cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roslagen
Ruotsalaiset kutsuvat Norrtäljeä joskus Roslagenin ”pääkaupungiksi”.
Heinänorsu
Heinänorsu (Euthrix potatoria) on karvakehrääjiin kuuluva, vaaleanruskea, öisin lentävä perhonen. Se on Pohjois-Euroopan kolmesta ”norsulajista” selvästi yleisin ja laajimmalle levinnyt. Laji on tunnettu myös nimellä heinäkehrääjä.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|Toukka Heinänorsu on kookas ja roteva perhonen, jolla esiintyy selvä ero sukupuolten ulkonäössä. Naaraalla esiintyy vaalea, lähes keltainen sekä tumma, lämpimänruskea värimuoto. Koiraat ovat väriltään vaaleanruskeasta tummanruskeaan. Naaraan etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeammat kuin koiraalla ja siiven kärki on terävämpi. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee kaksi muuta siipeä tummemman ruskeaa poikkiviirua, joista ulompi on vino ja päättyy siiven kärkeen. Siiven ulkoreunassa on lisäksi heikosti erottuva aaltoviiru. Siiven keskiosassa on kaksi vaaleaa täplää. Takasiiven poikki kulkee vinosti viiru, jonka sisä- ja ulkopuoliset alueet ovat usein eri sävyiset. Perhosen ruumis on roteva, tuuheakarvainen ja karvoituksen sävy vastaa siipien sävyä. Tuntosarvet ovat koiraalla tuuhean kaksoiskampamaiset, naaraalla ohuemmat. Huulirihmat ovat pitkät ja suuntautuvat eteenpäin muodostaen pään etuosaan kärsää muistuttavan ulokkeen. Tämä piirre on toiminut innoituksena lajin nimelle. Siipiväli koiraalla 38–52 mm ja naaraalla 50–66 mm.
Toukka on siniharmaan, mustan ja keltaisen kirjava, melko karvainen.
Elinympäristö ja elintavat
Kosteiden lehti- ja sekametsien, peltojen ja rantaniittyjen laji. Koiras lentää muutamia metrejä maanpinnan yläpuolella hämärästä pimeän tuloon. Naaras lentää aivan kasvillisuuden tuntumassa auringonlaskusta pimeän tuloon. Koiraita lentää myös valolle, mutta naaraita on valolle tulleista yksilöistä vain kymmenisen prosenttia.
Naaras munii 200–300 munaa heinänkorsille. Toukat elävät yksin ja talvehtivat keskenkasvuisina kasvillisuudessa lähellä maan pintaa. Toukka juo aktiivisesti vettä lehdillä olevista sadepisaroista ja kasteesta, mikä on antanut lajille sen tieteellisen nimen (lat. potatorius = juomari). Toukka on täysikasvuinen kesäkuun alussa ja vaeltaa etsimään koteloitumispaikkaa. Kotelo on kasvillisuuden joukossa keltaisen, noin 50 mm pitkän kotelokopan sisällä.
Ravintokasvi
Toukka syö heinäkasveja kuten saroja, lauhoja ja nurmipuntarpäätä.
Minna Maaria Virtanen
Minna Maaria "Mima" Virtanen (s. 16. toukokuuta 1965) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Joensuun kaupunginteatterissa koko uransa ajan.
Virtanen on kotoisin Virolahdelta. Hän aloitti teatteri- ja lauluharrastuksen kouluaikoinaan Mikkelissä. Virtanen kouluttautui ensin kultasepäksi, mutta lähti vuonna 1993 opiskelemaan näyttelijäntyötä Pietarin teatteritaiteiden akatemiaan (nyk. Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti). Valmistuttuaan sieltä 1997 hän aloitti samana vuonna työskentelyn Joensuun kaupunginteatterissa. Myöhemmin Virtanen on kouluttautunut myös muusikoksi ja hierojaksi.
Vuonna 2023 Virtanen viettää 25-vuotistaiteilijajuhlaansa. Juhlaproduktiona on monologiesitys Anjan lähes erinomainen elämä, joka perustuu monologin ohjaajana toimivan Esko-Pekka Tiitisen romaaniin. Virtanen on dramatisoinut romaanin yhdessä Tiitisen kanssa. Näytelmästä on tehty kaksi versiota, lyhyt hoivakodeissa kiertävä ja pitkä teatterinäyttämöllä esitettävä. Virtanen on todennut, että on poikkeuksellista, että saman produktion parissa on saanut työskennellä niin pitkään - esityksen työstäminen aloitettiin keväällä 2022, hoivakotikiertue toteutui syksyllä 2022 ja pitkä versio saa ensi-iltansa keväällä 2023.
Heinäselkä-Tekojärvi
Heinäselkä-Tekojärvi on kahdesta altaasta koostuva metsäjärvi Ilomantsin länsiosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 5,6 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 48 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Heinäselän läntistä allasta kutsutaan nimellä Heinäselkä ja itäistä allasta nimellä Tekojärvi. Heinäselällä on laaja kaakkois–luoteissuuntainen 10–16 metriä syvä vyöhyke. Tekojärvi on matalaa, ja sen alueella on kaksi 10 metrin syvännettä. Hieman alle kymmenesosa Heinäselkä-Tekojärvestä on vähintään 10 metriä syvä. Altaita yhdistää Veräätsalmi. Heinäselkään kuuluu kaakkoon työntyvä kapeahko vesialue, jonka kohdalla altaan kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin kolme kilometriä. Tekojärvestä työntyy koilliseen Varaslampi. Heinäselkä-Tekojärven pohjoisrannalla kulkee maantie.
Tekojärven laajin saari on altaan lounaisosassa sijaitseva suoalue, jonka sisällä on useita suolampia. Heinäselän syvän vyöhykkeen länsipuolella on useita saaria.
Heinäselkä-Tekojärveen laskee suurjärvi Koitere pohjoisesta. Heinäselän länsikolkasta lähtee alle kilometrin mittainen Kallion kanava lounaaseen Palojärveen. Heinäselkä-Tekojärven korkeustaso on vain 0,1 metriä Koiteretta alempi ja niin ikään 0,1 metriä Palojärveä ylempi. Palojärven lounaisrannalla sijaitsee Pamilon vesivoimalaitos, ja järven säännöstely vaikuttaa suoraan Heinäselkä-Tekojärveen. Tekojärven itärannalle laskee Koitajoki idästä.
Heinäselkä-Tekojärven vesitilavuus on 25 312 000 kuutiometriä.
Heinäselkä-Tekojärvi (04.912.1.010) kuuluu Pamilon-Palojärven alueeseen (04.912), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Ala-Koitajoen-Jäsysjärven alue (04.91) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Pamilon-Palojärven alueella on 22 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Heinäselkä-Tekojärvi on toiseksi laajin. Alueen laajin järvi on Palojärvi. Heinäselkää seuraavat Tokrajärvi ja Kulujärvi ovat yli neliökilometrin laajuisia.
Tav
Tav hepreassa
Tav on myös yksi niistä kuudesta kirjaimesta, joiden sisään voidaan asettaa heikko dageš-piste (dageš kal). Piste muuttaa kirjaimen ääntämisen hankausäänteestä umpiäänteeksi, mutta tavin osalta ääntämys on nykyhepreassa sama riippumatta siitä, onko kirjaimen sisässä piste vai ei. Vanhahtavassa ja murteellisessa hepreassa tämä ero tehdään toisinaan tästä huolimatta.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2000
Vuoden 2000 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 64. maailmanmestaruuskilpailut ja ne pelattiin Pietarissa, Venäjällä, 29. huhtikuuta – 14. toukokuuta 2000. Ottelut pelattiin kahdella areenalla: turnausta varten valmistuneessa Pietarin jääpalatsissa (yleisökapasiteetti 12 300) ja Yubileyny Sports Palacessa (yleisökapasiteetti 7 700).
Tav
Tav hepreassa
Esimerkkejä:
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2000
A-sarjan turnaukseen kelpuutettiin mukaan suoraan edellisten kisojen kymmenen parasta joukkuetta. Kuudesta paikasta järjestettiin karsinnat.
Erotuksena kahteen edelliseen turnaukseen, pääsi alkulohkoista nyt jatkoon kolme parasta joukkuetta, jonka jälkeen välisarjassa oli yhteensä 12 joukkuetta kahdessa lohkossa. Alkulohkojen A ja D kolme parasta muodostivat oman välisarjalohkon ja lohkojen B ja C kolme parasta oman lohkon. Kummastakin lohkosta pääsi puolivälieriin neljä parasta.
Turnauksen voiton uusi Tšekki, joka voitti finaalissa Slovakian. Suomi sai pronssia voittamalla Kanadan pronssiottelussa.
Suurin odotuksin kotikisoihin lähtenyt isäntämaa Venäjä koki kaikkien aikojen pohjanoteerauksen jääden sijalle 11. Myös Ruotsin 7. sija oli maan huonoin sitten vuoden 1937.
thumb|250px|Vladimir Putin maailmanmestaruuskilpailujen avajaisissa.
Lopputulokset
MM-Taso
B-sarja
C-sarja
D-sarja
Ranska putosi suoraan 1. divisioonaan. Japani Kaukoidän karsintaan Kiinan ja Etelä-Korean kanssa.
Ryhmäaerobic
Ryhmäaerobic on kilpaurheilun ja "show'n" yhdistävä urheilulaji kuten kilpa-aerobic. Ryhmäaerobic -ohjelmat kestävät kaksi minuuttia. Ohjelmissa ei ole pakollisia liikkeitä, joten kilpailijat saavat suorittaa taitotasonsa mukaisen ja oman näköisensä ohjelman. Ryhmäaerobicin ohjelmat koostuvat tavallisen aerobicin perusaskeleista ja sarjoista. Tyyli erottaa ohjelmat joko Aerobic-, Funk tai Step -sarjoihin. Ryhmässä saa kilpailla 6-8 henkeä.
Funk-sarjassa tanssitaan funk-musiikin tahdissa. Step-sarjassa käytetään steppilautoja.
Einari
Einari on suomalainen miehen etunimi. Einari on suomalainen muoto vanhasta pohjoismaalaisesta nimestä Einar, joka on tarkoittanut 'yksin taistelevaa' (vastaa islantilaista sanaa 'Einheri'). Almanakassa Einari on ollut vuodesta 1929 lähtien ja se on pysynyt yhtenä käytetyimmistä miestennimistä, varsinkin jälkimmäisenä nimenä. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 20 656 miestä saanut nimen Einari ja 9 266 nimen Einar.
Tunnettuja Einari-nimisiä
Listan henkilöt ovat suomalaisia.
Pontechianale
Pontechianale on runsaan 200 asukkaan kunta Italian luoteisosassa lähellä Ranskan rajaa. 1 620 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitseva kunta kuuluu Cuneon maakuntaan Piemonten hallintoalueella. Se sijaitsee runsaat sata kilometriä Torinosta lounaaseen.
Pontechianalessa sijaitseva Chianalen kylä (hallintotyypiltään frazione) kuuluu Italian kauneimpien kylien järjestöön I Borghi più belli d’Italia. 1 800 metrin korkeudella sijaitsevan kylän läpi kulkee Varaita-joki, jonka ylittää vanha kivisilta. Sillan lähellä on kylän keskusaukio suihkulähteineen. Aukion laidalla on 1300-luvulta peräisin oleva yksinkertainen kirkko kellotorneineen. Keskeisen kadun Chemin Royalin varrella on entinen kalvinistinen kirkko Casa Martinet.
Dyynielämänlanka
Dyynielämänlanka (Ipomoea pes-caprae) on elämänlankoihin kuuluva kasvilaji, jota kasvaa pantrooppisilla rannoilla ympäri maailmaa. Se on köynnöstävä ja ruohovartinen kasvi, joka voi köynnöstää maata pitkin jopa 30 metrin matkan.
Kuvaus
Dyynielämänlanka on köynnöstävä ruohovartinen kasvi, joka kasvaa yleensä 10–15 senttimetriä korkeaksi mutta jonka varsi voi köynnöstää 30 metriä maata pitkin. Se kasvattaa ison pääjuuren, joka voi olla kolme metriä pitkä ja viisi senttimetriä halkaisijaltaan.
Dyynielämänlangan monimuotoiset lehdet ovat 6–10 senttimetriä pitkät, ja ne ovat paksut, sileät ja kaksiliuskaiset. Kasvin kukat ovat torvimaisia, ja ne ovat 6–7,5 senttimetriä leveitä. Teriö on vaaleanpunainen, punertavan purppura tai violetti. Kasvin 1,3 senttimetriä leveät hedelmät ovat pyöreitä, ja niissä 4 siementä. 6–10 senttimetriä pitkät siemenet ovat kauttaaltaan ruskean karvan peitossa.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|Dyynielämänlankamattoa Dyynielämänlanka on pantrooppinen rantojen laji. Sitä kasvaa Kiinassa, Japanissa, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Afrikassa, Australiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Tyynenmeren saarilla. Toisinaan dyynielämänlankoja kasvaa myös sisämaassa teiden ja ojien varsilla.
Dyynielämänlankaa tavataan erityisesti rantojen hiekkaisilla dyyneillä, ja sen takia se sietää jopa suoria suolaroiskeita. Lajia pidetään dyynien pioneerilajina, ja sillä on merkitystä dyynien sitojana.
Jaavalaiset
Jaavalaiset ovat Jaavan saarelta lähtöisin oleva etninen ryhmä. He muodostavat Indonesian suurimman kansan.
Jaavalaisia asuu Indonesiassa 83,2 miljoonaa ja ulkomailla joitakin miljoonia. Yhteensä jaavalaisia on noin 85 miljoonaa. Useimpien jaavalaisten äidinkieli on austronesialaisiin kieliin kuuluva jaava, mutta monet puhuvat myös indonesiaa. Enemmistö jaavalaisista on muslimeja. Merkittäviä jaavalaisvähemmistöjä on muun muassa Malesiassa, Surinamessa, Egyptissä ja Uudessa-Kaledoniassa.
Frederica Sagor Maas
pienoiskuva|Frederica Sagor Maas vuonna 1925. Frederica Sagor Maas (6. heinäkuuta 1900 New York, New York, Yhdysvallat – 5. tammikuuta 2012 San Diegon piirikunta, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, kirjailija ja esseisti.
Maasin viimeinen käsikirjoitus oli The Shocking Miss Pilgrim vuonna 1947. Vuonna 1999 Maas julkaisi vielä 99-vuotiaana omaelämäkertateoksen The Shocking Miss Pilgrim: A Writer in Early Hollywood.
Maas kuoli tammikuussa 2012 ollessaan 111-vuotias.
Zeit (kappale)
Zeit on Bianca Shomburgin esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 1997 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Dublinissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 18. 22 pisteellä.
Väinö Parkkali
Väinö Joakim Parkkila (24. toukokuuta 1887 Viipuri – 14. toukokuuta 1950 Helsinki  ) oli maanmittari, joka toimi maanmittaushallituksen ylijohtajana.
Henkilöhistoria
Väinö Parkkalin vanhemmat olivat poliisi Joakim Parkkali ja Anna Nissinen ja puoliso vuodesta 1909 Heidi Sigyn Öberg (k. 1951). Parkkali tuli ylioppilaaksi 1906 ja valmistui maanmittariksi 1908. Varamaanmittarina Viipurin läänissä hän toimi 1914–1918, asutushallituksen asutusmaanmittarina 1918–1919, insinööritoimiston palveluksessa 1919–1922, asutushallituksen vt. asutusneuvoksena 1922–1929 ja vakinaisena 1926–1929, Hämeen läänin maanmittausinsinöörinä 1929–1930, maanmittaushallituksen ylijohtajana 1930–1933, asutushallituksen v.t. ylijohtajana 1933–1937 ja maatalousministeriön asutusasiainosaston päällikkönä 1938–1942. Parkkali oli useiden valtiollisten komiteoiden jäsen tai puheenjohtaja.
Jälkiviini
thumb|right|300px|Kirkon isännöitsijä tarjoilee antidoraa ja jälkiviiniä liturgiapalveluksessa. Jälkiviiniksi nimitetään ortodoksisessa kirkossa varsinaisen ehtoollisen jälkeen kirkkokansalle tarjottavaa kuumalla vedellä laimennettua makeaa kirkkoviiniä, joka nautitaan pienen kirkkoleipäpalasen kanssa.
Julia Müller
Julia Müller (s. 10. joulukuuta 1985 Hampuri) on saksalainen maahockeypelaaja. Hänen toistaiseksi ainoa olympiamitalinsa tuli kesäolympialaisista 2016 naisten maahockeyturnauksesta Saksan joukkueessa.
Tulikärpäset
Tulikärpäset on suomalaisen Haloo Helsinki! -yhtyeen kappale. Se julkaistiin 6. elokuuta 2021 kolmantena singlenä yhtyeen seitsemänneltä studioalbumilta Älä pelkää elämää. Kappaleen musiikkivideo ensiesitettiin Iltalehdessä seuraavalla viikolla. Videon ohjasi Elias Ryynänen.
Yhtyeen mukaan ”Tulikärpäset” on monella tapaa uudenlainen kappale verrattuna heidän muuhun tuotantoonsa. Kappale on saanut vaikutteita 80-luvulle tyypillisestä elektropopista. Rumbassa arveltiin sen miellyttävän myös Anna Puun ja Kaija Koon musiikista pitäviä.
”Tulikärpäset” nousi Suomen virallisen singlelistan neljännelle sijalle ja radiolistan kärkeen. RadioMedia nimesi sen kuukauden radiobiisiksi lokakuussa 2021, kun kappale oli tavoittanut radion kautta 21,5 miljoonaa henkilöä kuukauden aikana.
Riepuvoikukka
Riepuvoikukka (Taraxacum glossodon) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, voikukkien (Taraxacum) sukuun kuuluva kasvilaji. Ulkonäöltään riepuvoikukka muistuttaa eniten halkiovoikukkaa (Taraxacum glossocentrum), mutta lajit ovat erotettavissa lehtien ulkonäön perusteella. Riepuvoikukka muistuttaa lehdiltään jonkin verran myös sirovoikukkaa (Taraxacum borgvallii) sekä Taraxacum lacerilobatum -lajia.
Riepuvoikukkaa on tavattu Suomesta, Ruotsista, Tanskasta, Puolasta, Tšekistä sekä Slovakiasta ja se on paikallisesti yleinen.
Rachel
Rachel, myös: Rahel, on heprealaisperäinen naisen etunimi. Se on suomalaisen Raakel-nimen vastine, jota käytetään muun muassa englannissa. Nimi merkitsee lammasta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa oli syyskuuhun 2022 mennessä tilastoitu noin 650 Rachel-nimistä ja noin 70–80 Rahel-nimisiä naista.
Nimipäivä
Rachel-nimi oli mukana Suomen almanakassa 1740-luvulla. Nimipäivä oli 23. syyskuuta.
Aramidi
Aramidi (lyhenne aromaattisesta polyamidista) on synteettinen kuitu. Se on hyvin kuumuutta ja kulutusta kestävää. Sitä käytetään laajasti muun muassa sotilas- ja lentokonetekniikassa. Aramidin kehitti Stephanie Kwolek 1960-luvulla.
Aramidikuitujen lajeista erityisen tunnettu on para-aramidi-nailon, jonka kauppanimiä ovat DuPont'in Kevlar ja Teijinin Twaron. Kuidun palonkestävä muoto tunnetaan kauppanimellä Nomex.
Valmistus
Aramidia valmistetaan kuten polymeereja yleensä: polymeerin muodostavia molekyylejä, ioneja muodostavaa ainetta ja orgaanista liuotinta sisältävästä liuoksesta vedetään kiinteä kuitu. Aramidin tapauksessa polymeeri muodostuu amidiryhmistä.
Andrítsaina
Andrítsaina (myös Andrítsena) on Kreikan kylä sekä samanniminen Andrítsaina-Kréstenan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ανδρίτσαινας/Ανδριτσαίνης, Dimotikí Enótita Andrítsainas/Andritsaínis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 798 ja varsinaisen Andrítsainan kylän väkiluku 795 (vuonna 2011).
Kunnallisyksikön osat
Andrítsainan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Kalastajansolmu
pienoiskuva|341x341px|Solmu valmiina. Kalastajansolmu eli onkimiehensolmu on liukkaiden siimojen tai köysien yhdistämiseen käytetty solmu. Sitä kutsutaan joskus myös nimillä engelsmanninsolmu, soutajansolmu, vesisolmu tai rakastavaistensolmu. Verisolmu on kalastajansolmun muunnos. Kalastajansolmu on kytkysolmu.
Solmiminen
Kalastajansolmulla voidaan yhdistää kaksi samalaista köyttä. Ensin aseta köysien päät vierekkäin. Sido kummankin köyden irtopää umpisolmulla toisen köyden kiinteän osan ympäri. Vedä solmut yhteen. Kiristä.
Hugo Koblet
thumb|Hugo Koblet vuonna 1956. Hugo Koblet (21. maaliskuuta 1925 Zürich – 6. marraskuuta 1964 Uster) oli sveitsiläinen rata- ja maantiepyöräilijä, ensimmäinen ulkomaalainen Italian ympäriajon voittaja (1950). Hän voitti myös Ranskan ympäriajon (1951) sekä kolme kertaa Sveitsin ympäriajon, kahdesti Züri-Metzgeten ja kerran Tour de Romandien. Ratapyöräilyssä hän voitti kaksi Euroopan mestaruutta sekä kolme MM-mitalia.
Koblet kuoli auto-onnettomuudessa vain 39-vuotiaana marraskuussa 1964.
Euroopan patenttivirasto
Euroopan patenttivirasto (lyh. EPO, European Patent Office) on Euroopan Patenttijärjestön toimielin jonka tehtävänä on eurooppapatenttien myöntäminen Euroopan patenttisopimuksen mukaisesti. Virasto on Euroopan unionista erillinen järjestö ja EU:hun kuulumattomista maista mm. Sveitsi, Norja sekä Turkki ovat sen jäsenmaita. Sopimusmaita kutsutaan yleisesti EPC-valtioiksi tai Euroopan patenttijärjestön (European Patent Organisation) jäsenmaiksi.
Muita samankaltaisia keskitettyjä alueellisia patenttiorganisaatioita ovat Euraasian patenttiorganisaatio (EAPO), Afrikan alueellinen teollisoikeusorganisaatio (ARIPO) sekä Afrikan henkisen omaisuuden järjestö (OAPI).
Hallinto
EPO toimii Euroopan patenttijärjestön toimeenpanevana elimenä ja sen pääkonttori sijaitsee Münchenissä, sivuvirasto Haagissa, alavirasto Berliinissä ja patentti-informaatioyksikkö Wienissä. Virastoa johtaa presidentti ja sen toimintaa valvoo Euroopan patenttijärjestön hallintoneuvosto joka koostuu EPC-jäsenmaiden edustajista. Suomea hallintoneuvostossa edustaa Patentti- ja rekisterihallituksen pääjohtaja.
Toiminta
Viraston myöntämiä patentteja kutsutaan eurooppapatenteiksi. Eurooppapatenttihakemuksella (EP-hakemus) voi saada patentin valtioihin, jotka ovat liittyneet Euroopan patenttisopimukseen. EPOn myöntämä eurooppapatentti voidaan myös ulottaa koskemaan valtioita jotka ovat solmineet erillissopimuksen Euroopan patenttiviraston kanssa. Tähän ryhmään kuuluvat EPOn laajennusvaltiot eli ns. extension-valtiot Bosnia ja Hertsegovina (1.12.2004) ja Montenegro (1.3.2010) sekä ns. validointi-valtiot Marokko ja Moldova.
Eurooppapatentti on myönnetty, kun Euroopan patenttivirasto EPO on kuuluttanut patentin myöntämisestä kuulutusjulkaisussaan (European Patent Bulletin). Jotta patentti tulee voimaan kohdemaassa, patentinhaltijan on suoritettava vielä kansallinen rekisteröinti. Se tapahtuu toimittamalla käännös kohdemaan hyväksymällä kielellä kansalliseen patenttivirastoon ja maksamalla mahdollisesti tarvittava julkaisumaksu. Eurooppapatentilla on myöntämisensä jälkeen yhdeksän kuukauden vasteaika. Ellei vasteajan puitteissa esitetä vastaväitteitä, saa eurooppapatentti kohdemaassaan lainvoimaisen patentin arvon ja on siten samassa lainopillisessa asemassa kuin kansallisen patenttiviraston myöntämä lainvoimainen patentti.
Suomessa EPO-patentin kansallinen rekisteröinti suoritetaan Patentti- ja rekisterihallitukseen (PRH). Kaikkiin EPC-sopimukseen liittyneihin maihin voi tehdä keksinnöstä myös suoran kansallisen patenttihakemuksen, joten EPO on rinnakkainen ja vaihtoehtoinen tapa hakea keksintöön patenttia EPC-maissa. Jos keksintöön halutaan useampia patentteja eri EPC-maihin, niin EPO on yleensä hakijan kannalta edullisempi vaihtoehto suoriin kansallisiin hakemuksiin verrattuna.
Rahoitus
EPO rahoittaa toimintansa hakemusmaksuilla, julkaisumaksulla ja patenttihakemusten vuosimaksuilla. Eurooppapatentin hakija joutuu maksamaan vuosittain vuosimaksun EPOlle, jos haluaa pitää hakemuksensa patentointiprosessin vireillä EPOssa. Vuosimaksun maksaminen loppuu sellaisessa tapauksessa, jossa EPO on hylännyt patenttihakemuksen. Jos eurooppapatentti on myönnetty, tulee vuosimaksu suorittaa niiden maiden kansallisille virastoille, joihin myönnetty eurooppapatentti on rekisteröity ja joissa se halutaan pitää patentti voimassa. Vuosimaksun maksamatta jättäminen lakkauttaa patentin voimassaolon siinä maassa, jossa vuosimaksua ei ole maksettu.
Korroosion estäminen
Korroosion estäminen on metallin pinnan tai ympäristön käsittelyä korroosion eli materiaalin kemiallisen vahingoittumisen estämiseksi.
Korroosio on ympäristön vaikutuksesta tapahtuvaa materiaalin muuttumista käyttökelvottomaan muotoon. Materiaalin vahingoittuessa se liukenee tai reagoi ympäristössä olevien aineiden kanssa. Esimerkiksi ilmassa oleva happi, vesi, auringonvalo ja maa-aines aiheuttavat korroosiota. Korroosio perustuu sähkökemialliseen tai kemialliseen ilmiöön. Lisäksi ympäristö voi vaikuttaa mekaanisesti korroosion nopeuteen ja syntymiseen mekaanisesti. Korroosion estäminen voidaan jakaa kahteen eri osaan: vaikuttamalla itse metalliin tai vaikuttamalla metallin ympäristöön. Korroosion estämiseen on useita eri tapoja. Hyvä tapa torjua on estämällä anodi- tai katodireaktio sekä katkaisemalla virtapiiri korroosiota aiheuttavasta sähkökemiallisesta reaktiosta. Virtapiiri katkeaa, kun kosteuden eli elektrolyytin pääsy metallipinnoille saadaan estettyä. Ulkotiloissa elektrolyytin pääsy metallipinnoille saadaan estettyä suojaamalla pinta ympäristöstä pinnoitteiden avulla. Pinnoitteita ovat esimerkiksi erilaiset ruosteenestomaalit ja metallipinnan sinkitys. Metallisen pinnoitteen ollessa epäjalompi kuin suojattava pinta, pinnoite syöpyy helpommin kuin suojattava rakenne. Tällöin pinnoite ”uhrautuu” galvaanisen korroosion seurauksena, joka suojaa rakennetta katodisesti.
Pinnoittaminen
Yksi helpoimmista ja halvimmista tavoista estää korroosiota, on käyttää pinnoitteita, kuten maalia, muovia tai jauhetta. Jauheet, mukaan lukien epoksi, nylon ja uretaani, tarttuvat metallipintaan luoden ohuen kalvon. Muovia ja vahoja suihkutetaan usein metallipinnoille. Muovit ja vahat toimivat suojakerroksina metallipinnalla, estäen kosteuden ja hapen pääsyn metallin pintaan vähentäen näin korroosion todennäköisyyttä. Maali toimii suojakerroksena ja estää ionien pääsyn metallien pinnalle ja estää näin ollen korroosiota aiheuttavan sähkökemiallisen virran kulkeutumisen. Nykyiset maalaustekniikat koostuvat eri maalikerroksista, jotka palvelevat erilaisia tarkoituksia. Pohjamaalikerros toimii inhibiittorina korroosion kemiallisella reaktiolla, välimaali kerrostuu maalin kokonaispaksuuteen ja pintamaali tarjoaa vastustuskyvyn ympäristötekijöille.
Suurin haittapuoli pinnoitteilla on, että ne voivat usein kulua pois, jolloin pinnoite on poistettava kokonaan ja levitettävä uudestaan. Pinnoitteet, jotka eivät ole oikein levitetty, voivat nopeasti epäonnistua ja johtaa lisääntyneeseen korroosioon. Pinnoitteet sisältävät usein haihtuvia orgaanisia yhdisteitä, jotka tekevät niistä haitallisia ihmisille ja ympäristölle.
Galvanointi
Galvanointi eli sinkitys on prosessi, jossa teräspinnalle luodaan sinkkikerros suojaamaan sitä korroosiolta. Sinkki on epäjalompi metalli, kuin teräksen sisältämä rauta, joten korroosio vaikuttaa ensin siihen. Tämä ilmiö perustuu sähkökemialliseen korroosioon, jossa kahden kosketuksissa olevan metallin välillä tapahtuu hapetus-pelkistysreaktio. Eli epäjalompi metalli, kuten sinkki, toimii elektroneja luovuttavana anodina ja hapettuu eli ruostuu. Katodina eli elektroneja vastaanottavana aineena toimii jalompi metalli eli rauta. Tällöin vain päällyste voi ruostua mutta itse teräksen rauta ei pääse ruostumaan.
Katodi reaktio: O2 + 2 H2O + 4 e- → 4 OH-
Anodi reaktio: 2 Zn + O2 → 2 ZnO
Akis
right|250px|thumb|Akis ja Galateia, [[Claude Lorrain]] Akis oli kreikkalaisessa mytologiassa Panin ja Symaithiin poika, jota nereidi Galateia rakasti. Kyklooppi Polyfemos oli myös rakastunut Galateiaan saamatta kuitenkaan mitään vastakaikua rakkaudelleen; itse asiassa Galateia vihasi häntä. Mustasukkaisena Galateian Akiita kohtaan osoittamasta rakkaudesta Polyfemos päätti surmata kilpakosijansa. Akiin ollessa paimentamassa lampaitaan kykloppi heitti häntä valtavalla kivenlohkareella. Lohkareen alta pursuava veri muodosti Galateian avustuksella Akis-joen. Akis itse, joka oli nereidi–äitinsä puolelta sukua vesistöjen jumaluuksille, muuttui vastasyntyneen joen jumalaksi.
Korroosion estäminen
Galvanointi
Sinkitys voidaan toteuttaa eri menetelmillä, joista yleisimmät ovat sähkösinkitys ja kuumagalvanointi. Galvanoinnin lopputuloksena teräkselle muodostuu kiinnittyvä, tiivis ja vedenpitävä sinkkikarbonaattikerros, joka suojaa terästä korroosiolta. Galvanoinnin jälkeen pinnan ulkonäkö voidaan kohentaa maalaamalla sitä.
Kuumagalvanointi
Selkeästi yleisin galvanointi menetelmä on kuumagalvanointi. Kuumagalvanoinnissa teräspinnat upotetaan sulatettuun sinkkiin, jolloin metallit sekoittuvat ja muodostavat kestävän, suojaavan kerroksen. Kuumagalvanointi voidaan tehdä joko upottamalla kappaleet sinkkiin, ruiskuttamalla sulaa sinkkiä kappaleiden päälle tai käyttämällä rullagalvanointia. Kuumagalvanointi koostuu kolmesta vaiheesta, jotka ovat puhdistus, esikäsittely ja galvanointi. Kaikki pinnoitetut metallit, kuten putket, joissa on maalia tai lakkaa, puhdistetaan päällysteestä esimerkiksi hiekkapuhaltamalla. Tämän jälkeen loput jäänteet ja epätasaisuudet puhdistetaan laimeassa hapossa ja vesiputsauksessa. Putsauksen jälkeen kuumagalvanoinnissa suoritetaan esikäsittely. Esikäsittelyssä kappaleet upotetaan juoksutekylpyyn lyhyeksi ajaksi, jossa kappaleiden pinnalle muodostuu ohut suojaava kerros. Kerroksen tehtävänä on estää oksidien muodostumista metallin pinnalle. Juoksutekylpy on yleensä sinkkiammoniumkloridia. Tämän jälkeen suoritetaan itse galvanointi. Galvanoinnissa metallikappaleet sijoitetaan kuumaan noin 460 °C sinkkikylpyyn, jossa metalli, kuten rauta ja sinkki, reagoivat keskenään kemiallisesti. Raudan pintaan syntyy pinnoite, joka koostuu rautasinkkifaaseista. Rautasinkkifaasit riippuvat raudan ja sinkin pitoisuudesta seoksessa sekä seoksen lämpötilasta. Kolme yleisintä rautasinkkifaasia ovat delta-, gamma- ja eta-faasi. Delta-faasi muodostuu, kun sinkin pitoisuus seoksessa on alhainen. Eta-faasi muodostuu, kun sinkin pitoisuus seoksessa on korkea. Kun raudan ja sinkin pitoisuudet ovat lähellä toisiaan, syntyy gammafaasi. Kuumagalvanoinnissa syntyy tyypillisesti sähkösinkitystä paksumpi sinkki kerros, sen kokoluokka on noin 60–150 µm. pienoiskuva|Ero suojaamattoman postilaatikon ja galvanoidun seinän välillä.
Kuumagalvanointi voidaan jakaa kolmeen eri menetelmään riippuen kappaleiden tyypistä ja muodosta. Menetelmillä on erilaiset ominaisuudet, joiden huomioiminen on tärkeää menetelmän valinnassa. Kappaletavara sinkitys linkosinkityksenä antaa tasaisen, kiiltävän ja hopeanvärisen pinnoitteen kappaleille. Sen muodostama sinkkikerroksen paksuus on 7–40 µm kokoluokkaa riippuen vaatimuksista. Teräsohutlevyn sinkitys kuumasinkityslinjalla antaa epätasaisen kidekuvioisen pinnan, jossa on kiiltävä ja ohut hopeinen pinta tai paksu ja mattapintainen sinkkipinnoite. Tämä menetelmä täyttää hyvin kappaleen epätasaisuudet ja suojaa kappaletta erittäin pitkään. Kestokuumasinkitys moniulotteisille pinnoille on hyvä menetelmä sinkkipinnoituksen luomiseen moniulotteisille kappaleille, kuten putkille ja ajoneuvojen rungoille. Menetelmän ansiosta sinkki pääsee myös putkien sisäpintoihin ja muihin vaikeasti saavutettaviin paikkoihin. Kappaleiden muotoilussa ja suunnittelussa on tärkeää huomioida tarvittavat aukot, jotta ylimääräinen sinkki pääsee pois rakenteista ja pinnalle muodostuu tasainen pinnoitekerros.
Sähkögalvanointi
Sähkögalvanointi eli sähkösinkitys on yksi yleisimmistä galvanointimenetelmistä, jota usein käytetään suojaavan sinkkikerroksen luomiseen. Siinä teräspinnat upotetaan sinkkisuolaliuokseen ja yhdistetään tasavirtalähteeseen, jonka jälkeen sinkki saostuu teräspinnalle. Menetelmä sisältää teräspinnan puhdistuksen, upottamisen sinkkisuolaliuokseen ja yhdistämisen tasavirtalähteeseen. Anodina toimivat puhtaasta sinkistä tehdyt levyt tai pallot, ja elektrolyytti voi olla hapan, neutraali tai emäksinen riippuen pinnoitteen vaatimuksista. Esimerkiksi hapan elektrolyytti tuottaa tarkan pinnoitteen ja sopii pienille kappaleille ja monimutkaisille muodoille. Lisäksi se antaa kirkkaan pinnoitteen ja sitä voidaan käyttää tarkat laatuvaatimukset omaavissa instrumenteissa. Emäksinen elektrolyytti valitaan, kun kyseessä on suuremman kokoluokan kappaleet. Emäksinen elektrolyytti tuottaa pinnoitteen nopeammin. Lisäksi se antaa pinnalle suuremman tarttuvuuden, paksumman pinnoite kerroksen ja siten myös vahvemman korroosio suojan.
Kun virta kytketään päälle, sinkki alkaa liueta anodista ja kulkeutua elektrolyytin välityksellä teräspinnalle (katodi), jonne se saostuu. Suuret kappaleet ripustetaan yleensä koukkuihin, kun taas pienemmät esineet upotetaan elektrolyyttiin rummussa. Sähkösinkityksen ominaisuuksiin kuuluu erittäin tasainen ja hopeanhohtoinen pinta, joka suojaa terästä korroosiolta kerroksen paksuudesta riippuen. Kuljetuksen ja varastoinnin ajaksi sinkki voidaan passivoida, jolloin pinnasta tulee eri värinen riippuen muodostuneesta sinkkiyhdisteestä. Keltainen tai sininen väri syntyy, koska kappaleen pinnalle muodostuu sinkkikromaattikerros. Musta väri tulee sinkkioksidista ja vihreä väri tulee sinkkikloridin tai sinkkisulfaatin muodostumisesta. Sähkösinkitys tuottaa standardien mukaisia kerroksia, joiden paksuus on yleensä 3, 5, 8, 12 tai 25 µm. Eripaksuisia pinnoitteita tuotetaan käyttötarkoituksen ja laatuvaatimusten mukaan. Paksuuteen vaikuttaa muun muassa virrantiheyden vaihtelu sekä aika kuinka pitkään sinkitystä tehdään. Yleisesti paksummat pinnoitteet tuottavat vahvemman korroosiosuojan. Toisaalta eri paksuudet antavat myös erilaisen ulkonäön kappaleille.
Anodisuojaus
Yksi tapa suojata pinta korroosiolta on anodisuojaus, jossa suojattava pinta pinnoitetaan vähemmän herkästi reagoivalla metallilla, kuten tinalla tai kromilla. Tämä pinnoite suojaa pinnan korroosiolta niin kauan kuin se pysyy paikallaan. Anodisointi muodostaa sähkövirran avulla suojaavan oksidipinnoitteen metallin pinnalle. Anodisuojauksen nimi tulee siitä, että suojattavasta metallipinnasta tulee anodi. Anodisuojauksella suojataan usein hiiliteräksestä valmistettuja varastosäiliöitä, joissa varastoidaan esimerkiksi 50-prosenttista lipeää ja rikkihappoa. Tällaisessa ympäristössä katodisuojausta (galvanointia) ei voida käyttää, sillä metallipinta altistuu voimakkaille korroosiota aiheuttaville tekijöille, kuten happamille liuoksille. Tällöin katodisuojaus vaatii paljon sähkövirtaa suuren korroosiovaikutuksen estämiseksi.
Korroosion estäminen vaikuttamalla metallin ympäristöön
Korroosio johtuu kemiallisesta reaktiosta metallin ja ympäröivän hapen välillä. Ympäristöä hallitsemalla ei-toivotut reaktiot voidaan minimoida. Hyviä toimenpiteitä ovat rikin, kloorin tai hapen määrän hallinta ympäröivässä ympäristössä. Etenkin ilman happipitoisuuden alentamisella saadaan korroosiota hidastettua merkittävästi, sillä korroosio tarvitsee tapahtuakseen happea. Oikein käytettynä ja oikeassa muodossa rikkiä voidaan käyttää korroosiota estävänä suojana. Kloori puolestaan edistää korroosiota, sillä se toimii hapettimena. Yksinkertainen tapa estää korroosiota on vähentää metallin altistusta sateelle ja ilmakehässä olevalle kosteudelle.
Havanna
Havanna on Kuuban pääkaupunki ja 2,3 miljoonan asukkaan väkiluvullaan Kuuban ja koko Karibian suurin kaupunki.
Havanna sijaitsee Kuuban luoteisrannikolla. Espanjalaiset perustivat kaupungin Havannanlahden luonnonsataman rannoille vuonna 1519, ja kaupunki sai Kuuban kuvernöörin istuimen vuonna 1553. Se kärsi kauan merirosvojen ryöstelystä. Yhdysvaltain vaikutus kaupungissa alkoi vahvistua 1800-luvulla. Fidel Castron valtakaudella 1959 alkaen kaupungissa nähtiin neuvostoliittolaisia vaikutteita.
Havannan siirtomaatyylinen vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde.
Kaupunki muodostaa myös yhden Kuuban viidestätoista provinssista.
Etymologia
Kaupungin espanjankielisen nimen La Habana alkuperä on epäselvä. Kaupunki saattoi saada nimensä Kristoffer Kolumbukselta, joka mainitsi ensimmäisen matkansa jälkeen kirjoittamassaan kirjeessä alueen nimeltä Avan. Toisen teorian mukaan kaupunki nimettiin paikallisen tainointiaanipäällikkö Habaguanexin mukaan. Kolmannen teorian mukaan nimi tulee tainojen sanasta sabana, josta sana savanni tulee. Joidenkin mukaan sanan alkuperä on anglosaksisessa sanassa haven, 'satama'.
Historia
Espanjalainen konkistadori Diego Velázquez de Cuéllar perusti Havannan vuonna 1515 nimellä San Cristóbal de la Habana, tosin Kuuban etelärannikolle. Sijainti oli kuitenkin läheisten soiden ja moskiittojen vuoksi huono, joten kaupunki siirrettiin nykyiselle paikalleen pohjoisrannikolle vuonna 1519. Uuden paikan teki edulliseksi sen hyvin suojattu syvä luonnonsatama. Havanna laajeni ja tuli merkittäväksi, ja vuonna 1553 espanjalaiset tekivät siitä käytännössä Kuuban pääkaupungin siirtämällä kuvernöörin istuimen sinne.
Havanna kärsi 1500-luvulla englantilaisten, ranskalaisten ja hollantilaisten merirosvojen ryöstöretkistä. Bukaneerit polttivat kaupungin vuonna 1538, ja se ryöstettiin 1553 ja 1555.
Espanjalaiset laivat alkoivat 1600-luvulla pysähtyä kaupungissa kulkiessaan kultalastissa Uudesta maailmasta Espanjaan. Sen seurauksena ulkovallat hyökkäilivät kaupunkiin ja saartoivat sen sataman moneen kertaan. Havannan kaupunginmuurit valmistuivat 1700-luvun alkuun mennessä. Vuonna 1762 britit valloittivat kaupungin ja pitivät sitä hallussaan kuusi kuukautta seitsenvuotisen sodan päättymiseen asti, jolloin Espanja sai sen takaisin.
Yhdysvallat perusti kaupunkiin 1800-luvulla pienen mutta merkittävän kauppayhteisön. Kuuba itsenäistyi 1898, ja maan läheisten Yhdysvaltain-suhteiden seurauksena Havannaan tuli paljon amerikkalaista liiketoimintaa ja turismia, ja kaupunki alkoi muistuttaa yhdysvaltalaista kaupunkia.
Fidel Castro otti Kuubassa vallan vuonna 1959. Hän aloitti yhteistyön Neuvostoliiton kanssa, minkä seurauksena Havannaankin tuli neuvostoliittolaisia aluksia, autoja ja tavaraa. Vanhakaupunki rapistui aluksi, kun Castro keskittyi sisämaan kehittämiseen, mutta 1980-luvulla vanhojakin kortteleita ryhdyttiin kunnostamaan, kun vanhakaupunki lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Havannan talous kärsi pahoin Neuvostoliiton hajoamisesta 1991.
Risteilyt Floridan ja Havannan välillä aloitettiin 50 vuoden tauon jälkeen vuonna 2016.
Maantiede
thumb|Havannanlahden länsi- ja eteläpuolelle levittäytyvä Havanna satelliittikuvassa Havanna sijaitsee Kuuban luoteisrannikolla Floridansalmen rannalla. Kaupunki sijaitsee enimmäkseen Havannanlahden länsi- ja eteläpuolella. Lahdelle johtaa kapea väylä. Muutama kilometri lahdesta länteen kaupungin läpi virtaa etelästä pohjoiseen Almendaresjoki.
Havanna sijaitsee matalilla kukkuloilla, joista yksi merkittävimpiä on 60 metrin korkuinen kalkkikiviharjanne. Eräällä lännessä sijaitsevalla kukkulalla sijaitsevat Havannan yliopisto ja prinssinlinna.
Kaupungin osat
Nykyajan Havanna voidaan jakaa kolmeen osaan, jotka ovat vanhakaupunki La Habana Vieja, 1900-luvulla rakennettu Vedado, sekä uudemmat esikaupunkialueet.
thumb|Vanhakaupunki La Habana Vieja Havannan vanha siirtomaatyylinen keskusta, La Habana Vieja, on kaupungin vanhin osa. Se rajoittui aikoinaan kaupunginmuuriin, jota ei enää ole olemassa. Vanhakaupungille ominaisia ovat kapeat kadut ja niiden yli ulottuvat parvekkeet sekä lukuisat vanhat rakennukset. Se on kaupungin perinteinen kaupan, teollisuuden ja viihteen keskus, ja siellä on myös asuintaloja. Vanhakaupunki on noin kahdeksan neliökilometriä laaja, ja se rajoittuu idässä satamaan. Vanhankaupungin kaupunkikuva on säilynyt alkuperäisenä. Se koostuu viidestä keskeisestä aukiosta – Plaza de Armas, Plaza Vieja, Plaza de San Francisco, Plaza del Cristo ja Plaza de la Catedral – ja niitä reunustavista barokkia ja uusklassismia edustavista rakennuksista. Vanhakaupungissa ja lahden toisella puolella on myös useita vanhoja espanjalaisaikaisia linnoituksia. Vanhakaupunki on Unescon maailmanperintöluettelon kohde.
thumb|Vedadon leveitä puistokatuja Vanhakaupungista pohjoiseen ja länteen on 1900-luvulla rakennettu Vedado, jossa on myös paljon kauppoja ja yöelämää. Vedadon leveiden puistokatujen varsilla on paljon hienoja asuintaloja, korkeita kerrostaloja, hotelleja sekä toimistorakennuksia. Vedadon ja vanhakaupungin välissä on Keski-Havanna, joka luetaan joskus Vedadon osaksi. Havannan länsiosissa on vauraampaa ja uudempaa esikaupunkialuetta.
Väestö
Havannan asukkaista suurin osa on espanjalaistaustaisia. Kaupungissa on myös suuret mustien ja värillisten vähemmistöt, joiden esivanhemmat olivat orjia. Intiaanien jälkeläisiä ei juurikaan ole, sillä intiaanit suurimmaksi osaksi hävisivät Kuubasta siirtomaa-aikana. Havanna oli Castron aikoihin asti etnisesti jakautunut: valkoiset muodostivat parhaiten toimeen tulevien luokan, ja mustat ja värilliset köyhimmän luokan, jolla ei ollut juurikaan mahdollisuuksia kouluttautumiseen ja asemansa parantamiseen. Castro avasi koulutuksen ja työelämän myös vähemmistöille sekä kielsi rotusyrjinnän asuntojen tarjonnassa. Mustia ja värillisiä onkin nykyisin aiempaa paljon enemmän paikallishallinnon ylemmissä asemissa, vaikka heitä elääkin yhä paljon köyhyydessä.
Havannasta on lähtenyt Castron aikana arviolta yli puoli miljoonaa pakolaista Yhdysvaltoihin, etenkin Floridaan, sekä muualle latinalaiseen Amerikkaan. Pakolaisaalto aiheutti kaupunkiin pulan korkeakoulutetuista ammattitaitoisista ihmisistä, jota paikattiin koulutusta lisäämällä.
Ilmasto
Ilmasto on Havannassa, kuten lähes koko Kuubassa, ympärivuotisesti trooppinen. Lämpötiloja tasaa sijainti pasaatituulien vyöhykkeellä. Tammikuun ja helmikuun keskilämpötila on 22 °C ja elokuun 28 °C. Lokakuussa sataa eniten ja keväällä vähiten. Aika ajoin kaupunkiin osuu pyörremyrskyjä, vaikka se ei ole niille yhtä altis kuin muu Kuuba.
Talous ja liikenne
Kuuban kauppa ja vientiteollisuus keskittyvät Havannaan, jossa on yksi Karibian parhaista luonnonsatamista. Havannasta viedään sokeria, tupakkaa ja hedelmiä ja sinne tuodaan pääasiassa elintarvikkeita, puuvillaa sekä koneita ja teknisiä laitteita. Kaupungin teollisuuteen kuuluvat laivanrakennus, rommitislaamot, sokerijalostamot, ja kuuluisia havannalaissikareita valmistavat tehtaat.
Havanna on Kuuban liikenteen solmukohta. José Martín kansainvälinen lentoasema sijaitsee 13 kilometriä Havannan keskustasta. Kaupungin sisällä tärkein liikennemuoto on bussiliikenne. Rautatiet omistaa ja niillä liikennöi UFC-yhtiö (Union For Railways of Cuba). Bussiyhteyksiä hoitaa kaksi yhtiötä, Omnibus Metropolitans (OM) ja Metrobus-yhtiöt.
Kuntajako ja hallinto
Havannan kaupungin rajat ovat yhteneväiset Havannan provinssin (Ciudad de la Habana) kanssa, ja Havanna toimii samanaikaisesti kaupunkina ja provinssina.
Havanna on jaettu 15 kuntaan:
Havannaa johtaa kaupunkineuvosto ja pormestari, joka on johtava virkahenkilö. Havanna on Kuuban hallinnon keskuspaikka, ja kaupunki on budjetin ja yleisen poliittisen suunnan suhteen kansallisesta hallinnosta riippuvainen. Kuuban kommunistinen puolue, armeija ja Vallankumouksen puolustuksen komiteat (CDR) ovatkin kaupungissa määräävässä asemassa. CDR suojelee vallankumousta niin sisäisiltä kuin ulkoisiltakin uhilta sekä hoitaa rutiinitehtäviä kaupunginosissa. Kaupungin vastuulla olevia palveluja ovat esimerkiksi puhtaanapito ja palontorjunta.
Kunnalliset palvelut
Havannan kunnallisia palveluita kuten vesihuoltoa, sähköä ja viemäreitä hoitaa joukko kansallistettuja yhtiöitä. Sähkö saadaan öljykäyttöisistä generaattoreista. Paloasemia on tiheässä ja palontorjuntakalusto on nykyaikaista.
Terveydenhoito
Havannassa sijaitsee Kuuban terveydenhoitojärjestelmän hallinto. Kaupungin terveydenhoito on korkealaatuista ja kansainvälisesti arvostettua.
Koulutus
Kaikki havannalaislapset käyvät koulua, vaikka koulujen taso vaihteleekin. Korkeakoulutus on vapaaehtoista mutta maksutonta. Havannan yliopisto sijaitsee Vedadossa. Se perustettiin 1728, ja sitä pidettiin aikoinaan koko läntisen pallonpuoliskon johtavana korkeakouluna. Yliopisto menetti autonomiansa 1959 ja joutui valtion hallintaan. Samalla lakkautettiin kaupungin toinen yliopisto, Marianaon katolinen yliopisto.
Arkkitehtuuri
thumb|El Capitolio, senaatin ja edustajainhuoneen kokoontumispaikka
Havannan merkittäviä rakennuksia:
Kulttuuri
Havanna oli ennen kommunistiaikaa Karibian yöelämän ja populaarikulttuurin keskus. Nykyisin tunnetuin aktiivinen yökerho on legendaarinen Tropicana. Heinäkuu on kaupungissa karnevaalien aikaa.
Ruoka
Tavalliset havannalaiset käyttävät ruoanlaitossa paljon riisiä, mustia papuja ja banaania. Monet ovat riippuvaisia hallituksen annostelemasta ruoasta.
Urheilu
Baseball, jalkapallo ja koripallo ovat Havannassa suosittuja urheilulajeja. Otteluita pääsee seuraamaan hyvin edullisesti tai jopa ilmaiseksi, ja improvisoidut katupelit ovat yleisiä. Havannassa on useita kansallisia huippujoukkueita ja monta suurta stadionia. Baseball-joukkueita on kaikkiaan toistakymmentä.
Havanna on isännöinyt 1991 Pan-Amerikan kisat ja vuoden 1992 Yleisurheilun maailmancupin. Se on hakenut kesäolympialaisten isännyyttä, mutta ei ole saanut kisoja.
Norsun vuosi
Norsun vuosi voi tarkoittaa seuraavia asioita
Luettelo Ultra Bran kappaleista
Tämä on luettelo Ultra Bran kappaleista. Kappaleita voi järjestää kappaleen nimen, keston, julkaisun, julkaisuvuoden, säveltäjän, sanoittajan ja sovittajan mukaan.
Julia Robertsin filmografia
pienois|pysty|Julia Roberts [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 2016.]] Tämä on Julia Robertsin filmografia.
Paini kesäolympialaisissa 1896
Ateenassa palkittiin vain kaksi parasta, voittajalle hopeaa ja toiseksi tulleelle pronssia. Alla kuitenkin tulokset perinteisessä muodossa.
Mitalistit
Voittaja Schumann oli koko kilpailun lyhin (163 cm) ja kevyin osanottaja.
Puolivälierät
Kreikkalainen Stéfanos Christópoulos kohtasi unkarilaisen Momčilo Tapavican nykyaikaisten olympialaisten ensimmäisessä painiottelussa. Ottelu oli hyvin tasainen, mutta päättyi väsyneen Tapavican häviöön.
Toisessa ottelussa kohtasivat jo voimistelussa kultaa voittanut saksalainen Carl Schuhmann, sekä painonnostossa kultaa voittanut britti Launceston Elliot. Schuhmann voitti helposti.
Kreikkalaisen Geórgios Tsítasin ei tarvinnut otella puolivälierissä, vaan pääsi suoraan välieriin.
Välierät
Ainoassa varsinaisessa välieräottelussa kohtasivat kreikkalaiset Geórgios Tsítas ja Stéfanos Christópoulos. Tsítas voitti ja pääsi finaaliin, kun taas Christópoulos varmisti pronssimitalin.
Saksalaisen Carl Schuhmannin ei tarvinnut otella välierissä, vaan pääsi suoraan loppuotteluun.
Loppuottelu
200px|thumb|right|Schuhmann ja Tsítas kättelevät ennen loppuottelua. Loppuottelussa kohtasivat saksalainen Carl Schuhmann ja kreikkalainen Geórgios Tsítas. Ottelu jouduttiin kuitenkin siirtämään seuraavan päivään 40 minuutin painin jälkeen, koska aurinko oli laskenut ja todettiin että oli liian pimeää jatkamiseen.
Seuraavana aamuna Schuhmann ja Tsítas jatkoivat otteluaan. Tällä kertaa Schuhmann voitti Tsítaksen nopeasti.
Euroopanportugali
Euroopanportugali eli Portugalin portugali on toinen portugalin kielen perusmurteista (toinen on brasilianportugali). Sitä puhutaan Portugalin mantereella sekä Madeiralla ja Azoreilla. Euroopanportugali sai alkunsa Iberian niemimaalla latinan murteena, se on romaaninen kieli. Euroopanportugalia on pidetty Euroopassa nk. standardiportugalina.
Euroopanportugali ja brasilianportugali
Euroopanportugalissa ja brasilianportugalissa on joitakin eroja. Murteiden ero on suunnilleen yhtä suuri kuin brittienglannin ja amerikanenglannin välillä. Monet euroopanportugalin muodot voivat olla Brasiliassa jo hieman vanhentuneita tai kirjallisia.
Sanastollisia eroja
Portugalissa on joitakin sanoja, jotka ovat Brasiliassa harvinaisia tai niitä ei tunneta siellä ollenkaan (kuitenkin monet brasilianportugalin sanat ymmärretään Portugalissa).
Esimerkkejä sanastollisista eroista:
Oikeinkirjoituseroista
Euroopanportugalin ja brasilianportugalin välillä on oikeinkirjoituserojakin, esimerkiksi ct:n kirjoittaminen (kirjoitetaan brasilianportugalissa pelkkänä t:nä), c:n kahdentuminen Portugalissa, hattuaksentin poistuminen oo-kirjainyhdistelmän toisesta o:sta Portugalissa, tai Brasilian hattuaksentin e:n päällä muuttuminen Portugalissa nousevaksi aksentiksi. Kuukausien nimet kirjoitetaan Portugalissa isolla, toisin kuin Brasiliassa.
Fraasieroja
Brasilia: Eu te amo!
Portugali: Amo-te! (suomeksi: Rakastan sinua!)
Brasilia: Me parece…
Portugali: Parece-me… (suomeksi: Minusta näyttää…)
Maahockey kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus
Naisten maahockeyturnaus Tokion olympialaisissa 2020 pelattiin Oi Hockey Stadiumilla 24. heinäkuuta – 6. elokuuta. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta, joista yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanille. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähti Iso-Britannia.
Karsinnat
Karsinnat koostuvat maanosien omista karsintaturnauksista sekä yleisistä karsintatapahtumista. Afrikan, Aasian, Amerikan, Euroopan ja Oseanian karsintaturnauksista pääsee yksi joukkue.
Olympiaturnaukseen päässeet maat
1 Japani voitti Aasian kisoissa maahockeyturnauksen, jolloin kyseisestä turnauksesta mikään uusi joukkue ei karsiutunut olympiaturnaukseen. Karsintapaikka siirtyi yleisiin karsintapahtumiin.
Lohkovaihe
Lohkojen joukkueet jaettiin FIH:n rankingin perusteella siten, maat saivat sijoituksen rankingin perusteella. Lohkoon A sijoitettiin maat sijoilla 1., 4., 5., 8., 9. ja 12. Lohkot ilmoitettiin 23. marraskuuta 2019.
Lohko A
<section begin=LohkoAsarjataulukko />
<section end=LohkoAsarjataulukko />