cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Wizard (R72)
Palvelus
Alus vaurioitui pahoin 9. kesäkuuta syvyyspommin räjähtäessä, mikä aiheutti rakenteellisten vaurioiden lisäksi pahan vuodon. Seuraavana päivänä alus hinattiin Lynesiin kuivatelakalle, jossa vuodot tukittiin. Tilapäiskorjausten valmistuttua alus hinattiin edelleen Middlesboroughiin telakalle. Heinäkuussa alus poistettiin korjausten ajaksi palveluksesta, vaikka se nimellisesti liitettiin muodosteilla olevaan Brittiläisen Tyynenmeren laivaston 27. hävittäjälaivueeseen. Alus palasi huhtikuussa 1945 palvelukseen aloittaen koeajot, varustautumisen ja miehistön koulutuksen. Kesäkuun alus oli koulutuksessa ja lähti heinäkuussa Sydneyyn Australiaan liittyäkseen laivueeseensa. Elokuussa alus saapui määränpäähänsä, mutta se ei osallistunut Tyynenmeren sotatoimiin ennen Japanin antautumista.
Sodan päätyttyä alus oli laivueen mukana Japanin vesillä. Alus osallistui HMS Tenaciousin kanssa Hammamatsussa Japanissa olleiden sotavankien kotiuttamiseen. Palattuaan Sydneyyn alus siirrettiin marraskuussa 1945 telakalle ennen lähtöä laivueen mukana Britteinsaarille. Alus liitettiin helmikuussa 1946 Plymouthin paikallislaivueeseen. Alus valittiin 1951 muutettavaksi tyypin 15 sukellusveneentorjuntafregatiksi. Muutostöiden valmistuttua alus palasi palvelukseen 1954, jolloin se liitettiin Välimeren laivaston 5. fregattilaivueeseen. Alus osallistui marraskuussa 1956 laivueensa mukana Suezin kriisiin. Se palasi toukokuussa 1957 kotimaahan, jossa alus siirrettiin Chathamin telakalle huollettavaksi.
Palvelukseen palattuaan alus siirrettiin Dartmouthin koulutuslaivueeseen pariksi vuodeksi ennen siirtoaan 8. fregattilaivueen mukana Länsi-Intiaan, missä se oli vuoteen 1964. Palattuaan kotimaahan se oli kadettien koululaivana liitettynä Dartmouthin koulutuslaivueeseen. Alus poistettiin 1966 palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Se sijoitettiin poistolistalle ja myytiin 16. helmikuuta 1967 romutettavaksi T. W. Wardille. Alus hinattiin romuttamolle Inverkeithingiin, jonne se saapui 7. maaliskuuta samana vuonna.
Franka Anić
Franka Anić (s. 5. helmikuuta 1991 Split, Kroatian ST, Jugoslavia) on slovenialainen taekwondoin. Anić edusti vuoteen 2010 synnyinmaatansa Kroatiaa.
Anić aloitti ammattilaisuransa vuonna 2008 ja kilpaili aina vuoteen 2010 edustaen Kroatiaa. Anić on voittanut urallaan viisi Open-turnausta sekä MM-pronssia vuonna 2013 alle 67 kiloisten sarjassa.
Vuoden 2012 olympialaisissa Anić oli jaetulla viidennellä sijalla alle 67 kiloisten sarjassa.
Journey into Space
Journey into Space on BBC:n tuottama ja Charles Chiltonin kirjoittama science fiction -kuunnelmasarja, jota esitettiin alun perin 1953–1958. Sarja oli viimeinen radion iltaohjelma, joka sai Britanniassa suuremman kuuntelijaosuuden kuin samaan aikaan lähetettävät televisio-ohjelmat. Sarja on käännetty 17 kielelle.
Päähenkilöt
Neljä henkilöistä on esiintynyt sekä alkuperäisissä sarjoissa että myöhemmin tehdyissä erikoisjaksoissa.
Journey to the Moon / Operation Luna
Ensimmäisen sarjan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1965, ja siinä kerrotaan miehistön matkasta Kuuhun avaruusalus Lunalla. Sarjalla ei ollut virallista nimeä. Radio Times antoi sille alaotsikoksi A Tale of the Future ja BBC kutsui sitä tammikuusta 1955 alkaen sisäisesti nimellä Journey to the Moon. Sarjassa oli tarkoitus olla 12 jaksoa, mutta lopulta niitä tehtiin 18. Ensimmäisen jakson BBC Light Programme esitti 21. syyskuuta 1953. Se sai 5,1 miljoonaa kuulijaa, josta kuulijamäärä putosi neljään miljoonaan seuraavien jaksojen aikana. Kuulijaluvut kuitenkin nousivat sarjan loppua kohden, ja viimeisellä jaksolla oli 8 miljoonaa kuulijaa.
Koska alkuperäiset nauhat oli ehditty pyyhkiä yli, BBC Transcription Service teki sarjasta uuden version ensisijaisesti ulkomaanmyyntiä varten. Tällöin huonot kuulijaluvut saaneet ensimmäiset neljä jaksoa jätettiin pois, ja jaksot 12 ja 13 yhdistettiin. Uusi 13-osainen sarja sai nimekseen Operation Luna, ja BBC Light Programme esitti jaksot 26 maaliskuuta 1958 alkaen. Näidenkin tallenteiden uskottiin myöhemmin kadonneen, kunnes ne löytyivät uudelleen 1986. BBC Radio 2 esitti sarjan uudelleen 1989, ja samaan aikaan julkaistiin myös 12-osaiseksi muokattu versio C-kasetilla. Myöhemmin on julkaistu myös lyhentämätön CD-versio.
Journey into Moonissa näyttelivät päähenkilöiden lisäksi muun muassa:
Operation Lunassa esiintyivät:
The Red Planet
Sarjan toisessa osassa miehistö suorittaa tutkimusretken Mars-planeetalle vuonna 1971. Ensimmäinen The Red Planetin 20 jaksosta esitettiin 6. syyskuuta 1954. The Red Planetista on julkaistu sekä lyhennetty c-kasettiversio että editoimaton cd-versio.
Päähenkilöiden lisäksi sarjassa esiintyivät:
The World in Peril
The World in Peril on suoraa jatkoa The Red Planetille. Tapahtumat sijoittuvat vuoteen 1972, ja tarinassa Jet Morgan miehistöineen pyrkii estämään marsilaisten hyökkäyksen maapallolle. Sen ensimmäinen jakso lähetettiin 26. syyskuuta 1955, ja kaikkiaan jaksoja oli 20. Myös World in Peril on julkaistu lyhennettynä c-kaseteilla ja editoimattomana CD-levyversiona.
Sarjassa esiintyi päähenkilöiden ohella:
The Return from Mars
The Return from Mars esitettiin 26. syyskuuta 1981 Saturday Night Theaterin ohjelmapaikalla. Kestoltaan 90-minuuttinen kuunnelma on jatkoa The World in Perilille. Kuunnelman saama yleisöpalaute oli ristiriitainen, mutta se rohkaisi BBC:tä tilaamaan Chiltonilta käsikirjoituksen uuteen tieteissarjaan nimeltään Space Force. Vaikka Space Force oli oma itsenäinen sarjansa, se sai vaikutteita Journey into Spacesta.
Päähenkilöiden lisäksi esiintyivät:
Frozen in Time
Kuunnelmassa esiintyivät päähahmojen ohessa:
The Host
Viimeisimmän Journey into Space -kuunnelman on aikaisemmista poiketen kirjoittanut Julian Simpson. The Host esitettiin BBC Radio 4:llä 27. kesäkuuta 2009. Chilton, joka kuunnelman esityshetkellä oli täyttänyt 92 vuotta, lukee esityksen lopputekstin. Kuunnelman tuotti BBC:lle Goldhawk Essential.
Pääroolien ohella kuunnelmassa esiintyivät:
Kirjat
Chilton kirjoitti romaanin jokaisesta alkuperäisestä kolmesta kuunnelmasarjasta. Näistä ensimmäinen, Journey into Space, ilmestyi 1954, ja se oli samalla Chiltonin esikoisromaani. The Red Planet ilmestyi 1956 ja viimeinen, The World in Peril, vuonna 1960.
Sarjakuvat
Journey into Space -sarjakuva ilmestyi ensimmäisen kerran Express Weekly -lehdessä 28. huhtikuuta 1956. Sitä julkaistiin viikoittain, ja ensimmäinen julkaistu tarina oli nimeltään Jet Morgan in Planet of Fear. Charles Chilton teki tarinan käsikirjoituksen, ja sen piirsi italialainen Ferdinando Tacconi. Tämän jälkeen julkaistiin tarina nimeltään Shadow over Britain, jota seurasi Terence Patrickin piirtämä The World Next Door, jonka viimeinen jakso julkaistiin 5. lokakuuta 1957. Lisäksi Express Weeklyn vuosittaisessa erikoisnumerossa julkaistiin vuonna 1956 Tacconin piirtämä kahdeksansivuinen tarina Jet Morgan and the Space Pirates, ja seuraavana vuonna Space Castaways, jonka puolestaan piirsi Bruce Cornwall.
Niemijärvi (Ruovesi)
Niemijärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Helvetinjärven kansallispuistossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 35 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Niemijärven valuma-alueeseen (35.366) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,5 metriä mpy.
Luontoarvoja
Järven rannat kuuluvat Helvetinjärven kansallispuistoon, mutta sen vesialue ei ole suojeltua aluetta. Järvi sijaitsee suojelualueen luoteispuolella.
Salmijärvi (Ruovesi, Helvetinjärvi)
Salmijärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Helvetinjärven kansallispuistossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 38 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Luontoarvoja
Järven etelärannat kuuluvat Helvetinjärven kansallispuistoon, mutta sen vesialue ei ole suojeltua aluetta. Järvi sijaitsee suojelualueen luoteispuolella.
Miekkalähetys
Miekkalähetys on lähetystyön muoto, jossa sotaretkillä voittajat pakottavat voitettuja määrättyyn uskonnollisuuteen. Järjestäytyneet uskonnot ovat olleet usein näiden toteuttajina.
Miekkalähetys oli tyypillinen kristinuskon lähetystyön muoto keskiajalla. Yleensä miekkalähetystä toteutettiin sotaisten tai ryöstöretkiä harjoittaneiden pakanakansojen keskuudessa. Kristityt hallitsijat pakottivat ihmisiä kasteelle kuoleman uhalla. Yhtenä ensimmäisistä keskiajan miekkalähetyksen harjoittajista pidetään frankkien kuningas Kaarle Suurta, joka pakotti sotaisat baijerilaiset ja merirosvoutta harjoittaneet rügeniläiset kasteelle. Miekkalähetystä organisoitiin Roomasta ja Konstantinopolista käsin, jotka kilpailivat keskenään. Ristiretkien ja miekkalähetyksen vastustus lisääntyi 1200-luvulla ja kirkko ryhtyi korostamaan lähetystyössään väkivallattomuutta.
Miekkalähetys Suomessa
Suomen käännyttäminen kristinuskoon tapahtui pääosin rauhallisesti. Samalla Ruotsin valta kasvoi voimakkaammaksi kuin paikallisten mahtimiesten. Miekkalähetykseksi voidaan kutsua niin sanottua toista ristiretkeä. Se oli Ruotsin rangaistusretki Hämeeseen, jossa paikallinen väestö oli erehtynyt liittoutumaan idän kirkon novgorodilaisten kanssa.
Isovihan aikana venäläiset miehittäjät käännyttivät ja kastoivat pakolla suomalaisia ortodokseiksi.
Demokratian miekkalähetys
Professori Seikko Eskolan mukaan länsimaat tekevät usein demokratian nimissä poliittista lähetystyötä. Eskolan mukaan Yhdysvaltain presidentti George W. Bush harjoitti miekkalähetystä.
Iso Saarijärvi (Ruovesi)
Iso Saarijärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Helvetinjärven kansallispuistossa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 67 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta. Sen rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.367) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 168,1 metriä mpy.
Luontoarvoja
Järvi sisältyy lähes kokonaan Helvetinjärven kansallispuistoon, vaikka sen itäosasta jää itäranta ja hieman vesialuetta suojelualueen ulkopuolelle. Se sijaitsee järvialueen eteläpuolella.
Viggo Jensen
Alexander Viggo Jensen (22. kesäkuuta 1874 – 2. marraskuuta 1930) oli tanskalainen painonnostaja, ampuja, voimistelija, yleisurheilija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896 ja voittaessaan siellä kultaa kahden käden nostossa hänestä tuli ensimmäinen tanskalainen olympiavoittaja.
Painonnoston kahden käden kilpailussa Jensen ja brittiläinen Launceston Elliott nostivat kumpikin 111,5 kiloa, mutta tuomarit päättivät, että Jensen voitti, sillä hän suoritti nostonsa paremmalla tyylillä. Brittiläiset protestoivat tätä ja vaativat, että kummallekin annettaisiin lisää yrityksiä voittajan ratkaisemiseksi. Kumpikaan ei pystynyt parantamaan tulostaan, joten Jensen pidettiin ensimmäisellä sijalla. Jensen vammautti olkapäänsä kahden käden kilpailun aikana. Tämä vamma haittasi Jensenin nostoja yhden käden kilpailussa, jossa hän jäi toiselle sijalle.
Ammunnassa Jensen osallistui kahteen kilpailuun, 200 ja 300 metrin sotilaskivääreihin. Lähempää ammuttuna hän oli kuudes, mutta 300 metrin kilpailussa Jensen ampui pronssia. Jensen osallistui voimistelussa köysikiipeilyyn, jossa hän sijoittui neljänneksi. Hänen edelleen sijoittui kaksi kreikkalaista, jotka pääsivät 14 metriä korkean köyden huipulle sekä Fritz Hoffmann, joka pääsi korkeammalle kuin Jensen. Yleisurheilussa Jensen oli mukana kiekonheitossa, jossa hän sijoittui neljänneksi, ja kuulantyönnössä, jossa hän oli sijoilla 5-9.
Sergius
Sergius voi tarkoittaa seuraavia:
Trick or Treat (täsmennyssivu)
Trick or Treat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Preerialokki
Preerialokki (Larus californicus) on pohjoisamerikkalainen lokki. Sen elinympäristö on mantereen itäosan sisämaan järvillä, pohjoisessa Kanadan Mackenziejoelta Albertaan ja Länsi-Manitobaan. Yhdysvaltojen puolella se elää maan luoteisvaltioissa, muun muassa Etelä-Dakotassa, Washingtonissa, Wyomingissa ja Montanassa. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili George Newbold Lawrence Stocktonista Kaliforniasta 1854. Preerialokilla on vaihteleva ruokavalio ja se syö hyönteisiä, jyrsijöitä, kaloja, munia, muiden lintujen poikasia, haaskoja ja jätteitä.
Patuxai
thumb|Patuxai thumb|Lähikuvaa Patuxai on sotamuistomerkki Vientianessa, Laosin pääkaupungissa. Itsenäisyystaistelun muistomerkki valmistui vuonna 1969.
Kainuun ammattiopisto
Kainuun ammattiopisto (KAO) tarjoaa toisen asteen ammatillista koulutusta valtakunnallisesti. Vakituiset toimipisteet sijaitsevat Kajaanissa, Vuokatissa, Kuusamossa ja Vantaalla.
KAOn koulutusaloja ovat matkailu-, ravitsemis- ja talousala, kulttuuriala, luonnonvara- ja ympäristöala, sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala, tekniikan ja liikenteen ala ja yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala. KAO järjestää myös oppisopimuskoulutusta, lisä- ja täydennyskoulutusta sekä ammatillisiin perustutkintoihin ja ammatti- ja erikoisammattitutkintoihin valmistavaa koulutusta. Yrityksille KAO järjestää kehittämistarpeiden mukaan räätälöityjä henkilöstökoulutuksia.
Kainuun ammattiopisto on osa Kajaanin kaupungin koulutusliikelaitosta.
Vuokatti-Ruka Urheiluakatemia
Tavoitteellisesti harjoittelevat urheilijat voivat hakea Vuokatti-Ruka Urheiluakatemiaan. Kainuun ammattiopiston opiskelijat harjoittelevat Vuokatissa Sotkamon urheilulukion ja Kajaanissa Kajaanin lukion opiskelijoiden kanssa. Lajivalmennusta on Kajaanissa jalkapallossa, jääkiekossa, salibandyssa, yleisurheilussa ja tanssissa. Kuusamossa, Rukalla lajivalmennusta on alppihiihdossa sekä freestylessa. Vuokatissa lajivalmennusta on ampumahiihdossa, hiihtosuunnistuksessa, maastohiihdossa, yhdistetyssä, lumilautailussa, uinnissa, lentopallossa ja pesäpallossa.
Seppälä
Seppälä on Kainuun ammattiopiston luonnonvara- ja ympäristöalan yksikkö Kajaanin Kirkkoaholla. Seppälään on sijoitettu kyyttöjen geenipankkikarja, ja koulutilan navetassa on 65 päätä uhanalaista itäsuomenkarjaa. Lisäksi koulutilalla on 20 paikkainen koirakeskus, joka tekee yhteistyötä viranomaisten kuten Poliisikoiralaitoksen, Meri- ja raja­vartio­laitoksen sekä Opaskoirakoulun ja Tullin koirakoulun kanssa nuorten koirien kouluttamiseksi ja tarjoaa koirahoitolapalveluita.
Historia
Seppälä on Kainuun vanhin ammatillinen oppilaitos, joka on perustettu vuonna 1897. 1980-luvun alkupuolella tilan pinta-ala oli 439 hehtaaria. Tuolloin oppilaitoksen linjoina oli maatilatalouden peruslinja, viljelijä-, viljelijä-koneenkorjaaja- ja karjanhoitajalinja sekä puutarhakoulu.
Koulun perustamisen taustalla olivat 1800-luvun lopun katovuodet. Tällöin päätettiin, että viljanviljelyn sijaan ryhdytään kehittämään karjataloutta, ja siihen tarvittiin maatalouskoulutusta.
Seppälällä oli 1900-luvun alkupuolella suuri rooli kainuulaisten opillisen sivistyksen kohottajana samoihin aikoihin perustettujen Kajaanin Seminaarin ja Kainuun Opiston kanssa. Kouluun haettiin omakätisellä hakemuksella, ja hakemukseen liitettiin papin­todistus, lääkärintodistus, joka osoitti, ettei hakijalla ollut tarttuvia tauteja, vanhempien tai holhoojan lupakirja, jos hän oli alaikäinen, sekä todistus kansakoulun suorittamisesta tai vakuutus vähimmäistiedoista.
Maanviljelysseuran Ilmari Kiannolta tilaaman Nälkämaan laulun ensimmäinen julkinen esitys oli Seppälässä 21.12.1911. Talvi­sodan aikana Seppälässä oli Pohjois-Suomen rintaman esikunta kenraalimajuri Viljo Tuompon johdolla. Seppälästä käsin johdettiin mm. Suomus­salmen, Raatteen ja Kuhmon taistelut.
Seppälä on ollut osa Kainuun ammattioppilaitosta vuodesta 1997.
Kainuun konservatorio
Kainuun Konservatorio on Kajaanissa toimiva musiikkialan koulu joka toimii Kainuun ammattiopiston alaisuudessa. Kainuun ammattiopiston kulttuurialalla on vuodesta 2003 annettu musiikkialan toisen asteen koulutusta, joka painottuu pop-jazz-musiikkiin. 15.3.2007 Kainuun ammattiopiston johtokunta päätti perustaa Kainuun konservatorion, joka toimii Kainuun ammattiopiston kulttuurialan yhteydessä ja antaa musiikkialan perustutkintoon johtavaa toisen asteen koulutusta. Kainuun konservatorion opiskelijoilla on mahdollisuus suorittaa ammatillisen tutkinnon opintojen rinnalla myös ylioppilastutkinto.
Kainuun konservatoriossa opiskelun painopistettä on suunnattu yhä enemmän projektiopintoihin. Projektiopintojen keskeisenä osana on yhteistyö musiikkialan ammattilaisten ja musiikkialan työelämän kanssa. Musiikin opiskelijat valmistavat opintojen aikana useita erilaisia projekteja mm. Kajaanin kaupunginteatterin ja Kainuun Jazz -kevät festivaalin kanssa. Lisäksi opiskelijat valmistavat työpajoissa yhteisiä projekteja eri artistien ja solistien kanssa. Projektiopintojen tavoitteena on parantaa opiskelijoiden organisointi- ja vuorovaikutustaitoja sekä työelämän tuntemusta.
Kainuun konservatoriolla on hyvät työelämäyhteydet ja säännöllistä kansainvälistä vaihtoa. Koulutus toimii yhdessä ammattimuusikoiden kanssa.
Osa opiskelusta voidaan suorittaa kansainvälisenä työssäoppimisena joko eri yhteistyökumppaneitten kanssa tai erilaisina projekteina. Kainuun konservatoriossa on tehty lukuisia kansainvälisiä produktioita. Osa opiskelijoista on ollut 3–4 viikon mittaisissa Leonardo-hankkeen työssäoppimisprojekteissa Pohjois-Irlannissa.
Kansainvälisinä projekteina on lisäksi toteutettu esiintymismatkoja Yhdysvaltoihin, Intiaan, Espanjaan ja Venäjälle. Oppilaitoksen kansainvälistä työssäoppimista varten on mahdollisuus saada oppilaitoksen rahallista tukea mm. matkakorvauksiin.
Titanus (elokuvayhtiö)
thumb|225px|Titanuksen tavaramerkki [[Museo nazionale del cinema|Torinon elokuvamuseossa.]] Titanus on Gustavo Lombardon vuonna 1928 perustama italialainen elokuvien tuotanto- ja jakeluyhtiö.
Gustavo Lombardo aloitti elokuvien jakelutoiminnan Napolissa vuonna 1904. 1920-luvun lopulla hän muutti Roomaan, jossa hän perusti osakeyhtiöpohjalla toimineen pienen tuotanto- ja jakeluyhtiö Titanuksen. Sen ensimmäisiä elokuvia olivat Eugenio Peregon ohjaamat Rondine ja La signorina Chicchirichì (molemmat 1929). 1930-luvulla yhtiö julkaisi vain kolme elokuvaa, joista Gero Zambuton ohjaama Fermo con le mani! (1937) ja Carlo Ludovico Bragaglian Animali pazzi (1939) muistetaan koomikko Totòn ensiesiintymisinä. Yhtiön studiolla Rooman Farnesinassa kuvattiin muun muassa Alessandro Blasettin Vecchia guardia (1935) ja Carmine Gallonen suurelokuva Scipio Africanus, Afrikan valloittaja (1937). Yhtiön jakelutoiminta oli vähäistä, kunnes se vuosikymmenen lopulla osti yhdysvaltalaisen Metro-Goldwyn-Mayerin jakeluyhtiön. Toisen maailmansodan aikana Titanuksen studiolla kuvattiin muun muassa Vittorio De Sican Maddalena zero in condotta (1940), Goffredo Alessandrinin Nozze di sangue (1941) ja Flavio Calzavaran Dagli Appennini alle Ande (1943).
Sodan jälkeen Titanus oli yksi Italian merkittävimmistä elokuvien tuotantoyhtiöistä. Se valmisti etupäässä melodraamoja, komedioita ja muita viihde-elokuvia. Suuria yleisömenestyksiä olivat muun muassa Raffaello Matarazzon sentimentaaliset elokuvat Elämän jano (Catene, 1949), Tormento (1950) ja Elämän valhe (I figli di nessuno, 1951). Gustavo Lombardo kuoli vuonna 1951 jättäen yhtiön pojalleen Goffredolle. Taitavana liikemiehenä tunnettu Goffredo Lombardo tuotti sekä kaupallista viidettä että kunnianhimoisia taide-elokuvia. Matarazzon lisäksi Titanuksen tärkeimpiä ohjaajia olivat Ubaldo Del Colle, Guido Brignone ja Valerio Mastrocinque. Vuoden 1953 tienoilla Lombardo keksi niin sanotun ”vaaleanpunaisen neorealismin”, jota edustivat muun muassa Luigi Comencinin Leipää, rakkautta ja unelmia (Pane, amore e fantasia, 1953) ja Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta (Pane, amore e gelosia, 1954) sekä Dino Risin Vaarallinen leski (Pane, amore e..., 1955). Jakelutoiminnassaan Titanus toimi yhteistyössä muun muassa Pathé Consortium Cinéman ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa.
1960-luvulla Titanus panosti voimakkaasti italialaiseen laatuelokuvaan tuottaen muun muassa Luchino Viscontin elokuvan Rocco ja hänen veljensä (1960), Vittorio De Sican Kaksi naista (La ciociara, 1960), Ermanno Olmin Paikka nuorelle miehelle (Il posto, 1961), Vittorio De Setan Vuoriston rosvot (1961), Valerio Zurlinin Tyttö ja laukku (La ragazza con la valigia, 1961) ja Cronaca familiare (1962) sekä Nanny Loyn Napolin neljä päivää (Le quattro giornate di Napoli, 1962). Yhtiö oli vähällä tehdä konkurssin kansainvälisenä yhteistyönä tuotetun Robert Aldrichin Sodoman ja Gomorran (Sodoma e Gomorra, 1962) ja Luchino Viscontin Tiikerikissan (1963) kaupallisen epäonnistumisen seurauksena. 1960-luvun puolivälistä lähtien Titanus toimi etupäässä jakeluyhtiönä, mutta vuodesta 1985 lähtien se on tehnyt myös televisiotuotantoja nimellä Titanus Produzione. Goffredo Lombardon jälkeen yhtiötä on johtanut hänen poikansa Guido.
Deadhorse
thumb|Deadhorsen ilmakuva Deadhorse on paikallishallinnoton alue (unincorporated community) North Slopen hallintoalueella (borough) Alaskassa Daltonin valtatien varrella.
Deadhorse tuli tutuksi öljylöydöstä. Nimi Deadhorse ei viittaa kuolleisiin hevosiin, vaan Daltonin valtatietä liikennöivät rahtarit sanovat, että sinne päästyään olo on kuin kuolleella hevosella. Deadhorsessa on postitoimisto, lentokenttä, kauppa ja asutusta. Kaupunki tuli tutuksi Rekkakuskit jäällä -televisiosarjasta. Deadhorse on sijaitsee pohjoisella napapiirillä.
Yurisleidy Lupetey
Yurisleidy Lupetey Cobas (s. 6. toukokuuta 1981 Holguín) on kuubalainen judoka ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Ateenan olympialaisista 2004 alle 57-kiloisten sarjassa. Lupetey on voittanut samassa painoluokassa myös maailmanmestaruuden Münchenissä 2001, MM-pronssia Osakassa 2003, kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2003 ja 2011 sekä kuusi Pan-Amerikan judomestaruutta.
Richard Lorentz
Richard Julius Lorentz (17. tammikuuta 1900 Viipurin Uusikirkko – 23. marraskuuta 1963 Espanja) oli suomalainen sotilashenkilö. Hänen vanhempansa olivat professori Herman Lorentz ja Maria o.s. Muethel.
Nuoruus
Lorentz otti vapaaehtoisena osaa vuoden 1918 sisällissotaan jääkärimajuri Aarne Sihvon joukoissa. Hän oli mukana Venäjänsaaren retkikunnassa ja haavoittui myöhemmin polveen Ahvolan taisteluissa, minkä seurauksena Lorentz joutui käyttämään kävelykeppiä tukenaan koko loppuelämänsä.
Ylioppilaaksi Lorentz valmistui Viipurin yhteiskoulusta vuonna 1919. Hän suoritti asepalveluksensa Meripataljoona 19:ssä, minkä jälkeen hänet hyväksyttiin toiselle kadettikurssille vuonna 1919.
Ura Suomen armeijan palveluksessa
Lorentzin valmistuttua vuonna 1921 hän palveli nuorena upseerina neljä vuotta Tampereen Rykmentissä. Palvelus Tampereella ei miellyttänyt Lorentzia, minkä seurauksena hän päätti anoa Ilmavoimiin. Lorentz hyväksyttiin ohjaajakoulutukseen, jonka hän suoritti vuonna 1925 Santahaminan merilentoasemalla.
Lorentz siirrettiin Uttiin vuonna 1926 saamaan hävittäjäkoulutusta. Utista oli kehittynyt hävittäjätaktiikan koulutuksen keskuspaikka. Oman hävittäjäkoulutuksensa jälkeen Lorentz toimi vuosina 1930–1933 lentueenpäällikkönä Hävittäjälentolaivue 24:ssä. Hänet määrättiin 1. maaliskuuta 1934 Hävittäjälentolaivue 24:n komentajaksi. Aika Utissa oli otollista hävittäjäkoulutuksen kehittämiselle, sillä Ilmavoimien käyttöön tulivat uudet Gloster Gamecock-koneet, jotka mahdollistivat aikaisempaa tehokkaamman lentokoulutuksen.
Suomen hävittäjäilmailun isäksi
Vuonna 1933 ilmavoimien komentaja Jarl Lundqvist valmisteli ilmavoimien ensimmäisen varsinaisen sotatoimisuunnitelman, mitä seurasi kolme vuotta myöhemmin uusi ilmastrateginen tehtävänmäärittely. Douhetismin ajatusten mukaisesti ohjeistus asetti edelleen offensiivisen, pommikoneiden turvin suoritettuihin vastahyökkäyksiin perustuneen ilmapuolustuksen etusijalle torjuntahävittäjätoimintaan nähden. Oma vaikutuksensa oli myös Lundqvistin tykkimiestaustalla, minkä seurauksena pommitustoiminta oli komentajalle luonnostaan läheinen ratkaisu. Riviupseeriston usko pommikoneisiin oli kuitenkin alkanut jo heikentyä ja varsinkin Lentorykmentti 2:n komentaja, eversti Richard Lorentz esiintyi voimakkaana torjuntahävittäjien puoltajana viitaten sekä Kiinan-Japanin sodan että Espanjan sisällissodan esimerkkeihin. Lorentz kritisoi pommitusten olevan tehotonta maastossa hajaantuneena etenevää vihollista vastaan, koska varsinaiset ryhmitykset olisi tehty jo rauhantilassa ennen hyökkäyksen aloitusta. Lorentz kyseenalaisti Suomen mahdollisuudet hankkia riittävästi pommittajia tehtävän toteuttamiseksi pitäen suhteellisen pientä määrää kaukotiedustelukoneita riittävänä.
1936 pommittajia pidettiin edelleen keskeisenä hyökkäysaseena ja todettiin nopeiden keskiraskaiden koneiden, joilla olisi suhteellisen pitkä toimintasäde, olevan talouden sanelema ratkaisu syöksypommittajien ohella. Espanjan sisällissodasta tulleet havainnot sekä Neuvostoliiton aluevaatimukset päättivät douhetismin vaikutuksen ja Lundqvist siirsi painopisteen lopullisesti hävittäjien hankintaan kesällä 1939.
Lorentz alkoi kehitellä iske ja irti -taktiikkaa, jossa hyökkäys tapahtuisi pelkästään takasektorista. Lorentz sai lentueenpäällikkönsä Gustaf Magnussonin mukaan toteuttamaan koulutusperiaatteitaan 1930-luvun lentokoulutuksessa sekä myöhemmin talvi- ja jatkosodassa. Lentokoulutusohjelmisto valmistui vuonna 1936, mutta silloin Lorentz palveli jo Ilmavoimien esikunnassa. Suomalainen hävittäjätaktiikka kasvoi eroon kansainvälisestä valtavirrasta suomalaisten vaiheistetun lähestymistavan vuoksi. Lorentzin ja Magnussonin työ johti riippumattomasti paritaistelutaktiikkaan, joka Saksasta vakiintui 2. maailmansodan osapuolten ilmavoimien perustaktiikaksi sotakokemuksen kertyessä.
Lorentzin opetustapa oli rauhallinen ja looginen. Hän käytti Sokrateen menetelmää eli vastasi usein kysymykseen sellaisella vastakysymyksellä, joka paljasti kysyjän tietämättömyyden. Hän käytti tätä menetelmää myös keskusteluissa ja esittelyissä Ilmavoimien esikunnassa, mikä ei tuonut hänelle ystäviä.
Sotien jälkeen
Ilmavoimien komentajan Frans Helmisen osallistuessa vuosien 1946–1947 Pariisin rauhankonferenssiin Lorentz toimi viransijaisena de facto Suomen ilmavoimien komentajana.
Capriana
Capriana on noin 589 asukkaan kylä ja kunta Trenton maakunnassa, Italiassa. Kunnan pinta-ala on 13 neliökilometriä ja korkeus merenpinnan tasolta 1 007 metriä. Asukastiheys on 45 as./km². Kylä sijaitsee noin 30 kilometriä koilliseen Trenton kaupungista.
Iso Kalliojärvi (Ylöjärvi)
Iso Kalliojärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Pyydysmäen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 56 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Kalliojärvien valuma-alueeseen (35.369) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy.
Henrik Larsson (jääkiekkoilija)
Henrik Larsson (s. 18. marraskuuta 1994 Karlskoga, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue BIK Karlskogassa.
Ura
Larsson on Bofors IK:n kasvatti. Hän oli kaudella 2009–2010 seuran J18-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 8+10=18. Kaudella 2010–2011 Larsson toimi joukkueen kapteenina ja oli Boforsin paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Marcus Viitasen jälkeen tehoilla 8+25=33, joilla hän jakoi koko J18 Elitin puolustajien pistepörssin toisen sijan Skellefteå AIK:n Jonathan Pudaksen kanssa edellään vain IF Troja-Ljungbyn Erik Ström. Larsson pelasi osan kaudestaan myös Boforsin J20-junioreissa, joiden tehokkain puolustaja hän oli tehtyään seitsemässä ottelussa kaksi pistettä per peli -tahdilla tehot 4+10=14. Boforsin kausi päättyi sarjanousuun J20 Division 1:stä J18 Elitiin.
Kaudella 2011–2012 Larsson jatkoi Boforsin J18-junioreiden kapteenina. Hän oli J18 Elitissä joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 5+12=17. J18 Allsvenskanissa Larsson voitti pelipaikastaan huolimatta Boforsin sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 15+17=32, joilla hän voitti koko sarjan puolustajien piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton Brynäs IF:n Nicklas Stridin kanssa. Larsson voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +12. Hän debytoi kauden aikana myös Boforsin miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa Larsson pelasi yhden runkosarjaottelun.
Bofors IK muutti kaudeksi 2012–2013 nimensä BIK Karlskogaksi. Larssonin varsinainen Allsvenskanin tulokaskausi toi hänelle 46 runkosarja- ja kuudessa nousukarsintasarjan ottelussa tehot 1+2=3. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Färjestad BK:n J20-junioreissa. Kaudella 2015–2016 Larsson oli BIK:n tehokkain puolustaja tehoilla 6+21=27, joilla hän jakoi Allsvenskanin puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Leksands IF:n Robin Jacobssonin kanssa. Kaudella 2016–2017 Larsson teki sarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+32=40, joilla hän oli BIK:n neljänneksi paras pistemies ja voitti koko Allsvenskanin puolustajien piste- ja syöttöpörssin. Nousukarsintasarjassa hän oli BIK:n paras pistemies ja syöttäjä yhdeksällä syöttöpisteellään.
Kaudeksi 2017–2018 Larsson siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Brynäs IF:ään. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan avauskierroksella 25. elokuuta 2017 suomalaista Helsingin IFK:ta vastaan. Larsson merkittiin Brynäsin kakkospuolustajapariin Lukas Kilströmin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.28 minuuttia ja Larsson keräsi teholukeman –1 sekä yhden kahden minuutin jäähyn huitomisesta. SHL-debyyttinsä hän teki runkosarjan avauskierroksella 19. syyskuuta 2017 vieraissa Växjö Lakers HC:tä vastaan. Larsson sai ottelussa jääaikaa 11.11 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. Kaikkiaan hänen tulokaskautensa toi 46 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä, kahdeksassa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen ja yhdeksässä CHL-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 2018–2019 Larsson pelasi kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä, kunnes marraskuussa 2018 hänen sopimuksensa Brynäsin kanssa purettiin ja Larsson palasi sarjatasoa alemmas BIK Karlskogan Allsvenskan-joukkueeseen. Hän teki siellä 33 runkosarjaottelussa tehot 4+20=24, joilla Larsson oli joukkueen tehokkain puolustaja. Nousukarsintasarjassa hän oli neljällä syöttöpisteellään BIK:n paras syöttäjä Fredrik Forsbergin kanssa.
Larsson siirtyi kaudeksi 2019–2020 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Hän nousi joukkueen johtavaksi kiekolliseksi puolustajaksi ja oli tehoilla 4+34=38 TPS:n paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies. Larsson sijoittui koko SM-liigan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain KooKoon Matt Caito. Hän edusti TPS:ää kauden aikana myös Spengler Cupissa. Tammikuussa 2020 Larsson teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2020–2021 hänellä osoittautui edellistä vaisummaksi ja Larsson teki runkosarjassa vain 17 tehopistettä. Myös hänen teholukemansa –6 oli TPS:n heikoin. Larsson kuitenkin paransi otteitaan loppukaudella. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2021–2022 Larsson palasi kolmivuotisella sopimuksella kasvattajaseuransa BIK Karlskogan Allsvenskan-joukkueeseen.
Pelityyli
TPS:n entisen urheilutoimenjohtaja Antero Niittymäen mukaan Larssonilla on hyvät kiekolliset taidot ja hän lukee peliä hyvin. Larssonin aiemman seuran, SHL-joukkue Brynäs IF:n silloisen toimitusjohtaja Stefan Bentzénin mukaan hän on taitava syöttäjä sekä hyvä liikuttamaan kiekkoa ja avaamaan peliä.
Lavra Babič
Lavra Babič (1. tammikuuta 1987 Brezje, Slovenian ST, Jugoslavia) on entinen slovenialainen uimari.
Babič osallistui vuoden 2004 kesäolympialaisiin, ollen osa 4 × 200 metrin vapaauintijoukkuetta. Joukkueessa uivat myös Anja Čarman, Sara Isakovič ja Anja Klinar. Joukkue oli viestin lopputuloksissa sijalla 16.
Vera Slutskaja
Vera Klimentjevna Slutskaja (oikealta nimeltään Berta Bronislavovna, ven. Бе́рта Бронисла́вовна; 17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1874 – 12. marraskuuta 1917) oli juutalaissyntyinen venäläinen vallankumouksellinen.
Ammatiltaan Vera Slutskaja oli hammaslääkäri. Hän liittyi vallankumoukselliseen liikkeeseen vuonna 1898 ja vuodesta 1901 toimi sosiaalidemokraattisen juutalaisjärjestön Bundin jäsenenä. Vuonna 1902 hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja osallistui sen taistelujärjestön jäsenenä vuosien 1905–1907 vallankumoukseen Minskissä ja Pietarissa. Vuosina 1909–1912 Slutskaja asui Saksassa ja Sveitsissä. Vuonna 1913 hän palasi Pietariin, josta hänet seuraavana vuonna karkotettiin.
Slutskaja menehtyi ns. Kerenskin ja Krasnovin kapinan kukistamisen yhteydessä nykyisen Puškinin kaupungin lähellä. Pavlovskin kaupunki kantoi vuosina 1918–1944 hänen mukaansa nimeä Slutsk.
Isosittiäinen
Isosittiäinen eli sontiainen (Geotrupes stercorarius), puhekielessä usein sittisontiainen, on sittiäisiin kuuluva kovakuoriaislaji.
Isosittiäinen on 2,5 senttimetrin pituinen. Se on kauttaaltaan kiiltävän musta, joskus väri vivahtaa siniseen. Sontiainen on ruumiinrakenteeltaan hyvin kompakti ja sen selkä on kupera. Jokaisessa peitinsiivessään sillä on seitsemän heikosti erottuvaa riviä pisteitä. Selkeästi ruumiin etupuolella sijaitseva pää on muodoltaan lapiomainen. Tuntosarvet ovat lyhyet ja päitään kohden paksunevat. Jokaisessa jalassaan sillä on lukuisia väkäsiä.
Isosittiäistä esiintyy laajalti Euroopassa. Sen kanta on kuitenkin ollut selvästi pienenemässä.
Isosittiäinen on koprofaginen laji. Se syö kasvinsyöjäeläinten jätöksiä ja esiintyy tämän takia aina siellä missä on karjaa. Illalla sontiaisia voidaan nähdä maassa karjaeläinten ympärillä. Laji synnyttää luonteenomaisen visertävän ääntelynsä takajaloillaan. Keväällä koiras ja naaras kaivavat lantakasan alle jopa puolen metrin pituisen onkalon. Siihen naaras kaivaa sivuonkaloita. Niistä jokaiseen se tuo vähän lantaa ja laskee munansa. Myöhemmin se tukkii onkalon lannalla. Munista kuoriutuvat toukat käyttävät ravinnokseen lantaa noin vuoden ennen siirtymistään kotelovaiheeseen, josta ne aikanaan tulevat esiin täysikasvuisina.
Urho Kekkosen muistomerkki (Kajaani)
Muistomerkin on veistänyt espoolainen kuvanveistäjä Pekka Kauhanen. Se paljastettiin 3. syyskuuta 1990, jolloin Kekkosen syntymästä oli kulunut tasan 90 vuotta. Abstrakti veistos on 8 metriä korkea.
Jenna Laukkanen
Jenna Laukkanen (s. 2. maaliskuuta 1995 Kuhmo) on suomalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin. Hän edustaa Joensuun Uimaseuraa ja häntä valmentaa Petri Hirvonen. Laukkanen voitti pitkän radan EM-kilpailuissa 2016 pronssia 50 metrin rintauinnissa ja 4×100 metrin sekauintiviestissä, lyhyen radan EM-kilpailuissa 2015 kultaa sekä 50 metrin että 100 metrin rintauinnissa, lyhyen radan EM-kilpailuissa 2017 hopeaa 50 metrin ja 100 metrin rintauinnissa sekä lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 pronssia 100 metrin rinta- ja sekauinnissa.
Ura
Laukkanen on voittanut junioreiden Pohjoismaiden mestaruuden 100 metrin rintauinnissa vuosina 2009 ja 2010 sekä 200 metrin rintauinnissa 2008, 2009 ja 2010. Lisäksi hän oli toinen 100 metrillä 2008. Laukkanen sai ensimmäiset naisten sarjan SM-mitalinsa Oulun lyhyen radan SM-kilpailuissa 2009. Hän sai hopeaa 200 metrin rintauinnissa ja 200 metrin sekauinnissa ja sekä pronssia 100 metrin rintauinnissa. Ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa hän voitti 200 metrin rintauinnissa Tampereen lyhyen radan SM-kilpailuissa helmikuussa 2010. Samoissa kisoissa hän sai myös hopeaa 400 metrin sekauinnissa ja pronssia 100 metrin rintauinnissa.
Vuonna 2009 Laukkanen sai Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella hopeaa 100 ja 200 metrin rintauinnissa. Junioreiden EM-kilpailuissa Helsingissä 2010 hän saavutti hopeaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.29,67 ja pronssia 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.10,42. Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Eindhovenin lyhyen radan EM-kilpailuissa 2010 Laukkanen oli 200 metrin rintauinnissa yhdeksäs ja 50 metrin rintauinnissa kymmenes sekä Suomen 4 × 50 metrin sekauintiviestijoukkueen jäsenenä seitsemäs. Vuonna 2011 Laukkanen ui 50 metrin rintauinnissa nuorten EM-pronssille ajalla 32,11. Samoissa kisoissa hän ui hopeaa 100 metrin rintauinnissa uudella aikuisten Suomen ennätyksellä 1.09,48.
Laukkanen edusti Suomea Lontoon kesäolympialaisissa 2012. Hän oli rintauinnissa 100 metrillä 34:s ja 200 metrillä 32:s. Lyhyen radan EM-kilpailuissa 2012 Laukkanen sijoittui viidenneksi 50 metrin rintauinnissa uudella ennätysajallaan 30,82. Hän oli viides myös 200 metrin rintauinnissa parantaen omissa nimissään ollutta Suomen ennätystä aikaan 2.22,76. Vuonna 2013 Laukkanen osallistui Barcelonan MM-uinteihin, joissa hänen paras sijoituksensa oli 16:s 200 metrin rintauinnissa. Lokakuussa 2014 Laukkanen voitti Moskovassa maailmancupin osakilpailun 50 metrin rintauinnissa. Maailmancup-voitto oli suomalaisuimareille ensimmäinen sitten Hanna-Maria Seppälän voiton syksyltä 2008.
Kesäkuussa 2015 Laukkanen ui pitkällä radalla ensin 100 metrin rintauinnin SE:n ja neljä päivää myöhemmin sekä 50 että 200 metrin Suomen ennätykset. Katja Lehtosen kumipuvulla vuonna 2009 uima 50 metrin ennätys parani kuusi sekunnin sadasosaa 31,08:aan. 200 metrillä Laukkanen paransi edellisessä maaliskuussa uimaansa SE:tä yli 1,5 sekuntia ja rikkoi samalla toisena suomalaisuimarina Rion kesäolympialaisten 2016 varman osallistumisen takaavan A-rajan. Seuraavana päivänä Laukkanen paransi jälleen 100 metrin rintauinnin SE:tä ja alitti tälläkin matkalla Rion A-rajan. Elokuussa 2015 Kazanin MM-kisoissa Laukkanen paransi alkuerissä jälleen 100 metrin rintauinnin Suomen ennätystä aikaan 1.07,58. 200 metrin rintauinnissa hän paransi Suomen ennätystä ensin alkuerässä aikaan 2.25,91 ja sitten välierissä aikaan 2.25,45, mikä ei kuitenkaan riittänyt finaaliin. 50 metrin rintauinnissa Laukkanen ui alkuerässä ajan 30,79, mikä oli jälleen Suomen ennätys.
Joulukuussa 2015 Laukkanen saavutti lyhyen radan EM-kilpailuissa EM-kultaa Netanyassa 50 metrin rintauinnissa uudella Suomen ennätysajalla 29,71. Hän voitti kultaa myös 100 metrin rintauinnissa uudella Suomen ennätyksellä 1.04,56.
Toukokuussa 2016 Lontoon pitkän radan EM-kilpailuissa Laukkanen ui 200 metrin rintauinnissa loppukilpailuun jääden välieräuinnissaan kaksi sekunnin sadasosaa SE:stään. Elämänsä ensimmäisessä aikuisten pitkän radan loppukilpailussaan hän sijoittui seitsemänneksi. Myös 50 metrin rintauinnissa Laukkanen ui loppukilpailuun jäätyään välieräuinnissaan kaksi sadasosasekuntia SE:stään. Loppukilpailussa hän ui pronssille ajalla 30,95 sekuntia. Vain hetki pronssiuintinsa jälkeen Laukkanen ui Suomen joukkueen rintauintiosuuden 4×100 metrin sekauintiviestin loppukilpailussa. Laukkasen uinti sujui jopa nopeammin kuin hetki aikaisemmin, ja Suomi voitti EM-pronssia sekä varmisti käytännössä viestin olympiapaikkansa Rioon.
Laukkanen ui Rion olympialaisissa 2016 uuden Suomen ennätyksen 1.07,35 100 metrin rintauinnin alkuerässä mutta karsiutui välierästä. 200 metrin rintauinnissa Laukkanen ui välieriin, missä hän ui myös Suomen ennätyksen 2.25,14 karsiutuen loppukilpailusta.
Saman vuoden marraskuussa lyhyen radan MM-kisoissa Kanadan Windsorissa hän avasi kisansa 50 metrin rintauinnin neljännellä sijalla. Hän jäi pronssimitalista vain 0,14 sekuntia ja omasta SE:stään sadasosan. Tämän jälkeen hän sijoittui viidenneksi 100 metrin sekauinnissa uituaan ajan 59,00. Tämä jäi vain 14 sadasosaa Hanna-Maria Seppälän SE-ajasta. Hän sijoittui seuraavana päivänä neljänneksi 100 metrin rintauinnissa. Hän ei pettynyt sijoitukseen, sillä eroa kolmannelle sijalle yltäneeseen Yhdysvaltojen Molly Hannikseen kertyi lopulta 0,73 sekuntia.
Budapestin MM-kilpailuissa 2017 Laukkanen selviytyi välieriin 50 metrin ja 200 metrin rintauinnissa. Joulukuussa 2017 lyhyen radan EM-kilpailuissa Kööpenhaminassa hän saavutti hopeaa 50 metrin ja 100 metrin rintauinnissa. Hän sijoittui seitsemänneksi 100 metrin sekauinnissa ja kahdeksanneksi 4 × 50 metrin sekauintiviestissä. Hänet hylättiin 200 metrin rintauinnin alkuerissä.
Lyhyen radan MM-kilpailuissa 2018 Laukkanen sijoittui 50 metrin rintauinnissa neljänneksi ja 100 metrin rintauinnissa viidenneksi. 100 metrin sekauinnin välierissä hän rikkoi Hanna-Maria Seppälän kymmenen vuotta vanhan SE:n ajallaan 58,60. Loppukilpailussa hän oli seitsemäs. Glasgow'n lyhyen radan EM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia sekä 100 metrin rintauinnissa ajalla 1.05,12 että 100 metrin sekauinnissa ajalla 58,62. Lisäksi hän sijoittui kuudenneksi 50 metrin rintauinnissa ja sekajoukkueiden 4 × 50 metrin sekauintiviestissä sekä seitsemänneksi naisten 4 × 50 metrin sekauintiviestissä.
Muuta
Laukkanen valmistui ylioppilaaksi Sotkamon urheilulukiosta syksyllä 2014. Hänet valittiin Vuoden kainuulaiseksi 2015. Laukkanen seurustelee hiihtäjä Iiro-Mikko Harjun kanssa.
Kaarlo Nieminen (kielitieteilijä)
Kaarlo Aleksanteri Nieminen (27. elokuuta 1887 Helsinki – 17. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, lyseon lehtori ja rehtori.
Niemisen vanhemmat olivat räätälimestari Kalle Niklas Nieminen ja Amanda Aleksandra Julén. Hän pääsi ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta 1905 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910, lisensiaatiksi 1934 ja tohtoriksi 1935. Nieminen opiskeli Münchenissä 1908 ja teki opintomatkan Saksaan 1927.
Nieminen toimi Lahden tyttökoulun suomen kielen ja historian opettajana vuoteen 1920 ja Kokkolan yhteislyseon suomen kielen vanhempana lehtorina 1920–1922. Hän oli Tampereen lyseossa suomen kielen lehtorina 1922–1938 ja rehtorina 1927–1938. Viimeksi Nieminen toimi Helsingin yliopistossa suomen kielen lehtorina 1938–1954 ja kotimaisen kirjallisuuden vt. professorina 1952–1954.
Nieminen oli Kotikielen seuran varapuheenjohtaja 1940–1955, Tampereen kasvatusopillisen yhdistyksen puheenjohtaja 1931–1933, Tampereen teatterin johtokunnan jäsen 1927–1938 sekä oppikoulun opettajien neuvoston jäsen 1935–1938.
Kaarlo Nieminen oli naimisissa vuodesta 1913 opettaja Eva Maria Hedlundin kanssa.
Suomennoksia
Nimimerkillä Kaarlo Kariniemi:
Pastelli
Pastelli voi viitata seuraaviin asioihin:
Kuultorahkasammal
Kuultorahkasammal (Sphagnum aongstroemii) on sammallaji. Se kuuluu Sphagnaceae -heimoon ja rahkasammalten sukuun. Kuultorahkasammal on Suomen yksi 55:stä vastuulajista lehtisammalista. Laji on uhanalaisuusluokittelussa elinvoimainen. Kuultorahkasammalta esiintyy koko Suomessa Ahvenanmaata ja Lounais-Suomea lukuun ottamatta. Se on uhanalainen laji Järvi-Suomessa, Pohjanmaalla, Pohjois-Karjalassa ja Kainuussa. Kuultorahkasammal kasvaa esimerkiksi saranevoilla.
Blaster Master: Blasting Again
Blaster Master: Blasting Again (japanissa nimellä Blaster Master) on Crave Entertainmentin julkaisema ja Sunsoftin kehittämä peli vuodelta 2001. Peli kuuluu Blaster Master -sarjaan. Peli on tyyliltään kolmannesta persoonasta kuvattu niin tankin kuin myös hahmon kohdalla.
Juoni
Aiemmista peleistä tuttu Jason Frudnick on saanut surmansa jouduttuaan kohtaamaan Kaiser-nimisen mutantin. Viisi vuotta myöhemmin hänen 16-vuotias poikansa Roddy ja Jasonin adoptiotytär Elfie päättävät hoitaa isältä kesken jääneen tehtävän loppuun: estää mutanttien maailmanvalloituksen ja tuhota Kaiser, mutanttien johtaja. Elfie asettuu operaattoriksi ja tankin välineiden päivittäjäksi ja Roddy isänsä tapaan ryhtyy SOPHIA:n kuljettajaksi.
Piirustuspaperi
thumb|Banaanipaperiarkkeja. Piirustuspaperi on piirustuksen pohjamateriaali, joka on puristettu kuiduista. Piirustuspaperi voi olla irtoarkkeina tai lehtiönä.
Suurin osa paperilaaduista tehdään puumassasta, mutta parhaat piirustus- akvarelli- ja grafiikan paperit tehdään perinteisesti lumpusta, joka voi olla esimerkiksi puuvillaa tai pellavaa. Lumppupaperin pH-arvo on neutraali eli se on happovapaata. Hapoton paperi säilyttää värinsä ja rakenteensa toisin kuin puukuitupaperi, kuten makulatuuri ja sanomalehtipaperi, jotka kellastuvat ja haurastuvat nopeasti.
thumb|Paperiarkkien valmistusta käsin. Piirtämiseen käytetään monenpaksuisia papereita. Paperin grammapaino tarkoittaa yhden neliömetrin kokoisen paperin painoa grammoina. Japaninpaperilla on pieni grammapaino, esimerkiksi 30 tai 40 grammaa, mutta ne ovat silti lujia ja melko paksuja. Akvarelli- ja syväpainopaperit taas ovat grammapainoltaan useamman sata grammaa. Nopeisiin harjoitelmiin sopivan kopiopaperin grammapaino on 80.
Sileä paperi soveltuu yksityiskohtaisiin piirustuksiin. Hiilellä piirrettäessä ihanteellisena paperina pidetään melko karkeaa ja vahvaa paperia, joka kestää myös hankausta. Hiili korostaa paperin pintarakennetta, ja se tarttuu paremmin karhealle paperille. Puristehiili, jossa on sideainetta joukossa, sopii myös sileille papereille. Tussipiirustuksissa melko tukeva ja jonkin verran liimattu paperi sopii parhaiten.
Hiili- ja pastellipiirustuksissa käytetään myös Ingres-paperia, joka on tavallisesti sävyllistä. Elävän mallin piirustuksessa harjoitelmiin käytetään usein litoposteria, koska se on sopivan kokoista ja kohtuuhintaista. Litoposterin nurja puoli on kiiltävä.
Teknisessä piirustuksessa käytetään skissiä, joka on läpikuultavaa ja silkkipaperimaista. Sille on käytännöllisintä piirtää lyijy- ja huopakynillä. Skissiä ja kuultopaperia on eri paksuisena, myös kestävämpää muovikalvoa käytetään. Muovit ja kuultavat paperit ovat avuksi etenkin kopioitaessa.
Leon Bristedt
Leon Bristedt (s. 14. maaliskuuta 1995 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin NLA-joukkue HC Davosissa. Bristedt on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä.
Seuraura
Bristedt on IK Waxholmin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Nacka HK:hon. Kaudella 2010–2011 Bristedt oli joukkueensa paras syöttäjä sekä J18 Elitissä 15 syöttöpisteellään että J18 Allsvenskanissa yhdeksällä syöttöpisteellään. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi Linköping HC:n J18-junioreihin. Bristedt pelasi osan kaudestaan myös seuran J20-junioreissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin mestaruuden.