cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Plakiás
Plakiás on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella ja kuuluu Ágios Vasíleioksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Se kuului aiemmin Foínikaksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ágios Vasíleioksen kunnan Foínikaksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 143 (vuonna 2011).
Plakiás on osa Sellián kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kreetan etelärannikolla 40 kilometriä etelään Réthymnon kaupungista. Plakiáksen pohjoispuolella on vuoristoa ja eteläpuolella Libyanmeri.
Ensimmäinen virallinen maininta Plakiáksesta on vuodelta 1961. Kylä on nykyään matkailukohde ja siellä on muun muassa 1 300 metriä pitkä hiekkaranta. .
Kotajärvi (Padasjoki)
Kotajärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Toritun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä, ja rannat on metsämaata. Järvi on autio lukuun ottamatta sen etelärannalle rakennettua yksittäistä rakennusta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummenen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,7 metriä mpy.
Wiima K202
thumb|240px|Wiima K202/B10M linjalla 13 Lahden kauppatorilla.
Wiima K202 on Oy Wiima Ab:n vuosina 1984–1993 valmistama kaupunkibussikori. Suurin osa busseista toimitettiin korkealattiaisella alustalla, joka oli yleensä Volvo B10M. Joissakin autoissa alustana oli Volvo B10M-alustan riisuttu, mutta samalla moottorilla varustettu versio B9M. Bussista on myös nivelversio N202.
Taustaa
Volvo toi ensimmäisen makaavalla, matkustamon alle sijoitetulla moottorilla varustetun linja-autonalustansa (B655) markkinoille jo vuonna 1951, ja vuonna 1963 sen seuraajaksi tuli uudistettu malli B755. Näitä malleja olivat vaivanneet tekniset ongelmat, mutta vuonna 1965 esitelty, täysin uusittu malli B58 oli kypsä tuote. Vuodenvaihteessa 1979–1980 esiteltiin B58:sta edelleen kehitetty malli B10M, jonka rinnalle tuli vuonna 1982 "säästömalli" B9M.
Wiima valmisti ensimmäiset varsinaiset kaupunkilinja-autot Helsingin kaupungin liikennelaitokselle vuosina 1958–1960. Wiiman kaupunkikoria uudistettiin vuosina 1961 ja 1966, ja näistä uudempi versio oli ensimmäinen, jota tehtiin myös muille kuin HKL:lle. Wiima K202:n edeltäjät, Wiima K100 ja K200, esiteltiin 1970-luvun puolivälissä. Wiima K202:n ensiesiintyminen tapahtui Linja-autoliiton vuosikokouksen yhteydessä pidetyssä linja-autonäyttelyssä Jyväskylässä kesäkuussa 1984.
Bussien käyttö
Wiima K202:sta ja sen nivelbussiversiosta N202 tuli eräänlainen pääkaupunkiseudun yleislinja-auto, jota tehtiin Helsingin kaupungin liikennelaitokselle sekä Helsingin, Espoon ja Vantaan alueen yksityisille liikenteenharjoittajille yhteensä 710 kappaletta. HKL:lle tuli tätä mallia kaikkiaan 280 autoa ja ne kattoivat laitoksen kalustosta enimmillään 84 prosenttia. Muita huomattavia näiden mallien käyttäjiä olivat Suomen Turistiauto Oy (119 autoa), Vantaan Liikenne Oy (119 autoa), Espoon Auto Oy (102 autoa) ja Oy Liikenne Ab (36 autoa).
Tampereen kaupungin liikennelaitos osti K202- ja N202-busseja 20 kappaletta vuosina 1987–1992. Näistä kymmenen tehtiin Volvo B10M:n telialustalle ja ne jäivät lajinsa ainoiksi Suomessa. TKL hankki myös ainoat pääkaupunkiseudun ulkopuolelle uusina toimitetut N202-nivelbussit. Turussa ostajana ei ollut liikennelaitos, vaan siellä autoja hankittiin TLO:n jäsenyrityksille. Uusia Wiima K202-busseja ostettiin lisäksi Hämeenlinnaan, Lahteen, Poriin, Raumalle, Heinolaan ja Ouluun. K202-busseja tehtiin myös vientiin; niitä toimitettiin muiden muassa Ruotsiin Boråsiin, Skövdeen ja Kiirunaan.
Suurimmasta osasta tuotesarjan busseista luovuttiin 2000-luvulla. Pääkaupunkiseudulla K202- ja N202-autojen poistot alkoivat 1990-luvun aikana, ja niiden tilalle alettiin hankkia matalalattiabusseja. Myös vaatimukset kaluston iästä kasvoivat liikenteen kilpailutuksen astuttua kuvaan. HKL:n autot myytiin pääosin Baltiaan ja Venäjälle, muilta pääkaupunkiseudun liikennöitsijöiltä niitä päätyi kymmenille liikenteenharjoittajille eri puolille Suomea. Käytettyjä K202- ja N202-busseja vietiin myös Ruotsiin ja Norjaan. Pääkaupunkiseudulla Wiima K202 mallia on vielä yksi, Vantaan Varian auto 425. Satunnaisia Wiimoja löytyy ympäri Suomea, muun muassa Savonlinjalta Turussa.
Olavi Ahonen
Varhainen elämä
Olavi Ahosen vanhemmat olivat tarkastaja Otto Ahonen ja Hilja Keinola. Ahonen lopetti oppikoulun 16-vuotiaana, ja aloitti opinnot Viipurin ja Lahden musiikkiopistoissa (nykyinen Lahden konservatorio).
Ura
Olavi Ahonen sai ensimmäisen kiinnityksensä vuonna 1945 Joensuun kaupunginteatteriin, mutta siirtyi pian Jyväskylän Työväen Teatteriin. Siellä hän tapasi tulevan vaimonsa Rauni Ikäheimon. Tuore aviopari kiinnitettiin teatterinjohtaja Eino Salmelaisen johdolla vuonna 1951 Tampereen Työväen Teatteriin. Vuonna 1967 he siirtyivät Helsingin kaupunginteatteriin ja myös muuttivat sen uudisrakennukseen. Ahonen jäi eläkkeelle Kaupunginteatterista vuonna 1989.
Ahonen oli myös merkittävä elokuvanäyttelijä, jonka ura kuitenkin eteni hitaasti, sillä hän eli ja työskenteli 1950-luvulla Tampereella. Ahonen nousi kansan tietoisuuteen Riitaojan roolilla elokuvassa Tuntematon sotilas.
Olavi Ahosen ensimmäinen elokuvarooli oli poika-Niemisen osa elokuvassa Niskavuoren Aarne (1954). Ahonen oli mukana myös elokuvissa Elokuu (pikkurooli kyläläisenä), Virtaset ja Lahtiset (Pena, pärinäpoika), Pojat (uskonnonopettaja Pisa) ja Pinsiön parooni (Moision isäntä). Hän esitti Kiviojan Latea elokuvassa Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Kankaanpään Elkkua elokuvassa Akseli ja Elina (1970). Kuitenkin Ahonen oli silloin vielä kovasti teatterimies, eikä elokuvarooleja kertynyt vielä montaakaan. Lisäksi Ahonen toimi Teatterikorkeakoulun vierailevana opettajana ja opiskeli ohjaajaseminaarissa vuosina 1962–1964.
Riitaojan rooli on Ahosen tunnetuimpia. Hän näytteli myös Pyynikin kesäteatterin Tuntematon sotilas -näytelmässä vuosina 1961–1967 esittäen Honkajokea ja Riitaojaa. Olavi Ahonen oli Televisioteatterissa 1970-luvulla. Myöhemmin Ahonen tuli tunnetuksi etenkin Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvista, joissa hän esitti Uunon isää Hugo Turhapuroa. Hän esiintyi muissakin Spede-elokuvissa kuten Noin 7 veljestä, Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika, Hirttämättömät, Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit ja Tup-akka-lakko. Kaikkiaan hän näytteli kolmessatoista Spede-elokuvassa. Ahonen esiintyi myös Speden tuottamassa Robin Hoodissa. Ohjaaja Ere Kokkonen ja näyttelijä Vesa-Matti Loiri ovat jälkeenpäin muistelleet, että Uunon isän rooliin ei kukaan muu näyttelijä olisi sopinut yhtä hyvin kuin Ahonen.
Ahosen muistettavia teatterirooleja olivat muiden muassa Boni Mustalaisruhtinattaressa, Narri William Shakespearen Loppiaisaatossa, Dovren ukko Peer Gyntissä, Simeoni Seitsemässä veljeksessä, Sancho Panza Don Quijotessa (Veikko Sinisalo nimiroolissa Helsingin kaupunginteatterissa), Nummisuutareiden Topias, Sotamies Jokinen sekä nimirooli lastennäytelmässä Katto-Kassinen. Ahonen teki elokuvissa enimmäkseen pikkurooleja, mutta elokuvassa Viimeinen savotta hänellä oli toinen päärooli Einari Mättönä. Myös elokuvassa Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla hänellä oli toinen päärooli. Hän teki myös suuren joukon sivurooleja Yleisradion kuunnelmasarjassa ”Knalli ja sateenvarjo”, lukuisimpana eteisvahtimestari Mr. Matthews. Rooleja alkoi sadella silloin, kun Ahonen muutti Helsinkiin.
Television puolella Ahosen tunnetuimpia töitä olivat vankikarkurin rooli Valehtelijoiden klubi -viihdeohjelmassa (1981–1983) sekä kauppias Matikaisen rooli Ruusun aika -draamasarjassa (1990–1991). Lisäksi Ahonen esiintyi pääosassa kiitetyssä televisioelokuvassa Tuomas Murasen rikos (1994). Ahonen oli myös tunnettu urastaan teatterissa. Viimeisenä työnään hän esiintyi televisiota varten tehdyssä elokuvassa Siivoton juttu. Hänet nähdään arkistomateriaaliin perustuvissa kohtauksissa elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004).
Kantatie 40
250px|thumb|right|Kartta kantatiestä 40 Turun läheisyydessä. 250px|thumb|right|Kantatie 40 Turun Kärsämäessä. 250px|thumb|right|Kantatie 40:n ja Raisiontien risteys Raision keskustassa. 250x340px|pienoiskuva|Kantatie 40 kauppakeskus Myllyn edustalla Raisiossa.
Olavi Ahonen
Ura
Ahonen esiintyi yhteensä 65 elokuvassa, televisiosarjassa ja televisioelokuvassa.
Yksityiselämä
Ahonen avioitui vuonna 1951 näyttelijä Rauni Ikäheimon kanssa. Ikäheimon kuoltua hän oli kolme vuotta leskenä. Olavi Ahonen kuoli syöpään 77-vuotiaana.
Kantatie 40
Kantatie 40 (myös Turun kehätie ) on Naantalista Raision kautta Turun ydinkaupunkialueen pohjoispuolitse Kaarinan Piikkiöön kulkeva kantatie. Tien pituus on 34 kilometriä, ja se on lähes koko matkaltaan osa E18-tietä. Suikkilantien eli Turun satamayhteyden valmistumisen myötä E18 on viitoitettu Turun ja Naantalin satamiin vain Turun kehätien kautta.
Turun kehätie kuuluu EU:n TEN-T Skandinavia–Välimeri -ydinverkkokäytävään. Turun kehätie liittää Turun ja Naantalin  TEN-T-satamat ja toisen Suomen TEN-T-lentoasemista, Turun lentoaseman, ydinverkkokäytävään. Lisäksi Turun kehätie yhdistää Turun kaupunkiseudun kuntien ja valtateiden 8, 9, 10 ja 1 välistä liikennettä. Tieyhteys on merkittävä kuljetusten välittäjä Turun ja Naantalin satamien ja Pietarin välillä. Yhteysväliä on viime vuosina kehitetty Helsingin ja Vaalimaan välillä. Turun kehätien osuudella on viime vuosien aikana toteutettu merkittäviä kehittämistoimenpiteitä mutta tiejakso on silti Naantalin ja Raision välillä sekä Raision keskustan kohdalla palvelutasoltaan Suomen muita E18 TEN-T -tieyhteyksiä alempi. Turun kehätien valtatien 1 ja Naantalin välinen osuus kuuluu liikenne- ja viestintäministeriön määrittämiin maanteiden pääväyliin. Turun kaupunkiseudulla kehätiellä on valtakunnallisen tehtävänsä lisäksi suuri merkitys seudullisesti yhdistäessään Turun ja ympäristökuntien alueita toisiinsa.
Kehätie on teknisiltä ominaisuuksiltaan ja ympäristöltään vaihteleva. Naantalin ja Raisionkaaren liittymän välillä kehätie on tasoliittymin tai eritasoliittymin varustettu 2-kaistainen tie, jonka nopeusrajoitus on pääosin 60–80 km/h. Nesteen eritasoliittymän kohdalla E18 pääsuunta on alisteinen seututielle 185 (Naantalin pikatie), josta aiheutuu toimivuusongelma. Raision keskustan kohdalla väylä muuttuu 2+2-kaistaiseksi ja se kulkee taajamamerkeillä varustetun alueen sisäpuolella. Kyseisellä kohdalla tien nopeusrajoitus on 50 km/h ja liittymät on varustettu liikennevaloilla aina valtatien 8 ramppiliittymiin saakka. Valtateiden 8 ja 1 välillä (Raision eritasoliittymä-Kirismäen eritasoliittymä) kehätie on keskialueella varustettu 2+2-kaistainen tie, jonka nopeusrajoitus on pääosin 100 km/h ja liittymät ovat eritasoliittymiä.
Merkittäviä parantamistarpeita on välillä Vanto–Raisionkaari, Raision keskustassa ja Raision eritasoliittymässä sekä välillä Kausela-Kirismäki. Lisäksi puutteita on rinnakkaiskatuverkossa ja liikenteen ohjausjärjestelmissä.
Reitti
Ohikulkutie kulkee seuraavien kuntien ja Turun kaupunginosien kautta (lueteltu lännestä itään):
Historia
Turun ohikulkutien ensimmäinen osa Raision ja Auranlaakson välillä valmistui kaksikaistaisena vuonna 1960 ja Auranlaakson ja Piikkiön välinen osuus vuonna 1963. Tietä jatkettiin Raisiosta Naantaliin vuonna 1989. Lisäksi osuutta Raisio–Auranlaakso ryhdyttiin laajentamaan kaksiajorataiseksi. Raision keskustan ja Kuninkojan välinen osuus valmistui vuonna 1993, loput vuonna 1995. Auranlaakson ja Piikkiön välinen osuus laajennettiin kaksiajorataiseksi marraskuun 2022 lopulla.
Tiehankkeita
Eurooppatiehen E18 kuuluva Turun kehätie on yksi Suomen tärkeimmistä päätieyhteyksistä. Tiestä on tarkoitus kehittää kokonaisuudessaan korkeatasoinen yhteys Naantalista ja Turusta Helsingin kautta Vaalimaalle. Väylävirasto on laatinut kaksiosaisen tien parantamissuunnitelman, missä Kauselan ja Kirismäen välillä tie parannetaan kaksiajorataiseksi, tasoliittymät poistetaan ja rakennetaan 3 uutta eritasoliittymää. Hankkeen ensimmäinen osa valmistui syyskuussa 2021 ja toinen vaihe joulukuussa 2022.
TEN-T -tieverkko halutaan kehittää yhtenäiseksi liikenneverkoksi. Suomi on sitoutunut toteuttamaan TEN-T -ydinverkkoon kuuluvat väylät EU:n vaatimaan laatutasoon vuoteen 2030 mennessä. Turun kehätie on tällä hetkellä palvelutasoltaan muuta Suomen E18 TEN-T -tieyhteyttä alempi. Tietä kehitetään korkeatasoiseksi yhteydeksi Naantalista ja Turusta Helsingin kautta Vaalimaalle. Turun kehätietä parannetaan kolmessa eri osahankkeessa. Naantali–Raisio-välillä on laadittu vuosina 2015–2017 yleissuunnitelmaa ja ympäristövaikutusten arviointia (YVA), Raision keskustan kohdasta  on laadittu aluevaraussuunnitelma vuonna 2014 ja Kausela–Kirismäki-välillä  käynnistettiin tiesuunnitelman laadinta vuonna 2016. Kausela–Kirismäki-välin ensimmäinen vaihe aloitettiin vuoden 2019 keväällä ja saatiin valmiiksi syyskuussa 2021. Toinen vaihe aloitettiin vuoden 2020 alkupuolella, ja se valmistui puoli vuotta etuajassa Joulukuussa 2022. Hankkeet tulevat maksamaan yhteensä noin 98 miljoonaa euroa. Ensimmäinen vaihe maksoi 39 miljoonaa euroa, ja toisen vaiheen kustannusarvio on noin 60 miljoonaa euroa. Hankkeessa tie muutettiin nelikaistaseksi, tasoliittymät poistettiin ja uusia eritasoliittymiä rakennettiin.
Tuulissuon eritasoliittymä
Tiehallinto ja Liedon kunta ovat aloittivat huhtikuussa 2007 Tuulissuon eritasoliittymän rakentamisen sekä muut tiejärjestelyt Palomäen ja Tuulissuon kohdalla Liedossa. Rakennustyöt valmistuivat syksyllä 2008. Hankkeen kustannusarvio oli noin 8,6 miljoonaa euroa.
Kausela-Kirismäki parannustyöt
Kauselan ja Kirismäen välisen osuuden muuttamista nelikaistaiseksi esitettiin suuriin liikennemääriin vedoten. Väylävirasto laati 2-vaiheisen suunnitelman tieosuuden parantamisesta nelikaistaiseksi tieksi, jolla ei ole lainkaan tasoliittymiä. Ensimmäisessä vaiheessa tie parannettiin nelikaistaiseksi Pukkilan ja Kirismäen välillä, ja Kirismäen eritasoliittymää parannettiin. Toisessa vaiheessa tie parannettiin nelikaistaiseksi Kauselan ja Pukkilan välisellä tieosuudella. Tieosuudella tehtiin myös toisen vaiheen yhteydessä muita parannustoimenpiteitä. Toinen vaihe valmistui vuoden 2022 joulukuussa ollen puoli vuotta etuajassa aikataulustaan.
Mosset
Mosset on Ranskan kunta Occitanien alueella Pyrénées-Orientalesin departementissa, Ranskan eteläisimmässä kolkassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 295. Kunta kuuluu departementissaan Les Pyrénées catalanesin kantoniin Pradesin arrondissementissa.
Mosset kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluvat samasta departementista myös Castelnou, Eus, Évol ja Villefranche-de-Conflent. Mosset on tunnettu parfyymien valmistuksesta.
Carol Reed
Carol Reed (30. joulukuuta 1906 Lontoo – 25. huhtikuuta 1976 Lontoo) oli brittiläinen elokuvaohjaaja, jonka monipuolinen ura kattaa niin film noirin kuin komediankin.
Reed syntyi näyttelijä-tuottaja sir Herbert Beerbohm Treen ja May Pinneyn perheeseen Lontoon Putneyyn ja kävi koulua King’s Schoolissa Canterburyssä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Britannian armeijassa. Sota-ajan runsaat kokemukset näkyvät hänen myöhemmissä elokuvissaan.
Jo teini-iässä Reed aloitti näyttelijänä mutta siirtyi nopeasti tuottajaksi ja ohjaajaksi. Hänen ohjauksiaan ovat muun muassa elokuvat Neljän tuulen talo (Odd Man Out, 1947), Graham Greene -filmatisoinnit Kolmas mies (The Third Man, 1949) ja Miehemme Havannassa (Our Man in Havana, 1959), Toiveitten laitakatu (1954) sekä Dickens-klassikkoon Oliver Twist perustuva musikaalielokuva Oliver! (1968), josta hänet palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla.
Reed solmi vuonna 1943 avioliiton brittiläisen filmitähden Diana Wynyardin kanssa, mutta pari erosi 1947. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin näyttelijä Penelope Dudley Wardin kanssa. Liitto päättyi Reedin kuolemaan.
Vuonna 1953 Reed lyötiin saavutuksistaan ritariksi ensimmäisenä brittiläisenä elokuvaohjaajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen 69-vuotiaana kotonaan King’s Roadilla Lontoon Chelseassa. Hänet on haudattu Gunnersburyn hautausmaalle Lontoon Kensingtoniin.
RT-21 Temp 2S
thumb|right|250px|RT-21 Temp 2S, SS-16 Sinner
Ohjuksen kehittely alkoi 1969, ja ensimmäiset koelennot tehtiin 1972. Viimeinen koelento 1976 päättyi epäonnistumiseen, eikä ohjusta liitetty virallisesti Neuvostoliiton ohjuspelotteeseen. Monia ohjuksia kuitenkin rakennettiin ja läntisten lähteiden mukaan joitain kymmeniä sijoitettiin laukaisuvalmiiksi Plesetskiin.
Ohjus tuli valmiiksi 1980-luvun puolivälissä, mutta silloin ohjelma peruutettiin kansainvälisten sopimusten takia. Ohjuksen kantomatka oli 10 500 km, ja siinä oli 940 kg:n painoinen 0,65–1,5 megatonnin taistelukärki. Ohjuksen tarkkuus CEP oli 450–1 640 metriä venäläisten lähteiden mukaan, eli nykyajan mittapuun mukaan se ei ollut kovin tarkka, mutta läntiset lähteet sanovat tarkkuudeksi 360–480 metriä.
Perdikkas (sotilas)
Perdikkas (kuoli 321 eaa.) oli makedonialainen kenraali. Hän aloitti uransa Aleksanteri Suuren armeijassa, edeten aina kuninkaalliseksi henkivartijaksi asti. Aleksanterin kuoltua Perdikkaasta tuli yksi hänen seuraajistaan eli diadokeista
Aleksanterin kuoltua armeija valitsi hänet vähäjärkisen Filippos III:n ja silloin vielä syntymättömän Aleksanteri IV:n holhoojaksi. Aleksanterin muut kenraalit vastustivat Perdikkasta, kun hän yritti saada koko Aleksanterin luoman valtakunnan omaan valtaansa. Vuonna 322 eaa. alkoi Perdikkaan ja hänen vastustajien välillä ensimmäinen diadokkisota.
Perdikkas kuoli vuonna 321 eaa., kun hän epäonnistui yrityksessään hyökätä Ptolemaios I:tä vastaan Egyptissä. Hänen armeijansa kapinoi ja lopulta hänen upseerinsa murhasivat hänet.
Manfred Stohl
Manfred Stohl (s. 7. heinäkuuta 1972, Wien) on itävaltalainen toisenpolven ralliautoilija. Stohl asuu Wienissä. Hän aloitti rallin 1991. Vuoden 2006 Argentiinan rallissa sai 100 MM-rallistarttia täyteen. Kauden 2007 jälkeen hän ei kilpaillut MM-sarjassa, kunnes hän teki paluun vuonna 2012 yhden kilpailun ajaksi. Stohlin kartturina toimi yksi MM-sarjan harvoista naiskarttureista, Ilka Minor.
Manfredin isä on ralliautoilija Rudolf "Rudi" Stohl.
MM-Rallikausi 2005
Kaudella 2005 Stohl löi itsensä lopullisesti läpi. Hän ajoi yksityistallin Citroën Xsara WRC:llä osan MM-sarjasta ja sijoittui Kyproksella toiseksi ja Australian rallissa kolmanneksi. Tämä noteerattiin laajalti, sillä yksityiskuljettajille palkintopallipaikat ovat harvinaista herkkua. Kauden päätteeksi Stohl valittiin vuoden moottoriurheilijaksi Itävallassa.
MM-Rallikausi 2006
thumb|Manfred Stohl, Australia 2006 Kaudeksi 2006 Stohl sai sopimuksen Bozian yksityistallin kanssa. Stohlin sponsori, energiayhtiö OMV kustansi vuoden vanhan Peugeot 307 WRC:n kauden kaikkiin MM-ralleihin. Lisärahoitusta tallille toi Henning Solberg, joka ajoi myös lukuisia MM-ralleja samassa tallissa samalla kalustolla oman sponsorinsa tukemana. Stohl ajoi Meksikossa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa kolmanneksi. Stohl päätti kautensa toiseen sijaan Walesin MM-rallissa. Kauden 2006 MM-sarjassa Sarjassa Stohl oli neljäs.
MM-Rallikausi 2007
Kaudeksi 2007 Stohl siirtyi Kronos-yksityistalliin. Kalustona tallilla on Citroën Xsara WRC. Stohlin ensimmäinen kisa Monte Carlossa oli sopeutumista uuteen Xsara WRC:hen. Stohl kärsi myös ongelmista ja sijoittui pisteiden ulkopuolelle. Ruotsissa Stohl kärsi jarruongelmista ja ulosajoista, mutta ajoi pisteille, sijalle seitsemän. Norjassa Stohl ajoi ulos viimeisellä ek:lla ja putosi pisteiltä. Meksikossa Stohl ajoi kuudenneksi ja otti pisteitä ja tahti jatkui samana Portugalissa missä Stohl oli seitsemäs. Loppupisteissä Stohl oli lopulta yhdeksäs. Sponsorinsa OMV:n vetäytymisen myötä Stohl jäi ilman tallipaikkaa kaudelle 2008 ja hän ajoi tuona vuonna vain yhden IRC-kilpailun Portugalissa.
MM-Rallikausi 2012
Stohl teki paluun Rallin MM-sarjaan Uuden Seelannin ralliin Brazil World Rally Team-tallissa. Hän sijoittui kilpailussa kymmenenneksi saavuttaen yhden MM-pisteen.
Söderköpingsån
Söderköpingsån tai myös Storån on Ruotsissa Itä-Götanmaan läänissä virtaava 25 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Söderköpingsånin vesistössä sen 85 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 882 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Slätbakenin lahteen Norrköpingin ja Söderköpingin rajalla Söderköpingin keskustan itäpuolella.
Reetta Niemelä
Reetta Niemelä (s. 28. helmikuuta 1973 Turku) on suomalainen runoilija ja lastenkirjailija.
Elämä ja ura
Niemelä on opiskellut Turun yliopistossa ekologiaa ja kansatiedettä. Hän oli perustamassa turkulaista kirjoittajayhdistys Kapustarintaa. Niemelä on myös osallistunut hankkeeseen, jossa edistetään lasten ja nuorten sanataidekasvatusta ja suomen kielen opetusta Venäjällä. Hän on toiminut myös lasten kirjallisuuslehti Vinskin päätoimittajana. Kirjoittamisen lisäksi Niemelä on työskennellyt muun muassa opettajana, museo-oppaana ja puutarhurina.
Vuonna 1997 Niemelä voitti jaetun ensimmäisen sijan Nuoren Voiman Liiton Runokilvassa. Samana vuonna hän voitti Runo-Kaarina-palkinnon ja Suomen Kirjailijaliiton esikoiskirjapalkinnon runoteoksellaan Joen huoma on aina valoisa. Niemelä on kirjoittanut muun muassa esikouluikäisille suunnattua Milja-lastenkirjasarjaa. Tarinoiden pohjalta on tehty myös televisiosarja. Hänen teoksensa Miljan kesä ja Miljan talvi (2002) sekä Makkarapiruetti (2005) olivat Finlandia Junior -palkintoehdokkaina.
Vuonna 2007 Niemelälle myönnettiin Turun kulttuurilautakunnan Aboa-palkinto. Seuraavana vuonna hän sai Varsinais-Suomen taidepalkinnon. Vuonna 2011 Niemelä sai Kaarina Helakisa -palkinnon ja Suomen sanataideopetuksen seuran palkinnon vuoden 2011 sanataideteosta. Vuonna 2017 hänet palkittiin Suomen tietokirjailijoiden Tietopöllö-palkinnolla. Niemelä sai vuonna 2021 Arvid Lydecken -palkinnon teoksesta Mustan Kuun majatalo (kuvitus Katri Kirkkopelto). Teos valittiin myös lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-ehdokkaaksi 2022.
Niemelän teoksia on käännetty liettuaksi, norjaksi, ruotsiksi, saksaksi, tanskaksi, unkariksi, venäjäksi ja viroksi.
Nuoret naiset
Nuoret naiset (engl. Young Women) on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon apujärjestö, joka tarjoaa toimintaa 12–18-vuotiaille tytöille ja nuorille naisille. Kyseessä on siis Nuorten miesten sisarjärjestö, johon tytöt siirtyvät Alkeisyhdistyksestä täytettyään 12 vuotta. Järjestön virallisena tarkoituksena on ”johtaa nuoret naiset Kristuksen luo”. Järjestö perustettiin vuonna 1871 nimellä Nuorten naisten karsintakerho. Vuonna 1877 sen nimeksi muutettiin Nuorten naisten valistuskerho nuorten miesten vastaavan järjestön mukaan.
Tytöt on yleensä jaettu ikänsä perusteella samanlaisiin ryhmiin kuin Nuoret miehet, vaikka tytöillä ei olekaan pappeutta, johon Nuorten miesten luokkajako perustuu. Nuorissa naisissa 12- ja 13-vuotiaat muodostava oman ryhmänsä, joka tunnettiin aiemmin nimellä Mehiläiset, 14- ja 15-vuotiaat Ruusutytöt ja 16- ja 17-vuotiaat Lehvänsitojat. Vuonna 2019 ryhmien nimistä luovuttiin, ja ryhmäjakoa voidaan tehdä paikallisjärjestön tarpeiden mukaisesti. Täytettyään 18 vuotta naiset yleensä jättävät Nuoret naiset ja siirtyvät kirkon naisjärjestöön, Apuyhdistykseen.
Paikallisessa seurakunnassa Nuorten naisten toimintaa johtaa täysi-ikäinen naispuolinen jäsen eli sisar, joka voi kutsua neuvonantajikseen kaksi täysi-ikäistä sisarta. Myös vaarnatasolla on Nuorten naisten toimintaa, jota organisoi vaarnan Nuorten naisten johtaja neuvonantajineen. Samoin koko kirkon tasolla on Nuorten naisten johtaja neuvonantajineen. Hän järjestää esimerkiksi opetusmateriaalia Nuorille naisille sekä vuotuisen Nuorten naisten konferenssin.
Nuorten naisten kasvatustavoitteet ovat ensi sijassa hengelliset. Kaikkia nuoria naisia kehotetaan ottamaan osaa henkilökohtaisen kehittymisen ohjelmaan. Sen tavoitteena on auttaa häntä ymmärtämään, että hän on taivaallisen isän rakastettu tytär ja Kristuksen lunastama. Samalla se opettaa nuoria naisia luottamaan elämässään Pyhän Hengen johdatukseen. Se kannustaa heitä vaalimaan uskonelämäänsä esimerkiksi säännöllisen rukouksen ja pyhien kirjoitusten tutkimisen, käskyjen noudattamisen ja lähimmäisenrakkauden tekojen kautta. Sen päämääränä on auttaa nuoria naisia ymmärtämään kasteen liittonsa merkitys ja pitämään sen sekä valmistautumaan temppelitoimituksiin.
Sunnuntaisin Nuoret naiset kokoontuvat ikäryhmittäin samaan aikaan kuin Nuoret miehet pitävät omia kokouksiaan, naiset kokoontuvat Apuyhdistykseen ja miehet pappeutensa mukaisiin kokouksiin. Sunnuntaina koulutusohjelma keskittyy ennen muuta hengellisiin kysymyksiin. Tämän lisäksi Nuoret naiset kokoontuvat viikolla yleensä ohjatun vapaa-ajan toiminnan merkeissä. Tämä voi olla urheilua, retkeilyä ja pelejä, mutta myös musiikkia, taidetta tai kulttuuria. Vapaa-ajan toimintaa voidaan järjestää myös yhteistyössä Nuorten miesten kanssa.
Mehiläiset, 12–13-vuotiaat
Mehiläisten tunnus on nuori nainen pää kumartuneena rukoukseen. Luokan tunnuslause on: ”Mehiläisestä tulee totuudellinen nuori nainen, kun hän noudattaa Pyhän Hengen kuiskauksia, etsii totuutta, pyrkii elämään sen mukaan ja kertomaan siitä muille.”
Ruusutytöt, 14–15-vuotiaat
Ruusutyttöjen tunnus on avoinna olevat pyhät kirjoitukset. Ne kuvaavat Jumalan sanaa. Luokan tunnuslause on: ”Ruusutytöstä tulee lupauksen nuori nainen, kun hän kunnioittaa kasteen liittoaan ja lupaustaan pitää Jumalan käskyt, ottaa vastaan Hänen siunauksensa ja noudattaa Pyhän Hengen kuiskauksia rakentaessaan rakastavaa suhdetta Taivaalliseen Isäänsä ja ihmisiin ympärillään.”
Lehvänsitojat, 16–17-vuotiaat
Lehvänsitojien tunnus on temppelintornit. Ne kuvaavat temppelitoimituksia ja korotukseen johtavia liittoja. Luokan tunnuslause on: ”Lehvänsitojasta tulee uskova nuori nainen, kun hän kokee täydemmin Vapahtajan rakkauden ja valmistautuu ottamaan vastaan temppelitoimituksen elämällä evankeliumin mukaan, opettamalla sitä ja kertomalla sitä muille.”
Konsu järv
Konsu järv (myös Kontsu järv, Kontso järv, Konsa järv, Suur Kongojärv) on Virossa Alutagusen kunnassa Itä-Virumaalla sijaitseva luonnollinen järvi. Järvi sijaitsee Kurtnan järvialueella, joka muodostuu osittain Mustajõen valuma-alueella olevista 42 järvestä ja niiden ympäristöstä.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 139 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kaksi järviallasta, joita yhdistää 200 metriä leveä salmi. Sen laskuoja on Konsu kraavi, joka lähtee eteläisen järvialtaan itärannasta suoraksi kaivettuna kohti itää. Järveen laskee etelästä Lähteenpää jõgi ja Soompää kraavi, joka laskee ensin pieneen lampeen Peenjärv. Pohjoisesta laskee leveä Konsu-Raudi kanal, joka tuo Nõmmen järven, Särgjärven, Ahvenjärven ja Räätsman järven vesiä. Järven valuma-alueen laajuus on 27,0 neliökilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 5,8 metriä ja suurin syvyys 10,2 metriä. Sen laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0081 kuutiokilometriä eli 8,1 miljoonaa kuutiometriä. Rantaviivan pituus on 7,5 kilometriä ja pohjoisaltaan luoteisrannassa on asuinalue. Muuten ei rannoille ole rakennettu taloja.
Rowan Williams
thumb|Rowan Williams vuonna 2007. thumb Rowan Douglas Williams (s. 14. kesäkuuta 1950) on entinen Canterburyn arkkipiispa ja Anglikaanisen kirkon hengellinen johtaja. Hän toimi Canterburyn arkkipiispana vuosina 2002–2012.
Williams on kotoisin Walesista. Hän opiskeli Cambridgen yliopistossa ja toimi Oxfordissa professorina. Hänen tohtorinväitöskirjansa käsitteli Venäjän kirkkohistoriaa ja kristillisyyttä. Williams vihittiin Monmouthin piispaksi vuonna 1992 ja nimitettiin Walesin arkkipiispaksi helmikuussa 2000. Canterburyn arkkipiispaksi hänet nimitettiin heinäkuussa 2002. Williams oli virassaan 104. Canterburyn arkkipiispa, mutta ensimmäinen, joka on kotoisin Englannin ulkopuolelta.
Williamsia on pidetty liberaalina, mutta hänen on myös katsottu olevan lähellä katolista liturgista perinnettä. Ennen piispuuttaan hänen näkemyksensä homoseksuaalisuudesta olivat hyvin vapaamielisiä, ja hän kannatti naispappeuden lisäksi myös homojen työskentelyä kirkon viroissa. 2000-luvulla hän on kuitenkin tiukentanut kantaansa, ja syytti vuonna 2007 Yhdysvaltain episkopaalista kirkkoa (joka vihki piispaksi homoseksuaalin miehen ja oli vihkimässä piispaksi myös lesbon) ”anglikaanisuuden rajojen venyttämisestä”.
Kloaakki
Kloaakki eli yhteis- tai viemärisuoli on useimpien lintu- ja matelijalajien sekä sammakkoeläinten sekä naaraiden että koiraiden peräaukon allas, jonne suoli, virtsatiet sekä sukupuolielinten tiehyet avautuvat. Se siis hoitaa kummallakin sukupuolella samanaikaisesti sekä ulostamisen, virtsaamisen että parittelun tehtävät, jotka lähes kaikilla nisäkäsnaarailla ovat erilliset ja joista ulostaminen on muista erillinen lähes kaikilla nisäkäsuroksillakin. Myös haikaloilla ja muutamilla nisäkkäillä (nokkaeläimet, tanrekit, kultakontiaiset, pussikontiaiset) on kloaakki. Sammakoilla ja matelijoilla kloaakki sijaitsee eläimen vatsapuolella ja se tyhjenee takajalkojen välissä olevan peräaukon kautta.
Rowan Williams
Helmikuussa 2008 Williams sanoi BBC Radio 4:n haastattelussa, että šaria-lain käyttööntulo Britanniassa näyttää ”väistämättömältä” ja argumentoi, että se voisi ylläpitää sosiaalista koheesiota. Williamsin lausunto tulkittiin šarian tukemiseksi ja siitä nousi Britanniassa suuri kohu.
Kesäkuussa 2010 Williams arvosteli voimakkaasti koalitiohallituksen terveys- ja koulutuspolitiikkaa ”radikaaliksi”. Hänen mukaansa sitä ei ollut tuotu äänestäjien tietoon ennen vaaleja. Hän moitti myös sosiaaliturvajärjestelmässä kasvavaa jakoa ”ansaitseviin” ja ”arvottomiin” köyhiin.
Kloaakki
Kloaakki parittelussa
Paritellessaan linnut asettavat kloaakit toisiaan vasten, jolloin siemenneste kulkeutuu kloaakkiin. Käärmeet käyttävät kloaakissa sijaitsevaa hemipenistä paritteluun.
Rowan Williams
Williams ilmoitti maaliskuussa 2012 eroavansa Canterburyn arkkipiispan tehtävästä vuoden lopulla ja ottavansa vuoden 2013 alussa vastaan tehtävän Cambridgen yliopiston Magdalene Collegen johtajana. Williamsin seuraajaksi arkkipiispana nimitettiin Justin Welby.
Chhatrapur
Chhatrapur on kaupunki Ganjamin piirikunnassa Odishan osavaltiossa Intiassa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan siellä oli 20 228 asukasta. Kaupunki sijaitsee Berhampurin kaupungista koilliseen.
Fabio Cannavaro
Fabio Cannavaro (s. 13. syyskuuta 1973 Napoli, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja. Hän toimii italialaisen Beneventon päävalmentajana.
Cannavaro voitti urallaan maailmanmestaruuden ja hänet valittiin sekä Euroopan parhaaksi että Fifan vuoden pelaajaksi vuonna 2006.
Cannavaro on 176 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kiloa. Hänen vahvuuksiinsa kuuluivat muun muassa pallonriistot ja kaksinkamppailut. Hänen nuorempi veljensä Paolo Cannavaro on myös jalkapalloilija.
Seurajoukkueessa
Cannavaro on pelannut Napolissa (1992–1995), Parmassa (1995–2002), missä hän voitti vuonna 1999 UEFA Cupin, Italian Cupin ja Italian Supercupin, ja Internazionalessa (2002–2004) ennen siirtymistään Juventukseen vuonna 2004. Kesällä 2006 hän siirtyi Real Madridiin Juventuksen pudottua Serie B:hen sopupeliskandaalin seurauksena, mutta kolmen vuoden kuluttua 19. toukokuuta 2009 Cannavaro siirtyi vapaalla siirrolla takaisin Juventukseen. Hänen tekemänsä sopimus oli yksivuotinen. Kesäkuussa 2010 Cannavaro ilmoitti siirtyvänsä kahden vuoden sopimuksella Arabiemiirikunnan pääsarjassa pelaavaan Al-Ahliin vuoden 2010 MM-kisojen jälkeen.
Lokakuussa 2009 Cannavaroa epäiltiin doping-rikkeestä, kun hän oli jäänyt kiinni kielletyn kortisonin käytöstä. Italian olympiakomitea kuitenkin vapautti hänet epäilyistä, kun oli osoitettu, ettei Cannavaro ollut käyttänyt dopingia parantaakseen suorituskykyään, vaan hoitaakseen mehiläisenpistosta aiheutunutta allergista reaktiota.
Maajoukkueessa
Italian maajoukkueessa Cannavaro debytoi tammikuussa 1997 ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. MM-kilpailuissa hän pelasi neljästi vuosien 1998, 2002, 2006 ja 2010 MM-kilpailuissa. Hänen maajoukkueuransa huipuksi voidaan laskea vuoden 2006 MM-kilpailut, joissa Italia voitti maailmanmestaruuden ja kapteenina toiminut Cannavaro pääsi nostamaan mestaruuspokaalin.
Hän oli mukana myös EM-kilpailuissa 2000, jolloin joukkue saavutti hopeaa, sekä 2004. 12. elokuuta 2009 hän pelasi 127. maaottelunsa ja nousi Paolo Maldinin ohi eniten maaotteluita pelanneeksi italialaiseksi miespelaajaksi.
Palkinnot
Vuonna 2006 Cannavaro voitti Kultaisen pallon, jonka France Football -lehti myöntää Euroopan parhaimmalle jalkapalloilijalle. Samana vuonna 18. joulukuuta Cannavaro valittiin Fifan vuoden pelaajaksi. Loppuäänestyksessä hän voitti Zinédine Zidanen ja Ronaldinhon.
Uran lopetus
Vuonna 2011 Fabio Cannavaron lääkäri ilmoitti, ettei Cannavaron polvi kestä enää pelaamista.
Ura valmentajana
Marraskuussa 2014 Cannavarosta tuli kiinalaisen Guangzhou Evergranden päävalmentaja. Cannavaron johdolla Guangzhou aloitti Kiinan liigakauden hyvin ja hävisi vain yhden kahdeksasta kauden ensimmäisestä ottelustaan. Hyvistä tuloksista huolimatta liigassa toisena ollut Guangzhou korvasi Cannavaron brasiliaisella Luiz Felipe Scolarilla jo kesäkuussa 2015.
Kesäkuussa 2016 Cannavaro korvasi Vanderlei Luxemburgon tappiokierteeseen ajautuneen Tianjin Quanjianin päävalmentajana. Cannavaron johdolla Tianjin voitti kaudella 2016 Kiinan 1. divisioonan mestaruuden ja nousi kauden päätteeksi Kiinan Superliigaan. Kaudella 2017 Cannavaro johdatti Tianjinin sarjanousijana liigan kolmanneksi ja AFC Champions Leaguen karsintoihin. Kauden jälkeen hän erosi tehtävästään.
Maaliskuussa 2019 Cannavarosta tuli Kiinan jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja. Hän jatkaa maajoukkuevalmennuksen ohella myös Guangzhou Evergranden päävalmentajana. Cannavaro jätti maajoukkuevalmentajan tehtävänsä jo huhtikuun lopussa keskittyen seurajoukkuevalmentamiseen. Cannavaro luotsasi kaudella 2019 Guangzhoun Kiinan mestaruuteen. Hän jätti seuran syyskuussa 2021 seuran taustalla olleen Evergrande-yhtiön talousvaikeuksien vuoksi.
Syyskuussa 2022 Cannavarosta tuli Serie B:n Beneventon päävalmentaja.
Ayutthaya
Ayutthaya, Ajuttaja tai Ayudha (Phra Nakhon Si Ayutthaya, Krung Kao, ) on samannimisen provinssin pääkaupunki Thaimaassa Chao Phraya -joen saarella noin 70 kilometriä Bangkokista pohjoiseen. Kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I vuonna 1350, ja siitä tuli Ayutthayan kuningaskunnan pääkaupunki aina vuoteen 1767 asti, jolloin burmalaiset hyökkäsivät maahan ja tuhosivat sen. Nimensä kaupunki lainasi muinaisesta Ayodhyan kaupungista Intiassa, jossa oli syntynyt Ramajana-eepoksen päähenkilö Rama (Ramakian). Sana on sanskritin kieltä ja tarkoittaa voittamatonta. Kaupunki hylättiin burmalaisten hyökkäyksen jälkeen ja uusi pääkaupunki perustettiin Thonburiin, sittemmin Bangkokiin.
Ayutthayan rauniot muodostavat nykyään Ayutthayan historiallisen puiston (Ayutthaya Historical Park) ja se on vuodesta 1991 alkaen ollut osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa. Moderni Ayutthayan kaupunki (139 603 asukasta vuonna 2002) on kasvanut myöhemmin raunioiden kupeeseen saaren itäiseen osaan. Kaupunki on muinaismuistojensa ohella myös merkittävä teollisuuden keskittymä.
Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki
thumb|left|200px|Wat Chai Watthanaram edustaa [[Kambodža|khmeriläistä arkkitehtuuria. Terävät tornit ovat chedejä ja tylpempi keskustorni on prang.]] Ayutthayan kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I (tunnetaan myös nimellä U-Thong, hallitsi 1350–1369) 3. huhtikuuta 1350 ja siitä tuli Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki seuraavaksi 417 vuodeksi. Kaupunki perustettiin, koska sen edeltäjässä, Lopburin kaupungissa, oli puhjennut paha isorokkoepidemia. Kaupunkia ja valtakuntaa hallitsi tänä aikana 33 monarkkia. Muita merkittäviä kuninkaita olivat Boromtrailokant (1448–1488), Naresuan (1590–1605) ja Narai (1656–1688).
Yhteydet länsimaihin
thumb|200px|Puu on kasvanut Wat Mahathatin Buddhan kuvan ympärille thumb|200px|Wat Sri Sanphetin chedit
Ayutthaya oli ennen tuhoaan 1767 yksi maailman suurimmista ja hienoimmista kaupungeista, ja se kävi kauppaa myös lännen kanssa. Erityisesti portugalilaiset ja ranskalaiset pitivät yhteyksiä yllä Ayutthayan kuningaskunnan kanssa. Simon de La Loubèren 1691 julkaisema matkakuvaus Du Royaume de Siam ikuisti jälkipolville kaupungin loistonpäivät. Kaupungissa oli suuri pysyvä länsimaalaisten siirtokunta ja katolinen kirkko. Kaupungin yläluokan parissa sai 1600-luvulla merkittävän aseman kreikkalainen seikkailija Konstantin Faulkon (1647–1688). Hän toimi hovissa tulkkina thaiden ja ranskalaisten kauppaneuvotteluissa. Hänelle myönnettiin korkein mahdollinen arvonimi mahatthai, joka sinetöi hänen kohtalonsa. Faulkonin vaikuttimia alettiin epäillä laajasti virkamiesten keskuudessa, koska hän oli kiivas katolinen ja kannatti jesuiittoja – hänen pelättiin vehkeilevän ulkovaltojen kanssa Siamin alistamiseksi. Myös Faulkonin ilmeinen vaikutusvalta kuningas Naraihin aiheutti kateutta hovissa. Kuninkaan kuoltua hänet pidätettiin maanpetossyytteiden nojalla ja teloitettiin 5. kesäkuuta 1688.
Kaupungin hävitys
Vanhasta Ayutthayasta kertovat enää uskonnolliset rakennukset, jotka tehtiin kivestä kestämään ajan hammasta. Tavalliset asumukset, jopa kuninkaan palatsi, tehtiin puusta, ja ne ovat hävinneet. Burmalaiset tekivät hyvin perusteellista hävitystyötä etsiessään arvometalleja: koko kaupunki sytytettiin tuleen ja se paloi useita päiviä. Myöhemmin kenraali Taksinin voitettua burmalaiset joukot kaupungin jälleenrakennusta pidettiin liian suurena urakkana, ja sen sijaintia liian haavoittuvana. Se, mitä oli pelastettavissa, siirrettiin Bangkokiin seuraavan vuosisadan kuluessa ja rauniot jäivät oman onnensa nojaan. Myös aarteenetsijät ja ryöstelijät ovat vahingoittaneet raunioita meidän aikanamme.
Nähtävyydet
thumb|200px|left|Wat Rachaburanan prang nähtynä Wat Mahathatin raunioiden lomasta thumb|200px|Bang Pa-Inin kesäpalatsi
Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon Wat Rachaburana (rakennettu 1434), jonka prang (torni) on erityisen hyvin säilynyt. Wat Phra Ram (1368), joka sijaitsee laajan keskuspuiston laidalla, on kaupungin vanhimpia. Aikoinaan kaupungin hienoin temppeli, Wat Mahathat, on nykyään melkein maan tasalla. Kuninkaallinen temppeli Wat Sri Sanphet oli Ayutthayan vastine Bangkokin Wat Phra Kaeolle. Temppelin ceylonilaista tyyliä edustavat chedit ovat edelleen kunnioitettuja pyhäinjäännöksiä. Vihan Phra Mongkhol Bophit, jossa on samanniminen Thaimaan suurin pronssinen istuva Buddhan patsas 1500-luvulta, korjattiin perusteellisesti vuonna 1956. Burmalaisten pahoin polttama, mustunut Buddhan kuva kullattiin uudelleen 1990-luvulla. Vallihaudan ulkopuolella sijaitseva khmer-tyylinen Wat Chai Watthanaram (1630) joen länsirannalla on aivan kuin pienoiskokoinen Angkor Wat. Kaupungin eteläpuolella on viehättävä Bang Pa-Inin kesäpalatsi, joka on peräisin jo Ayutthayan valtakunnan ajoilta, mutta jonka kuningas Rama IV korjautti kesäasunnokseen 1800-luvun puolivälissä. Portugalilaisten rakentaman San Pedron kirkon rauniot sijaitsevat kaupungin eteläpuolella joen länsirannalla. Kaupungissa on edelleen toimiva St. Josephin kirkko.
Useimpiin raunioihin peritään pääsymaksu – turisteilta noin 20 bahtia, thailta viisi bahtia. Raunioihin on kuitenkin mahdollista päästä tutustumaan omatoimisesti illalla, kun vartijat ovat jo lähteneet. Ayutthayassa on myös merkittävä museo, Chao Sam Phraya National Museum, jonka kuningas Rama IX perusti vuonna 1961. Museo sijaitsee Thanon Rochanalla lähellä Vihan Phra Mongkhol Bophitia.
Vaikka moderni Ayutthaya onkin pieni, ovat rauniot levittäytyneet hyvin laajalle alueelle, ja niiden tutkimiseen on hyvä varata aikaa. Vuokrapolkupyörä on mainio väline liikkua alueella, koska korkeuseroja ei ole ja liikenne on hyvin vähäistä.
Liikenneyhteydet
Ayutthayan kaupunkiin pääsee parhaiten jokiveneellä Bangkokista tai junalla, sillä kaupunki on pohjoisen rautatien varrella.
Ari Lahti
Ari Lahti -nimisiä henkilöitä ovat:
Liberalismi
Liberalismi ( ’vapaa’) tai vapaudenaate on vapautta korostava ideologia ja poliittinen aate. Se syntyi vaatimaan poliittisia oikeuksia porvaristolle, jotta nämä voisivat vaikuttaa siihen millainen yhteiskunta oli. Liberalismi on vastustanut hallitsijoiden yksinvaltaa ja talouden vapaan toiminnan esteitä. Liberaalit ovat täten vaatineet muiden muassa absolutismista ja tulleista luopumista sekä liberaalia demokratiaa ja elinkeinovapautta.
Liberalismi asettaa yksilön oikeudet korkealle, ja liberalismiin liittyy individualismi. Liberalismi pitää keskeisenä arvonaan vapautta jostakin ja vapautta johonkin. Liberalismi ei ole itsenäinen lyhyesti määriteltävä ideologia, vaan se käsittää useita eri muotoja. Yhteisenä niille kaikille voidaan pitää lähinnä syntyperästä riippuvan moraalisen ja poliittisen arvojärjestyksen kieltämistä sekä yksilönvapauden pitämistä keskeisenä arvona.
Valistuksen liberaaleista ajattelijoista poliittiseen ajatteluun vaikuttivat 1700-luvulla etenkin Montesquieu, Immanuel Kant, David Hume ja Adam Smith. Edistys tuo liberalismiin liikkeen ja kehityksen positiivisen dynamiikan, jota pidetään usein osana liberalismin valistus- ja sivistystehtävää. Vapauden lisäksi muita liberalismin eri muodoille yhteisiä ydinkäsitteitä ovat rationaalisuus, yksilöllisyys, edistys, sosiaalisuus, yhteinen etu sekä rajoitettu ja tilivelvollinen valta. Näiden käsitteiden painotuserot määrittävät liberalismin eri muodot. Liberalismin alkuperäistä muotoa kutsutaan klassiseksi liberalismiksi.
Liberalismin ihanteet ja porvariston valtaannousupyrkimykset kokivat voiton Amerikan vallankumouksessa ja pian sen jälkeen Ranskan vallankumouksessa. Myös Euroopan hullu vuosi 1848 liittyi liberalismin voittokulkuun. Näissä historiallisissa tapahtumissa porvaristo syrjäytti aateliston hallitsevana yhteiskuntaluokkana, ja yksityisen edun tavoittelusta tuli hyväksyttyä, mikä aikaisemmassa feodaaliyhteiskunnassa oli käsitetty yhteisen edun vastaisena.
Etymologia
Sanat liberaali ja liberalismi ovat lähtöisin latinan sanasta liber ’vapaa’. Liviuksen Rooman historia ja sen perusteet kuvaa taistelua vapaudesta kahden luokan välillä. Keskiajan jälkeen tämä taistelu alkoi uudelleen Italian renessanssin konfliktissa vapaiden kaupunkivaltioiden kannattajien ja Paavin kannattajien välillä. Alun perin Espanjan yksilönvapautta puolustaneen vuoden 1812 perustuslain puolustajia sanottiin "liberaaleiksi" ja konservatiivisia vastustajia "serviileiksi". Tätä on pidetty sanan liberalismi (jälkisyntyisenä) alkuperänä, joskin sanasta on varhaisempiakin viitteitä.
Historia
Liberaalit ajatukset alkoivat nousta Euroopassa uudella ajalla suurten yhteiskunnallisten muutosten aikana, kun vastustus tyrannimaisia monarkkeja ja feodaalisia hierarkioita kohtaan lisääntyi ja maallinen valta alkoi haastaa uskonnon monopolia. Brittiläinen yhteiskuntafilosofi John Locke (1632–1704) alkoi puhua "luonnollisista oikeuksista", joita jokaisella ihmisellä on syntymästään lähtien. Liberalismin syntyyn vaikutti myös Euroopan yhteiskuntien lisääntyvä kaupungistuminen ja porvariston tarve edistää ja suojella hyödykkeiden tuottamista ja kaupankäyntiä vapauttamalla markkinat. Valistuksen liberaaleista ajattelijoista poliittiseen ajatteluun vaikuttivat 1700-luvulla etenkin Montesquieu, Immanuel Kant, David Hume ja Adam Smith.
Liberalismin poliittiset muodot kehittyivät 1800-luvun Britanniassa, jossa perustettiin suuri liberaalipuolue. Myöhemmin samalla vuosisadalla yksilönvapautta ja ihmisen riippumattomuutta korostavasta klassisesta liberalismista erkaantui sosiaaliliberalismi.
Liberalismin teoriassa voidaan nähdä viisi ajallista kerrostumaa, joiden kuluessa liberalismiin on lisätty uusia argumenttikerroksia ja löyhiä piirteitä:
Serkusavioliitto
Serkusavioliitto on kahden serkuksen välinen avioliitto. Joissakin kulttuureissa serkusavioliittoa pidetään insestinä, mutta valtaosassa maailmaa serkkuavioliitto on silti laillista.
Liberalismi
Historia
Liberalismin historian keskeisiä ajattelijoita olivat brittiläiset John Stuart Mill (1806–1873), Thomas Hill Green (1836–1882), Leonard Trelawny Hobhouse (1864–1929), John Atkinson Hobson (1858–1940) ja Mary Wollstonecraft (1759–1797), mannereurooppalaiset Benjamin Constant (1767–1830), Wilhelm von Humboldt (1767–1835), Max Weber (1864–1920), Friedrich Naumann (1860–1919) ja Benedetto Croce (1886–1952) sekä yhdysvaltalaiset John Dewey (1859–1952) ja Friedrich August von Hayek (1899–1992). 1900-luvun merkittäviä filosofisen liberalismin edustajia olivat esimerkiksi John Rawls (1921–2002), Ronald Dworkin (1931–2013) ja Isaiah Berlin (1909–1997).
Serkusavioliitto
Maailmanlaajuisesti serkusten väliset avioliitto ovat yleisiä: on arvioitu, että maailmanlaajuisesti jopa 20 prosenttia avioliitoista solmitaan serkkujen välillä. Arabien keskuudessa serkusavioliittoja avioliitoista on keskimäärin 40 prosenttia. BBC:n mukaan Isossa-Britanniassa asuvista pakistanilaisista 55 prosenttia on naimisissa serkkunsa kanssa.
Liberalismi
Ydinkäsitteitä
Liberalismin eri muodoille yhteisiä ydinkäsitteitä ovat vapaus, rationaalisuus, yksilöllisyys, edistys, sosiaalisuus, yhteinen etu sekä rajoitettu ja tilivelvollinen valta. Näiden käsitteiden painotuserot määrittävät liberalismin eri muodot.
Serkusavioliitto
Synnynnäisiä epämuodostumia esiintyy 4,5–6 prosentilla serkkujen välisistä lapsista, kun muulla väestöllä luku on 3 prosenttia.
Liberalismi
Ydinkäsitteitä
Vapauden käsite on liberalismin keskeinen ja korvaamaton ydinpiirre. Liberalismin eri virtauksissa on kuitenkin erilaisia käsityksiä siitä, mistä kuuluu olla vapaa, ja mitä esteitä ihmisen edestä täytyy poistaa. Monien liberaalien kannattamia vapausoikeuksia ovat yhdistymisvapaus, laajaa sopimusvapaus ja elinkeinovapaus, sananvapaus, lehdistönvapaus ja liikkumisen vapaus, vapaus orjuudesta, pakkotyöstä ja väkivallasta, uskonnonvapaus ja yksityisomistusoikeus eli laaja henkilökohtainen ja taloudellinen vapaus.
Serkusavioliitto
Myös Suomessa serkukset voivat solmia avioliiton. Ruotsin valtakunnan Vuoden 1734 lain naimiskaaren säännös määritteli, että serkkujen avioituminen vaati kuninkaan luvan: ”Orpanat ei mahda otta toinen toistans awioxi, ellei Cuningas sijhen lupaa anna.” Venäjän vallan aikana keisarillinen asetus kumosi tämän 1872 ja serkut saivat normaalin avioliitto-oikeuden.
Liberalismi
Ydinkäsitteitä
Liberalismissa ihmisen oletetaan olevan rationaalisesti ajatteleva ja toimiva olento, joka pyrkii kohti hyvää elämää itselleen, samalla muut ihmiset huomioon ottaen. Rationaalisuuden oletuksesta on johdettu perustelu yhtäläisille oikeuksille ja mahdollisuuksille. Uusliberalismissa korostetaan päämäärien laskelmoitua saavuttamista kaikkein kulutehokkaimmilla keinoilla.
Serkusavioliitto
Joissakin kulttuureissa serkusten välisiä sukupuolisuhteita pidetään insestinä: serkusavioliitot ovat laittomia esimerkiksi eräissä Yhdysvaltain osavaltioissa sekä Etelä-Koreassa. Serkusavioliitot eivät ole kiellettyjä missään Euroopan valtiossa, mutta niiden osuus maanosan avioliitoista laski huomattavasti 1900-luvun toisella puoliskolla.
Liberalismi
Ydinkäsitteitä
Yksilöllisyydellä eli individuaalisuudella tarkoitetaan sitä, että jokainen ihminen on laadullisesti ainutkertainen ja kykenee toteuttamaan täyden potentiaalinsa vain ilmaisemalla itseään. Yksilöllisyyden edellytyksinä pidetään koulutusta sekä hyvää taloudellista, kulttuurista ja terveydellistä ympäristöä.
Edistys tuo liberalismiin liikkeen ja kehityksen positiivisen dynamiikan, jota pidetään usein osana liberalismin valistus- ja sivistystehtävää. Siihen sisältyy aineellisen teknologian kehittäminen sekä kekseliäisyyden ja ponnistelun tuoma elintason nousu.