cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NS Arktika
NS Arktika on Venäjän federaation Arktika-luokan ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Alus toimi Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän arktisilla vesillä. Arktika otettiin käyttöön 1975. Alus oli 17. elokuuta 1977 ensimmäinen pinta-alus, joka saavutti pohjoisnavan.
NS Arktika ehdittiin poistaa käytöstä useampaan kertaan, mutta se korjattiin käyttökuntoon 1990-luvun lopulla. Alus poistettiin lopulta käytöstä 2007 sattuneen tulipalon jälkeen.
Tulipalo
9. huhtikuuta 2007 aluksella syttyi tulipalo, joka tuhosi kolme hyttiä ja vioitti sähkölaitteita. Aluksen ydinreaktori ei vaurioitunut. Tulipalon sattuessa Arktika oli Karanmerellä, josta se palasi Murmanskiin.
Lopullisesti alus poistettiin käytöstä lokakuussa 2008.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1960–1961
Jääkiekon SM-sarjakausi 1960–1961 oli jääkiekon SM-sarjan 32. kausi. Sarja alkoi 24. marraskuuta ja päättyi 23. helmikuuta. Mestaruuden voitti Tappara, Rauman Lukko sijoittui hopealle ja TK-V pronssille.
Sarjataulukko
Oulun Kärpät ja Töölön Vesa putosivat sarjasta. Tilalle nousivat Porin Karhut ja Kalevan Pallo.
Rudolf Schock
Rudolf Schock (4. syyskuuta 1915 Duisburg – 14. marraskuuta 1986) oli saksalainen tenori.
Schock opiskeli laulamista Kölnissä ja Hannoverissa. Hän teki ensiesiintymisensä näyttämöllä Brunswickissä vuonna 1937, mutta asepalvelus keskeytti hänen uransa viideksi vuodeksi. Hän jatkoi uraansa oopperassa toisen maailmansodan jälkeen Berliinissä ja Hampurissa. Salzburger Festspielessä hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1948. Vuosina 1949–1950 hän esiintyi Covent Gardenissa, jossa hänen rooleihinsa kuuluivat Rodolfo (La bohème), Alfredo (La traviata), Tamino (Taikahuilu) ja Pinkerton (Madama Butterfly). Hän esiintyi samassa oopperatalossa myös Arthur Blissin oopperassa The Olympians.
Vuonna 1951 Schock liittyi Wienin valtionoopperan palvelukseen, ja seuraavana vuonna hän lauloi Edinburghin kansainvälisellä festivaalilla. Bayreuthin juhlilla hän esiintyi ensimmäisen kerran Walther von Stolzingin roolissa vuonna 1959. Hän oli jo tätä ennen levyttänyt kyseisen roolin Rudolf Kempen johdolla. Myöhemmällä urallaan hän työskenteli menestyksekkäimmin operetin, television ja elokuvien parissa. Hän levytti tuotteliaasti lähes kolmenkymmenen vuoden ajan. Häntä kuullaan muiden muassa Lohengrin-, Lentävä hollantilainen - ja Taika-ampuja-oopperoiden sekä Johann Straussin ja Franz Lehárin operettien levytyksillä. Lisäksi hän levytti taide- ja populaarilauluja. Häntä pidettiin yleisesti Richard Tauberin manttelinperijänä.
José María Arancibia
José María Arancibia (s. 11. huhtikuuta 1937 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 22. syyskuuta 1962 ja nimitettiin Córdoban arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Pumentumin titulaaripiispaksi 26. helmikuuta 1987. Piispaksi konsekroinnin suoritti 28. toukokuuta Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja Omar Félix Colomé.
Arancibia sai 13. helmikuuta 1993 nimityksen Mendozan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 25. maaliskuuta 1996 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 10. marraskuuta 2012.
Oulun palo 1822
thumb|250px|[[Jakob Wallin|Jac. Wallin: Oulun palo 1822]] thumb|250px|Oulu ennen vuoden 1822 paloa Oulun palo vuonna 1822 sai aikaan laajamittaista tuhoa Oulun keskustassa. Ajan tavan mukaan kaupunki oli tiiviisti rakennettu puutalokaupunki, jossa tulipalot pääsivät leviämään varsin vapaasti. Taajaan rakennettuna puukaupunkina Oulu paloi melkein maan tasalle noin 60 vuoden välein, ja oli täten otollinen työmaa ruutukaava-arkkitehdille.
Kirkon tuhoutuminen
Kirkon syttyessä tuleen kellonsoittajat kiipesivät tapuliin soittamaan hätäkelloja, ja kaupunkilaisten avulla suuri osa irtaimistoa saatiin talteen. Lukkari ja kirkonvartija ehtivät jopa irrottaa ja viedä turvaan kynttiläkruunut. Ainoastaan kellot jäivät palavaan rakennukseen, ja putosivat maahan kellotapulin sortuessa. Myöhemmin syksyllä kirkonisäntä Wallin keräsi talteen palossa sulaneiden kellojen metallin, josta valettiin uudet kirkonkellot Tukholmassa.
Palon seuraukset
Palon välittömänä seurauksena Oulun triviaalikoulu siirrettiin Raaheen.
Vuoden 1822 palon jälkeen J. A. Ehrenström ja Carl Ludvig Engel laativat uuden, entistä laajemman ruutukaavan, joka tuli voimaan 1825. Jos oli sitä ennen ehtinyt rakentaa kaavaan sopimattoman rakennuksen, se tuli purkaa ja rakentaa uudelleen asemakaavan mukaisesti.
Manfred Preußger
Manfred Preußger (s. 10. heinäkuuta 1932) on entinen itäsaksalainen seiväshyppääjä.
Preußger sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten seiväshypyssä kahdeksanneksi tuloksella 425 cm. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän saavutti hopeaa tuloksella 450 cm. Saman tuloksen saivat myös kultamitalisti Eeles Landström ja pronssimitalisti Vladimir Bulatov. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 Preußger sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 450 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän ylitti viisi metriä ja sijoittui neljänneksi samalla tuloksella kolmanneksi sijoittuneen länsisaksalaisen Klaus Lehnertzin kanssa.
Paul Günther
Paul Günther (24. lokakuuta 1882 Hannover – 1945 Duisburg) oli saksalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja voitti kultaa ponnahduslaudalla. Hän osallistui myös suoriin kerroshyppyihin.
Valentin Annala
Valentin Annala (18. marraskuuta 1859 Ilmajoki – 16. lokakuuta 1926 Maaria) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1918 ja 1924–1926. Hän oli Turun seudun johtavia sosialidemokraatteja ja arvostettu työväenliikkeen veteraani, jota tituleerattiin muun muassa ”Raunistulan patriarkaksi”.
Rautatieläisenä ja politiikassa
Valentin Annalan vanhemmat olivat itsellinen Iisakki Annala ja Loviisa Palomäki. Hän kävi ainoastaan rippikoulun ja oppi luku- ja kirjoitustaidon vanhemmiltaan. Annala työskenteli 14-vuotiaasta lähtien ratatyömailla eri puolilla Suomea. Vuosina 1881-1884 hän suoritti asepalveluksensa Vaasan tarkk'ampujapataljoonassa ja kotiutui aliupseerina. Vuonna 1893 Annala sai ratavartijan viran Mäntyharjun Voikoskelta, josta hänet 1899 siirrettiin Liedon Rauhakylään ja 1901 Maarian Virusmäkeen.
Vuonna 1904 Annalla liittyi Raunistulan työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän toimi 1905-1918. Suurlakon aikana Annala osallistui Helsingissä pidettyyn rautatieläisten yleiseen kokoukseen ja oli myöhemmin Suomen Rautatieläisten Liiton liittohallituksen jäsen. Hän kuului myös Turussa ilmestyneen Sosialistin johtokuntaan ja kirjoitti lehteen nimimerkeillä ”V. A.” ja ”Sylvesteri”. Vuosina 1908-1910 Annala toimi Maarian kuntakokouksen johtajana. Vuonna 1909 Annala valittiin eduskuntaan, jossa hän istui yhtäjaksoisesti sisällissotaan saakka.
Sisällissota
Sisällissodan aikana Annala toimi punaisten nimittämänä Maarian komissaarina ja vallankumousoikeuden jäsenenä sekä Turun ja Porin läänin lääninneuvoston verotuslautakunnan sihteerinä. Hänet vangittiin huhtikuun lopussa ja siirrettiin kesällä muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen. Lokakuussa 1918 Annala sai valtiorikosoikeudelta 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta, jonka valtiorikosylioikeus alensi tammikuussa 8 vuodeksi. Annala vapautui ehdonalaiseen kesäkuussa 1919.
Viimeiset vuodet
Vapauduttuaan Annala toimi SDP:n luennoitsijana Varsinais-Suomessa sekä puolueen Turun eteläisen vaalipiirin piirisihteerinä ja rahastonhoitajana. 1920-luvulla Annala oli Maarian kunnanvaltuuston jäsen ja 1924 hänet valittiin jälleen kansanedustajaksi. Vuoden 1925 presidentinvaaleissa Annala oli Väinö Tannerin valitsijamiehenä. Annala kuoli aivohalvaukseen kotonaan Maariassa lokakuussa 1926. Hänet on haudattu Kärsämäen hautausmaan vanhaan osaan. Annalan tilalle eduskuntaan nousi Edvin Wahlstén.
Perhe
Valentin Annalan puoliso oli Ilmajoella syntynyt Maria Sofia Pinomäki (1860-1936), jonka kanssa hän avioitui 1881. Heillä oli Pohjois-Amerikkaan siirtolaiseksi muuttanut tytär. Maria Annala vaikutti myös työväenliikkeessä Raunistulan työväenyhdistyksen jäsenenä ja oli sisällissodan jälkeen vangittuna.
Down By The Laituri
Down By The Laituri (lyhyemmin DBTL) on vuodesta 1988 Turussa Aurajoen ympäristössä järjestetty kaupunkifestivaali. Tapahtuman aikana Turussa järjestetään monia eri musiikkitapahtumia niin jokirannassa kuin klubeillakin. Ensimmäiset vuodet tapahtuma järjestettiin kesäkuun alussa mutta vuodesta 2005 alkaen festivaalin ajankohta on siirtynyt heinäkuun loppuun.
Historia
DBTL:n perustivat vuonna 1988 Jorma Teerijoki ja Riikka Oksanen nuoren turkulaisen tekijäkaartin avustamana. Alkuvuosien tärkeimpiä DBTL-aktiiveja olivat Ari Nummelin, Peter Nordlund, Anne Alvesalo, Anne Saveljeff, Jari Nikkola, Markku Rohunen, Vesa Latomäki, Marita Perho, Harri-Tapio Siivonen, Kari Salovaara, Jukka Sundholm ja monet muut turkulaiset katutason kulttuurivaikuttajat. Toiminta sai alkunsa TYY:n Rock-klubin kautta, laajentuen ensin KAFE ry:ksi ja 1993 alkaen Pro Laituri ry:ksi. Tapahtumaa on järjestänyt myös Turun kesäjuhlat Ay, nykyään festivaalin järjestäjänä toimii Happening Laituri Oy.
DBTL:n historiasta on julkaistu Henri Terhon toimittama kirja DBTL 10 – Festivaali kuin unelma. Terho on valmistellut aiheesta myös väitöskirjatutkimuksen.
Skitso Productions kehitti 1997 aiheesta Down By The Laituri -pelin, jossa pelaaja toimii managerina järjestäen kyseistä tapahtumaa.
1991
Vuoden 1991 festivaali järjestettiin 12.–16. kesäkuuta. Tapahtuman järjestäjänä toimi Turun Kaupunkifestivaaliyhdistys ry (KAFE ry). Esiintymispaikkoja olivat muun muassa Porthaninpuisto ja sen vieressä sijaitseva Kulttuurikeskuksen piha, Puolalanpuisto, ravintolat Seminaari ja Proffa ja osakunnat yhdistettynä Laiturirööriksi sekä Marina Palace ja lukuisat muut keskustan ravintolat. Esiintyjiä olivat muun muassa hollantilaiset Prat’s the Whoblem ja Burma Shave, englantilaiset Radical Dance Faction ja Innuendo sekä kotimaiset Spooky Mood, Miljoonasade, Dreadline, Suurlähettiläät, Tero Vaara, Dave Lindholm, Neljä Ruusua, Alice in Wasteland, Ismo Alanko ja Puustapudonneet, Tuomari Nurmio & Hugry Tribal Marching Band, Värttinä, Juliet Jonesin Sydän, Eurooppa 3, Problems?, Jimi Tenor and His Shamans, Cathering, Jukepoika, Nylon 66’ers, Nite Time Jumpers, Kumikameli, Veeti & The Velvets sekä Avanti!.
1993
Vuoden 1993 festivaali järjestettiin 16.–20. kesäkuuta. Esiintymispaikkoja olivat muun muassa Porthaninpuisto, Puolalanpuisto, ravintolat Seminaari ja Proffa ja osakunnat yhdistettynä Laiturirööriksi sekä monet keskustan ravintolat. Esiintyjiä olivat muun muassa hollantilainen Hard Headed Soul, saksalainen Blackbirds of Paradise, brittiläinen Maroon Town, yhdysvaltalainen Electric World, ruotsalainen Oro, baskimaalainen Negu Gorriak sekä kotimaiset Miljoonasade, Eppu Normaali, Pelle & Rockers, Kolmas Nainen, Sir Elwoodin hiljaiset värit, Zen Café, Dreadline, Juliet Jonesin Sydän, Kumikameli, Kuudennusmiehet, The Barefoot Brothers, 69’ers sekä Nylon 66’ers.
1994
Vuoden 1994 festivaali järjestettiin 14.–20. kesäkuuta. Esiintymispaikkoja olivat muun muassa Porthaninpuisto, Puolalanpuisto, A-Panimo sekä lukuisat keskustan ravintolat. Esiintyjiä olivat muun muassa yhdysvaltalainen Billy Horne, ruotsalainen Oro sekä kotimaiset J. Karjalainen, Andy McCoy & Shooting Gallery, Pelle Miljoona & Rockers, Hearthill, Kolmas Nainen, Zen Café, Karkkiautomaatti, Tehosekoitin, Apulanta, Mari Rantasila, Samuli Laiho, Vilperin Perikunta, Kelpo Pojat, Suburban Tribe, Eläkeläiset, Los Jacopablos, Barefoot Brothers, Blues Affection, Mukutus, Jalla Jalla sekä Nylon 66’ers.
1996
Vuoden 1996 festivaali järjestettiin 12.–16. kesäkuuta. Uutuutena oli kolmen lavan jokialue, jolla esiintyivät muun muassa perjantaina (14.6.) Kari Peitsamon Skootteri, Kelpo Pojat, Popeda ja Vilperin Perikunta sekä lauantaina (15.6.) Kauko Röyhkä, SIG, Miljoonasade ja Yö.
1999
pienoiskuva|Ten Years After Down By The Laiturissa 1999. Vuoden 1999 festivaali järjestettiin 9.–13. kesäkuuta. Pääkonsertit pidettiin Samppalinnanvuorella ja siellä esiintyivät päälavoilla perjantaina (11.6.) ruotsalainen Waterburg, Lemonator, Dee Moons, Rasmus, Kauko Röyhkä, 22-Pistepirkko, Blues Affection ja brittiläinen Ten Years After sekä lauantaina (12.6.) Mothers Against Sex Association, Popeda, kanadalainen Spaceshits, Maarit, Nylon 66’ers, Tehosekoitin, Marianne S., Don Huonot, ruotsalainen Tommy 16, Samuli Edelmann ja Zen Café. Muita tapahtumapaikkoja oli pitkin Aurajoen rantaa. Tapahtuma-alueella järjestettiin myös muun muassa puistosuunnistuksen maailmancupin osakilpailu.
2000
Vuoden 2000 festivaali järjestettiin 7.–11. kesäkuuta. Perjantaina (9.6.) esiintyivät Samppalinnan lavalla Tyrävyö feat. Jimi Pääkallo, Neljä Ruusua ja Bomfunk MC’s sekä Jokilavalla muun muassa Giant Robot, Suurlähettiläät ja Severi Pyysalo: Pintura -em movimento. Lauantain (10.6.) esiintyjiä olivat Samppalinnan lavalla muun muassa Come Inside ja J. Karjalainen Electric Sauna sekä Jokilavalla muun muassa The Blaster Master, Ultra Bra ja Tehosekoitin.
2002
Vuoden 2002 festivaali järjestettiin 5.–9. kesäkuuta. Pääkonsertit pidettiin Samppalinnanvuorella ja siellä esiintyivät perjantaina (7.6.) Extreme Duudsonit, Kelpo Pojat, J. Karjalainen, Aknestik, Popeda, Klamydia, Eläkeläiset ja Out Of Bounds, lauantaina (8.6.) Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus, Kwan, ruotsalainen Eskobar, Killer, ruotsalainen Prime STH, Kauko Röyhkä, Apulanta, Turun Romantiikka, 22-Pistepirkko ja Maritta Kuula & Karvanopat sekä sunnuntaina (9.6.) The Rasmus, Ihmepoika, Emmi, Juliet Jones, Scandinavian Music Group, Maryland, Samuli Edelmann, Asennevammayhdistys, Maija Vilkkumaa ja Sanna Mansikka Band. Keskiviikkona (5.6.) ilmaisella Rantaklubilla esiintyivät Poprocks, I’Dees ja Pauli Hanhiniemen Perunateatteri. Avajaiset pidettiin torstaina (6.6.) Porthaninpuistossa, jossa esiintyivät M. A. Numminen Greatest Hits ja Trio Töykeät. Torstai-illan ravintolakeikoilla esiintyivät muun muassa Wigwam Feenixissä, Kerkko Koskinen Band Marilynissa ja Pelle Miljoona Haarikassa.
2003
Vuoden 2003 festivaali järjestettiin 4.–8. kesäkuuta. Festivaalin järjestäjänä oli ensi kertaa osakeyhtiö, Digitra Oy. Pääkonsertit pidettiin Samppalinnanvuorella ja siellä esiintyivät perjantaina (6.6.) Liekki, Kwan, Apulanta ja Zen Café sekä lauantaina (7.6.) Kitkerät Neitsyet, Suurlähettiläät, Tommi Läntinen, Remu & Hot Sauce Club, Kemopetrol ja The Crash. Samppalinnanvuoren lisäksi tapahtumia oli muun muassa Aurajoen rannalla ja joelle sijoitetulle ponttonilavalla, Porthaninpuistossa sekä iltaklubeja eri ravintoloissa.
2004
Vuoden 2004 festivaali järjestettiin 9.–13. kesäkuuta. Festivaalin järjestäjänä oli Prionova Oy. Pääkonsertit pidettiin Turun kaupunginteatterin viereisellä aukiolla, jossa esiintyivät muun muassa keskiviikkona (9.6.) Suurlähettiläät, torstaina (10.6.) Kapsaek ja Peer Günt, perjantaina (11.6.) Negative, Redrama, Tulenkantajat ja Jukka Poika & Jenkkarekka sekä lauantaina (12.6.) Viikate, Kilpi, I'Dees ja Tehosekoitin.
Perunpallokala
Perunpallokala (Sphoeroides annulatus) on amerikkalainen meressä ja murtovedessä elävä pallokalalaji.
Down By The Laituri
2005
Vuoden 2005 festivaali järjestettiin 27.–31. heinäkuuta. Festivaalin järjestäjänä oli Prionova Oy. Pääkonsertit pidettiin Turun kaupunginteatterin viereisen aukion Lipton Ice Tea -teltassa, jossa esiintyivät keskiviikkona (27.7.) Sister Manik, Machine Men, Kilpi ja Teräsbetoni, torstaina (28.7.) Agent Kooper, Poets of the Fall, Apulanta ja YUP, perjantaina (29.7.) Circus Knucklebone, Kupittaa, Kotiteollisuus, Jukka Poika & Jenkkarekka, Kauko Röyhkä ja Maija Vilkkumaa sekä lauantaina (30.7.) Shake, The Winyls, Tuomari Nurmio ja Leijonamieli & Putkimiehet, Martti Servo & Napander ja Taiska. Kaupunginteatterin toisella puolella Aurajoen rannalla sijaitsi The Alue -niminen tapahtumapaikka, jossa esiintyivät perjantaina muun muassa Antti Tuisku, Sara Nunes ja Jonna Tervomaa sekä lauantaina muun muassa Viikate, Soul Captain Band ja The Flaming Sideburns. Festivaalin pääklubin paikkana oli Bärs Night Club, jossa esiintyivät muiden muassa keskiviikkona Dingo, torstaina Kauko Röyhkä sekä perjantaina Sami Saari & Sonic.
Perunpallokala
Ulkonäkö ja koko
Perunpallokala voi kasvaa 45 cm pitkäksi. Sen selässä on maalitaulua muistuttava valkoinen kuvio, jonka tummemmat kohdat ovat ruskeapohjaisia, tummapilkkuisia.
Down By The Laituri
2010
Vuoden 2010 festivaali järjestettiin 27. heinäkuuta – 1. elokuuta. Tapahtuman järjestäjänä oli Turun kesäjuhlat Ay. Pääkonsertit pidettiin kaupunginteatterin molemmin puolin Pääteltassa ja The Alueen jokilavalla. Pääteltassa esiintyivät keskiviikkona (28.7.) Juha Tapio, Eläkeläiset ja Eppu Normaali, torstaina (29.7.) Tommi Läntinen, Viikate, Kari Tapio ja Yö, perjantaina (30.7.) Semmarit, Mamba, Matti ja Teppo ja Lauri Tähkä & Elonkerjuu sekä lauantaina (31.7.) Vilperin Perikunta, Korroosio, Ressu Redford & Jussi Rainio, Marja Tyrni, Dingo ja Paula Koivuniemi.
Perunpallokala
Levinneisyys ja elinympäristö
Perunpallokalaa tavataan Tyynenmeren itärannikolla Kaliforniasta Perun rannikolle asti sekä Galapagossaarilla. Se pysyttelee alueilla, joilla pohja on pehmeä. Nuoret yksilöt elävät jokisuiden murtovedessä.
Käyttäytyminen
Perunpallokala kykenee tuottamaan kuuluvia ääniä.
Down By The Laituri
2011
Vuoden 2011 festivaali järjestettiin 26.–31. heinäkuuta. Tapahtuman järjestäjänä oli toista vuotta peräkkäin Turun Kesäjuhlat Ay. Pääkonsertit pidettiin Foster´s Pääteltassa ja The Alueella. Pääteltassa esiintyivät keskiviikkona (27.7.) muun muassa Pelle Miljoona Oy, Raappana & Jukka Poika & Sound Explosion Band ja Jare & VilleGalle, torstaina (28.7.) esiintyivät muun muassa Stam1na, W.A.S.P. ja Kilpi, perjantaina (29.7.) Pääteltan valloitti muun muassa Popeda, Suurlähettiäät ja Apulanta, lauantaina (30.7.) festivaalit saatiin päätökseen Kotiteollisuuden, Dingon ja Paula Koivuniemen varmoin ottein.
2012
Vuoden 2012 festivaali järjestettiin 24.–29. heinäkuuta. Tapahtuman järjestäjänä toimi Turun Kesäjuhlat Ay. Kaikki konsertit pidettiin Pääteltassa, jossa esiintyivät muun muassa Apulanta, Jukka Poika & Sound Explosion Band, Viikate, Happoradio, Riku Nieminen Orchestra & Fintelligens, Paleface sekä Dingo.
2013
Vuonna 2013 DBTL järjestettiin 24.–28. heinäkuuta. Tapahtuman järjestäjäksi muuttui Happening Laituri Oy. Pääkonsertit pidettiin Pääteltassa sekä The Alueella. Esiintyjinä oli muun muassa Mokoma, The 69 Eyes, Anssi Kela, Paula Koivuniemi, JVG, Jannika B, Jari Sillanpää, Jesse Kaikuranta ja Isac Elliot.
2015
DBTL-festivaalit siirtyivät Henri ja Kalle Kulmalan organisaation järjestettäväksi. Vuoden 2015 DBTL järjestettiin tiistaista lauantaihin 28.7.-1.8. Turun keskustassa "hämähäkki­tontilla". Esiintymässä nähtiin Sunrise Avenue, My First Band, Wake The Nations, Niila, Crystal Extasy, Jonne Aaron, Paula Koivuniemi, Matti ja Teppo, Tuure Kilpeläinen, Aurora, Neljä Ruusua, Happoradio, Juliet Jonesin Sydän, Ile Kallio Big Rock Band, Maija Vilkkumaa, CMX, Kotiteollisuus, Teräsbetoni, Stam1na, Kilpi, Teflon Brothers, Lauri Tähkä, Juha Tapio, Olavi Uusivirta, Janna, Scandinavian Music Group ja Stina Girs.
2016
Vuoden 2016 DBTL järjestettiin 27.–29. heinäkuuta uudessa paikassa, Paavo Nurmen puiston yläkentällä. Esiintyjinä nähtiin Sanni, Kaija Koo, Popeda, Eppu Normaali, Roope Salminen & Koirat, Matti & Teppo, Menneisyyden Vangit, Ressu & Jussi, Yö, Wake The Nations, Neljänsuora, Paula Koivuniemi, Juha Tapio ja Jari Sillanpää. Yleisölle tarjottiin mahdollisuus nauttia lasi shampanjaa kaupungin kattojen yllä "Champagne in the Sky" -elämyksessä. Festivaaleilla oli myös maksuton alue.
2017
Vuoden 2017 DBTL-festivaalit järjestettiin torstaista lauantaihin 27.-29.7.2017. Festivaaleilla nähtiin Robin, J. Karjalainen, Jenni Vartiainen, Apulanta, Happoradio, Jari Sillanpää, Måns Zelmerlöw (SWE), Juha Tapio, Neljä Ruusua, Paula Koivuniemi, Yö ja Eppu Normaali.
2019
Vuoden 2019 DBTL-festivaalit järjestettiin torstaista lauantaihin 25.–27. heinäkuuta uudessa paikassa, Tuomiokirkkotorilla ja sen läheisessä Brahenpuistossa. Esiintyjinä nähtiin Bonnie Tyler (UK), Sanni, Popeda, Eppu Normaali, Vesala, Lauri Tähkä, Raskasta Iskelmää, Ellips, The Rasmus, Ressu Redford, Juha Tapio, Suurlähettiläät, Anssi Kela, Neljä Ruusua, Michael Monroe ja Vilperin Perikunta. Turun Tuomiokirkossa nähtävissä kirkkokonserteissa esiintyivät Rajaton, Waltteri Torikka ja Jarkko Ahola. Festivaalien Golden VIP -menun suunnitteli huippukokki Kari "Kape" Aihinen. DBTL-festivaali teki vuonna 2019 uuden nykymuotoisen tapahtuman yleisöennätyksensä, noin 25 000 festivaalivierasta.
2021
Vuoden 2021 DBTL-festivaalit järjestettiin Turun Tuomiokirkkotorilla ja sen läheisessä Brahenpuistossa torstaista lauantaihin 29.-31. heinäkuuta. Esiintymässä nähtiin Kool & The Gang (USA), Alphaville (GER), JVG, Apulanta, Lauri Tähkä, Eppu Normaali, Behm, Sanni, Sonata Arctica, Kaija Koo, Battle Beast, Vesala, Popeda, Chisu, Anssi Kela, Neljä Ruusua, Tommi Läntinen ja S.I.G. Turun Tuomiokirkossa nähtävissä kirkkokonserteissa esiintyivät Pepe Willberg, Anna Eriksson ja Maria Ylipää & Ystävät.
2022
Vuoden 2022 DBTL-festivaalit järjestettiin Turun Tuomiokirkkotorilla ja sen läheisessä Brahenpuistossa torstaista lauantaihin 28.-30. heinäkuuta. Esiintymässä nähtiin Village People (USA), Al McKay's Earth, Wind & Fire Experience (USA), The Baseballs (GER), Thundermother (SWE), Apulanta, The Rasmus, Kaija Koo, Battle Beast, J. Karjalainen, Popeda, Vesala, Teflon Brothers, Erika Vikman, Neljä Ruusua, Jannika B, Neon 2, Ressu Redford ja Tommi Läntinen. Pikkulavalla esiintyivät Ramses II, Lumottu Apina ja Partypilami. Turun Tuomiokirkossa nähtävissä kirkkokonserteissa piti esiintyä Diandra, Eino Grön ja Johanna Iivanainen, Teemu Roivainen & RNO Strings, mutta kyseiset kirkkokonsertit jouduttiin perumaan muutamaa viikkoa ennen tapahtuman alkua.
2023
Vuoden 2023 DBTL-festivaalit järjestettiin Turun Tuomiokirkkotorilla ja sen läheisessä Brahenpuistossa torstaista lauantaihin 27.-29. heinäkuuta. Esiintymässä nähtiin The Jacksons (USA), Lauri Tähkä, JVG, Juha Tapio, Popeda, Teflon Brothers, Erika Vikman, Arttu Wiskari, Olli Halonen, Abreu, Ressu Redford, Suvi Teräsniska, Neon 2, Virve Rosti & Freeman & Menneisyyden Vangit ja Lauri Haav. Pikkulavalla esiintyivät S.I.G ja Partypilami. Turun Tuomiokirkossa nähtävissä kirkkokonserteissa esiintyivät Apocalyptica, Diandra ja Tomi Metsäketo. DBTL-festivaali teki vuonna 2023 uuden nykymuotoisen tapahtuman yleisöennätyksensä, noin 28 000 festivaalivierasta.
The True Speed of Steel
The True Speed of Steel on yhdysvaltalaisen thrash/speed metal-yhtye Razormazen ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2009 levymerkillä Hold True Recordings.
STS-119
STS-119 oli Nasan 125. avaruussukkulalento. Se lennetiin Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS) Discovery-sukkulalla. Sukkulalento kuljetti ja asensi neljännen runkoelementin (S6 truss) ja neljännen sarjan aurinkopaneeleja ja akkuja avaruusasemalle. Nämä runkoelementit ja aurinkokennot ovat viimeiset varsinaiset runko-osat, jotka asennetaan Kansainväliseen avaruusasemaan. Laukaisu tapahtui 16. maaliskuuta 2009 kello 1:43 Suomen aikaa. Sukkulan laukaisua jouduttiin lykkäämään useasti. Discovery palasi maahan 28. maaliskuuta 2009 kello 21:13 Suomen aikaa.
Tilastoja
thumb|250px|ISS kuvattuna 25.3.2009 Discoveryn erkaantuessa siitä paluumatkalla Maahan. Sukkulan tuomat uudet aurinkopaneelit kuvassa äärimmäisenä vasemmalla.
OpenSolaris
OpenSolaris oli Sun Microsystemsin avoimen lähdekoodin projekti Solaris-käyttöjärjestelmän ympärillä. OpenSolaris oli tarkoitettu kehittäjille, järjestelmäylläpitäjille ja käyttäjille, jotka haluavat kehittää ja parantaa käyttöjärjestelmiä. Kesäkuussa 2007 yli 60 000 yhteisön jäsentä oli rekisteröitynyt opensolaris.org-sivustolle, joista noin 2 000 oli palkattu Sun Microsystemsille.
Sunin vuonna 2009 ostanut Oracle Corporation lakkautti käyttöjärjestelmän kehityksen lopullisesti elokuussa 2010. Tavoitteena on saada käyttäjät siirtymään Solaris 11 -alustalle.
Projektista on haarautunut illumos-niminen projekti.
Sinivalohoito
Sinivalohoito on hoitomuoto, jossa iho altistetaan siniselle valolle. Vuodesta 2014 eteenpäin psoriasis-potilailla on ollut mahdollisuus hoidattaa psoriasistaan sinisellä valolla. Tutkimuksessa ollaan osoitettu että psoriasista voidaan tehokkaasti hoitaa valolla, jonka aallonpituus on 453 nm. Tämä johtunee sinisen valon ominaisuuksista, jotka hillitsevät ihosolujen (sarveissolujen) kiihtynyttä lisääntymistä, mikä aiheuttaa psoriasiksen oireita. Lisäksi sininen valo vähentää psoriasikseen liittyvää ihon tulehtuneisuutta. UV-säteetön sininen valo on saatavilla kannettavan lääkinnällisen laitteen muodossa, joka ei käytä mitään kemiallisia aineita.
I’m Not a Girl, Not Yet a Woman
I’m Not a Girl, Not Yet a Woman on Britney Spearsin kolmas single hänen albumiltaan Britney.
Kulhia MK 1a
Kulhia MK 1a oli Mikko Kulhian ja hänen veljestensä Yrjön ja Sakarin rakentama sarjassaan ensimmäinen lentävä kone 1920-luvun loppupuolelta.
Historia
Mikko Kulhia pääsi oppikoulun kolmannelta luokalta keväällä 1924, ja ryhtyi rakentamaan suunnittelemaansa liitokonetta kahden veljensä kanssa. Kone oli suunniteltu jossain määrin vesilentokelpoiseksi, sillä mäeltä aloitettavien koelentojen laskeutumispaikaksi kaavailtiin lähellä sijainnutta Vanajavettä. Liitokone ei tosin kerennyt lentämään kertaakaan, sillä sen runko tuhoutui myrskyssä korjauskelvottomaan kuntoon.
Liitokoneen tuho ei kuitenkaan sammuttanut Kulhioiden ilmailuintoa, sillä Mikko aloitti kesällä 1926 työt uuden koneen rungon parissa perheen kesäpaikassa Hattulassa. Voimalaitteeksi kaavailtiin tällä kertaa T-Fordin moottoria. Tämäkin projekti jäi tosin lopulta keskeneräiseksi töiden keskeydyttyä vuoden 1926 syksyllä.
Voimalaitteeksi tilattiin Isosta-Britanniasta kaksisylinterinen 33-hevosvoimainen (25 kW) British Anzani Summit V2-moottori, jonka iskutilavuus oli 1,1 litraa. Potkurin piirustukset hankittiin Niilo Karhumäeltä.
Suomen ilmavoimissa ohjaajakoulutuksen saanut reservin vänrikki G. Ekholm korjasi vaurioituneen koneen vuoden 1929 alulla, ja teki sillä muutamia lyhyitä lentoja.
MK 1a -kone toimi Mikko Kulhian opiskelujensa ohessa suunnitteleman MK 1b -jatkokehitelmän pohjana.
Kreetansahrami
Kreetansahrami eli kreetansyyssahrami (Crocus laevigatus) on monivuotinen pieni sipulikasvi. Se elää luonnossa Kreetan saarella Kreikassa. Villillä muodolla on lähes valkoiset, pienet kukat. Siitä on jalostettu puutarhoihin violettikukkainen muunnos Crocus laevigatus var. fontenayi. Se kukkii keskellä talvea, tyypillisesti joulun aikaan.
Glacier Express
Glacier Express on sveitsiläinen junareitti, joka kulkee Alpeilla St. Moritzista Churin, Brigin ja Vispin kautta Zermattiin. Yhteyden toteuttavat yhteistyössä paikalliset rautatieyhtiöt Rhätische Bahn (RhB) ja Matterhorn Gotthard Bahn (MGB), joiden liikennöintialueet yhdistyvät Disentiksessä.
Reitti
Glacier Expressin reitti on 275 kilometriä pitkä. "Pikajuna" kulkee reitin noin kahdeksassa tunnissa. Reitti on kapearaiteinen (1 000 mm). Reitin korkein kohta on MGI:n rataverkossa, Oberalpissa (2 033 metriä). Reitin jyrkimmissä kohdissa, MGI:n rataosalla, on hammasraide. Reitillä on 91 tunnelia, joista pisin on Furkan pohjatunneli.
Ashley Rickards
thumb|Ashley Rickards lokakuussa 2014. Ashley Rickards (s. 4. toukokuuta 1992) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Jenna Hamiltonin roolista televisiosarjassa Awkward ja Samantha "Sam" Walkerin roolista televisiosarjassa Tunteet pelissä.
Rickarsin läpimurtorooli oli vuoden 2011 indie-elokuvassa Fly Away, jossa hän esitti autistista tyttöä. Hän sai roolista parhaan roolisuorituksen palkinnon saman vuoden Arizonan filmifestivaaleilla.
Antonio Hernández y Rodríguez
Antonio Hernández y Rodríguez (23. heinäkuuta 1864 – 13. tammikuuta 1926) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Tabascon hiippakunnan johtoon 2. joulukuuta 1912, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. huhtikuuta 1913. Hernández y Rodríguez asetettiin virkaansa 25. toukokuuta. Hän toimi siinä, kunnes erosi tehtävistään 23. syyskuuta 1922, jolloin hänet nimitettiin Tralles in Asian titulaaripiispaksi.
1715
Kuolleita
==Kirjallisuusvuosi 1715
Gabriel Peldan
pienoiskuva|Gabriel Peldanin allekirjoitus Gabriel Henrikinpoika Peldan (Gabriel Henrici Peldan Ostrobothniensis, 8. syyskuuta 1690 Ilmajoki – 5. marraskuuta 1750 Ilmajoki) oli suomalainen kirkkoherra, sissisotilas, fennofiili, koulumies ja suomalaisen rippikoulun isä. Hän tutki Suomen historiaa, suomen kieltä ja kansanperinnettä ja kokosi ja toimitti niitä käsitteleviä teoksia. Peldan on tunnettu yhteistyöstään venäläismiehittäjien kanssa isonvihan (1713–1721) ja pikkuvihan (1742–1743) aikana.
Sakari Topeliuksen romaanisarja Välskärin kertomuksia kertoo Peldanin vaiheista isonvihan aikana.
Sukutausta ja lapsuus
Gabriel Peldan oli suomalaista nimismies- ja sittemmin pappissukua, joka oli kotoisin Ilmajoen Peltoniemestä. Suvun varhaisin tunnettu jäsen on Lauri Laurinpoika Peltoniemi, joka oli tilan isäntä 1500-luvun alulla. Hänen pojastaan tuli Ilmajoen nimismies 1500-luvun puolivälissä, ja Peltoniemen isännät hoitivat tointa kuuden sukupolven ajan. Ensimmäinen pappissäätyyn noussut peltoniemeläinen oli Jakob Peldanus, – Gabriel Peldanin isoisän isä, – jonka hänen isänsä Paavali Matinpoika lähetti koulutielle 1600-luvun alussa. Myös nimismiehen toimi säilyi suvussa; sen omaksui Jakobin veli. Gabriel Peldanin isoisän isä, isoisä ja isoisän veli olivat paimentaneet Ilmajoen seurakuntaa yhtäjaksoisesti 75 vuotta (1632–1699 ).
Peldanin vanhemmat olivat Ilmajoen kappalainen Henrik Peldan(us) ja Helena Alft(h)an(us), Isonkyrön kirkkoherran Israel Alfthanin ja Helena Frisiuksen tytär. Perheessä oli ainakin neljä poikaa ja yksi tytär. Gabriel oli lapsikatraan esikoinen ja hänen sisaruksensa ikäjärjestyksessä Israel, Jakob, Margaretha ja Isak Peldan. Israel toimi erilaisissa opetustehtävissä ja taisteli veljensä kanssa isonvihan aikana; Jakob taas antautui sotilasuralle. Margaretha naitettiin Kurikan kappalaiselle; Iisakki toimi opettajana ja eteni Lapväärtin kirkkoherraksi. Peldan varttui Ilmajoen Peuralassa, jossa hänen perheensä asusti.
Opiskeluaika
Peldan sai ensin yksityisopetusta ja kävi sitten Vaasan triviaalikoulua. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1706 Turkuun, jossa heti joutui Johan Gezelius nuoremman ympärille kehittyneen varhaisen suomalais-kansallisen ajattelijaklikin vaikutuspiiriin. Stipendin saadakseen Peldan piti vuonna 1707 puheen kotimaakunnastaan Pohjanmaasta. Se käsitteli todennäköisesti alueen historiaa, sillä Peldan kertoo Uppsalassa opiskellessaan täydentäneensä sen Ostrobothnia Antiqua -nimiseksi yleisesitykseksi. Peldan paranteli sitä vielä myöhemminkin. Teosta ei kuitenkaan ole painettu, ja ainakin Cederbergin aikana oli epävarmaa, oliko sitä säilynyt käsikirjoituksena. On kerrottu, että Peldania kehotettiin opintojensa alkutaipaleella ryhtymään lääkäriksi, mutta tämä seurasi mieluummin isiensä jälkiä teologian opinnoissa. Peldan opiskeli myös historiaa ja kieltentutkimusta.
Pohjalaiset ylioppilaat opiskelivat 1700-luvun alussa mielellään Uppsalassa, koska kulkuyhteydet olivat sinne rannikolta paremmat kuin Turkuun. Gabriel Peldankin lähti Israel-veljensä kanssa lahden toiselle puolelle muutamaksi vuodeksi ja kirjoittautui Uppsalan yliopistoon 7. syyskuuta 1708.
Peldan palasi Uppsalasta Turun akatemiaan 1712 ja pyrki seuraavana vuonna Turun yliopiston varasihteeriksi, muttei tullut valituksi. Tässä yhteydessä akatemian konsistorin jäsenet kehuivat Peldanin edistyneen opinnoissaan kiitettävästi: erään jäsenen mukaan hänellä oli ikäänsä nähden tavaton oppineisuus. 1713 Peldanista tuli Pohjalaisen osakunnan kuraattori, ja hänen on väitetty laatineen opiskelijoille oppaan Via brevissima ad solidam sapientiam. Myöhempi historiantutkimus on kyseenalaistanut tiedon. Cederberg epäilee kronikoitsijoiden viittaavan uumajalaisen kirkkoherran Nils Nilsson Grubbin samannimiseen kirjaseen, joka Turussa mahdollisesti oli luettavana.
Sissistä miehittäjän virkamieheksi
Suuressa pohjan sodassa silloinen maisteri Peldan pakeni venäläisiä Turusta vuonna 1713 ja perusti veljensä Israelin kanssa muutaman sadan hengen pohjalaisen talonpoikaisjoukon, jota he komensivat sissisodassa venäläisiä vastaan. Vapaajoukko kykeni torjumaan joitain venäläisten tiedusteluretkiä. Se toimitti eräänlaisen etuvahdin virkaa, kunnes venäläiset tulivat Hämeenkankaan yli helmikuussa 1714. Tätä seurasi karoliineille tappiollinen Napuen taistelu (1714), johon Peldan osallistui nostoväkensä kanssa ja pakeni taistelutantereelta armeijan jäänteiden mukana Ouluun. Hän etsiytyi salaa takaisin Ilmajoelle, mutta oli jäädä vihollisen käsiin ja pelastui karkaamalla metsään. Peldan piilotteli Ruoveden seudulla ja opetti kirkkoherra Mennanderin poikia Pirkkalan pappilassa, kunnes vuonna 1716 lähti maanpakoon sukulaistensa luo Ångermanlandiin. Alkuvuodesta 1717 Peldan matkasi Uumajasta Tornioon tapaamaan isällistä ystäväänsä, Ilmajoen kirkkoherraa Bartholdus Vhaëlia. Vhaël oli myös maanpaossa, ja hänen on sanottu toimineen Kainuun pitäjän pappina. Tammikuun 16. päivänä venäläinen partiokunta vangitsi heidät Ylitornion Hietaniemen kappelissa ja kuljetti talvipakkasessa vankeuteen Turkuun.
Vieraan palveluksessa
Peldan määrättiin ensin Turun katedraalikoulun opettajaksi ja kesällä vasten tahtoaan laamanni Otto Johan von Tiesenhausenin sihteeriksi Vaasaan. Isonvihan aikaisessa siviilihallinnossa läntisen Suomen kattanut Turun kenraalikuvernöörikunta oli jaettu viiteen laamannikuntaan. Laamannikuntaa johti venäläisten nimittämä niin sanottu laamanni, jonka työnkuva ja virka-asema vastasivat kuitenkin ennemmin maaherraa. Laamannit olivat etupäässä baltiansaksalaisia, kuten von Tiesenhausenkin. Hänen sukulaisensa oli Porvoon laamannina.
Peldania kuitenkin epäiltiin yhteyksistä pappeihin, joita syytettiin venäläisiä vastaan vehkeilemisestä, minkä seurauksena Peldan, hänen isänsä ja kirkkoherra Vhael pidätettiin ja vietiin vankeuteen Turkuun. Peldan vapautettiin syytteistä ja palautettiin toimeensa. Kun Peldan oli valittanut uuden esimiehensä Schmiedefeldtin kitsauden haittaavan työtään, siirrettiin hänet Turkuun 1719. Siellä hän palveli sihteerinä kreivi Gustav Otto Douglasia, joka oli nimitetty kenraalikuvernööriksi johtamaan Suomen siviilihallintoa 1717. Peldan edisti toimissaan suomalaisten etua muun muassa pyrkimällä ylläpitämään opetusta Turun katedraalikoulussa. Hän oli myös Douglasin seuraajan V. A. Stackelbergin sihteeri aina Uudenkaupungin rauhan (1721) solmimiseen asti. Rauhan jälkeen venäläishallinnon virkamiehet eivät voineet jatkaa toimissaan, ja keskuskansliassa työskennelleet siirtyivät Douglasin kutsusta ensin Helsinkiin ja sieltä Pietariin selvittämään tilejä. Peldan palasi Ilmajoelle Suomeen vasta helmikuussa 1722.
Vuonna 1721 Peldan kirjoitti, taiteilijanimellä Henriciades Πανϰαϰομοιϱελος, lyhyen latinankielisen Suomen historian De fatis et antiqvitatibus Fenniæ. Tähän hänet käski Suomen sotilashallintoa johtanut kenraali-ruhtinas Mihail Golitsyn. Kirjassaan Peldan valittaa kirjallisen lähdemateriaalin puutetta ja kahdeksanvuotista eroaan opinnoista. Teoksen alkuosa on säilynyt ja sittemmin julkaistu.
Sodan jälkeen: valtiopäiväsihteeri, rehtori, kirkkoherra
Palattuaan Pietarista 1722 Peldan päätti ryhtyä papin uralle ja oli ensin rovasti Vhaëlin apulaisena Vaasassa, mutta lähti 1723 Pohjanmaan maaherran von Essenin valtiopäiväsihteeriksi Tukholmaan. Peldania oli alettu arvostaa suomalaisten keskuudessa miehityksen aikana, mihin hän itse viittaa ansioluettelossaan ja mikä vaikutti von Essenin sihteerivalintaan. Komennus lienee miellyttänyt Peldania, sillä Bartholdus Vhaël edusti Pohjanmaan papistoa samoilla valtiopäivillä. Vhaël kuitenkin kuoli valtiopäivien alkutaipaleella tammikuussa 1723.
Peldan oli Vaasan triviaalikoulun rehtori vuosina 1725–1735 ja vihittiin papiksi Turun hiippakunnan Kristiinankaupungissa 13. maaliskuuta 1732. Hän oli Ilmajoen kirkkoherra vuodesta 1735 kuolemaansa asti.
Rippikoulun kehittäjä
Gabriel Peldan on ensimmäinen suomalainen pappi, jonka varmasti tiedetään järjestäneen ensimmäiselle ehtoolliselleen valmistautuvien opetuksen koulumuotoiseksi. Tämä tapahtui samana vuonna, jona hänestä tuli Ilmajoen kirkkoherra (1735). Peldan käytti itsekin opetuksesta rippikoulun nimeä.
Rippikoulu kehittyi Turun hiippakunnassa 1730-luvun paikkeilla. Aiemmin opetus oli keskittynyt yleisiin kuulusteluihin. Peldanin rippikouluun ilmoittautuneiden oli ensin käytävä lukkarinkoulu, jotta voivat osoittaa valmiutensa uskonnolliseen opetukseen. Nuoria harjoitettiin pappilassa viikon ajan – Peldan esitti kirkonkokouksessa jatkavansa opetusta keväällä joitain viikkoja. Seuraavina vuosina rippikoulun läpäisseet alettiin päästää ehtoolliselle yhdessä ryhmässä jossakin sunnuntaijumalanpalveluksessa.
Toiminta pikkuvihan aikana
Peldan suhtautui venäläisiin sovinnollisesti, kun nämä seuraavan kerran miehittivät Suomen hattujen sodassa (1741–1743). Ilmajoen kirkkoherra oli mielipidevaikuttaja, joka sai nopeasti pohjalaiset virkaveljensä omaksumaan lähes matelevan asenteen.
Kun Pohjanmaan maaherra Gustaf Creutz oli paennut vähin äänin läänistään, papisto yritti hoitaa alueen asioita ja ottaa tilanteen haltuun. Armeijan pääjoukon antauduttua Helsingissä 24. elokuuta 1742 pohjalaiset päättivät koota lähetystön, joka matkustaisi Helsinkiin ja esittelisi sotamarsalkka Peter de Lacylle läänin köyhyyttä ja kyvyttömyyttä muonittaa vihollisjoukkoja. Lähetystön puheenjohtajaksi nimitettiin venäjänkielentaitoinen Gabriel Peldan, ja siihen kuuluivat myös Laihian kappalainen Israel Reinius, kruununvouti (Laihian nimismies ) Samuel Schöring, Kristiinankaupungin rahastonhoitaja Olof Calén ja muutama talonpoika. 8. syyskuuta (12. syyskuuta ) 1742 se tapasi Pirkkalan pitäjän Harjun kylän kappelissa kenraalimajuri Kristian Theofilus von Kindermanin, jonka kanssa päästiin sopimukseen Pohjanmaan majoitusrasituksen lieventämisestä. Käytännössä tämä tarkoitti, että von Kinderman käski kahden rykmentin vetäytyä takaisinpäin. Kenraali käski lähetystön palaamaan ja kutsumaan maakunnan säädyt koolle. Mukana seurasi myös kehotus asukkaille käyttää valkoista lippua, kun husaarit ratsastaisivat maakuntaan. Kun von Kinderman saapui Vaasaan, kenraali majoitettiin rahastonhoitaja Chronanderin taloon ja häntä kohdeltiin ylenpalttisen ystävällisesti.
Peldanin tiedetään osallistuneen sodanaikaisille Vaasan maapäiville.
Gabriel Peldan vaikutti virassaan vielä seitsemän vuotta sodan jälkeen. Hän oli yleisesti arvostettu ja pidetty hahmo kotipaikkakunnallaan. Peldan kuoli halvaukseen 5. marraskuuta 1750.
Perhe
Gabriel Peldan oli naimisissa Magdalena Mollinin (kuoli 1777) kanssa. Aviopari vihittiin Mustasaaressa 29. kesäkuuta 1725. He saivat kahdeksan lasta, kaksi poikaa ja kuusi tytärtä, joista pojat ja kaksi tytärtä varttuivat aikuisikään. Jonas Peldanista tuli sittemmin Oulun ja Gabriel Henrik Peldanista Kokkolan pormestari. Salomon Hannelius, Gabriel Peldanin seuraaja Ilmajoen kirkkoherrana, oli myös tämän vävy. Hannelius nai Peldanin tyttären Magdalenan Ilmajoella 25. tammikuuta 1750.
Kaunokirjallisuudessa
Gabriel Peldan on yksi Santeri Ivalon ja Kyösti Wilkunan isänmaallisen Suomalaisia sankareita -poikakirjansa toiseen osaan (1921) valitsemista merkkihenkilöistä. Hänelle on omistettu oma luku, ”Isonvihan nuijamiehet”. Siinä Ilmajoen pappilan harmaahapsinen, vanha rovasti kertoilee lapsilleen, Santeri Ivalon sepittämin sanoin, taistelustaan venäläisiä vastaan. Romaanissa Peldan haavoittuu kasakan luodista olkaan ja jää vangiksi taisteltuaan urhoollisesti, jotta talonpojat ehtivät karkuun metsän peittoon.
Tikkurilan suuralue
Tikkurilan suuralueella oli vuonna 2019 noin 44 311 asukasta. Työpaikkaomavaraisuus oli 112 prosenttia (vuoden 2013 lopun työpaikkatilaston mukaan).
Suuralueeseen (2007-) kuuluu seuraavat kymmenen kaupunginosaa :
Tikkurilan suuralueen liikenneyhteyksistä merkittävimmät ovat Kehä III, suuralueen länsirajan muodostava Tuusulanväylä ja itärajan muodostava Lahdenväylä, Suomen rautateiden päärata sekä osin myös vuonna 2015 avattu Kehärata. Suuralueella sijaitsevat Suomen vilkkaimpiin lukeutuva Tikkurilan rautatieasema ja pienempi Hiekkaharjun rautatieasema. Tikkurilan aseman matkakeskus on myös linja-autoliikenteen solmupiste.
Raisio-opisto
Raisio-opisto (ent. Raision työväenopisto) on Raision kaupungin ylläpitämä vapaan sivistystyön oppilaitos. Raisio-opisto tarjoaa kaikille avoimia opiskelu- ja harrastusmahdollisuuksia Raision kaupungin sekä Maskun, Ruskon, Mynämäen ja Nousiaisten kuntien alueilla. Opiston toimisto sijaitsee Kirkkoväärtinkujalla Raisiossa.
Raisio-opistossa toimii myös Raision lasten ja nuorten kuvataidekoulu.
Raisio-opisto on varsinaissuomalaisen ILO OPPIA! -opistoverkoston jäsen.
Historiaa
Raisio-opisto aloitti toimintansa vuonna 1963.
Europa Jupiter System Mission
right|150 px Europa Jupiter System Mission (EJSM, ESAn Tiedeohjelman käyttämä nimitys on Laplace) on 2000-luvulla ehdotettu Nasan ja ESA:n yhteinen miehittämätön avaruuslento Jupiteriin. Sen kaavailtu laukaisuajankohta oli alun perin vuosi 2020, mutta mission toteutuminen lienee mahdotonta ennen vuotta 2025. Missio tutkisi Jupiteria ja sen Europa ja Ganymede kuita. Hanke kilpaili sekä ESA:ssa että Nasassa vastaavan Saturnus-lennon kanssa voittaen sen vuonna 2009.
ESA:ssa kyseessä on Cosmic Vision ohjelmaan tehty ehdotus ensimmäiseksi suureksi (L1 eli Large) missioksi. ESA:lla on rahaa toteuttaa korkeintaan yksi suuri lento kaikkiaan kolmesta ehdotuksesta, joista kaksi muuta ovat LISA eli Laser Interferometer Space Antenna ja International X-ray Observatory (IXO). Vuonna 2013 ESA valitsee yhden näistä kolmesta perustuen Nasan tekemiin valintoihin.
Japan Aerospace Exploration Agency (JAXA) ja Venäjän avaruusjärjestö ovat ilmaisseet mielenkiintonsa Jupiter-lentoon osallistumiseen.
Arvioitu lennon kustannus on ollut 4,45 miljardia dollaria, josta Nasa rahoittaa 3,8 miljardia dollaria eli 85% ja ESA 15% eli 650 miljoonaa dollaria.
Missio koostuu useammasta avaruusaluksesta
Meritiedustelupataljoona
Meritiedustelupataljoona (MERITIEDP) on Suomen merivoimien rannikkojoukkoja kouluttava Rannikkoprikaatin joukkoyksikkö. Siihen kuuluvat Meritiedustelukomppania (MERITIEDK), Sukeltajakoulu (SUKK) ja Erikoistoimintaosasto (ETO).
Historia ja perinteet
Meritiedustelupataljoona perustettiin uutena joukkoyksikkönä 1. tammikuuta 2015 osana puolustusvoimauudistusta. Siihen yhdistettiin aiemmin 5. miinalaivueeseen kuuluneet Erikoistoimintaosasto ja Sukeltajakoulu sekä Kotkan rannikkopataljoonassa vuoden 2013 loppuun asti toiminut meritiedustelukoulutus.
Pataljoona vaalii merivoimien sukeltaja-, muun erikoisjoukko- ja meritiedustelukoulutuksen perinteitä. Pataljoonan perinnepäivä on 3. toukokuuta. Tuona päivänä vuonna 1954 alkoi merivoimien ensimmäinen sukeltajakurssi. Pataljoonan lippu, jonka suunnitteli Tatu Vartiainen, naulattiin ja vihittiin käyttöön 30. huhtikuuta 2015. Lipussa on tummansinisellä pohjalla kultainen atrainta kannatteleva merikotka.
Meritiedustelupataljoonan ensimmäinen komentaja oli komentaja Misa Kangaste.
Koulutus
Meritiedustelukomppaniassa on neljä joukkuetta, ja se kouluttaa varusmiehistä rannikko- ja saaristoalueella tapahtuvan tiedustelun, valvonnan ja tulenjohdon osaajia.
Sukeltajakoulu vastaa puolustusvoimien sukeltajakoulutuksesta. Varusmiehistä se kouluttaa vuorovuosin taistelu- ja raivaajasukeltajia. Sukeltajakoulun varusmiespalvelukseen haetaan erillisellä hakemuksella ja valinnat tehdään kaksivaiheisen valintakokeen kautta.
Erikoistoimintaosasto kouluttaa palkatusta henkilökunnasta merivoimien erikoisjoukkoja. Se vertautuu maavoimien Utin jääkärirykmentin Erikoisjääkäripataljoonan Erikoisjääkärikomppaniaan. Molempien sotilaat saavat peruskoulutuksen puolustusvoimien erikoisjoukkokurssilla ennen omaan puolustushaaraan painottuvaa jatkokoulutusta.
WOT
WOT Services Oy on suomalainen tietoturvayritys, joka tuottaa verkkosivujen haitallisuusluokitusta tekevää verkkopalvelua nimeltä Web of Trust (WOT). Yritys on perustettu 2006, ja sen osakkaina ovat muun muassa palvelun kehittäjät Timo Ala-Kleemola ja Sami Tolvanen sekä Teollisuussijoitus ja Michael Widenius. Yritys työllistää kymmenen henkeä.
SG Formula
SG Formula on ranskalainen pikkuformulatalli, joka on kilpaillut lukuisissa Formula Renault -sarjoissa. Tallin nimi tulee sen perustajan Stephane Guerinin nimikirjaimista.
WOT
Luokitukset
Huonon luokituksen saaneet yritykset ovat kritisoineet palvelua, ja WOTia vastaan on nostettu oikeusjuttuja.
SG Formula
Talli perustettiin vuonna 2004, jolloin talli kilpaili Ranskan Formula Renault -sarjassa sijoittuen heti sarjan toiseksi. Seuraavana vuonna talli voitti sekä Ranskan Formula Renault ja Eurocup Formula Renault -sarjojen mestaruudet. Talli voitti Ranskan Formula Renault sarjan mestaruudet vuosina 2006 ja 2007 sekä Formula Renault WEC -sarjan mestaruuden vuonna 2008 ja Eurocup Formula Renault sarjan mestaruuden vuosina 2007 ja 2008. Tallin kuljettajina ajoivat mm Romain Grosjean, Jules Bianchi ja Daniel Ricciardo. Talli kilpaili myös Formula 3 Euroseries -sarjassa vuosina 2008–09 ja Formula Renault 3.5 -sarjassa.
WOT
Yhteistyö
WOT Services tekee yhteistyötä yrityksien kuten Facebook, hpHosts, LegitScript, Mail.ru, Panda Security, Phishtank, GlobalSign sekä TRUSTen kanssa. Esimerkiksi Facebookissa WOT tarkastaa kaikki käyttäjien toisilleen lähettämät linkit. WOT:ille Facebook-sopimus on sen toimitusjohtajan mukaan "rahallisesti huomattava", mutta tarkempia tietoja ei anneta.
Kritiikki
WOT Serviceä kohtaan esitettiin marraskuussa 2016 painavia syytöksiä, kun saksalainen televisio-ohjelma Panorama väitti WOT:n myyneen lisäosan käyttäjien selaintietoja mainostajille. Ohjelmassa väitettiin, että käyttäjien tietoja ei ollut anonymisoitu riittävän hyvin.
Sykeröhärkki
Sykeröhärkki (Cerastium glomeratum) on valkokukkainen, kohokkikasveihin kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Sykeröhärkki kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Yksivuotinen tai joskus ylitalvinen, kellanvihreä sykeröhärkki kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Pysty varsi on ala- ja keskiosasta siirottavasti tai loivan alaviistosti pehmeä- ja pitkäkarvainen, ylempänä varsi on nystykarvainen. Kukattomat tyviversot puuttuvat. Lehdet ovat soikeita tai pyöreän soikeita sekä pitkäkarvaisia. Kukinto on kaksihaarainen, tiheä viuhko. Kukinnon tukilehdet ovat kokonaan vihreitä, kukkaperät ovat kukkia lyhyempiä. Kukkia on 5–50 kappaletta. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Matalasti kaksihalkoiset terälehdet ovat tyvestä ripsisiä, verholehdet ovat kärkeen asti pitkäkarvaisia. Teriö on jokseenkin verhiön pituinen, mutta toisinaan se on vajaa tai puuttuu kokonaan. Heteet ovat kaljuja. Suomessa sykeröhärkki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on pitkähkö, kymmenliuskaisesti aukeava kota.
Sykeröhärkki muistuttaa suuresti nurmihärkkiä (C. fontanum).