cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Washington Mystics
Seuran historia
Mysticsin puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2005 lähtien Sheila Johnson, NBA-seura Charlotte Bobcatsin omistajan Robert L. Johnsonin entinen vaimo, ja General Managerin tehtävissä aloitti samana vuonna Linda Hargrove, joka oli toiminut aiemmin muun muassa toimintansa jo lopettaneen Portland Firen päävalmentajana ja General Managerina. Päävalmentajia seuralla on ollut vuosien varrella verrattain paljon, kahdeksan kappaletta. Kesäkuusta 2007 alkaen tehtävää on hoitanut entinen NBA-pelaaja Tree Rollins, joka nimettiin tehtävään aiemmin NBA:ssakin valmentaneen Richie Adubaton erottua päävalmentajan paikalta muutama ottelu kauden 2007 alkamisen jälkeen.
Nykyinen kokoonpano
Tilanne 10. maaliskuuta 2017:
Anti-intellektualismi
Anti-intellektualismi on vihamielisyyttä älymystöä ja intellektualismia kohtaan. Julkisessa keskustelussa anti-intellektualistit esittävät itsensä tavallisen kansan edustajana ja poliittisen ja akateemisen elitismin vastustajina. Älymystön esitetään vieraantuneen tavallisen kansan asioista ja ongelmista.
Mike Weir
thumb|225px|Mike Weir vuonna 2010 Michael Richard "Mike" Weir (s. 12. toukokuuta 1970 Sarnia, Ontario) on kanadalainen ammattilaisgolfaaja. Hän on yksi ammattilaiskenttien harvoista vasenkätisistä pelaajista.
Weirin paras saavutus on Masters-turnauksen voitto vuodelta 2003. Yhdysvaltain avoimessa turnauksessa hän sijoittui kolmanneksi vuonna 2003 ja neljänneksi vuonna 2004. Yhteensä Weir on voittanut 15 ammattilaisturnausta, joista kahdeksan PGA Tourilla.
Hiei
Hiei voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Euran kunnankirjasto
Euran kunnankirjasto on vuonna 1863 perustettu yleinen kirjasto satakuntalaisessa Euran kunnassa. Kunnankirjasto koostuu Euran pääkirjastosta ja neljästä sivukirjastosta. Euran kunnankirjasto on osa Satakunnan kaikkien yleisten kirjastojen yhteistä, vuonna 2009 perustettua Satakirjastot-kirjastokimppaa, joka vuonna 2009 perustettua Satakirjastot-kirjastokimppaa, joka tuo satakuntalaisten käyttöön koko maakunnan yleisten kirjastojen aineistokokoelman.
Historiaa
Ensimmäinen kirjasto Euran seuduilla perustettiin ilmeisesti vuoden 1852 vaiheilla. Vanhimmat arkistossa olevat kirjastoa koskevat asiakirjat ovat vuodelta 1863. Nämä asiakirjat olivat Euran kirkon (Euran kirkko) vintiltä löytyneitä kuulutuksia. Sen sijaan näistä asiakirjoista ei käy ilmi, mikä yhteisö on ylläpitänyt kirjastoa. Jotkut tiedot viittaavat seurakuntaan. G. W. Homén oli kirkkoherra, ja tarkastukset pidettiin kirkon tiloissa. Tiedossa on myös, että Johan Sunell oli koulumestari ja lukkari sekä aloitti vuonna 1863 työn kirjastonhoitajana.
Kirjaston alkuaikoina kirjojen määrä kirjastossa oli 70:n paikkeilla. Kun kirjastoa on järjestetty 1895, kirjoja oli 452. Kirjastossa oli 1880-luvulla toiminut myös lukusali.
Kirjaston ensimmäiset säännöt ovat vuodelta 1882. Kirkonkylän (ja Naarjoen) kirjastot on julistettu kunnan omiksi vuonna 1912. Tuolloin kirjastokomitea oli jo ehdottanut järjestelmää, jossa oli kantakirjasto, kylien piirikirjastot ja lastenkirjastot. Kantakirjaston pöytäkirjat alkavat vuodelta 1914. Samalta vuodelta on myös kirjastojen yleiset säännöt.
Kansakoulujen oppilaskirjastot on siirretty kunnan kirjaston hoitoon 1964. Piirikirjastojen johtokunnat on lakkautettu 1962, jolloin kirjastotoimi siirtyi kokonaan kirjastolautakunnalle.
Euran entiset kirjastot
Naarjoen kirjaston vanhimmat asiakirjat ovat vuodelta 1890. Naarjoen sivukirjaston toimikausi oli 1890-1896.
Kauttuan kirjasto toimi Kauttualla vuodesta 1951 vuoteen 1987. Kirjasto kamppaili tilaongelmien kanssa ja muun muassa vuonna 1989 kirjasto jouduttiin pitämään suljettuna. Toimipaikka oli vuokrattuna. Kauttuan kansakoulun oppilaskirjasto siirrettiin Kauttuan kirjastoon 1966. Uuden Euran pääkirjaston valmistuttua Kauttuan kirjasto lakkautettiin ja kirjat siirrettiin pääkirjastoon.
Vallin sivukirjasto 1954 vuoteen 1969.
Kahalan sivukirjasto toimi vuodesta 1962 vuoteen 1969.
Pääkirjasto
Pääkirjasto on ajan saatossa toiminut useissa paikoissa. Ennen kunnan omistukseen tuloa kirjasto toimi kirjaston hoitajan kotona tai kansakoululla. Myöhäisempiä toimipaikkoja ovat olleet muun muassa paloasema, Kirkonkylän vanha koulu ja kunnantalon siipeen rakennettu kirjasto.
Pääkirjasto sijaitsee Satakunnankadun varrella ja itse kirjastotalo valmistui lokakuussa 1989. Rakennuksessa on kirjastotiloja ja näyttely- ja kokoustiloja yhteensä 1020 neliömetriä. Kirjastotalossa on myös esillä eri taiteilijoiden taidetta.
Kokoelmat
Kirjaston kokoelma käsittää noin 70 000 kirjaa, noin 6 000 musiikkiäänitettä, noin 900 nuottia ja yli 2 800 DVD-levyä. Noin sataa sanoma- ja aikakauslehteä voi lukea kirjaston lehtilukusalissa.
Kirjaston aineisto on järjestetty aiheittain ryhmiin ja luokkiin yleisten kirjastojen luokitusjärjestelmän mukaan. Luokkanumero määräytyy kyseisen olevan teoksen aiheen mukaan. Kirjaston aineisto jakautuu kymmeneen pääluokkaan ja luokat on tarpeen mukaan vielä jaettu alaluokkiin. Toisaalta kaikki luokat eivät ole käytössä.
Kaunokirjallisuusaineistosta, luokka 84.2, on tehty alaryhmiä jotka ovat dekkarikirjallisuus, fantasiakirjallisuus, eräromaanit, sotaromaanit, huumorikirjallisuus, novellit, isotekstiset kirjat sekä selkokirjat. Näistä dekkarikirjallisuus, fantasiakirjallisuus, novellit, erä-, ja sotaromaanit ovat sijoitettu niin sanottuun kamariin, kirjaston eteläsiipeen. Kamariin on myös sijoitettu runot ja näytelmät sekä kotiseutukokoelma.
Lasten ja nuorten osastolla on kuva-, satu-, ja runokirjoja, romaaneja, tietokirjoja, sarjakuvia, VHS-kasetteja sekä CD- ja DVD-levyjä.
Kirjallisten teosten ja audiovisuaalisen aineiston lisäksi kirjaston asiakkaiden käytössä on myös tietokoneita Internetin ja tietokantojen selailuun sekä kopiokone ja tutkijanhuone.
Antonio Hurtado y Valhondo
Hurtado kirjoitti yhteistyössä Gaspar Núñez de Arcen kanssa muutamia historiallisia näytelmiä ja itsenäisesti muutamia menestyksiä, kuten El anillo del Rey ja La Maya. Hän julkaisi 1847 teoksen Romancero de Hernán Corés, ja sen jälkeen historiallisia kuvauksia Madridista nimellä Madrid dramático (1870). Ne ovat runomuotoisia kertomuksia, verrattavissa Ángel de Saavedra de Rivasin ja José Zorrilla y Moralin tekemiin, esimerkkeinä La ejecución de un vlido, La muerte de Villamediana, Los padres de la Merced, Las gradas de San Felipe, Un lancede Quevedo ja niin edelleen.
Euran kunnankirjasto
Eskola-kokoelma
Pääkirjastossa on myös esillä erikoiskokoelma. Geologi Pentti Eskolan (1883-1964) kirjakokoelma saatiin Euran kirjastoon lahjoituksena.
Iso-Juures
Iso-Juures on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä.
Euran kunnankirjasto
Eskola-kokoelma
Pentti Eskola syntyi Honkilahdella ja teki elämäntyönsä Helsingin yliopistossa. Siellä hän toimi geologian ja mineralogian professorina 1924 ja 1953 välisinä vuosina. Joka viides vuosi jaetaan myös Suomen Geologinen Seuran 1963 perustama Eskola-mitali. Eskolan kirjalliseen tuotantoon kuuluu sekä yleistajuisia että tieteellisiä kirjoituksia. Tehtyään väitöskirjansa Eskola nousi maailman geologien eturiviin ja vaikutti suuresti geologian sanastoon.
Luettelo Knallin ja sateenvarjon jaksoista
Tämä on luettelo Knallin ja sateenvarjon jaksoista. Luettelo on numeroitu Yleisradion äänitysjärjestyksen mukaan. Jakson 139 ja jaksot 146–170 Edward Taylor käsikirjoitti suoraan Ylelle eikä niitä käännetty alkuperäisjaksoista.
Iso-Juures
Maantietoa
Iso-Juures on 2,2 kilometriä pitkä, 1,5 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,93 neliökilometriä. Se sijaitsee Tehinselän koillispuolella ja Judinsalonselän kaakkoispuolella. Molemmat selät näkyvät saarelta ja saaren kaakkoispuolella aukeaa lisäksi pienempi Paimenselkä. Saaren länsipuolella sijaitsee Juurestensalmen takana Vähä-Juures ja 800 metriä etelään päin Töijensalo. Iso-Juureksen rannan tuntumassa on kymmenen luotomaista pikkusaarta ja ainoa isompi lähisaari on eteläpuolella sijaitseva Kuivasaari. Iso-Juures on metsäinen saari, jonka keskellä sijaitsee suo ja sen keskellä matala ja umpeenkasvava Juureslampi. Saaren korkeimmat kohdat sijaitsevat sen koillisosassa, miss korkein mäki kohoaa 27 metrin korkeuteen Päijänteestä. Mäen lakialueet ovat kallioalueita. Saarella alle 20 vapaa-ajan asuntoja ja niitä halutaan rakentaa lisää saaren itäosiin. Saarella ei ole kiinteää ympärivuotista asutusta.
Euran kunnankirjasto
Lähikirjastot
Hinnerjoen kirjasto
Iso-Juures
Luontoarvoja
Saaren ainoa lampi Juureslampi ja ympäröivää suomaata on jossakin vaiheessa suojelu.
Punainen virta (albumi)
Punainen virta on suomalaisen heavy metal -yhtye Ran esikoisalbumi. Se julkaistiin helmikuussa 2009 levymerkillä EMI.
Iso-Juures
Historiaa
Hartolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1935 näkyy saarella kaksi maatilaa Iso Juures ja Juures. Niiden peltomaat sijaitsevat Juureslammen ympärillä ja muissa alavissa osissa. Saaren nimi kirjoitettiin pitkässä muodossa ”Iso Juuressaari” Vuoden 1969 peruskartassa on saaren peltomaat vähentyneet noin puoleen edellisestä kartasta. Kumpinkin maatila puuttuu kartasta. Saarelle on rakennettu seitsemän vapaa-ajan asuntoa. Vuoden 1985 kartassa vapaa-ajan asuntoja on 10, ja peltomaat on kaikki metsitetty.
Euran kunnankirjasto
Lähikirjastot
Hinnerjoen kirjasto (Hinnerjoki) sijaitsee Hinnerjoen koulun välittömässä läheisyydessä. Kirjaston kokoelma sisältää noin 7 000 nidettä, joista lasten ja nuorten kirjoja on noin 3 000. Asiakkaiden käytössä on myös noin 20 sanoma- ja aikakauslehteä.
Punainen virta (albumi)
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 16.
Iso-Juures
Lähteet
61.552°N, 25.536°W
Euran kunnankirjasto
Lähikirjastot
Laajemman aineiston saatavuus on varmistettu viikoittaisilla kuljetuksilla pääkirjaston ja Hinnerjoen kirjaston välillä. Aineiston monipuolistamista edesauttaa myös vaihtuvat siirtokokoelmat jotka järjestetään pääkirjastosta käsin.
28.11.2016 alkaen Hinnerjoen kirjasto on auki omatoimisesti. Sisään pääsee kirjastokortilla ja pin-koodilla. Henkilökunta on paikalla kerran viikossa.
Honkilahden kirjasto
Honkilahden kirjaston (Honkilahti) kokoelma sisältää noin 5 400 nidettä. Viikoittaisia kuljetuksia on myös Honkilahden ja pääkirjaston välillä. Vaihtuvia siirtokokoelmia on myös Honkilahdella.
4.1.2016 alkaen Honkilahden kirjasto on auki omatoimisesti. Sisään pääsee kirjastokortilla ja pin-koodilla. Henkilökunta on paikalla kerran viikossa.
Kiukaisten kirjasto
Kiukaisten kirjasto (Kiukainen) sijaitsee aivan Kiukaisten keskustassa Eurakoskentien varrella.
Kirjaston kokoelmassa on noin 19 000 nidettä. Aikuisille kuin myös lapsille ja nuorille on tarjolla kauno- ja tietokirjallisuutta sekä CD- ja DVD-levyjä sekä sanoma- aikakauslehtiä. Kuljetukset pääkirjaston ja Kiukaisten kirjaston välillä parantavat aineiston saatavuutta.
Panelian kirjasto sijaitsee Panelian keskustassa Mäkiläntiellä.
Kirjaston kokoelmassa on noin 19 000 nidettä. Aikuisille ja lapsille ja nuorille on tarjolla, aivan kuin Kiukaisten kirjastossakin, kauno- ja tietokirjallisuutta sekä CD- ja DVD-levyjä. Sanoma- ja aikakauslehtiä tilataan vuosittain noin 30.
Aineiston saatavuutta varmistavat kuljetukset pääkirjaston ja Panelian kirjaston välillä.
Panelian kirjasto muuttui omatoimikirjastoksi 10.6.2017.
Satakirjastot
Euran kirjasto kuuluu Satakirjastot-kirjastoverkkoon. Tämä kirjastokimppa on Suomen ensimmäinen koko maakunnan kattava kirjastojärjestelmä. Satakirjastoilla on yhteinen kirjastokortti, verkkokirjasto, ja esimerkiksi yhteinen varausjono. Kirjoja siirrellään kirjastoverkon toimipisteistä myös Euraan kirjastoihin varausten mukaan.
João N'Tyamba
N'Tyamba osallistui peräti kuusiin olympialaisiin. Hän oli mukana kisoissa ensimmäistä kertaa Soulissa 1988, jossa hän juoksi 800 metrillä, mutta putosi jo ensimmäisellä kierroksella. Hän pääsi samassa lajissa välieriin Tokion MM-kisoissa 1991. N'Tyamba kilpaili 800 metrin lisäksi myös 1 500 metrillä Barcelonan kisoissa 1992, muttei päässyt jatkoon kummassakaan lajissa. Hän osallistui vain 1 500 metrille Atlantan olympialaisissa 1996 ja sijoittui alkuerässään yhdeksänneksi.
N'Tyamba vaihtoi pitemmälle matkalle ja osallistui 10 000 metrin kilpailuun vuoden 1997 MM-kisoissa, mutta alkueriin. Hän oli samassa lajissa kolmastoista Sevillan MM-kisoissa 1999 ja sijoittui seitsemänneksitoista maratonilla Sydneyn olympialaisissa seuraavana vuonna. N'Tyamba oli kahdeskymmenes kymmenen kilometrin matkalla MM-kisoissa 2001, mutta kilpaili maratonilla vuosien 2004 ja 2008 olympialaisissa. Hän oli maansa lipunkantaja Pekingin kisojen avajaisissa 2008.
Lottovoittaja UKK Turhapuro
Lottovoittaja UKK Turhapuro on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuva oli vuoden 1976 toiseksi suosituin elokuva keräten lähes 500 000 katsojaa teattereihin.
Juoni
Uunolla (Vesa-Matti Loiri) ja vaimollaan Elisabethilla (Marjatta Raita) on yksivuotishääpäivä. Uuno on vuosi sitten lyönyt vetoa kaverinsa Härski Hartikaisen (Spede Pasanen) kanssa siitä, että, jos hän on vuodenkin verran Elisabethin kanssa naimisissa, Hartikainen lupaa hääpäivän kunniaksi juhlalounaan.
Hartikainen sanoo Uunolle, että jos hän veikkaa lottoon Uunonkin puolesta, niin se vähennetään sitten hänen velastaan. Uuno ja Elisabeth joutuvatkin juhlalounaallaan tyytymään lenkkimakkaraan ja piimään. Tapahtumien seurauksena Uunosta tulee täysiverinen 1,5 miljoonan markan lottovoittaja, kunnes huomaa tohkeissaan, ettei vielä omistakaan rahoja. Paikalle saapuu herra Tossavainen (Seppo Laine), joka rahoittaa ennen kuin rahat saapuvat käteen, niinpä Uuno saa elää rikkaan elämää tavallaan velaksi. Uuno ostaa supikoiraturkin, leopardiuimahousut ja kaksi Mercedes-Benz-autoa. Naiset alkavat pitää Uunosta ja niin alkaa pitää appiukkokin (Tapio Hämäläinen). Ajan myötä kuitenkin paljastuu, ettei Uuno olekaan lottovoittaja ja hän joutuu pakenemaan muiden vihaa Härskin autokorjaamolle.
Muuta tietoa
Lottovoittaja UKK Turhapurossa nähdään ensimmäistä kertaa Uunon appivanhempia johtaja (sittemmin vuoristoneuvos) Tuuraa ja hänen vaimoansa esittämässä Tapio Hämäläinen ja Marita Nordberg.
Eräässä elokuvan tärkeimmistä sivuosahahmoista nähdään myös kahta vuotta aikaisemmin ilmestyneestä Viu-hah hah-taja -elokuvasta tuttu huonosti suomea puhuva Tossavainen (Seppo Laine). Tossavainen luuli Uunoa aluksi ufomieheksi, mikä on viittaus Viu-hah hah-tajaan.
Elokuvassa esiintyy pienessä osassa myös Jaska-nimisenä mökkinaapurina Simo Salminen, joka useammin näyttelee insinööri Sörsselssöniä. Nuori Helena Lindgren vilahtaa Uunon tyttöystävien joukossa. Elokuvassa ambulanssilääkäriä esittänyt Heikki Nousiainen sijaisti vuonna 1998 valmistuneessa Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies -elokuvassa Tapio Hämäläistä esiintymällä vuoristoneuvos Tuurana.
Elokuvassa kuultavat arvonnan lottonumerot ovat 5, 9, 10, 11, 36, 38. Lotossa arvottiin tuohon aikaan kuusi numeroa, kunnes vuonna 1980 siirryttiin nykyiseen seitsemään numeroon.
Tero Viinamäki
Tero Viinamäki (s. 23. kesäkuuta 1987, Seinäjoki) on pelaajauransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija, joka edusti Superpesiksessä pelaavaa Seinäjoen Jymy-Jusseja. Viinamäki on Seinäjoen Maila-Jussien kasvatti ja on edusti urallaan vuosina 2004–2015 JymyJussien lisäksi myös Hyvinkään Tahkoa ja Nurmon Jymyä. Viinamäki pelaa vaihtajana ja polttolinjassa.
Ura
Viinamäki aloitti pesäpallon 5-vuotiaana. Hän pelasi ensimmäiset pelinsä Superpesiksessä kaudella 2004 kasvattajaseurassaan Seinäjoen Maila-Jusseissa. Hän saavutti heti ensimmäisellä kaudellaan pronssia. Viinamäki pelasi Seinäjoella Superpesiksessä neljän vuoden ajan, kunnes siirtyi Hyvinkään Tahkoon kaudeksi 2009. Hän pelasi Hyvinkäällä kaudet 2009-2011 toimien myös pelaajavalmentajana, minkä jälkeen hän siirtyi takaisin Seinäjoelle ja tällä kertaa naapuriseura Nurmon Jymyyn. Viinamäki perusteli paluutaan työllä ja vaimon kotipaikalla, vaikka hän kuvasi Tahkossa pelaamista unelmaksi.
Kaudeksi 2013 Viinamäki siirtyi Jymy-Jusseihin, joka syntyi, kun Jymyn ja Maila-Jussien edustusjoukkueet fuusioituivat. Viinamäki solmi kauden päätteeksi seuran kanssa yhden vuoden jatkosopimuksen, johon sisältyi lisäksi yksi optiovuosi. Hän toimii opettajana lukiossa Vimpelissä. Viinamäki on nimennyt parhaaksi ominaisuudekseen ulkopelin ja tarkemmin pallovarmuuden.
Ville Ropponen
Ville Ropponen (s. 1977 Espoo) on suomalainen kirjailija, toimittaja, kriitikko ja kääntäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu esseeteoksia, tietokirjoja, artikkeleita, reportaaseja ja kirjallisuuskritiikkiä. Hän on julkaissut myös yhden runokokoelman sekä novelleja Parnassossa, Nuori Voima -lehdessä ja kirjallisuusantologioissa.
Elämä ja ura
Ropponen on valmistunut filosofian maisteriksi ja opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa ja Jyväskylän yliopistossa. Vapaana toimittajana Ropponen on avustanut noin 50 suomalaista lehteä (muun muassa Helsingin Sanomia, Kalevaa, Kansan Uutisia, Voimaa, Vihreää Lankaa ja Aamulehteä) sekä tehnyt journalistisia matkoja Venäjälle, Ukrainaan, Kazakstaniin, Baltian maihin, Georgiaan, Armeniaan, Azerbaidžaniin, Yhdysvaltoihin, Irakin Kurdistaniin ja Bangladeshiin. Artikkeleissaan Ropponen on keskittynyt erityisesti kulttuurisiin kysymyksiin, etnisiin vähemmistöihin, ekologiaan ja Euraasian kehitysnäkymiin.
Ropposen kaunokirjallinen esikoinen, esseeteos Uralilainen ikkuna, ilmestyi vuonna 2012. Teos oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas samana vuonna. Teos on käännetty tšekiksi. Ropposen ja Ville-Juhani Sutisen kirjoittama tietokirja Luiden tie: Gulagin jäljillä oli Tieto-Finlandia-palkintoehdokas 2019. Teos sai kunniamaininnan matkalehti Mondon Vuoden matkakirja 2019 -kilpailussa. Teoksen julkaisi venäjäksi Venäjän suurin kustantamo Eksmo nimellä Doroga na kostjah (2021).
Ad usum delphini
Ad usum delphini, (lat.), suom. 'dauphinin eli kruununperillisen käyttöön', tarkoittaa Ludvig XIV:n käskystä julkaistuja, kruununperillisen luettavaksi tarkoitettuja kreikkalaisten, roomalaisten ja ranskalaisten kirjailijoiden kirjoituksia erityisinä laitoksina, joiden nimiösivulla lukee "in usum delphini" ja joista on poistettu siveettömät tai muissa suhteissa tarkoitukseen sopimattomat kohdat. Tunnetuin on kokoelma kreikkalaisia ja roomalaisia klassikkoja (64 osaa, 1674–1730), joista Ludvig XIV:n vanhimman pojan Ludvigin kotiopettajan Montausierin herttuan Charles de Sainte-Mauren valvonnassa huolehtivat Bossuet ja Huet. Ilmausta on sittemmin usein käytetty muistakin kirjoituksista, jotka on julkaistu typistettynä.
Ilmauksen taustalla on delfiiniä tarkoittava latinankielinen sana delphinus. Se on ranskaksi dauphin, joka on myös Dauphinén herttuakunnan ruhtinaiden ja Ranskan kruununperillisen titteli.
Guatemalan sisällissota
Guatemalan sisällissota käytiin oikeistolaisen sotilasjuntan ja vasemmiston välillä vuosina 1954–1996. Sodassa sai surmansa 200 000 siviiliä. Sisällissota oli osa kylmää sotaa. Yhdysvallat tuki laajasti sotilasjunttaa ja koulutti maan armeijaa.
1960-luvulla hallitus alkoi tehostaa toimintaansa. Äärioikeistolaisiin kytköksissä olevat kuolemanpartiot kiduttivat ja tappoivat hallituksen poliittisia vastustajia. 1960- ja 1970-luvuilla hallitukset menestyivät taistelussa sissejä vastaan ja tukahduttivat itseensä kriittisesti suhtautuneet puolueet. Armeija tappoi joukoittain mailtaan karkotettuja intiaaneja.
1980-luvulla maa siirtyi siviilivaltaan sisällissodan yhä jatkuessa. Sisällissota päättyi lopulta vuonna 1996 YK:n neuvottelemaan rauhansopimukseen presidentti Álvaro Arzún ja Unidad Revolucionaria Nacional Guatemaltecan välillä. Jälkikäteen on todettu, että armeija, kuolemanpartiot ja muut hallituksen joukot tappoivat sisällissodan aikana huomattavasti enemmän siviilejä kuin sissit.
Yhdysvaltain tukema sotilaskaappaus ja sisällissodan alku (1954–1959)
Hillitäkseen Neuvostoliiton vallan kasvua Yhdysvallat pyrki patoamaan kommunismin leviämistä Latinalaisessa Amerikassa ja muualla ei-sosialistisessa maailmassa. Guatemalassa Yhdysvallat tuki sotilasjunttaa ja koulutti maan armeijaa, joka taisteli kommunistien sissiryhmiä vastaan.
Sisällissotaan johtavat tapahtumat alkoivat 1950-luvun alussa, kun vasemmistolainen presidentti Jacobo Arbenz Guzmán toteutti joukon uudistuksia, jotka veivät maata lähemmäksi sosialismia. Yhdysvallat karsasti Arbenzin toimia, koska pelkäsi kommunismin leviävän Latinalaisessa Amerikassa. Viimeinen pisara oli yritys kansallistaa suuren banaaniyhtiön United Fruitin maaomaisuutta. Arbenzin maareformissa United Fruitilta olisi otettu pois sen omistamat viljelemättömät maat, mihin yhtiö ei suostunut.
United Fruit oli läheisissä väleissä Guatemalan istuvan hallituksen kanssa. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu käynnisti "PBSUCCESS"-operaation, jossa pieni joukko guatemalalaisia sotilaita ja oikeistopoliitikkoja kaappasi CIA:n tukemana vallan Arbenzilta. Pahin vastarinta onnistuttiin nujertamaan pelottelutaktiikalla muutaman operaatiossa mukana olleen pommikoneen avulla. Presidentiksi tuli eversti Carlos Castillo Armas, jonka henkivartiojoukot murhasivat vuonna 1957.
Sotilashallitukset ja kuolemanpartiot (1960–1978)
Sissisodassa hallitukset käyttivät poliittisina aseinaan väkivaltaa ja murhia, jotka nostivat lopulta vastareaktion Yhdysvalloissakin. Useimmiten sotilaiden muodostamat hallitukset pyrkivät tukahduttamaan kommunistisen toiminnan lisäksi kaiken muunkin kritiikin, myös armeijan sisäisen. Hallituksen vastaisen mielenosoitukset kukistettiin kovin ottein ja poliittiset murhat olivat arkipäivää. 1960-luvulla armeijan tukema siviilipresidentti Julio César Méndez Montenegro kukisti kapinoivat intiaanitalonpojat terrorin avulla. Terrori hajotti myös Mendezin oman keskustalaisen puolueen. Mendezin valtakauden (1966–1970) aikana Guatemalassa aloittivat toimintansa puolisotilaalliset kuolemanpartiot, joista monet toimivat äärioikeistolaisen MNL-puolueen tukemana. Tunnetuin kuolemanpartioista oli Mano Blanca.
Esimerkki terrorista oli vuoden 1958 Miss Guatemala Universumin Rogelia Cruzin murha 27-vuotiaana vuonna 1968. Siepatun Cruzin ruumis löytyi sillalta Escuintlan läheltä. Hänet oli raiskattu ja tapettu raa'asti kiduttaen. Cruz murhan syy oli todennäköisesti se, että hän oli Guatemalan nuorten työväenpuolueen JPT:n johtajan Leonardo Castillo Johnsonin tyttöystävä. Tieto Cruzin murhasta levisi maailmalle. Murha käynnisti kosto- ja vastakostomurhien sarjan, joissa sai surmansa muiden muassa amerikkalaisia sotilasvirkailijoita ja Cruzin poikaystävä Leonardo Castillo Johnson.
Sissisotaa johtanut kovaotteinen kenraali Carlos Manuel Arana Osorio voitti vuoden 1970 vaalit, joissa suurimmalla osalla Guatemalan kansasta ei ollut äänioikeutta. Virkakautensa (1970–1974) lopulla Arana hellitti väkivaltaa. Aranan seuraaja kenraali Kjell Eugenio Laugerud García näytti valtakautensa (1974–1978) alussa ajavan uudistuspolitiikkaa, vaikka maaseudun osuuskuntien aktiiveja katosikin kymmenittäin. Terrori kuitenkin lisääntyi uudestaan Laugerudin valtakaudenkauden lopulla vuonna 1976 ja Guatemala ajautui pian historiansa pahimpaan väkivallan kierteeseen. Yhdysvallat ei enää myynyt aseita Guatemalaan, mutta aseita saatiin ostettua Argentiinasta ja Israelista. Toukokuussa 1978 valtaan nousseen kenraali Fernando Romeo Lucas Garcían valtakauden (1978–1982) aikana väkivaltaisuudet jatkuivat.
Panzosin joukkomurha ja sodan laajeneminen (1978–1986)
Maassa toimi neljä suurta vasemmistojärjestöä, jotka hyökkäilivät asellisesti hallitusta vastaan. Vuonna 1982 järjestöt yhdistyivät ja syntyi URNG (Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca). Samaan aikaan äärioikeistolaisjärjestöt, kuten ESA ("Salainen kommunisminvastainen armeija") ja Mano Blanca kiduttivat ja murhasivat vasemmistoyhteyksistä epäiltyjä opiskelijoita, työläisiä ja älymystön edustajia.
Vuoden 1982 armeijan sisäinen vallankappaus nosti valtaan Efrain Rios Monttin. Hän kokosi valtakautensa (1982–1983) aikana intiaanit armeijan vartioimiin kyliin taistellakseen sissejä vastaan. Uskonnollinen fanaatikko Montt syöstiin vallasta vuonna 1983 Óscar Humberto Mejía Victoresin sotilasvallankappauksessa. Laittomasti valtaan noussut Mejía alkoi ohjata maata valtakautensa (1983–1986) aikana kohti siviilidemokratiaa.
Sisällissodan laantuminen ja loppu (1986–1996)
Seuraavaksi valtaan noussut siviilipresidentti Vinicio Cerezo pyrki hillitsemään valtakautensa (1986–1991) aikana sisällissotaa. Talous vakautui ja väkivalta väheni. Armeijassa esiintyi kuitenkin tyytymättömyyttä ja upseerit yrittivät kaapata vallan vuosina 1988 ja 1989. Cerezon kauden lopulla talous taantui, mielenosoitukset ja hallitusta tukeva poliittinen väkivalta lisääntyivät ja laajalle levinnyt korruptio oli ilmeistä. Vuoden 1990 vaaleissa valittiin siviilipresidentiksi Jorge Antonio Serrano Elías, joka tuki neuvotteluja armeijan ja sissien välillä. Myös talous elpyi. Serrano yritti palatsivallankaappausta vuonna 1993, mutta yritys epäonnistui ja Serrano pakeni maasta. Armeija nosti hetkeksi presidentiksi Gustavo Espinan, mutta pian mielenosoitusten ja kansainvälisen paineen seuraaksena presidentiksi nousi liberaali ihmisoikeusaktivisti Ramiro de León Carpion, jonka valtakaudella (1994–1996) rauhaneuvotteluissa edistyttiin YK:n tuella. Vuonna 1996 presidentiksi valitun Álvaro Arzú Irigoyenin kaudella 36 vuotta jatkunut sisällissota päättyi lopulta joulukuussa 1996 allekirjoitettuun rauhansopimukseen.
Vasemmistojärjestöt
Sisällissotaan osallistuneita vasemmistojärjestöjä:
Neljän sissijärjestön EGP, ORPA, FAR ja PGT kattojärjestöksi perustettiin vuonna 1982 Unidad Revolucionaria Nacional Guatemalteca eli URNG.
Mikitänjärvi
Mikitänjärvi on Kainuussa Hyrynsalmella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 920 hehtaaria eli 9,2 neliökilometriä. Se on 7,5 kilometriä pitkä ja 2,7 kilometriä leveä. Sillä on pitkä järvenselkä, joka tosin katkeaa keskellä muutamaan saareen. Pohjoispäässä Hämeenniemen vieressä sijaitsee Sopasennimi, joiden väliin jää Lauttaselkä niminen lahti. Itäpäässä on 1,2 kilometriä pitkä Sinteenlahti ja sen eteläpuolella 400 metriä pitkä ja kapea Pitkälahti. Pitkälahden eteläpuolella työntyvät järvenselälle Tervaniemen kaksi niemennokkaa.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 53 miljoonaa kuutiometriä eli 0,053 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,8 metriä ja suurin syvyys on 25 metriä. Syvin kohta sijaitsee pohjisrannan edustalla Harjunniemen kohdalla. Järven poikki Hämeenniemestä Sinteenlahteen ulottuu pitkä ja kapea kalliomurrokseen syntynyt syvänne, jossa syvin kohta sijaitsee. Murroksessa sijaitsee myös 24 metrin syvänne ja muita yli 20 metrin syvänteitä.
Järvessä on kartan mukaan 15 saarta, joista suurimmat ovat järven keskellä sijaitsevat Honkinen, Lehtonen, Jatanen ja Urtti. Muita nimettyjä saaria tai luotoja ovat nimettyjä ovat kaakkoispäässä oleva Talassaari ja Teerisaari, luoteispäässä sijaitseva Hamppusaari, ja keskellä järveä olevat Töllät. Honkinen on 520 metriä pitkä ja 850 metriä leveä. Lehtonen on yli 200 metriä pitkä. Sekä Lehtosessa että Honkisessa on vapaa-ajan asuntoja.
Tapaus-verrokkitutkimus
Tapaus-verrokkitutkimus on erityisesti epidemiologiassa, mutta myös yhteiskuntatieteissä (esim. sosiologia ja kriminologia ) käytettävä tutkimusmenetelmä. Siinä verrataan koehenkilöitä joilla on tutkittava sairaus tai oire ("tapaukset") mahdollisimman samanlaisiin koehenkilöihin joilla sitä ei ilmene ("verrokit"). Tavoitteena on tyypillisesti selvittää koehenkilöiden ominaispiirteiden tai erilaisten altistumisten yhteyttä sairauteen. Tapaus-verrokkitutkimus on havainnoiva tutkimusmenetelmä. Tämä tarkoittaa sitä, että koehenkilöiden jako koe- ja kontrolliryhmiin määräytyy tutkijasta riippumattomasti. Tutkija siis vain tarkkailee tai havainnoi näitä kahta ryhmää, vaikuttamatta itse suoraan tapahtumiin (esim. sairauden syntyyn), ja vertailee ryhmiä oletetun kausaalisuuden suhteen. Monesti tutkimus on takautuvaa eli retrospektiivistä, jolloin aineisto perustuu jo tapahtuneisiin asioihin.
Toinen havainnoiva tutkimusmenetelmä, johon tapausverrokkitutkimus on verrattavissa, on kohorttitutkimus. Siinä tiettyä ihmisryhmää (kohortti), jossa osa on altistuneita jollekin muuttujalle ja osa ei, seurataan ajan mittaan. Havainnoivan tutkimuksen vastakohta on kokeellinen tutkimus, jossa tutkija jakaa henkilöt koe- ja kontrolliryhmään, joista koeryhmä saa tutkittavan ”käsittelyn” (esim. rokotteen) ja kontrolliryhmä ei saa tutkittavaa käsittelyä.
Alkutaival
Ensimmäisenä tapaus-verrokkitutkimusta on käyttänyt William August Guy vuonna 1843, joka tutki tällä asetelmalla ammatin ja keuhkotuberkuloosin välistä yhteyttä. Hän vertaili keuhkotuberkuloosiin kuolleiden osuuksia eri ammateissa ja lisäksi hän vertaili keuhkotuberkuloosia sairastavien miesten ammatteja muita tauteja sairastavien miesten ammatteihin. 1920-luvulla tapaus-verrokkitutkimusta käytettiin syöpään altistavien syiden tutkimiseen. Vuonna 1920 Broders löysi yhteyden piipun polttamisen ja huulisyövän välille. Lane-Claypon teki ensimmäisen suuren sairaalapohjaisen tapaus-verrokkitutkimuksen vuonna 1926, jossa löydettiin ensimmäisen kerran yhteys matalan hedelmällisyyden ja rintasyövän välille. Tutkimuksen toisti vuonna 1931 Wainwright. Lombard ja Doering puolestaan löysivät vuonna 1928 yhteyden tupakoimisen ja suusyövän välillä.
Richard Dollin ja Bradford Hillin tupakointi-keuhkosyöpätutkimus
Yksi merkittävimmistä epidemiologisista tapaus-verrokkitutkimuksista on Richard Dollin ja Bradford Hillin tutkimus tupakoinnin ja keuhkosyövän yhteydestä vuosina 1950 ja 1952. Vuoden 1950 tutkimuksessa he tutkivat, onko ilmansaasteiden lisääntyminen vai tupakoinnin yleistyminen aiheuttanut keuhkosyöpätapausten lisääntymisen. Tutkimus oli järjestetty siten, että 20 Lontoolaista sairaalaa pyydettiin ilmoittamaan kaikki sairaalaan kirjautuneet keuhko-, maha-, paksusuoli- ja peräsuolisyöpäpotilaat. Ilmoituksen jälkeen nämä potilaat käytiin haastattelemassa ja samalla etsittiin ja haastateltiin vastaava kontrolliryhmän potilas (jolla ei ollut syöpää). Yhteensä koehenkilöitä oli 2 475, joista 709 oli keuhkosyöpätapauksia ja 709 oli kontrolliryhmään kuuluneita henkilöitä. Koska tupakointi alkoi ennen syövän ilmaantumista, oli oletettavaa, että tupakointi aiheutti keuhkosyöpää ennemmin kuin toisin päin. He eivät myöskään pystyneet keksimään syytä, joka aiheuttaisi sekä tupakoinnin aloittamisen että taudin ilmaantumisen, joten johtopäätös oli, että tupakointi on tärkeä tekijä keuhkosyövän kehittymisessä. Lisäksi he huomasivat, että tupakoinnin määrän kasvu lisäsi keuhkosyövän kehittymisen todennäköisyyttä.
Mikitänjärvi
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 35 kilometriä. Sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, joka on paikoitellen soistunutta. Muutaman maatilan peltoja tai niittyjä ulottuu rantaan saakka. Järven lähiympäristössä on yli 10 maatilaa ja rantaan on rakennettu noin 60 vapaa-ajan asuntoa.
Tapaus-verrokkitutkimus
Richard Dollin ja Bradford Hillin tupakointi-keuhkosyöpätutkimus
Koska vuoden 1950 tutkimus oli keskittynyt Lontooseen, päättivät he vuonna 1952 laajentaa tutkimusta myös muihin osiin maata. Muutoksena edelliseen tutkimukseen oli myös, että kontrolliryhmään kuului muita kuin syöpää sairastavien lisäksi myös syöpäpotilaita, joiden syövän taustalla oli todennäköisesti jokin muu syy kuin tupakointi (esimerkiksi maha- tai paksusuolisyöpä). Tutkimuksessa oli (1948–1952) mukana yhteensä 4 342 koehenkilöä, joista 1488 oli keuhkosyöpäpotilaita (koeryhmä), 1467 henkilöä oli koehenkilöitä vastaavassa kontrolliryhmässä ja 1 278 oli muita kontrolliryhmän henkilöitä (muut syöpäpotilaat). Myöskään tämän tutkimuksen perusteella ei löydetty vaihtoehtoista selitystä keuhkosyövän lisääntymiselle, joten johtopäätös oli sama: tupakointi nostaa keuhkosyöpään sairastumisen todennäköisyyttä.
1950-luvulta nykypäivään
Dollin ja Hillin tutkimukset ovat yksi merkkipaalu tapaus-verrokkitutkimuksen käytössä epidemiologiassa. Tätä tutkimusmallia käytetään vielä nykyäänkin epidemiologisessa tutkimuksessa. 1950-luvun puolesta välistä 1970-luvun puoleen väliin mennessä tapaus-verrokkitutkimusten määrä kasvoi seitsenkertaiseksi. Dollin ja Hillin tutkimusta seurasi monta onnistunutta tapaus-verrokkitutkimusta mm. AB0-veriryhmien yhteydestä mahasyöpään, ensimmäisen raskauden ajankohdan yhteydestä rintasyöpään sekä maksasyövän ja hepatiitti B:n yhteydestä. 1980-luvulla havaittiin toksisen shokkioireyhtymän (TSS) ja tamponin käyttämisen välinen yhteys ja 2000-luvun taitteessa tapaus-verrokkitutkimuksella on pyritty tunnistamaan Alzheimerin taudin riskitekijöitä.
Mikitänjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Luvanjoen valuma-alueen (59.7) Mikitänjärven alueella (59.73), jonka Mikitänjärven lähialueeseen (59.732) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 182,0 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Siikajoen valuma-alueelta (59.74), jonka laskujoki Siikajoki laskee järven itäpäähän. Joki virtaa Siikajärvi (20 ha) läpi ennen joen viimeistä osuutta. Runsaasti vettä tulee myös Riihijoen valuma-alueelta (59.733), jonka laskujoki Riihijoki laskee järven keskivaiheilla pohjoisrantaan Hakalahdella, ja myös Pajujoen valuma-alueelta (59.734), jonka laskujoki Pajujoki laskee järven kaakkoispäähän Palujoensuun lahteen. Riihijoen valuma-alueella sijaitsee vain kolme pientä lampea ja Pajujoen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Pajujärvi (31 ha), Ruuhijärvi (16 ha) ja Iso Särkkäjärvi (17 ha). Mikitänjärven lähialueella on kaksi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Ne ovat Mäntymäenlampi (eteläinen) (2 ha) ja Rasilampi (1 ha).
Järven laskujoki Mitikänjoki laskee ensin Ilvesjärveen (148 ha) ja sitten Jokilammen (11 ha) läpi ennen laskemistaan Luvanjärveen (841 ha). Vesistön laskureitti jatkaa Hyrynsalmen kirkonkylälle, jossa se yhtyy Hyrynjärvessä Emäjokeen, jonka nimi muuttuu Iijärven jälkeen Kiehimänjoeksi. Se laskee Oulujärveen Paltamossa.
Tapaus-verrokkitutkimus
Verrokkien valinta
Kontrolliryhmän henkilöiden valintaan on kolme perusperiaatetta: ”Study-Base”-periaate, sekoittavien tekijöiden hallitsemisperiaate (engl. deconfounding principle) sekä verrattavissa olevan tarkkuuden periaate (engl. comparable accuracy principle). ”Study-Base”-periaatteen mukaan kontrolliryhmän jäsenet tulee valita satunnaisesti perusjoukosta samaan aikaan kuin tapaukset on valittu. Mikäli kontrolliryhmän henkilöt valitaan jälkikäteen, päivämäärät, joista kontrolliryhmän jäsen valitaan, tulee valita satunnaisesti. Tämä periaatteen mukaan koeryhmän ja kontrolliryhmän henkilöiden poissulkemiseen täytyy käyttää samoja kriteereitä. Sekoittavien tekijöiden hallitsemisperiaatteen mukaan kontrollihenkilöiden ositetulla otannalla voidaan parantaa sekoittavien tekijöiden hallintaan tarkoitettuja analyysejä. Verrattavissa olevan tarkkuuden periaate puolestaan sanoo, että kontrolliryhmän henkilöt tulee valita siten, että mittausvirheet ja kovariaatit ovat verrattavissa tapausten mittausvirheisiin. Tämän periaatteen perustaksi on ehdotettu esimerkiksi, että kuolleille tapauksille valitaan kuolleet verrokit.
Verrokit kerätään esimerkiksi survey-otannan avulla, valitsemalla verrokit tapausten naapureiden ja ystävien joukosta tai sairaaloiden kautta. Yleensä tapauksia ja verrokkeja valitaan sama määrä, jotta tilastollinen testaus olisi optimaalista. Kontrolliryhmiä voi olla yksi tai useita: aiemmin käytäntönä on käyttää useita kontrolliryhmiä, mutta nykyään ollaan enenevissä määrin menossa kohti yhden kontrolliryhmän käyttämistä. Monen kontrolliryhmän käytön etuna on pidetty, että se tarjoaa validimman pohjan yleistämiselle. Tätä on perusteltu esimerkiksi sillä, että tulokset ovat pitävämpiä silloin, kun koeryhmä eroaa monesta eri kontrolliryhmästä verrattuna siihen, että koeryhmä eroaisi vain yhdestä kontrolliryhmästä. Yhden kontrolliryhmän käyttöä kannattavat puolestaan sanovat, että yleensä on olemassa yksi ”paras” kontrolliryhmä, jolloin monen kontrolliryhmän käyttäminen on vain resurssien hukkaamista.
Analyysi
Tapaus-verrokkitutkimuksissa pystytään laskemaan ristitulosuhde OR (engl.Odds Ratio), joka kuvaa altistukseen liittyvän riskin suuruutta. Kuvataan aineistoa ristiintaulukolla, jossa on havaitut frekvenssit tapauksista ja verrokeista tutkittavan altistuksen tai ominaisuuden suhteen:
Esimerkki
Halutaan tutkia keuhkosyövän ja tupakoinnin välistä yhteyttä. Tutkimukseen valitaan 500 keuhkosyöpään sairastunutta (tapaukset) ja vastaavasti 500 verrokkia. Keuhkosyöpään sairastuneista 330 tupakoi ja 170 ei tupakoinut, kun taas verrokkiryhmässä 110 henkilöä tupakoi ja 390 henkilöä ei tupakoinut. Näistä tiedoista saadaan seuraavanlainen taulukko:
Lasketaan nyt ristitulosuhde:
Etuja
Tapaus-verrokkitutkimukset ovat halpoja ja nopeita toteuttaa, koska sairaus tai ominaisuus on jo valmiiksi olemassa eikä tarvitse tuhlata niin paljon aikaa tai rahaa tutkimuksen järjestämiseen kuin kokeellisessa tutkimuksessa tai kohorttitutkimuksessa. Tapauksia on myös helposti saatavilla riittävät määrät ja lisäksi aineisto on helppo kerätä. Tapaus-verrokkitutkimuksessa on mahdollista tutkia samanaikaisesti monia riskitekijöitä ja niistä voidaan saada alustavia tuloksia myöhempiä tutkimuksia varten. Niillä on myös mahdollista tutkia sellaisia aiheita, joita ei olisi eettistä tutkia kokeellisella tutkimuksella. Esimerkiksi haluttaessa tutkia jonkin vamman vaikutusta työkykyyn ei olisi eettistä tehdä kokeellista tutkimusta, koska koehenkilöille jouduttaisiin aiheuttamaan (mahdollisesti pysyvää) haittaa tutkimustulosten saamiseksi. Tapaus-verrokkitutkimuksella on myös mahdollista tutkia hyvin harvinaisia sairauksia.
Kritiikkiä
Havainnoivat tutkimukset ovat herkkiä sekoittaville tekijöille, otantaharhalle, mittausvirheille ja puuttuvalle tiedolle. Otantaharha johtuu siitä, että otanta ei ole tapahtunut satunnaisesti. Usein esimerkiksi verrokkiryhmä joudutaan keräämään monesta eri lähteestä kuin tapaukset, jolloin verrokkiryhmä saattaa olla ”liian hyvä” tai ”liian huono”. Tästä seuraa, että ryhmät eivät ole vertailukelpoisia vaan riippuvuudet saattavat olla liian heikkoja tai liian vahvoja. Usein myös sellaiset henkilöt, joilla on sekä tutkimuksen kohteena oleva sairaus tai ominaisuus ja siihen liittyvä riskitekijä, saattavat tulla herkemmin valituksi tutkimukseen verrattuna henkilöihin, joilla on vain toinen näistä (joko riskitekijä tai sairaus).
Mittausvirheitä ilmenee esimerkiksi retrospektiivisyyden vuoksi. Koska tietojen keruu tehdään usein takautuvasti ja haastattelemalla, tietojen luotettavuus ei välttämättä ole paras mahdollinen. Koehenkilöllä ei ole välttämättä kunnollisia muistikuvia aiemmista altistuksista tai altistuneet koeryhmän jäsenet saattavat muistaa asioita eri tavalla (esimerkiksi taudin aiheuttamien muutosten vuoksi) kuin altistumattomat kontrolliryhmän jäsenet. Myös haastattelijat saattavat tallentaa tai kysyä tietoja eri lailla, jos he tietävät, ketkä koehenkilöistä ovat koeryhmää ja ketkä kontrolliryhmää (esimerkiksi olemalla huolellisempia koeryhmän henkilöiden kanssa).
Hieivuori
Hieivuori on yleisnimitys Japanin Kioton kaupungin koillispuolella sijaitsevalle pohjois-eteläsuuntaiselle vuorijonolle. Alueen keskiosassa kohoavat tärkeimmät kaksi huippua ovat 848 metrin korkuinen Ōhiei (大比叡) ja 839 metrin korkuinen Shimeigadake (四明岳). Kioton prefektuurin ja Shigan prefektuurin välinen raja kulkee vuorijonoa pitkin.
Hieivuori tunnetaan erityisesti Enryaku-jin buddhalaisesta temppelistä, Tendai-lahkon päätemppelistä, jonka Saichō perusti vuonna 788. Se on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon ja se on historiansa aikana ollut yksi maan merkittävimmistä luostareista, jossa monet Japanin buddhalaisuuden keskeiset munkit ovat opiskelleet. Huippukautenaan Enryaku-ji käsitti jopa 3 000 alatemppeliä ja sillä oli voimakas soturimunkkien armeija. Oda Nobunaga hyökkäsikin temppeliin vuonna 1571 tuhoten valtaosan sen rakennuksista ja asukkaista, minkä vuoksi nykyiset rakennukset ovat Edo-kauden alkupuolelta. Nykyisin temppeliin kuuluu yli sata rakennusta, jotka jakautuvat kolmelle alueelle vanhan ikimetsän keskellä.
Hieivuoren huipulta avautuu laaja panoraamanäkymä länteen Kiotoon ja itään Biwajärvelle mutta myös Suzuka- ja Tanbavuorille. Vuorelle pääsee sekä Kioton että Shigan puolelta funikulaareilla: Kiotosta Eizan-funikulaarilla ja köysiradalla, Shigasta Sakamoto-funikulaarilla. Temppelille asti johtaa maksullinen tie, jota pitkin huipulle pääsee myös linja-autolla. Temppelin alueella liikennöi sukkulabusseja.
Runoudessa Hieivuorta on kutsuttu ”Kioton Fujiksi”, mikä viittaa myös paikan ainutlaatuisuuteen. Kuuluisa munkki Jien lausui Hieivuoresta: ”Maailmassa on paljon kaikenlaisia vuoria, mutta vain yksi Vuori, pyhä Hieivuori” (世の中に山てふ山は多かれど、山とは比叡の御山をぞいふ).
Valtakunnanoikeus
thumb|300px|[[Säätytalo, jossa valtakunnanoikeus on kokoontunut.]] Valtakunnanoikeus on Suomessa perustuslaissa säädetty erityistuomioistuin.
Valtakunnanoikeus käsittelee syytteen, joka nostetaan virkatoimessa lainvastaisesti menetellyttä valtioneuvoston jäsentä, oikeuskansleria, eduskunnan oikeusasiamiestä tai korkeimpien oikeuksien presidenttiä tai jäsentä vastaan. Syyttäjänä toimii valtakunnansyyttäjä, valtioneuvoston oikeuskansleri tai eduskunnan oikeusasiamies.
Lisäksi valtakunnanoikeus käsittelee tasavallan presidentin rikosoikeudellista vastuuta koskevan syytteen. Valtakunnanoikeuden päätös on lopullinen. Armahdus tuomiosta voidaan myöntää vain oikeuden itsensä esityksestä.
Eduskunta hyväksyi lain valtakunnanoikeudesta 25. marraskuuta 1922 ja samassa yhteydessä tähän liittyvän lain eduskunnan oikeudesta tarkastaa valtioneuvoston jäsenten ja oikeuskanslerin virkatoimien lainmukaisuutta (ns. ministerivastuulaki). Nykyinen laki valtakunnanoikeudesta on vuodelta 2000.
Suomen perustuslaki kieltää satunnaiset tuomioistuimet. Valtakunnanoikeus ei kuitenkaan loukkaa tätä kieltoa, sillä se on pysyvä tuomioistuin, jonka tuomarit on nimitetty ennen minkään jutun tuloa käsittelyyn. Valtakunnanoikeutta ei siis perusteta tiettyä juttua varten, se vain kokoontuu käsittelemään sitä. Kynnys valtakunnanoikeuden kutsumiseksi koolle on varsin korkea, ja se onkin joutunut kokoontumaan vain neljästi.
Istunnot on pidetty Säätytalossa.
Valtakunnanoikeuden kokoonpano
Valtakunnanoikeuteen kuuluvat korkeimman oikeuden presidentti puheenjohtajana sekä korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja kolme virkaiältään vanhinta hovioikeuden presidenttiä sekä viisi eduskunnan valitsemaa jäsentä, joiden toimikausi on neljä vuotta tai kunnes nämä täyttävät 67 vuotta. Tämä tarkoittaa, että asiaa käsittelemässä on yhtä monta parlamentaarisin perustein valittua ja tuomioistuintaustaista tuomaria. Kullakin eduskunnan valitsemalla jäsenellä on henkilökohtainen varajäsen. Korkeimpien oikeuksien presidenttien varajäseninä toimivat näiden tuomioistuinten virkaiältään vanhimmat jäsenet. Hovioikeuksien presidenttien varajäsenenä toimii vanhin hovioikeuden presidentti, joka ei ole valtakunnanoikeuden jäsen. Tuomioistuimen varapuheenjohtaja on korkeimman hallinto-oikeuden presidentti. Jos molemmat korkeimpien oikeuksien presidentit ovat estyneitä, valtakunnanoikeuden puheenjohtaja on vanhin hovioikeuden presidentti.
Valtakunnanoikeus on tuomionvoipa eli kykenevä käsittelemään ja ratkaisemaan asioita, jos kahdeksan jäsentä on saapuvilla.
Jäsenet
Virkansa puolesta valtakunnanoikeuden jäseniä ovat seuraavat henkilöt :
Eduskunnan valitsemat jäsenet ja varajäsenet vuosiksi 2019–2023.
Asian vireilletulo
Syytteen nostamisesta valtakunnanoikeudessa huolehtii eduskunnan perustuslakivaliokunta. Tämä ottaa asian käsiteltäväksi
Ennen kuin oikeuskansleri tai oikeusasiamies tekevät ilmoituksen perustuslakivaliokunnalle, heidän on tullut tehdä asiaa valtioneuvostossa käsiteltäessä huomautus päätöksen laittomuudesta ja merkityttää se pöytäkirjaan. Vasta jos muistutus on jätetty huomiotta, laillisuusvalvoja voi ryhtyä toimenpiteisiin asian viemiseksi perustuslakivaliokuntaan.
Perustuslakivaliokunta suorittaa asian tutkinnan, mihin se voi pyytää valtakunnansyyttäjän apua, mikäli on tarpeen käyttää tavanomaisia esitutkinnallisia keinoja. Tutkinnan kohteena olevaa henkilöä on välittömästi tutkinnan alettua kuultava ja hänelle on varattava tilaisuus antaa lausunto kaikesta tutkinta-aineistosta ennen perustuslakivaliokunnan päätöksen tekemistä.
Kun tutkinta on suoritettu, perustuslakivaliokunta vie asian eduskuntaan, joka voi päättää syytteen nostamisesta tavanomaisella enemmistöpäätöksellä. Presidenttiä vastaan nostettavasta syytteestä on kuitenkin päätettävä kolmen neljäsosan enemmistöllä. Mikäli tällainen syyte päätetään nostaa, presidentin on pidättäydyttävä virkatoimistaan syytteen käsittelyn ajaksi, jolloin hänen sijaisenaan toimii pääministeri.
Ylimpiä laillisuusvalvojia eli oikeuskansleria ja oikeusasiamiestä vastaan nostettava syyte nostetaan kuten ministeriä vastaan, mutta syytekynnys on tavanomainen. Sen sijaan korkeimpien oikeuksien presidenttiä tai jäseniä vastaan voi nostaa syytteen joko oikeuskansleri tai oikeusasiamies ilman eduskunnan myötävaikutusta.
Oikeusprosessi
Syyttäjänä valtakunnanoikeudessa toimii valtakunnansyyttäjä, paitsi jos syytettynä on korkeimman oikeuden tai korkeimman hallinto-oikeuden jäsen. Tällöin syyttäjänä voi toimia myös oikeuskansleri tai Eduskunnan oikeusasiamies. Kun päätös syytteen nostamisesta on toimitettu oikeuden puheenjohtajalle (yleensä Korkeimman oikeuden presidentti), hän kutsuu valtakunnanoikeuden koolle. Tämän jälkeen valtakunnanoikeus antaa haasteen tiedoksi syytetylle.
Oikeudenkäynti toteutetaan noudattaen tavanomaisesta rikosoikeudenkäynnistä annettua lainsäädäntöä. Myös rangaistusasteikko on tavallinen ja määräytyy rikoslain mukaan. Syyttäjällä ei ole kuitenkaan velvollisuutta ottaa ajaakseen asianomistajan yksityisoikeudellista vaatimusta valtakunnanoikeudessa.
Asian tultua vireille valtakunnanoikeus voi käyttää kaikkia pakkokeinolain sallimia pakkokeinoja samoin perustein kuin käräjäoikeus. Tämä tarkoittaa, että valtakunnanoikeuden puheenjohtaja voi mm. välittömästi syytteen nostamisen jälkeen määrätä syytetyn vangittavaksi, mikäli tähän on perusteita yleisen lainsäädännön nojalla.
Valtakunnanoikeus äänestää virkaikäjärjestyksessä, puheenjohtaja ja varapuheenjohtaja viimeisinä. Äänestyksessä tuomioksi tulee enemmistön kanta, tasatilanteessa kuitenkin syytetyn kannalta lievempi tuomio.