cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muinaiset ahkiot
Ahkio eli veturi
Kannonkoskelta Kannonjärven rannasta on 50 metriä tavattiin ojankaivuun yhteydessä vuonna 1933 puolen metrin syvyydessä ahkion emäpuu. Sen mitat olivat 210 cm pitkä, edestä 12,5 cm leveä ja takaa 5,7 cm leveä. Puu oli haljennut eikä ollut siksi tasalevyinen. Emäpuun vierestä löytyi rikkoontunut puunkappale, joka on saattanut kuulua ahkioon. Silloin ahkio on voinut olla jopa 292 cm pitkä. Jutkoa varten tehty vaakasuora reikä oli säilynyt hyvin, vaikka emäpuun keula olikin hiiltynyt tulessa. Emäpuu on Kansallismuseossa (KM/kt 7980:3).
Haapavedeltä Ollilan kylästä Haapalammen rannalta kaivettiin vuoden 1938 kesällä 30 cm syvyydestä esille mäntypuinen ahkion emäpuu, joka oli 152 cm pitkä, 13 cm leveä ja 1-4,3 cm paksu. Emäpuu oli karkeahkosti tehty ja löydettäessä syöpynyt. Sen pohja oli kupera ja päälypuoli veistetty koveraksi ja kaarivaarnojen kiinnittämistä varten oli siihen koverrettu 5 paria reikiä. Keulan nousu oli vielä 6 cm ja sen kärki oli lohjennut paikasta, mihin vetojutko kiinnitettiin. Emäpuu taltioitiin Kansallismuseoon numerolla KM/kt8232.
Haapavedeltä saman Haapalammen rannalta kuin KM/kt8232 löydettiin, tavattiin vuonna 1933 vanhemman mallisen emäpuun osat.
Kuorma- eli raitoahkio
Sallasta Rajavartioston kasarmilta Kylälammen jängästä löytyi vuonna 1937 noin 50 cm syvältä lylymäntyinen kuorma-ahkion emäpuu. Se oli 205,5 cm pitkä ja 12,8 cm leveä ja 2,7-3,6 cm paksu. Keulassa oli nousua vielä 17,5 cm. Emäpuussa oli löydettäessä pitkiä halkeamia ja pohjan perä oli hyvin kulunut. Emäpuussa oli jäljellä 2,5 paria kaarivaarnojen kiinnitysreikiä, jotka oli ilmeisesti kairattu rautaisella jousioraalla. Kaaria oli ilmeisesti ollut neljä, joita yksi aivan ahkion perällä. Emäpuun reunaan oli sidottu laitaliisteitä, joista yksi löytyi ahkion viereltä. Sen mitat olivat 126 cm pitkä, 5,3 cm leveä ja noin 1 cm paksu ja siinä oli vielä kaarien vaarnojen naulausreiät. Kärjessä oli vaakasuora reikä jukkohinaa eli vetoraippaa varten. Puu on luetteloitu Kansallismuseoon numerolla KM/kt8140:2.
Pulkka eli ajoahkio
Sallasta Rajavartioston kasarmilta Kylälammen jängästä löytyi vuonna 1937 noin 50 cm syvältä lylymäntyinen ja kaunistekoinen pulkan emäpuu. Sen mitat olivat 210 cm pitkä, 15 cm leveä keulasta ja 12 cm paksu kärjestä ja 1,4 cm paksu kannasta. Keulassa oli vielä löydettäessä 29 cm nousua. Vaikka emäpuu oli halkeilutta, oli puuaineksen syyt hyväkuntoisia ja yksityikohdat olivat helposti nähtävissä. Kummassakin reunassa oli kapeat viisteet laitaliisteiden kiinnittämistä varten. Tähän käytettiin viittä kaarta, jotka oli kiinnitetty 2-3 vaarnalla. Perälauta eli liekko oli myös kiinnitettynä vaarnalla, mutta sitä ei löydetty. Kärjessä oli kolot liisteiden kärkiä varten ja vaakasuorassa reiässä löytyi jäänteitä poron jänteiden kuiduista. Ahkion pohja oli hyvin kulunut. Emäpuu luetteloitiin Kansallismuseoon numerolla KM/kt8140:1.
Muissa lähteissä mainittuja ahkion osia
Pälkjärven emäpuun tapasia olivat myös Haapaveden, Ähtävän ja Taivassalon emäpuut.
Vähälä
Vähälä Logistics Oy on vuonna 1937 perustettu suomalainen kappaletavarakuljetuksiin erikoistunut yritys. Yhtiön liikenteen keskuspaikka on Jyväskylä. Terminaaleja on myös Oulussa, Ylivieskassa, Rovaniemellä ja Kemissä. Yhtiö on rakentamassa Jyväskylän Kanavuoreen, Valtatien 9 varrella 15 miljoonaa euroa maksavaa terminaalia, jonka on tarkoitus valmistua vuonna 2011. Yhtiön vanha terminaali Seppälässä on myynnissä.
Yhtiön perustaja Lauri Vähälä johti yritystä vuoteen 1975 asti, jolloin yritys siirtyi hänen pojilleen. Veljeksiltä yhtiö siirtyi vuonna 2009 Jukka Vähälän lapsille.
Heinäkuussa 2021 DB Schenker ilmoitti ostavansa koko osakekannan Vähälä Logistics Oy:sta.
Pomponrahka
thumb|250px|Pitkospuita Pomponrahkan Isosuolla. thumb|250px|Laajaa koivikkoaluetta Pomponrahkan lounaisosassa. thumb|250px|Pomponrahkan Isosuota. thumb|250px|Pomponrahkan Isosuon kasvillisuutta. Kuvassa [[Lakka (kasvi)|lakka ja karpalo, jotka tuottavat syötäviä marjoja.]] Pomponrahka on Turussa Lentokentän kaupunginosassa Turun lentoaseman eteläpuolella, Kuninkojan latvoilla sijaitseva suoalue. Alue on Natura 2000 -aluetta 135 hehtaarin laajuudelta ja kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan. Pomponrahka on niin kasvistoltaan kuin eläimistöltäänkin erittäin edustava sekä suotyypeiltään monipuolinen alue kuuluu Saaristo-Suomen kermikeitaisiin. Alue koostuu eteläisestä Pomponrahkasta ja pohjoisesta Isosuon suoalueista.
Pomponrahkalla kulkee luontopolku ja pitkospuut. Polulle pääsee Vahdontien pysäköintipaikalta tai Runosmäen ulkoilureitiltä joka yhtyy Pomponrahkan polulle Ohikulkutien ylittävän kävelysillan kautta. Reitin pituus noin 2 km.
Kasvisto
Hallitseva suotyyppi on isovarpuräme, mutta suon reunoilla on paikoittain sararämettä. Lisäksi alueella on useita muitakin suotyyppejä kuten tupasvilla-, kangas- ja kuusirämettä, silmäke- ja suursaranevaa, lyhytkortista nevaa ja luhtakorpea. Alueella tavataan myös pienimuotoisena rimpinevaa, rimpilettoa sekä monipuolisia korpia.
Pomponrahkalla vaihtelee alueellisesti suuresti kosteusolot ja ravinnetalous, jotka ilmentyvät kasvillisuuden suurena monimuotoisuutena. Alueella tavataan märkää ja karua rahkarämettä sekä karua ja kuivaa kalliomännikköä ja toisaalta taas lehtokorven kasvillisuutta sekä märkiä ja reheviä järviruokokasvustoja. Kasvillisuus on kärsinyt teollisesta toiminnasta ja ojituksista. Paikalle tavanomaisen kasviston lisäksi alueella tavataan muun muassa punakämmekkää, vaaleasaraa ja hoikkavillaa.
Sammallajisto Pomponrahkalla on hyvin edustava. Alueelta on löydetty yli puolet koko Suomessa tavattavista rahkasammallajeista. Tavanomaisempia lajeja alueella ovat aaparahkasammal, kuljurahkasammal ja haprarahkasammal lisäksi alueella tavataan harvinaiset käyrälehtirahkasammal, rannikkorahkasammal ja kirjorahkasammal. Muita Varsinais-Suomessa uhanalaisena tavattavia lajeja alueella ovat kultasirppisammal, kairasammal ja lettokilpisammal. Lisäksi alueella esiintyy harvinaisia ja uhanalaisia maksasammalia kuten rahkapaanusammal, luhtaliuskasammal ja viiksisammal. Pomponrahkalla ja lentoasemalla tehdyt ojitukset ja sen aiheuttama kuivuminen on kuitenkin hävittänyt useita ravinteisten soiden sammalia esimerkiksi kiiltosirppisammalen.
Linnusto
Pomponrahkan pesimälinnustoon kuuluu noin kolmekymmentä lajia. Lajisto koostuu pääasiassa havumetsien tavallisista lajeista, mutta myös lehtimetsien lajeja löytyy alueen koivikosta. Linnustoon kuuluvat muun muassa harmaapäätikka, kangaskiuru, kehrääjä, kultarinta, mustapääkerttu, lehtokurppa, palokärki ja pyy. Turun alueen tihein sirittäjäkanta pesii Pomponrahkalla. Lisäksi alueella on tavattu muutamia kertoja harvinaisemmat idänuunilintu, kuhankeittäjä ja pohjansirkku.
Selkärangattomat
Selkärangattomien eläinlajisto on poikkeuksellisen lajirikas ja monipuolinen Pomponrahkalla. Alueella tavataankin lukuisia harvinaisia lajeja. Etenkin hämähäkkilajisto on edustava suoalueen eteläosassa. Melko pieneltä alueelta on löydetty noin 250 hämähäkkilajia, eli noin 40 prosenttia koko Suomen lajimäärästä. Syytä suureen lajimäärään pidetään alueen poikkeuksellisen mosaiikkimaista rakennetta. Vastaavaa lajimäärää ei tunneta millään muulla suoalueella Suomessa.
Useat muualla harvinaiset ja vähälukuisena esiintyvät lajit ovat Pomponrahkalla runsaita. Suomessa muuallakin tavattavista lajeista harvinaisin ja uhanalaisin on kosteikkovarpuhämähäkki, jota tavataan Pomponrahkan lisäksi vain kahdella muulla paikalla Suomessa. Juoksuhämähäkkeihin kuuluvat Pardosa hyperborea ja Tricca alpigena, riippuhämähäkkilaji Sisicus apertus, kivikkohämähäkkilaji Gnaphosa microps, pallohämähäkkilaji Robertus lyrifer ja ristihämähäkkilaji Nuctenea silvicultrix ovat kaikkia pohjoisia suolajeja, joille Pomponrahkan esiintymisalue on lounaisin Suomessa. Saaristolle tyypillisen kivikkohämähäkkilaji Zelotes longipes ainoa sisämaan esiintymispaikka on Pomponrahkalla. Myös ruoikossa elävälle hyppyhämähäkille, Marpissa radiata, on Pomponrahka ainoa sisämaan esiintymispaikka. Lisäksi tunnetaan kymmenkunta muuta lajia, joiden lähes ainoa esiintymispaikka Pomponrahka on. Suolta löytyy myös muutama harvinainen ludelaji kuten ruoppakirppulude, rämelude ja äkälude.
Pomponrahkan perhoslajistoon kuuluu useita levinneisyydeltään itäisiä ja pohjoisia lajeja. Harvinaisin Pomponrahkan suurperhoslajeista on karjalanallaskehrääjä. Muita harvinaisia lajeja ovat haapatyttöperhonen, herttakangasyökkönen ja rämepörhömittari. Lisäksi alueella tavataan useita lajeja joita ei esiinny muualla Turun seudulla.
Harvinaisin Pomponrahkalta löydetty laji on kaksisiipisiin kuuluva surviaissääski Georthocladius platystylus, joka löydettiin suoalueelta kesäkuussa 2011 ja se on ainoa havainto lajista Euroopassa. Laji löydettiin Turun yliopiston eläinmuseon johtamassa tutkimuksessa, jossa kartoitetaan Pomponrahkan kaksisiipislajistoa. Kaksisiipisten avulla arvioidaan suon nykytilaa ja ennallistamistarvetta.
Suojelutilanne
Pomponrahka on 135 hehtaarin laajuudelta Natura 2000 -aluetta ja kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan. Pomponrahka rauhoitettiin luonnonsuojelulailla vuonna 1983. Turun kaupungin omistama alue on luonnonsuojelualuetta, mutta loppuosa suosta joka on valtion omistuksessa, on vielä vailla suojelualuetta. Pomponrahka kuuluu soidensuojelun perusohjelmaan ja se on Turun seutukaavassa osoitettu suojelualueeksi.
Aiheesta muualla
60.50414°N, 22.25325°W
Mr. Belgia
Mr. Belgia oli kehonrakennuskilpailu vuosina 1947–1983. Tapahtumassa oli myös erilliset kisat pituuksien mukaan vuodesta 1952 lähtien ja nuorten kisat vuotta aikaisemmin. Jean Ladeuze voitti kolmesti kokonaiskilpailun, joka on kisojen ennätys.
Tulikannus
thumb|Harry Hotspur thumb|1800-luvun taiteilijan näkemys Harry Hotspurin kuolemasta. Sir Henry Percy eli Harry Hotspur (suomennettuna Tulikannus, s. 20. toukokuuta 1364/1366 Alnwickin linna – 21. heinäkuuta 1403) oli englantilainen aatelinen ja kapinallinen.
Harry Hotspur oli Henry Percyn, Northumberlandin ensimmäisen jaarlin, vanhin poika ja Alnwickin neljäs lordi Percy. Harryn äiti oli Margaret Neville, Neville de Rabyn paronin tytär. Harry Hotspur sai lempinimensä kiivaan luonteensa johdosta.
Harry syntyi Alnwickissa ja sai varhain maineen taitavana sotilaana taisteltuaan skotteja ja ranskalaisia vastaan. Hän taisteli Douglasin jaarlia James Douglasia vastaan Otterburnin taistelussa elokuussa 1388 ja hänet vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin lunnaita vastaan. Harry muutti Calais’hin vuonna 1391 ja toimi Bordeaux’n kuvernöörinä vuosina 1393–1395. Palattuaan Ranskasta Harry auttoi isäänsä kukistamaan kuningas Rikhard II:n. Valtaan nousi Henry Bolingbroke, josta kruunattiin Henrik IV.
Vuonna 1403 Harry johti Henrik IV:n vastaista kapinaa yhdessä setänsä Worcesterin jaarlin Thomas Percyn kanssa. He liittoutuivat yhdessä walesilaisen kapinallisen Owain Glyndŵrin kanssa. Ennen kuin he saivat yhdistettyä voimansa Harry Hotspur kukistettiin Shrewsburyn taistelussa 21. heinäkuuta. Hän sai surmansa avattuaan visiirinsä saadakseen raitista ilmaa (hänellä oli yllään peltinen haarniska), kun nuoli iskeytyi hänen suuhunsa. Harry haudattiin Shropshiren Whitchurchiin, mutta myöhemmin hänet kaivettiin haudasta ja ruumis paloiteltiin osiin.
Perhe
Harry Hotspur oli naimisissa Lady Elizabeth Mortimerin kanssa. Elizabeth Mortimer oli Marchin kolmannen jaarlin Edmund Mortimerin ja Philippa Plantagenetin tytär. Philippa oli Antwerpenin Lionelin tytär, Lionel taasen oli Edvard III:n poika.
Harrylla ja Elizabethillä oli kolme lasta: Henry Percy, Northumberlandin kolmas jaarli (1392/1393–1455), Lady Elizabeth Percy (k. 1437, hän oli Jane Seymourin isoisoisoäiti) ja ilmeisesti nuorena kuollut Matilda Percy (hänen puolisonsa oli Edvard III:n poika Sir John de Southeray).
Hotspur kirjallisuudessa
Harryn aseenkantaja John Harding (tai Hardyng) kirjoitti Englannin historiaa käsittelevän teoksen, joka oli pääosin kertomus Percyn suvun suuruudesta. Tämä kirjoitus oli yksi Shakespearen näytelmän Henrik IV: Ensimmäinen osa lähteistä. Näytelmän alaotsikkona oli Life and Death of Henry surnamed Hotspur (”Henryn, sukunimeltään Hotspur, elämä ja kuolema”). Näytelmässä Tulikannus kuvataan samanikäiseksi kuin päävihollisensa prinssi Hal (eli Henrik V). Todellisuudessa Harry oli paljon vanhempi kuin 16-vuotias prinssi.
Agosta-luokka
Agosta-luokka oli Ranskan merivoimien neljän dieselkäyttöisen sukellusveneen muodostama alusluokka. Lisäksi Espanja valmisti omalle laivastolleen neljä tämän luokan sukellusvenettä. Paranneltuja luokan aluksia valmistettiin Pakistanin laivastolle kolme tyyppimerkinnällä Agosta 90B (Khalid-luokka), jotka voitiin varustaa MESMA AIP-järjestelmällä.
Alukset
Espanja tilasi kaksi ensimmäistä venettä toukokuussa 1975 ja toiset kaksi kesäkuussa 1977. Ne valmistettiin Cartagenassa ranskalaisten avustamana. Alukset modernisoitiin 1990-luvun alussa, jolloin ne varustettiin vedettävin kaikuluotaimin, parannetuilla taistelunjohto- ja ECM-järjestelmillä. Lisäksi alusten akustot ja periskoopit vaihdettiin.
Etelä-Afrikka tilasi kaksi alusta kesäkuussa 1975, mutta vuonna 1978 Ranska peruutti toimituksen YK:n asevientimääräysten vuoksi. Pakistan osti alukset liittäen ne laivastoonsa.
Dennis Aogo
Dennis Aogo (s. 14. tammikuuta 1987 Karlsruhe, Baden-Württembergin osavaltio, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka on seuratasolla edustanut Freiburgia, Hamburgia, Schalkea ja Stuttgartia. Pelipaikaltaan Aogo on oikea puolustaja.
Vorgašor
thumb|Vorgašorin urheilutalo ja kaivosmuistomerkki. Vorgašor (komiksi ja venäjäksi Воргашор) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Vorkutan kaupunkipiirikunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Vorgašor-joen alkulähteitä 30 kilometriä Vorkutasta luoteeseen. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2009).
Severstalin tytäryhtiön Vorkutaugolin omistama Vorgašorin kaivos on Euroopan-puoleisen Venäjän suurin kivihiilen tuotantolaitos. Kymmenen vuoden ajaksi tehdyn kehittämissuunnitelman mukainen vuosikapasiteetti on neljä miljoonaa tonnia vuodessa.
Vankorin lento-onnettomuus 2018
Vankorin lento-onnettomuus 2018 tapahtui 4. elokuuta 2018, kun Vankorin öljykentältä Krasnojarskin aluepiirissä, Venäjällä lentoon lähteneen Utairin Mil Mi-8AMT -helikopterin roottorin lavat osuivat hetkeä aiemmin nousseesta Mi-8-kopterista roikkuneeseen lastiin. Osuman seurauksena kopteri syöksyi maahan, hajosi osiin ja syttyi tuleen. Kaikki 15 matkustajaa ja kolme miehistön jäsentä saivat surmansa onnettomuudessa.
Hassan Sheikh Mohamud
Hassan Sheikh Mohamud (, ; s. 29. marraskuuta 1955) on somalialainen poliitikko, joka on olut Somalian presidentti kahteen otteeseen. Mohamud päihitti vuoden 2012 presidentinvaalin toisella kierroksella entisen presidentin Sharif Ahmedin. Mohamud on työskennellyt useissa kansallisissa ja kansainvälisissä organisaatioissa, jotka edistävät rauhaa ja kehitystä. Vuonna 2022 hänet valittiin uudelleen.
Mohamud syntyi vuonna 1955 keskiluokkaiseen perheeseen Hiiraanin alueella. Hän opiskeli Somalian kansallisesta yliopistosta, mistä hän valmistui 1981, ja suoritti jatko-opintoja Intian Bhopalin yliopistossa.
Mohamud työskenteli valmistumisensa jälkeen opetusministeriössä ja valvoi YK:n rahoittamaa opettajienkoulutus ohjelmaa. Unicefille Mohamud alkoi työskennellä Somalian keskushallinnon romahduttua vuonna 1991. Hän matkusti virkamiehenä Somalian etelä- ja keskiosissa, missä maan koulutusjärjestelmä mureni. Mohamud oli 1990-luvulal mukana monissa kansalaisjärjestöissä, ja hänet tunnettiin hyvänä klaanien välisten riitojen selvittelijänä. Hän oli esimerkiksi vuonna 1997 neuvotteluissa, joissa saatiin poistettua Mogadishun kahteen klaanialueeseen jakanut ”vihreä linja”, joka vaikeutti kansalaisten elämää.
Mohamud liitty politiikkaan 2011, kun hän perusti Rauhan ja kehityksen puolueen. Hänet valittiin maan presidentiksi 2012, ja hän johti ensimmäistä kansainvälisesti tunnstettua hallintoa sitten Siad Barren hallinnon 1991. Mohamud palautti Somalian diplomaattiset suhteet ja vakautti välit moniin afrikkalaisiin ja länsimaisiin valtioihin. Häntä kuitenkin myös kritisoitiin epäonnistumisesta korruption kitkemisessä. Mohamud oli presidenttinä vuoteen 2017, jolloin hän hävisi vaalit Mohamed Abdullahi Mohamedille.
Mohamud oli ehdokkaana 15. toukokuuta 2022 Somalian presidentinvaaleissa, jotka hän myös voitti. Mohamud oli edelliset kaksi vuotta ollut Mogadishussa kampanjoimassa vaalien pitämisen puolesta. Hän kuului myös ryhmittymään, joka vastusti Mohamedin yritystä pidentää valtakauttansa kahdella vuodella.
Tornitalot Suomessa
pienoiskuva|Helsingin [[Kalasataman uutta keskusta maaliskuussa 2020: vasemmalla Lumo One, keskellä Suomen korkein tornitalo Majakka ja oikealla Loisto.]] Suomessa tornitaloiksi luokitellaan vähintään 12-kerroksiset tai yli 35 metriä korkeat rakennukset. Vuonna 2005 tornitaloja oli Suomessa noin 50.
Suomen kolmanneksi korkein tornitalo on Tampereelle 2014 valmistunut Hotelli Torni Tampere, jonka korkeus on 88,5 m. Neljänneksi korkein on vuonna 2006 Helsingin Vuosaareen valmistunut Cirrus eli Vuosaaren tornitalo, jossa on 26 kerrosta ja korkeutta 87,5 metriä.
Helsinki
Tornitalot ovat olleet toistaiseksi harvinaisia suomalaisessa maisemassa, mutta niitä on jo noussut ja suunnitteilla on lisää eritoten Helsinkiin. Merellisen siluetin varjelemiseksi kantakaupunkiinkin saa rakentaa enimmillään 16 kerrosta. Helsingin Keski-Pasilaan suunnitellaan muun muassa 156-metristä tornitaloa, joka olisi valmistuttuaan Suomen korkein pilvenpiirtäjä.
Espoo
Espoon Keilaniemeen suunnitellaan neljää tornitaloa, joista korkeimmasta on tulossa 40-kerroksinen. 127-metrinen rakennus olisi valmistuessaan eräs Suomen korkeimmista asuinrakennuksista.
Kerava
Keravan asemakeskushankkeessa alueelle on kaavailtu usean tornitalon aluetta joista korkein suunnitelmien mukaan olisi jopa 21-kerroksinen.
Alueen suunnittelun tueksi järjestettiin vuonna 2022 kansainvälinen arkkitehtuurikilpailu.
Keravan keskustassa Keskikadulla on jo entuudestaan kolme tornitaloa joista yksi on 15-kerroksinen ja kaksi 14-kerroksista.
Carlos José Ñáñez
pienoiskuva|Carlos José Ñáñez vuonna 2016. Carlos José Ñáñez (s. 9. elokuuta 1946 Córdoba) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Córdoban arkkihiippakuntaan 17. heinäkuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Leten titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. tammikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Raúl Francisco Primatesta, jota avustivat Ubaldo Calabresi ja Adolfo Roque Esteban Arana.
Ñáñez sai 20. joulukuuta 1995 nimityksen Tucumánin koadjuuttoriarkkipiispaksi, joksi hänet asetettiin 2. helmikuuta 1996. Hänet nimitettiin 17. marraskuuta 1998 Córdoban arkkipiispaksi, ja tähän virkaan hänet asetettiin 12. maaliskuuta 1999.
Piz Segnasin lento-onnettomuus 2018
Onnettomuus oli Sveitsin pahin sitten Crossairin lennon 3597 maahansyöksyn vuonna 2001.
Lentokone
pienoiskuva|vasen|Onnettomuuskone vuonna 2009. Onnettomuuskone oli saksalaisen Junkersin valmistama Ju 52/3mg4e. Se lensi ensilentonsa vuonna 1939, ja onnettomuuteen mennessä sillä oli lennetty 10 187 tuntia. Tuhoutunut kone oli valmistumisestaan 1980-luvun alkuun Sveitsin ilmavoimien käytössä. Vuonna 1983 sen hankki Ju-Air, joka tekee maisemalentoja museokoneilla.
Kone oli ollut edellisen kerran viranomaistarkastuksessa 6. huhtikuuta 2018, jolloin sille oli myönnetty kaksi vuotta voimassa oleva lentokelpoisuustodistus.
Matkustajat ja miehistö
Onnettomuuslennolla oli 17 matkustajaa: 14 sveitsiläistä ja kolmihenkinen itävaltalaisperhe. Miehistön muodostivat kaksi lentäjää ja lentoemäntä, kaikki sveitsiläisiä. Lentäjät olivat 62- ja 63-vuotiaita, ja heillä oli lentokokemusta Swissairilta, Swissiltä, Edelweiss Airilta ja Sveitsin ilmavoimista. Molemmat olivat lentäneet satoja tunteja Ju 52:lla. 66-vuotiaalla lentoemännällä oli 40 vuoden työkokemus.
Koneessa olleista 20 ihmisestä 11 oli miehiä ja yhdeksän naisia. Nuorin oli 42- ja vanhin 84-vuotias.
Tapahtumat
Kone lähti Locarnosta paluumatkalle Ju-Airin tukikohtaan Dübendorfiin kello 16.10 paikallista aikaa. Kello 16.45 se syöksyi maahan Piz Segnas -vuoren lounaispuolella noin 2 540 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella. Lentäjät eivät antaneet hätäkutsua ennen onnettomuutta. Kone syöksyi maahan lähes pystysuorassa suurella nopeudella. Todisteita vaijereihin tai toiseen lentokoneeseen törmäämisestä tai koneen hajoamisesta ilmassa ei löytynyt.
Ju-Air
Ju-Airin lentotoiminta on osa Sveitsin ilmavoimien historiallisen yhdistyksen (Freunde der Schweizerischen Luftwaffe, VFL) museo- ja perinnetoimintaa, joka alkoi vuonna 1981 ilmavoimien luovuttua Junkers Ju 52 -koneistaan. Yhdistyksen kotikenttä on Dübendorfin sotilaslentokenttä Zürichin itäpuolella.
Mykola Plavjuk
thumb|right|Mykola Plavjuk. Mykola Vasylovytš Plavjuk (5. kesäkuuta 1925 Rusów, Puola (nyk. Rusiv, Ukraina) – 10. maaliskuuta 2012 Hamilton, Ontario, Kanada ) oli Ukrainan pakolaishallituksen neljäs ja viimeinen presidentti. Hän oli tehtävässä joulukuusta 1989 alkaen 22. elokuuta 1992 saakka, jolloin hän luovutti seremoniallisesti tehtävän ja valtion symbolit juuri valitulle Ukrainan presidentille Leonid Kravtšukille Verh’ovna Radassa tämän virkaanastumisseremoniassa.
Paneliankosken voimalaitos
Paneliankosken voimalaitos on vuonna 1921 rakennettu pienvesivoimalaitos Eurajoessa. Se sijaitsee Euran kunnassa Panelian kylän keskustassa. Voimalaitoksen omistaa Paneliankosken Voima Oy. Vesi johdetaan sen turbiineihin Paneliankosken yläpuolelta lähtevästä kanavasta. Voimalaitosrakennus sijaitsee kosken alapuolella.
Voimalaa peruskorjattiin vuonna 1961, jolloin siihen asennettiin kokonaan uusi laitteisto. Viimeisimmät suuret muutostyöt tehtiin vuonna 2007. Voimalaan asennettiin uusi generaattori sekä turbiini. Myös sen automaatiota uusittiin.
Paneliankosken Voima omistaa myös toisen voimalaitoksen Eurajoessa, Eurajoen kunnassa sijaitsevan Pappilankosken voimalaitoksen.
Kuhankoski
Kuhankoski on kylä Laukaan kunnassa, noin kolmen kilometrin päässä kunnan keskustasta. Kylällä toimii Kyläseura Kuhaset ry. thumb|250px| Kuvassa vasemmalla voimalaitosrakennus, etualalla risselihuone, tukkirännin luukku jonka vieressä on nykyään kalaportaat, pieni valssipato, patotorni ja iso valssipato.
Kuhankoskella sijaitsee vesivoimala. Voimalaitoksen vieressä on pieni entinen asuntoalue voimalaitoksen työntekijöitä varten: kolme paritaloa, jotka ovat valmistuneet 1920.
Muuta
Neste Rally Finlandin Laukaan erikoiskoe ajettiin osittain Kuhankosken sorateillä Kuhanniemen ja Vuonteen välillä. Myös Peurunkarallin osakilpailuja on kulkenut Kuhankosken kautta.
Johan Vilhelm Ronimus
Johan Vilhelm Ronimus (3. syyskuuta 1865 Viipuri – 22. helmikuuta 1909 Viipuri ) oli suomalainen lyseon lehtori, kirjailija ja päätoimittaja. Hän käytti myös nimimerkkiä J. V. R.
Ronimus julkaisi vuonna 1894 historiallisen romaanin Antonio Bröijer ja toimi sanomalehti Karjalattaren päätoimittajana vuosina 1898–1905. Hänen väitöskirjansa Novgorodin Vatjalaisen viidenneksen verokirja v. 1500 ja Karjalan silloinen asutus ilmestyi vuonna 1906. Samana vuonna Ronimus valmistui lisensiaatiksi ja sai tohtorin arvon.
Ronimus oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen ja sen puheenjohtaja vuosina 1900–1901 ja 1909. Hän toimi kaupungin koulujen, kirjaston, työväenyhdistyksen ja monissa muissa luottamustehtävissä. Hänet tunnettiin myös etevänä juhlapuhujana.
Ronimus oli naimisissa vuodesta 1896 ruotsalaissyntyisen Matilda Nicolayn kanssa. Hän kuoli munuaistautiin. Ronimus haudattiin Viipuriin Sorvalin hautausmaalle.
Kaipuun vuosirenkaita
Kaipuun vuosirenkaita on Sir Elwoodin hiljaiset värit -yhtyeen kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2010. Levy julkaistiin ensin digipak-painoksena, ja noin viikko sen jälkeen avattavana tuplavinyylinä, minkä mukana tuli myös CD.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 11.
Verivampyyrit
Verivampyyrit eli verenimijät (Desmodontinae) on lehtikuonolepakoiden heimoon kuuluva lepakoiden alaheimo, joka toisinaan luokitellaan omaksi Desmontidae-heimokseen.
Verivampyyrien alaheimoon kuuluu kolme nykyisin elävää lajia, joista jokainen luetaan omaan sukuunsa. Lajit ovat isoverenimijä eli vampyyri (Desmodus rotundus), jalkapoimuvampyyri (Diaemus youngi) ja Diphylla ecaudata.
Verivampyyrien pään ja vartalon yhteispituus on 63–93 mm ja käsivarren pituus 50–63 mm. Verivampyyreja tavataan Meksikossa ja Keski-Amerikassa. Nimensä mukaisesti ne käyttävät verta pääasiallisena ravintonaan. Diaemus ja Diphylla -lajit käyttävät lähinnä lintujen, Diphylla joskus myös pienten nisäkkäiden verta. Isoverenimijä on lajeista ainoa, joka imee säännöllisesti nisäkkäiden verta ja voi purra myös ihmistä.
Solveigin laulu (täsmennyssivu)
Solveigin laulu tarkoittaa seuraavia:
Associação Atlética Ponte Preta
Associação Atlética Ponte Preta on brasilialainen jalkapallojoukkue Campinasin kaupungista. Seura on perustettu 1900.
Rachael Carpani
Rachael Ann Carpani (s. 24. elokuuta 1980 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten sarjasta McLeodin tyttäret.
Fileteado
Fileteado on perinteisesti Argentiinan Buenos Airesissa käytetty maalaus- ja kirjoitustyyli. Sen tunnuspiirteitä ovat tyylitellyt viivat, kukat ja köynnöskasvit. Fileteado-tyylillä on ollut tapana koristella kaikenlaisia esineitä aina kylteistä takseihin, kuorma-autoihin ja busseihin.
Filetet, eli fileteado-tyylillä maalatut kuvat, ovat yleensä vahvasti koristeltuja ja niistä löytyy usein runollinen sanonta tai aforismi, joka voi olla humoristinen, tunteellinen tai jopa filosofinen. Maalaustyyli on ollut osa porteñojen kulttuuria jo 1900-luvulta lähtien.
Alkujaan filetet olivat pelkkiä yksinkertaisia koristeita, mutta myöhemmin niistä muodostui Buenos Airesille ikoninen taidemuoto. Monet alullepanijoista olivat eurooppalaisia maahanmuuttajia, joiden taideteoksissa oli vaikutteita sekä eurooppalaisesta että paikallisesta taiteesta. Ensimmäisen kerran fileteado tunnustettiin taiteeksi vuoden 1970 jälkeen, kun eräs tyylillä maalattu teos asetettiin näytille.
Bahrainin 6 tunnin ajo 2015
thumb Bahrainin kuuden tunnin ajo 2015 oli FIA World Endurance Championship -sarjan kahdeksas osakilpailu kaudella 2015, joka ajettiin Bahrainin Sakhirissa 21. marraskuuta 2015.
Aika-ajot
LMP1-pääluokan paalun nappasi Nr. 17 Porsche kolmikko Mark Webber, Brendon Hartley ja Timo Bernhard Porsche 919 Hybridillä. Nopeimman kierroksen veti Hartley. LMP2-luokassa paalupaikalle ajoi Nr. 36 Signatech Alpine kolmikko Nelson Panciatici, Paul-Loup Chatin ja Tom Dillmann.
GTE Pro -luokan paalupaikan nappasivat Nr. 51 AF Corse -tiimin Ferrari Gianmaria Bruni ja Toni Vilander. GTE AM -luokan paalulle ajoi Nr. 98 Aston Martin Racing kolmikko Paul Dalla Lana, Pedro Lamy ja Mathias Lauda.
Tulokset
Oman luokkansa voittajien nimet on lihavoitu.
007 vaaran vyöhykkeellä
Elokuvan budjetti oli 40 miljoonaa dollaria, ja se tuotti yli 191 miljoonaa maailmanlaajuisesti, mikä oli siihenastisista Bond -elokuvista kolmanneksi eniten.
Juoni
Elokuvan tapahtumapaikkoina ovat Gibraltar, Bratislava, Lontoo, Wien, Tanger, ja Afganistan.
SAS:n ja 00-osaston yhteinen harjoitus päättyy epäonnistumiseen. Yksi 00-agenteista tulee "ammutuksi" värikuula-ammuksella ja jää vangiksi SAS:lle, ja toisen agentin surmaa oikea salamurhaaja (Carl Rigg). Kolmas agentti James Bond, 007 (Timothy Dalton) ei onnistu saamaan kiinni salamurhaajaa, joka menehtyy takaa-ajon aikana. Bratislavaan siirtyneen Bondin pitää turvata loikkaavan KGB-kenraali Georgi Koskovin (Jeroen Krabbé) turvallisuus. Tehtävä onnistuu suuremmitta ongelmitta. Koskov kertoo huolestuttavia uutisia KGB-päällikkö Puškinista (John Rhys-Davies) ja joutuu silti kaapatuksi takaisin. Huolestuttavat huhut ja kaappauksen nopeus kehottavat toimimaan, ja Bond lähetetään tappamistehtävään Tangeriin. Q:n (Desmond Llewelyn) pajasta tulee mukaan tarpeelliseksi osoittautuvia teknisiä ihmelaitteita. Bond koukkaa Bratislavan kautta ja ottaa yhteyttä Koskovin sellisti-tyttöystävään Kara Milovyyn (Maryam d’Abo) ja auttaa tätä loikkaamaan Itävaltaan. Tangerissa Bond ottaa yhteyden Puškiniin omien epäilyjensä vuoksi, ja he järjestävät juonen Koskovin intressien paljastamiseksi. Afganistaniin kuljetettu Bond pääsee pakoon venäläisiltä ja saa yhteyden mujahideen-sissiliikkeeseen, jonka komentaja Kamran Shan (Art Malik) tulee hänen avukseen. Juonitteleva Koskov on pimittänyt rahaa, ostaa niillä huumeita ja toimittaa amerikkalaisen yhteyskumppaninsa Brad Whitakerin avulla (Joe Don Baker) aseita. Bond apureineen tärvää juonen, pahoinpitelee Necrosin (Andreas Wisniewski) ja tekee selvää myös Whitakerista. Koskov joutuu ylempiensä käsiin, ja hänelle on luvassa lyhyt loppuelämä.
Näyttelijät
thumb|Elokuvan päähenkilö James Bondia näyttelee Timothy Dalton. Kohtaus elokuvasta.
Q-laitteistoa
-- Walther PPK, Bondin käsiase
-- Tarkka-ampujan ase, Bond käytti sitä kenraali Koskvoin suojelemiseen.
-- Avainperä, viheltämällä "Rule, Brittaniasta" laukaisee tainnutuskaasua. Toinen vihellys räjähtää avainperän, esim: saa kassakaapin auki. Käytettiin Brad Whitakerin tappoon ja Neuvostoliittolaisten vartijoiden tainnutukseen.
-- Aston Martin V8, erikoisvarusteena: itsetuhojärjestelmä, rakettimoottori, laser (joka läpäisee kaiken.)
Musiikki ja ääniraita
Elokuvan musiikit sävelsi John Barry ja tunnusmusiikin lauloi norjalainen a-ha. Elokuvassa on myös kaksi The Pretenders yhtyeen kappaletta. Elokuvan ääniraidan kappaleet: Elokuvassa soi myös Karan orkesterin soittamana Antonín Dvořákin konsertto sellolle ja Pjotr Tšaikovskin teos ”Rokokoo-muunnelmat”.
Vastaanotto
Suomalaisen kriitikon Arto Pajukallion mukaan Joe Don Bakerin ja Jeroen Krabbén roolityöt ovat epäonnistuneita.
DigitalBridge
Huhtikuussa 2018 Digital Colony ilmoitti ostavansa Digitan australialaiselta pääomasijoitusyhtiö First State Investmentsiltä. Kauppa toteutui 25. kesäkuuta 2018.
Maia Hirasawa
thumb|Maia Hirasawa esiintymässä vuonna 2007. Maia Hirasawa (s. 5. toukokuuta 1980) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä, jonka sukujuuret ovat Japanissa. Hän tuli alun alkaen tunnetuksi Annika Norlinin Hello Saferide -yhtyeen taustalaulajana.
Raiden 18
Raiden 18 on Hiromu Arakawan piirtämä manga, jonka hän on piirtänyt pitäessään taukoa suosituimman mangansa, Fullmetal Alchemistin tekemisestä. Teoksen julkaisija on Shogakukan. Tyyliltään Raiden 18 on shōnen- eli poikien mangaa. Se ilmestyi vuosina 2005-2006.
Maia Hirasawa
Vuonna 2007 Hirasawa aloitti soolouransa menestyssinglellä ”And I Found This Boy”, jota seurasi vielä samana vuonna esikoisalbumi Though, It’s Just Me.
Ilya Prigogine
Ilya Prigogine (, 25. tammikuuta 1917 Moskova − 28. toukokuuta 2003 Bryssel), kreivi, oli belgialainen fyysikko ja kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1977 häilyvien rakenteiden tutkimisesta.
Prigogine syntyi Moskovassa. Hänen isänsä Roman Prigogine oli kemiantekniikan insinööri. Perhe muutti lokakuun vallankumouksen jälkeen ensin Saksaan ja vuonna 1929 Belgiaan, koska perheen isä suhtautui kielteisesti sosialismiin. Prigogine sai 1949 Belgian kansalaisuuden.
Prigogine tunnetaan termodynaamisen epätasapainon tilassa olevien häilyvien rakenteiden käyttäytymistä selittävästä teoriastaan. Lisäksi Prigonine suunnitteli tietoliikennejärjestelmämalleja, jotka perustuivat Bosen–Einsteinin kondensaatti -teoriaan ja tutki kaaosteorian determinismiä sekä klassisen fysiikan että kvanttifysiikan näkökulmasta.
Prigogine sai töistään Nobelin lisäksi muitakin huomionosoituksia, muun muassa Francqui Prize -tiedepalkinnon vuonna 1955 ja Rumford-mitalin vuonna 1976.
Gdańskin satama
thumb|left|230px|Konttialus Gdańskin sataman konttiterminaalissa thumb|left|230px|Gdańskin satama-alueella sijaitsevaa telakkaa thumb|right|250px|Väylä Itämereltä Gdańskin sisemmälle satama-alueelle thumb|left|230px|Matkustajalautta Gdańskin satama-alueella Gdańskin satama (,, LOCODE: PL GDN ) on Gdańskinlahdella Gdańskin kaupungissa sijaitseva Puolan suurin satama.
Ulompi ja sisempi satama
Satamaan kuuluu ulompi, merenpuoleinen osa ja sisempi satama, joka sijoittuu osin joki- ja kanavaverkon varrelle. Ulompaan satamaan johtaa 17 metrin syväväylä ja se on suunniteltu syväykseltään enintään 15 metrin aluksille; laiturien pituudet vaihtelevat 220 ja 765 metrin väliltä. Satamakanavaan ja Veikselin suistoon sijoituva sisäsatama voi ottaa vastaan enintään 225 metriä pitkiä ja 10,2 metrin syväyksen aluksia. Gdańskin satamaan kuuluu myös vapaasatama, eli sillä on kansallisen tullivyöhykkeen ulkopuolinen vapaa-alue.
Rahdin määrä
Satama on Puolan suurin merisatama niin tonnimääräisen rahtimäärän kuin konttiliikenteenkin osalta. Konttiliikenne kasvoi merkittävästi ulkosatamaan kesällä 2007 avatun, sisäsataman konttiterminaalia laajemman uuden konttiterminaalin myötä. Pelkästään uuden syväsataman konttiterminaalin kautta kulki vuonna 2011 kontteja yli 641 000 TEU:n edestä. Gdańsk ohitti konttivolyymeissä Gdynian sataman vuonna 2010. Itämeren alueella sitä suurempia konttiliikenteen satamia olivat vuonna 2011 Pietarin suursatama ja Göteborgin satama. Vuoden 2012 tammi-syyskuussa Gdańskin syväkonttiterminaali ohitti 646 345 TEU:aan koko vuoden 2011 rahtimääränsä; vuoden 2012 konttirahdissa Gdańsk lähestyy jo Itämeren toiseksi suurimman konttisataman asemaa.
Gdańskn sataman vuosittainen rahtimäärä:
Helena Ruuska
Helena Ruuska (s. 7. toukokuuta 1958) on helsinkiläinen tietokirjailija, äidinkielen lehtori ja filosofian tohtori. Hän opettaa Helsingin normaalilyseossa äidinkieltä ja kirjallisuutta ja kirjoittaa kirjallisuusarvosteluja Helsingin Sanomiin. Ruuska on ollut mukana tekemässä myös useita äidinkielen oppikirjoja.
Ruuska väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2010 Helsingin yliopistosta. Väitöskirja käsittelee Marja-Liisa Vartion romaania Kaikki naiset näkevät unia (1960). Teos on merkittävä modernismin keinoin toteutettu modernin kaupunkilaisnaisen kuvaus. Tutkimuksessa perehdytään siihen, miten romaanissa rakennetaan, kuvataan ja kommentoidaan naisen identiteettiä modernisoituvassa 1950-luvun Suomessa.
Hän kirjoitti väitöskirjansa pohjalta yleistajuisen elämäkerran Marja-Liisa Vartiosta, joka sai ilmestyessään paljon huomiota. Syksyllä 2015 hän jullkaisi WSOY:n kustantamana elämäkerran kirjailija Eeva Joenpellosta. Helsingin Sanomien Maria-Liisa Nevala kirjoitti kritiikissään, että Ruuska on kirjoittanut Joenpelto-elämäkerran, joka on "kohteensa veroinen monisärmäisyydessään".
Helena Ruuskan puoliso on laulaja-lauluntekijä ja musiikkituottaja Pekka Ruuska.
Trietyleenitetramiini
Trietyleenitetramiini (C6H18N4) on polyamiini. Yhdistettä käytetään muun muassa muoviteollisuudessa lisäaineena. Yhdisteestä käytetään myös nimiä 3,6-diatsaoktaanietyleenidiamiini, 3,6-diatsaoktaani-1,8-diamiini, trientiini ja TETA.
Valmistus
Trietyleenitetramiinia valmistetaan yleensä kuumentamalla etyleenidiamiinia ja vastaavia yhdisteitä metallioksidi-, -fosfaatti-, tai -volframaattikatalyytin läsnä ollessa. Näin syntyy yleensä eri amiinien seos, josta trietyleenitetramiini erotetaan tislaamalla.
Trietyleenitetramiinia muodostuu myös etyleenidiamiinin valmistuksen sivutuotteena, kun 1,2-dikloorietaani ja ammoniakki reagoivat.
Suoraketjuisen muodon lisäksi teknillinen trietyleenitetramiini sisältää myös yhdisteen haarautuneita tai rengasrakenteisia isomeereja. Vuonna 1999 kilo yhdistettä maksoi 3,33 Yhdysvaltain dollaria.
Käyttö
Trietyleenitetramiini on nelihampainen ligandi ja kompleksikemiassa yhdisteestä käytetään lyhennettä trien. Metallien kelaatio-ominaisuuteen perustuu myös yhdisteen käyttö lääketieteessä. Sitä käytetään Wilsonin taudin hoitoon, koska se muodostaa kelaatin kuparin kanssa ja näin estää kuparin imeytymistä ja parantaa ylimääräisen kuparin erittymistä kehosta virtsan mukana.
Turvallisuus
Trietyleenitetramiini ärsyttää hengitysteitä ja silmiä. Se on vahvasti emäksistä ja voi aiheuttaa syöpymisvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa.
Jessica Napier
Jessica Napier (s. 4. huhtikuuta 1979 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiselantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta McLeodin tyttäret.
Ukraina talviolympialaisissa 2014
Ukraina osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 45 urheilijan voimin. Maastohiihtäjä Valentyna Ševtšenko toimi Ukrainan joukkueen lipunkantajana olympialaisten avajaisseremoniassa.
Kalajoen satama
Kalajoen satama (LOCODE: FI KJO, ) on Kalajoen Rahjassa sijaitseva tavarasatama. Se tunnetaan myös Rahjan satamana. Satama-alueen ja sille kuuluvat rakennukset omistaa Kalajoen kaupungin omistama Kalajoen Satama Oy, joka on vuokrannut ne satamatoimintaa harjoittaville yrityksille. Sataman operaattoreina toimivat huolintaliikkeet Blomberg Stevedoring ja Rahjan Huolinta.
Kalajoen sataman maamerkkinä toimii kaupungin edustalla sijaitseva Ulkokallan majakka. Sataman kolmen laiturin yhteispituus on 415 metriä ja laituriin mahtuu kerrallaan enimmillään kolme laivaa. Alusten enimmäispituus on noin 175 metriä ja enimmäisleveys noin 30 metriä. Tuloväylän ja satama-altaan kulkusyväys on 8,5 metriä. Väylän syventämistä 10 metriin on esitetty Liikennevirastolle.
Historia
Sataman perustamista Kalajoelle suunniteltiin jo 1800-luvun lopulla. Kunnan ulkomaan kauppatavarat kuljetettiin tuolloin erityisesti Raahen, mutta myös Kokkolan ja Pietarsaaren satamien kautta. Kalajoen edustalle oli vuonna 1871 saatu majakka Ulkokallaan, joka helpotti merenkulkua alueella.
Satama päätettiin 1870-luvun lopussa perustaa Rahjan Mansikkaniemeen, jossa oli jo aiemmin harjoitettu Antti Santaholman toimesta telakka- ja lastaustoimintaa. Rahjan satamatoiminta siirtyi vuosisadan vaihteeseen tultaessa Mansikkaniemestä läheiseen Ryöppään saareen, jossa satama toimi erityisesti puutavaran vientisatamana. Samaan aikaan Kalajoella toimi toinen satama, joka sijaitsi Kalajoen suulla Ämmässä. Vuosikymmenten ajan satamat toimivat rinnakkain, eikä kunnassa saatu tehtyä päätöstä kummankaan sataman toiminnan laajentamisesta ja kehittämisestä. Rahjan satama säilyi aktiivisena puutavaran vientiyritysten keskittäessä sinne toimintaansa. Jokisuun satama sen sijaan taantui 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä samalla, kun sen läheisyydessä sijaitsevan Plassin perinteisen markkinapaikan toiminta hiipui.
Pohjanmaan rata päätettiin 1800-luvun lopulla rakentaa sisämaan kautta, vaikka Kalajoen ja Raution kunnat olivat sitoutuneet tukemaan taloudellisesti radan rakentamista rannikolle. Kalajoki pyrki 1910-luvun lopulta alkaen edistää ajatusta Iisalmi–Ylivieska-radan jatkamisesta Rahjan satamaan saakka. Suunnitelmaa Rahjan satamaradasta edisti muiden muassa vuosina 1929–1945 kansanedustajana toiminut kalajokinen Vilho Kivioja koko edustajakautensa ajan. Rata ei kuitenkaan saanut eduskunnassa riittävää kannatusta, ja vuonna 1938 rautatiehallitus ilmoitti hylänneensä Kalajoen kunnan anomuksen radan rakentamisesta. Ajatusta ei kunnassa unohdettu, vaan poliittista vaikuttamistyötä radan jatkamisesta on tehty myöhempinäkin vuosikymmeninä.
Nykyiselle paikalleen satama on rakennettu 1950-luvun loppupuolella. Kunta päätti 1950-lopulla keskittyä sataman kehittämiseen Rahjan Kainuun niemeen jokisuun sataman sijaan. Tämän myötä päätettiin satamaväylän ruoppauksesta, satamalaiturin rakentamisesta ja muista satamatoimintaa kehittäneistä toimenpiteistä. Toinen satamalaituri rakennettiin 1980-luvulla ja kolmas 1990-luvulla.
Liikennemäärät
pienoiskuva|Rahtialus lastattavana Kalajoen satamassa joulukuussa 2016 Vuoden 2015 aikana Kalajoen satamassa kävi yhteensä 135 alusta ja sen ulkomaanliikenteen kokonaisliikennemäärä oli vajaat 500 000 tonnia, josta merkittävä osa – noin 65 prosenttia – oli vientiä. Satama on erikoistunut sahatavaran vientikuljetuksiin, jonka osuus kaikesta viennistä oli vuoden 2016 alkupuoliskolla 22 prosenttia.
Liikennemääriltään Kalajoen satama on selvästi pienempi kuin esimerkiksi lähialueilla sijaitsevat Kokkolan, Raahen ja Oulun satamat. Sataman liikenne on kuitenkin kasvanut viime vuosina noin 10 prosentin vuosivauhtia, ja nykyisin se on Perämeren suurin sahatavarasatama. Tuontimäärien kasvuun on vaikuttanut muun muassa alueelle rakennettavat suuret tuulipuistot, joiden myötä tuulivoimalakuljetukset ovat lisääntyneet huomattavasti.
Liikenneyhteydet
Kalajoen satama sijaitsee valtatie 8:n varrella noin 13 kilometrin päässä Kalajoen keskustasta. Satamaan ei ole rautatieyhteyttä, joten kaikki satamaan suuntautuva liikenne kulkee maanteitse. Tämä näkyy suurina liikennemäärinä valtatiellä 8 ja paikallisteillä.
Rodolfo Fortino
Rodolfo Fortino de Araujo (s. 30. huhtikuuta 1983) on brasilialaissyntyinen italialainen futsalpelaaja. Hän pelaa Asti Calciossa ja Italian futsalmaajoukkueessa.
Maajoukkuetasolla Fortino on saavuttanut MM-pronssia vuodelta 2012 sekä EM-pronssia samalta vuodelta ja EM-kultaa vuodelta 2014. Vuoden 2012 MM-kisoissa Fortino palkittiin Silver Shoella eli kisojen toiseksi parhaan maalintekijän palkinnolla hänen tehtyään turnauksessa kahdeksan maalia. Seuratasolla Fortino pelaa italialaisessa Asti Calciossa. Maajoukkueessa hän debytoi vasta vuonna 2011 saatuaan kansalaisuuden.
Gyrodactylus salaris
Gyrodactylus salaris on pieni kidusmatoihin kuuluva kalojen ulkoloinen (ektoparasiitti), joka enimmäkseen esiintyy makeassa tai murtovedessä elävän lohen iholla. Gyrodactylus salaris -lohiloinen on noin puolen millimetrin pituinen. Se kiinnittyy kalaan ruumiinsa takaosassa olevalla erityisellä kiinnittymiselimellä, haptorilla, jossa on terävät väkäset. Loinen liimautuu suullaan kalan pintaan ja työntää ulos ruokatorvensa (pharynx), joka erittää ruoansulatusnestettä. Loinen imee pintaliman ja liuenneen ihon mahaansa. Tämä aiheuttaa kalan ihoon haavaumia ja leesioita, jotka puolestaan altistavat kalanpoikasen muille infektioille kuten vesihomeelle. Laji voi infektoida myös muita lohikaloja kuten kirjolohta, nieriää ja harjusta.
Itämeren vesistöalueella elävä lohi on vastustuskykyinen Gyrodactylus salaris -loiselle, eikä mato aiheuta sille oireita. Loinen on kuitenkin tuhoisa Atlanttiin laskevien vesistöjen lohille. Koska se ei siedä Atlantin merivettä, se ei luontaisesti leviä joesta toiseen. Kalansiirtojen myötä Gyrodactylus salaris kuitenkin ehti tuhota noin 40 norjalaisen lohijoen lohikannat. Tenojoessa loista ei esiinny, mutta sen siirtyminen esimerkiksi kalastusvälineiden tai kalankasvattamojen kautta Itämeren piiristä on uhka.
Bengalin kieli
thumb|Bengalin kielen levinneisyys.
Bengalin eli banglan kieli on Intian niemimaan itäosassa puhuttu indoarjalainen kieli, joka on kehittynyt Maghadin prakritin, paalin ja sanskritin kielistä.
Kielen alkuperäistä aluetta on nykyisin Bangladeshiin ja Intian Länsi-Bengalin osavaltioon jakautuva Bengali itäisessä Etelä-Aasiassa. Bengali on yksi maailman suurimmista kielistä, sillä puhujia on yhteensä lähes 230 miljoonaa (viidennellä tai kuudennella sijalla maailmassa). Bengali on Bangladeshin pääkieli ja Intian toiseksi suurin kieli. Yhdessä assamin kielen kanssa se on itäisin indoiranilaisista kielistä.
Historia
Kuten muutkin itäiset indoarjalaiset kielet, bengali kehittyi Intian niemimaan itäisistä keski-indoarjalaisista kielistä. Magadhin prakrit, alueen varhaisin muistiin kirjattu puhuttu kieli ja Gautama Buddhan puhuma kieli, kehittyi ardhamagadhiksi ("puoli-magadhi") ensimmäisen vuosituhannen alkuvaiheilla. Ardhamagadhi alkoi kaikkien Pohjois-Intian prakritien tavoin väistyä niin sanottujen apabhramsa-kielten tieltä juuri ennen toisen vuosituhannen alkua. Itäisen Intian niemimaan paikallinen apabhramsa-kieli, Purvin apabhramsa tai apabhramsa abahatta, kehittyi lopulta paikallisiksi murteiksi, jotka vuorostaan muodostivat kolme ryhmää: biharikielet, orijakielet ja bengalin–assamin kielet. Jotkut ovat esittäneet paljon aikaisempia ajankohtia kielten eroamiselle toisistaan, jopa vuoteen 500 saakka, mutta kieli ei ollut staattinen; sen useita muotoja puhuttiin samaan aikaan, ja kirjailijat käyttivät teksteissään usein useita eri murteita. Esimerkiksi Magadhin prakritin uskotaan kehittyneen apabhramsa abahattaksi noin 500-luvulla ja kilpailleen bengalin kielen kanssa jonkun aikaa.
Bengalin historia jaetaan yleensä kolmeen kauteen:
1700-lukuun saakka bengalin kielioppia ei ollut yritetty dokumentoida. Ensimmäisen kirjoitetun bengalin sanakirjan ja kieliopin Vocabolario em idioma Bengalla, e Portuguez dividido em duas partes laati portugalilainen lähetyssaarnaaja Manoel da Assumpcam vuosien 1734 ja 1742 välillä hänen toimiessaan Bhawalissa. Brittiläinen Nathaniel Brassey Halhed kirjoitti modernin bengalin kieliopin (A Grammar of the Bengal Language, 1778), joka käytti bengalin kirjasimia painossa ensimmäistä kertaa. Raja Ram Mohan Roy, Bengalin suuri uudistaja, myös kirjoitti teoksen Grammar of the Bengali Language vuonna 1832.
Tuohon aikaan kielen Choltibhasha-muoto, joka käytti yksinkertaistettuja taivutusmuotoja ja muita muutoksia oli syntymässä vanhemmasta Shadhubhasha-muodosta merkittävimmäksi bengalin kirjakielen muodoksi.
Bengali oli vuosina 1951–1952 Bengalin kieliliikkeen (Bhasha andolon) keskiössä silloisessa Itä-Pakistanissa (nykyinen Bangladesh). Vaikka bengalin puhujia oli Pakistanissa enemmän kuin urdun puhujia, urdu oli valtion ainoa kansallinen kieli. 21. helmikuuta vuonna 1952 mieltään osoittavat opiskelijat ja aktivistit kävelivät armeijan ja poliisin tulitukseen Dhakan yliopistossa, ja kolme nuorta opiskelijaa sekä useita muita sai surmansa. Tämän jälkeen UNESCO on nimittänyt helmikuun 21. päivän kansainväliseksi äidinkielen päiväksi. Erillisessä tapahtumassa toukokuussa 1961 poliisi tappoi Silcharissa Intiassa 11 ihmistä, jotka olivat osoittamassa mieltään assamin kielen käyttöä vaativaa lainsäädäntöä vastaan.
Maantieteellinen jakautuminen
Bengalia äidinkielenään puhuvien pääasiallinen asuinalue on Bengali, joka käsittää Bangladeshin ja Intian Länsi-Bengalin osavaltion. Noin 98 prosenttia Bangladeshin väestöstä puhuu bengalia äidinkielenään. Merkittäviä bengalia puhuvia maahanmuuttajayhteisöjä asuu myös Lähi-idässä, länsimaissa ja Malesiassa.
Virallinen asema
Bengali on Bangladeshin virallinen ja kansallinen kieli sekä yksi Intian tunnustamasta 23 kansallisesta kielestä. Se on Länsi-Bengalin osavaltion virallinen kieli ja virallinen yhdessä toisten kielten kanssa Tripuran osavaltiossa, eteläisen Assamin joissakin piirikunnissa sekä Andamaanien ja Nikobaarien liittovaltion territoriolla. Bengalin puhujat muodostavat enemmistöt Neilsaaren ja Havelocksaaren väestöistä. Se on myös yksi Assamin virallisista kielistä: osavaltiossa on kolme pääosin sylhetin kieltä puhuvaa piirikuntaa, Silchar, Karimganj ja Hailakandi. Sekä Intian että Bangladeshin kansallislaulut kirjoitti bengaliksi Rabindranath Tagore.