsnäolonsa osoitti Saksan halun säilyttää oma vaikutusvaltansa maassa.
Tilanne oli vaihtunut siirtomaavaatimuksista mahdolliseksi kansainväliseksi selkkaukseksi. Saksan sotilaallinen läsnäolo tai laivastoasema Marokossa uhkaisi lähellä olevaa Britannian laivastoasemaa Gibraltarilla tai tärkeitä kauppareittejä koko Välimerellä. Britannian kuningas Edvard tuki vaikeuksissa olevaa Ranskan ulkoministeriä Théophile Delcasséa. Britannia jatkoi yhä määrätietoisemmin liittoaan Ranskan kanssa. Merivoimien komentaja, Sir John Fisher, ehdotti, että nyt oli loistava hetki vallata kokematon Saksan laivasto ennen kuin se kasvaisi liian suureksi. 3. kesäkuuta Marokon sulttaani Abd al-Aziz, Saksan kehotuksesta, torjui Ranskan tarjouksen avunannosta ja kutsui kansainvälisen konferenssin keskustelemaan maan tulevaisuudesta. 6. kesäkuuta 1905 Ranskan hallitus kokoontui keskustelemaan asemastaan. Delcassé ei saanut kannatusta ajatuksilleen ja erosi. Uutinen kiiri Berliiniin: seuraavana aamuna Vilhelm vieraili Bülowin luona ja ylensi hänet ruhtinaaksi (Fürst). Tapaus sattui samoihin aikoihin kruununprinssin häiden kanssa ja vertautui Bismarckin ylentämiseen ruhtinaaksi Versaillesin peilihuoneessa.
Saksa jatkoi painostustaan konferenssin järjestämiseksi ja uusia myönnytyksiä Ranskalta. Bülow antoi tarkkoja ohjeita Radolinille ja puhui myös Ranskan Berliinin suurlähettiläälle. Vaikutus oli päinvastainen kuin oli haluttu: se teki Ranskan pääministeri Maurice Rouvierille yhä vaikeammaksi olla antamatta lisävaatimuksia. Algecirasin konferenssi alkoi 16. tammikuuta 1906 Algecirasin kaupungintalolla. Konferenssin aikana brittilaivaston 20 taistelulaivaa risteilyaluksineen ja hävittäjineen vieraili Algecirasissa ja kaikki delegaatit kutsuttiin laivalle.
Konferenssi sujui huonosti Saksan kannalta. Sen ehdotukset hävisivät äänestyksessä 10-3. Holstein halusi uhata Ranskaa sodalla, mutta Bülow pidätteli häntä ja Holsteinia kiellettiin enää sotkeutumasta asioihin. Huhtikuussa konferenssissa ei ollut näkyvissä Saksan kannalta positiivista lopputulemaa ja Bülow poistui paikalta nopeasti. Päätettiin, että Ranska ja Espanja yhdessä auttaisivat Marokon poliisivoimia ja sveitsiläinen komisario toimisi joukkojen johtajana. Ranska valvoisi Marokon-Algerian rajaa. Presidentti Theodore Roosevelt onnitteli Vilhelmiä menestyksellisestä lopputuloksesta.
Lopputulema ei miellyttänyt saksalaisia. Lehdistö ja valtiopäivät esittivät vastalauseensa. 5. huhtikuuta 1906 Bülow puolusteli lopputulosta ennen valtiopäivien istuntoa. Kiihkeän keskustelun aikana hän lyhistyi maahan ja jouduttiin kantamaan ulos. Aluksi pelättiin hänen saaneen kuolettavan sydäninfarktin. Britannian parlamentin ylähuoneessa lordi Fritzmaurice vertasi tapahtumaa William Pittin kuolemaan. Se oli kohteliaisuus, jota saksalaiset arvostivat. Kuitenkin pelko infarktista oli turha, sillä pyörtyminen johtui liiallisesta työnteosta ja influenssasta. Kuukauden levon jälkeen valtakunnankansleri palasi töihin.
Valtiosihteeri Richthofen oli kuollut hetkeä ennen konferenssia ja hänen tilalleen valittiin Heinrich von Tschirschky. Tschirschky ja Holstein olivat erimielisiä ja tämä riita huipentui Holsteinin eronpyyntöön. Näin oli tapahtunut ennenkin kun häntä oli vastustettu. Nyt kun Bülow oli sairaana, kukaan ei vastustanut hänen eronpyyntöään ja se hyväksyttiin.
Vuoden 1907 skandaali
thumb|Bernhard von Bülow vuonna 1908.
Harden–Eulenburg-skandaalin aikaan vuonna 1907 homoaikakauslehti Der Eigenen perustaja Adolf Brand julkaisi pamfletin, jossa väitti Bülowin joutuneen kirityksen kohteeksi. Brandin mukaan Bülowta kiristettiin homoseksuaalisuuden harjoittamisesta ja hänen mielestään Bülow oli moraalisesti velvoitettu vastustamaan Saksan rikoslain pykälää 175, joka kriminalisoi homoseksuaalisuuden. Brandia syytettiin kunnianloukkauksesta oikeudenkäynnissä, joka pidettiin Berliinin alueoikeudessa 6. marraskuuta 1907. Brand väitti, että valtakunnankansleri oli halannut ja suudellut yksityissihteeriään Max Scheeferia Philipp zu Eulenburgin isännöimissä miesten tapaamisissa. Bülow kielsi tapahtuneen, mutta mainitsi kuulleensa epäilyttäviä juoruja Eulenburgista. Eulenburg puolusti itseään Brandin väitteitä vastaan ja väitti ettei hän ole koskaan sekaantunut samaan sukupuoleen. Eulenburgin todistus johti myöhemmin oikeudenkäyntiin väärästä valasta. Vaikka Berliinin poliisi todisti, että Bülow on saattanut todellakin olla kiristyksen uhri, Bülow voitti oikeudenkäynnin helposti ja Brand tuomittiin 18 kuukaudeksi vankilaan.
Vuoden 1908 skandaali ja ero
Marraskuussa 1907 Vilhelm teki pitkään suunnitellun valtiovierailun Britanniaan. Viime aikaisten skandaalien takia hän yritti peruuttaa vierailun, mutta toteutti sen kuitenkin ja vierailu oli niin onnistunut, että hän päätti jäädä Englantiin lomalle. Vilhelm vuokrasi talon eversti Edward Montague Stuart-Wortleylta ja keskusteli vapaasti omistajan kanssa kaikenlaisista asioista. Keisarin lähdettyä Stuart-Wortley kirjoitti keskusteluista artikkelin, jonka hän aikoi julkaista Daily Telegraphissa. Hän toimitti artikkelin Vilhelmille hyväksyttäväksi ennen julkaisua. Vilhelm antoi englanninkielisen kirjoituksen Bülowille pyytäen tätä katsomaan, että onko siinä mitään joka ei olisi julkaisukelpoista. Vilhelm pyysi ettei Bülow antaisi artikkelia ulkoministeriölle, mutta Bülow teki juuri näin: lähetti kirjoituksen lukematta sitä valtiosihteeri Wilhelm von Schoenille pyytäen tekemään siitä virallisen käännöksen ja tekemään tarvittavat oikaisut.
Schon oli poissa, joten kirjoitus meni sihteeri Stemrichille, joka luki sen, mutta siirsi sen ilman kommentteja Reinhold Klehmetille. Khlemet ymmärsi saamansa ohjeet niin, että hänen piti korjata vain mahdolliset asiavirheet, muttei kommentoida sitä muuten. Artikkeli palautui Bülowille, joka yhä lukematta palautti sen Vilhelmille sanoen, että ei nähnyt mitään syytä olla julkaisematta sitä. Artikkeli julkaistiin ja se nosti välittömästi kohun.
Artikkelissa Vilhelm ymmärtämättömästi kertoi, että Britannia useasti oli torjunut hänen liittolaisuustarjouksensa. Hän myös kertoi, että useimmat saksalaiset eivät pidä englantilaisista. Vilhelm väitti myös, että hän oli ollut mukana toisessa buurisodassa brittien rinnalla Ranskaa ja Venäjää vastaan, ja oli tehnyt sotasuunnitelman jota britit käyttivät sodan aikana. Vilhelm kertoi jonain päivänä Britannian olevan iloinen siitä, että Saksa on suurentamassa laivastoaan. Se väite onnistui loukkaamaan Japania, Ranskaa ja Venäjää ja ennen kaikkea brittejä. Saksalaiset olivat raivoissaan keisarinsa väittäessä auttaneensa brittejä sodassa saksalaislähtöisiä buureja vastaan.
Haastattelu paljasti Vilhelmin villit näkemykset ja sitä ei olisi pitänyt julkaista. Bülow syytti ulkoministeriötä siitä, etteivät olleet kunnolla kommentoineet artikkelia. Se vastasi, että julkaisusta päättäminen oli valtakunnankanslerin vastuulla. Vaikka Bülow kielsi lukeneensa artikkelin, jäi epäselväksi miten se oli mahdollista, sillä Bülow oli tottunut Vilhelmin jatkuviin julkisiin hölmöilyihin. Kritiikki kasvoi Vilhelmin kykyjä kohtaan ja hänen perustuslaillisista oikeuksistaan. Asiasta väiteltiin valtiopäivillä, jossa Bülow joutui puolustamaan omaa ja keisarin asemaa. Bülow kirjoitti aluksi keisarille tarjoutuen eroamaan virastaan ellei hän saa Vilhelmiltä tämän täyttä tukea asiassa. Heikossa asemassa ollut Vilhelm suostui heti.
Bülow kirjoitti Norddeutsch Allgemeine Zeitungiin puolustuskirjoituksen, jossa hän Vilhelmin kertomien asioiden sijaan keskittyi ulkoministeriön epäonnistumiseen artikkelin kommentoinnissa. Hän kertoi, että oli tarjoutunut ottamaan täyden vastuun, mutta keisari oli kieltäytynyt suostumaan eroon.
Bülow onnistui valtiopäivillä kääntämään kritiikin pois itsestään ja päätti puheensa suosionosoituksiin. Holstein huomioi, että kommenttien luonteen vuoksi keisaria olisi ollut käytännössä mahdotonta puolustaa. Bülow ei olisi voinut tehdä mitään toisin, vaan hänen piti kiistää Vilhelmin sanomiset ja jättää syyt yksin keisarin harteille selityksellä, että kommentit oli tehty parhaassa aikomuksessa ja että asia ei voisi toistua. Hän julisti loppupäätelmänään, että keisarin piti jatkossa olla varovainen myös yksityisissä keskusteluissaan, mikä oli elintärkeää yhdenmukaisen politiikan ja kruunun uskottavuuden kannalta. Hän tai hänen seuraajansa eivät muussa tapauksessa voisi ottaa vastuuta seurauksista. Tietenkin myös ulkoministeriön olisi pitänyt huomata virheet.
Valtiopäivien kokoontuessa Vilhelm oli taas ulkomailla, tällä kertaa Itävallassa. Vilhelm kysyi pitäisikö hänen keskeyttämään matkansa, mutta Bülow neuvoi häntä jatkamaan. Holstein kyseli Vilhelmin poissaolosta Bülowilta, joka silloin kielsi neuvoneensa Vilhelmiä lähtemään. Asioiden tilaa ei parantanut se, että sotilasministeriön päällikkö kreivi Dietrich von Hülsen-Haeseler kuoli sydänkohtaukseen Donaueschingenissa ruhtinas Max von Fürstenbergin tilalla tanssiessaan keisarille punaisessa ballerinapuvussa. Keisarin palattua Bülow vaati häntä antamaan lausunnon, jonka mukaan hän oli samaa mieltä valtakunnankanslerin valtiopäivillä kertomien asioiden kanssa. Vilhelm oli lähellä hermoromahdusta ja harkitsi kruunusta luopumista.
Vilhelm vetäytyi julkisuudesta kuudeksi viikoksi, mikä nähtiin enemminkin katumuksenosoituksena kuin hänen masennuksestaan johtuvana. Yleisen mielipiteen mukaan valtakunnankansleri oli epäonnistunut tehtävässään neuvoa keisaria ja sitten vielä epäonnistunut puolustamaan Vilhelmiä valtiopäiville. Vilhelmin oma kanta asioihin alkoi muuttua, hän alkoi syyttää Bülowia, ettei tämä ollut varoittanut vaikeuksista joita artikkeli saattaisi aiheuttaa. Hän päätti, että valtakunnankansleri pitäisi vaihtaa. Kesäkuussa 1909 kiihtyvän laivanrakennuksen aiheuttamien kustannusten rahoitusvaikeudet nousivat esiin.
Vilhelm varoitti Bülowia, että jos tämä ei saisi läpi suurinta osaa mahtavista perintöveroista joilla rahaa varusteluun oli tarkoitus kerätä, hänen täytyisi erota. Vero hylättiin kahdeksalla äänellä ja 26. kesäkuuta Bülow tarjosi eroa-anomustaan tarkalleen 12 vuotta sen jälkeen kun oli ottanut vastaan viran ulkoministeriössä. Ero julkistettiin 14. heinäkuuta ja seuraajaksi valittiin Theobald von Bethmann Hollweg. Vilhelm nautti lounasta Bülowien kanssa ja oli pahoillaan, että ruhtinas joutui eroamaan. Hän oli havainnut, että osa perintöveroa vastaan äänestäneistä teki sen vain vastustaakseen Bülowia ja hänen tapaansa käsitellä Daily Telegraphin tapausta eikä suinkaan vastustaakseen veroa. Palveluksistaan Bülowille myönnettiin Mustan kotkan ritarikunnan timantein koristeltu ansiomerkki.
Kirjailijana
Eronsa jälkeen Bülow asui käytännössä Roomassa villassa, jonka hän oli hankkinut eläkepäiviään varten. Osan kesästä hän vietti Hampurin lähellä Flottbeckissä tai Norderneyn saarella. Hänen serkkunsa, hampurilainen kauppias, oli jättänyt hänelle suuren perinnön ja sen ansiosta hän pystyi elämään huoletonta elämää ja se auttoi tekemään Rooman talosta kirjallisten ja poliittisten seurapiirien keskuksen. Bülow käytti vapaata aikaansa kirjoittaessaan kirjan Kuudennen liittokunnan sodan 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Kyseessä oli merkittävä keisarillisesta Saksasta kertova teos, joka ylisti sen saavutuksia ja puolusti Bülowin oman ulkopolitiikan päälinjoja.
Bülowin kirjan uudistettu laitos ilmestyi ensimmäisen maailmansodan käynnistymisen jälkeen. Siinä useita kappaleita oli muutettu tai poistettu, kuten Bülowin paljastus siitä kuinka hän tuuditti Britannian turvallisuuden tunteeseen samalla kun Saksan suurta laivastoa rakennettiin. Hänen tiedettiin olevan Vilhelm II:n epäsuosiossa. Keisari ei antanut anteeksi Bülowin asennetta ja tekoja Daily Telegraphin haastatteluskandaalissa 1908.
Myöhempi ura
thumb|250px|Von Bülowin ja hänen vaimonsa hautakivet Nienstedtenin hautausmaalla Hampurissa. Vuodet 1914 ja 1915 Bülow toimi Saksan Italian suurlähettiläänä, mutta epäonnistui kääntämään maan Saksan puolelle tai taivuttelemaan sen pysyvän puolueettomana. Sodan syttyessä Italia oli julistanut puolueettomuuttaan. Diplomaattikanavien kautta Italia kuitenkin ilmoitti 5. heinäkuuta 1914, että se piti Itävalta-Unkarin toimia Serbiaa vastaan vihamielisinä ja provokatiivisina. 9. joulukuuta 1914 paroni Sidney Sonnino lähetti Itävalta-Unkarin ulkoministeri kreivi Leopold Berchtoldille nootin, jossa huomautti Kolmiliiton sopimuksen mukaan Serbian maaperän väliaikaisenkin miehittämisen olevan Balkanin status quo -aseman horjuttamista ja vaati Italialle kompensaatiota. Tällä nootilla avattiin virallisesti keskustelut Trentinon ja Triesten asemasta.
Huhtikuun 1915 alussa Italia vei eteenpäin salaisia neuvotteluja, joiden kohteena olivat Trentinon ja Triesten ohella Curzolarisaaret (Ekhinadit), Dalmatian rannikko ja Italian itsemääräämisoikeuden tunnustaminen Vallonassa (Vlorë). Neuvottelut jatkuivat toukokuun puoleen väliin, jolloin Bülow teki raskaan, mutta itselleen tunnusomaisen taktisen virheen. Hän houkutteli Italian entisen pääministerin Giovanni Giolittin Torinosta Roomaan, koska hän arveli tämän kannatuksen hallituksessa olevan niin voimakasta, että se estäisi tilanteen räjähtämisen ja Italia hyväksyisi Itävalta-Unkarin ehdot. Vastaavanlaisia ajatuksia Bülow levitti yhdessä Itävalta-Unkarin suurlähettilään Macchion kanssa Italian hallituksen tietämättä Giolittin kannattajien keskuuteen.
Italian parlamentin enemmistö ilmaisi tukensa pääministeri Antonio Salandralle 20. toukokuuta ja yleinen liikekannallepano määrättiin 22. toukokuuta. Virallinen sodanjulistus Itävalta-Unkarille annettiin 23. toukokuuta 1915. Seuraavana päivänä Bülow lähti Roomasta. Palatessaan hän lausui: "Saksan kansan moraali ja asenne on A-1. Poliittinen johtajuus on Z-miinus." Sodan aikana Bülow asui Saksassa, mutta rauhan tultua asui osan vuotta jälleen Roomassa. Hänen nimensä mainittiin mahdollisena valtakunnankanslerina vuoden 1921 ministerikriisin yhteydessä. Vaikka monet valtiopäivien johtohenkilöistä (mukaan lukien Matthias Erzberger) olivat toivoneet Bülowin seuraavan Bethmann Hollwegia tämän erotessa 1917, Bülowia vastusti suurin osa saksalaisista ja valtiopäivien enemmistö. Näin entinen kansleri ei palannut uudelleen valtaan. Ruhtinas von Bülow kuoli 28. lokakuuta 1929 päivää ennen "mustaa tiistaita".
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1967
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1967 käsittelee Suomen joukkuetta epävirallisissa yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Prahassa 1967.
Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi
Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi (HCCH,, ) on Haagissa toimiva hallitustenvälinen järjestö, joka harjoittaa maailmanlaajuisesti valtioiden välistä lakiyhteistyötä erityisesti yksityisoikeudellisissa kysymyksissä. Järjestön lakisääteisenä tavoitteena on yhdenmukaistaa kansainvälisen yksityisoikeuden sääntöjä, jonka mukaisesti se pyrkii löytämään kansainvälisesti hyväksyttäviä ratkaisuja muun muassa tuomioistuinten toimivaltaan ja sovellettavaan lainsäädäntöön kansainvälisissä oikeustapauksissa.
Valtiosopimus Haagin kansainvälisestä yksityisoikeudellisesta konferenssista on yksi Haagin sopimuksista. Konferenssilla on tarkkailijan asema YK:n yleiskokouksessa.
Organisaatio
Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi kokoontuu varsinaiseen istuntoon yleensä joka neljäs vuosi. Istuntojen ajankohdan ja kokousjärjestyksen määrää Alankomaiden valtion komitea, joka vastaa konferenssin toiminnasta. Varsinaisissa istunnoissa käsitellään kansainvälisen yksityisoikeuden eri aloja koskevia esityksiä valtioiden välisiksi yleissopimuksiksi. Konferenssi on laatinut historiansa aikana noin 30 yleissopimusta, joista noin 20 on voimassa olevia. Yleissopimukset koskevat muun muassa avioliittoa, lasten elatusta, perintöä ja tieliikennettä.
Konferenssin sihteeristönä toimii niin kutsuttu pysyvä toimisto, joka pääsihteerin johtamana valmistelee ja järjestelee konferenssin varsinaisia istuntoja ja valiokuntien kokoontumisia. Pysyvä toimisto tutkii konferenssin käsittelemiä lainsäädännöllisiä kysymyksiä sekä pitää yhteyttä konferenssin jäsenten edustajiin, kansainvälisen oikeuden asiantuntijoihin, kansainvälisiin järjestöihin ja muihin konferenssin toimintaan liittyviin tahoihin.
Jäsenet
Konferenssilla on 83 jäsentä, joista 82 on valtioita. Valtioiden lisäksi Euroopan unioni on alueellisena liittona liittynyt konferenssin jäsenyyteen. Konferenssin jäsenet ovat hyväksyneet järjestön perussäännön. Suomi on liittynyt konferenssin jäseneksi joulukuussa vuonna 1955, jonka myötä perussääntö on astunut Suomen lainsäädännössä voimaan vuonna 1956.
Sähkömagneettinen katapultti
thumb|right|300px|Massalinkoa on ajateltu käytettäväksi Kuusta tuotettujen mineraalien ampumiseen sieltä piois. Sähkömagneettinen katapultti (sähkömagneettinen/elektromagneettinen massalinko/katapultti, massalinko, massanajolaite) on avaruuskäyttöön ajateltu katapultin tapainen laite, jolla lingotaan ainetta jonkin taivaankappaleen pinnalta pois. Siinä esimerkiksi Kuun pinnalta ammutaan sähkömagneettisella katapultilla kuussa tuotettuja mineraaleja avaruuteen. Katapultissa on sähkömagneettiset kiskot, joiden lähellä oleva hyötykuorma kiihdyttää vauhtiaan. Massalinkoa on myös ajateltu käytettäväksi Maan pinnalta laukaisuun, mutta silloin ilmanvastus on suuri ongelma. Normaalien rakettien tapauksessahan raketin vauhti kiihtyy vasta ilmakehän yläkerroksissa suureksi, tässä nopeuden on oltava jo alussa suuri.
Haagin kansainvälisen yksityisoikeuden konferenssi
Historia
Konferenssi on toiminut pysyvänä hallitustenvälisenä järjestönä vuodesta 1955 lähtien, jolloin konferenssin perussääntö astui voimaan.
Sähkömagneettinen katapultti
Toiminta
Sähkömagneettinen massalinko on sähköllä toimiva käämitykki tai raidetykki. Sähkömagneettisessa katapultissa on kiihdyttimenä toimiva raidepari, jonka päällä leijuva ammus lentää sähkömagneettisen aallon avulla. Suuri katapultti on vaikeampi tehdä kuin pieni. Katapultti on helpoin toteuttaa ja käyttää pienipainovoimaisella taivaankappaleella, jolla ei ole kaasukehää. Katapultti saa voimansa aurinkokennoista, Energian tuottolaite viekin laitteen massasta puolet. Esimerkiksi 1000 kg sinkoaminen Kuuta kiertävälle radalle vaatii 11 MW voimalan ja 200 tonnia painavan laitteen. Tällaisessa 1,1 km pitkä raidepari kiihdyttäisi 100 kg:n hyötykuorman 130 g:n voimalla. Tällöin katapultti ei sovi ihmisille, koska he eivät kestä niin suurta kiihtyvyyttä. Kyseinen katapultti voisi lähettää vuodessa avaruuteen 1000 tonnia esimerkiksi kuussa tuotettuja kaivannaisia, nestehappea tai muita vastaavia hyödykkeitä. Eräässä toisessa ratkaisussa raideparin pituus olisi 10 kilometriä, ja olennaista olisi siinä sanko, joka aukeaisi sopivassa kohdassa ja päästäisi lastinsa noin 10 kg menemään avaruuteen. Tämän jälkeen kiihdytysjärjestelmä toimisi toisin päin ja hidastaisi sangon, joka palaisi lähtöpisteeseensä. Näin linko toimisi jatkuvasti
Likolahti
Likolahti on Kuopioon kuuluva alue. Alueella on enimmäkseen teollisuusyrityksiä, autokorjaamoja ja kierrätyskeskuksia. Alueella sijaitsi pitkään, 1920-luvulta 2010-luvulle asti, Atrian ja sen edeltäjien tuotantolaitos, joka työllisti parhaimmillaan noin 700 ihmistä.
Tasakylkinen kolmio
Kanta
Tasakylkisellä kolmiolla yksi sivu on yleensä erimittainen kuin muut sivut. Tätä kutsutaan kannaksi. Kannan pituus on pisimmillään lähes kaksi kertaa kyljen pituus. Tasakylkisiä kolmioita kohdataan usein sovelluksissa, jossa ihmisen rakennelma on pystytetty symmetrisesti. Nimitys "kanta" lienee käytännöllistä perua. Esimerkiksi niin sanotut A-tikkaiden muoto on tasakylkinen kolmio, jossa kanta on luonnollisella tavalla kolmion alin sivu.
Jos kanta on samanpituinen kuin kylki, on kyseessä tasasivuinen kolmio.
Kylki
Tasakylkisessä kolmiossa on kaksi yhtäpitkää sivua, joita kutsutaan kyljiksi. Kyljen pituus on lyhimmillään hieman pitempi kuin kannan puolikas, mutta se voi olla kuinka pitkä hyvänsä. Samoin kuin johdettiin nimitys "kanta", voidaan sana "kylki" johtaa käytännön tilanteista, jossa tasakylkinen kolmio on "kannallaan" ja "kyljet" ovat kolmion sivuilla.
Kantakulma
Kantakulma muodostuu kannan ja toisen kyljen väliin. Tasakylkisessä kolmiossa kantakulmat ovat samansuuruisia. Se on suuruudeltaan aina alle 90°. Jos se on
Huippu ja huippukulma
Kannan vastaista kärkeä kutsutaan huipuksi. Huippukulma muodostuu huippuun kylkien väliin. Se on suuruudeltaan aina alle 180° ja se voidaan laskea kantakulman avulla. Jos huippukulma on
Kantakulmat ja huipun kulmanpuolittaja
Tasakylkisessä kolmiossa kantakulmat ovat yhtä suuret. Tämä nähdään seuraavalla päättelyllä, jossa hyödynnetään yleisen kolmion kulmien summan ominaisuutta:. Taitetaan ensin tasakylkinen kolmio kahtia niin, että yhtä pitkät kyljet yhtyvät. Silloin taitekohta muodostaa janan kolmion huipusta sen kannalle. Koska kyljet yhtyvät, jakaa taitos huippukulman kahteen yhtäsuureen kulmaan. Kantakulmat yhtyvät myös, koska kanta on suora, ja siksi nekin ovat yhtäsuuret ja näin on molemmissa puoliskoissa kaksi vastinkulmaparia yhtä suuret. Näillä perusteluilla todetaan tasakylkisen kolmion kantakulmat yhtäsuuriksi ja taitoksen synnyttämän janan olevan huipun kulmanpuolittaja.
Huipun kulmapuolittaja
Huipun kulmanpuolittajalla on muitakin ominaisuuksia. Kummankin kolmion kolmas kulma voidaan laskea ja todeta yhtäsuureksi Koska \gamma ja \gamma' ovat oikokulman vieruskulmia ja yhtäsuuret, ovat ne 90°. Koska taitoksen jana kulkee huipun kautta ja on kohtisuorassa kantaa vasten, todetaan se myös korkeusjanaksi. Se on myös kannan sivunpuolittaja eli mediaani, sillä taitos jakaa tasasivuisen kolmion yhteneviksi kolmioiksi, joilla on myös yhtäpitkät vastinsivut. Silloin myös kannan puoliskot ovat yhtä pitkät. Kohtisuoruuden vuoksi sivunpuolittajaa voi pitää myös keskinormaalina.
Meghri
pienoiskuva|326x326px|Meghrin maisemaa Meghri (arm. Մեղրի) on kaupunki Armeniassa, Sjunik'in maakunnassa. Vuonna 2011 Meghrissä asuu n. 4 580 ihmistä.
Tasakylkinen kolmio
Sisään piirretty ympyrä
Tasakylkisen kolmion sisään piirretyn ympyrän säde on Jos kolmio on suorakulmainen tasakylkinen kolmio, on säde
Meghri
Meghri sijaitsee 376 kilometrin päässä Armenian pääkaupungista Jerevanista.
Pia Lamberg
Pia Marjatta Lamberg (ent. Pakarinen, s. 5. lokakuuta 1990 Juuka ) on suomalainen malli. Hän oli puolen vuoden ajan vuoden 2011 Miss Suomi ennen kuin luopui kruunustaan. Miss Suomeksi hänet valittiin 5. maaliskuuta 2011. Pakarisen pituus missikisoissa oli 170 senttiä ja paino 52 kiloa.
Meghri
Meghrin pinta-ala on 3 km2. Kaupunki käyttää aikavyöhykettä GMT+4.
Pia Lamberg
Lamberg asui Miss Suomi -kisan aikana Joensuussa, jonne hän muutti vuonna 2009.
Tasakylkinen kolmio
Merkilliset pisteet
pienoiskuva|Kolmion [[merkilliset pisteet sijaitsevat tasakylkisessä kolmiossa huipun korkeusjanalla. Sinisellä on piirretty keskinormaalit, punaisella sivunpuolittajat ja vihreällä kulmanpuolittajat. Esimerkiksi korkeusjanojen leikkauspiste puuttuu kuvasta.]]
Pia Lamberg
Syyskuussa 2011 Lamberg edusti Suomea Miss Universum -kilpailuissa Brasiliassa, mutta ei yltänyt 16 finalistin joukkoon. Kilpailun aikana Pakarinen herätti kohua Suomessa hänen managerinsa ilmoitettua iltapäivälehdelle, ettei Pakarinen anna lausuntoja suomalaislehdistölle ilman palkkiota. Eino Makunen paheksui Pakarisen päätöstä, ja piti tätä ennenkuulumattomana.
Tasakylkinen kolmio
Merkilliset pisteet
Kantakulmien puolittajat kohtaavat kolmion halkaisijalla pisteessä, joka on kolmion sisään piirretyn ympyrän keskipiste. Keskipiste on yksi kolmion merkillisistä pisteistä. Keskipiste jakaa halkaisijan suhteessa 2 : 1 siten, että lyhyempi osa jää kolmion kannan puolelle.
Pia Lamberg
Lamberg luopui Miss Suomi -kruunustaan suorassa Korkojen kera -ohjelmassa syyskuussa 2011. Hän kritisoi missiorganisaatiota, joka hänen mukaansa on välinpitämätön ja jättää tuoreen missin oman onnensa nojaan eikä hänen moraalinsa kestä lähteä kruunaamaan uutta tyttöä Miss Suomeksi. Samalla hän kertoi Miss Universum -matkallaan pyytäneensä mediaa korvaamaan ainoastaan puhelinkulunsa, ei maksamaan haastattelupalkkiota. Hän kertoi pohtineensa ratkaisua kesästä asti. Miss Suomen kruunun peri ensimmäinen perintöprinsessa Sara Sieppi.
Tasakylkinen kolmio
Merkilliset pisteet
Kolmion kylkien keskinormaalit leikkaavat kolmion huipun halkaisijalla pisteessä, joka on kolmion ympäri piirretyn ympyrän keskipiste. Myös tämä piste on kolmion merkillisiä pisteitä.
Pia Lamberg
Kruunusta luopumisen jälkeen Pia lähti Yhdysvaltoihin luomaan mallin ja näyttelijän uraa ja vaihtoi sukunimensä Pakarisesta Lambergiksi, äitinsä tyttönimen mukaan.
Tasakylkinen kolmio
Merkilliset pisteet
Kylkien keskijanat leikkaavat kolmion huipun halkaisjalla pisteessä, joka on kolmion painopiste.
Pia Lamberg
Hymy-lehti kirjoitti vuonna 2015, että kruunusta luopuminen oli suunniteltu mediatempaus.
Tasakylkinen kolmio
Steiner ja Lehmus
pienoiskuva|upright|Steinerin ja Lehmuksen ajatus merkittynä kolmioon. Jos kolmion kaksi kulmanpuolittajaa ovat yhtäpitkät, on kolmio tasakylkinen kolmio.
Pia Lamberg
Lamberg asuu Los Angelesissa, Kalifornian osavaltiossa. Mallin töiden lisäksi hän on työskennellyt muun muassa personal trainerina.
Pitkäjärvi (Juhtimäki, itäinen)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,8 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138 metriä mpy.
Nokat
Nokat (Clianthus) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi yksi laji: papukaijannokka eli ritarinköynnös (Clianthus puniceus). Sen lisäksi sukuun on kuvattu 12 muutakin lajia, mutta osa niistä on sittemmin todettu samoiksi jonkin aiemmin kuvatun lajin kanssa tai viety johonkin toiseen sukuun. Esimerkiksi flamingonnokka (Clianthus formosus) on tulkittu samaksi lajiksi kuin Swainsona formosa. Neljän nokkien sukuun kuvatun lajin taksonominen asema on toistaiseksi vielä epäselvä.
Jolla (yritys)
Perustettaessa yrityksen henkilökunta koostui pääosin Nokian entisistä työntekijöistä. Sailfish perustuu Nokian kehittämään MeeGo-nimiseen Linux-käyttöjärjestelmään. Heinäkuussa 2015 Jolla ilmoitti keskittyvänsä Sailfish OS -käyttöjärjestelmän tekemiseen ja siirtävänsä laitevalmistuksen erilliseen yhtiöön.
Jollan kotipaikka on Helsinki, mutta sen pääkonttori sijaitsee Tampereella Finlaysonin alueella, ja sillä on pääkonttorin lisäksi tutkimus- ja kehitysyksikkö Tampereella. Yrityksen toimitusjohtaja on Sami Pienimäki.
Historia
Jolla perustettiin lokakuussa 2011. Yritys sai alkunsa Nokian irtisanotuille työntekijöille suunnatusta Bridge-ohjelmasta. Huhtikuussa 2013 yrityksessä oli noin 70 työntekijää, joista suuri osa on Nokian entisiä työntekijöitä. Yhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana toimi Jussi Hurmola, jonka korvasi Marc Dillon. Jolla on saanut rahoitusta 10 miljoonaa euroa Tekesiltä ja Jollan hallituksen puheenjohtajan Antti Saarnion jo aiemmin tuntemilta yksityissijoittajilta. Joulukuussa 2012 ja helmikuussa 2013 yhteensä miljoonalla eurolla Jollan osakkeita ostanut China Fortune Holdings Limited omistaa yhtiöstä noin 6,25 prosenttia. Lokakuussa 2013 kerrottiin, että Jolla on valittu Millennium Distinction Awards -tunnustuspalkinnon saajaksi.
Tammikuussa 2013 MTV3 uutisoi, että suomalainen matkapuhelintarvikkeita valmistava Golla olisi haastanut Jollan oikeuteen ja vaatii Jollan tavaramerkkirekisteröinnin kumoamista liian samankaltaisen tavaramerkin vuoksi. Jollan hallituksen puheenjohtajan Antti Saarnion mukaan Jolla on toiminut asiassa lain kirjainta noudattaen ja, että viranomainen käsitteli Jollan ja Gollan nimien samankaltaisuudet jo rekisteröinnin yhteydessä.
Lisärahoituksen saamiseksi Jolla harkitsi listautumista vuoden 2014 alkupuoliskolla First North -kasvupörssiin Helsinkiin. Yritys listautuisi todennäköisesti myös Hongkongin GEM-kasvupörssiin. Zdnetin haastattelussa 11. kesäkuuta Tomi Pienimäki kertoi toisen rahoituskierroksen sulkeutuvan kesäkuun aikana. Aiemmin on kerrottu rahoituskierroksen tavoitteena olevan 30 miljoonaa euroa ja, että se toteutettaisiin vaihtovelkakirjalainana.
Keskittyminen Sailfish-käyttöjärjestelmään
Yhtiö ilmoitti heinäkuussa 2015 keskittyvänsä Sailfish-käyttöjärjestelmän kehittämiseen ja lisensointiin sekä turvallisiin puhelimiin. Samalla yhtiön toimitusjohtaja Tomi Pienimäki eroaa. Jollan strategiana on Sailfish-käyttöjärjestelmän lisensointi muille laitevalmistajille erityisesti BRICS-maissa (Brasilia, Venäjä, Intia, Kiina, Etelä-Afrikka). Esimerkiksi Venäjällä tutkitaan Sailfishin käyttöä älypuhelinalustana maan digipalveluissa. Helmikuussa 2022 Jolla ilmoitti lopettaneensa liiketoimintansa Venäjällä vuoden 2021 aikana.
Marraskuussa 2015 Jolla ilmoitti hakeutuvansa yrityssaneeraukseen, koska sen marraskuussa päättymässä ollut rahoituskierros viivästyi. Yhtiö myös ilmoitti lomauttavansa suuren osan työntekijöistään. Jolla sai rahoituksensa kuntoon joulu-tammikuun aikana, jonka jälkeen Sailfishin kehitystä ja markkinointia jatkettiin.
Tuottoisuus
Elokuussa 2021 Jolla kertoi vuoden 2020 olleen "käännekohta" ja sen saavuttaneen kannattavuuden. Jolla on aloittanut uuden tuotteen tarjonnan nimeltä AppSupport for Linux Platforms, joka mahdollistaa yhteensopivuuden Android-sovelluksille Linuxissa ilman tarvetta lisensoida koko Sailfish OS -käyttöjärjestelmää. Jollan mukaan AppSupportille on ollut kiinnostusta autoteollisuuden yrityksistä, jotka haluavat tarjota Android-yhteensopivuutta omissa viihdejärjestelmissä ilman tarvetta lisensoida Googlen tarjoamia ratkaisuja. Muita mahdollisia käyttökohteita ovat sulautetut järjestelmät ja esineiden internet -laitteet.
Sailfish-alusta
Jolla kehittää puhelimiin omaa Sailfish-alustaansa. Sailfish esiteltiin 21. marraskuuta 2012 aloittavien yritysten Slush-tapahtumassa Helsingissä. Sailfish perustuu Nokian ja Intelin kehittämään MeeGo-nimiseen Linux-käyttöjärjestelmään. Sailfish ei käytä Nokian N9-puhelimessa käytettyä Harmattan-haaraa. Sailfish OS muodostuu Meegon Mer-haaran peruskomponenteista, jonka päälle on rakennettu Jollan Qt Quick- ja QML-kirjastoihin perustuva käyttöliittymä. Jotta käyttöjärjestelmää voidaan käyttää oikeassa laitteessa, laitevalmistajan pitää toteuttaa alustalle vielä laitekohtainen sovitus sekä mahdolliset omat muutoksensa käyttöliittymään. Sailfish-alustan kehitystyökalut tulivat ladattavaksi helmikuussa 2013.
Alusta käyttää Qt-kehitysympäristöä, Wayland-näytönhallintajärjestelmää ja siinä on tuki HTML5-sovelluksille. Alustalla voi ajaa myös Android-ohjelmia käyttäen Myriadin Alien Dalvik -virtuaalikonetta. Sailfish-alustalla on oma Jolla-kauppa ja se tukee muun muassa Aptoide-sovelluskauppaa. Puhelimeen saa ladattua myös Googlen Playn, mutta se ei ole vakiona asennettuna tai tuettuna. Myös Amazonin Appstore on käytettävissä.
Jolla aikoo erottua muista valmistajista muun muassa omalla käyttöliittymällä sekä nykyisiä puhelimia paremmalla moniajolla. Jollan marraskuussa 2012 julkaiseman lehdistötiedotteen mukaan ST‐Ericssonin NovaThor-alusta tukee Sailfishia.
Ericssonin ja STMicroelectronicsin yhteisyritys ST-Ericsson kaatui maaliskuussa 2013 ja se pilkottiin omistajiensa kesken. Uusien NovaThor-piirien kehitys lopetettiin. Jollan puhelinten ilmoitettiinkin perustuvan Qualcommin Snapdragon -järjestelmäpiiriin ja ominaisuuslistaa karsittiin. Puhelin oli tarkoitus saada toimitettua vuoden 2013 loppuun mennessä.
Helmikuussa 2017 Jolla ilmoitti 250 miljoonan dollarin sopimuksesta kiinalaisen yhtiön kanssa alustan kehityksestä kiinalaisille markkinoille.
Jolla-puhelin
Jolla julkaisi ensimmäisen puhelimensa 20. toukokuuta 2013 pidetyssä Jolla Love Day -tapahtumassa. Puhelimen nimi Jolla ja sen keskeisimmät julkistetut ominaisuudet ovat sen perustuminen Jollan Sailfish-alustaan, 4,5 tuuman näyttö, Qualcomm tuplaydinprosessori 1,4 GHz, 8 megapikselin kamera ja tuki 4G-verkoille. Puhelin muodostuu kahdesta osasta jossa vaihdettavaa takaosaa kutsutaan nimellä The Other Half.
Matkapuhelinoperaattori DNA on kertonut olleensa mukana Jolla-älypuhelimen tuotekehityksessä ja toi sen myyntiin ainoana operaattorina Suomessa ja ensimmäisenä maailmassa. Puhelinten myyminen DNA-kaupoissa aloitettiin joulukuussa 2013 ja on tarkoitus aloittaa Kiinassa vuoden 2014 alkupuoliskolla.
Jollan toimitusjohtaja Tomi Pienimäki kertoi 2013 ensimmäisen puhelimen myyntiodotusten olevan sadoissa tuhansissa laitteissa jolloin liiketoiminta olisi kannattavaa ja ettei nyt julkaistu puhelin ole todennäköisesti se jolla pyritään Kiinan markkinoille. Jollan vuonna 2013 valmistunut myyntierä myydään loppuun vuoden 2015 kesän aikana. Yleisten arvioiden mukaan myytyjen Jolla-puhelinten määrä liikkuu kymmenissä tuhansissa ja Jollan tiedottaja Juhani Lassilan mukaan luku on kokoluokaltaan oikea.
Lennossa vaihdettavalla The Other Half -takaosalla puhelinta voidaan personoida tietyn teeman mukaiseksi. Esimerkiksi laitteella voisi olla erilliset työ- ja vapaa-aika kuoret, jossa ohjelmisto reagoisi työkuorien kiinnioloon esimerkiksi siten, että laite ei näytä silloin Facebook-statuspäivityksiä. Vaihdettavilla kuorilla voi laajentaa mekaanista toiminnallisuutta esimerkiksi paremmalla äänentoistolla tai salamavalolla. Kyselyihin näppäimistön tuovasta lisäkuoresta esittelytilaisuudessa vastattiin siten, että kuorten käyttömahdollisuuksissa vain mielikuvitus on rajana.
Zdnetin mukaan kuoressa olisi tarkemmin täsmentämätön NFC-toiminnallisuus. Zdnetin haastattelussa keskusteltiin lisäakulla tai aurinkopaneelilla varustetuista kuorista.
Ennakkomyynti ja lanseeraus
Puhelinta myytiin 20.5.2013 ja 11.7.2013 välisenä aikana ennakolta suomalaisen Invesdor-joukkorahoitusalustan kautta. Ennakkomyynti oli osa Jollan markkinointia. Samalla sillä varmistettiin, että Jollan fanit saivat puhelimen ensimmäisenä. Ennakkomyynnissä puhelimen hinta oli 399 euroa. Maksamalla 40 euroa ennakkotilaajat saivat prioriteetin tilausjonossa ja I am the First One -t-paidan. 100 eurolla sai näiden lisäksi erityisen värikuoren sekä 100 euron kupongin joka vähennettiin puhelimen ostohinnasta.
21. elokuuta Jolla kertoi lehdistötiedotteessaan, että he olivat saaneet myytyä ennakkotilattavana olleen ensimmäisen valmistuserän loppuun. Yhteensä tilauksia oli tullut kymmeniä tuhansia 136 maasta. 3T-lehden lähteiden mukaan ennakkotilauksia olisi ollut jopa 50 000. Samalla Jolla ilmoitti syksyllä järjestetystä toisesta ennakkomyyntikampanjasta. Puhelinten toimitukset ennakkotilaajille toteutettiin jouluaattoon 2013 mennessä.
Kesäkuun alussa Pienimäki kertoi, että ennakkotilattujen puhelinten prototyyppien valmistus alkaisi kesäkuun aikana. Samalla hän kertoi, että kesäkuussa tehtyihin prototyyppeihin nähden puhelin tulisi vielä muuttumaan seuraavien kuukausien aikana. Esimerkiksi kameran paikkaa voitaisiin muuttaa ja laite tulisi ohenemaan noin 10 prosenttia.
Jolla lanseerasi lopullisen puhelimensa medialle 27. marraskuuta 2013 Helsingissä. Samassa yhteydessä ensimmäiset 450 DNA-operaattorin asiakasta sai lunastaa laitteensa. Päivää myöhemmin Jolla järjesti mediatilaisuuden Lontoossa. Ensimmäiset media-arviot olivat vaihtelevia. Suomessa laitetta ja sen uutta käyttöjärjestelmää sekä ylistettiin että arvioitiin keskeneräiseksi. Kansainväliset tekniikkajulkaisut The Verge ja Engadget arvioivat julkaistun laitteen pääosin kriittisesti.
Puhelin eli seitsemän vuotta, sen päivitykset lopetettiin vuoden 2021 alussa.
Tabletti
Marraskuussa 2014 Jolla julkisti Slush-tapahtumassa tabletin, jonka määrä oli tulla markkinoille keväällä 2015. Siinä on Sailfish-käyttöjärjestelmän päivitetty versio. Laitteen koko on 7,9 tuumaa ja siinä on 32 gigatavua tallennustilaa. Siinä toimivat myös Androidille suunnitellut ohjelmat. Tabletin julkaisu viivästyi useaan otteeseen ja marraskuun 2015 yrityssaneerauspäätöksen seurauksena toimitukset jäädytettiin kokonaan.
Yhteistyökumppanit
Jolla on perustanut Hongkongiin allianssiyrityksen, jonka tehtävänä on kehittää ja lisensoida Sailfish-alustaa. Allianssiin kuuluu Jollan lisäksi ainakin ST-Ericsson, DNA, Digia ja D.Phone. Puhelimen muotoilussa Jollan yhteistyökumppanina toimii suomalainen Infinity. Jolla ei valmista puhelimiaan itse, vaan valmistuttaa ne yhteistyökumppaneillaan.
Heinäkuussa 2012 Jolla solmi myynti- ja jakelusopimuksen kiinalaisen älypuhelinmyyjän D.Phone Groupin kanssa. D.Phonella on Kiinassa 2 000 myymälää, ja se on maan suurin älypuhelinten vähittäismyyjä. Suomessa Jolla on sopinut myyntiyhteistyöstä matkapuhelinoperaattori DNA:n kanssa. Laitevalmistajista kiinalainen Zopo Mobile on kertonut kehittävänsä Sailfish-alustaa käyttävää älypuhelinta.
Helmikuussa 2014 Verkkokauppa.com aloitti Jolla-puhelimen (hintaan 389,90 euroa) sekä Keira Black ja Aloe Other Half -älykuorien (hintaan 29,90 euroa) myynnin.
Commencement Bay -luokka
Taustaa
Ainoastaan neljällä tankkerista valmistetulla Sangamon-luokan saattuetukialuksella oli pidempi lentokansi kuin C-3 ja Casablanca-mallisilla aluksilla. Vuonna 1942 muutostöitä hidasti tarvittavien tankkerirunkojen puute ja valmiiden alusten muuttamisen esti sama syy eli korvaavien tankkereiden puute. Sen sijaan rungot Bogue-luokan CV-31 - CV-54 olivat toisintoja C3 muutoksista, joista kaikki ensimmäistä lukuun ottamatta luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle. Luovutettujen korvauksena Yhdysvaltain laivasto piti kaikki Casablanca-luokan alukset itsellään. Kuitenkin vuoden 1944 laivasto-ohjelman paranneltu Sangamon-luokka tilattiin Commencement Bay -luokkana.
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1969 käsittelee Suomen joukkuetta epävirallisissa yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Belgradissa 1969.
Suomen joukkue koostui kahdesta miesurheilijasta, joista paremmin sijoittui Mauri Myllymäki, joka oli pituushyppykilpailussa kuudes.
Anarhichas
Anarhichas on kissakalojen (Anarhichadidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluvat seuraavat neljä lajia:
Valter Vihriä
thumb|Valter VihriäValter Fredrik Vihriä (sukunimi aik. Grönroos; 30. syyskuuta 1875 Turku – 9. toukokuuta 1918 Kymintehdas) oli suomalainen kirjaltaja ja ammattiyhdistystoimitsija.
Turkulainen kirjaltajana työskennellyt Vihriä toimi Paperiteollisuusväen liittosihteerinä ja kierteli Suomen paperiteollisuuspaikkakunnilla edistämässä ammattiyhdistystoimintaa. Suomen sisällissodan aikana hän kuului Työväen pääneuvostoon ja oli aluksi Kansanvaltuuskunnan teollisuus- ja työvoimaministeriön paperi- ja puumassateollisuusjaoston puheenjohtajana ja sittemmin Kuusankoskella Kymi-yhtiön tehtaita valvovana ylikomissaarina.
Vihriä joutui valkoisten vangiksi sodan jälkeen, ja hän kirjoitti ennen teloitustaan katuvan tunnustuksen punaisten toimista Kuusankoskella. Vihriän tunnustus julkaistiin kirjana, ja se käännettiin myös ruotsiksi, kääntäjänä Bertel Gripenberg.