cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jänisjoki
Jänisjoen sivu-uomia
Alla olevaan taulukkoon on koottu vesistön pääuomasta ne sivujoet, jotka sijaitsevat Jänisjoen osuudellä. Tiedot taulukkoon on haettu taulukon alapuolella luetelluista lähteistä. Lähteet on vielä eritelty oikeanpuoleisessa sarakkeessa.<section begin="jänisjoki" /> Lähteet: 1 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta, 2 = luettu Karjalan karta- verkkopalvelusta , 3 = luettu Kansalaisen karttapalvelusta , 4 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 5 = , 6 = mitattu SYKEn Paikkatietoikkunalla , 7 = selvitys .<section end="jänisjoki" />
Pasi Saapunki
Pasi Johannes Saapunki (s. 24. helmikuuta 1968 Kuusamo) on uransa päättänyt suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hänen seuransa oli Kuusamon Erä-Veikot.
Calgaryn olympialaiset 1988 olivat Saapungin ensimmäiset arvokisat. Niissä Saapunki sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 15:nneksi ja joukkuekilpailussa 7:nneksi. Albertvillen olympialaisissa 1992 Saapunki osallistui henkilökohtaiseen kilpailuun ollen lopputuloksissa 20:s sekä joukkuekilpailuun, jossa Suomi sijoittui 7:nneksi.
Saapunki osallistui Lahden maailmanmestaruuskilpailuihin 1989, joissa hän oli henkilökohtaisen kilpailun 17:s. Val di Fiemmen maailmanmestaruuskilpailuissa 1991 Saapunki oli joukkuekilpailun 6:s yhdessä Sami Kallungin ja Jukka Ylipullin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa Saapunki oli 19:s.
Maailmancupissa Saapunki on ollut 8:s maaliskuussa 1990 Lahdessa.
Saapungin tytär Susanna Saapunki on maastohiihtäjä ja vuorijuoksija.
Chloé Trespeuch
Chloé Trespeuch (s. 13. huhtikuuta 1994) on ranskalainen lumilautailija, joka kilpailee lumilautakrossissa.
Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011 Trespeuch saavutti hopeaa lumilautakrossissa. Nuorten MM-kilpailuissa 2011 sekä 2013 hän saavutti lumilautakrossissa hopeaa. Stonehamin MM-kilpailuissa 2013 Trespeuch sijoittui lumilautakrossissa neljänneksi.
Lumilautailun maailmancupissa Trespeuch kilpaili ensimmäisen kerran Arosassa maaliskuussa 2011 sijoittuen kuudenneksi. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on neljäs sija, jonka hän on saavuttanut kahdesti: Telluridessa joulukuussa 2011 sekä Montafonissa joulukuussa 2013.
Trespeuch saavutti ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa Sotšin talviolympialaisissa 2014, joissa sijoittui kolmanneksi. Hän nousi pronssille kahden hänen edellään olleen laskijan, Michela Moiolin ja Aleksandra Žekovan, törmättyä keskenään lähellä maalia.
OT-810
OT-810 (Obrněný transportér-810) on tšekkoslovakialainen panssaroitu puolitelavaunu. Se suunniteltiin saksalaisen SdKfz 251:n pohjalta. Vaunu palveli vuosina 1959–1980 Tšekkoslovakian asevoimissa eikä niitä tehty lainkaan vientiin. Muissa Varsovan liiton maissa vastaavana vaununa oli BTR-152.
Tausta
Toisen maailmansodan aikana Tšekin alueen teollisuus oli valjastettu Saksan sotaponnistelujen käyttöön. Škoda Pilsenin (Plzeň) tehtaalla koottiin SdKfz 251 -vaunuja, joiden korit valmistettiin Bohemian tehtaalla Böhmisch-Leipassa (Česká Lípa). Sodan jälkeen sekä vaunuja että niiden osia jäi runsaasti uudelleen itsenäistyneen Tšekkoslovakian käsiin. Myös valmistusedellytykset olivat edelleen olemassa.
Prototyypit
Vuosina 1952–1953 Tatra kehitti prototyypin, joka pohjautui vahvasti SdKfz 251:een. Prototyyppejä valmistui kaksi kappaletta. Maybachin moottori oli korvattu ilmajäähdytteisellä kuusisylinterisellä rivimoottorilla Tatra T912, joka oli suunniteltu Tatra T111:n V12-moottorista halkaisemalla pitkittäin kahtia. Sama voimanlähde oli käytössä myös Praga V3S -kuorma-autossa.
Kenttätesteissä saatujen kokemusten perusteella autoon suunniteltiin lukuisia parannuksia. Miehistötilan katto panssaroitiin, jolloin autosta tuli kokonaan suojattu. Komentajaa varten autoon lisättiin erillinen oviluukku, jonka kautta voitiin käyttää 7,62-kaliiperista vz.52 -konekivääriä, joka myöhemmin korvattiin mallilla vz.59. Moottori osoittautui liian tehottomaksi, joten sen tilalle laitettiin Tatra T138 -kuorma-autosta peräisin oleva T928-3-mallinen ilmajäähdytteinen V8-diesel. Alkuperäisestä saksalaisvaunusta jäi jäljelle vain runko ja ajoneuvon ulkomuoto. Vuosina 1958–1959 Slovakian Detvassa valmistettiin 20 kappaleen esisarja ja ajoneuvon sarjavalmistus alkoi syksyllä 1959.
Teknisiä tietoja
Ohjauspyörän kautta käännettiin etupyöriä, mutta kääntymiseen piti käyttää myös telaketjujen jarruja erillisen vivun kautta. Etuakselilla oli täyskumirenkaat, lehtijousitus ja hydrauliset iskunvaimentimet. Telaketjuilla oli vääntösauvajousitus. Ajoneuvolla voi vetää 3 000 kg:n painoista perävaunua.
Käyttö
OT-810-vaunua käytettiin jalkaväen siirtämiseen. Miehistöön kuului kuljettajan ja komentajan lisäksi kymmenen jalkaväen sotilasta. Vaunusta tehtiin komento- ja viestiajoneuvomuunnelmat OT-810/R2 ja OT-810/R3, joita valmistui 320 kappaletta. Autot olivat ylemmän upseeriston, esimerkiksi panssaripataljoonan komentajan käytössä. Tämän lisäksi 20 vaunua valmistettiin koulutuskäyttöön. Vuonna 1962 nämä ajoneuvot varustettiin aseistuksella. Uudempien OT-62- ja OT-64-vaunujen tullessa käyttöön perusmalliset OT-810:t muutettiin korjausajoneuvoiksi ja tiedusteluvaunuiksi. Noin 60 kappaletta muutettiin sairaankuljetusajoneuvoiksi.
OT-810 jäi pois käytöstä vuonna 1980, mutta viimeiset yksilöt poistettiin Tšekin asevoimien varmuusvarastosta vuonna 1995.
Käthe Kollwitz
Käthe Schmidt Kollwitz (8. heinäkuuta 1867 Königsberg, Preussi, Pohjois-Saksan liitto – 22. huhtikuuta 1945 Dresden, Saksi, Saksa) oli saksalainen taidemaalari, taidegraafikko ja kuvanveistäjä. Hän on Saksan kuuluisimpia naistaiteilijoita.
Kollwitz opiskeli maalausta Berliinissä vuosina 1884–1885 ja Münchenissä vuosina 1888–1889. Hän ihaili Max Klingeriä, ja vuodesta 1890 hän keskittyi taidegrafiikkaan tehden etsauksia, litografiaa, puupiirroksia ja kuivaneulapiirroksia.
Kollwitz ryhtyi kuvanveistäjäksi, kun hänen poikansa Peter kuoli ensimmäisessä maailmansodassa neljäntenä taistelupäivänään. Hän oli painostanut aviomiestään sallimaan alaikäisen poikansa lähdön ensimmäiseen maailmansotaan. Kollwitzin puoliso ei ollut ollut ensiksi halukas antamaan lupaa. Kollwitz purki suruaan sarjaan grafiikan lehtiä ja myöhemmin graniittiseen muistomerkkiin, joka esittää surevia vanhempia ja joka pystytettiin Belgiaan Ypresiin.
Kollwitzin työt heijastelivat taiteilijan sosiaalista omaatuntoa ja niiden aiheina toimivat usein tavalliset ihmiset, jotka olivat milloin köyhyyden ja nälän, milloin sodan uhreja. Tyylillisesti hän aloitti naturalistina, mutta myöhemmässä tuotannossa oli ekspressionistisia piirteitä.
Dalriadan kuningaskunta
Dalriada, iiriksi Dál Riada tai Dál Riata, oli nykyisen Skotlannin alueella sijainnut gaelilainen kuningaskunta, joka ulottui 400-luvulta lähtien Pohjoiskanaalin molemmille puolille. Siihen kuuluivat Pohjois-Irlannin Antrim ja Skotlannin Argyll sekä osa Sisä-Hebrideistä.
Skotlannin Dalriadan kuningaskunnan perustivat Irlannin Antrimin Dál Riadan kuningaskunnasta saapuneet uudisasukkaat. He perustivat Dalriadan Argylliin maille, joita tuolloin asuttivat piktit. Perimätiedon mukaan kuningaskunnan perustivat Ercin kolme poikaa. Yksi pojista oli nimeltään Fergus, josta Skotlannin kuninkaiden katsotaan polveutuvan. Skottien eli irlantilaisten maahanmuuttajien ja piktien välillä oli useita sotia, mutta myös keskinäisiä avioliittoja.
Dalriadan Irlannin puoleinen osa alkoi rappeutua jo 500-luvun alussa, kun Irlannin hallitseva suku oli siirtynyt Skotlantiin. Viikinkien tunkeuduttua Irlantiin 800-luvulla Irlannin Dalriada menetti kokonaan poliittisen identiteettinsä. Piktit puolestaan alkoivat ahdistella Dalriadaa Skotlannissa. Dalriadan kuningas Kenneth I MacAlpin yhdisti viimein piktit ja skotit vuonna 843, ja siitä lähtien aluetta ryhdyttiin kutsumaan Skotlanniksi. Kennethistä tuli uuden Alban kuningaskunnan ensimmäinen kuningas.
Luettelo Espanjan itsehallintoalueista väkiluvun mukaan
Tämä on luettelo Espanjan itsehallintoalueista järjestettynä väkiluvun mukaan. Väkilukutiedot 1.1.2021.
Look to the Rainbow
Look to the Rainbow on brasilialaisen bossa nova -laulajan Astrud Gilberton albumi. Albumin julkaisi Verve Records -levy-yhtiö vuonna 1966.
Iosif Grigulevitš
pienoiskuva|Josip Broz Tito ja Iosif Grigulevitš vuonna 1953. Iosif Romualdovitš Grigulevitš (, 5. toukokuuta 1913 – 2. kesäkuuta 1988) oli neuvostoliittolainen vakooja 1930- ja 1940-luvuilla.
Hän murhasi Josif Stalinin vastustajia, anarkisteja ja trotskilaisia.
Elämä
Iosif Grigulevitš syntyi kriminjuutalaiseen karaiimiperheeseen Vilnassa. Hänen perheensä muutti Argentiinaan, kun Grigulevitš oli pieni poika. Hän opiskeli jonkin aikaa Euroopassa.
Jotkin lähteet väittävät, että vain Grigulevitšin isä olisi muuttanut Argentiinaan ja äiti poikineen olisi jäänyt Puolaan, jossa tämä olisi liittynyt kommunistiseen puolueeseen ja saapunut Argentiinaan vasta vuonna 1934. Grigulevitš opiskeli vuonna 1933 Sorbonnen yliopistossa, kunnes pestautui Neuvostoliiton salaisen poliisin NKVD:n palvelukseen. Hän osasi kieliä, muun muassa jiddišiä, espanjaa, englantia, ranskaa ja venäjää, joten NKVD saattoi käyttää häntä eri tehtävissä.
Iosif Grigulevitš lähetettiin 1930-luvulla Espanjaan, jossa hän toimi marxilaisten joukossa ja auttoi Espanjan sisällissodassa tasavaltalaisia. Hän käytti salanimiä Maks ja Felipe. Vuonna 1938 hän sai siirron Moskovaan ja tammikuussa vuonna 1940 Meksikoon, jossa hänen piti murhata Stalinin pahin vastustaja Lev Trotski, mutta salanimellä "Juzek" esiintynyt Grigulevitš epäonnistui. Meksikosta hän muutti Argentiinaan ja asui siellä koko toisen maailmansodan ajan ja organisoi saksanvastaisia sabotaasitoimia. Hän nai meksikolaissyntyisen neuvostovakoojan Laura Arayo Aguarin.
Vuonna 1949 Grigulevitš sai siirron Roomaan väärällä Costa Rican passilla nimellä Teodoro B. Castro, joka oli kuulemma kuuluisan costaricalaisen liikemiehen poika. Vuonna 1951 hänestä tuli Costa Rican suurlähettiläs Italiaan ja Jugoslaviaan. Grigulevitš oli Costa Rican YK:n delegaation jäsen. Salaa hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden ja NKP:n jäsenyyden.
Vuonna 1953 Grigulevitš määrättiin salamurhaamaan Jugoslavian johtaja Josip Broz Tito. Grigulevitš tapasi Titoa useaan otteeseen, mutta Stalinin kuolema maaliskuussa 1953 keskeytti salamurhasuunnitelmat ja Grigulevitš lopulta kutsuttiin takaisin Moskovaan, mikä merkitsi hänen uransa loppua Neuvostoliiton salaisena edustajana. Costa Rican suurlähettilään äkillinen katoaminen synnytti Roomassa huhuja mafian sekaantumisesta diplomaattisiin piireihin.
Iosif Grigulevitš kuoli vuonna 1988. Hänen NKVD-jäsenyytensä tuli esille vasta, kun Neuvostoliitto hajosi ja kun niin kutsuttu Mitrohinin arkisto tuli 1990-luvun puolivälissä lännessä julkiseksi.
Markku S. Nieminen
Markku Sakari Nieminen (s. 6. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen kardiologi, joka toimi vuosina 1997–2015 Helsingin yliopiston kardiologian professorina, vuosina 2012–2016 HUSin Sydän- ja keuhkokeskuksen johtajana sekä vuodesta 2012 Sydäntutkimussäätiön puheenjohtajana. Hän on kouluttajana, lääkärinä ja tutkijana vaikuttanut merkittävästi kardiologian kehittymiseen niin Suomessa kuin kansainvälisestikin. Hänen aloitteestaan on otettu käyttöön uusia hoitomuotoja sekä aloitettu useita tutkimushankkeita.
Ura
Markku Sakari Nieminen kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteislyseosta vuonna 1968. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1974 ja väitteli vuonna 1977 sydäninfarktin laajuuden ja haittavaikutusten kartoittavasta ultraääni- eli kaikututkimuksesta. Tämä oli alkulaukaus kansainväliselle uralle. Nieminen oli kutsusta Rotterdamin Erasmus-yliopiston Thoraxcenterissä 1977 ja ASLA-Fulbright-stipendiaattina Harvardin yliopiston Peter Bent Brigham -sairaalassa 1980–1981.
Nieminen valmistui sisätautien erikoislääkäriksi 1980, kardiologian erikoislääkäriksi 1982 ja valittiin HYKSin kardiologian erikoislääkäriksi 1983.
Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston ja koko Suomen ensimmäiseksi kardiologian professoriksi 1997, jolloin hän toimi myös Helsingin yliopistollisen sairaalan kardiologian klinikan ylilääkärinä. Nieminen toimi HYKSin päivystyksen ja kardiologian vastuualuejohtajana, Medisiinisen tulosyksikön johtajan 2008–12 sekä HUSin Sydän- ja keuhkokeskuksen toimialajohtajana 2012–2016.
Nieminen on suomalaisten ja kansainvälisten tiedeseurojen jäsen ja on toiminut myös niiden hallituksissa ja Suomen Kardiologisen Seuran puheenjohtajana 1991–1992. Hän on ollut uransa aikana myös useiden kansainvälisten tiedelehtien toimituskunnan jäsen.
Tutkimustyö
Nieminen teki väitöskirjansa sydämen ultraäänitutkimuksesta 1977 ja sai kardiologian dosentuurin 1982 ja sisätautien dosentuurin 1986. Niemisen tutkijan ura alkoi kohonneen verenpaineen tutkimuksesta ja hoitojen kehittämisestä 1972 jolloin hän toimi Sydänliiton Punainen Sydän -keräyksen assistenttina Sydänliiton tutkimusasemalla.
Samalla hän aloitti väitöskirjatutkimuksensa sydäninfarktista, ja koronaaritauti eri muodoissaan on ollut hänen keskeinen tutkimuslinjansa. Yhtä tärkeän tutkimuslinjan muodosti 1980-luvun alusta alkaen sydämen vajaatoiminta. Tällöin sydänsiirrot käynnistyivät HYKSissä, jossa Nieminen toimi 1984–2004 toiminnasta vastaavan kardiologina. Hän on ollut tiiviisti kehittämässä suomalaisten keksimää sydämen vaikean vajaatoiminnan lääkettä, kalsiumherkistäjä levosimendaalia.
Nieminen on julkaisut oppikirjojen lisäksi yli 450 tieteellistä artikkelia kansainvälisissä, vertaisarvioiduissa tiedelehdissä pääaiheenaan sydämen vajaatoiminta ja sepelvaltimotauti sekä verenpaine ja sydämen ultraäänitutkimus. Hän on ohjannut 11 kardiologian alan väitöskirjaa.
Nieminen jäi 2017 virastaan eläkkeelle omistautuen Sydäntutkimussäätiölle sekä sen SydänAkatemia-hankkeelle. Säätiön tavoitteeksi on asetettu jaettavien apurahojen määrän kaksinkertaistaminen, sillä ihmisten elintapojen ja aiempaa pidemmän eliniän vuoksi muuntuneiden sydäntautien mekanismit sekä hoitomenetelmät vaativat lisää tutkimustietoa.
"Sydänsairauksia voidaan nykyisinkin hoitaa menestyksekkäästi, mutta niiden kirjo muuttuu elintapojen ja väestön keski-iän noustessa. Tämän hetken sydämistä tarvitaan lisätietoa. Siksi Sydäntutkimussäätiön perustaman SydänAkatemian teemana on "Haluamme tietää sydämestä kaiken". Yhtä hyvin kuin yritysten toiminta ja kehitys perustuvat tutkimukseen, myös lääketieteessä paras osaaminen saavutetaan tutkimuksen kautta. Hyvä tutkimustyö edellyttää, että voimme tukea isompia ja monivuotisia hankkeita pitkäjänteisesti. Tässä tehtävässä Sydäntutkimussäätiö on ollut keskeisessä asemassa ennen, nyt ja tulevaisuudessa. Tukemalla lahjoituksin, testamentein tai osatestamentein Sydäntutkimussäätiötä, on jokaisella mahdollisuus olla osallisena suomalaisen sydänosaamisen kehittämisessä."
Ote Markku S. Niemisen blogikirjoituksesta 30.11.2016
Diabolos
Diabolos on japanilaisen rock-muusikko Gacktin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 21. syyskuuta 2005.
Brasilian Grand Prix 1988
Brasilian Grand Prix 1988 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Jacarepaguan radalla 3. huhtikuuta 1988. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti McLarenin Alain Prost.
Wolverine
Wolverine, oikealta nimeltään James Howlett, tunnettu usein nimellä Logan, on Marvel-kustantamon luoma supersankari, joka kuuluu Ryhmä-X:ään. Wolverinen ensiesiintyminen tapahtui Incredible Hulk -lehden numerossa 181 vuonna 1974. Wolverinen loivat alun perin Len Wein, Herb Trimpe ja John Romita, mutta Chris Claremont ja John Byrne kehittivät hahmoa huomattavasti enemmän Ryhmä-X:n sivuilla.
Suomessa Wolverinen ensiesiintyminen tapahtui vuonna 1984 Ryhmä-X-lehden numerossa 1.
Esiintyminen sarjakuvissa
Sarjakuvakirjoittaja Roy Thomas mainitsi kollegalleen Len Weinille, että halusi luoda nimenomaan Wolverine-nimisen supersankarihahmon, jolla olisi tulinen temperamentti. Wein innostui ehdotuksesta ja alkoi kehittää hahmoa eteenpäin Thomasin ideoiman konseptin pohjalta. Piirtäjä Herb Trimpen taiteilemassa ja Weinin käsikirjoittamassa seikkailussa Wolverine teki virallisesti ensiesiintymisensä The Incredible Hulkin numerossa 181 marraskuussa 1974, vaikka oli ehtinyt jo vilahtaa muissa Marvel Comicsin julkaisuissa aiemmin vuoden 1974 syksyllä. Ensiesiintymisessään Wolverinen menneisyydestä ei juurikaan paljastettu yksityiskohtia, eikä hahmo alkuaikoinaan kyennyt vielä vetämään rystystensä adamantium-valmisteisia kynsiä takaisin käsiensä sisälle.
Seuraavan kerran Wolverine nähtiin sarjakuvissa vasta vuoden 1975 puolella Hämähäkkimiehen erikoisnumerossa, jossa hahmo oli kokenut pienoisia muutoksia verrattaessa edelliseen esiintymiseen; lehden kannen piirtänyt Gil Kane taiteili Wolverinen maskiin vahingossa pidemmät ”korvat”, mutta itse tarinan piirtänyt Dave Cockrum piti erheessä syntyneestä uudistuksesta niin paljon että päätti käyttää samaa muotoseikkaa myös itse. Cockrum oli myös ensimmäinen piirtäjä, joka esitti Wolverinen ilman naamiota minkä johdosta hänen sekaisesta, tummanmustasta hiuspehkostaan jäi hahmolle eräänlainen tavaramerkki.
Ensimmäisen kerran Wolverine esiintyi Ryhmä-X:n kanssa elokuussa 1975 lehden numerossa 94 Cockrumin piirtämässä ja Chris Claremontin käsikirjoittamassa tarinassa. Ensimmäisten esiintymistensä aikana Wolverine jäi kuitenkin paljolti muiden hahmojen, kuten Kykloopin varjoon mikä sai Cockrumia ja Claremontia jopa harkitsemaan hahmon surmaamista ja poistamista sarjakuvista. Cockrumia piirtäjänä seurannut John Byrne ei halunnut kanadalaisena poistaa sarjakuvista kanadalaista syntyperää olevaa hahmoa, ja tarinoissaan hän toi esille enemmän Wolverinen taustaa ja onnistui nostamaan hahmon suosiota aiempaa suuremmaksi. Byrnen johdolla muun muassa Frank Miller päätyi Wolverinen piirtäjäksi 1980-luvulla, ja hahmon menestyksen kasvaessa Wolverine sai jopa oman sarjakuvalehtensä.
Hahmon alkuperää
Myöhään 1880-luvulla Kanadan syrjäseuduilla syntyi lapsi nimeltä James Howlett. Lapsena James oli heikko ja sairas poika. Hänen allergiansa eivät sallineet hänen mennä ulos leikkimään, ja hänen isänsä oli pyytänyt, että 12-vuotias tyttö tuotaisiin heidän tilalleen. Tyttö oli nimeltään Rose ja hänestä tuli ystävä ja leikkitoveri Jamesille. Tyttö luki hänelle ja katsoi hänen peräänsä. Palvelijan poika Dogin kanssa James ja Rose olivat ainoita lapsia mäellä, jossa tila sijaitsi. Heistä oli tullut läheisiä ystäviä ja he leikkivät yhdessä niin paljon kuin mahdollista, mutta Dog kasvoi hiljalleen erilleen heistä. Dogin isä, palvelija Thomas Logan oli alkoholisti, joka pahoinpiteli poikaansa.
Seuraavien vuosien aikana Dogista kasvoi isänsä kaltainen julma ja sydämetön mies. Jamesin isä ja isoisä antoivat hänelle tehtäviä. Suuren tappelun jälkeen Dog tappoi Jamesin koiran, minkä jälkeen Loganit häädettiin Howlettin tilalta.
Raivoissaan Thomas Logan ja hänen poikansa menivät tilalle aseistautuneina. He ottivat Rosen panttivangiksi ja vaativat päästä herra Howlettin makuuhuoneeseen. Logan yritti suostutella Jamesin äitiä Elizabethia tulemaan mukaansa. Raivon ja inhon vallassa Thomas kuitenkin ampui Johnin samalla kun James saapui huoneeseen. Nähdessään isänsä kuolevan James järkyttyi niin, että hänen piilevät mutanttikykynsä tulivat pinnalle. Hänen kyntensä ponnahtivat esiin, ja hän tappoi Thomasin.
Jamesin äiti alkoi vältellä Jamesia tämän epätavallisten kykyjen vuoksi, ja James pakeni kotoa. Rose seurasi nähdäkseen voisiko tehdä mitään. Hän löysi Jamesin talon ulkopuolelta makaamasta kylmissään. Rose toi pojan sisään navettaan yrittääkseen lämmittää tätä. Hän ei tiennyt mitä tehdä Jamesille, joten Rose vei hänet isoisänsä taloon. Hän antoi näille rahaa ja sanoi, ettei heidän tarvinnut tulla takaisin.
Rose lähti Jamesin kanssa Brittiläiseen Kolumbiaan etsimään paikkaa, jossa he voisivat elää rauhassa. Rose muisti isänsä puhuneen louhoksista pohjoisessa ja ajatteli sen olevan hyvä paikka aloittaa. He tapasivat Smitty-nimisen miehen, paikan johtajan. Rose nimesi Jamesin Loganiksi kätkeäkseen tämän oikean henkilöllisyyden.
Toisena kesänä siellä Logan elätti sekä Rosen että itsensä. Hänestä oli tullut hyvä metsästäjä, ja hän työskenteli ankarasti louhoksessa. Smitty antoi hänelle jopa uuden työn räjähteiden parissa. Pian sen jälkeen Smitty pyysi Rosea menemään naimisiin kanssaan. Kosiminen vihastutti aluksi Logania, kunnes hän tajusi, että Smitty todella oli rakastunut Roseen. Logan auttoi Smittyä saamaan rahat matkalippuihin pois louhokselta.
Loganilla on muistoja Samurai-ajasta Japanissa, palkkasoturina olosta CIA:lle ja ”villistä ajasta” Kanadan metsissä. Ase-X-projektin aikana Loganiin asennettujen muisti-implanttien takia Logan joutuu epäilemään kaikkia muistojaan. Hänellä on ainakin yksi todeksi varmistettu muisto tapaamisesta Kapteeni Amerikan kanssa toisen maailmansodan aikana. On mahdollista, että Loganin paranemisvoima antaa hänelle pidemmän elämänkaaren ja on antanut hänelle fyysisen kunnon, joka on kuin miehellä parhaassa iässä.
Hulkin kohtaamisen jälkeen Osasto H kehotti Wolverinea liittymään ja johtamaan Alfa-Lentuetta, Kanadan hallituksen ajamaa superryhmää. Johtajuutensa aikana Wolverinea lähestyi professori Charles Xavier, joka etsi mutantteja auttamaan hänen oppilaitaan Ryhmä-X:ä pakenemaan saari-oliolta, joka tunnettiin Krakoana ja joka oli siepannut heidät. Wolverine jätti Alfa-Lentueen auttaakseen Xavieria ja pelastamaan Ryhmä-X:n. Kun Krakoa oli voitettu, Wolverine päätti jäädä Ryhmä-X:n seuraan muun muassa siksi, että hän oli rakastunut ryhmään kuuluneeseen Ihmetyttöön (Jean Grey).
Logan pysyi Ryhmä-X:n seurassa kauan, ollen välillä heidän kenttäjohtajansa, ja kohdaten vihollisia kuten Magneton, Pahojen Mutanttien Veljeskunnan, Raatelijat, demonit Limbo-ulottuvuudesta,niljahirviöt, Marauderit, Morlokit ja jopa itse kreivi Draculan yhdessä tapauksessa. Tavattuaan mutanttisalamurhaaja Punaomegan Logan alkoi epäillä muistojaan, mutta hänen oikean henkilöllisyytensä ja muistojensa etsintä ei tuottanut tulosta.
Magneton kohtaamisen aikana avaruusasema Avalonilla Wolverine yritti kukistaa Magneton kynsillään, jotka hän luuli Ase-X-projektin antaneen hänelle. Magneto teki vastaiskun ja käytti voimiaan repiäkseen adamantiumin pois Wolverinen luurangosta, aiheuttaen vakavia vammoja. Vahingon polttivat Wolverinen paranemisvoiman loppuun joksikin aikaa, ja hän sai myös selville, että kynnet olivat itse asiassa luonnollisen mutaation seurausta. Ne olivat siis alun perinkin osa hänen luurankoaan.
Myöhemmin Loganin sieppasi Tyler Dayspring, Cablen poika, joka kutsui itseään Genesikseksi. Hän halusi tehdä Wolverinesta yhden uusista Ratsumiehistään. Genesis oli hankkinut adamantiumia tappamalla palkkasoturi Cyberin, ja hän oli suunnitellut uusia sitomisoperaation. Tällä kertaa Loganin ruumis kuitenkin hylki adamantiumia, ja hän taantui eläimen tasolle vähäksi aikaa.
Logan sai ihmisyytensä palautettua ja liittyi uudelleen Ryhmä-X:än ja valvoo sen toimintaa kun Kyklooppi ja Jean Grey ovat poissa. Loganin kuitenkin sieppasi maailman valtiaaksi haluava Tuho, maailman ensimmäinen mutantti, ja pakotti Loganin taistelemaan Sapelihammasta vastaan Ratsumies Kuoleman tittelistä. Logan näki itsensä armollisempana vaihtoehtona kuin mutanttitoverinsa ja taisteli voittaakseen. Tuloksena hän sai takaisin adamantium-luurankonsa. Tuhon vaikutuksen alaisena Wolverine taisteli Ryhmä-X:ää vastaan Kuolemana, mutta toveriensa avustuksella hän murtautui vapaaksi Tuhon otteesta.
Voimat ja varusteet
Wolverinen mutanttivoimiin kuuluvat yliluonnollisen tehokas paranemiskyky, jonka voimakkuus vaihtelee lähteistä riippuen. Joskus hän on muun muassa kyennyt regeneroimaan itsensä vain muutamista soluista sekä selvinnyt atomipommin räjähdyksestä. Lisäksi hänellä on erittäin herkät aistit, pysyvästi täydellinen fysiikka, yli-inhimillinen voima (2000 kg nostovoima), nopeus sekä niin sanottu berserkkitila, jossa hän ei tunne kipua ja hänen voimansa moninkertaistuvat. Muita ominaisuuksia ovat miltei tuhoutumattomalla adamantium-metallilla päällystetty luusto ja noin 30 senttimetriä pitkät kynnet, jotka hän voi työntää esiin rystystensä välistä. Wolverine on myös kaikkien maailman ase- ja taistelulajien mestari. Tiedettävästi ainoa tapa tuhota Wolverine on leikata hänen päänsä irti ja viedä se kauas muusta ruumiista.
Wolverine on oletettavasti jo lähes 200 vuotta vanha, mutta hänen paranemiskykynsä hidastaa ikääntymisen vaikutuksia suunnattomasti ja hän on oletettavasti noin 30–40-vuotiaan miehen tasolla.
Vastustajat
Pitkän elämänsä aikana Wolverine on kerännyt lukuisia murhanhimoisia vihamiehiä.
Elokuvat
Wolverine esiintyi kaikissa kolmessa Ryhmä-X -elokuvasta. Wolverinea esitti Bryan Singerin ohjaamissa X-Men -elokuvissa Hugh Jackman, joka lupautui myös esittämään Wolverinea tämän alkuperästä kertovassa elokuvassa X-Men Origins: Wolverine. Alun perin Wolverinen rooliin kaavailtiin laulaja Glenn Danzigia, joka kuitenkin joutui kieltäytymään roolista, johtuen hänen viimeisimmän albuminsa kiertueaikatauluista.
Videopelit
Wolverine esiintyy useissa peleissä pelattavana hahmona.
Luettelo peleistä, joissa Wolverine on esiintynyt
Hälytysajoneuvo
pienoiskuva|Kymenlaakson pelastuslaitoksen säiliöauto Kouvolassa pienoiskuva| [[Ambulanssi Montrealissa, Kanadassa ]] Hälytysajoneuvo on ajoneuvo, jonka tehtävänä on vastata hätätilanteisiin. Hälytysajoneuvot ovat Suomessa sairaanhoitopiirien vastuulla, jotka voivat järjestää ne itse, tehdä pelastuslaitoksen kanssa yhteistyössä tai siirtää ne yksityisille yrittäjille. Hälytysajoneuvot saavat yleensä rikkoa liikennesääntöjä päästäkseen hälytyspaikoille mahdollisimman nopeasti. Kuitenkin joissain valtioissa hälytysajoneuvon kuljettaja voidaan silti haastaa oikeuteen, jos kuljettaja osoittaa "harkitsematonta muiden turvallisuuden laiminlyöntiä".
Suomessa hälytysajoneuvon ohittaessa hidastetaan vauhtia ja annetaan tilaa.
Tyypit
On olemassa useita hälytysajoneuvoja. Hälytysajoneuvoja ovat muun muassa:
Varustus
Suurin osa hälytysajoneuvoista varustetaan hälytysvaloilla ja sireeneillä, jotka helpottavat hälytysajoneuvojen kulkua ja havainnointia liikenteessä sekä näkyvyyttä onnettomuuspaikalla.
Paikallisista laeista riippuen ajoneuvot voivat joutua antamaan tietä hälytysajoneuvoille, jotka kulkevat hälytysajossa. Esimerkiksi Utahissa hälytysajossa olevalle hälytysajoneuvolle kaikkien ajoneuvojen on annettava tietä ajamalla tien laitaan, pysähtymällä ja odottamalla hälytysajoneuvon ohi kulkemista. Joillain alueilla, joilla tämän tyylisiä lakeja ei ole, silti useat antavat tilaa hälytysajoneuvoille.
Avun pyytäminen
Monissa maissa hälytysajoneuvot lähetetään yleensä hätäkeskuksesta, joka ottaa puhelut hätänumerosta, kuten 911, 999, 111 tai 112.
Forever (Alekseevin kappale)
Forever on ukrainalaisen laulajan Alekseevin esittämä kappale, jolla hän edusti Valko-Venäjää vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui kuudenneksitoista ja täten karsiutui finaalista. thumb|left|250px|Alekseev esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Lavastettu hyökkäys
Esimerkki historiallisesta valehyökkäyksestä on Mainilan laukaukset, jonka varjolla Neuvostoliitto aloitti talvisodan Suomea vastaan vuonna 1939.
Ilmiö tunnetaan myös englanninkielisellä nimellä false flag, joka tarkoittaa kirjaimellisesti ”väärää lippua”. Nimitys tulee merisodassa käytetystä taktiikasta, jossa hyökkääjä pääsee kohteensa lähelle liputtamalla ystävällismielisen maan lippua. Tunnettu esimerkki väärän lipun käyttämisestä on saksalaisten vuonna 1941 suorittama hyökkäys australialaisen kevytristeilijä HMAS Sydneyn kimppuun.
Mahdolliset false flag -operaatiot ovat suosittu aihe salaliittoteorioissa.
Karkurit (sarjakuvat)
Alun perin sarja seurasi kuutta lasta, joiden vanhemmat tapaavat vuosittain erään hyväntekeväisyystapahtuman aikana. Eräänä vuotena lapset vakoilevat omia vanhempiaan ja saavat kuulla näiden olevan ”Lauma”, mafiajohtajien, aikamatkustajien, velhojen, hullujen tiedemiesten, avaruusolentojen ja telepaattisten mutanttien muodostama rikollisyhteisö. Lapset varastavat vanhempiensa aseet ja resurssit ja saavat tietää perineensä vanhempiensa kyvyt. Karkureiden alkuperäinen johtaja on lapsinero Alex Wilder ja muita jäseniä ovat voimakas noita Nico Minoru, Majesdane-planeetalta tulevaksi avaruusolennoksi paljastunut Karolina Dean, dinosaurukseen telepaattisesti yhteydessä oleva Gertrude ”Gert” Yorkes, isänsä futuristiset hansikkaat varastanut Chase Stein sekä yli-inhimilliset voimat omaava mutantti Molly Hayes. Yhdessä Karkurit kukistavat vanhempansa ja hyvittävät näiden tekemät rikokset taistelemalla muita Lauman tilalle nousevia uhkia vastaan. Myöhemmin heihin liittyvät kyborgi Victor Mancha, skrulli Xavin sekä kasvien manipulointiin kykenevä Klara Prast.
Televisio
Elokuussa Hulu tilasi pilottijakson ja muutaman ylimääräisen käsikirjoituksen televisiosarjalle Runaways. Pilottijakson käsikirjoittajat Josh Schwartz ja Stephanie Savage valittiin sarjan showrunnereiksi. Näyttelijät paljastettiin helmikuussa 2017: Alex Wilderia näyttelee Rhenzy Feliz, Nico Minorua Lyrica Okano, Karolina Deania Virginia Gardner, Gert Yorkesia Ariela Barer, Chase Steinia Gregg Sulkin ja Molly Hayesiin perustuvaa Molly Hernandezia Allegra Acosta. Sarjaa alettiin julkaista Hulussa 21. marraskuuta 2017 alkaen. Old Lace esiintyy sarjassa nuken avulla toteutettuna ja Nemo Leapfrog onkin vain automaattiohjauksella toimiva tila-auto. Toisella tuotantokaudella Clarissa Thibeaux ja Jan Luis Castellanos liittyivät näyttelijäkaartiin Xavinin ja Topherin rooleissa, mutta Topher ei koskaan televisiosarjassa varsinaisesti ole Karkureiden jäsen, kun taas Xavin liittyy heihin tuotantokauden lopussa.
Vahakaktukset
Vahakaktukset (Copiapoa) on eteläamerikkalainen kaktuskasvisuku. Lajit voivat muodostaa laajoja kasvustoja. Suvun tieteellinen nimi juontuu chileläisestä Copiapón kaupungista, jonka ympäristössä monet vahakaktuslajit kasvavat.
Ulkonäkö ja koko
Vahakaktukset ovat joko yksistään kasvavia tai mättäitä muodostavia. Niiden varret ovat pallomaisia tai pitkänomaisia ja lieriömäisiä, kärjestään tavallisesti tiheän villamaisen karvan peittämiä. Varren uurteet ovat selvästi erottuvia. Vahakaktukset ovat tavallisesti piikkisiä; piikit ovat vaihtelevanlaisia. Juuret ovat joko rihmamaisia tai paalumaisia pääjuuria.
Vahakaktusten kukat kehittyvät kasvin varren kärkeen ja ovat kellomaisia tai suppilomaisia, väriltään keltaisia. Pohjusmalja on lyhyt ja leveä, ja perikarpelli (pohjuksen ja emin tyven muodostama rakenne) lyhyt ja paljaspintainen. Hedelmä on pieni ja sileä, mutta sen kärjessä on pysyviä vihreitä suomuja. Siemenet ovat kookkaita ja kiiltävän mustia.
Levinneisyys
Vahakaktukset ovat kotoisin Atacaman aavikkoalueelta Chilen pohjoisosista.
Lajit
Sukuun kuuluu 26 lajia:
No Rest for the Wicked
No Rest For The Wicked on Ozzy Osbournen viides sooloalbumi ja se julkaistiin syksyllä 1988. Albumi oli Ozzyn ensimmäinen kitaristi Zakk Wylden kanssa. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Miracle Man", "Crazy Babies" sekä '"Bloodbath in Paradise", johon Ozzy äänitti "Suicide Solution" -piiloviestiväitteisiin tympääntyneenä piiloviestin väärin päin. "Bloodbath in Paradise" kertoo joukkomurhaaja Charles Mansonista. Albumin kiertueella Geezer Butler soitti bassoa.
Kappaleet
Vuoden 2002 painoksen bonuskappaleet:
Robert Andrews Millikan
Robert Andrews Millikan (22. maaliskuuta 1868 – 19. joulukuuta 1953) oli yhdysvaltalainen kokeellinen fyysikko, joka sai vuonna 1923 Nobelin fysiikanpalkinnon elektronin varauksen mittauksistaan ja valosähköistä ilmiötä käsittelevästä työstään. Hän osoitti, että kaikki varaukset ovat alkeisvarauksen monikertoja. Myöhemmin hän tutki kosmista säteilyä.
Millikan suoritti alemman korkeakoulututkinnon antiikintutkimuksessa Oberlin Collegessa 1891 ja filosofian tohtorin tutkinnon fysiikassa Columbian yliopistossa 1895.
Luther Arkwright
Luther Arkwright on Bryan Talbotin luoma sarjakuvahahmo. Talbot aloitti tieteissarjakuvan The Adventures of Luther Arkwright tekemisen 1978, mutta sai sen loppuun vasta vuosina 1987–1989. Sarjakuvan ensimmäisistä osista koottu albumi ilmestyi suomeksi 1993 nimellä Luther Arkwrightin seikkailut, mutta myöhempiä osia ei ole suomennettu. Vuonna 1999 julkaistiin sarjakuvalle jatko-osa Heart of the Empire.
Luther Arkwright seikkailee vaihtoehtoisessa todellisuudessa, jossa Englanti on 1600-luvulta lähtien ollut Oliver Cromwellin hengessä hallittu uskonnollis-fasistinen diktatuuri. Luther Arkwright on useita vaihtoehtoistodellisuuksia valvovan salaisen järjestön huippuagentti. Hänen tehtävänään on etsiä myyttinen ulkoavaruudesta tullut sotakone ennen sen joutumista entroopeiksi kutsuttujen arvoituksellisten vihollisten käsiin.
Viiriäiskoira
Viiriäiskoira (saks. Deutscher Wachtelhund) eli "saksanspanieli" (eng. German Spaniel) on Saksassa kehitetty koirarotu, jota käytetään erityisesti ylösajavana metsästyskoirana. Se on ollut Suomessa melko harvinainen rotu, mutta on kasvattanut suosiotaan viime vuosina Suomessakin ja on melko yleinen muun muassa Ruotsissa, Tanskassa, Saksassa ja muualla Keski-Euroopassa. Vuosina 2000-2008 Suomessa rekisteröitiin yhteensä 58 viiriäiskoiraa mutta suosion kasvun myötä pelkästään vuonna 2023 rekisteröitiin yli 60 viiriäiskoiraa.
Historia
vasen|pienoiskuva|Viiriäiskoira, 1915 Saksalainen koiranjalostaja Frederick Roberth jalosti viiriäiskoiran vuoden 1890 paikkeilla löydettyään Baijerista vesikoirien ja spanielien kanssa risteytyneitä stoeberer-rotuisia koiria. Stoebererit tunnettiin erityisen hyvinä metsästyskoirina ja uskottiin, että niillä on yhtä hyvä vainu kuin vihikoirilla. Rotu tunnustettiin vuonna 1903 ja pian sen jälkeen Saksassa perustettiin Viiriäiskoirayhdistys eli VDW (saks. Verein für Deutsche Wachtelhund).
Stoeberer-koirarotu on nykyään jo kuollut sukupuuttoon, mutta yksi metsästyskoirakategoria on nimetty sen mukaan Saksassa. Ainoa kyseiseen kategoriaan kuuluva koira on viiriäiskoira.
Vuonna 1910 VDW teki viiriäiskoiran rotumääritelmän neljän uros- ja seitsemän narttukoiran pohjalta. Koirat haluttiin valita eri puolilta Saksaa, joten jokaiselta alueelta valittiin yksi koira lukuun ottamatta Hannoveria, josta valittiin kaksi koiraa. Kaikki nykyään rekisteröidyt viiriäiskoirat polveutuvat kyseisistä yhdestätoista koirasta.
Ulkonäkö
Viiriäiskoira on vahvaluustoinen, lihaksikas ja keskikokoinen metsästyskoira, jolla on paksu aaltoileva karva. Se on rakenteeltaan vankka, joten se jaksaa noutaa painavaa riistaa, kuten jäniksiä ja kettuja. Korvat ovat jokseenkin pitkät, ja niiden tulisi yltää vähintään puoleen väliin kuonoa tai kuonon kärkeenkin. Säkäkorkeus on suunnilleen 45–55 cm. Vartalon pituus kuononkärjestä hännänjuureen on kaksi kertaa säkäkorkeus. Se on vähän suurempi kuin springerspanieli. Karva on päässä lyhyttä ja pehmeää, ja pitkähköä vartalossa, missä se on vahvaa, paksua, aaltoilevaa tai kiharaa, ja siinä on riittävästi aluskarvaa.
Käyttö
Viiriäiskoira on erityisen monipuolinen metsästyskoira. Niitä käytetään kuivanmaan riistan metsästykseen, ja ne sopivat noutajiksi yhtä hyvin kuin mikä tahansa muu rotu. Ne ovat loistavia suurriistan jäljestyksessä. Ne ovat yleislintukoiria ja soveltuvat kaikenlaisen riistan metsästykseen. Ne ovat vilkkaita, ystävällisiä, älykkäitä ja tarmokkaita metsästäjiä ja ne nauttivat vesityöskentelystä. Niillä on vihikoiran vainu ja innostus on takuuvarmaa. Viiriäiskoira on osoittautunut soveltuvan erityisen hyvin sorkkaeläinten seuruejahtiin ja tämän takia rodun suosio Suomessa on kasvanut erityisesti 2010-luvulta alkaen kasvaneiden metsäkauris- ja valkohänpeurapopulaatioiden myötä. Ruotsissa ja Keski-Euroopassa suosittua riistaa viiriäiskoiralle on erityisesti villisika. Karkotettuaan yhden riistaeläimen kohti passiketjua, kuuluvan haukun kera, viiriäiskoira lähtee nopeasti etsimään seuraavaa karkotettavaa riistaa. Tämä työskentelytapa on erityisen tehokas riistarikkailla alueilla. Viiriäiskoiran haku on 50-300 metriä se riittää tiheän riistakannan alueille, mutta harvan kannan alueille haku saattaa jäädä turhan lyhyeksi. Suhteellisen lähellä koiranohjaajaa tapahtuvan työskentelytavan takia viiriäiskoiran riskiä tulla suden surmaamaksi pidetään pienempänä kuin kauemmas ohjaajasta lähtevillä perinteisillä suurriistakoirilla. Metsästyksen lisäksi viiriäiskoiralla voi harrastaa samoja lajeja kuin muillakin spanieleilla, mutta metsästys on useimpien viiriäiskoirien intohimo, eikä ne välttämättä innostu muista harrastuksista.
Kostjantynivkan piiri
Kostjantynivkan piiri on hallinnollinen piiri Ukrainan Donetskin alueella. Piirin hallinnollinen keskus on Kostjantynivkan kaupunki (72 888 as., 2017 ), joka on juridisesti alueen alainen kaupunki, eikä ole osa Kostjantynivkan piiriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Kostjantynivkan piirin väkiluvuksi 18 113 (1.1.2017). Väestö luokiteltiin kokonaan maaseudun asukkaiksi; piirissä ei ole kaupunkimaista taajama-asutusta.
Plaza (täsmennyssivu)
Plaza voi tarkoittaa:
Gouméra
Gouméra on kaupunkikunta ja sen ainoa taajama Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee 26 kilometriä Kayesista koilliseen. Kunnassa on 3 800 asukasta (vuonna 2009).
Gouméran kunta rajoittuu koillisessa Kayesin piirin Séro Diamanoun ja Maréna Diombougoun, etelässä Colimbinén ja Khouloumin sekä luoteessa Gory Gopélan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Luoteessa kohoaa Brédjin ja lännessä etelään jatkuva Guidilémmén kukkula. Vesistöjä ovat sateiden jälkeen kuivuva Télékoujoki sekä Karanguilén, Bololi-Bakoun ja Khili-Kharén tulva-altaat. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asukkaat ovat etupäässä soninkeja. Lisäksi on maureja, fulbeja ja bambaroita. Vallitseva uskonto on islam.
Gouméran kautta kulkee Kayesista Yélimanéen johtava maantie. Seudun pääelinkeino on maatalous. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Gouméra on vanha vilja- ja karjakaupan keskus.
Kunnassa toimii lastentarha, alakoulu, yläkoulu, koraanikoulu ja koulutus- ja kehittämiskeskus. Terveyskeskuksessa työskentelee sairaanhoitaja, kätilö ja apuhoitaja. Vesihuolto käsittää 20 kaivoa ja kolme porakaivoa.
Pierre Monteux
pienoiskuva|Pierre Monteux Pierre Monteux (4. huhtikuuta 1875 – 1. heinäkuuta 1964) oli syntyjään ranskalainen, mutta sittemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut kapellimestari.
Monteux syntyi Pariisissa sefardijuutalaiseen perheeseen ja pääsi opiskelemaan viulunsoittoa Pariisin konservatorioon yhdeksänvuotiaana. Myöhemmin hän aloitti myös alttoviulunsoiton ja pääsi soittamaan Opéra-Comiqueen. Hän soitti alttoviulua muun muassa Claude Debussyn Pélleasin ja Mélisanden ensiesityksessä vuonna 1902.
Monteuxin kapellimestarinura alkoi, kun hän pääsi vuonna 1911 johtamaan Sergei Djagilevin Ballets russesia. Hän johti esimerkiksi Igor Stravinskyn Petruškan (1911) ja Kevätuhrin (1913), Claude Debussyn Jeuxin (1913) sekä Maurice Ravelin Daphnis et Chloén (1914) ensiesitykset. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän siirtyi Yhdysvaltoihin, missä hän johti Nikolai Rimski-Korsakovin oopperan Kultainen kukko Yhdysvaltain-ensiesityksen Metropolitan-oopperassa. Vuosina 1919-1924 hän toimi Bostonin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Tämän jälkeen hän palasi Eurooppaan ja johti vuosina 1924-1934 Amsterdamin Concertgebouw-orkesteria. Vuosina 1935-1954 hän toimi San Franciscon sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina. Vuodesta 1961 kuolemaansa saakka hän johti Lontoon sinfoniaorkesteria.
Monteux kuoli Hancockissa, Mainen osavaltiossa. Hänen pojastaan Claude Monteuxista tuli huilisti ja kapellimestari.
Kuno Fischer
thumb|200px|Kuno Fischer
Ernst Kuno Berthold Fischer (23. heinäkuuta 1824 – 5. heinäkuuta 1907) oli saksalainen filosofi, joka perusti uuskantilaisuuden teoksellaan System der Logik und Metaphysik ("Logiikan ja metafysiikan järjestelmä", 1852).
Fischer tunnetaan ennen kaikkea edeltävien filosofien, eritoten 1600- ja 1700-lukujen ajattelijoiden, jaottelusta rationalisteihin ja empiristeihin. Tunnetuimpina näihin kuuluvat rationalistisen perinteen René Descartes, Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz, sekä empiristisen perinteen John Locke, George Berkeley ja David Hume.
Life Thru a Lens
Life Thru a Lens on brittiläisen Robbie Williamsin ensimmäinen studioalbumi. Albumi julkaistiin Britanniassa 29. syyskuuta 1997. Suomessa albumi onnistui pääsemään vuonna 2003 midprice-listan 2. sijalle.
Kallioniemen ravintola ja vierassatama
Kallioniemen vierassatama sijaitsee Ristiinan kunnassa. Kallioniemi on Emil Nestor Setälän vuonna 1898 rakennuttama kansallisromanttinen huvila. Kallioniemi sijaitsee Saimaalla, Louhivesi–Someenjärvi–Yövesi-väylän varrella. Sillä on vierassatamaluokitus.
Touch Too Much
Kappaleen varhainen versio löytyy yhtyeen albumilta Volts, joka julkaistiin Bonfire-boksin mukana vuonna 1997.
Kappaleen ovat tehneet Angus Young, Malcolm Young ja Bon Scott.
Nigerian vaalit 2019
Vaalijärjestelmä
Nigerian presidentti valitaan muunnetulla kahdella äänestyskierroksella. Jos presidentti valitaan ensimmäisellä kierroksella, ehdokkaan on saatava äänten enemmistö ja yli 25 prosenttia äänistä vähintään 24:ssä 36 osavaltiosta. Jos mikään ehdokas ei ylitä tätä kynnystä, järjestetään toinen kierros.
Edustajahuoneen 360 jäsentä valitaan neljäksi vuodeksi, samaan aikaan presidentin kanssa, käyttäen enemmistövaalitapaa vaalipiireissä, josta valitaan yksi edustaja.
Senaatin 109 jäsentä valitaan neljän vuoden toimikaudeksi, samaan aikaan presidentin valinnan kanssa niistä 108 vaalipiireistä, joista valitaan yksi edustaja ja yksi yhden edustajanpaikan vaalipiiri, joka koostuu liittovaltion pääkaupunkialueesta, kaikki enemmistövaalilla.
Presidenttiehdokkaat
Nykyinen presidentti Muhammadu Buhari valittiin 29. syyskuuta 2018 pidetyssä puolueen esivaaleissa All Progressives Congressin ehdokkaaksi.
Muut ilmoitetut ehdokkaat ovat:
Universe (vuoden 1994 videopeli)
Universe on Core Designin kehittämä ja julkaisema seikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Amiga CD32:lle ja DOS:lle.
Sven-Åke Lundbäck
Sven-Åke Lundbäck (s. 26. tammikuuta 1948 Siknäs, Töre) on ruotsalainen Luulajassa elämänsä asunut maastohiihdon olympiavoittaja ja maailmanmestari 1970-luvulta.
Ensimmäisissä arvokilpailuissaan Sapporon olympialaisissa 1972 Lundbäck sijoittui 30 kilometrin hiihdossa 13:nneksi mutta voitti tämän jälkeen 15 kilometrillä kultaa yli 32 sekunnin erolla seuraaviin. Viestin ankkuriosuudella hän ei onnistunut, ja Ruotsi sijoittui neljänneksi. Falunin MM-kilpailuissa 1974 Lundbäck sijoittui 50 kilometrillä neljänneksi, 15 kilometrillä seitsemänneksi sekä 30 kilometrillä 14:nneksi, ja viestissä Ruotsi keskeytti ennen Lundbäckin hiihtovuoroa. Innsbruckin olympialaisissa 1976 Ruotsi sijoittui viestissä neljänneksi ja henkilökohtaisilla matkoilla Lundbäck sijoittui vaatimattomasti 16:nneksi 50 kilometrillä, 30:nneksi 15 kilometrillä sekä 35:nneksi 30 kilometrillä.
Hiihtouransa toisen huippukohdan Lundbäck koki Lahden MM-kisoissa 1978. Hän sijoittui 15:llä ja 30 kilometrillä kuudenneksi mutta voitti sitten kultaa viestissä, jossa hän tällä kertaa hiihti avausosuuden, ja 50 kilometrillä. Samana vuonna hän voitti myös epävirallisen maailmancupin kokonaiskilpailun. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän sijoittui viestissä viidenneksi, 50 kilometrillä kahdeksanneksi sekä 30 kilometrillä 17:nneksi.
Lundbäck voitti Falunin hiihtokisojen 30 kilometrin kilpailun vuosina 1975 ja 1979 sekä Holmenkollenin 50 kilometrin kilpailun vuonna 1976. Vielä vuonna 1981 hän voitti Vaasahiihdon. Ruotsin mestaruuksia, luulajalaista Bergnäset AIK:ta edustanut Lundbäck, saavutti kaikkiaan kymmenen vuosien 1971-1978 aikana. Niistä kaksi tuli 15 kilometrillä, viisi 30 kilometrillä ja kolme 50 kilometrillä. Hänen vaimonsa Lena Carlzon-Lundbäck oli aikanaan Ruotsin parhaita naishiihtäjiä.
Norrbottenissa ilmestyvä Norbettens-Kuriren -sanomalehti järjesti äänestyksen kaikkien aikojen parhaimmasta Norrbottenin eli pohjoisimman Ruotsin urheilijasta. Siinä hänet äänestettiin ykköseksi. Uransa aikana Lundbäck valittiin Norbottenin parhaaksi urheilijaksi vuosina 1971-1979 yhdeksän kertaa. Urheilu-uran jälkeen Lundbäck toimi liikunnanopettajana Luulajassa. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2011.
Suomen kauppakeskukset
Suomessa toimi 114 kauppakeskusta vuonna 2021, ja niiden kokonaismyynti oli noin 6,72 miljardia euroa, kävijämäärä 352 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 2,51 miljoonaa neliömetriä. Kauppakeskusten markkinaosuus vähittäiskaupasta oli 2021 noin 15,4 %.
Historia
Vuonna 2008 Erikoiskaupan Liitto pelkäsi uusien kauppakeskuksien ja niiden rakentamisen keskusta-alueiden ulkopuolelle voivan vähentää keskustojen elinvoimaa, kun erikoisliikkeiden määrä vähenee. Suomessa oli noin 70 kauppakeskusta, mutta niiden määrä oli jopa kolminkertaistumassa, sillä suunnitteilla oli yhteensä 165 uutta kauppakeskusta. Myös Ympäristöministeriön mukaan kaupan hankkeet olivat rajusti ylimitoitettuja. Ympäristöministeriön tekemässä selvityksessä kävi ilmi, 196 kaupan suunnitteilla olevaa suurhanketta olivat kooltaan yhteensä yli viisi miljoonaa neliöitä, mikä vastasi kolmannesta vähittäiskaupan silloisesta liiketilasta. Kehyskuntiin ja moottoriteiden varsille rakennettavia kauppakeskuksia aktiivisesti vastustavan entisen asuntoministeri Jan Vapaavuoren mukaan ilmiö, jossa kauppakeskukset rakennetaan keskustojen ulkopuolelle uhkaa vakavasti keskustojen elävyyttä ja elinvoimaa. Suunnitellut suuret kauppakeskukset ovat tärkeässä asemassa ilmastonmuutoksen hillintää koskevien tavoitteiden toteuttamisessa.
Vuonna 2011 Suomessa toimi 80 kauppakeskusta, jotka täyttivät Suomen Kauppakeskusyhdistys ry:n määritelmän kauppakeskukselle. Niiden kokonaismyynti oli noin 5,3 miljardia euroa, kävijämäärä 326 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 1,57 miljoonaa m². Markkinaosuus vähittäiskaupasta oli noin 13,7 %.
Vuonna 2013 kokonaismyynti oli noin 5,8 miljardia euroa, kävijämäärä 356 miljoonaa ja vuokrattava liikeala 1,84 milj. m². Markkinaosuus vähittäiskaupasta oli noin 14,97 % ja kasvua tapahtui jokaisella sektorilla. Vuonna 2013 suurin osa kauppakeskuksista sijaitsi keskustoissa, lukumääräisesti 97,6 %. Vuoden 2013 kauppakeskusasioinneista 96,9 % tapahtui kunta- ja kaupunkikeskustoissa, ja niiden osuus kaikkien kauppakeskusten kokonaismyynnistä oli 92,8 %. Kauppakeskuksista 32 % sijaitsi pääkaupunkiseudulla.
Vuonna 2018 kauppakeskusten ammattilaisista 86 prosenttia arvioi, että verkkokaupan kasvu vaikuttaa negatiivisesti kauppakeskuksiin.
Kauppakeskuksen määritelmä Suomessa
Suomen Kauppakeskusyhdistys ry:n määritelmän mukaan:
Eero Melasniemi
Eero Antero Melasniemi (s. 12. lokakuuta 1942 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvista Käpy selän alla (1966), Kuuma kissa? (1968), Kesyttömät veljekset (1969) ja Talvisota (1989). Melasniemi näytteli myös pääosaa Ismo Sajakorven tv-sarjassa Painajainen vuodelta 1988. Hän on tunnettu myös Raimo "Tollo" Koskivuon roolista tv-sarjassa Hyvät herrat vuosina 1990–1996. Melasniemi näyttelee nykyään Komediateatteri Arenassa.
Melasniemi toimi Teatterikorkeakoulun rehtorina vuosina 1979–1982.