cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Graham Bonnet
Diskografia
MSG
Alcatrazz
Impellitteri
Taz Taylor Band featuring Graham Bonnet
Hits! The Very Best of Erasure
'''Hits! The Very Best of Erasure''' on Erasuren järjestyksessään toinen singlekokoelma. Kappalevalinnoista päätellen albumi on suunnattu Erasuren uudelle fanisukupolvelle: kahdestakymmenestä levylle valitusta singlestä kaksitoista löytyy myös yhtyeen edelliseltä Pop! The First 20 Hits -kokoelmalta (1992).
Kokoelma ei sisällä aiemmin julkaisemattomia kappaleita, mutta alun perin debyyttialbumi Wonderlandilta vuonna 1985 singlenä julkaistu "Oh L'Amour" löytyy levyltä Sie Medway-Smithin ja Daniel Millerin remixaamassa muodossa ("August Mix").
Oleguer
thumb|Oleguer Barcelonan peliasussa 20. joulukuuta 2005.
Oleguer Presas Renom (s. 2. helmikuuta 1980 Sabadell, Barcelonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka lopetti uransa vuonna 2011. Hän pelasi oikean laitapuolustajan tonttia, mutta pystyi myös pelaamaan keskuspuolustajana.
Oleguer aloitti uransa Lepantossa, joka on hänen kotikuntansa Sabadellin paikallinen seura. Vuonna 1997 hän siirtyi Gramenetin riveihin. 21-vuotiaana Oleguer siirtyi Barcelonaan. Hän debytoi edustusjoukkueessa vuotta myöhemmin Mestarien liigan ottelussa turkkilaista Galatasarayta vastaan. Barcelonassa ollessaan Oleguer juhli muun muassa kahdesti Espanjan pääsarjan voittoa ja kerran Mestarien liigan voittoa. Hän siirtyi heinäkuussa 2008 Ajaxiin, jossa pelasi vuoteen 2011, jolloin lopetti uransa.
Posio
Posio on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnan eteläosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Vesistöjen osuus (0 %) on suurin Lapin maakunnan kunnista. Vesistöt ovat houkutelleet kunnan alueelle runsaasti vapaa-ajan asutusta.
Posion naapurikunnat ovat Rovaniemi, Kemijärvi, Ranua, Salla, Kuusamo, Taivalkoski ja Pudasjärvi. Posion keskustaan on matkaa Oulusta 220 kilometriä, Rovaniemeltä 132 kilometriä ja Kuusamosta, jossa sijaitsee lähin lentoasema, 59 kilometriä. Posion läpi kulkevat muun muassa kantatie 81 ja valtatie 5 (E63).
Posion tärkein elinkeino on palvelut. Maatalous on säilynyt merkittävänä. Metsä- ja kalavarat ovat suuret. Vuonna 2015 kunnan alueella asuvasta työllisestä työvoimasta 64,3 % työskenteli palveluissa, 22,4 % alkutuotannossa ja 11,4 % jalostuksessa.
Suomen murteiden kartalla Posio kuuluu ainoana Lapin maakunnan kuntana asutushistoriallisista syistä savolaismurteiden Kainuun murteiden alueeseen.
Historia
pienoiskuva|Posion kunta muodostettiin vuonna 1926.|alt=|vasen|220x220px Suurin osa nykyisestä Posiosta kuului 1500- ja 1600-luvuilla Kitkan lapinkylän alueeseen. Kitkan lapinkylän talvikylän paikaksi on tulkittu Talliskotalampi Kuusamon Kivilahdessa. Suomalainen uudisasutus alueella alkoi 1600-luvun lopulla. Vanha lapinkyläjako poistui käytöstä vuonna 1760.
Posion seurakunta aloitti toimintansa vuosien 1925 ja 1926 vaihteessa. Tuolloin katsottiin myös kunnan syntyneen. Uusi seurakunta ja kunta muodostettiin pääasiassa Kuusamoon kuuluneista alueista. Pienempiä osia liitettiin Posion eteläosaan Taivalkoskesta, länsiosaan Pudasjärvestä ja luoteisnurkkaan Rovaniemen pitäjästä. Senaatti päätti Posion seurakunnan perustamisesta jo vuonna 1908, mutta päätöksen toteutuminen viivästyi muun muassa kirkon puuttumisen takia.
Posiojärven eteläpäähän valmistui 1927 oma hirsirunkoinen, mansardikattoinen saarnahuone, joka 1952–53 korjattiin lautavuoratuksi, harjakattoiseksi Posion kirkoksi. Ulkoväri on valkoinen. Sisällä on lakattu mäntyinen rakolautavuoraus ja valkoiseksi maalattu katto. Kirkossa on kemijärveläisen taiteilijan Uuno Särkelän maalaama alttaritaulu, joka esittää Kristuksen toista tulemista koillismaalaisessa järvimaisemassa. Kirkko sijaitsee Kitkajärven ja Posiojärven välisen Ahvensalmen itärannalla. Kellotapuli on erillinen.
Posion kunnanvaakuna valittiin viidestä Gustaf von Numersin piirtämästä vaihtoehdosta vuonna 1958. Tiukan äänestyksen voitti saamelaisaikaan viittaava ehdotus, jonka vaakunaselitys on ”mustassa kentässä kolme hopeista kotaa ryhmitettynä 2+1, oviaukot punaiset”. Tämä on ainoa kota-aiheinen kunnanvaakuna Suomessa.
Paikallishistoriateos Posion historia, joka käsittelee aikaa esihistoriasta vuoteen 2000, julkaistiin vuonna 2006. Teoksen kirjoittajat ovat FL Hannu Kotivuori, FL Anu Vahtola, FM Seppo Ervasti, FT Antero Tervonen, FT Tapio Karjalainen ja FT Jouko Vahtola.
Vuonna 2000 valittu Posion kotiseutulaulu ”Posion kutsu” on Heikki Yli-Tepsan säveltämä ja sanoittama.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Posiolla oli 3 310 asukasta, joista 1 294 asui taajamassa, 1 969 haja-asutusalueilla ja 47:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Posion taajama-aste on 39,7 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Ahola.
Kyliä
Kylämäisinä pidettyjä, rakentamisen tiiviydessään vaihtelevia asutusryhmittymiä Posiolla ovat Ahola (keskustaajama), Kirkonkylä, Anetjärvi, Mäntyjärvi, Pernu, Suorsa, Peräposio, Keskiposio, Lehtiniemi, Ristilä, Jumisko, Aittaniemi, Nolimo, Maaninkavaara, Mourujärvi, Häme (Karjalaisenniemi), Tolva, Suonnankylä, Hyväniemi, Lohiranta, Kuloharju, Kynsilä ja Sirniö.
Keskustaajamassa asui vuodenvaihteessa 2005–2006 jo 40,3 prosenttia kunnan väestöstä. Kuntakeskus luokitellaan palveluvarustukseltaan ylätason kuntakeskukseksi.
Posion 13 virallista maarekisterikylää ovat nimeltään Aittaperän kylä, Akanlahden kylä, Hyväniemen kylä, Hämeen kylä, Jumiskon kylä, Lehtiniemen kylä, Mourun kylä, Pernun kylä, Peräposion kylä, Posion kylä, Raistakan kylä, Tolvan kylä ja Ylikitkan kylä. Kyläjako on peräisin 1930-luvulta.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Posiolla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Posiolla toimii Posion helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Posion alueella toimii Lapin ortodoksinen seurakunta.
Kohteita ja tapahtumia
pienoiskuva|200px|Jääseinä Korouomassa. pienoiskuva|200px|Poropartio ylittämässä [[Kantatie 81|kantatietä 81 Posiolla]] Posion huomattavimpia nähtävyyksiä ovat Pentik-Mäen museo-, veistos- ja myymäläkokonaisuus, kotiseutumuseo Lohirannan kylässä, Riisitunturin kansallispuisto, jylhä Korouoman luonnonsuojelualue ja kirkasvetiset Kitkajärvi ja Livojärvi. Riisitunturin huippu (465,3 m mpy.) on Posion korkein kohta. Myös Syötteen kansallispuisto sijaitsee osittain Posion kunnan alueella.
Posiolaista maisemaa hallitsevat vesistöt, metsät ja vaarat. Posiolla on yli 1 000 järveä. Kitkan ja Livon ohella suurimpia järviä on Suolijärvet. Alue on ylävää, suurimmaksi osaksi 200–300 metriä merenpinnan yläpuolella. Posiolla on Kemijoen, Kitkajoen (Koutajoen), Iijoen ja Simojoen latvavesiä. Posion virallinen nimikkoeläin on muikku ja nimikkokasvi suopursu.
Posiolla sijaitsee keramiikastaan tunnetun, käyttö-, lahja- ja piensisustustuotteita valmistavan ja myyvän Pentik Oy:n kotipaikka ja keramiikkatehdas. Perheyrityksen perustivat Anu Pentik ja Topi Pentikäinen vuonna 1971.
Posion Kirintövaarassa sijaitsee laskettelukeskus ja vaaran juurella luontohotelli Kirikeskus.
Säännöllisesti Posiolla järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Posion Messut ja harrastajateatteripäivät Teatterihelinät (joka toinen vuosi) helmikuussa, kansalliset Pentik-hiihdot huhtikuussa, kansallisten nuorten yleisurheilukisat kesäkuussa Muikkumarkkinat heinäkuussa sekä Akanvalkeat-kulttuuritapahtuma syyskuussa.
Television kautta Posio on 2000-luvulla tullut suomalaisille tutuksi Suuri Seikkailu -ohjelmasarjasta, jota kuvattiin Posiolla vuosina 2001 ja 2002.
Henkilöitä
Posion itsenäistymisen huomattavin esitaistelija oli keskiposiolainen maanviljelijä Juho Aapo Miekkasaari (1862–1942). Hänet on haudattu Posiojärven Sarvisaaren hautausmaahan. Posiolaisen kuvanveistäjä Teuvo Tuomivaaran Miekkasaari-monumentti (1991) sijaitsee Posion kunnanviraston edustalla. Tuomivaara on posiolainen ammattitaiteilija kuten myös hänen puolisonsa Paula Suominen sekä Olli Moisio.
Posion kunnanjohtajina ovat toimineet Kauko Ollikainen, Mikko Honkonen, Pentti Mäkinen, Mauri Posio, Mika Riipi, Tomi Timonen, Heli Knutars ja Pekka Jääskö (2021-).
Posion seurakunnan kirkkoherroina ovat toimineet Sulo Isokoski, Erkki Koivurova, Pekka Tapaninen, Timo Suutari, Risto Tuominen ja Leena Pudas (2012–).
Valtakunnallisesti tunnettuja Posiolla syntyneitä henkilöitä ovat muiden muassa biofyysikko Sinikka Eskelinen (vuoden tieteentekijä 1995), kuvataiteilija Minna Immonen, oopperalaulaja Soile Isokoski, lauluntekijä Veikko Juntunen, konserttipianisti ja kanttori Pami Karvonen, kansanedustaja (1999–2003) Marja-Leena Kemppainen, Lapin läänin viimeinen maaherra (2008–2009), kansanedustaja (1991–1995, 2001–2003) ja Kemijärven kaupunginjohtaja (1986–2008) Timo E. Korva, Moskovan olympialaisten mitalijuoksija (1980) Kaarlo Maaninka, radiopastori Jukka Norvanto, Kultaisen Harmonikan voittaja (1987) Seppo Raistakka, kirjailija Reino Rinne (syntymäpaikka nykyisen Posion sillä osa-alueella, joka v. 1913 kuului Kuusamoon) sekä taikuri ja kahlekuningas Timo Tuomivaara.
Phantasm – yön kauhut
Phantasm – yön kauhut (engl. Phantasm) on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1979. Elokuvan ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Don Coscarelli. Omaperäinen, surrealistinen kauhuelokuva on saanut kulttimaineen ja neljä jatko-osaa.
Tässä sarjan ensimmäisessä osassa Mike (Michael Baldwin) ja hänen isoveljensä Jody (Bill Thornbury) huomaavat, että Morningsiden hautausmaalla tapahtuu jotakin hämäräperäistä, joka ei kestä päivänvaloa. Tapauksiin liittyy salaperäinen Pitkä Mies (engl. The Tall Man, Angus Scrimm). Yhdessä ystävänsä Reggien (Reggie Bannister) kanssa veljekset alkavat tutkia Morningsiden tapahtumia ja päätyvät keskelle outoa pahuuden maailmaa. "He löytävät henkilögallerian, joka vie jalat alta tusinahorroreitten arkityypeiltä ja ratkaisuilta. Typerä mutta tarpeeksi tehokas ja itseironisella huumorilla kyllästetty peruspelästyttäjä", kirjoitti Katso-lehden elokuvakriitikko aikoinaan.
Phantasm – yön kauhut tehtiin pienellä budjetilla (n. 300 000 dollaria) ja pitkälti amatöörinäyttelijöiden voimin. Kuitenkin elokuva sai hyvän vastaanoton ja siitä tuli kulttiklassikko, joka sai sittemmin neljä jatko-osaa: Phantasm II (1988), Phantasm III: Lord of the Dead (1994), Phantasm IV: Oblivion (1998) ja Phantasm: Ravager (2016).
Yleiskäyttöinen ohjelmointikieli
Yleiskäyttöinen ohjelmointikieli on tietokoneen ohjelmointikieli, joka ei ole rajattu tietyntyyppiseen tietokoneeseen tai sovelluskohteeseen. Tämä on toisin kuin täsmäkieli. Esimerkkejä yleiskäyttöisestä ohjelmointikielestä ovat: C, C++ ja Java.
Yleiskäyttöinen ohjelmointikieli on Turing-täydellinen ja sillä voidaan laskea mitä vain mitä mikä tahansa laskennallinen menetelmä voi laskea. Turing-täydellinen kieli ei kuitenkaan ole välttämättä käyttökelpoinen tai helppokäyttöinen kuten Whitespace-kieli.
Yleensä kielen sanotaan olevan Turing-täydellinen jos sillä voidaan simuloida mitä vain Turingin konetta.
Ala-Kaija
Ala-Kaija on Keski-Suomessa Keuruulla Haapamäen taajaman lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,5 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Ristajoen valuma-alueella (35.65), jonka Kaijanjoen valuma-alueeseen (35.654) se kuuluu.
Pukkila
Pukkila (aik. Savijoki, vanh. ruots. Buckila) on Uudellamaalla sijaitseva kunta. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on maata ja loput 0 km² sisävesialueita. Pukkilaa on kutsuttu aiemmin myös Savijoeksi sekä puhekielessä Vähä-Porvooksi.
Pukkilassa on muun muassa Naarkoski putouksineen ja kalateineen, Pukkilan kirkko, Pukkilan villisikatarha Kanteleella ja japanilaisen majatalon Yado Oikawan vanha ja uusi osa. Yado Oikawa on perustettu entiselle Pukkilan meijerille. Myös Kanteleella on ollut meijeri, Kanteleen meijeri, minkä rakennus on nykyään yksityisasunto. Meijerien toiminta yhdistyi valiolaiseen Tuottajain Maitoon, ja päättyi.
Maantiede
Pukkilan naapurikuntia ovat pohjoisessa Orimattila, idässä Myrskylä, etelässä Askola ja lännessä Mäntsälä.
pienoiskuva|250px|Naarkosken suvanto.
Pukkilassa on neljä järveä, Kanteleenjärvi, Kokkusa, Savijärvi ja Iilijärvi. Porvoonjoki virtaa Pukkilan läpi. Kunnan pohjoisosassa sen kulku on tasaista, mutta keskustan lähellä on ensin Naarkoski ja sitten Myllykoski, Roiponkoski eli Syvänojankoski, Kivikoski ja Haudankoski.
Pukkilassa on kaksi Natura 2000 -aluetta: Kanteleenjärven lintuvesi ja Venunmetsä.
Kyliä
Kantele, Naarkoski, Kirkonkylä, Savijoki, Syvänoja, Torppi
Yhteydet
Pukkilan kunnan halki länsi–itä-suunnassa kulkee kantatie 55:ltä seututie 167:lle seututie 162 Mäntsälästä Myrskylään. Orimattilan Tönnöstä kulkee etelään Askolan Korttiaan yhdystie 1635. Tietoliikenneverkon osia ovat muutamat harvat telemastot.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Pukkilassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Pukkilan alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Rebekka Armstrong
Rebekka Lynn Armstrong (s. 20. helmikuuta 1967) on yhdysvaltalainen AIDS-aktivisti ja entinen malli.
Armstrong oli Playboyn Playmate syyskuussa 1986. Hän sai positiivisen HIV-testituloksen vuonna 1989 ja kertoi siitä avoimesti julkisuudessa ensimmäistä kertaa vuonna 1994. Hän on kertonut saaneensa tartunnan jo teini-ikäisenä irrallisesta, suojaamattomasta seksisuhteesta.
Pukkila
Historia
Pukkilan ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1606. Nykyinen kirkko on vuodelta 1814.
Pukkilassa on ollut kruunun eli valtion, virkataloja Naarkosken Eskola ja Syvänojan Pekkala. Kirkollinen virkatalo on ollut kirkkoherran virkatalo. Kanteleella perustettiin vuonna 1915 Kanteleen meijeri, joka on nykyään Kanteleenjärven rannalla yksityinen asumiskiinteistö. 1915 Pukkilassa oli yksi höyryjauhomylly ja viisi vesijauhomyllyä. Sahoja oli kolme: 17-hevosvoimainen Kanteleen höyrysaha, 30-hevosvoimainen Naarkosken vesivoimasaha sekä 20-hevosvoimainen Syvänojan vesivoimasaha. Pukkilassa oli tuolloin Naarkosken sähkölaitos ja kymmenen kauppiasta 1916.
Pukkilassa vuonna 1885 syntynyt Onni Nurmi testamenttasi kotikunnalleen Suomen Gummitehtaan osakkeita. Yrityksestä kehittyi Nokia, ja testamenttilahjoituksen arvoksi kasvoi 30 miljoonaa markkaa. Testamentin määräysten mukaan testamentattujen osakkeiden tuotto tuli käyttää Pukkilan vanhainkodissa olevien vanhusten virkistykseksi. Vuosituhannen vaihteessa osakkeet myytiin ja perustettiin Onni Nurmen Säätiö ja Hyvinvointikeskus Onni.
Hallinto
Pukkilan kunnanvaltuustossa on 17 paikkaa, joista seitsemän on keskustan, viisi kokoomuksen, kolme perussuomalaisten ja kaksi vihreiden hallussa kaudella 2021–2025.
Talous
pienoiskuva|Pukkilan osuuspankki. Vuonna 2015 kunnassa oli 508 työpaikkaa. Niistä 18% oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 55% palveluissa ja 25% jalostuksessa. Alkutuotannon osuus oli suurempi kuin koko maassa (3%).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Myllylän Betoni, Pukkilan Osuuspankki ja konsultointiyhtiö ClinResOps.
Koulut
pienoiskuva|[[Kirkonkylän koulu (Pukkila)|Kirkonkylän koulu Veteraanitien varrella.]] Vuodesta 2019 lähtien Pukkilassa on toiminut vain yksi alakoulu, luokka-asteiden 0-6 opetusta antava Kirkonkylän koulu. Alle 20 oppilaan Torpin koulun oppilaat ja opettajat jatkoivat 2019 alusta Kirkonkylän koululla.
Pukkilassa toimineita kansakouluja ovat olleet:
Studebaker
thumb|Studebaker Speedster vuodelta 1916. thumb|Neliovinen Studebaker-henkilöauto 1950-luvulta. thumb|Studebaker Champion (”Bullet nose”) vm. 1951 Studebaker, oik. Studebaker Corporation, oli yhdysvaltalainen autotehdas, joka sijaitsi South Bendissä Indianassa. Vuonna 1852 perustettu yhtiö valmisti alkujaan kaivosvaunuja. Vuonna 1868 se rekisteröitiin nimellä Studebaker Brothers Manufacturing Company. Kun Studebaker ryhtyi valmistamaan sähkö- ja bensiinikäyttöisiä kulkuvälineitä 1902, se toimi yhteistyössä muiden bensiinikäyttöisten kulkupelien valmistajien kanssa vuoteen 1911. Vuonna 1913 Studebaker toi markkinoille ensimmäiset bensiinikäyttöiset autot omalla ”Studebaker”-merkillään.
Pukkila
Pelastustoimi
pienoiskuva|Pukkilan paloasema. Pukkilan pelastustoimesta vastaa Itä-Uudenmaan pelastuslaitos. Pukkila kuuluu pelastuslaitoksen Porvoon lohkoon toisen lohkon ollessa Loviisa. Pukkilan VPK on Myrskylä-johtoinen. Myrskylässä on Myrskylän puolivakinainen palokunta ja virka-aikana Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen palotarkastajan päivystys.
Studebaker
1910- ja 1920-luvuilla Studebaker oli Yhdysvaltojen suurimpia teollisuusyrityksiä. Vuosina 1916–1924 sen pörssiarvo määritti osaltaan Dow Jones -teollisuusindeksiä.
Studebaker Corporation valmisti myös muita automerkkejä, vuosina 1927–1930 Erskine- ja 1932–1933 Rockne-autoja. Ne olivat loistoauto Studebakeria halvempia automerkkejä.
Pukkila
Ruokakulttuuri
Pukkilan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla limppisoppa ja luumukreemi.
Studebaker
Vuonna 1954 detroitilainen Packard Motors Company osti yhtiön, ja Studebakerista tuli Studebaker Packard Corporationin yksi osasto vuosiksi 1957–1962. Vuonna 1962 se otti jälleen käyttöön vanhan nimensä Studebaker Corporation. Studebaker luopui autonvalmistuksesta 1966, mutta yhtiö pysyi itsenäisenä sijoitusyhtiönä vuoteen 1967, jolloin se yhdistyi Worthingtoniin ja yhtiön nimeksi tuli Studebaker-Worthington Corp.
Suomessa
Ensimmäiset Studebaker-autot tuotiin Suomeen jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Maahantuojana oli Ab Walfrid Alfthan Oy, joka toi Studebakereita vuosina 1912–1913 runsaat 20 kappaletta. Vuodesta 1925 alkaen Studebakerin edustajana Suomessa toimi Korpivaara Oy siihen saakka, kunnes Studebaker luopui autojen valmistuksesta. Studebaker-henkilöautoja rekisteröitiin 1930-luvun ajan melko runsaasti: huippuvuonna 1938 lukumäärä oli 818. Kuorma- ja linja-autona Studebaker ei ollut kovin yleinen, mutta niilläkin oli Suomessa joukko uskollisia käyttäjiä. Vuonna 1939 Studebaker oli Suomen kahdeksanneksi yleisin henkilöautomerkki 3,1 prosentin osuudella rekisteröidyistä autoista.
Toisen maailmansodan jälkeen Studebaker-autojen tuonti Suomeen jäi vähäiseksi säännöstelyn vuoksi. Vuoden 1954 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 744 Studebaker-henkilöautoa ja 264 Studebaker-kuorma-autoa. Vuonna 1961 Studebaker Lark -henkilöauto maksoi Suomessa 1 430 000 markkaa (vuoden 2005 rahassa 27 170 euroa), mikä oli reilut kaksi kertaa niin paljon kuin Volkswagen Kuplan hinta (610 000 mk/11 590 €) ja hieman enemmän kuin Mercedes-Benz 180:n hinta (1 230 000 mk/23 370 €). Vuoden 1963 lopussa Studebakereita oli rekisterissä vielä noin 600 autoa, mutta tämän jälkeen sitä ei mainittu ajoneuvorekisterissä enää omana merkkinään. Viimeiseksi Suomessa esitellyksi Studebakeriksi jäi vuoden 1962 uutuus, Avanti-urheiluauto. Studebakerin tuonti Suomeen päättyi valmistajan lopettaessa toimintansa vuonna 1966.
Ateenan metro
undefined Ateenan metro on Kreikan pääkaupungissa Ateenassa ja sen metropolialueella toimiva metrojärjestelmä.
Ateenan metro koostuu (2022) kolmesta linjasta, Linja 1, Linja 2 ja Linja 3. Siinä on 62 varsinaista metroasemaa. Lisäksi metrojärjestelmään kuuluu yhteys Ateenan kansainväliselle lentoasemalle, mukaan lukien neljä metro-/paikallisjuna-asemaa, mikä tekee asemien kokonaismääräksi 66. Järjestelmän kokonaispituus on 90,1 kilometriä.
Metron ensimmäinen linja avattiin 27. helmikuuta 1869 ja sähköistettiin vuonna 1904. Suurin osa linjasta on maanpäällistä ja maan alla sijaitsevia asemia on vain kolme. Toisen ja kolmannen linjan, jotka ovat kokonaan maanalaisia, rakentaminen aloitettiin vuonna 1991 ja niiden ensimmäiset osuudet avattiin vuonna 2000. 2000-luvun alussa metroa laajennettiin erityisesti Ateenan olympialaisia silmällä pitäen. Tämänkin jälkeen linjoja on jatkettu useilla uusilla asemilla. Kokonainen uusi linja, Linja 4, on suunnitteilla.
Metron pääasemana voidaan pitää Ateenan keskusaukiolla Sýntagma-aukiolla sijaitsevaa Sýntagmaa. Sen kautta kulkevat linjat 2 ja 3. Kaikki kolme linjaa risteävät kaupungin keskustassa Sýntagman, Monastirákin ja Omónoian asemien muodostamassa kolmiossa, josta linjat jatkavat eri suuntiin. Ateenan tärkeimpiä nähtävyysalueita palvelevat mainittujen asemien lisäksi myös muun muassa asemat Akrópoli ja Thiseío. Linjat 1 ja 3 vievät keskustasta Pireuksen satamaan (asema Pireus) ja Linja 2 Ateenan rautatieasemalle (Stathmós Larísis). Linja 3 yhdistää Pireuksen sataman ja keskustan Ateenan kansainväliseen lentoasemaan (Aerodrómio).
Historia
Ateenan metron alku on Ateenan vanhan keskustan ja Pireuksen sataman yhdistäneessä rautatiessä, nykyisessä Linjassa 1, joka oli alun perin koko Kreikan ensimmäinen rautatie. Ensimmäisen ehdotuksen sen rakentamisesta teki Frederic Ferald vuonna 1835. Vuonna 1843 samaa ehdotti Aléxandros Rízos Ragkavís. Rakennusprojekti myönnettiin lopulta vuonna 1867 englantilaiselle liikemiehelle Edward Pickeringille. Ensimmäinen osuus oli kahdeksan kilometrin pituinen rata Pireuksen satamasta (asema Pireus) Thiseíoon (asema Thiseío). Rata kulki kokonaan maan päällä ja sillä käytettiin höyryjunia. Linja valmistui 17. helmikuuta 1869 ja sen viralliset avajaiset olivat 27. helmikuuta 1869.
Peili (leikki)
Peili on vuosikymmeniä vanha seuraleikki, joka sopii lapsille ja aikuiselle. Se on luultavasti saavuttanut suosionsa pihaleikkien kärkikastissa helpohkoilla säännöillään ja sillä seikalla, ettei erityisvälineitä tarvita.
Ateenan metro
Historia
thumb|left|240px|Ateenan metron alku on vanhassa Pireuksen ja Ateenan yhdistäneessä rautatiessä. Kuva [[Pireuksen metroasema|Pireuksen asemalta vuodelta 1979.]] Tämän jälkeen linjaa laajennettiin kohti pohjoista vaiheittain. Ensimmäinen maanalainen osuus oli Thiseío–Omónoia vuonna 1895. Rata sähköistettiin vuonna 1904. Vuonna 1957 linja saavutti Kifisián. Tämän jälkeen linjalle rakennettiin uusia väliasemia. Koska vanha linja on pääosin maanpäällinen, se muistuttaa käytännössä paikallisjunarataa enemmän kuin metrorataa.
1950-luvulla Ateenaan alettiin suunnitella varsinaista metroa uusine maanalaisine linjoineen. Aluksi suunniteltiin yhteyttä Ateenan rautatieasemalta Sýntagma-aukiolle. Sieltä rata olisi haarautunut Fáliroon ja Glyfádaan ja toisaalta Ampelókipoiin. Metrohanke alkoi edistyä toden teolla 1980-luvulla liikenteen ja ilmansaasteiden lisääntymisen myötä. Päätös metron rakentamisesta tehtiin lopulta 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Samalla päätettiin rakentaa kaksi uutta, erillistä linjaa.
Peili (leikki)
Leikin kulku
Yksi leikkijöistä ilmoittautuu peiliksi ja asettuu seisomaan selin muihin pelaajiin lyhyen matkan (n. 5–15 metriä) päähän. Etäisyys riippuu pelaajien lukumäärästä ja tilan antamista mahdollisuuksista. Muut pelaajat seisovat rivissä.
Ateenan metro
Historia
Uusien linjojen rakennustyöt alkoivat marraskuussa 1991. Erilaiset ongelmat, kuten maaperään laatu ja suuri määrä arkeologisia löytöjä Ateenan vanhan keskustan alueella, hidastivat työtä. Uudet linjat, Linja 2 ja Linja 3, avattiin lopulta 28. tammikuuta 2000. Tuolloin avatut ensimmäiset osuudet olivat Sepólia – Sýntagma ja Sýntagma – Ethnikí Ámyna. Yhteys Ateenan kansainväliselle lentoasemalle saatiin auki 30. heinäkuuta 2004 juuri ennen Ateenan olympialaisia.
Kumpaakin uutta linjaa on laajennettu tämän jälkeen. Vuonna 2012 alkoi Linjan 3 laajennus Aigáleosta Pireukseen. Sen ensimmäiset kolme asemaa avattiin vuonna 2020 ja viimeiset kolme vuonna 2022. Kokonaan uuden Linjan 4 ensimmäiset suunnitelmat julkaistiin vuonna 2005. Rakennustöiden on tarkoitus alkaa vuonna 2023 ja linjan olisi tarkoitus valmistua vuonna 2030. Osa uuden linjan eteläisestä osuudesta saattaa kehittyä myöhemmin Linjaksi 5.
Peili (leikki)
Leikin kulku
Leikin perusajatuksena on päästä peiliksi peilin paikalle. Niinpä pelaajat lähtevät hiljaisesti etenemään kohti edessä selin olevaa peiliä. Vaikeaa päämäärän saavuttamisesta tekee se, että peilillä on oikeus pienin väliajoin (ei kuitenkaan liian usein) kääntyä ja katsoa ketkä liikkuvat. Jos hän havaitsee jossakin pelaajista liikettä, hän mainitsee kyseisen pelaajan nimeltä ja tämän on palattava lähtöviivalle. Peililtä vaaditaan aina rehellisyyttä.
Ateenan metro
Historia
Aiemmin metroa liikennöi yhtiö ISAP (Ilektrikoí Sidiródromoi Athinón-Peiraiós, ”Ateena–Pireus sähköiset rautatiet”), joka perustettiin vuonna 1976. Vuodesta 2011 liikennettä hoitaa kaupungin julkisen raideliikenteen yhtiöksi perustettu STASY (Statherés Sygkoinoníes).
Peili (leikki)
Leikin kulku
Ollessaan kasvotusten muihin leikkijöihin peili voi myös käskeä heitä tekemään jotakin, esimerkiksi pyytää jotakuta ottamaan kolme askelta eteen- tai taaksepäin.
Ateenan metro
Linjat ja asemat
pienoiskuva|320px|Ateenan metron linjat sekä [[proastiakós-paikallisjunalinjat (2017) (skemaattinen kartta).]] pienoiskuva|320px|Ateenan metron linjat sekä [[proastiakós-paikallisjuna-, raitiovaunu- ja johdinautolinjat (2017).]]
Peili (leikki)
Leikin kulku
Näin jatketaan kunnes joku onnistuu koskettamaan peiliä selkään ja huudahtamaan "Peili!" Tämän jälkeen peilinä olija vaihtuu ja leikki voidaan aloittaa alusta.
Ateenan metro
Arkeologiset löydökset ja näyttelyt
Koska metro kulkee tuhansia vuosia asuttuna olleella kaupunkialueella, metron kaivamisen yhteydessä on tehty lukuisia arkeologisia löytöjä. Arkeologiset tutkimukset myös hidastivat rakennustöitä usein. Laajimmat kaivaukset suoritettiin jo ennen rakennustöiden aloittamista keskustassa olevilla asemilla, kuten Akrópoli, Monastiráki, Panepistímio ja Sýntagma. Osa löytöpaikoista oli puolestaan täysin odottamattomia. Rakennustöiden aikana löydettiin muun muassa Záppeion roomalainen kylpylä ja muita antiikin aikaisia rakennuksia, katuja, kaupunginmuuria, hautausmaita sekä akvedukteja ja vesisäiliöitä.
Thomas Cromwell
Thomas Cromwell, Ensimmäinen Essexin jaarli (n. 1485 – 28. heinäkuuta 1540) oli englantilainen valtiomies ja yksi Henrik VIII:n ajan tärkeimpiä poliittisia henkilöitä.
Varhaiset vaiheet
Cromwell syntyi vuoden 1485 tienoilla Putneyssä, Lontoossa. Hänen isänsä oli seppä nimeltään Walter Cromwell. Yksityiskohtaiset tiedot hänen elämänsä alkuajoista ovat vähäiset. Ennen 12. ikävuottaan hänet oli palkattu töihin mahtavaan Frescobaldien pankkiiriperheeseen. Vatikaanin arkistot kertovat hänen olleen kardinaali Christopher Bainbridgen asiamies ja käsitelleen englanniksi kirkollisia töitä ennen Rota Romanaa. Englannin lisäksi Cromwell puhui sujuvasti latinaa, italiaa ja ranskaa.
Hovissa
Kun Bainbridge kuoli vuonna 1514 Cromwell palasi Englantiin saman vuoden elokuussa ja pääsi kardinaali Thomas Wolseyn palvelukseen. Vuonna 1519 hän nai vaatturin tyttären Elizabeth Wyckesin/Wykesin (1489–1527) ja he saivat pojan, Gregoryn sekä kaksi tytärtä, Annen ja Gracen. Anne ja Grace kuolivat lapsuusiässä hikitautiin. Thomas Cromwell opiskeli lakia ja hänestä tuli parlamentin jäsen vuonna 1523. Hänen vaimonsa kuoli kahdeksan vuoden avioliiton jälkeen vuonna 1527.
Vuonna 1529 kuningas Henrik VIII kutsui parlamentin koolle saadakseen avioeron vaimostaan Katariina Aragonialaisesta. Vuosien 1530 ja 1531 vaihteessa Cromwell nimettiin kuninkaalliseksi valtuutetuksi parlamentin asioihin ja vuoden 1531 loppuun mennessä hän oli kuninkaan luotetun lähipiirin jäsen. Vuoteen 1533 mennessä hän oli kohonnut jo ulkoministeriksi. Cromwellin käsialaa on myös sopimus (Laws in Wales Act 1535–1542), jolla Englannin ja Walesin lain­säädäntö yhtenäistettiin.
Cromwell oli yksi niistä jotka ehdottivat Henrikille, että kuningas voisi tehdä itsestään myös Englannin kirkon johtajan. Hän myös antoi parlamentille "Ylivallan lain" vuonna 1534, lain jolla Englannin kuningas oli Englannin kirkon päämies, eikä paavi. Cromwell sai paljon valtaa kirkollisissa asioissa ja päätti muun muassa luostarilaitoksen kaatamisesta ja luostarien siirtämisestä valtion omistukseen. Vuonna 1536 hän sai paronin arvon, ja 1540 hänet nimettiin saavutustensa ansiosta Essexin jaarliksi.
Kuolema
Kanslerivuosinaan Cromwell oli hankkinut itselleen monia vaikutusvaltaisia vihollisia. Valtuuston tapaamisessa 10. kesäkuuta 1540 hänet määrättiin arestiin Lontoon Toweriin. Cromwell teloitettiin ilman julkisuutta Towerissa 28. heinäkuuta 1540.
Jälkeläiset
Cromwellin poika Gregory Cromwell meni naimisiin kuningas Henrik VIII:n kolmannen vaimon Jane Seymourin sisaren Elizabeth Seymourin kanssa.
Englannin lordiprotektorina vuosina 1653–1658 toiminut Oliver Cromwell polveutui Cromwellin sisaresta Catherin Cromwellistä.
Cromwell taiteessa ja viihteessä
Hilary Mantel voitti historiallisella romaanillaan Susipalatsi vuoden 2009 Booker-palkinnon. Kirja kertoo Cromwellista Henrik VIII:n luottomiehenä. Sen jatko-osat Syytettyjen sali (Bring up the Bodies, 2012)) ja Kuningashuone (The Mirror and the Light, 2020) kuvaavat Cromwellin elämää aina hänen häviöönsä ja teloitukseensa asti.
Cromwell esiintyy henkilöhahmona ainakin neljässätoista elokuvassa ja televisiosarjassa. Kuuluisin esitys oli Robert Boltin näytelmä (myöhemmin myös elokuva) A Man for All Seasons, jossa häntä näytteli Broadwayllä Thomas Gomez ja valkokankaalla Leo McKern. Cromwell on myös sivuhahmo William Shakespearen näytelmässä Henrik VIII.
Gamma Centauri
Gamma Centauri (γ Cen / 'γ Centauri) eli Muhlifain on tähti Kentaurin tähtikuviossa eteläisellä tähtitaivaalla, niin etelässä, ettei näy Suomessa.
Stein Mehren
Stein Mehren (16. toukokuuta 1935 Oslo, Norja – 28. heinäkuuta 2017 Norja ) oli norjalainen kirjailija ja taidemaalari. Hänet tunnetaan ensisijaisesti runoilijana, mutta hän kirjoitti myös näytelmiä, romaaneja ja esseitä.
Mehren julkaisi 30 runokokoelmaa ja oli useita kertoja ehdolla Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Luettelo maalin tehneistä NHL-maalivahdeista
Seuraavat maalivahdit ovat tehneet maalin NHL-ottelussa:
Stein Mehren
Mehren kuuluu Norjan merkittävimpiin runoilijoihin. Hänen kirjailijantyönsä oli laaja-alaista. Se sisälsi yhteiskuntakriittisiä esseitä ja taidekritiikkiä, romaaneja, näytelmiä, mutta keskeistä hänen tuotannossaan olivat luonto- ja rakkauslyriikka.
Wellington Partners
Wellington Partners on eurooppalainen ylikansallinen pääomasijoitusyhtiö, joka toimii venture capital -rahoittajana varhaisen vaiheen yrityksille. Wellington Partners suosii toimialoista cleantechia, elektroniikkaa, ohjelmistoja ja digitaalista mediaa. Yhtiöllä on toimipaikat Lontoossa, Münchenissä ja Piilaakson Palo Altossa. Se hallinnoi noin 800 miljoonan euron sijoitusomaisuutta.
Luettelo maalin tehneistä NHL-maalivahdeista
Seuraaville maalivahdeille on merkitty maali, mutta he ovat saaneet sen vastustajan tehdessä oman maalin:
Stein Mehren
Mehrenin esikoiskokoelma Gjennom stillheten en natt ilmestyi 1960. Hänen tuotantonsa huippukohtia on kokoelma ''Aurora. Det Niende Mørke'' (1969). Hän on Wergelandin, Olaf Bullin ja Claes Gillin perinteen jatkaja vapaasti virtaavan runouden kirjoittajana. 1970-luvun vasemmistovirtausten aikana hän piti etäisyyttä politiikkaan, ja marxismin edustajat löivät häneen merkityksettömän runoilijan leiman. Hän vastasi syytöksiin muutamilla esseekokoelmilla.
Wellington Partners
Sijoituksia
Wellington Partners on sijoittanut toimintansa aikana yli 100 yritykseen 15 eri maasta. Näihin kuuluvat muun muassa Iso-Britannia, Israel, Italia, Saksa ja Suomi.
Stein Mehren
Mehrenin romaaneja De utydelige ja Titanene ei pidetä taiteellisesti kovin onnistuneina, mutta ne ovat kiinnostavia ajan analyyseinä. Myös näytelmiä Narren og hans hertug ja Den store søndagsfrokosten (1976) voi luonnehtia sanoin sanoin.
Mehrenin työt ovat vieneet hänet yhteistyöhön myös säveltäjien, kuten Arne Nordheimin ja Ketil Bjørnstadin ja taidemaalareiden, kuten Kai Fjellin, Kåre Tveterin ja Frans Widerbergin kanssa. Hän debytoi itsekin taiteilijana 1993 ja piti viisi näyttelyä, mutta runouden kaltaista läpimurtoa hän ei koskaan sillä alalla tehnyt. Se työ se oli hänelle kuitenkin välttämätöntä, kuten hän on sanonut: "Työ väreillä on aistien esimakua paratiisista, mutta sanat ovat kuin heittäisi nuolia ikuisuuteen". (“Arbeidet med farger er sansenes forsmak på paradiset, mens ord er å skyte piler inn i det evige.”)
Mehrenin tuotantoa ei ole laajemmin suomennettu. Pentti Saaritsa on suomentanut hänen runonsa "British Museum" suomennoskokoelmaan Salaperäinen seurue: runoja jotka tulivat ja jäivät, (WSOY 1997) ja se on ilmestynyt myös Parnassossa
Mehrenin setä oli kilpasoutaja Martin Mehren.
Färsaarten lippu
Lipun mitat ja värit
Färsaarten lipun korkeus on 8 ja pituus 11 mittayksikköä. Punaisen ristin leveys on 1/8 lipun korkeudesta. Sinisen reunuksen leveys puolestaan 1/2 punaisesta rististä eli 1/16 koko lipun korkeudesta. Valkoisten neliöiden sivut ovat 3 mittayksikköä.
Lipun viralliset väriarvot ovat:
Pantone
Daily Me
Daily Me on yhdysvaltalaisen tietojenkäsittelijätieteilijä Nicholas Negroponten vuonna 1995 kehittämä teoria tulevaisuuden digitalisoituneista sanomalehdistä, jotka personalisoivat lukijansa. Teorian mukaan median välineet pyrkivät seuraamaan lukijansa mieltymyksiä koskien erilaisia uutissisältöjä ja siten suosittelemaan jatkossa samankaltaisia uutisia. Näin uutisvalinnan taloudellinen malli muuttuu asettaessaan lukijan autoritaarisempaan asemaan kuin itse sisällön tuottajan, toimittajan. Lukija on tällöin erityisasemassa suhteessa mediaan luoden itse uutisvirtansa, jota seuraa. Daily Me ilmestyy terminä ensimmäistä kertaa Negroponten digitaalista teknologiaa käsittelevässä teoksessa Digitaalinen todellisuus vuonna 1995.
Jotkin uutismediat ovat jo omaksuneet Daily Me:n periaatteita. Esimerkiksi Google News ja eri sivustojen RSS-syötteet keräävät tietoja lukijoistaan suositellakseen jatkossa heille uusia sisältöjä.
Ezekiel Isaac Malekar
Ezekiel Isaac Malekar on intialainen rabbi, joka johtaa Delhin ainoaa synagogaa. Hänen johtamansa synagoga palvelee Delhin noin kymmentä juutalaisperhettä, israelilaisia diplomaatteja sekä tuhansia vierailijoita. Hän on myös työskennellyt asianajajana ja ilmavoimien upseerina. Malekar on toiminut Intian kansallisessa ihmisoikeusjärjestössä varasihteerinä. Hän tekee työnsä synagogalle palkatta eikä häntä ole koskaan virallisesti vihitty rabbiksi.
Malekar syntyi Punessa, josta hän muutti Delhiin vuonna 1980. Hänen sukunimensä viittaa Maharashtrassa sijaitsevaan Male-nimiseen kylään. Hän on Delhin juutalaisyhteisön pienestä koosta johtuen uudistanut minjania vaativia rukouksia niin, että vaadittujen kymmenen henkilön ei tarvitse olla miehiä. Hän on myös antanut naisten ja miesten istua yhdessä rukousten aikana, koska pienellä yhteisöllä ei ole mahdollisuutta tiukkaan uskontulkintaan. Hänen asettamaansa esimerkkiä seurasivat myös Punessa ja Mumbaissa sijaitsevat synagogat. Malekar kiinnostui naisten asemasta tyttärensä kyseenalaistettua minjanin sukupuolirajoitukset ja hänen työskenneltyään ihmisoikeusjärjestössä.
Malekar on kertonut Hindustan Timesille jääneensä Intiaan vaikka hänen vanhempansa ja veljensä muuttivatkin Israeliin, koska hän pitää intialaisuuttaan ensisijaisena suhteessa juutalaisuuteensa.
Matriisielementti
Matriisielementti on kvanttimekaniikassa käytetty termi, jonka avulla tyypillisesti observaabeleita kuvaaville lineaarioperaattoreille saadaan aikaiseksi matriisiesitys. Matriisielementti lasketaan operaattorista operoimalla siihen vasemmalta ja oikealta tilavektoreilla.
Oletetaan, että tilat muodostavat täydellisen kannan. Merkitään näitä vastaavia konjugaattitilojen joukkoa merkinnällä. Tällöin lineaarioperaattorin \hat{A} matriisielementti on
Esimerkiksi paikka-avaruuden tilavektorit (aaltofunktiot) ovat muotoa jonka konjugaattitila on. Tällöin matriisielementti on
Integrointialueena toimii koko paikka-avaruus.
Esimerkki: spin-1/2
Spin-1/2 -hiukkasten spin-aaltofunktiot ovat muotoa
missä a ja b ovat kompleksilukuja. Tämän spin-avaruuden operaattorit ovat lineaarikombinaatioita Paulin spin-matriiseista \sigma_i, (tai ). \sigma_0 on avaruuden identiteettimatriisi. Valitaan kannaksi tilat
ja
Näin esimerkiksi matriisin \sigma_1 matriisielementit ovat
Käyttö
Matriisielementit ovat hyödyllisiä erityisesti erilaisia energiatasosiirtymiä tarkasteltaessa. Siirtymien valintasäännöt määräytyvät yleensä juuri matriisielementeistä. Jos halutaan tutkia millaisia häiriöitä tietty häiritsevä voima systeemiin tuo, etsitään tuota voimaa kuvaavan häiriöpotentiaalin matriisielementit jossain systeemin luonnollisessa kannassa. Jos matriisielementti joidenkin tilojen välillä häviää, myös vastaavaa transitiota ei voida kyseisellä voimalla saada aikaiseksi.
Atomien elektronien energiatilojen välisiä transitioita ulkoisessa sähkökentässä kuvataan yleisesti matriisielementtien avulla. Dipolikenttä saa esimerkiksi aikaan transitioita, joissa elektronin pääkvanttiluku muuttuu yhdellä ylös- tai alaspäin. Muuntyyppisten transitioiden matriisielementit ovat nollia.
Jasse Varpama
Jasse Varpama on suomalainen pianisti ja musiikkipedagogi. Hän on opettanut vapaata säestystä ja musiikkiteknologiaa Sibelius-Akatemiassa, Helsingin pop- ja jazzkonservatoriossa ja Kuopion konservatoriossa ja laatinut alan oppikirjoja. Esiintyvänä taiteilijana hän on työskennellyt useimpien suomalaisten kevyen musiikin artistien kanssa sekä teatterimuusikkona musiikkinäytelmissä ja tehnyt tuhansia keikkoja.
Vuosina 1994–1995 Varpama oli mukana Helsingin Svenska Teaternin menestysmusikaalissa Hype. Vuonna 2007 Jasse Varpama esitti yhdessä Pauli Karin kanssa Richard Greenblattin ja Ted Dykstran menestyskomediaa 2 pianoa, 4 kättä Helsingin Hotelli Presidentissä. Musiikkiteatterin parissa Varpama on toiminut myös ainakin Åbo Svenska Teaterissa, Kotkan kaupunginteatterissa ja Kouvolan Teatterissa.
Vuonna 2009 Varpama julkaisi tupla-albumin Stories, jolla hänen omia sävellyksiään tulkitsevat 17 suomalaisartistia, muiden muassa Erja Lyytinen, Sami Pitkämö, Geir Rönning, Pepe Ahlqvist ja Jani Wickholm.
Kyynisyys
Kyynisyys on pilkallisuutta, välinpitämättömyyttä, kylmyyttä ja julkeutta. Kyynisyys voi olla ihmisen alhaisuuden tai pahuuden osoittamista julkealla tavalla.
Ihminen voi olla kyyninen jostain tietystä asiasta tai suhteessa johonkin. Kyynisyyttä voi olla esimerkiksi jonkun toisen henkilön innon tai jonkin asian leimaaminen lapselliseksi lannistavalla tavalla. Kyynisyyteen voi liittyä asian merkityksen vähättely, sen toteutumisen epäily, tai varoittelu asian epäonnistumisen aiheuttamasta pettymyksestä.
Kyynisyys koetaan usein pahantahtoisena tai loukkaavana. Jotkut pitävät kyynisyyttä myös realiteetin äänenä, jolla hillitään epärealistista tavoittelua.
Perhe-eläke
Perhe-eläke on eläke, jota maksetaan henkilön kuoleman jälkeen hänen leskelleen ja lapsilleen. Perhe-eläkkeitä ovat leskeneläke ja lapseneläke. Niiden tarkoitus on turvata omaisten toimeentulo edunjättäjän kuoleman jälkeen.
Työeläkelakien mukaiseen perhe-eläkkeeseen voi olla oikeus kuolleen henkilön
Leskeneläke avioliiton perusteella
Avioliitossa olleella leskellä on oikeus perhe-eläkkeeseen, jos hänellä on tai on ollut edunjättäjän kanssa yhteinen lapsi. Lisäksi heidän piti olla edunjättäjän kuollessa naimisissa tai rekisteröidyssä parisuhteessa ja liiton on pitänyt olla solmittu ennen kuin edunjättäjä täytti 65 vuotta.
Lapseton leski saa eläkkeen, jos
Entinen puoliso voi saada eläkkeen, jos kuollut henkilö oli velvollinen maksamaan hänelle elatusapua.
Avioliiton perusteella vuonna 1975 tai sen jälkeen syntynyt saa leskeneläkettä 10 vuoden ajan. Sitä maksetaan kuitenkin vähintään siihen asti, kun nuorin lapseneläkettä saavista lapsista täyttää 18 vuotta. Leskeneläkettä saa loppuelämän ajan, jos leski on syntynyt ennen vuotta 1975.
Leskeneläke avoliiton perusteella
Avoleski saa eläkkeen, jos
Avoliiton perusteella myönnettyä leskeneläkettä maksetaan siihen asti, kun nuorin yhteinen lapsi täyttää 18 vuotta.
Lapseneläke
Alle 20-vuotias lapsi saa lapseneläkkeen, jos hänen vanhempansa kuolee. Lapseneläkkeen saa myös, jos lapsen äiti- tai isäpuoli kuolee ja seuraavat edellytykset täyttyvät:
Kansaneläkelaitos voi maksaa yleistä perhe-eläkettä leskille ja lapsille. Yleistä perhe-eläkettä korotetaan hitaammin kuin muita perhe-eläkkeitä, koska sen vuosittaisia korotuksia laskettaessa ei huomioida lainkaan yleistä ansiotulojen kehitystä, vaan ainoastaan hintojen nousu.
Maybach
Maybach Manufaktur oli saksalainen loistoautojen valmistaja. Yrityksen perusti Willhelm Maybach ja hänen poikansa vuonna 1909. Daimler valmistaa nykyään Maybach-brändillä hyvin ylellisiä, erikoisvarusteltuja Mercedes-Benz S-sarjaisia autoja.
Alku
thumb|left|upright|Maybach SW 42 (1939). Willhelm Maybach (1846–1929) perusti 1920-luvulla Maybach-Motorenbau GmbH -nimisen yrityksen, joka tunnettiin maailmansotien välisenä aikana aikansa laadukkaimpien autojen valmistajana, jolle tyypillistä oli tekninen edistyksellisyys. Toisen maailmansodan aikana kaikki saksalaiset panssarivaunut oli varustettu Maybach-moottoreilla, joista kuuluisin lienee Tigerissä ja Pantherissa käytetty HL 230. Vuonna 1966 Maybach-Motorenbau yhdistyi Daimler-Benzin kanssa, jonka jälkeen se tunnettiin nimellä Maybach Mercedes-Benz Motorenbau GmbH. Vuonna 1969 yhtiön nimeksi tuli Motoren- und Turbinen-Union Friedrichshafen GmbH, eli MTU.
Paluu
thumb|upright|Maybach 62. Daimler (entinen DaimlerChrysler) otti Maybach-nimen käyttöön vuonna 2002 tuotantoon tulleelle kalleimmalle automallilleen. Ne olivat Maybach 57 ja 62. Perustetun yrityksen nimeksi tuli Maybach Manufaktur. Myöhemmän ajan Maybachit perustuivat pääosin Mercedes-Benzin tekniikkaan. thumb|left|upright|Maybach tarjoaa tilaa ja ylellisyyttä. Auton hinta oli (vuonna 2006) verottomana noin 300 000 euroa. Suomessa mallin 62 myyntihinta oli 680 000 euroa, ja mallin 57 hinta 575 850 euroa.
Ensimmäinen Maybach tuotiin Suomeen 3.7.2003 Seinäjoen KäyttöAutoon. Auto tuotiin Saksasta sitä varten valmistetulla kuorma-autolla erikoiskuljetuksena. Autoa ei saanut käsitellä ilman tietynlaisia hanskoja ja haalareita. Matkantekoa seurattiin taukoamatta GPS-paikannusjärjestelmällä.
Auton pituus on 6,2 metriä ja tehoa turboahdetussa V12-moottorissa on 550 hv, ja auton omapaino on 2 855 kg. Varustukseen kuuluu muun muassa samppanjajääkaappi, kallistuvat lentoistuimet, himmentyvä lasikatto, tv-monitorit ja mittaristot takapenkkiläisille ja napin painalluksella sulkeutuvat takaovet. Autoa ei ostettu kaupasta, vaan se piti käydä itse tehtaalla tilaamassa.
Mercedes-Maybach
Merkin valmistus päätettiin lopettaa vuonna 2011, ja viimeinen auto valmistui vuonna 2012. Maybach-brändi teki paluun 2014 muodossa Mercedes-Maybach. Ensimmäinen uusi Maybach oli Mercedes-Maybach S 600, joka perustuu Mercedes-Benz S-sarjaan.
Daimler esitteli helmikuussa 2017 Mercedes-Maybach G650 Landauletin, joka on Mercedes-Benz G-sarjan erikoisversio. Auto on koriltaan sekoitus katumaasturia ja landauletia.
Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto
Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto eli UGTAN oli Ranskan Länsi-Afrikassa 1950-luvun lopulla toiminut ammattiliittojen keskusjärjestö.
Vuonna 1956 Ranskan Länsi-Afrikassa oli 507 500 palkansaajaa, joista noin 35 prosenttia kuului ammattiliittoihin. Suurimmat keskusjärjestöt olivat ranskalainen Confédération générale du travail (CGT), siitä eronnut Confederation generale du travail africaine (CGTA) ja ranskalaisesta Confédération française des travailleurs chrétiensistä eronnut Confederation africaine des travailleurs croyants (CATC). Ranskan Länsi-Afrikan federaatio oli hajoamassa itsenäistyviksi valtioksi, mutta samaan aikaan alueella etsittiin uutta poliittista ja ammattiyhdistysliikkeen yhtenäisyyttä.
UGTAN perustettiin Cotonoussa tammikuussa 1957 järjestetyssä Ranskan Länsi-Afrikan ammattiliittojen yhtenäisyyskokouksessa. Siihen liittyivät CGT, CGTA ja suurin osa itsenäisistä ammattijärjestöistä, joihin kuului yhteensä noin 85 prosenttia ammattiliittojen jäsenistä. UGTAN:in voimahahmoksi muodostui Sékou Touré, jonka johdolla järjestö sai radikaalin ideologian.
UGTAN:in koetinkiveksi tuli kansanäänestys Ranskan perustuslaista vuonna 1958. Itsenäisyysmielinen järjestö kannatti ei-ääntä Charles de Gaullen esittämälle perustuslaille, mutta suurin osa alueen poliittisista puolueista ei ollut valmis välittömään itsenäisyyteen. Kyllä-äänten voitto muualla paitsi Sékou Tourén johtamassa Guineassa vahingoitti vakavasti UGTAN:in yhtenäisyyttä ja poliittisia vaikutusmahdollisuuksia.
Porthania
pienoiskuva|Porthania Porthania on Helsingin yliopiston keskustakampukseen kuuluva laitosrakennus, joka sijaitsee Kluuvin kaupunginosassa Hirvi-korttelissa osoitteessa Yliopistonkatu 3. Arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema, vuonna 1957 valmistunut Porthania on yksi Helsingin ydinkeskustan huomattavimmista 1950-luvun modernismia edustavista rakennuksista. Henrik Gabriel Porthanin mukaan nimetyn rakennuksen pääasiallinen käyttäjä on nykyisin Helsingin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta.
Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto
UGTAN:in ensimmäinen edustajainkokous pidettiin Conakryssa tammikuussa 1959. Siinä olivat edustettuina kaikki ranskankielisen Länsi-Afrikan maat Norsunluurannikkoa lukuun ottamatta. Ghanan osallistuminen antoi järjestölle uutta kansainvälistä ulottuvuutta. UGTAN:in tavoitteeksi julistettiin taistelu kolonialismia ja kapitalismia vastaan. Järjestön päämaja siirrettiin Dakarista Conakryyn ja sen johtajaksi tuli Guinean presidentti Sékou Touré.
Porthania
Historia
Helsingin yliopisto rakennutti 1930-luvun ja 1970-luvun välisenä aikana sarjan suuria laitos- ja instituuttirakennuksia Helsingin keskustaan. Näiden taustalla oli 1900-luvun ”ylioppilastulva", lukiokoulutuksen yleistymisestä ja ikäluokkien suurenemisesta aiheutunut opiskelijamäärien räjähdysmäinen kasvu. Suurten uudisrakennusten avulla pyrittiin helpottamaan yliopistoa vaivannutta kroonista tilanpuutetta. Näihin rakennuksiin kuuluvat Yliopiston päärakennuksen laajennusosa (1937), Metsätalo (1939), Porthania (1957), ja viimeisenä yliopiston hallintorakennus (1978).
Mustan Afrikan työtätekevien yleinen liitto
UGTAN:in radikaali ideologia ja sen yhteydet Guineaan johtivat järjestön nopeaan hajoamiseen. Léopold Sédar Senghorin ja Félix Houphouët-Boignyn kaltaiset konservatiiviset poliitikot pitivät sen toimintaa maiden sisäisiin asioihin puuttumisena ja tavalliset työläiset olivat kiinnostuneempia käytännön kysymyksistä kuin ideologisesta taistelusta. Länsi-Afrikan maiden itsenäistyessä vuonna 1960 useimmat UGTAN:in jäsenjärjestöistä olivat eronneet, hajonneet tai joutuneet lakkautetuiksi.