cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Andrei Lomakin
Andrei Lomakin (3. huhtikuuta 1964, Voskresensk, Neuvostoliitto – 9. joulukuuta 2006, Detroit, Yhdysvallat) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Philadelphia Flyers varasi Lomakinin 7. kierroksella vuonna 1991. Lomakin liittyi Flyersin joukkueeseen heti seuraavana syksynä ja pelasi kaksi täyttä kautta joukkueessa ennen kuin Florida Panthers kaappasi hänet kesän 1993 laajennusdraftissa. Floridassa Lomakin pelasi kaksi kautta ja teki sitten syksyllä 1995 sopimuksen Sveitsin liigan Fribourg-Gottéroniin. Yhden Sveitsissä pelatun kauden jälkeen Lomakin siirtyi pelaamaan Saksaan. Hän pelasi puolitoista kautta Eisbären Berliinin joukkueessa ja lopetti kauden 1996-1997 Frankfurtissa. Tämä kausi jäi myös hänen viimeisekseen.
Lomakin oli voittamassa pronssia vuoden 1982 alle 18-vuotiaiden EM-kisoissa Ruotsissa sekä kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa niinikään Ruotsissa vuonna 1984. Aikuisten arvokisoissa Lomakin voitti MM-pronssia vuonna 1991 ja Olympia kultaa Calgaryssa 1988.
Hän kuoli 2. joulukuuta 2006 pitkällisen sairauden jälkeen.
Arkadi ja Boris Strugatski
thumb|Boris Strugatski vuonna 2006. Arkadi Natanovitš Strugatski (28. elokuuta 1925 Batumi, Gruusian SNT – 12. lokakuuta 1991 Moskova) ja Boris Natanovitš Strugatski (14. huhtikuuta 1933 – 19. marraskuuta 2012 Pietari ) eli Strugatskin veljekset ovat tunnetuimpia neuvostoliittolaisia tieteiskirjailijoita. He kirjoittivat teoksensa yhteistyössä.
Boris Strugatski kirjoitti veljensä kuoleman jälkeen vielä kaksi romaania, mutta keskittyi lähinnä kantaa ottavaan kirjoitteluun demokraattisen opposition lehdistössä. Hän kävi myös oppositiolehti Novaja Gazetassa kirjeenvaihtoa Mihail Hodorkovskin kanssa tulevaisuudenvisioistaan.
Kirjallinen tuotanto
Kommunistisen utopiakirjallisuuden parissa uransa 1950-luvulla aloittaneet Strugatskit joutuivat 1960-luvun lopulla sensuurin hampaisiin vähentäessään teknologisia painotuksia ja keskittyessään heijastamaan oman aikansa todellisuutta mielikuvituksellisten elementtien avulla ja yleissävyn muuttuessa pessimistisemmäksi. Myöhemmästä linjastaan kirjailijat itse käyttävät nimitystä "yhteiskuntafantasia". Se tarjoaa kriittisen näkökulman nykyhetken ilmiöihin esittämällä ne etäännytetyssä muodossa (eli kärjistettyinä ja fantasiamaailmaan sijoitettuna).
Strugatskien teoksista tunnetuimpia on Stalker: Huviretki tienpientarelle (1972), jonka pohjalta Andrei Tarkovski ohjasi elokuvan Stalker (1979). Myös Fjodor Bondartšukin ohjaama elokuva Asuttu saari pohjautuu heidän teokseensa.
Nuoruustango (albumi)
Nuoruustango on Olavi Uusivirran esikoisalbumi, joka julkaistiin 2003. Kappale "Raivo härkä" esiintyi mm. Pahat pojat -elokuvassa. Julkaisija oli New Spirit, joka on Universalin tytäryhtiö.
Mika Kuusisto
Mika Juhani Kuusisto (s. 13. joulukuuta 1967 Jurva) on entinen suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Kuusisto edusti seuratasolla Ilmajoen Kisailijoita ja voitti Suomen mestaruuden vapaan tyylin 50 kilometrillä vuonna 1990 ja takaa-ajohiihdossa vuonna 1991. Hän on koulutukseltaan koululiikunnan ohjaaja, ammatikseen hän on tällä hetkellä maanviljelijä.
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2019 – Lohko A
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailujen 2019 A-lohkossa pelasivat Ranska, Nigeria, Norja ja Etelä-Korea.
Kurinpito
Fair-play-pisteitä käytetään lohkoissa joukkueiden ollessa tasapisteissä. Pisteet lasketaan seuraavalla tavalla:
Nerjungrin lentoasema
Nerjungrin lentoasema, myös Nerjungri–Tšulmanin lentoasema tai Tšulmanin lentoasema on lentoasema Sahan tasavallan eteläosassa Nerjungrin piirissä, kahdeksan kilometriä Tšulmanista pohjoiseen. Nerjungrin kaupunkia palveleva lentoasema on siviililiikenteen käytössä. Lentoasemalta on päivittäinen yhteys tasavallan pääkaupunkiin Jakutskiin sekä Etelä-Siperiassa sijaitsevaan Novosibirskiin.
Olga Fjodorovna
pienoiskuva|Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna vuonna 1879 Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna Romanova (ven. Ольга Фёдоровна) (20. syyskuuta 1839 Karlsruhe, Badenin suurherttuakunta – 12. huhtikuuta (J: 31. maaliskuuta) 1891 Harkova, Venäjän keisarikunta), syntyjään prinsessa ja maakreivitär Cäcilie Auguste von Baden oli suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš Romanovin puoliso.
Suku ja perhe
vasen|pienoiskuva|232x232px|Prinsessa Cäcilie Auguste von Baden, Richard Lauchert n. 1855, [[Eremitaaši|Eremitaašin taidemuseo, Pietari]]
Hänen vanhempansa olivat Badenin suurherttua Leopold (1790–1852) ja Ruotsin prinsessa Sofia Vilhelmina Katarina Maria Lovisa Charlotta Anna (1801–1865). Heille syntyi kahdeksan lasta, joista Cäcilia oli nuorin. Hänen veljensä suurherttua Fredrik I (1826–1907) oli Ruotsin kuningatar Viktorian (1862–1930) isä. Ruotsin kuningas Kustaa III oli prinsessa Cäcilian isoisoisä. vasen|pienoiskuva|309x309px|Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna 1860-luvulla, Camille Silvyn valokuva Cäcilien lapsuudessa vuosien 1849-1849 levottomuudet pakottivat suurherttuan perheen pakenemaan Karlsruhesta Koblenziin. Cäcilie oli 12-vuotias, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1852. Prinsessa Cäcilie sai spartalaisen ja ankaran kasvatuksen. Hänen suhteensa vanhempiinsa oli pikemminkin muodollinen kuin hellä. Hän sovelsi myöhemmin samoja periaatteita kasvattaessaan omia lapsiaan. Hänestä kasvoi teräväkielinen tyttö, nokkela ja hyvinkoulutettu.
Korkeat poskipäät ja kapeat, viistot silmät olivat hänen ulkonäössään silmiinpistävän euraasialainen piirre. Tämän vuoksi kiersi ilkeitä huhuja, että hänen biologinen isänsä olisi juutalainen pankkiiri nimeltä Haber, koska hänen vanhemmillaan oli ollut suhteessaan välirikko vuoden 1833 jälkeen. Venäjän hovissa häntä kutsuttiin selän takana pilkkanimellä Frau Haber. Asialle ei ole olemassa mitään virallista todistetta. Kuningatar Viktorian mukaan Cecilie oli hienopiirteinen, aivan erinäköinen kuin vanhempi sisarensa prinsessa Marie von Leiningen, mutta huonoryhtinen ja kumaraselkäinen. Suuriruhtinas Mihail oli kuningattaren mielestä miellyttävä, lempeä ja hienokäytöksinen, täysin erilainen kuin veljensä Konstantin ja sisarensa. He olivat vierailulla Windsorin linnassa vuonna 1860.
Ei tiedetä, kuinka suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš ja prinsessa Cäcilie tapasivat, mutta heidän liittonsa oli rakkausavioliitto ja he olivat onnellisia yhdessä. Nikolai I:n neljästä pojasta ainoastaan Mihail pysyi uskollisena aviopuolisolleen koko elämänsä. Cäcilie oli kihlajaisten aikaan 16-vuotias. Mihail kertoi kälylleen Maria Aleksandrovnalle Cäcilien valinneen nimekseen Olga Fjodorovna, koska Mihail ei pitänyt Cäcilie-nimestä. Heidät vihittiin Pietarissa Talvipalatsin kappelissa 16. (J: 28.) elokuuta 1857.
Avioliitto ja elämä suuriruhtinattarena
Pariskunta pysyi läheisinä ja heidän avioliittonsa oli onnellinen. He asuivat omassa suuressa asunnossaan Pietarissa, Mihailovskin uudessa palatsissa (ven. Ново-Михайловский дворец), joka valmistui heille vuonna 1861, jossa oli ajalle poikkeuksellisesti viemäröinti, kuumailmalämmitys ja vuodesta 1889 lähtien myös sähkövalo. Heillä oli myös kesäasunto Mihailovskoje Pietarhovissa ja Gruševska, suuri asuinhuvila Krimillä. Pariskunnalle syntyi seitsemän lasta. Suuriruhtinatar Olga, joka oli miestään vahvempi persoonallisuus, oli perheen hallitseva voima. Hän kasvatti seitsemän lastaan ​​rautaisella kädellä, kuten hänet itsensäkin oli kasvatettu. Hän vaati lapsiltaan täydellistä tottelevaisuutta. vasen|pienoiskuva|200x200px|Mihailovskin uusi palatsi, arkkitehti [[Andrei Stackenschneider|Andrei Ivanovits Stackenschneider 1857-1862, Palatsirantakatu Pietari]] Hän oli erityisen läheinen vanhimman poikansa suuriruhtinas Nikolai Mihailovitšin kanssa, jonka älylliset intressit olivat hänen itsensä kaltaiset, mutta hän pysyi etäisenä ja kylmänä muita lapsiaan kohtaan. Hänen toinen poikansa, suuriruhtinas Mihail Mihailovitš, joka ei ollut älyllisesti lahjakas (äiti ​​kutsui häntä hölmöksi), oli hänelle jatkuva pettymyksen aihe. Vuonna 1879 Olga ja suuriruhtinatar Maria Pavlovna järjestivät avioliiton ainoan tyttären, suuriruhtinatar Anastasia Mihailovnan ja Maria Pavlovnan veljen, Mecklenburg-Schwerinin suurherttua Friedrich Franz III:n välillä. Anastasian mielipidettä ei kysytty avioliiton suhteen ja hän oli katkera kasvatuksestaan ​​ja suhteestaan ​​äitiinsä. Anastasian tytär Cäcilie kertoi, että kun Anastasia oli omissa kihlajaisissaan tehnyt jotain väärin, äiti Olga lähetti hänet nukkumaan kuin tuhman lapsen. Oli myös aprikoosipuu, joka kuului Anastasialle, mutta jonka hedelmiä hän ei saanut itse syödä.
Aleksanteri III:n hallituskaudella valtiosihteeri Aleksandr Polovtsov esitti päiväkirjoissaan epäsympaattisen kuvan suuriruhtinatar Olgasta. Vaikka hän myönsi naisen olleen fiksu, hän kuvaili häntä: "'Pistäväkielinen, riitaisa, joutilas nainen joka ei tehnyt muuta kuin istui palatsissaan Neva-joen rannalla ja katseli ikkunastaan ulkona käveleviä ihmisiä ja puhui heistä ilkeitä asioita. Hän oli vain teräväkielinen yläluokkainen nainen, jolla ei ollut muita harrastuksia, kuin juoruilla ja pitää huolta lastensa etuoikeuksista.'"Suuriruhtinatar Olga Fjodorovnalla oli vahva ja temperamenttinen luonne sekä terävä-älyinen. Hän teki monia piikikkäitä muistioita Aleksanteri III:lle ja keisarinna Maria Fjodorovnalle. Hän oli erityisen raivoissaan keisarin päätöksestä rajoittaa suuriruhtinaiden arvonimien määrää, joihin eivät kuuluneet hänen omat lapsenlapsensa. Vuonna 1886 tuli voimaan laki, jonka mukaan suuriruhtinaan ja suuriruhtinattaren arvonimien myöntäminen rajattaisiin keisarin lapsiin ja lapsenlapsiin. Seuraavien sukupolvien arvonimiksi tulisi ruhtinas ja ruhtinatar ja puhuttelunimeksi korkeus eikä keisarillinen korkeus. Aleksanteri III, joka käytti Olgasta selän takana pilkkanimeä "Haber-täti", sanoi kerran hänestä ärsyyntyneenä:"'Kaikki tunnustavat Olga Fjodorovnan älykkääksi naiseksi. Mitä tämä äly on? Hän juoruilee ja lukee tyhjänpäiväisiä romaaneja, eikä halua tehdä mitään vakavastiotettavaa.' "Hän oli ainoa Romanov-suvussa, jolla ei ollut mitään virallisia valtiollisia tai julkisia tehtäviä, joten hän omisti aikansa kokonaan perheelleen, puolisolleen ja lapsilleen. Hänestä ei pidetty hovissa hänen voimakkaan ja hallitsevan luonteensa ja ilkeän kielensä vuoksi. vasen|pienoiskuva|303x303px|Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna Romanova, prinsessa Cecilie von Baden (1839–1891) poikansa Sergein kanssa n. 1870
Peukaloruuvi (albumi)
Peukaloruuvi on Jukka Kuoppamäen vuonna 1970 julkaistu kokoelma-albumi, joka koostuu PSO:lle vuosina 1966–1970 tehdyistä levytyksistä. Kokoelman myynti jäi vaatimattomaksi.
Olga Fjodorovna
Elämää Kaukasuksella
vasen|pienoiskuva|365x365px|Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna vuonna 1886 Suuriruhtinas Mihail nimitettiin vuonna 1862 kenraalikuvernööriksi Kaukasukselle, missä hän hoiti tehtäväänsä lähes 20 vuoden ajan. Hän ja suuriruhtinatar pitivät hovia Tbilisin palatsissa, ja heidän seitsemästä lapsestaan neljä syntyi Kaukasuksella. Vaikka he asuivatkin kaukana pääkaupungista, suuriruhtinatar Olga sopeutui kuitenkin niin hyvin puolisonsa synnyinmaan tapoihin, että piti itseään täysin venäläisenä.
Kenraalikuvernöörin puolisona hänellä oli jonkin verran päätösvaltaa, ja hän perustikin Kaukasukselle alueen ensimmäiset tyttökoulut ja naiskoulutuslaitokset. Hän oli myös järjestämässä lääkintäpalveluja etenkin Venäjän-Turkin sodan aikana vuosina 1877-1778. Olga halusi olla perillä siitä, mitä hänen ympärillään tapahtui, ja hän teki tarkkoja havaintoja. Vuosia myöhemmin eräs hänen hovinaisistaan kuvaili häntä seuraavasti:"'Harvinaisen älykäs nainen, jolla oli erittäin terävä arvostelukyky. Joissain piireissä häntä melkein pelättiin hänen pahanilkisten, mutta osuvien ja todenperäisten huomautustensa vuoksi. Itse sain häneltä osakseni vain ystävällistä huomaavaisuutta ja hienotunteisuutta – –'."pienoiskuva|267x267px|Suuriruhtinar Olga Fjodorovna aviomiehensä ja poikiensa ympäröimä 1880-luvulla Suuriuhtinatar Olga osallistui virallisiin seremonioihin varakuninkaan vaimona ja monien hyväntekeväisyysjärjestöjen tukemiseen, erityisesti naisten koulutuksen alalla. Suuriruhtinatar perusti vuonna 1864 suurelta osin henkilökohtaisilla varoillaan Tiflisiin naiskoulun, joka myöhemmin nimettiin suuriruhtinatar Olga Fjodorovnan naisten kymnaasiksi. Hän perusti myös ensimmäisen Ossetian tyttökoulun, joka sai nimekseen Ossetian Olginski. Hänestä tuli myös Pjatigorskissa sijaitsevan sairaalan suojelija, jonka nimi oli Pyhä Olga. Vuonna 1884 Pietarissa suuriruhtinatar Olgasta tuli uuden Aleksandriskin miesten sairaalan (nyk. kaupungin psykiatrinen sairaala nro 7) suojelija. Yksi Tbilisin kaduista, Olginskaja nimettiin hänen kunniakseen. Myös Olginskajan kylä (nykyinen Pohjois-Ossetian oikeanpuoleinen alue) nimettiin hänen mukaansa.
Peukaloruuvi (albumi)
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Olga Fjodorovna
Elämän viimeiset vuodet
Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna kuoli Nikolai I:n miniöistä nuorimpana, joitain vuosia ennen omaa poikaansa. Hän oli vuosien ajan kärsinyt huonosta terveydestä ja yrittänyt turhaan löytää sopivia hoitoja Keski-Euroopan kylpylöistä.
Olga, joka oli perinteistä tietoinen ja syvästi harras, kärsi kauhean iskun, kun hänen toiseksi vanhin poikansa, suuriruhtinas Mihail Mihailovitš solmi epäsäätyisen avioliiton Sofie Nikolajevna Merenbergin, kreivitär de Torbyn kanssa San Remossa 26. helmikuuta 1891. Avioliitto ei ollut pelkästään morganaattinen vaan myös laiton keisarillisen perheen säädösten mukaan ja aiheutti suuren skandaalin hovissa. Suuriruhtinas Mihail Mihailovitšilta riistettiin sotilasarvo ​​ja keisarillisen hovin adjutantin asema, ja häneltä kiellettiin myös eliniäksi paluu Venäjälle. Kun Olga kuuli poikansa morganaattisesta avioliitosta, hän loukkaantui syvästi ja sairastui. Muutamaa päivää myöhemmin hän lääkäreidensä vaatimuksesta lähti Gruševska-huvilalleen Krimillä lähellä Ai-Todorin niemeä, hoitamaan terveyttään.
Suuriruhtinatar Olga lähti Krimille yksin 28. maaliskuuta 1891. Hän oli kertonut keisarinna Maria Fjodorovnalle, ettei voinut hyvin ja halusi kerätä voimiaan rauhassa. Olga sairastui junamatkalla vielä samana iltana ja palasi Harkovan palatsiin useita tunteja myöhemmin. Hänen junavaunuunsa kutsuttiin lääkäreitä, jotka määräsivät hänet siirrettäväksi keisarilliseen odotushuoneeseen. Hän oli siellä yksin kaksi kokonaista päivää ainoastaan palvelijoidensa seurassa, kunnes kuoli 51-vuotiaana sydänkohtaukseen 31. maaliskuuta 1891. Hänet on haudattu Pietari-Paavalin linnoituksen katedraaliin Pietariin.
Gloria Stuart
Gloria Stuart (Gloria Frances Stewart, ) oli yhdys­valtalainen elo­kuva­näyttelijä ja taiteilija.
Ura
Stuart muutti nimensä aloittaessaan näyttelemisen, ilmeisesti koska Stuart lyhyempänä mahtuisi paremmin mainos­tauluihin.
Suoritettuaan opinnot loppuun hän solmi sopimuksen Universal Studios -elo­kuva­studion kanssa vuonna 1932. Hänet valittiin vuonna 1932 yhdeksi kolmesta­toista WAMPAS Baby Starsista, lupaavasta nuoresta näyttelijästä, ja hän oli Screen Actors Guildin perustaja­jäsen.
Sodan aikana Stuart kiersi maata näyttelijänä, mutta myös teki sairaala­vierailuja ja teki muita vapaa­ehtois­töitä. Hän järjesti suurellisia illallisia Garden of Allah -ravintolassa Hollywoodissa käyttäen säännösteltyjä ruoka­tarvikkeita luovalla tavalla.
Sodan jälkeen hänen suosionsa ja elo­kuva­tähden uransa nousi ja hänet pyydettiin useisiin elo­kuviin.
Hän näytteli useissa televisio­sarjoissa ja elo­kuvissa, joita olivat Rikas tyttöraukka (1936), Rebekka (1938), Vuosi huipulla 1982 ja Murhasta tuli totta (2001).
Vanhemmalla iällä häntä pyydettiin Hollywoodiin näyttelemään sata­vuotiasta Rose Dawsonia elo­kuvaan Titanic. Roolin myötä hän sai valtavan suosion ja oli ehdolla parhaan nais­sivu­osan Oscar-palkinnon saajaksi.
Yksityiselämä
Stuart kuoli 26. syys­kuuta 2010 sata­vuotiaana keuhkosyöpään, joka oli todettu viisi vuotta aikaisemmin. Hän oli aiemmin selvinnyt rinta­syövästä.
Karjalan kirkkotie
Karjalan kirkkotie on osa Via Karelia -matkailutietä. Se alkaa Valamosta, Heinävedeltä, Etelä-Savosta ja päättyy Hattuvaaraan, Ilomantsiin, Pohjois-Karjalaan. Tie on ortodoksinen kulttuurimatkailu- ja pyhiinvaellusreitti. Sen varrella on 1700- ja 1800-luvuilta peräisin olevia puukirkkoja ja tsasounia.
Tienvarren kohteissa vaalitaan karjalaista praasniekkaperinnettä. Jokainen pyhäkkö on omistettu jollekin pyhälle tai pyhän juhlan muistolle.
Tien varren kohteita ovat myös omaleimaiset erämaakalmistot, jotka on säilytetty täysin luonnonvaraisessa tilassa.
Claire Waldoff
thumb|200px|right|Claire Waldoff pienoiskuva Claire Waldoff (21. lokakuuta 1884 – 22. tammikuuta 1957) oli saksalainen viihdelaulaja.
Waldoff oli 11-lapsisen majatalonpitäjän seitsemäs lapsi. Hän muutti Berliiniin vuonna 1907. Vähitellen hän saavutti suosiota kabareetähtenä. Hän lauloi Berliinin murteella ja pukeutui solmioon ja lippalakkiin kuin pojat. Hänen huippuaikansa alkoi 1926, jolloin hän esiintyi Berliinin suurimmissa varieteeteattereissa, Wintergartenissa ja myöhemmin Scalassa. Kun hän esiintyi ensi kertaa Scalassa 1932, kaikki 1 200 paikkaa oli myyty loppuun viikkokausiksi. Vaikka oli heinä–elokuu ja lämpötila salissa yli 30 astetta, jokaisen kappaleen jälkeen hän sai valtavat suosionosoitukset. Hän esiintyi myös yhdessä silloin vasta nousevan tähden, Marlene Dietrichin kanssa. Waldoffin äänilevyt olivat suosittuja radiossa. Hän levytti noin 300 kappaletta.
Waldoffin elämänkumppani oli Olly von Roeder, korkea-arvoisen upseerin ja näyttelijä-äidin tytär. Roeder oli yksi lesbo-Berliinin keskushahmoja. Heillä oli oma asunto Regensburger Straße 33:ssa. Siitä oli vain kivenheiton matka kuuluisaan ”hermafrodiittibaariin” Eldoradoon. Paikka tunnettiin taiteilijoiden ja homojen ja lesbojen kohtauspaikkana.
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933 hänellä oli jonkin aikaa esiintymiskielto, mutta se peruttiin. Waldoff oli esittänyt kansallissosialisteille kaikki tarpeelliset asiakirjat rodullisesta puhtaudestaan, mutta häntä pidettiin epäilyttävänä (kommunistina), kun hän oli osallistunut mm. kommunistisen Rote Hilfen hyväntekeväisyyskonsertteihin köyhien lasten hyväksi. Hitler-Jugendin nuoret yrittivät häiritä hänen konserttejaan. He tunkeutuivat sisään ja huutelivat: ”Saksan miehet ja naiset, miksi kuuntelette tuollaista?” Waldoffin kerrotaan huutaneen takaisin: ”Tietenkin he haluavat kuulla, sen takia he ovat tulleet tänne.”
Vuonna 1936 Joseph Goebbels kielsi radio- ja filmiesiintymiset, koska hän asui yhdessä naisen kanssa. Sen jälkeen hänellä oli vain muutama julkinen esiintyminen. Sodan aikana hän kuitenkin kelpasi taas viihdyttämään rintamasotilaita.
Myöhemmin 1930-luvulla Waldoff ja Roeder hankkivat eteläisimmästä Saksasta pienen talon, jossa he asuivat loma-aikana ja sodan loppuvaiheessa. Heillä oli sodan loppuvaiheessa Berliinin asunto Nördlinger Straße 3:ssa, mutta se tuhoutui täysin pommituksessa.
Sodan jälkeen hän ei esiintynyt kuin muutaman kerran. Saksan valuuttauudistus vei hänen kaikki säästönsä, ja hän köyhtyi. Valtio myönsi hänelle pienen kunniaeläkkeen. Waldoff kuoli sydänkohtaukseen 1957. Elämänkumppani Roeder jäi asumaan heidän taloonsa ja kuoli 7. heinäkuuta 1963.
Ihmiskäsitys
Ihmiskäsitys on yksilön tai yhteisön käsitys siitä, mikä on ihminen – mikä on ihmisen olemus, alkuperä ja päämäärä, mikä asema ihmisellä on suhteessa toisiin ja ympäristöön. Eri aatteilla ja uskonnoilla on erilaisia ihmiskäsityksiä, esimerkiksi humanistinen tai kristillinen ihmiskäsitys.
Erilaisia ihmiskäsityksiä
Ihmiskäsitykset voidaan ryhmitellä eri tavoin.
Filosofi Lauri Rauhala jakaa ihmiskäsitykset monistisiin, dualistisiin, pluralistisiin ja holistisiin (monopluralistisiin) sen mukaan, montako olemassaolon perusmuotoa oletetaan olevan ja mikä niiden suhde tai itsenäisyys on.
Heikki Kanniston mukaan ihmiskäsitykset voidaan ryhmitellä essentialistisiin, kulturalistisiin, eksistentialistisiin ja naturalistisiin. Essentialistisen ihmiskäsityksen mukaan ihmisessä on muuttumaton perusolemus, joka on ihmisen elämisen normi ja kehityksen päämäärä. Kulturalistisen ihmiskäsityksen mukaan ihminen luo itseään osana sosiaalista todellisuutta, ja keskeistä on hänen ympäristönsä ja ympäröivä kulttuuri. Eksistentialistisen ihmiskäsityksen mukaan ihminen on lähtökohtaisesti äärettömän vapaa, mutta tullakseen ihmiseksi hän joutuu tekemään valintoja. Naturalistisen ihmiskäsityksen mukaan ihminen on aineellinen osa luontoa, johon pätevät luonnontieteelliset lainalaisuudet ja syy–seuraussuhteet.
Uhanalainen kieli
Uhanalainen kieli on kieli, jonka puhujat eivät enää käytä sitä lainkaan tai käyttävät sitä yhä harvemmissa sosiaalisissa tilanteissa tai joka ei siirry seuraavalle sukupolvelle. Noin 97 prosenttia maailman ihmisistä puhuu vain noin neljää prosenttia maailman kielistä eli noin kolme prosenttia maailman ihmistä puhuu noin 96 prosenttia maailman kielistä. Unescon arvion mukaan vuoteen 2100 mennessä jopa 90 prosenttia olemassa olevista kielistä saattaa olla korvautunut jollain valtakielellä. Ethnologue luokittelee 473 kieltä uhanalaisiksi.
Esimerkiksi monista Pohjois-Amerikan alkuperäiskielistä tuli uhanalaisia 1800- ja 1900-luvuilla, kun silloinen kielipolitiikka yritti estää tai jopa kieltää niiden käytön.
Kuolleella kielellä ei enää ole puhujia.
Uhanalaisen kielen määritteleminen
Unesco käyttää kielten uhanalaisuuden määrittelyssä kuutta kriteeriä :
Kieltä on arvioitava kaikkien kuuden kriteerin perusteella. Menestyminen yhdessä kategoriassa ei ole riittävä tae kielen säilymisestä.
Esimerkiksi ainu on uhanalainen kieli Japanissa, sillä sitä puhuu vain 300 ihmistä, joista vain noin 15 käyttää kieltä aktiivisesti, ja vain muutama uuden sukupolven edustaja oppii sen. Kieli voidaan määritellä uhanalaiseksi myös, jos sillä on sata puhujaa, mutta kaikki sen puhujat ovat yli 90-vuotiaita ja kieltä ei opeteta uudelle sukupolvelle.
Joillakin kielillä saattaa olla kymmeniätuhansia puhujia, mutta ne voidaan määritellä uhanalaisiksi, koska puhujaväestön lapset eivät enää opettele kieltä, tai puhujat ovat vaihtamaisillaan käyttökieleksensä kansallisen kielen korvaamaan paikalliset kielet.
Sadan puhujan kieli taas voidaan katsoa hyvinkin eläväiseksi, jos se on jonkin yhteisön ensisijainen kieli, ja jos se on ensimmäinen, jopa ainoa, kieli kyseisen yhteisön lapsille.
Tšerski
Tšerski eli Tšerskej   on taajama ja Nižnekolymskin piirin (ulusin) hallinnollinen keskus Sahan tasavallan koillisosassa Kolyman alajuoksun varrella, noin 130 kilometriä joen suulta. Tšerskissä sijaitsee meri- ja jokisatama Zeljonyi Mys, joka on avoin noin kolme kuukautta vuodesta. Tšerskin lentoasema sijaitsee kilometrin päässä taajaman eteläpuolella.
Paikkakunta, samoin kuin läheinen Tšerskivuoristo, on nimetty puolalaissyntyisen tutkimusmatkailijan Jan Czerskin (ven. Ivan Dementjevitš Tšerski) mukaan.
Seljanka
thumb|Oliiviseljankaa Seljanka, myös soljanka , on venäläinen keitto. Keitto mielletään Suomessa usein kalakeitoksi marsalkka Mannerheimin mieliruokiin kuuluneen kalaseljankan mukaan, mutta sen voi tehdä myös lihasta, sienistä, kuten tateista ja herkkusienistä, tai makkarasta. Keitto maustetaan tomaattimurskalla. Siihen lisätään happamuutta ja suolaa maustekurkun tai sienien säilöntäliemellä, hapankaalilla, kapriksella, oliiveilla tai sitruunalla. Valmiiseen keittoon voidaan lisätä myös smetanaa.
Soljanka on keiton nimen vanhempi muoto, joka on luultavasti muodostettu suolaa merkitsevästä sanasta sol. 1700-luvulla Pietarin hienosto alkoi kutsua keittoa seljankaksi sanan selski, 'maalainen' mukaan. "Moskovan soljanka" on toinen ruoka: se tarkoittaa kalapannua, joka on kypsytetty haudutetun kaalin kanssa.
Ford World Rally Team
thumb|Mikko Hirvonen Katalonian rallissa 2008. Ford World Rally Team on Fordin tehdastiimi, joka kilpaili Rallin MM-sarjassa kausilla 1997–2012. Kausina 2006–2007 talli voitti valmistajien mestaruuden. Talli vetäytyi sarjasta kauden 2012 jälkeen taloudellisten syiden takia.
Vuonna 2006 Ford voitti valmistajien mestaruuden ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1979.
Rallin MM-sarjan tulokset
(Tulosselitteet)
Avaruuslintu
Avaruuslintu oli suomalainen lauluyhtye, joka levytti 1970-luvulla Love Records -levymerkille.
Soomaaliyeey toosoo
Vuonna 2012 Qolobaa Calankeed korvasi Somaaliyeey toosoon.
Kertosäkeen käännös
Kertosäe:
Järvensivu
Järvensivu on Tampereella Iidesjärven pohjoisrannalla sijaitseva kaupunginosa, joka ylettyy järven rannalta Kalevanharjulle. Se rajoittuu pohjoisessa Kalevanrinteeseen, idässä Vuohenojaan, etelässä Iidesjärveen sekä lännessä Kalevanharjuun. Järvensivulla on asukkaita noin 1 400. Kaupunginosassa on oma koulu, Järvensivun koulu. Järvensivun halki kulkee Tampere–Haapamäki-rata, jolla oli vuosina 1952–1988 Järvensivun seisake.
Historia
Järvensivulla sijaitsevalla pienellä puistoalueella Järvensivun tilan entiselle pihamaalle on vuonna 1971 pystytetty muistokivi, jossa lukee: ”Tämä muistolaatta on omistettu Järvensivun entiselle omistajalle Heikki Ahlgrenille, joka alkuun pani Järvensivun omakotiasutuksen vuokraamalla sitä varten tontteja.” Tietojen mukaan Järvensivun tilan paikalla oli 1500-luvulla Messukylän seurakunnan kappalaisen pappila. Isojaossa vuonna 1794 tila jaettiin kahtia siten, että Iidesjärven pohjoispuolelle muodostui Järvensivun tila ja eteläpuolelle Nekalan tila. Järvensivun tilan omistaja Henrik (Heikki) Ahlgren alkoi vuonna 1890 vuokrata tontteja omistamiltaan mailta. Tampereen keskustassa sijaitsevan Kyttälän saneeraus aloitettiin 1800-luvun viimeisellä vuosikymmenellä, jonka jälkeen Järvensivullekin alkoi tulla asukkaita. Jo 1900-luvun vaihteeseen mennessä Järvensivusta oli käytännössä muodostunut Tampereen esikaupunki. Vuonna 1907 alueella asui vajaat 700 henkeä, mutta tuhannen asukkaan raja ylittyi vasta 1930-luvulla.
Järvensivun alue liitettiin Messukylän kunnasta Tampereen kaupunkiin vuonna 1922, ja ensimmäinen asemakaava alueelle vahvistettiin vuonna 1936. Alueen kadunnimistöä suunniteltaessa päädyttiin ryhmänimiin, ja aihepiiriksi valittiin linnut, sillä ruohikkorantainen Iidesjärvi on keväisin muuttolintujen suosima pesintäpaikka. Järvensivun tilan rakennukset sijaitsivat nykyisten Kuikankadun ja Tiirantaipaleen risteyksessä.
Aplahoué
Aplahoué on kaupunki ja arrondissementti Beninissä. Se sijaitsee Kouffon departementissa ja on samannimisen piirikunnan prefektuuri. Piirikunta on 573 neliökilometrin laajuinen ja vuonna 2013 siinä asui 170 069 henkeä.
Järvensivu
Historia
Järvensivulaiset saivat ostaa vuokratontit omakseen marraskuussa 1951. Kolme vuotta myöhemmin alueen asemakaava tarkistettiin ja peltojen vuokratonteille alkoi nousta omakotitaloja, kuten rintamamiestaloja, joihin myös vuokralaiset pääsivät. Näin saatiin rahaa muun muassa rakennusvelkaan. 1960-luvulla rakentaminen jatkui Järvensivun rinteessäkin, kun kaupunki oli alueen ostettuaan lisännyt rakennusoikeutta. Rakennusliikkeet halusivat ostaa tontteja. Myös vanhojen tonttien taloihin tehtiin jotakin laajennuksia ja peruskorjauksia.
Kaupunginosan itäosassa sijaitseva Puhontaival on nimetty Vilusen talon entisen Puhon torpan mukaan. Nimestä on paikallisesti käytetty myös muotoja Puhhoon tai Puhron torppa. Iidesjärven koilliskulmassa torpan paikan kohdalla on Puhoonlahti (myös muotoa Puhhoonlahti on käytetty). Vuodelta 1826 on asiakirjamaininta Puchko niitty. Nimiarkiston kokoelmista ei löydy toista esimerkkiä, mutta sanasta puho on kirjattu merkitys 'kosteaperäinen heinää kasvava maa-alue'.
Luonto
Iidesjärven itäpään luhtaniityille on muodostettu kaavoituksella suojeltu alue. Samoin Järvensivun puoleinen rantapöheikkö on suojeltu, muu osa järvestä ja sen rannoista on vapaa virkistys- ja vapaa-ajan toimintaa varten. Lintulajeja Iidesjärvellä on tavattu yli kahdensadan, myös todellisia harvinaisuuksia.
Žibek Žolyn metroasema
Žibek Žoly (: Silkkitie, ) on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 1. joulukuuta 2011.
László Cseh
László Cseh (s. 3. joulukuuta 1985 Budapest) on unkarilainen uimari, joka on menestynyt ennen kaikkea sekauinnissa. Hän on olympiamitalisti, maailmanmestari ja 400 metrin sekauinnin lyhyiden ratojen maailmanennätysmies. Hän on 188 cm pitkä ja painaa 82 kg.
Ura ja saavutukset
Cseh voitti Ateenan olympialaisissa 2004 pronssia 400 metrin sekauinnissa Yhdysvaltain Michael Phelpsin viedessä kultaa. Pekingissä 2008 Cseh voitti hopeaa 200 ja 400 metrin sekauinnissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Kaikissa näissä lajeissa hän joutui antautumaan Michael Phelpsille. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Cseh voitti pronssia 200 metrin sekauinnissa, häviten jälleen kerran vain Phelpsille ja Ryan Lochtelle. Rio de Janeirossa 2016 hän sai Joseph Schoolingin jälkeen hopeaa 100 metrin perhosuinnissa.
Cseh voitti 400 metrin sekauinnin maailmanmestaruuden Montréalissa 2005 ajalla 4.09,63. Hän voitti 200 metrin perhosuinnin maailmanmestaruuden Kazanissa 2015 ajalla 1.53,48. Hän on saavuttanut pitkien ratojen MM-kilpailuissa lisäksi kuusi hopea- ja viisi pronssimitalia. Lyhyiden ratojen MM-kilpailuista hän on saanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Pitkien ratojen EM-kilpailuissa hän on voittanut viisi kertaa 200 ja 400 metrin sekauinnin, kaksi kertaa 200 metrin perhosuinnin sekä kerran 100 metrin selkäuinnin ja 100 metrin perhosuinnin Euroopan-mestaruuden. Lyhyiden ratojen Euroopan-mestaruuksia hänellä on yhdeksäntoista.
Csehin nimissä ovat olleet aiemmin lyhyen radan maailmanennätykset sekä 200 metrin (1.52,99 Debrecenissä 13. joulukuuta 2007) että 400 metrin (3.57,27 Istanbulissa 11. joulukuuta 2009) sekauinneissa. Hän pitää hallussaan pitkän radan Euroopan-ennätyksiä 200 ja 400 metrin sekauinneissa sekä 200 metrin perhosuinnissa. Aiemmin hänen nimissään on ollut myös 400 metrin vapaauinnin Euroopan-ennätys.
Csehin valmentajina toimivat György Turi ja Zoltán Nemes. Hän edustaa Köbányan uintiseuraa.
Raiymbek batyrin metroasema
Raiymbek batyr on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 1. joulukuuta 2011.
Barrington J. Bayley
Barrington John Bayley (9. huhtikuuta 1937 Birmingham – 14. lokakuuta 2008) oli englantilainen tieteiskirjailija.
Bayleyn pitkäaikainen yhteistyökumppani Michael Moorcock luonnehti Bayleyn tyyliä metafyysiseksi, absurdiksi avaruusoopperaksi. Moorcockin mukaan Bayleylta saivat vaikutteita useat tieteiskirjailijat, kuten M. John Harrison, Iain M. Banks, William Gibson ja Bruce Sterling.
Félou
thumb|Féloun koski. thumb|Féloun voimalaitos vuonna 2014. Félou on 15,5 metriä korkea koski Senegaljoessa Malissa. Se sijaitsee Kayesin piirin Hawa Dembayan kunnassa 15 kilometriä Kayesin kaupungista kaakkoon.
Epäsäännöllisten kiviportaiden muodostama moniuomainen koski hiidenkirnuineen on yksi Kayesin alueen matkailunähtävyyksistä. Se muodostaa luonnollisen esteen joella tapahtuvalle liikennöinnille, minkä johdosta ranskalaiset siirtomaavalloittajat rakensivat vuonna 1885 lähistölle Médinen linnoituksen. Paikan historiasta muistuttaa Senegalin kuvernöörille Louis Faidherbelle omistettu kivipaasi.
Kosken ohi johtavassa kanavassa sijaitsee vuonna 1927 valmistunut Länsi-Afrikan ensimmäinen vesivoimalaitos. Vuonna 1992 uudistetun voimalan kapasiteetti oli 600 kilowattia. Uuden voimalaitoksen rakentaminen alkoi vuonna 2009 ja se valmistui vuonna 2014. Sen kapasiteetti on 60 megawattia. Laitos tuottaa sähköä Senegaljoen yhteistyöjärjestön jäsenmaille Malille, Mauritanialle ja Senegalille.
Féloun yläpuolella sijaitsee Gouinan vesiputous, jonne myös rakennetaan vesivoimalaitosta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 161001–162000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 161001:stä ja päättyen 162000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Koste Seselwa
Koste Seselwa (Seychellin kreolia ”Seychelliläiset, tulkaa yhteen”) on Seychellien kansallislaulu. Laulu otettiin käyttöön maan itsenäisyyspäivänä, 18. kesäkuuta 1996, maan siirryttyä monipuoluejärjestelmään. Laulun ovat säveltäneet ja sanoittaneet Davdi Francois Marc André ja George Charles Robert Payet.
Sanat
Seychellien kreoliksi
Käännös (Englanninkielisen käännöksen kautta)
Vespasianus
Titus Flavius Caesar Vespasianus Augustus (synt. Titus Flavius Vespasianus, yleisesti Vespasianus) (17. marraskuuta 9 – 23. kesäkuuta 79) oli Rooman keisari joka hallitsi 1. heinäkuuta 69 – 23. kesäkuuta 79. Vespasianus oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden viimeinen keisari ja päätti valtakunnan epävakauden kauden. Hän oli Flavius-suvun ensimmäinen keisari.
Tie keisariksi
Vespasianuksen suku kuului alempaan aatelistoon, eikä se ollut aiemmin vaikuttanut merkittävästi Rooman historiaan. Vespasianuskin aloitti uransa vaatimattomasti: hän solmi avioliiton melko alhaissyntyisen Flavia Domitillan kanssa ja toimi armeijan palveluksessa eri puolilla valtakuntaa. Ensimmäisen kerran hän saavutti laajempaa mainetta keisari Claudiuksen johtaman Britannian valloituksen yhteydessä vuosina 43–44. Sotilaallisten saavutusten jälkeen Vespasianus jatkoi uraansa monissa korkeissa viroissa, mm. senaattorina ja konsulina.
Vespasianuksen uran suurena käännekohtana voidaan pitää vuotta 66, jolloin keisari Nero nimitti hänet Juudean maaherraksi. Juudeassa oli hieman aiemmin puhjennut laajamittainen kapina (ns. ensimmäinen juutalaissota) roomalaisia vastaan, joten Vespasianusta odotti vaativa tehtävä. Nimitys saattoi olla jopa rangaistuksen luonteinen, sillä Vespasianus oli nukahtanut erään Neron lauluesityksen aikana ja loukannut siten suuresti turhamaista keisaria. Toinen ja todennäköisempi selitys Vespasianuksen nimitykselle lienee kuitenkin se, että häntä pidettiin rehellisenä miehenä, joka ei käyttäisi komentoonsa saamiaan sotilasyksiköitä (jopa 60 000 miestä) keisarin vastaiseen vehkeilyyn.
Kun Nero teki itsemurhan vuonna 68, oli Vespasianus yhä Juudeassa maaherrana. Kapinan kukistaminen oli edennyt hyvin, mutta kapinallisten hallussa oli yhä Jerusalem. Vespasianus päätti keskittyä Jerusalemin valtaamiseen ja pysytteli sivussa Neron kuoleman jälkeisestä valtataistelusta. Hän julisti uskollisuutta kaikille Neron seuraajille: Galballe, Otholle ja Vitelliukselle. Vuoden 69 kesällä Vespasianuksen mieli kuitenkin muuttui. Hän arvioi keisari Vitelliuksen aseman niin epävarmaksi, että kapinalla olisi hyvät onnistumisen mahdollisuudet. Varmistettuaan Egyptin ja Syyrian legioonien tuen hän huudatti itsensä keisariksi ja valmistautui lähtemään joukkoineen kohti Roomaa. Jerusalemin piirityksen jatkamisen hän jätti poikansa Tituksen vastuulle.
right|200px|thumb|Vespasianus
Vespasianus arvioi tilanteen oikein. Hänen ei tosin tarvinnut itse osallistua Vitelliuksen kukistamiseen, sillä sen tekivät hänen puolestaan Moesian ja Pannonian provinssien sotajoukot, jotka siirtyivät hänen puolelleen ja lähtivät marssimaan kohti Roomaa. Vitelliuksen joukot lyötiin Bedriacumin taistelussa. Vitellius murhattiin, ja senaatti nimitti Vespasianuksen uudeksi keisariksi. Vespasianus oli vailla haastajaa, joten ensimmäistä kertaa puoleentoista vuoteen valtakunnalla oli kiistaton hallitsija. Neron kuoleman jälkeinen sekasorto oli päättynyt.
Vespasianus keisarina
right|thumb|200px|Keisari Vespasianus.
Vespasianuksen suurin haaste oli valtiontalouden tervehdyttäminen. Neron holtiton rahankäyttö oli johtanut valtionkassan tyhjenemiseen, ja hänen kuolemansa jälkeinen sekasorto oli pahentanut tilannetta entisestään. Vespasianukselle tällainen taloudellinen haaste sopi kuitenkin hyvin, sillä hän oli tunnettu säästäväisenä, ehkä jopa saitana miehenä. Hän oli myös hyvä keksimään uusia tulonlähteitä. Niinpä hän alkoi tiettävästi ensimmäisenä periä maksua julkisten käymälöiden käytöstä. Kun hänen poikansa Titus moitti häntä käymälämaksujen perimisestä, Vespasianus laittoi pojan nenän alle haistettavaksi käymälämaksuista peräisin olevan kolikon ja kysyi oliko se pahanhajuinen. Kun Titus vastasi ”Ei”, keisari totesi ”Virtsasta se kuitenkin on saatu.”
Vaikka Vespasianus olikin säästäväinen, osasi hän myös tarvittaessa kuluttaa suuria summia, jos hän sen tarpeelliseksi katsoi. Hän mm. aloitti loisteliaan Flaviuksen amfiteatterin, tutummin Colosseumin rakennustyöt Roomassa. Tällaisilla rakennusprojekteilla hän pyrki varmistamaan kansan suosion. Hän myös panosti sivistykseen maksamalla valtion varoista palkat latinan ja kreikan opettajille.
Vespasianuksen hallintokauden suurin sotilaallinen selkkaus tapahtui pian hänen valtaantulonsa jälkeen vuonna 70. Batavialaisen heimopäällikkö Julius Civiliksen johtama suuri kapina levisi Batavian lisäksi Gallian provinssiin. Kapina saatiin kuitenkin kenraali Cerialiksen johdolla nopeasti kukistettua. Muutoin Vespasianuksen aika oli joitakin rajakahakoita lukuun ottamatta rauhaisa. Hän ei aloittanut uusia valloitussotia. Hän myös osasi valvoa armeijaansa niin, ettei kukaan hänen legiooniensa komentajista voinut toistaa hänen saavutustaan eli keisarivallan anastamista sotilaiden avulla. Vespasianuksen rooli rauhan palauttajana näkyy hänen valtakautensa aikana lyödyissä kolikoissa, joissa on keisarin profiilin lisäksi usein rauhan jumalattaren profiili.
Vespasianus kunnioitti senaattia, mutta ei sallinut sen rajoittaa omaa valtaansa. Jotkut senaattorit haaveilivat yhä tasavallan palauttamisesta, mutta Vespasianus teki tällaiset haaveet tyhjiksi nimittämällä poikansa Tituksen seuraajakseen, ts. perustamalla oman dynastian.
Jälkimaailmalle säilyneet arviot Vespasianuksen keisariudesta ovat lähes poikkeuksetta myönteisiä. Toisin kuin monet edeltäjänsä, hän perehtyi parhaan kykynsä mukaan valtion asioihin ja teki pitkiä työpäiviä. Hän oli tavoiltaan sotilaallisen yksinkertainen eikä yrittänyt piilottaa melko alhaista syntyperäänsä ulkoisen loiston alle. Häntä syytettiin ehkä aiheellisesti rahanahneudesta, mutta hän ei käyttänyt keräämiään rahoja oman mukavuutensa kasvattamiseen vaan yleishyödyllisiin tarkoituksiin.
Vespasianuksen karski huumorintaju aiheutti toisinaan hämmennystä. Hän kykeni vitsailuun vielä kuolemansakin hetkellä, sillä hänen viimeiset sanansa olivat "Kas, taidanpa olla muuttumassa jumalaksi".
Unensieppaaja
Unensieppaaja (engl. Dreamcatcher) Stephen Kingin vuonna 2001 julkaistu romaani. King kirjoitti kirjan toipuessaan vuoden 1999 tapaturmasta, jossa hän joutui auton tönäisemäksi. Rolling Stone -lehdelle vuonna 2014 antamassa haastattelussa King myönsi että jälkikäteen uudelleen luettuaan hän ei pitänyt Unensieppaajasta ja myönsi kirjoittaneensa kirjan oksikodonin vaikutuksen alaisena kipujensa lieventämiseksi.
Juoni
Neljä kaverusta, Gary "Jonesy" Jones, Pete Moore, Joe "Beaver" Clarendon ja Henry Devlin pelastavat downsyndroomaisen pojan, Douglas "Duddits" Cavellin kiusaajien kynsistä. Douglasista tulee nelikon ystävä ja yhtäkkiä he alkavat kokea Douglasin yliluonnollisia kykyjä, muun muassa telepatiaa, yhteisiä unia ja kyvyn nähdä "psyykkinen jälki", joka jää ihmisen liikkumisesta.
Jonesy, Pete, Henry ja Beaver menevät heidän vuosittaiselle metsästysretkelleen "Hole-in-the-Wall" nimiseen mökkiin, joka sijaitsee Jeffersonin alueella. Siellä he tietäättään jäävät alienien hyökkäyksen ja mielipuolisen armeijan everstin Abraham Kurtzin saartoon. Kun Pete ja Henry lähtevät mökistä hakemaan tarvikkeita, Beaver ja Jonesy kohtaavat hourailevan miehen, joka puhuu sekavasti valoista taivaalla. Mies saapuu huonovointisena mökkiin ja kuolee vessanpöntölle. Ystävysten yllätykseksi alienimainen loinen syö tiensä ulos miehen ruumiista ja tappaa Beaverin. Samaan aikaan Jonesy hengittää huomaamattaan punaisen sienieliön iittiöitä, jota loinen on levittänyt ympäri mökkiä, ja silloin muukalaisentiteetti ("herra Gray") ottaa hänen mielensä hallintaansa.
Kun Henry ja Pete palaavat reissultaan, he kohtaavat sekavan oloisen naisen, joka on myös loisen tartuttama. Tästä tietämättöminä he poimivat naisen kyytiin ja hetken päästä kolaroivat autonsa. Henry aikoo jatkaa matkaa jalan, jättäen Peten naisen kanssa kahden. Silloin hän tajuaa telepaattisen yhteydensä avulla, että Beaver on kuollut, Pete on pulassa ja Jonesy on herra Grayn hallinnassa. Herra Gray yrittää Jonesyn kehon avulla lähteä alueelta, aikeenaan levittää tartuntaa kaikkialle. Muukalaisten ensimmäiset ovat epäonnistuneet aina 1940-luvulta (Roswellin tapauksesta) lähtien, ja Yhdysvaltojen armeija on piilottanut totuuden.
Henryn – joka on nyt karanteeniin laitettu vanki – täytyy vakuuttaa armeija ja laittamaan heidät jahtamaan Jonesya/herra Greytä ennen kuin on liian myöhäistä. Jonesy itse, joka on mielensä vanki, yrittää myös auttaa. He molemmat ovat vakuuttuneita, että Douglas voi olla avain ihmiskunnan pelastamiseen.
Elokuva
Unensieppaaja-kirjan pohjalta on tehty myös elokuva. Elokuva ilmestyi maaliskuussa 2003, ja sen ohjasi Lawrence Kasdan. Pääosia elokuvassa esittivät Morgan Freeman, Thomas Jane ja Donnie Wahlberg.
Almalyn metroasema
Almaly on yksi Almatyn metron asemista. Se avattiin 1. joulukuuta 2011.
Goblin
Goblin voi tarkoittaa seuraavia asioita:
FlyMontserrat
Montserrat Airways Ltd. (IATA: 5M, ICAO: MNT, käyttää kauppanimeä FlyMontserrat) on montserratilainen lentoyhtiö. Se lentää säännöllisiä lentoja Montserratilta Antiguan, Barbudan ja Nevisin saarille Britten-Norman BN-2 Islander -lentokoneilla.
Historia
FlyMontserrat sai toimintalupansa Yhdistyneen kuningaskunnan ilmailuviranomaisilta 28. huhtikuuta 2009. Se lensi ensimmäisen tilauslentonsa kaksi päivää myöhemmin. Varat perustamiseen saatiin Montserratin turismilautakunnalta sekä Montserratin hallitukselta.
Kohteet
Lähde:
Tilauslennot
Lähde:
Quaker Oats Company
Quaker Oats Company on yhdysvaltalainen elintarvikealan yritys, joka on ajoittain toiminut muillakin aloilla. Se yhdistyi Pepsin kanssa vuonna 2001. Yrityksellä ei ole, eikä ole ollut, mitään tekemistä kveekarien kanssa.
Ohiolainen kaurahiutaleita valmistanut mylläri Henry Seymour rekisteröi vuonna 1877 tuotemerkikseen kveekarin (Quaker), koska koki kveekarien arvojen kuvaavan valmistamiaan kaurahiutaleita. Henry Parsons Crowell osti vuonna 1881 yrityksen, ja sen arvokkaan tuotemerkin. Useita myllyjä liittyi yhteen yhtiöksi, joka otti 1901 nimekseen Quaker Oats Company. Se kokeili markkinoinnissaan monia ennennäkemättömiä asioita kuten kuluttajapakkaukseen painettuja leivontaohjeita.
1890-luvun lama oli hankalaa aikaa monille elintarvikeyhtiöille, mutta Henry Parsons Crowell onnistui markkinoimaan kaurapuuroa ravitsevana ja edullisena aamiaisruokana.
Quaker Oats osti leluyhtiö Fisher-Pricen vuonna 1969 ja irrotti sen erilliseksi pörssiyhtiöksi vuonna 1991.
Vaikka puuroaineiden ja aamiaismurojen kulutus väheni 1900-luvun lopulla, Quaker Oats teki edelleen hyvää tulosta myymällä muropatukoita. Pepsi osti Quaker Oatsin vuonna 2001, ja sai näin haltuunsa urheilujuomamerkin Gatorade.
Miltefosiini
Miltefosiini (C21H46PNO4) on orgaanisiin fosfaatteihin ja koliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä leishmaniaasin ja eräiden syöpätyyppien hoitoon. Miltefosiini kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Ominaisuudet ja käyttö
Miltefosiini kehitettiin alun perin syöpälääkkeeksi, mutta 2000-luvun alussa sen huomattiin tehoavan Leishmania-suvun alkueliöihin. Sen vaikutusmekanismi ei ole tarkasti tiedossa ja mekanismeiksi on ehdotettu muun muassa alkueläinsolujen viestintäjärjestelmän häiriöistä aiheutuvaa apoptoosia, häiriötä solujen lipidiaineenvaihdunnassa ja fosfatidyylikoliinin biosynteesin estoa. Miltefosiini estää proteiinikinaasi C-entsyymin toimintaa ja siten syöpäsolujen kasvua. Miltefosiini annostellaan suun kautta tablettina. Sitä käytetään viskeraalisen leishmaniaasin hoidossa ja hoitotulos on yleensä erittäin hyvä. Lisäksi sitä voidaan käyttää iholle etäpesäkkeitä muodostavan rintasyövän hoidossa.
Haittavaikutukset
Tyypillisimmät miltefosiinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat huonovointisuus, oksentaminen, ripuli. Miltefosiinin ottaminen ruokailun yhteydessä voi vähentää haittavaikutuksia. Miltefosiini voi nostaa kreatiinipitoisuuksia, mikä on merkki munuaistoksisuudesta, mutta varsinaiset munuaisvauriot ovat harvinaisia.
Valmistus
Miltefosiinin synteesin ensimmäisessä vaiheessa heksadekanoli reagoi fosforyylikloridin kanssa trietyyliamiinin toimiessa katalyyttinä. Muodostuva fosfaatijohdannainen reagoi seuraavassa vaiheessa etanoliamiinin kanssa ja viimeinen vaihe on aminoryhmän metylointi dimetyylisulfaatin avulla.
Psyykenlääkkeet
pienoiskuva|Psyykenlääkkeitä Psyykenlääkkeet ovat lääkkeitä, joilla pyritään lyhentämään psykiatrisia sairausjaksoja ja estämään psykiatristen sairausjaksojen uusiutumista. Niillä pyritään myös lievittämään eriasteisia jatkuvia tai usein ilmeneviä psyykkisiä oireita.
Psyykenlääkkeet jaetaan tärkeimmän käyttötarkoituksensa mukaan eri ryhmiin:
Vaikka antipsykoottisten lääkkeiden tärkeimpänä käyttöalueena ovat erilaiset psykoottiset sairaustilat kuten skitsofrenia, harhaluuloisuushäiriöt ja muut psykoottiset häiriöt, niin niitä käytetään usein myös ei-psykoottisten sairauksien kuten kaksisuuntaisen mielialahäiriön, vakavien masennustilojen, persoonallisuushäiriöiden ja eriasteisen ahdistuneisuuden ja unettomuuden hoidossa.
Vastaavasti monia masennuslääkkeitä käytetään masennustilojen lisäksi peruslääkkeenä myös paniikkihäiriön, pakko-oireisen häiriön, syömishäiriöiden ja monien muiden ahdistuneisuushäiriöiden sekä kroonisten kiputilojen hoidossa. Eriasteinen ahdistuneisuus ja unettomuus ovat yleisiä oireita kaikissa psykiatrisissa häiriöissä, ja sen vuoksi ahdistus- ja unilääkkeitä voidaan käyttää näitä oireita lievittävinä lääkkeinä lähes kaikissa psykiatrisissa sairauksissa ja häiriöissä.
Virallisesta käyttöaiheesta poikkeavat lääkereseptit
Psyykenlääkereseptien kirjoittaminen muuhun kuin viranomaisen hyväksymän sairauden tai oireen hoitoon on jatkuvassa kasvussa. Lisäksi lääkärit saattavat kirjoittaa psyykenlääkereseptin potilaille, jotka eivät kuulu ikänsä puolesta hyväksynnän saaneeseen kohderyhmään tai ohjeistaa potilasta käyttämään lääkettä sellaisina annoksina, jolla ei ole valmisteyhteenvedossa mainittua viranomaisten hyväksyntää. Lääkitys perustuu tuolloin puutteelliseen tutkimustietoon, koska lääkkeen vaikutuksia on tutkittu vain niillä potilasryhmillä ja annoksilla, joita lääkkeelle myönnetty lupa koskee. Esimerkiksi haittavaikutusten riskin on havaittu olevan yli puolet suurempi virallisesta käyttöaiheesta poikkeavassa käytössä.
Haittavaikutukset ja vieroittautuminen
Iäkkäät potilaat ovat erityisen alttiita psyykenlääkkeiden aiheuttamille haittavaikutuksille.
Muut lähteet
Psychiatric medication
Bablers
thumb|500px|right|Bablers vuonna 2014 Janne ja Olli Haaviston Fifty-Sixty -konsertissa Tavastia-klubilla. Vasemmalta oikealle: Mikko Lankinen, Arto Tamminen, Juha Mieskonen. Taustalla Janne Haavisto rummuissa.