cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyöröovi
Pyöröovi koostuu usein kolmesta tai neljästä yhteenkiinnitetystä paneelilevystä, jotka pyörivät lieriömäisen kotelon sisällä joko ihmisen voimin tai moottorin avustamana. Tätä ovityyppiä käytetään yleensä rakennuksen energiatehokkuuden maksimoimiseksi.
Houkutusten kiihottava maku
Houkutusten kiihottava maku on Ultra Bra -yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Levynteko oli palkinto Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton poliittisten laulujen kilpailun voitosta. Levy julkaistiin CD-EP-muodossa. EP:stä on otettu kaksi painosta, joista ensimmäisen levy on väriltään vihreä ja toisen oranssi. Levityksestä vastasi Megamania.
Kaikki EP:n kappaleet on sisällytetty vuonna 2001 julkaistulle Sinä päivänä kun synnyin -kokoelmalevylle.
Eugénie Blanchard
Blanchard syntyi Saint-Barthélemyn saarella Karibialla. Tuolloin Saint-Barthélemy kuului vielä Guadeloupen saaristoon. Blanchard toimi jonkin aikaa nunnana, ja hän muutti 33 vuoden ikäisenä Curaçaolle, Alankomaiden Antillien suurimmalle saarelle. Hän muutti takaisin Saint-Bathélemy'lle vuonna 1956. Vuodesta 1980 hän asui vanhainkodissa. Hänen lempinimensä oli "Douchy", joka oli makeisia tarkoittaneen sanan johdannainen Curaçaolla puhuttavalla kreolikielellä. Tämän hän sai, koska hän jakoi lapsille mielellään karkkeja saadakseen heidät osallistumaan kirkonmenoihin. Hän oli viimeinen elossa ollut ihminen, joka oli syntynyt ennen ensimmäisiä nykyaikaisia olympialaisia.
Konemestari
Konemestari on määrätyn ammattitutkinnon suorittanut laivojen, voimaloiden ja korjauspajojen työnjohtaja. Konemestari on yleisnimike.
Eugénie Blanchard
Blanchardista tuli vanhin Ranskan kansalainen 25. toukokuuta 2008, ja maailman vanhin ihminen Kama Chinenin kuoltua 2. toukokuuta 2010. Blanchard kuoli 114-vuotiaana 4. marraskuuta 2010 Saint Barthélemy'lla. Hänen jälkeensä maailman vanhimman ihmisen tittelin peri brasilialainen Maria Gomes Valentim.
Konemestari
Merellä konemestareita työskentelee matkustaja-aluksilla, rahtialuksilla, jäänmurtajilla ja hinaajilla. Maissa heidän työpaikkojaan on esimerkiksi voimalaitoksilla, telakoilla, konepajoilla ja merenkulun hallinnossa.
Koulutuksen sisältö
Merenkulkualan insinöörin (AMK) opinnoissa keskitytään laivan kone-, sähkö- ja automaatiotekniikkaan sekä koneiden, laitteistojen ja laivan rakenteiden hallintaan. Taitoja syventävät aluksen huolto- ja kunnossapitomenetelmät, merimiestaidot sekä turvallisuus-, ensiapu- ja hätätilannevalmiudet. Koulutuksessa painotetaan johtamistason osaamista. Opiskelijalla on mahdollisuus hankkia myös maavoimalaitoksen käytönvalvojan pätevyys valitsemalla vapaavalintaiset opinnot energiatekniikasta.
Pätevyys
Koulutuksen jälkeen vahtikonemestarin pätevyys saavutetaan 12 kuukauden hyväksytyn työkokemuksen kautta aluksella, jonka koneteho on vähintään 750kW. Konemestarin pätevyys saavutetaan koulutuksen ja 12 kuukauden määrätyn työkokemuksen vahtikonemestarina kautta. Ylikonemestarin pätevyys saavutetaan koulutuksen ja 12 kuukauden työkokemuksen konemestarina kautta.
Työtehtäviä
Yleensä konemestarit ajavat vahtia. Isoimmissa aluksissa on myös päivämestari. Konepäällikkö johtaa aluksen koneosaston toimintaa. Usein konepäällikkö on myös aluksen palopäällikkö.
Virkapuku
Konepäälliköt käyttävät matkustajalaivoilla ja merenkulkuhallinnon aluksilla virkapukua. Heillä on kavaijitakin hihoissa tai messitakin olkaimissa neljä kultanauhaa kuten aluksen päälliköllä, erotuksena on yläpuolelle sijoitettu potkuri. Samoin konemestareilla voi olla vastaava virkapuku, joskin yleensä he käyttävät sellaista vain sisävesilaivoilla. Heidän nauhamääränsä vaihtelee yhdestä kolmeen.
Voimalaitoksien konemestari
Voimalaitoksen käyttäjät työskentelevät energiateollisuudessa sähköä ja/tai lämpöä tuottavassa voimalaitoksessa. Laitoksien käytön valvojien pätevyyttä säädellään laissa.
Koulutus
Voimalaitoksien alikonemestarinkirjan koulutus sisältyy voimalaitoksen käyttäjän ammattitutkintoon. Voimalaitoksen käyttäjiä kouluttavat Suomessa  Koulutuskuntayhtymä OSAO, Savon koulutuskuntayhtymä, Taitotalo, ja Winnova.
Konemestarinkirjaan ja ylikonemestarinkirjaan vaaditaan paitsi voimalaitosalan erikoisammattitutkinnon suorittaminen myös alan työkokemusta. Pätevyyskirjoja konemestareille Suomessa myöntävät Turvallisuus- ja kemikaaliviraston hyväksymät tarkastuslaitokset, joita oli keväällä 2022 kolme.
Metro Cebu
300px|thumb|right|Metro Cebun sijainti 300px|thumb|right|Satelliittikuva Metro Cebusta
Konemestari
Pätevyys
Myös voimalaitoksien konemestarien pätevyyksiä on kolmea tasoa: alikonemestari, konemestari ja ylikonemestari. Ylikonemestarikoulutuksesta valmistuneiden tutkintonimike on ollut vuodesta 2018 lähtien voimalaitosmestari.
Jaka Klobučar
Jaka Klobučar (s. 19. elokuuta 1987 Novo Mesto) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin Partizania.
Konemestari
Pätevyys
Alikonemestarin pätevyys saavutetaan, kun on suoritettu energia-alan ammattitutkinto voimalaitostekniikan osaamisalalta, ja työskennelty vähintään 12 kuukautta höyry- tai kuumavesikattilan lämmittäjänä tai koneiden hoitajana kattilalaitoksessa. Vähintään 24 kuukauden työkokemus tarvitaan myös painelaitteita, voimalaitoskoneita tai vastaavia valmistavasta tai korjaavasta konepajasta.
Metro Cebu
Metro Cebu on Filippiinien toiseksi suurin suurkaupunkialue heti Metro Manilan jälkeen. Se ei ole hallinnollinen yksikkö vaan taloudellinen alue. Suurkaupunkialueen keskus on Cebu City, ja se jakautuu seitsemään kaupunkiin ja kuuteen kuntaan. Metropolialueen pinta-ala 998,0 neliökilometriä, ja sillä asuu 2,551 miljoonaa (tilanne vuonna 2010) ihmistä väestötiheydellä 1 934 asukasta neliökilometriä kohden.
Jaka Klobučar
Ura
Klobučar aloitti koripallon KK Krkan juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2004–2005. Kauden jälkeen Klobučar siirtyi KD Slovaniin, jota hän edusti kaksi kautta. Viimeisellä kaudella hän teki kotimaansa sarjassa 12,5 pistettä ottelua kohden. Vuonna 2008 Klobučar siirtyi KK Union Olimpijaan kahdeksi kaudeksi ja pääsi pelaamaan myös Euroliigaa. Kesällä 2010 hän siirtyi KK Partizaniin kolmivuotisella sopimuksella.
Konemestari
Pätevyys
Konemestari voi hakea ylikonemestariksi, kun hän on saanut 12 kuukautta työkokemusta koulutustaan vastaavista tehtävistä kattilalaitoksessa, jonka käyttöä valvoo ylikonemestari.
Instruktiivi
Instruktiivi eli keinonto on sijamuoto (ns. tapasija), joka ilmaisee keinoa tai välinettä tai tapaa, jolla toiminta suoritetaan. Suomen kielessä instruktiivin sijapääte on -n sekä yksikössä että monikossa. Yksikkömuodot ovat harvinaisia, mutta esimerkiksi sanan jalka instruktiivimuodot ovat jalan : jaloin. Välineen merkityksessä käytetään usein instruktiivin tilalla adessiivia. Koska instruktiivimuodot muistuttavat tapaa ilmaisevia adverbeja, eli miten tekeminen suoritetaan (Kaivoin hiekkaa paljain käsin (instr.)/Kaivoin hiekkaa hienosti käsilläni (adv.), voitaisiin instruktiivi periaatteessa lukea adverbisijaksi.
Instruktiivimuotoja käytetään lähinnä vakiintuneissa sanonnoissa, mutta niitä on varsin paljon. Muutamat instruktiivifraasit ovat asyndeettisia eli sidesanattomia (suin päin). Monet sanonnat liittyvät ruumiinosiin:
Myös seuraavat ilmaisevat inhimillistä toimintaa:
Paikkaa ilmaisevia instruktiiveja:
Määrää ilmaisevia sanontoja:
Aikaa ilmaisevia sanontoja:
Muita:
Monet sanat, joita pidämme lähinnä partikkeleina, ovat itse asiassa instruktiivimuotoja:
Verbien toisen infinitiivin instruktiivi ilmaisee tekemisen tapaa tai samanaikaista tekemistä:
Verbien kolmannen infinitiivin instruktiivi esiintyy harvinaisena vanhahtavassa kielessä pitää-verbin yhteydessä ilmaisemassa jotakin, mitä täytyy tapahtua:
Viertotie
Nimistössä
Helsinkiin johtaneet suuret valtatiet ovat olleet nimiltään Läntinen viertotie (nyk. Mannerheimintie) ja Itäinen viertotie (nyk. Hämeentie), ruotsinkielisiltä nimiltään Västra Chaussén ja Östra Chaussén. Ne kivettiin 1860-luvulla. Helsingissä on edelleen Etelä-Haagassa katu nimeltä Vanha viertotie.
Ebenezer Zane
Ebenezer Zane (1747–1812) oli yhdysvaltalainen uudisasukas ja tienrakentaja. Ebenezer syntyi Virginiassa.
Perhe
Ebenezer Zane syntyi William Andrew Zanen kuusilapsiseen perheeseen. Ebenezer Zane meni naimisiin Elizabeth McCullochin kanssa ja he saivat 11 lasta.
Fort Henryn aika
Zanen perhe muutti Virginiassa sijaitsevaan Fort Henryyn 1769. Amerikan vallankumouksen aikana Zane puolusti veljiensä kanssa Fort Henryn linnaketta intiaanien hyökkäyksiltä. Zanen sisar Betty auttoi taistelussa hakemalla ruutia läheisestä varastosta.
Blazing Angels: Squadrons of WWII
Blazing Angels: Squadrons of WWII on Ubisoft Romanian kehittämä ja Ubisoftin vuonna 2006 julkaisema simulaatiopeli, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan. Pelissä on pelaajan käytettävissä useita eri lentokonemalleja.
Kapodistrias-suunnitelma
thumb|380px|Kreikan [[Kreikan alueet|alueet, prefektuurit ja kunnat Kapodistrias-suunnitelman mukaisesti.]] Kapodistrias-suunnitelma oli Kreikassa totettu laaja kuntauudistus. Uudistus hyväksyttiin vuonna 1997 ja se astui voimaan seuraavan vuoden alussa. Uudistus sai nimensä Ioannis Kapodistriasin mukaan.
Kapodostrias-suunnitelma oli osa laajempaa paikallishallinnon uudistusta. Uudistuksen myötä maan kuntien määrä laski 5 775 kunnasta 1 033 kuntaan. Vuonna 2011 toteutettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnettu aluehallintouudistus, joka vähensi kuntien määrää edelleen.
Afrikan unioni
Afrikan unioni (lyhenne AU) on 54 Afrikan valtion muodostama kansainvälinen järjestö. Unioni perustettiin 9. heinäkuuta 2002 Etelä-Afrikassa, ja se on Afrikan yhtenäisyysjärjestön (OAU) sekä Afrikan talousyhteisön (AEC) seuraaja. Afrikan unionin toiminnassa ovat mukana kaikki Afrikan maat. Vuosina 1984–2017 Marokko pysyi unionin ulkopuolella Länsi-Saharan jäsenyyden vuoksi, mutta liittyi uudelleen jäseneksi 30. tammikuuta 2017.
Rakenteeltaan Afrikan unioni muistuttaa Euroopan unionia ja Amerikan valtioiden järjestöä. Sen päämääriä ovat demokratian, ihmisoikeuksien ja vakaan talouden edistäminen. Tärkeänä pidetään myös Afrikan sisäisten konfliktien kitkemistä ja tehokkaiden yhteismarkkinoiden luomista. Unionin pitkän ajan tavoitteita ovat myös yhteiseen valuuttaan (afro) siirtyminen ja puolustusvoimien yhdentäminen.
Afrikan unionin puheenjohtajuus on aina jollakin sen jäsenmaista. Unionilla on myös oma lainsäädäntäelin, Panafrikkalainen parlamentti, joka kokoontuu Etelä-Afrikassa.
7. heinäkuuta 2019 Niameyssa pidetyssä Afrikan unionin komission kokouksessa kerrottiin, että unioni perustaa vapaakauppa-alueen, joka käsittää koko Afrikan.
Jäsenvaltiot
Afrikan unionissa on 54 jäsenvaltiota:
Desperados 2: Cooper’s Revenge
Desperados 2: Cooper’s Revenge on Spellbound Entertainmentin kehittämä ja Atarin vuonna 2006 julkaisema reaaliaikainen strategiapeli, joka on jatko-osa Desperados: Wanted Dead or Alivelle.
Peli on jakanut pelaajien mielipiteitä muun muassa siksi, että pelattavuus on saattanut olla monille vaikeaa oppia. Pelille on myös julkaistu jatko-osa nimeltä Helldorado.
Jatko-osa on grafiikoiltaan täysin kolmiulotteinen. Pelissä on myös uusi intiaanihahmo, Hawkeye. Peliä voi pelata joko lintuperspektiivistä tai kolmannesta persoonasta.
Pelissä on tavoitteena päästä tehtäviä läpi usein hyvin haastavissa kentissä. Ideana ei tässä ole suora rynnäkkö, vaan tarkkaan suunniteltu taktiikka. Pelissä on viisi eri aluetta.
Hahmot
Jokaisella pelin sankarilla on tiettjä erikoistaitoja.
John, Sanchez ja Hawkeye osaavat kantaa kuolleita tai pyörtyneitä hahmoja (vihollisia, siviilejä ja sankareita), mutta Doc, Kate ja Sam osaavat sitoa pyörtyneitä (vihollisia ja siviilejä).
Psammophiidae
Psammophiidae on uuskäärmeisiin (Caenophidia) kuuluva käärmeheimo, johon kuuluu 55 lajia. Heimoa tavataan koko Afrikassa (myös Madagaskarilla), missä ne luultavasti kehittyivät, sekä lisäksi Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Psammophiidae on aiemmin luokiteltu alaheimoksi tarhakäärmeissä (Colubridae) tai Lamprophiidae-heimossa.
Psammophiidae-lajit ovat yleensä pitkiä, laihoja ja nopealiikkeisiä käärmeitä, jotka elävät maassa ja suosivat avoimia elinympäristöjä, kuten heinikkomaita, pensaikkoja ja puoliaavikoita. Ne ovat aktiivisia päiväsaikaan, jolloin ne saalistavat pääasiassa sammakoita, liskoja ja pikkunisäkkäitä, jotka ne lamauttavat myrkyllään. Kaikki lajit munivat. Psammophiidae-lajien poikuekoko on pieni, mikä saattaa johtua niiden laihasta ruumiinmuodosta.
Suvut
Heimoon luetaan kahdeksan sukua:
Eric Batty
Eric Batty (1931–1994) oli englantilainen jalkapallotoimittaja ja -kirjailija. Hän kirjoitti muun muassa englantilaiseen World Soccer -lehteen sekä toimitti International Football Book -nimistä vuosikirjaa. Suomessa Batty muistetaan pitkäaikaisena Veikkaaja-lehden kolumnistina.
Vaikka Battylla ei ollut omaa pelaajauraa tai merkittävää valmentajataustaa, kirjoitti hän useita jalkapallon valmennusoppaita sekä taktiikka-analyyseja. Battyn tunnetuin teos on vuonna 1969 ilmestynyt Soccer Coaching the Modern Way. Se julkaistiin samana vuonna myös suomeksi Yrjö Lautelan toimittamana nimellä Hyökkäävä jalkapallo.
Pirjo Leppikangas
Pirjo Leppikangas (s. 12. syyskuuta 1987) on suomalainen jalkapalloilija joka edustaa Naisten Liigassa pelaavaa PK-35 Vantaata ja toimii myös seuran kapteenina. Hänen pelipaikkansa on oikea laitapuolustaja.
Leppikangas on edustanut PK-35 Vantaan naisia pitkään. Liiganousun jälkeen vuonna 2009 hän siirtyi Yhdysvaltoihin pelaamaan jalkapalloa yliopistosarjoissa, mutta palasi joukkueen riveihin kaudelle 2012. Ensimmäisen A-maaottelunsa Leppikangas pelasi vuoden 2013 Kypros Cupissa Sveitsiä vastaan. Hän kuului Suomen joukkueeseen EM-kilpailuissa 2013 mutta ei päässyt siellä pelaamaan yhtään ottelua.
Hawker Osprey
Hawker Osprey oli Hawker Hartin laivastoversio, jonka oli tarkoitus palvella hävittäjä ja tiedustelukoneena. Koneita tilattiin Hawker Aircraft Limitediltä 134 kappaletta ja valmistettiin yhteensä 133 kappaletta.
Kuninkaallinen laivasto
Britannian Kuninkaallisen laivaston tilaukset: Prototyyppi luotu Hawker Hart J9052:sta täyttämään spesifikaatio O.22/26, mutta myöhemmin muutettiin täyttämään sopimuksen No.762629/27 vaatimukset. Kone rakennettiin Kingstonissa ja sen voimanlähteenä oli 525 hevosvoiman Kestrel IV. Sopimuksella No.78068/30 tilatut spesifikaation 19/30 täyttävät kaksi konetta, jotka rakennettiin Kingstonissa. Koneiden voimanlähteenä oli 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Tilaus No.78068/30 spesifikaation 19/30 mukaan. Koneissa oli vaihdettavissa pyörät tai Short F.45 kellukkeet. Ne rakennettiin Kingstonissa ja niiden voimanlähteenä oli 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Koneet tilattiin alun perin osana tilausta No.78068/30, mutta ne valmistettiin Kingstonissa sopimuksen No.12411/31 mukaan ja ne täyttivät spesifikaation 10/33. Koneissa oli voimanlähteenä 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Koneet tilattiin alun perin osana tilausta No.78068/30, mutta ne valmistettiin Kingstonissa sopimuksella No.249962/33. Koneissa oli voimanlähteenä 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S ja siihen kytketty kaksilapainen Fairey Reed kiinteäkulmainen potkuri. Koneet tilattiin osana tilausta No.78068/30, ja ne valmistettiin Kingstonissa. Koneissa oli suurempi peräsin ja voimanlähteenä 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S.5. Koneet valmistettiin Kingstonissa tilauksena No.249962/33 täyttämään spesifikaatio 10/33. Koneissa oli voimanlähteenä 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Koneet valmistettiin Kingstonissa tilauksena No.249962/33 täyttämään spesifikaatio 10/33. Koneissa oli voimanlähteenä 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Kone aloitettiin Armstrong Whitworthilla Hawker Harttina ja viimeisteltiin Kingstonissa tilauksena No.249962/33 täyttämään spesifikaatio 10/33. Koneessa oli runko valmistettu ruostumattomasta teräksestä ja sen voimanlähteenä oli 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Koneet tilattiin alun perin Mk.II:na tilauksena No.78068/30, mutta ne valmistuivat Kingstonissa Mk.III:na sisältyen sopimukseen No.324869/34 täyttämään spesifikaation 21/34. Kone K4336:n tilaus peruutettiin. Koneissa oli mahdollisuus joko käyttää laskutelinettä tai Short F.51 tai F.59 kellukkeita. koneiden voimanlähteenä oli 630 hevosvoiman Kestrel IIM.S. Kone valmistuivat Kingstonissa tilauksena No.402277/35 täyttämään spesifikaatio 26/35. Koneissa voimanlähteenä oli 640 hevosvoiman Kestrel V, joka myöhemmin vaihdettiin Kestrel VI:een.
Portugali
Hawker myi 1935 kaksi Hawker Ospreyta Portugalille, jossa ne palvelivat numeroilla 71 ja 72. Koneet vastasivat Fleet Air Armin Osprey Mk.III koneita. Portugali osti myöhemmin vielä ensin neljä ja sitten vielä kaksi entistä laivaston ilmavoimien konetta.
Espanja
Hawker Ospreyn G-AEBD oli yksityishenkilön omistama taitolentokone joka suoritti esiintymiskiertueen Iberian niemimaalla 1935 tunnuksilla G-AEBD. Kiertueen tarkoituksena oli saada koneita myydyksi, mutta ainoa tehty kauppa oli esittelykone. Koneeseen tuli kuitenkin asentaa moottoriksi Hispano-Suiza 12Xbrs. Kone palasi muutettuna Espanjaan tunnuksilla EA-KAJ vain muutamaa päivää ennen sisällissodan syttymistä yhdessä Espanjan hallituksen ostamien Fairey Fury koneiden kanssa. Kone pakko-otettiin punaisen Espanjan joukkojen haltuun. Koneen uskotaan tuhoutuneen pakkolaskussa Portugaliin 1937.
Ruotsi
thumb|Osprey lähdössä lentoon lentokoneristeilijä Gottlandilta Ruotsi osti 1933 neljä Bristol Pegasus -moottoreilla varustettua Hawker Ospreyta, jotka saivat tunnuksen 2401-2404. Koneet oli tarkoitus sijoittaa 1934 vesille laskettavalle tukialusristeilijä Gottlandille. Tilaus samoin kuin ilmavoimien Hawker Hart tilaus tehtiin, koska Ruotsissa valmistetuilla koneilla oli suuri onnettomuusriski. Koneista 2403 sai ensin uuden tunnuksen 403 ja vielä myöhemmin SE-AYR. Ruotsi hankki koneeseen myös lisenssin ja valmisti kahdeksan konetta Linköpingissä sekä Göteborgissa, jotka saivat tunnukset 1301-1308. Tilatut Ospreyt toimitettiin huhtikuussa 1935 Gottlandille. Lisenssivalmistetuista koneista oli lentokuntoisena 1950-luvulla Trollhättanissa vielä yksi kone.
Blackburn Skua
Blackburn B-24 Skua oli kaksipaikkainen hävittäjä/syöksypommittaja. Kone oli ensimmäinen Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimille valmistettu metallirunkoinen, siivekkein ja nostettavalla laskutelineellä varustettu tukialuskone ja kone oli myös kuninkaallisen laivaston ilmavoimien ensimmäinen syöksypommittaja.
Koneen oli suunnitellut G. E. Petty ilmailuministeriön määräyksen O.27/34 pohjalta ja se todettiin testeissä paremmaksi kuin Avron, Boulton Paul Aircraftin, Hawkerin ja Vickersin lentokoneet.
Koneen ensimmäinen huhtikuussa 1935 tilattu prototyyppi K5178 lensi ensilentonsa 9. helmikuuta 1937 Broughissa. Koneen lentäjänä oli A. M. Blake. Prototyypin voimanlähteenä oli 840 hevosvoiman Bristol Mercury IX -ilmajäähdytteinen tähtimoottori.
Koneelle annettu tyyppinimi Skua I esiintyi ensimmäisen kerran ilmailuministeriön asiakirjoissa 17. elokuuta 1937.
Tekniset tiedot (Skua Mk II)
oikea|300px
The Beach
The Beach on Danny Boylen ohjaama seikkailudraama. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2000 ja se perustuu Alex Garlandin vuonna 1996 julkaistuun romaaniin Laguuni. John Hodge sovitti romaanin elokuvaksi. Elokuvan pääosaa näyttelee Leonardo DiCaprio, muissa rooleissa näyttelee muun muassa Tilda Swinton, Robert Carlyle, Virginie Ledoyen ja Guillaume Canet. Elokuva kuvattiin Phi Phi -saarilla Thaimaassa.
Näyttelijät
Lähde:
Monte Cassinon taistelu
Monte Cassinon taistelu oli osa toista maailmansotaa. Sitä kutsutaan lyhyemmin Cassinon taisteluksi. Neljä kuukautta kestäneessä taistelussa Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Puolan johtamat liittoutuneet valtasivat Monte Cassinon saksalaisten Gustav-linjalla.
Taustaa
Liittoutuneet avasivat uuden rintaman Eurooppaan kesällä 1943 noustessaan maihin Sisiliassa (operaatio Husky). Kahden liittoutuneiden Italian joukkojen komentajan kenraali Harold Alexanderin johtaman armeijan maihinnousu Italian mantereelle syyskuussa 1943 aloitti liittoutuneiden etenemisen pohjoiseen kahtena kummallakin puolella Italian jakavaa vuoristoa etenevänä osastona. Länsipuolella eteni Napolista marssinsa aloittanut kenraaliluutnantti Mark W. Clarkin komentama Yhdysvaltain 5. armeija ja itäpuolella Adrianmeren rannikolla kenraali Bernard Montgomeryn brittiläinen 8. armeija.
Vaikea maasto, sateet ja akselivaltojen joukkojen kova vastarinta hidastivat 5. armeijan etenemistä. Saksalaisten valmistellut viivytysasemat aiheuttivat eteneville joukoille runsaasti tappioita ja mahdollistivat puolustusasemien rakentamisen taaemmas Rooman eteläpuolelle. Liittoutuneiden suunnitelma Rooman valtaamisesta lokakuuhun mennessä osoittautuivat liian optimistiseksi.
Itäpuolella etenevät brittijoukot mursivat saksalaisten puolustuksen, ja joukot valtasivat Ortonan. Etenemisen vuoristossa kuitenkin estivät talvimyrskyt joulukuun lopulla, jolloin lumipeite pysäytti kulun maastossa ja huono sää ilmatuen. Idästä Roomaan kulkeva valtatie 5 ei siten ollut mahdollinen etenemisreitti, ja jäljelle jäivät vain Napolista Roomaan kulkevat valtatiet 6 ja 7. Valtatie 7 eli roomalaisten via Appia seurasi länsirannikkoa ja Rooman eteläpuolella saksalaisten veden alle laskemien Pontisten soiden läpi. Valtatie 6 kulki Lirin laaksoa pitkin, minkä eteläpäätä hallitsi Cassinon kaupungin takana oleva vuoristo. Vuoristo tarjosi erinomaisen tähystyspaikan, mikä mahdollisti saksalaisille liittoutuneiden toimien seurannan ja häirinnän sekä pohjoiseen etenemisen estämisen. Liittoutuneiden reitin poikki virtasi Cassinon kaupungin halki kulkeva kiivaasti virtaava Apenniineilta alkunsa saava Rapidojoki.
Saksalaisten vahvasti linnoittama Cassinon alue muodosti keskeisen osan Gustav-linjaa, joka oli merkittävin osa saksalaisten talveksi valmistelemaa puolustuslinjaa. Cassinon 1300-luvulla rakennetun benediktiiniluostarin historiallisen merkityksen vuoksi Italiassa olevien saksalaisjoukkojen komentaja marsalkka Albert Kesselring oli kieltänyt joulukuussa 1943 luostarin käytön puolustusta suunniteltaessa. Tämä määräys oli ilmoitettu myös Vatikaanille ja liittoutuneille. Liittoutuneiden lentotiedustelu kuitenkin ilmoitti saksalaisjoukkojen olevan luostarin alueella. Luostarin ollessa loistava tähystyspaikka yli ympäröivän maaston mahdollistaen saksalaisten tykistötulenjohtamisen. Luostarin tuhoutuessa oli selvää, että saksalaiset miehittäisivät rauniot.
Benito Mussolini kukistettiin ja hänen seuraajansa solmivat rauhan liittoutuneiden kanssa syksyllä 1943, jolloin saksalaiset miehittivät Italian pohjois- ja keskiosat riisuen alueella olleet italialaisjoukot aseista.
Ensimmäinen hyökkäys
Yhdysvaltain 5. armeijan komentajan kenraali Mark W. Clarkin hyökkäyssuunnitelman mukaan brittiläinen X armeijakunta hyökkäisi 17. tammikuuta 1944 lähellä rannikkoa yli Garigliano-joen 30 kilometriä leveänä rintamana, jossa olisi kaksi divisioonaa rinnan (5. ja 56. jalkaväkidivisioona). Yöllä 19. tammikuuta hyökkäisi Lirin ja Gadriglianon liittymäkohdan alapuolelta ylitse brittiläinen 46. jalkaväkidivisioona tukien Yhdysvaltain II armeijakunnan oikealla tekemää päähyökkäystä. Päähyökkäyksen etulinjan muodostaisivat Rapido-joen ylittävä 36. jalkaväkidivisioona ja kenraali Alphonse Juinin komentama ranskalainen armeijakunta kohti Monte Cairoa.
Clark ei uskonut nopeaan läpimurtoon, mutta hän uskoi Roomaan sijoitettujen saksalaisten reservien siirtoon alueelle, mikä mahdollistaisi Anzion maihinnousun onnistumisen. Anziossa nousisi 22. tammikuuta maihin Yhdysvaltain VI armeijakunta, jonka tehtävänä oli vallata valtateitä 6 ja 7 hallitseva Alban-vuoristo. Samalla häirittäisiin saksalaisten huoltoyhteyksiä ja mahdollisesti pakotettaisiin saksalaiset vetämään joukkonsa kohti pohjoista.
pienoiskuva|Hyökkäyssuunnitelma Kovia taisteluita käytyään 5. armeija saavutti Gustav-linjan vasta 15. tammikuuta, kun viimeiseen kymmeneen kilometriin oli käytetty kuusi viikkoa. Kuuden viikon aikana joukot läpäisivät Bernhardt-linjan, mikä aiheutti liittoutuneille 16 000 miehen tappiot. Hitaan etenemisensä vuoksi joukoille ei jäänyt riittävästi aikaa valmistautua suunniteltuun hyökkäykseen, mitä olisi tarvittu niiden käytyä Napolista lähdettyään kolme kuukautta yhtäjaksoisia taisteluita. Kuitenkin liittoutuneiden ylijohdon oli tehtävä maihinnousu Anzioon tammikuun lopulla maihinnousukaluston siirtyessä helmikuussa muualle, joten hyökkäys Gustav-linjalle piti aloittaa suunnitellusti kolme vuorokautta ennen maihinnousua.
Liittoutuneet aloittivat 17. tammikuuta hyökkäyksen, kun brittiläinen X armeijakunta ylitti Gariglianon aiheuttaen Saksan XVI panssariarmeijakunnan komentajalle ja Gustav-linjan kaakkoisosan puolustuksesta vastaavalle kenraali von Sengerille ongelmia. Saksan 94. jalkaväkidivisioonan puolustus joutui koville pakottaen Sengerin pyytämään apua, jolloin Kesselring lähetti Roomasta 29. ja 90. panssarikrenatööridivisioonat täydennyksinä alueelle. Kaksi vuorokautta myöhemmin brittiläinen 46. divisioona aloitti hyökkäyksen oikealla sivustalla.
Yhdysvaltain 36. divisioona aloitti etenemisen 20. tammikuuta. Divisioonalla ei ollut ollut riittävästi aikaa valmistautua, jolloin joenpenkan miinoitukset olivat raivaamatta sekä ylimenon tiedustelu ja harjoittelu tekemättä. Vaikka 143. rykmentin pataljoona ylitti San Angelon eteläpuolella Rapidon ja kaksi komppaniaa 141. rykmentistä pohjoispuolella, sillanpäät olivat eristettyinä pääosan ajasta. Sillanpäissä olleet joukot olivat täysin kenraali Eberhard Rodtin komentaman 15. panssarikrenatööridivisioonan hallinnassa jäätyään ilman omien panssarijoukkojen tukea. Eteläpuolen sillanpään joukot vetäytyivät seuraavana päivänä, jolloin II armeijakunnan komentaja kenraalimajuri Geoffrey Keyes määräsi 36. divisioonan komentajan kenraalimajuri Fred Walkerin uusimaan hyökkäyksen.
Kaksi rykmenttiä aloitti hyökkäyksen hyvin kaivautuneita saksalaisia vastaan. 143. rykmentti sai jälleen kaksi pataljoonaa yli joen, mutta ilman panssarivoimien tukea ne tuhoutuivat jouduttuaan voimakkaaseen tuleen. 141. rykmentti ylitti myös kahdella pataljoonallaan joen, ja ne etenivät lähes kilometrin. Ilman panssaritukea joukot kuitenkin tuhoutuivat 22. tammikuuta mennessä ja ainoastaan 40 miestä palasi liittoutuneiden asemiin. Kaksi vuorokautta kestäneessä hyökkäyksessä 36. divisioona menetti kaikkiaan 2 100 miestä.
Kenraalimajuri Charles W. Ryderin 34. jalkaväkidivisioona aloitti Cassinon pohjoispuolella hyökkäyksen tulvan alle jääneen Rapidon laakson halki 24. tammikuuta. Joukkojen tehtävänä oli laakson ylitettyään nousta vuorille, jonka jälkeen niiden tuli kääntyä vasemmalle edeten edelleen kohti Monte Cassinoa. Divisioonan oikealla sivustalla etenivät Ranskan siirtomaajoukot. Hyökkäävien joukkojen eteneminen oli tulvan vuoksi hidasta ja paikoin mahdotonta. Panssarijoukot kykenivät etenemään ainoastaan valmisteltuja uria pitkin. Joukoilta vei kahdeksan vuorokautta ylittää tulviva tasanko ja työntää samalla tieltään rinteeseen kaivautunut kenraali Franckin komentama 44. jalkaväkidivisioona.
Yhdysvaltain 34. divisioona vahvennettuna 142. rykmentillä sai tehtäväkseen hyökätä etelään pitkin kukkulajonoa kohti luostarikukkulaa, jonka jälkeen joukkojen tuli jatkaa Gustav-linjan selustaan Lirinlaaksoon. Tehtävä oli vaativa kallioisen ja rikkonaisen maaston vuoksi. Poteroiden kaivaminen oli mahdotonta ja yläpuolella olevista asemista voitiin hallita tulella alarinteitä. Saksalaisilla oli ollut kolme kuukautta aikaa linnoittaa alue ja valmistella puolustustaan miinoituksin ja estein.
Helmikuun alkuun mennessä joukot olivat vallanneet San Onofrion lähistöltä reilun kilometrin päästä luostarista. Pataljoona saavutti 7. helmikuuta luostarin alapuolisen kukkulan (piste 445), josta oli matkaa alle puolikilometriä. Eteneminen kuitenkin pysähtyi saksalaisten konekiväärituleen. Kovista taisteluista huolimatta divisioona ei kyennyt saavuttamaan tavoitettaan 2. laskuvarjodivisioonan III pataljoonan puolustamaa kukkulaa 593, joka hallitsi luostariharjannetta.
Yhdysvaltalaisjoukot vetäytyivät 11. helmikuuta viimeisen kolme vuorokautta kestäneen yrityksen epäonnistuttua. Kaksi ja puoliviikkoa kestäneiden kiivaiden taisteluiden päätyttyä Yhdysvaltain II armeijakunta oli kulutettu loppuun. 34. divisioona oli kärsinyt 2 200 miehen tappiot eli lähes 80 prosenttia taisteluvahvuudestaan. Vetäytyvien yhdysvaltalaisjoukkojen tilalle siirtyi kenraaliluutnantti Bernard Freybergin komentama brittiläisen 8. armeijan Uuden-Seelannin armeijakunta.
Toinen hyökkäys
pienoiskuva|Toinen hyökkäyssuunnitelma Toinen hyökkäys alkoi helmikuussa. Tällä kertaa liittoutuneiden joukkoja oli enemmän; mukaan olivat tulleet 2. uusiseelantilainen divisioona, 4. intialainen divisioona ja 76. brittidivisioona. Saksalaisia vahvistivat laskuvarjojääkärit. Uusiseelantilaisten joukkojen komentaja Freyberg olisi halunnut aloittaa rynnäkön pommittamalla ensin raskaasti luostaria, mutta Yhdysvaltain VI armeijakunnan komentaja kenraaliluutnantti Mark Clark kielsi sen. Cassino oli tärkeä kulttuurikohde, ja Clark uskoi saksalaisten vakuuttelut siitä, etteivät nämä miehittäisi luostaria. Freyberg ei kuitenkaan uskonut. Hänen mielestään ”yksi liittoutuneiden sotilas oli arvokkaampi kuin kaikki Cassinon aarteet yhdessä.” Freybergin mielipide voitti, ja heti kun munkit ja kaikki heidän aarteensa oli siirretty luostarista pois, liittoutuneiden koneet pommittivat sen kivimurskaksi. Toimenpide kylläkin kostautui, sillä saksalaiset miehittivät luostarin rauniot, jotka tarjosivat nyt heille hyvän suojan. Näistä asemista ammuttu ristituli tyrehdytti liittoutuneiden ensimmäiset hyökkäykset. Yöllä 16. helmikuuta kuninkaallisen Sussexin rykmentin sotilaat aloittivat yllätyshyökkäyksensä luostarin rinteillä. Saksalaiset ampuivat kolme vihreää valoammusta. Sattumalta se oli myös brittien sopima merkki vetäytymisestä, joten brittijoukot kuuliaisesti vetäytyivät. Kun erehdys tajuttiin, yritettiin vielä kerran, mutta hyökkäys torjuttiin. Uusiseelantilaiset yrittivät vallata kaupungin kukkulan juurella, mutta saksalaiset panssarit ajoivat heidät pois. Kolmen taistelupäivän jälkeen Freyberg joutui keskeyttämään hyökkäyksensä.
Kolmas hyökkäys
pienoiskuva|Suunnitelma kolmannesta hyökkäyksestä Aiemmista taisteluista saatujen kokemusten pohjalta talvimyrskyjen seurauksena tulvivan ja kiivaasti virtaavan Rapidon ylitystä Cassinon alapuolelta eikä oikealta vuoristoa edeten pidetty toimivana ratkaisuna. Siten tehtiin päätös aloittaa kaksipuolinen hyökkäys pitkin Rapidon laaksoa. Toinen osasto etenisi kohti linnoitettua Cassinon kaupunkia ja toinen kohti luostarikukkulaa. Tämän jälkeen osastot yhdistyisivät ja jatkaisivat etenemistä edelleen Lirinlaaksoon. Helmikuun lopulla alueelle saapunut ja Uuden-Seelannin armeijakuntaan liitetty brittiläinen 78. jalkaväkidivisioona ylittäisi Rapidon ja aloittaisi marssin Roomaan.
Kukaan liittoutuneiden komentajista ei ollut tyytyväinen suunnitelmaan, mutta he toivoivat hyökkäystä edeltäneiden ilmapommitusten takaavan onnistumisen. Hyökkäystä tuli edeltää kolme pilvetöntä päivää. Joukot joutuivat odottelemaan kolme viikkoa kylmässä ja sateessa sopivaa säätä. Tilannetta ei helpottanut Uuden-Seelannin 2. divisioonan komentajan kenraalimajuri Kippenbergerin haavoittuminen miinoituksessa. Divisioonankomentajaksi määrättiin prikaatinkenraali Graham Parkinson.
Hyökkäys alkoi 15. maaliskuuta lentokoneiden pudotettua kolmessa ja puolessa tunnissa 750 tonnia 500 kilon pommeja ja 746 tykin tukiessa etenemistä. Tulituki oli surmannut noin puolet kaupunkia puolustaneista 300 laskuvarjojääkäristä. Liittoutuneiden panssarijoukot eivät kyenneet tehokkaasti etenemään veden täyttämien pommikuoppien vuoksi. Saksalaiset saivat kuitenkin puolustuksensa kuntoon ennen kuin liittoutuneiden eteneminen saatiin kunnolla käyntiin. Säätiedotuksesta huolimatta sateet alkoivat uudelleen estäen ilmatuen etenivältä joukoilta.
Saksalainen 1. laskuvarjodivisioona aloitti 19. maaliskuuta vastahyökkäyksen luostarista linnavuorelle esti suunnitellun liittoutuneiden hyökkäyksen jatkamisen. Liittoutuneiden hyökkäyksen tueksi siirretyt tankit tuhoutuivat ilman jalkaväen tukea. Kaupungin tilanne ei juurikaan muuttunut vastahyökkäystä seuranneiden taisteluiden aikana.
Freyberg siirsi 20. maaliskuuta osia 78. divisioonasta taistelualueelle. Joukoilla mahdollistettiin aluksi kaupungissa suurempi joukkojen määrä, jotta saksalaisten tarkka-ampujien siirrot jo liittoutuneiden hallussa oleville alueille estettiin. Lisäksi uusilla joukoilla täydennettiin linnavuorella olevia joukkoja, jotta saatiin suljettua saksalaisten huoltoreitti kaupunkia puolustaville joukoille. Taistelut jatkuivat kiivaina seuraavan päivän ja huoltoreittiä ei saatu kokonaan tukituksi ja kaupunkia jouduttiin valtaamaan talo talolta.
Freyberg keskeytti 23. maaliskuuta hyökkäyksen kiivaiden taisteluiden väsytettyä uusiseelantilaiset ja intialaiset. Kolme seuraavaa päivää käytettiin rintaman vakiinnuttamiseen. Saarroksiin joutuneet joukot vetäytyivät liittoutuneiden asemiin. Kaupungista taistelleet uusiseelantilaiset korvattiin brittiläisellä 1. kaartinprikaatilla ja intialaiset brittiläisellä 78. divisioonalla. Uuden-Seelannin armeijakunnan esikunta hajotettiin 26. maaliskuuta ja se korvattiin brittiläisellä XIII armeijakunnalla. Intian 4. divisioona menetti rintamalla olo aikanaan 3 000 miestä ja Uuden-Seelannin divisioona 1600 miestä.
Neljäs ja ratkaiseva hyökkäys
pienoiskuva|Hyökkäyssuunnitelma Kevään tullessa sää parani ja liittoutuneet pystyivät aloittamaan 11. toukokuuta suurhyökkäyksen Cassinoa vastaan tykistövalmistelulla 2 000 tykin voimalla, BBC aikamerkki 23. 00 merkkinä. Tämän jälkeen joukot lähtivät etenemään Cassinosta aina mereen saakka olevalla rintamalla.
Kenraali Juinin johtamat Vapaan Ranskan joukot, jotka koostuivat pääasiassa pohjois-afrikkalaisista, mursivat Gustav-linjan Cassinon etelä-puolella. Kaupungin valtaus oli jätetty kenraaliluutnantti Wladyslaw Andersin 50 000 miehen vahvuiselle Puolan II armeijakunnalle. Armeijakunta koostui Puolasta Puolan offensiivin jälkeen paenneista sotilaista.
Kenraali Juinin johtamat ”vapaat ranskalaiset”, olivat etelämpänä murtaneet 13. päivänä Gustav-linjan puolustuksen Gariglianossa. Edettyään Aurunci-vuorten yli se valvoi viimein 17. päivän iltana koko Itristä Picoon vievää tietä. Via Casilinan ja muidenkin saksalaisten huoltoyhteyksien katkettua liittoutuneet olivat jo lähes motittaneet Cassinoa puolustaneet laskuvarjosotilaat, joten Kesselringin epätoivoinen vetäytymiskäsky pelasti saksalaisten 1. laskuvarjojääkäridivisioonan viime hetkellä.
23.05 Anzion sillanpäässä taistelleet amerikkalaiset murtautuivat viimein ulos ja he olisivat helposti voineet edetä saksalaisten linjojen taakse, mutta saksalaisten motittamisen sijaan Rooman sotilaallisesti merkityksetön valtaaminen katsottiin tärkeämmäksi, joten Kesselringin onnistui ryhmittää joukkonsa nopeasti uudelle vahvalle puolustuslinjalle Rooman pohjois-puolelle. Monte Cassinon valtauksen jälkeen tie Roomaan oli viimein liittoutuneille auki.
Lopputulos
pienoiskuva|left|Puolalaisia ansioristejä Cassinon taisteluun osallistuneelle puolalaiselle. Puolalaisten hyökkäys lopetti viisi kuukautta kestäneen taistelun. Ainakin 45 000 liittoutuneiden sotilasta sai surmansa. Monte Cassinon taistelun alkamispäivästä 15. tammikuuta Rooman valtaukseen 4. kesäkuuta asti, liittoutuneiden kaikki tappiot taistelussa olivat yhteensä 115 000 kaatunutta, haavoittunutta ja kadonnutta. Saksalaisten tappioista ei ole luotettavia arvioita, mutta kaupungin pohjoispuolella on 20 027 kaatuneen saksalaisen sotilaan hautausmaa. Cassinon murruttua saksalaiset vetäytyivät Gustav-linjalta, ja liittoutuneet saattoivat keskittyä Rooman valtaamiseen. Liittoutuneet valloittivat Rooman 4. kesäkuuta 1944.
15 (luku)
pienoiskuva|[[Taikaneliö, jonka taikavakio on 15.]]
15 (viisitoista) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 14 ja seuraa luku 16.
Optinen siru
Optinen siru on pieni tietokoneen osa, joka on tosin vielä kehittelyasteella. Periaatteiltaan optinen siru muistuttaa nykyistä puolijohteisiin perustuvaa mikropiiriä, sillä erolla, että tietoa kuljettava sähkö korvattaisiin valolla. Nykypäivänä suurin este optisien sirujen toimivuuden tiellä on riittävän pienen valonlähteen, sekä aineen, joka pystyisi säätelemään suuren valomäärän kulkureittiä vain pienen valomäärän perusteella ("valotransistorin") puuttuminen.
Jos toimiva optinen siru keksitään, se mullistaa elektroniikan: Valo on paljon sähköä nopeampaa, eikä valoon perustuva tietokone tuota juurikaan lämpöä, joten sirut voidaan ahtaa hyvin pieneen tilaan.
Emmanuel Carrère
thumb|Emmanuel Carrère vuonna 2007. Emmanuel Carrère (s. 1957 Pariisi, Ranska) on ranskalainen kirjailija. Hän on julkaissut useita kaunokirjallisia teoksia ja kirjoittanut elokuvakäsikirjoituksia.
Carrère on tuotannossaan keskittynyt kuvaamaan minuuden haurautta ja häilyvyyttä. Hänen teoksissaan salatut pelot saavat mielikuvituksen lentämään niin kohtuuttomasti, että elämä suistuu raiteiltaan. Carrère sai Prix Femina -kirjallisuuspalkinnon vuonna 1995 romaanistaan Huviretki painajaisiin. Kirjan pohjalta Claude Miller ohjasi samannimisen elokuvan. Myös Carréren Philip K. Dickin elämästä kertova kirja Je suis vivant et vous êtes morts ("Olen elävä ja te olette kuolleita"), sekä Valhe on filmattu. Carrèren kirja Viikset luetaan fantasiakirjallisuuteen.
Alumiiniasetaatti
Alumiiniasetaatti eli alumiinitriasetaatti ((CH3COO)3Al) on alumiini- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää apuaineena tekstiilien värjäyksessä ja antibakteerisena aineena sekä adstringenttinä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Alumiiniasetaattia voidaan valmistaa kuumentamalla alumiinia, alumiinikloridia tai alumiinioksidia etikkahapon ja etikkahappoanhydridin kanssa tai alumiinisulfaatin ja bariumasetaatin välisellä reaktiolla. Alumiinioksidin ja etikkahapon välinen reaktio on:
Alumiiniasetaattia käytetään peittana tekstiilien värjäyksessä yhdessä alumiinisulfaatin kanssa. Sitä käytetään myös paperin- ja kartonginvalmistuksessa rakennetta vahvistavana yhdisteenä. Lääketieteessä yhdistettä voidaan käyttää haavojen hoidossa antiseptisenä aineena ja adstringenttinä.
Time Flies (albumi)
Time Flies on Billy Ray Cyrusin seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003, ja se on ainoa Manacy Entertaimentin julkaisema albumi.
Pommac
Pommacin nimi tulee sanasta Pommery, joka viittaa samppanjaan, ja sanasta Cognac, joka viittaa tammitynnyrikypsennykseen.
Historia
Pommacin historia alkoi vuodesta 1919, jolloin aiemmin epäonnistunut liikemies Anders Lindahl Hudiksvallin pikkukaupungista muutti Tukholmaan, perusti virvoitusjuomatehtaan ja alkoi tehdä Pommacia. Juoma oli suunniteltu varakkaille ihmisille alkoholittomaksi viinin korvikkeeksi. Vuonna 2004 Pommacin valmistus aiottiin lopettaa Ruotsissa, mutta suuren protestin takia pullottaja Carlsberg päätti jatkaa sitä.
Suomessa Pommac on vanhin edelleen valmistettava virvoitusjuoma. Hartwall on toiminut Pommacin pullottajana vuodesta 1950 lähtien. Vuoden 2001 lopulla yhtiö osti Pommac-tavaramerkin oikeudet Suomessa.
Vuonna 2002 Suomessa tuli alkuperäisen Pommacin rinnalle juomasta light-versio.
Pommacista julkaistiin keväänä 2014 uusi maku, Pommac Rosé, joka maistuu herukalta ja karpalolta. Lisäksi mukana on ripaus samppanja-aromia.
Lars Thiodolf Krogius
Lars Thiodolf Krogius (29. tammikuuta 1832 Pyhtää – 9. maaliskuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja ja valtiopäivämies.
Krogiuksesta tuli merikapteeni 1856, ja hovineuvoksen arvon hän sai 1880. Hän purjehti venäläis-amerikkalaisen yhtiön palveluksessa 1857–1863 kolmesti maapallon ympäri. Helsingin merikoulun johtajana hän toimi 1863–1889. Krogius perusti 1872 höyrylaiva-asioimiston ja huolintaliikkeen, sittemmin nimellä Ab Lars Krogius Oy ja 1883 yhdessä muiden kanssa Suomen Höyrylaiva Oy:n, jonka toimitusjohtaja hän oli kuolemaansa saakka. Hän edisti meriyhteyksien luomista Länsi-Eurooppaan.
Krogius oli Naantalin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1882 ja 1885. Hän oli valtiopäivämiehenä liberaali, vaikka ei ollutkaan minkään puoleen jäsen.
Krogiuksen poikia olivat Lars Krogius nuorempi ja Ernst Krogius.
Safraniini
Safraniini (C20H19N4Cl) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään väriaineena muun muassa bakteerisolujen värjäyksessä ja analyyttisessä kemiassa.
Käyttö
Safraniinia käytetään niin sanottuna vastavärinä gramvärjäyksessä. Kidevioletti värjää bakteerit violeteiksi. Alkoholi- tai asetoni-alkoholikäsittelyn jälkeen gramnegatiiviset bakteerit ovat menettäneet värinsä, mutta grampositiiviset eivät. Tämän jälkeen gramnegatiiviset bakteerit voidaan värjätä safraniinilla punaisiksi. Safraniinia käytetään myös rustokudostutkimuksissa. Väriaine sitoutuu kondroitiinisulfaattiin ja kerataanisulfaattiin, mutta ei kollageeniin.
Safraniinia voidaan käyttää myös redox-indikaattorina. Yhdisteen hapettuneen muodon väri on sinivioletti, ja pelkistynyt muoto on väritön. Yhdisteen hapetus-pelkistys potentiaali on niin matala, että se soveltuu käytettäväksi indikaattorina vain, kun titrauksena on vahvasti pelkistävä liuos. Tällaisia ovat esimerkiksi Cr2+-, Ti3+- tai V2+-ioneja sisältävät liuokset.
Georgetown (Guyana)
Georgetown on Guyanan pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Sen arvioitu asukasluku vuonna 2010 on 141 305. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannalla Demerara-joen suulla.
Alueen ollessa hollantilaisten hallussa Georgetownia kutsuttiin nimellä Stabroek. Kun britit valtasivat siirtomaa-alueen Napoleonin sotien aikana 1812, kaupunki sai nykyisen nimensä.
Monet kaupungin taloista on tehty puusta tiilisten paalujen varaan. Vuosina 1945 ja 1950 kaupungissa riehuivat suuret tulipalot, ja sen jälkeen varsinkin liikerakennuksissa on suosittu betonia.
What a Girl Wants
What a Girl Wants voi viitata ainakin seuraaviin:
Skole
thumb|left|Skolen kaupungin ja ympäristön topografinen kartta. Ukrainan tilastokeskus arvioi Skolen väkiluvuksi 6 054 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 6 742 asukasta, ja vuonna 1990 noin 6 900 asukasta.
Tammikuun keskilämpötila on −4,3 ja heinäkuun +18,0 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 949 millimetriä.
Paikkakunnan ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1397, jolloin kuningas Jagello salli väen asettautua asumaan Karpaattien laaksoihin. Skole sai myös Magdeburgin oikeudet samana vuonna. Arkeologiset havainnot osoittavat kuitenkin paikkakunnan olleen asuttu jo 1000-luvun alun tienoilla (Kiovan Rusin aikoihin). Tataarit (1594) ja unkarilaisjoukot (1610, 1657) tuhosivat kylän.
Vuonna 1912 Skole erotettiin Galitsiassa omaksi kihlakunnakseen Stryin kihlakunnasta; Skolesta tuli kihlakuntakaupunki.
Skole on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Stryin piiriin; sitä ennen se oli Skolen piirin hallintokeskus.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu muun muassa puurakenteinen Pyhän Panteleimonin kirkko ikonostaaseineen ja kellotapuleineen (kirkko 1597, kellotapuli 1600-luvulta).
Narberth
Narberth on pikkukaupunki Yhdistyneen kuningaskunnan Walesissa Pembrokeshiren kreivikunnassa.
Nimi
thumb|vasen|[[Narberthin linnan rauniot.]] Narberthin kymrinkielinen nimi Arberth on johdettu mahdollisestikelttiläisten kielten ilmauksesta arekwert-, joka viittaa vapaasti kääntäen padon tai aidan edustalla olevaan paikkaan. Toinen mahdollinen seloitys nimen alkuperälle on uhria tarkoittava sana aberth. Nimi Narberth on puolestaan johdettu myöhemmin ilmauksessa yn Arberth eli "Arberthissa".
Historia
Tuolloinen Arberth oli aikanaan historiallisen Dyfedin kuningaskunnan hallitsijoiden keskus. Paikka esiintyy useaanotteeseen keskiaikaisessa walesilaisessa runokokoelmassa Mabinogion, jossa sitä kuvaillaan kukkulaksi, joka liitetään usein yliluonnollisiin tapahtumiin. Tarinassa kukkula on esimerkiksi Rhiannonin ilmestymsipaikka ja myöhemmin päähemnkilö Pwyllin ollessa kukkulalla sumu vie mennessään Dyfedin asukkaat ja näiden karjan. Saman kaltaisista yliluonnollisista kukkuloista puhutaan myös irlantilaisessa perinteessä.
Väestö
Narberthin askuasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 2 489.
Anne Morrow Lindbergh
Anne Morrow Lindbergh (22. kesäkuuta 1906 Englewood, New Jersey – 7. helmikuuta 2001 Passumpsic, Vermont ) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja lentäjä. Hänen aviopuolisonsa oli lentäjä Charles Lindbergh.
National Geographic Society myönsi vuonna 1934 Anne Lindberghille Hubbard-mitalin, hänen miehensä kanssa suorittamastaan viisi maanosaa kattaneesta tutkimuslennosta.
Bibliografia
thumb|Lindberghin Hubbard-mitali
Guido Hagelin
Guido Alexander Hagelin (28. helmikuuta 1897 Helsinki – 21. heinäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija ja toimittaja. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1916, jonka jälkeen hän aloitti työskentelyn suomenruotsalaisessa lehdistössä. Vuosina 1930–1946 hän oli Hufvudstadsbladetin päätoimittaja.
Rannikkomänty
Rannikkomänty (Pinus pinaster) on Välimeren seudulla kasvava havupuu.
Ulkonäkö ja koko
Rannikkomänty kasvaa 20–30 metriä korkeaksi ja sen oksisto voi olla 7–10 metriä leveä. Harmaanvihreät neulaset ovat 10–25 senttimetriä pitkiä. Kävyt ovat kartiomaisia ja ruskeita.
Levinneisyys
Rannikkomänty elää luonnonvaraisena Välimerellä. Sitä on istutettu puutavaran tuotantoa varten Espanjassa ja Portugalissa, mutta myös esimerkiksi Australiassa ja Etelä-Afrikassa, missä siitä on tullut haitallinen vieraslaji. Rannikkomänty luetaan maailmanlaajuisesti sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Käyttö
Rannikkomäntyä kasvatetaan puutavaraksi etenkin Espanjassa ja Portugalissa.
Puun kuorta on käytetty rohdoksena ja pula-aikana ravintona pettuleivän tapaan.
Lars Karl Krogius
Lars Karl Krogius (5. elokuuta 1860 Ajan, Itä-Siperia – 13. lokakuuta 1935 Huopalahti [nyk. Helsinki]) oli suomalainen laivanvarustaja ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria
Lars Krogiuksen isä oli laivanvarustaja Lars Krogius vanhempi ja veli Ernst Krogius. Lars Krogiuksen poika Birger Krogius toimi Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtajana 1946–1969. Krogius sai kauppaneuvoksen arvon 1898. Hän oli Ab Lars Krogius & C:o Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1882, Suomen Höyrylaiva Oy:n toimitusjohtaja 1890–1920, sen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1920–1935. Hän kehitti Krogius-yritystä suuryritykseksi ja aloitti talviliikenteen. Suomen sisällissodan aikana Krogiuksen alus Arcturus toi jääkärit Suomeen ja hänen muut laivansa kuljettivat maahan aseita ja ammuksia. Krogius oli myös huomattava urheiluvaikuttaja, hänen oma lajinsa oli pyöräily.
Krogius oli porvarissäädyssä Helsingin edustaja valtiopäivillä 1900 ja 1904–1905.