cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oulun kaupunginkirjasto
Historiaa
Ensimmäiset varsinaiset sivukirjastot perustettiin 1950-luvulla, mutta jo vuonna 1946 oli perustettu Tuiraan ja Koskelaan lainausasemat, joissa oli vaihtuvat kokoelmat. Ensimmäinen sivukirjasto perustettiin Raksilaan Teuvo Pakkalan koululle vuonna 1951. Vuodesta 1960 kaupunginkirjastolla on ollut myös potilaskirjastotoimintaa. Ensimmäinen kirjastoauto otettiin käyttöön vuonna 1975 ja toinen ns. pienkirjastoauto vuonna 2001. Kirjastopalveluiden tavoitettavissa on 99 % oululaisista.
Vuoden 2012 alussa Muodostettiin OUTI-kirjastokimppa, jossa yhdistettiin Oulun ja kahdeksan Oulun ympäristökunnan kirjastojen tietokannat.
Vuonna 2016 Oulun kaupunginkirjasto otti käyttöön avoimen lähdekoodin kirjastojärjestelmä Kohan.
Kaupunginkirjaston tehtävä maakuntakirjastona muuttui alueellista kehittämistehtävää hoitavaksi kirjastoksi vuoden 2018 alussa.
Aiheesta muualla
65.01528°N, 25.46333°W
Johan Erik Stadigh
Johan Erik Stadigh (20. elokuuta 1832 Turku – 1. helmikuuta 1918 Turku) oli suomalainen juristi ja Turun hovioikeuden varapresidentti.
Stadighin vanhemmat olivat Turun kaupungin rahastonhoitaja Bror Erik Stadigh (1806–1834) ja Gustava Margareta Råberg. Hän kävi Turun yläalkeiskoulua ja Turun lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1851. Hän suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1854, oli auskultanttina Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1857.
Stadigh oli Turun hovioikeudessa ylimääräisenä notaarina 1855–1857, kanslistina 1857–1861, kirjaajana 1861–1862, ylimääräisenä viskaalina 1862–1863, notaarina 1863–1868, apujäsenenä 1867–1870, protonotaarina 1868–1869 ja sihteerinä 1869–1870. Hänestä tuli hovioikeuden asessori 1870, hovioikeudenneuvos 1878 ja varapresidentti 1895. Hänet erotettiin virasta ensimmäisen sortokauden aikana 1902 mutta hän pääsi palaamaan entiseen virkaansa 1907 jossa hän oli sitten eroonsa saakka 1908.
Johan Erik Stadigh oli naimisissa vuodesta 1871 Emilia Henriette Wichmannin (k. 1920) kanssa. Heidän lapsiaan olivat Viipurin ruotsalaisen lyseon lehtori, filosofian tohtori Väinö Erik Elias Stadigh (1876–1944) ja asianajaja Paavo Yrjö Julius Stadigh (1879–1950).
Pahalammi (Häijää)
Pahalammi on Pirkanmaalla Sastamalassa Häijään Perämaassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Tutkielma
Tutkielma on määräaiheesta laadittu tutkimusraportti tai suppeahko pohtiva kirjoitus, essee. Akateemisessa tutkielmassa tutkitaan jotain tutkimusongelmaa tai hypoteesia. Empiiristen tieteiden tutkielmissa pyritään kokeellisesti osoittamaan todeksi tutkimusongelman väite tai hypoteesi.
Tutkielman rakenne voi noudattaa seuraavaa, niin sanottua IMRD-kaavaa:
Tutkielma on myös piirustustyyppi, jonka tarkoitus on tutkia aihetta kokonaisvaltaisesti ja perusteellisesti.
İrfan Kahveci
pienoiskuva|İrfan Kahveci kesäkuussa 2018. İrfan Can Kahveci (s. 15. heinäkuuta 1995 Çorum) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut kotimaassaan Gençlerbirliğiä, lainasopimuksella Hacettepea, İstanbul Başakşehiria ja tammikuusta 2021 alkaen Fenerbahçea. Hän on pelannut kauden 2020–2021 loppuun mennessä Turkin Superliigassa 199 ottelua ja tehnyt niissä 21 maalia. Hän voitti Turkin-mestaruuden Başakşehirin joukkueessa kaudella 2019–2020. Hän on pelannut Mestarien liigassa kuusi ottelua ja teki joulukuussa 2020 hattutempun kotiottelussa RB Leipzigia vastaan, mikä ei kuitenkaan estänyt vierasjoukkueen voittoa. Eurooppa-liigassa Kahveci on pelannut 13 ottelua ja tehnyt kaksi maalia.
Kahveci pelasi useissa Turkin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Irlantia vastaan. Kesäkuun 12. päivään 2021 mennessä hän on pelannut 19 maaottelua, joista 11 ottelua avauskokoonpanossa. Vuonna 2021 pelattavissa EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle Turkin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan.
All your base are belong to us
thumb|Kuva Zero Wing -pelin introsta, jossa lause alun perin esiintyy. thumb|Esimerkki kuvamanipulaatiosta, jossa lause on lisätty valokuvaan. thumb|Internetissä kiertänyt valokuva. thumb|upright|AYBABTU-rintamerkki All your base are belong to us on vahingossa väärin kirjoitettu englanninkielinen lause, joka aiheutti suuren mittakaavan ilmiön Internetissä vuosina 2001 ja 2002. Teksti on peräisin vuonna 1989 ilmestyneen japanilaisen Zero Wing -nimisen videopelin englanninkielisestä versiosta. Koko peli oli käännetty englannin kielelle huonosti, mutta lause ”all your base are belong to us” huvitti ihmisiä erityisen paljon.
Lause oikein kirjoitettuna olisi ”all your bases belong to us” eli väärin kirjoitetusta lauseesta puuttuu monikon s-kirjain ja siinä on ylimääräinen olla-verbi. Lisäksi belong-verbi (”kuulua jollekin”) ei ole erityisen hyvin sopiva lauseen kontekstissa. Suomennettuna lause tarkoittaa ”kaikki tukikohtanne kuuluvat meille” (ts. ”ovat hallussamme”), mutta virheellisessä versiossa lukee pikemminkin ”Kaikki tukikohtasi ovat kuulua meille”. Itse Zero Wing on tavanomainen avaruusympäristöön sijoitettu ammuntapeli, joka sai suhteellisen myönteiset arvostelut lehdistössä.
Lause esiintyi ensimmäisen kerran Internetissä tiettävästi vuonna 1998. Siitä alkaen se alkoi levitä Internetin erilaisilla foorumeilla. Netissä levisi vuoden 2001 alusta lähtien paljon humoristisia kuvia, joihin kyseinen lause oli liitetty kuvankäsittelyohjelmalla. Erityisen tunnettu oli ”Bad_CRC” -nimellä tunnettu Flash-animaatio, jota ladattiin netistä paljon, ja joka pääsi myös uutisiin Internetin uutispalstoilla ja oli myös joskus televisiossa.
Zero Wing -pelin versio, jonka alkuanimaatiosta lause on peräisin, julkaistiin Sega Mega Drivelle vuonna 1992. Alkuperäinen kolikkopeliversio Zero Wingistä ei sisällä kyseistä lausetta. Peli on saatavissa näiden lisäksi myös PC Engine -konsolille, mutta PC Enginen versiossa pelin aloittava animaatio on täysin erilainen eikä siinä esiinny kyseistä lausetta. Zero Wing -peliä ei koskaan julkaistu Sega Mega Driven Yhdysvaltain versiolle. Näin ollen peli olisi jäänyt Yhdysvalloissa varsin tuntemattomaksi ilman tätä kohua.
Ilmiön on katsottu osoittaneen Internetin kyvyn levittää uusia sanontoja nopeudella, joka ei olisi mahdollista perinteiselle massamedialle. Lausetta on käytetty esimerkkinä meemistä, eli itsestään leviävästä ajatuksesta tai viestistä. Vaikka lause meni pois muodista vuoden 2001 jälkeen, on se yhä yksi käytetyimmistä väärin kirjoitetun englannin kielen lauseista. Sitä käytetään usein sotahuutona monissa tietokonepeleissä, etenkin netin kautta pelattavissa. Lausetta muutetaan usein siten, että sana ”base” korvataan jollain uuteen kontekstiin sopivammalla substantiivilla. Lause on myös esiintynyt lukuisissa yhteyksissä populaarikulttuurin eri aloilla.
Alkuperäinen versio tekstistä
In A.D. 2101
War was beginning.
Captain: What happen?
Mechanic: Somebody set up us the bomb.
Operator: We get signal.
Captain: What !
Operator: Main screen turn on.
Captain: It’s You !!
Cats: How are you gentlemen !!
Cats: All your base are belong to us.
Cats: You are on the way to destruction.
Captain: What you say !!
Cats: You have no chance to survive make your time.
Cats: HA HA HA HA …
Operator: Captain!
Captain: Take off every ’zig’ !!
Operator: You know what you doing.
Captain: Move ’zig’.
Captain: For great justice.
Sax Rohmer
thumb|Avon Fantasy Reader 7 vuodelta 1948 sisältää Rohmerin tarinan "The Curse of a Thousand Kisses". Arthur Henry Sarsfield Ward, kirjailijanimi Sax Rohmer, (1883 Birmingham, Englanti – 1959 Lontoo, Britannia) oli brittiläinen jännityskirjailija. Ennen kirjailijanuraansa hän työskenteli toimittajana. Hänen romaanien päähenkilö on kiinalainen mestaririkollinen Fu Manchu, jonka sisukas vastustaja on englantilainen Nayland Smith.
Rohmer syntyi Englannin Birminghamissa irlantilaiseen työväenluokkaiseen perheeseen. Hän julkaisi ensimmäisen kertomuksensa, novellin ”The Mysterious Mummy” Pearson’s Weekly -lehdessä 1903. Hän ansaitsi elantonsa kirjoittamalla sketsejä esiintyville taiteilijoille, sanoittamalla lauluja ja toimimalla managerina. Hänen ensimmäinen (ilman tekijänimeä) julkaistu romaaninsa oli Pause! vuonna 1910.
Ensimmäinen Fu Manchu -tarina The Mystery of Dr. Fu Manchu julkaistiin jatkoromaanina vuosina 1912–1913. Rasistinen ja vauhdikas tarina, jossa Nayland Smith ja tohtori Petrie kohtaavat maailmanlaajuisen ”keltaisen vaaran” salaliiton, oli heti menestys. Rohmer ansaitsi hyvin Fu Manchu-, Gaston Max- ja Morris Klaw -tarinoillaan mutta hoiti raha-asiansa kehnosti.
Suomessa Minerva Osakeyhtiö alkoi julkaista Rohmerin romaaneja vuonna 1923. Rohmerin jatkokertomuksia julkaistiin myös lehdissä (muun muassa Viikon kertojat, Seikkailujen maailma). Rohmerin ”Oravain ystävä” julkaistiin Kariston Novelliston numerossa 1/1934 ja Atlantiksen valo (Light of Atlantis) numerossa 2/1935. Fu Manchu tuli osaksi populaarikulttuuria, ja kiinalaisen mestaririkollisen arkkityyppi on seikkaillut myös sarjakuvissa (Korkeajännitys) ja monissa elokuvissa.
Rohmer muutti vaimonsa kanssa Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli influenssan ja keuhkokuumeen heikentämänä 1. kesäkuuta 1959.
Ylioppilastalo
Ylioppilastalo tai yo-talo voi viitata seuraaviin kohteisiin:
Filip II
Filip II voi tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Katso myös
Filip II:een liittyvät myös seuraavat:
Liste der Herrscher namens Philipp
Kuukanniemi
Kuukanniemi on kylä ja taajama Lemillä Etelä-Karjalan maakunnassa. Kuukanniemi on asukasluvultaan kirkonkylän jälkeen Lemin toiseksi suurin taajama.
Suomen ortodoksinen kirkko
Suomen ortodoksisen kirkon johtaja on Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa Leo. Kirkolla oli 54 895 jäsentä Suomessa vuonna 2021, joka vastaa hieman alle yhtä prosenttia Suomen väestöstä. Ulkomailla pysyvästi asuvia jäseniä on noin 2700. Suomen ortodoksinen kirkko on ainoa ortodoksinen paikalliskirkko, joka noudattaa gregoriaanista kalenteria myös pääsiäisen ajankohdan määräytymisen osalta.
Historia
pienois|Helsingin ortodoksisen seurakunnan pääkirkko on vuonna 1868 valmistunut [[Uspenskin katedraali, joka on samalla arkkipiispan katedraali.]] pienois|[[Tampereen ortodoksinen kirkko.]] Ortodoksisuus levisi nykyisen Karjalan ja Kaakkois-Suomen alueelle 1000-luvulla Novgorodin ruhtinaskunnasta. Samalla vuosisadalla Karjala liitettiin löyhästi osaksi Novgorodin arkkihiippakuntaa. Novgorodilaiset lähetystyöntekijät perustivat mahdollisesti jo 1100-luvulla Laatokan saariin Valamon luostarin ja 1300-luvulla Konevitsan luostarin. 1500-luvulle tultaessa ortodoksisuus oli saavuttanut karjalaisten keskuudessa jo vakiintuneen aseman. Pähkinäsaaren rauha edisti nykyisen Suomen jakautumista katoliseen ja ortodoksiseen osaan. Ortodoksisuuteen sekoittui kirkon vastustuksesta huolimatta aineksia esikristillisestä kansanuskosta.
Venäjän vallan aika
Turun rauhassa ortodoksiset alueet siirtyivät Venäjän hallintaan ja ortodoksisen kirkon asema parani. Haminan rauhan jälkeen ortodoksisia seurakuntia perustettiin myös Länsi-Suomeen, muun muassa Vaasaan, Turkuun, Tampereelle ja Helsinkiin. Vuodesta 1865 jumalanpalveluksia ryhdyttiin toimittamaan kirkkoslaavin sijaan kansankielellä suomeksi. Suomen ortodoksisista seurakunnista muodostettiin 1892 oma hiippakuntansa, joka aloitti toimintansa 1895. Venäjä pyrki sortokausien aikana käyttämään kirkkoa venäläistämisen välineenä, mitä suomenkielinen ortodoksinen papisto vastusti.
Suomen itsenäistyminen ja autonomian saavuttaminen
Suomen itsenäistyttyä valtio tunnusti Suomen ortodoksisen hiippakunnan itsenäiseksi kirkoksi vuonna 1918 ja Moskovan patriarkaatti antoi oman tunnustuksensa vuonna 1921. Suomen valtio kuitenkin halusi erottaa kirkon Moskovan vaikutuspiiristä, ja tämän vuoksi vuonna 1923 Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti otti Suomen ortodoksisen kirkon yhteyteensä autonomisena kirkkona. Tosin kirkko olisi toivonut autokefalian asemaa, mutta Konstantinopoli ei sitä kuitenkaan myöntänyt, koska siellä katsottiin, että sellainen ratkaisu olisi suututtanut Moskovan.
Ajanlaskukiista
Vuoden 1917 lokakuussa pidetyssä Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokouksessa hyväksyttiin ehdotus siirtymisestä vanhasta ajanlaskusta eli juliaanisesta kalenterista uuteen ajanlaskuun eli gregoriaaniseen kalenteriin. Tämä herätti vastustusta muun muassa Valamon luostarin veljestössä ja syntyi niin sanottu ajanlaskukiista. Kiistan seurauksena osa venäjänkielisistä ortodokseista perusti Viipuriin 1926 ja Helsinkiin 1927 omat seurakunnat. Ne olivat Pariisissa toimineen Konstantinopolin patriarkaatin alaisen Länsi-Euroopan eksarkin, metropoliitta Evlogin alaisuudessa 1940-luvun puoliväliin asti.
Jälleenrakennus
Toisessa maailmansodassa kirkko menetti suuren osan omaisuudestaan ja kaikki luostarinsa ja suurin osa sen jäsenistöstä lähti evakkoon luovutetusta Karjalasta ja Petsamosta. Pariisin rauhansopimuksen mukaisen rajan taakse jäi yhteensä 18 seurakuntaa, joiden tilalle perustettiin 14 seurakuntaa. Valamon munkkiluostari ja Lintulan nunnaluostari uudelleen sijoitettiin Heinävedelle. Valtion varoin pystytettiin 13 kirkkoa ja 44 rukoushuonetta eli tsasounaa. Ensimmäisenä niin sanottuna jälleenrakennuskirkkona valmistui Jyväskylään Kristuksen ylösnousemuksen kirkko vuonna 1954. Kirkon keskuspaikaksi tuli Kuopio. Siellä sijaitsevat kirkollishallituksen virasto sekä ortodoksinen kirkkomuseo. Vuonna 1980 muodostettiin Pohjois-Suomen seurakunnista uusi Oulun hiippakunta. Kirkon pappisseminaari toimii Joensuussa. Vuodesta 2018 arkkipiispanistuin on ollut Helsingissä.
Sodanjälkeinen aika
Toisen maailmansodan jälkeen Suomen ortodoksisen kirkon jäsenistö väheni pitkään usean sadan henkilön vuosivauhtia, koska luterilaisten ja ortodoksien välisissä liitoissa ortodoksinen puoliso usein liittyi luterilaiseen kirkkoon ja parin lapset kastettiin, usein sosiaalisen paineen vuoksi, luterilaisiksi. 1970-luvulle asti ortodoksinen usko kuului etupäässä maan venäläis-, karjalais- ja kolttaperheiden perinteisiin.
1970-luvulta alkaen ortodoksisuuden maine ja tunnettuus alkoi muuttua suomalaisen kansallisuusajattelun ja luterilaisen identiteetin käytyä läpi murroksen 1960-luvulta alkaen. Kirkosta eroaminen vähentyi ja vuodesta 1991 kirkon jäsenmäärä kääntyi nousuun, joka kesti vuoteen 2013 asti, jonka jälkeen kirkon jäsenmäärä on kääntynyt noin 500–600 jäsenen vuosittaiseen laskuun. Ortodoksisen kirkon asema Suomessa on suhteellisesti vahvin Itä-Suomessa, vaikka valtaosa kirkon jäsenistä asuukin nykyisin Etelä-Suomessa. Suomen ortodoksisen kirkon jäsenmäärän kasvuun on vaikuttanut myös merkittävästi venäläisten maahanmuutto, ja huomattava osa kirkkoon liittyjistä onkin maahanmuuttajia.
Julkisoikeudellisen asemansa vuoksi kirkolla on ollut vahvat toimintaedellytykset. Ortodoksinen kirkko on saanut Suomen valtiolta 2010-luvulla tukea noin 2,2 miljoonaa euroa vuodessa.
Väestönkehitys
Suomen ortodoksisen kirkon väestönkehitys vuosien 1940-2020 välillä: pienois|pysty|[[Valamon luostarin talvikirkko (Heinävesi)|Valamon luostarin talvikirkko Heinävedellä.]]
Hallinto
pienois|Suomen ortodoksisen kirkon keskustalon julkisivu [[Kuopio|Kuopion Hatsalan kaupunginosassa.]] Suomen ortodoksisen kirkon juridisen aseman määrittelee 1. tammikuuta 2007 voimaan tullut Laki ortodoksisesta kirkosta, jonka mukaan kirkko ”perustuu Raamatun, perimätiedon, ortodoksisen kirkon dogmien, kanonien ja muiden kirkollisten sääntöjen varaan” ja se muodostaa Suomen valtakunnan alueella paikalliskirkkona toimivan arkkipiispakunnan. Lain mukaan kirkolla on oikeus tehdä ehdotuksia lain muuttamisesta ja muusta kirkkoa koskevasta lainsäädännöstä ja sille on annettava mahdollisuus antaa lausunto säädettäessä muutoksia kyseiseen lakiin. Erona evankelis-luterilaista kirkkoa koskevaan lainsäädäntöön on, ettei ortodoksisella kirkolla ole yksinomaista aloiteoikeutta kirkkoa koskevaan lainsäädäntöön. Kirkolliskokouksen säätämä kirkkojärjestys antaa tarkempia ohjeita kirkon hallinnosta toiminnasta.
Kirkkokunnan hallintoon osallistuvat sekä papisto että maallikot. Kirkon ylin päättävä elin on papiston ja maallikkojen edustajista koostuva Suomen ortodoksisen kirkon kirkolliskokous. Uskonopillisissa ja kanoneja koskevissa asioissa kirkolliskokouksen apuna on Suomen ortodoksisen kirkon piispojen piispainkokous. Kirkkokunnan ja hiippakuntien yhteinen hallintoelin on Suomen ortodoksisen kirkon kirkollishallitus, jonka asemapaikka on Kuopiossa. Siihen kuuluu kolmen hiippakuntapiispan lisäksi neljä valittua jäsentä, joista yhden tulee olla pappi ja yhden juristi.
Hiippakunnat ja piispat
Hiippakuntia johtavat metropoliitat, hiippakunnan piispat. Hiippakunnat jakaantuvat 10 seurakuntaan vuodesta 2022 alkaen. Vuonna 2021 seurakuntien määrä väheni seurakuntaliitoksissa 21:stä kahteentoista. Kirkkokuntaan kuuluvat myös kaksi luostaria, Valamon ja Lintulan luostarit.
Helsingin hiippakunnan piispa on samalla (vuodesta 2018) Suomen orto­doksisen kirkon arkki­piispa, ja muiden hiippakuntien piispat ovat kirkolliselta arvonimeltään metropoliittoja. Nykyiset piispat ovat seuraavat:
Ennen toista maailmansotaa nykyinen Karjalan hiippakunnan keskuspaikka sijaitsi Sortavalassa ja Helsingin hiippakunta Viipurissa. Haminan piispa on Helsingin hiippakunnan apulaispiispa, eikä hän näin ollen hallinnoi omaa erillistä hiippakuntaa. pienois|Suomen ortodoksisen kirkon hiippa- ja seurakunnat vuodesta 2022 alkaen.
Seurakunnat
Helsingin hiippakunta
Kuopion ja Karjalan hiippakunta
Oulun hiippakunta
Maantieteellisesti seurakunnat eivät välttämättä seuraile kunnallisia rajoja, vaan saattavat olla alueellisesti todella suuria, kuten esimerkiksi Lapin seurakunta. Kirkkorakennuksia ja rukoushuoneita eli tsasounia on noin 140. Seurakunnissa on papistoa myös noin 140 ja kanttoreita noin 40. Naispappeja ei ole, kuten ei muissakaan ortodoksisissa kirkoissa. Jumalanpalveluskieli on seurakunnissa yleensä yksinomaan suomi, mutta joissain tilanteissa käytetään myös ruotsia, englantia, kreikkaa, venäjää, kirkkoslaavia ja kolttasaamea. Koltansaameksi pidetään kokonaisia jumalanpalveluksia Lapissa.
Kirkolla on oikeus kerätä kirkollisveroa muun veronkannon yhteydessä ja vero maksetaan seurakunnille kuukausittain valtion taholta. Näistä tuloista maksetaan esimerkiksi papiston ja kanttoreiden palkat. Piispojen valinta tapahtuu kirkolliskokouksessa vaalilla. Aikaisemmin piispat nimitti samalla tavoin kuin luterilaisessa kirkossa tasavallan presidentti, nykyään nimityksen suorittaa kirkollishallitus. Arkkipiispan vaalin vahvistaa lisäksi kanonisesti Ekumeenisen patriarkaatin pyhä synodi ja ekumeeninen patriarkka Suomen ortodoksisen kirkon ja ekumeenisen patriarkaatin suhteen määrittelevän Tomos-asiakirjan mukaisesti ja muiden piispojen vaalit piispainkokous.
Kirkon työntekijät ovat kirkkolain uudistuksen jälkeen työsopimussuhteessa. Valtio maksaa kirkolle valtionapua keskus- ja hiippakuntahallinnon toimintamenojen maksamiseen sekä avustuksia erinäisiin tarkoituksiin. Näiden lisäksi kirkko saa äyrimäärän perusteella kerätyn verotuoton sekä yhteisöverotuottoa vuoteen 2015 asti. Valtio luopui yhteisöverotuoton maksamisesta evankelis-luterilaiselle ja ortodoksiselle kirkolle, ja siirtyi jakamaan valtionrahoitusta.
Seurakunnissa valitaan seurakuntavaltuustot nelivuotiskausiksi. Marraskuussa 2007 pidettiin vaalit kaudelle 2008–2011. Valtuustopaikkoja oli jaossa 278 ja niitä tavoitteli 429 ehdokasta.
Suomen ortodoksinen kirkko kuuluu Suomen ekumeenisen neuvostoon, Euroopan kirkkojen konferenssiin ja Kirkkojen maailmanneuvostoon.
Toiminta
Suomen ortodoksisen kirkon ydintoimintaa ovat seurakuntien vastuulla olevat jumalanpalvelukset sekä sakramenttien ja muiden pyhien toimitusten toimittaminen. Viikoittain seurakuntien pääkirkoissa toimitetaan lauantai-iltaisin vigilia sekä sunnuntai-aamuisin liturgia muiden kirkkovuoden paastoihin ja juhliin liittyvien palvelusten ohella. Lisäksi toimitetaan jumalanpalveluksia sivukirkoissa ja rukoushuoneissa harvemmin. Muita toiminnan muotoja seurakunnissa ovat erilaiset opintopiirit ja lasten- sekä nuortenkerhot.
Sisälähetystyötä tekevä Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunta julkaisee kirkon äänenkannattajaa, Aamun Koitto -lehteä.
Myos Hormos
Myos Hormos (, myös ; ) oli antiikin aikainen kaupunki Egyptissä. Se sijaitsi Punaisenmeren rannalla ja sijoitetaan nykyiseen Quseir el-Qadimiin. Myos Hormos oli merkittävä kauppasatama hellenistisellä ja roomalaisella kaudella, ja sieltä käytiin kauppaa erityisesti eteläisempään Afrikkaan, Arabiaan ja Intiaan.
Bobby Gurney
Bobby Gurney (13. lokakuuta 1907 – 14. huhtikuuta 1994) oli englantilainen jalkapalloilija ja toimittaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Myos Hormos
Maantiede
Myos Hormos sijaitsi samannimisellä niemellä Egyptin Punaisenmeren puolisella rannikolla eli kyseisen meren länsirannalla, suunnilleen samoilla leveysasteilla kuin Koptos lännempänä Niilin varrella. Kaupungilla oli luonnonsatamalahti, jonka koko oli noin 700 × 200 metriä (14 hehtaaria). Nykyisin se on kutistunut huomattavasti pienemmäksi liettymisen seurauksena. Strabonin mukaan kaupungin edustalla olisi ollut kolme saarta, mutta tämä saattaa olla virhe, joka on viitannut Leuke Komeen (nyk. ʿAjnuna) Punaisenmeren toisella puolella.
Bobby Gurney
Gurney pelasi koko aikuisuransa Sunderlandissa, jossa hän voitti mestaruuden kaudella 1935–1936 ja FA Cupin 1937. Gurney on Sunderlandin kaikkien aikojen paras maalintekijä kaikki kilpailut mukaan lukien. Hän oli seuran paras maalintekijä 8 perättäisellä kaudella 1930-luvulla, voitti 1. divisioonan maalikuninkuuden kaudella 1935–1936 ja teki 388 pelaamassaan ottelussa yhteensä 228 maalia. Gurney pelasi myös yhden maaottelun Englannin maajoukkueessa 1935. Gurneyn pelaajaura päättyi loukkaantumiseen 1939, minkä jälkeen hän jäi Sunderlandiin valmennustehtäviin.
Pelaajauran jälkeen Gurney toimi päävalmentajana Horden Colliery Welfaressa, Darlingtonissa, Peterborough Unitedissa ja Hartlepools Unitedissa.
Myos Hormos
Maantiede
pienoiskuva|vasen|upright=1.1|[[Periplus Maris Erythraein mainitsemat paikat ja reitit. Kartassa Myos Hormos on kuitenkin sijoitettu nykytiedon valossa liian pohjoiseen.]] Kaupunki sijoitetaan nykyiseen Quseir el-Qadimiin (”Vanha Quseir”) noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen El Quseirin (El Qoseir) kaupungista. Kaupungista kulki karavaanitie Koptokseen. Reitti kulki pitkin nykyisin nimellä Wadi al-Hammamat tunnettua wadia, ja sen pituus oli noin 180 kilometriä. Etelämpänä samalla rannikolla sijaitsi toinen satamakaupunki Berenike. Periplus Maris Erythraei mainitsee niiden väliseksi etäisyydeksi stadioninmittaa.
Historia
Myos Hormoksen perusti oletettavasti kuningas Ptolemaios II (hallitsi n. 285–246 eaa.). Hän teki siitä pääsataman Egyptin ja Intian väliselle kaupalle. Tässä kaupunki ohitti Arsinoen, joka sijaitsi pohjoisempana. Tarkoituksena oli lyhentää hankalaa purjehdusta pitkin Punaisenmeren rannikkoa. Kaupungin kreikankielinen nimi voisi tarkoittaa ”Hiirisatamaa”, mutta toisen ehdotuksen mukaan se olisi tarkoittanut ”Simpukkasatamaa” (sanasta, ”sulkea”), sillä alueella on paljon simpukoita. Myöhemmin kaupungin nimeksi vaihdettiin Afroditēs Hormos eli ”Afroditen satama”, mutta vanha nimi säilyi silti yleisemmin käytössä.
Kaupunki kukoisti Egyptistä eteläisempään Afrikkaan sekä Arabiaan ja Intiaan suuntautuneen kaupan ansiosta. Antiikin lähteiden perusteella Afrikkaan ja Arabian niemimaan eteläosiin matkalla olleet laivat lähtivät satamasta yleensä syyskuussa, jolloin alueella puhalsi tasainen luoteistuuli, ja palasivat toukokuussa. Intiaan matkalla olleet laivat lähtivät heinäkuussa, ja jos ne ehtivät ulos Punaiseltamereltä ennen syyskuun alkua, niillä oli monsuunituulet takanaan lähes kolmen kuukauden ajan. Purjehdus ulos Punaiseltamereltä kesti yleensä noin 40 päivää.
Myos Hormoksesta tavarat kuljetettiin Koptokseen karavaanitietä pitkin, mihin meni noin 7–8 päivää, ja sieltä edelleen Niiliä pitkin pohjoiseen. Kuljettamiseen käytettiin kameleita. Alun perin karavaanit kuljettivat tarvitsemansa veden mukanaan, mutta myöhemmin reitille perustettiin karavaaniasemia (stathmoi, hydreumata), joihin kaivettiin kaivoja tai kerättiin vähäistä sadevettä.
Lopulta Bereniken kaupunki ohitti Myos Hormoksen kaupassa, sillä sen sijainti oli vielä suotuisampi etelään suuntautuneen kaupan kannalta. Antiikin lähteistä Agatharkihides (116 eaa.) ja Diodoros Sisilialainen mainitsevat Myos Hormoksen, mutta eivät vielä Berenikeä. Strabon mainitsee jo Bereniken, mutta antaa ymmärtää Myos Hormoksen olleen tärkeämpi. Plinius vanhempi sen sijaan mainitsee Myos Hormoksen enää vain ohimennen. Kaupunki taantui lopullisesti viimeistään 200-luvun alussa merikaupan vähennyttyä levottomien aikojen vuoksi. Paikka asutettiin uudestaan arabiajalla 1100/1200-luvulla, ja toimi sen jälkeen jälleen satamana 1500-luvulle saakka. Tämän jälkeen asutus siirtyi El Quseiriin.
Myos Hormoksen sijainti oli pitkään arvoitus. Kaupunki sijoitettiin pitkään paljon pohjoisemmaksi nykyiseen Abu Sha'ariin muun muassa perustuen Klaudios Ptolemaiokseen. Sieltä löydettiin kyllä roomalaisaikaisia linnoitteita 300-luvulta, mutta ei juurikaan merkkejä satamasta.
Arvoitus ratkesi, kun Quseir el-Qadimissa suoritettiin arkeologisia tutkimuksia vuosina 1978–1982, sillä sitä luultiin Ptolemaioksen mainitseman Leukos Limenin satamakaupungin paikaksi. Vuonna 1993 Southamptonin yliopiston tutkijat kuitenkin esittivät, että paikka onkin Myos Hormos. Tämä varmistui vuonna 1994, kun Koptoksesta (eli nykyisestä Qiftistä) nykyiseen El Quseiriin johtaneen antiikin aikaisen reitin varrelta löydettiin kahdeksan ostrakonia, jotka osoittivat selvästi, että tien toisessa päässä ollut kaupunki oli Myos Hormos. Quseir el-Qadimissa suoritettiin kaivauksia tämän jälkeen vuosina 1999–2003.
Rakennukset ja löydökset
Quseir el-Qadimin arkeologisen kohteen koko on noin 10 hehtaaria. Myös kaupungin paikalta on löydetty ostrakoneja sekä papyrus, jotka mainitsevat Myos Hormoksen nimen. Lisäksi tutkimukset ovat vahvistaneet, että antiikin aikainen tie päättyi nykyiseen Quseir el-Qadimiin eikä El Quseiriin. Paikalta tehdyt antiikin aikaiset löydöt ajoittuvat kuitenkin pääosin roomalaiselle kaudelle 1. vuosisadalta 200-luvulle jaa. Siksi on ehdotettu, että alkuperäinen Ptolemaiosten aikainen Myos Hormos olisi sittenkin voinut sijaita hieman etelämpänä El Quseirin paikalla.
Kaivauksissa on löydetty kaksi suurta rakennusta, joista käytetään nimiä Rakennus A ja Rakennus B. Rakennus A on tulkittu horreumiksi eli varastorakennukseksi. Sen koko on noin 28 × 36 metriä. Rakennus B tulkittu hallinto- ja puolustusrakennukseksi (castellum). Sen koko oli noin 75 × 52 metriä, ja siihen kuului myös pieni temppeli. Kaupungissa ei ollut muureja. Löydöksiin lukeutuu myös sataman jäänteitä sekä roomalaiselta että arabiajalta.
Esinelöytöihin lukeutuu suuri määrä kaupankäynnistä todistavaa keramiikkaa sekä muun muassa tuontitekstiilien ja -puutavaran jäänteitä. Keramiikasta suuri osa on amforoita Niilin laaksosta, mutta löytöihin lukeutuu myös muun muassa intialaista keramiikkaa. Seudun kuivien olosuhteiden vuoksi myös orgaanisia materiaaleja on säilynyt suhteellisen hyvin.
Hortto Kaalo
Hortto Kaalo on suomalainen itäeurooppalaiseen ja ranskalaiseen romanimusiikkiin erikoistunut yhtye, joka esiintyy suomen kielellä ja romanikielellä. Yhtyeen perustivat vuonna 1969 Feija Åkerlund, Marko Putkonen, Taisto Lundberg ja Heikki Nyman. Heistä Nyman muutti pian perustamisen jälkeen Ruotsiin.
Jäsenistä Feija Åkerlund ja Marko Putkonen ovat kuuluneet kokoonpanoon koko ajan, Lundberg ja Ellen Hagert (taiteilijanimeltään Iris Ellen) vaihtelevasti. Yhtyeen romanikielinen nimi tarkoittaa ’oikeaa mustalaista’.
Hortto Kaalon ensimmäinen single oli vuonna 1970 ilmestynyt kantaa ottava Miksi ovet ei aukene meille. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia myivät kultaa. Yhtye esiintyi myös televisiossa. Ensimmäinen viihdesarja oli Tuovi ja Marko Putkosen sekä Reima Nikkisen käsikirjoittama Mustalaiseks olen syntynyt.
Hortto Kaalon jäsenet osallistuivat myös lastenmusiikin tekoon ja levyttivät useita kappaleita M. A. Nummisen ja Pekka Jalkasen Iso mies ja keijukainen -albumille sekä sitä seuranneelle Oskari Olematon – Suutari Joonaksen iltapäivä, osa I -levylle.
Yhtye on esiintynyt 2000-luvulla satunnaisesti.
Lokakuussa 2012 yhtye julkaisi 40-vuotisjuhlalevyn sekä järjesti juhlakonsertin Kansallisteatterissa.
Ferrari SF70H
Australian GP:ssä talli avasi kauden voitolla Vettelin ajettua toisesta ruudusta voittoon, Räikkösen sijoituttua neljänneksi. Ferrarille ja Vettelille voitto oli ensimmäinen sitten 2015 Singaporen GP:n. Ensimmäistä kertaa myös Ferrari-kuljettaja johtaa MM-sarjaa sitten 2012 Japanin GP:n, jolloin Fernando Alonso oli kärjessä.
Luettelo Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista
Tämä on luettelo supersankariryhmä Oikeuden Puolustajien tunnetuimmista vihollisista.
Ingrid Jacquemod
Ingrid Jacquemod (s. 23. syyskuuta 1978 Bourg-Saint-Maurice, Ranska) on ranskalainen alppihiihtäjä.
Jacquemod on edustanut Ranskaa olympialaisissa kolme kertaa sijoittuen parhaimmillaan kymmenenneksi Vancouverin 2010 syöksylaskussa.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Jacquemod on ollut mukana viisi kertaa, vuosina 2001, 2003, 2005, 2007 ja 2009. Hän on menestynyt paremmin MM-kisoissa kuin olympialaisissa, sillä hänen paras sijoituksensa on viides Santa Caterinan syöksyssä 2005. Åressa 2007 hän oli syöksylaskussa kahdeksas. Junioreiden MM-kilpailuissa hän sai suurpujottelussa hopeaa 1997 ja 1998 sekä syöksylaskussa pronssia 1998.
Maailmancupissa Jacquemod laski ensimmäisen kisansa vuonna 1996 Park Cityssä ollessaan vasta 18-vuotias. Hän on voittanut urallaan yhden maailmancupin kilpailun, syöksyn Santa Caterinassa vuonna 2005. Lisäksi hän on ollut kolme kertaa toinen ja kahdesti kolmas (tilanne 22.2.2010).
Sosiaalinen tuki
Sosiaalinen tuki on yksi sosiaalisen vuorovaikutuksen tai kanssakäymisen muoto ja siksi välttämätön osa ihmisen elämää. Sosiaalisen tuen on havaittu myös olevan terveyteen voimakkaasti vaikuttava asia; ne ihmiset ja väestöryhmät, joilla on riittävän laaja ja hyvin toimiva sosiaalinen verkosto, näyttävät olevan, paitsi yleisesti onnellisempia, myös terveempiä kuin yksinäiset tai huonossa verkostossa elävät. Lopullisesti ratkaisematta on kysymys, missä määrin sosiaalinen tuki on itsenäinen vaikuttava tekijä vai onko sosiaalinen tuki terveydellisesti hyödyllisiä asioita välittävä ilmiö.
Teoreettista taustaa ja tutkimustuloksia
Sosiaalisen tuen teoreettinen analyysi on pääosin keskittynyt erilaisten stressien vaikutusten lieventämishypoteesiin. Tämän teorian mukaan sosiaalinen tuki toimii stressin ja sairauden välissä puskurina, jolloin laadukas ja laaja sosiaalinen tuki vähintään neutraloi stressin kielteisiä vaikutuksia, joskus jopa kääntää ne positiivisiksi. Peggy Thoits katsoi vuonna 1986 julkaisemassaan artikkelissa Social Support as Coping Assistance, että sosiaalinen tuki voidaan käsitteellistää mekanismina, joka pyrkii ratkaisemaan yksilön havaitseman stressitilanteen sopeutumisongelman. Ajatus oli selkeä johtopäätös Lazarusin ja Folkmanin pari vuotta aiemmin luomasta coping-teoriasta. .
Sosiaalisen tuen nykyinen tutkimus on suhteellisen nuorta, vain 20–30 vuoden ikäistä. Alan tietokannoista vuosilta 1972–76 saattoi löytää vain keskimäärin kaksi tutkimusartikkelia vuodessa. Vuonna 1986 artikkeleita hakusanalla "social support" oli jo 83. Sosiaalisen tuen tutkimusaalto syntyi pääasiassa kahdesta merkittävästä puheenvuorosta vuodelta 1976. Toisen piti John Cassel ja toisen Sidney Cobb. Molemmat analysoivat terveyden ja sosiaalisen tuen keskinäistä suhdetta ja korostivat tuen puskurivaikutusta sairauden kannalta. Aina on tiedetty, että ihmisen kaikinpuoliselle hyvinvoinnille ovat läheiset ihmissuhteet mitä tärkeimpiä. Heitä aiemmin oli Gerald Caplan esittänyt painavan analyysinsa "tukijärjestelmistä" psyykkisen terveyden edistäjinä. Caplanin mukaan tukijärjestelmä muodostuu niistä virallisista ja epävirallisista suhteista, joiden kautta ihminen saa stressitilanteissa emotionaalista, kognitiivista tai materiaalista tukea. Cassel ei suoranaisesti tuossa avauspuheenvuorossaan määritellyt sosiaalista tukea. Kuitenkin hän katsoi, että sosiaalisen tuen tärkein lähde on henkilön oma primääriryhmä. Cobb sitä vastoin luetteli, että sosiaalinen tuki sisältää tunnetuen, arvostustuen ja verkostotuen.
Newcomb (1990) eristi empiirisesti kuusi toisen tason faktoria:
Hän onnistui parantamaan mallinsa selitysvoimaa hierarkkisella mallilla, jonka perustan muodostavat em. kuusi faktoria ja joiden yläpuolella on ensin kaksi faktoria: perheen ulkopuolinen sosiaalinen tuki (faktorit 1, 2 ja 3) ja läheinen sosiaalinen tuki (faktorit 4, 5 ja 6). Näiden yläpuolelta löytyy vielä yleinen kiintymys sosiaaliseen verkostoon.
Vuonna 1996 julkaistu Handbook of Social Support and the Family saattoi kirjata hyvinkin laajan tutkimustulosten ja teoreettisten rakennelmien joukon. Sosiaalisen tuen tarkasteluissa käsitykset näyttävät jakautuvan kahteen laajaan ryhmään:
Thoitsin edellä mainitun vuoden 1986 artikkelin ideaa laajensivat Holahan ja Moos (1991) hallinnan (coping) suuntaan pitäen sosiaalisen tuen käyttöä yhtenä vaikeuksien hallinnan menetelmänä. Patricia Frazier työtovereineen yritti selvittää miten munuaissiirtopotilaiden hallintapyrkimykset (coping) ja sosiaalinen tuki ovat keskenään yhteydessä, mutta päätyi siihen, että kun ajallinen kehitys otetaan huomioon, hallinta ja sosiaalinen tuki eivät ole yhteydessä toisiinsa yli sen mitä ne käsitteellisesti tai yksilöllisesti ovat; riippuvuus ei säily, kun sosiaalisen tuen ja hallinnan perustasoriippuvuus eliminoidaan.
Sosiaalisia siteitä korosti omissa teoksissaan hyvin vahvasti John Bowlby (1969), joka sanoi, että ihmiset ovat onnellisimpia silloin, kun he voivat olla varmoja siitä, että joku luotettu henkilö tarvittaessa auttaa heitä.
Sosiaalinen tuki muodostaa tiettyä toiminnallista kokonaisuutta ulkopuolelta ohjaavan lisäjärjestelmän. Jos mukaan otetaan aikaulottuvuus, sosiaalinen tuki voidaan myös luokitella sen mukaan tuleeko tuki ennen stressitilannetta, sen aikana vai sen jälkeen.
Sosiaalista tukea on pidetty merkittävänä psyykkisen hallinnan välineenä, jolloin sosiaalisen tuen puskuriteoria laajenee kaksiosaiseksi: stressin terveydellisiä vaikutuksia spesifioivat sekä sosiaalinen tuki että kognitiivinen hallinta. Tällainen laajennus johtaa mahdollisuuteen täsmentää tilanteita, joissa sosiaalinen tuki on tehokasta ja joissa sillä ei näytä olevan vaikutusta. Onnistunut sosiaalinen tuki edellyttää tiettyä määrää sosiaalista taitavuutta ja yhteistä toiminnallista perustaa. Tärkein tekijä sosiaalisen tuen ja vaikeuksien aiheuttaman depression yhteydessä on "olennaisen tukijan pettäminen ratkaisevalla hetkellä". Tämä olennainen tekijä on esimerkiksi aviopuoliso tai läheinen ystävä. Toisaalta vanhempien osallistuminen vaikeasti sairaan lapsen kuntoutukseen lisää vanhempien hyvinvointia ja vaikuttaa myös lapsen terveydentilaan.
Johdonmukaisia tuloksia sosiaalisen tuen ja sairauksien välillä ei ole saatu. Lupaavammalta tuntuu sosiaalisen tuen "funktionaalinen" puoli kuin sen "rakenteellinen" puoli. Olennaista siis olisi sosiaalisen tuen käytännön merkitys; sosiaalisen verkoston pelkkä olemassaolo ei ole riittävää. Sosiaalinen tukiverkko on selvästi yhteydessä sosiaaliseen taitavuuteen. Sosiaalista tukiverkkoa ei pysty luomaan ja ylläpitämään ilman sosiaalisia taitoja, toisaalta sosiaalinen verkosto on hyvä taitojen harjoituskenttä.
Sosiaalinen tuki voi olla myös sairauskäyttäytymistä ylläpitävä tekijä. On yleinen havainto, että kipukäyttäytymisen määrä on sitä suurempi mitä tyytyväisempi henkilö on omaan sosiaaliseen verkostoonsa ja sen antamaan tukeen. Kipupotilaat saavat kipukäyttäytymiselleen sosiaalisia palkintoja. Sosiaalinen verkosto on valmiina tukemaan somatisointia, antamassa sairauden sekundaarihyötyä, reagoimassa avunpyyntöihin jne. Jokaisen, myös sairaan ihmisen sosiaalinen verkosto toimii omien arvojensa mukaisesti. Jos sosiaalisessa verkostossa toimivat puhtaimmillaan parsonsilaiset rooliperiaatteet, verkosto on kyllä pukkaamassa ihmistä kohti aktiivisuutta, mutta joissakin toisissa olosuhteissa tausta-arvot voivatkin suosia passiivisuutta tai olla kaksoissidosmaisesti lähtemättömällä tavalla ristiriitaisia.
Sosiaalinen tuki sisältää aina kahdenlaisia elementtejä: "todellista" tukea ja uhkaa ihmisen autonomialle ja arvokkuudelle. Toinen usein tehty sosiaalisen tuen peruserottelu on jakaa se materiaaliseen tukeen ja sosioemotionaaliseen tukeen. Nämä kaksi puolta toimivat riippuen tuettavan henkilön liityntätarpeesta. Materiaalinen tuki on liityntätarpeesta riippumaton resurssi ja, luonnollista kyllä, sosioemotionaalisen tuen käyttö koskettaa samoja alueita kuin liityntätarvekin.
Teoreettisesti ei suinkaan ole merkityksetöntä millainen riippuvuus on sosiaalisen tuen ja psyykkisen, emotionaalisen hyvinvoinnin välillä. Sosiaalisen tuen vaikutus stressin eri tasoilla näyttää olevan erilainen eri sosiaaliryhmissä. Alin ryhmä näyttää reagoivan erittäin vahvasti sosiaaliseen tukeen, kun stressin taso on korkea, mutta keskimmäinen ryhmä hyötyy tuesta vain lievemmällä tasolla. Ylin sosiaaliryhmä sijoittuu vaikutuksiltaan näiden kahden väliin. Tuella ja tilanteen muulla hallinnalla on interaktiivinen yhteys, mikä ei liene mikään yllätys.
Sosiaalinen tuki vai taito?
Sosiaalinen tuki ja sosiaaliset taidot eivät ole sama asia, eivätkä ne aina ole edes tiukassa riippuvuudessa toisiinsakaan. Sosiaalinen taitavuus on yleisempi ja joustavampi asia. Taitava ihminen käyttää sosiaalista tukea omien tavoitteidensa suunnassa, mutta jättää sen käyttämättä tai ei mene tuen mukana silloin, kun se ei palvele hänen etuaan. Diabetesta sairastavilla nuorilla sosiaalinen taitavuus oli positiivisessa yhteydessä verensokerin tasapainoon, kun taas vanhempien antamalla sosiaalisella tuella ei ollut mitään korrelaatiota siihen.
Kuvaavaa modernin sosiaalipsykologian mallien ja teorioiden muodostaman verkon tiheydelle on esim. Stewartin (1989) yritys yhdentää sosiaalisen tuen, attribuutioteorian, kognitiivisen hallinnan, sosiaalisen vertailun ja vaihdon ja yksinäisyyden teoriat samaan käsitteelliseen viitekehykseen ja soveltaa näitä terveyttä koskeviin pohdintoihin. Teoreettisen analyysin kannalta on valitettavaa, joskin se on eklektisyyden takia odotettavissa, että Stewartin analyysi jää yhteyksien osoittamisen tasolle, ja hän pystyy vain viittaamaan lupaavalta vaikuttaviin sovellutusmahdollisuuksiin ja mielenkiintoisiin tutkimusongelmiin.
Cantorin ja Kihlstromin mielestä merkittävintä sosiaalisen taitavuuden (sosiaalisen älykkyyden) tutkimuksessa on, että se antaa mahdollisuuden edetä yleisestä sopeutumisen teoriasta yksityiskohtaisempiin ja teoreettisesti mielenkiintoisempiin ongelmiin. Sosiaalisen älykkyyden metatasona on myös kyky lopettaa eteneminen sellaisessa suunnassa, joka näyttää johtavan umpikujaan ja mielipahaan.
Sosiaalisia taitoja koskeva tutkimusaineisto johtaa hieman problemaattisiin päätelmiin. Erilaisten sosiaalisten taitojen merkitys tunnustetaan yleisesti niin sairauden ja sen seurausvaikutusten kehittymisessä kuin niiden hoitamisessa ja kuntouttamisessakin. Viime vuosien eniten tutkittuja psykososiaalisia aiheita on ollut sosiaalisen tuen ja sairauden välinen yhteys. Jos taas asiaa tarkastellaan hieman abstraktimmin, sosiaalisen vuorovaikutuksen vaikutusmekanismien tuntemisen välttämättömyys entisestään korostuu, koska kuntoutuksessa toimitaan pääasiassa sosiaalisen vuorovaikutuksen eri tasoilla, toisin kuin puhtaasti biolääketieteellisessä hoitosuhteessa, missä vaikuttavat tapahtumat ovat kemiallis-fysikaalisia.
Sosiaalisen tuen väestötasoisissa tutkimuksissa on osoitettu, että sosiaalisen tuen määrä ennustaa sairastavuutta tilastollisesti. Näissä tutkimuksissa sosiaalisten suhteiden laatu jää kuitenkin tutkimatta. Ihanneasetelma, jollaiseen ei ole kustannussyistä ole helppo päästä, olisi sellainen, jossa olisi mukana sosiaalisen tuen rakenteelliset ja toiminnalliset piirteet, psykologiset ja muut determinantit sekä stressi- ja epävarmuusaltistuksen mittarit.
Halil Dervişoğlu
pienoiskuva|Halil Dervişoğlu vuonna 2021. Halil Dervişoğlu (s. 8. joulukuuta 1999 Rotterdam, Alankomaat) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän nousi alankomaalaisen Sparta Rotterdamin junioreista edustusjoukkueeseen toukokuussa 2018. Kaudeksi 2019–2020 Sparta nousi pääsarja Eredivisiehen, jossa Dervişoğlu pelasi 17 ottelua ja teki viisi maalia. Tammikuussa 2020 hän siirtyi Englannin mestaruussarjan Brentfordiin mutta pelasi vielä saman vuoden loppupuolella lainasopimuksella yhdeksän Eredivisie-ottelua Twenten joukkueessa. Vuoden 2021 alkupuoliskolla hän pelasi lainasopimuksella Galatasarayn joukkueessa 12 Turkin Superliigan ottelua ja teki niissä kolme maalia.
Sosiaalinen tuki
Sosiaalinen tuki vai taito?
Sosiaalisten taitojen teoriassa on käytetty kolmea lähestymistapaa.
Halil Dervişoğlu
Dervişoğlu pelasi Turkin alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa toukokuussa 2021 ystävyysottelussa Azerbaidžania vastaan ja teki ottelussa maalin. Kesäkuun 12. päivään 2021 mennessä hän on pelannut kolme maaottelua, joista yhden avauskokoonpanossa. Vuonna 2021 pelattavissa EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle Turkin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Italiaa vastaan.
Matti Perttula
Matti Perttula (s. 1951) on suomalainen pianisti.
Perttula on suorittanut pianonsoiton diplomitutkinnon Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 1973 hän on ollut Sibelius-Akatemiassa pianomusiikin, laulutaiteen ja säestyksen opettajana. Lisäksi hän on toiminut pääkorrepetiittorina Ilmajoen Musiikkijuhlilla vuodesta 1981 ja Savonlinnan kamarimusiikki-instituutissa vuodesta 1986. Hän on myös toiminut Pohjalaisten Osakuntien Laulajien (POL) johtajana 1987−1991 ja Koiton Laulun taiteellisena johtajana 1991−1996.
Irma Karvikko
pienoiskuva|Irma Karvikko Irma Helena Karvikko (sukunimi vuoteen 1933 Blomqvist) (29. syyskuuta 1909 Turku − 16. syyskuuta 1994 Turku) oli suomalainen toimittaja ja Edistyspuolueen ja sen seuraajien Suomen Kansanpuolueen ja Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustaja ja ministeri 1950- ja 1960-luvuilla.
Helsingin ortodoksinen hiippakunta
thumb|right|Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnat ja seurakunnat.
Irma Karvikko
Karvikon vanhemmat olivat asentaja Olof Werner Blomqvist ja Anna Aleksandra Aaltonen. Hän kävi englanninkielisen pohjakoulun Yhdysvalloissa, kirjoitti ylioppilaaksi 1931 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935. Karvikko toimi Turun Sanomien toimittajana 1937–1948 ja avustajana 1948–1958 sekä Polttopiste-lehden päätoimittajana 1958–1962. Hän oli edistyspuolueen kansanedustajana 1948–1950, kansanpuolueen kansanedustajana 1951–1958 ja 1962–1965 sekä liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1965–1970. Karvikko edusti Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Helsingin ortodoksinen hiippakunta
Helsingin hiippakunta on yksi Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnista.
Irma Karvikko
Karvikko oli toisena sosiaaliministerinä Tuomiojan hallituksessa 1953–1954 ja sosiaaliministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja oli myös jäsenenä Suomen YK-valtuuskunnassa ja Turun kaupunginvaltuustossa. Karvikko oli Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsen ja toimi Suomen kansanpuolueen varapuheenjohtajana ja Kansanpuolueen naisten sekä Liberaalisen kansanpuolueen naisten puheenjohtajana.
Eljas Suoknuuti
Eljas Suoknuuti (6. marraskuuta 1899 Luumäki – 28. syyskuuta 1970 Miehikkälä) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Ammatiltaan hän oli maanviljelijä.
Luettelo videopelin Persona 4 hahmoista
Tutkintaryhmä
Pelin pelattavista hahmoista käytetään nimeä Tutkintaryhmä. He pyrkivät selvittämään Inabassa tapahtuneita murhia ja kidnappauksia. He pyrkivät pelastamaan uhrit "televisiomaailmasta" ja käyttävät persooniaan puolustautuakseen siellä uhkaavilta vihollisilta, varjoilta (Shadows). Pelin lopulla heistä aletaan käyttää nimitystä Totuuden etsijät.
Eljas Suoknuuti
Suoknuuti saavutti Suomen-mestaruuden maastojuoksussa vuonna 1927 ja 25 000 metrin juoksussa vuonna 1933. Lisäksi hän saavutti neljä SM-hopeaa eli vuosina 1937, 1938 ja 1939 maratonjuoksussa sekä 1930 25 000 metrin juoksussa. Maastossa hän saavutti vuonna 1929 SM-hopeaa ja vuonna 1938 Miehikkälän Vilkkaan joukkueessa pronssia. Parhaat ratajuoksusijoitukset olivat SM-kisojen 10 000 metrin 4. sija vuonna 1929 ja 5. sija vuonna 1932.
Helsingin ortodoksinen hiippakunta
Helsingin hiippakunnan keskuspaikka on Helsinki ja hiippakunnan piispana toimii Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa. Hiippakunnan pääkirkko on Helsingin Katajanokalla sijaitseva Uspenskin katedraali. Hiippakunnan piispan arvonimi on korkeasti pyhitetty Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa.
Luettelo videopelin Persona 4 hahmoista
Yu Narukami
Yu Narukami on pelin hiljainen protagonisti. Peliversiossa hän esiintyy nimettömänä ja pelaaja voi itse antaa hänelle nimen, mutta esiintyy aiemmin mainitulla nimellä peliin pohjautuvassa animesarjassa, sekä spin-off -peleissä. Peliin pohjautuvassa mangassa hän esiintyy nimellä Souji Seta. Hänen alkuperäinen persoonansa on Narrin arkanan (Fool Arcana) Izanangi, mutta pelin todellisessa lopetuksessa se kehittyy Maailman arkanan (World Arcana) persoonaksi nimeltä Izanagi-no-Okami.