cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venäjän ja Georgian rauhanturvaoperaatio Etelä-Ossetiassa
Vaatimukset operaation lakkauttamisesta
18. heinäkuuta 2006 päätti Georgian 235-jäseninen parlamentti päätti äänin 114 äänellä opposition pidättäytyessä, että hallituksen pitää ryhtyä toimiin venäläisten rauhanturvajoukkojen poisvetämiseksi Georgiasta.
Abhasian tilanteen kiristyttyä Euroopan parlamentti lausui 5. kesäkuuta 2008, että venäläisten rauhanturvaoperaatio Abhasiassa ei enää ole neutraalia ja tehtävää pitää muuttaa. Euroopan parlamentti vaati, että Euroopan unionin pitäisi lähettää joukkoja turvaamaan rauhaa alueelle.
Videonpakkauksen kuvatyypit
Johdanto
Videovuo esimerkiksi MPEG-2 muodostuu erilaisista kuvatyypeistä, joita on kolme kappaletta I(Intra), P(Forward prediction) ja B(Bidirectional prediction). Kukin kuvatyyppi sisältää kuvan tai ennusteen. MPEG-2:ssa kuvanäytteen koko on 16×16 pikseliä. Ensin kuvanäyte muokataan RGB-muodosta YCbCr-muotoon. Dataa tiivistetään siten, että ensin vertaillaan ajallista toistoa tutkimalla peräkkäisiä kuvia. Tämän jälkeen kuva jaetaan 8×8 pikselin lohkoihin, joille suoritetaan DCT-muunnos. Viimeisenä tehdään kvantisointi, jossa informaatiota hukataan. Ajallisessa tiivistämisessä on huomioitava peräkkäisten kuvien sisältävä redundanssi. Tämä tapahtuu parhaiten siten, että lähetään säännöllisin välein näyte ”aidosta” kuvasta, jonka jälkeen kuvataan tähän referenssikuvaa tulleita muutoksia. Tämä tuo mukanaan I, P ja B-kuvatyypit. Nämä kuvatyypit muodostavat kuvaryhmän GOP (Group Of Pictures), yleisin järjestys kuvaryhmälle on I BB P BB P BB P BB P BB I.
I -kuvien tiivistyssuhde on huonoin, sillä se sisältää vain kuvassa itsessään olevaan tietoa, jonka perusteella koodataan P- ja B-kuvat. I kuvat koodataan JPEG-tyyppisesti. P-kuva tehdään käyttämällä edellisen P-tai I-kuvan informaatiota, tätä kutsutaan eteenpäin ennustamiseksi. P -kuvassa vähennetään sekä ajallista, että paikallista redundanssia, jolloin saadaan aikaiseksi I-kuvia parempi tiivistysaste. B -kuvat tarjoavat parhaimman tiivistyssuhteen, sillä ne sisältävät vähiten tietoa. B -kuvat luodaan käyttämällä joko edellisen tai seuraavan I-tai P-kuvan tietoja. Kuvaryhmiä on kahdenlaisia: suljettuja ja avoimia. Suljetussa kuvaryhmässä viimeinen B -kuva voi viitata seuraavan kuvaryhmän I -kuvaan. Avoimessa kuvaryhmässä ei taas ole viitteitä ulkopuolisiin ryhmiin.
Eteenpäin ennustaminen
Ennusteen laskeminen P -kuvassa toimii seuraavasti. Valitaan 16×16 -pikselin kokoinen lohko, joka muodostuu neljästä luminanssilohkosta ja kahdesta krominanssilohkosta. Tämän jälkeen sitä verrataan aiemmin siirrettyyn referenssikuvaan, ja pyritään hakemaan referenssikuvasta sellainen 16×16:n pikselin alue, joka on mahdollisimman samankaltainen valitun lohkon kanssa. Jos molemmat lohkot sijaitsevat samassa paikassa (x,y), tulee niin sanotun siirtymävektorin arvoksi 0. Muussa tapauksessa siirtymävektorin arvo on nollasta poikkeava. Tämän lisäksi referenssikuvan ja koodauksessa olevan kuvan lohkojen erotus lasketaan ja sille suoritetaan DCT-muunnos ja kvantisointi. Näin saatu P -kuva lähetetään yhdessä siirtymävektorin kanssa vastaanottajalle. Jos vastaavaa ruutua ei referenssi kuvasta löydy, kyseinen lohko koodataan I-kuvaksi, eikä siinä enää käytetä referenssikuvan tietoja.
B-kuvat koodataan samalla tavalla, kuin P-kuvat, sillä poikkeuksella, että B-kuvien referenssi ovat kuvaosassa sekä koodattavan B-kuvan edessä, että takana. Tässä saatu tulos menee DCT-muunnokseen, jonka jälkeen se lähetetään vastaan ottajalle kahden siirtymävektorin kanssa.
Henrik VIII
Henrik VIII on kuuluisa kuudesta avioliitostaan sekä siitä, että hänellä oli ehkä enemmän valtaa kuin yhdelläkään muulla englantilaisella monarkilla. Hänen tavoitteensa saada avioero ensimmäisestä vaimostaan johti Englannin ja katolisen kirkon välirikkoon, itsenäisen Englannin kirkon perustamiseen ja luostareiden lakkauttamiseen ja oli siten ensimmäinen vaihe Englannin uskonpuhdistuksessa. Hänen valtakaudellaan Wales liitettiin pysyväksi osaksi Englannin valtakuntaa.
Henrik VIII:n valtakaudella Englanti kävi lukuisia tarpeettoman kalliita ja suurilta osin Englannin kannalta tappiollisia sotia Manner-Euroopassa. Sodat vahingoittivat Englannin taloutta, mutta toisaalta juuri näiden sotien vuoksi Henrik sijoitti runsaasti Englannin laivastoon; hänen valtakaudellaan se laajeni seitsemästä sotalaivasta noin viiteenkymmeneen, minkä vuoksi Henrikiä on pidetty myös Englannin laivaston ”isänä”. Valtakautensa myöhempinä vuosina Henrik söi valtavasti ja hänestä tuli erittäin ylipainoinen ja hänen terveytensä kärsi. Lopulta hän kuoli 55-vuotiaana.
Henrik VIII tunnetaan myös intohimoisena uhkapelurina. Nuoruudessaan hän menestyi urheilussa, erityisesti keskiaikaisessa tenniksessä. Hän oli myös taitava muusikko, kirjailija ja runoilija. Lisäksi hän osallistui lukuisien merkittävien rakennusten, muun muassa Westminster Abbeyn, rakennuttamiseen ja laajentamiseen.
Lapsuus ja nuoruus
Isän puolelta Henrikin isoisä oli Edmund Tudor, joka oli Henrik VI:n velipuoli, koska hänen isänsä Owen Tudor oli nainut Henrik V:n lesken Valois’n Katariinan. Henrikin isoäiti oli lancasterilainen Lady Margaret Beaufort, joka polveutui Edvard III:n pojan Juhana Gentin aviottomasta, myöhemmin laillistetusta pojasta.
Henrik VIII:n sisaruksista vain kolme ei kuollut jo lapsena: Arthur, Margareeta ja Maria. Hänen isänsä nousi valtaistuimelle valtaamalla kruunun viimeiseltä Plantagenet-kuninkaalta Rikhard III:lta, joka lyötiin ja tapettiin taistelussa. Myöhemmin Henrik VII vahvisti oikeuttaan kruunuun naimalla Elisabetin, yorkilaisen kuninkaan Edvard IV:n tyttären. Vuonna 1493 nuoresta Henrikistä tuli Doverin linnan linnanpäällikkö ja Cinque Portsin kaupunkien Lord Warden. Vuonna 1494 hänelle myönnettiin Yorkin herttuan arvo. Yhä ollessaan lapsi Henrikistä tehtiin myös Englannin Earl Marshal ja Irlannin käskynhaltija (Lord Lieutenant of Ireland).
Vuonna 1501 Henrik osallistui isoveljensä Arthurin ja Katariina Aragonialaisen häihin. Vihittävät olivat tuolloin 15- ja 16-vuotiaita. Aviopari muutti Walesiin, kuten kruununperillisellä ja hänen vaimollaan oli tapana, mutta Arthur sai infektion ja kuoli. Näin vain 11-vuotiaana Henrikistä tuli kruununperillinen, ja pian tämän jälkeen hänestä tehtiin Walesin prinssi.
Henrik VII halusi säilyttää liiton (sekä suuret myötäjäiset) Espanjan kanssa ja päätti, että nuorempi Henrik nai Arthurin lesken Katariinan. Tämä ei kuitenkaan ollut mahdollista ilman paavin lupaa. Katariinan äidin Isabella Katolilaisen painostuksesta paavi Julius II myönsikin paavillisella bullalla avio-oikeuden. Näin vain 14 kuukautta Arthurin kuoleman jälkeen Katariina ja Henrik kihlautuivat. Vuoteen 1505 mennessä Henrik VII kuitenkin menetti mielenkiintonsa Espanjaa kohtaan, ja nuori Walesin prinssi pakotettiin julistamaan, että kihlaus on järjestetty ilman hänen suostumustaan.
Valtakausi
thumb|left|Henrik VIII 17-vuotiaana kruunajaisten jälkeen 1509. Henrik VIII nousi valtaistuimelle isänsä kuoltua 22. huhtikuuta 1509. Yhdeksän viikkoa myöhemmin hän nai Katariina Aragonialaisen. He saivat kuusi lasta, joista henkiin jäi ainoastaan nuorin, tytär Maria.
Kahden vuoden ajan Henrikin valtaantulosta Richard Fox (Winchesterin piispa ja Lord Privy Seal) ja William Warham kontrolloivat valtion asioita. Vuodesta 1511 eteenpäin valtaa piti käsissään kuitenkin kirkonmies Thomas Wolsey. Vuonna 1515 Thomas Wolseystä tuli lordikansleri, ja hän käytännössä hallitsi Englannin kuningaskuntaa. Tämä oli mahdollista, koska Henrikiä pitkästytti kuningaskunnan asioiden hoitaminen ja hän oli tyytyväinen Wolseyn aikaansaannoksiin.
Tulehtuneet suhteet Katariinan kotimaahan Espanjaan ja Henrikin halu saada miesperillinen johtivat lopulta siihen, että Henrik halusi erota vaimostaan. Wolsey ei kuitenkaan kyennyt saamaan paavillista suostumusta asialle, sillä keisari Kaarle V:n vallan alle joutunut Klemens VII ei voinut hyväksyä avioeroa. Henrik VIII karkotti Wolseyn, joka kuoli matkalla Yorkista Lontoon Toweriin 29. marraskuuta 1530. Marraskuun 1529 ja toukokuun 1532 välisenä aikana pidettiin parlamentin istuntoja, joissa papiston etuoikeuksia vähennettiin – kuningas yritti painostaa näin paavia suostumaan avioeroon. Vuonna 1532 Act of Annates lopetti osan paavin keräämistä tuloista.
Vuoden 1532 lopulla hovinainen Anna Boleyn alkoi odottaa Henrikille lasta. Avioeroa Katariinasta tarvittiin nyt entistä kipeämmin: jos lapsi olisi poika, sen tulisi mahdollisena kruununperijänä syntyä avioliitossa. 25. tammikuuta 1533 Henrik vihittiin salaa avioliittoon Anna Boleynin kanssa. Parlamentti antoi vuonna 1533 lain muutoksenhausta, jonka nojalla teologiset kiistat ratkaisi jatkossa Englannin kirkko eikä paavi. Tämä mahdollisti sen, että vihdoin Henrikin liittolainen Canterburyn arkkipiispa Thomas Cranmer pystyi julistamaan kuninkaan avioliiton Katariinan kanssa mitättömäksi 23. toukokuuta 1533. 1. kesäkuuta Anna Boleynista tuli Englannin kuningatar.
thumb|left|Henrik VIII. [[Hans Holbein nuorempi|Hans Holbein nuoremman maalaus vuodelta 1542.]] Paavi vastasi tähän julistamalla ensin Cranmerin ja sitten heinäkuussa 1533 Henrikin kirkonkiroukseen. Vuonna 1534 säädettiin laki ylivallasta, jossa määriteltiin, että "Englannin kirkon ainoa päämies oli Englannin kuningas". Saman vuoden laki valtionpetoksesta teki kuninkaan tämän aseman vastustamisesta kuolemalla rangaistavan maanpetoksen. 23. maaliskuuta 1534 parlamentti sääti lain kruununperimyksestä, joka teki syyskuussa 1533 Annan vaikean raskauden jälkeen synnyttämästä tyttärestä Elisabetista kruununperijän. Samalla todellinen perillinen, Maria, tuomittiin äpäräksi.
Annan seuraavat kolme raskautta päättyivät keskenmenoon tai lapsen kuolemaan synnytyksen jälkeen. Poikaa kovasti halunnut Henrik syyttikin Annaa uskottomuudesta, ja toukokuussa 1536 Anna Boleyn teloitettiin. Tämän jälkeen laki kruununperimyksestä kumottiin ja Elisabetin perimys kruunuun poistettiin.
Muutama päivä Anna Boleynin teloituksen jälkeen Henrik meni naimisiin Jane Seymourin kanssa. Lokakuussa 1537 Jane synnytti pojan, Edvardin. Jane kuitenkin sairastui lapsivuodekuumeeseen ja menehtyi pian synnytyksen jälkeen. Koska Edvard oli mies ja hänen molemmat sisarpuolensa oli poistettu kruununperimyksestä, hänestä tuli kruununperillinen.
Kesäkuussa 1540 Henrik nai Katariina Howardin. Henrik oli viidenteen vaimoonsa syvästi rakastunut, mutta mestautti tämän 1542, kun Katariina oli ollut uskoton. Kuningas masentui tapauksen johdosta syvästi. Katariina oli kuollessaan vain kahdeksantoista vuoden ikäinen.
thumb|left|650px|Henrik VIII:n puolisot aikajärjestyksessä: [[Katariina Aragonialainen, Anna Boleyn, Jane Seymour, Anna Kleveläinen, Katariina Howard ja Katariina Parr.]]
Kuolema ja seuraajat
thumb|Henrik VIII:n perhe. [[Allegoria Tudor-suvun kruununperimyksestä. Luultavasti Lucas de Heeren maalaus vuodelta 1572.]] Kuningas Henrik VIII oli viimeisinä vuosinaan erittäin ylipainoinen, sillä hän ahmi ruokaa jatkuvilla juhla-aterioilla. Kuninkaan on myös kerrottu kärsineen keripukista eli C-vitamiinin puutteesta, koska hän söi lähes yksinomaan lihaa, ja lisäksi hän joi valtavasti alkoholijuomia. Ylipainon seurauksena kuninkaan liikkuminen hankaloitui, ja hänen jalkojensa verenkierto heikkeni johtaen lopulta märkivään säärihaavaan. Henrikille nousi korkea kuume, hän houraili ja kuoli lopulta 28. tammikuuta 1547. Vihamiehet väittivät Jumalan rankaisseen kuningasta. Henrik haudattiin Windsorin linnaan Pyhän Yrjön kappeliin vaimonsa Jane Seymourin rinnalle. Kuollessaan kuninkaan on arvioitu painaneen jopa 178 kiloa.
Henrikin jälkeen valtaan nousi hänen poikansa Edvard VI, joka kuitenkin kuoli jo 15-vuotiaana 1553. Edvard oli nimennyt seuraajakseen Lady Jane Greyn, jonka Edvardin isosisko Maria kuitenkin mestautti yhdeksän päivän vallassaolon jälkeen. Maria I kuoli lapsettomana, ja häntä seurasi hänen sisarpuolensa Elisabet. Elisabet oli järkyttynyt isänsä ja sisarensa surullisista kokemuksista avioelämässä eikä koskaan mennyt naimisiin tai nimennyt seuraajaa, mikä aiheutti seuraajaongelman. Elisabet oli mestauttanut Skotlannin kuningattaren Maria Stuartin, jotta katoliset eivät olisi päässeet käsiksi valtaistuimeen. Lopulta Elisabetin seuraajaksi nousi Skotlannin Jaakko VI, Marian poika, josta tuli Englannin ensimmäinen Stuart-sukuinen kuningas, Jaakko I.
Cushingin oireyhtymä
Syypääksi Henrikin muutokseen menestyksekkäästä hallitsijasta hirmuvaltiaaksi on pitkään epäilty kuppaa, vaikka ei ole todisteita siitä, että hän sairasti sitä. Brittiläinen arkeologi ja historiantutkija Robert Hutchinson pitää kuitenkin todennäköisenä, että Henrik VIII sairasti harvinaista Cushingin oireyhtymää. Tässä oireyhtymässä yhteisenä piirteenä on lisämunuaisen kuorikerroksesta erittyvän kortisoli-hormonin liikatuotanto ja siitä aiheutuvat oireet.
Henrikin muotokuvia tutkimalla voidaan huomata, että hänen kehossaan tapahtuneet muutokset sopivat yhteen Cushingin oireyhtymän ulkoisten oireiden kanssa. Henrik VIII:n vanhetessa hänen kasvonsa muuttuivat punertavaihoisiksi ”kuukasvoiksi”, hänen kaulansa ja niskansa paksunivat, hänelle tuli kyttyrä, hänen raajansa olivat ohuet ja maha oli iso. Vähän yli 50-vuotiaana hän ei pystynyt liikkumaan omin neuvoin linnassa, hän ei saanut kruunua päähänsä eikä hänestä ollut kiipeämään hevosen selkään ilman apua, mitkä kaikki viittaavat lihasheikkouteen tai lihaskatoon. Lisäksi Henrikin erikoinen käyttäytyminen hänen vanhetessaan – eristäytyminen, vainoharhaisuus, epäluuloisuus läheisiään kohtaan, toimiminen usein päähänpistoista ja mielensä muuttaminen tämän tästä – sopivat Cushingin oireyhtymään vähintään yhtä hyvin kuin fyysiset oireet.
Ei ole kuitenkaan varmoja todisteita siitä, että Henrik VIII olisi sairastanut Cushingin oireyhtymää.
Muut terveyspulmat
Kuppaa on epäilty syyksi siihen, että Henrik sai vain vähän jälkeläisiä useista avioliitoistaan. Tutkijat pitävät myös ilmeisenä, että hän kärsi kroonisesta malariasta koko ikänsä. Vuoden 1536 turnajaisonnettomuus, jolloin kuningas oli kaksi tuntia tajuttomana pudottuaan ratsunsa selästä ja jäätyään sen alle, halvaannutti hänen jalkansa, mikä johti myös lihomiseen. Aivojen vaurioituminen onnettomuudessa saattaa selittää myös persoonallisuuden muutoksia, kuten että hänestä tuli ailahteleva ja hyökkäävä.
A. B. Yehoshua
thumb|A. B. Yehoshua vuonna 2009. Avraham Gavriel (Gabriel) Yehoshua (kirjailijanimi A. B. Yehoshua; 9. joulukuuta 1936 Jerusalem, Brittiläinen Palestiina – 14. kesäkuuta 2022 Tel Aviv, Israel) oli israelilainen kirjailija ja professori.
Elämänvaiheet
Yehoshua asui psykologivaimonsa Rivkan kanssa Haifassa, ja heillä oli yksi tytär ja kaksi poikaa.
Yehoshua alkoi kirjoittaa proosaa heti armeijasta päästyään. Häntä pidetään yhdessä Amos Ozin kanssa ”uuden aallon” heprealaisen kirjallisuuden merkittävimpinä edustajina. He erosivat edellisen polven hepreankielisistä kirjailijoista etupäässä siinä, että nämä keskittyivät yhteiskunnallisiin aiheisiin, kun taas Yehoshua ja Oz kirjoittivat yksilöistä ja individuaalisista ihmissuhteista.
Yehoshua oli poliittisesti aktiivinen kirjailija, rauhanaatteen kannattaja, joka on julkaissut lukuisia poliittisia esseitä, artikkeleja ja haastatteluja.
Kirjallinen tuotanto
Kirjallisen uransa alussa Yehoshua kirjoitti novelleja ja näytelmiä. Ensimmäisen romaaninsa hän julkaisi vasta 40-vuotiaana. Hän kertoi saaneensa vaikutteita ennen kaikkea Leo Tolstoin epiikasta, Franz Kafkan psykologisesta realismista ja William Faulknerin tajunnanvirtamenetelmästä. Yehoshuan romaanihahmoille on tyypillistä juuri tämä faulknerilainen sisäinen monologi, jolla he ilmaisevat havaintojensa, ajatustensa, tunteittensa ja muistojensa jatkuvaa virtaa. Yehoshua käyttää tätä tekniikkaa omaperäisesti muun muassa kirjassaan Mar Manni. Kirjan jokaisessa luvussa käydään kahden henkilön vuorokeskustelua, josta lukija saa nähdä ainoastaan yhden osapuolen sanat.
Paitsi psykologisia henkilökuvauksia ja ihmissuhderomaaneja, Yehoshua kirjoitti myös värikkäitä historiallisia romaaneja kuten Masah El Sof Ha-Elef, joka kuvaa pohjoisafrikkalaisen juutalaisen kauppiaan ja tämän arabikumppanin matkaa läpi keskiajan Euroopan. Romaanissaan Ha-Kala Ha-Meshachreret, joka kertoo Israelin juutalaisen ja arabiälymystön yrityksistä käydä rauhanomaista dialogia kulttuuritasolla, sekä teoksessaan Shlichato Shel Ha-Memune Al Mashabei Enosh, joka käsittelee ulkomaalaisten siirtotyöläisten kohtaloa Israelissa, Yehoshua tarkastelee kriittisesti nyky-Israelin poliittista ja yhteiskunnallista tilannetta tuoden selvästi ilmi omat poliittisen kannanottonsa. Yehoshuan kirjalliset äänet ovat moninaiset. Hän puhuu miesten ja naisten, juutalaisten ja arabien, vasemmistolaisten ja oikeistolaisten, itämaisten ja länsimaisten äänillä ja onnistuu niiden kautta tarkasti tavoittamaan tämän hetken Israelin mielialan ja ilmapiirin. Yehoshua uskoi kirjallisuuden mahdollisuuksiin tuoda lukijoille lohtua, selittää heille maailmaa ja auttaa heitä säilyttämään humanistiset arvot.
Helmikardinaaliahven
Helmikardinaaliahven (Pterapogon kauderni) on pienikokoinen kardinaaliahveniin kuuluva ahvenkala, joka on suosittu meriakvaariokala. Se kasvaa noin kahdeksan senttimetriä pitkäksi, ja sen vartalo on pyöreähkö ja evät korkeat. Väritys on tumman ja vaaleanharmaan pystyraitainen. Nimensä helmikardinaaliahven on saanut hohtavista helmimäisistä pilkuista.
Kutuaikana koiraan leukaperät jykevöityvät, sillä koiras hautoo mätiä ja pitää vielä kuoriutuneitakin poikasia suussaan. Helmikardinaaliahvenia elää luonnossa Banggain saaristossa ja Sulawesin rannikolla 0,5–4,5 metrin syvyydessä. Lajia pidetään erittäin uhanalaisena, ja akvaarioihin pyydetään vuosittain jopa 900 000 yksilöä.
Koko ja ulkonäkö
Helmikardinaaliahven kasvaa noin kahdeksan senttimetriä pitkäksi. Sen vartalo on pyöreähkö, evät kapeat ja korkeat. Pohjaväri on tumman ja vaaleanharmaan pystyraitainen. Laji on saanut nimensä hohtavanvalkoisista, helmimäisistä pilkuista, joiden avulla se on helppo tunnistaa. Etummainen selkäevä on melko lyhyt ja jäykkä, takimmainen pitkä, ja sen yläpäässä on lyhyt viirimäinen uloke. Rintaevät ovat leveät, ja niissä on mustalla pohjalla valkeita pilkkuja. Pyrstö on kaksihaarainen, ja sen kapeiden tummien haarojen reunoja korostavat valkeat pilkut.
Kutuaikana koiraan leukaperät kasvavat jykevämmiksi, bulldoggimaisiksi. Koko sen suualueen muoto muuttuu, kun se valmistautuu pitelemään suussaan noin viittäkymmentä kolmemillistä mätimunaa ja myöhemmin lähes sentin mittaisia poikasia. Muuten sukupuolten välillä ei ole ulkoisia eroja.
Helmikardinaaliahven on Pterapegon-suvun ainoa laji.
Levinneisyys ja elinympäristö
Helmikardinaaliahven elää luonnossa Banggain saaristossa Indonesiassa ja lisäksi kahdessa muussa paikassa Sulawesin lähivesillä, minne se on istutettu. Lajin koko levinneisyysalue on vain 5 500 km². Se koostuu 17 suuren ja kymmenen pienen saaren lähivesistä. Saarilla on rantaviivaa yhteensä 426 kilometriä. Laji elää lähellä rantaa 0,5–4,5 metrin syvyydessä.
Helmikardinaaliahvenet elävät usein Enhalus acoroides -meriruohon tai pitkäpiikkisten Diadema setosum -merisiilien lähellä. Eräässä tutkimuksessa 51 prosenttia populaatioista eli koralliriutoilla, 35 prosenttia meriruohoniityillä ja 14 prosenttia avoimilla hiekka- tai sorapohjaisilla alueilla. Lembehin salmessa on riutta, jossa helmikardinaaliahvenet elävät merisiilien lisäksi Catalaphyllia- ja Heliofungia-korallien pyyntilonkeroiden lomassa.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
pienoiskuva|120px|left|[[Diadema setosum -merisiili.]]
Luonnossa helmikardinaaliahvenparvet pysyttelevät usein pitkäpiikkisten Diadema setosum -merisiilien lähellä. Vaaran uhatessa nuoret kalat sujahtavat merisiilin piikkien lomaan. Jotkut yksilöt voivat käyttää suojapaikkoinaan myös merivuokkoja. On arveltu, että ne syövät ilmeisesti eläinplanktonia ja pikkuisia vapaasti uivia äyriäisiä öiseen aikaan. Toisten arvioiden mukaan kalat syövät myös pitkin päivää.
Helmikardinaaliahvenet elävät luonnossa 1–2-vuotiaiksi, akvaariossa korkeintaan neljä vuotta. Niiden poikueet ovat pieniä (50–90 mätimunaa), mutta kala voi kutea useita kertoja vuodessa ja aloittaa jo melko nuorena (noin 10 kk vanhana). Kun helmikardinaaliahvenpari on kutenut, koiras kerää mädin suuhunsa ja hautoo ensin mätiä ja sitten pieniä poikasia. Se pidättäytyy syömästä mitään yli kolmen viikon ajan ennen kuin laskee poikaset uimaan.
Mätimunien halkaisija on noin kolme milliä. Ne takertuvat toisiinsa liimamaisella aineella. Poikaset kuoriutuvat 19–20 päivän kuluttua, mutta koiras pitää niitä suussaan vielä 6–10 päivää. Se laskee ne vapaiksi yleensä öiseen aikaan, ja silloin poikaset ovat jo noin kahdeksan millimetriä pitkiä. Tällaista käytöstä ei ole tavattu millään muulla meressä elävällä kalalajilla.
Lisääntymistapa on vaikuttanut myös kalalajin uhanalaisuuteen. Monet muut kalalajit leviävät pieninä poikasina planktonin joukossa merivirtojen mukana uusille alueille, mutta pienet helmikardinaaliahvenet pysyttelevät isänsä suussa ja muuttavat siitä sitten läheisen merisiilin piikkien suojaan. Toisaalta poikaset ovat varsin isoja lähtiessään liikkeelle, joten niiden kasvattaminen vankeudessa on helpompaa kuin monien avovedessä kutevien lajien.
Johannes Hartikainen
Johannes Hartikainen (25. elokuuta 1912 Hiitola – 25. syyskuuta 1979 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 62. Panssarintorjuntatykin ampujana Jalkaväkirykmentti 60:ssä toiminut Hartikainen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. toukokuuta 1942. Sotilasarvoltaan Hartikainen oli nimityshetkellä korpraali. Siviiliammatiltaan Hartikainen oli maalarimestari.
Helmikardinaaliahven
Akvaariokalana
Helmikardinaaliahven ei näyki koralleja, joten se sopii myös riutta-akvaarioihin. Sen sijaan se saattaa olla aggressiivinen toisia suunnilleen samankokoisia kaloja kohtaan, joten sitä ei kannata yrittää pitää parvena liian pienissä altaissa. Kalojen on havaittu olevan aluksi suvaitsevaisia, jopa arkoja, mutta kun ne tutustuvat ympäristöönsä, niistä tulee selvemmin reviiritietoisia, ja ne saattavat alkaa uhitella toisilleen. Vaikka kalojen ulkonäössä ei ole sukupuolieroja, on havaittu, että sukukypsät koiraat tunnistavat kohtaamansa yksilön sukupuolen, ja esittävät soidinkäytöstä: naaraalle ne venyttelevät poskipussejaan osoittaen olevansa hyviä isiä, kun taas toisille koiraille ne esittelevät voimiaan.
Akvaariokalojen ravintona pakastettu ja elävä ruoka on etusijalla, kaikki yksilöt eivät huoli kuivahiutaleita. Tärkeitä rasvahappoja ovat omega-3-happoihin kuuluvat EPA ja DHA. Kalojen luontaisessa ympäristössä veden lämpötila on 28–31 °C.
Akvaarioteollisuus pyydystää joka vuosi arviolta jopa 900 000 helmikardinaaliahventa. Lajin populaatiot eivät kestä tätä enää kauan, joten luonnonsuojelijat ovat vaatineet, että luonnonkannat jätettäisiin rauhaan ja akvaarioihin menevät yksilöt kasvatettaisiin tarhoissa.
Aino Kontula
Aino Marjatta Kontula (s. 27. huhtikuuta 1941 Pertunmaa) on raisiolainen entinen peruskoulun lehtori ja kirjailija. Hän opetti biologiaa ja maantietoa 30 vuoden ajan raisiolaisessa Vaisaaren koulussa, kunnes jäi syksyllä 2001 eläkkeelle.
Suurta huomiota herättäneen Rexi on homo ja opettajat hullui! Kontula julkaisi vuonna 2006. Teos on fiktiivinen ja kuvaa yhden vuoden ajan peruskoulun elämää opettajan näkökulmasta käsin. Kirjan perustana Kontula on käyttänyt vuosina 1998–2001 tekemiään muistiinpanoja sekä yleistä elämänkokemustaan. Hänen mukaansa kirjan kuvaama oppilaitos ei kuitenkaan ole Vaisaaren koulu, vaikka kirjassa esiintyvät paikannimet ovat todellisia ja Vaisaaren koulun entiset ja nykyiset opettajat ja oppilaat ovat tunnistettavissa.
Rexi on homo ja opettajat hullui! antaa opettajan työstä sekä kouluyhteisöstä silottelemattoman ja paikoin raadollisenkin kuvan. Romaanin on kustantanut Ajatus Kirjat. Vuonna 2007 ilmestyi Kontulan toinen kirja Ei eläinkokeita – käyttäkää mopoja!, jossa peruskoulua tarkastellaan seitsemättä luokkaa käyvän pojan näkökulmasta.
Juan Carlos Romanín
Juan Carlos Romanín (s. 4. marraskuuta 1954 Sarandi) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi salesiaaneihin 21. joulukuuta 1978 ja sai pappisvihkimyksensä 24. lokakuuta 1981. Hänet nimitettiin Río Gallegosin piispaksi 25. lokakuuta 2005, ja piispaksi vihkiminen seurasi 17. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agustín Roberto Radrizzani, jota avustivat Esteban María Laxague ja Alejandro Antonio Buccolini.
Romanín erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 18. huhtikuuta 2012 terveyssyistä. Hän puolusti piispana toimiessaan työläisten oikeuksia.
Kun oikeusistuin Buenos Airesissa hyväksyi samaa sukupuolta olevien avioliiton marraskuussa 2009, Romanín nimitti päätöstä hyökkäykseksi ihmislajin säilymistä vastaan.
Joel Prpic
Joel Melvin Prpic (s. 25. syyskuuta 1974 Sudbury, Ontario, Kanada) on kroatialais-kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Melko jäähyherkkä Prpic oli peräti 200 cm pitkä ja 102 kg painava. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä 18 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä keräten neljä jäähyminuuttia. Prpic pelasi sittemmin myös seitsemän kautta Japanissa ja kolme Itävallan liigassa. Hän jatkaa kuitenkin jääkiekon pelaamista edelleen amatööriliiga ACH:n Brantford Blastissa, jonka varakapteenina Prpic toimii.
Seuraura
250px|thumb|left|Prpic [[japanilaisjoukkue Seibu Prince Rabbitsin paidassa tammikuussa 2009.]] Prpic pelasi kaudella 1991–1992 kotikaupungissaan Sudbury Cubsin joukkueessa, jonka jälkeen hän vietti kauden 1992–1993 MWJHL-joukkue Waterloo Siskinsissa. Boston Bruins varasi Prpicin 233. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1993. Hän pelasi vuodet 1993–1997 St. Lawrence Universityn joukkueessa. Prpic valittiin viimeisen yliopistokautensa 1996–1997 päätteeksi ECAC:n parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi. Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi Boston Bruinsin organisaatioon. Prpic pelasi kauden suurimmaksi osaksi farmijoukkue Providence Bruinsissa, AHL:ssä. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan viimeisimmissä otteluissa, kun Bruins ratkaisi playoff-paikan New York Islandersia vastaan. Prpic sai NHL-debyytissään kahden minuutin jäähyn koukkaamisesta. Kauden 1998–1999 hän pelasi kokonaan Providencen AHL-joukkueessa, jossa Prpic voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Kaudella 1999–2000 hän pelasi Bostonin NHL-joukkueessa 14 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Kaudeksi 2000–2001 Prpic siirtyi vapaana agenttina Colorado Avalanchen organisaatioon. Hän oli farmijoukkue Hershey Bearsin eniten jäähyminuutteja kerännyt pelaaja 128 minuutillaan. Prpic pelasi kauden aikana Avalanchessa kolme NHL-ottelua. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Prpic pelasi kauden kokonaan farmijoukkue Cleveland Baronsissa.
Prpic oli siirtymässä Saksaan kaudeksi 2002–2003, mutta hän sai kuitenkin rahakkaammaan tarjouksen Japanin liigassa pelanneelta Kokudo Ice Hockey Clubilta (vuodesta 2006 Seibu Prince Rabbits), jonne Prpic siirtyi pelaamaan. Hän pelasi joukkueessa kuusi seuraavaa kautta Aasiaan liigaa, jossa Prpicistä tuli sarjan kaikkien aikojen pisin pelaaja. Kaudella 2006–2007 hänen ennätyksensä rikkoi kuitenkin 203-senttinen Steve McKenna. Prpic teki kuitenkin samalla kaudella Aasian liigan runkosarjan yhden kauden jäähyennätyksen 175 minuutilla. Kausina 2003–2004 ja 2007–2008 hän voitti liigan syöttöpörssin. Noista ensimmäisenä mainitulla kaudella Prpic voitti myös Aasian liigan pistepörssin 33 tehopisteellä. Hän voitti JIHL:n mestaruuden vuosina 2003 ja 2004 sekä AIHL:n mestaruuden vuosina 2005 ja 2006.
Prpic oli jo lopettamassa pelaajauranssa, kunnes hänet houkuteltiin syyskuussa 2009 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavan kroatialaisjoukkue Medveščak Zagrebiin. Prpic oli kaudella 2009–2010 tehoilla 15+28=43 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Jordan Foxin kanssa. Hän sijoittui 143 minuutillaan EBEL:n jäähypörssissä seitsemänneksi. Huhtikuussa 2010 Prpic teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Medveščak Zagrebin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän sijoittui 163 minuutilla EBEL:n jäähypörssissä toiseksi edellään vain Vienna Capitalsin Benoît Gratton. Prpic oli tehoilla 13+36=49 Medveščak Zagrebin paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Ryan Kinasewichin jälkeen.
Kaudella 2011–2012 Prpic jatkoi Medveščak Zagrebissa vuoden mittaisella sopimuksella. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2012 ja palasi Kanadaan jatkamaan uraansa palomiehenä. Prpic palasi kuitenkin kaukaloihin kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi amatöörijoukkue Brantford Blastissa, jossa Prpic voitti Allan Cupin vuosina 2013 ja 2014. Kauden 2013–2014 hänet palkittiin myös koko OHA Senior AAA:n vuoden pelaajana. Kaudella 2014–2015 Prpic nousi Blastin varakapteeniksi ja hän voitti ACH:n syöttöpörssin 28 syöttöpisteellään. Kaudella 2015–2016 hän voitti ACH:n pudotuspelien syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Stoney Creek Generalsin Nathan Pageaun jälkeen tehoilla 5+10=15.
Maajoukkueura
Prpic edusti Kroatiaa II-divisioonan MM-kilpailujen A-sarjassa vuosina 2012 ja 2013. Prpic toimi vuoden 2012 turnauksessa joukkueen varakapteenina ja voitti tehoilla 3+10=13 koko turnauksen piste- ja syöttöpörssin sekä valittiin Kroatian joukkueen parhaaksi pelaajaksi. Turnaus päättyi pronssiin. Prpicstä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen II-divisioonan MM-kilpailuissa esiintynyt NHL-kokemusta omaava pelaaja.
Vuoden 2013 turnauksessa Prpic toimi joukkueen kapteenina ja voitti kultaa sekä oli nostamassa Kroatiaa seuraavaksi vuodeksi I-divisioonan B-sarjaan. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi.
Lenfilm
Lenfilm (Kinostudija Lenfilm) on venäläisen elokuvateollisuuden tuotantoyksikkö. Se omistaa oman elokuvastudion, joka sijaitsee Pietarissa. Yhtiö on perustettu 1918.
Ennen Lenfilmiä
Pietari oli lukuisten venäläisten ja ranskalaisten elokuvastudioiden kotipaikka 1900-luvun alusta lähtien. Vuonna 1908 pietarilainen liikemies Vladislav Kampinski avasi elokuvatehtaan "Ominium Film", joka tuotti dokumentteja ja ilmestyneitä elokuva paikallisille teattereille. 1910-luvulla yksi aktiivimmista yksityisistä elokuvastudioista oli "Neptun" Pietarissa, jonka kuuluisimmat henkilöt kuten Vladimir Majakovski ja Lily Brik tekivät ensimmäiset mykkäelokuvansa vuosina 1917-18.
Petrogradin ja Leningradin filmiteollisuus
Petrogradin elokuvastudio oli kansallistettu 1918 ja oli Neuvostovaltion omistama yhtiö. Vuonna 1923 puutarhayhtiö Aquarium Theatre oli yhdistetty Sevzapkinon ja oli osa muutamien pienempien yhtiöiden kanssa muodostamaa Neuvostovaltion valvomaa elokuvateollisuutta. Tämän ajan muutamia huomattavia elokuvantekijöitä, kirjoittajia ja näyttelijöitä oli aktiivisina studiolla, kuten Jevgeni Zamjatin, Grigori Kozintšev, Sergei Eisenstein, Sergei Jutkevitš, Dmitri Šostakovitš, Nikolai Akimov, Juri Tynjanov, Veniamin Kaverin, Viktor Šklovski ja Serapion-veljet-ryhmä.
Lenfilm
Nykyisin Lenfilmin elokuvien kuvauspaikka on Aquarium Theatre ja monet kuuluisat filmitähdet ovat tehneet roolinsa siellä. George Cukor teki siellä vuonna 1975 elokuvan The Blue Bird, jossa Elisabeth Taylor teki roolin Valon Kuningattarena. Jane Fonda ja Ava Gardner työskentelivät Aquarium-teatterin näyttämö 4:ssä. Myös Vladimir Bartkon Afgan elokuva Breakdown oli kuvattu siellä.
Neuvostoliiton ajan loppuun mennessä Lenfilm oli valmistanut noin 1 500 elokuvaa. Monet elokuvaklassikot on valmistettu Lenfilmin olemassaolon aikana ja monet niistä on palkittu kansainvälisillä palkinnoilla lukuisilla elokuvafestivaaleilla.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen yhtiöstä tuli venäläinen yksityisomisteinen elokuvayhtiö säilyttäen kuitenkin nimensä.
Yhdistetyn maailmancup 2017–2018
Yhdistetyn maailmancup 2017–2018 alkoi 24. marraskuuta 2017 Kuusamon Rukalla ja päättyi 25. maaliskuuta 2018 Saksan Schonachissa. Kauden aikana järjestettiin 22 henkilökohtaista kilpailua sekä neljä joukkuekilpailua, joista kaksi oli parikilpailuja.
Animotion
thumb|250px|Animotion Animotion oli yhdysvaltalainen synthpop-yhtye, joka toimi aktiivisesti 1983-1999 ja on kokoontunut satunnaisesti sen jälkeen uudelleen. Kolme yhtyeen singleä, Obsession, Let Him Go ja Room to Move nousi Yhdysvalloissa myyntilistoille.
Gerda Taro
Gerda Taro (alk. Gerta Pohorylle; 1. elokuuta 1910 Stuttgart, Saksan keisarikunta – 26. heinäkuuta 1937 San Lorenzo de El Escorial, Espanja) oli saksalainen valokuvaaja ja Robert Capan yhteistyökumppani. Häntä pidetään ensimmäisenä sotatapahtumassa kuolleena naispuolisena kuvajournalistina.
Nuoruus
Gerta Pohorylle syntyi 1. elokuuta 1910 Stuttgartissa puolanjuutalaiseen perheeseen. Pohorylle kävi Saksassa kaupallista oppilaitosta ja rakastui venäläiseen lääketieteen opiskelijaan Georg Kavitkesiin. Hänen kauttaan Pohorylle tutustui bolševismiin. Pohorylle oli aktiivinen kommunistijärjestöjen jäsen, kun Hitler nousi valtaan 1933. Hänen epäiltiin sekaantuneen Hitlerin vastaiseen salaliittoon, mutta hän onnistui vakuuttamaan kuulustelijoille olevansa vain nuori nainen vailla poliittista vakaumusta. Pohorylle pakeni Saksasta ja ylitti elokuussa Ranskan rajan.
Ura
Pohorylle tapasi syyskuussa 1934 Endre Friedmannin, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Robert Capa. Pohorylle auttoi keväällä 1935 Fred Steinia pimiössä. Alliance-kuvatoimiston perustaja Maria Eisner palkkasi lokakuussa hänet avustajakseen, ja ensimmäisen lehdistökorttinsa hän sai helmikuussa 1936 amsterdamilaiselta A. B. C Press-Service -kuvatoimistolta.
Pohorylle ja Friedmann saivat vuonna 1936 idean ”kolmen ihmisen liitosta”. He keksivät kuuluisan yhdysvaltalaisen valokuvaajan Robert Capan, jonka sihteerinä ja myyntiedustajana Pohoryllen piti toimia. Capa alkoi pian saada kuvaustehtäviä, ja he alkoivat ansaita elantonsa Capan avulla. Vaikka juoni paljastui pian, he alkoivat käyttää uusia nimiään. Friedmann oli jatkossa Capa ja Pohorylle Gerda Taro. Taro sai nimensä japanilaistaiteilija Tarō Okamoton ja näyttelijä Greta Garbon mukaan.
Espanjan sisällissota syttyi 17. heinäkuuta 1936. Taro ja Capa kannattivat molemmat Espanjan vasemmistolaisia. He lähtivät elokuussa 1936 Espanjaan kuvaamaan sotaa Vu-lehdelle. Taro otti Barcelonassa muun muassa sarjan valokuvia sotaa varten harjoittelevista naisista. Aluksi he ottivat useimmat kuvat yhdessä, ja vuosien ajan oli epäselvää, kumman ottamia heidän julkaisemansa valokuvat olivat. Toisen kerran Taro ja Capa matkustivat Espanjaan 1937, jolloin kuvat julkaistiin nimellä ”Capa&Taro”. Tässä vaiheessa he käyttivät kumpikin 35-millimetristä kuvaformaattia, ja kuvien erottamisesta tuli entistä vaikeampaa.
Ensimmäinen yhteisellä nimellä kuvitettu uutinen ilmestyi Regards-lehdessä 18. maaliskuuta. Capa palasi pian tämän jälkeen Ranskaan, mutta Taro jäi Espanjaan. Tässä vaiheessa hän alkoi kehittää omaa tyyliään, ja hänen kuviaan julkaistiin muun muassa Regardsissa, Ce Soirissa ja Volks-Illustriertessa.
Taro käväisi Ranskassa, mutta oli Valenciassa 14. toukokuuta kaupungin joutuessa pommituksen kohteeksi. Hän otti pommituksen jälkeen sairaalassa ja ruumishuoneessa kuvia, jotka kuuluvat hänen vaikuttavimpiinsa. Syväkontrastiset mustavalkokuvat olivat kuin studiossa otettuja muotokuvia. Taro ja Capa palasivat kesäkuussa Segovian rintamalle ja kuvasivat muun muassa Madridissa tehdastyöläisiä. Capa palasi heinäkuussa Ranskaan, mutta Taro jäi Espanjaan. Hän kuvasi muun muassa Bruneten taistelussa 6. heinäkuuta. Käväistyään Pariisissa hän palasi muutaman päivän päästä Madridiin. Hän matkusti Ted Allanin kanssa Villanueva de la Cañadan ja Bruneten välissä olleelle taistelupaikalle. He joutuivat kuitenkin keskelle sekasortoista pakoa. Lojalistien panssarivaunu osui heidän autoonsa, ja seuraavana aamuna Taro kuoli vammoihinsa kenttäsairaalassa San Lorenzo de El Escorialissa.
Merikilpikonnat
Merikilpikonnat (Cheloniidae) on kilpikonnaheimo johon kuuluu 6 lajia. Heimoon kuuluvat kaikki meressä elävät kilpikonnat samaan Chelonioidea-yläheimoon kuuluvaa merinahkakilpikonnaa lukuun ottamatta. Merikilpikonnia on elänyt maapallolla jo noin 150 miljoonan vuoden ajan.
Koko ja ulkonäkö
Merikilpikonnien koko vaihtelee lajeittain. Heimon suurin laji on liemikilpikonna, jonka kilpi on 150 cm pitkä ja jonka paino on 35–200 kiloa. Heimon pienin laji on puolestaan bastardikilpikonna, jonka kilpi on 70-senttinen ja jonka paino on 5–40 kiloa. Merikilpikonnat ovat muutoin hyvin samanlaisia. Kaikki merikilpikonnalajit ovat sopeutuneet hyvin merielämään. Niiden selkä- ja vatsakilven välissä on vanhaa perua olevat sisäreunuslevyt. Lajien verraten suuri kallo on täysin luutunutta ja sen takaosassa on matala painauma. Yläleuassa on sarveisaineen muodostama kärki, joka on koukkumainen, alaspäin kaartuva. Selkäkilpi on matala, jolloinn vedenvastus on suhteellisen pieni. Vatsakilpi ei ole kovin laaja ja se on vain osittain luutunut, eivätkä kylkiluiden päät kiinnity siihen. Kilpi on rakenteeltaan muutoin samantapainen kuin muillakin kilpikonnilla. Merikilpikonnien raajat ovat kehittyneet melamaisiksi, ja niissä on yksi tai kaksi kynttä kussakin. Merikilpikonnat uivat pitkillä eturaajoillaan melomalla ja takaraajat toimivat peräsimenä. Maalla merikilpikonnat liikkuvat vaivalloisesti. Ne käyttävät kaikkia raajojaan, mutta eteneminen on hidasta. Merikilpikonnat eivät pysty kunnolla vetämään päätään kuoren sisään.
Elintavat
Merikilpikonnat syövät monenlaista ravintoa, kuten simpukoita, leviä, meriruohoa, meduusoja ja kaloja. Muuten merikilpikonnien elintavoista tiedetään hyvin vähän. Ne eivät ole sosiaalisia ja liikkuvat yksikseen lisääntymisaikaa lukuun ottamatta. Joskus ne saattavat matkata lisääntymisalueelle yhdessä. Merikilpikonnat liikkuvat pääosin matalissa vesissä, mutta vaeltavat joskus pitkiäkin aikoja avomerellä. Maalle ne nousevat vain munimaan tai satunnaisesti päivää paistattelemaan. thumb|Liemikilpikonnanaaraita rannalla Sukukypsyyden saavuttaminen kestää jopa kymmeniä vuosia. Merikilpikonnat lisääntyvät yleensä tietyillä rannoilla, joille ne löytävät maan magneettikentän avulla. Vieläkään tosin ei tiedetä täysin miten ne kykenevät löytämään pesimärantansa. Merikilpikonnien lisääntymisaika vaihtelee lajeittain. Osa lajeista lisääntyy vain tiettynä aikana vuodesta, jolloin lajin yksilöt tulevat munimaan tuhansittain yhdellä kerralla. Osa lajeista lisääntyy puolestaan vuoden ympäri, jolloin yksilöt tulevat yksittäin rannalle. Costa Rican bastardikilpikonnia tulee Ostionalin rannalle kerralla jopa 500 000, kun taas litteäselkäkilpikonnia saapuu Australian rannikon saarille vain yksittäin, vuoden ympäri.
Uhat ja suojelu
Kaikki merikilpikonnat ovat uhanalaistuneet kalastuksen, saastumisen, munien keruun ja pesimärantojen tuhoutumisen vuoksi. Merikilpikonnia pyritään suojelemaan tehokkaasti ottamalla käyttöön kilpikonnaystävällisiä kalastusmenetelmiä, rajoittamalla munien keruuta ja suojelemalla pesimärantoja. Kaikki lajit kuuluvat CITES-sopimuksen liitteeseen I.
Lexicon Audio Company
Lexicon Audio Company on vuonna 1971 perustettu yhdysvaltalainen audiolaitevalmistaja. Lexicon on osa Harman International Industries -konsernia, johon kuuluu useita tunnettuja audiovalmistajia, kuten AKG Acoustics ja JBL.
Lexicon tunnetaan ennen kaikkea PA- ja studiokäyttöön tarkoitetuista digitaalisista kaikulaitteistaan. Sittemmin Lexicon on laajentanut valikoimaa ammattikäyttäjistä myös kuluttajapuolelle. Lexicon on kehittänyt muun muassa LOGIC 7-nimisen tilaäänialgoritmin, jota käytetään useissa kotiteatterilaitteistoissa.
Halloween II (vuoden 2009 elokuva)
Halloween II (tunnetaan myös nimellä H2: Halloween 2) on Rob Zombien ohjaama kauhuelokuva vuodelta 2009.
"30 Years of Terror" -konventissa vuonna 2008 Halloweenin tuottaja Malek Akkad vahvisti, että itsenäinen jatko-osa Rob Zombien Halloween-elokuvalle on valmistumassa. Elokuvan valmistus alkoi 23. helmikuuta 2009 Atlantassa, Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa, ja Dimension Films julkaisi elokuvan 28. elokuuta 2009.
Tyler Mane on jälleen Michael Myersin roolissa ja Malcolm McDowell Tri. Loomisin roolissa. Michaelin sisarta Laurieta näyttelee Scout Taylor-Compton, ja Annieta vuoden 2007 elokuvasta tuttu Danielle Harris.
Juoni
Kaksi vuotta ensimmäisen osan tapahtumien jälkeen sarjamurhaaja Michael Myersin (Tyler Mane) ruumista ei mystisen onnettomuuden jälkeen olla löydetty, ja Myersin sisar Laurie Strode (Scout Taylor-Compton) on vanhempiensa murhien jälkeen muuttanut yhteen Annien (Danielle Harris) ja hänen isänsä, sheriffi Brackettin (Brad Dourif) kanssa. He asuvat rauhassa maalla Haddonfieldin lähellä olevilla pelloilla, ja Laurieta vainoavat yhä surulliset muistot kahden vuoden takaisesta halloweenista. Nyt on taas se aika vuodesta, ja Myers vaeltaa läpi maiden ja mantujen päästäkseen sisarensa luokse.
James Bryce
thumb|James Bryce vuonna 1902. James Bryce, Brycen varakreivi (10. toukokuuta 1838 Belfast, Irlanti – 22. tammikuuta 1922 Sidmouth, Devon) oli brittiläinen poliitikko ja diplomaatti. Hän julkaisi paljon eri maiden historiaa käsitelleitä teoksia.
Bryce opiskeli Glasgowin yliopistossa, Oxfordin Trinity Collegessa ja Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Hän suoritti alemman tutkinnon 1862, valmistui asianajajaksi 1867 ja väitteli tohtoriksi 1870. Jo opiskeluaikanaan hän kirjoitti Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa käsitelleen palkitun esseen, joka julkaistiin vuonna 1864 kirjana The Holy Roman Empire ja käännettiin myöhemmin useille kielille. Vuosina 1870–1893 Bryce toimi siviilioikeuden professorina Oxfordin yliopistossa. Hän oli 1880–1907 parlamentin alahuoneen jäsenenä ja kuului liberaaleihin. Hän oli ulkoministeriön alivaltiosihteerinä William Gladstonen kolmannessa hallituksessa 1886 ja Lancasterin herttuakunnan kanslerina Gladstonen neljännessä hallituksessa 1892–1894 sekä kauppaministerinä Roseberyn hallituksessa 1894–1895.
Bryce nimitettiin 1914 Haagin kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän toimi 1914–1915 puheenjohtajana kansainvälisessä komiteassa, joka tutki Saksan suorittamia kansainvälisen oikeuden rikkomuksia sen hyökättyä Belgiaan ja Ranskaan. Komitean raportti eli niin sanottu Bryce-raportti julkaistiin toukokuussa 1915 ja se sisälsi paljon synkeitä kuvauksia saksalaisten suorittamista julmuuksista. Sodan jälkeen raporttia arvosteltiin valikoivuudesta ja epäluotettaviin lähteisiin nojaamisesta. Seuraavaksi Bryce johti toista komiteaa, joka tutki turkkilaisten syyllisyyttä armenialaisten kansanmurhaan. Sodan jälkeen hän kannatti Kansainliiton perustamista.
Roviolla
Roviolla on Gimmelin kappale ja single, joka julkaistiin tammikuussa 2003 esikoisalbumilla. Kappale julkaistiin aiemmin vuonna 2002 yhtyeen esikoisalbumilla Lentoon. ”Roviolla” nousi Suomen virallisen singlelistan kolmannelle sijalle, ja pysyi listalla seitsemän viikkoa.
Kappaleen musiikkivideolla vierailevat rockmuusikot Janne Joutsenniemi, Jussi 69 sekä Pekka Tapani Laine.
Kolmosen kausi 2015
Kolmosen kausi 2015 oli Suomen jalkapallon neljänneksi korkeimman sarjatason kausi, joka pelattiin yhdeksässä alueellisessa lohkossa. Lohkovoittajat nousivat Kakkoseen kaudeksi 2016, lukuun ottamatta Pohjois-Suomen voittajaa Rollon Poikia, joka oli jo ennen kauden alkua ilmoittanut, ettei seura tavoittele nousua.
Helsinki/Uusimaa 1
Lähde:
Ahvenanmaa/Turku
Lähde:
Satakunta/Tampere
Lähde:
Kaakkois-Suomi
Lähde:
Keski-Pohjanmaa/Vaasa
Lähde:
Itä-Suomi/Keski-Suomi
Lähde:
Pohjois-Suomi
HauPa luopui sarjasta ennen kauden alkua ja RoPo ilmoitti, ettei seura tavoittele nousua.
Lähde:
Feidippides
Feidippides (, ”hevosta säästävä”) oli antiikin kreikkalainen sanansaattaja persialaissotien aikaan 400-luvun eaa. alkupuolella.
Herodotos (n. 484–425 eaa.) kertoo Historiateoksessa, että ateenalaiset lähettivät Feidippideen hakemaan apua Spartasta taisteluun persialaisia vastaan. Herodotoksen mukaan Feidippides oli perillä Spartassa (225 kilometriä) seuraavana päivänä. Spartalaiset eivät voineet Karneia-juhlansa vuoksi heti lähteä ja myöhästyivät taistelusta. Ateenalaisten onnistui kuitenkin pysäyttää persialaisten eteneminen Marathonin taistelussa. Taistelun jälkeen ateenalaiset palasivat juosten kotiin varmistaakseen, ettei Persian laivasto hyökkää Ateenaan.
Myöhemmissä versiossa kaksi juoksumatkaa on sekoitettu toisiinsa: Plutarkhos (n. 46–120) siteerasi tutkielmassaan Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa sittemmin kadonnutta Herakleides Pontoslaisen (n. 387–312 eaa.) teosta, jossa Thersippos-nimisen juoksijan kerrottiin juosseen Marathonista Ateenaan kertomaan voitosta ja kuolleen saavuttuaan perille. Lukianos (n. 125–180) kertoi saman version, mutta hän oli vaihtanut nimen taas Feidippideeksi. Herodotos kirjoitti Marathonin taistelusta 30–40 vuotta sen jälkeen, joten on mahdollista, että hänen kertomuksensa perustuu tositapahtumiin. Pierre de Coubertin ja muut nykyaikaisen olympialiikkeen perustajat pohjasivat modernin maraton-juoksun Robert Browningin vuonna 1879 kirjoittamaan runoon Feidippides, jossa matka oli taas Marathonista Ateenaan.
Feidippideen juoksun pohjalta järjestetään Spartathlon -ultrajuoksukilpailua, jonka matka noin 246 kilometriä.
San Franciscon kaupungintalo
thumb|Ensimmäinen kaupungintalo vuoden 1906 maanjäristyksen jälkeen.
San Franciscon kaupungintalo on San Franciscon kaupungin kaupungintalo. Alkuperäinen kaupungintalo valmistui vuonna 1899, mutta se tuhoutui maan tasalle vuoden 1906 maanjäristyksessä. Uuden talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1913, ja se saatiin valmiiksi vuonna 1915. Kaupungintalon uudelleenrakentaminen maksoi silloin noin 3,4 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rakennuksessa on neljä kerrosta ja se on 93,73 metriä korkea. Kaupungintalon kupoli on maailman viidenneksi suurin.
Kaupungintalon arkkitehtina toimi amerikkalainen arkkitehti Arthur Brown, Jr. ja rakennuksen patsaat veisti ja suunnitteli kuvanveistäjä Henri Crenier. San Franciscon kaupungintalo edustaa tyyliltään amerikkalaista renessanssia. Rakennus on melkein kokonaan rakennettu graniitista ja hiekkakivestä.
San Franciscon kaupungintalo populaarikulttuurissa
San Franciscon kaupungintalo on esiintynyt lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Monk-televisiosarjassa Monk ja hänen avustajansa vieralevat kaupungintalossa murhan takia. Elokuvassa 007 ja kuoleman katse Bond varastaa paloauton kaupungintalon edestä.
Elokuvat joissa kaupungintalo on esiintynyt:
29. lokakuuta
29. lokakuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 302. päivä (303. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 63 päivää.
Ville Keskilä
Ville Keskilä (s. 12. lokakuuta 1973 Raisio) on suomalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Teemu Luotolan rooli Yle TV1:n Kotikatu-sarjassa, jossa hän näytteli sarjan alusta aina sen loppuun saakka. Keskilä on käynyt Pernon ilmaisutaitopainotteisen lukion, jonka jälkeen hän on valmistunut näyttelijäksi Nätystä.