cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sakaali (sarjakuvahahmo)
Historia
Hän palasi joka kesä, mutta kulutti loput vuodesta Manhattanilla, jossa hän oli saanut aseman Empire Staten yliopiston professorina. Siellä hänen veljensä esitteli hänet Peter Parkerille samana päivänä, kun Miles näki ja rakastui välittömästi Gwen Stacyyn. Tunteidensa häiritsemä Miles vakuutteli itselleen tarkoitustensa olevan isällisiä ja että Gwen oli kuten tytär jota hän ei saanut, tukahduttaen muistot kuolleista lapsistaan. Seuraavana lukukautena sekä Peter että Gwen olivat hänen biologian kurssillaan. Jatkaen tutkimustaan Uusien Miesten parissa Miles palkkasi Anthony Serban avustajakseen ja laittoi hänet keräämään solunäytteitä kurssin oppilailta. Hän loi seerumin näistä näytteistä ja ruiskutti sitä Uusiin Miehiinsä. Seerumi teki heistä ihmisiä, mutta muutti heidät eläviksi ruumiiksi ja sitten tappoi heidät. Miles yritti luoda genetiikan avulla toiset kehot Uusille Miehille, tehden ensimmäiset tutkimuksensa kloonauksen alalla, jota hän myöhemmin jatkoi ESU:ssa Serban kanssa. New Yorkissa Miles kutsui parhaan oppilaansa Peterin tiede-esitykseen. Kun Peter toi mukanaan Gwen Stacyn, Miles pystyi vain ilmaisemaan tyytyväisyytensä. Kun Hämähäkkimies ilmaantui, Miles esitti mielenkiintonsa tutkia häntä.
Peter Parkerille Miles oli professori, joka parjasi häntä lintsauksesta. Jopa sen jälkeen kun Gwen Stacy kuoli Vihreän Menninkäisen (Norman Osborn, myös oletettiin kuolleen) käsissä, Miles jatkoi tätä esitystä mutta sisimmässään oli romahtaa. Seuraavana päivänä Gwenin kuoleman jälkeen Serba näytti heidän kloonikokeensa tuottaman sammakon. Seuraavaksi Miles antoi Serballe Gwenin ja Peterin solunäytteet. Kun Serba tajusi kloonaavansa ihmisiä, hän tuli Milesin luokse ja vaati heidän tuhoamistaan. Tukkiessaan Serban suun Miles vahingossa tappoi hänet. Poissa tolaltaan hän vakuutti itselleen, että joku muu teki murhan. Kävellessään sakaaleja käsitelleen oppitunnin ohi hän muisti sakaalimiehensä ja loi itselleen pahan alter egon: Shakaalin. Hän suunnitteli vihreän asun sähkökynsien kanssa ja aloitti tiukan harjoittelun. Uskoen Hämähäkkimiehen olevan vastuussa Gwenin kuolemasta Miles halusi kostaa, mutta hänen paha puolensa halusi myös olla rikospomo. Tämän takia Shakaali sai Tuomarin tappamaan seittisingon. Seuraavaksi hän murhasi Tuomarin kollegan Mekaanikon, toivoen syyttävänsä rikoksesta Tuomaria. Kun tämä epäonnistui, hän järjesti tapaamisen Nuijapään, Tohtori Mustekalan ja Hämähäkkimiehen välillä, toivoen saavansa jengien alueet itselleen, mutta tämäkin suunnitelma epäonnistui.
Cronstedt
Cronstedt on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin vapaaherrallisena sukuna numero 50. Marten Gavelius, Axel Oxenstiernan tilanhoitaja aateloitiin nimellä Cronstedt 17. joulukuuta 1686. Suomessa suku on omistanut muun muassa Herttoniemen kartanon.
Sakaali (sarjakuvahahmo)
Historia
Tänä aikana Norman Osborn, joka oli salaa yhä elossa, oli tehnyt itsestään Euroopassa rikollisneron, johtaen Juonijoiksi kutsuttua salaseuraa. Hän tuli mukaan auttaakseen Milesin kloonausta Juonijoiden edustajan avulla. Juonija sai Seward Trainerin kiinni salaisuuksien varastamisesta ja vaati tulevaa palvelusta vaihdossa suunsa pitämisestä kiinni. Yhdessä Miles, Seward ja Juonija synnyttivät ensimmäisen onnistuneen kloonin Peter Parkerista. Tällä kloonilla alkoi kuitenkin ilmetä solujen rappeutumista ja Miles suunnitteli tappavansa tämän virheellisen luomuksen, mutta klooni pakeni nimeten itsensä myöhemmin Kaineksi. Muita epäonnistuneita klooneja seurasi kunnes Miles jalosti tekniikkaansa ja jotenkin loi vakaat kloonit Peter Parkerista, Gwen Stacystä ja itsestään. Miles palasi hetkeksi Uusien Miestensä pariin, tällä kertaa naamiopersoonassaan, ja inspiroi Shakaalin Kultin syntymän. Hän vannoi täyttävänsä lupauksensa, mutta ei koskaan palannut. Kotona hän käytti huumeita ja hypnoosia saadakseen kloonit toteuttamaan tahtonsa, ja alkoi kiduttaa Hämähäkkimiestä lähettämällä Gwenin kloonin Peter Parkerin asunnolle.
Ennen suunnitelmiensa jatkamista Miles yhdisti solunsa geneettiseen virukseensa luodakseen kloonin, jonka tarkoitus oli tuhota ihmisrotu, mutta olento heräsi liian aikaisin saadakseen täydet voimat ja siitä tuli Raato. Lopulta, yhdessä Tarantulan (Anton Miguel Rodriguez) kanssa Shakaali paljasti henkilöllisyytensä Hämähäkkimiehelle, ja asetti sitten hän taisteluun klooniaan vastaan, joka päättyi räjähdykseen, joka näytti tappavan sekä Milesin että luomuksen. Todellisuudessa kuollut Shakaali oli klooni. Miles tuli piilostaan, löysi molemmat Hämähäkkimiehet elossa ja ruiskutti oikeaksi luulemaansa lääkettä, joka simuloi kuolemaa. Hänen suunnitelmansa oli myöhemmin noutaa ruumis, herättää hänet ja aivopestä hänet luulemaan olevansa klooni. Tämän vakuuttamana tämä ”oikea” Hämähäkkimies otti nimekseen Ben Reilly ja lähti kaupungista.
Todellisuudessa Seward Trainer oli manipuloinut Milesin testejä, seuraten Norman Osbornin salaista tavoitetta, ja Ben Reilly oli klooni. Miles muutti labraan New Yorkin pohjoisosaan, jossa hän vietti viisi vuotta geneettisessä regeneraatiokammiossa, muotoillen kehonsa muistuttamaan sakaalimiestään, luoden klooneja matkan päästä ja tullen täysin hulluksi. Kehittäjä, joka luuli Shakaalin kuolleen, pakotti tämän Kultin piiloon ja väärensi Milesin käsialalla kirjoitetun päiväkirjan kloonityöstään väittäen Peter Parkerin ja Gwenin Stacyn kloonien olevan geneettisesti uudelleen rakennetut Serba ja nainen nimeltä Joyce Delany. Kehittäjä vei myös Milesin geneettisen viruksen, joka muutti opiskelija Malcolm McPriden toiseksi Raadoksi. Uskoen kaiken tämän superolento Uneksija muutti Gwenin kloonin Joyceksi, mutta hän muuttui takaisin, tavaten myöhemmin ja mennen naimisiin Warren Milesin, professori Warrenin kloonin kanssa joka lopulta rappeutui.
Milesin regeneraation lähetessä loppuaan hän kutsui Ben Reillyn, nyt Purppurahämähäkki, ja Peter Parkerin labraansa, jossa hän kidutti heitä vinkeillä todellisista henkilöllisyyksistä ja lähetti heidän kimppuunsa nopeasti rappeutuvia klooneja, paljastaen jopa kolmannen Peter Parkerin jonka hän väitti olevan alkuperäinen. Hänen todellinen tavoitteensa oli päästä Ravencroftin instituuttiin varastamaan Shriekin ruumiissa olevan raatoviruksen näytteen. Kun Seward Trainerin vaihdos testituloksissa todisti Ben Reillyn olevan oikea Hämähäkkimies, Miles liittoutui kolmannen Parkerin, geenimuunnellun kloonin kanssa jonka hän nimesi Hämitsariksi, päästääkseen parannellun Raatoviruksensa Pennsylvanian Springvilleen tappaen kaupungin kaikki asukkaat. Shakaali suunnitteli räjäyttävänsä seuraavan viruspommin Daily Buglen katolla, mutta sai vastaansa Hämähäkkimiehen, Purppurahämähäkin, Mary Jane Watson-Parkerin ja Gwen Stacyn kloonin. Kun Gwen putosi katolta, Milesin rakkaus häntä kohtaan tuli pintaan ja hän yritti pelastaa naisen, mutta putosikin omaan kuolemaansa. Paitsi tietysti jos hänkin oli klooni.
Miles Warrenin pojaksi oletettu, mahdollisesti Sakaalimies, ryhtyi uudeksi Shakaaliksi mutta Beeta-Lentue voitti hänet nopeasti.
Sakaali muissa medioissa
thumb|left|Dr. Miles Warren Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Sakaalia ei koskaan nähty Hämähäkkimies-animaatiosarjassa, mutta hänen normaali muotonsa, tohtori Miles Warren, kylläkin. Hänen osuutensa päättyy niin keskeneräisesti, että on suotavaa arvella, että hänelle oli suunniteltua jatkoa (muuttuminen Sakaaliksi, ehkä), mutta sitä emme kyllä koskaan saa tietää.
Jaksot, jossa Dr. Miles Warren esiintyi:
Iolanda Balaș
Iolanda Balaș (, 12. joulukuuta 1936 Timișoara – 11. maaliskuuta 2016 ) oli romanialainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
Vuonna 1960 Rooman olympialaisissa Balaș hyppäsi 185 cm voittaen peräti 14 sentin erolla seuraavaan. Vuoden 1964 kisoissa hän puolusti kultaansa voittaen tuloksella 190 cm, josta hopeamitalisti jäi 10 senttiä. Balaș oli ensimmäinen kaksinkertainen olympiakultamitalisti naisten korkeushypyssä (samaan pystyi myöhemmin Ulrike Meyfarth).
EM-kisoissa Balaș voitti kultaa Tukholmassa 1958 ja Belgradissa 1962 sekä hopeaa Bernissä 1954.
Hänen uransa korkeushyppääjänä päättyi akillesjänteen repeytymään vuonna 1967.
Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 23. lokakuuta 2001.
Yö paholaisen linnassa
Yö paholaisen linnassa on vuonna 1971 julkaistu belgialainen kauhufantasia, jonka on ohjannut Jean Brismée.
Randall Garrett
Garrett muistetaan parhaiten vaihtoehtoiseen historiaan sijoittuvista Lord Darcy -rikostarinoistaan. Hän kirjoitti niistä yhden romaanin vuonna 1966 ja kaksi novellikokoelmaa.
Heinäkuussa 1979 Garrett sairastui aivotulehdukseen, josta hän ei koskaan toipunut työkuntoon. Hän vajosi koomaan ja kuoli vuonna 1987.
Wuorenheimo
Wuorenheimo on suomalainen aatelissuku, joka on osa Bergbom-sivistyssukua.
Jäseniä
Äitinsä puolelta sukuun kuuluu historiantutkija Kari Selén.
Luettelo Nordin kunnista
border|right|200px|Nordin sijainti Tämä on luettelo Nordin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 652 kuntaa.
KNM Seagull
KNM Seagull oli Norjan merivoimien 16-tykkinen tykkinen sotalaiva, joka valmistui Britannian kuninkaallisen laivaston Seagull-luokan prikitakiloituna sluuppina.
Valmistus
HMS Seagull tilattiin 12. joulukuuta 1804 John Kingiltä Doverista, missä köli laskettiin helmikuussa 1805. Se laskettiin vesille 1. heinäkuuta 1805 ja valmistui 8. heinäkuuta - 21. lokakuuta 1805 Sheernessissä. Alus otettiin palvelukseen elokuussa ensimmäisenä päällikkönään komentaja Robert Cathcart.
Palvelus
Se aloitti aktiivipalveluksensa Pohjanmerellä ja Downsissa. Sen ollessa Tanskan aluevesillä 19. kesäkuuta 1808 Tanska-Norjan laivaston priki KDM Lougen ja kuusi tykkivenettä upottivat sen, jolloin aluksen miehistöstä sai surmansa kahdeksan ja 20 haavoittui. Tanskalaiset nostivat aluksen ja kunnostivat sen oman laivastonsa tarpeisiin. Se palveli 1814 Tanskan laivastossa, ennen kuin se luovutettiin perustettavana olevalle Norjan laivastolle. Se poistettiin palveluksesta 1817.
Suoju
thumb|200px|Suojun kunta Äänisenrannan piirin kartalla. Suoju on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suojoen alajuoksun varrella noin 18 Petroskoista pohjoiseen. Taajamassa on 2 800 ja kunnassa 4 400 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Kunnan alueella virtaavat Suojoki ja Padas. Järviä ovat Ukšjärvi, Surmalahti, Kentjärvi, Lohmoijärvi ja Urozero. Hyötykaivannaisiin kuuluu savi. Luonnonsuojelualueita ovat Urozeron luonnonmuistomerkki sekä visakoivun rauhoitusalue Tšarvitšan kylän lähellä.
Suojun taajamaan luetaan Suojun asema (ven. Šuiskaja) sekä Alisen-Besoutsan (Nižni Besovets), Ylisen-Besoutsan (Verhni Besovets), Matkatšun (Matkatši) ja Yližagjan eli Ylängön (Verhovje) kylät. Muut kylät ovat Kossalmi (Kosalma), Naamoila, Suojun Tšuppu (Šuiskaja Tšupa) ja Tšarvitša (Tsarevitši). Karelskaja Derevnjan taajama on vuonna 2009 perustettu uusi pientaloalue. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 83 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 4 % karjalaisia, 3 % valkovenäläisiä, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Historia
Suojun Pyhän Nikolauksen pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Äänisen viidenneksen verokirjassa vuonna 1496. Venäjän keisarikunnan aikainen Suojun kunta eli volosti sijaitsi Petroskoin pohjoispuolella Äänisjärven rannalla Suo- ja Suunujokien alajuoksujen ympärillä. Kunta kuului Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan. Sen naapureina olivat pohjoisessa Kentjärven ja Kontupohjan kunnat, idässä Jallahti, etelässä Petroskoin kaupunki ja Pyhäjärven kunta sekä lännessä Säämäjärvi. Kuntaan kuului noin 20 kylää, muun muassa Suoju, Suolusmäki, Viitana, Naamoila ja Koskenkylä. Seudun asutus oli etupäässä venäläistä. Eräissä kylissä kuten Naamoilassa ja Viitanassa asui lyydiläisiä.
Suojun kunta lakkautettiin Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja liitettiin kyläneuvostona Äänisenrannan piiriin. Jatkosodan aikana 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Vuosina 1947–1963 Suoju kuului Petroskoin kaupunkiin. Vuosina 1956–1991 sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut
Suojun kautta kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Suojun rautatieasemalta on linja-autoyhteydet Petroskoihin, Kontupohjaan, Suojärvelle ja Aunukseen. Kunnan länsipuolella sijaitsee Petroskoin (Besovetsin) lentoasema.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuurikeskus, kirjasto, poliklinikka, kahvila, ruokala, posti, pankki ja kauppoja. Taajamassa on ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu
Kunnan alueella sijaitsee lukuisia muinaisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu Tšarvitšan tsasouna ja taiteilija Veniamin Popovin huvila. Historiallisia kohteita ovat akateemikko Filipp Fortunatovin hauta Kossalmella sekä lento-onnettomuuksien uhrien muistomerkit Besovetsin lentokentän tienhaarassa ja Suojärven maantien varrella. Seudulla on paljon lomakyliä.
Roger Christian
Roger Allen "Rog" Christian (1. joulukuuta 1935 Warroad, Minnesota – 9. marraskuuta 2011 Grand Forks, Pohjois-Dakota) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja.
Christian kuului Yhdysvaltain maajoukkueeseen, joka saavutti maan ensimmäisen jääkiekon olympiavoiton Squaw Valleyssä 1960. Innsbruckissa 1964 Christianin edustama Yhdysvaltain joukkue oli viides.
Christianin Gordon-veli saavutti jääkiekon olympiahopeaa ja Bill-veli sekä tämän poika Dave saman lajin olympiakultaa.
Vuonna 1989 Christian nimettiin Yhdysvaltain jääkiekon kunniagalleriaan. Hän kuoli 9. marraskuuta 2011 75-vuotiaana.
Vuennijauraoaiv
Vuennijauraoaiv on tunturi Saariselän itäosassa Kuolan piirissä Murmanskin alueen Venäjällä. Se sijaitsee Luttojokeen laskevan Vuennijärven lounaispuolella. Tunturin korkein huippu on 605 metriä korkea. Tunturi kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueeseen ja sijaitsee sen eteläosassa.
Antell
Antell on suomalainen sivistyssuku, jonka tunnetuin haara on aateloitu 1800-luvulla. Samannimisiä sukuja on Suomessa useita muitakin, sillä varsinkin nimen Anttila ruotsintaminen Antelliksi on aikanaan ollut yleistä. Suvun varhaisimmaksi edustajaksi on katsottu 1500-luvun puolivälissä Saloisten pitäjän Piehingin kylän Anttilan talon isäntänä toiminut Antti Pekanpoika. Hänen jälkeläisekseen oletettu 1600-luvun puolivälissä elänyt Paltamon kirkkoherra Johan Matthiae Antilius (myös Anthelius tai Anttelius) on suvun varsinainen kantaisä. Hänen pojanpoikansa alkoivat käyttää nimestä lyhyempää muotoa Antell. Kuopion läänin maaherra Samuel Henrik Antell aateloitiin vuonna 1866 ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1868 numerolla 242. Aatelissuvun tunnuslause on Labora (”Tee työtä!”).
Suvun jäseniä
Taiteen keräilijä ja suurlahjoittaja Herman Antell (1847–1893) on eri sukua.
Robert F. Kennedy
Robert Francis Kennedy (20. marraskuuta 1925 Brookline, Massachusetts – 6. kesäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain oikeusministerinä veljensä, presidentti John F. Kennedyn hallituksessa vuosina 1961–1964. Sen jälkeen hän toimi Yhdysvaltain senaattorina New Yorkista vuodesta 1965 kuolemaansa saakka 1968.
Kennedy pyrki demokraattisen puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1968 vaaleihin. Hänet murhattiin 6. kesäkuuta 1968 kesken vaalikampanjansa.
Varhainen elämä
Robert Francis Kennedy syntyi 20. marraskuuta 1925 Brooklinessa Massachusettsissa Kennedyn sukuun Rose ja Joseph P. Kennedyn seitsemäntenä lapsena yhdeksästä.
Kennedy valmistui Miltonin akatemiasta Massachusettsissa. Hän palveli Yhdysvaltain laivaston reservissä vuosina 1944–1946. Hän valmistui Harvardista vuonna 1948 ja Virginian yliopiston lakikoulusta vuonna 1951.
Työura ennen politiikkaa
Kennedy hyväksyttiin vuonna 1951 Massachusettsin lakimieskuntaan. Hän työskenteli aluksi asianajajana oikeusministeriön rikosjaostossa vuosina 1951–1952 ja sen jälkeen avustavana lakimiehenä ja myöhemmin johtavana lakimiehenä valtionhallinnossa kuten senaatissa ja erilaisissa komiteoissa. Hän työskenteli senaattori Joseph McCarthyn johtamassa tutkimuskomiteassa mutta erosi kuuden kuukauden jälkeen ja myöhemmin tuomitsi McCarthyn kommunistietsinnät Yhdysvaltain armeijassa. Kennedy työskenteli myös ammattiliittojen korruptiota tutkineessa komiteassa ja paljasti Teamstersin Jimmy Hoffan ja David Beckin väärinkäytökset.
Oikeusministerinä
thumb|left|upright|Oikeusministeri Kennedy puhumassa kansalaisoikeusliikkeen jäsenille kesäkuussa 1963. Robert Kennedy toimi veljensä John F. Kennedyn senaatinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1952 ja presidentinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1960. Presidentiksi valittu John F. Kennedy nimitti Robert Kennedyn Yhdysvaltain oikeusministeriksi. Siinä virassa Kennedy toimi tammikuusta 1961 irtisanoutumiseensa asti syyskuussa 1964, jolloin hän aloitti oman vaalikampanjansa senaattiin.
Oikeusministerinä Kennedy taisteli Yhdysvaltain järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan, ja hänen kaudellaan järjestäytyneeseen rikollisuuteen liittyvien tuomioiden määrä maassa nousi yhdeksänkertaiseksi. Kennedy ajoi myös afroamerikkalaisten kansalaisoikeuksia edistämällä heidän äänestämistään, koulunkäyntiään mustien ja valkoisten yhteisissä kouluissa sekä yleisten majapaikkojen käyttöään. Kennedy oli myös presidentin tärkein neuvonantaja ja luotettu mies. Kuuban ohjuskriisin aikana hän neuvotteli Neuvostoliiton kanssa neuvosto-ohjusten poistamisesta Kuubasta. Robert Kennedy kirjoitti Kuuban kriisistä kirjan "Kolmetoista päivää", josta on myöhemmin tehty elokuva.
Senaattorina
thumb|upright|Senaattori Kennedy käymässä [[Brooklynissa, jonka köyhiä alueita hän pyrki kehittämään.]] Kennedy valittiin Yhdysvaltain senaattiin New Yorkin osavaltiosta demokraattina marraskuussa 1964. Hänen aloitteestaan New Yorkissa pantiin alulle useita projekteja esimerkiksi köyhien lasten ja vammaisten opiskelijoiden tukemiseksi sekä Brooklynin köyhien alueiden elinolojen ja työmahdollisuuksien parantamiseksi. Kennedy kävi puhumassa ihmisoikeuksien puolesta Itä-Euroopassa, latinalaisessa Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Hän oli aluksi tukenut presidentti Lyndon B. Johnsonin sotapolitiikkaa Vietnamin sodassa mutta alkoi julkisesti kääntyä sitä vastaan vuonna 1966. Vuonna 1967 hän kehotti Johnsonia lopettamaan Pohjois-Vietnamin pommitukset.
Presidentinvaalikampanja
thumb|left|Senaattori Kennedy vuonna 1968 pyrkimässä presidenttiehdokkaaksi Kennedy ilmoitti maaliskuussa 1968 ryhtyvänsä tavoittelemaan demokraattien presidenttiehdokkuutta. Hän epäröi pitkään, oliko viisasta asettua istuvaa presidenttiä vastaan. Vasta kun senaattori Eugene McCarthy oli Vietkongin Tet-hyökkäyksen jälkeen voittanut New Hamphshiren esivaalit maaliskuussa 1968, Kennedy teki päätöksensä ja ilmoittautui kisaan. Pian tämän jälkeen Johnson ilmoitti, ettei pyrkisi toiselle varsinaiselle kaudelleen.
Hans Dorr
Hans Dorr (7. huhtikuuta 1912 Sonthofen, Saksan keisarikunta – 17. huhtikuuta 1945 Judenburg, Saksa [nyk. Itävalta]) oli saksalainen Waffen-SS-upseeri. Sotilasarvoltaan Dorr oli SS-Obersturmbannführer (everstiluutnantti).
Dorr palveli koko toisen maailmansodan ajan Germania-rykmentissä, joka kuului 5. SS-divisioona Wikingiin. Sodan alkuvaiheessa Dorr toimi komppanianpäällikkönä ja vuoden 1941 marraskuusta alkaen Germanian 1. pataljoonan komentajana. Vuonna 1944 hänestä tuli samaisen rykmentin komentaja.
Dorr palkittiin 1. ja 2. luokan Rautaristeillä, Kultaisella Saksan ristillä ja Rautaristin ritariristillä tammenlehvin ja miekoin. Lisäksi hänelle myönnettiin kaksi panssarintuhoojamerkkiä, hopeinen rynnäkkömerkki, hopeinen lähitaistelumerkki ja kultainen haavoittumismerkki. Hänen osakseen tuli haavoittua 16 kertaa. Viimeisen kerran SS-Obersturmbannführer Dorr haavoittui Budapestin taisteluissa huhtikuussa 1945 ja kuoli vammoihinsa kenttäsairaalassa 7. huhtikuuta 1945.
Robert F. Kennedy
Presidentinvaalikampanja
Kun kolmas tärkeä ehdokas, varapresidentti Hubert Humphrey ei osallistunut esivaaleihin, kaksi Vietnamin sotaa vastustavaa liberaalia ehdokasta Kennedy ja McCarthy kamppailivat tasaveroisesti keskenään: McCarthy vetosi enemmän valkoiseen keskiluokkaan, Kennedy mustiin, latinoihin ja muihin vähemmistöihin, mutta samalla myös "lakia ja järjestystä" kaipaavaan valkoiseen työväenluokkaan.
Vaalikampanjassaan Kennedy ilmoitti aikovansa rakentaa sillat amerikkalaisia erottavien kuilujen yli. Kennedy ehti voittaa Indianan, Nebraskan ja Kalifornian esivaalit.
Murha
Kesken Kennedyn vaalikampanjan 5. kesäkuuta 1968 palestiinalainen kristitty Sirhan Sirhan ampui Kennedyä Ambassador Hotelissa Los Angelesissa. Sirhan sanoi tapahtumapaikalla tehneensä tekonsa maansa puolesta. Hän kertoi pidätyksen jälkeen päättäneensä kolme viikkoa aikaisemmin murhata aiemmin ihailemansa Kennedyn kuultuaan radiossa tämän lupaavan Israelille sotilaslentokoneita.
Kennedy kuoli vammoihinsa ampumista seuranneena yönä 6. kesäkuuta. Hänen ruumiinsa lennätettiin New Yorkiin ja sielunmessun jälkeen kuljetettiin junalla haudattavaksi veljensä John F. Kennedyn viereen Arlingtonin sotilashautausmaalle Washingtoniin. Presidentti Johnson julisti hautajaisia seuranneen päivän kansalliseksi surupäiväksi.
Murhasta tuomittu Sirhan Sirhan istuu yhä elinkautistaan Kaliforniassa. Sirhanin viimeisin armahdushakemus hylättiin tammikuussa 2022.
Yksityiselämä
Kennedy meni naimisiin Ethel Skakelin kanssa vuonna 1950. Heille syntyi 11 lasta. Heistä tunnettuja poliitikkoja ovat Kathleen Kennedy Townsend, Joseph Patrick Kennedy II ja Robert F. Kennedy Jr. sekä Josephin poika Joseph P. Kennedy III.
Poliittiset kannat
Nuorena lakimiehenä 1950-luvulla Robert Kennedy oli ajatuksiltaan varsin konservatiivinen. Hän esimerkiksi työskenteli oikeistolaisen senaattori Joseph McCarthyn alaisena sekä ammattiliittojen korruption tutkimuskomiteassa. Oikeusministeriksi nimityksensä myötä hän kääntyi kuitenkin vasemmalle ja ryhtyi tukemaan kansalaisoikeusliikettä sekä vähemmistöjen ja köyhien asiaa. Hän kääntyi myös vastustamaan Vietnamin sotaa. Viimeisenä vuonna ennen kuolemaansa hän ilmaisi kirjeissään halunsa lakkauttaa kuolemanrangaistus.
Itävallansärki
Itävallansärki (Rutilus meidingeri) on karppikalojen lahkoon kuuluva eurooppalainen makean veden kalalaji. Siitä on käytetty myös nimeä helmisärki.
Levinneisyys ja elinympäristö
Itävallansärki tunnetaan vain muutamasta Keski-Euroopan järvestä, nykyisin varmasti vain Itävallan Salzkammergutin Attersee-, Mondsee- ja Wolfgangsee-järvistä. Se on 1980-luvun jälkeen hävinnyt yhdestä Saksan ja yhdestä Itävallan järvestä. Todennäköisesti sitä esiintyy myös joissain Slovakian ja Unkarin järvissä. Se elää viileässä ympäristössä, sopivin veden lämpötila on 5–20 °C. Itävallansärki on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Elektro (sarjakuvahahmo)
Elektro, oikealta nimeltään Maxwell ”Max” Dillon, on Marvel Comics -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen rikollinen ja Hämähäkkimiehen vihollinen. Hahmon ensiesiintyminen oli Amazing Spider-Man -lehden 9. numerossa vuonna 1964 ja hänet loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Vuonna 2009 IGN-sivusto sijoitti Elektron sijalle 87 laatimassaan sadan kaikkien aikojen suurimman sarjakuvarikollisen listalla.
Historia
Max Dillon oli hyvä sähkömies, mutta itsekäs ja ystävätön vapaa-ajallaan. Eräänä päivänä, kun hän oli korjaamassa katkennutta voimalinjaa, odottamaton ukkosmyrsky puhkesi. Salaman iskemäksi joutunut Dillon otti hölmösti kiinni sähkölinjasta. Kaksi iskua kumosivat toisensa; Dillon ei kuollut, vaan sai sen sijaan erikoiset voimat. Huomattuaan voivansa luoda, varata ja ampua sähkölatauksia, ylimielinen Dillon pyrki tuottavammalle alalle: rikoksiin. Ottaen käyttöön värikkään puvun Dillon valitsi J. Jonah Jamesonin ensimmäiseksi uhrikseen, onnistuen ryöstämään Jamesonin kassakaapin hänen silmiensä edessä.
Raivostunut Jameson väitti rohkeasti, että Elektro olikin yksinkertaisesti Hämähäkkimies valeasussa. Hämähäkkimies ei voinut vastustaa haastetta, ja hän lähti kohtaamaan Elektron todistaakseen, että he olivat eri henkilö. Täysin valmistautumattomana Elektron hyökkäykseen Hämähäkkimies sai miltei surmansa kun hän sai sähköiskun vain koskettamalla roistoa. Hän tajusi, että voisi voittaa Elektron vain älyllään; huomaten läheisen paloletkun Hämähäkkimies oikosulki vihollisensa. Haluten kostoa Elektro liittyi alkuperäiseen Kuuden Koplaan, mutta seittisinko voitti roiston sammuttamalla hänen voimanlähteensä. Maadoittaen itsensä teräskaapelilla Hämähäkkimies pystyi iskemään hänet tainnoksiin.
Elektro kohtasi myös Daredevilin uransa aikaisessa vaiheessa. Myöhemmin hän liittoutui Lumimyrskyn kanssa taistellakseen Daredeviliä ja Hämähäkkimiestä vastaan yhdessä. Ainainen tiimipeluri Elektro liittyi Kauhunelosiin voittaakseen Ihmeneloset. Kuuden Koplan kokoonnuttua useasti vain hävitäkseen sitten, Elektron itseluottamus romahti. Yrittäen kaitaa polkua hän päätyi Coney Islandin tivolin kummajaisshow'hun. Kestämättä yleisön naurua Elektro romahti. Yrittäessään voittaa itse-epäilyksensä hän seisoi Top of New York -hotellin katolla ja hiljalleen omaksui itseensä koko Manhattanin sähköt. Hämähäkkimies saapui, mutta Elektro ampui hänet helposti alas rakennuksesta. Mutta jopa Elektrolla on rajoituksensa: pää jyskyttäen lähellä repeämispistettä hän yritti purkaa latauksensa, mutta huomasi ylikuormittaneensa kykynsä. Sillä hetkellä hänen epäilyksensä tulivat tulvana takaisin. Palattuaan paikalle Hämähäkkimies rohkaisi sekavaa Dillonia. Kohdellen Elektroa vertaisenaan Hämähäkkimies vakuutti, että hänen ongelmansa olivat psykologisia. Sankarin piristyspuhe toimi, ja Elektro palautti latauksen pimeään kaupunkiin. Odottamatta Elektro kiitti Hämähäkkimiestä ja lähti vapaaehtoisesti vankilaan.
Peläten murhanhimoisen Kainen tulevan peräänsä Elektro karkasi ja liittyi itsepuolustuksena Seitsemän Koplaan. Myöhemmin Elektro taisteli omanarvontuntonsa kanssa – joka oli jälkiä lapsuudesta, kun väkivaltainen isä oli hylännyt hänet ja ylisuojeleva äiti tukahduttanut. Tajuten tulleensa tienristeykseen, ja muistaen äärimmäisen voiman hetken hotellin huipulla, Elektro valmistautui pelaamaan vielä kerran itsetunnostaan. Hän salli Ruusun (Jacob Conover) ja Delilan köyttää itsensä viritettyyn sähkötuoliin. Uhkapeli tuotti tulosta; Elektron voimat kymmenkertaistuivat väliaikaisesti. Vaihdossa Dillon oli luvannut auttaa Ruusua ja Delilaa heidän jengisodassaan. Mutta hänen halunsa kostaa Hämähäkkimiehelle – ja koko Manhattanille – meni sen edelle. Hän loi suunnitelman aiheuttaa ketjureaktio New Yorkin sähköasemilla, joka tuhoaisi suurimman osan kaupunkia. Edes eristetyllä asulla varustettuna Hämähäkkimiehellä oli vaikeuksia päihittää hänet.
Elektro on uhka vielä nykyäänkin – mutta normaalisti kohtaa tappion huolimatta kyvyistään, jotka tekevät hänestä luonnonvoiman. Vain Elektron arvostelukyvyn puute sallii hänen tulla päihitetyksi heikompien mutta hyväntahtoisempien sankareiden käsissä.
Voimat ja varusteet
Ilman voimanlähdettä vahvistamassa itseään, Elektrolla on kokoisensa ja ikäisensä urheilua harrastavan miehen voimat. Sähköisesti ladattuna Elektron fyysiset voimat lisääntyvät ja hän pystyy nostamaan enintään noin 225 kg.
Elektrolla on kyky varastoida, haalia ja manipuloida sähköstaattista energiaa kehollaan, ja voi vapauttaa tai valjastaa sen erilaisiin tarkoituksiin. Tyypillisesti Elektro omaksuu tämän energia ulkoisesta lähteestä, mutta jos sitä ei ole saatavilla, hän voi luoda rajoitetun määrän latausta muuttamalla kemiallista energiaa omasta kehostaan, mutta tämä heikentää häntä fyysisesti. Elektro voi toimia myös muuntajana, koskettaen ulkoista voimanlähdettä (kuten generaattoria) ja kanavoiden sen kehonsa lävitse käyttöön ilman muita varastorakennelmia.
Elektron on nähty luovan salamoita ilmassa jopa 300 metrin päähän. Tämä vaatii ainakin 30 miljoonan voltin sähköisen potentiaalieron verrattuna kohteeseen. Aiheutuneen vahingon analysointi on osoittanut, että salamoiden virta voi nousta hetkellisesti jopa 200 ampeeriin. Taistelussa Elektro pystyy (ilman latautumista) luomaan noin 100 sekunnin edestä virtaa (noin tuhat salamaa, jotka kestävät keskimäärin sekunnin tuhannesosan). Täten voidaan päätellä, että Elektro pystyy säilömään ainakin 20 000 coulombia (ampeerisekuntia) varausta.
Elektro voi käyttää sähköstaattista energiaansa monilla eri tavoilla. Yksinkertaisin ilmentymä on salaman kaltainen valokaari hänen sormenpäistään, joka voi edetä ilman tai johtavan materiaalin kautta. Tämä purkaus, jonka jännitettä voidaan säädellä tiettyjen rajojen sisällä, matkustaa salamannopeasti. Tämä sähköstaattinen isku ei aina seuraa suoraa linjaa, koska johtavat materiaalit kuten metalli tai toiset sähkökentät voivat vaikuttaa siihen. Jos hänen kohteensa ei ole maadoitettu, iskulla ei ole paljon vaikutusta. Hänen iskunsa ovat tehokkaita enintään 30 metrin päähän.
Elektro pystyy lentämään suuren sähköisen potentiaalin omaavien esineiden magneettisia voimalinjoja pitkin, kuten esimerkiksi sähkölinjojen. Hän luo tiukat sähkökentät jalkojensa ympärille, joka kehittää vahvan, vastakkaissuuntaisen magneettikentän, joka voi kannatella häntä sähkökaapelin magneettikentän yllä. Luomalla epätasapainoja kenttäänsä, hän pystyy ratsastamaan magneettisilla aalloilla jopa 220 kilometrin tuntinopeutta, jolloin hän vielä pystyy hengittämään ilman apuvälineitä. Hän voi joskus luoda sähköstaattisia siltoja joiden pinnalla kulkea, mutta silloin energiankulutus on valtaisa.
Pain & Gain
Pain & Gain on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Michael Bayn ohjaama elokuva. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Miamiin Floridaan vuosien 1994 lokakuun ja 1995 kesäkuun välille. Elokuva perustuu löyhästi Pete Collinsin kirjoittamiin lehtiartikkeleihin vuodelta 1999.
Elektro (sarjakuvahahmo)
Voimat ja varusteet
Elektron sähkövoimat antavat hänelle myös tiettyjä aisti- ja manipulointivoimia. ”Tunnustelemalla” sähkön kulkua virtapiireissä Elektro pystyy ohittamaan järjestelmän ja saamaan laitteen tottelemaan ajatuksiaan. Elektro pystyy purkamaan hälytyslaitteita, hallitsemaan tietokoneita rajoitetulla tasolla tai ylikuormittamaan minkä tahansa sähköisesti hallitun järjestelmän, jota ei ole suojattu riittävän hyvin.
Pain & Gain
Elokuva julkaistiin DVD:nä ja Blu-rayna Yhdysvalloissa 27. elokuuta 2013 ja Suomessa 11. joulukuuta 2013.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat 1990-luvun puoliväliin. Daniel Lugo (Mark Wahlberg) on miamilainen kehonrakentaja, joka haluaa elää amerikkalaista unelmaa. Kahden kehonrakentajakaverinsa, Adrian Doorbalin (Anthony Mackie) ja kristityn ex-vangin Paul Doylen (Dwayne Johnson), kanssa he sieppaavat rikkaan liikemiehen (Tony Shalhoub) aikomuksenaan rikastua.
Elektro (sarjakuvahahmo)
Voimat ja varusteet
Elektron ihon sähkövirta on niin suuri, että kun hän on äärimmilleen ladattu, häntä koskettava ihminen on vaarassa kuolla sähköiskuun. Elektron keho on immuuni sähkön vaikutuksille siitä ja muista lähteistä. Täten Elektroa ei voida tappaa sähköllä, vaikka jännite olisi kuinka suuri. Käyttämällä ulkoista sähkönlähdettä ladatakseen kehonsa varastot, hän voisi käyttää energiaa määräämättömän ajan ilman, että varastot ehtyisivät. Hänen kehossaan kulkeva sähkö parantaa hänen vahvuuttaan, nopeuttaan ja toipumiskykyään.
Thomas Stangassinger
Thomas Stangassinger (s. 15. syyskuuta 1965 Hallein, Salzburg, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän oli yksi parhaita pujottelijoita 1990-luvulla. Stangassinger voitti olympiakultaa pujottelussa vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa. Lisäksi hän voitti hopeaa alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1991 ja pronssia vuonna 1993.
Stangassinger voitti pujottelun maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 1998–1999 ja sijoittui lisäksi kolme kertaa toiseksi ja kerran kolmanneksi. Maailmancupin osakilpailun hän voitti pujottelussa 10 kertaa, oli 16 kertaa toinen ja 11 kertaa kolmas. Lisäksi hän saavutti yhden kakkossijan alppiyhdistetyssä.
Elektro (sarjakuvahahmo)
Voimat ja varusteet
On huomattava, että nämä tiedot koskevat ”normaaleja” olosuhteita. Ainakin kahdessa tapauksessa Elektro on ylittänyt nämä voimatasot – kerran absorboiden riittävästi energiaa sähköistääkseen suuren osan Manhattanin keskustaa. Molemmat tapaukset aiheuttivat psyykkistä tuskaa ja turhautumista, ja täten voidaan päätellä, että Elektron voimien rajoitukset ovat enimmäkseen psykologisia.
Hämähäkkimies (1994)
thumb|left|Elektro Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa Elektro esiintyi Hämähäkkimies-animaatiosarjan viidennen kauden viisiosaisessa Kuusi unohdettu soturia -tarinassa. Siinä hänen nimensä olikin Rheinholt Kragov, eikä Maxwell Dillon. Itse Elektrona hän on sarjan ainoa vastustaja joka ei esiintynyt kuin kerran (ilman takaumia).
Jaksojen edetessä käy ilmi, että tämä versio Elektrosta onkin Kameleontin veli ja Punakallon poika. Elektro on myös vahvempi kuin sarjakuvissa (tai sitten hän käyttää tässä voimiaan paremmin), sillä Elektroa pidetään koko sarjan voimakkaimpana vihollisena Dr. Doomia lukuun ottamatta. Hänen äänenään toimi Phil Proctor.
Hämähäkkimies (2003)
Hahmon äänenä toimi Ethan Embry.
Hämmästyttävä Hämähäkkimies
thumb|left|Elektro Hämmästyttävässä Hämähäkkimiehessä Elektro esiintyi ensi kerran Hämmästyttävä Hämähäkkimies -animaatiosarjan toisessa jaksossa Interactions. Hahmon äänenä toimi Crispin Freeman.
Alun perin Maxwell Dillon oli sähköasentaja, joka koki onnettomuuden työskennellessään tohtori Curt Connorsin työpaikalla. Hänen porakoneensa lojui vaarallisesti viallisten sähköjohtojen keskellä ja huolimattomuutensä myötä Dillon yritti ottaa porakoneen paljain käsin. Tämän seurauksena hän sai sähköiskun ja paiskautui suuren sähköankeriasaltaan kylkeen, joka hajottuaan altisti Dillonin ankeriaiden sähköiskuille. Kaiken tämän jälkeen hän kuitenkin selvisi sairaalassa, jossa Dillon joutui käyttämään erikoisasua. Hänen kehostaan oli tullut epävakaata ja elävää sähköä. Kaikki kuitenkin kääntyi huonompaan suuntaan, kun Dillon tuskastuu elämäänsä ja syyttää siitä tohtori Connorsia. Hänen tuskansa vain lisääntyvät, kun Hämähäkkimies ryhtyy Dillonin itsensä mielestä häiritsemään häntä. Kaiken tämän seurauksena Dillon ottaa nimekseen Elektro. Taistelu Hämähäkkimiehen kanssa päättyy lopulta siihen, kun Elektro lentää vesialtaaseen ja menettää tajunsa.
Elektro tekee toisen esiintymisensä jaksossa Group Therapy (suom. Ryhmäterapiaa), kun hänet vapautetaan Ravencroftin sairashuoneelta. Tuona aikana Elektro oli pitkään kirjeenvaihtajana vankilassa olleen Tohtori Mustekalan kanssa, joka lupasi parantaa hänet tilastaan mikäli tämä tekisi yhteistyötä Tri. Mustekalan kanssa. Elektro oli mukana vapauttamassa Mustekalaa ja hänen värväämiään rikollisia vankilasta, jotta he saisivat kostonsa Hämähäkkimiehelle. Kaikki kuusi superrikollista kuitenkin pitkän taistelun päätteeksi hävisivät symbiootin hallitsemalle Hämähäkkimiehelle.
Ahmed Mohamedina
Ahmed Mohamedina (s. 12. helmikuuta 1984 Khemisset, Marokko) on marokkolainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Mohamedina edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Olympique Khouribgaa.
Maajoukkueura
Mohamedina on edustanut Marokkoa vuodesta 2011 lähtien. Hän pelasi toisen maaottelunsa LG cupissa Ugandaa vastaan 11. marraskuuta 2011.
Aurangabad (Maharashtra)
thumb|Bibi Ka Maqbaran mausoleumi Aurangabadissa Aurangabad on kaupunki Maharashtran osavaltiossa Intiassa. Kaupungin asukasluku oli 1 171 330 vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan.
Kaupunki on perinteinen silkin ja puuvillan tuotannon keskus, jossa tehdään kuuluisia Paithanin silkkisareja. Paljon teollisuutta on keskittynyt kaupungin laitamille, mm. Pepsin, Siemensin ja Škodan tehtaat.
Kaupungissa on joitakin rakennuksia muistona suurmogulien ajasta. Näihin kuuluu Bibi Ka Maqbaran mausoleumi, joka on rakennettu vuonna 1679 Taj Mahalin mallin mukaan.
Rehbinder
Rehbinder on jo 1400-luvulla tunnettu, Kuurinmaalta peräisin oleva baltiansaksalainen aatelissuku, joka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena aatelissukuna numero 3. Suku siirtyi Ruotsin palvelukseen 1601. Kenraalimajuri Henrik IV Rehbinder introdusoitiin Ruotsin Ritarihuoneeseen vuonna 1668 aatelisena sukuna numero 713 Rehbinder till Uddrich, ja korotettiin vapaaherralliseen säätyyn vuonna 1680, sukuna numero 77. Suku hallitsi Virossa Udrikun kartanoa ja perusti Saku-oluttehtaan.
Bernhard Russi
Bernhard Russi (s. 20. elokuuta 1948 Andermatt, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut alppihiihdon olympiavoittaja. Hän oli erikoistunut syöksylaskuun.
Russi voitti Val Gardenan MM-kilpailuissa 1970 syöksylaskun maailmanmestaruuden ennen itävaltalaista Karl Cordinia ja australialaista Malcolm Milneä. Kaksi vuotta myöhemmin Sapporon talviolympialaisissa hän voitti olympiakultaa syöksylaskussa. Vuoden 1974 MM-kilpailuista hän oli loukkaantumisen vuoksi poissa. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän sijoittui syöksylaskussa toiseksi.
Russi sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa parhaimmillaan viidenneksi kausina 1970–1971, 1971–1972 ja 1976–1977. Syöksylaskucupin hän voitti kausina 1970–1971 ja 1971–1972.
Vuodesta 1992 lähtien Russi on toiminut syöksylaskuratojen suunnittelijana talviolympialaisissa ja hän on myös suunnitellut uusia MM- ja maailmancupkilpailu syöksylaskuratoja.
Vanuabalavu
Vanuabalavu eli Vanua Balavu on saari Fidžillä. Se on Lausaarten saariryhmän toiseksi suurin saari. Saaren pinta-ala on noin 53 neliökilometriä.
David Gigliotti
David Gigliotti (s. 30. toukokuuta 1985, Martigues, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Gigliotti edustaa Ranskan Ligue 1:ssa pelaavaa AC Ajaccioa.
Ura
Lahjakkaana pidetty ranskalaishyökkääjä hämmästytti kaikkia pelatessaan Monacon juniori seurassa tehdessään ensimmäisellä kaudella 33 maalia. Menestyksen myötä hänet nostettiin ykkösjoukkueeseen kaudella 2004. Gigliotti ei kuitenkaan saanut kunnolla peliaikaa ja pelasi vain 6 ottelua, joissa hän teki ensimmäisen Ligue 1 maalinsa. Seuraavalla kaudella Gigliotti sai enemmän peliaikaa ja tekikin 2 maalia. Vähäisen peliajan takia Gigliotti siirtyi lainasopimuksella ESTAC Troyesiin.
Troyes'n paidassa Gigliotti pelasi kaudella 2006-07 29 ottelua tehden niissä kaikkiaan yhdeksän liigamaalia. Tämä vakuutti AS Saint-Étiennen ja Gigliotti siirtyi seuraan kesällä 2007. Les Vertsissä nuori ranskalainen on joutunut taistelemaan peliajasta muun muassa Ranskan maajoukkueeseen nousseen Bafetimbi Gomisin kanssa.
Tammikuussa 2010 Gigliotti siirtyi AS Saint-Étiennestä Ligue 2:ssa pelaavaan Le Havreen. Kauden päätteeksi hän siirtyi Nîmes Olympiqueen.
Ilmahehku
250px|thumb|Ilmahehku kuvattuna avaruudesta. Ilmahehku on ilmakehässä syntyvää heikkoa valoa, jota tulee kaikkialta taivaalta. Ilmahehku on mahdollista havaita vähäisenä kirkastumisena noin 15 asteen korkeudelle horisontista. Ilmahehku näkyy parhaiten juuri horisontin suunnassa siksi, että siinä suunnassa katsomme paksuimman ilmakerroksen läpi.
Päivällä Auringon säteily hajottaa happimolekyylejä atomeiksi ja irrottaa atomeista elektroneja. Kun atomit taas yhtyvät molekyyleiksi tai vapaat elektronit liittyvät ioneihin, vapautuu energiaa, joka havaitaan säteilynä.
Ionosfäärissä syntyvä ilmahehku muodostaa taivaalle tasaisen valaistuksen, joka on kirkkaampi kuin kaikkien tähtien aiheuttama valaistus. Ilmahehkun vuoksi kuuton pimeä yökään ei ole aivan pimeä.
Edward M. Kennedy
thumb|220px|Veljekset [[John F. Kennedy|John, Robert ja Ted Kennedy heinäkuussa 1960.]] thumb|220px|Kennedyn hauta Arlingtonissa. Edward Moore ”Ted” Kennedy (22. helmikuuta 1932 – 25. elokuuta 2009) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Massachusettsin senaattori. Hän oli nuorin Joseph ja Rose Kennedyn yhdeksästä lapsesta. John F. Kennedy ja Robert Kennedy olivat hänen veljiään. Hän avioitui kaksi kertaa, ja hänellä oli kolme lasta. Kennedy toimi Yhdysvaltain senaatissa kolmanneksi pisimpään ja sai lempinimen Lion of the Senate, Senaatin leijona.
Ura
Ted Kennedy valittiin senaattiin vuonna 1962 veljensä John F. Kennedyn ollessa presidenttinä. Hän toimi Yhdysvaltain senaattorina 47 vuotta, kolmanneksi pisin aika senaatin historiassa. Vain Robert Byrd ja Strom Thurmond olivat olleet senaattoreina pidempään. Kennedy valittiin vuoden 2006 senaatin vaalissa jatkamaan lähes 70 prosentin kannatuksella. Myös hänen nuorin poikansa Patrick Joseph Kennedy on poliitikko ja toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä.
Veljiensä kuoleman jälkeen Ted nousi Kennedyn klaanin keulahahmoksi. Presidenttiehdokkuuteen asti Ted Kennedy ei koskaan yltänyt. Vuoden 1972 presidentinvaaleihin hän ei Chappaquiddickin skandaalin vuoksi voinut osallistua, mutta vuoden 1980 vaaleissa mahdollisuudet näyttivät aluksi erittäin hyviltä ja hän asettui ehdokkaaksi istuvaa presidenttiä vastaan. Aivan alussa Ted tuntuikin ottavan Presidentti Carterista jopa luovutusvoiton demokraattien presidenttiehdokkuuskisassa, mutta toisin kävi. Hän hävisi demokraattien esivaalit istuvalle presidentille Jimmy Carterille, joka taas hävisi lopullisissa vaaleissa Ronald Reaganille. Kennedy ei pyrkinyt enää vuosien 1984 ja 1988 vaaleissa ehdolle, vaikka yleisesti näin ajateltiin tapahtuvan. Vuoden 1980 vaalien jälkeen hän sanoi:
Kuningatar Elisabet löi senaattori Edward Kennedyn ritariksi tämän ansioista Yhdysvaltain ja Pohjois-Irlannin suhteiden kehittämisessä.
Meribassi
Meribassi (Dicentrarchus labrax) on bassien heimoon (Moronidae) kuuluva merikalalaji, jota tavataan Atlantissa Euroopan länsirannikolla Tanskan salmia myöten. Sitä on myös Välimeressä ja Mustassameressä.
Edward M. Kennedy
Elämä
Vuonna 1964 Kennedy joutui lento-onnettomuuteen, jossa lentäjä ja yksi matkustaja saivat surmansa. Edward Kennedy loukkaantui vakavasti ja taisteli vaimonsa Virginia Joan Bennettin avustuksella vaalikampanjansa voiton sairaalasta käsin.
Meribassi
Suomesta ensimmäinen meribassi saatiin elokuussa 1989 Luvialta. Viimeksi meribassi on saatu heinäkuussa 2007 Kotkasta.
Edward M. Kennedy
Elämä
Vuonna 1969 hän joutui Chappaquiddick Islandilla auto-onnettomuuteen, jossa hänen sihteerinsä Mary Jo Kopechne kuoli. Tapaus aiheutti maanlaajuisen skandaalin, sillä Kennedy ilmoitti onnettomuudesta vasta seuraavana päivänä eikä poliisin esitutkintaa aloitettu onnettomuuspaikalla kuin vasta seuraavana päivänä. On huhuttu, että Kennedy ajoi alkoholin vaikutuksen alaisuudessa. Lisäksi sihteeri Kopechnen epäiltiin olevan raskaana Kennedylle. Kennedy joutui huonoon valoon, ja se oli ehkä syy, ettei hän ollut ehdokkaana vuoden 1972 presidentinvaaleissa.
Kennedy erosi vaimostaan Joan Bennett Kennedystä vuonna 1982. Hän avioitui uudelleen 1990-luvulla Victoria Reggie Kennedyn kanssa. Hänellä on ensimmäisestä avioliitosta kolme lasta: Kara Kennedy Allen (1960–2011), joka oli sairastanut keuhkosyöpää vuodesta 2003 ja kuoli sydänkohtaukseen kuntosalilla. Edward M. Kennedy, Jr (1961–), jonka jalka jouduttiin amputoimaan nuorena sekä Patrick J. Kennedy (1967–), joka toimi Yhdysvaltain kongressiedustaja vuoteen 2010 saakka.
Kennedyllä todettiin pahanlaatuinen aivokasvain toukokuussa 2008. Hän sai 20. tammikuuta 2009 sairauskohtauksen Barack Obaman virkaanastujaisjuhliin liittyneellä lounaalla, ja hänet vietiin sairaalaan. Tutkimusten jälkeen lääkärit arvioivat kohtauksen johtuneen rasituksesta.
Hautajaiset
Bostonissa pidettyyn hautajaismessuun saapui perheen ja suvun lisäksi presidentti Barack Obama sekä ex-presidentit Jimmy Carter, Bill Clinton ja George W. Bush, varapresidenttejä, korkeimman oikeuden tuomareita ja yli 80 senaattoria. Kennedyn ruumis lennätettiin sateisesta Bostonista Washingtoniin. Saattue kulki Washingtonin keskustan läpi Capitol-kukkulan kautta. Ted haudattiin Arlingtonin sotilashautausmaalle lähelle salamurhattujen veljiensä hautoja. Eläessään Ted oli käynyt siellä usein. Kennedyn läheiset antoivat tiedotteen:
Republikaani Scott Brown valittiin hänen seuraajakseen senaattiin tammikuussa 2010. Pitkään huhuttiin jonkun Kennedyn uuden sukupolven henkilön ottavan Tedin paikan, mutta lopuksi kukaan heistä ei asettunut ehdolle.
Vaalit
Ted Kennedy oli Massachusettsin senaattori (1962-2009) kuolemaansa saakka.
Ted Kennedyn vaalituloksia, suluissa %:
Massachusettsin vaaleja:
Demokraattien esivaalit, 18.9.1962
Senaattorin vaalit kongressiin, 6.11.1962
Senaattorin vaalit kongressiin, 3.11.1970
Demokraattien esivaalit, 14.9.1976
Senaattorin vaalit kongressiin, 2.11.1976
Senaattorin vaalit kongressiin, 2.11.1982
Senaattorin vaalit kongressiin, 8.11.1988
Demokraattien esivaalit, 20.9.1994
Senaattorin vaalit kongressiin, 8.11.1994
Demokraattien esivaalit, 19.9.2000
Senaattorin vaalit kongressiin, 7.11.2000
Senaattorin vaalit kongressiin, 7.11.2006
Valtakunnallisia presidentinvaaleja:
Demokraattien esivaalit, 3.6.1980
Demokraattien esivaalit, valitsijamiehet, 14.8.1980
thumb|left|240px|[[Barack Obama ja Ted presidentinvaaleissa 2008.]]
Uutiskukko
Uutiskukko oli kerran viikossa ilmestyvä puolueista riippumaton kaupunkilehti. Ilmaislehtenä ilmestyvän lehden jakelulevikki oli 52 500, jakelualue Kuopio ja Siilinjärvi, ilmestymispäivä lauantai. Lehden viimeinen päätoimittaja oli Heli-Marjatta Sormunen. Lehteä julkaisi Uutis-Kukko H. Sormunen Ky. Lehti ilmestyi viimeisen kerran kesäkuussa 2007 ja se ilmoitti lopettavansa toimintansa talousvaikeuksien vuoksi marraskuussa 2007.
Uutiskukko oli vielä ilmestyessään maan toiseksi vanhin kaupunkilehti, ja maan pitkäaikaisimpiin päätoimittajiin kuulunut Sormunen oli sen päätoimittaja 1960-luvun puolivälistä alkaen vuoden 2007 lopettamiseen asti.
Lv
Lv tarkoittaa seuraavia:
Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83
'''Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83''' on vuonna 1985 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään kahdeksas albumi. Se sisältää kappaleita kuudesta teatterin vuosina 1982–1983 esittämistä musiikkinäytelmästä.
Prosotsáni
Prosotsáni on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Προσοτσάνης, Dímos Prosotsánis), joka sijaitsee Dráman alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 482,8 neliökilometriä ja väkiluku 13 066. Varsinaisen Prosotsánin kaupungin väkiluku on 3 553 (vuonna 2011).
Prosotsáni sijaitsee Itä-Makedonian länsiosassa. Nykyinen Prosotsánin kunta muodostui, kun Prosotsáni ja Sitagroí yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Prosotsánin kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat: