cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Camrail
Camrail on kamerunilainen yhtiö, jolle on myönnetty 20 vuodeksi toimilupa operoida Kamerunin rautateitä (Cameroon National Railway). Camrail on ranskalaisen sijoitusyhtiön Bollorén tytäryhtiö, jonka pääkonttori on Doualassa Kamerunissa. Camrail on operoinut rautateitä vuodesta 1999. Comazarin verkkosivujen mukaan Kamerunin valtio omistaa rataverkon, kun taas liikkuvan kaluston omistaa Camrail.
Rataverkon pituus on 1 104 km ja kapearaiteisen radan raideleveys 1 000 mm. Yhtiöllä on 50 veturia ja 1 299 vaunua.
FlatOut 2
FlatOut 2 on suomalaisen Bugbear Entertainmentin kehittämä ja Empire Interactiven julkaisema ajopeli, joka on jatko-osa ensimmäiselle FlatOutille. Se julkaistiin vuonna 2006 Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle ja Xboxille. Heinäkuussa 2014 GOG.com julkaisi pelistä Linux-version.
Pelissä ajetaan romurallia ykkösosan tapaan. Ensimmäisenä maalissa oleva voittaa. Kisan lopussa annetaan palkinto nopeimman kierroksen ajaneelle kuljettajalle, parhaalle toisten mättäjälle, tehokkaimmalle puskutraktorille ja parhaalle räjäyttelijälle.
Peli oli suojattu StarForce-suojauksella, jonka takia se oli saanut kritiikkiä, mutta nykyään StarForcea ei ole Steam- ja GOG -versioissa.
Pelaaminen
FlatOut 2 -pelin kisoissa pelaaja voi ohjata vihollispelaajat päin puuta tai betoniseinää. Kanssakilpailijan auton voi myös rikkoa, jolloin tämä joutuu keskeyttämään. Jokaisella kilpailijalla on oma vauriomittari, josta näkee missä kunnossa hänen autonsa on.
Minipelit
Minipelien tarkoituksena on lennättää ajaja tuulilasin läpi, erilaisin koetuksin. FlatOut 2:ssa on minipelien määrää nostettu huomattavasti ja muutamia ykkösosastakin tuttuja on laitettu mukaan, toki muutoksia on tehty. Minipelejä on yhteensä 12: korkeushyppy, keilailu, mäkihyppy, curling, kivenheitto, tulirenkaat, korttipeli, baseball, amerikkalainen jalkapallo, koripallo, jalkapallo ja tikanheitto. Minipeleissä käytetään eri autoja kuin normaaleissa kilpailuissa ja näitä autoja ei tarvitse (eikä voi) erikseen ostaa tai parantaa, ne vain valitaan tarjotuiden joukosta. Uusi asia on myös se, että joissakin minipeleissä on monia kierroksia ja jotkut voitetaan yhteistuloksella, toisin kuin ensimmäisessa FlatOutissa. Ilmalentokaan ei ole samanlaista kuin edellisessä osassa, vaan sen aikana voi tehdä tiettyjä toimintoja. Toinen niistä on ”Nudge”, joka tönäisee ajajan vähän ylöspäin, mutta tätä voi käyttää ainoastaan kerran yhtä ilmalento kohden. ”Aerobaticseilla” voi taas ohjata ajajan suuntaa ilmalennon aikana, ja tämä on hyödyllinen erityisesti jalkapallossa.
Autot ja radat
Autot jaetaan kolmeen eri luokkaan: derby (9 autoa), race (11) ja street (14). Autoja on yhteensä 34 ja niillä on hinnan lisäksi paljon muitakin eroavaisuuksia, kuten moottori ja käsiteltävyys. Autoihin voi myös itse ostaa parempia osia ja vaikuttaa näin auton suorituskykyyn. Erona pelin ensimmäiseen osaan, tässä voi omistaa monia autoja kerrallaan, mikä on pelin alun jälkeen enemmänkin sääntö kuin poikkeus, jos haluaa kilpailla eri luokissa. Tämän lisäksi erikoisautoja kuten Flatmobile saadaan huijauskoodien avulla, mutta niitä ei käytetä missään sarjassa, vaan lähinnä yksinpelissä huvin vuoksi, tai joskus online-moninpelissä. Ratoja on monta sorttia, derby-luokassa suurin osa radoista on hiekkatietä, vain harvat ovat kokonaan asfalttia. Seuraavassa, eli race-luokassa on osittain samoja, ja osittain uusia ratoja, näistä noin puolet on päällystetty asfaltilla, kun taas viimeisessä, street-luokassa ajetaan vain harvoin hiekalla. FlatOut 2 -kuljettajien nimet ovat: Sofia Martinez, Sally Taylor, Jack Benton, Ray Carter, Frank Malkov, Katie Jackson ja Jason Walker.
Musiikki
FlatOut 2 -pelistä löytyy punk-rock-henkistä musiikkia. Monet yhtyeet ovat melko tuntemattomia suurelle yleisölle, mutta mukana on myös muun muassa Megadethin ja Nickelbackin kappaleita.
Vastaanotto
FlatOut 2 on ollut suosittu pelaajien joukossa ja sen myyntiluvut ylittivät miljoonan kappaleen jo vain neljä kuukautta sen ilmestymisen jälkeen vuonna 2006.
Peli oli myös arvosteluissa melko kehuttu, ja IGN.com ja G4 TV kanavan X-play-ohjelma valitsivat sen vuoden 2006 parhaaksi ajopeliksi.
Keskimmäinen-Väihi
Keskimmäinen-Väihi on Keski-Suomessa Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Dion Syrakusalainen
Dion (408–354 eaa.) oli Sisilian Syrakusan tyranni. Hän oli Hipparinoksen poika ja Dionysios I:n velipuoli.
Nuoruudessaan Dion oli Platonin ihailija ja oppilas. Dionysios oli kutsunut Platonin Syrakusaan, ja Dion pyrki kaikin keinoin edistämään sitä, että tyranni omaksuisi Platonin oppeja ihannevaltiosta ja -hallitsijasta. Dionysios kuitenkin loukkaantui Platonin opeista ja määräsi vuonna 388 eaa. Platonin palaamaan Ateenaan.
Keskimmäinen-Väihi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Dion Syrakusalainen
Myöhemmin Dion nousi nuoremman Dionysioksen neuvonantajaksi ja kutsui Platonin uudelleen Syrakusaan. Lopulta Dionysios ja Dion kuitenkin riitaantuivat, ja myös Platon joutui jälleen poistumaan maasta.
Dion kuoli ateenalaisen Kallippoksen salamurhaamana.
Trogir
Trogir [ˈtrɔ.ɡiːr] on historiallinen kaupunki ja satama Adrianmeren rannalla, Kroatiassa. Vuonna 2011 kaupungissa oli vajaat 11 000 asukasta, koko kunnassa noin 13 000. Trogir sijaitsee 27 kilometriä Splitistä länteen.
Trogirin historiallinen osa on listattu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Maantiede ja ilmasto
Trogir sijaitsee keskellä Dalmatiaa Adrianmeren itärannalla. Sen ytimessä on pieni saari suuremman Čiovon saaren ja mantereen kukkuloiden välissä. Trogirin keskustan lisäksi Trogirin kunnan muita kyliä ovat Arbanija, Drvenik Mali, Drvenik Veliki, Mastrinka, Plani ja Žedno, joissa on parisataa asukasta kussakin.
Trogirissa vallitsee väimeren ilmasto, keskilämpötila on ympäri vuoden noin 15 astetta. Kesällä lämpötila nousee ylimmillään lähelle kolmeakymmentä.
Historia
Kreikkalaiset uudisasukkaat Visin saarelta perustivat Tragurionion 200-luvulla eaa. Siitä kehittyi Rooman vallan aikana merkittävä satamakaupunki. Läheisen Salonan kaupungin vaurastuminen vähensi Trogirin merkitystä. Slaavien vaelluksen aikana tuhotun Salonan kaupungin asukkaat pakenivat Trogiriin. 800-luvulta Trogir maksoi veroa kroaattihallitsijoille. Trogirin hiippakunta perustettiin 1000-luvulla ja lakkautettiin vuonna 1828. Kaupunginoikeudet Trogir sai vuonna 1107.
Vuonna 1123 saraseenit valloittivat ja tuhosivat Trogirin lähes täydellisesti. Kaupunki kuitenkin toipui nopeasti, ja eli voimakasta taloudellisen vaurauden kautta 1100- ja 1200-luvulla. 1200- ja 1300-luvuilla Trogirin asukkaat valitsivat toistuvasti Šubićin perheen jäsenen herttuaksi.
Vuonna 1420 alkoi pitkä Venetsian valtakausi, joka päättyi vuonna 1797. Tämän jälkeen Trogir siirtyi osaksi Habsburgien valtakuntaa, johon se kuului aina vuoteen 1918, lukuun ottamatta lyhyttä ranskalaisaikaa vuosina 1806–1814. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Trogirista tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Toisen maailmansodan aikana italialaiset valloittivat kaupungin, joka vapautettiin vuonna 1944. Siitä lähtien se kuului Jugoslaviaan, kunnes se itsenäistyi muun Kroatian mukana vuonna 1991.
Kulttuuriperintö
Trogirilla on mielenkiintoinen jatkuvan kaupunkimaisen asutuksen historia 2300 vuoden ajalta. Sen monipuolinen kulttuuri kehittyi kreikkalaisten, roomalaisten ja venetsialaisten vaikutuksesta. Trogirissa on useita palatseja, kirkkoja ja torneja sekä linnoitus pienellä saarella. Vuonna 1997 kaupunki listattiinkin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Trogirin merkittävimmät kohteet:
Elämänkatsomustieto
Elämänkatsomustieto (ET ) on rekisteröityihin uskonnollisiin yhdyskuntiin kuulumattomille oppilaille suunnattu peruskoulun ja lukion oppiaine. Elämänkatsomustieto on uskonnon kanssa vaihtoehtoinen oppiaine.
Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä oli 7,7 prosenttia kaikista Suomen peruskoululaisista vuonna 2018. Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä on ollut viime vuosina tasaisessa kasvussa. Uskontokuntiin kuulumattomia koululaisia on noin 10–15 prosenttia oppilaista. Myös se, että kirkosta voi itse ilman vanhempien suostumusta erota vasta 18-vuotiaana nostaa automaattisesti uskonnon opiskelijoiden määrää, sillä jos kuuluu kirkkoon, ei oppilaalle järjestetä elämänkatsomustietoa tämän mielipiteestä huolimatta.
Council on Books in Wartime
Council on Books in Wartime oli yhdysvaltalaisten kustantamoiden, kirjakauppiaiden, kirjastonhoitajien, kirjailijoiden ja muiden alan toimijoiden vuonna 1942 perustama järjestö. Sen tarkoituksena oli kirjallisuuden avulla vaikuttaa ihmisten suhtautumiseen sotaan, lisätä voitontahtoa, paljastaa vihollisen todellinen luonne, tarjota rentoutusta ja selvittää sodan päämääriä. Järjestön alaisuudessa toimivat omat komiteansa muun muassa elokuville, radiolle, kirjastoille ja lastenkirjoille. Järjestö oli itsenäinen, mutta se toimi yhteistyössä United States Office of War Informationin ja muiden liittovaltion viranomaisten kanssa. Järjestön viimeinen vuosikokous pidettiin tammikuussa 1946.
Elämänkatsomustieto
Oppilaat
Elämänkatsomustiedon opetus on järjestettävä, jos siihen oikeutettuja oppilaita on opetuksen järjestäjän alueella (yleensä kunta) vähintään kolme.
Elämänkatsomustieto opetussuunnitelmassa
Perusopetuksen opetussuunnitelman perusteissa oppiainetta luonnehditaan näin:
Perusopetus
Perusopetuksessa luokilla 1–5 opiskellaan yhteensä 6 vuosiviikkotuntia ja luokilla 6–9 yhteensä 5 vuosiviikkotuntia, yhteensä 11 vuosiviikkotuntia. Määrä on aina sama, mutta se jakautuu luokille mahdollisesti eri tavoin, kun nivelkohta on määrätty luokkien 5 ja 6 väliin.
Opetuksen teemoina perusopetuksessa ovat:
Lukio
Lukiossa on kolme pakollista kurssia ja kaksi syventävää valtakunnallista kurssia. Uskontoa opiskeleva voi käyttää niitä tutkintoonsa soveltavina kursseina. Samoin ET-opiskelijat voivat käyttää uskonnon kursseja tutkintoon kuuluvina soveltavina kursseina.
Lukion kurssit ovat:
Syventävän kurssin opetussuunnitelmaan kuuluu sosiologinen, moraalinen, antropologinen ja psykologinen uskontokritiikki.
Suomen ateistiyhdistys on tehnyt oman ehdotuksen elämänkatsomustiedon opetussuunnitelmaksi.
Elämänkatsomustieto yliopistoissa
Elämänkatsomustietoa voi opiskella myös yliopistossa. Elämänkatsomustieto ei kuitenkaan ole itsenäinen oppiaine, eikä sitä voi opiskella pääaineena. Opinnot tähtäävät yleisesti erityisesti opettajan kelpoisuuteen, jolloin opiskelija voi opettaa elämänkatsomustietoa toisena opetettavana aineena. Tällöin opiskelijan on suoritettava sekä perus- että aineopinnot.
Elämänkatsomustiedon perus- ja aineopinnot koostuvat yleisesti monien eri aineiden opinnoista. Näitä ovat yliopistosta riippuen filosofia sekä aate- ja oppihistoria, kasvatustiede, kulttuuriantropologia, kulttuurihistoria ja uskontotiede.
Lukion oppikirjoja
Dialogi-sarja:
Corinthians
Corinthians on yksi Brasilian jalkapallon suurseuroista. Seuran kotikaupunki on São Paulo ja kotistadion Arena Corinthians.
Historia
Corinthians perustettiin São Paulossa vuonna 1910. Nimensä se otti englantilaiselta amatööriseuralta nimeltä Corinthian F.C., joka oli samana vuonna ottelukiertueella Brasiliassa. Seuran lempinimi on "Timão". Kaikki perustajat olivat brasilialaisia, heistä suurin osa rautatietyöläisiä.
Corinthians alkoi pelata São Paulon osavaltion sarjaa vuonna 1913 ja voitti sen jo seuraavana vuonna. Vuodesta 1950 alkaen seura on ollut yksi Brasilian suosituimmista. Se on voittanut Brasilian Serie A:n kuusi kertaa, Brasilian cupin kolme kertaa, seurajoukkueiden maailmanmestaruuden kahdesti sekä Copa Libertadoresin ja Recopa Sudamericanan kerran.
Vuonna 1976 peräti 70 000 Corinthiansin kannattajaa matkusti Rio de Janeiron Maracanãlle katsomaan Brasilian mestaruussarjan välieräottelua. Kyseessä oli kaikkien aikojen suurin vieraskannattajien joukko koko Brasilian jalkapallohistoriassa.
Kiikka
Kiikka on Turun ja Porin läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Kiikka yhdistettiin vuonna 1981 Keikyän kanssa Äetsän kunnaksi. Äetsä kuuluu nykyään Sastamalan kaupunkiin ja Pirkanmaan maakuntaan. Kiikan vaakunan suunnittelivat T. Takala ja Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1961.
Kiikassa on puukirkko vuodelta 1807. Se korjattiin perusteellisesti arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnitelmien mukaan vuosina 1883−1884. Nykyisen, arkkitehti Bertel Strömmerin suunnitteleman ulkonäkönsä se sai vuonna 1937 aloitetussa, mutta vasta vuonna 1952 valmistuneessa uudistuksessa. Alexandra Såltinin maalaama alttaritaulu vuodelta 1884 esittää Kristuksen kirkastumista. Kirkon urut ovat vuodelta 1907.
Kiikan naapurikunnat olivat Huittinen, Keikyä, Kiikoinen, Punkalaidun ja Vammala. Aikaisemmin naapurikuntiin kuului Vammalaan vuonna 1973 liitetty Tyrvää. Kiikan eteläisin osa, Kiikan-Illon alue, sijaitsi erillään muusta kunnasta Tyrvään ja Keikyän erottamana. Alue liitettiin Äetsän kunnasta Vammalaan vuonna 1985.
Luonto
Kiikka sijaitsee Kokemäenjoen keskijuoksun alussa. Entisen kunnan alue on melko tasaista toisin kuin entisen naapurikunnan Vammalan eteläosassa. Ainoa ympäristöstään selvästi erottuva mäki on Karausvuori lounaassa lähellä entisen Keikyän rajaa. Viljelysmaat ulottuvat Kokemäenjoen kummallakin puolella 1–2 kilometrin leveydelle ja laajimmat peltoaukeat sijaitsevat eteläisimmässä osassa Kiikan-Illossa. Entisen Vammalan puolelta tuleva harjujakso jatkuu katkeilevana selänteenä Kokemäenjoesta luoteeseen Kiikoisten suuntaan ja sitä pitkin kulkee Vakkalan ja Haapaniemen paikallistie. Suurimmat järvet Kiikan alueella ovat Kiimajärvi Kokemäenjoen pohjoispuolella ja Ylistenjärvi sen eteläpuolella. Eteläisimmän osan halki virtaa Sammaljoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa.
Liikenne
Kiikan kautta kulkeva Tampere–Pori-rata avattiin liikenteelle vuonna 1895 ja samana vuonna valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukainen Kiikan rautatieasema, joka on yksi Porin radan säilyneistä alkuperäisistä asemarakennuksista. Kiikan asema suljettiin vuonna 1983. Myös vuonna 1902 avattu Äetsän rautatieasema, jonka suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm, sijaitsi Kiikan alueella, vaikkakin aivan Keikyän rajan tuntumassa.
Kokemäenjoki jakoi Kiikan kahteen erilliseen osaan. Joen poikki oli aiemmin vain lossiyhteys, kunnes kirkonkylän kohdalle valmistui vuonna 1953 nykyinen terässilta, joka oli edelleen ainoa yhteys kunnan eri osien välillä. Sillan ylittää nykyisin kantatie 44, joka yhtyy valtatie 12:een pari kilometriä kirkonkylän eteläpuolella. Kiikasta on matkaa Tampereelle 60 kilometriä, Poriin 80 kilometriä, Raumalle 90 kilometriä ja Turkuun 105 kilometriä.
Historiaa
Muinaisen Sastamalan pitäjän lounaisin asutuskeskittymä sijaitsi nykyisessä Kiikan kirkonkylässä Kokemäenjoen pohjoisrannalla, josta on löydetty rautakautinen kalmisto. Tarinoiden mukaan Kiikassa oli jo keskiajalla ensimmäinen kirkko Ulvin kylässä, jonka nimi tulee Pyhälle Olaville omistetusta kirkosta. Samassa kylässä sijaitsevassa Ristilähteessä kerrotaan kastetun seudun asukkaita. Kaikki Kiikan alueen kylät mainittiin jo vuoden 1540 maakirjassa. Kiikka erotettiin Tyrväästä kappeliseurakunnaksi vuonna 1662. Kiikka määrättiin erotettavaksi Tyrväästä omaksi seurakunnakseen pitkän prosessin jälkeen vuonna 1906, mutta lopullinen itsenäistyminen toteutui vasta vuonna 1922. Itsenäinen kunta Kiikasta tuli jo vuonna 1869.
Ensimmäiset tarkat tiedot Kiikan asukasluvusta ovat vuodelta 1722, jolloin siellä oli 560 henkeä. 1800-luvun puolivälissä Kiikassa oli 3 242 asukasta ja vuonna 1900 asukasluku oli 3 739. Suurimmillaan asukasluku oli sotien jälkeen; vuonna 1950 Kiikassa asui 4 332 henkeä. Vuoteen 1965 mennessä väkiluku oli maaltamuuton seurauksena laskenut 3 425:een. Kiikka oli aikanaan laajalti tunnettu kunnassa harjoitetusta rukkien valmistuksesta. Sen aloittivat 1840-luvun lopulla pienen Kynnysmaan torpan pojat Antti ja Jooseppi, jotka ottivat myöhemmin kotikylänsä Ulvin mukaan sukunimekseen Ulvén. Veljekset ja heidän jälkeläisensä kehittivät ammattinsa niin tunnetuksi, että paikkakunnalla syntyi sanonta: ”Pitää olla Ulveinin sukkuun, ennenko osaa rukin varvata” (varvata ’sorvata’). 1900-luvun puolella muutamat tekijät harjoittivat rukkien valmistusta melkein tehdasmaisesti, mutta tämä kukoistuskausi jäi lyhyeksi. Rukkien kysynnän hiipuminen aiheutti niiden valmistuksen tyrehtymisen 1950-luvulla. Rukki on silti säilynyt kuva-aiheena kunnan vaakunassa. Muuta käsityötä kunnassa edusti laukkujen ja lompakoiden valmistus, joka on jatkunut tällä Laukkulaaksoksi kutsutulla seudulla nykypäiviin saakka.
Kiikan suurin teollisuusyritys oli Perusyhtymä Oy:n tiilitehdas. Lisäksi oli puusepänverstaita ja kaksi mattokutomoa, toinen Kiikan kirkonkylällä Aaltosen mattokutomo sekä Äetsässä Anni Virtasen johtama Virtasen Kotikutomo. Merkittävä työllistäjä oli myös teollisuus naapurikunnassa Keikyässä, mutta pääasiallisesti Kiikan asukkaat saivat toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta. 1890-luvulla rakennettu Porin–Tampereen rautatie vaikutti varsinkin teollisuuden sijoittumiseen paikkakunnalle. Kiikan rautatieasema, alkuaan pysäkki, tehtiin rautatien rakentamisen yhteydessä noin vuonna 1895. Talankylään 1900-luvun alussa pystytetyn Äetsän pysäkin/rautatieaseman läheisyyteen muodostui uusi asuntoalue.
Kiikan suurin maatila on ollut Kokemäenjoen pohjoisrannalla, noin kilometri kirkolta Vammalan suuntaan sijaitseva Ruotsilan kartano, joka oli aikanaan kuuluisa ravihevosistaan. Kartanon vanha päärakennus tuhoutui sisällissodan esinäytökseksi muodostuneessa niin sanotussa Ruotsilan kahakassa tammikuussa 1918 ja sen tilalle valmistui vuonna 1924 arkkitehti Birger Federleyn suunnittelema nykyinen päärakennus. Rakennus vaurioitui pahoin vuonna 1969 sattuneessa tulipalossa, mutta se korjattiin entiselleen. Ruotsilan kartanon pinta-ala oli suurimmillaan noin 3 000 hehtaaria ja vielä 1960-luvullakin yli 600 hehtaaria, mutta nykyisin siitä on jäljellä enää rippeet. Ruotsilasta oli kotoisin Marttilan kirkkoherra Jakob Zidén, jonka poika Jakob Henrik oli Vänrikki Stoolin tarinoissa esiintyvä luutnantti Zidén.
Kiikassa syntyneen runoilija Kaarlo Sarkian syntymäkodin paikalla Kulmuntilan kylässä on Kauko Räikkeen veistämä muistopatsas, joka paljastettiin vuonna 1960. Paikan lähinaapurina on Sarkia-museoksi kunnostettu runoilijan lapsuudenkoti, jossa hän asui äitinsä kuoltua.
Itsenäisen Kiikan kunnan viimeisissä kunnallisvaaleissa vuonna 1976 kunnanvaltuuston 21 paikkaa jakautuivat eri puolueiden kesken siten, että Keskustapuolue sai seitsemän paikkaa, SDP kuusi, Kokoomus viisi ja SKDL kolme paikkaa.
Kylät
Haapaniemi, Hoipala, Hykkerlä, Jaamala, Kiikanoja, Kiikka, Kiimajärvi, Kikkerlä, Kilpijoki, Kinnarla, Kulmuntila, Leikkuu, Meskala, Mielaanniemi, Nevo, Raukko, Ritala, Ruotsila, Tala, Teukkula, Tormila, Ulvi, Unkerla, Vakkala, Vehkakorpi.
Vuoden 1980 taajamarajauksen mukaan Kiikan ainoa taajama oli kirkonkylä, jossa oli 923 asukasta.
Jeunesse dorée
Jeunesse dorée on ranskankielinen sanapari, joka tarkoittaa ylempien sosiaaliluokkien varakasta ja huvittelunhaluista nuorisoa.
Jeunesse dorée viittasi alkujaan Ranskan suuren vallankumouksen vallankumoushallituksen kukistumista seuranneen thermidorin reaktion aikaisiin seurapiireihin. Sanaa alettiin käyttämään Robespierren tuhon jälkeen propagandasanana jakobiinien termille miespuolisista pariisilaisista, jotka vaativat vastavallankumousta poliitikko ja journalisti L. Fréronin (1754–1802) johdolla.
Ranskalaisen elokuvaohjaaja Marcel Carnén Les Tricheurs (Suurkaupungin nuorisoa, 1958) kuvaa oman aikansa jeunesse dorée -nuorison elämää.
Eideettinen muisti
Eideettisellä muistilla tarkoitetaan muistia, jossa todellisuuteen perustuva muistikuva on hyvin todenmukainen. Muistikuva saattaa olla niin voimakas ja kirkas, yksityiskohdiltaan oikeaksi todistettavissa oleva, että sitä ei voi sekoittaa harha-aistimukseen. Eideettistä muistia esiintyy erityisesti lapsilla.
Eideetikko on henkilö, jolla on kyky nähdä eideettisiä, aistimusvoimaisia kuvia. Eideettinen tarkoittaa aistimusvoimaista, yhtä todellisen tuntuista kuin aistimus. Eideettiset ilmiöt, eideettiset kuvat ovat mielteitä, joilla on selkeä aistimuksellinen luonne.
Valokuvamuisti voidaan sotkea yleisesti eideettiseen muistiin, mutta ne ovat eri asioita. Valokuvamuistilla tarkoitetaan kykyä muistaa hyvin tarkasti nähty asia. Monilla ihmisillä on väitetty olevan valokuvamuisti, mutta tähän mennessä juuri yhtään luotettavaa koetta aiheesta ei ole tehty. Väitetään, että sitä esiintyy erityisesti eri tasoisilla autismin kirjoon kuuluvilla, kuten Asperger-syndroomaisilla.
Digitaalipiano
thumb|250px|Digitaalipiano Digitaalipiano on elektroninen soitin, joka pyrkii jäljittelemään akustista pianoa äänensä ja soittotuntumansa puolesta, joskus myös ulkonäöltään. Vaikka digitaalipianoja kutsutaan myös sähköpianoiksi, perinteinen sähköpiano on eri soitin.
Digitaalipianon ääni perustuu tallennettujen ääninäytteiden toistoon. Useimmat kuuntelijat eivät erota digitaalipianon ja akustisen pianon ääntä toisistaan. Digitaalipianoissa on useimmiten vasaramekanismi, joka tekee soittamisen saman tuntuiseksi kuin perinteisellä pianolla. Vasarat eivät digitaalipianossa kuitenkaan liity äänen tuottamiseen.
Digitaalipianolla on useita etuja akustiseen pianoon verrattuna. Niiden hinta on huomattavasti halvempi (mainittakoon kuitenkin, että myös digitaalipianoilla on melko laaja hintahaitari), sekä niiden koko ja paino ovat huomattavasti pienempiä. Digitaalipianot eivät myöskään tarvitse kallista viritystä ja lisäksi monissa digitaalipianoissa voidaan viritysjärjestelmä kätevästi valita erikseen useasta vaihtoehdosta. Myös digitaalipianon liitännät ovat kattavia; niissä on muun muassa linjaulostulo-, kuuloke- ja MIDI-liitäntä, eivätkä ne tarvitse mikrofonia äänen voimistamiseksi. Mikrofonien puuttuminen auttaa nauhoituksessa ja estää feedback-ongelman. Myös soitto-ominaisuuksissa on joitakin etuja, kuten mahdollisuus harjoitella hiljempaa äänenvoimakkuuden säädön ja kuulokeliitännän ansiosta. Digitaalipianosta on usein mahdollisuus myös valita erilaisten pianojen ääniä ja tämän lisäksi myös esimerkiksi äänen transponointi on usein mahdollista.
Apetit
Apetit on suomalainen tuotemerkki, jonka omistaa Apetit-konserniin kuuluva Apetit Suomi Oy. . Apetit-nimellä myytäviä tuotteita ovat mm. marja-, vihannes-, peruna- ja ruokapakasteet, pakastepizzat sekä kala- ja äyriäistuotteet.
Historia
Apetit Pakaste Oy oli liitettynä Jalostajaan vuosina 1987-1989.
Vuonna 1991 Huhtamaki-yhtymä myi Apetit-pakasteyksikkönsä Kotisaari-Ingman Oy:lle, joka muuttaa nimensä Ingman Foods Oy Ab:ksi.
Vuonna 1995 Ingman myi ruokapakasteiden ja pakastevihannesten valmistuksen Lännen Tehtaat Oy:lle ja keskittyi maidonjalostukseen.
Vuonna 2013 Lännen Tehtaat Oyj:n nimi vaihdettiin Apetit Oyj:ksi.
Vuonna 2017 Apetit Oyj ilmoitti myyvänsä kalaliiketoimintansa norjalaiselle Insulalle. Yrityskauppa sai hyväksynnän Norjan kilpailuviranomaisilta lokakuussa 2017.
Mahatškalan suuri moskeija
Mahatškalan suuri moskeija on moskeija Dagestanin tasavallan pääkaupunki Mahatškalassa, Etelä-Venäjällä. Se on Venäjän ja maantieteellisen Euroopan suurimpia moskeijoita.
Moskeijan rakentaminen aloitettiin vuonna 1996 ja se vihittiin käyttöön vuonna 1997. Rakentajat tulivat Turkista ja mallina käytettiin Istanbulin Sinistä moskeijaa. Rakennus oli alun perin mitoitettu 6 000–7 000 rukoilijalle, mutta siihen sopi 8 000 rukoilijaa. Silti kävi ilmi, ettei moskeijassa tai sen pihalla ollut riittävästi tilaa perjantai- ja pyhärukousten runsaammille osallistujamäärille. Rakennusta päätettiin laajentaa keräysvaroin. Laajennusvaiheen rakennustyöt aloitettiin vuonna 2005 ja saatiin päätökseen vuonna 2007. Rakennuksen kapasiteetti kasvoi 15 000  ja jatkomuutosten jälkeen jo 17 000 rukoilijaan.
Rakennuksen pohjakerros on miespuolisille rukoilijoille ja 2. kerros on varattu naisten rukous- ja lepotilaksi.
Marius Maximus
Marius Maximus oli roomalainen historioitsija ja virkamies, joka eli toisella ja kolmannella vuosisadalla jaa. Hän oli luultavasti sama mies kuin eräs Lucius Marius Maximus Perpetuus Aurelianus, joka oli kotoisin pohjoisafrikkalaisesta tai hispanialaisesta suvusta ja oli syntynyt noin vuonna 160. Hänen isänsä oli Gallia Lugdunensiksen ja Aquitanian provinssien ritarisäätyläinen prokuraattori. Hän oli konsulina vuonna 198 tai 199 ja uudelleen vuonna 223 ja toimi Gallia Belgican, Ala-Germanian, African ja Asian maaherroina. Vuosina 217–218 hän oli myös Rooman kaupunginprefekti.
Maximus kirjoitti Rooman keisarien elämäkerran, joka ulottui Nervasta Macrinukseen tai Elagabalukseen. Hän saattoi imitoida tai jatkaa Suetoniuksen ja Cassius Dion töitä. Mariuksen teos on kadonnut, mutta se mainitaan lähteenä Historia Augustassa.
Lykurgos
Lykurgos voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Askari
Askari on arabian ja swahilin "sotilasta" tarkoittava sana, jolla tarkoitettiin alun perin alkuperäiskansoista koostuvia siirtomaavaltojen joukkoja Itä-Afrikassa ja Lähi-idässä. Sanaa on käytetty myös puolisotilaallisista-, turvallisuus- ja poliisijoukoista. Apartheidin aikana termiä käytettiin Etelä-Afrikan armeijan vangitsemista PAC:n ja ANC:n sissisotilaista, jotka "käännytettiin" apartheid-hallinnon vakoilijoiksi ja sotilaiksi. Toisen maailmansodan aikana natsit käyttivät termiä "askarit" puna-armeijasta.
Naimi Kari
pienoiskuva|Naimi Kari vuonna 1913. Naemi (Naimi) Matilda Kari (o. s. Kylmänen; 6. toukokuuta 1878 Helsinki – 27. tammikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä.
Naimi Kari oli naimisissa kiertueteatterin johtaja Kaarlo Karin kanssa. Heidän poikansa oli elokuvaaja ja elokuvien leikkaaja Eino Kari.
Väärä-Väihi
Väärä-Väihi on Keski-Suomessa Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
A Twist in the Myth
A Twist in the Myth on Blind Guardianin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 1. syyskuuta 2006. Albumin myötä Blind Guardianin pitkäaikainen rumpali Thomen Stauch jätti yhtyeen ja uudeksi rumpaliksi tuli Frederik Ehmke.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.
Yhdystie 6040
Reitti
Yhdystie 6040 alkaa Siltakadun ja Pääskysmäentien kiertoliittymästä Jämsän rautatieaseman itäpuolelta ja kulkee puolisen kilometriä koilliseen Jämsänjoen ylittävän sillan kautta Siltakadun ja Koskentien kiertoliittymään jossa tien suunta kääntyy pohjoiseen. Yhdystie päättyy Konilannotkoon noin seitsemän kilometrin päähän. Tie on koko matkaltaan yksiajoratainen ja kaksikaistainen.Tien itäpuolelle on rakennettu kevyenliikenteen väylä.
Yhdystie 6040 kulkee Jämsänjokilaakson historiallisessa kulttuurimaisemassa Jämsänjoen itäpuolta. Jämsänkoskella se on rakennettu rautakautisen Linnasenvuoren ja paperitehtaan väliin. Tien varrella sijaitsee muun muassa Jämsän ja Jämsänkosken kirkot, Ilveslinna ja Jukka Virtasen pallokenttä.
Runsaan kilometrin mittainen Mellansuora yhdystien 6040 puolivälissä on paikallisesti tunnettu. Jämsänkosken ja Jämsän entinen kuntaraja ja historiallinen pitäjäraja kulkee suoran eteläpuolitse.
Yhdystie 6040 jatkuu Konilannotkon kiertoliittymästä pohjoiseen seututienä 604.
Liikennemäärät
Vuonna 2017 julkaistun liikenneselvityksen mukaan yhdystien 6040 vuorokautinen liikennemäärä on 5 490 ajoneuvoa. Tie on määritelty pääkokoojaväyläksi.
Xichang
Xichang (, pinyin: Xīchāng Shì) on Liangshanin autonomisen prefektuurin pääkaupunki, Sichuanin maakunnassa, Kiinan kansantasavallassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 350 kilometriä maakunnan pääkaupunki Chengdusta lounaaseen. Kaupungin pinta-ala on 2 654 neliökilometriä, ja kaupungissa asuu noin 712 000 asukasta.
Kaupungin lähellä on Xichangin avaruuskeskus, joka sijaitsee noin 64 kilometriä kaupungin keskustasta luoteeseen.
Xichang Qingshanin lentoasema (IATA: XIC, ICAO: ZUXC) sijaitsee noin 14 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen. Lentoasemalta on suorat reittilennot mm. Pekingiin, Shanghaihin, Chengduun, ja Chongqingiin. Avaruuskeskus on noin 50 kilometriä lentoasemalta. Lentoasemalta pääsee suoraan avaruuskeskukseen rautatiellä ja moottoritiellä.
Emil Lehtinen
Emil Woldemar (E. W.) Lehtinen oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Lehtinen valittiin eduskuntaan vaaleissa 1927 ja hän toimi kansanedustajana kahden vuoden ajan, syyskuusta 1927 heinäkuuhun 1929. Hän edusti Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti lakivaliokunnassa, pankkivaliokunnassa ja talousvaliokunnassa.
Lehtinen toimi poliittisella urallaan myös Iitin kuntakokouksen, kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä, kahden ensiksi mainitun puheenjohtajana sekä presidentin valitsijamiehenä presidentinvaalissa 1925. Vuonna 1926 hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Siviiliammatiltaan Lehtinen oli maanviljelijä, jona hän toimi Iitissä vuodesta 1892. Samana vuonna hän avioitui vaimonsa Alina Saarelaisen kanssa.
Lehtinen kuoli joulukuussa 1929, 57 vuoden iässä.
Moraalinen absolutismi
Moraalinen absolutismi on arvoteoreettinen näkemys, jonka mukaan arvot ovat ehdottomia, muuttumattomia, ikuisia ja riippumattomia inhimillisistä olosuhteista. Moraalisesta absolutismista on käytetty myös termiä moraalinen realismi, mikä kuvastaa moraalisten arvojen olemassaoloa viitekehyksestä riippumatta.
Päinvastoin kuin moraalinen relativismi eettinen absolutismi hyväksyy ikuisten eettisten arvojen todellisuuden. Esimerkki eettisestä absolutismista on Platonin ajattelu, jonka mukaan hyvän idea on arvojen pohja. Myös Immanuel Kantin kategoriset imperatiivit edustavat absolutismia.
Suinun Väihi
Suinun Väihi on Pirkanmaalla Juupajoella ja Jämsässä Pihlaiston kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 44 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Daenerys Targaryen
Daenerys Targaryen on George R. R. Martinin luoma kuvitteellinen hahmo kirjasarjassa Tulen ja jään laulu ja siitä tehdyssä televisiosarjassa Game of Thrones. Televisiosarjassa häntä näyttelee Emilia Clarke.
Daenerys on Westerosia hallinneen Aerys II Targaryenin jälkeläinen, joka on elänyt koko ikänsä maanpaossa veljensä Viseryksen kanssa. Hahmo on kertoja kirjoissa Valtaistuinpeli, Kuninkaiden koitos, Miekkamyrsky ja Lohikäärmetanssi. Daenerys syntyi Lohikäärmekivellä myrskyisenä päivänä ja sai lempinimen Myrskysyntyinen. Hieman hänen syntymänsä jälkeen, Daenerys ja hänen veljensä Viserys salakuljetettiin Braavosiin, kun Robert Baratheonin joukot lähestyivät Lohikäärmekiveä. Sisarukset viettivät seuraavat vuotensa Vapaakaupungeissa etsien apua Westerosin valloittamiseksi.
Valtaistuinpeli
Daenerys tuodaan Pentosin kaupunkiin Illyrio Mopatiksen luo. Daenerys joutuu menemään naimisiin dothraki-heimon päällikön khal Drogon kanssa, kun Viserys janoaa tämän 40 000 sotilaan armeijaa. Ensiksi Daenerys pelkää uutta miestään ja tämän heimoa, mutta oppii kuitenkin elämään khaleesina, Drogon kuningattarena. Daenerys saa lahjaksi muun muassa kolme lohikäärmeenmunaa, joiden uskotaan muuttuneen kiveksi ajan myötä. Westerosilainen ser Jorah Mormont matkaa khalasarin mukana, ja hänestä tulee Danyn tuki ja turva. Dany saa voimia uhmata Viserystä, kun tämän äkkipikainen luonne tuottaa vaikeuksia. Daenerys tulee raskaaksi ja nimeää lapsen Rhaegoksi. Kun Viserys uhkaa Daenerystä ja hänen syntymätöntä lastaan, Daenerys antaa Drogon tappaa hänet. Kun Drogo haavoittuu ryöstöretkellä, papitar Mirri Maz Duur pyytää saada hoitaa häntä. Dany suostuu, vaikka Drogon päälliköt pitävät häntä maegina.
Daeneryksen synnytys alkaa ja ser Jorah kantaa hänet telttaan, missä Mirri Maz Duur suorittaa veritaikaa. Daenerys herää muutaman päivän jälkeen ja saa kuulla saaneensa keskenmenon ja että Drogo on katatonisessa tilassa. Mirri Maz Duur oli huijannut häntä, ja kertoo että tämä on veritaian hinta. Dany armomurhaa Drogon ja joutuu lähes koko khalasarin hylkäämäksi. Kun Drogo polttohaudataan, Daenerys kahlitsee Mirri Maz Duurin hautajaisrovioon ja vie häälahjaksi saamansa kolme lohikäärmeenmunaa rovion keskelle. Kun rovio on sytytetty, Daenerys kävelee itse tuleen. Rovion sammuttua Daenerys nousee vahingoittumattomana kolmen kuoriutuneen lohikäärmeen kanssa.
Kuninkaiden koitos
Daenerys antaa lohikäärmeillensä nimet Viserion, Rhaegal ja Drogon. Daenerys ja Drogon khalasarin rippeet vaeltavat autiomaassa, jota kutsutaan Punaiseksi erämaaksi. Dany seuraa punaista komeettaa, joka ilmestyi taivaalle samana iltana, kun hänen lohikäärmeensä kuoriutuivat. Hän lähettää tiedustelijoita, joista yksi tuo mukanaan kolme lähettilästä Qarthin kaupungista: kauppias Xaro Xhoan Daxos, velho Pyat Pree ja salaperäinen asshailainen Quaithe. Danyn seurue seuraa heitä Qarthiin, missä Daenerys saa tietää Robert Baratheonin kuolemasta ja Westerosin sisällissodasta. Hän yrittää saada liittolaisia qartheenilaisista, mutta huomaa pian, että kauppiaat ovat vain kiinnostuneet hänen lohikäärmeistään.
Daenerys kääntyy velho Pyat Preen puoleen, joka houkuttelee hänet Kuolemattomien taloon, missä Dany näkee näkyjä ja ennustuksia. Kuolemattomat hyökkäävät hänen kimppuunsa, mutta Drogonin avulla Dany tuhoaa Kuolemattomien talon. Tämän jälkeen qartheenilaiset kääntyvät Danyä vastaan, ja hän päättää lähteä kaupungista. Kun Dany ja Jorah ovat käymässä satamassa, Dany huomaa kahden hahmon seuraavan heitä. Hermostuksissaan hän ei huomaa salamurhaajaa, joka yrittää myrkyttää hänet pistinleijonalla. Toinen heitä seuranneista miehistä lyö mantikorin syrjään juuri ajoissa. Hänet pelastanut mies kertoo olevansa Artan Valkoparta ja toisen miehen, Vahvan Belwasin, aseenkantaja. Illyrio Mopatis on lähettänyt miehet saattamaan Danyn seurueen Pentosiin. Dany nousee laivaan ja seilaa kohti Pentosia.
Miekkamyrsky
Daenerys seilaa Astaporiin hankkimaan armeijaa ser Jorahin pyynnöstä. Daenerys lupautuu ostamaan kaupungin kaikki Tahrattomat, eli orjasoturit, maksunaan lohikäärme Drogon. Dany saa lahjaksi Missandei-nimisen orjan, jonka hän vapauttaa orjuudesta. Missandei pysyy lojaalina Daenerykselle eikä lähde tämän luota. Otettuaan Tahrattomat haltuunsa, Daenerys pettää orjakauppiaat ja rikkoo sopimusta ottamalla Drogonin takaisin. Hän valtaa Astaporin Tahrattomien avulla ja julistaa orjat vapautetuiksi. Perustettuaan valtuuston johtamaan kaupunkia, Daenerys jatkaa Yunkain kaupunkiin.
Yunkaissa heitä odottaa neljän tuhannen miehen armeija, jonka lisäksi Yunkai on palkannut kaksi palkkasoturiryhmää puolelleensa: Toiset pojat ja Myrskykorpit. Daenerys neuvottelee ryhmien päälliköiden kanssa ja yrittää saada nämä vaihtamaan puolta. Myrskykorppien komentaja Daario Naharis vaikuttuu Danyn puheista, mikä saa hänet murhaamaan kollegansa ja vannomaan uskollisuutta Daenerykselle. Tahrattomien ja Myrskykorppien yhteistyöllä Yunkailla ei ole mitään mahdollisuutta voittaa, ja se antautuu muutamassa päivässä.
Seuraavaksi Daenerys saapuu Meereenin kaupunkiin. Toisten poikien entinen komentaja Mero hyökkää hänen kimppuunsa, mutta Arstan surmaa hänet. Arstan paljastaa olevansa ser Barristan Selmy, legendaarinen ritari Westerosista, joka palveli kuningas Robert Baratheonia. Ser Barristan paljastaa myös, että ser Jorah on lähettänyt viestejä Daeneryksen aikeista kuninkaan vakoojalle lordi Varysille. Dany tuntee itsensä petetyksi ja lähettää molemmat miehet itsemurhatehtävälle Meereenin viemäreihin. Tehtävä kuitenkin onnistuu ilman kuolonuhreja, ja ser Barristan vakuuttaa olevansa lojaali. Ser Jorah taas väittää, ettei hän ole tehnyt mitään väärää, ja Daenerys joutuu karkottamaan hänet vastoin tahtoaan. Vallattuaan Meereenin, Dany kääntää kasvonsa kohti Westerosia, mutta tajuaa tietävänsä hyvin vähän johtamisesta, ja päättää jäädä Orjakauppiaanlahdelle toistaiseksi.
Septuaginta
thumb|right|200px|Septuagintan sivu Codex Marchalianuksessa, 500-luku. Septuaginta (latinan sanasta septuāgintā ’seitsemänkymmentä’, minkä vuoksi siihen usein viitataan roomalaisella, 70:tä tarkoittavalla merkinnällä LXX; koko alkuperäinen nimi, , ”seitsemänkymmenen käännös”) on ensimmäinen tunnettu juutalaisten Heprealaisen Raamatun eli Tanakin kreikankielinen käännös. Myöhemmin Septuagintasta tuli pohja kristinuskon Vanhalle testamentille.
Syntyhistoria
Juutalaisen perimätiedon mukaan Septuagintan kääntäminen tapahtui Egyptin kuninkaan Ptolemaios II Filadelfoksen (285–247 eaa.) pyynnöstä. Nimen sanotaan tulevan niistä seitsemästäkymmenestäkahdesta (pyöristettynä seitsemänkymmentä, latinaksi septuaginta) kääntäjästä, jotka perimätiedon mukaan laativat Mooseksen kirjoja kääntäessään kukin täsmälleen samanlaisen käännöksen. Käännöksen synnystä kertoo 2. vuosisadan lopulla kirjoitettu Aristeaan kirje, jonka luotettavuus historiallisena lähteenä on viimeaikaisessa tutkimuksessa kyseenalaistettu. On kuitenkin luultavaa, että ainakin Pentateukin eli Tooran käännöstyö tapahtui 3. vuosisadan puolivälin tienoilla, mahdollisesti juuri Ptolemaios II Filadelfoksen hallintakaudella. Muiden kirjojen käännökset ovat syntyneet kahden seuraavan vuosisadan aikana.
Aristeaan kirjeen kaltaisen myöhemmän perimätiedon tarkoitus on ollut vahvistaa Septuagintan asemaa ja auktoriteettia. Tarina seitsemästäkymmenestä ihmeellisen taitavasta kääntäjästä ja Egyptin kuninkaan määräyksestä ovat keksittyjä. Perimätiedossa on kuitenkin myös hivenen totuutta, sillä todennäköisesti Septuaginta on käännetty juuri Egyptin Aleksandriassa. Heprealaisesta Raamatusta käännettyjen kirjojen lisäksi mukaan on otettu myös alun perin kreikaksi kirjoitettuja kirjoja, joista käytetään nimitystä Vanhan testamentin apokryfikirjat tai deuterokanoniset kirjat.
Käännöstapa, kieli ja suhde heprealaiseen tekstiin
Septuagintan käännöstapa vaihtelee eri kirjoissa. Ensimmäiseksi käännetty Pentateukki on kohtalaisen sanasanainen käännös, jossa yhtä heprean sanaa yleensä vastaa yksi kreikan sana. Pentateukin käännös on ilmeisesti toiminut jonkin verran mallina muiden kirjojen käännöksille, jotka on käännetty Pentateukin jälkeen. Jotkin Septuagintan kirjoista ovat Pentateukin käännöstä kirjaimellisempia (esimerkiksi Saarnaajan ja Hesekielin kirja), kun taas toiset huomattavan vapaita (esimerkiksi Sananlaskut ja Jobin kirja).
Septuagintan kieli sisältää jonkin verran piirteitä, jotka johtuvat käännöksen pohjana olevasta heprean kielestä. Näitä kutsutaan hepreaismeiksi tai semitismeiksi. Hepraismien määrä myös vaihtelee eri kirjoissa. Yleisesti ottaen vapaammat käännökset ovat ”parempaa” kreikkaa, kun taas hyvin kirjaimellisesti käännetyt kirjat sisältävät enemmän hepreaismeja.
Septuaginta vahvistaa Kuolleenmeren kääröjen käsitystä, että heprealaisen Raamatun teksti oli ajanlaskun taitteessa saanut jo pääosin muotonsa, mutta eri kirjoista oli vielä liikkeellä eri versioita. Monissa kohdin Septuaginta ja Kuolleenmeren kääröjen tekstimuodot ovat yhtenäisiä ja poikkeavat masoreettisesta tekstistä.
Tekstihistoria
thumb|right|200px|Septuagintan sivu Codex Colberto-Sarravianuksessa, 800-luku.
Septuagintan synnyn jälkeen sen kieltä korjattiin. Tällaisia korjauksia olivat esimerkiksi parempi luettavuus ja sen muuttaminen lähemmäs alkuperäistä heprealaista tekstiä. Jotkin näistä muutoksista eli revisioista olivat systemaattisia ja Septuagintasta syntyi uudenlaisia "editioita", joita kutsutaan resensioiksi. Septuagintan resensioista tunnetaan ns. lukiaaninen resensio ja heksaplaarinen resensio. Lukiaaninen resensio on perinteisesti yhdistetty kirkkoisä Lukianoksen toimintaan, mutta tämä näkemys on kyseenalaistettu modernissa tutkimuksessa. Heksaplaarisen resension taustalla puolestaan on Origenes ja hänen toimittamansa kuusipalstainen Heksapla.
Resensioiden lisäksi Heprealaisesta Raamatusta tehtiin ajanlaskun vaihteen jälkeen muitakin käännöksiä. Yksi syy uusien käännösten ilmestymiselle oli tarve tehdä käännös joka vastaisi paremmin alkuperäistä heprealaista tekstiä kuin Septuagintaa. Näistä käännöksistä tunnetuimpia ovat Akvila, Symmakhos ja Theodotion. Aiemmin mainitussa Heksaplassa oli nämä kolme käännöstä, kukin omalla palstallaan. Kolme muuta Heksaplan palstaa olivat heprealainen teksti, heprealainen teksti kreikkalaisin kirjaimin translitteroituna sekä Septuagintan teksti. Heksaplan Septuaginta-palstalle Origenes oli merkinnyt ne Septuagintan kohdat, jotka puuttuivat heprealaisesta tekstistä sekä täydentänyt kohdat jotka olivat heprealaisessa tekstissä, mutta puuttuivat Septuagintasta.
Kirjat
Septuagintaan sisältyvät kirjat ovat:
Koulutuksen tutkimuslaitos
Koulutuksen tutkimuslaitos on vuonna 1968 perustettu valtakunnallinen koulutustutkimuksen keskus, jossa työskentelee noin 80 henkilöä. Tutkimuslaitos toimii Jyväskylän yliopiston erillislaitoksena.
Historiaa
Tutkimuslaitoksen perustamista edelsi jo vuodesta 1957 toiminut säätiöpohjainen Kasvatustieteellinen tutkimuskeskus. Tutkimuslaitoksen toiminta alkoi vuonna 1968, jolloin perustettiin valtakunnallinen Kasvatustieteiden tutkimuslaitos (KTL). 1.6.1996 laitoksen nimi muutettiin Koulutuksen tutkimuslaitokseksi. Nimellä haluttiin korostaa tutkimuksen monitieteisyyttä ja laitoksen suuntautumista entistä vahvemmin kansainväliseen koulutusta koskevaan tutkimusyhteistyöhön.
Laaja tutkimusalue
Tutkimuslaitos on erikoistunut laajoihin kansainvälisiin vertailututkimuksiin, joista tunnetuin on PISA. Yhtä lailla laitos tekee myös kansallisia sekä alueellisia oppimista ja yksittäisten koulujen toimintaa edistäviä tutkimuksia.
Sidosryhmät arvostavat Koulutuksen tutkimuslaitoksessa erityisesti tieteellistä korkeatasoisuutta, luotettavuutta, riippumattomuutta, ajankohtaisuutta ja asiantuntevuutta (mielikuvatutkimus 2005 ja 2011). Laitos on toiminnassaan verkostoitunut laajasti kansalliseen ja kansainväliseen tiedeyhteisöön.
Tutkimustulosten hyödyntäminen
Koulutuksen tutkimuslaitoksen tavoitteena on tukea opettajia, oppilaitoksia ja päätöksentekijöitä oppimisen edistämisessä ja koulutuksen kehittämisessä. Tutkimuslaitos toimii koulutuksen kehittäjänä muun muassa eri ministeriöiden, opetushallituksen, Kansallisen koulutuksen arviointikeskuksen (Karvi) sekä lukuisien alueellisten ja paikallisten koulutuksen järjestäjien kanssa. Yhteistyö ulottuu myös kouluihin, josta esimerkkeinä mainittakoon opettajien mentorointi ja Peda.net -kouluverkkohanke.
Laitoksella on valtakunnallinen tiedonvälitystehtävä koulutustutkimuksen alueella. Tätä laitos toteuttaa julkaisemalla Kasvatus- ja Yliopistopedagogiikka-lehteä, Suomen kasvatustieteellisen seuran julkaisusarjaa, populaareja kirjoja, kolmea julkaisusarjaa sekä tekemällä laajaa yhteistyötä kaupallisten ja muiden tiedekustantajien kanssa. Kaikille avoin tiedotepalvelu on osa tiedonvälitystä.
Tutkijoiden kouluttaminen
Tutkijoiden kouluttaminen on laitoksen toiminnan keskeinen osa. Ohjausta saa vuosittain noin 20 tohtoriksi aikovaa Jyväskylän ja muiden yliopistojen jatko-opiskelijaa. Koulutuksen tutkimuslaitoksen vahvuuksia ovat myös tutkimusmenetelmien hallinta ja metodikoulutus.
The Melancholy E.P.
The Melancholy E.P. on Iced Earthin minialbumi. Se julkaistiin jo vuonna 1999 radiosoittoa varten, mutta virallisesti vasta vuonna 2001. Tästä minialbumista julkaistiin myös erikoisversio, jolla on 2 lisäkappaletta.
Ono no Komachi
Ono no Komachi (, 825 tai 834 – 900) oli japanilainen waka-runoilija. Hän oli yksi kuudesta rokkasen-runoilijasta, joita pidettiin Japanissa parhaina waka-runoilijoina Heian-kaudella. Hänet on liitetty myös luetteloon Runouden 36 kuolematonta. Hän oli tunnettu kauneudestaan, ja Komachi tuli myöhemmin japanissa tarkoittamaan kauneutta. Hänen runonsa ovat hyvin surumielisiä ja ne käsittelevät yleensä ahidstusta, yksinäisyytta ja intohimoista rakkautta.
left|thumb|upright|Ono no Komachi vanhuksena, [[Yoshitoshi|Tsukioka Yoshitoshin puuleikkaus.]] Ono no Komachin elämäkertatiedot ovat vahvistamattomia. Perimätiedon mukaan hänen isänsä oli aatelismies Yoshisada, Dewan herra. Hänen uskotaan olleen hovinainen eli konkubin eräällä keisarilla, luultavasti keisari Ninmyōlla, joka kuoli 850. Keisarin kuoleman jälkeen hänellä olisi ollut rakkaussuhde moniin miehiin. Väitetään, että kohtalo rankaisi häntä vanhana julmuudesta siten että kun ikä vei kauneuden, häntä pilkattiin, mutta tutkijat pitävät tietoa vääränä. Tarinoiden mukaan Ono no Komachi olisi ollut julma ihailijoitaan kohtaan.
Romulus Linneyn näytelmän Three Poets yksi näytös kertoo runoilija Komachista.
Ono no Komachin runoja on julkaistu Tuomas Anhavan suomentamana muun muassa teoksessa Kuuntelen, vieras : valikoima klassillisia japanilaisia tanka-runoja (Otava 1977) ja runouslehti Taitessa (2005).
Jean Bertin
Jean Bertin (5. syyskuuta 1917 Druyes-les-Belles-Fontaines – 21. joulukuuta 1975 Neuilly-sur-Seine) oli ranskalainen lentokoneinsinööri ja ilmailija.
Hän opiskeli École supérieure de l'aéronautique et polytechnicien -yliopistossa (Supaero) valmistuen vuonna 1938. Hän toimi vuodesta 1944 alkaen lentokonemoottorien suunnittelussa tuolloin valtiollisessa SNECMA-yhtiössä.
Hän on kehittänyt Aérotrainia.
Vuonna 1955 hän perusti Bertin & Cie-yhtiön, joka on toiminut muun muassa avaruustekniikassa.
Vakijärvi
Vakijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Kavalan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 17,5 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Vuohijoen valuma-alueeseen (35.613) se kuuluu.
Peter Mutharika
Peter Mutharika (s. 18. heinäkuuta 1940 ) on malawilainen poliitikko, joka on toiminut maansa presidenttinä 2014–2020.
Hän on luennoinut yhdysvaltalaisissa yliopistoissa neljän vuosikymmenen aikana. Hänen veljensä Bingu wa Mutharika oli Malawin presidentti 2004–2012, ja Peter Mutharika oli veljensä presidenttikaudella opetus- ja ulkoministerinä. Silloin häntä ei pidetty tehtävään pätevänä. Hänen ulkoministerikaudellaan välit Britanniaan huononivat, ja opetusministerikaudella sekä opettajat että opiskelijat protestoivat akateemisen vapauden puolesta.
Vuonna 2013 Mutharikaa syytettiin vallankaappauksen valmistelusta. Vuonna 2014 hän voitti vaalit, mutta ne hävinnyt edellinen presidentti Joyce Banda yritti saada tuloksen mitätöityä. Mutharika tarjosi kuitenkin sovintoa Bandalle.