cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Max John Rodrigues
Max John Rodrigues (s. 29. toukokuuta 1938 Karachi) on pakistanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi paavi Paavali VI 6. tammikuuta 1966. Hän sai 3. joulukuuta 1999 nimityksen Hyderabad in Pakistanin hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Simeon Anthony Pereira, jota avustivat Armando Trindade ja Bonaventure Patrick Paul.
Ilmasotakoulu
Ilmasotakoulu (ILMASK, aik. IlmaSK) on Suomen ilmavoimien puolustushaarakoulu Jyväskylän varuskunnassa Tikkakoskella. Ilmasotakoulun johtajana toimii eversti Vesa Mäntylä. Varusmies-, reserviläis- ja palkatun henkilöstön koulutuksen lisäksi Ilmasotakouluun kuuluu myös Ilmavoimien soittokunta.
Päätehtävä
Ilmasotakoulu vastaa upseerikoulutuksen yhteisten opintokokonaisuuksien toteuttamisesta, palkatun henkilökunnan jatko- ja täydennyskoulutuksesta sekä varusmieskoulutuksesta. Ilmasotakoulun Elso-koulutuskeskus vastasi vuoteen 2012 saakka elektronisen sodankäynnin koulutuksesta toisena valtakunnallisena koulutuskeskuksena Riihimäen varuskunnan ohella. Nykyisin koulutusta ei enää järjestetä Ilmasotakoulussa. Ilmasotakoulu on ilmavoimien komentajan alainen puolustushaarakoulu sekä ilmavoimien johtamisjärjestelmän ja ilmatorjunnan aselajikoulu. Sotilasopetuslaitoksen rooli sillä on ollut toukokuusta 1975 ja puolustushaarakoulun vuoden 2004 alusta lukien.
Historia ja perinteet
Koulun johtajana ovat toimineet:
Ilmasotakoulu vaalii edeltäjiensä (Ilmavoimien Viestipataljoona ja Ilmavoimien Viestikoulu) sekä aikaisemmin itsenäisinä joukko-osastoina toimineiden joukkojen (Kuljetuslentolaivue/Tiedustelulentolaivue, Luonetjärven soittokunta ja Ilmatorjuntakoulu) perinteitä. Perinteiden vaalimiseen osallistuu kaksi kiltaa; vuonna 1965 perustettu Ilmavoimien viestikilta (alkuperäinen nimi Ilmavoimien viesti- ja tutkakilta) sekä 2000-luvun alussa perustettu Ilmasotakoulun kilta.
Organisaatio
Koulutuskeskukseen kuuluvat johtaja, opintoasiainosasto, korkeakouluosasto ja koulutusosasto. Keskuksen johtajana on toiminut muun muassa everstiluutnantti Vesa Sundqvist. Koulutuspataljoona taas muodostuu komentajasta, esikunnasta, aliupseerikoulusta (AUK), viestitekniikkakomppaniasta, lentotekniikkakomppaniasta ja Ilmavoimien reserviupseerikoulusta (ILMAVRUK ja LENTORUK).
Tukilentolaivue
Ilmasotakoulun organisaatioon kuului 1.1.2005–31.12.2014 myös Tukilentolaivue (TUKILLV), jonka tehtävänä on puolustusvoimien sekä valtiohallinnon tukeminen tukilentotoiminnalla ja lentokuljetukset, laskuvarjohyppytoiminta ja maalinhinaus. Laivue oli aikaisemmin itsenäinen joukko-osasto ja siihen kuuluu kolme lentuetta.
Nimenmuutoksia
Joukko-osasto tunnettiin aiemmin nimellä Ilmavoimien Viestikoulu (IlmavVK). Vuoden 2005 alusta nimi muuttui Ilmasotakouluksi ja Kauhavalla sijaitsevasta Ilmasotakoulusta tuli Lentosotakoulu (LentoSK). Samaan aikaan Tikkakoskella sijaitseva, vuonna 1973 perustettu Tukilentolaivue, lakkautettiin itsenäisenä joukko-osastona ja se liitettiin joukkoyksiköksi uuteen Ilmasotakouluun.
Myös joukko-osaston joukko-osastotunnus ja joukko-osastoristi vaihtuivat uusiin samassa yhteydessä.
Ennen Ilmavoimien Viestikoulu -nimeä käytössä oli nimi Ilmavoimien Viestipataljoona (IlmavVP) vuoteen 1966 saakka.
Joukko-osasto siirtyi Hämeenlinnasta Tikkakoskelle (nykyisin osa Jyväskylää) loppukesällä 1962.
Varusmieskoulutus
Varusmiehiä koulutetaan Koulutuspataljoonassa aliupseerikurssilla, reserviupseerikursseilla sekä miehistössä eri tehtäviin. Varusmiesten on mahdollista hakeutua myös valtakunnallisiin ja varuskunnallisiin erityistehtäviin. Ilmasotakoulussa sijaitsee myös Ilmavoimien Reserviupseerikoulu, jossa koulutetaan eri aliupseerikoulun linjoilta valitut reservin upseereiksi. Samassa paikassa sijaitsee myös Lentoreserviupseerikoulu (LENTORUK), jossa koulutetaan ilmavoimien sotilaslentäjät.
Miehistölle on tarjolla omat koulutushaaransa, joihin kuuluu viesti, kuljettaja, suojaus (sotilaspoliisi), ilmataistelu, keittäjä, lentosää, kirjuri, lääkintä sekä uusimpana erikoisalana media-ala. Viestissä koulutetaan tukikohdan viestijoukkueita. Sotilaskuljettajat koulutetaan Tikkakoskella (pois lukien vuodet 2006–2007, jolloin Ilmavoimien sotilaskuljettajakoulutus toimi Pirkkalassa).
Aliupseerikoulun linjat
Ilmasotakoulu tarvitsee myös talous-, lääkintä- ja kuljetusaliupseereita. Kuljetus- ja lääkintäaliupseerit koulutetaan Vekaranjärvellä Karjalan prikaatissa, josta on mahdollista päästä Reserviupseerikouluun Haminaan. Tammikuun saapumiserässä järjestetään viestin alaisena toimiva tutkalinja, jossa varusmiehiä koulutetaan pääasiassa ilmavoimien tutka-asemien (tka-as) toimitsijoiksi.
Reserviupseerikoulun linjat
Reserviupseerikoulutus alkaa maavoimien tavoin aliupseerikurssin I-vaiheen jälkeen. Erikoisaliupseerit voivat hakeutua maavoimien RUK:uun, josta he palaavat Ilmasotakouluun koulutustaan vastaaviin tehtäviin.
Varusmieskoulutuksen historia
Saapumiserästä I/06 alkaen viestiliikenne- ja viestiteknisen linjan tilalle tuli uusi viestilinja, jolla koulutetaan aliupseereita tukikohtaviestijoukkueen eri tehtäviin. Ilmavalvontamiehistön tilalle tuli saapumiserästä II/06 alkaen linkkimiehistö ja I/07 alkaen linkkimiehistön tilalle on koulutettu viestijoukkue, joka vastaa tukikohdan viestitoiminnasta.
Muuta
Ilmasotakoulun oppilaskunta omistaa Locomobile Company of American valmistaman perintöauton, vuoden 1928 mallia olevan Locomobilen, museorekisteritunnus XAA-3. Ns. Loco on sijoitettuna koulun ulkopuolisiin tiloihin.
Maanantai (lehti)
Maanantai oli Helsingissä vuosina 1924–1925 ilmestynyt sanomalehti.
Maanantai-aamuisin ilmestyneen uutislehden olemassaolon perusta oli ruotsinkielisen Nya Tidningenin tavoin se, että Helsingin suuret sanomalehdet tulivat maanantaisin ulos painosta vasta iltapäivällä. Viikonlopun tapahtumiin, urheiluun, taiteeseen ja kirjallisuuteen keskittyneen Maanantain linja oli suomalaiskansallinen ja oikeistoa myötäilevä. Lehti lakkasi jo neljän kuukauden kuluttua, kun pääkaupungin sanomalehdet siirsivät ilmestymisensä maanantai-aamuun. K. F. Puromiehen julkaiseman lehden päätoimittajina työskentelivät Erkki Ilmari Lehtonen (1924–1925) ja Heikki Soini (1925).
Jokilaaksojen pelastuslaitos
Oulu-Koillismaan ja Jokilaaksojen pelastuslaitokset yhdistyivät Pohjois-Pohjanmaan pelastuslaitokseksi vuoden 2023 alussa sote-uudistuksen myötä.
Tammikuun 2015 lopussa pelastuslaitoksen alueella asui 130 104 ihmistä. Pelastusjohtajana toimii Jarmo Haapanen. Pelastuslaitoksen keskuspaikka sijaitsee Ylivieskassa. Jokilaaksojen pelastuslaitoksella oli vuonna 2014 yhteensä 2 725 hälytystehtävää.
José Clemente Weber
José Clemente Weber (s. 24. syyskuuta 1937) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1962 ja nimitettiin Porto Alegren arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gummi in Byzacenan titulaaripiispaksi 23. maaliskuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Altamiro Rossato, jota avustivat Thadeu Gomes Canellas ja Antônio do Carmo Cheuiche.
Jokilaaksojen pelastuslaitos
Pelastuslaitos hoitaa alueellaan pelastuslain ja muiden säädösten määräämiä tehtäviä ja palveluja. Lisäksi Jokilaaksojen pelastuslaitos hoitaa alueellaan ensivastetehtävät.
Pelastuslaitos hoitaa tällä hetkellä ensihoitopalvelujen tuottamisen koko pelastuslaitoksen alueella Reisjärveä lukuun ottamatta.
José Clemente Weber
Weber sai 15. kesäkuuta 2004 nimityksen Santo Ângelon piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. huhtikuuta 2013.
Jokilaaksojen pelastuslaitos
Jokilaaksojen pelastuslaitoksen alueella Raahessa ja Ylivieskassa on ympärivuorokautisesti miehitetyt paloasemat. Muissa kunnissa hälytystehtäviä hoitavat pääosin Jokilaaksojen pelastuslaitoksen kanssa tekemiensä sopimusten mukaisesti paikkakunnasta riippuen VPK:t, palomieskerhot ja PVPK:t.Lisäksi SSAB:n Raahen terästehtaan alueella hälytystehtäviä hoitaa Prevent360 yrityksen tehdaspalokunta ja Haapajärven asevarikolla erillinen otona toimiva pelastusryhmä.
Tunnustus
Pelastusalan erikoislehti Palokuntalainen valitsi Jokilaaksojen pelastuslaitoksen vuoden 2010 pelastuslaitokseksi. Valinta tehtiin seuraamalla pelastuslaitosten toimintaa.
Uppvidingen kunta
thumb|262px|Uppvidingen kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Kunnan maapinta-ala on 1 171,88 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 9 449 henkeä (31.12.2021).
Uppvidinge on osa Glasriket-nimistä lasiteollisuudesta tunnettua seutua Kronobergin läänin ja Kalmarin läänin välisellä raja-alueella.
Vuonna 2007 kunnassa oli 25,38 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 2,2 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Uusien kunnallislakien astuessa voimaan 1.1.1863 Uppvidingen kunnan alueella sijaitsi viisi pitäjää: Nottebäck med Granhult, Lenhovda, Herråkra, Åseda ja Älghult. Näistä pitäjistä muodostettiin tuolloin samannimiset maalaiskunnat. Vuonna 1939 Herråkran maalaiskunta jaettiin, jolloin osa siitä muodosti Lessebon kauppalan. Vuonna 1943 Åseda jaettiin Åsedan kauppalaksi ja Åsedan maalaiskunnaksi.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat suurkunnat:
Vuonna 1956 Lenhovda muutettiin kauppalaksi, mikä oli viimeisimpiä kauppalanperustamisia Ruotsissa. Vuonna 1965 Åsedan maalaiskunta liitettiin kauppalaan.
Uppvidingen kunta muodostettiin vuonna 1971 yhdistämällä Åsedan ja Lenhovdan kauppalat sekä Nottebäckin ja Älghultin maalaiskunnat. Kunnan nimi otettiin Uppvidingen kihlakunnasta, jonka aluetta Uppvidingen kunta suunnilleen vastaa. Kunnan keskustaajaman valinta ei ollut täysin ongelmatonta, sillä keskustaajamaksi oli tarjolla useita vaihtoehtoja. Lopulta keskustaajamaksi valittiin suurin taajama Åseda, jossa kunnan johto sijaitsee. Sosiaalihallinto työskentelee kuitenkin Lenhovdassa ja koulukonttori löytyy Älghultista.
Vaakuna
Åsedan kauppalalla ja Älghultin maalaiskunnalla oli aikaisemmin omat vaakunat. Nykyinen kuntavaakuna ei ole kumpikaan niistä.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 84 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 128 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 181 329 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 77 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
NHL 19
NHL 19 on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin julkaisema jääkiekkoaiheinen urheilupeli, joka on NHL-pelisarjan 28:s osa. NHL 19 julkaistiin maailmanlaajuisesti 14. syyskuuta 2018. Pelin suomalaisessa kansikuvassa on Winnipeg Jetsiä edustava Patrik Laine ja pohjoisamerikkalaisessa Nashville Predatorsia edustava P.K Subban.
Uppvidingen kunta
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
NHL 19
JVG:n Tarkenee -kappale on NHL 19 -pelin soundtrackissa.
Uudistukset
Peliin on palautettu ulkoilmaottelut pipolätkämuodossa. Myös taklauspeliä ja luistelua on uudistettu.
Uppvidingen kunta
Taajamat
Kunnassa on 5 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 72,1 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 580 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Alstermon taajaman nimenä on joskus ollut myös Hohultslätt.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Klavreström on sittemmin kasvanut yhteen Norrhultin taajaman kanssa. Molemmat entiset taajamat käsittävän taajaman nimi on nykyään Norrhult-Klavreström.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Björkshult kuuluu osin myös Högsbyn kuntaan, Lindshammar osin myös Vetlandan kuntaan ja Marhult osin myös Växjön kuntaan.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Uppvidingen kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Tapaen taistelu (101)
thumb|250px|Ensimmäisen Daakian sodan kartta. thumb|300px|Auxilia-joukkojen ratsuväki hyökkää vihollista vastaan. Taustalla näkyy myös, kun jotkut auxiliaan kuuluvat sotilaat ojentavat Trajanukselle irtileikattuja daakialaisten päitä. thumb|300px|Mahdollisesti Tapaen taistelusta kertova kohokuva. Ylhäällä näkyy roomalainen taivaan- ja sen ilmiöiden jumala [[Juppiter|Juppiter Tonans sinkoamassa salamia daakialaisten päälle.]] Tapaen taistelu käytiin keisari Trajanuksen johtaman Rooman armeijan ja daakialaisten joukkojen välillä syyskuussa 101 Daakian Tapaessa (nykyinen Romania). Taistelu päättyi roomalaisten voittoon, mutta tappiot olivat suuret molemmilla puolilla ja sodankäyntikausi oli lopuillaan, joten Trajanus ei pystynyt hyödyntämään menestystään aivan kuin edellisen Tapaen taistelun jälkeen vuonna 88. Roomalaiset lähtivät Daakiasta mutta palasivat seuraavana vuonna, jolloin daakialaiset kukistettiin.
Taustaa
Daakialaiset olivat muinainen kansa, joka asui Daakiassa karpaateilla Tonavan pohjoispuolella. He olivat kuningas Decebaluksen johdolla tehneet useita hyökkäyksiä Rooman hallitsemaan Moesian provinsseihin. Keisari Domitianus oli sotinut heitä vastaan, mutta sota oli lopulta loppunut roomalaisten kannalta epäsuotuisiin rauhanehtoihin. Kun Trajanus nousi Rooman keisariksi vuonna 98, hän suunnitteli jo alusta asti daakialaisten alistamista. Hän kokosi suuren sotajoukon Moesiaan ja eteni sitten Tonavan yli Daakiaan. Lopulta hän kohtasi Decebaluksen joukot Tapaessa, samassa paikassa missä Domitianuksen pretoriaaniprefekti Cornelius Fuscus oli kärsinyt raskaan tappion vuonna 86/87 ja missä Tettius Julianus oli kukistanut daakialaiset vuonna 88.
Taistelu
Tapaen taistelusta ja Daakian sodista on säilynyt hyvin vähän lähteitä nykypäivään. Roomalaisen historioitsija Dio Cassiuksen tekstit ovat ainoa kirjallinen lähde tapahtumista, mutta ne eivät kerro juuri mitään sodan yksityiskohdista. Päälähteenä on Trajanuksen Roomaan vuonna 113 rakennuttama Trajanuksen pylväs, jotka spiraalimaisesti kiertävät kohokuvat kertovat Daakian sodista.
Trajanus järjesti ulkomaalaisista koostuvat auxilia-joukkonsa etulinjaan ja sijoitti legioonat ja pretoriaanikaartin kohortit näiden taakse. Tämän taktiikan tarkoitus oli säästää Rooman kansalaisista koostuvien legioonalaisten verta ja käydä taistelu pääasiassa auxilia-joukoilla. Tosin legioonat olivat myös tehokkaampia reservissä, kuin etulinjassa. Taistelusta kertovat kohokuvan yläpuolella näkyy salamia sinkoava jumala, joka saattaa ehkä viitata siihen että taistelu käytiin tai lopetettiin ukkosilmassa.
Taistelu alkoi kun auxilia-joukot iskivät daakialaisten rintamaa vastaan. Samalla ratsuväki hyökkäsi sivustoja vastaan ja yritti kiertää vihollisen selustaan. Dio Cassiuksen mukaan taistelu oli niin rajua, että roomalaisten sidontapaikoilta loppuivat sidekääreet. Trajanus antoi tällöin omia vaatteitaan leikattaviksi kääreiksi.
Tuulia
Tuulia on suomalainen naisen nimi, Tuulikki-nimen muunnelma. Vuoden 2019 loppuun menneessä nimi Tuulia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 20 167 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt vuoden 1980 jälkeen.
Fluorisitruunahappo
Fluorisitruunahappo on sitruunahaposta johdettu fluorattu karboksyylihappo. Siinä yksi vety on korvattu fluoriatomilla. Se on erittäin myrkyllinen fluorietikkahapon metaboliitti. Fluorisitruunahappo estää akonitaasin toiminnan, minkä vuoksi elimistön sitruunahappopitoisuus kasvaa ja sitruunahappokierto estyy. Myrkytyksen oireita ovat yskä, pahoinvointi, vatsakivut ja kouristukset. .
Adriana Ferreira
Adriana Ferreira (s. 1990 Cabeceiras de Basto) on portugalilainen huilisti.
Ferreira sai diplominsa Pariisin konservatoriosta, jossa opiskeli vuosina 2008–2015 Sophie Cherrier'n, Vincent Lucas'n ja Pierre Dumailin johdolla. Hän suoritti opintoja myös Benoît Fromangerin johdolla Berliinin Hanns Eisler -musiikkiyliopistossa ja sai oppiarvon musiikkitieteessä Pariisin yliopistosta. Ferreira sai vuonna 2010 Tanskassa ensipalkinnon Kansainvälisessä Carl Nielsen -kilpailussa. Vuonna 2013 hän saavutti kolmannen sijan Kōben kansainvälisessä huilukilpailussa ja vuonna 2014 ensipalkinnon Italian Kansainvälisessä Severino Gazzelloni -huilukilpailussa. Ferreiralle myönnettiin vuonna 2014 myös jaettu toinen sija Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa; ensipalkintoa ei jaettu.
Vuosina 2012–2018 Ferreira toimi Ranskan kansallisorkesterin ja vuosina 2016–2017 Rotterdamin filharmonikkojen ensihuilistina. Vuonna 2018 hänestä tuli Orchestra dell'Accademia Nazionale di Santa Cecilian ensihuilisti. Hän on soittanut monien muidenkin orkesterien solistina ja esiintynyt useilla festivaaleilla, kuten Kuhmon kamarimusiikissa. Ferreira on tehnyt yhteistyötä useiden säveltäjien kanssa ja kantaesittänyt uusia teoksia. Hän julkaisi ensimmäisenä levytyksenään vuonna 2011 Danse des Sylphes -albumin pianisti Isolda Crespi Rubion kanssa.
Musta Ritari (täsmennyssivu)
Sana Musta Ritari voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Fernando Higueras
thumb Fernando de Higueras Díaz (1930 – 30. tammikuuta 2008 ) oli espanjalainen arkkitehti. Hän syntyi Madridissa. Hän valmistui vuonna 1959 Madridin arkkitehtikoulusta ja vuonna 1961 hän sai yhdessä Rafael Moneon kanssa kansallisen arkkitehtuuripalkinnon projektistaan taiteen restaurointikeskukseksi Madridissa.
Ashiya
Ashiya on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Hyōgon prefektuurissa. Se sijaitsee Osakanlahden rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa aivan Kōben suurkaupungin itäpuolella. Kaupungin pohjoisosat nousevat Rokkōvuorelle, ja sen läpi Osakanlahteen virtaa Ashiyajoki. Ashiyassa on 94 510 asukasta (tammikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 18,57 neliökilometriä.
Ashiyan kaupunki perustettiin vuonna 1940, kun Seidōn kyläkunnalle myönnettiin kaupunkioikeudet. Samalla se muutti nimensä Ashiyaksi. Se kasvoi voimakkaasti asuinlähiönä 1900-luvun alkupuolelta lähtien useiden Kōben ja Osakan välisten rautatielinjojen rakentamisen ansiosta. Ennen toista maailmansotaa se tunnettiin korkealuokkaisena asuinalueena. Suuri osa kaupungista tuhoutui sodassa, ja 1960-luvulta lähtien sinne on rakennettu korkeita kerrostaloja. 1970-luvulta kaupunki on laajentunut myös Osakanlahden suurille täyttömaa-alueille, joilla asuu noin 20 000 ihmistä. Myös Ashiya kärsi pahoja vaurioita Hanshin-Awajin maanjäristyksessä vuonna 1995. Siinä sai kaupungin alueella surmansa noin 400 henkeä.
Ashiyan rakennettuun kulttuuriperintöön kuuluu Frank Lloyd Wrightin suunnittelema Yodokō-vierastalo eli entinen Yamamura-suvun asuintalo, joka on yksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungissa toimivia museoita ovat Ashiyan kaupungin taidemuseo, keramiikkaa esittelevä Tekisui-taidemuseo, kirjailija Jun’ichirō Tanizakin muistomuseo ja Enban kiinalaisen modernin taiteen museo. Kaupungin pohjoisosat Rokkōvuorella kuuluvat Seton sisämeren kansallispuistoon. Ashiyaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Tōkaidō-päälinja (Kōbe-linja), Hankyū-rautateiden Kōbe-päälinja ja Hanshin-rautateiden Hanshin-päälinja.
Täit
Täit (Anoplura) on jäytiäisten lahkoon kuuluva hyönteisten ryhmä, johon kuuluu noin 500 lajia. Ne elävät loisina nisäkkäissä. Täit ovat 0,35–8 millimetrin pituisia.
Täit ovat hyvin erikoistuneita isäntäeläimensä mukaan, ja esimerkiksi ihmisellä ne loisivat vain tietyssä kohdassa ruumista.
Tunnetuimpia ihmisten täitä ovat päätäi, joka elää ihmisen päässä, vaatetäi, joka elää vartalolla, ja satiainen, joka elää pääasiassa sukupuolielinten karvoituksessa. Koirantäi (Linognathus setosus) on yksi yleisimmistä koirien ulkoloisista Suomessa ja maailmalla.
Täit elävät kiinnittyneinä isäntäänsä ja kiinnittävät munansa isännän karvoihin. Niiden ravintona toimii isäntäeläimen veri. Suurin osa täilajeista on paljain silmin nähtävissä.Täit voivat tarttua ihmiseen suorasta kosketuksesta, irtokarvoista, harjoista tai vaatteista. Esimerkiksi päätäit leviävät helposti päähineiden, harjojen tai hiuslenkkien kautta. Päätäitä esiintyy paljon kouluissa ja päiväkodeissa.
Täitä voidaan torjua erilaisilla myrkyillä, täikammalla, pesemällä vaatteita tai leikkaamalla karvoitusta, jossa täit elävät. Eläimillä täiden hoitoon käytetään ulkoloislääkkeitä, kuten selamektiinia. Ihmisillä käytetään permetriiniä.
Vaatetäi voi levittää sairauksia, kuten pilkkukuumetta, mutta päätäi ja satiainen eivät levitä tauteja ihmisestä toiseen.
Jan Jalutsi
Jan Jalutsi (aiemmin Jan Stefan Moilanen, s. 1962 Kirkkonummi) on tunnetuimpia suomalaisia pankkiryöstäjiä, taparikollisia ja vankikarkureita. Ensimmäisen vankilatuomionsa Jan Jalutsi sai 24-vuotiaana. Hän tutustui käytännössä jokaiseen suomalaiseen vankilaan ja lukuisiin ruotsalaisiin, ja myös karkasi melkein kaikista.
Media nimesi hänet Pohjoismaiden tunnetuimmaksi vankikarkuriksi ja vaarallisimmaksi mieheksi. Pahoinpitelyihin saati henkirikoksiin hän ei kuitenkaan koskaan syyllistynyt. Jalutsi on toiminut sekä vankeusaikanaan että vapaudessa vankien aseman parantamisen hyväksi ja nuorten rikoskierteen ehkäisemiseksi. Jalutsi sanoo uuden sukunimensä olevan yhdistelmä sanoista Jatimatic ja Uzi. Jalutsin mukaan hänellä on todettu ADHD ja hän puhuu kuutta eri kieltä. .
Maaliskuusta 2011 Nummi-Pusulassa asunut Jalutsi oli ehdonalaisessa syyskuuhun 2011. Rikoskierre alkoi vuonna 1985. Hän on opiskellut kirjoittamista Oriveden opiston etäopistossa.
Nielijäahvenet
Nielijäahvenet eli vanhemmalta nimeltään nielijäkalat (Chiasmodontidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan valtamerien syvistä vesistä.
Lajit ja anatomia
Nielijäahventen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 15–32 lajia. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia kaloja ja voivat saavuttaa korkeintaan noin 26 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia kaloja, joiden suu ja vatsalaukku voi venyä erittäin suureksi. Hampaat ovat kookkaat. Heimon lajeilla on kaksi selkäevää. Kali-suvun poikasilla on pidempi kuono sekä pidemmät vatsa- ja rinta-evät kuin aikuisilla kaloilla. Pseudoscopelus-suvun lajeilla on päässään fotoluminoivia elimiä ja toisinaan suvun lajit luokitellaan kuuluvaksi omaan heimoonsa. Väriltään nielijäahvenet ovat yleensä mustia tai tumman ruskeita.
Levinneisyys ja elintavat
Nielijäahvenlajit elävät syvissä vesissä valtamerissä trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Nuoret kalat elävät lähempänä pintaa kuin aikuiset kalat. Nielijäahventen ravintoa ovat kalat, jotka voivat olla samankokoisia tai jopa suurempiakin.
Südalinn
Südalinn on asuinalue Kesklinnan kaupunginosassa Tallinnassa. Sen pinta-ala on 25 hehtaaria ja väkiluku 183 henkeä (1.1.2018). Vuoden 2014 alussa asuinalueen väestöstä 51 prosenttia oli virolaisia.
André de Witte
André de Witte (31. joulukuuta 1944 Scheldewindeke – 25. huhtikuuta 2021 ) oli Brasiliassa vaikuttanut belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 6. heinäkuuta 1968 ja nimitettiin Ruy Barbosan hiippakunnan johtoon 8. kesäkuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lucas Moreira Neves, jota avustivat Jaime Mota de Farias ja Arthur Luysterman.
Kalle Nyström
Nyström toimi 1900-luvun alussa varietee-yrittäjänä helsinkiläisessä Apollo-teatterissa. Hän perusti 1909 Apollo-teatterin yhteyteen ruotsinkielisen Marionett teatern -nimisen nukketeatterin nähtyään Münchenissä Papa Schmidtin nukketeatterin esityksen. Teatterin esitykset oli tarkoitettu pääosin aikuiskatsojille ja niissä käsiteltiin satiirisesti ajankohtaisia tapahtumia sekä suomalaisia taiteilijoita. Teatteri esitti myös katkelmia Shakespearen näytelmistä, Kalevala-aiheisia kohtauksia sekä lapsikatsojille Topeliuksen kertomuksista muokattuja näytelmiä. Teatteri teki myös kiertueita Helsingin ulkopuolelle.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1998
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1998 pelattiin Japanissa 13.–29. marraskuuta 1998. Maailmanmestaruuden voitti Italia.
Kalle Nyström
Marionett-teatterin toiminta päättyi Kalle Nyströmin kuoltua.
Paul Seidel
Paul Seidel (14. huhtikuuta 1858 – 5. joulukuuta 1929 ) oli vuodesta 1894 Preussin kuninkaanlinnan taidekokoelmien johtaja, vuodesta 1896 Hohenzollern-museon ylijohtaja. Hän kirjoitti muutamia kirjoja Preussin hovin suhteesta taiteeseen, etenkin maalaustaiteeseen. Vuodesta 1897 hän julkaisi perustamaansa Hohenzollern-vuosikirjaa.
Seidelin veli oli kirjailija Heinrich Seidel.
Embleemi
thumb|250px|Suuret syövät pienet. Poliittinen embleemi embleemikirjassa vuodelta 1617.
Embleemi oli alun perin metalliastian kohokuva tai ornamentti. Nykyisin se tarkoittaa kuvaesitystä, jossa on symbolinen sisältö. Se on abstrakti tai esittävä kuva, joka ilmentää jotain käsitettä, esimerkiksi moraalista totuutta tai allegoriaa, tai edustaa henkilöä, kuten kuningasta tai pyhimystä.
Andrea Alciaton vuonna 1531 teoksessaan Emblemata määrittelemässä merkityksessä embleemi koostuu motosta, kuvasta ja runosta. Motto eli sana tai mietelmä esitetään kuvana ja selitetään runon avulla. Embleemit sisältyvät yleensä kirjoihin tai käsikirjoituksiin.
Emblematiikka tai embleemitaide on renessanssin aikana syntynyt embleemejä sisältävä taide, joka kukoisti barokin aikana varsinkin hovi- ja kirkkomaalauksissa. Aluksi motoissa viitattiin antiikista peräisin oleviin yleisiin moraalisiin väitteisiin, mutta 1500-luvulla vastauskonpuhdistus ja protestantismi ottivat embleemitaiteen käyttöönsä. Selityksettä ymmärrettäviä allegorioita alettiin kaivata 1700-luvulla, mutta romantiikassa, kuten C.D. Friedrichin maalauksissa näkyy vielä embleemaattisia motiiveja. Myöhemmin embleemi on liittynyt esimerkiksi julisteisiin tai propagandakuviin. Myös Venäjän avantgarde käytti hyväkseen eräänlaista abstraktia emblematiikkaa.
Rapiditeetti
Rapiditeetti on eräs menetelmä mitata liikettä nopeuden sijasta. Kun liike on hidasta, rapiditeetti vastaa suuruudeltaan nopeutta, mutta liikkeen ollessa hyvin nopeaa, rapiditeetti saa nopeutta suuremman arvon. Kun tarkastellaan valonnopeudella kulkevaa kappaletta, rapiditeetti on arvoltaan ääretön.
Rapiditeetin idean keksi Alfred Robb.
Matemaattinen muotoilu
Rapiditeetti y määritellään yhtälöllä
missä v on tarkasteltavan kappaleen nopeus ja c valonnopeus, \tanh hyperbolinen tangentti ja hyperbolinen areatangentti. Kun nopeus on hyvin pieni (v \ll c), niin rapiditeetin voidaan approksimoida olevan.
Rapiditeetti voidaan esittää Lorentzin muunnoksessa seuraavasti
Lähteet
Pospieszność
Pikkupensaslepinkäinen
Levinneisyys
Pikkupensaslepinkäistä tavataan laajalla alueella Afrikassa. Sen on kuvattu olevan yleisesti ottaen harvinainen ja sen kannankehitys on laskeva. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska vähenemisen ei vielä uskota vaarantavan lajia, ja koska sen levinneisyysalue on hyvin laaja.
Anton Šipulin
Anton Vladimirovitš Šipulin (s. 21. elokuuta 1987 Tjumen) on venäläinen uransa lopettanut ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Nykyisin Slovakiaa edustava ampumahiihtäjä Anastasija Kuzmina on Šipulinin sisar.
Arvokilpailut
Šipulin saavutti nuorten MM-kilpailuissa kultaa sprintissä ja takaa-ajossa 2008 sekä hopeaa normaalimatkalla 2007 ja 2008. EM-kilpailujen nuorten sarjassa hän sai kultaa normaalimatkalla, sprintissä ja takaa-ajossa 2008 sekä hopeaa sprintissä ja pronssia takaa-ajossa 2007. EM-kisojen miesten sprintissä hän oli kolmas 2009.
Šipulin oli mukana Venäjän pronssia voittaneessa viestijoukkueessa Vancouverin olympialaisissa 2010 ja hopeajoukkueessa Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 2012 hän nousi sprintin 13. sijalta takaa-ajossa pronssille. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli sprintissä seitsemäs ja nousi takaa-ajossa jälleen pronssille. Yhteislähtökilpailussa hän sai hopeaa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän hiihti ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa. Sprintissä hän sijoittui neljänneksi, yhteislähdössä 11:nneksi ja takaa-ajossa 14:nneksi. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän nousi sprintin 18. sijalta takaa-ajossa hopealle. Yhteislähtökilpailussa hän oli seitsemäs ja normaalimatkalla 16:s. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui takaa-ajossa ja yhteislähdössä yhdeksänneksi sekä normaalimatkalla 14:nneksi. Hochfilzen MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Venäjän viestijoukkueessa, sai pronssia sekaviestissä, oli neljäs takaa-ajossa ja yhteislähdössä sekä seitsemäs normaalimatkalla.
Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa Šipulin sai pronssia sprintissä 2012.
Maailmancup
Šipulin sijoittui maailmancupissa ensimmäisen kerran kolmen parhaan joukkoon voitettuaan Antholzin pikakilpailun tammikuussa 2011. Samana viikonloppuna hän oli yhteislähtökilpailussa kolmas. Seuraavalla kaudella hän voitti Nové Měston takaa-ajokilpailun, oli toinen Antholzin yhteislähtökilpailussa ja kolmas Hanty-Mansijskin yhteislähdössä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja yhteislähtöcupissa viidenneksi.
Kaudella 2012–2013 Šipulin oli kolmas Östersundin takaa-ajokilpailussa. Antholzissa hän voitti sekä pikakilpailun että takaa-ajon. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja takaa-ajocupissa kolmas. Kaudella 2013–2014 hän sijoittui kolmanneksi Annecyn takaa-ajokilpailussa. Pokljukassa hän oli pikakilpailussa toinen ja voitti takaa-ajon. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs ja takaa-ajocupissa neljäs.
Kaudella 2014–2015 Šipulin sijoittui Östersundin takaa-ajokilpailussa toiseksi. Pokljukassa hän voitti pikakilpailun sekä yhteislähdön ja oli takaa-ajossa toinen. Oberhofissa hän oli yhteislähtökilpailussa toinen ja Oslossa pikakilpailussa kolmas. Hanty-Mansijskissa hän oli yhteislähdössä ja pikakilpailussa toinen ja takaa-ajossa kolmas. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli toinen ja voitti yhteislähtöcupin. Pikakilpailun ja takaa-ajon cupeissa hän oli toinen.
Kaudella 2015–2016 Šipulin sijoittui kolmanneksi Hochfilzenin ja Pokljukan takaa-ajokilpailuissa sekä Ruhpoldingin normaalimatkalla. Anterselvassa hän voitti takaa-ajon ja oli Canmoressa pikamatkalla toinen. Presque Islessa Šipulin sijoittui pikamatkalla toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Takaa-ajon cupissa hän sijoittui toiseksi, yhteislähtöcupissa kolmanneksi, normaalimatkan cupissa neljänneksi ja pikakilpailucupissa viidenneksi.
Šipulin sijoittui kaudella 2016–2017 Pokljukassa kolmanneksi sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa. Nové Městossa hän oli toinen pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Anterselvassa hän voitti normaalimatkan ja sijoittui kolmanneksi yhteislähdössä. Pyeongchangin takaa-ajossa hän oli toinen. Oslossa hän sijoittui pikakilpailussa kolmanneksi ja voitti takaa-ajon. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa, normaalimatkojen ja takaa-ajon cupeissa toiseksi ja yhteislähtöcupissa kolmanneksi.
Kaudella 2017–2018 Šipulin sijoittui Le Grand-Bornandissa ja Antholzissa kolmanneksi takaa-ajokilpailussa. Kontiolahdella hän voitti pikakilpailun ja oli yhteislähdössä kolmas. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa ja takaa-ajocupissa kolmanneksi, pikakilpailucupissa neljänneksi ja yhteislähtöcupissa viidenneksi.
Šipulin lopetti uransa ampumahiihtäjänä joulukuussa 2018.
When It's Lamp Lighting Time in the Valley
thumb|250px|Countryballadista "When It's Lamp Lighting Time in the Valley" tuli Suomessa ikivihreä Usko Hurmerinnan sanoittamana ja Harmony Sistersin (kuvassa) tulkitsemana. Suomenkielisen version nimi on "Kodin kynttilät".
Shi Zhiyong
Shi Zhiyong (, s. 10. helmikuuta 1980 Longyan) on kiinalainen painonnostaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän pitää hallussaan tempauksen 62 kg:n sarjan maailmanennätystä 153 kg. Hän pitää hallussaan myös nuorten 62 kg sarjan maailmanennätyksiä tempauksessa (153 kg) ja yhteistuloksessa (322 kg).
When It's Lamp Lighting Time in the Valley
When It's Lamp Lighting Time in the Valley (myös "When the Lamplight Shine in the Valley") on yhdysvaltalainen countryballadi vuodelta 1933. Valssimelodiaan sovitetun sävellyksen tekivät Joe Lyons, Sam C. Hart ja The Vagabonds. Kappale oli yksi vuoden 1933 menestyssävellyksistä. Myöhemmin sen levyttivät muun muassa Marty Robbins, Tex Ritter ja Wayne King. Laulu kertoo miehestä, joka kaipaa kaukana laaksossa asustelevaa äitiään. Suomessa balladi tunnetaan nimellä "Kodin kynttilät" esittäjänään muun muassa Harmony Sisters. Se on eräs jatkosodan ajan kestävimmistä kevyen musiikin teoksista Suomessa.
Skandinaaviset versiot
Ruotsissa "When It's Lamp Lighting Time in the Valley" tunnetaan Nils Hellströmin sanoittamana versiona "När ljusen tändas där hemma". Norjankielisen version nimi on "Når lysene tennes der hjemme". Ruotsinkielisen version levyttivät Arne Hülphers sekä duo Sven-Olof Sandberg ja Eckert Lundin vuonna 1935. Myös useita muita ruotsinkielisiä versioita on levytetty, muun muassa Kikki Danielsson 1987. Alkuperäinen amerikkalaisversio on nelisäkeinen, ruotsinkielinen versio puolestaan kaksisäkeinen.
Ruotsinkielisessä versiossa vanhuuteensa ennättänyt henkilö istuu hämärätunnin aikaan ikkunan äärellä ja alkaa kaivata synnyinseudulleen: "Var gång skymningen stilla	sig sänker mina tankar till hemmet då går --- Jag är gammal och sitter och drömmer om min barndom som snabbt rann förbi". 1930-luvulla sen tulkittiin viittaavan Ruotsista Yhdysvaltoihin muuttaneen henkilön kaipuuksi synnyinmaahansa; sittemmin ruotsalaista versiota on alettu pitää ennen kaikkea joululauluna. Norjalainen versio on samantyyppinen kuin ruotsalainen: "Hver gang skumringen stille seg senker mine tanker til hjemmet da går --- Jeg er gammel og sitter og drømmer om min barndom som fort rant forbi".
Kosovare Asllani
thumb|220px|Kosovare Asllani
Kosovare Asllani (s. 29. heinäkuuta 1989 Kristianstad) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on helmikuun 2023 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 170 maaottelua ja tehnyt niissä 44 maalia.
When It's Lamp Lighting Time in the Valley
Kodin kynttilät
"Kodin kynttilät" levytti ensimmäisen kerran Reino Armio vuonna 1936. Harmony Sistersin 1942 levyttämänä "Kodin kynttilöistä" tuli jopa legendaarinen, ja se oli eräs suomalaisten rintamasotilaiden toivotuimmista sävelteoksista. Harmony Sistersin esittämän version sovitti George de Godzinsky.
Apua!
Apua! (engl. Help!) on Richard Lesterin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1965, jonka pääosassa on The Beatles -yhtye. Elokuvan ensi-ilta oli Britanniassa 29. heinäkuuta 1965 ja Suomessa myöhemmin samana vuonna, 10. joulukuuta.
When It's Lamp Lighting Time in the Valley
Kodin kynttilät
Sävelsiskot levytti "Kodin kynttilät" Olavi Virran kanssa vuonna 1950. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Mauno Kuusisto vuonna 1959, Eino Grön 1964 ja Reijo Taipale 1996. Amerikansuomalainen muusikko Viola Turpeinen puolestaan teki kappaleesta oman harmonikkaversionsa.
Kosovare Asllani
Asllani esiintyi ensimmäisen kerran Ruotsin maajoukkueessa syyskuussa 2008. Hän pelasi vuoden 2012 olympialaisissa neljässä ottelussa, vuoden 2013 EM-kilpailuissa Ruotsin kaikissa viidessä ottelussa, vuoden 2015 MM-kilpailuissa kolmessa ottelussa sekä vuoden 2017 EM-kilpailuissa Ruotsin kaikissa neljässä ottelussa. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Ruotsin kaikissa seitsemässä ottelussa ja oli joukkueen paras maalintekijä tehtyään kolme maalia, joista yhden voitokkaassa pronssiottelussa. EM-kilpailuissa 2022 Ruotsi ylsi välieriin ja Asllani pelasi joukkueen kaikki viisi ottelua. Hän teki maalin rangaistuspotkusta alkulohko-ottelussa Portugalia vastaan.
Asllani edustaa seuratasolla italialaista AC Milania. Hänen kasvattajaseuransa on Vimmerby IF, ja hän on pelannut Linköpings FC:ssä 2007–2009, 2010–2011 ja 2017–2019, yhdysvaltalaisessa Chicago Red Starsissa 2010, Kristianstads DFF:ssä 2012, ranskalaisessa Paris Saint-Germainissa 2012–2016, englantilaisessa Manchester Cityssä 2016–2017 sekä espanjalaisessa Real Madridissa 2019–2022 (ensimmäisen kauden ajan joukkueen nimi oli vielä CD Tacón). Asllani siirtyi AC Milaniin kesällä 2022 todettuaan edellisen seuransa Real Madridin epäterveelliseksi ympäristöksi seurajohdon pakottaessa pelaajia pelaamaan loukkaantuneinakin lääkintähenkilökunnan mielipiteistä piittaamatta.
Asllani palkittiin Diamantbollen-palkinnolla vuoden 2017 parhaana ruotsalaisena naisjalkapalloilijana.
Safi al-Din Ardabili
thumb|180px|Sheikki Safi al-Din. thumb|250px|Sheikki Safi al-Dinin hautamausoleumia. Safi al-Din eli Safi al-Din Ardabili tai Ṣafī od-Dīn (1253 Ardabīl, Persia – 12. syyskuuta 1334 Ardabīl) oli kurditaustainen sunnimuslimi. Hän oli islamilainen mystikko ja šeikki, joka perusti safavidilaisen suufilaisen liikkeen.
Šeikin poika Ebn Bazzāz kokosi Ṣafwat al-ṣafā -teoksen, biografian isänsä ihmeteoista ja puheista 24 vuotta tämän kuoleman jälkeen. Runsas sata vuotta myöhemmin šaahi Ṭahmāsb määräsi teoksen virallista versiota muokattavan niin, että safavidien kurditaustaa häivytettäisiin ja polveutumista Muhammadia seuranneista imaameista puolustettaisiin.
Šeikki Safi al-Dinin khanqah ja mausoleumi on tunnettu hautapyhäkkö Ardabilissa ja eräs Iranin maailmanperintökohteista.
Karkkilan Pojat
Karkkilan Pojat, lyhenne KP tai KaPo, on Karkkilassa toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1933 ja sen riveissä voi nykyään harrastaa yleisurheilua ja lentopalloa.
Nord-Österbotten
Nord-Österbotten oli Kokkolassa vuosina 1943–1945 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan oikeistolaiset liikemiehet perustivat Nord-Österbottenin liberaalin ja rauhanpyrkimyksiä tukeneen Österbottningenin kilpailijaksi. Puolueisiin sitoutumaton lehti oli linjaltaan saksalaismielinen ja sotauutisoinnissaan korostetun optimistinen. Poliittisen uskottavuutensa menettänyt Nord-Österbotten lopetettiin ilmeisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Runar Carl Itäinen.
Kurt Gödel
Kurt Friedrich Gödel [] (28. huhtikuuta 1906 Brünn – 14. tammikuuta 1978 Princeton) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen matemaatikko ja filosofi, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä loogikoista. Häntä on kuvattu ”suurimmaksi loogikoksi Aristoteleen jälkeen”. Laajimmin hänet tunnettaneen epätäydellisyyslauseestaan, joka mullisti matematiikan tutkimuksen ja jolla on ollut vaikutusta myös luonnontieteisiin ja filosofiaan. Gödelin työn merkitys tunnustetaan niin tietotekniikan, tekoälytutkimuksen kuin kosmologiankin piireissä. Gödel julkaisi vain vähän tieteellisiä töitä, mutta hänen harvat julkaisunsa olivat erityisen merkityksellisiä varsinkin matematiikan alalla.
Elämä
Itävaltalainen Gödel vaikutti Euroopassa asuessaan Wienin piirissä, jossa filosofit ja luonnontieteilijät kiistelivät totuuden olemuksesta. Gödel avioitui Adele Porkertin kanssa vuonna 1938. Toisen maailmansodan alettua Gödel katsoi parhaimmaksi paeta natseja matkustamalla vaimonsa kanssa Venäjän ja Japanin kautta Yhdysvaltoihin. Uudessa kotimaassaan hän asettui New Jerseyn Princetoniin ja aloitti työt Institute for Advanced Studyssa. Gödel asui vaimonsa kanssa New Jerseyssä loppuelämänsä. Yhdysvalloissa Gödel vetäytyi omiin oloihinsa ja karttoi julkisuutta. Princetonin vuosinaan Gödel ystävystyi Albert Einsteinin kanssa. Einstein hakeutui Gödelin seuraan ja piti tätä vertaisenaan.
Adele Gödel vammautui 1977 eikä enää kyennyt laittamaan ruokaa miehelleen, ja siksi Gödel lakkasi syömästä. Hän kuoli 14. tammikuuta 1978 aliravitsemukseen. Kuollessaan hän painoi hieman alle 30 kiloa.
Epätäydellisyys
Gödel julkaisi vuonna 1931 epätäydellisyysteoreemansa saksalaisessa julkaisussa otsikolla "Über formal unentscheidbare Sätze der Principia Mathematica und verwandter Systeme". Se jätti lähtemättömän jäljen matematiikkaan. Gödelin mukaan sellaista aksiomaattista järjestelmää, mikä kuvailee luonnollisten lukujen aritmetiikan, ei voida todistaa ristiriidattomaksi sen omien aksioomien avulla. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, ettei matematiikkaa voida osoittaa ristiriidattomaksi matematiikan keinojen avulla. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei järjestelmää voitaisi lainkaan osoittaa ristiriidattomaksi. Osoittaminen on mahdollista, mutta ei järjestelmän omista aksioomista lähtien. Artikkeli, jossa Gödel julkisti ajatuksensa, on hankalalukuinen sisältämiensä useiden määritelmien takia. Tuon ajan asiantuntijoista vain muutama kykeni ymmärtämään Gödelin työtä. Todistaakseen epätäydellisyyden Gödelin täytyi kehittää uusi ajattelutapa, mikä taas on johtanut lukuisiin uusiin ja mielenkiintoisiin logiikan ja matematiikan perusteita koskeviin kysymyksiin. Tätä uudentyyppistä ajattelua pidetään vähintäänkin yhtä merkittävänä kuin itse työtä.
Muu työ
Vaikka Gödelin epätäydellisyyslause oli mullistava ajatus, kovinkaan tuotteliaana matematiikassa häntä ei voida pitää. Epätäydellisyysteoreeman lisäksi hän julkaisi vain muutaman muun työn, mutta nekin ovat hyvin olennaisia matematiikan kannalta. Gödel todisti muun muassa sen, että valinta-aksiooma ja Cantorin kontinuumihypoteesi eivät ole ristiriidassa joukko-opin aksioomien kanssa. Myöhemmin saatiin osoitetuksi, että näitä kahta aksioomaa ei voida todistaa muiden joukko-opin aksioomien avulla, ja siksi ne ovat muista aksioomista riippumattomia.
Japaninpikkutikka
Japaninpikkutikka (Dendrocopos kizuki) on itäaasialainen tikka. Sen elinympäristö käsittää Japanin Riukiusaaria myöten, Korean, Kiinan koillisosan sekä Venäjän Kaukoidän ja Kaakkois-Siperian. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Kiushulta 1836.
Sveitsin maantiede
Sveitsin maantiede tarkoittaa Sveitsin aluetta ja sillä esiintyviä ilmiöitä.
Aluejako
thumb|Sveitsin kartta. Jura luoteessa punaisella, Mittelland keltaisella, Alpit (yli puolet pinta-alasta) ruskealla.
Metsien ja niittyjen peittämät Juravuoret laskeutuvat luoteesta jyrkästi Mittellandiin, joka ulottuu noin 50 kilometriä leveänä vyöhykkeenä Geneven­järveltä Boden­järvelle. Keskitasanko on noin 400–900 metriä korkeaa, mutta siitä kohoaa muutamia korkeita huippuja.
Vuoret
Sveitsin maisemaa hallitsevat Alpit, jotka kulkevat maan läpi. Sveitsi kattaa noin 20 prosenttia Alpeista, jotka taas käsittävät noin 60 prosenttia maan pinta-alasta. Sveitsissä sijaitsee noin 100 vuorenhuippua, jotka ovat lähes tai yli 4 000 metriä korkeita merenpinnan tasoon nähden. Korkein kohta on Dufourspitze (4 634 m), joka sijaitsee Lounais-Sveitsin Valais’n Alpeilla, lähellä Italian rajaa. Muutkin Sveitsin korkeimmat huiput sijaitsevat lähinnä Rhônen laakson eteläpuolisilla Valais’n Alpeilla. Näiden pohjoispuolella ovat Bernin Alpit, joiden huipuista osa niin ikään saavuttaa yli 4 000 metrin korkeuden. Berninan Alpeilla sijaitseva Piz Bernina on paitsi Sveitsin myös koko Alppien vuoriston itäisin yli 4 000-metrinen huippu.
Eri vuoristoalueiden korkeimpia kohtia Sveitsissä:
Solat
thumb|350px|Sveitsin yli 1 200 metrin korkeudessa olevat solatiet.
Alpit ja Juravuoristo ovat merkittävä luonnoneste Sveitsissä. Kulkeminen vuorten poikki tapahtuu solien tai tunneleiden kautta. Merkittävimpiä reittejä Alppien poikki ovat:
Vesistöt
Vesistöalueittain tarkasteltuna Sveitsin alueelle osuvat viiden eurooppalaisen joen vesistöalueet: Reinin ja Rhônen, joiden molempien lähteet ovat Sveitsissä, sekä Tonavan, Pon ja Adigen. Kolme viimeksi mainittua eivät virtaa Sveitsin alueella, vaan Sveitsiin osuu vain niiden sivujokien latvahaaroja. Järvistä suurimpia ovat Genevenjärvi, Bodenjärvi ja Neuchâtelinjärvi. thumb|alt=Carte colorée de la suisse indiquant les bassins hydrologique, la carte montre que le bassin du Rhin et de l'Aar couvre la plus grande partie du territoire, plus des deux tiers.|upright=1.2|Sveitsin päävesistöalueet. {{legend|#ff8635|[[Rein}} {{legend|#ffa86d|Aare (Reinin sivujoki)}} {{legend|#fff448|Rhône}} {{legend|#ccff75|Po}} {{legend|#de87cd|Tonava}} {{legend|#43a900|Adige}}]]
Joet
Monet Euroopan suuret joet saavat alkunsa Sveitsin Alpeilta. Rhônen alkujäätikkö on Valais’ssa. Reinin ja Tonavan sivujoen Innin alkujoet ovat Graubündenissä. Pojoen sivujoki Ticino laskee Maggiorejärven kautta etelään. Sveitsin alueella pisimmät joet ovat:
Järvet
Sveitsissä on 1 592 yli 0,5 hehtaarin kokoista järveä. Pinta-alaltaan isoimmat järvet ovat: Pinta-alat ovat koko järven pinta-aloja, myös rajajärvien osalta.