cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dimitrie Cantemir
Maanpako
Vuosina 1714-1716 hän kirjoitti tunnetuimman historianteoksensa latinaksi. Historia Incrementorum atque Decrementorum aulae Othomanicae, "Osmanien valtakunnan nousu ja rappio" oli pitkään arvostettu teos, mutta nykyään sitä pidetään osittain epäluotettavana ja yrityksenä selitellä Cantemirin päätöstä loikata Venäjän puolelle. Teosta ei julkaistu hänen elinaikanaan, mutta hänen poikansa Antiohin ansiosta se painettiin Lontoossa 1730-luvulla. Vuonna 1716 Pietari I käännätti koraanin venäjäksi ja pyysi Cantemiria kirjoittamaan tutkimuksen islamista uskonnollisena järjestelmänä. Tämän jälkeen hän kirjoitti tutkimuksen Monachorum Physica Examinatio, joka käsitteli monarkiaa. Hän oli myös mukana perustamassa tieteiden laitosta Pietarin yliopistoon.
Suuri Pohjan sota päättyi vuonna 1721. Seuraavana vuonna Pietari I aloitti itään suunnatun sotaretken, johon myös Cantemir osallistui. Hän kuitenkin sairastui ja joutui jäämään Astrahaniin. Hän kuoli Orjolissa vuonna 1723. Cantemir haudattiin ensimmäisen vaimonsa viereen moskovalaiseen Pyhän Konstantinin ja Helenan kirkkoon. Vuonna 1935 hänen ruumiinsa siirrettiin Iașiin, Moldovaan (nyk. Romania) ja haudattiin uudelleen Iașin Pyhän kolmiyhteyden kirkkoon.
Jo elinaikanaan arvostetun Cantemirin muistoa kunnioitetaan eri puolilla Eurooppaa. Hänen muistokseen suunnitellaan lähes viisi metriä korkean monumentin rakentamista Tsaritsynoon. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa yliopistoja, teitä, katuja Romaniassa ja Moldovassa. Hänen syntymäkuntansa Silişteni on nimetty Dimitrie Cantemiriksi.
Perhe
Dimitrie Cantemirin ensimmäinen avioliitto oli Cantacuzinon sukuun kuuluneen Kassandra (Casandra) Cantacuzenen (1682–1713) kanssa. Cantacuzenen kuoltua Venäjällä hän avioitui Trubetskoi-sukuun kuuluneen ruhtinatar Anastasia Trubetskajan (1700–1755) kanssa Pietarissa vuonna 1717. Cantemirin lapsilla oli oma vaikutuksensa Venäjän historiaan. pienoiskuva|200x200px|Maria Kantemir (1700-1754), Ivan Nikitišh Nikitin n. 1710-1720 Hänen vanhimman tyttärensä Marian (1700–1754) kerrotaan vuonna 1720 hurmanneen Pietari I:n niin, että tämä harkitsi eroa vaimostaan Katariinasta. Marialla tiedetään olleen poika keisarin kanssa, joka syntyi matkalla Pietarin kanssa Astrahanissa vuonna 1722. Lapsi kuoli huhun mukaan myrkytettynä. Kun Katariina peri vallan vuonna 1725, hän pakotti Maria Cantemirin pois hovista ja vetäytymään luostariin. Maria oli prinsessa Natalian ja keisarinna Annan hovinainen 1727–1731 ja piti myöhemmin kirjallista salonkia Pietarissa.
Poika Antioh Kantemir oli Venäjän lähettiläs Lontoossa ja Pariisissa, aikansa johtava satiirinen runoilija ja muun muassa Voltairen ystävä. Toinen poika Konstantin Dmitrievitš (1703–1747) sotkeutui salaliittoon keisarinna Annaa vastaan ja karkotettiin Siperiaan. Perhessä oli lisäksi pojat Matvei ja Șerban.
Avioliitosta Anastasia Trubetskajan kanssa syntynyt nuorin tytär Smaragda Katarina (1720–1761) oli ruhtinas Dmitri Mihailovitš Golitsynin vaimo ja tunnettiin nimellä Katarina (Jekaterina) Dmitrievna Golitsyna. Smaragda oli keisarinna Elisabetin ystävätär ja maineeltaan aikansa kauneimpia naisia.
thumb|188x188px|Nuorin tytär Katarina Dmitrievna Golitsyna (1720–1761), Louis-Michel van Loo 1759.
Bledin linna
pienoiskuva|Bledin linnasta avautuu jylhät maisemat yli Bled-järven. Bledin linna on linna Bledin kunnassa, Sloveniassa. Se on rakennettu 130-metrisen kallionjyrkänteen päälle, josta aukeaa näkymä Bled-järvelle. Linna on yksi Slovenian suosituimmista matkailunähtävyyksistä. Varhaisin maininta siitä kirjallisessa tekstissä voidaan sijoittaa vuoden 1004 tienoille.
Linnan vanhin osa on sen romaanista arkkitehtuuria edustava torni. Keskiajalla linnaan rakennettiin lisää torneja, ja linnoituksia vahvistettiin. Barokin aikakautena linnaan rakennettiin lisärakennuksia. Rakennukset on sijoiteltu kahden linnanpihan ympärille. Ylemmällä linnanpihalla sijaitsee 1500-luvulla rakennettu ja vuoden 1700 tienoilla uudistettu kappeli.
Aiheesta muualla
46.36973°N, 14.10052°W
Henrik Ingebrigtsen
Henrik Ingebrigtsen (s. 24. helmikuuta 1991 Stavanger) on norjalainen yleisurheilija, joka kilpailee keskimatkojen juoksussa ja kestävyysjuoksussa. Hän voitti 1 500 metrin matkan Euroopan-mestaruuden vuonna 2012. Myös hänen veljensä Filip ja Jakob ovat juoksun Euroopan-mestareita.
Ura
Ingebrigtsen sijoittui Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Belgradissa 2007 seitsemänneksi 1 500 metrin juoksussa. Hän voitti maansa alle 18-vuotiaiden mestaruuden 2 000 metrin estejuoksussa ja 3 000 metrin juoksussa 2008. Maastojuoksun EM-kilpailuissa hän sijoittui alle 20-vuotiaiden sarjassa 23:nneksi. Seuraavana vuonna hän karsiutui Novi Sadin alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 800 metrin juoksun välierissä ja 1 500 metrin alkuerissä. Hän voitti 2 000 metrin estejuoksun alle 20-vuotiaiden Norjan-mestaruuskultaa ja oli maastojuoksun EM-kilpailujen alle 20-vuotiaiden sarjassa 12:s.
Ingebrigtsen putosi kaudella 2010 1 500 metrin alkuerissä sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa että aikuisten EM-kilpailuissa. Hän voitti samana vuonna Norjan-mestaruuden miesten 1 500 metrillä sekä alle 20-vuotiaiden 800 ja 1 500 metrin juoksuissa. Vuonna 2011 hän karsiutui Ostravan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1 500 metrin alkuerissä ja sijoittui maastojuoksun EM-kilpailuissa samassa ikäluokassa 15:nneksi.
29. huhtikuuta 2012 Ingebrigtsen alitti 1 500 metrin Norjan ennätyksen, jota oli pitänyt nimissään vuodesta 1976 lähtien Lars Martin Kaupang. Ingebrigtsen voitti 1 500 metrin Euroopan-mestaruuden Helsingissä 2012 ajalla 3.46,20. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi ajalla 3.35,43. Joulukuussa hän voitti maastojuoksun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Budapestissa. Hän voitti 2012 Norjan-mestaruuden miesten 1 500 metrillä, sekä hallissa alle 23-vuotiaiden 800 ja 1 500 metrillä.
Ingebrigtsen sijoittui 11:nneksi Göteborgin EM-hallikilpailujen 2013 3 000 metrillä. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tampereella 2013 hän voitti 5 000 metrin mestaruuden. Hän karsiutui 13. heinäkuuta aamupäivällä juostussa päämatkansa 1 500 metrin alkuerässä kaaduttuaan matkalla. Saman päivän iltana hän osallistui 5 000 metriin juoksuun, jonne hänet oli myös etukäteen ilmoitettu, ja voitti kilpailun ajalla 14.19,39. Moskovan MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksanneksi ajalla 3.37,52. Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2013 hän oli alle 23-vuotiaiden sarjassa kymmenes. Hän voitti 2013 Norjan-mestaruuden 800 metrillä.
Ingebrigtsen voitti 2016 Norjan hallimestaruuden 1 500 ja 3 000 metrillä. Samana vuonna hän voitti EM-pronssia 1 500 metrillä Amsterdamissa ajalla 3.47,18. 5 000 metrillä hän sijoittui neljänneksi vain 0,01 sekuntia voittaja Ilias Fifalle hävinneenä. Ingebrigtsen karsiutui Rion olympialaisissa 1 500 metrin välierissä. Belgradin EM-hallikilpailuissa 2017 hän sai hopeaa 3 000 metrillä ajalla 8.00,93. Maastojuoksun EM-kilpailuissa 2017 hän oli yhdestoista.
Ingebrigtsen saavutti Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hopeaa 5 000 metrin juoksussa ajalla 13.18,75. Kilpailun voitti hänen veljensä Jakob Ingebrigtsen. 1 500 metrillä Henrik Ingebrigtsen sijoittui neljänneksi. Hän voitti samana vuonna Norjan-mestaruuden 5 000 metrillä ja sijoittui maastojuoksun EM-kilpailuissa 18:nneksi. Hän saavutti Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa 2019 pronssia 3 000 metrillä ajalla 7.57,19. Hän juoksi 3 000 metrin Norjan ennätyksen 7.36,85 Oslossa kesäkuussa 2019. Hän voitti samana vuonna 5 000 metrillä Norjan-mestaruuden ja sijoittui Dohan MM-kilpailuissa 13:nneksi. Hän voitti Norjan-mestaruuden myös maastojuoksussa.
Bretagnenbassetti
Bretagnenbassetti on kotimaansa ulkopuolella melko harvinainen ranskalainen ajokoira. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 9. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 10. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö
Koira on muita basset-rotuja pienikokoisempi ajokoira: sen säkäkorkeus on 32–38 cm. Se on jonkun verran korkeuttaan pidempi. Rodun kuono on melko pitkä ja korvat ohuehkot, riippuvat ja melko suuret. Kaula on lyhyt, häntä pitkä ja sirppimäinen. Koira on liikkeissään nopea ja ketterä.
Bretagnenbassetin turkki on karkea, tiivis ja melko lyhyt, väriltään kultaan vivahtava vehnänvärinen, tiilenpunertava tai kellanruskea. Turkki ei koskaan ole pörröinen tai villava.
Turkin hoito
Turkkia huolletaan säännöllisellä harjaamisella, sekä nyppimällä kuollut karva pois. Koiran turkki on yksilöllinen, mutta yleensä turkki nypitään kahdesti vuodessa. Turkkia ei saa leikata, kuin korkeintaan tassuista ja leuan alta. Turkin karkeus katoaa, mikäli sitä käsitellään saksilla tai koneella.
Luonne ja käyttäytyminen
Bretagnenbassetti on vilkas, metsästysviettinen, herkkä ja toisinaan vahvaluonteinen. Rotu on kuitenkin osoittautunut myös erinomaiseksi kotikoiraksi. Rodulla on saavutettu hyviä tuloksia verijälkikokeissa. Vapaana pitäminen saattaa metsästysvietin vuoksi olla vaikeaa. Rotu tarvitsee vilkkautensa vuoksi paljon aktivointia. Bretagnenbassetti oppii helposti uusia asioita ja yrittää parhaansa miellyttääkseen isäntäänsä. Se sopii hyvin agilityyn, näyttelyihin ja metsästys- tai verijälkikilpailuihin.
Alkuperä
Rotu on kotoisin Ranskasta, Bretagnen alueelta, missä karkeakarvaisia koiria on käytetty ajureina metsästyksessä tiheikköisissä ja kallioisissa metsissä. Vallankumouksen jälkeen rotu miltei hävisi. Suuremmasta grand fauve de bretagnesta kehitettiin pienikokoisempi rotu risteyttämällä siihen karkeakarvaisia mäyräkoiria, beagleja sekä mahdollisesti myös terrierejä. Uusi rotu soveltui paremmin hitaammalla vauhdilla ajamiseen sekä metsästykseen pienemmillä alueilla. Suomeen rotu tuli 1980-luvulla, ja nykyinen kanta käsittää noin 900 yksilöä.
222 Lucia
222 Lucia on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Palisa vuonna 1882. Pikkuplaneetta sai nimensä todennäköisesti Graf Wilczekin nuorimman tyttären mukaan. Pikkuplaneetta Lucian läpimitta on noin 55 kilometriä ja se pyörähtää akselinsa ympäri 7,80 tunnissa.
A-ryhmä
pienoiskuva|A-ryhmään kuuluva [[Mitsubishi Lancer Evolution|Mitsubishi Lancer Evo VI -ralliauto.]] A-ryhmä on FIAn luokka moottoriurheilussa käytettäville autoille. A-ryhmä oli seuraaja ryhmä 2 -luokitukselle, joka perustui "1B"-ryhmän sääntöihin, joka korvasi FIA:n ryhmä 1:n monissa maissa.
A-ryhmän sääntöjen mukaan homologaatiota varten oli valmistettava vähintään homologaatiomallia, ja auton pitää perustua tuontantomalliin, jota on valmistettu vähintään. Aiemmassa B-ryhmässä vaadittiin vain 200 kappaletta homologaatiomallia, jotta se hyväksyttiin kilpailukäyttöön. Esimerkiksi Subaru Impreza WRX STi:tä on valmistettu 2 500 kpl ja koko Subaru Impreza -mallistoa 25 000 kpl. Vuoteen 1991 asti luokittelumäärä oli 5 000 kappaletta. Evolution-malleissa tämä luokitteluraja oli kuitenkin vain 500 kappaletta.
A-ryhmän kilpa-auton ja tiekäyttöön tarkoitetun homologaatiomallin oli molempien käytettävä samoja koripaneeleita, samaa voimansiirtoa ja samaa moottorilohkoa. Karkeasti sanottuna tiekäyttöön tarkoitetussa homologaatiomallissa ei ollut turvakaaria kuten kilpa-autossa, mutta siinä oli mukana ilmastointi.
A-ryhmään kuuluu 3 alaryhmää, jotka ovat yli 2,5 litran, 1,6–2,5 litran ja alle 1,6 litran moottoreilla varustetut autot. Autojen renkaiden leveys oli riippuvainen moottorin iskutilavuudesta.
Nelson-luokka (taistelulaiva)
Nelson-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden maailmansotien välillä suunnitellun taistelulaivan muodostama alusluokka, jonka rakentamista rajoitti Washingtonin laivastosopimus, mikä aiheutti epätavanomaisia ratkaisuja edeltäviin aluksiin verrattuna.
Taustaa
Skagerrakin taistelu oli osoittanut suojan ja tulivoiman ratkaisevan merkityksen meritaistelussa ja nopeuden antaman suojan merkityksen vähäisemmäksi. Amiraali John Fisherin lentävä lause "Nopeus on suojaa" osoittautui vääräksi taisteluristeilijöiden saadessa tuhoavia osumia. Opin mukaisesti Amiraliteetti suunnitteli ensimmäisen maailmansodan jälkeen voimakkaan taisteluristeilijä luokan (G3-luokka) ja taistelulaivaluokan (N3-luokka), joiden pääaseet olisivat olleet suurempia kuin missään maailmassa aikaisemmin ja vastaavasti panssarointi paksumpaa, mutta Washingtonin laivastosopimus sekä valtion taloudentila eivät mahdollistaneet kummankaan luokan rakentamista.
Suunnittelu
Suunnitteluvirasto sai määräyksen suunnitella 35 000 tonnin taisteluristeilijän, jonka he katsoivat joutuvan Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti tarkastettavaksi. Marraskuussa 1921 virasto teki kaksi erilaista suunnitelmaa, joita kutsuttiin nimillä F2 ja F3. Kumpikin niistä oli aseistettu 15 tuuman tykein, jotka oli asetettu kaikki etukannelle joko kaksiputkisiin (F2) tai kolmiputkisiin torneihin (F3). Alusten panssarisuojaa oli vähennetty aiempaan G3-luokkaan verrattuna. Alusten nopeuden laskettiin olevan 29,5 solmua ja täysin kuormattunakin vielä 18 solmua. Laivastosopimuksen perusteella Kuninkaallisella laivastolla oli kuitenkin mahdollista saada kaksi 16 tuuman tykeillä varustettua alusta, joiden tulisi olla rinnastettavissa Keisarillisen Japanin laivaston Nagatoon tai Yhdysvaltain laivaston USS Marylandiin. Tällöin suunnitteluperustaksi muutettiin taistelulaiva taisteluristeilijän sijaan.
Joulukuussa 1921 suunnitteluvirastolle annettiin uudet ohjeet, joiden perusteella suunniteltu alus olisi uppoumaltaan 35 000 tonnia ja aseistuksena yhdeksän 16 tuuman tykkiä. Alusten suojana oli kyljissä 13-14 tuuman ja kannessakin 4-10 tuuman panssari. Niiden nopeuden tuli olla 23 solmua. Suunnittelun tärkeimpänä rajoituksena oli 35 000 tonnin uppouma.
Virasto esitti kaksi ensimmäistä suunnitelmaluonnostaan tammikuussa 1922, mutta ne eivät täyttäneet esitettyjä vaatimuksia. Uudistettu luonnos O3mod esiteltiin helmikuun alussa, jolloin alusten pituutta oli lyhennetty ja samalla levennetty. Alusten suojaa oli vähennetty ohentamalla panssarointia tykkitorneista ja tulenjohtotornista. Suunnitelma hyväksyttiin 11. syyskuuta.
Suoja
Alusten suojana oli 14 tuuman panssarointi ammusvarastojen sivuilla ja 13 tuuman panssarointi konehuoneiden kohdalla. Vyö ulottui etriä vedenpinnan alapuolelle ja aina A barbetteen saakka takimmaiseen kuusituumaisen asemaan pituuden ollessa etriä. Vyö oli asennettu rungon sisälle ja kallistettu 72 asteen kulmaan. Vyön yläosa oli kytketty kanteen. Alareuna oli sidottu poikkikanteen ja kaartui alaspäin kytkeytyen 1,5 tuuman vesitiiviisiin väliseiniin. Rakenteen tarkoituksena oli jäykistää alusta kestämään raskaiden kranaattien osumat. Vyön jatkeena ei ollut panssarointia. Alusten kannessa oli 6,25 tuuman panssarointi. Makasiinien ja konehuoneiden kohdalla kansi oli 12 tuumaa.
Pääaseet sijoitettiin kaikki etukannelle siten, että B-torni kykeni ampumaan A-tornin ylitse. Q-torni sijoitettiin kuitenkin kannen tasolle niin, että se ei kyennyt ampumaan eteenpäin. Tornien etupanssari oli 16 tuumaa, sivut 9-11 tuumaa, takaosa 9 tuumaa ja 7,25 tuumaa katolla. Apuaseet sijoitettiin sääsuojattuihin, ohjattaviin torneihin pääkannen tasalle ja pääosin ryhmiteltiin taakse. Tulenjohtotornin suojana oli kyljissä 14 tuumaa, 12 tuumaa etuosassa ja 10 tuumaa takana.
Voimanlähde
Alusten konehuone oli aiemmasta poiketen kattilahuoneiden etupuolella. Aluksilla oli rinnakkain kaksi konehuonetta, joiden välissä oli vedenpitävä seinä. Aluksilla oli Brown-Curtis-turbiinit, joilla saatiin tuotettua 46 000 hevosvoimaa. Tällä teholla aluksen piti saavuttaa suunniteltu 23,5 solmun maksiminopeus. Aluksissa oli kahdeksan Amiraliteetin kolmirumpukattilaa, jotka oli asennettu pareittain kattilahuoneisiin. Kumpaankin konehuoneeseen oli kytketty kaksi kattilahuonetta. HMS Nelsonin koneet toimitti Wallsend Slipway & Engineering Company ja HMS Rodneyn Cammell Laird. Koeajoissa Nelson saavutti 46 031 hevosvoimalla 23,55 solmun nopeuden ja Rodney vastaavasti 45 614 hevosvoimalla 23,8 solmun.
Aseistus
Alusten pääaseiksi asennetut 16 tuuman tykit oli alun perin tilattu G3-luokan taisteluristeilijöihin. Niiden mallimerkintänä oli 16" Mk I ja kranaatti painoi 2 048 naulaa. Tykkien lähtönopeus oli 2 670 jalkaa sekunnissa. Tykkien kulumisen vuoksi putki oli vaihdettava 180 täyspanoksella ammutun laukauksen välein. Tykit asennettiin kolmiputkisiin torneihin, jotka mahdollistivat 40 asteen korotuskulman, jolloin kantamaksi tuli 39 780 jaardia. Tykeille oli kaksi tulenjohtopaikkaa, joista toinen oli sillan päällä ja toinen kannen takaosassa. Kummassakin tulenjohtopaikassa oli etrin etäisyysmittari. Tämän lisäksi kussakin tornissa oli oma etrin etäisyysmittari.
Apuaseiksi asennettiin 6" 50 kaliiperin BL Mk XXII -tykit, joiden kranaatit painoivat 100 paunaa. Tykeillä saavutettiin 45 asteen korotuskulmalla 25 100 jaardin kantama. Tykit oli asennettu kaksiputkisina Mk XVIII -asennuksina, joka oli paranneltu HMS Enterpriselle asennetusta prototyypistä Mk XVII. Prototyypillä oli mahdollista ampua jopa 60 asteen korotuskulmilla. Apuaseiden tulenjohdosta vastasi neljä eri paikkaa, joissa kussakin oli etrin etäisyysmittari. Näistä kaksi oli tulenjohtotornin sivuilla ja toiset kaksi toisen raskaan tulenjohtopaikan yhteydessä.
Raskaina ilmatorjunta-aseina aluksille asennettiin kuusi kappaletta 4,7 tuuman 43 pituuskaliiperin QF Mk VIII -tykkiä yksiputkisina Mk XII -asennuksina. Tykki ampui 50 naulan kranaatteja 45 asteen korotuskulmalla 16 160 jaardin päähän. Sen kranaatti painoi kaikkiaan 76 naulaa. Keveinä ilmatorjunta-aseina aluksille piti asentaa neljä kahdeksanputkista kahden naulan tykkiä, mutta ne eivät olleet saatavilla alusten valmistuessa.
Muina aseina aluksilla oli kaksi kappaletta 24,5 tuuman torpedoputkea, joiden kaliiperi poikkesi kaikista muista laivaston aluksista. Ne oli asennettu vesirajan alapuolelle keulapakan alle ja suunnattu 10 astetta kulkusuunnasta. Tulenjohtoa varten oli kaksi etrin etäisyysmittaria.
Dharius
right|thumb|250px|Dhariusin käyttämä logo levynkansissa
Kemiallisten yhdisteiden nimeäminen
250px|thumb|2-[4-(2-metyylipropyyli)fenyyli]propaanihappo eli tutummin [[ibuprofeeni]] Kemiallisten yhdisteiden nimeämiselle on olemassa sääntöjen mukainen käytäntö. Sääntöjen on tarkoitus helpottaa yhdisteen kemiallisen rakenteen ja yhdisteen muodostavien alkuaineiden määrän havaitsemista. Orgaanisille yhdisteille on olemassa erillinen nimeämiskäytäntö.
Osalle yhdisteistä on annettu niin sanottuja triviaalinimiä, jotka ovat yleiskieleen vakiintuneita ei-systemaattisia nimiä. Esimerkkejä ovat muun muassa vesi, ammoniakki, salmiakki, ruokasooda ja ruokasuola. Triviaalinimien heikkous on se, etteivät ne anna minkäänlaista informaatiota yhdisteen koostumuksesta.
Kaksi alkuainetta
Usein kun yhdisteen muodostaa kaksi alkuainetta, on toista alkuainetta enemmän kuin yksi kappale. Jos alkuainetta on enemmän kuin yksi sen lukumäärä ilmoitetaan kreikan kielestä johdetun etuliiteen avulla. Esimerkiksi veden muodostavien vetyjen lukumäärä ilmoitetaan etuliitteellä di. Näin ollen veden (H2O) tarkka nimitys on divetyoksidi.
Metallikationin muodostaessa useita yhdisteitä saman anionin kanssa eri hapetusluvuilla, nimeämisessä metallin perään kirjoitetaan sulkumerkintöjen sisään metallin hapetusluku roomalaisilla numeroilla. Esimerkiksi kupari(I)oksidi (Cu2O) ja kupari(II)oksidi (CuO).
Moniatominen anioni ja kationi
Moniatomisen anionin (negatiivinen ioni) nimeämispäätteenä käytetään yleensä -aatti-päätettä. Pääte saattaa olla myös -iitti, sikäli kun sama alkuaine muodostaa useita erilaisia anioneja. Esimerkiksi sulfaatti (SO42−) ja sulfiitti (SO32−), poikkeuksena kuitenkin hydroksidi-ioni (OH−).
Moniatomisen kationin (positiivinen ioni) tapauksessa käytetään nimeämispäätettä -onium. Esimerkiksi ammoniumioni NH4+ ja oksoniumioni H3O+.
Orgaaniset yhdisteet
Melko yksinkertaiset yhdisteet pystytään nimeämään muutaman eri vaiheen avulla, kun tiedetään aineen rakenne ja atomien väliset sidokset. Orgaanisen aineen nimen perusrakenne on seuraava: sivuryhmät – perusosa – perusosanpääte.
1. Perusosa nimetään sen mukaan mikä on molekyylissä pisin yhtenäinen hiiliketju. Hiiliketjussa olevien hiilien lukumäärää vastaava numeerinen etuliite antaa nimen molekyylin perusosalle, esimerkiksi jos pisin hiiliketju on pituudeltaan seitsemän hiiltä on sen perusosa tällöin hept-.
3. Hiilien numeroinnin avulla saadaan selville yhdisteen tarkempi nimi, jos samalla hiilirungolla esiintyy paikkaisomeriaa. Tällöin yhdisteen nimen eteen lisätään sen hiilen numero, jossa funktionaalinen ryhmä on kiinni. Numerointi aloitetaan siitä hiilirungon päästä, josta funktionaalinen ryhmä saa pienemmän numeron. Esimerkiksi 2-butanolissa hydroksyyliryhmä on kiinni hiiliketjun toisessa hiilessä.
4. Perusosan liittyneet sivuryhmät nimetään ja ilmoitetaan niiden lukumäärä. Sivuryhmien pääte on -yyli ja sen etupäätteen määrään sivuryhmän hiilien lukumäärä samalla tavalla kuin perusosan nimeämisessäkin. Jos yhdisteessä on monia samoja sivuryhmiä ilmoitetaan ne silloin numeerisella etuliitteellä, di-, tri- ja niin edelleen. Jos yhdisteessä on monia erilaisia sivuryhmiä tulee nimen kirjoittamisessa ensin se sivuryhmä, minkä ensimmäinen kirjain on aakkosissa ensimmäinen (numeerisia etuliitteitä kuten di- ei huomioda tällöin).
5. Sivuryhmien paikka hiiliketjussa numeroidaan samalla tavalla kuin numeroidaan perusosassa sijaitsevan funktionaalisen ryhmän paikka. Jos yhdisteessä on monia samoja sivuryhmiä erotetaan niiden paikkanumero pilkulla. Esimerkiksi jos yhdisteessä on kaksi metyyli-ryhmää, jotka ovat kiinni hiilirungon hiilissä kaksi ja kolme on nimi silloin muotoa 2,3-dimetyyli-.
True Kings of Norway
True Kings of Norway on viiden norjalaisen black metal -yhtyeen Emperorin, Immortalin, Dimmu Borgirin, Ancientin ja Arcturusin kokoelma-albumi, jolle on koottu jokaisen yhtyeen varhaisilla 7"-singleillä.
Kappaleet
Emperor
Immortal
Dimmu Borgir
Ancient
Arcturus
Nick & Norah – loputon soittolista
Juoni
Tavattuaan sattumalta toisensa punk-clubilla, Nick ja Norah lähtevät matkalle New Yorkin indie rock -sceneen etsimään legendaarisen bändin salaista keikkaa, mutta päätyvät löytämään toisensa.
Forbes Fictional 15
Forbes Fictional 15 on Forbesin julkaisema lista 15 rikkaimmasta kuvitteellisesta hahmosta. Lista julkaistiin vuosina 2002, 2006–2008 ja 2010–2013 eli yhteensä yhdeksän kertaa. Listatut hahmot ovat olleet joko elokuvissa, televisiossa, piirretyissä, sarjakuvissa tai kirjoissa. Vaatimuksena listan hahmojen on oltava kuvitteellisia ja osana jotain sarjaa tai tarinaa. Mytologioden ja kansanperinteiden hahmoja ei hyväksytty. Niistä ainoastaan joulupukki hyväksyttiin, mutta sittemmin päätöksestä luovuttiin, koska listan laatijia kirjeillä pommittaneet lapset väittivät joulupukin olevan totta.
Kunów
Kunów on kaupunki Ostrowiecin piirikunnassa Puolassa. Kunówin kaupungin arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 2 936. Asukkaista 49,3 prosenttia oli naispuolisia ja 50,7 miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat väkiluvusta 15,2 prosenttia, työikäiset 59,3 prosenttia ja eläkeikäiset 25,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,7 vuotta. Vuonna 2019 kaupungissa syntyi 20 lasta.
Partasimppu
Partasimppu (Agonus cataphractus) on simppukaloihin kuuluva kalalaji. Se kasvaa noin 14 cm pitkäksi.
Partasimppuja tavataan Atlantin koillisosan rannikoilla, Kuolan niemimaan pohjoisosassa, Jan Mayenilla, Itämerellä ja Englannin kanaalissa. Ne elävät tyypillisesti 35-270 metrin syvyydessä.
The Francinest
The Francinest on suomalaisen Francine-yhtyeen ensimmäinen kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1997. Kokoelma sisältää suosituimmat kappaleet yhtyeen neljältä ensimmäiseltä studioalbumilta.
Anna Hagman
Anna Josefina Hagman (27. joulukuuta 1895 – 18. huhtikuuta 2006) oli Suomen vanhin asukas ja kaikkien aikojen neljänneksi pisimpään elänyt suomalainen, jonka elinaika on pystytty varmasti osoittamaan.
Anna Hagman syntyi Saltvikin Vassbölen kylässä Ahvenanmaalla. Hänen vanhempansa olivat Magnus Robert Nordström (s. 14. joulukuuta 1859 Åsgårda, Saltvik) ja Albertina Josefina Öhman (s. 2. marraskuuta 1864 Vassböle, Saltvik). Hagman asui kotonaan Vassbölessä satavuotiaaksi asti ja vietti viimeiset elinvuotensa Sunnanbergin hoitokodissa Saltvikissa. Hänestä tuli Suomen vanhin elossa oleva asukas 31. joulukuuta 2005, jolloin Hilda Häkkinen kuoli Töysässä 111-vuotiaana. Hagman kuoli 18. huhtikuuta 2006 Saltvikissa 110-vuotiaana ja oli Suomen vanhin elossa oleva asukas 108 päivän ajan. Hagmanin kuoltua Suomen vanhin ihminen oli Pöytyällä asunut Elsa Vilhelmiina Tilkanen, joka syntyi 26. syyskuuta 1896.
Hx
Hx tarkoittaa seuraavia:
Teemu Hirvilammi
Teemu Hirvilammi (15. marraskuuta 1955 Helsinki – 6. maaliskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Hirvilammi debytoi runoilijana vuonna 1977 omakustanteisella teoksellaan "Aika tallaa torakat". Hänen ensimmäinen kustannettu runokokoelmansa "Niille jotka dallaa sateessa" ilmestyi vuonna 1981 WSOY:n kustantamana. Hänen viimeiseksi teoksekseen jäi vuonna 2008 ilmestynyt "Vulkaaniset vuodet". Hirvilammilta ilmestyi yhteensä 14 teosta.
USS Bon Homme Richard (CV-31)
USS Bonhomme Richard (runkonumerot CV-31 ja CVA-31) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli 1944–1971 palveluskäytössä, jona aikana se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Korean ja Vietnamin sotiin.
Palvelus
Norfolkista alus lähti 19. maaliskuuta 1945 liittyäkseen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon ja se saapui 5. huhtikuuta Pearl Harboriin. Oltuaan koulutettavana Havaijin vesillä alus liittyi 6. kesäkuuta Okinawan edustalla TF38:aan. Aluksen lentokoneet osallistuivat Okino Daito Jimalle tehtyihin hyökkäyksiin 7.–10. kesäkuuta, jonka jälkeen se osallistui 3. laivaston iskuihin Japaniin 2. heinäkuuta – 15. elokuuta. Alus viipyi Japanin lähistöllä aina 16. syyskuuta saakka. Oltuaan hetken aikaa Guamilla koulutuksessa alus lähti San Franciscoon, jonne se saapui 20. lokakuuta.
Bonhomme Richard lähti 29. lokakuuta jälleen merelle palaten Pearl Harboriin, jossa alus muutettiin joukkojen siirtotehtäviin. Alus kuljetti 8. marraskuuta – 16. tammikuuta 1946 joukkoja Tyynenmeren alueelta Yhdysvaltoihin. Operaation päätyttyä alus poistettiin palveluksesta.
Alus palasi palvelukseen 15. tammikuuta 1951 ja se lähti 10. toukokuuta San Diegosta Kauko-Itään. Alus liittyi 29. toukokuuta Korean rannikolla TF77:ään. Sen koneet tekivät ensimmäisen ilmaiskun 31. toukokuuta. Alus lähti 20. marraskuuta Korean rannikolta saapuen San Diegoon joulukuun puolivälissä. Se lähti 20. toukokuuta paluumatkalle liittyen TF77:ään 23. kesäkuuta. Aluksen lentokoneet tekivät iskuja Pohjois-Korean joukkoja vastaan 24.–25. kesäkuuta sekä Kojon maihinnousualueelle 12.–16. lokakuuta. Alus lähti 18. joulukuuta Korean rannikolta San Franciscoon, jonne se saapui 8. tammikuuta 1953. Alus luokiteltiin uudelleen 1. lokakuuta 1952, jolloin sen runkonumeroksi vaihtui CVA-31.
Modernisointiin pääsyä odottanut alus poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1953. Alus palasi palvelukseen 6. syyskuuta 1955, jolloin sille oli asennettu viisto vahvistettu lentokansi, laajempi keula, suuremmat hissit sekä höyrykatapultit. Aluksen muutostyöt saatiin päätökseen 31. lokakuuta ja se siirrettiin koeajoihin Alamedan ja San Diegon väliselle merialueelle. Operatiivisen valmiuden saavutettuaan alus palveli Tyynenmeren laivastossa tehden neljä rupeamaa Kauko-Idässä.
Alus poistettiin palveluksesta 2. heinäkuuta 1971 ja se poistettiin laivaston alusluettelosta 20. syyskuuta 1989. Alus romutettiin 4. helmikuuta 1992.
Mitrarovasti
Arvon voi saada poikkeuksellisen ansioitunut rovasti; Venäjällä näitä arvoja on myönnetty jonkin verran, mutta Suomessa vain yksi. Arvon tunnuksena on mitra, jossa ei ole päälaelle sijoitettua erillistä jalokiviristiä, kuten piispoilla.
Ainoana suomalaisena mitrarovastin arvon sai isä rovasti Sergei Okulov, joka mm. perusti ja saattoi voimalla toimimaan Pyhäin Sergein ja Hermanin veljeskunnan, joka julkaisee ortodoksisen kirkon virallista äänenkannattajaa, Aamun Koitto -lehteä. Hänen muistokseen veljeskunta kutsuu hyvää toimintahenkeä "Okulovilaiseksi hengeksi".
Max Besselink
Max Besselink (s. 4. huhtikuuta 2002 Helsinki) on suomalainen koripalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Mitrarovasti
Paria muutakin pappia on esitetty nimitettävän mitrarovasteiksi; merkittävin on isä rehtori, rovasti Johannes Suhola, joka toimi vuosina 1943–1972 Ortodoksisen pappisseminaarin rehtorina eli käytännössä kasvatti koko sodanjälkeisen pappispolven. Esitys ei kuitenkaan - tuntemattomasta syystä - mennyt läpi.
USS Agamenticus
Valmistus
Alus tilattiin Portsmouthin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1862. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1863, mutta Yhdysvaltain sisällissodassa saatujen kokemusten mukaan alusten hallittavuutta ja ohjaustilojen käytettävyyttä piti parantaa. Alus oli modernisoitavana vuoden 1864 alun, jolloin sille lisättiin niin sanottu "hurrikaanikansi" keskilaivaan tornien väliin ja konehuoneen yläpuolelle. Alus otettiin palvelukseen 5. toukokuuta 1864 päällikkönään C. H. Cushman.
Max Besselink
Pelaajaura
Besselink on Helsingin NMKY:n kasvatti (ensimmäinen seura oli Wartti Basket ) ja pelasi seuran nuorisojoukkueissa 16-, 17- ja 19-vuotiaiden SM-sarjoja. Vuonna 2019 hän voitti 17-vuotiaiden SM-pronssia. Besselink nousi myös HNMKY:n miesten edustusjoukkueeseen pelaten miesten I-divisioona A:ssa vuosina 2018–2020.
Vuonna 2019 Besselink valittiin arvostetulle NBA:n ja FIBA:n järjestämälle Basketball Without Borders -leirille. Kesäkuussa 2020 Besselink siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Helsinki Seagullsiin. Syksystä 2021 lähtien hän suuntaa pelaamaan Yhdysvaltain korkeimmassa yliopistosarjassa Santa Clara Universityn joukkueessa, ja yliopistosääntöjen vuoksi Seagulls ei maksanut Besselinkille lainkaan palkkaa.
USS Agamenticus
Palvelus
Alus oli Yhdysvaltain koillisrannikolla. Mainesta Massachusettsiin, kunnes se poistettiin palveluksesta 30. syyskuuta 1865 Bostonin laivastontelakalla. Alus makasi ankkurissa lähes viisi vuotta, jona aikana se nimettiin 15. kesäkuuta 1868 USS Terroriksi.
Max Besselink
Pelaajaura
Korisliiga-debyytissään Besselink teki viisi pistettä. Kolmannessa ottelussaan Kouvoja vastaan hän teki jo 15 pistettä ja otti kahdeksan levypalloa. Korisliigan piste-ennätyksensä (19) Besselink heitti marraskuussa Korihaita vastaan. Siirtorajan jo umpeuduttua helmikuussa 2021 Besselink nostatti mediahuomiota palaamalla pelaamaan loppukaudeksi divisioonatasolle HNMY:n joukkueeseen.
Yksityiselämä
Besselinkin isä, kanadalainen Gerry Besselink pelasi koripalloilijana viisi miesten SM-sarjakautta vuosien 1989–1997 välissä ja edusti Kanadaa vuoden 1986 MM-kilpailuissa. Besselinkin suomenruotsalaistaustainen äiti Nina Besselink (o.s. Johansson) pelasi Suomen maajoukkueessa ja seitsemän kautta naisten SM-sarjaa voittaen kahdesti Suomen mestaruuden. Besselinkillä on Maria-niminen sisko ja myös koripalloa pelaava Michael-veli.
Mitrarovasti
Lähteet
Helsinki, Valistus, 1944
Max Besselink
Yksityiselämä
Besselink varttui Helsingin Vartiokylässä. Hänen äidinkielensä on ruotsi. Isänsä kanssa hän puhuu englantia, ja suomi on hänen kolmanneksi vahvin kielensä.
Mitrarovasti
Lähteet
Kuopio/ Aamun Koitto, 2004
Tilinumero
Tilinumero on koodi, joka identifioi pankkitilin.
Suomessa oli vuoteen 2010 asti käytössä kansallinen BBAN-tilinumerojärjestelmä. Kansainvälinen IBAN-tilinumerojärjestelmä on korvannut kansalliset tilinumerot. Suomalaiset BBAN-tilinumerot on mahdollista muuntaa IBAN-tilinumeroiksi sopivalla laskurilla, sillä IBAN-numero muodostetaan BBAN-numeron pohjalta.
Suomalainen pankkitilin numero
Suomalaisen BBAN-tilinumeron rakenne on seuraava: XXXXXX–ZZ...T
Tilinumeron ensimmäiset 1–3 numeroa tarkoittavat pankkia tai pankkiryhmää seuraavasti:
Michael Dalle Stelle
Michael Dalle Stelle (s. 5. heinäkuuta 1990 Padova) on italialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2007 hän kilpaili Formula Azzurra -sarjassa sijoittuen seitsemänneksi. Seuraavana vuonna hän kilpaili Italian F3-sarjassa sijoittuen yhdeksänneksi. Hän kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2008–2009 Durango-tallissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2009 Stelle kilpaili Italian F3- ja Euroseries 3000 -sarjoissa. Vuosina 2010 ja 2011 Stelle kilpaili Italian GT-mestaruussarjassa.
Tilinumero
Suomalainen pankkitilin numero
Tämän jäljessä ennen väliviivaa olevat numerot tarkoittavat pankin konttoria.
Väliviivan jäljessä on asiakaskohtainen tilinumero. Esimerkiksi lainat alkavat yleensä omalla numerosarjallaan.
Tilinumeron viimeinen merkki on Luhnin algoritmilla muodostettu tarkistusmerkki.
Advanced Linux Sound Architecture
Projektin aloitti tšekkiläinen Jaroslav Kysela vuonna 1998 parantaakseen Gravis Ultrasound -äänikortin ajuria. Projektin nimi olikin aluksi Linux Ultra Sound Project.
ALSA koostuu ytimessä olevista laiteajureista, ohjelmointirajapinnasta ja kirjastosta, sekä työkaluohjelmista. Mikäli tavoite on vain soittaa musiikkitiedostoja voi käyttää korkeamman tason työkalukirjastoja joita ovat muun muassa SDL ja OpenAL. ALSA:lle on libasound-kirjasto, joka on helpompi ja suositeltavampi käyttää kuin ytimen rajapintoja suoraan.
King George V -luokka (1939)
King George V -luokka oli Britannian Kuninkaalliselle laivastolle maailmansotien välillä suunniteltu taistelulaivaluokka, johon kuului viisi alusta. Nimikkoaluksen lisäksi luokkaan kuuluivat HMS Duke of York, HMS Prince of Wales, HMS Anson ja HMS Howe. Prince of Wales osallistui toisessa maailmansodassa Bismarck-taistelulaivan takaa-ajoon vaurioittaen sitä ratkaisevasti ja pakottaen aluksen ottamaan suoran reitin lähimpään satamaan. Duke of York tuhosi Scharnhorst-taisteluristeilijän. Japanilaiset pommikoneet ja torpedopommittajat upottivat Prince of Walesin joulukuussa 1941 Malakan niemimaan rannikolla.
Luokan rakentamista rajoitti Lontoon laivastosopimus, jonka mukaisesti alusten uppoumaksi määritettiin 35 000 tonnia ja pääaseiksi 14 tuuman tykit, vaikka muutokset aiheuttivat lopulta asetettujen rajojen ylityksen.
Alusten suunnittelussa noudatettiin enemmän perinteisiä kaavoja kuin edeltävän Nelson-luokan suunnittelussa. Esimerkiksi päätykit oli jälleen sijoitettu sekä keula- että peräkansille. Aluksen panssaroitu ala oli suurempi ja pääaseiden suoja heikompi, mutta höyrykoneiden kehityksen vuoksi koneet olivat kevyempiä kuin ennen ja antoivat suuremman tehon.
Panssarointi
Panssarointi lisättiin aluksen ulkopuolelle lisättävillä levyillä, ja se oli suora lukuun ottamatta aluksen rungon muotojen seuraamista. Yläosastaan se oli 14 tuuman paksuinen ja vesirajassa 15 tuumaa ja kaveten köliä kohti mennessä 5,5 tuumaan ammusvarastojen alla ja 4,5 tuumaan konehuoneen osalta. Aluksessa oli kaikkiaan 12 etuosastoa ja 10 takaosastoa.
Pääaseiden tornien etupanssari oli 13 tuumaa paksu, 9-7 tuumaa kyljet ja 7 tuumaa takana ja katon paksuus 6 tuumaa. Apuaseina olevien 5,25 tuumaisten suojana oli ainoastaan 2-1 tuumaan panssaria. Pääkannen paksuus oli 6 tuumaa ammusvarastojen kohdalla ja 5 tuumaa muualla. Muuten kansien paksuus 5-2,5 tuumaan.
Koneisto
Pääkoneet oli ryhmitelty niin, että jokaista neljää potkuria pyöritti kaksi konetta. Akseleita oli mahdollista kytkeä yhteen, jolloin jonkin osan vaurioituminen ei tehnyt aluksesta vielä liikuntakyvytöntä.
Aseistus
Apuaseina oli 16 5,25 tuuman 50 kaliiperin QF Mk I -tykkiä, joilla kyettiin pintatorjuntaan. Tykit olivat kaksiputkisissa sääsuojatuissa torneissa. Tykkien 70 asteen korotuskulman vuoksi voitiin niitä käyttää myös raskaina ilmatorjuntatykkeinä. Aseet oli ryhmitelty kahdeksi kahden tornin ryhmäksi kummallekin kyljelle. Ryhmien välissä oli lentokoneen katapultti ja ryhmien toinen torni oli asennettu ylemmäs ja niillä oli mahdollisuus ampua alemman tornin ylitse.
5,25 tuuman tykit osoittautuivat käytännössä kuitenkin sekä vikaherkiksi että kankeiksi suunnata. Niiden tulinopeus oli liian alhainen, jotta ne olisivat olleet tehokkaita ilmatorjunta-aseina.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2004–2005
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2004–2005 BC Nokia voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Hopeaa voitti Pantterit Helsingistä ja pronssia Peli-Karhut Kotkasta. BC Nokia voitti loppuottelusarjan voitoin 1–3.
Runkosarjassa pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja. Viisi parasta joukkuetta jatkoivat ylemmässä jatkosarjassa ja muut viisi alemmassa jatkosarjassa, jotka pelattiin kaksinkertaisina sarjoina. Joukkueiden tulokset runkosarjasta otettiin mukaan jatkosarjan sarjataulukkoon. Ylemmän jatkosarjan kaksi parasta, Äänekosken Huima ja Pantterit, selviytyivät suoraan välieriin.
Pudotuspelien ensimmäisessä vaiheessa kohtasivat ylemmän jatkosarjan kolmas Peli-Karhut ja alemman jatkosarjan voittaja Tampereen Pyrintö sekä ylemmän jatkosarjan sijoille 4 ja 5 sijoittuneet BC Nokia ja Pussihukat. Ottelut pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Välierissä pelasivat vastakkain jatkosarjassa parhaiten sijoittunut Äänekosken Huima ja huonoiten sijoittunut BC Nokia sekä toiseksi paras Pantterit ja toiseksi huonoiten sijoittunut Peli-Karhut. Loppuotteluun etenivät Pantterit ja BC Nokia. Välierät ja loppuottelu pelattiin paras viidestä -järjestelmällä.
Turun Riento putosi kauden päätteeksi suoraan I-divisioonaan ja I-divisioonan voittaja Catz Lappeenranta nousi suoraan SM-sarjaan. Alemman jatkosarjan sijoille 7.-9. sijoittuneet joukkueet pelasivat I-divisioonan 2. ja 3. sijoittuneiden Kaaron Roiman sekä Torpan Poikien kanssa viiden joukkueen kaksinkertaisen noususarjan, jonka kolme parasti pelaisivat seuraavalla kaudella SM-sarjassa. Forssan Alku ja Espoo Team säilyttivät sarjapaikkansa. Karsintasarjan kolmanneksi sijoittunut Kaaron Roima Raumalta luopui SM-sarjapaikastaan, jolloin SM-sarjaan nousi Torpan Pojat Helsingistä.
Sanger
Sanger on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ascension (albumi)
Ascension on John Coltranen vuonna 1965 julkaistu avantgarde-jazz-levy, joka on edelleen yksi hänen kiistellyimmistä teoksistaan.
28. kesäkuuta 1965 Coltrane ja kymmenen muuta enimmäkseen nuorta kokeilevaa avantgarde-jazzmuusikoa (muun muassa Archie Shepp, Pharoah Sanders, Freddie Hubbard, Marion Brown, ja John Tchicai) levyttivät Rudy Van Gelderin studiolla yhdesät 40 minuuttia pitkästä teoksesta koostuvan Ascension-albumin, jonka keskeisin sisältö oli soolojen väliset kollektiiviset keskustelunomaiset improvisaatiojaksot. Sessioiden aikana teoksesta äänitettiin kaksi eri versiota, joista Coltrane myöhemmin valitsi julkaistavan version, mutta pian päättikin pitävänsä toisesta versiosta enemmän ja tuottaja Bob Thiele muuttikin julkaistavan version seuraaviin painoksiin, vaikka esimerkiksi soolojen järjestys ei vastannut levynkansiteksteissä kuvattuja. Ainoana merkkinä äänityksen vaihtumisesta on pieni levyn etiketin viereen kaiverrettu Edition II teksti.
Levystä ei tullut yhtä suosittua kuin A Love Supremesta, vaikka esimerkiksi Jefferson Airplanen Grace Slick kuvasi sitä ”jonkinlaiseksi happotripiksi”. Myös kriitikkojen vastaanotto oli ristiriitainen: Down Beat -lehden kriitikko Bill Mathieu sanoi "levyn olevan ehkä vaikuttavinta ihmisääntä, jota on koskaan nauhoitettu", mutta toisaalta Hifi/Stereo-lehden Joe Goldberg kirjoitti Meditations levyn arvostelussa, että "Ascension-levyn ja tämä jälkeen en voi enää tulla revityksi ja raavituksi.. Minusta tuntuu, että kimppuuni on villisti hyökätty ja minun täytyy puolustautua olemalla kuuntelematta"
Teoksen rakenne
Teos alkaa viiden sävelen teemalla, joka muistuttaa etäisesti A Love Supreme-levyn aloitusta, jonka Coltrane itse soittaa ja jota käytetään useaan otteeseen teoksen aikana. Thielen omaelämäkerran mukaan Coltrane jakoi levytyssession alussa muusikoille nuotteja, mutta noiden nuottien sisältö on jäänyt epäselväksi. Shepp on myöhemmin kertonut yhteissoittojaksojen perustuneen soinnuille, mutta että kyseiset soinnut olivat vapaaehtoisia. "Laskevassa sointukulussa oli kuitenkin tonaalinen perusta, kuten h-molli, mutta siihen saattoi päätyä eri teitä." Useat musiikkitieteilijät ovat todenneen Ascensionin perustuvan löyhästi sävelasteikoille, jotka on myös helpompi erottaa tiivistä yhteissoitosta kuin mahdolliset soinnut. Etnomusikologi David Such on tunnistanut teoksesta neljä tällaista sävelasteikkoa: h-mollin, fryygialaisen kirkkosävellajin D:ssä, G-lyydialaisen ja F-fryygialaisen. Yhteissoittojaksoissa Coltrane on ilmeisesti ilmoittanut joko soittamalla tai käsimerkillä milloin sointua ja vastaavasti sävelasteikkoa tuli vaihtaa. Yksittäisissä sooloissa h-molli on yleisimmin käytetty asteikko.
Levyllä soittaneen Marion Brownin mukaan Coltrane oli tarkkaan miettinyt mitä levyllä halusi tehdä, mutta suurin osa varsinaisesta sävellystyöstä tapahtui vasta studiossa: "Coltrane soitti melodiapätkiä ja sanoi, että kaikkien tuli soittaa tuo pätkä yhteissoittojaksossa. Hän myös ilmoitti että haluaa cresendon ja diminuendon jokaisen soolon lopuksi."
USS Monadnock
USS Monadnock voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Timo Ritakallio
thumb|Ritakallio vuonna 2019 vasemmalla takana. Timo Olavi Ritakallio (s. 9. toukokuuta 1962 Vampula) aloitti OP Ryhmän pääjohtajana maaliskuussa 2018. Hän toimi aiemmin työeläkevakuutusyhtiö Ilmarisen toimitusjohtajana 2015–2018 ja varatoimitusjohtajana 2008–2014. Hän toimi Suomen Olympiakomitean puheenjohtajana 2016–2020. Ennen Olympiakomitean puheenjohtajuutta hän oli Suunnistusliiton puheenjohtaja, johon tehtävään hänet valittiin uudelleen vuosille 2021–2022. Ritakallio valittiin syksyllä 2022 jatkokaudelle Suomen Suunnistusliiton puheenjohtajana vuosiksi 2023-2024. Timo Ritakallio on vuodesta 2022 alkaen toiminut Keskuskauppakamarin hallituksen puheenjohtajana.
Ritakallio on koulutukseltaan oikeustieteen maisteri (Turun yliopisto, 1985), MBA (Aalto-yliopisto, 2001) ja tekniikan tohtori (Aalto-yliopisto, 2016). Ritakallio väitteli tekniikan tohtoriksi Aalto-yliopistosta vuonna 2016 otsikolla ”Shaping Elements While Maintaining Fit”. Ritakallio on suorittanut Harvard Business Schoolissa Bostonissa Yhdysvalloissa vuonna 2006 ylimmän johdon AMP-koulutusohjelman.
Tasavallan Presidentti Sauli Niinistö myönsi Timo Ritakalliolle 6. joulukuuta 2020 Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkin.
Anna-Maija Bryggare
Anna-Maija Bryggare (o.s. Pentti, s. 24. huhtikuuta 1959) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä, ja hänen valmentajinaan toimivat Reijo Toivonen ja Stefan von Gerich.
Bryggare saavutti pituushypyn Kalevan kisoista kultaa vuonna 1984 ja kaksi pronssia, vuosina 1981 ja 1983. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän oli mukana voittamassa hopeaa 4 x 100 metrin viestijuoksusta vuonna 1983. Sisäratojen SM-kilpailuista Bryggare saavutti kultaa vuonna 1984 sekä hopeaa vuonna 1983.
Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1985 jälkeen. Hänen entinen puolisonsa on aitajuoksija ja kansanedustaja Arto Bryggare.
Seibu-rautatiet
pienoiskuva|Seibun 001-sarjan juna pienoiskuva|Seibun 30000-sarjan juna pienoiskuva|Seibun 40000-sarjan juna
Seibu-rautatiet on japanilainen rautatieyhtiö, joka toimii Suur-Tokion alueella Tokion metropolissa ja Saitaman prefektuurissa. Se luetaan suurten yksityisten rautatieyhtiöiden (ōte-shitetsu) joukkoon. Seibun rautatielinjojen yhteispituus on 176,6 kilometriä, ja se kuljettaa päivittäin keskimäärin 1,78 miljoonaa matkustajaa (vuonna 2016). Rautatieliikenteen lisäksi yritys harjoittaa matkailu- ja kiinteistönvälitysliiketoimintaa. Se on osa Seibu Groupia, johon kuuluu myös muun muassa rakennus-, hotelli- ja muita liikenneyrityksiä.
Yhtiöllä on 3 641 työntekijää (vuonna 2016). Sen pääkonttori sijaitsee Saitaman prefektuurin Tokorozawan kaupungissa.
Historia
Seibu-rautateiden edeltäjä Musashino-rautatiet perustettiin toukokuussa 1912. Se aloitti liikennöinnin Ikebukuron ja Hannōn välillä vuonna 1915. Nykyinen yritys syntyi ja otti nimensä aiemmalta Seibu-rautatieltä, kun Seibu- ja Musashino-rautatiet yhdistyivät toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946. Aiemman Seibun liikennöimä verkosto käsitti Shinjuku-, Kokubunji-, Seibuen-, Ahina- ja Tamagawa-linjat.
Linjat
Seibu-rautateiden verkosto palvelee Tokion metropolin länsiosia eli Taman aluetta ja Saitaman prefektuuria. Pääteasemia Tokiossa ovat Ikebukuro ja Seibu-Shinjuku. Tamagawa-linja sijaitsee muusta verkostosta erillään. Seibu harjoittaa läpiajoliikennettä muiden rautatieyhtiöiden linjoille: lännessä Chichibu-rautateiden Chichibu-päälinjalle, idässä Tōkyō metron Yūrakuchō-linjalle ja Fukutoshin-linjalle sekä sen kautta edelleen Tōkyū-rautateiden Tōyoko-linjalle ja Jokohama-pikarautatien Minatomirai-linjalle Jokohamaan saakka.
Kat Dennings
Kat Dennings (oik. Katherine Victoria Litwack; s. 13. kesäkuuta 1986 Bryn Mawr, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa 40 v. ja neitsyt (2005),  Hamekyttä 2 (2006), Nick & Norah – loputon soittolista (2008), Thor (2011) ja Thor: The Dark World (2013). Vuosina 2011–2017 hän näytteli Maxia, toista päähenkilöä, CBS:n komediasarjassa Tyhjätaskut.
Varhainen elämä
Dennings oli kotikoulussa ja valmistui lukiosta 14-vuotiaana. Hän muutti perheensä kanssa Los Angelesiin tullakseen näyttelijäksi ja otti Denningsin taiteilijanimekseen jo nuorena.
Ura
Dennings aloitti näyttelemisen 10-vuotiaana ja hänen ensimmäinen työnsä oli perunalastumainoksessa. Hänen debyyttinsä televisiossa oli hankalan teinin rooli sarjassa Sinkkuelämää. Sen jälkeen hän tähditti lyhytikäistä sitcomia Raising Dad. Vuonna 2002 Denningsillä oli rooli Disney Channelin elokuvassa ja hän jatkoi vierailevana näyttelijänä eri tv-sarjoissa, kuten Ilman johtolankaa, C.S.I. ja Teho-osasto.
Ensimmäinen elokuva, jossa Dennings esiintyi, oli Hilary Duffin tähdittämä Kesän sävelet vuodelta 2004, jossa hän näytteli piano-oppilasta. Seuraavaksi hän sai sivuroolit elokuvista 40 v. ja neitsyt, Down in the Valley ja Hamekyttä 2. Toinen päärooli elokuvassa Nick & Norah – loputon soittolista toi Denningsille Satellite Award -ehdokkuuden. Hänen vastanäyttelijänsä elokuvassa oli Michael Cera.
Yksityiselämä
Dennings seurusteli laulaja Josh Grobanin kanssa vuosina 2014–2016.
Tuula Putkonen
Tuula Hannele Putkonen (s. 15. tammikuuta 1961 Vantaa) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu. Hän edusti vuodesta 1977 lähtien Viipurin Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi Toivo Hietanen.