cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Snapchat
Idea
Snapchatissa voi lähettää kuvia, videoita ja tekstiä muille. Tekstit eli "chatit" ovat myös väliaikaisia. Ne poistuvat silloin, kun käyttäjä on avannut chatin. Kuvia ja videoita voi muokata tekstillä, hymiöillä ja piirroksella. Vuonna 2015 Snapchattiin julkaistiin päivittäin vaihtuvat "filtteri"-nimellä kutsutut erilaiset kasvoja muokkaavat toiminnot. Niistä suosituimmaksi on noussut "koirafiltteri", joka ei poistu ollenkaan toisin kuin muut filtterit ennen kuin ne palaavat uudestaan. Vuonna 2016 Snapchattiin tuli mahdolliseksi soittaa internet-yhteyden avulla maksuttomia ääni- ja videopuheluita. Snapchatissa on myös Best Friend -lista, jonne kerääntyy lista ihmisistä, joiden kanssa lähetätte eniten snäppejä toisillenne. Jos snäppejä lähettää toisen kanssa kolmena vuorokautena niin, että molemmat lähettävät toisilleen ainakin yhden snäpin 24 tunnin kuluessa, henkilöille tulee "streak", joka kertoo, kuinka monta vuorokautta he ovat lähetelleet toisilleen snäppejä niin, ettei välissä ole ehtinyt olla 24 tuntia. Jos 24 tuntia ylittyy eivätkä molemmat osapuolet ole lähettäneet toisilleen snäppiä, "streak" katkeaa.
Suosio Suomessa
Suomessa Snapchatin käyttäminen on yleistynyt etenkin vuoden 2015 aikana, jolloin se sai runsaasti mediahuomiota. Nuorten keskuudessa sitä on kuitenkin käytetty laajalti jo vuodesta 2014 lähtien.
Lokakuussa 2015 julkaistun kyselyn (Polaris Nordic Digital Music Survey 2015. YouGov, Teosto, Tono, Koda, 2015) mukaan Snapchatia käyttäisi noin 8 % 12–65-vuotiaista suomalaisista. Nuorten 12–17-vuotiaiden osalta lukema olisi samaisen kyselyn mukaan 38 %, mutta tähän lukemaan tulee suhtautua varauksella kyseisen ikäisten vastaajien pienen määrän vuoksi.
Turvallisuus ja käyttöehdot
4. marraskuuta 2014 Snapchat sai kaksi pistettä seitsemästä Electronic Frontier Foundation -järjestön pikaviestinvertailussa, jossa keskityttiin yksityisyyteen ja tietoturvaan. Snapchat sai yhden pisteen siitä, että se salaa käyttäjän ja palvelimen välisen viestinnän sekä toisen siitä, että ulkopuolinen taho on tarkastanut lähdekoodin viimeisen 12 kuukauden aikana. Snapchat menetti pisteitä siitä, ettei yhteydenpitoja salata avaimilla, joihin ylläpitäjillä ei ole pääsyä, käyttäjät eivät voi varmistaa, ettei yhteydenpidossa ole tapahtunut mies välissä -hyökkäystä, menneet viestit eivät ole turvattuja, mikäli vanhat salausavaimet varastetaan, lähdekoodi ei ole avoin vapaalle tarkastelulle eikä turvasuunnittelua ole dokumentoitu riittävän hyvin.
Marraskuussa 2015 Snapchatin uudet käyttöehdot herättivät kritiikkiä, sillä niiden mukaan käyttäjien My Story -julkaisujen oikeudet kuuluvat pysyvästi Snapchat-yhtiölle ja sillä on lupa säilyttää sekä käyttää niitä laajoin oikeuksin myös 24 tunnin julkaisuajan jälkeen.
Eevamari Rauhamäki
Eevamari Katriina Rauhamäki (os. Oksanen, s. 23. helmikuuta 1982) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edusti Suomea ampumahiihdon MM-kisoissa 2012 Ruhpoldingissa ja 2015 Kontiolahdessa. Maastohiihdossa hän on saavuttanut pariviestissä SM-pronssia vuosina 2008 ja 2011 sekä hopeaa 2009. Ammatiltaan Rauhamäki on fysioterapeutti.
Lilja (täsmennyssivu)
Lilja voi tarkoittaa seuraavia:
Benazir Bhutto
Hän toimi maansa pääministerinä kahteen otteeseen, ensin vuosina 1988–1990 ja toistamiseen vuosina 1993–1996. Hänen valtansa päättyi satojen miljoonien korruptiosyytteisiin ja Interpolin etsintäkuulutukseen. Hänen omaisuuttaan jäädytettiin ja hänet tuomittiin Sveitsissä.
Bhutto asui maanpaossa Lontoossa ja Dubaissa kunnes vuonna 2007 palasi Pakistaniin ottaakseen osaa uusiin vaaleihin. Hän selviytyi kahdesta murhayrityksestä lokakuussa, mutta kuoli itsemurhaiskussa joulukuussa.
Ura
Bhutto oli Pakistanin entisen presidentin ja pääministerin Zulfikar Ali Bhutton tytär. Zulfikar Ali Bhutto syrjäytettiin Muhammad Zia ul-Haqin vallankaappauksessa 1975 ja teloitettiin.
Bhutto palasi Pakistaniin saatuaan opintonsa päätökseen ja hänet asetettiin kotiarestiin isänsä vangitsemisen jälkeen. Vuonna 1984 hän sai palata Britanniaan, jossa hänestä tuli PPP:n johtaja maanpaossa.
Bhutton ensimmäinen pääministerikausi alkoi hänen edustamansa puolueen voitettua 1988 Pakistanin ensimmäiset vapaat vaalit kenraali Muhammad Zia-ul-Haqin kuoltua. Bhutton koalitiohallitus kaatui maan presidentin hajotettua parlamentin korruptioepäilyksien johdosta vuonna 1990. Bhutto ei ikinä joutunut syytteeseen ko. epäilyistä. Hänen puolueensa hävisi vaalit ja hän toimi seuraavat kolme vuotta oppositiojohtajana.
Benazir Bhutton puolue voitti vuoden 1993 vaalit ja Bhuttosta tuli maansa pääministeri toistamiseen. Myös Bhutton toinen hallitus kaatui 1996 presidentti Farooq Legharin hajotettua parlamentin, joka johtui hallitukseen kohdistuneista korruptioepäilyistä.
Korruptio
Bhutto tuomittiin vuonna 2003 poissaolevana sveitsiläisessä tuomioistuimessa lahjusten ottamisesta. Hänen asianajajansa kiisti syytökset ja vaati onnistuneesti jutun viemistä korkeampaan oikeusasteeseen.
Bhutto itse kiisti aina omaavansa minkäänlaisia omaisuuksia ulkomailla.
Paluu Pakistaniin
Vuonna 2002 presidentti Pervez Musharraf teki maan perustuslakiin lisäyksen, joka kielsi pääministeriltä ennemmän kuin kaksi virkakautta. Säädös oli hyökkäys presidentin valtaa uhkaavia pääministereitä Bhuttoa ja Nawaz Sharifia vastaan.
Benazir Bhutto asui maanpaossa Dubaissa miehensä ja kolmen lapsensa kanssa. Hän valmistautui kotimaansa vuoden 2007 vaaleihin, jotka kenraali Musharrafin sotilashallitus on sitoutunut järjestämään.
18. lokakuuta 2007 Bhutto palasi Pakistaniin presidentti Pervez Musharrafin kumottua häneen kohdistuneet lahjontasyytökset. Armahdus oli luultavasti seurausta otaksutusta Bhutton ja Musharrafin välisestä vallanjakosopimuksesta. Bhutto palasi maahan 18. lokakuuta 2007 vietettyään kahdeksan vuotta Lontoossa ja Dubaissa valmistautumaan 8. tammikuuta 2008 järjestettäviin parlamenttivaaleihin. Hänen saapumispäivänään häntä vastaan tehtiin itsemurhapommi-isku, jossa kuoli 130.
Musharraf julisti 3. marraskuuta maan poikkeustilaan korkeimman oikeuden tutkiessa hänen valintaansa uudelleen presidentiksi. Bhutto asetettiin 8. marraskuuta 2007 kotiarestiin vähän ennen kuin hänen piti johtaa protestia poikkeustilaa vastaan.
Murha
ARY-televisiokanavan mukaan Al-Qaida ilmoitti olevansa vastuussa Bhutton murhasta, mutta sen yleensä käyttämillä verkkosivuilla ei ole otettu vastuuta tapahtuneesta. Pakistanin sisäministeri sanoo saaneen tietoonsa viestin, jossa al-Qaida-yhteyksistä syytetty heimojohtaja Baitullah Mehsud on vihjannut olleensa murhan takana. Mehsud on itse kieltänyt osallisuutensa
Bhutto jätti jälkeensä kirjeen, jossa piti Musharrafia vastuussa mahdollisesta kuolemastaan. Hän pyysi presidentiltä suojelua, muttei saanut sitä. Puolueen puheenjohtajana Bhuttoa seuraa tämän 19-vuotias poika, Bilawal Bhutto.
Bhutton murhaa tutkimaan tuli Pakistanin viranomaisten lisäksi Scotland Yardin ryhmä. Senkin tutkimus jätti murhan ratkaisemattomaksi ja sai yleisön uskomaan kaksinkertaisen tutkimuksen olevan tarkoitettu Musharrafin jälkien peittelyyn. Scotland Yard päätteli vastoin Pakistanin viranomaisten tutkimuksia että yksinäinen ampuja/itsemurhapommittaja oli vastuussa murhasta. Raportti syytti myös Bhuttoa itsensä altistamisesta salamurhaajille.
Scotland Yard tutki tarkasti useat kännykkäkameroilla kuvatut filmit, joissa Bhutto putoaa ajoneuvon sisälle hetkeä ennen räjähdystä, mutta ne jätettiin mainitsematta raportissa, joka keskittyi suurimmaksi osaksi rikospaikkatutkintaan. Selvittämättä jäi myös, kuka määräsi rikospaikan puhdistettavaksi paloauton vesisuihkulla kaksi tuntia murhan jälkeen. Bhuttolle ei myöskään tehty ruumiinavausta, koska hänen miehensä kielsi sen, vaikka pyyntö olisi voitu jättää huomiotta.
Aiheesta muualla
Murhauutisointi ja henkilökuvat
SEAT Fura
SEAT Fura on SEATin vuosina 1981–1986 valmistama pieni henkilöautomalli, joka korvasi SEAT 127:n. Kun SEATin lisenssi valmistaa omalla merkillään Fiatin 127-mallia umpeutui, sen oli tehtävä autoon muutoksia ja annettava sille uusi nimi pystyäkseen jatkamaan sen valmistusta. Näin syntyi SEAT Fura. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin SEAT Fura. Autosta tuli markkinoille myös urheilullinen Fura Crono -malli, jossa oli 1,4-litrainen 75 hevosvoimaa kehittävä moottori. Renkaat olivat perusmalleja leveämmät ja jousitusta oli jäykistetty. Fura Cronolle kehitettiin myös oma kilpailusarjansa, Copa Fura.
Vuonna 1983 Fura koki kasvojenkohotuksen, jossa se sai muun muassa uudenmalliset ajovalot. Uudistetut mallit tunnetaan Fura Dos -nimellä. SEAT Ibizan tultua markkinoille Furan suosio alkoi laskea. Malleja myytiin yli vuoden ajan toistensa rinnalla, kunnes Furan valmistus lopetettiin vuonna 1986.
Take That & Party
Take That & Party on brittiläisen poikabändi Take Thatin debyyttialbumi, joka julkaistiin 17. elokuuta 1992.
Kristuksen viimeinen kiusaus
Kristuksen viimeinen kiusaus (The Last Temptation of Christ) on Martin Scorsesen ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Paul Schraderin käsikirjoitus perustuu Níkos Kazantzákiksen romaaniin Viimeinen kiusaus (1955).
Kirjan tavoin elokuva kuvaa Jeesuksen elämää inhimillisenä olentona, joka kaikkien ihmisten lailla joutuu kohtaamaan kiusaukset, kuten pelon, epäilyksen, masennuksen, vastahakoisuuden ja himon. Muun muassa kohtaukset, joissa Jeesus tuntee houkutusta ”lihan syntiin”, ovat herättäneet joidenkin kristittyjen keskuudessa voimakkaita vastalauseita.
Alun perin pieneen levitykseen tarkoitettu elokuva nousi kuuluisuuteen jo kauan ennen ensi-iltaansa, kun fundamentalistiset kristilliset ääriliikkeet protestoivat äänekkäästi sen esittämistä vastaan. Suurin osa protestoijista ei ollut edes nähnyt elokuvaa. Seurauksena elokuvan esittäminen kiellettiin joissakin maissa, kuten Etelä-Afrikassa, Filippiineillä ja Singaporessa. Chilessä elokuvaa on saatu näyttää vuodesta 2003. Myös osa elokuvateatteriketjuista on kieltänyt sen esittämisen, ja sitä ei voinut vuokrata esimerkiksi Blockbuster-videovuokraamoista Yhdysvalloissa.
Elokuva kuvattiin Marokossa, ja se sai maailmanensi-iltansa Yhdysvalloissa 12 kaupungissa 12. elokuuta 1988. Protestien aiheuttaman julkisuuden ansiosta elokuva sai aiottua laajemman levityksen, ja se keräsi paljon katsojia. Martin Scorsese sai elokuvan ainoan Oscar-ehdokkuuden ohjauksesta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kristuksen viimeisen kiusauksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Iskuja elokuvateattereihin Ranskassa
Ranskassa kristityt ääriliikkeet suorittivat sarjan terrori-iskuja elokuvaa esittäneitä teattereita vastaan. Ryhmät pyrkivät estämään sisäänpääsyn elokuvateatteihin ja katsomaan meneviä ihmisiä pahoinpideltiin. Haju- ja kyynelkaasupommeja räjäytettiin saleissa ja katsomoissa.
Murheellisin ja tuhoisin oli katolisen fundamentalistiryhmän suorittama terrori-isku pariisilaiseen Saint Michel -elokuvateatteriin. Ryhmän jäsenet sytyttivät teatterin palamaan palopommilla kesken näytännön 22. lokakuuta 1988. Teatterissa olleista ihmisistä 13 loukkaantui, yksi hengenvaarallisesti. Pariisin arkkipiispa kardinaali Jean-Marie Lustiger vastusti elokuvan esittämistä näkemättä sitä, mutta kehotti ääriliikkeitä pidättäytymään väkivallasta.
Cessna Model A
Cessna Model A oli Yhdysvaltalainen Cessnan rakentama korkeasiipinen neljäpaikkainen matkakone. Se lensi ensimmäisen kerran 1927. Kone oli ensimmäinen Cessnan merkittävästi valmistama kone.
Suomen paperiteollisuus
Suomen paperiteollisuus on osa Suomen metsäteollisuutta, joka on ollut Suomen vientiteollisuuden kärkeä koko itsenäisen Suomen ajan.
Suomen paperiteollisuus sai alkunsa 1600-luvulla, mutta alan varsinainen kasvu alkoi vasta 1860-luvulla, kun Venäjän keisarin määräämät talouspoliittiset muutokset ja esimerkiksi kanavat ja rautatiet vapauttivat Suomen yrittäjyyttä ja taloutta.
Kristuksen viimeinen kiusaus
Iskuja elokuvateattereihin Ranskassa
Iskut vaikuttivat elokuvan levitykseen Ranskassa. 30 teatteria 50:stä lopetti elokuvan näytännöt ja kaavailtu katsojamäärä jäi 170 000:een odotetusta puolesta miljoonasta katsojasta. Äärikristityt kokivat saaneensa voiton ja siirtyivät tekemään iskuja Claude Chabrolin elokuvaa Naisten asioita esittäneitä teattereita vastaan. Yhdessä kyynelkaasupommihyökkäyksistä kuoli yksi katsoja sydänkohtaukseen etsiessään ulospääsyä teatterista.
Suomen paperiteollisuus
Itsenäisyyden alussa paperi, selluloosa ja puu toivat Suomelle ulkomaanvaluuttaa, jolla toteutettiin kone- ja laiteinvestointeja ja tehtiin teknologiansiirtoa Suomeen. Toisen maailmansodan jälkeen paperiteollisuuden merkitys kasvoi ja ala monipuolistui suomalaisen paperikoneita valmistavan teollisuuden noustessa kutistuvasta aseteollisuudesta. Paperin ja sellun myynti ulkomaille ohjasi Suomen markan kurssia, toisin sanoen kilpailukykyä ylläpidettiin devalvaatioilla, markka-ajan loppuun.
Vuonna 2018 Suomen paperi-, kartonki- ja sellutehtaat työllistivät noin 19 000 henkilöä.
Käsipaperitehtaat
Suomen ensimmäinen paperikone aloitti toimintansa Thomasbölessä lähellä Tammisaarta 1667. Se oli käsipaperikone. Paperikoneen omisti piispa Johan Gezelius vanhempi. Tuotannosta vastaavana paperimestarina toimi Uppsalan paperitehtaalta palkattu Bertil Obenher. Tehdas toimi vuoteen 1713.
Ensimmäinen kaupallinen paperitehdas Suomeen perustettiin 1764 Turun lähelle Järvenojan kylään. Vuoteen 1770 mennessä se työllisti kahdeksan henkilöä, ja se valmisti painopaperia, nuottipaperia, musiikkipaperia ja raskasta käärepaperia. Vuonna 1794 tehtaan omistus siirtyi J. C. Frenckellille.
Paperikonepaperitehtaat
Puuta alettiin käyttää paperin raaka-aineena 1860–1870-luvuilla. Silloin perustettiin Karjalan Hounijoelle (1859), Tampereelle (1866), Mänttään (1868), Anjalankoskelle (1872), Jyväskylään (1872), Verlaan (1872), Kuusankoskelle (1872), Kymitehtaalle (1872) ja Voikkaalle (1896) paperitehtaat, jotka käyttivät puukuitua. Euroopan suurin sanomalehtipaperikone asennettiin 1921 A. Ahlströmin tehtaalle Varkauteen.
Metsäteollisuus joutui 1980-luvulta alkaen historiansa suurimpaan murrokseen. Kysynnän heikkeneminen, Kiinan nousu suureksi markkina-alueeksi ja selluloosan uudet tuotantotavat ovat haastaneet yrityksiä rajusti. Painopaperin kysyntä on 2000-luvulla nopeasti vähentynyt ja uutta kysyntää on syntynyt pakkausmateriaaleihin. Yritykset ovat yrittäneet selvitä tehtaiden sulkemisten, uusien liiketoiminta-alueiden etsimisen tai kannattavuuden supistamisen avulla. Parhaiten selvinneet yritykset suuntautuivat jo varhaisessa vaiheessa pakkausmateriaalien tuotantoon. Kansainvälisesti katsoen suomalaisyritykset eivät ole menestyneet muutoksessa kovinkaan hyvin.
Paperitehtaat Suomessa
Katso myös Luettelo lakkautetuista Suomen paperitehtaista
Suomessa on 19 paperitehdasta, joissa on 28 toiminnassa olevaa paperikonetta.
Suurin Suomessa toiminnassa olevista paperitehtaista on UPM-Kymmene Oyj Kymin paperitehdas (2 paperikonetta, 750 000 t/a) ja pienin Stora Enso Oyj:n Tainionkosken laminaattipaperitehdas (26 000 t/a).
Suomen vanhin ja pienin tuotantokäytössä oleva paperikone on Tervakoskella (PK3, 1905, noin 2 000 t/a) ja uusin Raumalla (PK4, 1998, 400 000 t/a).
Suomessa on vuosina 1842—1998 käynnistetty 192 paperikonetta. Tästä kokonaismäärästä 93 konetta on käynnistynyt UPM-Kymmene -konserniin nykyään kuuluvissa yrityksissä. Lisäksi Suomessa pitää kotipaikkaansa Munksjö Oyj -niminen erikoispaperiyhtiö, mutta sillä ei ole tuotantoa Suomessa.
Sodissa luovutetuille alueille jääneet paperitehtaat
Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät useita paperitehtaita:
Koe- ja tutkimuspaperikoneet Suomessa
Koepaperikoneet ovat paperikoneita, joita käytetään pääasiassa tutkimukseen ja tuotekehitykseen. Suomessa on useita koepaperikoneita.
Kartonkitehtaat Suomessa
Suomessa on 18 kartonkitehdasta, joissa on toiminnassa 21 kartonkikonetta. Suurin toiminnassa olevista kartonkitehtaista on tuotannon tonnimäärällä mitattuna Stora Enson Imatran tehtaat (Kaukopää ja Tainionkoski) ja pienin Sonoco:n kartonkitehdas Karhulan Korkeakoskella. Kartonkikoneista uusin on Lieksassa (KK2, 1979) ja suurin on  Kemin kartonkitehtaan kartonkikone (375,000 t/a). Vanhin tuotantokäytössä oleva kartonkikone on Korkeakoskella Karhulassa (KK2, 1907). Joitakin kartonkikoneita on varastoituna ja kaksi museoitu paikoilleen. Suomen ensimmäinen kartonkikone valmistettiin vuonna 1908 Karhulan Konepajassa.
Lakkautetut sellutehtaat
Vanhemmat suljetuista tehtaista olivat sulfiittisellutehtaita ja uudemmat sulffaattimenetelmään (kraft) perustuneita. Suomen viimeinen varsinainen sulfiittisellutehdas suljettiin vuonna 1991, vaikkakin Heinolan flutingtehdas toimii vielä sulfiittimenetelmällä (NSSC).
Sodissa luovutetuille alueille jääneet sellutehtaat
Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät seuraavat sellutehtaat:
Lakkautetut puuhiomot Suomessa
thumb|right|250px|Jämsänkosken Rekolankosken hiomon Voith-hiomakoneet vuonna 1901
Sodissa luovutetuille alueille jääneet puuhiomot
Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät seuraavat puuhiomot:
Maailmanperintömuseo Verla
Suomen vanhin museoitu paperiteollisuuskokonaisuus on kartonkitehdas Verla, joka liitettiin 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Sen tekniikka on perusteiltaan 1920-luvulta sähköistämisen ajalta. Tehdas toimi vuoteen 1964 saakka, jolloin Kymmene Oy sulki sen.
Kissakoski
Hirvensalmella, Puulaveden rannalla sijaitseva Kissakoski on 1900-luvun alussa rakennettu tehdasalue, jossa toimi paperitehdas 1907–1920. Kissakosken alue on Museoviraston suojelema kohde. Alue on toiminut vuodesta 1997 matkailukäytössä.
Ankkapurhan teollisuusmuseo
Ankkapurhan teollisuusmuseo sijaitsee Kouvolassa. Sen naapurissa on Stora Enson Anjalan paperitehdas ja Inkeroisten kartonkitehdas. Museo rakentuu vuodelta 1897 peräisin olevan Suomen ensimmäisen jatkuvatoimisen Füllner-merkkisen kartonkikoneen ympärille.
Vääräkosken kartonkitehdas
Ähtärin kaupungin Peränteen kylässä on Vääräkosken Pahvi Oy:n entinen kartonkitehdas. Tehtaassa on yksi vuonna 1901 käyttöön otettu Füllner-merkkinen kartonkikone. Se on neljäs moderneista, jatkuvakäyttöisistä kartonkikoneista Suomessa. Länsi-Suomen ympäristökeskus on suojellut rakennussuojelulailla sijaitsevan Vääräkosken puuhiomon ja kartonkitehtaan, entisen Vääräkosken Pahvi Oy:n tehdasalueen rakennuksineen ja laitteineen. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Valkeakosken museopaperikone
Myllykosken paperitehtaassa Kouvolassa oli museoitu paikalleen lähes toimintakuntoinen paperikone PK3. Myllykosken tehtaan lopettamisen yhteydessä kone siirrettiin UPM:n Keskusarkistoon Valkeakoskelle vuonna 2012 ja entisöitiin siellä. Kone oli toiminnassa Myllykoskella vuosina 1919–1977. Kone on Viipurin konepajan valmistama. Koneella valmistettiin toispuolisesti kiillotettua valkoista käärepaperia, luonnonruskeaa käärepaperia ja SC-paperia. Kone hankittiin käytettynä Loimijoen paperitehtaalta, minne se oli alun perin asennettu vuosisadan ensimmäisinä vuosina.
Nokian museopaperikone
Nokialla sijaitsevan Georgia Pacific Finland Oy:n (Nokian Paperi) pehmopaperitehtaan kellarissa on toimintakuntoinen museopaperikone PK5 (ex. PK VI, PK I PK V), "Manta" tai "Varsa". Kone oli toiminnassa 1911–16.6.1976. Kone on Füllner-merkkinen MG-paperikone jenkkisylintereineen (halk. 2,5 m) ja siinä on valta-akselikäyttö. Koneessa on puinen painovoimatoiminteinen perälaatikko ja viiran leveys on 2 250 mm. Viimeisenä vuonna se tuotti 45 t paperia ja ennätysvuosituotanto oli 2 591 t vuodessa. Koneen nopeus on 150 m/min. Kone sijaitsi ennen entisessä lumpputehtaassa tehdasalueen toisessa päässä. Tehtaan silloinen T&K johtaja Kari Ebeling kunnosti koneesta museopaperikoneen ja teki Teknillisen korkeakoulun Puunjalostajakillan kanssa sopimuksen koneen ylläpidosta teekkaritoimintaan soveltuvaa palkkiota vastaan. Koneella on myös ajettu huviajoa tuotannollisen toiminnan päättymisen jälkeen. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Tervakosken paperitehdas
Janakkalassa sijaitsevassa Tervakosken taajamassa on Tervakoski Oy:n paperitehdas, jonka omistaa itävaltalainen Delfort Group AG. Tehtaassa tuotetaan 110 000 tonnia erikoispapereita vuodessa. Tehtaalla on Suomen vanhin tuotantokäytössä oleva paperikone PK3 vuodelta 1905. Tehtaassa tehdään myös käsin tehtyä paperia perinteisin menetelmin. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Kauttuan tehtaiden museo
Eurassa sijaitseva Kauttuan ruukinpuiston kulttuurihistoriallisesti arvokas miljöö syntyi rautaruukin ympärille. Tehdasalueella on vuodesta 1907 toiminut A. Ahlström Osakeyhtiön paperitehdas ja pakkausmateriaaleja valmistava tehdas. Tehtaiden museo on avattu 1970-luvulla. Kauttuan tehtaitten museo esittelee ruukin sekä paperi- ja jalostustehtaan vaiheita ja tuotteita. Avoinna kesäisin. Muulloin tilauksesta.
Äänekosken tehdasmuseo ja Pro Nemus -vierailukeskus
Äänekosken tehdasmuseo esitteli M-realin ja sitä edeltäneiden Äänekosken tehtaiden historiaa. Tehtaan kokoelmat ovat toistaiseksi varastossa. Äänekosken biotuotetehtaan vierailukeskus Pro Nemus esittelee lyhyesti Äänekosken teollista historiaa, mutta keskittyy varsinaisesti Metsä Groupin toiminnan ja tuotteiden esittelyyn. Vierailukeskus on avoinna vain etukäteisvarauksella Metsän sidosryhmille. Yksittäiset kävijät pääsevät tutustumaan vierailukeskukseen vain Äänekosken kaupungin ryhmien mukana.
Muita paperiteollisuuden museokohteita
Lisäksi useilla paperi- ja kartonkitehtailla on omia perinnehuoneita ja pienimuotoisia näyttelyitä.
Raaka-aineet
Suomesta ei hankita koko raakapuumäärää, minkä metsäteollisuus käyttää, vaan osa tuodaan ulkomailta.
The Documentary 2.5
The Documentary 2.5 on yhdysvaltalaisen hip hop -artisti The Gamen seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. lokakuuta 2015. Albumi kuuluu samaan projektiin kuin viikkoa aikaisemmin julkaistu The Documentary 2 ja albumit julkaistiin myös yhdessä kokoelma-albumina.
0
0 eli nolla tai Nolla tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Yayoi Kusama
Yayoi Kusama (22. maaliskuuta 1929 Matsumoto ) on japanilainen nykytaiteilija. Hän asui vuosina 1958–1972 Yhdysvalloissa.
Prosessien välinen kommunikaatio
Prosessien välinen kommunikaatio tarkoittaa tietotekniikassa kahden prosessin tai säikeen välistä informaation vaihtoa. Tarjolla olevista kommunikointimekanismeista osa toimii parhaiten, jos kommunikoinnin osapuolet ovat samassa tietokoneessa (esimerkiksi jaettu muisti), mutta ohjelmoijan kannalta parhaita ovat sellaiset mekanismit, jotka toimivat loogisesti samalla tavalla riippumatta siitä, ovatko osapuolet samassa koneessa vai eri koneissa (esimerkiksi pistokkeet tai viestinvälitys).
Yayoi Kusama
Vuonna 1973 Kusama palasi Japaniin, jossa vastaanotto ei ollut erityisen lämmin. Paniikkikohtausten vaivaamana hän asettui vuonna 1977 asumaan psykiatriseen hoitolaan. Hän palasi taiteen pariin 1980–1990-luvuilla, ja 2000-luvulla hän aloitti muodin parissa ja teki yhteistyöstä muotisuunnittelija Issey Miyaken ja Marc Jacobsin sekä Louis Vuitton -merkin kanssa.
Prosessien välinen kommunikaatio
Kommunikaatiomenetelmiä
Eri tapoja kommunikoida prosessien välillä ovat esimerkiksi:
Kommunikointimenetelmästä riippuu tukeeko se automaattisesti synkronointia vai onko sovelluksen itse käytettävä sopivia toimintoja kuten poissulkemista.
Yayoi Kusama
Kusama on maailmanlaajuisesti arvostettu taiteilija, jolle myönnettiin vuonna 2006 Praemium Imperiale. Hän on lapsesta lähtien kärsinyt hallusinaatioista ja hyödyntänyt niitä taiteessaan. Vuonna 2016 hänellä oli tekeillä olevassa Ikuinen sieluni -maalaussarjassa 500 teosta, mutta hän uskoo niitä syntyvän vielä tuhat tai kaksituhatta.
Pohjoismaissa kiertänyt Kusaman retrospektiivinen näyttely In Infinity oli esillä 8. lokakuuta 2016 – 22. tammikuuta 2017 Helsingissä Helsingin taidemuseo HAMissa. Se koostui noin 200 teoksesta.
HMS Valiant (1863)
HMS Valiant oli Ison-Britannian merivoimien vuonna 1861 vesillelaskettu Hector-luokan panssarifregatti. Vuonna 1868 valmistunut alus romutettiin vuonna 1957.
Valmistus
Isaac Wattsin suunnittelema alus tilattiin 12. tammikuuta 1861 alun perin Millwallista Westwood & Baillielta, jonka ajauduttua konkurssiin tilaus siirrettiin vielä samana vuonna Thames Ironworks and Shipbuilding Companylle Leamouthiin Lontooseen. Köli laskettiin 1. helmikuuta 1861 ja alus laskettiin vesille 14. lokakuuta 1863. Alus valmistui telakan konkurssin ja aseistukseen tehtyjen muutosten vuoksi vasta 15. syyskuuta 1868.
Palvelus
Alus siirrettiin reserviin elokuussa vuonna 1885 Devonportissa. Se sijoitettiin satamapalvelukseen 1897 varastolaivaksi ja alus nimettiin 1904 HMS Indus IV:ksi. Alus nimettiin uudelleen 1916 HMS Valiant (Old)iksi ja edelleen HMS Valiant III:ksi 3. tammikuuta 1918. Vuonna 1924 alus muutettiin kelluvaksi polttoainevarastoksi, missä tehtävässä se palveli romuttamiseensa saakka. Alus saapui 9. joulukuuta 1956 romutettavaksi Zeebruggeen.
Neva-Musta
Neva-Musta on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Hautakylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,5 metriä mpy.
Paalasmaa
thumb|Hirvisalmen lossi Paalasmaa on saari ja kylä Pielisessä Juuan kunnassa, Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kylä sijaitsee noin 15 kilometrin päässä Juuan kuntakeskuksesta. Asukasluku on noin 140.
Kiipeily
Kiipeily on entisaikoina ollut luonnollinen liikkumismuoto vaikeakulkuisessa maastossa vuoristossa tai tiheässä metsässä. Nykyisinkin alkuperäiskansojen ihmiset hakevat ruokaa puista kiipeämällä. Myös teollistuneissa maissa kiipeily on yksi liikkumismuoto muun muassa retkeillessä. Monissa maissa, kuten Nepalissa, arkipäivän askareissa joudutaan kiipeämään ylös pitkiä vuorenrinteitä.
Nykyään eri kiipeilytavat ovat kehittyneet liikunta- ja urheiluharrastuksiksi. Kiipeilymuotoja ovat esimerkiksi kalliokiipeily, jääkiipeily, vuorikiipeily ja puukiipeily. Kiipeilyä voi harrastaa ulkona tai sisätiloissa seinäkiipeilynä tai boulderointina. Kiipeilyssä käytetään usein erityisiä kiipeilyvarusteita kuten köyttä, valjaita ja kiipeilykenkiä. Turvallisuussyistä ennen harrastukseen ryhtymistä on syytä käydä kurssi tai perehtyä turvallisuusmääräyksiin itsenäisesti tai asiantuntijan opastuksella.
Paalasmaa
Paalasmaa on Suomen korkein saari. Pielisen pinta on noin 93,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Paalasmaan saarella on kolme huippua, jotka kohoavat yli 200 metrin korkeuteen merenpinnan yläpuolelle. Korkein huippu on Lamminvaara, joka on 225,2 metriä merenpinnasta. Pääsaarella on myös näkötorni, josta avautuvat esteettömät maisemat muun muassa Pieliselle aina Kolille saakka.
Kiipeily
Kiipeilyn filosofia
Vaikka suurin osa kiipeilyä ei liitykään kilpailemiseen, kukin kiipeilyn alalaji on melko tarkkojen sääntöjen rajaama. Esimerkiksi tikkaita ei saa käyttää kuin vuorikiipeilyssä; turvallisuutta varmistavaa köyttä ei saa käyttää ylöspäin pääsemisen apuna kuin teknisessä ja vuorikiipeilyssä; tai boulderoinnissa saa käyttää kitkapinnoitettuja tossuja, mutta ei jäähakkua. Merkittävä osa kiipeilyn nautinnosta liittyy sisäiseen kilpailuun ja kiipeilijä saattaa käyttää pitkän ajan yhden yksittäisen reitin toistamiseen, kunnes on kiivennyt sen häntä itseään tyydyttävällä tavalla; esimerkiksi aloittelijatasolla turvallisesti yläköydellä, mutta putoamatta köyteen kertaakaan.
Paalasmaa
Paalasmaa on myös käytössä sukunimenä. Nimenkantajia on Digi- ja väestötietoviraston mukaan noin 50 henkilöä.
Kiipeily
Kiipeilyn filosofia
Klassinen vastaus kysymykseen "miksi kiipeätte vuorille" on "koska ne ovat olemassa". Suuri osa kiipeilystä voidaan kiteyttää ongelmaan: "Miten pääsen pisteestä A pisteeseen B tietyillä säännöillä ja tiettyä aluetta pitkin?" Erityisesti maanrajassa tapahtuvassa boulder-kiipeilyssä itse matka saattaa olla vain metrejä, mutta haaste syntyy reitin fyysisen suorituskyvyn rajoilla olevasta vaikeustasosta. Yleensä vaikeus ei liity niinkään puhtaaseen voimankäyttöön kuin kehon hallintaan tai juuri oikean pitävän kohdan löytämiseen kalliosta.
Paalasmaa
Historia
Nimi Paalasmaa juontaa nimestä Palasmaa, johon kirkkomatkoillaan Lieksaan soutavat juukalaiset poikkesivat syömään välipalaa (palasta).
Kiipeily
Kiipeily Suomessa
Vielä 1980-luvun alussa harrastajien määrä oli vähäinen. 1990-luvulla alkoi lajin voimakas kasvu sisäseinien rakentamisen myötä. 2000-luvulla laji on kasvattanut jatkuvasti suosiotaan: 2006 lopussa Suomessa oli arviolta noin 6 000 kiipeilyn harrastajaa.
Paalasmaa
Historia
Toisensaaren rannalta on tiettävästi löydetty kivikautinen asuinpaikka.
Kiipeily
Suomen Kiipeilyliitto ry.
Järjestäytynyt kiipeilytoiminta sai Suomessa alkunsa 26. lokakuuta 1962 jolloin Helsingissä pidettiin Suomen Alppikerhon perustava kokous. Perustajajäsenet olivat Matti A. Jokinen, Olavi Taskinen ja Ilpo Vuorinen. Myöhemmin Alppikerhon alaisuuteen perustettiin myös ala-osastoja ympäri maata. Kattojärjestön perustamisen tarvetta aiheuttivat jäsenmäärän lisääntymisen tuomat paineet sekä paikallisten kiipeilijöiden halu toimia itsenäisemmin kiipeilyharrastuksen levitessä. Suomen kiipeilyliitto (SKIL ry.) aloitti toimintansa 28. toukokuuta 1995, mutta sen perinteet ovat siten historiaansa pidemmät. Kiipeilyliitto tulikin tarpeeseen ja toimii yli kahdenkymmenen jäsenseuran kattojärjestönä tavoitteinaan valvoa jäsenten etuja, kehittää kiipeily-, kilpailu- ja kiipeilykoulutustoimintaa sekä tiedottaa ja hoitaa kansainvälisiä yhteyksiä. Kiipeilyliittoon kuului vuonna 2007 koko maassa 24 jäsenseuraa, joissa oli yhteensä noin 2 000 kiipeilijää. Koko maassa arvioidaan olevan yhteensä noin 6 000 kiipeilyn harrastajaa. Kiipeilyliiton alaisuudessa toimivat kilpailu-, koulutus- ja nuorisovaliokunnat. Kiipeilyliitto on Suomen Liikunta ja Urheilun (SLU), Kansainvälisen kiipeilyfederaation (UIAA) sekä kilpakiipeilyn kansainvälisen kattojärjestön (IFSC) jäsen. Liiton alkuvuosien suurimpia ponnistuksia olivat nykyajan tarvetta vastaavan uudistuneen koulutusjärjestelmän luominen sekä koulutusmateriaalin tuottaminen. Kiipeilyliiton koulutusjärjestelmä palvelee kaikkia liiton jäseniä sekä köysi- ja seikkailutoiminnassa toimivia yrityksiä ja järjestöjä. Ahkera työ koulutusjärjestelmän parantamiseksi tuottikin tulosta, kun kansainvälinen kiipeilyfederaatio (UIAA) hyväksyi koulutusjärjestelmän maaliskuussa 2001 kansainväliset vaatimukset täyttäväksi. SKIL on julkaissut kiipeilyaiheiset kirjat Suomen kalliokiipeilyopas, Harjoittelu ja valmennus (Jorma Käyhkö) sekä Seinäkiipeily (Jari Koski ja Rauno Arasola).
Paalasmaa
Paalasmaan veneonnettomuus
Sunnuntaina 4. lokakuuta 1959 kaksi pääosin paikkakuntalaisia nuoria kuljettanutta moottorivenettä törmäsi Pielisellä Paalasmaan rannassa. Toisessa veneistä oli 19 nuorta ja se oli lähdössä Paalasmaan venerannasta Juuan kirkolle sateisessa ja tuulisessa säässä. Muutama minuutti lähdön jälkeen siihen törmäsi toinen, paikallisen kyläkauppiaan pojan ohjaama, 185 hevosvoiman tehoisella moottorilla varustettu pikavene. Veden varaan joutui kaikkiaan 21 ihmistä, joista törmäyksen nähneet ja rannan taloista soutuveneillä apuun lähteneet saivat pelastetuiksi kuusi. 15 henkeä kuoli onnettomuudessa.
Ramón Berenguer II
Ramón Berenguer II (1053/1054 – 5. joulukuuta 1082) oli Barcelonan kreivi vuodesta 1076 kuolemaansa saakka.
Hän peri vallan isänsä Ramón Berenguer I:n jälkeen. Isä oli jakanut hallinnon kahdelle pojalleen: Ramónille ja tämän kaksosveljelle Berenguer Ramón II:lle. Isän testamentin mukaan veljesten tuli hallita yhtäläisin ehdoin, mutta testamenttia tarkemmin lukiessa käy selville, että se oli suosiollisempi Ramón Berenguerille.
Ramón Berenguer II:n kutsumanimi (esp. Cabeza de Estopa, kat. Cap d'Estopes) juonsi hänen vaaleista hiuksistaan.
Joulukuun 5. päivänä 1082 Ramón Berenguer II oli lähestymässä Barcelonaa nykyisen Gualban kunnan seudulla, kun hänen kimppuunsa käytiin ja hänet tapettiin. Ruumis vietiin Gironaan, jonne se haudattiin. Hänen veljensä oli syyllinen murhaan.
Ramón Berenguer II:n vaimo Mafalda de Apulia, kutsumanimeltään Mahalda tai Matilda, (noin 1059 – noin 1111/1112) oli Apulian herttuan Robert Guiscardin ja Salernon Sikelgaitan tytär. Pariskunnan poika Ramón Berenguer III nousi valtaan 1097.
The Helsinki Distilling Company
The Helsinki Distilling Company on helsinkiläinen vuonna 2014 perustettu pientislaamo, joka valmistaa giniä, viskiä ja muita väkeviä alkoholijuomia. Se toimii entisessä saippuatehtaassa Teurastamon alueella Helsingin Hermanninmäessä. Tislaamon yhteydessä toimii myös baari. Yrityksen toimitusjohtaja on Mikko Mykkänen.
Historiaa
Ystävykset Kai Kilpinen ja Mikko Mykkänen perustivat The Helsinki Distilling Companyn vuonna 2014. Se on ensimmäinen Helsingissä toimiva tislaamo yli sataan vuoteen. Tislaamon valmistama gini Helsinki Dry Gin voitti kultaa Berliinin Destille Berlin -messuilla vuosina 2016 ja 2017.
Olvi osti vuonna 2018 enemmistöosuuden The Helsinki Distilling Companysta. Tislaamo valmistaa yhteistyössä Olvin kanssa erilaisia lonkeroita, kuten Helsinki Long Drink ja Olvi Iisalmi GIN Lonkero.
Vuonna 2021 tislaamo lanseerasi ensimmäisen suomalaisen alkoholittoman tisleen, Helsinki Nollan. Sitä voidaan käyttää alkoholittomien drinkkien raaka-aineena.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2016
Vuoden 2016 yleisurheilun sisäratojen MM-kilpailut järjestettiin 17.–20. maaliskuuta 2016 Portlandissa, Yhdysvalloissa. Kilpailut olivat järjestyksessään 17. sisäratojen MM-kisat.
Portland valittiin yksimielisesti kisojen järjestäjäksi. Kisoja haki myös Birmingham, jonka päätettiin lopulta järjestävän MM-hallit 2018.
Miehet
* juoksivat alkuerissä
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Katharina Bosse
Katharina Bosse (s. 1968, Turku) on suomalainen valokuvaaja. Hänen suuntauksensa on nykytaide. Bossella on visuaalisen viestinnän tutkinto, jonka hän suoritti korkeakoulussa Bielefeldissä, Saksassa vuonna 1994.
Hänen töitään on MoMA:n ja Maison Européenne de la Photographien kokoelmissa, ja niitä ovat julkaisseet myös aikakauslehdet, kuten The New Yorker, Spin, Geo, Der Spiegel ja New York Times Magazine. Bosse on maailman rankingin parhaan 10 000 joukossa ja Suomen 100 parhaan joukossa.
Bosse työskentelee aktiivisesti luodakseen lisää näkyvyyttä naisvalokuvaajille. Hän on muun muassa jäsen femxphotographers.org-sivustolla, joka toimii mieskatseen (eng. male gaze) paljastavien taidevalokuvaajien esille nostajana.
Renault 3
250px|thumb|Renault 3 Renault 3 oli Renault 4 -pikkuauton halvempi versio, jota valmistettiin vuosina 1961 ja 1962. Autojen ero oli että Renault 3:ssa ei ollut kolmatta sivuikkunaa, pölykapseleita, jäähdyttimen säleikköä eikä oviverhoilua, ja siinä oli pienempi 603 cm³ moottori. Renault 3:n myynti oli heikkoa sillä paremmin varusteltu Renault 4 maksoi vain hieman enemmän.
Renault 3
Sarvikuonot
Sarvikuonojen hartiakorkeus on 150–185 senttimetriä, ruumiinpituus voi olla 420 senttimetriä, häntä 50–70 senttiä. Painoa sarvikuonolla voi olla jopa 1 800–3 600 kilogrammaa. Urokset ovat suurempia kuin naaraat. Sarvikuonot ovat norsujen jälkeen suurimpia maanisäkkäitä.
Sarvikuonoille ominainen piirre on niiden kuonossa oleva sarvi. Heimon tieteellinen nimi Rhinocerotidae tuleekin kreikan kielen sanoista rhino (kuono) ja keras (sarvi). Nykyisin suurin uhka sarvikuonoille on niiden salametsästys sarvien vuoksi.
Sarvikuonojen näkö on heikko: ne eivät pysty näkemään ihmistä yli 30 metrin päästä. Sen sijaan niiden kuulo- ja hajuaisti ovat hyvin tarkat.
Sarvikuonojen kaltaiset eläimet ilmestyivät maapallolle ensimmäistä kertaa eoseenikaudella. Niistä kehittyi muun muassa mioseenikaudella elänyt Indricotherium, joka painoi 15 tonnia ja on suurin koskaan maan päällä elänyt nisäkäs. Plioseenikaudella sarvikuonot kuolivat sukupuuttoon Pohjois-Amerikasta ja pleistoseenikaudella Euroopasta sekä Pohjois-Aasiasta. Muinaisista sarvikuonoista tunnetuin lienee viimeisimmän jääkauden aikana elänyt villasarvikuono, josta on löydetty ikiroudassa säilyneitä jäänteitä.
pienoiskuva|vasen|Suippohuulisarvikuono [[Ngorongoron suojelualue|Ngorongoron kraatterissa, Tansaniassa.]]
Marja Lallo
Marja Hanna Kaarina Lallo (1. maaliskuuta 1919 Helsinki – 2017) oli suomalainen kääntäjä, joka suomensi saksankielisiä lastenkirjoja.
Ignazio Messina
Ignazio Messina & C. SpA on italialainen rahtivarustamo. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Genovassa, Luoteis-Italiassa. Yhtiö perustettiin vuonna 1921 ja perustajana toimi laivanomistaja Giuseppe Messina. Henkilökuntaa yhtiöllä on yli 700. Varustamo operoi nykyisin 17 rahtilaivaa (konttialuksia ja ro-ro-konttialuksia), jotka liikennöivät muun muassa Välimerellä, Punaisellamerellä, Persianlahdella sekä Afrikassa.
Laivasto
Ignazio Messinan laivasto helmikuussa 2009:
Einar Englund
Tausta ja ura
Vaikka Englundia pidetään ensi sijassa orkesterisäveltäjänä, hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1941 valmistunut pianokvintetto. Englundista tuli suosittu 1940-luvulla muun muassa ensimmäisen sinfoniansa eli Sotasinfonian (1946) ansiosta. Toisen sinfoniansa, joka tunnetaan lisänimellä Mustarastas, Englund sävelsi vuonna 1947. Hänen orkesterialkusoittonsa Epinikia saavutti Suomen suurkisojen 1. palkinnon vuonna 1947 sekä Lontoon olympialaisten sävellyskilpailun kunniamaininnan.
Englundin teoksille tyypillisiä tunnuspiirteitä ovat muun muassa tanssillinen rytmiikka ja suhteellisen kirpeät harmoniat, jotka auttoivat Suomen musiikkielämää irti 1940-luvulla vallinneista kansallisromanttisista tendensseistä.
Englund vaikeni sinfonikkona koko 1960-luvun vastalauseeksi ajalle tyypillisille yltiömodernistisina ja tekotaiteellisina pitämilleen ”lastenkamarikonserteille” mutta sävelsi runsaasti kamarimusiikkia. Lisäksi hän toimi vuosina 1957–1976 muun muassa Hufvudstadsbladetin musiikkikriitikkona.
Sinfonikoksi Englund palasi vuonna 1971 valmistuneella kolmannella sinfoniallaan. Vuonna 1986 valmistunut kuudes sinfonia on sävelletty kuorolle ja orkesterille Pentti Saarikosken suomentamiin Herakleitoksen aforismiteksteihin. Englund sävelsi kaiken kaikkiaan seitsemän sinfoniaa, joista viimeinen valmistui 1988.
Myöhempiin teoksiin kuuluu myös esimerkiksi konsertto 12 sellolle vuodelta 1981. Näiden teosten lisäksi Englund sävelsi muun muassa kaksi pianokonserttoa sekä sello-, viulu-, huilu- ja klarinettikonsertot.
Erik Blombergin elokuvassa Valkoinen peura (1952) on Einar Englundin säveltämä musiikki. Englund palkittiin työstään Jussi-patsaalla vuonna 1953, ja elokuva palkittiin samana vuonna myös Cannesin elokuvajuhlilla. Hän sai 1961 Pro Finlandia -mitalin ja 1982 MTV:n kulttuuripalkinnon. Vuonna 2002 Englundin teoksen Kiinan muuri levytys voitti ensimmäisen palkinnon Cannes Classical Awards -festivaaleilla.
Englund osallistui talvi- ja jatkosotaan. Traumaattiset sotakokemukset ovat vaikuttaneet hänen sävellystyyliinsä.
Englundin ensimmäinen puoliso (1941–1956) oli musiikinopettaja Meri Mirjam o.s. Gyllenbögel. Vuodesta 1958 Englund oli naimisissa laulaja Maynie Sirénin kanssa jonka kanssa hänellä on poika Niklas. Krister Englund, Sorella Englund ja Irina Milan ovat hänen lapsia ensimmäisestä avioliitosta. Einar Englundin veljiä olivat Kaj ja Dag Englund.
Rekusantti
Rekusantti on latinasta, sanasta "recusare", joka tarkoittaa: vastustella / esittää vastalause. Rekusantit olivat anglikaanikirkon vastustajia Englannissa ja myöhemmin sekä laajemmin ympäri brittien valtakuntaa. He eivät suostuneet osallistumaan anglikaanien kirkollisiin menoihin, tai eivät muuten hyväksyneet anglikaanitapoja kokonaan. He olivat anglikaanikauden alusta monen vuosisadan verran vaikuttaneita vastaanhangoittelijoita, tavallaan salakatolilaisia. Rekusanttien omaksumaa kantaa sanotaan rekusanssiksi.
Sammakkolampi (Soini)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 188 metriä mpy.
Tramplin Stork
Tramplin Stork tai Aist on kuuden muovitetun hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Nižni Tagilissa Venäjällä. Tramplin Stork on yksi tärkeimmistä harjoittelupaikoista venäläisille mäkihyppääjille ja yhdistetyn kilpailijoille.
Historia
Vuonna 1970 Nižni Tagiliin rakennettiin viisi hyppyrimäkeä (K110, K90, K40, K20 ja K10), näissä hyppyrimäissä ei ollut muovitusta.
Venäjän urheiluinfrastruktuuri- ja kulttuuriohjelman rahoituksella aloitettiin peruskorjaamaan Tramplin Stork -hyppyrimäkiä vuonna 2009. Kaikki vanhat hyppyrimäet purettiin ja tilalle rakennettiin neljä muovitettua hyppyrimäkeä (K120 HS134, K90 HS100, K60 ja K40). Lisäksi rakennettiin valonheittimet, katsomot, hiihtohissi, maastohiihtostadion latu-urineen ja hotelli noin 50 miljoonalla eurolla, jotta venäläisillä urheilijoilla olisi erinomaiset harjoittelu mahdollisuudet Sotšin talviolympialaisiin.
Rakennustyöt keskeytyivät vuonna 2010 rahoitusongelmiin ja vasta 4. toukokuuta 2011 rakennustyöt aloitettiin uudelleen. Syksyllä 2012 rakennustyöt saatiin valmiiksi lukuun ottamatta vauhtimäkien Ski-Line-latu-uria, jotka asennettiin joulukuussa 2012.
Avajaiset järjestettiin 26. joulukuuta 2012. Ensimmäinen Continental Cup kilpailu järjestettiin 16.–17. maaliskuuta 2013. Kesällä 2013 järjestettiin kautta aikain ensimmäinen kesä-GP kilpailu Venäjällä. Ensimmäinen maailmancupin osakilpailu järjestettiin joulukuussa 2014.
Vuonna 2018 rakennettiin keskukseen myös pienet K20- ja K10-mäet.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 142,5 metriä on hypännyt Robert Johansson mäkihypyn maailmancupissa vuonna 2020, epävirallisen mäkiennätyksen 142,5 metriä on hypännyt Anže Semenič. Alkuperäisen K110-mäen mäkiennätyksen 129,0 metriä hyppäsi Ilja Rosljakov 9. maaliskuuta 2002.
Tramplin Stork HS97
Hyppyrimäen HS-piste sijaitsi väliaikaisesti joulukuussa 2015 100 metrin sijaan 97 metrissä. Kesällä 2017 HS-piste siirrettiin turvallisuussyistä 100 metristä 97 metriin.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Mäkiennätyksen 104,0 metriä on hypännyt Philipp Orter. Vanhan mäen mäkiennätyksen 107,0 metriä hyppäsi Ilja Rosljakov 1. maaliskuuta 2008.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 99,0 metriä on hypännyt Jakub Janda, epävirallisen kesämäkiennätyksen 99,5 metriä on hypännyt Vadim Shishkin.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 100,0 metriä on hypännyt Coline Mattel.
Kuva (täsmennyssivu)
Kuva voi viitata seuraaviin:
Satu Pauri
Satu Marianne Pauri (o.s. Ruotsalainen, s. 21. lokakuuta 1966 Oulu) on suomalainen astrologi, juontaja ja entinen yleisurheilija, jonka päälaji oli seitsenottelu. Seitsenottelun lisäksi hän oli kansainvälisen tason pituushyppääjä. Hän edusti urallaan Oulun Pyrintöä.
Perhe
Hän on ollut naimisissa juontaja Arttu Harkin sekä näyttelijäkirjailija, dramaturgi Jussi Parviaisen kanssa ja tästä liitosta on yhteinen lapsi Peppi. Elokuussa 2008 hän meni naimisiin Teppo Paurin kanssa. Pariskunnalla on kaksoset.
Tanska yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Menestynein tanskalainen MM-kisaurheilija on kenialaissyntyinen Wilson Kipketer, joka voitti 800 metrin juoksussa kultaa vuosina 1995, 1997 ja 1999. Ensimmäisen tanskalaismitalin voitti pituushypyssä pronssille vuonna 1993 sijoittunut Renata Nielsen, joka on alun perin puolalainen. Ateenassa 1997 kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa sijoittui kenialaissyntyinen Robert Andersen. Ensimmäiset pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon yltäneet tanskalaissyntyiset urheilijat olivat Helsingissä 2005 keihäänheitossa neljänneksi sijoittunut Christina Scherwin ja kuulantyönnössä alun perin seitsemänneksi, mutta dopinghylkäysten jäljiltä viidenneksi noussut Joachim Olsen. Osakassa 2007, Berliinissä 2009, Daegussa 2011, Moskovassa 2013, Lontoossa 2017 ja Eugenessa 2022 ei yksikään tanskalaisurheilija yltänyt pistesijoille. Moskovassa Tanskalla oli vain kahden urheilijan suuruinen joukkue. Pekingissä 2015 kolmihenkisestä tanskalaisjoukkueesta Sara Slott Petersen ylsi 400 metrin aitajuoksussa neljänneksi. Dohassa 2019 estejuoksija Anna Emilie Møller sijoittui seitsemänneksi.
Suomalaisen Naisen Päivät (tapahtuma Alankomaissa)
Suomalaisen Naisen Päivät (SNP) on suomalaisille naisille suunnattu viikonlopputapahtuma Alankomaissa. Tapahtuma on järjestetty vapaaehtoisvoimin vuodesta 1989 saakka.
Suomalaisen Naisen Päivät alkoi kaveripiirin tapaamisena, mutta se on vuosien saatossa kasvanut tärkeäksi ulkosuomalaisten kohtaamispaikaksi Hollannissa. Kaikenikäisille suomalaisille naisille suunnattuun tapahtumaan osallistuu vuosittain 80–110 naista. Enemmistö osallistujista tulee Alankomaista, mutta päiville osallistuu säännöllisesti naisia myös Belgiasta, Saksasta ja jopa Suomesta asti.
Moni yritys ja yhteistyökuvio on saanut alkunsa Naisenpäivien inspiroivassa tunnelmassa ja sieltä saatu vertaistuki auttaa monissa elämän pulmissa. Viikonloppu on paitsi tilaisuus kohdata vanhoja ystäviä, myös löytää uusia ja luoda kontakteja Alankomaissa. Perinteisesti viikonlopun ohjelmaan kuuluu työpajoja sekä iltajuhla. Useina vuosina Suomalaisen naisen päivillä on esiintynyt suomalainen artisti tai bändi. Vuosien varrella mukana on ollut mm. Hector, Janus Hanski, Jaana Saarinen, Koop Arposen yhtye Flute of Shame sekä Neumann.
Vuonna 2015 suureksi kasvaneen tapahtuman järjestelyjä helpottamaan luotiin säätiö, Stichting Finnish Women’s Day Netherlands. Säätiötä johtaa vapaaehtoisista koostuva toimikunta, joka on samalla päivät järjestävä taho. Toimikunnassa on yleensä noin 6 jäsentä ja sen kokoonpano vaihtelee osin vuosittain.
Tapahtumalle luotiin ensimmäistä kertaa virallinen ilme Mandi Astolan suunnittelemien logojen muodossa 2015. pienoiskuva|Stichting Finnish Women’s Day Netherlands
Vuonna 2018 oli Suomalaisen Naisen Päivien juhlavuosi. Silloin tapahtuma järjestettiin 30. kerran.