cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erakkorastas
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 17 cm, siipien kärkiväli 25–28,5 cm ja paino keskimäärin 27,8 g. Erakkorastas on kooltaan kuin satakieli ja muistuttaa pienikokoista laulurastasta, mutta alapuolen tumma täplitys keskittyy rintaan ja kurkkuun, kun se laulurastaalla jatkuu kupeille ja vatsaan saakka. Erakkorastaan pyrstö ja yläperä ovat punaruskeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lajista tunnetaan kahdeksan alalajia.
Vanhin rengastettu erakkorastas eli 8 vuotta 8 kuukautta vanhaksi. Lehmäturpiaali loisii myös erakkorastaan pesissä.
Elinympäristö
Erakkorastas elää pesimäaikana puhtaissa havumetsissä, paikoin havusekametsissä, aina 3,5 kilometrin korkeudelle vuoristossa. Se viihtyy myös taimikoissa ja soistuneissa korpimetsissä.
Lisääntyminen
Pesä on Kalliovuorten itäpuolella tavallisesti matalalla havupuun tai pensaan oksalla, Kalliovuorten länsipuolella se on usein maassa. Munia on 3–6, joita naaras hautoo keskimäärin 12 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta ja poikasia, jotka jättävät pesän usein lentokyvyttöminä 10–15 päivän ikäisinä. Normaalisti laji tekee kaksi pesyettä kesän aikana, joskus kolme.
Ravinto
Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, syksyllä ja talvella myös marjat ja hedelmät.
Räyhä-Ralf
Räyhä-Ralf on vuonna 2012 valmistunut Disneyn animaatioelokuva. Elokuva on Walt Disney Animation Studion 52. animaatioelokuva. Elokuvan on tuottanut The Walt Disney Company ja levittänyt Walt Disney Pictures.
Ääninäyttelijät
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Petri Hanttu, Jukka Laaksonen, Thomas Puha, Henni-Liisa Stam, Aarni Hyökki, Joel Bonsdorff, Ella Leppälä, Kaj Itämäki, Minna Lampolahti, Taina Rupponen, Toni Lähteinen, Tero Koponen ja Mikael Eklund. Ohjauksesta vastasi Antti L. J. Pääkkönen ja käännöksestä Marko Hartama.
Soundtrack
Räyhä-Ralfin teemakappaleen esittää japanilainen popyhtye nimeltä AKB48. Nimeltään se on "Sugar Rush".
Elokuvamusiikin sävelsi Henry Jackman.
Lauri Silván
Lauri Johannes Silván (s. 13. maaliskuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi 22 maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952 ja Tukholman MM-kilpailuihin 1954.
"Late" Silván edusti kotimaassa Tammerfors Bollklubbia. Hän pelasi SM-sarjassa 43 ottelua vuosina 1950–1955 ja kokosi tehopisteitä 23 + 23 = 46. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953, 1954 ja 1955 sekä saavutti SM-pronssia vuonna 1951. Pituudeltaan Silván oli 185 senttimetriä.
Dmitri Gluhovski
Gluhovski on asetettu Venäjällä etsintäkuulutetuksi tuomittuaan julkisesti Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan. Gluhovski lisättiin listalle 7. kesäkuuta 12. maaliskuuta 2022 tekemästään kirjoituksesta, jossa hän vaati lopettamaan sodan. Hänet lisättiin Venäjän oikeusministeriön "ulkomaisten agenttien" rekisteriin lokakuussa 2022. Hänet on asetettu maan etsintäkuulutettujen listalle, mutta ei tällä hetkellä (lokakuu 2022) ole Venäjällä.
Gluhovskin teoksien pohjalta on tehty videopelit Metro 2033, Metro: Last Light ja Metro Exodus. Metro 2033 romaanin pohjalta on työstetty elokuvaa Metro 2033.
Kardinaalimesikko
Kardinaalimesikko (Myzomela cardinalis) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kardinaalimesikkoa tavataan Amerikan Samoassa, Uudessa-Kaledoniassa, Samoassa, Salomonsaarilla ja Vanuatussa. Lajin on kuvattu olevan levinneisyysalueellansa yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Riippuliidin
thumb|Riippuliidin ja lentäjä [[Alpit|Alpeilla.]] Riippuliidin on purjesiipinen jäykkärunkoinen painopisteohjattu lentolaite, jossa lentäjä tyypillisesti riippuu valjaiden avulla ja ohjaa trapetsiputkesta painopistettään liikuttelemalla liitimen kulkua. Riippuliitimessä riiputaan lennon aikana vaaka-asennossa valjaissa ja jalat laitetaan vetoketjulla suljettavaan pussiin suojaan ilmavirralta.
Liidin on tavallisimmin laattojen avulla jäykistettyä tekstiiliä ja runko usein alumiiniputkea tai aerodynaamisesti muotoiltua profiilia. Myös hiilikuitua käytetään joidenkin osien materiaalina. Kankaana käytetään samoja kankaita kuin purjeveneiden purjeissa.
Lähtö ja laskeutuminen tapahtuvat vastatuuleen yleensä jaloin. Riippuliidintä voidaan hinata korkealle eri tavoin tai lähtö voi tapahtua korkealta paikalta juosten. Suomessa yleisin hinaustapa on kääntöpyörähinaus. Siinä 300–1 000 metriä pitkä naru kulkee kääntöpyörän kautta. Toisessa päässä on auto, moottorikelkka tai mönkijä. Toinen pää kiinnitetään riippuliitovaljaisiin. Riippuliidin vedetään narun pituudesta riippuen satojen metrien korkeuteen.
Taitava riippuliitäjä voi pysytellä ilmassa jopa useita tunteja hyödyntäen nousevia ilmavirtauksia. Riippuliidon vapaan matkan ennätys Suomessa on 309 kilometriä.
Riippuliitovälineet ja -menetelmät ovat kehittyneet vuosikymmenien aikana huimasti. Odottamattomien onnettomuuksien varalta valjaissa on mukana myös pelastusvarjo. Lentojen vaarallisuus riippuu siitä, milloin ja kuinka lentää.
Riippuliitokoulutus on Suomessa korkeatasoista. Kursseja järjestetään ympäri Suomen sekä kesällä että talvella. Kurssin hinta on noin tuhat euroa. Kurssin suoritettuaan saa pilotin kelpoisuuden ja voi lentää ilman opettajan valvontaa.
Héctor José Cámpora
Héctor José Cámpora (1909-1980) oli argentiinalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä vajaan kahden kuukauden ajan kesällä 1973. Cámpora oli koulutukseltaan hammaslääkäri. Hän oli Juan Perónin uskollinen kannattaja. Cámpora asettui ehdokkaaksi maaliskuun 1973 vaaleissa, koska Perónin ehdokkuus oli kielletty. Kesällä, kun Perón oli palannut maanpaosta, Cámpora erosi, jotta maassa pitäisi järjestää uudet vaalita.
Otto Alcenius
Otto Alfred Alcenius (24. elokuuta 1838 Kruunupyy – 20. tammikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen opettaja, numismaatikko ja kasvitieteilijä.
Alceniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Alcenius ja Helena Sofia Juvelius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1856. Alcenius toimi matematiikan ja luonnonhistorian kollegana Turun yläalkeiskoulussa 1859–1862, Kokkolan yläalkeiskoulussa 1862–1864, Vaasan yläalkeiskoulussa 1864–1875 sekä Korsholman maanviljelyskoulussa 1865–1879. Hän oli viimeksi Vaasan läänin maanviljelyseuran sihteerinä 1889–1899.
Alcenius kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Vaasan edustajana.
Alcenius oli naimisissa vuodesta 1860 Laura Ottiliana Ottelinin kanssa.
Mikronesianpunamesikko
Mikronesianpunamesikko (Myzomela rubratra) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Mikronesianpunamesikkoa tavataan Mikronesiassa, Palaussa ja Pohjois-Mariaaneilla. Lajin kokonaispopulaatioksi on arvioitu 850 000–900 000 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Lähiradio
Lähiradio (myös Helsingin Lähiradio) on pääkaupunkiseudulla toimiva, Kansan Radioliiton omistama, epäkaupallinen yhteisöradioasema. Asema sai radiotoiminnan mahdollistavan toimiluvan vuonna 1987 ja aloitti toimintansa 4. tammikuuta 1988. Alkuvuosien toimilupa oli epäkaupallinen, mutta valtioneuvoston toimesta se muuttui 1990-luvulla "kaupalliseksi toimiluvaksi". Lähiradio on kuitenkin jatkanut koko toimintansa ajan toimintaansa ei-kaupallisena. Asema lähettää eri yhteisöjen sille toimittamia ohjelmia sekä omatuotantoista sisältöä. Suurin osa Lähiradion varoista tulee asemalta ohjelma-aikaa hankkivilta järjestöiltä sekä muun muassa projektiluonteisista rahoituksista. Kanavan lähetystaajuus on 100,3 MHz. Lähiradio on yksi vanhimmista edelleen toimivista radioasemista Suomessa ja vanhin ns. paikallisradioasema. Lähiradion päätoimintakielenä on suomi ja lisäksi se lähettää säännöllisesti ohjelmia noin 10 eri kielellä, muun muassa kurdiksi, venäjäksi, somaliksi, kiinaksi, espanjaksi, arabiaksi, farsiksi sekä englanniksi. Lähiradiolla on kolme studiota ja ne sijaitsevat osoitteessa Hämeentie 32. Lähiradion päätoimittajana toimii Seppo Julin ja toimituskuntaan kuuluu noin viisikymmentä vapaaehtoistoimittajaa.
Ohjelmat
Lähiradion ohjelmia ovat muun muassa Viihteellä, Cuba Libre, Sporttitunti, Kaupunginosaradio, Rytmi & Sielu, Jazz & Etnoset, Vapaat Aallot, Mellunkylä -radio, kuunnelmasarja "Mummola" ja Café Tallinn.
Thomas Greiss
Thomas Greiss (s. 26. tammikuuta 1986 Füssen, Länsi-Saksa) on saksalainen entinen jääkiekkomaalivahti, joka edusti viimeisimpänä NHL:ssä pelaavaa Detroit Red Wingsia. San Jose Sharks varasi Greissin vuoden 2004 NHL:n varaustilaisuudessa kolmannella kierroksella varausvuorolla 94.
Varhainen ura DEL-liigassa
Kaudella 2003–2004 Greiss pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa Saksan DEL-liigan Kölner Haien maalilla. Hän pelasi Haien maalinsuulla vain yhden erän, mutta päästi kuitenkin 20 minuutin aikana neljä maalia. Kaudella 2004–2005 vastuuta Haiessa tuli jo kahdeksan ottelun verran. Nuori 18-vuotias Greiss kiitti luottamuksesta torjuen kiekot 93,6% varmuudella. Kaudella 2005–2006 Greiss oli seuran ykkösvahti. Hän pelasi 27 ottelua prosentilla 92,6%. San Jose Sharks varasi hänet vuonna 2006 NHL:ään varausvuorolla 94.
NHL-ura
Greiss avasi uransa Pohjois-Amerikassa kaudella 2006–2007 AHL:ssä, Sharksin farmiseuran Worcester Sharksin ykkösvahtina. Greiss pelasi 42 ottelua torjuntaprosentilla 91,2%. Greiss pelasi ensimmäiset NHL-pelinsä kaudella 2007–2008, torjuen San Josen Sharksin maalilla kolme ottelua, heikolla torjuntaprosentilla 86,0%. Kausi 2008–2009 sujui jälleen kokonaan farmissa. Kaudella 2009–2010 Greiss oli San Jose Sharksin kakkosvahti. Sharks kauppasi entisen kakkosvahtinsa Martin Bironin Philadelphiaan tehden näin tilaa Greissille. Kokenut venäläinen Jevgeni Nabokov kuitenkin hoiti pääasiallisesti torjuntatehtävät Sharksin maalilla, mutta Greiss pääsi maalinsuulle 16 ottelussa, joissa torjuntaprosentiksi tuli 91,2%. Kauden jälkeen Nabokov lähti KHL:ään, ja Sharks hankki kaudelle 2010–2011 maalivahdeikseen suomalaiset Antti Niemen Chicago Blackhawksista ja Antero Niittymäen Tampa Bay Lightningistä. Lisäksi organisaation maalivahteihin kuuluivat Harri Säteri, Alex Stalock, Tyson Sexsmith sekä Greiss. Sharksilla oli liikaa maalivahteja, joten GM Doug Wilson lainasi Greissin Ruotsin Elitserieniin Brynäsiin. Kausi Brynäsissä sujui hyvin ja Greiss palasi kaudeksi 2011–2012 Sharksin organisaatioon ja suoraan kakkosvahdiksi, Antti Niemen taakse. Niemi oli kuitenkin alkukaudesta loukkaantunut joten Greiss oli tuolloin Sharksin ykkösvahti, Harri Säterin istuessa Sharksin penkillä ja Niemen ollessa toipilaana. Greiss pelasi kaudella yhteensä 19 ottelua, torjuntaprosentilla 91,5 ja pelasi ajoittain paremmin kuin epävarma ykkösvahti Niemi.
Lokakuussa 2020 Greiss teki vapaana agenttina Detroit Red Wingsin kanssa kaksivuotisen sopimuksen jonka cap hit on 3,6 miljoonaa dollaria.
Työsulku ja paluu Saksaan
Kauden 2011–2012 jälkeen NHL:ää uhkasi työsulku ja lokakuussa 2012 se toteutui. Greiss siirtyi työsulun takia takaisin kotimaahansa Hannover Scorpionsin joukkueeseen. Greiss palasi kuitenkin San Joseen samantien kun työsulku päättyi sillä Greissin sopimus kattoi kauden 2012–2013 Sharksin kanssa. Heinäkuussa 2013 Greiss teki yksivuotisen sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa.
Maajoukkueura
Greiss edusti Saksan maajoukkuetta vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa, jossa hän oli 20-vuotiaana koko turnauksen nuorin maalivahti. Greiss oli kakkosvahti kokeneen Washington Capitalsissa pelanneen Olaf Kölzigin takana. Hän sai pelata Olympialaisissa yhden ottelun, jolloin hän päästi viisi maalia selkänsä taakse. Vuonna 2010 Vancouverin Olympialaisissa Greiss oli Saksan ykkösmaalivahti ja hän pelasi kahdessa Saksan alkulohko-ottelussa Ruotsia ja Valko-Venäjää vastaan, sekä yhden karsintasarja-ottelun. Alkulohko-ottelun Suomea vastaan Greiss huilasi Dimitri Pätzöldin ollessa torjuntavuorossa. Greissin torjuntaprosentti turnauksessa kolmessa ottelussa oli heikko 81,5%. Greiss edusti Saksaa myös jääkiekon MM-kilpailuissa vuonna 2017.
Emit
Kilpailukortti
thumb|Emit-leimasinkortin sisäinen rakenne. Piirikortti on toimivassa laitteessa upotettu massaan, jonka poistaminen on vaikeaa. Hienoimmissa kilpailukorttimalleissa on ratamestarin kortin tapaan näyttöruutu, josta näkee onko leimaus onnistunut ja rastin koodin.
Kauko Mäkinen
Kauko Kalle Mäkinen (20. heinäkuuta 1927 Tampere – 5. elokuuta 1968 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi yhdeksän maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952 ja Pariisin MM-kilpailuihin 1951.
Emit
Kilpailukortti
Kilpailukortti sisältää pariston, logiikan ja etälukuantennit. Paristo ei ole käyttäjän vaihdettavissa.
Lajisäännöt kieltävät avatun (käytännössä paristovaihdetun) kilpailukortin käytön kisoissa.
Kauko Mäkinen
Mäkinen edusti kotimaassa Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 39 ottelua vuosina 1947–1953 ja kokosi tehopisteet 7 + 6 = 13. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1950, 1951 ja 1952.
Myös Kauko Mäkisen veli Reino Mäkinen pelasi SM-sarjaa Ilveksessä.
Emit
Lähtöleimasin
Lähtöleimasin ei rakenteellisesti eroa väliaikaleimasimesta. Lähtöleimasin tunnetaan myös nimellä 0-leimasin. Lähtöleimasimessa tunnusomaista on kuitenkin se, että ne on varustettu vilkahtavalla ledillä, jonka avulla suunnistaja voi havaita nollautumisen tapahtuneen. Lähtöleimasinta ei voi käyttää väliaikaleimasimena eikä maalileimasimena. 0-leimasimen käytön jälkeen emitin sisäinen kello on aktiivisena noin 3600 sekuntia, ellei sitä käytetä leimauksen väliaikaleimasimilla.
Väliaikaleimasin
Väliaikaleimasin ei pysäytä emitin sisäistä kelloa vaan viestii kilpailukortille rastin koodin. Vanhan sukupolven leimasinlaitteissa (oranssi väri) on mahdollista välittää tieto rastilla käymisestä reaaliaikaisesti kilpailunseurantajärjestelmään erikoisvalmisteisella leimasinlaitteella, joka ulkoisesti vastaa lukuleimasinta. Tämä ei kuitenkaan pysäytä emitin sisäistä kelloa kesken suorituksen. Uuden sukupolven (keltaisista) leimasimista voidaan kaikista lukea väliaikatieto langattomasti käyttäen hyväksi valmistajan tarjoamaa väliaikarastijärjestelmää.
Maalileimasin
Maalileimasin on pääsääntöisesti koodiltansa 100.
Lukuleimasin
Lukuleimasimen käyttö pysäyttää kilpailukortin sisäisen kellon ja lataa tiedot joko sarja- tai usb-kaapelia pitkin tietokoneella käytettävään ohjelmistoon.
Ohjelmistoja
Suomessa käytössä olevia Emit-järjestelmän kanssa yhteensopivia tulospalveluohjelmistoja ovat muun muassa:
Käyttöperiaate
Ennen radalle lähtöä suunnistajan mukana olevan Emit-kilpailukortin edellisen käyttökerran tiedot tyhjennetään lähtöleimasimessa. Kortin sisäinen kello nollataan ja kello lähtee käyntiin, kun kortti nostetaan lähtöleimasimesta. Kun suunnistaja rastilla käydessään leimaa korttinsa Emit-leimasimella, rekisteröi kortti rastin koodin ja kortin sisäisen kellon ajan. Kilpailukortin pohjassa olevaan pahviin tulee leimasimessa olevasta piikistä varmistusmerkintä, jota käytetään, jos sähköinen leimaus ei ole onnistunut.
Kilpailun jälkeen kilpailukortilla olevat leimausten aikatiedot siirretään lukuleimasimen avulla tulospalvelujärjestelmään. Leimausajoista lasketut rastiväliajat julkistetaan tavallisesti osana kilpailujen tuloksia. Kilpailupaikalla voidaan väliajat tulostaa paperiliuskalle leimausten purkulaitteella.
Järjestelmässä voi olla myös väliaikarasteja ("online-rasteja"), jotka lähettävät sähköisesti tiedon tuloslaskentaan rastilla käymisestä. Näin saadaan väliaikatietoja kilpailusta sen aikana. Paitsi kuulutuksen apuna tietoa voidaan käyttää viestikilpailussa seuraavan kilpailijan valmistautumiseen.
Johanna Freundlich
Johanna Rebecca Freundlich (s. 16. syyskuuta 1977 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on opiskellut ohjaajantyötä paitsi Teatterikorkeakoulussa myös New Yorkin yliopiston Tisch School of the Arts -koulussa. Lisäksi hän on opiskellut Helsingin yliopistossa kieliä ja kirjallisuutta.
Freundlich on ohjannut sekä näytelmiä että oopperaa. Hänen Tampereen teatterikesän ohjelmistoon vuonna 2011 ohjaamansa Tony Kushnerin näytelmä Angels in America sai Vivica Bandlerin perustaman Vivicas vänner – Vivican ystävät -säätiön Ester-palkinnon.
Punarintamesikko
Punarintamesikko (Myzomela sclateri) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punarintamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Henryk Apostel
Henryk Paweł Apostel (s. 29. tammikuuta 1941) on puolalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana
Apostel aloitti pelaajauransa Polonia Bytomin hyökkääjänä 1959. Hän oli mukana joukkueen kultavuosien ryhmässä, joka juhli Puolan mestaruutta hopeakauden jälkeen 1961/62. Apostel siirtyi menestyskauden jälkeen Legia Varsovaan, jonka paidassa pääsi lähelle mestaruutta 1968. Palkintokaappi täydentyi kuitenkin kahdella Puolan cupin mestaruudella. Lisäksi Apostel oli Legian kanssa Cup-voittajien Cupissa puolivälierissä 1965.
Kaudeksi 1969 Apostel siirtyi pieneen Orły Chicagoon, josta palasi seuraavana vuonna Legia Varsovaan voittamaan Puolan mestaruutta. Uransa lopun Apostel pelasi Orłyssä, Śląsk Wrocławissa ja Polonia Varsovassa. Hän lopetti pelaajauransa 35-vuotiaana 1976.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Apostel siirtyi valmennuspuolelle. Hän aloitti valmentamisen jo pelaajauransa loppuvaiheessa 1974 MKS Pogoń Siedlcessä ja siirtyi 1977 Puolan jalkapalloliiton palvelukseen alle 18-vuotiaiden maajoukkuevalmentajaksi. Hän toimi nuorisovalmentajana 1980-luvulle saakka ja johdatti alle 18-vuotiaat EM-hopealle 1981 sekä alle 21-vuotiaat EM-puolivälieriin 1984. Tämän menestyksen jälkeen hän palasi entiseen seuraansa Śląsk Wrocławiin, jonka johdatti kaudella 1986/87 Puolan cupin sekä supercupin mestariksi.
Jätettyään Śląsk Wrocławin 1988 Apostel toimi lyhyen aikaa KKS Lech Poznańin ja Orły Chicagon päävalmentajana. Vuonna 1991 hän palasi Lech Poznańin peräsimeen ja luotsasi seuran kahteen peräkkäiseen Puolan mestaruuteen. Mestaruuskautensa jälkeen Apostel toimi hetken aikaa KS Górnik Zabrzen päävalmentajana, kunnes tuli 1994 valituksi Puolan maajoukkueen peräsimeen. Menestys jäi kuitenkin vaisuksi ja Puolan jäätyä rannalle EM-kisoista 1996 Apostel sai lähteä.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Apostel toimi Wisła Krakovan, KS Górnik Zabrzen ja KSZO Ostrowiec Świętokrzyskin päävalmentajana, mutta menestys jäi vaatimattomaksi.
Fedde le Grand
Fedde le Grand (s. 7. syyskuuta 1977 Utrecht, Alankomaat) on alankomaalainen house -tuottaja ja DJ. Hänen kappaleensa "Put Your Hands Up 4 Detroit" nousi vuonna 2006 monen Euroopan maan singelistoille.
Billy Lynn’s Long Halftime Walk
Billy Lynn’s Long Halftime Walk on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut sotadraamaelokuva, jonka on ohjannut Ang Lee. Se perustuu Ben Fountainin samannimiseen romaaniin vuodelta 2012. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kristen Stewart, Chris Tucker, Garrett Hedlund, Vin Diesel, Steve Martin ja Joe Alwyn.
Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran New Yorkin elokuvajuhlilla 14. lokakuuta 2016. Yhdysvalloissa elokuvateatterilevitys alkoi 11. marraskuuta 2016. Suomessa elokuvaa ei levitetty ollenkaan.
Billy Lynn’s Long Halftime Walk kuvattiin 4K-resoluutiolla, kolmiulotteisena ja tavalliseen elokuvaan verrattuna viisinkertaisella 120 fps kuvataajuudella. Se oli historian ensimmäinen 120 kuvan taajuudella kuvattu elokuva. Elokuvan julkaisun aikaan Yhdysvalloissa oli vain kaksi teatteria, jotka pystyivät esittämään elokuvan täydellä laadulla.
Elokuva jäi vaille kriitikoiden arvostusta. Se tuotti 40 miljoonan budjetilla 31 miljoonan lipputulot.
Blu-ray-kotivideojulkaisulla elokuva on katsottavissa joko taajuudella 60 kuvaa sekunnissa, 2160p resoluutiolla ja kaksiulotteisena – tai normaalilla 24 kuvan taajuudella, 1080p-resoluutiolla ja kolmiulotteisena.
Mustamesikko
Mustamesikko (Myzomela pammelaena) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Mustamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu melko yleisestä runsaslukuiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Blaster Master 2
Blaster Master 2 on Sunsoftin julkaisema ja Software Creations Ltd.:n kehittämä ammuntapeli Sega Mega Drivelle. Peli on kuuluu Blaster Master -sarjaan.
Pelaaminen
thumb|left|200px|Ehostettu SOPHIA-tankki vuorilla. Pelissä sivupersoonasta kuvattu tasohyppelyosuus on enimmillään kuin aikaisemmissa peleissä. Myös Jasonin sisätiloissa käymät taistelut ovat kuvattu sivusta päin ja näissä Jason voi ampua aseellaan mihin suuntaan tahansa. Ainoastaan tasojen välissä tapahtuvat tunnelikohtaukset, joissa käytetään ainoastaan SOPHIA:a, on kuvattu ylhäältä päin.
Pelissä on paljon uudistuksia aiempiin osiin verrattuna. Jokaisessa tasossa (lukuun ottamatta viimeistä) on peräti kaksi vastustajaa, jotka on hoidettava, ennen kuin seuraavaan tasoon voi lähteä. Pelissä on myös enemmän uusia hankittavia lisätarvikkeita, joista tunnetuimmat ovat Tankkiin kytkettävä jättiläispora ja Jasonin suihkureppu.
Eksekvatuuri
Toiseksi eksekvatuuri merkitsee diplomatiassa konsulaatin päällikön (konsulin) toimilupaa. Päällikkö saa nimittämisensä yhteydessä tulevan asemamaansa hallitukselle osoitetun valtakirjan. Jos asemamaan hallitus hyväksyy sen, hallitus myöntää konsulille eksekvatuurin, minkä jälkeen konsuli voi aloittaa toimensa hoitamisen.
Kolmanneksi eksekvatuuriksi nimitetään sitä asemamaan hallituksen antamaa asiakirjaa eli konsulintoimen vahvistuskirjaa, jolla toimilupa myönnetään.
Kun päivä painuu levolle
Kun päivä painuu levolle, myös Te lucis ante terminum, on breviariumissa rukoushetkeen päivän päättyessä liittyvä vanha latinankielinen hymni. Sen vaihtoehtona on Christe qui lux es et dies (Oi Kristus, kirkas aamunkoi, VK 550).
Hymniin on vanhastaan useita sävelmiä kirkkovuoden eri aikoja varten.
Walter Buczynski
Walter Joseph Buczynski (s. 17. joulukuuta 1933 Toronto) on kanadalainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa Earle Mossin ja sävellystä Godfrey Ridout'n johdolla. Hän sai opetusta myös muiden muassa Darius Milhaud'lta, Rosina Lhévinneltä ja Nadia Boulangerilta. Hän itse opetti The Royal Conservatory of Musicissa ja Toronton yliopistossa.
Pianosolistina Buczynski debytoi vuonna 1955 Toronton sinfoniaorkesterin kanssa soittamalla Frédéric Chopinin f-mollikonserton. Hänen uransa pianistina vei hänet New Yorkiin, Pariisiin, Varsovaan ja moniin kanadalaiskaupunkeihin. Hän esitti muiden säveltäjien teosten ohessa myös omaa tuotantoaan. Vuoden 1977 jälkeen hän on keskittynyt pikemminkin säveltämiseen ja opetustyöhönsä kuin pianonsoittoon. Häneltä ovat tilanneet teoksia muiden muassa Antonín Kubálek (Pianokonsertto, Pianosonaatti nro 3), William Aide, Joseph Macerollo ja Purcell-jousikvartetti (kvartetot nro 3 ja 4, pianokvintetto).
Buczynski jäi eläkkeelle opetustyöstä Toronton yliopistossa vuonna 1999.
Henrik Horn
Henrik Horn voi tarkoittaa jotain seuraavista suomalais-ruotsalaisen Horn-suvun aatelisista:
Bougainvillenpunamesikko
Bougainvillenpunamesikko (Myzomela lafargei) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Bougainvillenpunamesikkoa tavataan Papua-Uudessa-Guineassa ja Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu melko yleisestä yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nokia 6085
Nokia 6085 on Nokian syyskuussa 2006 julkaisema matkapuhelin.
Harry Freedman
Harry Freedman (5. huhtikuuta 1922 Lodz, Puola – 16. syyskuuta 2005 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä ja englannintorvensoittaja. Hän oli yksi ensimmäisistä kansallisesti tunnetuista lähes kokonaan Kanadassa kouluttautuneista säveltäjistä. Hänen opettajiensa joukossa oli vuosina 1945–1951 John Weinzweig. Freedman soitti Toronton sinfoniaorkesterissa englannintorvea vuosina 1946–1971. Vuonna 1971 hänet nimitettiin orkesterin ensimmäiseksi nimikkosäveltäjäksi; tämän jälkeen hän omisti suurimman osan ajastaan säveltämiselle.
Weinzweigin vaikutus Freedmanin tuotantoon näkyy kaksitoistasäveljärjestelmän soveltamisessa. Tiukasti dodekafoninen on The Tokaido (1964) kamarikokoonpanolle ja vapaammin Tangents (1967) orkesterille. Useisiin sävellyksiin Freedman haki inspiraationsa kanadalaisista maalauksista. Arvostelumenestystä Freedman saavutti ensimmäistä kertaa ensimmäisellä sinfoniallaan, joka kantaesitettiin vuonna 1961. Canadian Music Council nimesi Freedmanin vuonna 1980 "vuoden säveltäjäksi". Myöhempiin Freedmanin teoksiin lukeutuvat Touchings (1989), jonka tilasi NEXUS-lyömäsoitinyhtye, ja Town (1991), orkestraalinen tribuutti taidemaalari Harold Townille. Hän sävelsi myös teatteria, televisiota ja elokuvaa varten. Baletin parissa hän teki yhteistyötä Brian Macdonaldin kanssa.
Freedman ylennettiin Kanadan ritarikuntaan vuonna 1984.
Mari Strachan
Mari Strachan on walesilainen kirjailija. Hänen romaaninsa Hiljaisuus soi h-mollissa ilmestyi 2009.
HMS Haydon
Valmistus
Alus tilattiin 23. elokuuta 1940 työnumerolla J4299 osana vuoden 1940 hätäohjelmaa Vickers Armstrongilta Wallsendistä Newcastle on Tynestä, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1941. Alus laskettiin vesille 2. huhtikuuta 1942, jolloin se nimettiin Northumberlandissa pidetyn ketunmetsästyksen mukaan. Alus valmistui 24. lokakuuta.
Palvelus
Lokakuussa 1941 alus määrättiin 5. hävittäjälaivueeseen, johon se liittyi koeajojen, varustamisen ja Scapa Flowssa pidetyn koulutuksen päätyttyä. Alus liittyi 18. joulukuuta Clydessä saattueen WS25 avomerisuojaukseen HMS Badsworthin, HMS Wolverinen, HMS Quilliamin, HMS Rockwoodin sekä apuristeilijöiden HMS Carnarvon Castlen ja HMS Cheshiren kanssa. Alus erkani 24. joulukuuta saattueesta Badsworthin ja Wolverinen kanssa matkatakseen Gibraltarille laivueeseensa.
Vuoden 1943 alusta Haydon suojasi saattueita läntisellä Välimerellä. Alus liittyi 9. helmikuuta Yhdysvalloista saapuneeseen saattueeseen UGS5 Yhdysvaltain laivaston sukellusveneentorjunta-alusten PC471 ja PC474 kanssa. Alus siirrettiin maaliskuussa Algeriin sijoitettuun 22. hävittäjälaivueeseen suojaamaan rannikkosaattueita sekä tukemaan maavoimien operaatioita. Alus suojasi saattuetta KMS15/UGS8, joka joutui 13. toukokuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-616 hyökkäyksen kohteeksi Gibraltarin ja Oranin välillä. Alus hyökkäsi tuloksetta muiden paikalla olleiden alusten kanssa sukellusveneen kimppuun onnistuen väistämään sukellusveneen laukaisemat torpedot.
Risto Rikala
Risto Rikala (s. 1979 Kotka) on suomalainen rumpali, joka on soittanut useissa kokoonpanoissa, kuten Jenni Vartiainen, Ellinoora, Redrama, Erin, Kwan, Elastinen, Kaija Koo, Laura Voutilainen ja Ben Granfelt Band. Rikala on ollut Jenni Vartiaisen rumpali vuodesta 2007. Hän on opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Vuonna 2018 hän soitti Vain Elämää tv-ohjelman 9. tuotantokaudella. Hän on tohtori Kalle Rikalan pojanpojan poika. Rikala on absolutisti ja kasvissyöjä.
HMS Haydon
Palvelus
Kesäkuussa alus siirrettiin Oraniin sijoitettuun 59. hävittäjäviirikköön, jonka mukana alus määrättiin Sisilian maihinnousuun. Alus sijoitettiin saattajaryhmä S:ään suojaamaan saattueita, tukemaan maajoukkoja sekä partiotehtäviin. Alus siirtyi Algeriin suojatakseen sillanpäähän saattueen KMS18. Alus lähti 5. heinäkuuta saattueen mukana Algerista. Se erkani 8. heinäkuuta saattueesta tankatakseen, minkä jälkeen se palasi saattueen suojaksi. Saavuttuaan 10. heinäkuuta sillanpäähän alus siirtyi tulitukitehtävään.
Risto Rikala
Kwanin lisäksi Risto on vaikuttanut muusikkona myös joidenkien artistien kuten Jenni Vartiaisen ja Samae Koskisen julkaisuissa sekä Uuden edessä-hyväntekeväisyyskappaleen taustalla.
HMS Haydon
Palvelus
Syyskuussa alus siirrettiin Algeriin sijoitettuun saattajaryhmä 50:een, jonka mukana se määrättiin tukemaan Italiaan tehtävää maihinnousua. Alus suojasi lentotukialusryhmää, kunnes se siirrettiin lokakuussa itäiselle Välimerelle tukemaan Italian antauduttua Egeanmeren saarten haltuunottoa. Alus siirrettiin joulukuussa Maltalle saattueiden suojaamistehtäviin. Tammikuussa 1944 alus liittyi Maltalla 18. hävittäjälaivueeseen suojaamaan keskisen Välimeren saattueita sekä torjumaan sukellusveneitä, kunnes se heinäkuussa määrättiin tukemaan Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa Etelä-Ranskan maihinnousua. Elokuussa alus suojasi täydennyssaattueita, kunnes se vapautettiin operaatiosta. Alus palasi laivueeseensa ja Kuninkaallisen laivaston alaisuuteen. Alus jatkoi laivueen mukana saattueiden suojaamista keskisellä Välimerellä, kunnes se määrättiin syyskuussa palaamaan kotimaahan.
Lokakuussa alus aloitti kotimatkansa liittyäkseen Sheernessissä 21. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se aloittaisi Pohjanmeren ja Kanaalin saattueiden suojaamisen. Alus suojasi laivueen mukana saattueita, joiden määrä alueella lisääntyi Atlantin saattueiden kulkiessa ilmauhan poistuttua Kanaalin kautta. Alus määrättiin toukokuussa 1945 Itäiseen laivastoon Maltalla tehtävän huollon jälkeen. Alus siirrettiin Maltalla kesäkuussa telakalle, mistä se palasi elokuussa aloittaen valmistautumisen siirtoon.
Japanin antauduttua alus pysyi Välimerellä liitettynä 3. hävittäjälaivueeseen. Alus palveli Maltalla heinäkuuhun 1947, jolloin se vaurioitui pahoin aluksella syttyneessä tulipalossa. Korjausten jälkeen alus poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin Chathamissa reserviin vuoden 1947 lopulla. Alus makasi Sheernessissä seuraavan vuoden ennen siirtoaan Hartlepooliin, jossa aluksen sotamateriaali varastoitiin. Alus siijoitettiin maaliskuussa 1958 poistolistalle ja se myytiin 17. toukokuuta BISCOlle, joka siirsi aluksen romuttamisen Clayton and Davielle. Alus hinattiin 18. toukokuuta Dunston-on-Tyneen romutettavaksi.
Pekka Myllylä
Pekka Aleksander Myllylä (s. 7. heinäkuuta 1932 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi viisi maaottelua Suomen maajoukkueessa ja osallistui Oslon olympialaisiin 1952. Myllylä edusti kotimaassa Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa 53 ottelua vuosina 1950–1958 ja voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1951, 1952 ja 1957.
Salomoninmesikko
Salomoninmesikko (Myzomela eichhorni) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Salomoninmesikkoa tavataan Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleisestä melko yleiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tsapitsolaami
Tsapitsolaami on pyridodiatsepiineihin kuuluva lääkeaine, joka on sukua pyridotriatsolodiatsepiiniryhmän bentsodiatsepiineille. Sillä on oletettavasti sedatiivinen ja ahdistusta poistava vaikutus, kuten tyypillisesti bentsodiatsepiineilla.
Tsapitsolaami on Suomessa luokiteltu huumausaineeksi.
Luettelo Vartiokylän ja Myllypuron peruspiirien suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Vartiokylän ja Myllypuron peruspiirien suojelluista rakennuksista. Vartiokylän peruspiiriin kuuluu osa-alueina Vartioharju, Puotila, Puotinharju, Marjaniemi, Roihupelto ja Itäkeskus.
Selma Schaeffer
Selma Schaeffer (8. kesäkuuta 1836 Kuolemajärvi – 30. syyskuuta 1918) oli suomalainen taidemaalari.
Selma Schaeffer opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä ja Turussa sekä Ferdinand Fagerlinin johdolla Düsseldorfissa 1869–1870 ja Charles Joshua Chaplinin johdolla Pariisissa 1874. Hän toimi piirustuksen ja kielten opettajana.
Elina Hiltunen
Elina Hiltunen (s. 15. maaliskuuta 1971 Espoo ) on suomalainen tulevaisuudentutkija, tietokirjailija ja yrittäjä. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden tohtori ja diplomi-insinööri.
Ura
Hiltunen on valmistunut diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta pääaineenaan kemia. International design business management (IDBM) -opinnoissaan hän keskittyi yrityskuvan suunnitteluun ja johtamiseen. Myöhemmin Hiltunen jatkoi opiskelua Tulevaisuuden tutkimuskeskuksessa. Vuonna 2010 hän väitteli kauppatieteen tohtoriksi Aalto-yliopistossa. Hänen väitöskirjansa käsitteli heikkojen signaalien määrittelyä ja tunnistamista ja sitä, miten yritykset ja organisaatiot voivat käyttää niitä työkaluinaan. Heikkojen signaaleja Hiltunen tallentaa Instagram-tililleen Futureweaksignals. Parhaillaan Hiltunen tekee toista väitöskirjaansa Maanpuolustuskorkeakouluun.
Hiltunen on ollut asiantuntijana Nokian strategiaosastolla, Finprossa ja Tulevaisuuden tutkimuskeskuksessa. Vuonna 2007 perustamansa yrityksen kautta Hiltunen luennoi ja auttaa yrityksiä tulevaisuuden ennakoinnissa. Vuonna 2014 Hiltunen oli mukana järjestämässä kansainvälistä tulevaisuuskonferenssia, Future Infiniteä.
Hiltunen työskentelee yrittäjänä What's Next Consulting Oy:ssä. Vuonna 2021 hän perusti oman kustantamon, Saageli kustannuksen, jonka kautta hän julkaisee kirjojaan.
Hiltunen mediassa
Hiltunen on ollut vakituisena asiantuntijavieraana Ylen Prisma-ohjelmassa. Hän on myös vakiovieraana Yle aamun jälkikaronkassa.
Hiltunen on myös toiminut kolumnistina useissa suomalaisissa aikakauslehdessä kuten Finnairin Blue Wings -lehdessä, Mikrobitissä , Talouselämässä , Tekniikan Maailmassa , Yhteishyvässä sekä Ylellä.
Hiltunen on ollut Futures Takes - ja Journal of Futures Studies -lehtien toimituskunnassa.
Teokset
Tulevaisuuden tutkimusta käsittelevien tietokirjojen ohella Hiltunen on julkaissut ohjekirjoja amigurumien, virkattujen tai neulottujen pehmoeläinten, tekemiseen sekä ohjelmointioppaita lapsille.
Yksityiselämä
Hiltunen on naimisissa tekniikan tohtori Kari Hiltusen kanssa. Hiltunen on perustanut Tiedettä tytöille -hankkeen.
Malaitanpunamesikko
Malaitanpunamesikko (Myzomela malaitae) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Malaitanpunamesikkoa tavataan Malaitan saarella Salomonsaarilla. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sitä tavataan vain yhdellä saarella, jossa se on harvinainen.
Robert Lindstedt
Robert Lindstedt (s. 19. maaliskuuta 1977 Sundbyberg) on ruotsalainen tennispelaaja. Hän on erikoistunut nelinpeliin. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla nelinpelissä sijalle viisi elokuussa 2012. Hän on voittanut kuusitoista ATP-nelinpeliturnausta. Davis Cupissa hän on edustanut Ruotsia kymmenessä maaottelussa vuosina 2007–2012.
Gourma-Rharousin piiri
Gourma-Rharousin piiri on paikallishalintoalue Timbuktun alueella Malissa. Sen hallinnollinen keskus on Rharous. Piirin pinta-ala on 45 000 neliökilometriä. Asukkaita on 111 000 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Maantiede ja ilmasto
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 200–400 millimetriä. Luonnonalueita ovat Nigerjoen laakso pohjoisessa, Nigerin tulvajärvien alue ja Gourma. Seudulla sijaitsee norsujen suojelualue.
Hallinnollinen jako ja asutus
Timbuktun alueen perustamiseen saakka vuonna 1977 Gourma-Rharousin piiri oli osa Gaon aluetta. Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Bambara Maoudé, Banikane, Gossi, Hamzakoma, Haribomo, Inadiatafane, Ouinerden, Rharous ja Séréré. Kyliä on 44 ja nomadiryhmiä 173.
Asukkaat ovat etupäässä tuaregeja, fulbeja, songhaita, bozoja ja maureja.
Liikenne ja elinkeinot
Tärkein liikenneväylä on Sévarén ja Gaon välinen maantie RN16. Piirin sisäistä tieverkkoa ei ole käytännössä lainkaan.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti, käsityöammatit ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, lehmänpapu ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja.
Palvelut
Piirissä ei ole keskikouluja tai ammattikouluja. Terveyspalvelut käsittävät poliklinikan, lääkärinvastaanoton, varuskuntasairaalan ja 16 kunnallista terveyskeskusta (vuonna 2011). Puhtaan juomaveden piirissä on 57 % väestöstä. Sähköverkkoa ei ole.
Guadalcanalinpunamesikko
Guadalcanalinpunamesikko (Myzomela melanocephala) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Dan Vadis
Dan Vadis (Costantin Daniel Vafiadis, 3. tammikuuta 1938 Shanghai – 11. kesäkuuta 1987 Lancaster, Ohio) oli kreikkalaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Guadalcanalinpunamesikko
Levinneisyys
Guadalcanalinpunamesikkoa tavataan Salomonsaarilla. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Dan Vadis
Kehonrakennusta harrastanut Vadis palveli jonkin aikaa Yhdysvaltojen laivastossa ja osallistui Mae Westin voimamiesnäytöksiin. 1960-luvun alussa hän näytteli päärooleja italialaisissa mytologisaiheisissa peplum- ja gladiaattorielokuvissa kuten Ercole l’invincibile (”Voittamaton Herkules”, 1963), I dieci gladiatori (”Kymmenen gladiaattoria”, 1963), Il trionfo di Ercole (”Herkuleen voitto”, 1964) ja Gli invincibili dieci gladiatori (”Kymmenen voittamatonta gladiaattoria”, 1964). Vuosikymmennen puolivälin jälkeen Vadis siirtyi esittämään spagettiwesternien roistoja. Myöhemmin hän työskenteli Yhdysvalloissa osallistuen muutamiin Clint Eastwood -elokuviin. Vadisin viimeiseksi filmiksi jäi Bruno Mattein ohjaama Seitsemän raivoisaa gladiaattoria vuonna 1983.
Igor Larionov
Igor Nikolajevitš Larionov (, s. 3. joulukuuta 1960 Voskresensk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän oli Neuvostoliiton maajoukkueessa kuuluisan Krutov–Larionov–Makarov-ketjun ("KLM-ketju") keskushyökkääjä. Yhdessä pitkäaikaisten puolustajiensa (Fetisov ja Kasatonov) kanssa ketju muodosti Neuvostoliiton maajoukkueeseen niin sanotun superviisikon (Punakoneen), joka hallitsi jääkiekon arvoturnauksia 1980-luvulla.
Saavutukset
Larionov edusti Himik Voskresenskia vuosina 1977–1981, jonka jälkeen siirtyi pelaamaan Moskovan TsSKA:aan. Hän on voittanut kaksi nuorten maailmanmestaruutta, vuosina 1979 ja 1980. Olympialaisissa Larionov on saavuttanut kaksi kultaa (1984, 1988) ja yhden pronssimitalin (2002). Hän on voittanut jääkiekon maailmanmestaruuden neljä kertaa: vuosina 1982, 1983, 1986 ja 1989 sekä Kanada Cupin vuonna 1981. Lisäksi hän on voittanut Stanley Cupin kolmesti Detroitissa (1997, 1998 ja 2002). Larionov kuuluukin niihin harvoihin kiekkoilijoihin, jotka ovat voittaneet sekä maailmanmestaruuden, olympiakullan että Stanley Cupin. Lisäksi hän on voittanut myös Kanada Cupin (nykyisin maailmancup).
Ammattilaisura NHL:ssä
Larionov pelasi kaikkiaan 921 NHL-ottelua seuroinaan Vancouver Canucks (1989–1992), San Jose Sharks (1993–1995), Detroit Red Wings (1995–2000, 2000–2003), Florida Panthers (2000) ja New Jersey Devils (2003–2004). Hänen NHL-uransa kohokohta oli Stanley Cupin kolmas loppuottelu vuonna 2002, jolloin hän teki kaksi Detroitin kolmesta maalista Carolina Hurricanesia vastaan. Maaleista jälkimmäinen ratkaisi maraton-ottelun kolmannessa jatkoerässä. Samalla Larionovista tuli vanhin Stanley Cupin finaaleissa maalin tehnyt pelaaja.
Pelaajana
Larionov oli taitava syöttelijä ja pelinrakentaja. Hänen lempinimensä olikin "Professori", ja häntä kutsuttiin kuuluisan kanadalaisen kollegansa mukaan myös "Euroopan Gretzkyksi". Larionov pelasi yleensä numerolla 8, mutta Neuvostoliiton maajoukkueessa hänen pelinumeronsa oli 11.
Muuta
Larionovin NHL-uraa edelsi julkinen riita maajoukkueen valmentajan Viktor Tihonovin kanssa. Tihonov ei halunnut päästää pelaajiaan NHL:ään ja rajoitti muutenkin heidän henkilökohtaista vapauttaan. Riidan aikana Larionov joutui Länsimaihin loikkaamisen uhan vuoksi sivuun maajoukkueesta. Riita oli kuitenkin osaltaan avaamassa neuvostokiekkoilijoiden tietä ammattilaisliigoihin.
Loikkauksen ajankohtaan liittyvä mielenkiintoinen kuriositeetti on, että HIFK:n silloisella toimitusjohtajalla Frank Mobergilla oli kassakaapissaan sopimus Igor Larionovin kanssa. Esteitä hänen uralleen ei kuitenkaan tahdottu laittaa oikeusteitse.
Larionovin poika Igor Larionov Jr. pelaa KHL-liigaa Kunlun Red Starin joukkueessa.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten kolmiloikka
Miesten kolmiloikka kesäolympialaisissa 1896 käytiin 6. huhtikuuta. Kilpailussa oli vain yksi kierros ja pisimmälle hypänneestä James Connollystä tuli ensimmäinen nykyaikaisten olympialaisten olympiavoittaja. Edelliset antiikin ajan Olympian kisat oli käyty viimeisen kerran tiettävästi noin 1500 vuotta aiemmin.
Tulokset
thumb|200px|[[James Connolly (yleisurheilija)|James Connolly voitti kolmiloikan olympiakultaa Ateenassa 1896. Samalla hänestä tuli ensimmäinen nykyaikaisten olympialaisten olympiavoittaja.]]
Salamapoika
Salamapoika, tunnetaan myös nimellä Garth Ranzz on DC Comicsin julkaisuissa esiintyvä sarjakuvahahmo ja supersankari, jonka loivat Otto Binder ja Al Plastino. Salamapoika teki ensiesiintymisensä Adventure Comics -lehden numerossa 247 vuonna 1958. Salamapoika kykenee tuottamaan sähköä, mitä hän käyttää avukseen taistellessaan pahuutta vastaan. Lisäksi hän on yksi Avaruussankarien legioonan alkuperäisistä perustajajäsenistä.
Sarjakuvissa
Garth Ranzz syntyi toisena kolmen lapsen perheeseen Winath-nimisellä planeetalla. 14-vuotiaana Garth ja veljensä Mekt sekä kaksoissiskonsa Ayla viettivät aikaansa bileissä toisella planeetalla. Paluumatkallaan heidän alukseensa iski vika, joka pakotti heidät tekemään hätälaskun Korbal-planeetalle. Kolmikko huomasi lopulta, että heidän aluksestaan oli loppunut virta. Garth onnistui houkuttelemaan lauman salamapetoja, joiden hän toivoi käyttävän salamoita saadakseen alukseen lisää virtaa. Eläinten energiapurkaukset kuitenkin iskivät aluksen sijasta lapsiin, minkä seurauksena kaikki kolme saivat samat voimat, joita kyseiset eläimet pitivät hallussaan. Garth, Mekt ja Ayla käyttivät saamiaan voimiaan lataamaan aluksen puuttuvan virran, jotta he voisivat palata kotiplaneetalleen.
Muutama vuosi myöhemmin tapahtuneesta Mekt katosi salaperäisesti galaksin alamaailmaan, minkä seurauksena Garth lähti etsimään veljeään. Hän nousi alukseen joka oli matkalla maaplaneetalle, jonka matkan aikana hän tapasi Rokk Krinnin ja Imra Ardeenin. Aluksessa oli mukana myös varakas tehtailija RJ Brande, joka väitti olevansa galaksin kolmanneksi rikkain mies. Aluksen saavuttua maaplaneetalle eräs salamurhaaja yritti murhata Branden, mutta Garth, Rokk ja Imra käyttivät erikoisvoimiaan suojellakseen varakasta miestä. Brande oli niin vakuuttunut teinien rohkeudesta, että hän teki vetoomuksen Yhdistyneille planeetoille perustaakseen Avaruussankarien legioonan. Ryhmän muodostuttua kolmen sankarin kesken he värväsivät lisää jäseniä vasta perustettuun ryhmäänsä, kuten Aavetyttö, Brainiac 5, Kamelionttipoika ja Terästyttö. Ryhmän ensimmäisiä tehtäviä oli matkustaa ajassa taaksepäin 1900-luvulle, jossa he tapasivat legendaarisen sankarin, Teräspojan, ja myöhemmin kutsuivat sankarin liittymään Avaruussankarien legioonaan.
Muissa medioissa
thumb|200px|Salamapoika Legion of Super Heroes sarjan toisella tuotantokaudella.
Ber
Berin kunta rajoittuu pohjoisessa Kidalin ja idässä Gaon alueisiin, etelässä Gourma-Rharousin piiriin ja Timbuktun alueen Lafian kuntaan sekä lännessä Bourem-Inalyn ja Salamin kuntiin. Kuntaan kuuluu Berin kylä ja 35 paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat tuaregeja ja maureja.
Martin Solveig
Martin Solveig (oikealta nimeltään Martin Laurent Picandet, s. 22. syyskuuta 1976 Pariisi, Ranska) on ranskalainen house-tuottaja ja DJ.
Ber
Seudun pääelinkeinot ovat karjanhoito ja maanviljely. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, kamelit, aasit ja naudat. Tärkein viljelykasvi on riisi. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Martin Solveig
Hänen läpimurtokappaleensa on vuonna 2010 julkaistu "Hello", joka nousi singlelistan ykköseksi Belgiassa, Alankomaissa ja Itävallassa. Kappaleella vierailee kanadalainen synthpop-yhtye Dragonette. Solveig oli myös mukana tuottamassa Madonnan MDNA-albumia.
Heikki Paaer
Heikki Kustaa Paaer (12. syyskuuta 1925 Helsinki – 4. tammikuuta 1969) oli suomalainen graafikko ja kuvittaja. Hän opiskeli Suomen taideakatemiassa. Paaer suunnitteli myös kuntien vaakunoita (Keikyä, Kesälahti, Pyhäselkä, Savukoski ja Suomusjärvi). Hänen isänsä oli taiteilija Germund Paaer.
HMS Holcombe
HMS Holcombe (viirinumero L56) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin III saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 23. elokuuta 1940 työnumerolla J1489 osana vuoden 1940 hätäohjelmaa Alexander Stephen and Sonsilta Govanista, missä köli laskettiin 3. huhtikuuta 1941. Alus laskettiin vesille 14. huhtikuuta 1942 ja valmistui 19. syyskuuta.
Palvelus
Syyskuussa alus siirrettiin koeajojen ja varustamisen päätyttyä Scapa Flow'hun, jossa se oli koulutettavana Kotilaivastossa. Koulutuksen aikana alus määrättiin Välimerelle. Se liittyi 30. lokakuuta Liverpoolissa HMS Offan, HMS Onslowin, HMS Oribin ja HMS Rotherhamin kanssa saattueen WS24 paikallissuojaksi matkattaessa luoteisen alueen läpi. Alus erkani 3. marraskuuta saattueesta varsinaisen suojueen saavuttua, minkä jälkeen se matkasi Freetowniin saattuepalvelukseen.
Alus jatkoi matkaansa 26. tammikuuta 1943 suojaten lentotukialus HMS Illustriousia, joka oli palaamassa Intian valtamereltä kotimaahan huoltoon. Alus liittyi helmikuussa Gibraltarille sijoitettuun 59. hävittäjäviirikköön saattueiden suojaksi ja meriliikenteen valvontaan läntisellä Välimerellä. Alus suojasi maaliskuussa saattueen KMF10A Algeriin ja huhtikuussa saattueita UGS8 sekä KMF15.
Alus määrättiin toukokuussa Sisilian maihinnousuun. Alus liitettiin heinäkuussa itäiseen tukiryhmään suojaamaan saattueita Sisiliaan, minkä vuoksi se siirtyi Bizertaan. Alus suojasi 7. heinäkuuta saattajaryhmä T:n mukana saattuetta KMS18. Seuraavana päivänä se erkani saattueesta liittyen saattueeseen KMF18, josta se erkani 9. heinäkuuta palaten Tunisiin. Seuraavana päivänä alus oli sillanpäässä ilmatorjunta-, tulituki- ja suojaustehtävissä. Elokuussa alus siirrettiin 46. saattajaryhmään, jonka muut alukset olivat HMS Cleveland, HMS Atherstone, HMS Liddesdale, HMS Farndale, HMS Calpe, HMS Haydon, Puolan laivaston ORP Krakowiak ja ORP Ślązak, suojaamaan Task Force 88:aa, johon kuuluivat risteilijät HMS Euryalus, HMS Scylla, HMS Charybdis, kevyt lentotukialus HMS Unicorn ja saattuetukialukset HMS Battler, HMS Attacker, HMS Hunter ja HMS Stalker.
Alus oli 9.-11. syyskuuta osana Salernon maihinnousun Force V:tä suojaamassa saattuetukialuksia. Vapauduttuaan operaatiosta alus palasi saattuepalvelukseen keskiselle Välimerelle. Alus siirrettiin marraskuussa Maltalle sijoitettiin Hunt-laivueeseen suojaamaan läntisen Välimeren saattueita.
Joulukuussa alus suojasi HMS Cuckmeren, Calpen, HMS Tynedalen, USS Niblackin, USS Bensonin ja USS Wainwrightin kanssa saattuetta KMS34 keskisellä Välimerellä. Saattue joutui 11. joulukuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-223 maaliksi Algerin edustalla, jolloin Cuckmereen osui torpedo. Seuraavana päivänä saattue joutui U-493:n maaliksi, jolloin Tynedale upposi Bougien edustalla torpedon osuttua. Holcombe osallistui sukellusveneen metsästykseen yhdessä muiden saattajien ja kolmen Kuninkaallisten ilmavoimien 36. ja 458. laivueiden Wellington-pommikoneen kanssa ilman tulosta. Etsinnän aikana alukseen osui akustinen T5-torpedo, jolloin taaemman polttoainesäiliö räjähti. Alus upposi nopeasti perä edellä kadoten pinnan alle viidessä minuutissa vieden mukanaan useita miehistönjäseniä. Ainoastaan 80 pelastui.
Milton Barnes
Milton Barnes (16. joulukuuta 1931 Toronto – 27. helmikuuta 2001) oli kanadalainen säveltäjä, kapellimestari ja jazzrumpali. Hän opiskeli säveltämistä John Weinzweign ja Ernst Krenekin, orkesterinjohtoa Victor Feldbrillin, Boyd Neelin ja Walter Susskindin sekä pianonsoittoa Samuel Dolinin johdolla.
Barnesin tuotannossa ovat kuultavissa jazz- ja popvaikutteet. Hän vastaanotti sävellystilauksia muiden muassa Robert Aitkenilta, Liona Boydilta, Paul Brodielta, Erica Goodmanilta, Joseph Macerollolta, John Perronelta, Niagaran sinfoniaorkesterilta ja Trio Lyralta. Erica Goodmanin levytys Barnesin teoksesta Divertimento for Harp and Strings toi säveltäjälle parhaan klassisen sävellyksen Juno-palkintoehdokkuuden vuonna 1993.