cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Länsirannan turva-aita
Historia
Aidan rakennustyöt ovat usein pysähdyksissä, koska Israelissa on sisäisiä erimielisyyksiä sen reitistä, ja koska Yhdysvallat ja Israelin korkein oikeus ovat hidastaneet rakentamista asettamillaan rajoituksilla. Vuoden 2014 maaliskuuhun mennessä siitä on rakennettu noin 80 prosenttia. Huhtikuun 2016 alussa aidan muuriosuuteen rakennettiin uusia osia Beit Jalan lähistöllä Jerusalemin eteläpuolella ja Betlehemin lähistöllä.
Vaikutus terrori-iskujen torjumisessa
Vuonna 2002 kun muuria ei vielä ollut, palestiinalaisten suorittamissa iskussa kuoli 450 israelilaista, mutta vuonna 2005 enää 45. Aidan rakentamisen jälkeen israelilaisuhrien määrä on laskenut huomattavasti, mitä Israelissa pidetään muurin ansiona. Vuosina 2009 ja 2010 ei Israelissa enää tapahtunut lainkaan itsemurhaiskuja. Israelin ulkoministeriön mukaan aidalla onkin ollut tärkeä osa palestiinalaisiskujen vähentämisessä.
Zushi
Zushista tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1913. Se liitettiin Yokosukan kaupunkiin sodan aikana vuonna 1943, mutta maaseutukaupungin itsenäisyys palautettiin vuonna 1950 ja siitä tehtiin kaupunki 1954. Tällöin siellä oli 37 800 asukasta. Zushi toimii Tokion ja Jokohaman nukkumalähiönä, mutta se on myös suosittu rantakaupunki, jossa useat kuuluisuudet, kuten kirjailijat, televisiopersoonat, muusikot ja poliitikot asuvat tai omistavat kesäasunnon.
Länsirannan turva-aita
Vaikutus terrori-iskujen torjumisessa
Israelin keskustiedustelupalvelun ja puolustusvoimien mukaan aita on kyllä vaikeuttanut iskuja, mutta ei pysty estämään niitä kokonaan. Tärkeämpänä syynä iskujen vähenemiseen onkin katsottu olevan Hamasin luopuminen itsemurhaiskuista ja siirtyminen poliittiseen toimintaan. Aidan arvostelijat ovat esittäneet että terrori-iskut loppuivat etupäässä Israelin puolustusjoukkojen saapuessa valvomaan Juudeaa ja Samariaa Netanyan hotelli-iskun jälkeen 2002. Palestiinalaisten mukaan iskujen väheneminen ei johdu aidasta vaan palestiinalaisten omaehtoisesta siirtymisestä väkivallattomaan vastarintaan.
Vastustus
pienoiskuva|Turva-aitaa Meitarin lähistöllä Länsirannan lounaisosassa Palestiinassa muuria pidetään Israelin yrityksenä ottaa itselleen maata Länsirannasta. Muuria kutsutaan Palestiinassa apartheid-muuriksi ja sen sanotaan estävän rauhanneuvottelut Israelin kanssa.
YK:n yleiskokous ja EU ovat kritisoineet aitaa, koska se hajottaa palestiinalaisalueita ja liittää 6–8 prosenttia kiistellyistä alueista Israeliin ennalta määräämättömäksi ajaksi.
Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi vuonna 2004 päätöksen, jonka mukaan aita on kansainvälisen oikeuden vastainen ja se tulisi heti purkaa. Päätöksen mukaan Israel olisi myös velvollinen korvaamaan aidasta palestiinalaisväestölle aiheutuneet vahingot.
Viimeinen linnoitus
Viimeinen linnoitus (The Last Castle) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Rod Lurie ja pääosassa ovat Robert Redford ja James Gandolfini.
Elokuva kertoo kenraali Eugene Irwinistä joka tuomitaan sotaoikeudessa kymmeneksi vuodeksi sotilasvankilaan. Vankilaa johtaa eversti Winter, jonka julmiin toimiin kuuluu tapattaa vankeja pikkuisista rikkeistä. Vangit ovat karaistuneita, mutta Irwin kuitenkin tekee pian heihin suuren vaikutuksen. Winter yrittää jatkuvasti murtaa Irwinin kovan tahdon, ja hän nousee hiljalleen Winteriä vastaan. Winter antaa vaikeimmat ja raskaimmat tehtävät Irwinille, joka kuitenkin tekee kaiken vastaan sanomatta, mutta kunnes Winter kohdistaa valtansa Irwinin ystäviin, hän nousee kapinaan.
Francis Jackson
pienoiskuva|Francis Jackson vuonna 2017. Francis Alan Jackson (2. lokakuuta 1917 – 10. tammikuuta 2022 ) oli brittiläinen urkuri ja säveltäjä.
Jackson syntyi Maltonissa, Yorkshiressä. Hän toimi York Minsterin urkurina 1946–1982. Hän on lisäksi pitänyt resitaaleja eri puolilla maailmaa ja julkaissut useita levytyksiä. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu muun muassa urkumusiikkia, hengellistä musiikkia, sinfonia ja soololauluja.
Jackson on julkaissut urkuri-säveltäjä Edward Bairstow'n elämäkertateoksen. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen vuonna 1978.
Hermann Hansen
Hermann Hansen (31. lokakuuta 1912 – 28. kesäkuuta 1944) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Hansen pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Luxair
Historia
Vuonna 1948 perustettu Luxembourg Airline Company otti vuonna 1961 käyttöön nykyisen nimensä Luxair ja aloitti vuonna 1962 lennot Luxemburgin ja Pariisin välillä Fokker F27 Friendship -koneella. Vuonna 1967 Luxairin laivasto koostui kolmesta Fokker Friendshipista ja yhdestä Vickers Viscountista. Vuonna 1970 laivastoon liitettiin ensimmäiset suihkukoneet, Caravellet, jotka rakennettiin Sud Aviationilla Toulousessa.
Luxair hankki ensimmäiset Boeing 737-200 -koneensa vuonna 1977. Vuosien mittaan laivastoon hankittiin Boeing 737-400 ja Boeing 737-500 -koneita ja Fokker 50 -potkuriturbiinikoneita ja Embraer-suihkukoneita.
Vuonna 2003 Luxairin laivastoon liittyi kaksi Boeing 737-700 -konetta. Nykyisessä laivastossa näitä on neljä kappaletta, joiden lisäksi on 11 Bombardier Dash 8 Q400 -konetta.
Kohteet
Luxair lentää seuraaviin kohteisiin keskuspaikkanaan Luxemburgin Findelin kansainvälinen lentoasema:
Laivasto
thumb|Luxairin Boeing 737-700 laskeutumassa [[Findelin kansainvälinen lentoasema|Findelin kansainväliselle lentoasemalle.]] thumb|Luxairin Boeing 737-800 laskeutumassa [[Palma de Mallorcan lentoasema|Palma de Mallorcan lentoasemalle.]] thumb|Luxairin Bombardier Dash 8 Q400 [[Hampurin lentoasema|Hampurin lentoasemalla.]] Laivaston keski-ikä kesäkuussa 2023 on 11,4 vuotta.
Elle Macpherson
Eleanor Nancy Macpherson (alk. Gow, s. 29. maaliskuuta 1964, Sydney, Australia) on australialainen malli, näyttelijä, televisiojuontaja ja liikenainen. Hän esiintyi Sports Illustratedin uimapukunumeron kannessa useaan otteeseen 1980-luvulla ja sai sen johdosta lempinimen ”The Body”. Lisäksi hän on esiintynyt elokuvissa kuten Tilaa rakkaudelle, Batman & Robin ja Reunalla sekä televisiosarjassa Frendit.
Yksityiselämä
Macpherson tapasi valokuvaaja Gilles Bensimonin vuonna 1984. He menivät naimisiin toukokuussa 1986 ja erosivat vuonna 1989. Macphersonilla on suhteestaan Arpad Bussonin kanssa vuosina 1998 ja 2003 syntyneet pojat. Suhde päättyi vuonna 2005.
Macpherson puhuu sujuvasti ranskaa, espanjaa ja italiaa.
Tobias Kammerlander
thumb|250px|Tobias Kammerlander Tobias Kammerlander (s. 25. marraskuuta 1986) on itävaltalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä, joka edusti Skiclub St. Johann -seuraa.
Yhdistetyn maailmancupissa Kammerlander kilpaili ensimmäisen kerran Oberhofissa joulukuussa 2008 sijoittuen 22:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Seefeldin kilpailussa tammikuussa 2011 oltuaan yhdeksäs. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisissa maailmancupin kilpailuissa. Joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kerran kolmannen sijan.
Nuorten MM-kilpailuissa Kranjissa vuonna 2006 Kammerlander saavutti hopeaa Itävallan joukkueen mukana.
Kammerlander lopetti uransa yhdistetyn hiihtäjänä vuonna 2015.
Adirondack Red Wings
Adirondack Red Wings on entinen jääkiekkoseura, joka toimi Glens Fallsin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa. Se perustettiin vuonna 1979 ja lakkautettiin vuonna 1999. Seura toimi koko olemassaolonsa ajan NHL-seura Detroit Red Wingsin farmiseurana. Vastaavasti ECHL-liigassa pelannut Toledo Storm oli sen yhteistyökumppani alemmassa sarjassa.
Adirondack Red Wingsin edeltäjä Detroitin farmiseurana oli Virginian Norfolkissa vuosina 1972–1975 pelannut Virginia Wings. Sykystä 1999 kevääseen 2002 Detroit Red Wingsillä oli yhteinen farmijoukkue Anaheim Ducksin kanssa Cincinnatissa.
Vuosina 1936–1940 Adirondack Red Wings -niminen seura pelasi silloisessa International-American Hockey Leaguessa.
Robert Broom
Robert Broom FRS (30. marraskuuta 1866 – 6. huhtikuuta 1951) oli alkujaan skotlantilainen paleontologi, lääkäri ja antropologi, joka teki suuren osan paleontologian ja antropologian työstään Etelä-Afrikassa, missä hän myös asui suuren osan elämästään. Hänen tärkeimpiin aikaansaannoksiinsa kuuluu esimerkiksi varhaisten synapsidien pääasiassa terapsidien, joita tuolloin pidettiin "nisäkäsmäisinä matelijoia", ominaisuuksien ja evoluution tutkiminen. Itse asiassa Broom loi nimen Therapsida vuonna 1905 yhdistämään näitä eläimiä. Lääkärin työtä Broom harjoitti saadakseen varoja tutkimustyöhönsä. Broomista tehtiin ansioidensa vuoksi Royal Societyn jäsen vuonna 1920. pienoiskuva|170px|vasen|Robert Broomin rintakuva [[Sterkfontein-luolaston lähellä Etelä-Afrikassa, kuvassa Broom pitelee Australopithecus africanusin kalloa.]] Broom oli taitava vertailevan anatomian alalla, ja hän esimerkiksi osasi nopeasti arvioida preparoimattomista fossiilisista kalloista mistä lajista oli kysymys. Broomin työ Etelä-Afrikan Karoon alueen permi- ja triaskautisten terapsidien parissa mullisti tiedon niiden anatomiasta ja nisäkkäiden evoluutiosta.
Broom tutki "nisäkäsmäisten matelijoiden" lisäksi myös oikeita Karoon fossiilisia matelijoita, tosin tuolloin niitä kaikkia pidettiin matelijoina. Nykyisin synapsideja ei enää kuitenkaan pidetä matelijoina, sillä esihistorialliset synapsidit ovat läheisempää sukua nisäkkäille kuin matelijoille, ja itse asiassa nisäkkäät ovat vain yksi niiden kehityslinjoista.
Broom tutki myös ihmisen evoluutiota, Australian pussieläimiä ja nokkaeläimiä, sekä kenotsooisen maailmankauden nisäkkäitä. Uransa aikana Broom kuvasi useita satoja uusia selkärankaislajeja, joista suuri osa on esihistoriallisia terapsideja.
Ajatukset evoluutiosta
Broomilla oli oma erityinen teistinen käsityksensä evoluutiosta. Hän ei esimerkiksi koskaan uskonut Charles Darwinin esittämän luonnonvalinnan olevan merkittävä evoluution mekanismi. Broomin näkemyksen mukaan evoluutio on henkivoimien ohjaamaa, ja sen päämääränä oli ihmisen ilmestyminen.
Jättiläiskalmarit
Tuntomerkit
pienoiskuva|vasen|270px|Jättiläiskalmarin pyyntilonkerot ovat pitkät. pienoiskuva|vasen|270px|Pyyntilonkeron nuijamainen pää, jossa on kolme imukupitukseltaan erilaista vyöhykettä: ranne, kämmen ja kynsi. upright|pienoiskuva|Imukuppien arpia [[Kaskelotti|kaskelotin ihossa.]]
Jättiläiskalmarin ruumis koostuu vaipasta, päästä sekä kymmenestä lonkerosta, joista kaksi on muita huomattavasti pidempiä pyyntilonkeroita. Nämä pyyntilonkerot voivat olla jopa 10 metriä pitkät. Tavallisten lonkeroiden sisäpinnalla on kaksi riviä imukuppeja, pyyntilonkeroissa neljä. Imukupeissa on jokseenkin pyöreä, sahalaitainen kitiinireunus, joka tehostaa saaliiseen tarttumista. Pyyntilonkeroiden kärjet ovat nuijamaiset; näissä kärkiosissa imukuppeja on tiheässä, kolmessa erilaisessa vyöhykkeessä (kuva), varsiosassa niitä on harvassa. Imukuppien halkaisija on 2–5 cm. Imukupeista syntyneitä pyöreitä arpia havaitaan usein jättiläiskalmareja saalistavien kaskelottien ihossa.
Jättiläiskalmarit uivat samoin kuin muutkin kalmarit, puristamalla vettä vaippaontelosta ulos johtavasta suppilosta ja työntäen näin itseään taaksepäin ja ohjaten kulkuaan pyrstöevällä. Pyrstöevä on jättiläiskalmarilla suhteellisen pieni.
Jättiläis- ja kolossikalmareilla on myös eläinkunnan suurimmat silmät: silmän halkaisija voi olla 30 cm.
Koko
Mustekalojen koon perusmittana tieteellisessä kirjallisuudessa käytetään vaipan pituutta. Kalmarien kokoa mitataan myös ruumiin ja lonkeroiden yhteispituudella pitkät pyyntilonkerot pois lukien, pituudella pyyntilonkerot mukaan lukien, tai painolla. Suurin jättiläiskalmarin vaipan pituus on ollut 2,25 metriä ja tyypillinen kokopituus ilman pyyntilonkeroita 5 metriä. Pyyntilonkeroineen naaraat voivat saavuttaa jopa 13 m:n, koiraat 10 metrin pituuden. Kirjallisuudessa esiintyvien jopa 18 m:n haamumittausten on epäilty perustuvan pyyntilonkeroiden venytykseen.
Kolossikalmarit eivät pyyntilonkeroineen mitattuna ole juuri jättiläiskalmaria pidempiä, mutta niiden ruumis (vaippa) on selvästi pidempi ja leveämpi ja ne ovat näin myös painavampia. Suurimman jättiläiskalmarinaaraan painoksi on arvioitu 275 kg, kolossikalmarin jopa 500 kg.
Levinneisyys ja elintavat
Jättiläiskalmarit elävät kaikissa valtamerissä; havainnot ovat kuitenkin keskittyneet Pohjois-Atlantin ja Tyynenmeren sekä eteläisten merten vesiin (katso kartta), tropiikista ei tietoja niinkään ole. Niiden arvellaan elävän 300–1000 metrin syvyydessä, ja mahdollisesti syvemmälläkin.
Jättiläiskalmarien elintavoista ei tiedetä paljoa, koska niitä ei ole juurikaan päästy tarkkailemaan luonnollisessa elinympäristössään. Mustekalat ovat yleisesti ottaen varsin lyhytikäisiä, eikä jättiläiskalmarikaan todennäköisesti elä viittä vuotta vanhemmaksi. Näin ollen se lienee maailman nopeimmin kasvavia eläimiä. Jättiläiskalmarinaaras voi tuottaa toista miljoonaa millimetrin kokoluokkaa olevaa munaa. Ei kuitenkaan tiedetä, mihin se munansa asettaa. Poikaset ovat kuoriutuessaan vain noin 2–3 millimetrin pituisia.
Jättiläiskalmarien arvellaan käyttävän ravinnokseen kaloja ja itseään pienempiä mustekaloja. Kalmarin suurten silmien oletetaan mahdollistavan varsin tarkatkin näköhavainnot valtamerten pimeydessä, ja näin ollen ne todennäköisesti etsivät saalistakin etupäässä näköaistin avulla. Jättiläiskalmarit tarttuvat saaliseläimeen kahdella pitkällä pyyntilonkerollaan. Se vie saaliin suunsa lähelle kahdeksalla muulla lonkerollaan. Saalis täytyy hienontaa pieniksi paloiksi ennen nielemistä, sillä kalmarin ruokatorvi kulkee aivojen läpi. Jättiläiskalmarit oletettavasti syövät paljon, koska niiden kasvuvauhti on erittäin nopea.
Jättiläiskalmarin luontaisena päävihollisena pidetään kaskelottia, joka on maailman suurikokoisin hammasvalas. Aikuisten jättiläiskalmarien jäänteitä on löytynyt myös eteläisellä Tyynellämerellä elävän Somniosus pacificus-jäähailajin yksilöiden vatsoista.
Havainnot
upright|pienoiskuva|left|Jättiläiskalmarit saattavat olla monen [[merihirviön esikuva.]] Tieteellisesti dokumentoidut tiedot jättiläiskalmareista perustuivat pitkään vain rannalle ajautuneisiin ja kalaverkkoihin takertuneisiin kuolleisiin yksilöihin sekä kaskelottien vatsoista löytyneisiin jäänteisiin. Suurten jättiläiskalmarien kokoa onkin aiemmin arvioitu epäsuorasti kaskelottien ruoansulatuskanavasta saatujen jättiläiskalmarin nokkien (leukojen) perusteella. Useimmat muut mustekalat vajoavat kuoltuaan pohjaan, mutta jättiläiskalmarien kudoksissa on runsaasti merivettä kevyempää ammoniumkloridia, joka estää ruumiin uppoamisen. Tämän vuoksi jättiläiskalmareita ajautuu ajoittain rannoille; erityisen paljon niitä löydettiin 1800-luvun lopulla sekä Luoteis-Atlantin että Uuden Seelannin rannoilta. Viime vuosina jättiläiskalmareita on saatu kalanpyydyksistä eritoten Uuden Seelannin vesillä.
Ensimmäisen kerran jättiläiskalmari valokuvattiin sen luonnollisessa ympäristössä vasta vuonna 2004, ja videokuvattiin 2006. Molemmilla kerroilla Tsunemi Kuboderan johtama tutkijaryhmä kuvasi viehesyöttiin tarttuneita eläimiä Japanin vesillä.
Lajit
Jättiläiskalmarin suvun lajien todellinen lukumäärä on toistaiseksi epäselvä. Joissakin lähteissä mainitaan kahdeksan lajia, toisissa taas kolme: Pohjois-Atlantin Architeuthis dux (jättiläiskalmari), Pohjois-Tyynenmeren Architeuthis martensi ja eteläisten merten Architeuthis sainctipauli (esimerkiksi Uusi-Seelanti). Näiden kolmenkaan erottelu ei kuitenkaan perustu mihinkään hyvin määriteltyihin tuntomerkkeihin, ja joidenkuiden mielestä niitäkin kaikkia voi pitää yhtenä lajina.
John Gerrard Keulemans
thumb|200px|John Gerrard Keulemans Johannes Gerardus Keulemans (8. kesäkuuta 1842 Rotterdam – 29. maaliskuuta 1912 Ilford, Essex) oli alankomaalainen lintutieteilijä ja lintumaalari.
Keulemans osti Afrikasta itselleen maatilan tarkoituksenaan jäädä sinne asumaan, mutta rahojen loppuessa hän joutui palaamaan Eurooppaan. Hermann Schlegel työllisti hänet ja tämän järjestämän rahoituksen turvin hän meni 1864 keräämään lintuja Kap Verdelle ja Länsi-Afrikkaan. Hän palasi 1866 ja muutti sittemmin Englantiin.
Keulemans työskenteli British Museumissa Lontoossa vuodesta 1869. Hän kuvitti muun muassa British Ornithologists' Unionin (BOU) julkaisua The Ibis ja The Proceedings of the Zoological Society julkaisuja. Hän osallistui monien huomattavien lintukirjojen kuvittamiseen, kuten George Ernest Shelleyn Monograph of the Nectarinidae (1876), Walter Lawry Bullerin A History of the Birds of New Zealand (1873), William Vincent Leggen History of the Birds of Ceylon (1880), Daniel Giraud Elliotin Monograph of the Bucerotidae (1887-1892), Richard Bowdler Sharpen Monograph of the Alcedinidae (1868-1871), Henry Seebohmin Monograph of the Turdidae (1902), Osbert Salvinin Biologia Centrali-Americana (1879-1904), Walter Rothschildin The Avifauna of Laysan and the Neighbouring Islands (1893–1900), Rothschildin Extinct Birds (1907) ja Henry Eeles Dresserin History of the Birds of Europe (1871-1896).
thumb|200px|[[Kakapo Bullerin kirjasta A History of the Birds of New Zealand]]
Ampumahiihdon maailmancup 2001–2002
Ampumahiihdon maailmancup 2001–2002 alkoi 6. joulukuuta Itävallan Hochfilzenista ja päättyi 24. maaliskuuta Norjan Holmenkollenille.
Kilpailukalenteri
Ohjelmaan kuului yhdeksän kilpailuviikonloppua ja Salt Lake Cityn olympialaiset. Yhteislähdön maailmanmestaruudet ratkaistiin Holmenkollenin kilpailuiden yhteydessä. Oberhofissa, Ruhpoldingissa ja Antholz-Anterselvassa kilpailluista kilpailuista laskettiin myös oma pieni kiertuecup "Biathlon Trophy".
John Gerrard Keulemans
Keulemans oli kahdesti naimisissa ja hänellä oli yhteensä joko 9 tai 14 lasta. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi 1867 Engelina Johanna Spoorin kanssa. Tämän kuoltua 1876 hän avioitui Lontoossa 1878 Irin Arabella Mileyn kanssa.
Keulemans nimesi ja kuvaili linnuista kapverdenkerttusen.
Tsukasa Umesaki
Tsukasa Umesaki (s. 23. helmikuuta 1987 Nagasaki) on japanilainen jalkapalloilija.
Avebury
thumb pienoiskuva|Aveburyn suuren kivikehän pystykiviä. pienoiskuva|Suurta kivikehää ympäröi renkaan muotoinen kaivanto ja maavalli. pienoiskuva|Aveburyn oletettu alkuperäinen rakenne. Avebury on esihistoriallinen harvaan asetetuista pystykivistä koottu suuri kivikehä, joka sijaitsee Etelä-Englannissa Wiltshiren kreivikunnassa. Megaliittiajalta peräisin olevan kivikehän keskellä sijaitsee Aveburyn kylä. Alueella on paljon esihistoriallisia jäännöksiä.
Tsukasa Umesaki
Jalkapallomaajoukkue
Umesaki debytoi Japanin maajoukkueessa syyskuussa 2006.
Avebury
Avebury on maailman suurin tunnettu kiviympyrä, mutta se on säilynyt vain osittain: sadan kiven kehästä on enää jäljellä vain 27 kiveä. Kehä on laajuudeltaan 11,3 hehtaaria, ja sitä ympäröi 15 metriä syvä kahden maavallin välinen kaivanto, jossa ulomman kaivannon halkaisija on yli kilometrin mittainen. Sisempänä on ollut kaksi pienempää kivikehää. Maavallissa ja kaivannossa on neljä sisäänkäyntiä. 1300-luvulla kristityt kaatoivat kiviä, koska he eivät halunneet pakanallisten paikkojen olevan pyhiä. Sitä jatkettiin 1600- ja 1700-luvuilla. Kiviä käytettiin paljon rakennusmateriaalina etenkin Aveburyn kylässä.
Kivikehän tarkoituksesta on esitetty useita eri teorioita: sen on arveltu olleen roomalainen temppeli, druidien oppilaitos, pyhän munan ja käärmeen kuva, tähtitieteellinen laskentalaite, planetaario tai amfiteatteri. Kehän on osoitettu olleen käytössä vuosien 2600 ja 1600 eaa. välillä. Erään teorian mukaan siellä on saatettu pitää uskonnollisia rituaalisia juhlia.
Aiheesta muualla
51.42833°N, -1.85389°W
Markku Kuisma
pienoiskuva|Markku Kuisma vuonna 2013. Eero Markku Sakari Kuisma (s. 7. helmikuuta 1952 Hyvinkää) on suomalainen historioitsija ja filosofian tohtori, joka toimii Helsingin yliopiston Suomen ja Pohjoismaiden historian professorina. Hän on kirjoittanut toistakymmentä teosta Suomen taloushistoriasta, etenkin tilausteoksia yrityshistoriasta, mutta viime vuosina myös yleistajuisia kirjoja politiikan ja talouden rajamailta.
Elämä
Ennen nimitystään professoriksi vuonna 2001 Kuisma työskenteli Helsingin yliopiston Suomen ja Skandinavian/Pohjoismaiden historian assistenttina (1982), apulaisprofessorin viransijaisena (1984), virkaatekevänä professorina (1989–1991 ja 1995–1998) ja dosenttina (1984–2000). Vuosina 1999–2000 hän oli Turun yliopiston Suomen historian professori. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2003.
Kuisma on työskennellyt myös kirjallisuusarvostelijana Demari-lehdessä (1984–1990) ja Helsingin Sanomissa (1987–1994) sekä kolumnistina Kalevassa (2005–2010).
Palkinnot
Vuonna 2004 Kuisma sai Vuoden tiedekirja ja Vuoden historiateos -palkinnot teoksestaan Kahlittu raha, kansallinen kapitalismi. Vuonna 2009 hän sai Suomen Tiedeseuran myöntämän Theodor Homénin palkinnon. Vuonna 2012 Kuisma sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon sekä WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon. Vuonna 2015 hän sai Kanava-palkinnon teoksesta Venäjä ja Suomen talous 1700–2015. Vuonna 2019 hänet palkittiin Warelius-palkinnolla.
N-butyylilitium
n-Butyylilitium on litiumin organometalliyhdiste eli niin kutsuttu organolitiumyhdiste. Ainetta käytetään erittäin vahvana emäksenä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
thumb|n-Butyylilitiumheksameerin rakenne n-Butyylilitium on huoneenlämpötilassa nestettä, joka reagoi voimakkaasti ilman tai kosteuden kanssa. Tämän vuoksi sitä käytetään ja säilytetään tyypillisesti liuoksena. n-Butyylilitium liukenee hiilivetyihin, kuten heksaaniin ja tolueeniin, sekä tetrahydrofuraaniin. Liuoksissa yhdisteelle on tyypillistä muodostaa klustereita liuotinmolekyylien kanssa. Hiilivedyissä se muodostaa heksameerin ja tetrahydrofuraaniliuoksissa tetrameerin. Tetrameeri on rakenteeltaan vääristynyt kuutio. Klustereiden muodostumista voidaan vähentää ja reaktiivisuutta parantaa lisäämällä liuoksiin tetrametyleenidiamiinia tai heksametyylifosforiamidia. Nämä ovat nukleofiilisempia kuin hiilivedyt ja muodostavat butyylilitiumin kanssa monomeerisiä tai dimeerisiä ja reaktiivisempia komplekseja.
Kuumennettaessa n-butyylilitium hajoaa muodostaen litiumhydridiä ja 1-buteenia.
Valmistus
n-Butyylilitiumia valmistetaan litiummetallin reaktiolla 1-klooributaanin tai 1-bromibutaanin kanssa. Sivutuotteena reaktioissa muodostuu litiumkloridia tai litiumbromidia. Valmistuksessa käytetään liuottimena hiilivetyjä. Muodostuneet liukenemattomat yhdisteet sekä litiummetalliylimäärä poistetaan suodattamalla. Viimeiseksi n-butyylilitium puhdistetaan tislaamalla alipaineessa 80–100 °C lämpötilassa.
Käyttö
thumb|n-Butyylilitiumia heptaaniliuoksena Suurin n-butyylilitiumin käyttökohde on isopreeni- ja butadieenikumien valmistus, jossa sitä käytetään polymerointireaktioiden initiaattorina. n-Butyylilitiumia käytettäessä stereoselektiivisyys on erittäin hyvä isopreenikumeja valmistettaessa, jopa Ziegler–Natta-katalyyttien luokkaa. Butadieenikumeissa stereoselektiivisyys ei ole yhtä hyvä.
n-Butyylilitium on erittäin vahva emäs joka kykenee deprotonoimaan alkoholeja, amiineja ja jopa tiettyjä hiilivetyjä. Sillä on käyttöä myös muiden organolitiumyhdisteiden valmistuksessa, esimerkiksi aromaattisten yhdisteiden ortolitioinnilla, sekä erittäin vahvasti emäksisten, mutta vain hieman nukleofiilisten yhdisteiden esimerkiksi litiumdi-isopropyyliamidin, litiumbis(trimetyylisilyyli)amidin ja litiumtetrametyylipiperididin valmistuksessa.
Ulkopaisti
Ulkopaisti on naudan ruhon osa, joka sisältää takajalan reiden ulkosivulta leikatun paistin. Se koostuu kahdesta lihaksesta, nimittäin varsinaisesta ulkopaistista ja pyöröpaistista. Ulkopaistin rajalla jalan puolella on takapotka ja selän puolella kulmapaisti. Ulkopaistia pidetään ruhon kolmanneksi parhaana osana sisä- ja ulkofileen jälkeen. Se on hieman sisäpaistia tummempaa. Täysikasvuisen naudan varsinainen ulkopaisti painaa kokonaisena 3,5–4 kilogrammaa ja pyöröpaisti kokonaisena 1–1,5 kg.
Ulkopaisti on maukasta ja mureahkoa lihaa, mutta vaatii hauduttamista. Se sopii kokonaisena paistiksi ja siitä voi tehdä pihvejä ja leikkeitä. Paloiteltuna sitä voi käyttää pataruokiin ja uuniruokiin, esimerkiksi merimiespihviin sekä palapaistiin kuten karjalanpaistiin ja stroganoviin.
Pickeringin puolustus
Pickeringin puolustus on shakkiavaus, jota kuvailevat siirrot
Valkean suosituimmat vastaukset ovat seuraavat: 2.Lc4 kehittää upseerin ja uhkaa mustan heikkoa f7-ruutua. 2.d4 ottaa tukevan otteen keskustasta ja avaa kuningatarlähetille viistolinjan. 2.Le2 uhkaa mustan h-sotilasta. Mustan on käytännössä pakko pelata 2...g6 tai 2...h4, koska 2...Rf6 3.e5 häviää sotilaan.
Aiheesta muualla
King's Pawn Game
François Walthéry
thumb|François Walthéry syyskuussa 2008. François Walthéry (s. 17. tammikuuta 1946, Argenteau, Belgia) on belgialainen sarjakuvapiirtäjä. Walthéryn tunnetuin ja pitkäaikaisin sarjakuva on Natasha, lentoemäntä. Hän on tehnyt sarjaa useiden käsikirjoittajien ja yhteistyökumppanien kanssa vuodesta 1970.
Walthéry aloitti sarjakuva-alalla 1960-luvulla brysseliläisen Peyon studion assistenttina, missä hän osallistui muun muassa sarjojen Strumffit, Benjamin ja Jacky & Célestin tekoon. Myöhemmin Walthéry loi muita hahmoja, pikkupojan P'tit Bout d' Chique ja vanhan kyyhkysenkasvattaja Julesin sarjaan Le Vieux Bleu, jonka käsikirjoitti Raoul Cauvin.
Luettelo pikkuplaneetoista: 181001–182000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 181001:stä ja päättyen 182000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Anton Strålman
Anton Strålman (s. 1. elokuuta 1986 Tibro, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa SHL-seura HV71:tä.
Strålman oli voittamassa maailmanmestaruutta Ruotsin joukkueessa MM-kisoissa 2017.
Ura
Strålman aloitti jääkiekon Skövde IK:n junnuissa. Hän myöhemmin jatkoi Skövden edustukseen I-divisioonaan ja HockeyAllsvenskaniin. Vuonna 2005 Toronto Maple Leafs varasi hänet kevään varaustilaisuudessa. Samana kesänä Strålman siirtyi Skövdestä Timrå IK:hon Ruotsin Elitserieniin. Strålman pelasi kaksi kautta Timråssa ennen kuin teki sopimuksen Toronto Maple Leafsin kanssa kesällä 2007.
Strålman liittyi Toronton organisaation farmijoukkueeseen Toronto Marliesiin kaudeksi 2007–2008. Kauden aikana hänet nostettiin NHL:ään, jossa hän pelasi 50 ottelua. Strålmanin uran toinen NHL-kausi ei sujunut yhtä hyvin, ja hänet ensiksi sijoittettiin takaisin farmiin ja kauden jälkeen myytiin Calgary Flamesiin.
Calgary myi Strålmanin ennen seuraavan kauden alkua Columbus Blue Jacketsiin. Hän pelasi Blue Jacketsissa kaksi kautta. Marraskuussa 2011 Strålman siirtyi New York Rangersiin.
Rangersin paidassa Stanley Cup -finaaleihin päättyneen kauden 2013–2014 jälkeen Strålman siirtyi Tampa Bay Lightningiin viisivuotisella ja yhteisarvoltaan 22,5 miljoonaan dollarin sopimuksella. Kesällä 2019 Strålman teki kolmivuotisen sopimuksen Florida Panthersin kanssa.
Kaudeksi Strålman teki sopimuksen Boston Bruinsin kanssa.
3-hydroksivoihappo
3-hydroksivoihappo eli β-hydroksivoihappo (C4H8O3) on karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa 3-hydroksivoihappo on valkoista kiteistä ainetta tai raseemisena seoksena väritöntä siirapinkaltaista nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin ja dietyylieetteriin ja niukasti bentseeniin. 3-hydroksivoihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 4,39. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen R-enantiomeerin (CAS 625-72-9) ominaiskiertokyky on −24,5° ja S-enantiomeerin (CAS 6168-83-8) ominaiskiertokyky on +24,5°. Tislattaessa 3-hydroksivoihappoa se hajoaa helposti krotonihapoksi ja vedeksi.
Valmistus ja käyttö
3-hydroksivoihapon raseemista seosta voidaan valmistaa hydrolysoimalla β-butyrolaktonia, hapettamalla 3-hydroksibutanaalia, pelkistämällä asetoetikkahappoa tai sen estereitä emäksisissä olosuhteissa natriumamalgaamilla, kuumentamalla krotonihappoa laimeassa happoliuoksessa tai käsittelemällä krotonitriiliä hydroksideilla.
Ihmemies MacGyver
Ihmemies MacGyver (ensimmäisellä näytöskerralla Suomessa nimellä Ihmemies, ) on 1980-luvulla suosioon noussut televisiosarja, jonka päähenkilöä Angus MacGyveria näyttelee Richard Dean Anderson. Sarjan ensimmäinen jakso Yhdysvalloissa esitettiin syyskuussa 1985 ja viimeinen toukokuussa 1992. Yksi jakso kesti noin 46 minuuttia. Sarjaa lähetettiin seitsemän kautta ja 139 jaksoa. Siitä tehtiin myös kaksi televisioelokuvaa vuonna 1994: Kadonnut aarre (Lost Treasure of Atlantis, toukokuu 1994) ja Tuomiopäivä (Trail to Doomsday, marraskuu 1994) Sarjan luoja on Lee David Zlotoff ja vastaavat tuottajat Robert Chartoff, Henry Winkler ja John Rich. MacGyverista on ollut suunnitteilla myös kokoillan elokuva, mutta projekti on edennyt hitaasti.
Sarjaa kuvattiin aluksi Kaliforniassa, minkä jälkeen sarjan kuvaukset siirrettiin Vancouveriin tuotantokausien 3–6 ajaksi. Lopuksi sarja palasi takaisin Kaliforniaan.
Sarja teki paluun televisioon Yhdysvalloissa syyskuussa 2016 nimellä Nuori MacGyver. Uuden CBS-televisiokanavalla esitettävän sarjan Angus MacGyveria näyttelee Lucas Till.
Dmitri Moor
175px|right|thumb|Prosenttien leikkaus. Dmitri Moorin pilapiirros Budilnik-lehdessä vuonna 1917. Dmitri Stahievitš Moor (, oikea sukunimi Orlov, Орло́в; 3. marraskuuta 1883 Novotšerkassk – 24. lokakuuta 1946 Moskova) oli neuvostoliittolainen taidegraafikko.
Pääosin itseoppinut Moor työskenteli ennen lokakuun vallankumousta pilapiirtäjänä. Venäjän kansalaissodan aikana hän laati joukon vallankumoushenkisiä agitaatiojulisteita. Mooria pidetään yhtenä neuvostoliittolaisen julistetaiteen perustanlaskijoista. Myöhemmin hän teki julisteiden ohella pilapiirroksia muun muassa Pravdaan ja Krokodil-lehteen sekä työskenteli kirjankuvittajana. Hän toimi myös opettajana Vhutemasissa ja Vhuteinissa (1922–1930), Moskovan polygrafisessa instituutissa (1930–1932) ja Moskovan taide-instituutissa (1939–1943). Moorin töille on ominaista ekspressiivinen, groteskia lähentelevä ääriviivapiirustus sekä voimakas värien käyttö. Hän sai Venäjän SFNT:n ansioituneen taiteilijan arvonimen vuonna 1932.
Ihmemies MacGyver
Sarjan kuvaus
MacGyver joutuu lähes joka jaksossa tekemisiin erilaisten rikollisten kanssa. Näistä rikollishahmoista näyttävimpiä esiintymisiä tekee Murdoc, jonka suunnitelmat MacGyver tekee kerta toisensa perään tyhjiksi. Murdocille on tyypillistä häviönsä jälkeen lavastaa oma kuolemansa ja kadota. MacGyverin ystäviin kuuluvat hänen työnantajansa Pete Thornton sekä hämäristä liiketoimistaan tunnettu lentäjä Jack Dalton, jonka palveluksia MacGyver usein tarvitsee päästäkseen maapallon eri kolkkiin. Toisaalta Jack onnistuu usein keplottelemaan Macin auttamaan hänet liemestä. Muita toistuvia hahmoja ovat MacGyverin isoisä Harry Jackson sekä Nikki Carpenter ja Penny Parker.
Yhtenä piirteenä sarjassa on MacGyverin etunimen salailu: useimmissa jaksoissa sitä ei mainita lainkaan, ja jos se paljastuisi esimerkiksi lähikuvassa olevasta henkilötodistuksesta, etunimen kohta on todistuksessa esimerkiksi palanut tai jonkun sormi on sen päällä. MacGyverin etunimi, Angus, paljastui 7. tuotantokauden jaksossa Ritari MacGyver, osa 2 ja se mainittiin myös myöhemmin 7. tuotantokauden viimeisessä jaksossa.
Andersonin sijaisnäyttelijänä toimi Steve Blalock ja Elcarin sijaisnäyttelijänä Don S. Davis, joka näytteli kenraali George Hammondia Tähtiportissa. Viidennen tuotantokauden 13. jaksossa on toinen yhtäläisyys Tähtiportin kanssa. Kyseisen jakson alussa MacGyver opettaa Christopher Judgea, joka näytteli Richard Dean Andersonin kanssa myöhemmin Tähtiportissa. Vaikka Dana Elcar tunnetaan sarjassa MacGyverin esimiehenä Pete Thorntonina, hän esiintyi sarjan pilottijaksossa valtion virkamiehenä nimeltä Andy Colson. Sarja esitteli monta myöhemmin kuuluisaksi tullutta näyttelijää, kuten esim. Teri Hatcher, Mayim Bialik ja Cuba Gooding Jr.
Sarjasta tehdyn hupaelman nimi on MacGruber jossa pääosan esittäjä töppäilee yrityksissään pelastaa tilanteita.
Sarjan tuotanto
Sarjan käsikirjoittajat perustivat MacGyverin keksinnöt kuvauspaikkojen esineisiin, aiheisiin joita sarjan tieteelliset neuvonantajat John Koivula ja Jim Green antoivat, ja todellisiin tapahtumiin. Sarja myös tarjosi rahapalkkion henkilöille, jotka lähettivät hyviä ideoita ohjelmaan.
DVD-julkaisut
thumb|Koko sarjan kattava DVD-kokoelma. Sarjan ensimmäinen kausi ilmestyi Yhdysvalloissa DVD:llä 25. tammikuuta 2005 ja toinen kausi 4. kesäkuuta. Ohjelmasta on julkaistu myös koko sarjan kattava DVD-kokoelma, joka sisältää lisäksi molemmat TV-elokuvat. Myös Suomessa on julkaistu kaikki tuotantokaudet, joista viimeinen julkaistiin 11. maaliskuuta 2009. Kaikki kaudet sisältävä kokoelma julkaistiin Suomessa syyskuussa 2009. TV-elokuvat julkaistiin 6. lokakuuta 2010.
Zuoz
Zuoz on kunta Sveitsissä, joka sijaitsee Graubündenin kantonissa.
Kunnan asukkaat puhuvat retoromaania ja sveitsinsaksaa. Kunnan pinta-ala on noin 66 neliökilometriä ja siellä on noin 1 200 asukasta.
Maantiede
Zuoz sijaitsee Innjoen varrella, Engadinin laaksossa. Kylän pohjoispuolella kohoavat Albulan Alpit, joiden korkein vuori, Piz Kesch (3 418 m), sijaitsee Zuozissa. Eteläpuolella sijaitsevat Livignon Alpit, jotka nekin ovat yli kolmekilometriset.
Liikenne
Rhätische Bahnin rautatie Scuolista St. Moritziin ja Pontresinaan sekä päätie numero 27 kulkevat pitkin Engadinin laaksoa ja Zuozin kautta.
Luolaja
pienoiskuva|Luolajan sijainti Hämeenlinnassa. Luolaja on Hämeenlinnan 24. kaupunginosa. Kaupunginosassa sijaitsee rautakaudelta peräisin oleva Luolajan kylä. Historiallisissa lähteissä Luolaja mainitaan ensi kerran 1385 ja se oli keskiajalla Vanajan suurin kylä. Luolajassa on alakoulu, seppä ja ratsastustalli. 1800-luvulla Härkätietä oikaistiin Luolajan kautta. Koillisessa Luolaja rajoittuu Hattelmalanharjuun ja kaakossa valtatiehen 10. Luolajassa sijaitsee myös Ratasniityn teollisuusalue.
Henna
Henna voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Katja Küttner
Katja Sisko Küttner (o.s. Kukkola, 18. elokuuta 1971 Oulainen) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa sarjoissa ja elokuvissa. Eräs hänen tunnetuimmista rooleistaan on Eläville ja kuolleille -draamaelokuvan surevan äidin osa Marja. Küttner on näytellyt myös MTV3-kanavalla esitetyssä draamasarjassa Sydänjää, jossa hän oli mukana kaikilla kolmella tuotantokaudella vuosina 2007–2010.
Küttner muutti lukion jälkeen Helsinkiin, jossa työskenteli päiväkodissa. Hän opiskeli lastentarhanopettajaksi kaksi vuotta ja pyrki joka vuosi Teatterikorkeakouluun, kunnes viidennellä kertaa pääsi 1994. Küttner valmistui teatteritaiteen maisteriksi 1998 ja hän on työskennellyt freelancerina näytellen muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa, Kansallisteatterissa, Q-teatterissa, Ryhmäteatterissa sekä monessa elokuvassa ja tv-ohjelmassa. Hän on myös osa Teatteri Takomon ensembleä.
Katja Küttner on naimisissa käsikirjoittaja Iiro Küttnerin kanssa.
Kallioimarre
Kallioimarre eli pohjankallioimarre (Polypodium vulgare) on lakritsinmakuisesta juurestaan tunnettu saniaiskasvi.
Suomessa kallioimarretta on kutsuttu muun muassa nimillä mesijuuri, imeläjuuri, kivenimelä ja kalliomakia.
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|left|Kallioimarteen kypsyviä itiöpesäkkeistöjä.
Kallioimarteen maavarsi on vaakasuora, pitkä ja paksuhko. Maavarresta yksittäin tai pienissä ryhmissä nousevat talvehtivat lehdet kasvavat 15–40 cm korkeaksi. Lehden ruoti on lavan pituinen tai sitä lyhyempi. Lehtilapa on kapeanpuikea, kertaalleen pariliuskainen tai pariosainen. Lehdykät ovat tasasoukkia, tylpähköjä ja ehytlaitaisia. Lehtilavan alapuolella on pyöreitä ja katesuomuttomia itiöpesäkkeitä. Kallioimarteen itiöt kypsyvät Suomessa kesä-syyskuussa.
Kallioimarre jaetaan kolmeen alalajiin, joita ovat nimialalaji subsp. vulgare, subsp. serratum ja subsp. virginianum.
Levinneisyys
Suomessa kallioimarretta kasvaa koko maassa. Laji on yleinen tai erittäin yleinen Jyväskylän korkeudelle saakka, pohjoisempana se harvinaistuu.
Elinympäristö
Kallioimarretta tavataan kallioilla, metsäkivillä ja joskus puiden tyvilläkin. Laji on sopeutunut kestämään erittäin hyvin kuivuutta. Pitkien poutakausien aikana ruskeaksi kuivuneet ja käpertyneet lehdet toipuvat usein ennalleen saatuaan vettä.
Käyttö
Kallioimarre on erityisen tunnettu siitä, että sen maavarsi maistuu voimakkaasti lakritsimaiselta. Maun aiheuttaa siinä oleva glykyrretiinihappo. Kuivattuja kallioimarteen varsia myytiinkin aikaisemmin apteekeissa. Sitä käytettiin muun muassa keuhkoputkentulehduksessa limaa irrottavana rohtona, lisäämään hien- ja virtsaneritystä ja maksavaivoihin. Kallioimarretta käytetään toisinaan puutarhoissa kivikkokasvina.
Post-hardcore
Post-hardcore (Post-core) on hardcore punkista kehittynyt musiikkityyli, joka on osa laajempaa punk rockia. Post-hardcore on kehittänyt hardcore punkia laajasti, kuten post-punk. Post-hardcore on yhdistänyt hardcore punkia lähemmäksi experimental rockia.
Tyylilaji syntyi 1980-luvun puolivälin ja lopun läntisessä Yhdysvalloissa. Tuona aikana syntyneet SST Recordsin yhtyeet, sekä washingtonilaiset yhtyeet (kuten Fugazi), olivat hieman erilaiselta kuulostavia yhtyeitä, kuten esimerkiksi Big Black ja Jawbox, jotka yhdistivät noise rockia post-hardcoreen.
Post-hardcore on rytmikästä ja kovaäänisillä kitaroilla soitettua musiikkia, jossa joko lauletaan puhtaasti tai huudetaan. Musiikki on tasapainoista ja melodista, osittain räväkkää hardcore punkia sisältävää, hienovaraista ja vapaata. Post-hardcore yhtyeitä ovat muun muassa Alesana, Pierce the Veil, A Day to Remember, Escape the Fate, For All Those Sleeping, Get Scared, Adept, Alexisonfire, Enter Shikari, Dance Gavin Dance, Touché Amoré ja The Used.
Sairaalamikrobiologi
Sairaalamikrobiologi on kliinisen mikrobiologian ja infektiotautien laboratoriodiagnostiikan ammattilainen ja nimikesuojattu terveydenhuollon ammattihenkilö. Päteviä sairaalamikrobiologeja on Suomessa 58 (6/2019) ja lisäksi muutama sairaalamikrobiologiksi erikoistuva mikrobiologi.
Valtaosa sairaalamikrobiologeista työskentelee kunnallisissa tai yksityisissä kliinisen mikrobiologian laboratorioissa, mutta lisäksi heitä toimii mm. terveyden ja hyvinvoinnin laitoksessa, diagnostiikka-/lääkeyrityksissä ja tutkimustyössä. Usein työtä tehdään yhteistyössä bioanalyytikoiden (laboratoriohoitajien), kliinisen mikrobiologian erikoislääkäreiden ja infektiolääkäreiden kanssa.
Työ
Sairaalamikrobiologin työnkuva vaihtelee paljon eri työpaikoissa. Isommissa laboratorioissa voidaan erikoistua suppeampaan erikoisalaan, kuten virologiaan, immunologiaan, parasitologiaan tai mykologiaan, kun taas joissakin laboratorioissa sairaalamikrobiologin vastuulla voi olla koko laboratorion toiminta.
Sairaalamikrobiologin työhön voi kuulua:
Sairaalamikrobiologit Suomessa
Sairaalamikrobiologien ammattikunta muodostui Suomeen 1980-luvulla USA:n ja Englannin mallien pohjalta. Vuodesta 2008 alkaen sairaalamikrobiologien erikoistumiskoulutus on ollut Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan alaista koulutusta.
Koulutus
Peruskoulutuksena on yliopistossa suoritettu maisterin, lisensiaatin tai tohtorin tutkinto mikrobiologia pääaineena. Käytännössä peruskoulutus on Mikrobiologian ja mikrobibiotekniikan maisteriohjelma (filosofian maisteri), jota järjestetään vain Helsingin yliopistossa.
Peruskoulutuksen jälkeen erikoistutaan sairaalamikrobiologiksi 4 vuotta kestävässä toimipaikkakoulutuksessa eli työskentelemällä ohjatusti kliinisen mikrobiologian laboratoriossa. Erikoistumisen aikana suoritetaan pätevyyskuulustelu. Erikoistumisen voi aloittaa, kun saa nimityksen erikoistuvan mikrobiologin toimeen, jossakin kliinisen mikrobiologian laboratoriossa. Erikoistumistoimia on Suomessa noin 2-4. Kouluttajana voi toimia sairaalamikrobiologi tai kliinisen mikrobiologian erikoislääkäri. Tämän lisäksi tulee ilmoittautua Helsingin Yliopistoon sairaalamikrobiologikoulutukseen. Erikoistumiseen liittyy lisensiaatin tai tohtorin tutkinnon suorittaminen, mikäli sitä ei ole aiemmin suoritettu.
Sairaalamikrobiologien yhdistys
Suurin osa Suomen sairaalamikrobiologeista ja kliinisen mikrobiologian alalla toimivista mikrobiologeista kuuluu Suomen Sairaalamikrobiologit ry:hyn. Yhdistys kokoontuu sääntömääräisiin kokouksiin kaksi kertaa vuodessa ja järjestää lisäksi jäsenilleen koulutuspäiviä.
Jäynä
Jäynä on yleensä teekkareiden järjestämä kepponen tai tapahtuma, jonka tarkoitus on aiheuttaa riemua jäynääjissä sekä jäynän kohteissa ja suuressa yleisössä. Jäynä pyrkii hyödyntämään tekniikkaa joskus hyvinkin mitättömän asian aikaansaamiseksi. Jäynä ei saa olla poliittisesti tai uskonnollisesti kantaa ottava. Hyvä jäynä liittyy kuitenkin usein yhteiskunnan ajankohtaisiin asioihin ja tapahtumiin.
Jäynän tarkoitus ei ole turmella, rienata, tuhota tai varastaa, joskin silloin tällöin jäynän toteutuminen saattaa edellyttää totutulle yhteiskuntajärjestykselle hämmentäviä toimia. Tässä jäynää voidaan pitää rinnasteisena eritoten yhdysvaltalaisen teknillisen yliopiston, Massachusetts Institute of Technologyn, riippumattomasti kehittyneelle hack-perinteelle, josta vaikkapa termi hakkeri myöhemmin sai nimensä.
Kuuluisia jäyniä
Teekkareiden jäynäksi on epäilty myös Töölönlahden sukellusvenettä 1960- ja 1970-luvun taitteessa. Löytö aiheutti pienimuotoisen ulkopoliittisen kriisin, koska Pariisin rauhansopimus kielsi Suomelta sukellusveneet.
Epäonnistuneita jäyniä
Kaikkia teekkarijäyniä ei ole mietitty loppuun asti. Näillä jäynillä on ollut arvaamattomia seurauksia.
Syksyllä 2000 teekkarit keräsivät nimiä adressiin "Molon saaren panttivankien" pelastamiseksi. Tuolloin oli käynnissä Jolon panttivankidraama. Kaksi teekkaria oli pukeutunut terroristeiksi sukkahousut päässään ja lelukonepistoolit mukanaan. Ns. "panttivanki" oli kädet taakse sidottuina. Adressin kerääjän kuulakynästä loppui muste. Teekkarit lähtivät kynää hakemaan pankista, josta sai ilmaisia mainoskyniä. Pankin henkilökunta hälytti poliisit, koska luuli sisään tulevia pankkiryöstäjiksi. Jäynän lopputulos oli se, että teekkarit makasivat käsiraudoissa maassa. Poliisi vapautti teekkarit, koska selvisi, että kyse oli pelkästä jäynästä.
He olivat alkaneet kesken jäynän poistaa tarroja raaputtamalla. Se vei paljon aikaa ja työtunteja. Teekkarit halusivat poistaa itse tarrat, mutta kaupungin työntekijät olivat jo tehneet sen. Haitasta syntyi valtava korvaussumma teekkareille. Heitä syytettiin kaupungin omaisuuden turmelemisesta. Onneksi kaupunki tarjosi mahdollisuuden sovittaa aiheutunut haitta työllä.
Tsupukka
Tsupukka (karjalan tšupukka < tšuppu, nurkka, kulma) on Karjalasta peräisin oleva nelinkerroin taitettu piirakka, joka syödään smetanan tai voisulan kanssa. Kaura- ja vehnäjauhoista ja mahdollisesti ohrajauhoista tehdystä löysästä, ohukaistaikinan kaltaisesta taikinasta paistetaan ohut kuori. Paistaminen tapahtuu voilla voidellulla varrettomalla paistinpannulla eli riehtilällä. Kuori paistetaan vain toiselta puolelta ja sen paistamattomalle puolelle levitetään riisi- tai mannapuuroa piirakan täytteeksi. Kuori käännetään kahdesti toisen puolikkaan päälle, jolloin valmiin tsupukan muodoksi tulee ympyrän neljännes. Ennen tarjoilua tsupukka tavallisesti valellaan voisulalla.
Maan haltija
Maan haltija on suomalaisessa kansanperinteessä perhettä, taloa, satoa, karjaa ja pihapiiriä hoitava ja vartioiva hyvä haltija, joka tulee erottaa pahoista ja vieraista maaperän haltijoista kuten maahisista ja maanväestä. Maan haltija on joko nais- tai miespuolinen. Jos se on naispuolinen, menestyy karja hyvin, jos miespuolinen, menestyvät hevoset. Joskus haltijoita on sekä mies että nainen, pariskunta. Tällöin talo on erityisen onnekas.
Haltijaa tulee kunnioittaa, niin hän hoitaa työnsä hyvin. Haltijalle on usein luvattu, että joka vuosi jonkun juhlan aikaan se saa osansa juhlaruuasta tai sadosta. Pyhä pihapuu on uhripaikka, jonka luona haltijaa kumarretaan ja sille viedään uhrilahjoja.
Maan haltija voi näyttäytyä ennen onnettomuutta unessa tai valveessa. Jos haltija on hyvissä vaatteissa ja iloinen, ei hän ole onnettomuuden aiheuttaja, ja on vain varoittamassa. Jos haltija on pahoissa vaatteissa eikä näytä kasvojaan, on hän vihastunut, ja aikomassa aiheuttaa onnettomuuden. Erään perinteen mukaan tällöin on kiireesti mentävä paikalle, jossa haltija on näyttäytynyt, ja uhrattava alasti.
Haltija ei välttämättä synny itsestään. Kun perustetaan uutta taloa, tehdään taikoja, jotta saataisiin haltija. Muuten voivat pahat haltijat tai maanväki asettua pihapiiriin. Erään kansanperinteen mukaan pitää polttaa tulta kolme päivää sillä paikalla, johon haluaa talon perustaa. Kolmantena päivänä haltija ilmestyy unessa. Silloin näkee, tuleeko mies vai nais-haltija vai pariskunta. Jos haltijat ovat rikkaan näköisiä, koreissa vaatteissa ja iloisia, tulee talosta menestyvä. Jos haltijat ovat kurjan näköisiä, ei talokaan sillä paikalla menestyisi.
ja miespuolisen:
Magreglio
Magreglio on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Se sijaitsee Comojärven rajaamalla kolmionmuotoisella niemellä.
Magreglio on tunnettu polkupyöräilijöiden pyhiinvaelluspaikkana. Kunnan papin Ermelindo Viganòn ehdotuksesta paavi Pius XII julisti Madonna del Ghisallon pyöräilijöiden pyhimykseksi, ja Magreglioon rakennettiin hänelle pyhäkkö.
Kelafo
Kelafo, Kalafo tai Qelafo on kaupunki Itä-Etiopiassa, Somalin maakunnassa. Kaupungissa on Etiopian tilastokeskuksen mukaan asukkaita 14 242. Kelafo sijaitsee 233 metriä merenpinnan yläpuolella ja kaupungissa sijaitsee Kelafon lentokenttä. Kaupunki sijaitsee pienellä kukkulalla Shebelejoen etelärannalla.
Kelafon alue on kärsinyt 2000-luvun alussa nälänhädästä, joka on aiheutunut vuoden 2000 kuivuudesta ja vuoden 2003 tulvista.
Shūhei Terada
Shūhei Terada (s. 23. kesäkuuta 1975 Mie) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Terada debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 2008. Hän on pelannut kuusi maaottelua.
Elämää kuoleman jälkeen
Elämää kuoleman jälkeen on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Klaus Härö. Elokuvan pääosissa ovat Peik Stenberg, Martin Paul, Lena Labart, Sara Arnia ja Jonas Bergqvist. Elokuva kertoo Nissestä (Stenberg), joka totuttelee elämään ilman hiljattain kuollutta vaimoaan.
Elämää kuoleman jälkeen sai ensi-iltansa 6. maaliskuuta 2020. Se ehti olla teattereissa vain 10 päivää, ennen kuin elokuvateatterit suljettiin koronapandemian takia. Elokuva päätettiin tuoda uudelleen teattereihin, kun koronatilanne olisi helpottunut. Kun elokuva oli taas saatu teattereihin marraskuussa 2020, uudet koronarajoitukset astuivat voimaan. Elokuvan näki teattereissa lopulta vain 27 623 katsojaa. 960 000 euron budjetilla se tuotti lipputuloja 287 766 euroa.