cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viipurin raitioliikenne
1930
Linjaa 2 jatkettiin Viipurin maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1928 liitettyyn Kelkkalaan.
1937
Linjat 1 ja 2 yhdistettiin yhdeksi rengaslinjaksi ja linjan 3 numero muuttui. Pyhän Annan torin nimi oli muutettu Siikaniemen toriksi.
1943
Elokuussa 1941 tapahtuneen Viipurin takaisinvaltauksen jälkeen liikenne aloitettiin uudelleen vasta toukokuussa 1943 linjoilla Rautatieasema – Linnansilta (ent. Turun silta) ja Kelkkalan kautta kiertäneellä rengaslinjalla. Raatihuoneentorin nimi oli muutettu Torkkeli Knuutinpojan toriksi ja Turunsilta Linnansillaksi.
Mioseeni
Mioseenin epookki oli geologinen ajanjakso 23,0–5,33 miljoonaa vuotta sitten. Mioseeni oli nykyisen kenotsooisen maailmankauden keskimmäisen kauden, neogeenin, kahdesta jaksosta ensimmäinen. Mioseeni oli sitä edeltänyttä oligoseenia ja sen jälkeistä plioseenia lämpimämpi. Ilmasto kuivui ja oligoseenikaudella ilmestyneet ruohostot laajenivat nopeasti. Aavikoituminen näyttää yleistyneen. Yhdysvaltain preerialle lienee näihin aikoihin ilmestynyt kuivuutta hyvin sietäviä C4-kasveja. Ruohostojen laajeneminen ajoi eläimiä nopeaan evoluutioon. Nisäkkäiden monimuotoisuus kehittyi huippuunsa, tavallisimmin nisäkkäät olivat sorkka- ja kavioeläimiä, jotka söivät ruohoa tai puun lehtiä. Mioseenikaudella kehittyivät muun muassa norsujen edeltäjät mastodontit. Koiraeläimet ja apinat kehittyivät voimakkaasti. Eläimistö alkoi muistuttaa nykyistä.
Mioseenille oli ominaista suhteellisen pienten mannerliikuntojen aiheuttamat suuret muutokset maapallon merivirroissa, mikä ennakoi kylmenemistä seuraavalla plioseenikaudella. Kun Afrikka törmäsi Euraasiaan, se siirsi Tethysmeren kautta kulkeneen maapalloa lämmittävän merivirran kiertämään kaukaa viileiden vesien kautta. Tämän aiheuttama viileneminen ajoi Etelämantereen jäätymään suureksi osaksi noin 14–12 miljoonaa vuotta sitten. Intia törmäsi myöhäisellä mioseenilla Aasiaan 12–10 miljoonaa vuotta sitten, mikä edelleen siirsi merivirtoja.
Mannerliikunnot
Mioseenilla mantereet liikkuivat niin, että Atlantti leveni edelleen. Amerikkojen vuoret kohosivat, ja syntyi uusiakin korkeita vuorijonoja. Pohjois-Amerikassa syntyivät Sierra Nevada ja Kaskadivuoret, ja Kalliovuoret nousivat. Etelä-Amerikan Andit kohosivat. Jo pitkään Aasian lähellä ollut Intia törmäsi Aasiaan, vaikka sen liike oli jo hidastunut. Sen tuloksena Himalaja alkoi muodostua 12–10 miljoonaa vuotta sitten. Tiibetin ylänkö alkoi kohota mioseenilla. Siperian–Amerikan maasilta eli Beringia ilmestyi keskimioseenilla.
Pohjois- ja Etelä-Amerikan välillä oleva Panamankannas alkoi muotoutua mioseenin lopulla. Afrikan ja Euraasian välissä ollut Välimeren edeltäjä Tethysmeri kapeni mioseenin alussa jatkuvasti, kun Afrikan laatta liikkui kohti Euraasian laattaa. Lopulta Afrikka törmäsi Aasiaan ja Eurooppaan 18 miljoonaa vuotta sitten. Tethysmeri sulkeutui Atlantista noin 14–13 miljoonaa vuotta sitten.
Maakannas muodostui ehkä Gibraltarin salmen kohdalle Espanjan eteläpuolella, ja Afrikan ja Euraasian eläimistöt sekoittuivat. Sitten ilmestyi toinen kannas ehkä Israelin–Turkin seuduille ja myöhemmin Välimeren seutu kuivui valtavaksi suola-aavikoksi. Alppien muodostuminen, joka oli alkanut paleoseenikaudella voimakkaana, päättyi mioseenikaudella. Myöhäismioseenilla 6,5 –5,5 miljoonaa vuotta sitten Gibraltarin salmi sulkeutui, mikä kuivatti lopulta Välimeren aroksi ja suola-aavikoksi. Välimeri oli seuraavan 1,5 miljoonan vuoden aikana välillä meri, välillä aavikko ainakin 10 kertaa. Salmi aukesi viimeksi 5,1 miljoonaa vuotta sitten.
Ilmasto
Mioseenikaudella ilmasto viileni, kuivui ja sen vaihtelut voimistuivat. Mioseeni oli edeltävää oligoseenia viileämpi mutta seuraavaa plioseenia lämpimämpi kausi. Mioseenin mannerliikunnot rajoittivat maapalloa lämmittäviä päiväntasaajan lähellä olevia virtauksia. Mioseenin edetessä Tethysmeri hävisi ja Panamankannas rakentui pitkälle. Vielä varhaismioseenilla noin 20 miljoonaa vuotta sitten maapalloa lämmittävä lämmin merivirta kiersi päiväntasaajaa, muttei enää 10 miljoonaa vuotta sitten, jolloin Tethysmeressä oli suuri kannas ja Panaman kohdalla melko tiheä saarten muodostama kaari.
Mioseenin alkupuolella oli nykyistä lämpimämpää, ja palmuja kasvoi vielä pohjoisessa Keski-Euroopassa myöhäismioseenille asti. Koko Suomi oli lehtimetsää myöhäismioseenilla 11–7 miljoonaa vuotta sitten. Sahara oli silloin savannia ja aroa. Viimeisen 15 miljoonan vuoden ajan Pohjois-Amerikan, Afrikan ja Aasian aavikot laajenivat ja uusia syntyi. Etelä-Aasian ja Etelä-Amerikan monsuuni-ilmastot voimistuivat samoihin aikoihin. Samalla Pohjois-Amerikan pohjoisilla tasangoilla preeriasavanni korvautui ruohoilla, ja Kalifornian rannikon kesät kuivuivat.
Lämpötila notkahti hetkeksi alas noin 22,9 miljoonaa vuotta sitten niin sanotussa Mi-1-viilenemisessä. Kauden alussa noin 21–14 miljoonaa vuotta sitten ilmasto lämpeni ja kostui ja siinä esiintyi jonkun verran "lyhytjaksoisia" vaihteluita. Tällöin vallitsi nykyistä 6 astetta lämpimämpi mioseenin lämpötilaoptimi MCO. Lämpimintä lienee ollut noin 18,5–17,8 miljoonaa vuotta sitten Ottnangian-kaudella. Alppien pohjoispuolella rinteiden alapuolella muinaisella leveysasteella 46°N oli paratrooppista kasvillisuutta, vuoden keskilämpötila 22,2–24,2 °C ja kylmin kuukausi 16,7 °C. Keskimioseenin ilmastossa näkyi kosteiden ja kuivien kausien vuorottelua Antarktiksen jäätiköitymisten mukana. Mioseenikauden alkupuolella koettiin voimakas lämpötilan nousu 17–14,5 miljoonaa vuotta sitten. Alaskassa kasvoi tuolloin lehtimetsää.
Tethysmeren sulkeutuminen viilensi tuntuvasti maapalloa 14,5–13,7 miljoonaa vuotta sitten. Tämä näkyy selvänä piikkinä merenpohjan näytteiden happi-isotoopeissa 13,9 miljoonaa vuotta sitten. Atlantin lämpötila putosi melko nopeasti kolmisen astetta. Ilmakehän hiilidioksidimäärä alkoi vähetä, tosin aaltoillen. Antarktiksen läheinen merialue viileni noin 5 astetta monen miljoonan vuoden aikana keskimioseenilla.
Euroopassa näkyy lämpimän kauden äkillinen loppuminen noin 14–13,5 miljoonaa vuotta sitten keskisen ja myöhäisen Baden-kauden välissä. Monet lämpöä vaativat lajit kuolivat Keski-Euroopasta, kun vuoden keskilämpötila romahti yli 7 °C lukemiin 14,8–15,7 °C. Alligaattorit, kameleontit ja jättiläiskilpikonnat kuolivat Keski-Euroopassa liian viileään ilmastoon. Muinaiskrokotiili Diplocynodon vaelsi myöhäisellä keskimioseenilla ja myöhäismioseenilla leveyksiltä 38–45 etelämmille leveyksille 30–37 N.
Tethysmeren kautta kulkenut lämmin merivirta joutui nyt kiertämään viileämmille vesille Afrikan eteläpuolelta. Tällöin Euroopan ilmasto myös kuivui ja lämpötilan jaksolliset vaihtelut voimistuivat. Ne olivat nyt nelisen astetta, kun olivat oligoseenilla olleet pari astetta. Etelämanner jäätyi itäiseltä osaltaan noin 13–11 miljoonaa vuotta sitten ja vesi meren syvyyksissä viileni 4–5 °C. Etelämantereella tapahtunut osittainen jäätyminen viilensi osaltaan maapalloa edelleen ja aiheutti vain joidenkin lajien paikallisia häviämisiä. Merenpinta laski 14–11 miljoonaa vuotta sitten Etelämantereen jäätyessä ja Uuden-Seelannin lämpötilan liukuessa alas viitisen astetta. Noin 12 miljoonaa vuotta sitten oli käynnistynyt hidas putoaminen kohti jääkautta. Euroopan palmut alkoivat hiljalleen vetäytyä etelään. Alaskan lehtimetsät katosivat. Samalla ilmasto kuivui ja suuret ruohotasangot levittäytyivät laajoille alueille. Noin 11,7 miljoonaa vuotta sitten koettiin melko lyhytaikainen, voimakas merenpinnan lasku, jota vastaavia tuli myöhemmin vain alle 4 miljoonaa vuotta sitten.
Noin 11 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi jäätiköitä Norjan rannikoille. Islanti jäähtyi merkittävästi 10 miljoonaa vuotta sitten. 10–9 miljoonaa vuotta sitten oli Alaskan rannikoilla vuorovesijäätiköitä. Noin 9 miljoonaa vuotta sitten hävisi monia metsässä eläviä eläimiä, ehkä ilmaston kuivumisen takia. Lehtiä syövät hevoseläimet hävisivät. Noin 10–8 miljoonaa vuotta sitten alkoivat Intian monsuunit, tämän oletetaan liittyvän jäätiköitymiskehitykseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Samaan aikaan ilmaston pitkäjaksoiset vaihtelut voimistuivat. 10–6 miljoonaa vuotta sitten oli vuoristojäätiköitä Alakassa ja Andeilla ja samoihin aikoihin laajoja ruohostoja keskisessä Pohjois-Amerikassa. Noin 9 miljoonaa vuotta sitten Tiibet ja Himalaja nousivat jonkun verran ylös jäähdyttäen edelleen maapalloa. 8,5 miljoonaa vuotta sitten Maan ilmakehän hiilidioksidimäärän aleneminen kiihtyi merkittävästi. Noin 8,5 ja varsinkin 8 miljoonaa vuotta sitten lämpötila romahti hieman kaksi kertaa, mutta palautui molemmilla kerroilla takaisin. 8 miljoonaa vuotta sitten lämpötila romahti äkkiä.
Mioseenikauden keskivaiheilla, karkeasti sanoen 15–16 miljoonaa vuotta sitten tapahtui suuri lajien joukkotuho, jollaista ei ole tapahtunut sen jälkeen. Noin 14,3–14,5 miljoonaa vuotta sitten syntyi itäiseen Etelä-Saksaan Nördlinger Ries -niminen suuri kraatteri asteroidin törmäyksessä. Törmäys tapahtui niin suurelle nopeudella, että se ka tuhosi arviolta 1,5 kilometrin matkalta kaiken vastaantulevan ja synnytti 24 km:n läpimittaisen kraatterin. Tällöin vapautui 1,8 miljoonan Hiroshiman pommin voima. Räjähdys aiheutti tuhoa laajalla alueella. Sulaa lasia satoi ainakin 450 km:n päähän tektiitteinä.
Kasvillisuus
Mioseenikaudella ruohostot syrjäyttivät metsiä, jotka eivät menestyneet kuivemmassa ja kylmemmässä ilmastossa. Ruohostojen laajeneminen oli aiempaan verrattuna huomattavan nopeaa, erityisesti 7–6 miljoonaa vuotta sitten. C4-kasvit ilmestyivät. Nopea kasvillisuuden muutos saattoi tappaa monia kasvinsyöjäeläimiä. Se myös vähensi hiilidioksidin määrää maan ilmakehässä. Esimerkiksi Australia muuttui sademetsästä kuivemmaksi. Koppisiemeniset ruohot levisivät laajalle ja lajiutuivat voimakkaasti. Ruskolevämetsät kehittyivät meriin. Mioseenikaudelta tunnetaan Euroopasta muun muassa poppeli, ambrapuu ja vaahtera.
Mioseenin kasvillisuudesta voi päätellä, että ilmasto viileni keskimioseenin eli tarkemmin garzweiler-kerrostuman lopussa. Tämä näkyy muun muassa Tricolpites microhenricin siitepölyn vähenemisenä. Ylämioseenilla Fischbach-kerrostuman aikana lämpimän ilmanalan kasvillisuus edelleen hiljalleen hävisi Alankomaissa, ja pleistoseenilla tyypillisten puiden määrä kasvoi. Fischbachin lopussa Tricolpites megaexactus bruhlensisin määrä kasvoi, mutta T. microhenricin määrä pysyi vakiona. Tuolloin oli lämpimän, kostean ilmanalan suosypressien (Taxodium) ja punapuiden (Sequoia) levinneisyyden huippu.
Nisäkkäät
thumb|Syndoceras, mioseenin antilooppi. Mioseeniepookilla olivat nykyisen kaltaisia muun muassa jotkut valaat, hevoset, majavat, peurojat, kamelit, sudet sekä marsut. Kissat, kirahvit, siat ja nautaeläimet vaelsivat Euraasiasta Afrikkaan. Hevoset ja kamelit levittäytyivät Pohjois-Amerikasta Euraasiaan. Sorkkaeläimet ja kavioeläimet kehittyivät nopeasti. Epookin alussa 23–25 miljoonaa vuotta sitten eli varhaisia hevosia, sarvikuonoja, kameleita ja sukupuuttoon kuolleita kavioeläimiä. Mioseeniepookin alussa eli Indricotherium eli Baluchitherium, suurin koskaan elänyt maanisäkäs. Se oli pitkäkaulainen sarveton sarvikuonoeläin, joka muistutti ulkonäöltään pitkine kauloineen ja korkeine jalkoineen kirahvia. Myöhäisellä mioseenilla kehittyi Aasiassa alkeellinen norsu Stedogon, jolla oli suorat syöksyhampaat. Chalicotherium (Chalicotheriidae) oli mioseenille tyypillinen epätavallinen kavioeläin, joka on sukua muun muassa hevosille, sarvikuonoille ja tapiireille. Mioseeniepookin alussa oli sekä ruohoa että puiden lehtiä syövä kalikoteerisuku. Ruohoja syövät hevoset kehittyivät mioseeniepookilla ja ilmestyivät kuvaan noin 18 miljoonaa vuotta sitten. 25–10 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi ensimmäinen ruohonsyöjähevonen Merychippus, luultavasti 3-varpainen hevonen, jolla oli pitkät jalat ja pitkä kaula. Merychippus oli metrin korkuinen.
Sarvikuono ilmestyi jo edellisellä epookilla hyvin yleisinä esiintyneiden sarvikuonon sukuisten eläinten joukkoon. Peura ja kirahvi ilmestyivät. Mioseenilla eli muun muassa hevosta muistuttava kalikoteeri Moropus ja Synthetoceras, joka oli nelisarvista antilooppia muistuttava märehtijä, protoceratidi. Alticamelus oli kirahvin näköinen pitkäkaulainen kamelieläin. Cranioceras oli hirvimäinen protoceratidi. Hypohippus oli hevonen, joka söi metsässä puuvartisten kasvien lehtiä. Teleoceras oli virtahepoa muistuttava sarvikuono, joka viihtyi vedessä. Blastomeryx oli gasellia tai hirvieläintä muistuttava märehtijä. Entelodontteja (Entelodontidae) eli Pohjois-Amerikassa. Daeodon oli jättimäinen sikaa muistuttava entelodontti. Dicrocerus oli alkukantainen hirvieläin.
Ruskorintamanikki
Ruskorintamanikki (Lonchura castaneothorax) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Mioseeni
Nisäkkäät
Norsueläimet kehittyivät mioseenilla, joka oli niiden kukoistuskautta. Norsua muistuttavat mastodontit kehittyivät. Mioseenilta pleistoseenille eli alkeellinen, matala, lyhytkärsäinen mastodontti Gomphotherium, joka muistutti ulkoisesti melko paljon nykyistä norsua. Sillä oli neljä suoraa, lyhyttä syöksyhammasta. Gomphotherium eli Afrikassa, Euroopassa ja Aasiassa kosteilla, soisilla alueilla. Mastodontit levisivät Afrikasta Euraasiaan ja Pohjois-Amerikkaan. Myöhäismioseenilla noin 12–7 miljoonaa vuotta sitten tai noin 20 miljoonaa vuotta sitten eli Platybelodon, pitkäkuonoinen, lapiohampainen eläin, ikään kuin villisian ja norsun välimuoto. Lapiohampaat soveltuivat veden valuttamiseen märillä, soisilla mailla olevista kasveista. Myös Pohjois-Amerikassa myöhäismioseenilla tavallinen Amebelodon oli lapiohampainen, mutta sillä oli syöksyhampaat ja pitkä norsun kärsä ja norsumainen olemus. Mioseeniepookin keskivaiheilla tai loppupuolella ehkä noin 8 miljoonaa vuotta sitten ilmestyivät Aasiaan norsun näköiset, sen lähisukulaiset Stegodon-suvun edustajat, jotka olivat suorasyöksyhampaisia, mutta nykyistä norsua alkeellisempia. Nämä vaelsivat Afrikkaan ja Eurooppaan myöhemmin. Noin 8 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi Stegotetrabelodon. Noin 6 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi norsujen edeltäjä Primelephas. Jo 24–25 miljoonaa vuotta sitten eli aikaisemmin kehittyneitä, alkeellisia norsun esi-isiä deinotheereja. Tämä oli kuin norsu, mutta sillä oli lyhyet alas sojottavat syöksyhampaat, ja etujalat pidemmät kuin takajalat. Laji kasvoi evoluution vuoksi ja kuoli sukupuuttoon 2 miljoonaa vuotta sitten. Dryopithecus eli Etelä-Euroopassa. Noin 20 miljoonaa vuotta sitten ilmestyi pieni karhun edeltäjä, alkukarhu Ursavus, joka ei paljonkaan ollut nykyisen karhun näköinen ja kokoinen. Myöhäisellä mioseenilla 10 miljoonaa vuotta sitten, siitä oli kehittynyt suurempi Protursus.
Asenapiini
Asenapiini (kauppanimillä Sycrest ja Saphris) on epätyypillinen eli toisen polven psykoosi lääke, joka vaikuttaa keskushermostossa useisiin hermosolujen välittäjäaine vastaanottajiin. Sitä käytetään kaksisuuntaisen mielialahäiriön tyypin 1 keskivaikean tai vaikean maanisen vaiheen hoitoon; sekä joissain maissa myös skitsofrenian hoitoon.
Mioseeni
Nisäkkäät
Miasidit, hylkeiden ja kissojen edeltäjät, kuolivat noin 20 miljoonaa vuotta sitten sukupuuttoon. Machairodontinae-sapelihammaskissat kuolivat sukupuuttoon. Varhaisella mioseenilla eli myös Hoplophoneus-sapelihammaskissa, joka kuului toiseen Hoplophoneinaen haaraan Sansanosmilus. Mioseenin loppuvaiheilla kehittyivät myös Smilodon-sapelihammastiikerin esi-isät Machairodontinae. Samoin nykyisen tyyppiset Felinae-suvun kissaeläimet (joita muun muassa ilves ja puuma ovat) alkoivat kehittyä mioseenin lopuilla.
Ruskorintamanikki
Levinneisyys
Ruskorintamanikkia tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Asenapiini
Yhdysvaltain lääkevirasto FDA myönsi lääkkeelle myyntiluvan 26. marraskuuta 2007. EU-alueelle lääke sai myyntiluvan 2010, mutta vain kaksisuuntaisen mielialahäiriön maanisen vaiheen hoitoon. Myyntilupaa skitsofrenian hoitoon ei myönnetty, koska riittävää tehoa ei voitu osoittaa lyhytkestoisissa tutkimuksissa.
Mioseeni
Nisäkkäät
Koiraeläimet kehittyivät lounaisessa Pohjois-Amerikassa, ja vaelsivat Eurasiaan Beringian kautta 5–7 miljoonaa vuotta sitten. Epicyon oli sutta muistuttava koiraeläin, joka ehkä saalisti laumassa. Canis davisii, nykykoirien esi-isä, saapui Beringian yli Euraasiaan 8 miljoonaa vuotta sitten. Samoihin aikoihin kreodontit olivat kuolemassa pois ilmaston muutoksen vuoksi. Petoeläimissä hitaat kreodontit korvautuivat älykkäämmillä kissan ja koiran tyyppisillä pedoilla. Pohjois-Amerikassa eli monia kojootin kokoisia, hyeenaa muistuttavia koiraeläimiä. Tomarctus eli 17–14 miljoonaa vuotta sitten. Mioseeniajalla eli sivettieläimiä muistuttavia koiria jollaisia Hesperocyon ja Cynodictis olivat. Tämä aika oli näiden kukoistuskautta. Epookilla kehittyivät kierteishäntäapinat (uuden maailman apinat) ja ensimmäiset isot apinat. Simpanssi erosi ihmisen kehityslinjasta ehkä 6 miljoonaa vuotta sitten ja oranki 16 miljoonaa vuotta sitten. Etelä-Amerikassa eli sapelihampaisia pussieläimiä, thylacosmilideja.
Asenapiini
Asenapiinia on saatavilla 5 mg ja 10 mg suussa liukenevina annoksina, ja sitä markkinoi Suomessa Oy H. Lundbeck Ab.
Haittavaikutukset
Useammalla kuin joka 10:nnellä käyttäjällä ilmenee ahdistusta ja uneliaisuutta.
Mioseeni
Nisäkkäät
thumb|[[Dromornis-maalintu eli mioseeniepookilla.]]
Asenapiini
Haittavaikutukset
Yhdellä 100−1000:sta käyttäjästä esiintyy sydämen keskiosan johtumiskatkos, sydämen QT-ajan pidentymistä, epänormaalin hidasta tai nopeaa sydämen lyöntirytmiä, nielemisvaikeuksia, lisää ekstrapyramidaalioireita (silmien, kielen tai leuan epänormaaleja liikkeitä, kouristuksia, liikkeiden rauhattomuutta), ongelmia puheessa, kielen turvotusta tai kipua, suun haavoja, arkuutta, punoitusta, turvotusta tai rakkuloita, pistelyä kielessä tai suussa, seksuaalinen toimintahäiriö, kuukautisten epäsäännöllisyyttä tai puuttumista, levottomia jalkoja (epämiellyttävät tuntemuksia jaloissa) ja matalaa verenpainetta seistessä tai muutoin.
Eduard Mörike
Möriken huomattavin teos on runokokoelma Gedichte (1838), joka asettaa hänet Goethen jälkeisten lyyrikkojen ensi riviin. Niistä aistii välitöntä herkkyyttä, niiden muoto on luonteva, ja ne henkivät kansanomaista teeskentelemättömyyttä. Helmiä hänen runojensa joukossa ovat "Der alte Turmhahn", "Schön Rohtraut", "Das verlassene Mädchen", "Die schöne Buche". Möriken muista teoksista ovat mainittavia novelli "Maler Nolten" ja "Idyll vom Bodensee".
Asenapiini
Haittavaikutukset
Yhdellä 1000 − 10 000:sta käyttäjästä ilmenee keuhkoveritulppa (hengenvaarallinen; oireina rintakipua ja hengitysvaikeuksia), lihassairaus (jota pakkausseloste ei nimeä, oireina selittämätöntä kipua ja särkyä), muutoksia valkosolujen määrässä, näön tarkentamisen vaikeutta, rintojen kasvua miehillä ja maidon tai nesteen erittymistä rinnasta.
Mioseeni
Linnut
Linnuista olivat nykyisten kaltaisia jotkut korppi-, kana- ja pöllölajit. Phorusrhacus, strutsia muistuttava 1,5 metriä korkea saalistajalintu eli Amerikassa.
Asenapiini
Haittavaikutukset
Merkittäviä sivuvaikutuksia etenkin vanhoilla ihmisillä ovat mm. sekavuus, muistihäiriöt, ekstrapyramidaalioireet, suun kuivuminen, ummetus, virtsaamisvaikeudet, väsymys, sydämen tiheälyöntisyys eli takykardia, verenpaineen lasku ylös noustessa (huimausta) ja alttius kaatumisille. Asenapiinia ei saa antaa alle 18-vuotiaille, eikä dementiaa sairastaville vanhoille ihmisille aggressiivisuuden rauhoittamiseksi.
Mioseeni
Elämä merissä
Merissä kukoistivat pyöriäisten kaltaiset valaat. 13–15 metriä pitkä jättihai Carcharodon saalisti varhaisia valaita. Nykyisistä merien selkärangattomista tällä kaudella oli olemassa vain 18 %.
Asenapiini
Haittavaikutukset
Asenapiini heikentää alzheimer-lääkkeiden tehoa. Siitä ei ole todettu olevan apua masennukseen.
Mioseeni
Keskimioseenin joukkosukupuutto
Keskimioseenilla Langhian-kaudella 14,8–14,5 miljoonaa vuotta sitten tapahtui suuri meri- ja maaeläinten joukkotuho, joka saattoi tuhota jopa 30 % nisäkässuvuista.
Mioseenin jako
Mioseenin merenpohjan mikrofossiileista määritetyt vaiheet ovat:
Nokimanikki
Nokimanikki (Lonchura stygia) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Nokimanikkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatio on luultavasti suhteellisen pieni ja vähenemässä pyydystämisen ja elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Nokimanikki on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Cole Walsh
Cole Walsh (s. 14. kesäkuuta 1995) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka kilpailee seiväshypyssä. Dohan MM-kilpailuissa 2019 Walsh saavutti jaetun kymmenennen sijan tuloksella 5,55 m. Walsh hyppäsi ennätyksensä 5,83 m Zürichissä 29. elokuuta 2019. Walsh sai kolmen kuukauden kilpailukiellon tammikuussa 2019 jäätyään kiinni kannabispohjaisen dopingaineen käytöstä.
Damiano Tommasi
Damiano Tommasi (s. 17. toukokuuta 1974 Negrar, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Levantea. 180 senttimetriä pitkän Tommasin pelipaikka on puolustava keskikenttäpelaaja.
Tommasin ammattilaisura alkoi Hellas Veronassa, jonka riveissä hän pelasi Serie B:tä vuosina 1993-1996. 7. syyskuuta 1996 hän debytoi Serie A:ssa siirryttyään AS Romaan. Samana vuonna Tommasi pelasi myös Italian joukkueessa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa ja Atlantan olympialaisissa. 18. marraskuuta 1998 hän pelasi debyyttiottelunsa A-maajoukkueessa, mutta vasta vuonna 2001 hän nousi maajoukkueen vakiokokoonpanoon. 2002 MM-kisoissa Tommasi pelasi kaikissa joukkueensa otteluissa.
Kesällä 2003 Tommasin ura sai ikävän käänteen hänen saatuaan vakavan polvivamman Stoke Cityä vastaan pelatussa harjoitusottelussa. Hän pelasi kentille vasta 30. lokakuuta 2005 Ascolia vastaan pelatussa ottelussa, jossa Roman kannattajat osoittivat suosiota seisaaltaan Tommasin korvatessa Olivier Dacourtin toisella puoliajalla. 18. kesäkuuta 2006 Tommasi päätti kymmenvuotisen uransa roomalaisseurassa tekemällä sopimuksen nykyisen seuransa kanssa.
Eutropius
Eutropius (300-luku) oli roomalainen historioitsija. Hän toimi sihteerinä (magister memoriae) Konstantinopolissa ja oli keisari Julianuksenn mukana sotaretkellä Persiaa vastaan vuonna 363. Eutropius oli vielä elossa Valensin (364–378) hallituskauden aikana, koska hän omistaa teoksensa Breviarium historiae Romanae (”Lyhyt Rooman historia”) keisarille. Eutropiuksen historianteos käsitti kymmenen kirjaa, ja käsitti ajanjakson Rooman perustamisesta Valensin hallituskauteen. Sinällään Eutropiuksen historia ei sisällä paljon uutta tietoa, mutta se kertoo joitakin ajanjaksoista joista ei ole muita lähteitä. Paulus Diaconus jatkoi Eutropiuksen historiaa käsittämään ajanjakson aina Justinianuksen hallituskauden asti. Landolfus Sagax (noin vuonna 1000) jatkoi Diaconuksen teosta aina Leo V:n hallituskauteen asti.
Nižnevartovskin piiri
thumb|80px|Nižnevartovskin piirin vaakuna thumb|300px|Nižnevartovskin piirin sijainti Hanti-Mansian itäosissa Nižnevartovskin piiri on kunnallispiiri Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan itäosissa Venäjällä. Se on Venäjän paikallishallinnon ylemmän tason alue. Piiri on pinta-alaltaan erittäin suuri ja kattaa 118 500 neliökilometriä (mikä on yli 1/3:aa Suomen pinta-alasta).
Nižnevartovskin piirissä asui Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 35 745 henkeä. Piirin hallinnollinen keskus Nižnevartovsk (251 694 asukasta vuonna 2010) muodostaa oman, ympäröivästä kunnallispiiristä erillisen kaupunkipiirikuntaansa. Muita Nižnevartovskin piirin sisälle sijoittuvia, paikallishallinnollisesti erillisiä, petrokemian tuotantotaajamista kasvaneita kaupunkeja ovat: Megionin kaupunkipiiri (56 382 as.), Radužnyin kaupunkipiiri (43 399 as.), Langepasin kaupunkipiiri (41 670 as.) ja Pokatšin kaupunkipiiri (17 171 as.).
Piirin kunnat
Paikallishallinnon yksityiskohtaisemmalla eli alemmalla eli kuntatasolla Nižnevartovskin piiri jakautuu kahteen kaupunkikuntaan ja kuuteen maalaiskuntaan.
Nižnevartovskin piirin kaupunkikunnat (gorodskoje poselenije) ovat (alla ktt= kaupunkityyppinen taajama) :
Nižnevartovskin piirin maalaiskunnat (selskoje poselenije) ovat:
Lisäksi väestönlaskennassa kirjattiin kyläkuntien ulkopuolelle 251 maaseutuasukasta.
Osa Nižnevartovskin piirin kylistä sijaitsee kunnollisen, ympärivuotisen tieyhteyden ulkopuolella. Piirin huolto- ja liikenneyhteyksiä hoidetaan siksi kesäaikaan osin vesiteitse, talvella moottorikelkoilla ja ympärivuotisesti myös säännöllisten helikopterivuorojen avulla.
En+ Group
En+ Group on suuri venäläinen yksityisyritys, miljardööri Oleg Deripaskan hallitseman investointirahasto Bazovyi elementin kaivos-, metalli-, energia- ja logistiikka-alalla toimiva teollisuuskonserni. Suuri osa konsernin tuotantolaitoksista sijaitsee Itä-Siperian talousalueella.
Vuonna 2011 konserni tuotti omistustensa kautta esimerkiksi 4,12 miljoonaa tonnia alumiinia (RUSALin suurin omistaja), 56 miljoonaa tonnia hiiltä, 80,4 TWh sähköä (Venäjän suurimpia sähköntuottajia, esimerkiksi EuroSibEnergo kuuluu konserniin). En+ Groupin palveluksessa on yli 100 000 henkeä.
Yhtiö perustettiin vuonna 2002.
Seppo Pyykkö
Seppo Pyykkö (s. 24. joulukuuta 1955 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajana pelannut Pyykkö edusti Suomen maajoukkuetta 30 A-maaottelussa ja teki syksyllä 1978 maalin Suomen voittamassa EM-karsintaottelussa Unkaria vastaan.
Kotimaassaan Pyykkö edusti Oulun Palloseuraa vuosina 1973–1980 ja 1982–1984 sekä Oulun Työväen Palloilijoita vuosina 1985–1986. Hän voitti OPS:n riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1979 ja 1980 ja pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 151 ottelua tehden niissä 35 maalia.
Eintracht Frankfurt oli keväällä 1980 kiinnostunut hankkimaan Pyykön joukkueeseensa, mutta Pyykkö siirtyi lopulta Uerdingen-seuraan. Hän edusti seuraa kaksi kautta. Kaudella 1980–1981 hän pääsi 1. Bundesliigassa pelaamaan kolme ottelua ja seuraavalla kaudella 2. Bundesliigassa seitsemän ottelua.
Niittymanikki
Levinneisyys
Niittymanikkia tavataan Indonesiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Northrop YB-49
Northrop YB-49 oli Yhdysvaltain ilmavoimien kokeellinen strateginen pommikone, ja se oli suihkumoottorein varustettu versio XB-35-koneesta. Koneesta rakennettiin 1940-luvun loppupuolella vain 2 prototyyppiä, eikä konetta hyväksytty operatiiviseen käyttöön.
Béla Miklós
Béla Miklós Dálnoki (11. kesäkuuta 1890 Budapest – 21. marraskuuta 1948 Budapest) oli unkarilainen kenraali, joka toimi Unkarin ensimmäisenä pääministerinä toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1944–1945.
Northrop YB-49
Lentokonetta kuvailtiin vaikeasti hallittavaksi. Prototyypien taipumusta nostaa koneen nokkaa liian jyrkästi, joka aiheutti hallitsemattoman sakkauksen, aiheutti kehityksessä ongelmia. Ilmavirran erkanemisen myötä ohjainpinnat menettivät ohjausominaisuutensa ja lentokone saattoi joutua sivukierteeseen tai kääntyä ympäri.
YB-49 oli "lentävä siipi", jossa ei ole perinteistä sivuperäsintä. YB-49 oli varhaisia koneita jolla oli häiveominaisuuksia, sillä sen huomattiin katoavan tutkasta hetkittäin.
Béla Miklós
Miklós palveli maailmansotien välisenä aikana Unkarin armeijassa ja oli 1933–1936 sotilasattašeana Berliinissä. Toisen maailmansodan alussa hän oli armeijakunnan komentajana ja 1942–1944 valtionhoitaja Miklós Horthyn kanslian sotilasjohtajana. Elokuusta 1944 alkaen hän oli Unkarin ensimmäisen armeijan komentaja ja kannatti rauhaa Neuvostoliiton kanssa.
Kun Saksa ja Nuoliristi-puolue kaappasivat lokakuussa 1944 vallan Unkarissa, pidätystä pelännyt Miklós loikkasi Puna-armeijan puolelle ja antoi 17. lokakuuta julistuksen, jossa kehotti muita unkarilaisia upseereja tekemään samoin. Puna-armeijan miehittämässä Debrecenissä 22. joulukuuta 1944 kokoontunut oppositiopuolueiden edustajista koostunut väliaikainen kansalliskokous valitsi Miklósin uuden väliaikaisen hallituksen pääministeriksi Neuvostoliiton hyväksynnällä. Hänen johtamansa hallitus otti vallan Unkarissa seuraavana keväänä Nuoliristin hallituksen kukistuttua saksalaisten tappion myötä. Miklós jatkoi pääministerinä marraskuussa 1945 pidettyihin ensimmäisiin sodanjälkeisiin parlamenttivaaleihin asti, jolloin hänen seuraajakseen tuli pientilallisten puolueen johtaja Zoltán Tildy. Miklós valittiin vuoden 1947 vaaleissa parlamenttiin porvarillisen itsenäisyyspuolueen ehdokkaana, mutta valtaan nousseet kommunistit peruuttivat puolueen saamat edustajanpaikat ja Miklós joutui vetäytymään julkisesta elämästä. Hän kuoli seuraavana vuonna.
Paini Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px Painissa kilpailtiin Pan-Amerikan kisoissa 2019 7.–10. elokuuta 2019. Kilpailut käytiin Callao Regional Villagessa. Miehet kilpailivat sekä kreikkalais-roomalainen painissa että vapaapainissa. Naiset kilpailivat vain vapaapainissa. Painoluokkia oli jokaisessa lajissa kuusi eli kilpailutapahtumia oli yhteensä 18.
Northrop YB-49
XB-35:stä ja YB-49:n lisäksi oli YB-35 ja YRB-49A prototyyppimallit testattavana. Valmistetut prototyypit määrättiin tuhottaviksi testien jälkeen.
Tekniset tiedot
Yleistä
Suorituskyky
Aseistus
Jaakko Klemetinpoika Leppänen
thumb|Jaakko Jaakonpoika Leppäsen vuonna 1775 rakentama [[Jyväskylän kappelikirkko ja viisi vuotta myöhemmin tehty tapuli. Jonas Heiskan 1920-luvun piirros.]] Jaakko Klemetinpoika Leppänen oli ensimmäinen tunnettu keskisuomalainen kirkonrakentaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea Petäjäveden vanhan kirkon toteuttajana. Leppäsen arvellaan syntyneen isonvihan (1714–1721) vuosina.
Leppänen toimi nikkarina kirkkotyömailla jo asuessaan Saarijärvellä 1750-luvulla. Vuosina 1757–1758 uusittiin Leppäsen johdolla Jämsän kirkon katto. Pian sen jälkeen Leppänen muutti Jyväskylän kappeliin ja työskenteli pitäjännikkarina Vesangan Soikkalan kylässä 1761–1768. On todennäköistä, että hänen opettajansa oli kirkonrakentaja Arvi Junkkarinen, joka oli Keski- ja Itä-Suomessa suuria rakennuksia toteuttanut leppävirtalainen rakentaja. Uusi pitäjännikkari sai tehtäväkseen korjata Laukaan 1680-luvulla rakennettua kirkkoa. Leppäsen tunnetuimman työn, Petäjäveden ristikirkon rakentaminen oli työtehtävänä 1763–1764.
Petäjäveden kirkon viimeistelyn aikana Leppänen korjaili Junkkariselta keskeneräiseksi jäänyttä Korpilahden kirkkoa ja Jämsän kirkon alttaria. Leppäsen viimeinen työ lienee ollut Jämsän kirkon viereen vuonna 1768 pystytetty kellotapuli. Tämän jälkeen hänen töistään ei ole asiakirjoissa merkintöjä.
Jaakko Jaakonpoika Leppänen
Kirkonrakentajan ammatti periytyi Leppäseltä hänen pojalleen ja pojanpojalleen. Poika Jaakko Jaakonpoika Leppänen, oli Jyväskylän kappelikirkon rakentaja vuonna 1775. Rakennus muistutti suuresti Petäjäveden kirkkoa. Siihen liittynyt tapuli valmistui viisi vuotta myöhemmin. Tämän poika Erkki Leppänen teki Petäjäveden vanhan kirkon tapulin. Jaakko Jaakonpoika (1741–1805) rakensi myös tapulin Korpilahden kirkkoon 1777.
Erkki Leppänen
Erkki eli Eerik Jaakonpoika Leppäsen (1776–1856) rakennuksista tunnetaan 1821 valmistunut Petäjäveden kirkon tapuli, joka liittyy hänen isoisänsä rakentaman kirkkoon umpinaisella yhdyskäytävällä.
Tommi Mäkinen
Tommi Antero Mäkinen (s. 26. kesäkuuta 1964 Puuppola, Jyväskylän mlk) on suomalainen entinen ralliautoilija ja nelinkertainen ralliautoilun maailmanmestari vuosilta 1996–1999. Hän lopetti ralliuransa vuonna 2003. Urallaan Mäkinen ajoi yhteensä 139 MM-rallia, joista hän voitti 24. Maailmanmestaruusvuosinaan hän ajoi Mitsubishin tallissa. Mäkinen on voittanut viisi kertaa peräkkäin Suomen MM-rallin sekä neljä kertaa peräkkäin Monte Carlon MM-rallin. Tommi Mäkistä pidetään yleisesti Suomen kaikkien aikojen parhaana ralliautoilijana.
Mäkisen kartanlukijana toimi vuoteen 1997 asti Seppo Harjanne. Hänen kanssaan Mäkinen voitti kaksi maailmanmestaruutta. Harjanteen tilalla jatkoi Risto Mannisenmäki, jonka kanssa Mäkinen ajoi maailmanmestaruuteen vuosina 1998 ja 1999. Mannisenmäen loukattua selkänsä Korsikan ulosajossa vuonna 2001 Mäkinen vaihtoi kartturikseen Kaj Lindströmin.
Lapsuus ja nuoruus
Tommi Mäkinen toimi koneiden parissa jo ennen ralliuransa alkua ja muun muassa voitti 14-vuotiaana traktorikynnön junioreiden piirimestaruuden. 19-vuotiaana hän voitti ensimmäisen kolmesta ko. lajin Suomen mestaruudestaan. Nuoruutensa Mäkinen asui Jyväskylän Suurajojen reitin varrella lähellä Kuukanpään erikoiskoetta, joka oli 1970- ja 1980-luvuilla yksi Suurajojen vakioerikoiskokeista, ja hän olikin jo alle kouluikäisenä seuraamassa rallia Kuukanpäässä.
Koulua Mäkinen kävi Puuppolan koululla ja opiskeli myöhemmin pari vuotta maataloutta. Mäkinen rakensi kavereidensa ja veljiensä kanssa autonromuista peltoautoja, joilla he harjoittelivat ajamista muun muassa jääradoilla.
Ensimmäinen ralliauto
Ajokortin saatuaan Mäkinen teki paljon töitä metsäkoneen kuljettajana ja lopulta, 21-vuotiaana vuonna 1985, hänellä oli koossa tarpeeksi rahaa ralliauton ostoon. Mäkinen osti ensimmäisen ralliautonsa Suomen menestyneimmältä naisralliautoilijalta Minna Sillankorvalta. Auto oli Ford Escort RS 2000.
Ensimmäiset rallikilpailut
Ensimmäisen rallinsa Mäkinen ajoi junioriluokassa lokakuussa 1985 Nokialla ja sijoitus oli heti kolmas. Ensimmäinen yleiskilpailun voittokin tuli nopeasti, junioreiden SM-rallisarjan karsintaosakilpailussa Summassaari-rallissa Saarijärvellä vuoden 1986 tammikuussa.
Voitto toi suuria odotuksia, mutta junioreiden SM-sarjassa muutamaa hyvää erikoiskoeaikaa tapasi seurata suistuminen tieltä. Ensimmäisen kerran Mäkinen johti junioreiden SM-yleiskilpailua Ähtärissä 1986 mutta sekin kisa päättyi ulosajoon. Kesällä Ford Escort RS 2000 vaihtui BDA-escortiin, jonka moottori tuotti lähes 50 hevosvoimaa edeltäjäänsä enemmän. Mäkinen ajoi luokkansa SM-rallin voittoon Somerolla, minkä ansiosta hän nousi SM-loppupisteissä sijalle 12. Vuosi ensimmäisestä rallistaan Mäkinen kilpaili yleisen luokan SM-tasolla. Tampereella ajetussa rallissa kaukaa kärjen takaa numerolla 74 startannut Mäkinen ajoi yleiskilpailun kymmenen joukossa kunnes ajoi Escortillaan ulos pellolle.
Kohti WRC-uraa
Vuonna 1987 Mäkinen sai takavetoiset ja luokituksiltaan vanhentuneet Escortinsa myytyä ennen Jyväskylän Suurajoja ja hankki N-ryhmän nelivetoisen Lancian. Hänen ajonsa ensimmäisessä MM-rallissaan herätti huomiota ennen kuin matka päättyi ulosajoon. Auto päätettiin kunnostaa ja seuraavan kauden tavoitteeksi asetettiin N-ryhmän Suomen mestaruus, minkä hän saavuttikin ailahtelevista suorituksista huolimatta. Hankirallissa ja Five Stars -rallissa Mäkinen voitti ryhmänsä. Hänet valittiin samana vuonna AKK:n kokoamaan Finnish Junior Rally Teamiin.
Suomen mestaruutensa jälkeen Mäkinen ajoi pääosin velkarahalla italialaisen yksityistallin Lanciaa Italiassa ja Suomessa. Tunturirallista irtosi voitto, mutta Mäkinen ajautui talousvaikeuksiin, joista häntä auttoivat selviytymään Juha Kankkunen ja Timo Jouhki.
Koulun penkillä
Vuonna 1990 Mäkinen aloitti ammattimaisen valmentautumisen ralliautoilijaksi. Ensimmäiset viikot kuluivat englannin kielen harjoittelussa. Kartturikseen hän sai maailman parhaimpiin alallaan kuuluvan Seppo Harjanteen. Kauden tavoitteeksi asetettiin kokemuksen kerääminen sekä osallistuminen kilpailuihin, joissa Mäkinen noteerattaisiin menestymisen myötä mahdollisimman laajalti. Autoksi hankittiin Saksasta N-ryhmän Mitsubishi Galant. Alkukauden Mäkinen kilpaili rallin SM-Miljoona Cup -sarjoissa ja myöhemmin MM-tasolla Uudessa-Seelannissa. Mäkinen voitti myöhemmin rallin N-ryhmän ja sijoittui yleiskilpailussa kuudenneksi. Kausi oli tulosten kannalta lupaava, muttei vielä kantanut MM-sarjan työpaikkaan.
Takaisin N-ryhmään
Vuonna 1991 Mäkinen kilpaili jälleen N-ryhmässä, mutta katseet olivat suunnattuna tehokkaampiin autoihin. Vuoden 1983 maailmanmestarin Hannu Mikkolan avustuksella hän sai mahdollisuuden ajaa Mazdalla kaksi MM-rallia. Mäkinen voitti Mikkolan Jyväskylässä ja ajoi yleiskilpailun viidenneksi. RAC-ralli päättyi keskeytykseen, mutta Mäkinen oli herättänyt tallipäälliköiden kiinnostuksen.
Tommi Mäkinen ja Nissan
Vuonna 1992 Mäkisellä oli valittavana kaksi tallivaihtoehtoa: Nissan tai Subaru. Molemmat tarjosivat täyttä MM-ohjelmaa. Mäkinen valitsi tallikseen Nissanin, mikä osoittautui lopulta huonoksi valinnaksi. Japanilaistehdas ilmoitti jo kahden ajetun MM-rallin jälkeen supistavansa ohjelmaansa ja myöhemmin kesällä vetäytyvänsä kokonaan sarjasta. Näin Mäkinen pääsi ajamaan vain neljä MM-rallia.
Vuodet 1993–1994
Vuonna 1993 Mäkinen kilpaili MM-sarjassa harvakseltaan yksityistallin Lancialla mutta menestyi auton kilpailukykyyn nähden hyvin; tuloksena kaksi neljättä ja yksi kuudes sija. Mitsubishi kiinnostui Mäkisestä mutta sopimuksen ollessa allekirjoitusta vaille valmis päätti talli palkata Toyotalta työttömäksi jääneen saksalaisen Armin Schwarzin.
Mitsubishi
thumb|250px|Mäkinen Mitsubishissaan Heinäkuun lopulla 1994 Mäkisellä oli valittavanaan Ford tai Mitsubishi, joista hän päätyi jälkimmäiseen. Vuoden 1995 MM-sarja alkoi Mäkisen osalta Monte Carlo -rallin neljännellä sijalla. Ruotsin rallissa Mäkinen sijoittui toiseksi tallipäällikkö Andrew Cowanin määrättyä pitämään viimeistä jaksoa edeltäneet sijoitukset tallitoveri Kenneth Erikssonin johtaessa Mäkistä yhdellä sekunnilla. Mäkinen osoitti mieltään pysähtymällä viimeisen erikoiskokeen maalin lähelle lähes minuutiksi ja hävisi Erikssonille lopulta 12 sekunnilla. Portugalin ralliin Mäkinen ei päässyt lainkaan Mitsubishin ajattaessa siellä vain N-ryhmän autoja. Korsikan asvalttirallissa Mäkinen sijoittui kahdeksanneksi. Uuden-Seelannin rallissa Mäkinen ajoi johtoasemassa ulos ja keskeytti, ja Australian rallissa hän sijoittui neljänneksi. Katalonian rallissa kahden vuoden jatkosopimuksen Mitsubishin kanssa jo solminut Mäkinen ajoi viimeisenä päivänä tieltä ulos. Kauden päättäneessä RAC-rallissa hän törmäsi ajolinjalla olleeseen tukkiin ja keskeytti. MM-sarjassa Mäkinen sijoittui viidenneksi.
MM-kauden 1996 Mäkinen aloitti voittamalla niukasti Ruotsin rallin sekä ensikertalaisena yli 14 minuutin erolla Safari-rallin. Hän keskeytti Indonesian rallissa ja sijoittui Akropolis-rallissa toiseksi. Argentiinan rallin, Jyväskylän Suurajot ja Australian rallin Mäkinen voitti ja varmisti näin ensimmäisen maailmanmestaruutensa jo kauden kolmanneksi viimeisessä kilpailussa. Sanremon rallissa tavoitteena oli auttaa Mitsubishia taistelussa automerkkien maailmanmestaruudesta mutta Mäkinen keskeytti ja Subaru karkasi merkkimestaruustaistossa selvään johtoon. Mäkisen kartanlukija Seppo Harjanne loukkasi ulosajossa selkänsä, joten viimeiseen osakilpailuun Katalonian ralliin Mäkinen sai kartanlukijaksi Juha Revon. Katalonian rallissa Mäkinen ajoi viidenneksi ja voitti maailmanmestaruuden 31 pisteen erolla Subaru-kuljettaja Colin McRaehin.
Vuonna 1997 MM-rallisarjassa siirryttiin WRC-autoihin ja osakilpailujen määrä kasvatettiin neljääntoista. Mäkisen kausi alkoi Monte Carlon ja Ruotsin rallin kolmossijalla sekä Safari-rallin rengasrikkojen aiheuttamalla keskeytyksellä. Kauden ensimmäisen voittonsa Mäkinen sai Portugalissa ja tämän jälkeen hän ajoi ensimmäisen kerran asvaltilla MM-rallin voittoon Kataloniassa. Korsikan rallissa Mäkinen keskeytti törmättyään lehmään ja syöksyttyään sen seurauksena rotkoon. Argentiinan rallissa hän ajoi voittoon yli minuutin erolla MM-pisteissä toisena olleeseen Colin McRaehin.
MM-rallikauden 1997 jälkimmäinen puolisko alkoi Mäkisen osalta Akropolis-rallin kolmannella sijalla. Uuden-Seelannin rallissa hän keskeytti. Jyväskylän Suurajojen nimen taakseen jättäneen Suomen rallin Mäkinen voitti seitsemän sekunnin erolla Juha Kankkuseen suomalaisten ottaessa neloisvoiton. Indonesian rallissa Mäkinen keskeytti ja espanjalainen Ford-kuljettaja Carlos Sainz nousi MM-tilanteessa kahdeksan pisteen päähän. Sanremon rallissa Mäkinen sijoittui kolmanneksi ja Australian rallissa toiseksi, ja Mäkisen maailmanmestaruuden ainoaksi uhkaajaksi kymmenen pisteen päähän nousi molemmat rallit voittanut Colin McRae. Kauden päättäneen RAC-rallin McRae voitti saaden kymmenen lisäpistettä mutta Mäkinen sijoittui kuudenneksi ja voitti maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla McRaehin. Mäkisen kartanlukija Seppo Harjanne lopetti kilpauransa tähän.
Vuonna 1998 Mäkisellä oli uusi kartanlukija, Risto Mannisenmäki. Kaksikon ensimmäinen MM-ralli Monte Carlossa päättyi keskeytykseen. Ruotsin rallin Mäkinen voitti mutta Safari-ralli ja Portugalin ralli päättyivät keskeytykseen. Katalonian rallissa Mäkinen oli kolmas mutta toisessa asvalttirallissa Korsikalla hän keskeytti sähkövian seurauksena. Argentiinan rallin Mäkinen voitti vaikka ajoi pikataipaleilla vain neljä pohja-aikaa. Akropolis-ralli jäi kesken jo alkumatkasta sähköongelmien vuoksi. Uuden-Seelannin rallissa Mäkinen ajoi kolmanneksi. Suomen rallin hän voitti viidennen peräkkäisen kerran. Mäkisen voittokulku jatkui Sanremon asvalttirallissa ja Australian sorarallissa vaikka hän jälkimmäisessä ajoi ensimmäisenä päivänä kiveen ja jäi korjausten viivyttämänä puolentoista minuutin päähän kärjestä.
Mäkinen lähti kauden päättävään RAC-ralliin MM-sarjan ykkösenä kahden pisteen johtoasemassa tavoittelemaan vuoden toista suurta suomalaista automestaruutta, sillä Mika Häkkinen oli varmistanut F1-luokan maailmanmestaruuden kolme viikkoa aiemmin. Mäkinen joutui kuitenkin keskeyttämään RAC-rallin jo avauspäivänä ajettuaan öljyläikkään ja takapyörän taituttua auton alle. Mestaruus näytti menevän Espanjan Carlos Sainzille mutta Mäkinen sai suoran tv-haastattelun aikana kännykkäänsä veljeltään Tuomolta tiedon, että Sainzin auto oli pysähtynyt vain muutama sata metriä ennen maalia rallin viimeisellä erikoiskokeella eikä hän päässyt maaliin saakka, joten Mäkinen voitti kolmannen maailmanmestaruutensa kahden pisteen erolla Sainziin.
MM-rallikauden 1999 Mäkinen aloitti voittamalla ensi kertaa Monte Carlo -rallin ja jatkoi kautta Ruotsin rallin voitolla. Safari-rallissa Mäkinen hylättiin toiselta sijalta Toyotan protestoitua hänen saaneen sääntöjen vastaisesti paikallisilta ihmisiltä apua renkaanvaihdossa. Mäkisen kausi jatkui viidennellä sijalla Portugalissa, kolmannella sijalla Kataloniassa, kuudennella sijalla Korsikassa, neljännellä sijalla Argentiinassa ja kolmannella sijalla Akropolis-rallissa. Uudessa-Seelannissa Mäkinen palasi voittajaksi ja suomalaiset ylsivät kolmoisvoittoon. Suomen rallissa Mäkinen keskeytti mutta sai kuitenkin kaksi MM-pistettä kauden uutuuden, tv-erikoiskokeen kakkossijan ansiosta. Kiinan rallissa Mäkinen keskeytti ja Ranskan Didier Auriol nousi hänen kanssaan MM-pisteissä tasoihin. Sanremon asvalttirallissa Mäkinen nousi viimeisellä pikataipaleella kilpailun voittoon. Australian rallissa hän sijoittui kolmanneksi Auriolin hukatessa mestaruustoiveensa keskeytykseen. Kauden päätöskilpailussa Isossa-Britanniassa Mäkinen keskeytti mutta voitti neljännen maailmanmestaruutensa seitsemän pisteen erolla päätöskilpailun voittaneeseen englantilaiseen Richard Burnsiin (pisteet 62–55).
MM-rallikauden 2000 Mäkinen aloitti voittamalla Monte Carlo -rallin ja ajamalla toiseksi Ruotsin rallissa mutta ne jäivät hänen parhaiksi saavutuksikseen tuona vuonna. Viidennessä MM-osakilpailussa Kataloniassa Mäkinen sijoittui neljänneksi ja seuraavassa kilpailussa Argentiinassa kolmanneksi. Kahden heikomman kisan jälkeen hän oli Suomen rallissa neljäs ja Kyproksen rallissa viides. Korsikalla Mäkinen ajoi ulos mutta putoaminen alas vuoren rinnettä pitkin ei aiheuttanut pahoja vammoja. Sanremon rallissa Mäkinen sijoittui kolmanneksi. Australian rallissa hän ajoi ykkösenä maaliin mutta hänen autonsa turbo todettiin sääntöjen vastaiseksi ja suoritus hylättiin. Mäkisen kausi päättyi Britannian rallin kolmanteen sijaan, ja kauden kokonaistuloksissa hän oli viides 36 pisteellä. Mestariksi ajoi toinen suomalaiskuljettaja Marcus Grönholm, joka keräsi 65 pistettä.
Vuosi 2001 jäi Mäkisen viimeiseksi Mitsubishilla. Hän ajoi tammikuussa kolmannen kerran peräkkäin Monte Carlo -rallin voittoon. Ruotsin rallissa Mäkinen lähti kakkossijalta viimeiselle pikataipaleelle mutta ajoi ulos yrittäessään tavoittaa kärjessä ollutta Harri Rovanperää ja jäi pisteittä. Portugalin ralli oli Mäkisen uran sadas MM-osakilpailu ja hän ajoi siinä uransa 22. MM-voiton. Katalonian rallissa Mäkinen ajoi kolmanneksi ja Argentiinan rallissa neljänneksi mutta Kyproksen ralli päättyi keskeytykseen. Akropolis-rallissa Mäkinen sijoittui neljänneksi ja Colin McRae nousi MM-pisteissä hänen kanssaan tasoihin. Safari-rallissa Mäkinen ajoi kauden kolmanteen voittoon mutta viimeiset kuusi osakilpailua tuottivat hänelle enää yhden pisteen. Neljään viimeiseen kilpailuun Mäkinen lähti uudella WRC-luokitellulla autolla Mitsubishin luovuttua vihdoin A-ryhmän autosta. Korsikan rallissa Mäkinen törmäsi rajusti kallionseinään ja kartanlukija Risto Mannisenmäki loukkasi selkänsä pahasti. Toiseksi viimeiseen kisaan Mannisenmäen sijaiseksi tuli Timo Hantunen. Australian rallissa Mäkinen ajoi kuudenneksi ja sijan verran häntä paremmin suoriutunut Colin McRae siirtyi MM-sarjan johtoon yhden pisteen erolla Mäkiseen. Kauden päättäneessä Britannian rallissa Mäkisen ja hänen kartanlukijakseen tulleen Kaj Lindströmin taival loppui jo toisella erikoiskokeella etupyörän tukivarren pultin katkeamiseen mutta myös Colin McRae keskeytti ja maailmanmestariksi nousi englantilainen Richard Burns, joka keräsi kauden aikana 44 pistettä. McRae oli MM-tuloksissa toinen 42 pisteellä ja Mäkinen kolmas 41 pisteellä.
Subaru
Vuodelle 2002 Mäkinen siirtyi Subarulle. Kauden aluksi hän voitti Monte Carlo -rallin neljännen peräkkäisen kerran mutta ei päässyt paikan päällä juhlimaan voittoa, sillä Sébastien Loebin kielletyllä alueella tapahtuneesta renkaanvaihdosta saama kahden minuutin aikasakko, joka pudotti hänet tuloksissa Mäkisen taakse toiseksi, jätettiin odottamaan Loebin Citroën-tallin vetoomuksen käsittelyä ja lisättiin tuloksiin vasta runsas viikko kilpailun jälkeen, kun Citroën luopui vetoomuksestaan. Tämä voitto teki Mäkisestä kaikkien aikojen ensimmäisen kuljettajan, joka on pystynyt voittamaan Monte Carlon rallin neljä kertaa peräkkäin ja ensimmäisen 24 MM-rallia voittaneen kuljettajan. Ruotsin rallin lumisilla teillä Mäkinen joutui MM-sarjan ykkösenä ajamaan ensimmäisenä eli ikään kuin auraamaan tietä lumesta ja hänen kilpailunsa päättyi keskeytykseen. Myös Korsikalla ja Kataloniassa Mäkinen keskeytti ja ajoi sitten Kyproksella kolmanneksi. Kolmessa seuraavassa osakilpailussa Mäkinen jäi pisteittä kunnes sijoittui Suomen rallissa kuudenneksi. Saksassa hän sijoittui seitsemänneksi eli pistesijojen ulkopuolelle ja Sanremon rallissa hän keskeytti vetoakselin katkettua. Uuden-Seelannin rallissa Mäkinen ajoi kolmanneksi edellään kaksi muuta suomalaista, maailmanmestaruuden voitollaan varmistanut Marcus Grönholm ja toiseksi ajanut Harri Rovanperä. Australian rallissa Mäkinen hylättiin auton alipainoisuuden vuoksi. Kauden lopuksi ajetussa Britannian rallissa Mäkinen sijoittui neljänneksi. MM-sarjassa hän sijoittui kahdeksanneksi 22 pisteellä.
Kauden 2003 Mäkinen aloitti keskeytyksellä Monte Carlo -rallissa. Ruotsin rallissa hän sijoittui palkintokorokkeelle toiseksi. Turkin rallissa hän sijoittui kahdeksanneksi, mikä uudessa pistelaskujärjestelmässä riitti yhteen MM-pisteeseen. Uuden-Seelannin rallissa hän sijoittui seitsemänneksi mutta Argentiinan ralli ei tuonut lisäpisteitä. Akropolis-rallissa Mäkinen oli viides, ja kahden heikomman kilpailun jälkeen hän sijoittui Suomen rallissa parhaana suomalaisena kuudenneksi. Viikko Suomen rallin jälkeen Mäkinen ilmoitti lopettavansa MM-uransa tähän kauteen. Australian rallissa hän oli kuudes, Sanremon rallissa kymmenes, Korsikan rallissa seitsemäs ja Katalonian rallissa kahdeksas. Mäkinen päätti MM-uransa palkintokorokkeelle sijoittuen viimeisessä MM-kilpailussaan Walesissa kolmanneksi. MM-sarjassa Mäkinen sijoittui kahdeksanneksi 30 pisteellä.