cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oz (yhtye)
Oz on suomalainen 1980-luvulla perustettu heavy metal -yhtye. Nakkilalaislähtöinen yhtye tunnetaan erityisesti vuonna 1983 julkaistusta Fire in the Brain -levystään sekä seuraavana vuonna ilmestyneeltä Turn the Cross Upside Down -EP:stään. Yhtye mainitaan monissa yhteyksissä virheellisesti ruotsalaiseksi, koska yhtye piti Tukholmaa majapaikkanaan 1980-luvulla.
1977–1991
1970-luvun lopulla perustettu yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1982. Bändin jäsenet tuolloin olivat laulaja Eero Hämäläinen, kitaristi Kari Elo, basisti Tauno Vajavaara ja rumpali Pekka Mark. Albumin myötä yhtye keikkaili ahkerasti ja yhtyeen lavarakennelma ja PA olivat Suomen isoimpia tuohon aikaan koostuen mm. lukuisista Marshall-kaapeista ja tappovälineistä ja lisäksi yhtyeen keikat päättyivät monesti kaaokseen. Levyn julkaisun jälkeen Oz esiintyi myös televisiossa TV2:n Iltatähti-ohjelmassa.
RinneRadio
RinneRadio on elektronista musiikkia soittava jazzvaikutteinen yhtye, jonka musiikissa on kuultavissa usein myös maailmanmusiikin vivahteita. Yhtyettä on pidetty alansa edelläkävijänä eri musiikkityylien yhdistämisessä, koska se fuusioi jazzia ambient- ja teknomusiikkiin jo kauan ennen ilmiön yleistymistä kansainvälisesti. Esimerkiksi suomalaista populaarimusiikkia käsittelevän kirjasarjan kolmannessa osassa “Suomi soi 3 ‒ Ääniaalloilta parrasvaloihin” (Tammi, 2005) on todettu, että “RinneRadio oli vuosikausia aikaansa edellä”.
Oz (yhtye)
1977–1991
Vuonna 1983 yhtye vaihtoi paria soittajaa ja muutti Ruotsin puolelle paremman suosion toivossa ja lisäksi yhtyeen levy-yhtiö Tyfon Grammofon oli ruotsalainen, mikä helpotti muuttoa. Elo ja Vajavaara saivat lähteä ja tilalle tulivat kitaristit, taiteilijanimistään huolimatta suomalaiset Speedy Foxx ja Spooky Wolff (entinen jäsen yhtyeessä Noitawaimo), sekä basisti Jukka Homi (nyk. Jukka Lewis), josta tuli yhtyeen pää-säveltäjä. Samana vuonna julkaistu Fire In The Brain -albumi saikin suosiota hienojen sävellysten ansiosta. Yhtyeen imago ja musiikki oli muuttunut raskaammaksi ja vaikutteita oli otettu mm. Acceptilta ja Judas Priestilta. Sen lisäksi yhtyeen jäsenet olivat ottaneet käyttöön englanninkieliset taiteilijanimet. Laulaja Hämäläisestä tuli Ape De Martinez (vaihtoehtoisesti Ape De Martini) ja rumpali Pekka Markista Mark Ruffneck. Jukka Homi tunnettiin tästä lähtien nimellä Jay C. Blade. Fire In The Brain julkaistiin myös aina Pohjois-Amerikkaa ja Japania myöten. Pienen menestyksen myötä yhtye pääsi suuren RCA-levy-yhtiön listoille.
RinneRadio
Yhtyeen virallisilla kotisivuilla RinneRadion tuottamaa musiikkia kuvaillaan yhdistelmäksi drum’n’bass- ja teknorytmejä sävytettyinä tummasävyisellä dub technolla, runsailla ambient-äänimaailmoilla sekä ajattomilla saksofoni- ja bassoklarinettiosuuksilla, joista yhdessä syntyy kiihkeän transsimaista ja surrealistista tanssimusiikkia.” RinneRadion nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Tapani Rinne (puhallinsoittimet), Aleksi Myllykoski (konesoundit) ja Juuso Hannukainen (perkussiot).
Kirjailija-toimittaja Petri Silas on kuvaillut Tapani Rinteen asemaa suomalaisessa musiikissa seuraavalla tavoin “Finnish Jazz”-teoksen viidennessä painoksessa, jonka Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus FIMIC julkaisi vuonna 1998: “Rinne haeskelee aina uusia horisontteja, ja hänen seksikäs sopraanosaksofoninsa ja kaihoisa bassoklarinettinsa edustavat eräitä suomalaisen jazzin kaikkein omaperäisimmistä äänistä.”
Oz (yhtye)
1977–1991
Vuonna 1986 yhtye julkaisi vielä hyviä arvosteluja saaneen Decibel Storm -albumin, joka herätti kiinnostusta amerikkalaisessa Atlantic Recordsissa. Lupauksista huolimatta sopimusta ei syntynyt ja yhtye hajosi vuonna 1987 jäsenten kyllästyttyä menestyksen puutteeseen.
RinneRadio
Tie menestykseen
Arvostettu, edesmennyt jazz-muusikko ja säveltäjä Edward Vesala perusti RinneRadion vuonna 1988 saksofonisti-säveltäjä Tapani Rinteelle Helsingissä järjestettyjen Sound & Fury -työpajojen jäljiltä, joihin viimeksi mainittu osallistui. Ensilevy RinneRadio näki päivänvalonsa samana vuonna ja käsitti vaikuttavan listan aikakauden suurimpia jazz-artisteja, joihin lukeutuivat muun muassa Raoul Björkenheim, Iro Haarla ja Seppo Tyni. Edward Vesala myös tuotti ja suurimmalta osin sävelsi debyyttilevyn.
Oz (yhtye)
1977–1991
Vuonna 1990 Oz kokoontui kahta jäsentä lukuun ottamatta täysin uudella kokoonpanolla ja teki albumin Roll The Dice (1991). Paluu jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä uudet musiikkisuuntaukset (alternative, grunge ynnä muuta) hallitsivat musiikkimarkkinoita eikä klassinen heavy metal ollut enää juurikaan valtavirtaa tuolloin. Yhtyeen jäsenistä Ape De Martinez jatkoi esiintymisiä ruotsalaisissa yhtyeissä ja rumpali Mark Ruffneck kouluttautui kemian tohtoriksi. Basisti Jay C. Blade (tunnettu myös nimellä Jukka Lewis) muutti 1980-luvun lopulla Yhdysvaltoihin ja soitti siellä eri yhtyeissä, kunnes palasi Suomeen ja liittyi Yö-yhtyeeseen basistiksi 1990-luvun lopulla. Hän on myös julkaissut sooloalbumeita.
Luettelo Anne Frankiin liittyvistä henkilöistä
Anne Frank oli holokaustin aikana kuollut juutalaistyttö. Tähän luetteloon on koottu hänen perheenjäseniään, ystäviään ja perhettä sodan aikana auttaneita henkilöitä. Suurimmalla osalla heistä oli Nuoren tytön päiväkirjassa salanimet.
RinneRadio
Tie menestykseen
Yhtyeen toinen levy Dance and Visions ilmestyi vuonna 1990, ja sillä vieraili ensimmäistä kertaa RinneRadion historiassa muun muassa saamelainen Wimme Saari joikuineen. Uutena virallisena jäsenenä esiteltiin samalla albumilla Jari Kokkonen. Hän jatkoi kokoonpanossa aina vuoteen 2001 saakka. Dance and Visions -levyllä voi kuulla ensimmäistä kertaa tyypillisen RinneRadion äänimaailman, josta yhtye parhaiten tunnetaan ja jossa elektronista musiikkia yhdistellään ambient teknosta drum’n’bassiin ja jatsikkaisiin puhallinsoitiimiin.
Oz (yhtye)
Ozin paluu (2010–)
Vuonna 2010 Oz kokoontui uudelleen. Yhtyeen kokoonpano vahvistui comebackin myötä Popedan kitaristilla Costello Hautamäellä, sekä Yössä ja Popedassa niin ikään kitaroineella Markku Petanderilla. Vanhoina jäseninä jatkoivat Ape De Martini, Jay C. Blade ja Mark Ruffneck. Uusi kokoonpano levytti albumin Burning Leather (työnimeltään Greatest Blitz), joka sisältää vanhojen Oz-kappaleiden uudelleennauhoituksia sekä muutaman uuden kappaleen. Se julkaistiin marraskuussa vuonna 2011.
Luettelo Anne Frankiin liittyvistä henkilöistä
Otto Frank
Otto Frank syntyi 12. toukokuuta 1889. Otto ja Edith Frank menivät naimisiin toukokuussa 1925 ja tuolloin he asuivat Frankfurtissa. Otto oli asunut myös New Yorkissa ja Amsterdamissa sekä opiskellut taidehistoriaa Heidelbergin yliopistossa. Hänellä oli kaksi veljeä ja yksi sisko. Hän meni vuonna 1950 naimisiin Elfiriede "Fritzi" Geiringer-Markowitzin kanssa. Fritzi oli selvinnyt Auschwitzista, mutta menettänyt poikansa ja miehensä Mauthausenissa. Myös Otto oli ollut Auschwitzissä. Otto Frank kuoli 1980 Sveitsissä.
Wilhelmina Stålberg
Karolina Vilhelmina Stålberg (26. marraskuuta 1803 Tukholma, Ruotsi – 23. heinäkuuta 1872 Mariefred, Ruotsi) oli tuottelias ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Oz (yhtye)
Ozin paluu (2010–)
Hautamäki ja Petander jättivät yhtyeen pian sen paluun jälkeen ja heidät korvasivat kiertueilla Michel Santunione ja John Berg. Yhtyeen alkuperäislaulaja Ape De Martini lähti yhtyeestä vuonna 2016 ja hänen tilalleen tuli porilaislähtöinen Vince Koivula. Yhtyeen toisella paluun jälkeen tehdyllä levyllä Transition State (2017) kitaroita soittavat Johnny Cross ja Juzzy Kangas, basistina toimii vuonna 2013 lähteneen Jay C. Bladeken korvannut Peppi Peltola.
Wilhelmina Stålberg
Stålbergin vanhemmista ei ole merkintää. Hänet hylättiin, ja lääninkamreeri Stålberg ja hänen vaimonsa ottivat hänet kasvatiksi Tukholmaan. Hänen arvellaan saaneen hyvän kasvatuksen, ja jo varhain hänellä oli kirjallisia harrastuksia. Hän julkaisi ensimmäiset kirjoituksena 12-vuotiaana nimimerkillä Wilhelmina. Vuonna 1826 hän debytoi pienellä runovihkosella Min ungdoms idealer, jota myytiin vähävaraisen hyväsukuisen perheen hyväksi. Hän julkaisi sen jälkeen useita runokokoelmia, joista 1843 ilmestyneessä oli Ruotsin akatemian aiemman sihteerin Frans Mikael Franzénin alkusanat. Akatemia myönsi hänelle pienen kultamitalin.
Stålbergin käännöstuotannosta ei ole selvyyttä, sillä siihen aikaan ei kirjoihin useinkaan merkitty kääntäjää tai hän käytti nimimerkkejä, eikä Stålberg enää vanhemmalla iällä kysyttäessä itse muistanut, mitä kaikkea hänen laajaan käännöstuotantoonsa kuului. Hän käänsi lähinnä kaunokirjallisuutta, ja myös kirjailijana hän vähitellen alkoi kirjoittaa proosaa, ajalle ominaisia romaaneja ja novellikokoelmia. Hän kirjoitti artikkeleita kalentereihin, lehtiin ja antologioihin ja oli myös toimittajana muoti- ja käsityöalan lehdissä. Hän joutui elantonsa saadakseen alistumaan ajan muotivirtauksiin, eikä hän siksi voinut valita, mitä hän kirjoitti ja käänsi. Hänen varhaisia toimeksiantajiaan oli Hierta ja myöhemmin Bonnier.
Stålberg asui Tukholmassa vuoteen 1870, jolloin hän muutti Mariefrediin, jossa hän kuoli.
Elämäkerta-artikkelissa Stålbergistä Gunnel Furuland sanoo, että Stålbergin käännöstyön ansiosta eurooppalainen käännösromaani teki kaupallisen läpimurtonsa Ruosissa.
RinneRadio
Tie menestykseen
Kun yhtye esiintyi uransa alkuvaiheessa, RinneRadion klubiystävällinen musiikki vahvoine elektronisine vaikutteineen aiheutti hämmennystä niin suomalaisissa jazz-piireissä kuin ulkomaillakin. Markus Partasen kirjaan “Rytmihäiriöitä ‒ Uuden Suomi-jazzin nousu” (Like Kustannus) antamassaan haastattelussa Tapani Rinne on kuvannut näitä alkuvuosia seuraavalla tavoin: “Soitimme ehkä liian leimallisesti jazz- ja taidemusiikkipaikoissa. Teknokuviot- ja klubit olivat asia erikseen, mutta niihin ympyröihin pääsimme mukaan vasta myöhemmin, kun bändillä oli jo enemmän kaupallistakin suosiota.”
Vuonna 1992 RinneRadio julkaisi kolmannen levynsä Joik, jolla vieraili ensimmäistä kertaa myös Kimmo Kajasto, joka on yksi Tapani Rinteen pitkäaikaisista yhteistyökumppaneista. Samaisena vuonna Rinne pokkasi Suomen Jazzliiton myöntämän Yrjö-palkinnon tultuaan valituksi Vuoden suomalaiseksi jazzmuusikoksi.
Yhtyeen neljäs levy Unik ilmestyi vuonna 1994. Se oli jatkoa vuotta aiemmin julkaistulle EP-levylle DiorInNera. Albumi palkittiin yhdellä suomalaisen musiikkiteollisuuden arvostetuimmista palkinnoista Emma-gaalassa Vuoden jazz-albumina. Rumba-lehden kriitikot äänestivät myös Rinneradion albumin Unik vuoden 1994 kymmenenneksi parhaaksi suomalaisalbumiksi. Tähän mennessä tietous RinneRadion luomasta jazzin, teknon ja ambient-musiikin uudenlaisesta yhteenliitoksesta oli kiirinyt muuallekin, minkä myötä yhtye teki kansainvälisiä kiertueita esiintyen muun muassa Belgiassa, Tanskassa, Saksassa, Virossa, Japanissa, Espanjassa ja Ruotsissa.
RinneRadion ydinkokoonpanoon kuuluivat tässä vaiheessa Rinne, Kajasto ja Kokkonen. Trio jatkoi luodun musiikkityylin kehittämistä erityisesti viidennellä RoK-levyllä (1996), joka piti sisällään vaikutteita hiphopista drum’n’bassiin ja jazziin. Samana vuonna he voittivat arvostetun Kultapumpeli-palkinnon Oulun musiikkivideofestivaaleilla kappaleen “Aromaa AltToo” videolla.
Rok-albumi oli kaupallisessa mielessä RinneRadion lopullinen läpimurtolevy. Se nousi Suomen virallisella listalla sijalle #22 vuonna 1996 ja pysyi siellä kuuden viikon ajan. Tapani Rinteen mukaan suosio tuli yllättäen, kuten käy ilmi hänen haastattelustaan Markus Partasen kirjassa “Rytmihäiriöitä ‒ Uuden Suomi-jazzin nousu” (Like Kustannus): “Me olimme silloin oikeassa paikassa oikeaan aikaan. Rokin aikoihin suurempi yleisö oli valmis RinneRadion musiikille, mutta trendejä ja muotoja ei voi ennustaa. Toisaalta tuolloin kävi myös niin, että meitä pyydettiin enää harvemmin esiintymään jazzyhteyksiin. Se oli kummallista, mutta musiikin tekijän ei kannata ryhtyä miettimään bisnestä, vaan tärkeintä on tehdä sitä, mikä todella kiinnostaa. Jos niin syntynyt musiikki joskus kohtaa trendit, se on hieno juttu, mutta trendien mukaan musiikkia ei voi luoda: silloinhan sitä olisi jo aikaansa jäljessä eikä sellaisessa musiikin tekemisessä olisi muutenkaan mitään mieltä.” Vannoutuneimmat uudet faninsa RinneRadio löysi Euroopasta, jossa jazzin ja konerytmien fuusiolle oli herännyt kysyntää dj-vetoisen klubimusiikkikulttuurin kautta.
Vuonna 1997 RinneRadio julkaisi uuden levyn, joka kantoi nimeä pfft. Se syntyi yhteistyön pohjalta Pan Sonicista tunnetun Ø:n eli Mika Vainion kanssa ja perustui RinneRadion live-esiintymiseen, josta Vainio oli viereisessä tilassa tehnyt samanaikaisesti oman uudelleenmiksauksensa. Samana vuonna yhtyeellä oli esiintyminen Knitting Factoryssa, New Yorkissa, josta äänisignaali lähetettiin suorana Pori Jazz -festivaalille Suomeen. Porissa amerikkalainen DJ Spooky loihti siitä oman live-tulkintansa paikan päällä olleelle tapahtumayleisölle.
Luettelo Anne Frankiin liittyvistä henkilöistä
Edith Frank
Annen äiti Edith Holländer-Frank syntyi 16. tammikuuta 1900. Hänelläkin oli kaksi veljeä ja yksi sisko. Edith Frank kuoli 6. tammikuuta 1945 Auschwitz-Birkenaun sairasosastolla vain vähän ennen leirin vapauttamista.
Fritz Pfeffer
Fritz Pfeffer oli ammatiltaan hammaslääkäri. Hän tunsi Miep Giesin ja pääsi sitä kautta piiloon Frankin perheen seuraksi. Hänellä oli vaimo ja poika. Pfeffer kuoli Neuengammen leirissä 20. joulukuuta 1944.
Auttajat
Frankin perheen neljä suojelijaa (Kugler, Kleiman, Bep Voskuijl ja Miep Gies) olivat töissä Otto Frankin yrityksessä. Heille myönnettiin 1973 Yad Vashemin Oikeamielisten komission myöntämät kunniamitalit ja arvo Kansakunnan oikeamieliset. Victor Kugler sai myös nimikkopuun Oikeamielisten puistokäytävään.
Victor Kugler
Victor Kugler oli keskitysleirillä Hollannissa mutta selvisi hengissä ja kuoli 81-vuotiaana Torontossa 16. joulukuuta 1981.
Johannes Kleiman
Johannes Kleiman joutui keskitysleirille Hollantiin, mutta vapautui sieltä terveyssyistä. Hän kuoli vasta 30. tammikuuta 1959 työpöytänsä ääreen 63-vuotiaana.
Bep Voskuijl
Bep Voskuijl oli yrityksessä toimistotyöntekijänä. Hän meni naimisiin keväällä 1946 ja lopetti sen jälkeen työt keskittyen perhe-elämään. Hän kuoli 6. toukokuuta 1983 Amsterdamissa.
Miep ja Jan Gies
Miep Gies oli kotoisin Itävallasta. Hän kuoli 11. tammikuuta 2010. Jan Gies oli Miep Giesin mies. Hän kuoli 26. tammikuuta 1993 Amsterdamissa. Heidän poikansa Paul syntyi 13. heinäkuuta 1950.
Jacqueline van Maarsen
Jacqueline "Jacque" van Maarsen oli Annen "paras" kaveri siihen aikaan kun Frankin perhe meni piiloon. Myöhemmin päiväkirjassaan Anne katui omaa käytöstään Jacque'ta kohtaan, ja sisällytti myöhemmin tälle jäähyväiskirjeen päiväkirjaansa. Jacquelinen äiti oli kristitty, mikä osaltaan auttoi perhettä saamaan henkilöpapereistaan poistetuksi juutalaista tarkoittavan "J" -kirjaimen. Perhe pystyi näin elämään läpi sodan Amsterdamissa. Myöhemmin Jacqueline meni naimisiin lapsuudenrakastettunsa kanssa. Hän asuu edelleen Amsterdamissa, jossa hän toimii palkittuna kirjansitojana. Hän on kirjoittanut neljä kirjaa ystävyydestään Anne Frankin kanssa.
Sanne Lederman
Susanne "Sanne" Ledermann oli Annen pitkäaikainen ystävä tämä Amsterdamiin muutosta lähtien, ja hänet mainitaankin useita kertoja Annen päiväkirjan alussa. Häntä pidettiin "Anne, Hanne and Sanne" -ryhmän "hiljaisena" jäsenenä. Hän oli erittäin älykäs, ja Annen mukaan erittäin yksinkertainen runouden suhteen. Sannen koko etunimeksi mainitaan eri lähteissä vuoroin "Susanne" ja "Susanna". Vain hänen ystävänsä kutsuivat häntä "Sanneksi" perheen käyttäessä germaanisempaa muotoa "Susi". Amsterdamiin paluunsa jälkeen Otto Frank sai tietää, että Sanne ja tämän vanhemmat Franz ja Ilse pidätettiin 20. kesäkuuta 1943. Heidät lähetettiin ensin Westerborkiin ja 16. marraskuuta Auschwitziin, jossa kaikki kolme lähetettiin kaasutettaviksi heti saapumispäivänä. Sannen sisar Barbara Ledermann, joka oli Margotin ystävä, oli saanut Hollannin vastarintaliikkeessä olevien ystävien kautta arjalaisen henkilökortin (nimellä "Barbara Waarts") ja toimi vastarintaliikkeen lähettinä. Hän selvisi sodasta ja meni myöhemmin naimisiin Nobel-palkitun biokemistin Martin Rodbellin kanssa.
Hello Silberberg
Helmuth "Hello" Silberberg oli poika, johon Annella oli läheisimmät suhteet silloin, kun Anne perheineen meni piiloon, vaikka he olivat tunteneet toisensa vain noin kaksi viikkoa. Hänen isoisänsä, joka ei pitänyt Helmuth-nimestä, kutsui häntä nimellä "Hello". Hello oli 16-vuotias ja ihaili Annea, mutta tämä kirjoitti päiväkirjaansa, ettei rakastanut Helloa ja että tämä oli vain ystävä. Hello oli asunut isovanhempiensa luona Amsterdamissa, mutta erittäin monimutkaisen tapahtumasarjan kautta, mukaan lukien usea täpärä pelastuminen natseilta, hän pystyi lopulta löytämään vanhempansa Belgiasta. Belgia oli kuitenkin myös valloitettu maa, ja Hello perheineen oli edelleen "piilossa", vaikkakaan eivät yhtä hankalien olosuhteiden alaisena kuin Frankit. Kylä, jossa Silberbergit piileskelivät vapautettiin 3. syyskuuta 1944. Hello oli vapaa – traagisesti samana päivänä, kun Anne perheineen lähti viimeisellä kyydillä Westerborkista Auschwitziin. Hello muutti Yhdysvaltoihin sodan jälkeen ja tunnettiin siellä nimellä Ed Silverberg, kuolemaansa vuonna 2015 asti.
Buddy Elias
Bernhard (Bernd) "Buddy" Elias oli Annen Sveitsissä asuva serkku. Hän oli yksi Annen lempihenkilöitä. Hän oli neljä vuotta vanhempi kuin Anne. Hän leikki mieluummin Annen kuin Margotin kanssa, koska Annen huumorintaju oli lähempänä hänen omaansa. Kaikki paitsi Anne, joka kutsui häntä "Berndiksi", kutsuivat häntä "Buddyksi". Hän oli erittäin lahjakas luistelija, mitä Anne ihaili suuresti. Anne jopa kirjoitti päiväkirjaansa fiktiivisen elokuvajuonen, jossa hän luistelisi Berndin kanssa. Juonen yhteyteen Anne piirsi kuvan puvusta, jota pitäisi kohtauksessa. Pitkän ammattilaisluistelija ja -näyttelijäuran jälkeen Buddysta tuli Baselin Anne Frank -säätiön johtaja.
RinneRadio
Tie menestykseen
Kaksi pienempää julkaisua, EP-levyt Osaka ja Juju, olivat sen jälkeen vuorossa ennen kuin RinneRadio alkoi taas työskennellä seuraavan täyspitkän albuminsa G parissa. Viimeksi mainittu näki päivänvalon vuonna 1998 ja oli merkittävä virstanpylväs, sillä ohjelmoija Kimmo Kajaston tilalle kokoonpanoon oli nyt liittynyt DJ Ken-One (Jean Johansson).
Yhteistyö lukuisten eri deejiiden kanssa kulminoitu vuoden 1999 julkaisulla B, joka käsittää monien Suomen tunnetuimpien deejiiden ja tuottajien, kuten Brothomstatesin, Jori Hulkkosen, JS16:n ja Slown, uudelleenmiksaamia versioita RinneRadion kappaleista.
2000 ‒ 2009
Yhteistyö Jori Hulkkosen kanssa jatkui, sillä hän oli pitkälti tuotantovastuussa seuraavalla RinneRadion levyllä Nao (2001) yhdessä Veikka Erkolan kanssa. Live-esiintymisten osalta DJ Ken-Onen korvasi ensin kokoonpanossa perkussionisti Zarkus Poussa, sittemmin Abdissa Assefa. Nao nousi lopulta Suomen virallisella listalla sijalle #32, mikä teki kaupallisesti siitä yhtyeen toiseksi menestyneimmän levyn Rok-albumin jälkeen. Sitä seurasi vuonna 2003 toinen albumi, nimeltään Lumix, joka musiikillisessa mielessä sisälsi vahvan panoksen Veikka Erkolalta ja Pauli Saastamoiselta. Jälkimmäinen on vuosien varrella toiminut merkittävässä roolissa RinneRadion äänimaailman osalta erityisesti äänitysten, miksausten ja masteroinnin osalta.
Samojen vuosien aikana Tapani Rinteen kumppaneiksi yhtyeeseen liittyivät Tuomas “Verneri Lumi” Norvio ja Juuso “Juusonik” Hannukainen (joka tunnetaan myös Don Johnson Big Bandista). RinneRadio oli jälleen trio. Heidän ensimmäinen yhteisprojektinsa oli vuoden 2004 albumi Pan, joka käsittää mielenkiintoisen kattauksen vierailevia artisteja, kuten viulisti Pekka Kuusiston.
Vuonna 2005 RinneRadio keskittyi kiertueisiin ja esiintyi muun muassa legendaarisen Herbie Hancockin kuratoimalla festivaalilla Barbicanin taidekeskuksessa Lontoossa ja hollantilaisella North Sea Jazz Festivalilla. Seuraavana vuonna yhtye kutsuttiin esiintymään perinteikkään Midem-musiikkitapahtuman 40-vuotisjuhlien avajaisiin Cannesissa, Ranskassa. Pian tämän jälkeen oli vuoro jälleen uudelle levylle, joka nimettiin yksinkertaisesti +:ksi. Maineikas viulisti Pekka Kuusisto vierailee myös tällä albumilla.
Syyskuussa 2007 ilmestyneellä On-albumilla kuullaan vierailevina solisteina muun muassa Sanni Orasmaata ja islantilaista Kira Kiraa. Aktiivinen yhtye juhlisti 20-vuotistaivaltaan seuraavana vuonna julkaisemalla kokoelmalevyn 20, joka käsittää saman määrän kappaleita RinneRadion uran varrelta. Valinnoista vastasivat radio- ja klubideejiit, joita pyydettiin listaamaan teokset, joiden pitäisi kunkin mielestä kuulua yhtyeen unelmalevylle. Näiden pohjalta valitut kappaleet on albumilla jaettu kahdelle levylle, jotka on nimetty teemanmukaisin otsikoin Side (A)mbient ja Side (B)eat.
Tuoretta materiaalia kuultiin jälleen vuonna 2009 upouuden Pole Stars -levyn muodossa. Musiikillisesti se edustaa eräänlaista päivitystä RinneRadion aiempaan pohjoisilla ulottuvuuksilla maustettuun “etnoteknoon”. Levyllä vierailevat muun muassa saamelaisjoikaajat Ulla Pirttijärvi ja Wimme Saari, harmonikkataiteilija Johanna Juhola sekä kanteletaiteilija Eva Alkula.
2010-luvulta nykypäivään
RinneRadion seuraava merkittävä etappi käynnistyi arvostetun suomalaisen drum’n’bass -artisti Konsta “DJ Muffler” Mikkosen ottaessa pian Pole Stars -levyn jälkeen kokoonpanossa Tuomas “Verneri Lumi” Norvion paikan. Tämän voi kuulla myös vuonna 2012 julkaistulla StaRRk-levyllä, jota Helsingin Sanomien levyarviossa 30.8.2012 kuvailtiin tyylillisesti RinneRadion aiempaan tuotantoon nähden entistä särmikkäämmäksi ja säkättävämmäksi sekä jylhemmäksi, jyrkemmäksi ja synkemmäksi.
Virallinen kokoonpano säilyi pitkään muuttumattomana aina vuoteen 2020 saakka, jolloin elektronisen musiikin artisti ja deejii Aleksi Myllykoski astui DJ Mufflerin paikalle tuurattuaan tätä jo edellisten vuosien aikana toisinaan live-konserteissa.
Vuoden 2012 StaRRk-albumin jälkeen RinneRadio on keskittynyt aktiiviseen keikkailuun sekä Suomessa että ulkomailla. Levytysten osalta yhtyeen jäsenet ovat olleet kiireisiä omissa projekteissaan. Esimerkiksi yhtyeen nokkahahmo Tapani Rinne julkaisi neljännen soololevynsä Radioton vuonna 2019, järjestyksessään toisen yhteislevyn Human joikaaja Wimme Saaren kanssa vuonna 2017 sekä yhteisprojektit Under The Ground (2015) ja Inside The Temple (2012) Teho Majamäen kanssa.
Vuodesta 1996 lähtien kaikki RinneRadion tuotokset oli julkaissut maineikas Rockadillo Records. Yhtye päätti kuitenkin kokeilla kansainvälisen yleisönsä tavoittamista entistä paremmin brittiläisen The Ambient Zone -levymerkin kautta. Lontoosta käsin toimiva label julkaisi yhtyeen kaksi viimeisintä singleä “Yasmin” (2017) ja “Zarkukselle” (2018), jotka saivat radiosoittoa myös Britanniassa. Sittemmin yhtye on työskennellyt uuden levynsä parissa, joka ilmestyy Rockadillo Recordsin kautta talvella 2020-2021.
RinneRadion www-sivujen mukaan vuonna 2020 yhtye on dynaaminen trio, joka on tunnettu runsaasta ja eklektisestä äänimaailmastaan, joka ulottuu aina kiihkeästä paukkeesta jylhän meditatiivisiin tunnelmiin. Vältellen kaavoja ja ennakoitavuutta RinneRadiolla ei ole vakioitua live-settiä vaan yhtye räätälöi konserttinsa aina tilaisuuden ja paikan mukaisesti. Show voi tänä päivänä olla yhtä hyvin vaikka kirkossa, live-klubilla, konserttiareenalla tai keskellä metsää järjestettävällä teknofestivaalilla.”
Hiilikondriitti
Hiilikondriitti on tumma hiilipitoinen kivimeteoriitti, jossa on monesti jyväsiä. Jotkut hiilikondriitit koostuvat pelkästä tummasta aineesta, ja toisissa on jyvästen lisäksi myös kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Vaikka ovatkin joskus hyvin huokoisia, hiilikondriiteissa on usein paljon metalleja. Hiilikondriitit liitetään yleensä tummiin C-asteroideihin tai näiden sukuisiin. Hiilikondriiteissa on joskus metallin ja kiven lisäksi myös vettä ja orgaanisia aineita. Hiilikondriitin tyyppisiä kappaleita on väitetty Maan veden lähteeksi. Niiden on myös arveltu liittyneen elämän syntyynkin. Hiilikondriittien koostumus ja rakenne viittaavat siihen, että ne ovat syntyneet aivan Aurinkokunnan alkuvaiheessa. Vähävetiset hiilikondriitit ovat olleet kuumemmassa kuin runsasvetiset. Maasta löydetyistä meteoriiteista noin 3-4,5 % on hiilikondriitteja. Tunnetuimpia hiilikondriitteja ovat Allende, Murchison, Orgueil, Ivuna, Murray, Tagish Lake ja Sutter's Mill.
Mineraaleja
Hiilikondriitit koostuvat pääosin piiyhdisteistä, oksideista ja sulfideista. Tyypillisiä mineraaleja ovat oliviini ja serpentiini.
Vettä ja orgaanisia yhdisteitä
Moniin hiilikondriitteihin on vaikuttanut vesi, joka on virrannut asteroidin läpi sen muodostumisen jälkeen. . Joistain hiilikondriiteista on löydetty jopa aminohappoja.
Luokittelu
Hiilikondriitit jaetaan yleensä kuuteen-kahdeksaan alaryhmään, ja lisäksi vielä luokittelemattomat.
CI
CI-kondriitit muistuttavat muita hiilikondriitteja monilta ominaisuuksiltaan, mutta niistä puuttuvat yleensä jyvät. Niissä saattaa olla joitain kalsium-alumiinirikkaita sulkeumia. Ne ovat huokoisia, vesipitoisia ja sisältävät orgaanisia yhdisteitä. Näiden joukossa on mm. aminohappoja ja PAH-yhdisteitä. Mutta niissä on myös runsaasti rautaa lähinnä magnetiittina. Näiden kemiallinen koostumus muistuttaa Auringon koostumusta keveitä aineita lukuun ottamatta. Näiden katsotaan monesti olevan Aurinkokunnan alkuperäisintä kiinteää ainetta. CI-kondriitit ovat syntyneet asteroidivyöhykkeen ulko-osissa melko viilessä, koska ovat pystyneet pitämään haihtuvia aineita.
CV
Yleensä petrologista tyyppiä 3, eli vain hieman muokkautunut kuumassa ja paineessa.
CK
CO, CV.
CR
Emäkappale lienee asteroidi 2 Pallas.
CH
Runsaasti nikkelirautaa, yli 40 %. Tällöin rautarikkaampia kuin muut kondriitit paitsi CB. patrologinen tyyppi 2-3.
CO
Pieniä noin 0,15 mm jyviä, patrologinen tyyppi 3.
CB
Yli 50 % rautanikkeliä.
Langinkoski
thumb|Langinkosken yläosaa. Taustalla kosken alemman osan ylitse kulkeva Langinkoskentien silta. Langinkoski on Kotkassa sijaitseva Kymijoen koski, jonka kautta Langinkoskenhaara laskee Suomenlahteen. Langinkoski ympäristöineen on valtion omistama luonnonsuojelualue, joka kuuluu osana Kymijoen Natura 2000 -alueeseen (FI0401001). Alueeseen sisältyy luonnonsuojelualue, luonnonhoitometsä ja arboretum.
Langinkosken itärannalla sijaitsee Venäjän keisari Aleksanteri III:n rakennuttama kalastusmaja, joka vihittiin käyttöön vuonna 1889. Rakennus on toiminut 1930-luvulta saakka museona. Kosken itäranta kuuluu Metsolan kaupunginosaan ja länsiranta Lankilan kaupunginosaan. Langinkosken mukaan on nimetty Langinkosken koulu ja Langinkosken kirkko, joka on yksi Kotkan alueella toimivan evankelis-luterilaisen Kotka–Kymin seurakunnan kirkoista.
Langinkoski oli jo keskiajalla tunnettu lohistaan. Kalastusoikeudet kuuluivat kahteen otteeseen kaukaisille luostareille, ensin 1380-luvulta lähtien jonkin aikaa Vadstenan luostarille ja myöhemmin 1790-luvulta 1840-luvulle Valamon luostarille. Paikallisen tarinan mukaan vuonna 1896 Langinkoskesta saatiin nuotalla yli 35 kilon painoinen ja 130 senttimetriä pitkä ennätyslohi. Vielä 1920-luvulla kosken lohipadot tuottivat vuosittain yli 800 lohta yhteispainoltaan noin 7 000 kg. Tuon vuosikymmenen lopulla Kymijokea alettiin kuitenkin teollisuuden tarpeiden vuoksi syventää ja perata, minkä vuoksi lohi lopetti miltei kokonaan nousunsa jokeen. Myös patojen rakentaminen ja teollisuuden saasteet vaikuttivat kalojen elinolosuhteisiin, ja alkuperäinen Kymijoen lohikanta kuolikin sukupuuttoon 1900-luvun aikana. Yksi Langinkosken vanhoista lohipadoista entisöitiin 1960-luvulla.
Langinkosken keisarillinen kalastusmaja ja sen ympäristö
thumb|Langinkosken keisarillinen kalastusmaja. thumb|Sisänäkymä Langinkosken keisarillisesta kalastusmajasta. Ortodoksinen kappeli.|thumb Aleksanteri III vieraili Langinkoskella ensimmäisen kerran vuonna 1880 ollessaan kruununprinssinä. Vieraillessaan toisen kerran Langinkoskella hän ilmoitti haluavansa pienen kalamajan kosken rannalle. Majan rakentaminen aloitettiin kesällä 1888, ja se vihittiin käyttöön seuraavana vuonna. Rakennuksen suunnitteli Magnus Schjerfbeck ja sisustuksen Johan Jacob Ahrenberg. Aleksanteri III vietti kalastusmajalla aikaa useana kesänä. Vuonna 1894 valtaan astunut keisari Nikolai II vieraili Langinkoskella vain kerran, syksyllä 1906, ja viipyi paikalla vain pari tuntia.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Langinkosken alue siirtyi rakennuksineen valtiolle ja kalastusmajaa käytettiin senaattorien ja ministerien kesäasuntona. Kymenlaakson museoseura tarttui rappeutuvan majan entisöintiin 1933, ja silloin perustettiin museo. Rakennusta on kunnostettu useaan otteeseen, ja museotoiminta siirtyi vuonna 2018 Suomen kansallismuseolle. Vuoden 2018 aukiolokaudella museossa vieraili yli 11 000 henkilöä.
Kalastusmajan lähellä on 1800-luvun alussa rakennettu pieni ortodoksinen kappeli. Kappelin rakensivat Valamon luostarin munkit, jotka olivat vuonna 1797 saaneet koskeen kalastusoikeuden. Kotkan ortodoksinen seurakunta on pitänyt siellä kesäjumalanpalveluksia 1970-luvulta alkaen.
Langinkosken puistoalueella sijaitsee marraskuussa 1896 paljastettu Aleksanteri III:n muistokivi. Suomen sisällissodan aikana muistokiveen ammuttiin ja laatta yritettiin irrottaa. Muistolaatassa olevat vauriot on säilytetty osana Suomen historian tätä vaihetta. Muistolaatassa on seuraava teksti:
Alueella on myös juoksuhautoja kahden sodan ajoilta, vuonna 1918 venäläisten kaivamia ja toisen maailmansodan aikana suomalaisten kaivamia.
Langinkosken alemman osan ylitse kulkee nykyisen Langinkoskentien silta, jonka rakentaminen oli kiistelty. Kymenlaakson luonnonystävät, Kymenlaakson maakuntaliitto ja Kymenlaakson matkailijayhdistys perustivat Langinkoski-toimikunnan, joka vetosi huhtikuussa 1960 Kotkan kaupunginvaltuustolle silta- ja tiehankkeesta luopumiseksi. Sillan ja sen tuoman liikenteen ei katsottu sopivan Langinkoskelle. Langinkosken ollessa ainoa mereen vapaana laskeva koski Suomessa, silta rikkoisi myös näkymän kalastusmajalta merelle. Vastustuksesta huolimatta silta kuitenkin rakennettiin. Siltaa alettiin rakentaa syksyllä 1962 ja se vihittiin käyttöön 30. syyskuuta 1963. Silta on rakennettu betonipilareiden sijasta kivipilareiden varaan.
Luonnonsuojelualue
Kalastusmajan 28 hehtaarin tontti julistettiin puistometsäksi vuonna 1938 ja suojeltiin asetuksella vuonna 1960. Luonnonsuojelualueen eteläosassa sijaitsee 1,6 hehtaarin kokoinen puulajipuisto, joka perustettiin vuonna 1959. Alueen kallioperä on tummaa viborgiittia, joka on rapakivigraniitin muunnos. Varsinainen luonnonsuojelualue on metsäkuvioiltaan vaihteleva, sisältäen paljon iäkästä puustoa. Luhtaisia ja lehtomaisia rantojaan lukuun ottamatta alue on melko karu ja kivinen. Luonnonhoitometsä on alueen rehevin osa.
Ryti
Ryti tarkoittaa seuraavia:
Tuomas Salminen
Tuomas Salminen (s. 3. heinäkuuta 1981) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Salminen on Rauman Pallo-Iirojen kasvatti. Hän edusti myös FC Inter Turkua, jossa hän pelasi ainoaksi jääneen Veikkausliiga-ottelunsa 7. kesäkuuta 2000 Interin kohdatessa vierasottelussa FC Hakan.
Onnela (Kajaani)
Onnela on Kajaanin kaupunginosa, joka sijaitsee keskustan itäpuolella Kajaaninjoen rannalla. Alue rajautuu etelässä valtatiehen 5, idässä ja pohjoisessa Kajaaninjokeen ja lännessä Keskuskatuun. Vuoden 2014 lopussa Onnelassa oli 363 asukasta. Alue syntyi vuoden 2001 asuntomessujen yhteydessä entisen leirintäalueen paikalle. Onnelasta löytyy mm. Kajaanin Avantouimareiden kylmäkaraisukeskus, Onnela-koti ja Kesäniemen uimaranta.
Thomas Schippers
pienoiskuva|Schippersin hauta [[Spoleton Piazza Duomossa.]] Thomas Schippers (9. maaliskuuta 1930 – 16. joulukuuta 1977) oli yhdysvaltalainen kapellimestari.
Schippers syntyi Kalamazoossa, Michiganissa. Hän aloitti pianonsoiton opintonsa 4-vuotiaana ja opiskeli Curtis Institutessa sekä Juilliard School of Musicissa. Hän johti jo 20-vuotiaana Broadwaylla Gian Carlo Menottin oopperan Konsuli esityksen.
Saitō Musashibō Benkei
thumb|Benkei, piirtänyt Kikuchi-Yosai thumb|Benkei ja [[Minamoto no Yoshitsune|Yoshitsune]]
Thomas Schippers
Schippers pääsi johtamaan lukuisiin arvostettuihin oopperataloihin, kuten Metropolitan-oopperaan ja La Scalaan. Hän johti muun muassa Menottin ja Samuel Barberin teosten ensiesityksiä. Hän perusti myös Italian Spoleto-festivaalin yhdessä Menottin kanssa.
Saitō Musashibō Benkei
Saitō Musashibō Benkei (, 1155 – 15. kesäkuuta 1189), yleisesti tunnettu nimellä Benkei, oli japanilainen sōhei (taisteleva munkki), joka palveli Minamoto no Yoshitsunea. Hänet kuvataan yleensä hyvin vahvana ja uskollisena, ja hän on eräs japanilaisen kansantaruston suosituimmista hahmoista. Kabukin ja Nōn tarut ovat kaunistelleet ja vääristäneet hänen elämäntarinaansa, joten totuutta ei voida erottaa legendasta.
Thomas Schippers
Schippers pääsi Cincinnatin sinfoniaorkesterin ylikapellimestariksi vuonna 1970, mutta lyhyeksi jääneen uran katkaisi kohtalokas keuhkosyöpä 47 vuoden iässä.
Saitō Musashibō Benkei
Tarinat Benkein syntymästä vaihtelevat huomattavasti. Eräs kertoo, kuinka hänen isänsä, temppelipyhätön päällikkö, oli raiskannut hänen äitinsä, sepän tyttären. Toinen esittää Benkein temppelijumalan poikana. Monien mukaan hän oli demonimainen, pitkähampainen ja pörröhiuksinen hirviölapsi. Nuoruudessaan Benkeitä on saatettu kutsua nimellä "demonilapsi".
Benkei liittyi luostariin nuorena ja matkusti laajasti ympäri Japanin munkkiluostareita. Tuona aikana Japanin buddhalaiset munkkiluostarit olivat tärkeitä hallinnon ja kulttuurin keskuksia, mutta myös sotilaallisesti vaikutusvaltaisia. Kuten monet muutkin munkit, Benkei todennäköisesti oppi naginatan käyttöä. 17-vuotiaana hänen sanottiin olevan yli kaksi metriä pitkä. Tällöin hän jätti luostarin ja liittyi Yamabushiin, vuorimunkkien lahkoon, jonka tunnusomaisena piirteenä olivat heidän mustat huppunsa. Japanilaiset piirrokset kuvaavat Benkein yleisesti tällainen huppu päässä.
Benkein sanotaan sijoittautuneen Gojon sillalle Kiotoon, missä hän taisteli kaikkien ohikulkevien miekkamiesten kanssa keräten heidän miekkansa. Ajan kuluessa hän sai kerättyä 999 miekkaa. Tuhannessa taistelussaan Benkei hävisi Minamoto no Yoshitsuneille, sotaherra Minamoto no Yoshitomon pojalle. Näin ollen hänestä tuli Yoshitsunen palvelija, ja hän taisteli tämän kanssa Genpei-sodassa Taira-klaania vastaan. Minamoto-klaanin voittoa pidetään pitkälti Yoshitsunen ansiona, erityisesti Dan-no-uran meritaistelua. Lopullisen voiton jälkeen Yoshitsunen vanhempi veli Minamoto no Yoritomo kääntyi kuitenkin häntä vastaan.
Tätä seuranneen kaksivuotisen hämmingin ajan Benkei seurasi Yoshitsunea lainsuojattomuudessa. Lopulta heidät saarrettiin Koromogawa no taten linnaan. Koromogawan taistelu alkoi. Sillä välin, kun Yoshitsune vetäytyi linnan keskustorniin suorittamaan rituaali-itsemurhan (seppuku), Benkei taisteli pääportin sillalla suojellakseen Yoshitsunea. Sanotaan, että sotilaat pelkäsivät ylittää siltaa kohdatakseen Benkein, ja kaikki jotka näin tekivät kohtasivat nopean kuoleman jättiläismäisen miehen käsissä. Pitkään sen jälkeen, kun taistelun olisi pitänyt olla ohi, sotilaat huomasivat nuolien lävistämän Benkein seisovan paikallaan. Kun he uskaltautuivat tutkimaan häntä tarkemmin, hän kaatui maahan. Kävi ilmi, että Benkei oli seissyt kuolleena paikallaan jo jonkin aikaa; tämä tuli tunnetuksi "Benkein seisovana kuolemana".
Benkein uskollisuus ja kunnia tekevät hänestä mukaansatempaavan hahmon japanilaisessa kansanperinteessä. Eräs Kabuki-näytelmä asettaa Benkein moraalisen dilemman eteen: valehdellako vai suojellako herraansa ylittääkseen sillan. Näytelmän huippukohta on hetki, kun munkki tajuaa tilanteensa ja vannoo tekevänsä, mitä hänen täytyy. Toisessa näytelmässä Benkei surmaa oman lapsensa pelastaakseen herransa tyttären. Kabuki-näytelmässä nimeltä Kanjinchō Benkein täytyy lyödä oma portinvartijaksi naamioitunut herransa, jotta hän ei paljastaisi omaa valeasuaan.
Fagerholm
Fagerholm on seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:
Rosa Rein
Rosa Rein (24. maaliskuuta 1897 – 14. helmikuuta 2010) oli ennen kuolemaansa Sveitsin vanhin elossa ollut ihminen. Rein syntyi Saksassa. Hänen äitinsä kuoli keskitysleirillä, minkä jälkeen Rosa pakeni maasta.
Esmée Denters
thumb|Esmée Denters Esmée Denters (28. syyskuuta 1988 Westervoort, Alankomaat) on hollantilainen laulaja. Denters tuli tunnetuksi internetin videosivusto YouTuben kautta.
Rosa Rein
Rosa Rein oli kahdesti naimisissa, mutta hänellä ei ollut lapsia. Hänet siirrettiin vuonna 2001 vanhainkotiin Luganoon, jossa hän vietti 110-vuotispäiväänsä maaliskuussa 2007.
Esmée Denters
Denters laittoi YouTubeen siskonsa web-kameralla kuvaamiaan laulupätkiä, joilla hän esittää tunnettujen artistien kappaleita, kuten Justin Timberlaken "What Goes Around" ja Natasha Bedingfieldin "Unwritten". Justin Timberlaken perustama levy-yhtiö Tennman Records huomasi Dentersin kyvyt ja hänen saamansa suosion, ja Dentersista tuli yhtiön ensimmäinen kiinnitys.
Esmée Denters syntyi ja kasvoi Oosterbeekin kaupungissa, jossa hän opiskeli sosiaalityöntekijäksi. Denters on julkaissut myös omia sävellyksiään ja julkaissut singlen "Crazy Place", jonka tuotto menee kokonaisuudessaan hyväntekeväisyyteen.
Denters lähti Euroopan kiertueelle yhdessä Enrique Iglesiasin kanssa huhtikuussa 2010. Hän vieraili kiertueella myös Suomessa.
Rose Red (elokuva)
Rose Red on vuonna 2002 tehty kauhuelokuvaminisarja, jonka on käsikirjoittanut kauhukirjailija Stephen King ja ohjannut Craig R. Baxley.
Juoni
Elokuva kertoo Joyce Reardonista, joka on kiinnostunut paranormaaleista ilmiöistä. Yksi hänen suurimmista kiinnostuksen kohteista on jo kauan tyhjillään seissyt kartano nimeltään Punaruusu (engl. Rose Red), jossa uskotaan kummittelevan. Joyce kutsuu mukaansa ihmisiä, joilla on yliluonnollisia voimia. Ryhmän tarkoitus on viipyä viikonloppu talossa ja todistaa ihmisille tarinat oudoista tapahtumista todeksi.
Elokuva perustuu Elen Rimbauerin päiväkirjaan, jonka Joyce Reardon löysi kirpputorilta. Päiväkirjasta paljastuu talon kauheat salat. Stephen King on tehnyt minisarjan, joka perustuu hänen omiin näkemyksiinsä siitä, mikä Joycen tulevaa tutkimusmatkaa saattaa odottaa vastassa.
Hammaslanka
thumb|vasen|Hammaslääkäri puhdistaa hammasvälejä hammaslangalla osana [[periodontaalinen hoito|periodontaalista hoitoa.]] thumb|Hammaslankapakkaus, jossa langankatkaisin. thumb|Kertakäyttöinen hammaslankain. Hammaslanka on lanka, jolla puhdistetaan hampaiden välejä tavoitteena poistaa bakteeripeitettä eli plakkia sekä hammasväleihin mahdollisesti jääneitä ruoankappaleita hampaiden välipinnoilta ja ientaskuista. Hammaslangan materiaalina oli ennen lähinnä (vahattu) silkki, mutta nykyään sen ovat korvanneet keinomateriaalit, kuten nailon ja PTFE.
Suosituksen mukaan hammaslankaa tulisi käyttää huolellisesti kerran päivässä. Hammaslankaa kuljetetaan varovasti sahaavin liikkein hampaiden välissä. Lanka kuljetetaan ensin toisen hampaan pintaa pitkin ientaskun pohjaan ja aloitetaan edestakaiset puhdistusliikkeet, jolloin lankaa kuljetetaan ylös hampaan pintaa pitkin. Sen jälkeen kuljetetaan hammaslanka papillan eli iennystermän yli viereisen hampaan pinnalle, joka puhdistetaan samalla tavalla. Yhdessä hammasvälissä puhdistetaan molempien hampaiden ientaskut.
Hammaslangan käyttöön on myös suunniteltu erilaisia hammaslangoittimia ja langanviejiä, jotka helpottavat lankausta erityisesti suun takaosissa.
Siltalanka on lanka, joka on tarkoitettu hammassiltojen ja -rautojen puhdistukseen. Siltalangassa toinen langanpää on neulamainen sillan tai rautojen alle pujottamisen helpottamiseksi. Kun lanka on saatu läpi, lanka vedetään puoleen väliin, jossa on paksumpi päällystetty kohta, jolla puhdistetaan silta tai raudat plakista.
Chimera
Chimera on norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin kolmas albumi.
Ibn Fadlan
Ahmad ibn Fadlan (, Aḥmad ibn al-ʿAbbās ibn Rāšid ibn Ḥammād ibn Faḍlān) oli arabimatkailija ja kronikoitsija. Hän teki Bagdadin kalifin lähetystön sihteerinä matkan Volgalle noin vuonna 921, ja kuvaili siellä näkemäänsä barbaarista kansaa, jota useimmat tutkijat pitävät ruseina eli viikinkeinä.
Yhteys fiktioon
Michael Crichtonin kirja ''13. soturi'' (13th Warrior) perustuu löyhästi Ibn Fadlanin kertomuksiin sekä muinaisenglantilaiseen Beowulf-runoelmaan. John McTiernan ja Crichton ohjasivat kirjan pohjalta elokuvan vuonna 1999. Kirjan päähenkilönä on Ibn Fadhlan.
Luigi Magni
pienoiskuva|Luigi Magni vuonna 1969. Luigi Magni (21. maaliskuuta 1928 Rooma – 27. lokakuuta 2013 Rooma ) oli italialainen elokuvakäsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän voitti kaksi parhaan käsikirjoittajan David di Donatello -palkintoa vuosina 1978 ja 1995.
Magnin teoksia ovat muiden muassa Lemmenjuoma (1965) ja Siveysvyö (1967).
Good Times Killin’ Me
Good Times Killin' Me on cajun-muusikko Nathan Abshiren studioalbumi vuodelta 1978. Sen on tuottanut Sam Charters. Äänittäjä on Keith Cravey.
Charters on myös ottanut levykansion valokuvat ja laatinut esittelytekstin. Hän kiittää taustatiedoista Barry Anceletia. Levykannen on suunnitellut Wagner Design Unit.
Englannissa LP-levyjä on valmistanut levy-yhtiö Sonet Records Ltd., joka on toiminut osoitteessa 121 Ledbury Road, London W11 2RP. Yhdistyneessä kuningaskunnassa jakelijana on toiminut Pye Record (Sales) Ltd.
Albumi on saanut nimensä Abshiren tavasta huudahdella tanssimuusikkona esiintyessään ”Good times is killin’ me”. Lause oli kirjoitettu myös hänen hanurikoteloonsa. Tämän albumin äänityksen aikoihin Abshire asui Louisianassa Basile-nimisen kaupungin laitamilla ja oli eläköitynyt siviiliammatistaan kaatopaikan hoitajana.
Erään arvion mukaan Abshire oli fyysisesti niin vanhentunut, että tätä levyä ei olisi kannattanut enää tehdä, ellei sitten kunnianosoituksena. Kirjoittajan mukaan Abshire teki parhaat levytyksensä 1960-luvulla Chris Strachwitzin Arhoolie-levymerkille.
Kappaleet
Sovitukset ovat Nathan Abshiren ja Sady Courvillen tekemiä. Laulujen julkaisija on Sonet Publishing paitsi 1.2, 2.2 ja 2.3 osalta Copyright Control.
Kappaleet ovat perinteisiä ja tansseissa suosittuja cajun-melodioita: sekoitus valsseja, two-stepejä ja blueseja.
"La Queue de Tortue" eli suomennettuna “Kilpikonnan häntä” on saanut nimensä Kaplanin ja Crowleyn välillä virtaavasta bayousta.
"La Valse à Belisaire” on Abshiren versio Roy Acuffin kappaleesta ”A Precious Jewel”.
"Les Filles du Canada” eli “Kanadan tytöt” kuulostaa kappaleen “Little Brown Jug” varhaiselta versiolta.
Muusikot
Levyllä soittavat muusikot ovat Abshiren vanhoja ystäviä ja soittokavereita. Sady Courville levytti viuluduoettoja Denis McGheen kanssa jo 1920-luvulla. Hänellä oli tämän levytyksen aikaan vielä huonekaluliike Eunicessa. Preston ”Pres” Manuel teki ensimmäiset levytyksensä 1930-luvulla ja oli tässä vaiheessa eläkkeellä. Eddie Richard on Sadyn setä. Sady ja Pres esiintyivät vielä Cajun Hour -nimisessä radio-ohjelmassa, joka lähetettiin lauantaiaamuisin Fred's Lounge -nimisestä paikasta Mamoussa. Ohjelma oli saanut vakiintuneen aseman ja sen oli aloittanut Revon Reed yli 15 vuotta aikaisemmin.
Dritëro Agolli
pienoiskuva|Dritëro Agolli albanialaisessa postimerkissä 2016. Dritëro Agolli (13. lokakuuta 1931 Devollin piirikunta – 3. helmikuuta 2017 Tirana ) oli albanialainen runoilija.
Agolli syntyi Devollin piirikunnassa ja opiskeli Gjirokastërissa. Hän jatkoi opintojaan Pietarissa ja asettui Albaniaan palattuaan Tiranaan.
Agolli kirjoitti äidinkielellään albanialla. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Mesditë (1969), Nënë Shqipëri (1976) ja Vjen njeriu i çuditshëm (1996). Vaikka Agolli tunnetaan ensisijaisesti runoudestaan, hän työsti myös muita kirjallisuuden lajeja.
Hikijärvi
Hikijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 7,6 hehtaaria ja sen pituus on 950 metriä ja leveys 200 metriä. Järveen laskee yksi metsäoja ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa kolme kilometriä pitkä laskuoja Kirkkojärveen.
Järven rantaviiva on 2,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu lukiosia loma-asuntoja.
Marjut Heinonen
Vuonna 2007 Heinonen hankki Suomelle paikan Pekingin olympialaisiin 2008 naisten skeetissä ollen maailmancupin kymmenes Mariborissa. Olympialaisissa hän oli 17:s. MM-kilpailuissa Heinosen parhaimpia saavutuksia ovat 7. sija Münchenissä vuonna 2010 ja 13. sija Kairossa vuonna 2001. EM-kilpailuissa hän oli kuudes Granadassa vuonna 2007 ja seitsemäs Larnakassa vuonna 2012.
Maailmancupissa Heinonen on ollut parhaimmillaan yhdeksäs Kairossa 2006, Santo Domingossa 2007 ja Granadassa 2013.
Mega Man X
Mega Man X on Capcomin kehittämä ja julkaisema tasohyppely, joka on Mega Man X -sarjan debyyttijulkaisu. Se julkaistiin Super Nintendo Entertainment System -konsolille vuonna. Pelistä on myös DOS-versio, joka on pieniä eroavaisuuksia lukuun ottamatta erittäin sama peli. Kyseessä on uuden, synkemmän Mega Man spin-off sarjan ensimmäinen osa. Super Nintendo Entertainment Systemille julkaistiin kolme X-sarjan peliä ennen kuin sarja siirtyi lähes yksinomaan Sonyn PlayStation -alustalle.
Peli on uudelleenjulkaistu myöhemmin PlayStation Portablelle ja iOS-käyttöjärjestelmille.
Tarina
Vuonna 20XX Tri. Thomas Light kehitti robotin, joka kykenee ajattelemaan ja tekemään omia päätöksiä. Tällainen robotti, ollessaan huomattavasti vahvempi kuin yksikään ihminen tai senhetkinen robotti, ei ollut erityisen turvallinen. Tämän vuoksi Light sulki robotin kapseliin, jossa suoritetaan lukuisa määrä eettisiä testejä, jotta robotille kehittyisi terve eettinen pohja. Koko prosessiin tarvittiin vähintään 30 vuotta. Valitettavasti Tri. Light ei elä tarpeeksi pitkään nähdäkseen aherruksensa tulosta käynnissä. Vuosia myöhemmin (vuonna 21XX) Tri. Cain löytää vanhan laboratorion jäänteet ja rojujen seasta kapselin. Kapselissa on robotti, joka on yksinkertaisesti nimetty Mega Man X:ksi. Kapselissa on selkeät varoitukset X:n vaaroista, mutta kaikki valot näyttävät vihreää, ja eettiset testerit ovat saaneet työnsä päätökseen. Tämän myötä Cain innoissaan avaa kapselin tavatakseen inhimillisimmän robotin maan päällä.