cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kang Kek Ieu
Oikeudenkäynti Kangia vastaan alkoi Phnom Phenissä 17. helmikuuta 2009. Heinäkuussa 2010 Duch tuomittiin 35 vuoden vapausrangaistukseen, josta hänelle määrättiin kärsittäväksi 19 vuotta, koska tutkintavankeuden lisäksi jäljelläolevasta vankeusrangaistuksesta vähennettiin viisi vuotta laittoman pidätyksen vuoksi. Syyttäjät olivat vaatineet 40 vuoden rangaistusta. Helmikuussa 2012 Duch tuomittiin vetoomustuomioistuimessa elinkautiseen vankeuteen rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Kang kuoli syyskuussa 2020 phnompenhiläisessä sairaalassa, mihin hänet oli siirretty vankilasta hengitysvaikeuksien takia.
Valasjärvi
Kyläkuva
Jäämerentie kulki kylän eteläosassa olevan Kuvernöörinkosken kautta. Kuotsajärven pohjoispäässä Jäämerentiestä erkani tie Kolttakönkäälle, joka kulki Töllevinjärven itäpuolitse kylän läpi. Pääskypahdan luonnonpuisto sijaitsi kylän kaakkoispuolella. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Töllevi kuului Salmijärven koulupiiriin. Kolosjoen kaivosyhdyskunnan rakentamisen myötä Salmijärven alueen väkiluku kasvoi nopeasti, jonka seurauksena koulupiiri jaettiin useampaan osaan. Töllevin supistettu kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1938.
Väestö
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Töllevin 49 asukkaasta oli suomalaisia 46 ja karjalaisia kolme. Asukasluvun kehitys:
Viktor Vilhelm Söderholm
Viktor Vilhelm Söderholm (15. syyskuuta 1838 Kemiö – 24. tammikuuta 1901 Kemiö) oli suomalainen merikapteeni, maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Söderholmin vanhemmat olivat Reinhold ja Carolina Söderholm ja puoliso Gustava Carolina Lindqvist. Entinen merikapteeni, talollinen Söderholm oli talonpoikaissäädyssä Piikkiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882. Hän oli valtiopäivillä pankkivaliokunnan varajäsen. Söderholm esiintyi valtiopäivillä vain yhden kerran.
Saimo
Saimo on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
EUMETSAT
thumb|120px|EUMETSAT:n logo thumb|310px|EUMETSAT:n jäsenvaltiot. Liitännäisjäsenet vaaleanvihreällä. thumb|Järjestön pääkonttori [[Darmstadtissa]]
EUMETSAT on Euroopan sääsatelliittijärjestö, joka on perustettu 19. kesäkuuta 1986. Siihen kuuluu 26 jäsenmaata ja viisi liitännäisjäsentä.
Eumetsatin pääkonttori on Darmstadtissa Saksassa. Siellä otetaan vastaan satelliittien mittausdata, ohjataan satelliittien toimintaa ja analysoidaan dataa.
Eumetsat tuottaa jäsenilleen reaaliaikaisia sääsatelliittikuvia ja mahdollisuuksia osallistua satelliittien keräämän tiedon sovellusohjelmiin. Suomesta Ilmatieteen laitos johtaa järjestön otsoniohjelmaa ja on mukana sen ilmasto-ohjelman toteuttamisessa.
Historia
Organisaatio sai alkunsa ESA:n Meteosat-satelliitista, joka laukaistiin vuonna 1977. Sen jälkeen eri valtiot neuvottelivat 1981 ja 1983 ja sopivat sääsatelliittiorganisaation pystyttämisestä. Euroopan sääsatelliittijärjestön toiminnan käynnisti 1986 pieni sihteeristö. Tammikuussa 1987 järjestö otti operoitavakseen Meteosat-satelliitit. 1991 se alkoi suunnitella seuraavan sukupolven sääsatelliittia, jonka nimi on Meteosat Second Generation (MSG). ESA tuki sen toimintaa vuoteen 1995 asti.
1990-luvulla alettiin suunnitella Eumetsat Polar System eli EPS-järjestelmää. Se on EUMETSAT:n ja Yhdysvaltojen National Oceanic and Atmospheric Administrationin (NOAA) yhteinen ohjelma, jossa kerätään säätietoa naparadoilla lentävillä satelliiteilla. Eurooppalaiset satelliitit ylittävät päiväntasaajan 9.30 UTC ja Yhdysvaltain (NOAA:n ja asevoimien) sääsatelliitit iltapäivällä. Näin saadaan ajallisesti kattavasti säätietoa koko maailmasta.
Jäsenmaat
Jäsenmaita ovat Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Iso-Britannia, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Luxemburg, Norja, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Slovakia, Slovenia, Sveitsi, Suomi, Tanska, Tšekki, Turkki ja Unkari. Jäsenmaat rahoittavat järjestön toimintaa ja ovat myös sen toiminnan päähyödyntäjiä. Liitännäisjäseniä ovat Bulgaria, Islanti, Liettua, Serbia ja Viro. Liitännäisjäsenet maksavat puolet vähemmän jäsenmaksua kuin varsinaiset jäsenet.
Organisaatio
thumb|Ensimmäisen sukupolven Meteosat-satelliitti.
Järjestön toimintaa johtaa hallintoneuvosto, joka kokoontuu vähintään kaksi kertaa vuodessa päättämään järjestön päälinjauksista ja rahoitustasosta. Suomea edustaa Ilmatieteen laitoksen pääjohtaja Petteri Taalas, joka on kesästä 2010 alkaen kolmen vuoden ajan hallintoneuvoston puheenjohtaja.
Hallintoneuvostoa tukevat työryhmät ovat: Suomella on edustaja kaikissa työryhmissä PAC:tä lukuun ottamatta.
Kanadan kivikausi
Kanadan kivikausi oli aikaa, jolloin alkuperäiskansat saapuivat Kanadaan, ja vaelsivat siellä, sieltä ja sinne. Epäillään paleointiaanien kulkeneen nykyisten Yhdysvaltain alueelle ja etelämmäs Kanadan kautta jääkauden lopuilla, jolloin mannerjäätikkö oli jo osin sulanut. Alussa kulttuuri pohjautui pitkälti metsästykseen ja keräilyyn, mutta myöhemmin maanviljely levisi Etelä-Kanadaan.
Jääkausi
Jääkauden huippuvaihe oli Kanadassa noin 22 000 – 18 000 eaa. Tällöin lähes koko Kanada oli suuren mannerjäätikön peitossa lähes koko alaltaan. Yllättäen jäätöntä oli ainoastaan luoteessa Yukonin seudulla Kanadan ja Alaskan rajaseudulla, missä ilmasto oli kuiva. Ei tiedetä varmasti asuiko siellä jääkauden huippukaudella ihmisiä, jos asui niin asutus oli harvaa ja keskittynyt jokilaaksoihin. Arkeologit kiistelevät vieläkin siitä, asuiko Amerikassa ihmisiä ennen jääkauden huippukautta, ja tehdyt ajoitukset ovat epävarmoja. Joidenkin arkeologisten ajoitusten mukaan Pohjois-Yukonissa olisi asunut ihmisiä jo ennen jääkauden huippukautta 26 000 vuotta sitten ja Etelä-Ontariossa 9 500 vuoden päähän. Varhaista asutusta oli muun muassa Bluefish-luolassa joidenkin mukaan ehkä jo 40 000 eaa., ja viimeistään 18 000 vuotta sitten
Kanadan luoteisin osa saatettiin asuttaa jo joskus 12 000 kalenterivuotta eaa., jolloin ilmasto lämpeni. Paleointiaanit vaelsivat vuoteen 11 500 eaa. mennessä Yhdysvaltain alueelle ehkä Kanadaan avautunutta jääkäytävää pitkin, tai luultavammin pitkin Kanadan länsirannikkoa, josta jää suli melko pian pois, jo noin 13 000 eaa. Tämän jälkeen Kanadaa alettiin asuttaa etelästä ja ehkä myös pohjoisesta Alaskasta käsin. Varhaisin jääkäytävän kohdalta tehty löytö on Charlienluolaan liittyvä esineistö.
Holoseenin alku
Joidenkin alkuperäiskansojen väitetään asettuneen nykyisille alueille jo hyvin varhain. Joka tapauksessa suuria kansainvaelluksia tapahtui vuosituhansien kuluessa ennen eurooppalaisten tuloa. Brittiläisessä Kolumbiassa Fraserin jokilaaksossa asui arkeologisten löytöjen tulkinnan mukaan S'ólh Téméxw -kansa ehkä jo holoseenikauden alusta noin 10000 – 9000 eaa. alkaen.
Noin 9000 – 8000 eaa. metsästäjien Plano-kulttuurit levittäytyivät muun muassa Nova Scotian jäästä vapautuneelle alueelle. Albertaan kehittyi erityinen Plano-kulttuurien traditio, joka teki Albertan kärkiä. Noin 8000 eaa. ilmasto oli suunnilleen sama kuin nykyinen, mutta jäätä vielä laajoilla alueilla. Jään vielä ollessa Hudsonin lahden yllä Aasiasta saapui na dene -ryhmä noin 8 000 eaa. levittäytyen Alaskasta Länsi-Kanadaan. Wendat-ihmiset saattoivat asettua Eramosa-jokea pitkin eteläiseen Ontarioon jo 8000 – 7000 eaa. Kanadan länsirannikolle syntyi 7000 – 5000 eaa. monia erikoistuneita lohenpyyntikulttuureja. Atlantin rannikolle syntyi niin sanottu Maritime archaic -kulttuuri, joka kukoisti 7000 – 1500 eaa.
Myöhempi kivikausi
Ehkä jo 4500 eaa. – 1500 eaa. vallitsi Kanadan havumetsissä Kanadan kilven arkaainen perinne (Shield Archaic), joka perustui karibun ja muun riistan metsästyksen lisäksi myös kalastukseen ja keräilyyn. Löydetyt asuinpaikat ovat veden äärellä.
Esi-Dorsetin kulttuurin edustajat ylittivät tiettävästi Beringinsalmen noin 2000 eaa. ja asuttivat Kanadan arktisia alueita noin 2000 – 500 eaa. välillä. Varsinainen Dorsetin kulttuuri vaikutti alueella 500 – 1500-luvuilla.
Noin 1000 eaa. maanviljely levisi etelästä Kanadan eteläosiin. Monet kansat lienevät asettuneen nykyisille paikoilleen joskus 500 eaa. – 1000 jaa. Noin 300 eaa. – 500 jaa. kumpuja rakentaneen Hopewell-kulttuurin vaikutus ulottui eteläiseen Kanadaankin Yhdysvalloista. Monetkaan kansat eivät olleet Kanadan alueella asuneet tuhansia vuosia alueellaan, kuten jo hävinneiden beothukien esimerkki osoittaa.
Inuitien uskotaan saapuneen täysin muista alkuperäiskansoista erillään noin vuonna 1200 jaa.
Kanadan varhaisia arkaaisia kulttuureja
Arkaaisen kauden alkuajan kulttuureja ajalla 8000 – 4000 eaa. . Varhaisimpia arkaaisia löytöpaikkoja on nykyään veden alla, koska vedenpinta on noista ajoista noussut. Kanadankin varhaisarkaaisella ajalla kivityökalut tehtiin lähinnä paikallisesta, ei muualta tuodusta kivestä niin kuin paleointiaanien ajalla. Toki muualtakin tuotua kiveä käytettiin. Joidenkin mukaan 10000 eaa. Yhdysvaltain lounaisosassa keksitty keihäänheitin levisi etelästä Kanadaan. Eteläisessä varhaisarkaaisessa kompleksissa ilmeni ensi kertaa kiviputki, jota käytettiin keihäänheittimen painona.
Trolldalsvatnet
Trolldalsvatnet on järvi Moskenesøyan saarella Norjan Lofooteilla. Järvi sijaitsee Moskenesin kunnan alueella ja siihen virtaa vettä ylemmästä Mengelsdalsvatnet-järvestä sekä sitä ympäröiviltä Støvlan, Ertnhelltindenin, Mengelsdalstindenin ja Småtindanin huiput käsittäviltä vuorilta. Järven vesi laskee Stuvdalsvatnetin, Tindsvatnetin ja Sørvågvatnetin kautta Norjan mereen.
Georgs Andrejevs
Andrejevs oli Latvian ulkoministeri vuosina 1992–1994. Hän on istunut vuosina 2004–2009 Euroopan parlamentissa, jossa hän kuului Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen ryhmään.
Josef Söderman
Josef Söderman (1846 – 8. helmikuuta 1917 Närpiö ) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen, lautamies Söderman oli talonpoikaissäädyssä Närpiön tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888. Hän teki valtiopäivillä anomuksen maaseudulla olevien kiinteistöjen lainhuudatusta koskevien säännösten muuttamisesta.
Kolimbiné
Kolimbiné (myös Kolinbiné) on Senegalin sivujoki Malissa ja Mauritaniassa. Sen pituus on 450 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 20 000–50 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Ouadou-nimisenä Nioron kaakkoispuolelta. Se virtaa hiekkaisella tasangolla muodostaen useita tulvajärviä, joista huomattavin on Magui. Kolimbiné laskee Senegaliin vähän ennen Kayesin kaupunkia.
Obsessed (kappale)
Obsessed on Mariah Careyn kappale ja single vuodelta 2009. Se on albumilta  Memoirs of an Imperfect Angel. Media arveli, että kappale on suunnattu räppäri Eminemille. . Kappaleesta on julkaistu remix, jolla Gucci Mane vierailee.
Irwin Winkler
Irwin Winkler (s. 25. toukokuuta 1931 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja.
Obsessed (kappale)
Tausta
Vuonna 2001 rap-artisti Eminem väitti seurustelleensa Careyn kanssa puoli vuotta. Carey sanoi tavanneensa Eminemin vain muutaman kerran. Myöhemmin Eminem räppäsi kappalessaan Bagpipes From Baghdad haluavansa Careyn takaisin ja haukkui Careyn aviomies Nick Cannonia. Cannon sanoi säälivänsä Eminemiä, koska hän ei pysty menemään eteenpäin. Tämän jälkeen Eminem sanoi, että sanoituksia on ymmärretty väärin eikä niiden ole tarkoitus loukata.
Irwin Winkler
Ura tuottajana
Winklerin ura alkoi tuottajana vuonna 1967 Ansa Elvikselle -komedian myötä, jossa pääosaa näytteli Elvis Presley. Elokuvan taloudellinen menestys oli helpotus Winklerille, joka tuotti siitä lähtien yleensä kaksi tai kolme elokuvaa vuodessa. Normaalin Hollywood-viihteen lisäksi hän on hankkinut rahoituksen myös niin kutsutuille taide-elokuville, esimerkiksi Mansikoita ja verta (1970), Martin Scorsesen New York, New York (1977) ja Mafiaveljet (1990).
Obsessed (kappale)
Arvostelut
Sanoitusta kehuttiin älykkääksi, mutta auto-tunen käyttöä kritisoitiin.
Irwin Winkler
Ura tuottajana
Winkler on tuottanut noin 50 elokuvaa, ja hän on voittanut parhaan elokuvan Oscarin Sylvester Stallonen Rocky-nyrkkeilyelokuvasta vuonna 1976. Lisäksi hän on ollut ehdolla kolme kertaa: Scorsesen elokuvista Kuin raivo härkä ja Mafiaveljet sekä Philip Kaufmanin elokuvasta Valiojoukko (1983).
Ura ohjaajana
Winklerin ura ohjaajana alkoi Väärä totuus -filmin myötä vuonna 1991. Hän vastasi myös elokuvan käsikirjoituksesta, joka perustui Abraham Polonskyn alkuperäistarinaan. Elokuvan pääroolissa nähtiin Robert De Niro ja ohjaaja Martin Scorsese vieraili näyttelijänä. Winkler oli elokuvastaan ehdolla Cannesin filmifestivaalien Kultaisen Palmun saajaksi.
Suurkaupungin yöt -draama oli Winklerin toinen ohjaustyö, jonka pääroolissa nähtiin jälleen De Niro. Naispääosaa esitti Jessica Lange, joka oli vuotta aiemmin tehnyt Cape Fear -elokuvan De Niron kanssa. Elokuva oli uusintaversio vuoden 1950 samannimisestä klassikkoelokuvasta. Elokuva oli taloudellinen katastrofi, jonka tekemän tappion Winkler paikkasi vuonna 1995 valmistuneella elokuvallaan The Net – verkko kiristyy, joka keräsi yli 110 miljoonan dollarin lipputulot maailmanlaajuisesti. Elokuvan pääosaa esitti Sandra Bullock. Elokuva sai vuonna 2006 jatko-osan, jonka ohjasi Winklerin poika Charles Winkler.
Vuonna 1999 valmistunut Ensi silmäyksellä oli Winklerin uran neljäs ohjaustyö, jonka tekemiseen hän kulutti yli 60 miljoonaa dollaria. Val Kilmerin ja Mira Sorvinon esittämä draama sokeasta miehestä, joka saa näkönsä takaisin, ei kiinnostanut suurta yleisöä. Filmi teki Yhdysvalloissa vain parinkymmenen miljoonan dollarin tuloksen, mikä oli yllättävää ottaen huomioon filmin romanttisen sisällön. Kilmerin tähti oli kuitenkin jo himmentynyt.
Winklerin seuraavaa ohjaustyötä saatiin odottaa vuoteen 2001 asti, jolloin valmistunut Elämää rakentamassa keräsi paremmat arviot kuin yksikään Winklerin aikaisempi ohjaustyö. Kevin Klinen esittämä draamakomedia toi Golden Globe -ehdokkuuden Hayden Christensenille. Elokuva oli uusintaversio vuoden 1993 japanilaiselokuvasta. Kline esiintyi myös Winklerin seuraavassa elokuvassa, De-Lovelyssa. Elokuva kertoi Klinen esittämästä säveltäjä Cole Porterista. Elokuva sai kaksi Golden Globe -ehdokkuutta.
Yksityiselämä
Oscar-voittaja Irwin Winkler on naimisissa näyttelijätär Margo Winklerin kanssa, jolla on ollut pieniä rooleja useissa Winklerin tuottamissa elokuvissa. Pariskunnalla on yksi yhteinen lapsi. Winkler on myös kolmen ohjaajan isä: hänen poikansa David Winkler on ohjannut muun muassa elokuvat Paluu Gracelandiin (1998) ja Devour (2005). Adam Winkler on puolestaan ohjannut vain Renegade-televisiosarjaa. Charles Winkler on ohjannut jatko-osan isänsä The Net -elokuvalle, joka julkaistiin vuonna 2006 nimellä The Net 2.0 suoraan DVD:lle. Hän on ohjannut myös Rocky Marciano -nimisen nyrkkeilyelokuvan televisiolevitykseen. Hän on naimisissa näyttelijätär Sandra Nelsonin kanssa.
Lisätietoa
Irwin Winkler ei ole sukua näyttelijä-ohjaaja Henry "Fonzie" Winklerille.
Gaeta-luokan miinantorjunta-alus
Gaeta-luokka on Italian merivoimien kahdeksan miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka.
Hankinta
Italia tilasi 1998 Intermarine S.p.A.:lta kuusi paranneltua Lerici-luokan alusta ja lisäksi vielä kaksi vuonna 1992. Luokan alusten propulsio- ja asejärjestelmät ovat lähes identtiset Lerici-luokan kanssa, mutta alusten kokoa on kasvatettu pituutta 52,45 metriin ja uppouma 720 tonniin. Propulsiojärjestelmän tehoa on kasvatettu suorituskyvyn parantamiseksi. Gaeta-luokaksi nimetyt kahdeksan alusta luovutettiin Italian laivastolle vuoden 1996 loppuun mennessä.
Gaeta-luokan tyyppisten alusten tuotanto jatkui Yhdysvalloissa, jonka laivasto tilasi kaksitoista Osprey-luokan miinantorjunta-alusta.
John Birch Society
John Birch Society on yhdysvaltalainen vuonna 1958 perustettu antikommunistinen äärikonservatiivijärjestö. Järjestö kannattaa yksilönvapautta, Yhdysvaltojen eroamista YK:sta, rajoitettua hallintoa ja muita perinteisinä pitämiään amerikkalaisia arvoja. Järjestö on paleokonservatiivinen ja siksi vastustaa uuskonservatiivista ulkopolitiikkaa. Sen perusti makeistehtailija Robert W. Welch Jr. eläkkeelle jäätyään. Järjestön nimen lähtökohtana toiminut John Birch oli kiinalaisten kommunistien 1945 tappama Yhdysvaltain maavoimien tiedustelu-upseeri. Sheila Byrd piti järjestöä rasistisena, mutta järjestö kiisti tämän.
JBS tuki Barry Goldwaterin vaalikampanjaa vuoden 1964 presidentinvaaleissa mutta riitaantui Richard Nixonin kanssa.
Rotermannin kortteli
thumb| thumb| Rotermannin kortteli on Tallinnan vanhankaupungin, sataman ja Viru-aukion välissä sijaitseva kortteli. Se on historiallisesti hyvin tärkeällä alueella. Viru-aukiolla kohtasivat Tarttoon, Narvaan ja Pärnuun johtavat tiet, ja virallisesti risteys on myös Tallinnan keskipiste. Historiallisten rakennusten keskittymisen määrää voi verrata Tallinnan vanhaan kaupungin kanssa.
Rotermannin kortteli 1800-luvulla
Rotermannin kortteli on saanut nimensä Rotermannin tehtaista, jotka perustettiin alueelle 1800-luvulla. Yhtiön perusti vuonna 1829 Christian Abraham Rotermann. Ensimmäinen liike oli kauppapiha, missä valmistettiin, välitettiin ja myytiin rakennusalan tavaroita. Alun perin Rotermannin myymälän tontteja oli eri puolilla kaupunkia, C. A. Rotermannin poika Christian Barthold Rotermann myöhemmin keskitti koko yhtiön Rotermannin kortteliin. 1850-luvulla valmistui vanhin tähän asti säilynyt rakennus - Viru-aukion ja Mere bulevardin kulmassa sijaitseva Rotermannin tavaratalo, joka myöhemmin on ollut monien koulujen käytössä, viimeksi siellä toimi Tallinnan pedagoginen yliopisto. Tontin meren­puoleiseen reunaan rakennettiin tärkkelystehdas, joka syttyi palamaan vuonna 1880. Vuonna 1879 valmistui höyrysaha ja työpaja.
Korttelissa oli myös muita yrityksiä. Vuonna 1875. rakennettiin Mere bulevardin viereen tislaamo, josta tuli veljesten Laskutus ja Alexander Rosen johdolla Viron (Eesti Wabariik- EW) menestystarina. Rosen & Co, laadukasta pirtua myytiin kaikkialla Venäjällä ja muualla Euroopassa. Vuonna 1887 C. B. Rotermann perusti Hobujaaman kadulle makaronitehtaan. Vuotta myöhemmin rakennettiin arkkitehti Rudolf Knüpfferin suunnitelman mukaan Mere bulevardin viereen uusi liikerakennus ja mylly, josta tuli Tallinnan suurin. 1890-luvulla rakenneltiin Rotermannin myymälän piha puolelle kolme tiilillä päällystettyä kalkkikivistä rakennusta - uusi rakennus sahalaitokselle, villateollistukselle ja mylly­koneiden tehtaalle.
Vuosina 1900-1918
1900-luvun alussa Rotermann-yhtiö laajeni nopeasti. Vuonna 1902 nousi korkea savupiippu, joka on edelleen Rotermannin korttelin maamerkki. Vuonna 1904 valmistui viljan nosturi ja mylly, vuonna 1905 moderni viisikerroksinen ryynimylly. Vuonna 1908 valmistui baltian­saksalaisen insinööri Ernst Boustedtin suunnittelema suolavarasto, joka on yksi erikoisimmista tähän päivään asti säilynyt kalkki­kivi­rakennuksista Virossa. Vuosina 1910 ja 1911 rakennettiin Mere bulevardin vieressä sijaitsevan Rotermannin puisen omakotitalon paikalle jugend-tyylinen tiilirakennus. Rakennuksen arkkitehtonisen ratkaisun tekijänä pidetään kuuluisaa suomalaista arkkitehtia Eliel Saarista. Vuonna 1911 valmistui uusi jugendtyylinen porttirakennus. Vuonna 1912 avattiin leipätehdas, joka oli nykyaikaisin leipätehdäs koko Venäjällä.
Neuvostoliiton valtakausi 1940-1991
Neuvostoliiton miehitys toi mukaan suuret rakenneuudistukset Rotermannin korttelissa. Kaikki yksityiset yritykset kansallistettiin. Rosen & Co:n tislaamosta tuli Pirtun Puhdistus Tehdas, Rotermannin Tehtaat nimitettiin kuuluisan kommunisti­poliitikon mukaan Viktor Kingisseppin Viljayhdistykseksi. Saksan miehityksen aikana 1941-1944 palautettiin yhtiöt monelle entiselle omistajalle ja Rotermannin tehtaat kunnostettiin, mutta tuotanto­mahdollisuudet olivat sodan aikana hyvin rajalliset. Tallinnan pommitukset eivät jääneet koskematta myös Rottermannin korttelia ja sen ympäristöä. Pommitus tuhosi myös Narvan tie alussa olleen taidemuseon ja Mere bulevardin alussa olleen elokuvateatterin "Grand Marina." Vuonna 1944 jatkui Neuvostoliiton miehitys, joka johti huonolaatuisten sivurakennusten rakentamiseen ja kaupungin huollon ja puhdistuksen puutteeseen. Miehityksen aikana Rotermannin korttelin tärkein teollisuus­laji oli leipäteollisuus. Tuotanto Yhtiö "Leibur" käytti Hobujaaman rakennusta leivän tekoon vielä 1980luvun lopussa
1970-luvun alussa suunniteltiin Tallinnan keskustaan radikaali jälleenrakennussuunnitelma. Sen mukaan piti Viru hotellista suoraan satamaan kulkea poikkeuksellisen laaja jalan­kulku­bulevardi, jonka tieltä suuri osa Rotermannin korttelia olisi purettu. Onneksi suunnitelma kohtasi arkkitehtien vastustusta vuonna 1981, eikä sitä vahvistettu. Vuonna 1980 rakennettiin kortteliin Tallinnan pääpostirakennus, jolla on neliön muotoinen pohjapiirros. Rotermannin korttelin Neuvostoliiton aikaiset miljöön muutokset on myös ikuisesti kirjattu maailman kulttuurihistoriaan. Rapistuvassa teollisuusalusessa kuvattiin iso osa Andrei Tarkovskin elokuvasta "Stalker". Arvokkaat vanhat teollisuusrakennukset yhdessä täysin erilaisten neuvostoliittolaisten teollisuusrakennusten kanssa aiheuttivat kontrastin, jotka luovat ilmeikkäät piirteet Tarkovskin filosofiselle elokuvalle.
Viron toisen itsenäisyyskauden alku 1991-2006
Viro kehitystä itsenäistymisen jälkeen symboloivat hyvin muutokset Tallinnan keskustassa. Rotermannin korttelikaan ei pysynyt koskemattomana. Neuvostoajalla oli ollut korttelille tuhoisa vaikutus, ja sitä seuranneella epävarmalla 1990-luvulla rakennukset rapistuvat niin paljon, että korjaukset näyttivät epärealistisilta. Ahtri-kadun jälleenrakentamisen mukana leikattiin korttelista erikseen Rotermannin korttelin sataman osuus eli Rotermannin suola­varasto. Suola­varasto jälleenrakennettiin vuonna 1996, nykyään rakennuksessa sijaitsee Viron arkkitehtuurin museo. Vuonna 2001 avattiin korttelissa elokuvateatteria Coca Cola Plaza, jossa on 11 salia. Samana vuonna Rottermanni kortteli alue nimitettiin miljööltään arvokkaaksi alueeksi. Kulttuuriperinnön säilyttämisen vision mukaan vanhassa teollisuus­korttelissa voisi olla rinnakkain sovussa uusia käyttöjä löytyneet vanhat teollisuusrakennukset ja laadukas moderni arkkitehtuuri. Uusien rakennusten korkeus on rajoitettu viljanosturin harjakorkeuden mukaan (24 m). Rajoitus oli sovussa kehitysyhtiöiden suunnitelmien kanssa ja pian alkoi Rotermannin korttelin rakennusbuumi.
Tulevaisuus
Rotermannin korttelista on kehittynyt kaupunkitila, jossa on ainutlaatuinen arkkitehtuuri ja aktiivinen kaupungin syke. Kehittäjä Rotermannin City OY:n kumppanit ovat olleet kahdeksan vuoden aikana arkkitehtitoimistot Kosmos, KOKO Arkkitehdit, Alver Arkkitehdit, Teigar Sova Arkkitehdit, HG Arkkitehtuuri ja arkkitehti Emil Urbel. Kunnostetut on Rotermannin jauhovarasto, ryyni­mylly, puusepän työpaja ja koemylly, uudelleen rakennettu neliosainen talo (arkkitehtoninen ratkaisu arkkitehtitoimistolta Kosmos) sekä Vanha jauho­varasto, joka on atriumilla yhdistetty uuteen jauho­ varastoon (HG Architecture). Alver Arkkitehtien projektin mukaan on 2013 vuonna valmistumassa Rotermannin kymmenes rakennus. Korjausta odottavat vielä useat Rotermannin historialliset teollisuus­rakennukset kuten nosturitalo, tarkastusalikäytävä­talo, leipä­tehdas sekä vehnä- ja ruismyllyt. Uuden nimen ovat saanut Rotermannin ja Rosen kadut, ja korttelin keskipisteeksi on tullut Rotermannin aukio. Korttelin takapiha on autoton alue, autojen pysäköinti paikat on Rotermannin korttelin alla, jonne kulku on Ahtri-kadulta.
Lähteet
59.43903°N, 24.75644°W
Pietarhovin Suuri palatsi
thumb|Palatsin julkisivua [[Suomenlahti|Suomenlahdelle ja osa Suurta kaskadia.]] Pietarhovin Suuri palatsi on Pietarhovin palatsi- ja puistokokonaisuuden keskeinen barokkityylinen rakennus. Palatsin rakennustyöt aloitettiin 1714–1725. Siitä tuli kaksikerroksinen kartano, jonka suunnitteluun Pietari Suuri osallistui arkkitehtien kanssa. Rakennusta uudistettiin vuosina 1747–1752 perusteellisesti arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnitelmien mukaan. Myöhemmissä entisöinneissä Rastrellin suunnittelema ulkoasu on säilytetty.
Roberto Luongo
Roberto Luongo (s. 4. huhtikuuta 1979 Montreal, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkomaalivahti. Hänen viimeiseksi seurakseen jäi Florida Panthers. Hän toimi vuosina 2008–2010 Vancouver Canucksin epävirallisena kapteenina, koska maalivahti ei voi olla virallinen kapteeni.
NHL-varaus New York Islandersiin ja kaudet Florida Panthersissa 1997–2006
Kaudeksi 2000–2001 Luongo siirtyi Olli Jokisen kanssa Florida Panthersiin Islandersin varattua toisen lupaavan maalivahdin Rick DiPietron. Pelaajakaupassa Islandersiin siirtyivät hyökkääjät Mark Parrish ja Oleg Kvaša. Kauppaa, jonka teki Islandersin silloinen GM "Mad" Mike Milbury, pidetään yhtenä NHL:n historian surkeimmista. Luongo pelasi heti huippukauden Floridassa, 47 ottelua torjuntaprosentilla 92,0 %. Myös seuraavat kolme kautta hän toimi Floridan ykkösmaalivahtina. NHL:n työsulun aikana Luongo piti välivuoden ja palasi jälleen vuonna 2005 Floridan ykkösvahdiksi.
Kesäkuussa 2006 Luongo siirtyi yhdessä puolustaja Lukáš Krajíčekin ja kuudennen kierroksen varausvuoron kanssa Vancouver Canucksiin, josta Floridaan matkasivat hyökkääjä Todd Bertuzzi, maalivahti Alex Auld ja puolustaja Bryan Allen. Hieman myöhemmin Luongo teki neljän vuoden ja 27 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Vancouverin kanssa.
Ensimmäiset vuodet Vancouver Canucksissa 2006–2010
Vancouverissa Luongo pelasi heti ensimmäisellä kaudellaan 76 ottelua torjuntaprosentilla 92,1 %. Pudotuspeleissä Luongon torjuntaprosentti oli yli 94 %, mutta Canucks ei silti menestynyt. Seuraavalla kaudella 2007–2008 Luongo pelasi jälleen yli 70 ottelua torjuntaprosentilla 91,7 %, mutta Canucks jäi ulos pudotuspeleistä. Kaudella 2008–2009 Luongon pelitaakkaa kevennettiin 54 otteluun, joissa hän torjui hyvin, ja Canucks palasi pudotuspeleihin. Kaudella 2009–2010 Luongo pelasi 68 ottelua torjuntaprosentilla 91,3 % mutta ei onnistunut pudotuspeleissä, joissa Canucks hävisi toisella kierroksella Stanley Cupin sittemmin voittaneelle Chicago Blackhawksille. Ottelusarjassa sekä Luongo että Chicagon Antti Niemi päästivät paljon maaleja mutta lopulta Niemi selvisi vähemmillä virheillä.
Pudotuspelimenestystä ja pettymyksiä Vancouver Canucksissa 2010–2014
Kaudella 2010–2011 Luongo pelasi jälleen loistavan runkosarjan torjuntaprosentin ollessa 92,8 %. Tällä kertaa Luongo onnistui myös pudotuspeleissä ja Canucks selviytyi Stanley Cupin finaaleihin. Loppuottelusarja Boston Bruinsia vastaan ratkesi vasta seitsemännessä ottelussa, jossa Bostonin maalivahti Tim Thomas pelasi nollapelin ja Boston vei voiton maalein 4–0.
Kauden 2011–2012 Luongo aloitti heikosti ja nuori kakkosvahti Cory Schneider vei häneltä paikan Canucksin aloittavana maalivahtina. Pudotuspeleissä Luongo pelasi kaksi ottelua, jotka molemmat Canucks hävisi. Canucks putosi pois jo ensimmäisellä kierroksella.
Kun kausi 2012–2013 alkoi, myöhässä ja normaalia lyhyempänä työsulun takia, joutui Luongo aiemmista kausista poiketen kilpailemaan ykksösmaalivahdin paikasta. Schneider pelasi avausottelun mutta Luongo nousi kauden edetessä tärkeämpään asemaan. Pudotuspeleissä Canucks putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella.
Kaudella 2013–2014 Luongo oli Canucksin ykkösmaalivahti Schneiderin siirryttyä New Jersey Devilsiin.
Siirto Floridaan 2014-2019
Maaliskuussa 2014 Luongo myytiin Florida Panthersiin. Hän pelasi Panthersissa kuuden kauden ajan.
Ursus (olut)
pienoiskuva Ursus on romanialainen panimo ja olutmerkki. Ursusta valmistettiin vuoteen 2010 asti Cluj-Napocan kaupungissa, ja se on yksi Romanian vanhimmista ja myydyimmistä olutmerkkeistä.
Historia
Cluj-Napoca oli vanha roomalainen varuskuntakaupunki, mistä tietotaito oluen panemiselle alueella sai alkunsa. Vuonna 1878 kaupunkiin perustettiin ensimmäinen virallinen panimo, Czell. 1. tammikuuta vuonna 1928 panimon nimeksi vaihdettiin Ursus. Romanian valtio otti 11. kesäkuuta 1948 panimon valtion omistukseen. Valtion omistuksessa yhtiön rakenteita järjesteltiin uudelleen, ja vuonna 1748 perustettu Timișoaran panimo sulautettiin pääyhtiöön.
Ursus oli ensimmäinen yksityistetty yhtiö Romaniassa vuoden 1989 vallankumouksen jälkeen. Vuonna 1996 panimojätti SABMiller osti yhtiön. 18. marraskuuta vuonna 2010 yhtiö ilmoitti lopettavasa Cluj-Napocan panimon ja siirtävänsä tuotannon muihin pisteisiin; näin Ursuksen 132-vuotinen historia kaupungissa päättyi.
Oluet
thumb|Ursus-oluen mainos
Luettelo Boeing 747:n onnettomuuksista
pienoiskuva|[[TWA:n lento 800|Trans World Airlinesin lento 800 räjähti Atlantin yllä lähellä Long Islandia vuonna 1996.]] Boeing 747 on Boeingin valmistama nelimoottorinen, laajarunkoinen pitkän toimintamatkan matkustajakone. Sitä on vuodesta 1969 alkaen valmistettu syyskuuhun 2018 mennessä 1 547 kappaletta.
Valmistetuista koneista 63 eli noin 4,1 prosenttia on marraskuuhun 2018 mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden laajarunkokoneista Douglas DC-10:llä vastaava osuus on 7,4 prosenttia ja Lockheed L-1011 TriStarilla 4,0 prosenttia.
Boeing 747 -koneet ovat olleet osallisena kahdessa ilmailuhistorian pahimmassa onnettomuudessa. Pahin onnettomuus tapahtui 27. maaliskuuta 1977, kun kaksi 747-konetta törmäsi toisiinsa Teneriffan pohjoisella lentoasemalla. Onnettomuudessa kuoli 583 ihmistä. Toiseksi pahin onnettomuus oli uhrimäärältään lähes yhtä suuri: Japan Airlinesin lennon 123 sivuperäsin irtosi ja hydraulijärjestelmät lakkasivat toimimasta äkillisen paineistuksen menettämisen seurauksena. Miehistö sai pidettyä koneen ilmassa 32 minuuttia, mutta se törmäsi lopulta vuoreen ja 520 ihmistä kuoli.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen. Lisäksi artikkelin lopussa on listattu muita huomattavia onnettomuuksia, joissa osallisena ollut lentokone ei tuhoutunut. Listassa ovat onnettomuudet, joissa tuli kuolonuhreja, sekä kaappaukset, joissa kuoli vähintään yksi muu henkilö kuin kaappari.
Hadsel
Hadsel on Norjan kunta. Se sijaitsee Nordlandin läänissä jakaantuneena Lofoottien ja Vesterålenin saaristoon. Sen keskustaajama on Stokmarknes. Muita merkittäviä taajamia on mm. Melbu. Hadselin nykyinen kunnanvaakuna on vuodelta 1976, sen neljä kultaista rengasta kuvaavat kunnan neljää pääsaarta Hadseløyaa, Hinnøyaa, Langøyaa ja Austvågøyaa. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Hadselin kunnassa oli vähän yli 8 100 asukasta.
Stokmarknesissa sijaitsee Hurtigruten-museo. Sen lähellä sijaitsee myös Skagenin lentokenttä joka on Norjan vilkkain pienkenttä vuosittaisella 100 000:en hengen matkustajamäärällään. Rikkonaiseen saaristoon levittäytyvän kunnan eri osat on yhdistetty toisiinsa lukuisin silloin ja tunnelein. Merkittävin niistä on joulukuussa 2007 avattu mantereelta Lofooteilla sijaitsevaan Fiskebøliin johtava Lofast-tietunneli.
Hadselin kunnanjohtajana on vuodesta 2022 toiminut Janne Kankaala, joka on tiettävästi ensimmäinen suomalainen kunnanjohtaja Norjassa. Kunnanvaltuuston ja -hallituksen puheenjohtaja on Lena Arntzen.
Media
Hadselissa ilmestyy paikallislehti Vesteraalens Avis.
Dnipro
Dnipro on kaupunki Ukrainassa Kiovan eteläpuolella, Dneprjoen (ukr. Dnipro) varrella. Dnipro on Ukrainan neljänneksi suurin kaupunki lähes miljoonalla asukkaallaan. Se on myös Dnipropetrovskin alueen ja sen Dnipron piirin hallinnollinen keskus.
Dniproa on yleisesti pidetty kauniina kaupunkina. Sen vehreät puistokadut mutkittelevat molemmin puolin Dneprin rantavalleja. Vihreät puistot ja kukkulat tuovat oman säväyksensä kaupungin luonnonläheiseen mutta urbaaniin tunnelmaan. Dnipro on Ukrainan korkean teknologian, koulutuksen, koneenrakennuksen, lentokoneteollisuuden, metallurgian ja kaupankäynnin keskus. Kaupungissa sijaitsee muun muassa avaruusraketteja ja -laitteita valmistavaa teollisuutta.
Nimi
Dnipron aiempia nimiä Venäjän keisarikunnan ajalta ovat Jekaterinoslav ja Novorossijsk, neuvostoaikana kaupunki sai nimekseen Dnipropetrovsk; nykyiseen muotoon Dnipro nimi muutettiin vuonna 2016.
Historia
Dnipron alueella on ollut ihmisasutusta jo esihistoriallisista ajoista lähtien, muun muassa skyyttejä.
Kaupungin keskustaa vuonna 1910.|thumb|250px|vasen thumb|270px|Ilmakuva kaupungista (2011) Nykyisen Dniprona tunnetun kaupungin perusti ruhtinas Grigori Potjomkin keisarinna Katariina II:n käskystä vuonna 1776 Jekaterinoslavin (, ukr. Катеринослав) nimisenä Lošakivkan alueelle Samarajoen haarakohtaan. Vuoteen 1782 mennessä kaupungissa oli jo 2 194 asukasta, mutta koska kevättulvien sillä oli tapana muuttua suoksi, vuotta myöhemmin koko kaupunki jouduttiin siirtämään aivan muualle, tällä kertaa nykyiselle paikalleen. Jekaterinoslav perustettiin uudelleen vuonna 1783 Zaporižžjaan, Polovytsian kylään ja siitä oli tarkoitus tehdä todellinen suurkaupunki pitkine ja suorine katuineen, palatseineen sekä puutarhoineen.
Katariina kuoli vuonna 1796. Äitiään "perheriitojen" vuoksi vihannut kruununperijä Paavali I pysäytti kaupungin rakentamisen tyystin ja sen nimi muutettiin Katariinaa ylistävästä Jekaterinoslavista Novorossijskiksi. Tämä ei kuitenkaan kestänyt kovin pitkään, sillä Paavalin salamurhan jälkeen ja poikansa Aleksanteri I:n noustua valtaistuimelle vuonna 1801, kaupungin nimi palautettiin takaisin Jekaterinoslaviksi (1802).
Muutoin kaupungissa ei kummoista kehitystä tapahtunut ennen kuin vuonna 1866 Donetskin hiilikaivosten perustaja, kymriliikemies John Hughes ja ukrainalainen Aleksandr Pol aloittivat rautamalmin kaivaukset Kryvyi Rihin alueella. Donetskista saatavaa hiiltä tarvittiin, jotta Kryvyi Rihin malmista saatiin sulatettua valurautaa, ja hiilen kuljettamiseen tarvittiin rautatie. Rautatie aloitti toimintansa vuonna 1884. Viimeistään siinä vaiheessa, kun rautatiesilta Dneprin yli avattiin, alkoi Jekaterinoslavin asukasluvun ja teollisuuden huikea kehitys.
Vuonna 1899 perustettiin Jeketerinoslavin kaivoskoulu, joka 1913 kohotettiin instituutiksi. Tästä kehittyi nykyinen Dnipron kansallinen polytekninen yliopisto. Jeketerinoslavin kaivosinstituutin opettajat olivat perustamassa myös Jekaterinoslavin yliopistoa, nykyistä Dnipron kansallista yliopistoa.
Venäjän vallankumousta 1917 seurannut sekava yhteiskunnallinen tilanne halvaannutti kaupungin teollisuuden ja liike-elämän täysin. Vuonna 1926 kaupungin nimi muutettiin Dnipropetrovskiksi Dneprjoen ja silloisen Ukrainan kommunistijohtajan Grigori Petrovskin mukaan.
Niin sanottu "Dnipropetrovskin klaani" on perinteisesti ollut vahvassa asemassa Ukrainassa. Siihen kuuluivat neuvostojohtajat Leonid Brežnev ja Nikita Hruštšov sekä Ukrainan presidentti Leonid Kutšma ja pääministerit Pavlo Lazarenko ja Julija Tymošenko. "Dnipropetrovskin klaani" on perinteisesti kilpaillut vallasta Itä-Ukrainan Donetskin ja lännen Lvivin kanssa.
Liikenne
Dniprossa on kansainvälinen lentoasema, josta päivittäin lentää reittikoneita Euroopan suuriin kaupunkeihin. Myös junayhteydet Dnipron rautatieasemalta läntiseen Eurooppaan ja Venäjälle ovat hyvät. Kiovasta Donetskiin johtava valtatie M04 (osa eurooppatietä E50) kulkee kaupungin kautta, samoin Harkovasta etelään Krimin niemimaan Sevastopoliin johtava M26 (osa E105:tä). Linja-autovuorot kulkevat muun muassa Venäjälle, Puolaan, Saksaan, Moldovaan ja Turkkiin.
Kaupungin sisäisessä liikenteessä on 20 johdinbussia, 16 raitiovaunua, 150 linja-autoreittiä, 16 junayhteyttä esikaupunkeihin sekä vuonna 1995 valmistunut kuusiasemainen metro.
Urheilu
Dniprossa toimii Ukrainan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaava, mutta aiemmin huomattavaa kansainvälistäkin menestystä saavuttanut jalkapalloseura FK Dnipro.
Teijo
Teijo tarkoittaa seuraavia:
Dl
Dl tarkoittaa seuraavia:
Giuseppe Marciante
pienoiskuva
Giuseppe Marciante (s. 16. heinäkuuta 1951 Catania) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Catanian arkkihiippakuntaan 5. lokakuuta 1980 ja inkardinoitiin Roomaan 1. heinäkuuta 1993. Hänet nimitettiin Rooman vihkipiispaksi ja Thagoran titulaaripiispaksi 1. kesäkuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Vallini, jota avustivat Luigi Moretti ja Enzo Dieci.
Joe Keeper
Joseph Benjamin ”Joe” Keeper (17. tammikuuta 1886 Walker Lake, Manitoba, Kanada – 29. syyskuuta 1971) oli kanadalainen kestävyysjuoksija ja Kanadan joukkueen jäsen vuoden 1912 olympialaisissa.
Keeper syntyi Norway Housen intiaanireservaattiin kuuluvassa Walker Laken kylässä Manitobassa ja opiskeli myöhemmin Brandonissa Brandon Indian Residential Schoolissa. Kestävyysjuoksuharrastuksen hän aloitti lukioaikanaan.
Vuonna 1910 Keeper muutti Winnipegiin ja liittyi North End Amateur Athletic Clubiin. Seuraavana vuonna hän rikkoi kymmenen mailin juoksun Kanadan ennätyksen.
Vuonna 1912 Keeper valittiin Kanadan olympiajoukkueeseen ja hän osallistui Tukholman olympiakisoihin miesten 5 000 metrin sekä 10 000 metrin juoksuun, sijoittuen jälkimmäisessä neljänneksi, joka oli korkein kanadalaisen juoksijan saavuttama sija.
Vuonna 1916 Keeper liittyi armeijaan ja palveli kahden vuoden ajan Ranskassa ensimmäisen maailmansodan aikana, ja hän sai palveluksestaan Military Medalin. Keeper sekä hänen palvelustoverinsa Tom Longboat, A. Jamieson sekä John Nackaway olivat kaikki alkuperäiskansojen edustajia ja palvelivat lähetteinä 107. pioneeripataljoonassa. Seuraavana vuonna Keeper voitti yhdessä Longboatin kanssa maastojuoksumestaruuden Vimyn harjanteen taistelukentän lähellä.
Sodan jälkeen Keeper palasi Winnipegiin ja työskenteli puuseppänä. Myöhemmin hän muutti provinssin pohjoisosiin ja siirtyi Hudson's Bay Companyn palvelukseen. Keeper jäi eläkkeelle vuonna 1951.
Keeper meni naimisiin Christina McLeodin kanssa ja he saivat kolme tytärtä ja neljä poikaa. Näyttelijä ja poliitikko Tina Keeper on Joe Keeperin lapsenlapsi.
Manitoba Runners' Association järjestää vuosittain keväällä Joe Keeper Memorial Run -kilpailun, jonka nimi myöhemmin on muuttunut muotoon Joe Keeper/Angela Chalmers Celebration Run. Myös Norway House Cree Nation järjestää Keeperin nimeä kantavia muistokisoja.
Keeper valittiin Manitoba Sports Hall of Fame and Museumiin vuonna 1984.
Spirit Racing
Spirit oli brittiläinen kilpailutalli. Sen perustivat John Wickham ja Gordon Coppuck. Talli osallistui 25:een Formula 1 -sarjan Grand Prix -viikonloppuun kausina –. Se ei kyennyt saavuttamaan ainuttakaan MM-pistettä. Spiritin paras sijoitus on kaudelta 1983 Stefan Johanssonin ajama seitsemäs sija.
1982 Formula 2-kilpailuissa
thumb|right|250px|[[Thierry Boutsenin F2-sarjassa ajama Spirit 201.]] Spirit Enterprises osallistui vuonna 1982 Euroopan Formula 2-mestaruussarjaan. Spiritin debyyttikaudella talli käytti Hondan V6-moottoreita ja tallin kahta autoa ajoivat belgialainen Thierry Boutsen ja ruotsalainen Stefan Johansson, jotka molemmat tulisivat osallistumaan tulevaisuudessa Formula 1-osakilpailuihin useiden vuosien ajan.
Formula 1-sarjassa 1983 - 1985
thumb|right|250px|Spirit 201C -auto. Kaudelle Spirit toi Formula 2 -sarjasta mukanaan F1:een Hondan turbomoottorit. Talli ajatti koko F1-uransa ajan yhtä autoa osakilpailuissa. Tallin edelliskauden kuljettajista tallissa jatkoi Ruotsalainen Johansson. Thierry Boutsen pääsi lopulta ajamaan Arrowsin F1-autoa kauden puolivälistä eteenpäin. Moottoritoimittajan roolin lisäksi Honda toimi myös tallin sponsorina. Spirit jätti ajamatta alkukauden kilpailut ja teki debyyttinsä vasta kauden yhdeksäntenä ajetussa Britannian osakilpailussa. Spiritin ensimmäinen kausi F1-tasolla ei tuonut suurta menestystä, kauden paras tulos oli Johanssonin seitsemäs tila Hollannin osakilpailussa, tallin jäädessä ilman MM-pisteitä.
Värimatara
Värimatara eli aitovärimatara (Rubia tinctorum) on Euraasian keskiosista kotoisin oleva monivuotinen ruoho, joka kuuluu värimataroiden sukuun ja matarakasvien heimoon. Entisaikoina se oli tärkeä värikasvi, josta saatiin krappi-nimistä punaista väriainetta.
Spirit Racing
Formula 1-sarjassa 1983 - 1985
Yllättäen Honda päättikin siirtyä Williams-tallin moottorinvalmistajaksi, minkä seurauksena Spirit joutui tyytymään heikkotehoisempiin Hartin turbomoottoreihin vuodesta eteenpäin. Johansson korvattiin italialaisella Mauro Baldilla ja kauden aikana Baldin tilalla ajoi myös Huub Rothengatter. Baldi ja Rothengatter ajoivat kauden aikana neljästi kahdeksannelle sijalle. Vähitellen Spiritin rahatilanne alkoi heikentyä, mikä johtikin tallin lopettamiseen San Marinon GP:n jälkeen kaudella 1985. Baldi keskeytti kaikki kolme osakilpailua kauden aikana.
Värimatara
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|180px|Värimataralla on keltaiset kukat. Värimatara on rentovartinen, muiden kasvien varassa kiipeilevä ruoho, jolla on pitkä ja puumainen, väriltään punertava maavarsi. Sen nelisärmäinen ja joskus hieman piikikäs varsi kasvaa 1–2,5 metriä korkeaksi ja sotkeutuu usein naapurikasvien varsiin. Lyhytruotiset lehdet ovat paperimaiset tai aavistuksen nahkamaiset ja kasvavat 4–6 lehden kiehkuroissa. Lehtilapa on 3–10 senttimetriä pitkä, suikea ja suippokärkinen ja -tyvinen.
Spirit Racing
Formula 3000
Talli osallistui Formula 3000-sarjaan vuonna 1988 kohtalaisella menestyksellä.
Värimatara
Ulkonäkö ja koko
Värimatara kukkii kesä–elokuussa ja kantaa hedelmää heinä–syyskuussa. Kukinnot ovat varren yläosassa sijaitsevia runsaskukkaisia röyhyjä, joissa on enimmillään 5 senttimetriä pitkä kukintoperä ja 2–5 millimetrin mittaiset, soikeat suojuslehdet. Pienissä kukissa on keltainen tai vihertävänkeltainen, muodoltaan ratasmainen teriö. Hedelmä on musta, lohkomainen marja, jonka halkaisija on noin 4 millimetriä.
Levinneisyys
Värimatara on kotoisin Lähi-idän pohjoisosista (Iran, Irak, Jordania, Libanon, Syyria ja Turkki), Keski-Aasiasta (Tadžikistan, Turkmenistan ja Uzbekistan) sekä Kaakkois-Euroopasta (Venäjä, Ukraina ja Balkanin luoteisosat). Se on levinnyt ihmisen mukana myös muualle maailmaan.
Elinympäristö
Värimatara menestyy parhaiten melko kuivilla ja avonaisilla paikoilla 400 metrin korkeudesta 2 300 metrin korkeuteen asti.
Käyttö
thumb|240px|Värimataran maavarresta uutettavaa alitsariinia käytetään punaisena väriaineena. Värimataran murskatusta maavarresta saatava krappiväri oli yksi tärkeimmistä kasviväreistä jo antiikin Kreikassa ja Roomassa. Sitä alettiin viljellä laajamittaisesti Länsi-Euroopassa 1300-luvulla alkaen, ja viljely jatkui aktiivisena 1850-luvulle asti. Kangasvärin lisäksi värimatarasta saatiin krappilakkaa, jota käytettiin maalaustaiteessa. Punainen väriaine on peräisin kasvin sisältämästä alitsariinista (C14H8O4).
Jaakkola (Kerava)
pienoiskuva|Keravanjoen koulun Jaakkolan toimipiste (entinen Jaakkolan koulu) on Jaakkolantien varressa. Jaakkola on asuinalue Alikeravan kaupunginosassa Keravalla. Se sijaitsee pääradan ja Lahden moottoritien välissä. Pohjoisessa aluetta rajaa Ahjontie ja etelässä Keravantie. Keravanjoki kulkee alueen itäpuolella. Alikeravantien itäpuoli on niin sanottu Vanha Jaakkola, jossa kerrostalojen lisäksi on pientaloja ja useita vanhoja rakennuksia, kuten Yli-Jaakkolan tilan päärakennus vuodelta 1870. Länsipuolen 'Uudessa Jaakkolassa' on monia yrityksiä, mutta liikerakennuksien tilalle on 2000-luvun myötä tullut yhä enemmän kerrostaloja asuinnoksi.
Jaakkolassa sijaitsee muun muassa Keravanjoen koulun Jaakkolan toimipiste, sekä Ali-Keravan koulu, joka perustettiin vuonna 1889. Vanhassa Jaakkolassa sijaitsevat myös Keravan ensimmäiset kerrostalot, jotka rakennettiin 1950-luvulla, sekä vuoden 1974 asuntomessualue. Alueella sijaitsi myös luultavasti Keravan vanhin rakennus, autioitunut Muonamiehen mökkinä tunnettu entinen kyläsepän talo 1700-luvun lopulta, joka kuitenkin lopullisesti tuhoutui tulipalossa syksyllä 2020.
Historia
Jaakkola on Ancylusjärven muinaisrantaa, jossa viereisen Pisinmäen tulisijalöytöjen perusteella on liikkunut ihmisiä jo kymmenen tuhatta vuotta sitten. Tilanimi Jaakkola on merkitty jo vanhimpiin 1540-luvun maakirjoihin. Samuel Brotheruksen maanmittareiden vuoden 1702 kartassa, jossa luetellaan Ali-Keravan verotettavat tilat, sen löytää nimellä Jackilla. alt=Yli-Jaakkolan kartano|pienoiskuva|Yli-Jaakkolan tilan päärakennus vuodelta 1870 eli "Lindellin talo" toimii yhä asuinrakennuksena. Jaakkolan isäntä Henrik Henrikinpoika otti tilanhoitoapulaiseksi Erkki Jaakonpojan 1736. Erkistä tuli Ali-Jaakkolan isäntä, kun tila jakautui ja tila oli Jaakkola-suvulla leski Hedvig Jaakkolaan asti 1879, jolloin isännäksi tuli vävy August Öhberg, myöhemmin Saarivuori. Yli-Jaakkola periytyi Johan Jaakkolalta Amanda M. Skogsterille 1867, joka avioitui 1883 Lukas Gaffkinin (myöh. Aimola) kanssa.
Suomen itsenäistymisen aikoihin Ali- ja Yli-Jaakkolan kotipalstat alkoivat tonttikauppojen myötä pilkkoutua pienempiin palstoihin johtaen lopulta nykyiseen tiheän asutuksen rakenteeseen. Jaakkolan maisemalle keskeinen, Jaakkolantien ja Keravanjoen välinen pelto ei ole varsinaisesti Jaakkolan maita, vaan kuuluu edelleen vanhaan Jurvalan tilaan.
Oscar Milosz
thumb|upright|Oscar Milosz Oscar Vladislas de Lubicz Milosz,, (28. toukokuuta 1877 – 2. maaliskuuta 1939) oli liettualainen, myöhemmin ranskalaistunut runoilija ja diplomaatti. Miloszin äidinkieli ei kuitenkaan ollut liettua. Hän edusti Liettuaa Kansainliitossa. Hän oli Nobel-palkitun kirjailijan Czesław Miłoszin kaukainen serkku.
Kirjallinen tuotanto
Milosz kirjoitti ranskaksi. Hänen runoutensa juuret ovat belle époquen symbolismissa. Myöhemmin Miloszin runot ja kirjoitukset kuitenkin ilmentävät henkilökohtaisia mystisiä näkyjä, mihin liittyy Miloszin kabbalan, Jakob Böhmen, Paracelsuksen, Emanuel Swedenborgin ja esoteerisuudenn historian opiskelu. Milosz osasi yli kymmentä kieltä. Hän piti uskonnollisuuttaan kristillisenä ja rakensi omaperäisestä kristinuskostaan Danteen ja Miltoniin verrattavan kirjallisen kosmologian, jonka hän koetti sovittaa opiskelemaansa hermeettiseen perinteeseen.
Vaikutus
Miloszilla ei ole ollut juuri vaikutusta. Elinaikanaan häntä ei huomioitu. A. W. Yrjänä on ilmaissut Milosz-ihailuaan muun muassa Päiväkirjassaan ja on esikoisrunoteoksessaan Arcana nimennyt erään runon nykyisin Valko-Venäjään kuuluvan Miloszin lapsuudenmaatilan mukaan ”Czereïaksi”.
Square (yritys)
Square kabushikigaisha oli vuosina 1983–2003 toiminut japanilainen pääosin videopelien kehittämiseen ja julkaisuun keskittynyt yritys. Yhtiö fuusioitiin vuonna Enix-yhtiön kanssa tuloksena yhtiö nimeltä Square Enix. Länsimaissa Square tunnetaan Squaresoft-tuotemerkistä, jota käytettiin julkaistaessa pelien lokalisaatioita.
Squaren tunnetuin pelisarja on Nintendo Entertainment System -konsolilla aloittanut Final Fantasy, jonka nimellä on julkaistu 13 varsinaista osaa sekä useita spin-off-pelejä ja sivutarinoita. Sarjan pelejä on myyty yli 90 miljoonaa kappaletta. Muita Squaren luomia nimikkeitä ovat Seiken densetsu ja Kingdom Hearts.