cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Japani
Juhlat
Japanissa on yhteensä 15 kansallista, lailla määriteltyä juhla- ja lomapäivää. Näiden ulkopuolelle jää lisäksi useita maanlaajuisia juhlapäiviä, kuten setsubun, ystävänpäivä, tanabata, obon, shichi-go-san, joulu ja uudenvuodenaatto. Perinteinen japanilainen festivaali on matsuri, joka on alun perin ollut yksinomaan šintolainen juhla ja jonka alkuperä voidaan jäljittää Yayoi-kaudelle tai sitä aikaisemmaksi. Paikallisia matsureita järjestetään vuosittain tuhansittain. Merkittävimpiä näistä ovat esimerkiksi Gion-matsuri Kiotossa, Tenjin-matsuri Osakassa ja Kanda-matsuri Tokiossa. Vuodenaikojen vaihtumista juhlitaan Japanissa keväällä kirsikankukkien katselun muodossa (hanami) ja syksyllä ruskan tarkkailulla (momijigari).
Siekajoki
Siekajoki on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaaran kunnassa sijaitseva 2 kilometriä pitkä Rånejoen sivu-uoma. Se saa alkunsa Siekajärvestä ja yhtyy pääuomaansa Iso Mukkassa.
Joen kulku
Siekajoki sijaitsee neljä kilometriä Nattavaarasta kaakkoon päin. Se alkaa Siekajärvestä ja virtaa siitä pääasiassa luoteeseen päin. Joki yhtyy Rånejokeen Iso Mukkan laajan mutkan etelärantaan. Siekajoen pohjoispuolella aukeaa laaja suoalue Lukujänkä, jonka eteläpuolisessa metsässä joki virtaa.
Luontoarvoja
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (44,6 %), turve (45,3 %), kalliomaa (6,4 %) ja jäätikköjokijäänteet (1,1 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (58,6 %), soita ja kosteikkoja (38,4 %), viljelymaita (0,1 %) ja joutomaita (0,2 %). Näiden lisäksi on 2,7 % vesistöjä.
Valuma-alue
Siekajoen valuma-alueen pinta-ala on 48 neliökilometriä. Sen on 1,1 % koko Rånejoen vesistön (päävesistötunnus 7) valuma-alueesta, joka on 4 207 neliökilometriä. Siekajoki muodostaa valuma-alueensa pääuoman alajuoksun. Siekajärven yläpuolella on kaakosta luoteeseen päin virtaava neljä kilometriä pitkä Harrijoki, joka alkaa Venetjärvestä (Vanásjávrre). Järveen tulee eri ilmansuunnista puroja, joista Venetjoki voidaan katsoa kuuluvan valuma-alueen pääuomaan. Se alkaa Iso Venetvaaran (Vanásvárre) itäpuolella sijaitsevasta Njallasvuomasta (Njalásáhpe). Joen keskivirtaamaksi (MQ) on arvioitu 0,57 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 5,45 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) on 0,07 m³/s.
Ehtoollisyhteys
Ehtoollisyhteys on kristinuskoon liittyvä käsite, jolla tarkoitetaan mahdollisuutta osallistua tietyn kristillisen kirkkokunnan ehtoolliseen. Yleensä ehtoollinen nähdään paitsi sakramentaalisena armonvälineenä, myös osallisuutena kristittyjen muodostamasta Kristuksen hengellisestä ruumiista, joten ei-kristityt eivät yleisesti ottaen ole ehtoollisyhteydessä kristillisten kirkkojen kanssa. Lisäksi kirkkokunnat yleensä edellyttävät vähintään sen, että ehtoolliselle osallistuva henkilö jakaa kirkkokunnan kanssa saman käsityksen ehtoollisesta, joten opillisesti toisistaan eroavien kirkkokuntien välillä ei useimmiten vallitse ehtoollisyhteyttä. Ekumeenisilla oppikeskusteluilla voidaan pyrkiä löytämään yhteinen käsitys ehtoollisopista, jonka jälkeen kirkkokuntarajat ylittävä ehtoollinen voi tietyissä tilanteissa tulla mahdolliseksi.
Kirkkokuntarajat ylittävän ehtoollisyhteyden lisäksi ehtoollisyhteydellä voidaan viitata myös yksittäisen kristityn ja hänen kirkkonsa väliseen tilaan. Esimerkiksi roomalaiskatolinen kirkko edellyttää ehtoolliseen osallistuvalta niin sanottua armon tilassa olemista, eli katoliseen kirkkoon kuulumista, kirkon oppien mukaista elämäntapaa ja merkittävistä synneistä ripittäytymistä ennen ehtoolliselle osallisumista. Vakavat ja sovittamattomat synnit ovat etenkin historiallisesti voineet johtaa väliaikaiseen kirkon yhteydestä ja ehtoollisyhteydestä erottamiseen eli ekskommunikaatioon.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilainen kirkko on osa luterilaista maailmanliittoa, jonka jäsenkirkkojen välillä vallitsee ehtoollisyhteys. Evankelis-luterilaisen kirkon jäsen voi siten osallistua muiden luterilaisen maailmanliiton kirkkojen ehtoolliseen.
Myös Porvoon kirkkoyhteisö on merkittävä ekumeeninen saavutus, jonka osana evankelis-luterilainen kirkko on. Porvoon kirkkoyhteisön jäsenet jakavat yhteisen käsityksen ehtoollisesta ja niiden välillä vallitsee myös ehtoollisyhteys.
Näiden lisäksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jäsen voi osallistua Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkkojen ehtoolliseen, Suomen Metodistikirkon ehtoolliseen, Finlands svenska metodistkyrka -seurakunnan ehtoolliseen sekä Skotlannin kirkon ehtoolliseen.
Kaikkien muiden kristillisten yhteisöjen ehtoollisista evankelis-luterilainen kirkko kehottaa jäseniään pidättäytymään. Evankelis-luterilainen kirkko ohjeistaa, että muiden kristillisten kirkkojen ehtoollisjumalanpalveluksessa luterilaisen kirkon jäsen voi mennä alttarille siunattavaksi. Tällöin halu ottaa vastaan siunaus ehtoollisen sijasta osoitetaan laittamalla oikea käsi vasemmalle olalle. Tämä tapa on kuitenkin tunnettu lähinnä pohjois-eurooppalaisissa kirkoissa, eikä esimerkiksi roomalaiskatolinen kirkko suosita, että katoliseen kirkkoon kuulumattomat tulisivat alttarille siunattavaksi ehtoollisen yhteydessä.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko puolestaan ei estä muiden kirkkokuntien jäsenten osallistumista omaan ehtoolliseensa. Ehtoolliseen osallistuvan edellytetään olevan oikeus oman kirkkokuntansa ehtoolliseen ja hänen edellytetään jakavan luterilaisen käsityksen ehtoollisesta. Käytännössä luterilainen kirkko ei kuitenkaan tarkista ehtoolliselle osallistuvien taustoja, vaan jokainen ehtoolliselle osallistuva tekee päätöksen ehtoolliselle osallistumisesta itse. On myös huomionarvosita, että esimerkiksi katolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko eivät salli jäsentensä osallistuvan protestanttisten kirkkokuntien ehtoolliseen, eikä kirkkojen välillä näin ollen ole aitoa ehtoollisyhteyttä.
Roomalaiskatolinen ja ortodoksinen kirkko
Toisin kuin protestanttisten kirkkojen kohdalla, roomalaiskatolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko näkevät toistensa pappeuden aitona sakramentaalisena pappeutena ja toistensa ehtoollisen aitona ja sakramentaalisena ehtoollisena. Varsinaista ehtoollisyhteyttä, jossa kirkkokuntien jäsenet voisivat vapaasti osallistua toistensa ehtoolliseen ei kuitenkaan ortodoksien ja katolistenkaan välillä vallitse.
Tiettyjä harvinaisia poikkeuksia kuitenkin esiintyy, jolloin ortodoksin osallistuminen ehtoolliseen katolisessa kirkossa on mahdollista, edellyttäen luvan sekä ortodoksiselta että katoliselta piispalta. Katolinen kirkko myös saattaa tietyissä äärimmäisissä tapauksissa jakaa ehtoollisen protestantille. Tämän kaltainen tilanne voi olla esimerkiksi protestanttisen kristityn uhkaava kuolema tilanteessa, jossa hän haluaa vastaanottaa ehtoollisen, mutta hänen oman kirkkokuntansa pappi ei ole saatavissa paikalle. Tällöinkin ehtoolliseen osallistuvan edellytetään hyväksyvän katolinen ehtoolliskäsitys.
Ortodoksinen ehtoolliskäsitys on katolista ehtoolliskäsitystä vaativampi esimerkiksi ehtoollista edeltävän valmistautumisen ja paastoamisen suhteen. Ortodoksinen ehtoollinen on myös jopa katolista ehtoollistakin suljetumpi, eikä yleisesti ottaen edes roomalaiskatolisen kirkon jäsen voi osallistua ortodoksiseen ehtoolliseen.
Luettelo Unkarin hallitsijoista
Tämä on kronologinen luettelo Unkarin hallitsijoista
Árpádien hallitsijasuku
Vuodesta 1001 Unkarin kuningas
Habsburgien ja Habsburg-Lothringenien hallitsijasuku
Vuodesta 1558 vuoteen 1806 Unkaria hallitsi Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija
Vuodesta 1804 vuoteen 1918 Unkaria hallitsi Itävallan keisari
Muodollinen kuningaskunta
16. marraskuuta 1918 Unkari julistautui tasavallaksi, mutta palasi myöhemmin muodollisesti kuningaskunnaksi. Poliittisista syistä maahan ei kuitenkaan enää valittu kuningasta, vaan Miklós Horthy valittiin valtionhoitajaksi 1. maaliskuuta 1920.
Horthy toimi valtionhoitajana, kunnes nuoliristiläiset kaappasivat vallan 16. lokakuuta 1944 Natsi-Saksan tuella. Unkarin valtionpäämieheksi nousi nuoliristin johtaja Ferenc Szálasi, joka vannoi uskollisuuttaan Pyhän Tapanin kruunulle perinteisin seremonioin Budan linnassa. Szálasin hallitus joutui vetäytymään Puna-armeijan tieltä ensin Länsi-Unkariin ja lopulta Itävallan puolelle 29. maaliskuuta 1945.
Unkarin kuningaskunta julistettiin virallisesti lakkautetuksi 1. helmikuuta 1946.
Svava Jakobsdóttir
Svava Jakobsdóttir (1930 Neskaupstaður, Islanti – 2004 ) oli islantilainen kirjailija. Hän oli althingin jäsen 1971–1979 ja sen jälkeen päätoiminen kirjailija. Hän julkaisi 1965 esikoisteoksensa, novellikokoelman Tólf konur.
Zyklon B
thumb|Zyklon B -kanistereiden tarroja [[Dachaun keskitysleiri|Dachausta.]] thumb|Zyklon B -purkkeja. Zyklon (myöhemmin Zyklon A) oli alun perin saksalaisen Nobel-palkitun kemistin Fritz Haberin ennen ensimmäistä maailmansotaa tuholaismyrkyksi suunnitteleman syaanivetyvalmisteen tavaramerkki. Valmisteen vaikuttava aine on sinihappo (HCN).
Maailmansotien välissä siitä jatkokehiteltiin sinetöityihin kanistereihin pakattu Zyklon B, jota käytettiin vesiliuoksena desinfiointiin ja kaasuna loisten ja tuholaisten torjuntaan. Zyklon B:ta vastaava tuote on yhä tuotannossa tuholaistorjuntaa varten Tšekissä tuotemerkillä Uragan D2 (”Uragan” tarkoittaa hurrikaania).
Tunnetuksi Zyklon B:n tekivät natsit käyttäessään sitä tuhoamisleireillään vankien tappamiseen. Tutkimusten mukaan konsentraatioltaan 3 440 ppm Zyklon B:tä sisältävä kaasuseos tappaa ihmisen minuutissa.
Zyklon B toimitettiin käyttäjälle kidemuotoisena. Kidevedettömiin, voimakkaasti absorboiviin kipsikiteisiin oli imeytetty nestemuotoista syaanivetyä. Sitä säilytettiin ilmatiiviissä purkeissa. Tuotteeseen oli alun perin lisätty hajuaine, koska kaikki eivät tunnistaneet sen heikkoa karvasmantelin tuoksua. Natsi-Saksan viranomaiset vaativat heille toimitettavasta Zyklon B:stä hajuaineen poistettavaksi.
Käyttö ihmisiin
Toisen maailmansodan aikaisilla tuhoamisleireillä kidemuotoinen myrkky pudotettiin kaasukammioiden ilmanvaihtoventtiileihin, minkä jälkeen siitä ilmankosteuden vaikutuksesta vapautui ilmaan tappavaa syanidikaasua. Rudolf Hössin mukaan 5–7 kiloa Zyklon B -kaasua riitti tappamaan 1 500 ihmistä. Kahdessa vuodessa kaasua kului pelkästään Auschwitzissa noin 20 000 kiloa. Kiteet valmisti ja toimitti leireille IG Farbenin alaiset yritykset Degesch ja Tesch & Stabenow. Patentin omisti Degesch. Ensimmäiset kokeet tehtiin Auschwitzissa 3. syyskuuta 1941 venäläisillä sotavangeilla. Sodan aikana natsit murhasivat Zyklon B:llä yli miljoona ihmistä, joista pääosa oli juutalaisia.
Zyklon B ja holokaustin kieltäminen
Internetissä voi törmätä erilaisiin denialistisiin näkökantoihin, jotka kieltävät juutalaisten holokaustin tapahtumisen. Zyklon B:n vaikutuksilla ja käytön vaikeudella spekulointi on ollut revisionistien mieliaihe. Yhtenä todisteena sille, ettei kaasua olisi käytetty, on esitetty, että kaasukammioista ei ole löydetty jäänteitä preussinsinisestä, jota Zyklon B:n käytöstä olisi pitänyt jäädä. Krakovan oikeustieteellinen tutkimuskeskus Instytut Ekspertyz Sądowych löysi kuitenkin vuonna 1994 rakennuksista huomattavia syanidimääriä. Saksan laki määräsi Zyklon B -kaasuun merkintäaineen varoittamaan hajulla kaasun olemassaolosta. SS:n vaatimuksesta haju poistettiin. Jos kaasua käytettiin vain ruumiisiin ja syöpäläisten hävittämiseen, tälle toimenpiteelle ei olisi ollut mitään tarvetta.
Zyklon-nimen muu käyttö
Zyklon on saksaa ja tarkoittaa pyörremyrskyä, syklonia.
Animal Crossing
Animal Crossing on Nintendon kehittämä ja julkaisema simulaatiovideopeli, joka on julkaistu vuonna 2002 Nintendo GameCubelle.
Kazım Koyuncu
Kazım Koyuncu (7. marraskuuta 1971 – 25. kesäkuuta 2005) oli turkkilainen muusikko, jonka musiikki oli vahvasti kansanmusiikkivaikutteista. Hän oli kotoisin Mustanmeren rannikolla sijaitsevasta Artvinin provinssissa. Vasemmistomielinen Koyuncu aloitti muusikon uransa valmistuttuaan yliopistosta vuonna 1992. Hän ehti levyttää viisi albumia ennen kuolemistaan keuhkosyöpään kesäkuussa 2005.
Animal Crossing
Peli on länsimainen julkaisu, joka perustuu vuonna 2001 Japanissa Nintendo 64:lle julkaistuun peliin Dōbutsu no Mori (, suom. Eläinten metsä). Animal Crossing -peliin perustuen on julkaistu Japanissa Dōbutsu no Mori e+, joka sisältää Animal Crossing pelin lisäykset.
Radio Anima Amoris
Radio Anima Amoris on pietarilainen radioasema, joka aloitti toimintansa 24. kesäkuuta 1999. Aseman nimi oli tuolloin radioasema Pilot. 10. kesäkuuta 2002 radioasemasta tuli Radio Anima Amoris.
Animal Crossing
Pelaaminen
Pelaaja valitsee pelihahmokseen pojan tai tytön, joka muuttaa kylään. Kylän muut asukkaat ovat eläimiä. Kylään voi muuttaa yhteensä neljä ihmishahmoista pelaajaa, mutta pelaaminen on mahdollista vain vuorotellen. Vakiohahmojen lisäksi kylässä voi asua pelistä riippuen korkeintaan 10-15 eläintä. Eläimet on esitetty antropomorfisina hahmoina. Eläinten kanssa voi jutella ja niille voi suorittaa palveluksia. Kaupungin asukkaat muuttavat yksi kerrallaan pois ja niiden tilalle tulee uusia asukkaita, esimerkiksi silloin, kun pelaaja matkustaa toisella GameCube-muistikortilla olevaan Animal Crossing -kylään. Eläimet voivat myös muuttaa omasta kylästä sellaiseen kylään, jossa pelaaja on vieraillut, ja toisin päin. Eläimet monesti valittelevat tylsyyttä ennen muuttamistaan. Toisinaan niitä voi pyytää jäämään, jolloin muutto estyy.
Radio Anima Amoris
Koelähetykset suoritettiin taajuudella 93,45 MHz. 15. toukokuuta 2000 radioasema siirtyi taajuudelle 88,3 MHz. 24. kesäkuuta 1999 ja 31. maaliskuuta 2002 välillä se toimi 88,3 MHz, 89,3 MHz, 93,45 MHz, 100,0 MHz, 103,1 MHz, 103,4 MHz , 105,6 MHz sekä 107,4 MHz taajuuksilla. Marraskuussa 2002 asema siirtyi taajuudelle 105,6 MHz sekä 26. kesäkuuta 2003 taajuudelle 89,3 MHz. Marraskuussa 2003 asema palasi taajuudelle 105,6 MHz. 19. toukokuuta 2004 kokeiltiin taajuutta 95,2 MHz. Samalla kokeiltiin kaapeliradion järjestyksessään viidettä taajuutta.
Animal Crossing
Pelaaminen
Pelissä ei ole varsinaista päämäärää, vaan idea on elää sovussa eläinten kanssa. Pelissä voi maksaa vuokrarästit pois (jolloin pelihahmon asunto tai kyläkauppa kasvattavat kokoaan), keräillä hyönteisiä, kaloja, fossiileita ja maalauksia museota varten sekä sisustaa omaa taloa. Talon sisustuksessa voi hyödyntää erilaisia teemoja, kuten avaruus-, villi länsi-, tai moderni-teemaa. Hyvästä sisustuksesta saa Happy Room Academyltä paljon pisteitä. Taloon mahtuu rajoitettu määrä tavaraa, joten esineet, joita ei halua antaa pois tai HRA:n arvioitavaksi, voi säilyttää kellarissa. Joitakin esineitä voi myös säilyttää kaapissa. Kaikki tavarat, jotka on onnistunut pelissä keräämään, ilmestyvät kauppias Tom Nookin postimyyntiluetteloon. Luettelosta esineen voi tarvittaessa tilata, jos alkuperäisen esineen on myynyt tai lahjoittanut pois. Kylässä vierailevilta erikoishahmoilta saa harvinaisia tavaroita. Tällaisia tavaroita ei voi ostaa edes Tom Nookin postimyyntiluettelosta, vaikka ne ilmestyvätkin sinne näytille.
Radio Anima Amoris
9. toukokuuta Radio Anima julkaisi Sogpasuha 1.75-ohjelman radiokuuntelutulosten keräämisen helpottamiseksi.
26. maaliskuuta 2007 aloitettiin jatkuva lähettäminen kaapeliverkossa. Paikallisesti asema on kuultavissa maksutta SkyNet-, Dominanta-, RosKom-, PulNet- ja NetForce-verkoissa.
Animal Crossing
Muu media
Animal Crossingista on myös olemassa Animal Crossing anime-elokuva.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.1/10. IGN:n arvostelussa peliä on kuvattu yhdistelmäksi Harvest Moon ja The Sims -pelejä sekä klassikkopelien kokoelmaa.
Radio Anima Amoris
Radioasema avasi kolmannen studionsa 26. joulukuuta 2003. 1. helmikuuta 2004 aloitti radioasema tekstiviestien välityksen. 7. helmikuuta 2004 järjesti Radio Anima Amoris tapaamisen Planetaariossa kuulijoiden kanssa.
Muuta
Radioasema toimii Kupsilassa.
Mikko Heikka
Mikko Esa Juhani Heikka (s. 19. syyskuuta 1944 Ylitornio) on suomalainen pappi ja teologi, joka toimi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Espoon hiippakunnan ensimmäisenä piispana 1. tammikuuta 2004 – 31. tammikuuta 2012. Hänen seuraajansa piispana oli Tapio Luoma.
Ura
Heikka kirjoitti ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1963 ja valmistui teologian kandidaatiksi (nykyisin teologian maisterin arvo) 1967.
Vuonna 1968 papiksi vihitty Heikka toimi seurakuntapastorin tehtävissä Helsingissä Roihuvuoren, Meilahden ja Munkkiniemen seurakunnissa. Teologian lisensiaatiksi Heikka valmistui 1974 ja väitteli Helsingin yliopistossa tohtoriksi 1983. Hänen väitöskirjansa Toivon Jumala ja maailman toivo käsitteli saksalaisen teologin Jürgen Moltmannin todellisuuskäsitystä.
Teologinen linja
Heikka on pitänyt esillä kysymyksiä yhteiskunnallisesta oikeudenmukaisuudesta. Hän on ollut mukana useissa valmisteluryhmissä ja toiminut muun muassa kirkon ulkoasiainneuvoston pakolaistyöryhmän puheenjohtajana ja kirkon diakonian ja yhteiskuntatyön toimikunnan puheenjohtajana. Julkisuudessa hän on tarttunut muun muassa yritysetiikan ja monikulttuurisuuden kysymyksiin.
Vuonna 2004–2006 Heikka toimi puheenjohtajana piispainkokouksen asettamassa työryhmässä, joka käsitteli naispappeuden vastustajien aiheuttamia jännitteitä kirkossa. Työryhmän työn seurauksena tilanne seurakunnissa on ratkaisevasti selkiytynyt ja syrjintätapauksiin on pystytty tarttumaan aktiivisesti. Työryhmän linjaukset tarkoittivat myös sitä, että naispappeuden vastustajalla ei ole oikeutta saada pappisvihkimystä tai kirkon virkaa vaikka muut ehdot täyttyisivät.
Heikka on noussut julkisuuteen puhumalla homoseksuaalien oikeuksista kirkossa. Heikka toimi 2000-luvun ensikymmenen lopulla piispainkokouksen asettaman parisuhdelain seurauksia käsittelevän työryhmän puheenjohtajana. Työryhmä ehdotti rukousta parisuhteensa rekisteröineiden puolesta. Ehdotus hyväksyttiin sekä piispainkokouksessa että kirkolliskokouksessa. Henkilökohtaisesti Heikka olisi valmis etenemään pidemmällekin.
Heikka näki myös, että kirkon tärkein tehtävä on hengellinen ja että taloudellisen tilanteen heikentyessä voimavaroja tulisi suunnata jumalanpalveluksiin ja muuhun kirkon hengellistä identiteettiä tukevaan toimintaan.
Heikka näkee Muslimiveljeskunnan myönteisenä enteenä siitä, että arabimaiden islam on muuttumassa demokratian ystäväksi. Hänen mukaansa Muslimiveljeskunta tarvitsee kaiken tuen sekä muilta demokratioilta että myös uskonnoilta.
Kirjoitukset ja henkilökuva
Heikka on toiminut kirjallisuuskriitikkona ja esseistinä eri lehdissä, muun muassa Helsingin Sanomissa, Uudessa Suomessa ja Suomen Kuvalehdessä. Väitöskirjansa lisäksi hän on julkaissut esseekokoelman Paratiisi ajattelee meissä (1999). Lisäksi hän on julkaissut ihmisoikeuksia käsittelevän kirjan ''Vapaina ja tasavertaisina. Ihmisoikeudet uskontojen näkökulmasta'' (2014).
Mikko Heikka on naimisissa ja hänellä on neljä lasta: Henrikki (1969), Taneli (1971), Sakari (1976) ja Rebekka (1979). Hänen harrastustensa joukossa on rakentaminen ja musiikki; hän mainitsee rakastavansa barokkimusiikkia. Hän on rakentanut muun muassa omakotitalon ja mökin. Lisäksi piispa harrastaa kirjakauppoja eri puolilla maailmaa, urheilua lastenlasten kanssa sekä FC Hongan pelien seuraamista.
Pekka Laurila
Pekka Reino Laurila (13. marraskuuta 1927 Helsinki – 20. syyskuuta 2007 Tampere ) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnittelijan uran lisäksi toimi apulaisprofessorina Tampereen teknillisessä korkeakoulun arkkitehtuurin osastolla.
Laurila kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisessa lyseossa 1945, valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1955 ja tekniikan lisensiaatiksi samassa paikassa 1972. Lisää oppia ja näkemystä hän hankki tekemällä opintomatkoja useaan Euroopan maahan. Pekka Laurila avioitui 1954 arkkitehti Aino Tandefeltin kanssa ja he perustivat Arkkitehtitoimisto Aino ja Pekka Laurilan, jonka osakkaana Pekka Laurila oli 1957–1974. Suunnittelutyön ohessa Laurila työskenteli Teknillisessä korkeakoulussa assistenttina 1955–1958 ja Taideteollisen oppilaitoksen erikoisopettajana 1959–1963. Arkkitehti-lehden päätoimittajana hän toimi 1960–1966.
Tampereen teknillisen korkeakoulun erikoisopettajana Laurila työskenteli 1970–1972, virkaa toimittavana apulaisprofessorina 1972–1974 ja apulaisprofessorina 1974–1985. Korkeakoulun arkkitehtuurin osaston johtajana hän oli 1976–1985. Laurila jäi työkyvyttömyyseläkkeelle 1985.
Shade Empire
Shade Empire on suomalainen, vuonna 1999 perustettu dark-, death- ja black metallia soittava yhtye. Suurin osa sanoituksista on tehty englanniksi, vaikka "...Ja pimeys laskeutui" on kirjoitettu suomeksi. Huhtikuussa 2006 bändin levytyssopimus italialaisen Avantgarde Musicin kanssa purettiin. Yhtye solmi uuden sopimuksen suomalaisen Dynamic Arts -levy-yhtiön kanssa. Uusi levy Intoxicate O.S. ilmestyi 24. toukokuuta 2006. Intoxicate O.S. nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisella listalla sijalle 25.
Pekka Laurila
Luottamustoimia Laurilalla oli vuosien varrella useita. Hän oli Suomen taideteollisen yhdistyksen johtokunnan jäsen 1961–1972, valtion rakennustaidelautakunnan jäsen 1964–1968, valtion rakennustaidetoimikunnan sihteeri 1968–1971, Helsingin julkisivutoimikunnan jäsen 1968–1971, rakennuskulttuuritoimikunnan jäsen 1967–1978 ja Rakennustaiteen seuran edustajiston jäsen 1974–1976. Hän vaikutti myös Yhdyskuntasuunnittelun jatkokoulutuskeskuksen neuvottelukunnassa ja Suomen Icomos-toimikunnassa ja hän toimi Pirkanmaan perinnepoliittisen yhdistyksen puheenjohtajana 1981–1985.
Shade Empire
Heinäkuussa 2006 Shade Empire valittiin Berliinissä järjestettävän PopKommin vuoden 2006 metalli-illan päätösaktiksi. Illan muut esiintyjät olivat Sabaton, Subconscious sekä suomalainen Diablo.
Shade Empiren albumi Zero Nexus ilmestyi 12. maaliskuuta 2008. Shade Empire esiintyi Tuskassa kesällä 2008.
Pekka Laurila
Julkaisut
Laurila laati tutkimuksia ja piti esitelmiä Suomen 1800-luvun arkkitehtuurista ja rakennusten saneerauksesta.
Shade Empire
Nightwishin ja Tarotin Marco Hietala on laulanut kappaleessa Human Sculpture.
Pekka Laurila
Suunnittelutöitä
Laurila laati entistämis- ja saneeraussuunnitelmat Loukion ja Meilahden kartanoihin sekä Hvitträskiin. Lisäksi hän suunnitteli asuin- ja kokousrakennuksia.
Shade Empire
Keväällä 2017 yhtye vaihtoi laulajaa.
Diskografia
thumb|Tuska 2008
René Harris
René Reynaldo Harris (11. marraskuuta 1947 – 5. heinäkuuta 2008) oli naurulainen poliitikko ja liikemies, joka toimi Naurun presidenttinä useaan otteeseen 2000-luvun alussa. Hän edusti Aiwoa Naurun parlamentissa vuodesta 1977 ja toimi myös Nauru Phosphate Corporationin sekä Nauru Pacific Linen johtokunnissa.
Harris toimi Naurun presidenttinä vuosina 1999-2000, 2001-2003 ja uudestaan vuonna 2003-2004. Harrisin hallintokausien aikana Nauru neuvotteli Australian kanssa sopimuksen, jonka ehdoin Naurulle perustettiin keskus käsittelemään Australiaan pyrkiviä pakolaisia.
Kuten monet naurulaiset, Harris kärsi diabeteksestä ja sai dialyysihoitoa Australian Melbournessa. Hän oli kuollessaan 60-vuotias.
Bavel-kausi
Bavel-kausi tai Bavel-kompleksi oli pleistoseenin ajanjakso Luoteis-Euroopassa 1,07-0,85 miljoonaa vuotta sitten. Se oli varhaispleistoseenin vaihe, jolloin ensimmäiset suuret, hyvin kylmät 100 000 vuotta kestävät jääkausijaksot alkoivat 0,97 miljoonaa vuotta sitten. Kauden lopussa Dorst-jäätiköityminen levitti jäätikön laajalle. Kauden alkupuolella lämpimällä Bavel-interglasiaalilla Pohjois-Saksan ja Alankomaiden tasalla kasvoi vielä hemlokkia (Tsuga).
Kaudella kehiin ilmestyi alkukarhu Ursus deningeri noin miljoona vuotta sitten, aromammutti (Mammuthus trogontherii) ja mäyrä (Meles meles) sekä täplähyeena (Crocuta crocuta). Norsulaji Palaeoloxodon antiquus ilmestyi noin miljoona vuotta sitten.
Bavel-kautta edelsi Menap-jääkausi. Kauden jälkeen tuli ilmastoltaan hyvin vaihteleva Cromer-kausi jonka aloitti lämmin Cromer-kauden interglasiaali I. Bavel-kautta vastaa Ukrainan Shirokino loppuvaihetta lukuun ottamatta, Valko-Venäjän Rogachev sen 3. kautta lukuun ottamatta sekä Puolan Podlas (Pre-Augustow ja Augustow muttei Augustow 2). Merenpohjan kerrostumissa Bavel vastaa happi-isotooppivaiheita MIS31 - MIS22. Bavel-ajanjaksoon osuu Cromerin metsämuodostuma ja tällä kaudella vallitsi Bihari-nisäkäsfauna.
Bavel-interglasiaali ja Jaramillo-tapahtuma
Kauden aloitti lämmin Bavel-interglasiaali, joka osui paleomagneettisen  Jaramillo-tapahtuman aikaan. Jaramillo oli 0,99-1,07 miljoonaa vuotta sitten, tuolloin Maan magneettikenttä oli väliaikaisesti nykyisen suuntainen. Interglasiaali oli sama kuin MIS 27. Kaudella vaelsi pieniä nisäkkäitä Euraasiasta Länsi-Eurooppaan, mm. hiiriä. . Tämä lienee ollut viimeinen kausi, jolloin Pohjois-Saksassa kasvoi hemlokkia (Tsuga), johon liittyivät myös valkopyökit (Carpinus) ja pihdat (Abies). Ilmasto lämpeni vaiheen alussa ja viileni loppua kohti. Kauden lopuilla Pohjois-Saksassa kasvoi lähinnä kuusta ja mäntyä. Seuraavassa kylmässä Linge-vaiheessa kasvillisuus oli vaihtunut ruohomaisiin kasveihin, mäntyyn, koivuun ja katajaan, ja lämpötila suunnilleen sama kuin Veikselin kylmässä vaiheessa. .
Dorst-jääkausi
Bavel-kauden lopussa ollut Dorst-jääkausi oli ensimmäinen hyvin kylmä ja pitkä pleistoseenin jääkausijakso pohjoisella pallonpuoliskolla, noin 0,92 - 0,85 miljoonaa vuotta sitten, se aloitti pitkät suurjäätiköitymiset. Se alkoi happi-isotooppivaiheessa MIS 24 ja huipentui hyvin kylmään vaiheeseen MIS 22. Se oli ilmeisesti sama kuin Amerikan Pre-Illinois G-jääkausi tai Euroopan "Jäätikkö G10". Kaudella MIS 24 ajelehti noin 900 tuhatta vuotta sitten Atlantilla runsaasti jäätä. Kylmässä vaiheessa Alankomaiden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila laski noin +10 °C:hen ja lämpimänä se oli noin 17 °C. Alankomaiden ja Pohjois-Saksan tasalla kasvoi ruohomaista kasvillisuutta ja oli kylmää
Villemurlin
Villemurlin on kunta Ranskassa Loiret’n departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee noin 47 kilometriä Orléansin kaupungista kaakkoon.
pienoiskuva|vasen|Sinisten tikkaiden kylä Kunta tunnetaan "sinisten tikkaiden kylänä". Perinne sai alkunsa kun aikoinaan hevos- ja härkäkärryjä valmistaneet kärryntekijät maalasivat tikkaansa siniseksi. Perinne elvytettiin vuonna 2005, ja siitä lähtien on järjestetty vuosittain sinisten tikkaiden -festivaali syyskuussa.
Pirkkalan kirkko
Pirkkalan uusi kirkko on rakennettu vuonna 1994. Erityisen kirkosta tekee sen moderni ulkoasu, mutta sen ilmeessä näkyy kuitenkin vuosituhantinen kirkkoarkkitehtuurin perinne. Kirkko on valkea, ja sen arkkitehtuurin ovat suunnitelleet Simo ja Käpy Paavilainen. Kirkon rakennuttamisen kustannusarvioksi saatiin kaikkinensa 21 928 991 markkaa eli noin 3,6 miljoonaa euroa.
Arkkitehtuurin aiheena oli Pyhä joki. Suunnittelussa pidettiin tärkeänä luonnonläheisyyttä; kirkko sijaitseekin vehreän kasvuston ja peltolaidunten lomassa, ja kirkkosalista aukeaa koko kirkkosalin korkeuksisen ikkunan kautta näkymä luonnon helmaan, jolloin luonto on myös sisällä ollessa läsnä. Arkkitehtuurin nimen valintaan lienee vaikuttanut lisäksi kirkon ja peltoaukean välinen, vähäisessä uomassaan kulkeva Pyhäjoki.
Kirkon seinät ovat sisältä teräsbetonia, ja ne on päällystetty ulkopuolelta kermanvaaleilla tiilillä ja sisäpuolelta samanvärisellä rappauksella.
Kirkkorakennuksen ulkoasua on arvosteltu perinteisestä kirkosta poikkeavan modernin ilmeensä vuoksi; rakennusta ei ensi silmäykseltä välttämättä miellä kirkoksi, mutta sen valoisuus kuvaa hyvin kristinuskon valoisaa olemusta; iloa ja rauhaa ja syntien anteeksiantamusta Kristuksen sovitustyön tähden.
Pirkkalan kirkko sijaitsee aivan Pirkkalan keskustan tuntumassa. Se on tiekirkko, ja siellä saa kesäisin asiantuntevaa kirkon esittelyä kirkon oppailta.
Kirkkosali
Kirkkosali on matalimmasta kohdastaan seitsemän metriä korkea ja korkeimmasta kaksitoista metriä.
Kirkkosalin kalusto on suunniteltu urkuja lukuun ottamatta siirrettäväksi. Kirkossa on 300 istumapaikkaa, mutta suurempia tilaisuuksia varten voidaan ottaa käyttöön seurakuntasalin tilat, jolloin istumaan mahtuu noin 500 henkilöä. Lisäksi liikuteltavien istuinten asetelmaa voidaan muuttaa erilaisille tilaisuuksille sopiviksi. Istuinten puurakenteiden väriksi on valittu musta, jotta muuten vaaleansävyiseen kirkkoon saataisiin vastasävyisyyttä.
Kirkon 20-äänikertaiset urut on otettu käyttöön keväällä 1995. Ulkokuoreltaan urut ovat modernit, mutta niiden ääni noudattaa 1600-luvun pohjoiseurooppalaisten barokkiurkujen perinnettä. Urut vihittiin käyttöön 26.3.1995.
Kirkkosalista tekee merkillepantavan luterilaisesta kirkosta poikkeavat seitsemän hiljentymispaikkaa. Ne kuvaavat Jeesuksen seitsemää sanaa ristillä. Kirkossa kävijä voi sytyttää kynttilän omaan elämäntilanteeseensa parhaiten sopivan kuvan eteen. Hiljentymispaikkojen taulut ovat kaksiosaiset; toinen osa on aina akryyli- ja öljyvärein maalattu ja toinen metalligrafiikan tekniikoilla syövytettyä kuparia. Taulut on maalannut tamperelainen kuvataiteilija Tuula Lehtinen.
Kirkon suunnittelussa on otettu myös lapset huomioon; kirkkosalin vasemmalla laidalla on lasi-ikkunan takana lastenhuone; pienimmät lapset voivat mennä sinne toimitusten ajaksi leikkimään, mikäli he eivät jaksa istua penkeillä koko aikaa. Kestävällä lasi-ikkunalla kirkkosalista erotettu leikkihuone on suunniteltu siten, että jumalanpalvelusten äänet kuuluvat sinne, mutta lasten äänet eivät kuulu sieltä saliin.
Perinteisestä kirkosta poiketen Pirkkalan kirkossa ei ole lainkaan alttaritaulua. Sen tilalla on pilvimäinen alttariseinä, jonka on pinnoittanut ohuttasoitteella ja pellavaöljyllä graafikko/web-suunnittelija Olli Saari.
Varsinaista ristiä kirkossa ei ole, kulkueristiä ja alttaripöydällä olevaa pienoiskrusifiksia lukuun ottamatta. Kirkossa kävijät ovat löytäneet kirkon arkkitehtuurisista rakenteista ristiä muistuttavia muotoja. Kirkkaalla päivällä katon rajassa olevien lasiruutujen varjoista muodostuu alttariseinälle useitakin ristejä.
Tapuli
Kirkon eteläpuolella, parkkipaikkojen läheisyydessä on 21,5 metriä korkea, kirkon värisävyä mukaileva erillinen kellotapuli. Kellotapulin kolme kelloa on valmistanut hollantilainen Petit & Fritsen Ltd:n valimo.
Kelloihin on valettu tekstejä; pienessä kellossa lukee "Kohotkaa korkeiksi portit", keskimmäisessä lukee "Avartukaa, iankaikkiset ovet" ja suurimmassa kellossa "Kirkkauden kuningas tulee. PS. 24:7".
Kerhotila
Kirkon vieressä olevassa rakennuksessa toimii seurakunnan kerhotalo. Siellä on lisäksi aikuisten tila, kerhohuone, varhaisnuorten tila, keittiö, autotalli ja väestönsuoja. Kaikista huoneista avautuu näkymä jokimaisemaan.
Bulgarian parlamenttivaalit 1994
Bulgarian parlamenttivaalit 1994 toimitettiin Bulgariassa 18. joulukuuta 1994 kansalliskokouksen hajottamisen (17.10.1994) jälkeen. Vaalit olivat kolmannet, joissa oli käytössä monipuoluejärjestelmä. Vaaleissa valittiin 240 edustajaa maan kansalliskokoukseen. Vaaleissa oli neljän prosentin äänikynnys.
Tulokset
Paikkajako vaalien jälkeen:
Lauri Leppänen
Lauri Aukusti Leppänen (6. tammikuuta 1895 Huittinen – 8. joulukuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni ja kuvanveistäjä. Kuvanveistäjänä hän aktivoitui myöhemmällä iällä ja toteutti useita jääkäriliikkeeseen liittyviä muistomerkkejä, runsaasti hautausmaiden sankarihautapatsaita ja muutamia suurmiespatsaita, joista tunnetuin lienee Eino Leinon patsas Helsingissä. Leppänen suosi realistista tyyliä ja isänmaallisia sekä usein myös militaristisia aiheita.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat malliveistäjä Kustaa Ferdinand Leppänen, entinen Mörk ja Selma Adolfina West. Leppänen kerkesi olla elämänsä aikana neljä kertaa avioliitossa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Aune Agda Ahrenbergin kanssa ja hänen kuoltuaan vuonna 1936 hän avioitui toisen kerran vuonna 1937 Hilma Salan kanssa, jonka kuoltua vuonna 1958 hän avioitui kolmannen kerran vuonna 1959 Hertta Granrothin kanssa, josta hän erosi ja avioitui neljännen kerran vuonna 1964 Kerttu Tellervo Kankaan kanssa. Vaikka hänellä oli monta vaimoa, hän sai vain yhden lapsen ensimmäisestä avioliitostaan.
Opinnot
Leppänen ehti aloittaa kansakoulun Huittisissa ennen perheen muuttoa työn perässä Helsinkiin vuonna 1908, jossa oli jo ennestään perheen vanhin poika ja äidin veli. . Perheen ja suvun käsityöperinteelle uskollisena Leppänen aikoi valmistua koristepuusepäksi, mutta Akseli Gallen-Kallelan kehotuksesta hän päätti suuntautua kuvanveistäjäksi. . Näin hän suoritti aluksi Taideteollisuuskeskuskoulun vuonna 1913 ja sen jälkeen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuoteen 1915. Leppäsen opettajana toimi myös kuvanveistäjä Gunnar Finne. Leppänen suoritti myös yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1915. Hän suoritti aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1920 Hän teki taideopintomatkan valtion ynnä muiden stipendiaattina Tanskaan ja Ruotsiin vuonna 1914 sekä Saksaan, Itävaltaan ja Italiaan vuosina 1923–1924.
Sotilasura
Leppänen toimi kuvanveistäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Misajoella, Riianlahdella ja Lielupejoella.
Leppänen astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja itärajalla. Hän johti muun muassa sitä joukkoa jonka ansioksi luetaan 25. huhtikuuta 1918 Grusinan rautatiesillan tuhoaminen vihollisen selustassa.
Leppänen palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana ja komppanianvääpelinä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Jääkäripataljoona 2 ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hän erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen 15. helmikuuta - 30. joulukuuta 1919 välisen ajan opettajana Taideteollisuuskeskuskoulun kuvanveisto-osastolla. Leppänen astui uudelleen armeijan palvelukseen 24. joulukuuta 1919 ja hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Suomen valkoisen kaartin 6. komppaniaan. Kuudennesta komppaniasta hänet komennettiin 14. helmikuuta 1920 opettajaksi rykmentin aliupseerikouluun, mistä hän palasi takaisin komppaniaansa 30. kesäkuuta 1920. Armeijasta hän erosi toistamiseen 19. marraskuuta 1920 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 16. helmikuuta 1921 ja hänet komennettiin paikallispäälliköksi Kerimäen suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin 31. elokuuta 1921 Mikkelin kaupungin suojeluskuntaan. Suojeluskunnasta hän erosi 15. joulukuuta 1921. Hän palveli 1. elokuuta 1933 – 16. marraskuuta 1935 ylimääräisenä topografina Yleisesikunnan topografikunnassa. Hän toimi Taideteollisuuskoulun muovailun opettajana vuonna 1919 ja Suomen Taideakatemian koulun yleisen kuvanveistoluokan opettajana vuosina 1954–1956.
Julkinen taide
Pääosa Leppäsen tekemästä julkisesta taiteesta on Suomen sotahistoriaan liittyviä muistomerkkejä ja sankarivainajien muistomerkkejä, mutta 1950-luvun alussa hän veisti myös muutaman tunnetun niin sanotun suurmiespatsaan. Voitto Eino Leinon patsaan kutsukilpailussa vuonna 1951 oli hänelle mieluinen, sillä hän oli ollut Leinon henkilökohtainen ystävä. Suurikokoinen patsas valmistui Helsingin Esplanadille 1953. Leppänen pääsi tekemään myös ensimmäisenä paljastetun marsalkka Mannerheimin patsaan Seinäjoelle vuonna 1955.
Luottamustoimet
Leppänen toimi Ähtärin suojeluskunnan esikunnan jäsenenä vuosina 1925–1927, Taiteilijaseuran johtokunnan jäsenenä vuosina 1934–1935 sekä Alfred Kordelinin säätiön taidejaoston varajäsenenä vuosina 1933–1936. Hän toimi jäsenenä valtion asiantuntijalautakannassa kuvaamataiteita varten vuonna 1934 ja toimi Suomen kuvanveistäjäliiton varapuheenjohtajana vuodesta 1934 alkaen.
Julkiset
Lisäksi Leppänen suunnitteli lukuisia sankaripatsaita Suomen hautausmaille: Kiskoon (1947), Kurikkaan (1949), Sammattiin (1950), Huittisiin kirkonkylään (1950) ja Huhtamoon (1950), Ruovedelle kirkonkylään (1951) ja Muroleeseen (1951), Sysmään (1951), Vammalan Tyrväälle (1953), Laukaaseen (1956), Kangasniemelle (1956) sekä Enoon (1963). Hänen työtään ovat myös sotilasveistokset eräissä Hietaniemen hautausmaalla Helsingissä sijaitsevissa hautakivissä: kenraali Lauri Malmbergin haudalla (paljastettu 1963) ja suomalaisten Waffen-SS-vapaaehtoisten hautamuistomerkissä (paljastettu 4. kesäkuuta 1983).
Johannes XVII
Johannes XVII (k. 6. marraskuuta 1003) oli paavina Sylvester II:n jälkeen 16. toukokuuta – 6. marraskuuta 1003 välisen lyhyen ajanjakson. Hänen oikea nimensä oli Giovanni Sicco.
Edellinen Johanneksen nimeä kantanut laillinen paavi oli Johannes XV. Johannes XVI oli vastapaavi, joten hänen järjestysnumeronsa olisi pitänyt käyttää uudelleen. Näin ei kuitenkaan tehty, eikä numerointia ole koskaan korjattu. Koskaan ei ole ollut myöskään paavi Johannes XX:ta, joten Johanneksen nimeä kantavia paaveja on ollut kaiken kaikkiaan vain 21 eikä 23, kuten paavi Johannes XXIII:n nimestä voisi päätellä.
Maarit (albumi)
Maarit on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan debyyttialbumi. Se julkaistiin vuonna 1973.
Levyn ovat tuottaneet Love Recordsille Otto Donner, Måns Groundstroem ja Atte Blom. Äänitys on tehty Finnvox Studioilla vuonna 1973 ja äänittäjinä ovat toimineet Erkki Hyvönen ja Paul Jyrälä. CD-masteroinnin on tehnyt Mika Jussila Finnvoxilla vuonna 1991. Levykannen on tehnyt Anita Westin/SAFTRA.
Maaritin lisäksi levyllä ovat mukana Otto Donnerin kuorot ja studio-orkesteri, Jim Pembroken ja Jukka Gustavsonin yhtyeet sekä Isokynä Lindholmin ja Pekka Järvisen rockbändit.
Nils Torvalds
Nils Ole Hilmer Torvalds (s. 7. elokuuta 1945 Tammisaari) on suomenruotsalainen toimittaja ja poliitikko. Heinäkuusta 2012 hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen. Vuosina 2008–2011 Torvalds oli RKP:n varapuheenjohtaja. Hän oli myös RKP:n presidenttiehdokas vuoden 2018 presidentinvaaleissa. Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Torvalds valittiin kolmannelle kaudelleen Europarlamenttiin 46 473 äänellä.
Torvalds teki pitkän uran Yleisradion toimittajana vuodesta 1982 vuoteen 2008, jolloin jäi eläkkeelle. Hän oli muun muassa Yleisradion kirjeenvaihtaja Moskovassa ja Washingtonissa.
Ura
Torvalds oli 1960- ja 1970-luvuilla aktiivisesti mukana opiskelijapolitiikassa. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen vuonna 1969 ja erosi siitä 1982. Hän oli mukana valtaamassa Vanhaa ylioppilastaloa 25. marraskuuta 1968 ja teki taloustieteen lopputyönsä Moskovassa.
Hän toimi muun muassa SKP:n vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten ruotsinkielisen lehden, NKP:ltä taloudellista tukea saaneen, Arbetartidningen Enhetin päätoimittajana vuoteen 1980 asti ja oli myös vasemmistolaisen Folktidningen Ny Tidin avustajana.
Vuonna 1982 Torvalds aloitti työt Svenska Ylessä. Vuosina 1982–1987 hän toimi Yle Aktuelltin ulkomaantoimittajana ja vuosina 1987–1990 Ylen ruotsinkielisten radiouutisten toimituspäällikkönä ja 1990–1994 uutispäällikkönä. Vuosina 1991–1995 Torvalds toimi Venäjän asioiden reportterina. Vuosina 1995–1999 hän oli Moskovan ja vuosina 2000–2004 Washingtonin kirjeenvaihtaja. Hän toimitti muun muassa New Yorkin World Trade Centerin terrori-iskujen yhteydessä erikoisjutun terrorismista.
Europarlamentaarikko
Kaudella 2019–2024 Torvalds on budjettivaliokunnan (BUDG) jäsen, Ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnan (ENVI) jäsen sekä Valtuuskunta EU:n ja Venäjän parlamentaarisessa yhteistyövaliokunnan (D-RU) jäsen. Tämän lisäksi hän on Teollisuus-, tutkimus- ja energiavaliokunnan (ITRE) varajäsen ja Suhteista Yhdysvaltoihin vastaavan valtuuskunnan (D-US) varajäsen.
Hän on ollut myös muun muassa kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnan (LIBE) jäsen, rahanpesu-, veronkierto- ja veronpesuvaliokunnan (PANA) jäsen sekä kalatalousvaliokunnan (PECH) ja talous- ja raha-asiavaliokunnan (ECON) varajäsen.
Torvalds palkittiin vuoden 2018 Tiedonjyvä-palkinnolla ansioistaan Suomen metsien hiilinielun vaikutusten selvittämisessä.
Presidenttiehdokkuus
Nils Torvalds oli RKP:n presidenttiehdokas vuoden 2018 presidentinvaaleissa ja kannatti Naton jäsenyyttä. RKP:n puoluekokous valitsi hänet presidenttiehdokkaaksi 11. kesäkuuta, 2017. Vaalissa Torvalds sai ääntä eli 1,5 prosenttia äänistä, ja sijoittui viimeiseksi.
Yksityiselämä
Nils Torvalds on Linux-käyttöjärjestelmän luojan Linus Torvaldsin isä. Hänen isänsä oli Åbo Underrättelser -lehden päätoimittaja, kirjailija Ole Torvalds. Hänen äidinisänsä oli kirjailija Ernst von Wendt. Torvalds puhuu sujuvasti ruotsia, suomea, englantia, saksaa ja venäjää. Lisäksi hän ymmärtää hollantia, tanskaa ja norjaa.
Reza Heidari
Reza Heidari (s. 18. huhtikuuta 1996 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Heidarilla on iranilaiset sukujuuret.
Heidari edusti Vaasan Palloseuraa vuosina 2007–2011. Vuosina 2012–2014 hän pelasi Hongassa.
Heidari teki ensiesiintymisensä 18-vuotiaana Veikkausliigassa 27. elokuuta 2014 tultuaan vaihdosta kentälle. Ottelu oli hänen kauden ainoansa pääsarjatasolla. Kaudeksi 2015 Heidari siirtyi PK-35 Vantaaseen, ja pelasi kesällä 2015 lainalla Nurmijärven Jalkapalloseurassa. Kaudella 2016 Heidari palasi pääsarjatasolle PK-35 Vantaan noustua Veikkausliigaan. Hän pelasi kauden aikana 18 liigaottelua. Kaudella 2017 Heidari sai sopimuksen Veikkausliigaseura PS Kemin kanssa. Heidari ei kuitenkaan saanut vakiinnutettua paikkaansa PS Kemin kokoonpanossa, joten hän siirtyi elokuussa 2017 Ykkösessä pelanneen IF Gnistanin riveihin. Heidari kirjoitti kaudeksi 2018 sopimuksen Hifkin kanssa.
Kaikkiaan Reza Heidari on pelannut 22 Veikkausliigaottelussa Hongan, PK-35 Vantaan ja PS Kemin riveissä.
Vapaaehtoinen paluu
Avustettu vapaaehtoinen paluu ja uudelleenkotouttaminen (lyhyesti ”Vapaaehtoinen paluu”,, AVRR) - toimintojen kautta avustetaan siirtolaisia palaamaan kotimaihinsa. Vapaaehtoisen paluun tavoitteena on tarjota siirtolaisille mahdollisuus ihmisläheiseen ja ihmisoikeuksia kunnioittavaan paluuseen ja uudelleenkotoutumiseen. Kohderyhmänä ovat siirtolaiset, jotka eivät voi tai halua jäädä maahan ja jotka tarvitsevat tukea paluu- ja matkajärjestelyissä.
Yksi kansainvälisesti suurimmista vapaaehtoisen paluun toimijoista on Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö IOM, jolla on erilaisia vapaaehtoisen paluun hankkeita ympäri maailmaa. Vapaaehtoisen paluun hankkeiden toimeenpano vaatii monien eri toimijoiden yhteistyötä: mukana ovat siirtolaiset, lähtö- että paluumaiden viranomaiset sekä kansalaisyhteiskunta.
Vapaaehtoisen paluun tulee perustua henkilön omaan, tietoiseen ja harkittuun päätökseen lähtömaahan paluusta ilman painostusta. Tämän edistämiseksi IOM:n hankkeisiin kuuluu myös neuvontaa siirtolaisille kaikissa paluuvaiheissa.
Historia
IOM:n vapaaehtoisen paluun ja paluutuen ohjelmat eri puolilla maailmaa ovat vuodesta 1979 lähtien avustaneet yli 1,2 miljoonaa ihmistä palaamaan vapaaehtoisesti kotimaihinsa. Vuosina 2000-2010 tämä luku on ollut yli 400 000 palannutta, keskimäärin 25-30 000 vuodessa.
Kohderyhmät
Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestö IOM:n vapaaehtoisen tuetun paluun ja paluutuen hankkeet ovat usein ainoa ratkaisu siirtolaisille, jotka eivät voi tai halua jäädä maahan ja tarvitsevat tukea paluu- ja matkajärjestelyissä. IOM avustaa muun muassa:
Tavoitteet
Vapaaehtoisen paluun ja paluutuen hankkeet ovat Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestö IOM:n keskeisimpiä toimintoja, joilla avustetaan vuosittain tuhansia siirtolaisia turvallisessa kotiinpaluussa. Vapaaehtoisen paluun hankkeiden tarkoituksena on myös edistää kansainvälistä keskustelua ja yhteistyötä maahanmuuttohallinnan alalla niin lähtö- kuin paluumaissa. Paluutuen myöntäminen palaajille heidän kotimaassaan on olennainen osa kestävää paluuta. Paluumaissa IOM tarjoaa yhteistyökumppaneidensa kanssa palaajille sosio-ekonomista tukea omavaraisuuden ja yhteisön kehittämiseksi. Pysyvien tulosten ehtona on kuitenkin palaajien omien yhteisöjen sekä paluumaiden yleinen sosio-ekonominen kehitys.
Tukimuodot lähtö- ja paluumaissa
Vapaaehtoisen tuetun paluun ja paluutuen toimintoihin voi sisältyä:
IOM:n mandaatti ja näkökulmat vapaaehtoiseen paluuseen
Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö IOM on saanut peruskirjassaan jäsenvaltioiltaan valtuutuksen turvata järjestelmällistä siirtolaisuutta muun muassa vapaaehtoisen tuetun paluun ja paluutuen avulla. IOM painottaa erityisesti, että vapaaehtoisuus on edellytys kaikissa sen vapaaehtoisen paluun toimissa.
Toimivaltansa mukaisesti IOM:n tärkeimpiä menettelytapoja vapaaehtoisen paluun kehittämisessä ovat:
Rahoitus
Suurin osa IOM:n vapaaehtoisen paluun hankkeiden rahoituksesta tulee hankerahoituksien kautta. Vapaaehtoisen tuetun paluun ja paluutuen hankkeita EU-maissa tukee mm. Euroopan komissio. Mukana kansallisten hankkeiden rahoituksessa on myös kansallisia toimijoita, kuten ministeriöitä, virastoja ja muita rahoittajia.
Vapaaehtoinen tuettu paluu ja paluutuki Suomessa
Kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö IOM on Suomessa mukana monissa hankkeissa, jotka käsittelevät vapaaehtoista paluuta, kotoutumista, siirtolaisuutta ja kehitystä sekä ihmiskaupan vastaista työtä. IOM:n Helsingin toimisto on järjestänyt vapaaehtoisia paluita vuodesta 1998 lähtien. Kolmivuotinen hanke vuosina 2010-2012 loi käytäntöjä vapaaehtoisen paluun vakiinnuttamiseksi Suomeen.
”Vapaaehtoisen paluun kehittäminen”-hanke 2010-2012
Vuonna 2010 IOM aloitti yhteistyössä Suomen Maahanmuuttoviraston kanssa vapaaehtoisen tuetun paluun ja paluutuen kehittämishankkeen (DAVRiF), joka kesti vuoden 2012 loppuun asti. Tavoitteena oli vakiinnuttaa vapaaehtoista paluuta koskevaa neuvontaa, tiedotusta ja paluuverkostoa Suomessa. Ennen vuotta 2010 mahdollisuus hakeutua vapaaehtoiseen paluuseen Suomessa oli saanut vain vähän huomiota, ja siirtolaisten vapaaehtoista paluuta koskevat käytännöt vaihtelivat suuresti riippuen hakijan tilanteesta, hakemuksen jättämisen ajankohdasta ja hakijan asumispaikkakunnasta. Vapaaehtoisen paluun DAVRiF-hankkeeseen hakeutui vuosien 2010-2012 aikana yli 1000 henkilöä, joista 858 palasi kotimaahansa IOM:n avustamana.