cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yhtiömuodon valinta Suomessa
Joustavuus. Yrittäjä itse tekee päätökset yksityisenä elinkeinonharjoittajana toimiessaan. Osakeyhtiössä on tietty pakollinen byrokratia. Osuuskunnassa päätökset tehdään jäsen ja ääni -periaatteella. Juoksevia asioita hoitamaan voidaan kaikissa yhtiömuodoissa valita toimitusjohtaja, ei kuitenkaan yksityisenä elinkeinonharjoittajana toimiessa.
Jatkuvuus ja laajeneminen. Jatkuvuuden kannalta yksityisenä elinkeinonharjoittajana toimiminen on kaikkein haavoittuvinta. Avoimen yhtiön ja kommandiittiyhtiön yhtiömiehen osuus on yleensä luovutettavissa, mutta edellyttää lupaa yhtiösopimuksessa tai muilta yhtiömiehiltä. Osakeyhtiössä osakkaat voivat vaihtua, samoin osuuskunnassa jäsenet.
Verotus. Verotus on erilainen eri yritysmuodoissa. Osakeyhtiö ja osuuskunta ovat itsenäisiä verovelvollisia.
Echo (Lylloon kappale)
Echo on ranskalaisartisti Lylloon kappale, joka sisältää myös Jessy Matadorin laulua. Sen julkaisi Lyprod Records digitaalisesti ladattavana singlenä 4. syyskuuta 2013. Kappaleelle on tehty musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 25. lokakuuta 2013. Kappale ei päässyt lainkaan listoille.
Kappaleet
Digitaalinen single
Digitaaliset remixit
Opritšnina
thumb|Opritšnina-alueet eri ajankohtina. Opritšnina oli nimitys alueille, jotka Venäjän tsaari Iivana IV Julma vuosina 1565–1572 erotti muusta Venäjästä suoraan oman henkilökohtaisen hallintonsa alaisiksi. Näitä alueita hän hallitsi opritšnikeiksi kutsuttujen viranomaisten avulla. Opritšnina tarkoitti alun perin erityistä hovia, jonka kautta mainittuja alueita hallittiin. Sanalla voidaan tarkoittaa myös näiden alueiden muusta Venäjästä poikennutta hallintoa tai yleensä kyseistä ajanjaksoa Venäjän historiassa. Opritšninan ajalle oli ominaista tsaarin ja opritšnikkien terrorihallinto. Opritšnina sorti etenkin siihen kuulumatonta Venäjää, zemštšinaa, mutta kärsi pian myös itse järjestelmästä tsaarin toistuvien puhdistusten vuoksi.
Matilda Kaihosalo
Matilda Kustaava ”Tintti” Kaihosalo (alkuperäinen sukunimi Ylen, 29. helmikuuta 1885 Tampere – huhtikuu 1942 Leningrad ) oli suomalainen toimittaja ja työväenliikkeen aktivisti.
Frenckellin paperitehtaan työmiehen perheeseen syntynyt Matilda Kaihosalo liittyi työväenliikkeeseen vuonna 1905. Hän osallistui Paperiteollisuustyöväen liiton perustamiskokoukseen huhtikuussa 1906 ja tuli valituksi sen liittotoimikuntaan. Tamperelainen Kaihosalo oli mukana työväenliikkeen nais- ja nuorisotoiminnassa ja tuli tunnetuksi aktiivisena työväenasian puolestapuhujana. Vuosina 1915–1916 hän oli palvelijattarien ammattiosaston johtokunnan jäsen. Kaihosalo toimi Tampereen vallankumouksellisen keskusneuvoston jäsenenä talvella 1917–1918 ja keväällä 1918 hän työskenteli Kansan Lehden toimituksessa. Sisällissodan jälkeen hän sai kahden vuoden vankilatuomion.
Vapauduttuaan vankilasta syksyllä 1918 Kaihosalo toimi SKP:n äänitorvena Tampereella. 1920-luvulla hän työskenteli ensin Suomen Ammattijärjestön toimitsijana ja sitten Työläisnaisen ja pilalehti Paukun toimittajana. Kaihosalo siirtyi 1930-luvulla Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Kustannusliike Kirjan Leningradin osastossa. Hän kuoli Leningradin piirityksen aikana.
Opritšnina
Asioiden kulku
Venäjällä oli ollut käytössä kollektiivinen vastuu tai sukuvastuu, ja Venäjän keskushallinnossa, samoin kuin paikallishallinnossakin, oli vain muutamia vahvoja ruhtinas- ja pajarisukuja, jotka olivat aviositein kytkyssä keskenään. Yksi Venäjän erityispiirteistä oli, että korkea pajarin arvo ei ollut periytyvä, toisin kuin ruhtinaiden arvo. Pajariksi pystyi tulemaan vain omilla saavutuksilla elämässä. Tsaarin epäluulo ja mahdollisten petturien ilmiantokulttuuri oli korkealla 1560-luvulla, ja ajoittain vainoharhaiseksi kuvattu tsaari pelkäsi vallankaappausta monilta suunnilta, etenkin serkkunsa Staritsan Vladimirin suunalta. Monet palvelusaatelistoon kuuluvat pakenivat Venäjän perivihollismaahan Liettuaan.
Joulukuussa 1564 tsaari lähti viettämään Pyhän Nikolauksen päivää Kolomnan luostariin toisen vaimonsa Maria Temrjukovnan kanssa, joka oli tataarilähtöinen, mutta kristityksi kääntynyt. Iivana siunautti itsensä maan tärkeimmillä kirkonmiehillä ylimpänä metropoliitta Afanasi. Tässä yhteydessä hän otti itseltään pois ulkoiset vallan merkit: valtikan, kruunun ja keisarinviitanviitan. Kolomnan retkelle tsaari määräsi suuren määrän sillä hetkellä luotettavimpia pajareitaan ja palvelijoitaan perheineen. Kolomnasta hän siirtyi Aleksandrovskaja slobodan asuntoonsa, joka sijaitsee itään Moskovasta. Tämä saattoi näyttää siltä, että hän olisi luopunut vallasta, mutta näin ei käynyt. Hän lähetti pitkiä kirjeitä Moskovaan Afanasille. Osa niistä oli tarkoitettu pajarien, kirkon johtajien ja palvelusaateliston pelotukseksi, osa tavallisen moskovalaisrahvaan rauhoittamiseksi ja heidän vihansa lietsomiseksi pajareita vastaan.
Tsaari Iivana IV jatkoi hallitsemistaan Aleksandrovskaja slobodasta, jonne hän keräsi jo omaa kaartiaan, josta tuli opritšninan selkäranka. Moskovan virastot menettivät valtansa, ja suuret määrät entisistä virkamiehistä joutui tsaarin epäsuosioon, mikä ei ollut vähäpätöinen asia. Opritšninan vastakohdaksi osa Venäjästä julistettiin zemštšinaksi. Nyt opritšninan alueen entiset valtiaat pakotettiin luopumaan maistaan hyvällä tai teloituksen uhalla. Monia pajareita ja ruhtinaita tuhottiin perheineen, osa ajettiin luostareihin. Järjestelmä oli varsin erikoinen, eikä sellaista liene toteutettu samassa laajuudessa muualla Euroopassa. Siinhän oli kyse valtiosta valtiossa siten että niistä toinen sai vapaasti ryöstää toista.
Jatkuvat sotaväenotot ja jatkuvat maaseudun isäntien vaihdot johtivat tuotannon ja myös väkiluvun romahtamiseen. Edelleen tsaari Iivana menetti toistuvissa todellisten tai kuviteltujen pettureiden teloituksissaan runsaasti kykenevintä sotilasjohtoaan. Vuonna 1575 tsaarin käskykirjeellä julistettiin Tšingis kaanin jälkeläinen, Astrahanista kotoisin oleva suuriruhtinas ja 1569 edesmenneen tsaaritar Marian veljenpoika Simeon Bekbulatovitš – Venäjän suuriruhtinaaksi. Tosin Iivana piti itsellään muut arvonimensä Venäjän tsaarista alkaen.
Karl Grün
Grün opiskeli teologiaa, filosofiaa ja kielitiedettä Bonnin ja Berliinin yliopistoissa. Hän työskenteli valmistuttuaan opettajana ja vuodesta 1842 Mannheimer Abendzeitungin toimittajana Mannheimissa. Hän sai aatteellisia vaikutteita ranskalaisilta utopiasosialisteilta ja filosofi Ludwig Feuerbachilta. Vaadittuaan lehdistönvapautta hänet karkotettiin sekä Badenista että Baijerista, joten hän asettui 1843 Kölniin ja alkoi pitää siellä luentoja kirjallisuus- ja taidehistoriasta. Grün siirtyi pian Pariisiin, jossa julkaisi ensimmäiset kirjalliset teoksensa. Pariisissa hän tutustui ranskalaiseen Pierre-Joseph Proudhoniin ja käänsi tämän eräitä teoksia saksaksi. Grün alkoi näihin aikoihin käyttää kannattamastaan poliittisesta suuntauksesta nimitystä ”tosi sosialismi” (wahre sozialismus). Karl Marx ja Friedrich Engels vastustivat Grüniin henkilöytynyttä oppia ja polemisoivat sitä vastaan muun muassa Kommunistisessa manifestissaan.
Grün palasi Saksaan vallankumouksen kynnyksellä maaliskuussa 1848 ja ryhtyi Trierissä ilmestyneen Trierische Zeitungin toimittajaksi. Hänet valittiin lokakuussa 1848 edustajaksi Preussin kansalliskokoukseen ja seuraavana vuonna maapäivien alahuoneeseen, missä hän edusti äärimmäistä vasemmistoa. Arvosteltuaan maapäivien hajottamista vuonna 1849 Grün tuomittiin oikeudessa ”älyllisesti vastuullisena” Prümin kaupungissa tapahtuneeseen kansannousuun, jonka yhteydessä väkijoukko oli yrittänyt asevaraston valtausta. Hän vapautui oltuaan kahdeksan kuukautta vankeudessa ja siirtyi sen jälkeen uudelleen ulkomaille. Hän asui pitkään Belgiassa ja Italiassa, mutta palasi Saksaan vuoden 1861 yleisen armahduksen myötä ja toimi kauppakoulun opettajana Frankfurtissa. Hän esiintyi edelleen Preussin sota- ja sosiaalipolitiikan vastustajana, ja muutti vuonna 1867 loppuiäkseen asumaan Wieniin.
Runic Games
Runic Games on yhdysvaltalainen videopelien kehittäjä, joka on perustettu vuonna 2008.
Perfect World on ilmoittanut studion sulkemisesta vuonna 2017.
Yritys oli yksi viidestä parhaimmista videopelin kehittäjästä Gamasutra-sivuston listauksessa vuonna 2009.
Waldemar Wickholm
Julius Waldemar (joidenkin lähteiden mukaan Valdemar) Wickholm (7. marraskuuta 1890 Snappertuna – 20. heinäkuuta 1970 Porvoo) oli suomalainen yleisurheilija. Hän edusti seuratasolla HIFK:ta.
Wickholm sijoittui Tukholman olympialaisissa 1912 kymmenottelussa seitsemänneksi kerättyään tuolloisen pistetaulukon mukaan 7 058,795 pistettä. Jim Thorpen hylkäyksen jälkeen Wickholm nousi kilpailun kuudenneksi. 110 metrin aitajuoksussa hän eteni välieriin. Antwerpenin olympialaisissa 1920 Wickholm sijoittui kymmenottelussa kuudenneksi pistein 6 405,460. Hän oli paras ottelun 400 metrillä ajalla 52,8 ja 1 500 metrillä ajalla 4.45,6. Hän osallistui lisäksi 400 metrin aitajuoksuun karsiutuen alkuerissä. Vuonna 1917 hän oli ensimmäinen kymmenottelun maailmantilastossa.
Wickholm saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä kultaa 1914, hopeaa 1919 ja pronssia 1917. 200 metrillä hän sai kultaa 1913, 1914 ja 1917 sekä hopeaa 1919 ja 1920. 400 metrillä hän voitti Suomen-mestaruuden 1913, 1914, 1915 ja 1917 sekä oli toinen 1919 ja 1920. 110 metrin aitajuoksussa hän sai SM-kultaa 1913, 1914, 1915, 1917 ja 1919, hopeaa 1921 ja 1922 sekä pronssia 1918. 400 metrin aitajuoksussa hän sai kultaa 1917 sekä hopeaa 1918, 1919, 1921 ja 1922. Pituushypyssä Wickholm oli SM-kilpailuissa kolmas 1914 ja 1919. Viisiottelussa hän sai kultaa 1914 ja pronssia 1918 sekä kymmenottelussa kultaa 1915.
Wickholm teki lukuisia yleisurheilun Suomen-ennätyksiä. Vuonna 1911 hän juoksi 110 metrin aitajuoksussa 16,7, joka pysyi Suomen-ennätyksenä seuraavaan vuoteen, kunnes Lauri Karimo rikkoi sen. Vuonna 1912 hän teki kymmenottelun Suomen-ennätyksen, silloisen pistetaulukon mukaan 7 058,795, sarjalla 11,5–595–11,09–160–52,3–17,0–29,78–325–42,58–4.43,9. Hän paransi ennätystä vuonna 1914 lukemiin 7 218. John Svanström onnistui rikkomaan ennätyksen vielä samana vuonna, mutta Wickholm teki vuonna 1915 sarjan 11,5–650–11,25–170–51,5–16,7–34,02–303–45,30–4.47,5, josta kertyi 7 703,045 pistettä. Tämä paransi Svanströmin ennätystä 168,345 pisteellä. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1920 saakka, kunnes Paavo Jaale onnistui parantamaan sitä.
Vuonna 1913 Wickholm sivusi 200 metrin juoksussa Uuno Railon Suomen-ennätystä 23,4. Hän jakoi ennätyksen vuoteen 1916 asti, kunnes Erkki Kättö otti sen nimiinsä. Wickholm juoksi 1913 myös uuden 400 metrin Suomen-ennätyksen 51,3. Aika oli 0,6 sekuntia nopeampi kuin Lauri Pihkalan edellinen ennätys. Axel Kuffschinoff onnistui parantamaan tätä ennätystä lopulta vuonna 1917. Wickholm juoksi vielä vuonna 1917 uuden Suomen-ennätyksen 59,1 400 metrin aitajuoksussa. Tämä aika alitti Kätön Suomen-ennätyksen 0,2 sekunnilla. Ennätys pysyi voimassa vuoteen 1919, kunnes Erik Wilén rikkoi sen.
Wickholm teki 110 metrin aitajuoksussa ennätyksensä 15,8 Helsingissä 1919. 400 metrin aidat hän juoksi parhaimmillaan 58,2 Antwerpenissa 1920. Kymmenotteluennätyksensä 5969 hän teki Malmössä 1914.
Giórgos Alkaíos
Nuoruus
Alkaíos syntyi Ateenassa kreikkalais-portugalilaisille vanhemmilleen. Heti hänen syntymänsä jälkeen perhe muutti Bostoniin, Yhdysvaltoihin, missä he asuivat kolme vuotta. Hieman vanhempiensa eron jälkeen, Alkaíoksen ollessa kolmevuotias, hän muutti isänsä kanssa takaisin Kreikkaan. Etupäässä isoäitinsä kasvattamana Alkaíos asui Chalándrissa ja vietti kesät Salamiksella ystäviensä ja sukulaistensa kanssa. Ensimmäisen työnsä hän sai 12-vuotiaana. Nuoresta iästä alkaen, Alkaíos näytti rakkautensa musiikkiin ja urheiluun. Kuusitoistavuotiaana hän keskeytti lukion tullakseen sähköasentajaksi.
Alkuvaiheet
Syyskuussa 1989 Alkaíos esiintyi 17-vuotiaana kreikkalaisessa tosi-tv-ohjelmassa Éla sto fos (Tule valoon), jossa esiintyi uutta näyttelijää, laulajaa ja tanssijaa. Samana vuonna, kesällä, hän osallistui Mínos Volonákiksen näytelmän Antigóni (Sofokleen Antigone) koe-esiintymiseen, ja hänet valittiin näytelmään. Samalla hänestä tuli nuorin historiallisessa näytelmässä näytellyt näyttelijä ja nuorin historiallisessa teatterissa esiintynyt näyttelijä. Samana kesänä Alkaíos päätti keskittyä teatterin sijasta musiikkiin. Kesällä 1991 Alkaíos kiersi Kreikkaa yhdessä Chrístos Dántiksen kanssa ja saman vuoden syyskuussa hän osallistui Thessaloniki-laulukilpailuun kappaleella ”Den me théleis tolmiró”, ja alkoi virallisesti käyttää nimeä Alkaíos syntymänimensä sijasta. Voitettuaan kilpailun Alkaíos solmi levytyssopimuksen BMG Greece -levy-yhtiön kanssa. Ennen esikoisalbuminsa julkaisua Alkaíos alkoi kirjoittaa lauluja muille artisteille, kuten Alexialle ja Nótis Sfakianákikselle.
Esikoisalbumi
Vuonna 1992 Alkaíos julkaisi esikoisalbuminsa Me lígo... trak. Ensimmäiseltä albumilta julkaistusta singlestä ”Ti ti” tuli menestys Kreikassa ja se oli yksi ensimmäisestä kreikkalaisista kappaleista, mitkä yhdistelivät itämaista musiikkia yhdessä länsimaisen pop-musiikin kanssa. Seuraavien yhdeksän vuoden ajan Alkaíos teki yhteistyötä Gavrílis Pantzíksen kanssa ja monet sinä aikana julkaistuista albumeista myivät kultaa tai platinaa, kuten Ánef lógou, Entós eaftoú ja En psychró. Noina vuosina hänen tavaramerkikseen tuli musta, oikeaan käteen sidottu huivi.
Thelma Siberg
Thelma-Lydia Tuulikki Siberg (s. 6. huhtikuuta 1992 ) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi erityisesti Krista Kortelaisen roolistaan televisiosarjassa Uusi päivä.
Giórgos Alkaíos
Myöhempi menestys
Vuonna 1998 Alkaíos solmi levytyssopimuksen Sony Music Greece -levy-yhtiön kanssa. Pian sen jälkeen hän julkaisi uuden albumin, Íchoi siopís, joka oli täysin erilainen kuin aiemmat Alkaíoksen levyt. Sitä myytiin kultaa alle vuorokaudessa ja myöhemmin platinaa. Seuraavana vuonna Alkaíokselta ilmestyi uusi albumi, Syrmatóplegma, joka menestyi yhtä hyvin. Turkkilainen jalkapallojoukkue Galatasaray valitsi albumin samannimisen singlen hymnikseen. Vuonna 2000 Alkaíos julkaisi albumin nimeltä Pro ton pylón ja seuraavana vuonna Oxygóno, jotka myivät molemmat kultaa.
Thelma Siberg
Ura
Siberg on kirjoittanut ylioppilaaksi Helsingin medialukiosta keväällä 2011. Syksyllä 2013 Siberg vuorotteli Viivi Pumpasen kanssa Valkeakosken kaupunginteatterissa esitetyssä James Dean - Ikuisesti sinun-musikaalissa Pier Angelin roolissa. Kesällä 2016 hän näytteli Taaborin Kesäteatterin Risto Räppääjä ja Nelli Nuudelipää -näytelmässä yhden päärooleista. Elokuusta 2016 alkaen hän juonsi YleX-radiokanavalla yhdessä Valtteri Lehtisen kanssa Bäkkäri-nimistä ohjelmaa. Kesällä 2017 hän esitti Taaborin Kesäteatterin Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset -näytelmässä Heinähattua. Elokuusta 2019 helmikuuhun 2023 saakka Siberg piti Yle Areenassa julkaistua Yhden yön juttuja -podcastia yhdessä Amelie Blaubergin ja Hennariikka Laaksolan kanssa. Helmikuussa 2023 kolmikko aloitti uuden Podimo-palvelussa julkaistavan Gaala-podcastin.
Giórgos Alkaíos
Myöhempi menestys
Vuonna 2003 Alkaíos solmi levytyssopimuksen Alpha Recordsin kanssa, ja hieman sen jälkeen hänen yhdestoista studioalbuminsa, Kommátia psychís, julkaistiin. Kaksi vuotta myöhemmin Alkaíos julkaisi livealbumin Live Tour, joka sisälsi kolme cd:tä. Vuonna 2006 Alkaíos solmi levytyssopimuksen Virus Music -nimisen levy-yhtiö kanssa.
Thelma Siberg
Yksityiselämä
Sibergin esikoislapsi syntyi loppuvuodesta 2021.
Giórgos Alkaíos
Myöhempi menestys
Marraskuussa 2008 hän perusti oman levy-yhtiön, Friends Music Factoryn, ystävänsä Dionýsis Schoináksen kanssa. Vuonna 2010 Alkaíos valittiin edustamaan Kreikkaa Eurovision laulukilpailuun kappaleella ”OPA”.
Friends Music Factory
Friends Music Factory on Alkaíoksen ja hänen ystävänsä, muusikko Dionýsis Schoináksen marraskuussa 2008 perustama itsenäinen levy-yhtiö. Muut artistit ja levy-yhtiön työntekijät auttoivat vuoden 2010 Eurovision laulukilpailun edustuskappaleen ”OPA” kirjoittamisessa.
Signify
Signify on brittiyhtye Porcupine Treen neljäs albumi. Se on myös ensimmäinen, jossa yhtyeen keulakuva Steven Wilson oli kasannut kokonaisen bändin levyä tekemään, kun edellisillä levyillä hän oli soittanut kaiken musiikin itse lukuun ottamatta muutamaa vierailijamuusikkoa.
Hereford United FC
Hereford United Football Club oli jalkapalloseura Herefordista, Länsi-Englannista. Seura lopetettiin kauden 2014-2015 jälkeen. Se pelasi viimeistet vuotensa Englannin viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla konferenssissa, jonne se putosi kakkosliigasta kauden 2011–2012 jälkeen. Seura oli parhaimmillaan pelannut toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kauden 1976–77.
Perustaminen (1924–1959)
Hereford United FC on perustettu kesäkuussa 1924 kahden paikallisen seuran, St Martinsin ja RAOCin yhdistyessä. Ensimmäisen ottelunsa seura pelasi saman vuoden elokuussa Atherstone Townia vastaan häviten sen. Seura aloitti pelaamalla Birmingham Combination Leaguessa, nousten 1928 Birmingham Leagueen. Seura pääsi ensimmäisen kerran FA Cupin varsinaisille pelikierroksille 1933, kun seura putosi ensimmäisellä kierroksella Accrington Stanleya vastaan. Hereford United nousi Southern Leagueen (7. korkein sarjataso) 1939. Vuonna 1949 seura eteni FA Cupin toiselle kierrokselle, jossa Exeter City pudotti Herefordin. Seura pääsi uudestaan Cupin toiselle kierrokselle 1950, mutta tuolloin Weymouth oli parempi maalein 2–1.
Nousu Football Leagueen (1959–1990)
Vuonna 1964 Hereford putosi Southern League Premieristä, mutta nousi heti seuraavalla kaudella takaisin voitettuaan Division 1:n. Hereford voitti 1966 FA Cupin toisella kierroksella Millwallin, joka pelasi useita sarjatasoja korkeammalla kuin Hereford. Walesin maajoukkuepelaaja John Charles siirtyi Hereford Unitediin 1966. Vuonna 1969 joukkueen kaksi pelaajaa, Roy Evans ja Brian Purcell kuolivat auto-onnettomuudessa.
thumb|right|Herefordin pelaajia vierasottelusta [[Notts County FC|Notts Countya vastaan vuodelta 2007.]] Hereford United eteni 1972 FA Cupissa neljännelle kierrokselle voittaen 1. divisioonan Newcastlen kolmannella kierroksella, joka oli 32 vuoteen ensimmäinen kerta, kun Football Leaguen ulkopuolinen joukkue voittaa pääsarjan joukkueen FA Cupissa. West Ham United kuitenkin pudotti Herefordin neljännellä kierroksella uusinnassa. Samana vuonna Hereford sijoittui sarjassa toiseksi. Kesäkuussa 1972 Hereford hyväksyttiin pelaamaan Football Leaguen sarjoissa ja siirtyi näin seuraavaksi kaudeksi 4. divisioonaan, jossa sijoittui heti ensimmäisellä kaudella toiseksi nousten 3. divisioonaan. Hereford voitti 3. divisioonan 1976 nousten 2. divisioonaan pudoten heti ensimmäisen kauden jälkeen takaisin 3. divisioonaan ja vuoden jälkeen aina 4. divisioonaan. 80-luvun alussa Hereford oli kolmesti 4. divisioonan kolmen viimeisen joukossa, mutta ei koskaan pudonnut pois Football Leaguesta.
Viimeiset kaksi vuosikymmentä (1990–2015)
Hereford pääsi FA Cupissa neljännelle kierrokselle 1990, mutta Manchester United voitti ottelun 0–1. Vuonna 1992 Hereford eteni FA Cupissa kolmannelle kierrokselle ja ylsi samaan 1996. Kausi 1996–97 oli seuran historian huonoimpia, sillä Hereford sijoittui 3. divisioonassa viimeiseksi ja putosi konferenssiin, Football Leaguen ulkopuolelle ensimmäisen kerran sitten vuoden 1972. Vuosina 1998 ja 2002 Hereford pääsi jälleen kahdesti kolmannelle kierrokselle FA Cupissa. Hereford sijoittui konferenssin divisioonassa toiseksi 2004 ja nousi seuraavaksi kaudeksi konferenssin pääsarjatasolle. Seura sijoittui toiseksi 2005 ja oli toinen myös 2006, jolloin se nousi kakkosliigaan. Hereford sijoittui 2008 kolmanneksi kakkosliigassa nousten ykkösliigaan. Ykkösliigassa Hereford ei kuitenkaan saavuttanut menestystä ja putosi kauden 2008–2009 päätteeksi takaisin kakkosliigaan. Kauden 2011–2012 jälkeen Hereford putosi konferenssiin. Seura lopetettiin kauden 2014-2015 jälkeen. Sen tilalle perustettiin Hereford FC.
Kokoonpano
Seuran valmentajana toimii Martin Foyle.
Tilanne 1. joulukuuta 2012
Stadion
thumb|right|300px|Edgar Streetin päätykatsomo, The Meadow End. Hereford United pelaa kotiottelunsa Edgar Streetillä, joka on ollut kotistadion vuodesta 1924. Stadion kuului alun perin seuralle, mutta Herefordin kaupunki osti sen vuonna 1931. Stadionin kapasiteetti on 5 300, joista istumapaikkoja noin 2 000.
Timo Santalainen
Timo Juhani Santalainen on suomalainen kauppatieteiden tohtori ja valtiotieteen lisensiaatti, joka on erikoistunut tutkimaan organisaatioiden strategista johtamista. Hän työskentelee Genevessä perustamansa yritysjohdon kehittämis- ja tutkimuspalveluja tarjoavan Stratnetin (www.stratnet.org) toimitusjohtajana. Hän toimii Helsingin kauppakorkeakoulun (nykyisin Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu), Lappeenrannan teknillisen yliopiston ja Maanpuolustuskorkeakoulun dosenttina. Hän on aiemmin ollut vierailevana professorina Texas Tech -yliopistossa sekä Thunderbird Graduate School of Global Management -korkeakoulussa Arizonassa ja Sveitsissä sekä Management Centre Europessa. Hän on Strategic Management Societyn perustajajäsen ja ollut sen Strategy Practice-intressiryhmän puheenjohtaja.
Santalainen teki valtiotieteen lisensiaatintyönsä henkilöstöhallinnon alalta Turun yliopistossa. Santalainen väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulussa. Santalainen toimi 1990-luvun alkuvuosiin saakka liike-elämässä muun muassa säästöpankkiryhmässä Säästöpankkiopiston johtajana sekä Skopbankin vähittäispankkitoiminnasta ja henkilöstöhallinnosta vastaavana johtajana ja johtoryhmän jäsenenä. Hän on hankkinut henkilöstöhallinnon kokemusta SOK:n palveluksessa.
Santalainen on toiminut Suomen lentopalloliiton puheenjohtajana ja vuosina 1992–2002 Kansainvälisen lentopalloliiton varapuheenjohtajana.
Somerniemi-seura
Toiminta
Vuodesta 1987 seura on pitänyt kesätoria Härjänlahden kylässä Helsinki–Somero-tien varressa.
Seuran toimesta paljastettiin sotaan lähteneiden muistokivi Kauramäen seurantalon pihamaalla vuonna 1992. Seura on ollut mukana myös kirjailijoiden Kaari Utrio ja Kai Linnilä ajatuksesta syntyneiden Somerniemellä vuonna 1999 järjestetyn kansainvälisen maaseutututkijoiden konferenssin Rustica Novan ja Somerniemellä vuonna 2003 järjestetyn Helvi Hämäläinen -päivän järjestelyissä.
Seura on julkaissut useita Somerniemen historiasta kertovia kirjoja. Kirjojen kirjoittajana ja toimittajana on kunnostautunut erityisesti somerniemeläinen kotiseuduntutkija, tietokirjailija ja valokuvaaja Manu Kärki, jolle tasavallan presidentti vuonna 2009 myönsi kotiseutuneuvoksen arvonimen. Kaikki kirjat on kustantanut paikallinen kustannustalo Amanita.
Julius Rodenberg
Julius Rodenberg, oik. Levy, (26. kesäkuuta 1831 Rodenberg, Hessen-Nassau – 11. heinäkuuta 1914) oli saksalainen kirjailija. hän valmistui 1856 oikeustieteen tohtoriksi Marburgin yliopistosta. Hän oleskeli useita vuosi Britanniassa ja asettui 1859 Berliiniin, jossa hän 1862–1864 julkaisi Deutsches Magazinia ja 1867–1874 Salon für Literatur, kunst und gesellschaftia sekä perusti 1874 Deutsche Rundschaun, jonka johdossa hän oli kuolemaansa saakka ja jossa hän rohkaisi ja kannusti nuoria kirjailijoita.
Rodenberg kirjoitti runoja, muun muassa kokoelmat König Haralds totenfeier (1853) ja Gedichte (1863). Hän kirjoitti myös romaaneja, kuten Die Strassensängerin von London (1861), historiallisen romaanin Von Gottes gnaden (1870), jonka tapahtumat sijoittuvat Oliver Cromwellin aikaan, sekä Berliini-kuvauksen Die Grandidiers (1878), joka on ensimmäinen saksalaista suurkaupunkielämää kuvaava teos. Tunnetuin Rodenberg on kuitenkin matka- ja kulttuurikertomuksistaan, joista etenkin Englantia käsittelevät ovat ansiokkaita.
Andrea Nahles
Andrea Nahles (s. 20. kesäkuuta 1970 Mendig, Länsi-Saksa ) on Saksan sosialidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtaja, parlamenttiryhmän puheenjohtaja ja aiempi työ- ja sosiaaliministeri. Hän on ollut myös SPD:n puoluesihteeri. Hän ilmoitti 2. kesäkuuta 2018 eroavansa puolueen puheenjohtajan tehtävästä. Syynä on puolueen kärsimä tappio europarlamenttivaaleissa toukokuussa 2019.
SDP:n puheenjohtaja Martin Schulz ehdotti Nahlesia seuraajakseen puolueen puheenjohtajaksi, mikä ärsytti jäsenistöä. Nahlesin sijasta väliaikaiseksi puheenjohtajaksi tuli Olaf Scholz. Nahles valittiin puheenjohtajaksi huhtikuussa 2018. Hän oli ensimmäinen naispuheenjohtaja puolueen historiassa.
Miguashan kansallispuisto
Miguashan kansallispuisto on kansallispuisto Gaspén niemimaalla Quebecissä Kanadassa. Kansallispuisto on auki läpi vuoden.
Historia
Alue oli 370 miljoonaa vuotta sitten murtovetinen alue, jonka lämpimissä vuorovesien muovaamassa ympäristössä eli suuri valikoima erilaisia kaloja. Kaloihin kuului muun muassa alku-, keuhko- ja nokkakaloja.
Fossiilit
Miguashan kansallispuistossa on maailman suurin esiintymä devonikauden fossiileja. Puisto valittiinkin tämän perusteella UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1999. Fossiilit löydettiin vuonna 1842 ja niitä on museoissa ympäri maailmaa, muun muassa British Museumissa Lontoossa. Miguashasta on löydetty myös yksi maailman vanhimmista kukkaislajin fossiili. Kansallispuisto on kuitenkin tunnetuin sen 21 kalalajin fossiileistaan. Kansallispuistosta on laskettu löydetyn jo yli viisi tuhatta eri fossiilia.
Pariisi aaltojen alla
Pariisi aaltojen alla on vuonna 2004 ilmestynyt Piko ja Fantasio -sarjan albumi. Sarjakuvan on käsikirjoittanut Jean-David Morvan ja piirtänyt José-Luis Munuera.
Miguashan kansallispuisto
Luonto
Kansallispuistossa on niin haapa-, koivu- kuin kuusimetsääkin.
Museo
Kansallispuistossa sijaitsee myös Natural History Museum, jossa on mittava kokoelma fossiileja.
David López Silva
David López Silva (s. 9. lokakuuta 1989 Barcelona) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Espanyolia. Oikeajalkainen López on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
López aloitti uransa Espanyolissa, jonka kakkosjoukkueessa hän pelasi vuosina 2008–2011 54 ottelua. Vuosina 2009–2010 hän kävi lainalla Segunda División B:n Terrassa FC:ssä. Espanyolin edustusjoukkueessa Primera Divisiónissa López debytoi syyskuussa 2010 CA Osasunaa vastaan. Avausmaalinsa seurassa hän teki elokuussa 2013 Valencia CF:n verkkoon. Vuosina 2011–2012 hän oli lainalla Segunda División B:n CD Leganésissa ja vuosina 2012–2013 Segunda Divisiónin SD Huescassa.
Elokuussa 2014 López siirtyi Italian Serie A:n SSC Napoliin. Debyytti seuran paidassa tapahtui syyskuussa 2014 Udinesea vastaan. Hän voitti seuran kanssa joulukuussa 2014 Italian supercupin Juventuksen kaaduttua Qatarissa pelatussa finaalissa rangaistuspotkuilla. López debytoi kaudella 2014–2015 myös Eurooppa-liigassa, jossa hän teki yhdeksässä pelaamassaan ottelussa yhden maalin, tappiollisen välieräsarjan avausottelussa Dnipro Dnipropetrovskia vastaan.
Maajoukkueura
Barcelonassa, Kataloniassa syntynyt López teki debyyttinsä Katalonian jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2013. Hän voi kuitenkin edustaa maajoukkuetasolla myös Espanjaa, sillä Katalonian maajoukkue ei kuulu FIFAan.
Ewald-Heinrich von Kleist-Schmenzin
Ewald-Heinrich von Kleist-Schmenzin (10. heinäkuuta 1922 – 8. maaliskuuta 2013) oli saksalainen sotilas, joka osallistui luutnanttina Saksan armeijassa toiseen maailmansotaan. Von Kleist kuului heinäkuun 20. päivän salaliittoon, joka teki salamurhayrityksen Adolf Hitleriä vastaan. Salamurhan oli määrä tapahtua 20. heinäkuuta 1944. Von Kleist on yksi harvoista salaliittoon osallistuneista, jotka selvisivät siitä hengissä eivätkä joutuneet teloitettaviksi. Muut selvinneet olivat Georg von Boeselager ja Philipp von Boeselager.
Ewald von Kleist-Schmenzin oli viimeinen elossa ollut salaliiton jäsen. Hän kuoli 90-vuotiaana vuonna 2013.
Skräppäys
thumb| Skräppäys on valo­kuvien, kirjeiden, viesti­lappujen, postikorttien ja muiden pienten muisto­esineiden tallentamista joko fyysiseen valokuva­kansioon tai sähköisesti toteutetuihin leike­kirjoihin. Harrastuksessa yhtyvät leikekirjan, päiväkirjan ja valokuva-albumin pito muisto­esineiden arkistointiin ja moni­puoliseen askarteluun.
Skräppäys­tarvikkeita ovat muun muassa kuvio­paperit, koriste­nauhat, helmet, kangas­tilkut, langat, mosaiikkipalat, leimasimet, sapluunat, paperi­liittimet, tina­paperit, tussikynät, värikynät ja -⁠liidut, siirto­kirjaimet, tarrat, liimat, napit, nepparit ja kartongit sekä kaiken yhteen kokoavat albumit. Saatavana on myös skräppäykseen suunniteltuja ompelukoneita ja stanssauslaitteita. Skräppäystarvikkeiden, etenkin paperien ja kartonkien sekä kirjoitus­musteiden, halutaan olevan happo­vapaita valo­kuvien parhaan säilyvyyden varmistamiseksi. Skräppäysalbumin sivun standardikooksi on vakiintunut 12 × 12 tuumaa eli noin 30,5 × 30,5 senttimetriä. Sähköisessä skräppäyksessä tarvitaan ainakin tietokonetta, skanneria sekä tulostinta ja sen väri­kasetteja.
Historiaa
Skräppäys alkoi kehittyä Pohjois-Amerikassa 1990-luvun puolivälissä leikekirjan ja valokuva-albumin pidosta kohti itsenäistä harrastusta omine välineineen ja tarvikkeineen. Trendin aloittaja on vuonna 1987 Yhdysvalloissa perustettu Creative Memories -yhtiö, joka loi toiminnalle pohjaa kymmenisen vuotta ennen kuin alalle alkoi tulla kilpailua.
Nopeimmin harrastus alkoi kasvaa vuonna 1995 lähes tyhjästä vuoden 1996 noin sadan miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihtoon. Alalle tuli uusia yrityksiä, harrastusryhmiä ja harrastelehtiä kuten Creating Keepsakes ja Memory Makers, jonka vuoden 2003 kyselyn mukaan lehden keskimääräinen lukijatalous omisti noin 2 500 dollarin arvosta skräppäystarvikkeita. Vuonna 2006 skräppäysalan liikevaihdon arveltiin Yhdysvalloissa olleen noin 2,5 miljardia dollaria vuodessa.
Yksi buumiin osallistuneista yrityksistä Yhdysvalloissa on suomalainen Fiskars, jolla oli vuonna 1997 satakunta scrapbooking-tuotetta valikoimissaan.
2000-luvun puolivälin tutkimusten mukaan tyypillinen skräppääjä oli 30–50-vuotias nainen, mutta digitaalisen skräppäyksen arveltiin laajentavan harrastusta nuorempiin naisiin. Poikia on yritetty innostaa muun muassa urheiluaiheiseen skräppäykseen.
Pohjois-Amerikassa skräppäystarvikkeita markkinoidaan askartelu- ja tervehdyskorttiliikkeiden lisäksi muun muassa Tupperwaren kaltaisilla kotimyyntikutsuilla ja -risteilyillä, verkkokaupoissa sekä suoramarkkinoinnin eri keinoin. Skräppäysharrastus on tuonut uusia liiketoimintamahdollisuuksia myös kuihtuvaan valokuvausalan kauppaan.
Suomeen skräppäys tuli 2000-luvulla, ja siitä kiinnostuivat etenkin pienten lasten äidit.
Skräppäys terapiamuotona
Skräppäysalbumin koostamista on sovellettu myös terapiatyöhön ja omaelämäkerralliseen reflektointiin.
Toomas Liiv
Toomas Liiv (30. joulukuuta 1946 – 20. joulukuuta 2009 ) oli virolainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Valkohanhikki
Valkohanhikki eli kalliovalkohanhikki (Drymocallis rupestris, syn. Potentilla rupestris) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvilaji.
Toomas Liiv
Liiv julkaisi ensimmäiset tekstinsä 1965, mutta varsinaisesti julkista kiinnostusta herätti antologiassa Närvitrükk (1971) julkaistu runosikermä Kase põlemine ('Koivun palaminen').
Kokoelman Achtung lopussa Liiv arvostelee itse oman kirjansa. Hän tekee kirjoituksellaan pilaa kirjallisuudentutkimuksesta ja etenkin siinä käytetystä tyylistä.
Valkohanhikki
Ulkonäkö ja koko
Valkohanhikki on monivuotinen, melko korkeakasvuinen ja vankkarakenteinen ruohovartinen kasvi, jonka tunnusomaisia piirteitä ovat parilehdykkäiset alalehdet ja suuret, valkoiset kukat. Laji voi kasvaa noin 50 senttimetriä korkeaksi. Usein punertava varsi on karvainen, yläosastaan jonkin verran haaroittunut. Lehtiä on sekä varren tyvellä lehtiruusukkeena että varressa. Alalehdet ovat suuria, jopa lähes 20 cm pitkiä, ja muodoltaan parilehdykkäisiä. Lehdykät ovat pyöreitä sekä hammaslaitaisia, ja niitä on kaksi tai kolme paria. Varsilehdet ovat muodoltaan kolmisormisia.
Valkohanhikki kukkii kesä–heinäkuussa. Sen suuret, noin 2 senttimetriä leveät ja valkoiset kukat sijaitsevat harvoina rykelminä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Valkohanhikki kasvaa auringonpaisteisilla ja lämpimillä kalliohyllyillä, mäenrinteillä sekä metsänlaidoilla. Valkohanhikkia tavataan pääasiassa Keski-Euroopassa ja Balkanin niemimaalla. Suomessa valkohanhikkia on tavattu muutamia kertoja, lähinnä etelärannikon tuntumassa.
Luokittelu
Valkohanhikki on sijoitettu aiemmin sormihanhikkien (Potentilla) sukuun, mutta nykyisin se sijoitetaan valkohanhikkeihin (Drymocallis), joihin kuuluu valkohanhikin lisäksi myös useita muita lajeja.
Kehän kuninkaat
Kehän kuninkaat (4 aventures de Spirou et Fantasio) on vuonna 1950 ilmestynyt Piko ja Fantasio -sarjan albumi, joka aloittaa sarjan albumimuotoisten julkaisujen perinteisen linjan. Andre Franquinin piirtämät tarinat ilmestyivät alun perin 1948–1949.
Korpisara
Korpisara (Carex loliacea) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, sarojen (Carex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se muistuttaa jonkin verran viitasaraa (Carex tenuifolia) ja hentosaraa (Carex disperma), mutta ne ovat erotettavissa korpisarasta kukinnon ulkonäön perusteella.
Korpisara on mätästävä ja sen varret voivat kasvaa noin 40 cm korkeiksi. Aluksi varret ovat pystyjä, mutta muuttuvat myöhemmiten rennommiksi ja nuokkuviksi. Lehdet ovat vaaleanvihreitä, tasapintaisia ja kapeita. Kukinnon tukilehti on hyvin lyhyt. Korpisara on yhtäläistähkäinen saralaji ja sen kukinto koostuu kolmesta tai neljästä varren päässä sijaitsevasta tähkästä. Kussakin tähkässä on vain vähän kukkia ja tähkät sijaitsevat erillään toisistaan. Tähkissä on viidestä kymmeneen emikukkaa tähkän yläosassa ja muutamia hedekukkia alaosassa. Emikukissa on kaksi luottia. Aluksi tähkät ovat kalvaanvaaleanvihreitä, mutta muuttuvat sittemmin vaaleanruskeiksi. Pullakot ovat soikeita, suuodattomia ja kaksi kertaa tähkäsuomujen pituisia. Pullakoiden sivuilla on selkeästi näkyvät suonet.
Korpisara kasvaa soistuneissa ja sammaleisissa metsissä, lähteiköissä ja puronvarsilla. Suomessa korpisaraa tavataan siellä täällä koko maassa, yleisimmin ehkä Inarin, Utsjoen ja Kuusamon alueilla, mutta myös monilla muilla alueilla.
Lännenmaltsa
Lännenmaltsa (Atriplex glabriuscula) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon, maltsojen (Atriplex) sukuun kuuluva kasvilaji. Lännenmaltsa muistuttaa muista maltsalajeista eniten isomaltsaa (Atriplex prostrata), mutta lajit ovat selvimmin erotettavissa hedelmystöjen perusteella.
Frank
Frank on etenkin englannin kielialueella yleinen miehen etunimi. Nimi johtuu mahdollisesti germaanisen kansan nimestä frankit, mutta se voi olla myös lyhennys latinalaisesta nimestä Franciscus, joka merkitsi ranskalaista henkilöä.
Lännenmaltsa
Lännenmaltsa on yksivuotinen, ruohovartinen, möyheä sekä kasvutavaltaan maanmyötäinen tai koheneva maltsalaji. Lännenmaltsa on usein myös jauhoinen, etenkin nuorena, mutta on siitä huolimatta vihreänvärinen eikä harmahtava. Lännenmaltsan lehdet ovat muodoltaan kolmiomaisia tai vinoneliömäisiä sekä kiilatyvisiä. Lännenmaltsan kukat sijaitsevat varren haarojen kärjissä tähkämäisissä tertuissa ja ovat pieniä sekä vaatimattomannäköisiä. Lännenmaltsa kukkii elo–syyskuussa. Hedelmänsuojukset ovat vinoneliömäisiä, kulmista hieman hammaslaitaisia ja niissä on ainakin yksi selkeä suoni. Puolittain yhteenkasvaneet hedelmänsuojukset, jotka turpoavat kasvin tuleentuessa, ovat lännenmaltsalle lajityypillinen piirre.
Frank
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Frank on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1 592 miehelle ja muutamalle naiselle.
Lännenmaltsa
Lännenmaltsa kasvaa hiekkaisilla tai kivisillä merenrannoilla. Suomessa lännenmaltsaa tavataan vain sieltä täältä Suomenlahden rannikolta sekä Turun ja Ahvenanmaan saaristojen eteläosista. Lännenmaltsa on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi (NT) lajiksi.
Frank
Frankin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 4. lokakuuta, Franciscus Assisilaisen muistopäivänä.
Pasi Mustonen
Pasi Mustonen (s. 11. lokakuuta 1960) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimi Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuosina 2014–2022. Mustonen toimi aiemmin Lahden Pelicansin apuvalmentajana sekä on toiminut aiemmin Kärppien päävalmentajana I-divisioonavuosina 1991–1993 ja päävalmentajakokemusta löytyy myös yhdentoista kauden verran Ruotsin alemmista sarjoista. Pelaajataustaa häneltä löytyy I-divisioonasta ja Ruotsin II-divisioonasta.
Ura
Mustonen edusti pelaajaurallaan muun muassa JYPiä I-divisioonassa ja Nittorps IK:ta Ruotsin II-divisioonassa. Hän pelasi puolustajana. 1980-luvulla hän toimi Tampereen Ilveksen juniorivalmennuspäällikkönä. Mustosen valmentajaura alkoi kaudella 1991–1992 Kärppien päävalmentajana I-divisioonassa. Hän valmensi joukkueen runkosarjassa toiseksi ja aina karsintoihin saakka, mutta Tappara vei ne kuitenkin otteluvoitoin 3–1. Mustosen toinen kausi Kärpissä 1992–1993 päättyi runkosarjassa neljänteen sijaan.
Kärppien jälkeen Mustonen toimi peräti 11 kautta valmentajana Ruotsissa. Hän toimi ensin vuodet 1993–1997 Kiruna IF:n päävalmentajana valmentaen joukkueen kahtena ensimmäisenä kautenaan runkosarjan toiseksi ja kolmannella kaudellaan voittajaksi vuonna 1996. Vuodet 1997–2001 Mustonen valmensi samassa sarjassa pelannutta Tingsryds AIF:ää. Kaksi jälkimmäistä kautta 1999–2001 joukkue pelasi Elitserienin ja I-divisioonan välille perustettua HockeyAllsvenskania.
Vuodet 2002–2004 Mustonen valmensi HockeyAllsvenskanissa Skellefteå AIK:ta, joka eteni keväällä 2003 aina Elitserienin karsintoihin saakka, mutta jäi ilman sarjanousua. Mustonen valmensi seuraavan kerran I-divisioonajoukkue Asplöven HC:ta kaudella 2008–2009. Hän valmensi joukkueen runkosarjan ensimmäiseksi ja HockeyAllsvenskanin karsintoihin saakka, mutta Asplöven jäi kuitenkin ilman sarjanousua.
Kaudeksi 2011–2012 Mustonen palasi Kärppien valmennukseen, lähinnä fysiikkavalmentajan tehtäviin. Keväällä 2013 Lahden Pelicans ilmoitti solmineensa hänen ja Hannu Aravirran kanssa yhden vuoden valmentajasopimuksen kaudesta 2013–2014.
Suomen naisten maajoukkuetta Mustonen on valmentanut vuodesta 2014 vuoteen 2022.
Julian Reister
Julian Reister (s. 2. huhtikuuta 1986 Hampuri) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut miesten maailmanlistalla sijalla 92. Hän ei ole voittanut vielä yhtään ATP-turnausta.
Pasi Mustonen
Muuta
Mustosen poika Joel on pelannut jääkiekkoa SM-liigassa ja Ruotsin SHL:ssä.
Julian Reister
Tennisura
Reister pelasi ensimmäisen ATP-turnauksensa Baselissa lokakuussa 2006, mutta hävisi 1. kierroksella Guillermo García-Lópezille luvuin 6–7(4), 2–6. Vuonna 2007 hän hävisi Baselin turnauksessa 1. kierroksella Roko Karanušicille 0–6, 3–6.
Vuonna 2010 Reister selviytyi pääsarjaan Brisbanen turnauksessa, jossa hän hävisi 1. kierroksella Florent Serralle 7–6(3), 6–7(5), 5–7. Seuraavaksi hän pääsi karsintojen kautta mukaan Ranskan avoimiin, missä hän voitti 1. kierroksella 27:nneksi sijoitetun Feliciano Lópezin 6–1, 7–6(5), 6–2, joka oli hänen kaikkien aikojen ensimmäinen ATP-otteluvoitto. Seuraavaksi hän voitti Olivier Rochusin toisella kierroksella 6–2, 6–2, 7–6(5). Kolmannella kierroksella hän joutui maailmanlistan ykköstä ja turnauksen hallitsevaa mestaria Roger Federeriä vastaan. Federer voitti ottelun 6–4, 6–0, 6–4. Ensimmäistä kertaa Wimbledonin pääsarjassa pelannut Reister voitti avauskierroksella Rik de Voestin, mutta hävisi toisella kierroksella Xavier Malisselle.
Sergio Scariolo
Sergio Scariolo (s. 1. huhtikuuta 1961 Brescia) on italialainen koripallovalmentaja.
Skitsystem
Skitsystem on ruotsalainen d-beat/crust punk -yhtye joka perustettiin 1994. Skitsystemin suurimmat vaikutteet tulivat death metallin ja d-beatin puolelta ja jäsenetkin olivat ennen soittaneet eri death metal yhtyeissä. 2007 yhtye ilmoitti menevänsä tauolle ja palasi 2009.
If You Were with Me Now
"If You Were with Me Now" on Kylie Minoguen ja Keith Washingtonin duetto ja se julkaistiin 21. lokakuuta 1991. Kappale on toinen single Minoguen albumilta Let's Get to It (1991). Kappaleen kirjoittivat Minogue, Washington, Mike Stock ja Pete Waterman.
Kassisaba
Kassisaba on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 45 hehtaaria ja väkiluku 4 963 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 68 prosenttia oli virolaisia.
Enterovirukset
Enterovirukset ovat helposti tarttuva, pikornaviruksiin kuuluvia pieniä, pyöreitä vaipattomia RNA-viruksia. Enterovirukset ovat saaneet nimensä siitä, että ne lisääntyvät pääasiassa suolistossa (kreikan enteron = suoli) ja tartunnan saanut ihminen erittää viruksia yleensä viikkokausia ulosteeseen. Enteroviruksia esiintyy maailmanlaajuisesti ja ne ovat yleisimpiä ihmisille infektioita aiheuttavista viruksista.
Enteroviruksiin kuuluvat myös coxsackievirukset ja ECHO-virukset.
Suomessa viime vuosikymmenellä yleisimmin esiintynyt muoto silloin tunnetuista enteroviruksista oli coxsackievirus A16 (CAV-16). Vuonna 2007 siitä todettiin uusi muoto enterovirus 71 (EV-71), joka on ollut yleinen Aasiassa. Virus 71 eristettiin ensimmäisen kerran Kaliforniassa vuonna 1969. Juuri tämä 71-muoto voi joskus aiheuttaa vakavampia oireita. Sitä ei kuitenkaan ole todettu Suomessa vuoden 2007 jälkeen. Esimerkiksi syksyn 2008 enterovirusepidemia ei ollut EV-71 -muodon aiheuttama.
Myös ykköstyypin diabeteksen arvellaan saattavan lähteä kehittymään enterovirustartunnan jälkeen.
Kolumbianlaulupeukaloinen
Kolumbianlaulupeukaloinen (Cyphorhinus phaeocephalus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kolumbianlaulupeukaloista tavataan Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan luoteisosissa. ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 293 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jerry Ossi
Jerry Ossi (s. 4. elokuuta 1969 Suonenjoki, Suomi) on suomalainen ammattikehonrakentaja. Hänet on hyväksytty IFBB-ammattilaiseksi. Hän on 168,5 cm pitkä ja painaa kilpaillessaan 87 kg ja offseasonilla 93-95 kg.
Estrioli
Estrioli (C18H24O3) on estrogeenihormoni, jota erittyy istukassa. Aine on heikohko hormoni, jonka määrä naisen elimistössä on suurin raskauden aikana.
Hippothoon
Hippothoon, Hippothoontis tai Hippothoos, oli Poseidonin ja Kerkyonin tyttären Alopen poika, jonka Alope hylkäsi heti synnytyksen jälkeen. Tamma kuitenkin imetti poikaa, kunnes paimenet löysivät tämän. Paimenille tuli kiista siitä, kenelle lapsen yllä olleet kuninkaalliset vaatteet kuuluvat, ja he veivät asian Kerkyonin ratkaistavaksi. Tunnistettuaan puvun Kerkyon määräsi lapsen jälleen hylättäväksi ja Alopen surmattavaksi. Lapsi kuitenkin pelastui samoin kuin ensimmäisellä kerralla, ja pelastettuaan pojan toistamiseen paimenet nimesivät hänet Hippothooniksi.
Surmattuaan Kerkyonin painiottelussa Theseus luovutti valtakunnan Hippothooksen hallittavaksi, koska molemmat olivat Poseidonin jälkeläisiä.
Hippothoonin kunniaksi oli lähelle Eleusiita rakennettu alttari, ja kokonainen heimo kantoi hänen nimeään.
Walter Ahlö
Walter Johannes Ahlö, sukunimi vuoteen 1921 Mattson (15. huhtikuuta 1907 Pietarsaari – 19. joulukuuta 1984 Pietarsaari) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Ahlö julkaisi kuusi romaania, runokokoelman Vandring genom livet ja muistelmateoksen Jordnära verklighet.
Jaakko Sohlo
Jaakko Sohlo oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Lisäksi hän osallistui vielä talvisotaankin pataljoonan komentajana, jota tehtävää suorittaessaan hän kaatui Taipaleenjoen taistelussa Keljassa.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. helmikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana Vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. huhtikuuta 1918 alkaen 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sohlo palveli sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä 3. Jääkärirykmentin 1. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 25. heinäkuuta 1918 alkaen nuoremmaksi upseeriksi 2. Divisioonan tiedonanto-osastoon ja 24. elokuuta 1918 alkaen divisioonan miinanheittokomppaniaan. Lopulta hänet siirrettiin 7. huhtikuuta 1920 alkaen Uudenmaan rykmenttiin, jossa hän palveli aluksi komppanianpäällikkönä 7:ssä ja 3. syyskuuta 1923 alkaen 2. komppaniassa. Tänä aikana hän oli komennettuna 13. helmikuuta – 10. huhtikuuta 1923 välisenä aikana patteriston komentajaksi Hyökkäysvaunurykmenttiin. Lisäksi hän hoiti komppanianpäällikön tehtäviensä lisäksi 10. syyskuuta 1927 – 19. maaliskuuta 1928 välisenä aikana Uudenmaan rykmentin talouspäällikön tehtäviä 2. lokakuuta 1929 – 13. tammikuuta 1930 välisenä aikana yleisesikuntaupseerin tehtäviä. Komppanianpäällikön tehtävistään hän oli komennettuna 1. lokakuuta 1930 – 18. maaliskuuta 1931 välisenä aikana erikoistehtäviin 1. Divisioonan esikuntaan. Lisäksi hän hoiti 15. helmikuuta 1932 – 1. heinäkuuta 1933 välisenä aikana Haapamäen sotilaspiirin päällikön tehtäviä ja 1. heinäkuuta 1933 – 13. helmikuuta 1934 välisenä aikana apulaispäällikön tehtäviä, kunnes hänet nimitettiin 13. helmikuuta 1934 alkaen Kokkolan sotilaspiirin päälliköksi. Kokkolassa ollessaan hänet valittiin Kokkolan kaupunginvaltuustoon. Hänen urheiluharrastuksiinsa kuului paini, jossa lajissa hän saavutti armeijan painimestaruuden alle 60 kilon sarjassa vuonna 1923. Hänet on haudattu Limingan sankarihautaan.
Talvisota
Sohlo osallistui talvisotaan pataljoonan komentajana aluksi Jalkaväkirykmentti 21:ssä ja myöhemmin Jalkaväkirykmentti 30:ssä, mitä joukkoa komentaessa hän menehtyi haavoihinsa Taipaleenjoen taistelussa Keljan kylässä suorittaessaan vastahyökkäystä. Hänet haudattiin Limingan sankarihautaan.
Moottorikelkkaenduro
Moottorikelkkaenduro on moottorikelkalla suoritettava nopeuskilpailu. Moottorikelkkaenduro koostuu kolmesta tai useammasta erikoiskokeesta, jotka sijoittuvat maastoon. Pituudeltaan erikoiskokeet ovat muutamasta kilometristä jopa 70 kilometriin, kuitenkin niin että kokonaismatka ylittää 100 kilometriä. Lajilla on SM-arvo. Suomen mestaruus ratkaistaan neljässä tai viidessä erillisessä kilpailussa. Se sisältää myös erilaisia kansallisia luokkia.
Otto Kejonen
Otto Kejonen (s. 22. maaliskuuta 1992) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigan Myllykosken Palloa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kejonen solmi MYPAn kanssa 1+1-vuotisen sopimuksen ennen kauden 2011 alkua. MYPA on myös hänen kasvattajaseuransa. Hän debytoi Suomen korkeimmalla sarjatasolla Veikkausligassa 9. kesäkuuta 2011 ottelussa Kuopion Palloseuraa vastaan. Hän pelasi kauden 2011 aikana myös lainalla Kakkosen KTP:ssä ja Susissa.
Defuse (albumi)
Defuse on suomalaisen samannimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 1. maaliskuuta 2006.
Keldrimäe
Keldrimäe on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 0,35 hehtaaria ja väkiluku 5 562 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 45 prosenttia oli virolaisia.
Purppura (albumi)
Purppura on SIG:n marraskuussa 1985 julkaisema studioalbumi. Sen tuottajina toimivat T. T. Oksala ja Atte Blom, ja äänitys tehtiin Finnvox Studiossa. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat "Hyvää syntymäpäivää", "Leijailen" ja "Purppura". "Sateenkaari" on TV-elokuvasta Baby Love.