cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juice Leskinen
Uran jatkaminen (1991–2004)
Grand Slamin jäsenillä oli kuitenkin paljon muitakin tehtäviä, joten Leskinen päätti koota uuden yhtyeen, jonka nimeksi tuli Juice Leskinen ETC (”etsii”). Siinä soittivat basisti Jukka Kampman, rumpali Taru Huhtajärvi, kitaristi Kati Pyykkö ja viulisti ja kosketinsoittaja Henrik Perelló. Yhtye julkaisi 1992 mini-LP:n Simsalabim Jim. ETC jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi kokoonpanoksi, ja vuonna 1993 Leskinen teki jo eri kokoonpanon kanssa ”aikuisten makuun sopivan lastenlevyn” Haitaribussi. Nämä levyt jäivät kuitenkin pienemmälle huomiolle kuin Taivaan kappaleita.
1990-luvulla Leskinen alkoi keskittyä yhä enemmän kirjoittamiseen ja saavutti myös kriitikoiden hyväksynnän runokokoelmilla Räkä ja Roiskis (1992) ja Äeti (1994). Vuonna 1994 hän sai Vuoden runoilija -palkinnon, ja 1998 Helsingin yliopiston ylioppilaskunta tilasi häneltä juhlarunon Maamme-laulun 150-vuotisjuhlaan. 1990-luvun loppua kohti levytystahti harveni ja jatkuvat esiintymiskiertueet loppuivat. Leskisen levyt eivät saaneet yhtä paljon suosiota kuin ennen, ja hän menetti vähitellen asemansa johtavana kotimaisena lauluntekijänä.
Levytyksissä oli Haitaribussin (1993) jälkeen kolmen vuoden tauko. Leskinen meni naimisiin, tuli kahden lapsen isäksi ja piti isyyslomaa. Vuonna 1996 ilmestyi LP Kiveä ja sämpylää, jälleen uuden kokoonpanon kanssa. Levyllä soittivat muun muassa Yö-yhtyeen kitaristi Markku Petander, ex-Skädäm rumpali Jukka Mänty-Sorvari ja Eppu Normaalin kitaristi Pantse Syrjä. Samana vuonna ilmestyi myös runokokoelma Jumala on. Seuraava LP ilmestyi 2000, kun Leskinen täytti 50 vuotta. Sen nimeksi tuli L, joka on 50 roomalaisin numeroin, mutta voi viitata myös sukunimen ensimmäiseen kirjaimeen. Levyä on luonnehdittu kuulijasta riippuen joko monipuoliseksi tai sekavaksi. Leskisen 50-vuotisjuhlien kunniaksi Tampere-talossa pidettiin juhlakonsertti. Leskisen viimeiset soololevyt olivat ”pelimannihenkinen” LP Vaiti, aivan hiljaa (2002) ja single ”Sä olet kaunis” (2003).
Vuonna 2002 Juice Leskinen, Remu Aaltonen ja Dave Lindholm tekivät yhteisen kiertueen, jolla tehtyjä nauhoituksia julkaistiin vuonna 2008 albumina JuiceRemuDave – Live!.
Vuonna 2004 Juice Leskinen julkaisi nuoruusvuosien yhtyetoverin Mikko Alatalon kanssa pitkän tauon jälkeen yhteislevyn Senaattori ja boheemi. He esittivät levyn kappaleita myös konsertissa Tampereella. Siitä taltioitiin live-albumi Klassikoiden ilta. Samana vuonna julkaistiin myös Leskisen koko siihenastisen uran kattava tupla-DVD Minä-Sunnuntailapsi. Levy sisältää suuren määrän livemateriaalia koko Leskisen uran varrelta sekä televisiotaltiointeja ja harvinaisuuksia. Lisäksi levyllä on pitkä Juicen haastattelu.
Terveyden heikkeneminen ja viimeiset vuodet (2005–2006)
thumb|upright|Leskisen hautakivi kesäkuussa 2008. Leskinen poltti ketjussa tupakkaa ja käytti runsaasti alkoholia. Viimeisinä vuosinaan hän kärsi munuaisten vajaatoiminnasta, maksakirroosista ja aikuisiän diabeteksesta. Lisäksi hänelle oli ainakin Harri Rinteen mukaan diagnosoitu erilaisia depressioita, paniikkihäiriö ja Aspergerin oireyhtymä.
Vuoden 2004 marraskuussa pidetyn Klassikoiden illan jälkeen Leskinen esiintyi lähinnä klubikeikoilla kitaristi Ari Kankaanpään kanssa. Hänen viimeiseksi levytyksekseen jäi ”Klovni heittää veivin” -kappaleen uusintanauhoitus tammikuussa 2005. Hän esiintyi vielä Tuuliajolla-kiertueen loppukonsertissa 20. elokuuta 2006 Kuopion satamatorilla, mikä oli tiettävästi hänen viimeinen julkinen esiintymisensä. Esiintymisestä on julkaistu muutaman minuutin tallenne Tuuliajolla 2006 – rock-elokuva Saimaalta -DVD-julkaisulla. Juice Leskinen kuoli 24. marraskuuta 2006 56-vuotiaana Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Hän oli jättänyt käymättä dialyysihoidossa, jonka varassa hänen elintoimintonsa olivat jo pitkään olleet.
Keväällä 2006 Leskinen oli vielä tavannut kustannustoimittajaansa Anna-Kristiina Kervistä, mutta hänen voimansa olivat jo ehtymässä, ja Kervinen pyysi runoilija Satu Koskimiestä järjestämään Leskisen runot yhtenäiseksi kokoelmaksi. Se ilmestyi nimellä Kosket helmikuussa 2007. Kokoelmassa on sekä onnellisia rakkausrunoja että raadollista sairaalakuvausta. Runokokoelman nimi sisältää Leskiselle tyypillisen sanaleikin; Kosket voi olla joko substantiivi tai verbi, joista verbillä voi vielä olla kaksi eri merkitystä.
Juice Leskisen siunaustilaisuus järjestettiin Tampereella Aleksanterin kirkossa 9. joulukuuta 2006, ja hänet haudattiin Tampereen Kalevankankaan hautausmaalle. Hautamonumentin on veistänyt taiteilija Timo Hannunen. Mustasta graniitista tehty monumentti on kaksi metriä korkea ja painaa noin neljä tonnia. Veistos symboloi luonnonvoimia, ja sen alkuideana oli virtaava vesi. Leskinen oli muuttanut vähän ennen kuolemaansa viralliseksi nimekseen Juhani Juice Leskinen, joka lukee myös hänen hautamuistomerkissään.
Leskisen keräämä 2 300 niteen kirjakokoelma päätyi – perikunnan kiistojen jälkeen – lopulta hänen tahtonsa mukaisesti Viola-kotiyhdistyksen omistamaan Juicen kirjastoon.
Henkilökuva
Luonteeltaan Leskistä on kuvattu ujoksi, ja hänen piti tehdä paljon töitä piirteen voittamiseksi tai peittämiseksi. Pikkuveljensä mukaan hän oli herkkä eikä ollenkaan itsevarma, ja joskus lehtijutut ja arvostelut sattuivat häneen kipeästi. Hän ei kuitenkaan paljastanut tätä puolta itsestään muille kuin lähimmille ihmisille. Anna-Kristiina Kervinen on sanonut, että Leskinen oli herkkä ja haavoittuvainen, vaikka peitti sitä ”remuamisella ja rehvastelulla”. Myös Harri Rinteen mukaan hän oli ujo ja sivullisten tuijottaminen ja osoittelu häiritsivät häntä. Alkoholi oli yksi keino tulla toimeen ujouden kanssa. 2000-luvun alussa Leskisellä diagnosoitiin Aspergerin oireyhtymä.
Toisaalta Leskistä on luonnehdittu myös voimakkaaksi, itsepäiseksi ja avoimen itsekeskeiseksi persoonaksi. Kervisen mukaan hän piti itseään nerona ja saattoi sanoa olevansa ”helevetin hyvä” ja ”jumalauta paras”. Leskinen myönsi itsekin, että vaatimattomuus ei kuulunut hänen hyveisiinsä eikä hänellä juuri ollut stressinsietokykyä. Harri Rinne on kuvannut häntä välillä hankalaksikin taiteilijaksi, joka oli juuttunut omaan rooliinsa.
Leskinen oli naimisissa kolmesti: Tarja Leskisen (o.s. Numminen) kanssa 1977–1987, Annele Salosen kanssa 1993–2002 ja Sari Leskisen (o.s. Savikko) kanssa 2004–2006. Hänellä oli neljä lasta: tytär Johanna Tarja Leskisen kanssa, poika Leevi ja tytär Eeva-Maaria Annele Salosen kanssa ja yksi avioton poika Joona. Toisen avioliittonsa päätyttyä Leskinen luonnehti itseään: ”Olen hyvä isä, mutta huono perheenisä.” Leskisen esikoislapsi, vuonna 1977 syntynyt Johanna, kärsi huumeongelmasta ja kuoli 31-vuotiaana helmikuussa 2009.
Muusikko ja esiintyjä
Leskinen ymmärsi omasta mielestään musiikkia varsin rajallisesti. Hän ei ollut kovin kiinnostunut musiikkinsa kehittämisestä vaan uudistui musiikillisesti lähinnä uusien muusikoiden avulla. Häntä on pidetty tyypillisenä suomalaisena laulaja-lauluntekijänä, jonka suhde musiikkiin on yksinkertaisempi kuin tekstiin. Säveltäjänä hän käytti varmoja muutaman soinnun rakenteita ja vältti liian vaikeita melodioita, jotta ne eivät veisi liikaa huomiota tekstiltä. Toisaalta hän oli opiskellut itsekseen musiikin teoriaa ja saattoi sovittaa jopa kappaleiden jousi- ja puhallinosuudet. Lauluosuutensa hän saattoi äänittää studiossa vain yhdellä otolla. Hän korosti toistuvasti, että tekstit olivat hänelle tärkeimpiä, eikä hän olisi aluksi halunnut edes laulaa itse omia kappaleitaan.
Leskinen oli eri kokoonpanoissa yleensä ensisijaisesti laulusolisti ja soitti lisäksi kitaraa. Kappaleessa ”Manserock” hänellä on pitkähkö kitarasoolokin. Albumilla Dokumentti Leskinen soittaa itse kaikkia soittimia. Hän ei ollut erityisen taitava soittaja, mutta kokosi yhtyeisiinsä ja levyilleen osaavia muusikoita. Varsinkin Anssi Tikanmäen sovitukset ovat tehneet Grand Slamin kanssa levytetyistä kappaleista kestäviä teoksia.
Leskistä pidetään ensisijaisesti rock- tai pop-muusikkona. Myös sanaa ”rock-kupletti” on käytetty kuvaamaan Leskisen kappaleita. Kuitenkin esimerkiksi ”Viidestoista yö” ja ”Syksyn sävel” sijoittuivat 15 parhaan joukkoon Iskelmä-radion järjestämässä äänestyksessä kaikkien aikojen parhaasta iskelmästä. Albumilla Kiveä ja sämpylää kuullaan rockin lisäksi twistiä, humppaa ja marssia. Taivaan kappaleita -albumilla kuultava ”Siniristiloppumme” on räppiä.
Sanoittaja
Helsingin Sanomien toimittajan Ilkka Mattilan muistokirjoituksen mukaan Leskinen toi suomalaiseen rockiin ”realistisen puheenparren sukupuolisanastoineen” ja teki suomalaiseen kulttuurin sopivan tulkinnan angloamerikkalaisen rockin lyriikasta. Hänen lauluissaan on henkilökohtaisia ihmissuhdekuvauksia, mutta myös satiirisen humoristisia ”rock-kupletteja”, joissa hän ivaa usein auktoriteetteja ja viranomaisia.
Muista suomalaisista sanoittajista Leskinen arvosti Juha Vainiota. Omat sanoituksensa hän koki henkilökohtaisina: hän yritti selvittää asioita itselleen eikä niinkään yrittänyt vaikuttaa muihin. Leskinen oli myös joskus turhautunut siihen, että häneltä odotettiin sanoituksissa aina vitsejä.
Tyyli
Leskisen teksteissä on paljon sanaleikkejä, moniselitteisyyttä ja assosiaatioita. Hän käyttää sanontoja ja kielikuvia, jotka voidaan ymmärtää eri tavoin. Esimerkiksi kappaleen nimen ja säkeen ”musta aurinko nousee” voi ymmärtää ainakin kolmella eri tavalla. Sanaleikkejä on paljon esimerkiksi kappaleissa ”Einarin polkupyörä”, ”Napoleonin mopo” ja ”Tarzanin kalsarit”. Kappaleeseen ”Löyly löi” Leskinen sai virikkeen Helsingin Sanomien kriitikolta, joka väitti, ettei kunnon kappaleessa voi olla ”suomalaista äätä, öötä ja yytä”.
Suomalaisen rock-lyriikan henkilönimistä tehdyssä pro gradu -työssä todetaan, että Leskisen sanoituksissa mainitaan paljon tunnettuja poliitikkoja, taiteilijoita ja muita julkisuuden henkilöitä. Esimerkiksi kappaleessa ”Villi länsi” mainitaan Ronald ja Nancy Reagan sekä Margaret Thatcher, ja ”Anne ja Jacques” kertoo Anne Pohtamosta ja hänen seurustelustaan Jacques de la Fontainen kanssa. Leskisen sanoituksia käsittelevässä pro gradussa todetaan, että Leskinen käyttää sanoituksissaan varsin suppeaa perussanastoa. Tekstin yllättävät ja rikkaat merkitykset eivät synny monipuolisen ja harvinaisen sanaston käytöstä, vaan tuttujen sanojen käyttämisestä yllättävillä ja monimielisillä tavoilla. Verbit ovat tärkeitä, ja niiden kautta korostuu tekstien toiminnallisuus. Substantiiveja on paljon: laulujen päähenkilöillä on nimi, ammatti ja muitakin määreitä.
Teemat
Leskisen mielestä oli olemassa vain neljä aihetta, joista sanoituksia ylipäätään on mielekästä tehdä: ihminen, ihminen ja toinen ihminen, ihminen ja yhteiskunta sekä ihminen ja uskonto.
Leskisen sanoituksia tutkinut Lasse Halme on todennut, että niiden ihmiskuva on varsin ristiriitainen: niissä korostuu toisaalta vapaus ja elinvoimaisuus, toisaalta syvä ahdistus ja irrallisuus. Edellistä näkemystä edustaa esimerkiksi ”Ei elämästä selviä hengissä”, jälkimmäistä ”Myrkytyksen oireet”. Hyvin monien laulujen aiheena on rakkaus, seksuaalisuus ja parisuhde. Ne voivat näyttäytyä positiivisina, elämää kannattelevina voimina (esimerkiksi ”Kaksoiselämää”), mutta toisaalta niihin liittyy myös ristiriitoja, ongelmia ja ahdistusta (”Yhdessä itkien”). ”Syksyn sävelessä” on voimakas myönteisen rakkauden ja surullisen menetyksen välinen jännite. Yhteiskuntaan ja sen vallanpitäjiin Leskinen suhtautuu johdonmukaisen kielteisesti, esimerkiksi kappaleissa ”Ajan henki” ja ”Ollaan ihmisiksi”.
Uskonto on Leskisen tuotannossa usein esiintyvä aihe. Hän ei suhtaudu uskontoon kielteisesti, mutta arvostelee kirkkolaitosta ja kyynikoita, jotka käyttävät hyväkseen toisten uskonnollisia tunteita. Jeesus on sanoituksissa usein selkeästi myönteinen hahmo, johon yhdistyy kapinallisuus, itsenäisyys ja vapaus, kuten kappaleessa ”Twistin ylivoimaa”. Leskinen on itse kertonut uskovansa ”isompiin voimiin” ja pitävänsä uskontoa tärkeänä osana elämää, vaikka hän suhtautuikin Raamattuun lähinnä kaunokirjallisena teoksena.
Leskisen sanoituksille on ominaista myös omaelämäkerrallisuus: hänen elämänvaiheensa ja varsinkin naissuhteensa kuuluvat selvästi hänen kappaleissaan. Esimerkiksi ”Anni Domini” kertoo Leskisen silloisesta naisystävästä Annista ja ”Hieno nainen” hänen viimeisestä vaimostaan Sarista. Suhdettaan julkisuuteen Leskinen käsittelee muun muassa kappaleissa ”Hittejä ja idoleita” ja ”Skitsofrenia”.
Runoilija ja kirjailija
Leskisen runoutta on nimitetty sillisalaatiksi tai runsaudensarveksi, jossa keskeisiä elementtejä ovat muun muassa nonsense, sanaleikit ja murrekokeilut. Osa runoista on hyvin itsekeskeistä, mutta mukana on myös laajempaa, yhteiskunnallista ja historiallista kronikointia. Vaikka Leskisen runoja on pidetty itsekeskeisinä, ne eivät ole kuitenkaan itsekkäitä vaan poikkeuksellisen omakohtaisia, omaelämäkerrallisia ja tunnustuksellisia. Hänen viimeisen kokoelmansa runot ovat paljaita ja rehellisiä, jopa armottomia häntä itseään kohtaan.
Leskisen kieltä on pidetty selkeänä ja oivaltavana. Hän pyrki puhuttelemaan suoraan kaikenikäistä yleisöä eikä niinkään välittänyt siitä, miten esimerkiksi runoutta on yleensä kirjoitettu. Seppo Roth arvioi vuonna 1992 Leskisen kielenkäyttöä: ”Juice Leskinen kääntelee nykysuomea kuin savenvalaja. Hän tekee siitä tarvekaluja, koristeita, mitä vain.” Sanaleikkien avulla hän testasi myös kielen rajoja ja mahdollisuuksia. Kaksois- ja jopa kolmoismerkitykset ovat tyypillisiä sekä Leskisen runoissa että lauluteksteissä. Kirjoittajan lukeneisuus näkyy myös hänen runoistaan, jotka ovat täynnä viitteitä kaunokirjallisuuteen, Raamattuun ja populaarimusiikkiin.
Leskinen luki paljon, etenkin kotimaista kaunokirjallisuutta. Suosikkikirjailijoikseen ja hengenheimolaisikseen hän on maininnut muun muassa Eino Leinon, Lauri Viidan, Erno Paasilinnan ja Veikko Huovisen. Erityisesti Leskinen arvosti Kalle Päätaloa ja tunsi hänen tuotantonsa hyvin. Nuoremmasta polvesta hän on eräässä haastattelussa kertonut kunnioittavansa A. W. Yrjänää. Soundi-lehden päätoimittaja Timo Kanerva on sanonut muistokirjoituksessa, että Leskisen tuotannossa ”Bob Dylan, Jack Kerouac, The Beatles ja Led Zeppelin löivät kättä Lauri Viidan, Eino Leinon, Mika Waltarin, Repe Helismaan ja Junnu Vainion kanssa”.
Runoilija Hannu Kankaanpää on verrannut Leskistä Lauri Viitaan ja todennut, että kumpikin puolustaa pientä ihmistä esivaltaa vastaan satiirin ja huumorin keinoin. Kankaanpää arvostaa Leskistä ennen kaikkea keskeislyriikan ja balladien tekijänä, vaikka arvostelee monia hänen runojaan myös yksioikoisiksi ja ilmaisultaan kapeiksi. Kustannustoimittajansa Anna-Kristiina Kervinen mukaan Leskinen oli runoilijana ennen kaikkea riimittelijä eikä ollut kiinnostunut kokonaisen kokoelman hahmottelusta tai suurista teemoista.
Äänilevyt
Juice Leskinen teki uransa aikana eri yhtyeiden ja esiintyjien kanssa yhteensä 28 albumia. Niistä viimeinen oli vuonna 2002 nauhoitettu JuiceRemuDave – Live!, joka julkaistiin vuonna 2008. Leskisen kaikki singlet ja eri kokoelmilla tai muiden artistien levyillä julkaistut kappaleet on julkaistu kuuden CD-levyn kokoelmana Syksyn sävel – Kaikki singlet 1974–2004, jossa on yhteensä 134 kappaletta. Suomen äänitearkistoon on luetteloitu 347 hänen esittämäänsä, 365 säveltämäänsä ja 554 hänen sanoittamaansa kappaletta.
Juice Leskisen levyjä oli myyty vuoteen 2006 mennessä yhteensä yli puoli miljoonaa kappaletta. Leskisen myydyimmät albumit ovat Yölento (1986), Sinä (1990), Taivaan kappaleita (1991) ja kokoelma-albumi Kautta aikain (1997). Singlelistan ykkösenä on ollut viisi Leskisen kappaletta: ”Marilyn” elokuusta lokakuuhun 1974, ”Jyrki boy” marraskuusta 1974 helmikuuhun 1975, ”Se oli jautaa” kesäkuussa 1975, ”Kaksoiselämää” huhtikuussa 1986 ja ”Pienestä pitäen” 24.6.–7.7.1991. Vuonna 1995 pidetyssä Radiomafian top 500 -äänestyksessä listalle sijoittui kolme Leskisen kappaletta: ”Syksyn sävel”, ”Viidestoista yö” ja ”Musta aurinko nousee”. Helsingin Sanomien vuonna 2007 järjestämässä ”Rakkaimmat rockit” -äänestyksessä lukijat ehdottivat ensimmäisellä kierroksella yhteensä nelisensataa laulua, joista 24 oli Juice Leskisen esittämiä, enemmän kuin yhdelläkään toisella artistilla. Lopullisessa äänestyksessä ”Viidestoista yö” oli neljäs.
Alejandro de la Sota
Alejandro de la Sota Martínez (1913, Pontevedra - 1996, Madrid) oli espanjalainen arkkitehti. Hän oli professori Madridin arkkitehtiosastolla (ETSAM).
Juice Leskinen
Äänilevyt
Leskinen teki lauluja myös muille artisteille. Leskisen säveltämiä ja sanoittamia ovat esimerkiksi ”Rakkauden haudalla” (Sakari Kuosmanen ja Jonna Tervomaa), ”Ringo ja Aku” (Aku Syrjä) ja hyväntekeväisyyssingle ”Maksamme velkaa” (Apua! Orkesteri). Hänen sanoituksiaan ovat muun muassa Yö-yhtyeelle tehdyt ”Ihmisen poika” ja ”Tia-Maria” sekä Kojon euroviisuedustuskappale ”Nuku pommiin”. Leskisen kääntämiä kappaleita ovat esimerkiksi Kirkan esittämä ”Soitin vain kun taas sua kaipaan” (Stevie Wonderin ”I Just Called to Say I Love You”) ja Pate Mustajärven ”Synnyimme lähtemään” (Bruce Springsteenin ”Born to Run”). Hän on myös kääntänyt useita Mikis Theodorakisin säveltämiä runoja, joita Arja Saijonmaa on esittänyt suomeksi, kuten Federico García Lorcan ”Santiago”.
Kirjallinen tuotanto
Juice Leskisen kirjallinen tuotanto käsittää runoja, lastenkirjallisuutta, henkilöhistoriaa, suomennoksia ja lukemattomia kirjoituksia eri lehdissä ja antologioissa. Yhteensä hän julkaisi 12 runokokoelmaa, neljä lastenkirjaa ja neljä muuta teosta. Vuonna 1989 ilmestynyt kokoelma Iltaisin, kun veneet tulevat kotiin oli eräänlainen vedenjakaja, josta alkaen Leskisen tuotannon painopiste siirtyi musiikista lyriikkaan.
Leskisen ensimmäinen runokokoelma Sonetteja laumalle (1975) ihastutti Leskisen musiikin ihailijoita, mutta kirjallisuuskriitikot suhtautuivat nuivasti sekä siihen että seuraaviin teoksiin. Lastenkirja Räkä ja Roiskis (1992) oli ensimmäinen Leskisen kirja, joka sai runsaasti kiitosta, ja Äeti (1994) oli ensimmäinen kriitikoitakin miellyttänyt runoteos. Myös postuumisti julkaistu Kosket (2007) sai hyvän vastaanoton. Runouteen verrattuna proosateokset Kuka murhasi rock'n'roll tähden (1978) ja Päivää (1984) ovat jääneet melko tuntemattomiksi, eikä niitä ole pidetty yhtä tasokkaina.
Leskinen teki myös suomennoksia, kuten satiirisen Beatles-historiikin Paperback Writer: Beatlesien elämä ja toiminta (1982), runomuotoisen Disney-sarjakuvaklassikon Hassunkuriset sinfoniat – Silly Symphonies (1996) ja Stephen Sondheimin musikaalit Sweeney Todd (1997), jonka ensi-ilta Suomessa oli Suomen Kansallisoopperassa syyskuussa 1997, ja A Little Night Music (1997?). Leskinen kirjoitti nuorisonäytelmän Valto ja Veikko Lavin elämästä kertovan näytelmän Isänmaan toivo. Vuonna 2003 hän sai valmiiksi libreton Kalle Päätalon kirjaan Juoksuhautojen jälkeen perustuvaan Vesa Haapaniemen säveltämään samannimiseen oopperaan. Ooppera sai ensi-illan konserttimuodossa marraskuussa 2019. Leskinen kirjoitti myös kirja-arvosteluja ja pakinoita muun muassa Savon Sanomiin, Hymyyn ja Aamulehden kaupunkilehti Moroon.
Vaikutus suomalaiseen rock-musiikkiin
Leskinen lasketaan yhdeksi manserock-tyylisuunnan perustajista. Manserockille olivat ominaisia itse kirjoitetut suomenkieliset kappaleet ja omaperäinen pukeutuminen. Alkuvaiheen levyjä tuotti Love Records. Tyylilaji syntyi Juice Leskisen, Alwari Tuohitorven, Kasevan ja Virtasen myötä. Se sai nimensä Coitus Intin ja Alwari Tuohitorven yhteisestä kiertueesta vuonna 1975. Pian kiertueen jälkeen Coitus Int hajotettiin, mutta nimitys ”manserock” jäi elämään. Myöhemmin, vuonna 1981, Leskinen teki Ajan henki -albumille kappaleen ”Manserock”.
Kuvanveistäjän tytär
Kuvanveistäjän tytär on Tove Janssonin vuonna 1968 julkaisema teos. Se kertoo tekijänsä lapsuudesta boheemissa taiteilijaperheessä. Lapsen näkökulmasta kerrottu kirja koostuu novellimaisista luvuista.
Juice Leskinen
Vaikutus suomalaiseen rock-musiikkiin
1970-luvun lopulla punk tuli Suomeen, ja Tampereen seudulla perustettiin uusia uuden aallon yhtyeitä, kuten Eppu Normaali ja Popeda. Niiden kautta Leskisen ja muiden ”manserockin isojen poikien” vaikutus levisi 1980-luvulla koko Suomeen. Mikko Alatalo nimittää muistokirjoituksessaan Leskistä ”esipunkin taistelijaksi”, jonka mielestä lauluissa piti olla sanomaa ja rajua riimitystä. Punk-sukupolveen häntä yhdisti paitsi vastahankaisuus yhteiskunnallisia instituutioita kohtaan, myös tapa asettaa kappaleen sisältö teknisen toteutuksen edelle. Monelle suomalaiselle punkkarille Leskinen oli tärkeämpi esikuva kuin esimerkiksi The Clash tai Sex Pistols. Eppu Normaalin laulaja ja sanoittaja Martti Syrjä on maininnut Juice Leskisen kuuluneen nuoruutensa seuratuimpiin idoleihin, joka innoitti Dave Lindholmin ja Hectorin ohella uskomaan suomenkieliseen rock-lyriikkaan. Myöhemmin Leskisen merkityksestä ovat kertoneet myös Ismo Alanko, Heikki Salo, Jippu, Kalle Ahola, Tommi Liimatta ja Paula Vesala.
Leskisen uran alkupuolella muut yhtyeet esittivät hänen kappaleitaan vain hyvin harvoin, eikä hän itsekään yleensä pitänyt näitä harvoja yrityksiä onnistuneina. ”Ne yrittävät laulaa tarkoituksellisesti ohi samalla tavalla kuin minä, mutta eihän sitä voi tehdä.” Myöhemmin monet artistit ovat tehneet Leskisen kappaleista uusia versioita, etenkin hänen kuolemansa jälkeen. Hänen tuotannostaan tehtyjä tribuuttialbumeita ovat esimerkiksi Laulava sydän – Juice Leskinen vuodelta 2000 ja Pate Mustajärven Ollaan ihmisiksi vuodelta 2009. Leskisen musiikkia on esitetty myös hänestä kertovassa musikaalissa, joka sai ensi-iltansa Jyväskylässä Teatteri Eurooppa Neljän esittämänä kesäkuussa 2011. Toinen Leskisestä kertova musikaali sai ensi-iltansa Tampereella Musiikkiteatteri Palatsissa elokuussa 2011.
Kuvanveistäjän tytär
Kristiina Kivivuoren suomennos ilmestyi 1969.
Juice Leskinen
Vaikutus suomalaiseen rock-musiikkiin
On arvioitu, että Juice Leskinen on vaikuttanut merkittävästi paitsi tamperelaisen rock-musiikin kehitykseen, myös siihen, että rock on Suomessa hyväksytty yhdeksi taidemuodoksi ”korkeakulttuurin” rinnalla. Jukka Virtasen mukaan Leskinen teki angloamerikkalaisesta nuorisokulttuurista suomalaista taidetta. Leskisen arvostuksesta kertoo sekin, että presidentti Koivisto kutsui Leskisen Linnan juhliin vuonna 1986 yhtenä ensimmäisistä rock-muusikoista.
Teokset Leskisestä
thumb|Santtu Luodon ja Mikko Montosen Juice ilmestyi vuonna 2007. Juice Leskisen elämää, tuotantoa ja uraa on käsitelty useammassakin kirjassa. Monet niistä perustuvat Leskisen haastatteluihin. Juho Juntunen kirjoitti 1981 ensimmäisestä Tuuliajolla-risteilystä kirjan, jossa Leskinen on merkittävässä osassa, ja Reijo Korpeinen toimitti 1987 haastattelumuotoisen kirjan Ekkös sää Juice oo, jossa on mukana runsaasti laulutekstejä. Lasse Halme on tehnyt lisensiaatintutkielman Leskisen 19 LP-levyn kappaleiden teksteistä, ja tutkielma on ilmestynyt myös painettuna omakustanteena 1992.
Foos Gas Engine Company
Foos Gas Engine Company oli amerikkalainen moottorivalmistaja, joka toimi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Ohion Springfieldissä.
Juice Leskinen
Teokset Leskisestä
Tamperelainen Radio 957 teki vuonna 1990 Leskisen 40-vuotisjuhlan kunniaksi 40-osainen dokumenttisarjan Juice 40. Siinä käytiin läpi koko hänen levytetty tuotanto kappale kappaleelta vuoteen 1990 asti. Mukana on myös julkaisemattomia äänityksiä Leskisen nuoruusvuosilta ja Coitus Int -yhtyeen alkuajoilta. Ohjelman tuottivat Harri Tuominen ja Waldemar Wallenius. Se esitettiin uusintana loppuvuodesta 2018 RadioPlayssä.
Foos Gas Engine Company
Skotlantilainen insinööri Dugald Clerk oli vuonna 1881 patentoinut venttiilikoneistolla varustetun kaksitahtimoottorin. Tätä Clerkin moottoriin perustuvaa konstruktiota valmisti Yhdysvalloissa Sintz Gas Engine Company. Yhdysvalloissa Clerkin moottorien patenttioikeuksien haltijana oli springfieldiläinen liikemies ja keksijä John Foos. Foos perusti vuonna 1887 (joidenkin lähteiden mukaan 1889) Ohion Springfieldiin Foos Gas Engine Company -nimisen yhtiön, valmistamaan aluksi moottoreita Clerkin suunnitelmien pohjalta, mutta yhtiö laajensi pian tuotantoaan, omaa suunnittelua oleviin, eri koko- ja teholuokkien moottoreihin.
Juice Leskinen
Teokset Leskisestä
Näiden haastatteluiden pohjalta tekivät Kaj Lipponen, Harri Tuominen ja Waldemar Wallenius vuoden 2020 helmikuussa ilmestyneen, Into Kustannuksen kustantaman 300-sivuisen kirjan Juice puhuu – Kootut muistelmat, ISBN: 9789523512627 ja saman vuoden elokuussa ilmestyi samojen tekijöiden kirjan toinen osa, 240-sivuinen Juice puhuu – Kootut muistelmat, vol II, ISBN: 9789523513532.
Foos Gas Engine Company
Vuonna 1900 Foos Gas Engine Company väitti olevansa maailman suurin moottorivalmistaja, väite jonka paikkaansapitävyyttä on lähes mahdoton todentaa tai kumota. Yhtiö valmisti kaasu- ja öljymoottoreita, kuten niitä tuolloin kutsuttiin, paikallisvoimakäyttöön. Aikakaudelle tyypilliseen tapaan samoja moottoreita sovellettiin myös venekäyttöön ja maakulkuneuvojen voimanlähteiksi. Yhtiö valmisti myös ainakin vuoteen 1905 saakka, omavoimaisesti liikkuvia, maatalouden koneita vetäviä laitteita. Nämä koneet ja niiden moottorit olivat englanninkieliseltä nimeltään traction engine, josta juontuu edelleen sana traktori. Foosin moottoreita myytiin aikoinaan maailmanlaajuisesti.
Yhtiö keskittyi 1920-luvulla enemmälti paikallisvoiman tuottamiseen ja erityisesti puun sahaamisessa käytettävään kalustoon. Paikallisvoimamoottoreita on valmistettu Foosin nimellä vielä vuonna 1942, vaikka yhtiön omistajana oli jo vuodesta 1927 saakka ollut Missourin St.Louisista kotoisin ollut Fulton Iron Works.
Juice Leskinen
Teokset Leskisestä
Vuonna 2002 ilmestyi Harri Rinteen Juice ON Juice OFF, jota on pidetty terävänä ja kriittisenä. Rinne luonnehtii Leskistä nimityksillä ”hullu, runoilija, juoppo ja profeetta”. Vuonna 2005 Reijo Ikävalko teki kirjan Juicen äeti – Eini Kuikka (2005).
Leskisen kuoleman jälkeen ilmestyi vuonna 2007 Esa Keron kirjoittama ja Juha Metson kuvittama Pieni kirja Juhani Leskisestä. Sitä on luonnehdittu ”henkilökohtaiseksi yksinpuheluksi”, joka kertoo yhtä paljon Kerosta itsestään kuin Leskisestä. Samana vuonna julkaistiin myös laajempi teos, Santtu Luodon ja Mikko Montosen Juice, jossa on myös Mikko Alatalon muistokirjoitus ja perusteellinen diskografia. Vaikka Luoto ja Montonen tunsivat Leskisen hyvin, heidän kirjaansa on arvosteltu kiireellä tehdyksi ”kaverikirjaksi”, joka ei tuo Leskisen taiteilijakuvaan uutta.
Juicesta ilmestyi vuonna 2014 ensimmäinen perusteellinen elämäkerta, Antti Heikkisen kirjoittama kirja ''Risainen elämä. Juice Leskinen 1950–2006''.
Leskinen ehti kirjoittaa muistelmiaan vuoteen 1988 asti. Kirja ilmestyi vuonna 2003 nimellä Siinäpä tärkeimmät. Hän kertoo muistelmissa toisaalta omasta lahjakkuudestaan ja saavutuksistaan, mutta myös epäluulosta, ryyppäämisestä ja riidoista. Ilkka Mattilan arvion mukaan kirjan kieli on tiivistä ja nokkelaa varsinkin Leskisen kuvatessa lapsuuttaan ja nuoruusvuosiaan, mutta myöhemmät vaiheet on kuvattu rikkonaisemmin.
Yle Radio Suomessa esitettiin heinäkuussa 2016 Juice Leskisestä kertova fiktiivinen 20-osainen kuunnelma Juicen Taivaallinen Aulabaari. Kuunnelman käsikirjoittaja on elämäkerran kirjoittanut Antti Heikkinen ja ohjaaja Ola Tuominen.
Loppuvuodesta 2016 sai ensi-iltansa Timo Tapion ohjaama Leskisestä kertova elokuva Nahjus enkelini. Kyseessä ei ole kuitenkaan elämäkertaelokuva, eikä se edes sijoitu Juice Leskisen elinaikaan. Leskistä elokuvassa esittää Ilkka Aro.
Juice Leskisestä on tehty toinenkin elokuva, Antti Heikkisen kirjoittamaan elämäkertakirjaan Risainen elämä perustuva Juice. Sen kuvaukset tehtiin vuonna 2017. Teppo Airaksisen ohjaaman elokuvan pääosassa on Riku Nieminen, ja se sai ensi-iltansa 26. joulukuuta 2018. Elokuvan budjetti oli 1,7 miljoonaa euroa ja Suomen elokuvasäätiö tuli sitä 689 000 eurolla.
Kuopion kaupunginteatterissa saa 2020 kantaesityksensä Leskisen musiikkiin perustuva draamakomedia työnimeltään Kaksoiselämää. Näytelmän käsikirjoittaa Soundi-lehden entinen päätoimittaja Timo Kanerva ja ohjaa Olli-Matti Oinonen.
Palkinnot ja tunnustukset
Juice Leskiselle myönnettiin Erikois-Emma ensimmäisessä Emma-gaalassa vuonna 1983, ja ”Kaksoiselämää” sai Vuoden iskelmä -Emman 1986. Tampereen kaupungin säveltaidepalkinnon hän sai vuonna 1985 ja Valtion säveltaidepalkinnon 1989. Vuonna 1991 Leskiselle myönnettiin ensimmäinen Juha Vainion sanoittajapalkinto, ja Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon hän sai 1992. Vuonna 1994 Suomen runoilijaliitto valitsi hänet Vuoden runoilijaksi (Poeta Finlandiae). Lisäksi hänelle myönnettiin valtion puolikas taiteilijaeläke vuonna 2006. Leskinen arvosti Juha Vainio -palkintoa paljon ja piti sitä rakkaimpana palkintonaan. Saamaansa puolikasta taiteilijaeläkettä hän kommentoi sanomalla olevansa siten ”puoliksi ansioitunut”.
Leskisen synnyinkaupungissa Juankoskella on hänen kunniakseen 1980-luvulla nimetty Juicen tori, jonne pystytettiin vuonna 1995 virolaisen kuvanveistäjän Villu Jaanisoon suunnittelema näköispatsas.
Milton R. Krasner
Milton R. Krasner (17. helmikuuta 1901 Philadelphia, Pennsylvania – 17. heinäkuuta 1988 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän oli Oscar-ehdokkaana kaikkiaan seitsemän kertaa ja sai palkinnon vuoden 1954 elokuvasta Kolme kolikkoa lähteessä. Uransa aikana Krasner ehti kuvata yli 170 elokuvaa.
Kermadecinviistäjä
Kermadecinviistäjä (Pterodroma cervicalis) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Se pesii Tyynenmeren lounaisosissa Kermadecsaarien Macauley Islandilla (noin 50 000 paria vuonna 1988), Norfolkinsaaren Phillip Islandilla (muutama pari) ja Vanuatun Mere Lavalla. Osbert Salvin kuvaili lajin holotyypin Kermadecsaarilta 1891.
Nomade Collection
Nomade Collection Oy Ab on suomalainen urheiluvaatteiden suunnitteluun, valmistukseen ja markkinointiin keskittyvä yritys. Vuonna 1999 perustetun yrityksen kotipaikka on Mustasaari.
Nomade Collection Oy:n pääkonttori on Vaasassa. Yrityksen myyntikonttorit sijaitsevat Tampereella, Borlängessä, Haldenissa, Moskovassa sekä Tartossa.
Tuotanto ja markkinat
Nomade Collection Oy myy urheiluvaatteita Noname- ja Stoneham-nimisillä tuotemerkeillä 28 maassa. Päämarkkinat sijaitsevat Euroopan lisäksi Kiinassa.
Nomade Collection Oy:n asiakkaina on pääasiassa maastohiihto-, suunnistus- ja yleisurheiluseuroja. Yksistään Suomessa yrityksellä on lähes 500 seura-asiakasta.
Pentium Extreme Edition
Pentium Extreme Edition on Intelin prosessorituotesarjalle annettu nimi, joka esiteltiin kevään 2005 Intel Developers Forum -tapahtumassa. Suoritin perustuu tuplaytimelliseen Pentium D:hen, mutta siinä on hypersäikeistys kytketty päälle, joten useaa suoritinta tukevat käyttöjärjestelmät näkevät 4 loogista suoritinta (2 x 1 fyysista ydintä). Suoritin tukee myös EM64T:tä ja NX-bittiä. Siinä on myös ei-lukittu kerroin ylikellotuksen sallimiseksi. Varhaisimpien tehokkuusraporttien mukaan suoritin on vakaa 3,8 gigahertsiin asti ilmajäähdytyksellä. Pentium Extreme Edition julkaistiin alkuvuonna 2005, hintaluokkana $999,99 (OEM) tai $1200 (Retail).
Katso myös
Pentium D
Gunnar Westerholm
Gunnar Westerholm (26. kesäkuuta 1917 Helsinki – 10. joulukuuta 1976 Helsinki ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Westerholm edusti urallaan Kiffeniä vuosina 1939–1946. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 33 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Westerholm pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1943.
Toisena lajinaan Westerholm pelasi jääkiekkoa HSK:ssa ja KIF:ssa 1935-45.
Derýneia
Derýneia on kylä ja kunta (Δήμος Δερύνειας, Dímos Derýneias) Famagustan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
pienoiskuva|vasen|Kaikkien Pyhien (Ágioi Pántes) kirkko. Derýneia sijaitsee Kyproksen kaakkoisosassa lähellä vihreää linjaa, noin kolme kilometriä Paralímnistä ja yhdeksän kilometriä Agía Nápasta pohjoiseen. Kylä tunnetaan erityisesti mansikankasvatuksesta.
Painonnoston maailmanmestaruuskilpailut 2019
Vuoden 2019 painonnoston maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 18.–27. syyskuuta 2019 Pattayalla, Thaimaassa. Sekä miehet että naiset kilpailivat kymmenessä painoluokassa. Kiina voitti painoluokista kymmenen sekä Pohjois-Korea ja Armenia kaksi.
Paperihaava
thumb|250px|Paperihaava Paperihaava syntyy, kun paperiarkki tai muu litteä, teräväreunainen esine viiltää ihoon haavan.
Paperihaava aiheuttaa usein huomattavaa kipua siihen nähden, että verenvuoto on vähäistä. Tämä johtuu siitä, että paperihaavan muoto ärsyttää monia ihon tuntoreseptoreita samanaikaisesti ja verenvuodon vähyys pitkittää reseptoreiden altistumista ilmalle. Lisäksi tällaiset haavat syntyvät tyypillisesti sormiin, joissa tuntoreseptoreita on erityisen tiheässä.
Samanlaisia haavoja syntyy helposti myös joidenkin heinäkasvien lehdistä.
The Middle
The Middle on venäläis-saksalaisen DJ-tuottaja Zeddin, yhdysvaltalaislaulaja Maren Morrisin ja yhdysvaltalaisen musiikkiduo Greyn musiikkikappale. Sen julkaisi Interscope Records digitaalisesti ladattavana singlenä 23. tammikuuta 2018. Kappaleen ovat sanoittaneet Sarah Aarons, Zedd, Grey ja The Monsters and the Strangerz, joista kolme viimeisintä myös tuottivat sen. Kappaleelle on toteutettu myös Dave Meyersin ohjaama musiikkivideo, jonka ensiesitys koettiin vuoden 2018 Grammy-palkintogaalassa 28. tammikuuta 2018.
"The Middle" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viiden parhaan joukkoon Malesiassa, Singaporessa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa sekä kymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, Australiassa, Belgiassa (Flanderi), Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Kanadassa, Norjassa, Skotlannissa, Tšekissä, Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa. Lisäksi se myi Australiassa sekä Yhdysvalloissa kolminkertaista ja Kanadassa nelinkertaista platinaa.
American Chemical Society
American Chemical Society (ACS) on yhdysvaltalainen kemian seura. Sillä on yli 163 000 jäsentä, joten se on samalla maailman suurin tieteellinen seura. ACS on perustettu Yhdysvalloissa vuonna 1876.
ACS kokoontuu kaksi kertaa vuodessa, jolloin edustettuina ovat kaikki kemian alueet. Näiden lisäksi kemian erikoisalueet pitävät vuosittain lukuisia pienempiä konferensseja. Järjestö julkaisee huomattavan määrän akateemisia aikakauslehtiä, muun muassa Journal of the American Chemical Society -lehteä. ACS on voittoa tavoittelematon järjestö, mutta toimintansa rahoittamiseen järjestö saa tuloja Chemical Abstracts Service -palvelusta sekä julkaisuista. Chemical & Engineering News on viikoittainen uutislehti, jota ACS julkaisee ja lähettää kaikille jäsenilleen. ACS:lla on jäseniä 189 paikallisosastossa sekä 33 teknisessä osastossa.
Aino-Kaarina Pajari
Aino-Kaarina Pajari (1957 Tervola – helmikuu 2022 ) oli suomalainen taidegraafikko. Jyväskylässä asunut Pajari käytti taidegrafiikassaan useimmiten carborundum-menetelmää. Hän myös toteutti esinekoosteita ja otti valokuvaustekniikan osaksi ilmaisua.
Ura
pienoiskuva|pysty|Kiveen kirjoitetut, 2002, Jyväskylä. – Teoksen yksi osa. Pajari opiskeli vuosina 1973–1975 Kankaanpään taidekoulussa. Hän opiskeli vuosina 1975–1978 Lahden taideoppilaitoksessa graafista suunnittelua ja jatkoi Lahden taidekoulussa 1978–1980 taidegrafiikan opiskelulla.
Pajari piti vuoden 1983 jälkeen 29 yksityisnäyttelyä ja osallistui 29 ryhmä- ja yli 30 yhteisnäyttelyyn Suomessa. Euroopassa hän osallistui 15 ryhmä- ja yhteisnäyttelyyn. Vuosina 1980–2020 Pajari osallistui 24 kansainväliseen näyttelyyn Suomessa ja muualla Euroopassa, Intiassa, Japanissa ja Taiwanissa.
Pajarin julkinen moniosainen teos Kiveen kirjoitetut paljastettiin vuonna 2002 Jyväskylän Rantaraitin varrelle. Teos koostuu seitsemästä harmaasta graniittipaadesta, joihin on kaiverrettu Pajarin kokoamia ihmisten lausumia toiveita.
Flórina (alueyksikkö)
Flórinan alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Länsi-Makedonian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Flórina. Alueyksikön pinta-ala on 1 924 neliökilometriä ja asukasluku 51 414 (vuonna 2011).
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu kolmeen kuntaan seuraavasti:
Sound of White Noise
Sound of White Noise on yhtyeen Anthrax kuudes studioalbumi, jonka Elektra Records julkaisi toukokuussa 1993. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi uuden laulajan John Bushin kanssa, ja viimeinen albumi kitaristi Dan Spitzin kanssa.
Levyn kappaleessa Black Lodge koskettimia soittaa Angelo Badalamenti ja Kenny Landrum. Albumin tyyli jakoi hieman fanien mielipiteitä levyn grunge-vaikutteiden takia, sillä juuri grunge oli tuolloin saanut jalansijaa musiikin valtavirrassa.
Kurosivonviistäjä
Kurosivonviistäjä (Pterodroma hypoleuca) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen elinympäristö käsittää Japanille kuuluvat Ogasawarasaaret ja Havaijin luoteissaariston. Populaation koko on noin miljoonaa yksilöä. Osbert Salvin kuvaili lajin holotyypin Tyynenmeren pohjoisosasta 1888.
Samoanviistäjä
Samoanviistäjä (Pterodroma nigripennis) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva valtamerilintu. Sen elinympäristö käsittää Tyynenmeren lounaisosan Lord Howelta ja Australian itärannikolta Kermadecsaarille, josta pohjoiseen Uuteen-Kaledoniaan ja etelään Chathamsaarille, sekä Australsaaret. Populaation koko on 8–10 miljoonaa yksilöä. Walter Rothschild kuvaili lajin holotyypin Kermadecsaarilta 1893.
Borsod-Abaúj-Zemplén
Borsod-Abaúj-Zemplén on lääni Koillis-Unkarissa. Se rajautuu Nógrádin, Hevesin, Jász-Nagykun-Szolnokin, Hajdú-Biharin ja Szabolcs-Szatmár-Beregin lääneihin sekä pohjoisessa Slovakiaan. Läänin pinta-ala on 7 247 km² ja väkiluku arviolta 667 594 (vuonna 2015). Läänin pääkaupunki on Miskolc. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Sátoraljaújhely, Ózd, Tiszaújváros sekä viinien kaupunki Tokaj ympäröivine viinialueineen.
Alue on suurelta osin mäkistä maastoa, ja sen länsiosassa kohoaa Bükkvuoristo. Kaakossa Tiszajoen ympäristössä maasto on tasaisempaa. Tiszan sivujokia ovat Sajó ja Bodrog.
Lunascape
Lunascape Orion on verkkoselain. Sen kehittelytyö aloitettiin 2001 Tokiossa. Vuonna 2008 selain julkaistiin kansainvälisille markkinoille ja Lunascape avasi toimiston Sunnyvalessa, Yhdysvaltain Kaliforniassa. Selaimen viimeisin päivitys on helmikuulta 2018.
Lunascape on yksi niistä selaimista, jotka kuuluvat tätä artikkelia laadittaessa selainvalinta-valikkoon. Tuo valikko ilmestyy Microsoftin Windows-käyttöjärjestelmän saapuneitten päivitystietojen muassa. EU määräsi Microsoftin tarjoamaan vaihtoehtoja, omalle Internet Explorer (IE) -selaimelleen.
Lunascape Orion on artikkelin kirjoitushetkellä ainoa selain, joka kykenee käyttämään kolmea eri selainmoottoria samanaikaisesti. Niin ikään kesken selauksen voidaan selainmoottoria vaihtaa. Kirjauduttaessa eri yhteisöpalveluihin, jollainen Wikipediakin on: saattaa äkillinen istunnon aikana tapahtuva tahaton uloskirjautuminen olla mahdollista, mikäli selainmoottoria vaihdetaan session aikana.
Lunascape -selaimesta on olemassa suomenkielinen versio, joka on numeroinniltaan 6. Selaimen koko, taikka vaatima muistitila on noin hieman alle 50 megatavua (Mt). Ohjelman vaatima muistitila on optionaalista, eli käyttäjän tekemistä valinnoista riippuvaista. Pienin latausoptio vie muistitilaa arviolta 17 Mt verran, jossa ei ole mukana WebKit-ydintä. Selaimen vaatiman tiedoston lataaminen tapahtuu fyysisesti Japanista (verkkopäätteen tunnus: "jp").
Lunascape Orion toimii ainakin Microsoftin Windows- käyttöjärjestelmissä, myös Windows 7:ssä. Englanninkielisenä on saatavilla oleva tuorein versio 6.8.0 (sekä suomenkielisenä 6.4.1). Selainohjelman lataaminen sekä käyttö ovat maksuttomia.
Lähdetieto, sekä selainohjelman virallinen kotisivu
Lunascapen kotisivut
Vladimir Aksjonov
Vladimir Aksjonov (Влади́мир Ви́кторович Аксёнов) (s. 1. helmikuuta 1935 Giblitsy, Venäjän neuvostotasavallassa) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Dromolaxiá-Meneoú
Dromolaxiá eli Dromolaxiá-Meneoú (Δρομολαξιά-Μενεού) on kylä ja kunta (Δήμος Δρομολαξιάς-Μενεού, Dímos Dromolaxiás-Meneoú) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Dreyfus-palkinto
Dreyfus-palkinto on Camille ja Henry Dreyfusin säätiön jakama kansainvälinen kemian alan palkinto. Se on suuruudeltaan 250 000 Yhdysvaltain dollaria ja se jaetaan joka toinen vuosi yhdelle merkittävälle kemian tutkijalle.
Dromolaxiá-Meneoú
Dromolaxiá on Lárnakan esikaupunkialuetta. Se sijaitsee noin viisi kilometriä lounaaseen Lárnakan kaupungista ja pari kilometriä länteen Lárnakan kansainvälisestä lentoasemasta. Dromolaxiássa sijaitsee merkittävä Hala Sultan Tekken moskeija.
Vladimir Aksjonov
Hän valmistui insinööriksi ja sen jälkeen Ilmavoimien instituutista. Hänet valittiin kosmonautiksi 3. maaliskuuta 1975. Hän lensi Sojuz 22- ja Sojuz T-2 -avaruuslennoilla. Hän siirtyi eläkkeelle 17. lokakuuta 1988. Hän toimi sen jälkeen tutkimusinstituutin johtajana.
Dreyfus-palkinto
Dreyfusin veljekset keksivät viskoosin ja perustivat 1900-luvun alussa sitä valmistavan tehtaan kotimaahansa Sveitsiin (Cellonit Gesellschaft Dreyfus and Co), Britanniaan (British Celanese) ja Yhdysvaltoihin (Celanese-yhtiö).
Palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 2009 Harvardin yliopiston tutkija George M. Whitesidesille materiaalikemian saavutuksistaan. Vuonna 2011 palkinnon sai Northwestern-yliopiston Tobin J. Marks katalyytteihin liittyvästä tutkimuksestaan, vuonna 2013 R. Graham Cooks kemiallisten instrumenttien kehitystyöstään Purdue-yliopistossa ja vuonna 2015 Krzysztof Matyjaszewski polymeerikemian tutkimuksestaan Carnegie Mellon -yliopistossa.
Sisäilmasairaudet
thumb|Homevaurio kattorakenteessa. Hometalot aiheuttavat usein sisäilmasairauksia.|alt= Sisäilmasairauksilla tarkoitetaan yleensä kosteusvaurioperäisiä sairauksia, joihin liittyy altistumista homeille ja niiden aineenvaihduntatuotteille. Kosteusvaurioperäisiin oireisiin ja sairauksiin kuuluu useita mekanismeja. Näitä ovat esimerkiksi infektiot, toksiset vaikutukset, allergiat, ärsytysvaikutukset ja systeeminen inflammaatio.
Suomalainen tutkimusryhmä onnistui osoittamaan vuonna 2017 suoran yhteyden sisäilman heikon laadun ja työntekijöiden oireilun välillä. Ryhmä onnistui samalla kehittämään sisäilman myrkyllisyyttä kuvaavan mittarin, joka perustuu ympäristömyrkyille äärimmäisten herkkien sian siittiöiden käyttöön ilmanlaadun inkikaattorina. Aiemmat tutkimukset olivat epäonnistuneet suoran syy-yhteyden osoittamisessa sen vuoksi, että sopivaa mittaria oli ollut niin vaikea löytää. Oireita aiheuttavia mikrobeja ei kannata mitata koehenkilöistä, koska ne eivät lisäänny pääsääntöisesti ihmisen elimistössä.
Yksilölliset erot oireilussa ja sairastelussa voivat vaihdella paljonkin, kuten muidenkin ympäristöaltisteiden yhteydessä. Erot riippuvat altistuksen keston ja vakavuuden lisäksi esimerkiksi geeniperimästä, aikaisemmasta terveydentilasta ja ravitsemuksesta. Altistumisen yhteydessä on todennettu seuraavia tekijöitä: homeet ja niiden itiöt, mykotoksiinit, bakteerit, bakteerien endotoksiinit ja muut soluseinän komponentit, amebat, tuhoeläinten läsnäolo, hyttyset ja pölypunkit sekä rakennusmateriaalien kemialliset päästöt. Sisäilmassa voi olla myös poikkeuksellisen paljon viruksia.
Sairauksia, oireita ja sairastumismekanismeja
Mikrobikasvustoille altistuminen saattaa aiheuttaa infektioita, mykoosia, nenä- ja sivuonteloiden tulehdusta, IgE-välitteisiä allergioita, astmaa ja muita yliherkkyyksiä, keuhkotulehduksia, immuunisuppressiota, immunomodulaatiota, autoimmuunisairauksia, mitokondrioiden toimintahäiriöitä, syöpiä, munuaissairauksia, DNA-addukteja sekä mutaatioita mitokondrioiden DNA:ssa.
Kosteusvaurion seurauksena syntyneen mikrobikasvuston aiheuttama selvästi yleisin oire on uupumus tai heikotus. Mikrobien itiöille ja aineenvaihduntatuotteille altistuminen aiheuttaa usein myös neurokognitiivisia oreita, lihas- ja nivelkipuja, päänsärkyä, unettomuutta, heikotusta ja pyörrytystä, ahdistuneisuuta, masentuneisuutta, ärtyisyys, ruoansulatuskanavan ongelmat, vapina, tasapainohäiriöt, sydämentykytys, verisuonitulehduksia, angioödeemaa ja keskushermoston toimintahäiriötä.
Sairastumiseen vaikuttavia mekanismeja on yleensä paljon ja ne vaikuttavat myös toisiinsa. Altistumisen yhteydessä tapahtuu usein inflammaatioreaktio, jolla on merkittävä rooli kosteusvaurioperäisten sairauksien ilmenemisessä. Merkittävä mekanismi kosteusvaurioperäisissä terveysongelmissa on hapetusstressi.
Monet mikrobit tuottavat lisäksi molekyylejä, jotka aiheuttavat sähkövuotoa ja oikosulkuja solun sähköiseen viestintään ja energianhankintaan. Esimerkiksi leusiinista, proliinista, seriinistä, aspartaatista, glutamaatistia ja tyrosiinista koostuvat rasvaliukoiset amylosiini-molekyylit tuottavat solujen lipidikalvoihin kationiselektiivisiä ionikanavia, jotka läpäisevät kaliumia, natriumia ja kalsiumia suhteessa 26, 15 ja 3,5. Tämä johtaa siihen, että kaliumia vuotaa soluista ulos korvautuen veriplasmasta saapuvalla natriumilla, mikä tuhoaa mitokondrioiden ja solukalvojen sähköisen tasapainon. Myös valinomysiinin myrkyllisyys johtuu sen kyvystä kuljettaa kaliumia solukalvojen läpi, mikä luhistaa solujen kaliumtasapainon.
Sisäilmasta sairastuneiden hoito ja oikeusturva
Helsingin seudun yliopistollisen keskussairaalan infektiosairauksien klinikan ylilääkärinä työskennelleen Professori Ville Valtosen mukaan terveydenhuoltohenkilöstö tuntee homesairaudet ja niihin liittyvät yliherkkyydet huonosti, minkä vuoksi tuhansille potilaille annetaan väärä masennusdiagnoosi. Valtonen kritisoi vuonna 2017 Kansaneläkelaitosta, suomalaisia vakuutusyhtiöitä ja Työterveyslaitosta siitä, että ne rikkovat lakia, kun eivät myönnä homesairaille heille kuuluvia lakisääteisiä etuuksia. .
Lääkäriseuran Duodecimin Käypä hoito -työryhmä otti vuonna 2016 sellaisen kannan, ettei työpaikan sisäilmaan liittyviä oireita pidä katsoa perusteeksi myöntää potilaalle sairauslomaa, ammatillista kuntoutusta, kuntoutustukea eikä työkyvyttömyyseläkettä. Tämä on aiheuttanut kiistaa lääkäreiden keskuudessa, ja lääkäriseura Duodecimia on arvosteltu myös siitä, että se nimesi työryhmään useita vakuutusyhtiöiden laskuun työskenteleviä lääkäreitä. Työryhmään ei kutsuttu myöskään sisäilmatutkimukseen perehtynyttä ympäristölääketieteen professoria Tuula Putusta.