cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksanteri Suuren hauta
Aleksandriassa
Sema itsessään oli peribolos, jonka sisäpuolella oli useita mausoleumeja. Ptolemaiosten mausoleumit tunnettiin nimellä Ptolemaion. Aleksanterin hautana toimi erillinen mausoleumi. Aleksanterin ruumis oli alun perin kultaisessa arkussa. Ptolemaios IX vei kyseisen arkun vuonna 118 eaa., ja tämän jälkeen ruumis oli sijoitettu alabasterista tai lasista tehtyyn arkkuun. Haudalla Aleksanterille suoritettiin uhritoimituksia kuin jumalalle. On mahdollista, että Ptolemaiosten haudat poistettiin roomalaisella kaudella, ja ainoastaan Aleksanterin hauta jäi jäljelle.
pienoiskuva|vasen|Julius Caesar Aleksanterin haudalla. Juw van Harinxman kuvitelma, 1600-luku. Arkku oli ilmeisesti sijoitettu niin, että vierailijat saattoivat nähdä sen. Useat merkkihenkilöt, kuten Julius Caesar (45 eaa.), Augustus (30 eaa.) ja Caligula (40 jaa.), kävivät katsomassa sitä Aleksandriassa ollessaan. Augustuksen kerrotaan koskettaneen ruumista itseään, ja Caligulan vieneen haudasta Aleksanterin rintapanssarin, jota käytti tämän jälkeen. Septimius Severus sulki haudan yleisöltä, koska pelkäsi sen turvallisuuden puolesta turistimassojen tunkiessa paikalle. Hauta oli paikallaan vielä Caracallan käydessä siellä vuonna 215. Tämän jälkeen haudasta ei ole tietoja. Johannes Khrysostomos kirjoitti noin vuonna 400, etteivät aleksandrialaiset enää tienneet haudan paikkaa. Theodoretos vahvistaa saman hieman myöhemmin.
Haudan sijainnista on ollut lukuisia erilaisia teorioita. Seman on ehdotettu sijainneen lähellä 1800-luvulla olemassa ollutta kaupungin itäporttia eli Rosettan porttia. Aleksandrian keskiaikaisten muurien itäosa olisi voinut noudattaa periboloksen muurien pohjois-, itä- ja eteläsivujen linjausta, ja pitää sisällään muurien antiikin aikaisia rakenteita.
Erään ehdotuksen mukaan itse hautarakennus olisi voinut olla suuri sylinterinmuotoinen mausoleumi. Tämä perustuu siihen, että Augustuksen mausoleumi ja Mauretanian kuninkaallinen mausoleumi muistuttavat paljon toisiaan, ja niillä voisi näin olla yhteinen esikuva. Kaupungin raunioiden joukossa on eräs vanhastaan ”Aleksanterin haudaksi” kutsuttu rakennus, mutta sen sijainti ei täsmää antiikin aikaisiin lähteisiin.
Muita teorioita
Aleksanterin hautaa on yritetty etsiä myös muualta kuin Aleksandriasta. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että hauta olisi sijainnut sittenkin Aigaissa eli Verginassa, johon myös Aleksanterin muuta sukua oli haudattu. Tälle ei ole kuitenkaan erityisiä perusteita, sillä antiikin aikainen todistusaineisto on hyvin vahvaa sen puolesta, että hauta sijaitsi Aleksandriassa.
Myöhäisten antiikin aikaisten lähteiden, kuten Diodoros Sisilialaisen ja Quintus Curtius Rufuksen, mukaan Aleksanteri olisi kuolinvuoteellaan itse toivonut tulevansa haudatuksi Ammoneioniin eli Ammonin oraakkelin paikalle Siwan keitaalle. Kreikkalainen arkeologi Liána Souvaltzí väitti vuonna 1995 löytäneensä Aleksanterin haudan Siwassa suorittamissaan kaivauksissa, mutta tutkimuksen laatu on kyseenalaistettu ja kaivausluvat peruttiin. Toisaalta on annettu ymmärtää, että lupien peruminen olisi voinut johtua poliittisista jännitteistä.
Aleksanterin ruumiin kohtalosta ei ole tietoa. On esitetty teoria, jonka mukaan se olisi sekoitettu Pyhän Markuksen maallisiin jäännöksiin, jotka ovat nykyisin Basilica di San Marcossa Venetsiassa. Antiikin aikaisten tietojen mukaan pakanat olisivat nimittäin polttaneet Markuksen ruumiin. Aleksandriasta Venetsiaan viety ruumis olisikin ollut Aleksanteri Suuren. Katolinen kirkko ei ole ainakaan toistaiseksi sallinut jäänteiden tutkimista nykyaikaisin menetelmin.
Tunnettu niin kutsuttu Aleksanteri-sarkofagi ei liity Aleksanteri Suureen, vaan on saanut nimensä tätä esittävistä reliefikoristeluistaan.
Rekkitanko
Rekkitanko on tukien varassa oleva tanko, jota käytetään lähinnä telinevoimistelussa. Lihaskuntoharjoittelussa voidaan rekkitangossa suorittaa muun muassa leuanveto. Tankoa voi myös hyödyntää venyttelyssä pelkästään riippumalla siinä.
Seikkailuelokuva
pienoiskuva|350x350px|[[Kilimanjaron lumet (vuoden 1952 elokuva)|Kilimanjaron lumet (1952)]] Seikkailuelokuva on elokuvan lajityyppi, jonka tyypillisiä piirteitä ovat eksoottinen ympäristö, tutkimusmatkat, valloitukset ja valtakuntien syntyvaiheet. Seikkailuelokuvan lähisukulainen on toimintaelokuva, joka seikkailuelokuvasta poiketen korostaa toiminnan väkivaltaisuutta.
Historia
Seikkailuelokuvan ensimmäisenä merkittävänä edustajana voidaan pitää yhdysvaltalaista 20-osaista sarjaelokuvaa The Perils of Pauline vuodelta 1914. Samantyylisiä sarjaelokuvia tehtiin tuolloin lukuisia. Tämän perinteen merkittävimpiä jatkajia ovat olleet Kadonneen aarteen metsästäjät (1984) ja Vihreän timantin metsästys (1984) jatko-osineen.
Markkolanlampi (Ikaalinen)
Markkolanlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Markkolanlampi on osa Sipsiönjärven-Vahojärven aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 200 metriä, leveys 150 metriä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee kilometrin verran pohjoiseen Sipsiönjärvestä peltoaukean eteläreunassa. Lampi on muodostunut usean mäen muodostamaan painanteeseen. Siihen laskee kaksi pelto-ojaa pohjoisesta ja kolmas etelästä. Laskuoja lähtee kaakkoisrannasta kapean lahden pohjukasta ja 1,3 kilometriä pitkällä matkallaan Sipsiöjärveen siihen yhtyy Raittilanlammen laskuoja. Laskuoja laskee samaan lahteen Vahojoen kanssa. Rantaviivan pituus on 450 metriä. Lammen ympäristössä sijaitsee kaksi maatilaa ja rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Niille pääsee yhdystieltä 2764.
Scooby-Doo Hollywoodissa
Scooby-Doo Hollywoodissa (tunnetaan nykyisin nimellä Scooby-Doo Goes Hollywood) on yhdysvaltalainen melkein tunnin kestoltaan oleva erikoistelevisio-ohjelma, jonka tuotti Hanna-Barbera. Se esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa ABC-kanavalla vuonna 1979. Pääosissa olivat Don Messick, Casey Kasem ja Rip Torn.
Lyhytelokuva julkaistiin ensi kerran Yhdysvalloissa VHS:lle 1980-luvulla, jonka jälkeen se julkaistiin myös DVD:lle.
Tony Tan Keng Yam
Tony Tan Keng Yam (s. 7. helmikuuta 1940) on singaporelainen pankkiiri, matemaatikko ja poliitikko. Hän toimi Singaporen presidenttinä vuosina 2011-2017.
Elämäkerta
Tan opiskeli fysiikkaa Singapore Government State -stipendiaattina Singaporen yliopistossa, josta hän valmistui parhain arvosanain. Hän opiskeli myös operaatioanalyysia Asia Foundation -stipendiaattina Yhdysvaltain Massachusettsin teknillisessä korkeakoulussa, josta hän valmistui maisteriksi. Myöhemmin Tan väitteli filosofian tohtoriksi Australian Adelaiden yliopistossa aiheena soveltava matematiikka, jonka jälkeen hän alkoi luennoida matematiikasta Singaporen yliopistossa.
Vuonna 1969 Tan jätti yliopiston tavoittelemaan pankkiirin uraa Oversea-Chinese Banking Corporation -finanssipalvelujärjestössä, jossa hänestä tuli toimitusjohtaja. Hän kuitenkin jätti myös pankin 10 vuoden kuluttua vuonna 1979 ja alkoi poliitikoksi. Vuodesta 1980-81 hän toimi uuden Singaporen kansallisen yliopiston ensimmäisenä varakanslerina.
Vuonna 2005 Tan palkittiin NUS Eminent Alumni -palkinnolla tunnustuksena työstään ”Singaporen korkeakoulusektorin visionäärisenä arkkitehtina”. Australian Alumni Singapore -järjestö vuorostaan palkitsi hänet vuonna 2010 Distinguished Australian Alumnus -palkinnolla tunnustuksena ”ansioituneesta urastaan” ja ”merkittävästä osuudestaan yhteiskunnassa ja Australian alumniyhteisössä”.
Vuoden 2011 presidentinvaalissa Tony Tan voitti haastajansa Tan Cheng Bockin vain 7 269 äänen erolla. Tony Tan sai yhteensä 744 397 ääntä, mikä vastaa 35 prosenttia kaikista annetuista äänistä.
Tan meni naimisiin Mary Chee Bee Kiangin kanssa vuonna 1964. Heillä on neljä lasta, joista kolme poikaa ja yksi tytär.
Gimme Shelter (vuoden 1970 elokuva)
Gimme Shelter on yhdysvaltalainen pitkä dokumenttielokuva The Rolling Stones -yhtyeen kiertueesta Yhdysvalloissa vuonna 1969. Dokumentti sai ensi-iltansa vuonna 1970, ja sen ohjaajina ovat toimineet David Maysles, Albert Maysles ja Charlotte Zwerin.
Elokuvassa on mukana runsaasti kuvamateriaalia Altamontin festivaaleilta 6. joulukuuta 1969, jossa Rollareiden esityksen aikana järjestysmiehen tekemä puukotus oli taitekohta pasifistisen hippiaatteen etenemisessä rockpiireissä. Puukotus tallentui sattumalta, kun suomalaissukuinen kameramies Eric Saarinen kuvasi yleisöä. Puukotus löydettiin materiaalista vasta editointivaiheessa.
The Rolling Stonesin lisäksi elokuvassa esiintyvät myös muun muassa Jefferson Airplane, The Flying Burrito Brothers ja Tina Turner.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Helena Ylänen arvioi Gimme Shelterin tuoreeltaan 1972 kohtalaiseksi mutta hieman ylipitkäksi konserttifilmiksi, jossa äänimiksaus kadottaa välillä Jaggerin laulun mutta sekalainen kuvamateriaali on leikattu taitavasti kokoon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Gimme Shelterin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
HVV Den Haag
Haagse Voetbal Vereniging eli usein HVV Den Haag tai vain HVV on jalkapalloseura Haagin kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1883 osana krikettiklubia. Seura pelaa kotiottelunsa De Diepputissa. HVV on voittanut Alankomaiden mestaruuden kymmenen kertaa: 1890–91, 1895–96, 1899–1900, 1900–01, 1901–02, 1902–03, 1904–05, 1906–07, 1909–10 ja 1913–14. Alankomaiden cupin HVV on voittanut vuonna 1903.
Kymin lentokenttä
Kymin lentopaikka on Kotkassa sijaitseva lentokenttä. Lentokenttä on nykyisin aktiivinen purjelentopaikka. Lentokentän yhteydessä toimii Karhulan ilmailukerhon lentomuseo. Lentokentän vieressä on myös Lentotekniikan Kilta ry:n vuonna 1999 pystyttämä Hävittäjälentolaivue 34:n muistopatsas.
Historiaa
Kymin Ohrakankaalle alettiin rakentaa sotilaslentokenttää elokuussa 1942 ja 10. huhtikuuta 1943 sinne laskeutui ensimmäinen lentokone. Jatkosodan lopulla kentältä toimi Hävittäjälentolaivue 34 Messerschmitt Bf 109 -koneilla. Laivue otti tunnuksekseen kotkan. Laivue suojasi Etelä-Suomen rannikkoa, Kotkan kaupunkia ja satamaa ja sen edustan laajaa meririntamaa. Se vastasi kaikkiaan 198 hälytykseen, suoritti 483 torjuntalentoa ja osallistui puolensataan ilmataisteluun. Tätä kunnioittaa 7. elokuuta 1999 julkistettu Hävittäjälentolaivue 34:n muistopatsas. Sodan lopussa kentältä operoivat myös Hävittäjälentolaivueet 30 ja 24.
Purjelento alkoi Kymin kentällä jo kesällä 1945, vaikka Suomi oli lentokiellossa. 1940-luvun lopussa kentälle tuli moottorikoneitakin. 1960-luvulla kentän pääkäyttäjäksi tuli Karhulan Ilmailukerho, jota on pidetty yhtenä Suomen aktiivisimmista purjelentokerhoista. Lentoja on tehty viime vuosina yli 3 000 vuodessa.
Kymin kentällä toimii myös Kotkan Ilmailukerho, jossa harrastetaan moottorilentoa. Kotkan ilmailukerhon toiminta juontaa juurensa vuoteen 1936, jolloin kerho aloitti toimintansa nimellä Kotkan Purjelentokerho. Nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1948. Alkuvuosina toiminta keskittyi purjelentoon ja lennokkeihin. Moottorilentotoiminta alkoi vuonna 1984, jolloin kerho herätettiin henkiin noin 20 vuoden hiljaiselosta – toiminta Kymin lentokentällä alkoi vilkkaana. Nykyään Kotkan ilmailukerho lentää Piper Cherokee 140 Mod. -lentokoneella, jonka tunnus on OH-PDU.
Kymin lentokentältä osallistutaan ajoittain myös OI-amatööriradiosemien toimintapäiviin, kuten 4. kesäkuuta 2017 viimeksi OI5AY:llä, erikoisjääkärirykmentin kutsumerkillä.
Forssan seurakunta
Forssan seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Kanta-Hämeessä, Forssan kaupungissa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Tammelan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Esa Löytömäki. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 13 210 jäsentä. . Kaupungin asukkaista kirkkoon kuului 76,87 %.
Forssan seurakunnan perustamisesta tehtiin päätös vuonna 1901, mutta se toteutui vasta vuonna 1922, sen jälkeen kun Forssa edellisenä vuonna oli muodostettu kauppalaksi. Siihen tulivat kuulumaan Forssan tehdasyhdyskunta sekä muutamat ennestään Tammelan seurakuntaan kuuluneet kylät.
Puente Alto
Puente Alto on kaupunki Chilessä. Vuonna 2012 siellä oli 583 471 asukasta. Se on osa Santiagon pääkaupunkialuetta. Puente Altossa on paperi- ja kipsiteollisuutta.
Västanfors IF BK
Västanfors IF BK on vuonna 1916 perustetun Västanfors IF:n jääpallojaostosta irrottautunut jääpalloon erikoistunut seura. Seura sijaitsee Västmanlandin Fagerstan kunnassa, Seura on pelannut 2010-luvulla toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa sen Pohjoislohkossa.
Perustamisensa jälkeen Västanfors IF oli yleisseura, jossa jääpallo oli yksi harrastetuista lajeista. Jääpallossa seuran jääpalloilijat pelasivat 1920- ja 30-luvuilla Keski-Ruotsin sarjassa, jossa muita paikkakuntia olivat Eskilstuna, Örebro, Västerås ja Köping. 1930-luvun puolivälissä rakennettiin paikkakunnalle maapohjainen Västanforsin urheilukenttä. Seura pelasi ensimmäisen kerran Ruotsin jääpallon pääsarjassa eli 1. divisioonassa 1937, mutta putosi ensimmäisen kauden jälkeen alempaan sarjaan. Seura vakiinnutti jääpallotasonsa tultaessa 1950-luvulle niin, että seura oli vuonna 1954 Ruotsin mestaruusottelussa. Siinä Västanfors IF voitti Örebro SK:n numeroin 2-1. Vielä 1970-luvulla vuosina 1972 ja 1973 seura voitti pääsarjan alkulohkonsa pääsemättä kuitenkaan loppuotteluun. Seuran menestys hiipui 1970-luvun loppupuoliskolla. Viimeisin pääsarjakausi on ollut kausi 2004-2005. Kaikkiaan pääsarjakausia on kertynyt 32.
Västanfors IF:stä on tullut pelaajia myös Ruotsin maajoukkueeseen. Tunnetuin lienee Sören Boström, vuosien 1963-77 Västanfors-peluri, sen jälkeen Västerås SK:ssa sekä kaksinkertainen MM vuosina 1981 ja 1983. Muita tunnettuja ovat olleet Swen-Erik Broberg, vuoden 1954 maalikuningas ja Lars Lööw, vuosien 1956 ja 1969 maalikuningas. Anders Jacobsson oli 1979-82 Västanforsin pelaaja ja myöhemmin Ruotsin maajoukkueen valmentaja.
Saavutukset
Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
Cainiao
Toiminta
Yritys lupasi vuonna 2016 toimittavansa lähetyksen Kiinan sisällä 24 tunnissa sekä maailmanlaajuisesti 72 tunnissa.
Historia
Alibaba Group perusti yrityksessä yhdessä kahdeksan muun yrityksen kanssa vuonna 2013. Perustajina toimi Alibaba verkkokaupan lisäksi Kiinan johtavia logistiikkayrityksiä. Yrityksen perustamiseen käytettiin 300 miljardia kiinan yuania (38,54 mrd euroa).
Eero Byckling
Ura
Eero Byckling opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa valmistuen diplomi-insinööriksi 1961, tekniikan lisensiaatiksi 1962 ja tekniikan tohtoriksi 1963. Teknisten opintojen lisäksi hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineena matematiikka Helsingin yliopistossa 1962.
Cainiao
Historia
Yritys on yksi "yksisarvisista" eli erityisen hyvin menestyneistä startupeista ja yritys oli arvioitu 400 miljardin yuanin arvoiseksi vuonna 2018.
Eero Byckling
Ura
Akateemisen uransa Byckling aloitti 1959–1962 assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa. Valmistuttuaan hän täydensi 1962–1964 opintojaan Tanskassa. Palattuaan kotimaahan hän työskenteli aluksi 1964–1965 atomienergianeuvottelukunnan tutkijana. Sitten hän toimi Teknillisen korkeakoulun teoreettisen fysiikan dosenttina vuosina 1965–1973. Hän oli vuodesta 1965 myös Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan dosentti.
Ensimmäisen kerran Byckling työskenteli professorina, kun hän toimi 1965–1966 Helsingin yliopiston virkaa tekevänä professorina. Sitten hän työskenteli lukuvuoden 1966–1967 vierailevana professorina Minnesotan yliopistossa. Palattuaan jälleen kotimaahan hän oli 1967–1968 virkaa tekevänä teoreettisen fysiikan professorina Oulun yliopistossa. Hän toimi siellä professorin työnsä ohella myös teoreettisen fysiikan laitoksen johtajana kaudella 1967–1968. Sen jälkeen hän työskenteli vuodesta 1969 varttuneena tutkijana Teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksessa.
Byckling aloitti ensimmäisen vakinaisen professuurinsa, kun hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston teoreettisen fysiikan professoriksi vuoden 1970 alusta ja hän toimi siinä toimessa elokuuhun 1973 asti. Hänen toimikautensa Jyväskylässä jäi lyhyeksi, joten Jari Elorannan mukaan hänen vaikutustaan teoreettisen fysiikan tutkimuksen kehittymiselle ja muotoutumiselle Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella on vaikea arvioida. Jyväskylästä Byckling siirtyi vuonna 1973 Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan professoriksi. Hän on lisäksi työskennellyt useissa ulkomaisissa yliopistoissa, kuten Kööpenhamina, Amsterdam, Pariisi, Berkeley, MIT ja Stanford.
Eero Byckling toimi valtakunnallisen Fysiikan tutkimuslaitoksen johtajana sen perustamisesta 1996 lähtien eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 2000.
Luottamustehtävät ja opetustyö
Tutkimustyön ja opetuksen ohella Eero Byckling on toiminut monissa tekniikan alan luottamustehtävissä, mm. Suomalaisen tiedeakatemian hallituksessa ja rahavarainhoitajana 1981–85. Hän on ollut mukana perustamassa useita julkisen ja yksityisen sektorin organisaatioita. Vuonna 1979 hän käynnisti Teknillisen korkeakoulun Tietotekniikan osaston perustamisen. Vuonna 1980 hän oli mukana järjestämässä uudelleen Neste Oy:n tutkimustoimintaa ja perusti Jussi Rinnan kanssa yrityksen riskirahoitusyksikön. Yhdessä professori Martti Kailan kanssa hän perusti vuonna 1984 Otaniemen teknologiakylän ja toimi osa-aikaisesti sen ensimmäisenä toimitusjohtajana. CERNin pyynnöstä perustettiin vuonna 1996 valtakunnallinen Fysiikan tutkimuslaitos, jonka uudentyyppisen rakenteen Byckling kehitti ja toimi sen johtajana vuoteen 2000. Hän on myös luonut useita korkean teknologian tuotteita ja kasvuyrityksiä, joiden tuotteista kolme on päätynyt maailmanmarkkinoille.
Opetustoiminnassaan Byckling on toiminut vastuullisena ohjaajana 68 väitöskirjassa ja useassa sadassa diplomityössä. Hänen oppilaistaan kolme on akatemiaprofessoreita ja noin 20 on professoreina useissa eri maissa. Julkaisuista voidaan mainita hänen yhdessä professori Keijo Kajantien kanssa kirjoittamansa kirja Particle Kinematics (1973). Sen ohella hän on laatinut yhteensä noin 120 tieteellistä julkaisua, joita on hänen oman tutkimusalansa eli teoreettisen fysiikan lisäksi muiltakin tieteenaloilta. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1974 ja samana vuonna 1974 hänedtä tuli myös Teknillisten Tieteiden Akatemian jäsen. Vuosina 1984–87 hän oli International Commission for Opticsin varapuheenjohtaja. Sotilasarvoltaan Byckling on aliluutnantti.
Muu toiminta
Fysiikan ja matematiikan ohella Eero Byckling on ollut kiinnostunut jo opiskeluajoista lähtien kaunokirjallisuudesta ja filosofiasta. Luonnonfilosofian seuran esitelmätilaisuudessa ”Miten semantiikka auttaa erottamaan todellisuuden fiktioista?” Bycklingin kuvaili ajatteluaan: ”Lähtökohtana omalle kiinnostukselleni filosofiaan ei ole ollut niinkään akateeminen filosofia vaan yleisesti pyrkimys ymmärtää todellisuutta perinteisen länsimaisen filosofian pohjalta.”
Vuonna 2017 Byckling julkaisi teoksen ''Vienti vetämään – Näin luomme uusia menestyviä vientituotteita'', jossa hän pohdiskelee, miksi Suomessa ei ole syntynyt uusia menestyksellisiä vientituotteita viimeisen neljännesvuosisadan (1991–2016) aikana ja miksi suomalaisten tuotteiden vienti ulkomaille on supistunut. Bykcling tarjoaa teoksessa omia ratkaisujaan ongelmakysymyksiin. Näiden teemojen lisäksi hän käsittelee kirjassaan yritysten ja niiden tuotekehitystoiminnan rahoitusta. Teoksen tausta-aineistona on suuri määrä kansainvälisiä taloutta ja innovaatioita käsitteleviä tutkimuksia.
Perhe
Byckling on vuodesta 1959 ollut naimisissa Kaarina Koskisen kanssa ja pariskunnalla on kaksi lasta.
Lempi Pursiainen
Lempi Pursiainen (o.s. Kärki, 31. tammikuuta 1919 Rautavaara – 26. lokakuuta 2012 Kuopio) oli 13 muistelmateosta ja romaania julkaissut kirjailija. Hänen poikansa on teologi ja poliitikko Terho Pursiainen.
Pursiaisen kirjallinen tuotanto:
Jäätikköjokitulva
thumb|Hubbard Glacier [[Alaskassa 16. heinäkuuta 2002. Jäätikkö on padonnut vuonon eristäen sen Disenchantment Baystä.]] thumb|Jäätikön patoaman järven pinta nousi kymmenessä viikossa melkein 20 metriä, mikä aiheutti purkauksen 14. elokuuta 2002. thumb|Sillan jäänteet jäätikköjärven purkauksen jäljiltä [[Skaftafellin kansallispuistossa Islannissa.]]
Jäätikköjokitulva eli jökulhlaup (islantia, sananmukaisesti ”jäätikköjuoksu”) on äkillinen ja raju jäätikön patoaman jäätikköjärven purkaus. Purkautuminen voi tapahtua esimerkiksi eroosion, lumi- tai maanvyöryn tai maanjäristyksen takia tai yksinkertaisesti siksi, että jäätikköjärven veden paine on kasvanut liian suureksi, jolloin jäätikön muodostama pato murtuu. Alun perin termi jökulhlaup viittasi vain vulkaanisen toiminnan aiheuttamaan jäätikköjärven purkautumaan, mutta nykyään se voi tarkoittaa mitä tahansa rajua vesipurkausta jäätikön patoamasta järvestä.
Jäätikön patoama järvi syntyy tyypillisesti siten, että etenevä jäätikkö tukkii joen tai vuonon. Jäätikköjärvien purkaukset ovat usein toistuvia, koska purkaus ei aina tyhjennä järveä kokonaan. Kun vettä on taas kertynyt järveen riittävästi, tapahtuu uusi purkaus. Purkauksia tapahtuu tyypillisesti kerran vuodessa tai muutaman vuoden välein, usein myöhäiskesällä tai syksyllä. Jäätikköjärvien äkilliset purkaukset voivat aiheuttaa merkittävää tuhoa ja jopa kuolemantapauksia.
Jäätikköjärvien purkauksia tapahtuu vuoristojäätiköillä ympäri maailmaa, etenkin Alaskassa, Kanadassa ja Islannissa. Erityisesti Aasian nopeasti sulavat vuoristojäätiköt ovat vakava riski: sulamisvesien äkillinen purkautuminen uhkaisi kymmenien tuhansien ihmisten henkeä ja aiheuttaisi merkittävää taloudellista tuhoa. Himalajalla on tuhansia jäätikköjärviä, joista vaarallisen nopeasti täyttyviksi on luokiteltu 44. Nepalissa ja Bhutanissa on sattunut jäätikköjärvien purkauksia aiemminkin, mutta ilmaston lämpeneminen on kasvattanut vakavien onnettomuuksien riskiä.
Grímsvötn
Tunnetuin ja yksi eniten tutkituista tapauksista on Grímsvötnin jäätikköjärvi Vatnajökull-jäätikön alla Islannissa. Järvi on muodostunut geotermisen lämmön sulattaessa jäätikön pohjaa, ja se pysyy tavallisesti sulana geotermisen toiminnan ansiosta. Noin 5–6 vuoden välein vesi purkautuu 50 kilometriä pitkää jäänalaista käytävää pitkin. Myös järven alla olevan tulivuoren purkautuminen voi aiheuttaa äkillisen vesipurkauksen.
Esimerkiksi vuonna 1996 jäätikönalaisen tulivuoren purkautuessa sulamisvesien paine Grímsvötnissa kasvoi, joten se tulvi yli äyräiden samalla etsien purkautumistietä kohti merta. Lopulta sulamisvedet purkautuivat jäätikön alta Skeiðará-jokeen. Tämän seurauksena sulamisvedet tuhosivat Skeiðará-joen sillat samalla katkaisten Islantia ympäröivän maantien.
Mýrdalsjökull
Vuoden 1755 purkauksen huippukohdassa Mýrdalsjökull-jäätikön alla olevan Katla-tulivuoren aikaansaaman jäätikköjokitulvan huipun on arvioitu olleen 200 000–400 000 m³/s (vertailun vuoksi Amazonin, Mississippin, Niilin ja Jangtsen yhteenlaskettu virtaama on noin 266 000 m³/s).
Luettelo pikkuplaneetoista: 401 001–402 000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 401001:stä ja päättyen 402000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mekkojärvi (Padasjoki, Arrakoski)
Mekkojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Arrakosken kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Ville Kela
Ville Kela (s. 1. tammikuuta 1975 ) on suomalainen muusikko. Kelan ja hänen veljensä, laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan, muusikkoura alkoi vuonna 1986 Yhdeksäs hetki -yhtyeestä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Pekka ja Susi. Pekka ja Susi voitti rockin Suomen mestaruuden vuonna 1993. Yhtyeen hajottua 1999 Ville Kela on soittanut muun muassa Anssi Kelan taustayhtyeessä, Bilmossa sekä Aleksi Ojalan taustayhtyeessä. Hän on toiminut nykyään musiikin- ja maahanmuuttajaluokanopettajana Meritorin koulussa Espoossa.
Mekkojärvi (Padasjoki, Arrakoski)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,3 metriä mpy.
Ville Kela
Vuodesta 2008 lähtien Kela on soittanut rumpuja Durak-yhtyeessä.
Ville Kela on Pro Fide -yhtyeessä soittaneen Juha Kelan poika. Hän on naimisissa juontaja-toimittaja Eva Kelan kanssa.
Someron seurakunta
Someron seurakunta on seurakunta Varsinais-Suomessa, Someron kaupungissa. Seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakunnassa Paimion rovastikuntaan. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 7 359 jäsentä.
Memphis Maniax
Memphis Maniax oli lyhytaikainen ammattilaistason amerikkalaisen jalkapallon joukkue Memphisistä, Tennesseestä. Joukkue pelasi vain yhden kauden toimineessa XFL-liigassa kaudella 2001 osana Läntistä divisioonaa.
Ainoalla kaudellaan Maniax pelasi runkosarjassa kymmenen ottelua, joista se voitti viisi ja hävisi viisi. Joukkue ei selvinnyt pudotuspeleihin.
Länsisalmi
Länsisalmi on kaupunginosa Vantaan kaakkoisnurkassa Helsingin rajalla. Asutusta alueella on vain vähän: vuoden 2015 alussa kaupunginosan väkiluku oli vain 32. Kaupunginosassa toimii ruotsinkielinen alakoulu Västersundoms skola, johon tulee oppilaita myös muista kaupunginosista ja naapurikunnista. Maisema muodostuu suurimmaksi osaksi pelloista. Kaupunginosaa rajaavat pohjoisessa Porvoonväylä, lännessä Kehä III sekä etelässä ja idässä kaupunginraja. Alueen läpi kulkee Kehä III:a myötäillen Vuosaaren satamarata, joka Kehä III:n ja Porvoonväylän risteyksen tuntumassa sukeltaa Savion rautatietunneliin.
Länsisalmi on myös vanha Helsingin maalaiskunnan maarekisterikylä, joka ulottuu Porvarinlahdelta Vaaralan teollisuusalueelle asti.
Ruotsinkielinen nimi on keskiajalta (1347 Gudstensby, 1520 Wesster ssunde buw). Suomenkielinen nimi on annettu 1957 ja on vakiintunut käyttöön. Ruotsinkielinen ortografia tarkistettiin 1982 muotoon Västersundom.
Helsingin alueliitos
Kaupunginosan eteläkärki, ns. Västerkullan kiila, liitettiin Helsinkiin 1. tammikuuta 2009 osana Lounais-Sipoon osakuntaliitosta. Tällöin Itäväylän eteläpuolisesta osasta tuli osa Salmenkallion kaupunginosaa. Liitoksella muodostettiin maayhteys Helsingin ja Sipoon liitosalueen välille. Samalla katkesi Vantaan yhteys merelle, kun parin kilometrin pituinen kaistale Porvarinlahden merenrantaa siirtyi Helsingille. Helsingin puolelle jäi Vantaan maanomistusta ja Vantaan puolelle Helsingin maanomistusta.
Tulevaisuus
Länsisalmen kaupunginosaan suunnitellaan itämetron metroasemaa ja sen ympärille asuntoaluetta.
Thomas Browne
thumb|Thomas Browne vaimonsa Dorothyn kanssa. [[Joan Carlilen maalaus 1640-luvulta.]] Thomas Browne (19. lokakuuta 1605 – 19. lokakuuta 1682) oli englantilainen oppinut, joka kirjoitti useita teoksia lääketieteestä, uskonnosta, tieteestä ja esoteerisuudesta.
Brownen työt osoittivat suurta uteliaisuutta luontoon ja saivat vaikutteita tieteellisestä vallankumouksesta. Hänen töitään läpäisee toistuva viittaus klassisiin ja raamatullisiin lähteisiin sekä hänen omintakeinen persoonansa. Hänen kirjallinen tyylinsä vaihtelee lajin mukaan tuottaen rikasta, epätavallista proosaa, joka vaihtelee karuista muistilehtiöhavainnoista korkeimpaan barokin lennokkuuteen.
Katarri
Katarri on lääketieteen ja eläinlääketieteen termi, joka tarkoittaa limakalvon tulehdustilaa riippumatta sijaintipaikasta ja taudin kestosta (krooninen tai akuutti katarri). Tunnettuja katarraalisia sairauksia ovat mahakatarri (catarrhus gastricus), keuhkokatarri (catarrhus bronchialis), harvinaisemmin käytetty myös virtsarakon tulehduksesta (catarrhus vesicalis). Heinänuhasta on myös käytetty nimeä catarrhus aestivalis. Hevosella tunnetaan catarrhus sacci aerophori eli hevosen ilmapussintulehdus. Termi on pyritty korvaamaan modernimmilla ja täsmällisemmillä ilmaisuilla.
Dilleniaceae
Dilleniaceae on aitokaksisirkkaisten kasvien heimo, joka on ainoa heimo Dilleniales-lahkossa. Siihen kuuluu noin kolmesataa tai jopa 410 lajia, jotka jaetaan kymmeneen sukuun. Lahkon ja heimon tyyppisuku on dilleniat (Dillenia).
Tuntomerkit
Dilleniaceae-heimon kasvit ovat pensaita tai puita, harvoin liaaneja tai monivuotisia ruohoja, joilla on enemmän tai vähemmän tähtimäisiä ja kivisolumaisia solukarvoja ja soluissaan oksalaattikiteitä. Lehdet ovat kierteisesti, korvakkeettomat, hammaslaitaiset, ja vahvat sivusuonet ovat keskenään samansuuntaiset ja johtavat lehtihampaisiin; ruodissa on tavallisesti palteet. Kukat ovat usein näyttäviä, keltaisia ja moniheteisiä ja sijaitsevat kärjestään nivelikkäiden kukkaperien päissä. Verholehtien määrä vaihtelee 3–20, tavallisesti niitä on kuitenkin viisi, kuten terälehtiäkin, mutta niitä voi olla vähemmänkin. Hetiö on usein epäsymmetrinen, ja heteitä on vähintään kaksi, tavallisesti paljon kiehkurana tai ryhminä. Joskus kukassa voi olla myös joutoheteitä. Ponnen lokeroside on tavallisesti hyvin kehittynyt. Kukassa ei ole mesiäistä. Sikiäin on toisinaan yhdislehtinen; silloin siinä voi olla jopa 20 emilehteä yhteen kasvaneena. Erillisiä emilehtiä on tavallisesti neljästä kahdeksaan, harvoin vain yhdestä kolmeen. Vartalot ovat pitkiä ja luotit pallomaisia tai pistemäisiä. Sikiäimessä on paljon siemenaiheita; usein ne ovat luokkimaisesti taipuneita. Hedelmät ovat kiiltäviä ja verhiön suojaamia tuppiloita, harvoin pähkinämäisiä tai marjamaisia. Siemenissä on vaippa eli arillus.
Levinneisyys
Dilleniaceae-heimon kasvit kasvavat trooppisilla ja lämpimillä alueilla.
Luokittelu
Ryhmän moniheteisyys ei ole osoitus sen sukulaisuudesta leinikkikasveihin (kuten joskus on ajateltu), sillä aitokaksisirkkaisten kehittyneimpien ryhmien tapaan (engl. 'core eudicots') heteet kehittyvät muutamasta aiheesta keskipakoisessa järjestyksessä. Läheisintä sukua Dilleniaceae-heimolle on (super)rosidien laaja ryhmä, joiden kanssa niiden voidaan katsoa muodostavan yhteisen kehityslinjan (kladin), jolle on luonteenomaista korvakkeelliset lehdet.
Dilleniaceae-heimon kymmenen sukua jakautuvat neljään alaheimoon:
Suvut
Heimon suvut, synonyymit suluissa:
Ilveskivi
pienoiskuva|280px|Ilveskivi ilmasta kuvattuna vuonna 2018.
Ilveskivi (ruots. Lostenen) on Pedersören kunnan Yli-Purmon kylässä sijaitseva siirtolohkare. Yksi Suomen suurimmista lohkareista on 16 metriä korkea ja se on saanut nimensä läheisessä maastossa eläneiden ilvesten mukaan.
Kiven alla on halkeamia ja luolia joista on aikoinaan haettu suojaa sotien aikana. Kansantarinoiden mukaan kiven päällä on järjestetty tansseja ja sieltä on saattanut nähdä seitsemän kirkon tornit. Kiven päälle johtavat nykyisin puiset portaat.
Aiheesta muualla
63.37056°N, 23.10472°W
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge
thumb|250px|Kuvankaappaus pelistä Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge (usein lyhyesti Monkey Island 2 tai MI2) on LucasArtsin vuonna julkaisema seikkailupeli. Peli on Monkey Island -sarjan toinen osa. Se kirjoitettiin SCUMM-komentosarjakielellä.
Juoni
Monkey Island 2 alkaa jokin aika The Secret of Monkey Islandin jälkeen, jonka sankari Guybrush Threepwood on rikastunut, mutta tylsistynyt, ja päättänyt hakea uusia seikkailuja, asettaen tavoitteekseen mystisen aarteen Big Whoopin löytämisen. Aluksi hän on kuitenkin jumissa merirosvosaarella, jonka on väkivaltaisin keinoin ottanut kauppasaartoon edellisessä osassa tuhotun merirosvo LeChuckin apuri Largo LaGrande.
Guybrush luo voodoo-nuken, jonka avulla onnistuu karkottamaan Largon. Yhteenoton aikana Largo saa haltuunsa Guybrushin muistona säästämän LeChuckin parran, jonka avulla palauttaa hänet eloon zombina.
Guybrush saa johtolangan Big Whoopista, jonka mukaan aarteen hautaajat piirsivät kartan ja jakoivat sen neljään osaan. Guybrush hakee kartan osat, mutta LeChuck ennakoi tämän ja virittää Guybrushille ansan. Nopeiden juonenkäänteiden jälkeen Guybrush saa Big Whoopin haltuunsa ja joutuu taistelemaan elämästä ja kuolemasta LeChuckia vastaan surrealistiseen loppuratkaisuun.
Eri julkaisut
thumb|Monkey Island 2: LeChuck’s Revengen Amigan julkaisu Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge julkaistiin joulukuussa 1991 MS-DOS:lle ja Amigalle, 1992 Macintoshille ja 1994 FM Townsille. Peli ohjelmoitiin käyttäen SCUMM:n viidettä versiota. Amigan julkaisu oli 32-värinen, muut 256-värisiä. Julkaisujen välillä on muutamia muitakin pieniä eroja, muun muassa osa grafiikasta oli piirretty uusiksi. PC-versio tuki myös Rolandin midi-syntetisaattori MT-32:ta, minkä äänenlaatua on useasti kehuttu. Peli julkaistiin myös erikseen englanniksi, saksaksi, italiaksi, ranskaksi ja espanjaksi.
Monkey Island 2: LeChuck’s Revenge julkaistiin MS-DOS:lle levykkeillä ja CD-ROM:lla. Pelin tekijät olivat skeptisiä CD-ROMin hyödyllisyydestä, ja päättivät karsia kuusi kohtausta, että saivat pelin mahtumaan viidelle levykkeelle.
Hans Assmann
Hans Assmann (9. joulukuuta 1923 Saksa – 19. kesäkuuta 1998 Danderyd, Ruotsi) oli Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla asunut, alkujaan saksalainen, myöhemmin Suomen kansalainen, joka on liitetty useisiin Suomen tunnetuimpiin yhä ratkaisematta oleviin henkirikoksiin.
Entinen rikoskomisario ja Alibin päätoimittaja Matti Paloaro ja neurologian professori Jorma Palo esittivät kirjoissaan Bodomin arvoitus (Palo, 2003) ja Luottamus tai kuolema! Hans Assmannin arvoitus (Paloaro & Palo 2004), että Assmann liittyisi selvittämättömiin murhiin, muun muassa Kyllikki Saaren murhaan, mikä poliisin mukaan ei pidä paikkaansa ja Bodominjärven murhiin. Häntä on epäilty myös KGB:n vakoilijaksi.
Toinen maailmansota
Assmann oli kertomansa mukaan vannoutunut kansallissosialisti, joka toimi jo 18-vuotiaana Waffen-SS-joukoissa. Hän aloitti vuonna 1942 19-vuotiaana Auschwitzin keskitysleirissä vartijana.
Toimittuaan yli kaksi vuotta keskitysleirivartijana Assmann rakastui Heidiin, juutalaisnaiseen, jonka kanssa hän suunnitteli karkaamista leiristä. Asiasta kuitenkin saatiin vihiä, ja Assmann komennettiin itärintamalle Wehrmachtin joukkoihin.
Itärintamalla hänen rykmenttinsä joutui vuonna 1944 puna-armeijan saartamaksi ja lopulta Assmann joutui neuvostoliittolaiselle sotavankileirille. Ennen joutumistaan leirille hän otti kaatuneen asetoverinsa, vääpeli Mart Assenbachin, sotilaspassin ja käytti tämän henkilöllisyyttä, sillä entisenä SS-miehenä ja keskitysleirinvartijana hänet olisi teloitettu.
Guéra
thumb Guéra on yksi Tšadin 22 hallinnollisesta alueesta. Se on muodostettu aluehallinnon uudistuksessa 2002 samannimisesta prefektuurista. Guéran pinta-ala on 58 950 neliökilometriä. Vuonna 2008 alueella arvioitiin olevan noin 438 000 asukasta.
Alueen pääkaupunki on Mongo. Se sijaitsee maan keskiosassa Bathan eteläpuolella. Alueen asukkaista noin kaksi kolmannesta on hadjaraita, viidennes arabeita.
Enso-Gutzeitin Kotkan tehtaiden konttorirakennus
thumb Enso-Gutzeit Oy:n Kotkan tehtaiden konttorirakennus on jugend-tyylinen rakennus Kotkassa Kotkansaarella. Rakennus on vuodelta 1903 ja sen suunnitteli arkkitehtitoimisto Lindahl & Thomé. Rakennus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Lähteet
60.46464°N, 26.95617°W
Pekka Pöyry
Pekka Juhani Pöyry (10. joulukuuta 1939 Helsinki – 4. elokuuta 1980 Helsinki ) oli suomalainen saksofonisti ja huilisti. Hänet tunnettiin muun muassa Tasavallan Presidentti- ja Islanders-yhtyeistä. Näiden lisäksi Pöyry soitti muun muassa Jukka Tolosen ja Pekka Pohjolan 1970-luvun soololevyillä sekä Heikki Sarmannon eri projekteissa. Pöyryllä oli myös omia orkestereja, kuten Pekka Pöyry Quartet ja Pekka Pöyry Quintet.
Eldoradon viimeinen valtias
pienoiskuva|Tarinan ensimmäinen sivu. Eldoradon viimeinen valtias on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä ankkasarjakuva, jossa Roope, Aku ja pojat etsivät Eldoradon kadonnutta kultakaupunkia Kulta-Into Pii kannoillaan. Se julkaistiin ensi kertaa vuonna 1998.
Don Rosa piirsi tarinan juhlistaakseen ankkapiirtäjäksi ryhtymisen kymmenvuotispäivää. Tämän takia hän teki tarinasta lähes samantyylisen kuin ensimmäisestä ankkasarjastaan Auringon poika vuodelta 1986. Auringon pojassa Roope ja Kulta-Into kilpailivat Inkojen kadonneesta kullasta Perussa. Eldoradon viimeisessä valtiaassa etsitään jälleen kadonnutta aarretta Etelä-Amerikasta.
Pekka Pöyry
Musiikkiura
Pekka Pöyryn äiti oli diplomipianisti, arkkitehti Marja Pöyry o.s. Paatela ja isä arkkitehti Olli Pöyry. Pöyry kiinnostui jazz-musiikista kouluiässä ja ryhtyi opiskelemaan viulun ja klarinetin soittoa. Pääinstrumentiksi vakiintui kuitenkin Charlie Parkerin innoittamana alttosaksofoni. Lisäksi hän soitti huilua ja sopraanosaksofonia.
Eldoradon viimeinen valtias
Don Rosalla on tapana perustaa aarteenmetsästystarinansa aitoon historiaan, ja sitä löytyy tästäkin tarinasta.
Paikkasidonnainen taide
thumb|300px|Richard Serra, Fulcrum. 1987.
Eldoradon viimeinen valtias
Juoni
Roope, Aku ja pojat ovat tarinan alussa Floridan rannikon vesillä etsimässä aarteita, ja he löytävät kultalaatan, joka kuului saksalaiselle Welser-pankille. Laatan salaperäisyys vie ankat Nürnbergiin, jossa Roope ostaa pankin. Pankki kuului alun perin Kulta-Into Piille, ja tämä lähtee varjostamaan Roopea.
Paikkasidonnainen taide
Paikkasidonnainen taide on taidesuuntaus, johon lukeutuu teoksia niin ympäristötaiteen, performanssin kuin mediataiteenkin alueilta. Paikkasidonnaisessa taiteessa paikan merkitys korostuu teoksen nimittävänä tekijänä. Paikkaa voidaan lähestyä myös sosiaalisena rakenteena, jolloin paikkasidonnaisista lähtökohdista luotu taideteos nojaa paikalliseen kulttuuriin ja sen historiaan tai rajatun ryhmän viestintään sekä yhteisön toimintaan. Paikkasidonnainen taide tulee parhaiten ymmärretyksi kontekstissa, jonka ehdoilla se on luotu.
Eldoradon viimeinen valtias
Juoni
Ankat tutkivat kultalaattaa ja Welser-pankista jäljelle jäänyttä lipasta, ja heille selviää, että kolme luopioretkikuntaa samosivat pitkin Etelä-Amerikkaa ja kohtasivat toisensa Omagua-nimisen muinaisen intiaanikaupungin alueella. Joukkiot tekivät siellä sopimuksen Omaguan omistuksesta. Sudenpentujen käsikirja kertoo, että Omagua oli intiaanien käyttämä nimitys El Doradosta. Ankat matkaavat Kolumbiaan ottamaan asiasta selvää Kulta-Into Pii perässään.
Paikkasidonnainen taide
Paikkasidonnaisesta taiteesta käytetään joskus sanoja in situ, tai in situ -periaate.
Eldoradon viimeinen valtias
Juoni
Kolumbiassa Ankat matkaavat Teusáca-järvelle, jonka Roope juoksuttaa kuiviin uskoen El Doradon olevan kyseisessä järvessä. Kulta-Into Pii yrittää estää Roopea, mutta ei onnistu. Roope kuitenkin lopulta tajuaa, ettei Teusáca-järvi ole El Dorado, koska sieltä ei löydy kultaa. Pojat kuitenkin keksivät, että El Doradon pankin omistaja piilotti El Doradon läheiselle kukkulalle, missä oli ennen järvi. Pii kaappaa pojat ja rupeaa Roopen kanssa neuvottelemaan Welser-pankista (eli El Doradon pankista). Aku sen sijaan vapauttaa pojat samalla kun kallio romahtaa ja paljastaa El Doradon. Pii juhlii voittoaan, koska hän sai pankkinsa takaisin, mutta Roope myi hänelle vain pankin, eikä sen ainoaa tiliä, mikä kuuluu Omaguan eli El Doradon kaupungin omistajalle, ja Roope nimenomaan osti kaupungin. Näin ollen kulta kuuluu Roopelle. Pii häviää taas, ja Roope toteaa, ettei Pii ole koskaan maksanut El Doradon talletuksesta korkoa. Pii tajuaa, että El Doradon kultamäärän koronkorko 469 vuodessa tekee... koko maailman rahat, ja hän pyörtyy. Silloin paikalle saapuu Kolumbian verohallituksen tarkastajia, jotka toteavat, että Omaguan pankki ei ole maksanut veroja vuoden 1579 jälkeen, ja että pankki otettiin valtion omistukseen jo vuonna 1637. Näin ollen Roope ei siis koskaan omistanut El Doradoa, mutta sai kuitenkin pitää sen omistuskirjan. Lopuksi Roope vihjaisee karttamyyjälle, että eräs kartta varmasti kiinnostaa Piitä. Kyseessä on kartta Manco Capacin eli Auringon pojan temppelille. Pii raivostuu, koska hän hävisi Roopelle heidän kilvoitellessa kyseisetä temppelistä.
Paikkasidonnainen taide
Alkutaival
Ilmiötä voidaan jäljittää 1960-luvun avantgardeen, jolloin taiteilijat, ja etenkin kuvanveistäjät ryhtyivät sijoittamaan teoksiaan paikkoihin, joihin yleisöjen oli mahdotonta päästä. Maataiteilijoiksi tunnustautuneet taiteilijat kuten Robert Smithson ja Richard Long valmistivat teoksensa asutuskeskuksissa sijaitsevien gallerioiden ulkopuolelle ja toivat näyttelyihin dokumentaatioita teoistaan. Tästä seuraten paikka, jonne dokumentaatioita koskeva teos oli tehty tuli ymmärretyksi yhtä merkittävänä osana taideteoksen merkitystä kuin itse teos. Tämä tulkinta jatkoi minimalistisen taiteen teoriaa esittäen, että paikan mieltämiseen vaikuttivat katsojan ideologiset mieltymykset. Tämä merkitsi modernistisen taiteen ehtojen kyseenalaistumista, sekä taideteoksen ilmaisun siirtymistä teoksesta kontekstiin. Paikka muuttui tällöin olennaiseksi osaksi taideteosta ja toimi teoksen subjektina. Termi "site-spesific art" alkoi hiljailleen vakiintua 1970-luvun puolenvälin jälkeen. Suomessa taidemuoto sisällytetään perinteisesti ympäristötaiteen ala-kategoriaksi.
Moby Dick
Moby Dick on Herman Melvillen romaani vuodelta 1851. Kirjassa valaanpyyntialus Pequodille merimieheksi pestautunut Ishmael, entinen opettaja, kertoo kapteeni Ahabin epätoivoisesta yrityksestä pyydystää valkoinen valas, Moby Dick. Teoksessa yhdistyy jännittävä seikkailukertomus, realistinen kuvaus 1800-luvun merimiesten elämästä valaanpyyntialuksella sekä syvällinen pohdiskelu hyvän ja pahan vastakkaisuudesta ja elämän tarkoituksen etsimisestä.
Pekka Pöyry
Musiikkiura
Valmistuttuaan oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1966 Pöyry päätti ryhtyä ammattimuusikoksi. Samana vuonna hän edusti Yleisradiota EBU:n konsertissa Lontoossa. 1960-luvun puolivälissä hänellä oli oma kvartettinsa yhdessä pianisti Eero Ojasen, basisti Teppo Hauta-ahon ja rumpali Reino Laineen kanssa. Vuoden 1966 Porin jazzfestivaalien jälkeen yhtyeeseen liittyi laulajaksi norjalais-suomalainen Pia Skaar. Toukokuussa 1967 Pöyry esiintyi Erik Lindströmin kvintetin riveissä Tallinnan jazzfestivaaleilla, ja samana vuonna hän liittyi Kirkan taustayhtyeeseen, The Islandersiin.
1960–1970-luvun taitteessa Pöyry liittyi progressiivista rockia esittäneen Tasavallan Presidentin riveihin. Yhtyeen kitaristin Jukka Tolosen ohella Pöyry oli yhtyeessä johtava kappaleenkirjoittaja, ja ryhmästä muodostui yksi kaikkien aikojen merkittävimmistä suomalaisista progeyhtyeistä. Yhtye yritti myös kansainvälistä läpimurtoa esiintymällä muun muassa Readingin rockfestivaaleilla Englannissa vuonna 1973. Se kuitenkin hajosi vuonna 1974.
Vuonna 1975 Pöyry kiersi Pohjois-Eurooppaa Nordjazz-kvintetin kanssa, ja myöhemmin hän liittyi Heikki Sarmannon orkesteriin. Tästä orkesterista kehittyi myöhemmin UMO Jazz Orchestra, jossa Pöyryllä oli merkittävä rooli. UMO:n riveissä Pöyry esiintyi muun muassa Ljubljanan festivaaleilla silloisessa Jugoslaviassa vuonna 1976. Konsertteja oli myös Puolassa, Tšekkoslovakiassa, Kuubassa, Neuvostoliitossa, Englannissa ja Yhdysvalloissa yhdessä muiden yhtyeiden kanssa. 1970-luvun lopulla hän soitti muun muassa yhtyeissä Taurus, Middle-Earth Band ja Conjunto Baron.
Pekka Pöyry soitti viimeisen keikkansa Elmupolilla 3. elokuuta 1980 The Middle-Earth Bandin kanssa. Hän sairasti kaksisuuntaista mielialahäiriötä ja teki itsemurhan hirttäytymällä 4. elokuuta. Pöyry on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Levytyksiä
Helsingin Sanomat luetteli muistokirjoituksessaan Pekka Pöyryn merkittävimpiä levytyksiä:
Moby Dick
Teosta hyljeksittiin omana aikanaan. Vasta ensimmäisestä maailmansodasta palannut sukupolvi löysi Moby Dickin ja kohotti Melvillen eturivin amerikkalaisten kirjailijoiden joukkoon. Kirjan ensimmäinen versio ilmestyi Britanniassa nimellä The Whale. Kuukautta myöhemmin se ilmestyi Yhdysvalloissa, jolloin sen menekkiä yritettiin edistää vetävämmällä nimellä Moby-Dick.
Kirjassa esiintyvä valas on kaskelotti.
Juoni
Kirjan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvulle. Tarina alkaa, kun nuori mies nimeltä Ishmael päättää lähteä valaanpyyntiin. Hän matkustaa Nantucketiin ja yöpyy Suihkuttavan valaan majatalossa. Siellä hän ystävystyy Queeqeg-nimisen villin kanssa, joka on kokenut harppuunamies. He pestautuvat yhdessä Pequod-nimiselle purjeilla kulkevalle valaanpyyntilaivalle. Juuri pestautumisensa jälkeen Ishmaelia ja Queeqegiä vastaan kävelee omituinen kerjäläinen, joka kertoo heille Pequodin kohtalosta omituisesti höpisten:
Ishmael luulee miestä hulluksi ja käskee hänen häipyä. Seuraavana päivänä he nousevat Pequodiin, kun alus on lähdössä kolmivuotiselle purjehdukselle.
Aluksen kapteeni on nimeltään Ahab. Ahabilla on valaanluusta tehty puujalka, sillä tarunhohtoinen valkoinen kaskelotti Moby Dick katkaisi hänen toisen jalkansa. Ahab janoaa kostoa. Hän on valmis uhraamaan kaiken tappaakseen valkoisen valaan, ja alkaa tulla fanaattiseksi. Ahabin hullu yritys aiheuttaa kapinahenkeä. Pequodin ensimmäinen perämies Starbuck asettuu Ahabia vastaan, mutta Ahab ei kuuntele. Hän aikoo tappaa Moby Dickin – tai kuolla yrittäessään.
Jokainen kerta, kun Pequodia vastaan purjehtii toinen laiva, Ahab kysyy: Lopulta he löytävät Moby Dickin, ja lähtevät ajamaan sitä takaa. Miehet kamppailevat valasta vastaan kolme päivää, ja iskevät siihen useita harppuunoita. Kolmantena päivänä valas pirstoo veneet ja syöksyy kohti laivaa, rikkoen sen kyljen keulan vierestä ja laiva alkaa upota. Ahab ymmärtää kohtalonsa koittaneen ja raivoaa viimeisiksi sanoikseen Moby Dickille ajavansa häntä takaa viimeiseen henkäykseensä asti. Huutonsa jälkeen Ahab heittää viimeisen harppuunan valaaseen, mutta takertuu itse juoksevaan harppuunaköyteen ja lentää veneestä syvyyksiin. Heti tämän jälkeen Pequod painuu kokonaan pinnan alle, synnyttäen valtavan pyörteen. Pyörre hukuttaa kaikki miehet, lukuun ottamatta Ishmaelia, joka ainoana henkiinjääneenä ajelehtii kauempana. Myöhemmin toinen laiva poimii Ishmaelin mukaansa.
Kirjoitustyö
Ennen Moby Dickin kirjoittamista Melville matkasi neljä kuukautta Euroopassa, missä luki Immanuel Kantin ja Georg Wilhelm Friedrich Hegelin filosofiaa. Lisäksi hän luki muun muassa Jean-Jacques Rousseaun Tunnustuksia ja Johann Wolfgang von Goethen omaelämäkerran. Melville palasi kotiinsa helmikuussa 1850, jolloin aloitti 18 kuukautta kestäneen kirjoitusurakan.
Melville käytti romaanin kirjoittamisessa hyväkseen omia kokemuksiaan valaanpyynnistä. Lisäksi hän sai innostusta Owen Chasen noin vuonna 1820 julkaisemasta kertomuksesta valaanpyyntialus Essexistä ja Jeremiah N. Reynoldsin vuonna 1839 julkaistuista muistiinpanoista Tyynellämerellä hyökkäilleestä valkoisesta kaskelotista Mocha Dickistä. Kirjan muotoon vaikutti myös kirjailija Nathaniel Hawthorne, jonka Melville tapasi Pittsfieldissä kesällä 1850. Kirjailijat puhuivat keskenään monista filosofisista asioista. Hawthorne vakuutti Melvillen muokkaamaan tarinastaan allegorisen suoran valaanpyyntiseikkailun sijaan.
Paikkasidonnainen taide
Tilted Arcin kiista
Vuonna 1981 Richard Serran 3,5 metriä korkea veistos Tilted Arc asennettiin New Yorkin Federal Plaza -aukiolle. Se aiheutti valituksia, koska teos oli aukion poikki kävelevien ihmisten kulkuväylien tiellä. Asian johdosta käydyssä julkisessa kuulemisessa neljä vuotta myöhemmin teos äänestettiin siirrettäväksi. Serra vastusti vetoamalla teoksen paikkasidonnaisuuteen ja sanoi, että "teoksen siirtäminen tuhoaisi sen". Vuonna 1989 teos purettiin ja se myytiin romumetalliksi.