cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Opettaja
Varhaiskasvatus
Työssä yhdistyvät hoito, opetus ja kasvatus. Lapselle tarjotaan mahdollisuus kehittää persoonallisuuttaan monipuolisesti leikin ja opetuksen kautta. Työhön kuuluu ruokailun, ulkoilun, lepohetkien ja muiden säännöllisten toimien hoitamisen lisäksi musiikki-, liikunta- ja leikkitoiminnan ohjaamista, lukemista, tutustumiskäyntejä sekä esiopetuksen antamista 3–6-vuotiaille. Keskeistä esiopetuksessa on innostaa lapsia oppimaan uusia asioita oman kiinnostuksensa mukaisesti. Tavoitteena on myös se, että lapsen kehitykseen ja oppimiseen vaikuttavat ongelmat havaitaan ja niihin puututaan riittävän varhain.
Yhteistyö lasten vanhempien kanssa on keskeinen osa työtä. Varhaiskasvatuksen opettaja on vanhempien kasvatuskumppani, jolloin hän tukee lasten vanhempia kasvattajina.
Varhaiskasvatuksen opettajaksi opiskelevat suorittavat koulutuksensa yliopistossa tai ammattikorkeakoulussa. Yliopistossa kasvatustieteen kandidaatin (KK) tutkinnon laajuus on 180 opintopistettä. Tutkinnon pääaineena on kasvatustiede, joka painottuu varhaiskasvatukseen (60 op). Tutkintoa on mahdollista jatkaa ylemmäksi korkeakoulututkinnoksi (kasvatustieteen maisteri, KM), jonka laajuudeksi muodostuu yhteensä 300 opintopistettä. Varhaiskasvatuksen opettajan tehtäviin kelpoisia ovat sosiaalikasvattajan, sosiaalialan ohjaajan ja sosionomin (AMK) tutkinnon suorittaneet. Sosionomin tutkinto sisältää sosiaalipedagogiikan teoriaa ja sosiaaliohjauksen menetelmiä ja vo-kelpoisuuteen vaaditaan vuodesta 2005 alkaen johdonmukaisesti valitut kaksi 8-viikkoista harjoittelua päiväkodeissa. Näistä toinen harjoittelu on niin kutsuttu pedagoginen. Tämän lisäksi myös opinnäytetyössä tulee näkyä varhaiskasvattajuuden hallinta.
Esiopetusta on kelpoinen antamaan opettaja, jolla on luokanopettajan kelpoisuus. Päiväkodissa ja peruskoulun erillisessä esiopetusryhmässä kelpoinen on myös henkilö, joka on suorittanut kasvatustieteen kandidaatin tutkinnon varhaiskasvatuksen koulutusohjelmassa tai varhaiskasvatuksen opettajan tutkinnon (lyhenne lastent.op. tai LTO ). Ennen vuotta 2005 opintonsa suorittaneet sosionomit ja sosiaalikasvattajat ovat myös päteviä esiopettajaksi, mikäli ovat suorittaneet yliopistossa esi- ja alkuopetuksen pätevyyteen vaadittavat opinnot.
Perusopetus
pienoiskuva|Opettajat ja oppilaat luokkaretkellä Louvressa.
Peruskoulun alaluokkia (luokat 1–6) opetetaan tavallisesti luokkamuotoisessa opetuksessa, jossa yksi opettaja, luokanopettaja opettaa kaikkia tai lähes kaikkia oppiaineita. Tyypillisesti luokanopettaja on yleensä koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri, vaikka ennen vuotta 1978 annettujen säännösten mukaisesti suoritetut kansakoulunopettajan tai peruskoulunopettajan tutkinnot antavat edelleen pätevyyden luokanopettajan virkaan.
Peruskoulun yläluokkia (luokat 7–9) opetetaan aineenopettajajärjestelmässä. Opettaja on tavallisesti sijoitettu lehtorin virkaan ja hänellä on oman alansa ylempi korkeakoulututkinto sekä vähintään 60 opintopisteen (35 opintoviikon) opinnot kaikissa opettamissaan aineissa. Lisäksi hän on suorittanut aineopinnot tai aineenopettajan pedagogiset opinnot kasvatustieteessä. Aiemmin opettajaksi pätevöityneet alemman korkeakoulututkinnon suorittaneet opettajat ovat edelleen päteviä. Oppilaanohjaajat ovat yleensä oppilaanohjaajan koulutuksen saaneita aineen- tai luokanopettajia tai varsinaisen oppilaanohjauskoulutuksen saaneita kasvatustieteen maistereita. Aineenopettaja saa opettaa omaa ainettaan myös alaluokilla.
Toinen aste
Lukion aineenopettajat ovat suorittaneet vähintään ylemmän korkeakoulututkinnon omassa aineessaan. Heillä tulee olla yhdessä opetettavassa aineessa vähintään 120 opintopisteen (55 opintoviikkoa) opinnot. Muissa opetettavissa aineissa pätevyyteen riittää 60 opintopisteen (35 opintoviikkoa) opinnot. Lukion opettaja on siis pätevä opettamaan myös peruskoulussa. Nykyisessä järjestelmässä ei kouluteta aineenopettajia erikseen peruskouluun ja lukioon, vaan aineenopettajalla on yleensä valmistuessaan sekä peruskoulun yläluokkien että lukion opettajan pätevyys.
Ammatillisten oppilaitosten opettajat voidaan jakaa kahteen ryhmään: yhteisten aineiden opettajat ja ammattiaineiden opettajat. Yhteisten aineiden opettajanpätevyydet ovat pääosin samat kuin lukiossa. Ammattiaineen opettajan pätevyysvaatimuksiin kuuluu oman alan yliopistotutkinto tai soveltuva ammattikorkeakoulututkinto sekä sellaisilla aloilla, joilla ei ole vastaavaa korkeakoulututkintoa, korkein mahdollinen ammatillinen tutkinto (esimerkiksi erityisammattitutkinto). Lisäksi pätevältä ammatillisen koulun opettajalta vaaditaan työkokemusta omalta opetusalalta ja ammatillisen opettajan pedagogiset opinnot.
Korkea-aste
Yliopistoissa opettajilla ei ole pedagogisia pätevyysvaatimuksia vaan heidät valitaan yleensä tutkimuksellisten ansioidensa perusteella. Vuonna 2009 hyväksytyn uuden yliopistolain mukaan henkilöstön kelpoisuudesta säädetään yliopistojen johtosäännöissä. Yliopistoissa toimii opetustehtävissä mm. tutkijakoulutettavia, yliopistonopettajia, tutkijatohtoreita, lehtoreita ja professoreja. Nimikkeet ja pätevyysvaatimukset vaihtelevat yliopistoittain.
Ammattikorkeakouluissa opettajat ovat tuntiopettajia, lehtoreita tai yliopettajia. Tuntiopettajia ja lehtoreita koskevat olennaisin osin samat pätevyysvaatimukset kuin lukion opettajia, kun taas yliopettajilta vaaditaan vähintään jatkotutkintona suoritettu lisensiaatin tutkinto. Vanhojen opistojen opettajat ovat edelleen päteviä omiin virkoihinsa.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2006
right|174px Vuoden 2006 Yhdysvaltain avoin tennisturnaus eli US Open alkoi 28. elokuuta ja päättyi 10. syyskuuta 2006. Kilpailu oli järjestyksessään 126:s. Miesten mestaruuden vei kolmatta kertaa perätysten Sveitsin Roger Federer. Naisten puolella Venäjän Marija Šarapova voitti US Openin ensimmäistä kertaa.
Miesten kaksinpeli
Roger Federer – Andy Roddick 6-2 4-6 7-5 6-1
Naisten kaksinpeli
Marija Šarapova – Justine Henin-Hardenne 6-4 6-4
Miesten nelinpeli
Martin Damm / Leander Paes  –  Jonas Björkman /  Maks Mirny 6-7 (5-7) 6-4 6-3
Naisten nelinpeli
Nathalie Dechy / Vera Zvonarjova –  Dinara Safina /  Katarina Srebotnik 7-6 (7-5) 7-5
Sekanelinpeli
Bob Bryan / Martina Navrátilová –  Martin Damm /  Kveta Peschke 6-2 6-3
Poikien kaksinpeli
Dušan Lojda – Peter Polansky 7-6 (7-4) 6-3
Tyttöjen kaksinpeli
Anastasija Pavljutšenkova – Tamira Paszek 3-6 6-4 7-5
Poikien nelinpeli
Jamie Hunt / Nathaniel Schnugg –  Jarmere Jenkins /  Austin Krajicek 6-3 6-3
Maailman suurin keihäs
Maailman suurin keihäs on Teuvalla Etelä-Pohjanmaalla sijaitseva monumentti, joka pystytettiin vuoden 1964 olympialaisten keihäänheiton kultamitalistin Pauli Nevalan 60-vuotissyntymäpäivän kunniaksi vuonna 2000. Yli 24 metriä korkean keihään muoto ja mittasuhteet vastaavat Nevalan olympiakeihään muotoja ja mittasuhteita oikeissa suhteissa. Keihäs sijaitsee Teuvan vapaa-ajan keskus Parrassa. Monumentti paljastettiin juhlallisesti lauantaina 16. syyskuuta 2000 kello 15.00 urheilu- ja kansalaisjuhlassa, jossa juhlapuhujana oli Olympiakomitean pääsihteeri Kosti Rasinperä. Tilaisuudessa esiintyi muun muassa Pohjanmaan Sotilassoittokunta.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2006
Tyttöjen nelinpeli
Mihaela Buzărnescu /  Ioana Raluca Olaru – Sharon Fichman /  Anastasija Pavljutšenkova 7-5 6-2
Galitsian SS-divisioona
thumb|Galitsian SS-divisioonan kaksikielinen värväysjuliste vuodelta 1943.
Galitsian SS-divisioona, viralliselta nimeltään '''14. Waffen SS:n krenatööridivisioona (1. galitsialainen)''' oli kesäkuussa 1943 muodostettu länsiukrainalainen Waffen-SS:n vapaaehtoisdivisioona toisessa maailmansodassa.
Taustaa
Ennen toista maailmansotaa jotkin ukrainalaiset, pääosin Galitsiassa, uskoivat natsi-Saksan olevan ainoa taho, joka voisi varmistaa itsenäisen ukrainalaisen valtion perustamisen, ja ehdottivat Saksalle ukrainalaisten armeijayksiköiden perustamista. Vuoden 1943 alussa kasvavat tappiot saivat Saksan johtajat kallistumaan ehdotuksen hyväksymisen puolelle.
Galitsian kuvernementin johtaja Otto Wächter teki päätöksen perustaa itärintamaa varten galitsialainen Waffen-SS-divisioona, jonka hän ideoi yhdessä Ukrainan keskusneuvoston johtajan professori Volodimyr Kubijovišin tuella.
Galitsian SS-divisioona (Waffen-Grenadier Division der SS Galizien) perustettiin 28. huhtikuuta 1943 ukrainalaisista vapaaehtoisista taistelemaan Ukrainassa eteneviä neuvostojoukkoja vastaan. Joukkoon ilmoittautui 100 000 vapaaehtoista, joista vain 40 000 voitiin ensimmäisessä vaiheessa hyväksyä. Divisioonan perusti ei-poliittinen Ukrainan keskuskomitea, jota johti Volodimir Kubijovitš. Ukrainan katolinen kirkko osallistui aktiivisesti.
Joukon historian tulkinta on nyky-Ukrainassa kiistanalainen, koska sen ei todettu taistelujoukkona syyllistyneen sotarikoksiin, mutta saksalaisten puolella taistelleena pidetään sitä neuvostonäkökulmasta ja itäukrainalaisesta näkökulmasta fasistisena. Neuvostojälkeisen ja voimakkaan länsiukrainalais-kansallisen tulkinnan mukaan kyseessä oli vapaustaistelu ja pyrkimys virolaisten SS-miesten tapaan välttää neuvostovallan paluu.
Taistelussa
Galitsian SS-divisioona lähetettiin eturintamalle vuoden 1944 alussa. Vaikka divisioonalta puuttui taistelukokemusta, se oli hyvin varustettu ja suurin osa joukoista oli käynyt läpi kovemman koulutuksen kuin keskimääräiset Wehrmachtiin vuosina 1943–1944 kutsutut saksalaiset. Divisioona lähetettiin Brodyn alueelle, missä oli meneillään raskas taistelu, ja liitettiin 13. armeijan joukkoihin. Galitsian divisioona vastasi yhdessä kuuden alimiehitetyn saksalaisen jalkaväkidivisioonan kanssa noin 80 kilometrin pituisesta rintamaosuudesta.
<!---On July 8, the 13th Corps was transferred to the 1st Panzer Army. On July 13, Soviet forces under the command of Marshal Ivan Konev launched their attack. The Galicia Division bore the brunt of an unusually fierce assault by the Soviet Second Air Army, who in only a five hour period on July 15 flew 3,288 aircraft sorties and dropped 102 tons of bombs on it and on two panzer divisions as they attempted a counterattack, an amount of explosives that exceeded the equivalent tonnage of the atomic blasts at Hiroshima and Nagasaki. By July 19, after fierce battles, the division, together with several German units, was surrounded and defeated by the Red Army. Despite the severity of the fighting, the division maintained its discipline and most of its members were able to break out of the encirclement. Of the approximately 10,400 soldiers deployed at Brody, about 3,000 were able to almost immediately re-enter the division. Another 2,300 resurfaced over a period of several months, having hidden in the forests or in local villages, and a similar number joined the Ukrainian Insurgent Army. Approximately 2,000 were killed and 900 captured.
The Germans rebuilt the division over several months using reserve units. At the beginning of October 1944, the division was sent to put down the uprising in Slovakia. In the end of January 1945, it was moved to Slovenia, where it fought Tito's partisans while maintaining friendly relations with Serbia's anti-communist Chetnik guerrillas.
From April 1 until the end of the war, with a strength of 14,000 combat troops and 8,000 soldiers in a Training and Replacement Regiment, the division fought against the Red Army in the region of Graz in Austria, where in early April it successfully seized the castle and village of Gleichenberg from Soviet forces (including elite Soviet airborne troops from the 3rd Guards Airborne Division) during a counterattack and on April 15 repulsed a Soviet counterattack. The division at this time successfully maintained a 13-km front.
1st Ukrainian Division UNA
On March 17, 1945, Ukrainian émigrés established the Ukrainian National Committee to represent the interests of Ukrainians to the Third Reich. Simultaneously, the Ukrainian National Army was created. It was intended to be composed of all Ukrainian soldiers fighting for Germany, the first of whom were the SS “Galizien” Division. The commander-in-chief of the UNA was General Pavlo Shandruk, a former colonel in the Polish army (1938–1939) and recipient of the Virtuti Militari cross. General Shandruk was assigned command of the “Galizien” Division and renamed it the 1st Ukrainian Division UNA. On May 7, under his influence, the division left the front line, withdrew from Soviet forces and capitulated to the British and Americans. The Ukrainian soldiers were imprisoned in Italy. The renaming of the division, the fact that its soldiers were, until 1939, citizens of Poland, the intervention of the Vatican (and probably Poland's General Władysław Anders) saved its members from potentially tragic deportation to the USSR. According to Ukrainian sources, 176 soldiers of the division, following the division's surrender, joined Anders' Polish army. In 1947, former soldiers of SS “Galizien” were allowed to emigrate to Canada and to Britain.
Factual and alleged war atrocities
Judgement of the Nuremberg Tribunal states that it is impossible to single out any one portion of the SS which was not involved in criminal activities.
SS “Galizien” units have been accused of participating in several atrocities during the war, including the alleged actions of the 4th Police Regiment in Galicia and the 5th Police Regiment in Lubelszczyzna. Among specific accusations are the burning of the village of Huta Pieniacka and the participation in the suppression of the Warsaw Uprising in 1944.
The village of Huta Pieniacka was a major Polish resistance guerrilla stronghold directed against the fully independent, anti-German, anti-Soviet and anti-Polish underground Ukrainian Insurgent Army that had fought off several attacks in late 1943 and the winter of 1944. On February 23, 1944, a small unit of the 4th Regiment came to the village searching for Polish Armia Krajowa partisans. It appears that during the reconnaissance, an accidental shooting occurred in which two Ukrainian soldiers were killed. The Germans organised a lavish funeral for the soldiers and carried out a punitive expedition that razed the village in late February 1944. Between 500 and 1,000 inhabitants of the village were killed. Since November 1992, a Warsaw Commission of the Institute of National Remembrance has been conducting an investigation on the crimes allegedly committed by SS Galizien or other Ukrainian units in Huta Pieniacka.
Much more controversial is the allegation that SS “Galizien” units played a role in suppressing the Warsaw Uprising. The investigation made by Polish historians Ryszard Torzecki and Andrzej A. Zięba suggests that there were no uniformed units of SS “Galizien” in Warsaw during the Warsaw Uprising. This implies that the atrocities ascribed to Ukrainians were committed by other divisions, such as Bronislaw Kaminski's Russian RONA brigade—a formation composed of citizens of the USSR who supported the Germans. The confusion appears to stem from the fact that the citizens of Warsaw, influenced by information about the Volhynia massacre committed by the UIA, assumed that the foreign units were Ukrainian. However, the Germans used two companies (about 300 men) of the Ukrainian Self-defence Legion (USL) against the Warsaw insurgents that fought on Powiśle in September 1944. In March 1945, the USL was absorbed into the SS “Galizien” division. However, it is not clear if the two companies were at that time a part of the USL.
While in [POW camps in] Italy these men were screened by Soviet and British missions and neither then nor subsequently has any evidence brought to light which would suggest that any of them fought against the Western Allies or engaged in crimes against humanity. Their behaviour since they came to this country has been good and they have never indicated in any way that they are infected with any trace of Nazi ideology... From the reports of the special mission set up by the War Office to screen these men it seems clear that they volunteered to fight against the Red Army from nationalistic motives which were given greater impetus by the behaviour of the Soviet authorities during their earlier occupation of the Western Ukraine after the Nazi-Soviet Pact. Although Communist propaganda has constantly attempted to depict these, like so many other refugees, as "quislings" and "war criminals" it is interesting to note that no specific charges of war crimes have been made by the Soviet or any other Government against any member of this group.
The Deschênes Commission went on to explain that:
56- The Galicia Division (14. Waffengrenadierdivision der SS [gal. #1]) should not be indicted as a group. 57- The members of Galicia Division were individually screened for security purposes before admission to Canada. 58- Charges of war crimes of Galicia Division have never been substantiated, either in 1950 when they were first preferred, or in 1984 when they were renewed, or before this Commission. 59- Further, in the absence of evidence of participation or knowledge of specific war crimes, mere membership in the Galicia Division is insufficient to justify prosecution. 60- No case can be made against members of Galicia Division for revocation of citizenship or deportation since the Canadian authorities were fully aware of the relevant facts in 1950 and admission to Canada was not granted them because of any false representation, or fraud, or concealment of material circumstances. 61- In any event, of the 217 officers of the Galicia Division denounced by Mr. Simon Wiesenthal to the Canadian government, 187 (i.e., 86 percent never set foot in Canada, 11 have died in Canada, 2 have left for another country, no prima facie case has been established against 16 and the last one could not be located. --->
One Way Ticket to Hell... and Back
One Way Ticket to Hell... and Back on brittiläisen rockyhtye The Darknessin toinen studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2005. Albumi ylsi Britannian albumilistalla parhaimmillaan sijalle 11. ja Yhdysvaltain Billboard 200-listan sijalle 58. Albumilta julkaistiin singlenä kappaleet ”One Way Ticket”, ”Is It Just Me?” ja ”Girlfriend”.
The National Radio Hall of Fame and Museum
The National Radio Hall of Fame and Museum on museo, jonka tehtävänä on jakaa tunnustusta niille tahoille, jotka ovat vaikuttaneet radion kehittymiseen mediana Yhdysvalloissa. Se sijaitsee The Museum of Broadcast Communicationsin yhteydessä Chicagossa, Illinoisin osavaltiossa.
Hall of Fameen voivat päästä, sekä ohjelmat, että henkilöt. Ehdolle asettamisen suorittaa The Museum of Broadcast Communicationsin puheenjohtajan nimittämä komitea. Komitea koostuu radioalan päättäjistä, tutkijoista, lehtimiehistä ja radiohistoriasta kiinnostuneista henkilöistä. Ehdokkaita asetetaan seuraavista kategorioista:
Hall of Fameen valittavien äänestys alkaa kunkin vuoden toukokuussa, ja valitut julkistetaan elokuussa. Perinteisesti äänioikeutettuja ovat olleet Museum of Broadcast Communicationsin jäsenet, mutta vuonna 2008 äänestys avattiin kaikille halukkaille. Focus on the Familyn valinnan ympärille syntyneen kohun takia äänestysjärjestelmää suunnitellaan kuitenkin taas muutettavaksi. Vuoden 2007 loppuun mennessä yli 140 henkilöä ja radio-ohjelmaa on tullut valituksi Hall of Fameen.
Valtiollinen poliisi
Valtiollinen poliisi tarkoittaa Suomessa seuraavia:
Raamatun luvut ja jakeet
Raamattu on perinteisesti jaettu protestanteilla 66, katolisilla 73 ja ortodokseilla 79 kirjaan. Kirjat on jaettu edelleen lukuihin ja luvut jakeisiin.
Suomenkielisessä Raamatussa on 1189 lukua ja n. 31 166 jaetta, joista Vanhassa testamentissa 929 lukua ja n. 23 209 jaetta ja Uudessa testamentissa 260 lukua ja n. 7 957 jaetta. Lukuja on siis keskimäärin n. 18 kirjaa kohden ja jakeita n. 26 lukua kohden.
Historia
Vaikkakin jotkut osat alkuperäisestä hepreankielisestä raamatusta Tanakhista oli jaettu loogisesti osiin heprealaisen kirjaimiston mukaan, alkuperäiset tekstit eivät sisältäneet jakoja lukuihin tai jakeisiin nykyisin tunnetussa numeroidussa muodossa. Esimerkkejä aakkosittain etenevistä osista ovat Psalmi 119 ja Valitusvirret. Varhaisimmat tunnetut kopiot Jesajan kirjasta käyttävät heprealaisen aakkoston kirjaimia kappaleiden merkitsemiseen. Jotkut kopiot ovat käyttäneet muunlaisia keinoja osien erottamiseen kuin nykyisin tunnetut.
Vanhan testamentin jakaminen osiin alkoi ennen Babylonin vankeutta, joka alkoi vuonna 586 eaa. Mooseksen kirjat jaettiin 154 osaan kolme vuotta kestävän lukuohjelman mukaisesti. Myöhemmin, ennen vuotta 536 eaa., Toora oli jaettu 54 pääosaan ja 669 pienempään osaan lukemisen helpottamiseksi.
On epäselvää, kuinka pitkään heprealainen jako jakeisiin on ollut osana niitä kirjoja, jotka on myöhemmin valittu Raamatun kaanoniin. Tanakh on kuitenkin ainakin tuhannen vuoden ajan sisältänyt jaon lukuihin, kappaleisiin ja lauseisiin. Ne oli merkitty masorettisilla vokaali- ja kantillaatiomerkeillä. Yleisin näistä oli erityinen välimerkki, sof passuq, lause-erotin, joka muistuttaa suomen kaksoispistettä. Käännösten ja Raamatun painamisen kehittymisen myötä Vanhan testamentin jaejako tehtiin suurin piirtein näiden merkkien mukaan, muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Näin Vanhan testamentin jakeet ovat olennaisilta osiltaan samoissa paikoissa kuin muinaisina aikoina. <!-- The Hebrew Masoretic text contains verse endings as an important feature. According to the Talmudic tradition, the verse endings are of ancient origin. The Masoretic textual tradition also contains section endings called parashiyot, which are indicated by a space within a line (a "closed" section") or a new line beginning (an "open" section). The division of the text reflected in the parashiyot is usually thematic. The parashiyot are not numbered.
In early manuscripts (most importantly in Tiberian Masoretic manuscripts, such as the Aleppo codex) an "open" section may also be represented by a blank line, and a "closed" section by a new line that is slightly indented (the preceding line may also not be full). These latter conventions are no longer used in Torah scrolls and printed Hebrew Bibles. In this system the one rule differentiating "open" and "closed" sections is that "open" sections must always begin at the beginning of a new line, while "closed" sections never start at the beginning of a new line.
Another related feature of the Masoretic text is the division of the sedarim. This division is not thematic, but is almost entirely based upon the quantity of text. The Byzantines also introduced a chapter division of sorts, called Kephalaia. It is not identical to the present chapters.
The current division of the Bible into chapters and the verse numbers within the chapters have no basis in any ancient textual tradition. Rather, they are medieval Christian inventions. They were later adopted by many Jews as well, as technical references within the Hebrew text. Such technical references became crucial to medieval rabbis in the historical context of forced debates with Christian clergy (who used the chapter and verse numbers), especially in late medieval Spain. Chapter divisions were first used by Jews in a 1330 manuscript, and for a printed edition in 1516. However, for the past generation, most Jewish editions of the complete Hebrew Bible have made a systematic effort to relegate chapter and verse numbers to the margins of the text. -->
Nykyisen mittaiset luvut tulivat Vanhaan testamenttiin vasta sen jälkeen kun se oli jo jaettu jakeisiin. Samalla luvut lisättiin Uuteen testamenttiin. Ennen Nikean kirkolliskokousta vuonna 325 Uusi testamentti oli jaettu osiin, jotka olivat erilaisia kuin nykyinen jaottelu. Arkkipiispa Stephen Langton ja kardinaali Hugo de Sancto Caro määrittivät erilaisia tapoja jakaa latinankielinen Raamattu Vulgata systemaattisesti vuosien 1227 ja 1248 välillä. Langtonin menetelmästä tuli perusta nykyiselle lukujaolle. Luvut lisättiin myös kreikankielisiin alkuteksteihin 1400-luvulla.
Uudessa testamentissa jaon numeroituihin jakeisiin lisäsi ensimmäisenä Robert Estienne vuoden 1551 versiossaan kreikankielisestä Uudesta testamentista. Päinvastoin kuin Vanhassa testamentissa, kreikan kielen rakenne tekee sen herkäksi sille, että se hajoaa syntaktisesti epäsopiviksi tai jopa järjenvastaisiksi osiksi. Kreikankielisen tekstin epätarkka jakaminen jakeisiin voisi siis helposti hämärtää tekstin alkuperäisen tarkoituksen, painotukset, sen osien väliset suhteet ja sanojen oman voiman. Se, että Estiennen jaejako on jäänyt voimaan, on merkki siitä, että hän tunsi tekstit ja tavoitti muinaiskreikan vivahteet hyvin. Hänen työtään onkin arvostettu merkittävänä panoksena raamatuntutkimukseen, ja hänen jaejakonsa tuli pian käyttöön kaikissa sitä seuranneissa Raamatuissa. Uudessa testamentissa se otettiin käyttöön ensimmäisenä vuonna 1565 ja Vanhassa testamentissa 1571.
Tilastoja
Seuraavat tiedot pätevät vain protestanttisiin Raamattuihin:
Timo Laatunen
Timo Olavi Laatunen (8. helmikuuta 1935 Heinolan maalaiskunta ) on suomalainen työnantajärjestöjohtaja ja yritysjohtaja. Hän on koulutukseltaan varatuomari
Laatunen oli Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) toimitusjohtaja 1971–1975, Teollisuuden Keskusliiton toimitusjohtaja 1975–1979 ja Tampereen Kirjapaino Oy/Aamulehti-yhtymän toimitusjohtaja 1979–1992.
CORSIA
The Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation (CORSIA) on hiilidioksidipäästöjen kompensointi- ja vähennysjärjestelmä, jolla vähennetään kansainvälisten lentojen hiilidioksidipäästöjä ja pyritään hillitsemään ilmailun vaikutuksia ilmastonmuutokseen.
Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO) kehittämän ja lokakuussa 2016 hyväksytyn järjestelmän tavoitteena on hiilineutraali kasvu vuodesta 2020 alkaen. CORSIA käyttää markkinapohjaisia ​​ympäristöpolitiikan välineitä hiilidioksidipäästöjen kompensoimiseen: lentokoneiden käyttäjien on ostettava hiilidioksidipäästöjä hiilimarkkinoilta.
Viktor Nekrasov
thumb|upright|Viktor Nekrasov Viktor Platonovitš Nekrasov (, 17. kesäkuuta 1911 Kiova – 3. syyskuuta 1987 Pariisi ) oli venäläinen kirjailija.
Viktor Nekrasovin isä oli pankkivirkailija ja äiti lääkäri. Hän valmistui Kiovan rakennusinstituutista vuonna 1936 mutta oli jo sitä ennen aloittanut näyttelijäopinnot. Nekrasov työskenteli näyttelijänä, ohjaajana ja lavastajana.
Toisen maailmansodan aikana Nekrasov palveli sotilasinsinöörinä ja pioneeripataljoonan komentajana. Hän haavoittui vuonna 1943 ja pääsi armeijasta vuonna 1945. Sen jälkeen Nekrasov ryhtyi kirjailijaksi ja otti tavoitteekseen sodan realistisen kuvaamisen rivimiehen näkökulmasta.
Lepolammi (Juupajoki)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisellä ylänköalueella kalliomurroksiin muodostuneissa painaumissa, jotka jäävät Iso-Karvian ja Vähä-Karvian väliin. Järven rannat kohoavat vinorinteisinä läheisille mäille, joita ovat esimerkiksi Hyttivuori, Niemennenä ja Lyödynmäki. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi suota ja metsämaata. Painaumassa on järven kaakkoisrannoilla avosuota ja luoteisrannolla ojitettua suomaata. Hyttivuoren rinteillä on jyrkänteitä. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Lylystä alkavalta yhdystieltä 14294. Ruoveden ja Juupajoen välinen kuntaraja ylittää järven niin, että valtaosa järvestä jää Juupajoen puolelle.
Viktor Nekrasov
Nekrasovin ensimmäinen kirja V okopah Stalingrada (”Stalingradin juoksuhaudoissa”, 1946) sai Stalin-palkinnon ja vaikutti myöhemmän sotakirjallisuuden kehitykseen. Pienoisromaani V rodnom gorode (”Kotikaupungissa”, 1954) kuvaa rintamamiesten paluuta sodanjälkeiseen todellisuuteen. Pienoisromaani Kira Georgijevna (1961) nosti esille Stalinin vainoissa tuomittujen kotiinpaluun. Nekrasov kirjoitti myös kertomuksia, elokuvakäsikirjoituksia ja matkakuvauksia.
Nekrasov osallistui 1960-luvulta lähtien toisinajattelijoiden toimintaan ja joutui vuonna 1974 muuttamaan Sveitsin kautta Ranskaan. Hän asui Pariisissa ja työskenteli Radio Svobodan ja kirjallisuuslehti Kontinentin toimittajana. Nekrasovin lännessä kirjoittama proosa koostuu muistelmien ja uusien vaikutteiden herättämistä mietelmistä.
Lepolammi (Juupajoki)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Sahajoen valuma-alueeseen (35.756) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 144,2 metriä mpy. Siihen on johdettu luoteispuolen suon kuivatusvesiä ja sen itärantaan laskee Vähä-Karvian järven laskuoja. Lammen laskuoja Lyödynoja lähtee kakkoispäästä ja se laskee kurumaisessa laaksossa kahden kilometrin päässä Ylä-Lylyjärveen. Ojalle tulee pudotusta 21,7 metriä. Vesireitti jatkaa Hulipakseen ja siitä Sahajokeen.
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa järvi oli autio, mutta sen luoteispuolen suolta laski siihen kuivatusvesiä.
Jari Leppä
Jari Juhani Leppä (s. 24. kesäkuuta 1959 Pertunmaa) on suomalainen poliitikko ja maanviljelijä. Hän toimi maa- ja metsätalousministerinä 5. toukokuuta 2017 alkaen kolmessa eri hallituksessa, kunnes erosi tehtävästä 29. huhtikuuta 2022. Leppä on ollut kansanedustaja vuosina 1999–2023. Pertunmaan kunnanvaltuustossa Leppä on istunut vaaleista 1992 lähtien, vuodesta 1997 puheenjohtajana.
Elämä
Leppä on koulutukseltaan maanviljelysteknikko (1979). Hän on viljellyt maata vuodesta 1980. Vuonna 2011 Leppä oli eduskunnan eniten maataloustukea saanut edustaja.
Eduskunnassa Leppä on ollut muun muassa maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtaja ja puhemiesneuvoston jäsen vuosina 2007–2011 ja 2011–2015. Vuosina 2007–2015 hän oli myös eduskunnan kansainvälisten asiain foorumin jäsen. Hän on myös Veikkauksen hallintoneuvoston jäsen. Tasavallan presidentti nimitti hänet maa- ja metsätalousministeriksi Sipilän hallitukseen perjantaina 5. toukokuuta 2017. Hän on jatkanut samassa tehtävässä myös Rinteen ja Marinin hallituksissa. Maaliskuussa 2022 Leppä kertoi luopuvansa poliittisesta urastaan, eikä asetu ehdolle vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Keskusta valitsi huhtikuun lopussa uudeksi maa- ja metsätalousministeriksi Antti Kurvisen.
Yksityiselämä
Leppä on ollut vuodesta 2002 naimisissa agrologi ja opettaja Katriina Lepän kanssa. Heillä on yksi lapsi. Sotilasarvoltaan Leppä on majuri (2014). Leppä on innokas kesäteatterin harrastaja ja näyttelee joka kesä Koirakiven kesäteatterin lavalla.
Vuokko (taruolento)
Vuokko oli noidan apuolento saamelaisessa mytologiassa. Vuokko toimitti asioita noidan puolesta, kuten toi rikkautta varastamalla muilta. Vuokko saattoi myös kuljettaa noidan sielua transsitilan aikaisella matkalla.
Toisaalta vuokko oli eräässä tarinassa jättiläismäinen lintu, joka vaani kivisaarella ohikulkevia laivoja. Vuokko on laina vaakaa tarkoittavasta sanasta.
Charles Bacon
Charles Joseph Bacon, Jr. (9. tammikuuta 1885 – 15. marraskuuta 1968) oli yhdysvaltalainen juoksija ja 400 metrin aitajuoksun olympiavoittaja 1908 Lontoon kisoista.
Lontoon aitajuoksukilpailut käytiin nurmipäällysteisellä radalla. Ratamerkinnät olivat huonot eikä kunnollisia kalkkiviivoja ollut. Alkukilpailuja järjestettiin kaikkiaan kaksitoista, joista seitsemään osallistui vain yksi juoksija ja neljään seuraavaan kaksi. Aitojen korkeus oli ensimmäistä kertaa 91 senttimetriä. Bacon juoksi alkuerissä uuden olympiaennätyksen 57,0, mutta Harry Hillman paransi sitä välierissä aikaan 56,4. Loppukilpailussa Bacon kävi tiukan kamppailun neljä vuotta aikaisemmin Saint Louisin kisoissa 76 senttimetrin korkuisilla aidoilla juostun kilpailun voittanutta Hillmania vastaan. Viimeiselle aidalle Bacon ja Hillman tulivat tasatahtia, ja aivan loppusuoralla Bacon painoi ohi ja pysäytti kellot uuteen, ensimmäiseen viralliseen maailmanennätysaikaan 55,0 sekuntia. Maailmanennätys pysyi voimassa vuoteen 1920, jolloin Frank Loomis rikkoi sen.
Bacon itse kommentoi jälkeenpäin radan olleen ”suoraan sanottuna perunapelto”. Hän oli tuntenut itsensä voimakkaaksi entisenä 400 ja 800 metrin erikoismiehenä, mutta oli kuitenkin maalissa täysin lopussa.
Mukkulan kirkko
Mukkulan kirkko on yksi Lahden seurakuntayhtymään kuuluvista kirkoista, joka sijaitsee nimensä mukaisesti Mukkulan asuinalueella. Kirkko on rakennettu vuonna 1993 ja sen on suunnitellut Arkkitehtityö Oy Juhani Boman. Materiaalina on käsinlyötyä tiiltä muistuttava tiili. Kirkkosalissa on istumapaikkoja 200, siirtoseinän takana oleva seurakuntasali tuo tarvittaessa lisää tilaa. Kirkkotekstiilit ovat Kirsti Rantasen suunnittelemat.
Harisu
Lee Kyung-eun ( hanja 李慶恩; s. 17. helmikuuta 1975), taiteilijanimeltään Harisu on eteläkorealainen laulaja, näyttelijä ja malli.
Harisu syntyi Seong-namissa, lähellä Soulia. Hän muutti 1990-luvun lopulla Japaniin, jossa hän aloitti sukupuolenkorjausprosessin miehestä naiseksi. Incheonilainen oikeusistuin tunnusti hänet 12. joulukuuta 2002 virallisesti naiseksi ja antoi tämän muuttaa nimensä uuden sukupuolen mukaiseksi Lee Kyung-yupista (, hanja 李慶燁) muotoon Lee Kyung-eun.
Winona Ryder
Winona Ryder (oik. Winona Laura Horowitz; s. 29. lokakuuta 1971 Winona, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-ehdokkaana ollut näyttelijä.
Harisu
Harisu on naimisissa poikaystävänsä kanssa. Harisun viiden studioalbumin edustamat musiikilliset tyylilajit vaihtelevat teknovaikutteista R&B-musiikkiin. Hänellä on ollut rooleja useissa elokuvissa sekä TV-sarjoissa ja lisäksi hän on esiintynyt Yellow Hair 2:n soundtrackilla ja muiden artistien musiikkivideoilla.
Winona Ryder
Ryder teki läpimurtoroolinsa elokuvassa Beetlejuice vuonna 1988. Hän tuli suurelle yleisölle tutuksi 1990-luvun vaihteessa, jolloin hän näytteli elokuvissa Äitini on merenneito (1990), Saksikäsi Edward (1990) ja Bram Stokerin Dracula (1992).
Ryder voitti Golden Globen parhaasta naissivuosasta elokuvassa Viattomuuden aika vuonna 1993. Hän sai tästä roolista myös ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Toinen ehdokkuus tuli seuraavana vuonna elokuvasta Pikku naisia, jossa Ryder näytteli Jo Marchia. Ryderin 1990-luvun jälkipuoliskon menestyselokuvia ovat muun muassa Alien – ylösnousemus (1997) ja Vuosi nuoruudestani (1999), jossa hän oli myös vastaavana tuottajana.
Vuodesta 2016 alkaen Ryder on näytellyt Netflixin jännityssarjassa Stranger Things.
Ryderin suhde näyttelijä Johnny Deppiin sekä pidätys myymälävarkaudesta vuonna 2001 saivat paljon julkisuutta. Varkausjupakan johdosta Ryderin ura kääntyi laskuun ja varsinaisen paluunsa hän teki vasta vuonna 2009 Star Trek -elokuvan sivuroolissa. Ryder on myöhemmin ollut avoin ongelmistaan ahdistuneisuushäiriön ja masennuksen kanssa.
Varhainen elämä
Winona Laura Horowitz syntyi 29. lokakuuta 1971 Winonassa, Minnesotassa. Hänet nimettiin kotikaupunkinsa mukaan. Ryderin vanhemmat ovat kirjailijoita. Hänen isänsä on ateisti ja äitinsä uskonnoltaan buddhalainen. Ryder oli perheen neljäs lapsi. Kaksi vanhinta lasta olivat Ryderin äidin ensimmäisestä avioliitosta. Isänsä puolelta hän polveutuu Itä-Euroopasta muuttaneista juutalaisista.
Ryderin vanhemmat olivat hippejä, joiden ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa beat-runoilija Allen Ginsberg ja LSD-guru Timothy Leary, joka oli myös Ryderin kummisetä. Winonan ollessa aivan pieni perhe asui jonkin aikaa Kolumbiassa, mutta palasi Kaliforniaan vuonna 1974. He muuttivat Rainbow-kommuuniin lähelle Elkin maaseutukaupunkia, jossa elivät seitsemän muun perheen kanssa. Paikassa ei ollut sähköä, ja Ryderin ensimmäinen kiinnostus elokuviin syntyi, kun hänen äitinsä heijasti elokuvia ladossa.
Pietari Topp
Pietari Topp (oik. Peter Jonsson Topp; 1787 – 1869) oli ruotsalainen korpraali, maanviljelijä sekä lukkari, joka toimi pietistisenä herätyssaarnaajana ja kirjojen levittäjänä Ruotsissa ja julkaisi myös useita omia kirjojaan. Hänen kirjansa Huutavan ääni korvessa levisi myös suomalaisen herätysliikeväen parissa.
Winona Ryder
Teinitähteys
13-vuotiaana Ryder koe-esiintyi elokuvaan Desert Bloom. Hän ei saanut osaa, mutta hänen nauhansa koe-esiintymisestä meni eteenpäin ja päätyi lopulta ohjaaja-käsikirjoittaja David Seltzerin käsiin. Näin Ryder pääsi ensimmäiseen elokuvarooliinsa Seltzerin vuoden 1986 elokuvassa Lucas. Tällöin Winona päätti käyttää elokuvissa nimeä ”Ryder” oikean sukunimensä sijasta. Nimi on peräisin muusikko Mitch Ryderilta, jonka musiikkia Winona kuunteli. Ryderin seuraava elokuva oli Ensimmäinen rakkaus vuodelta 1987. Elokuvat menestyivät kohtalaisesti, mutta eivät vielä tuoneet Ryderille suosiota.
Ryderin läpimurtorooli oli Tim Burtonin vuoden 1988 kauhukomediassa Beetlejuice, jossa hän esitti rikkaan perheen goottitytärtä Lydiaa. Kriitikot kehuivat sekä elokuvaa että Ryderin suoritusta. Beetlejuice menestyi hyvin myös kaupallisesti. Läpimurron myötä Ryder sai pian osat satiirisesta nuorisoelokuvasta Heathers ja Jerry Lee Lewisin elämästä kertovasta elokuvasta Great Balls Of Fire!. Ensin mainittu on independent-elokuva, jossa kuvataan satiirisesti kapinallista teinielämää. Arvostelijoiden reaktio oli laajalti positiivinen, mutta elokuva oli kaupallinen floppi. Sittemmin se on kuitenkin noussut kulttielokuvaksi.
Vuonna 1990 Ryder näytteli elokuvissa Saksikäsi Edward, Äitini on merenneito ja Tervetuloa kotiin, Roxy!. Kaksi ensin mainittua olivat menestyksiä, ja Ryderin ura oli nousukiidossa. Hänen piti myös näytellä ohjaaja Francis Ford Coppolan Kummisetä-trilogian päätösosassa, mutta joutui kieltäytymään roolista uupumuksen takia. Roolin sai Coppolan tytär Sofia Coppola.
Pietari Topp
Kirjallinen tuotanto
Topp kirjoitti useita hengellisiä kirjoja. Näistä Tuomiopasuna (Domsbasunen) oli suorasanainen kuvaus viimeisestä tuomiosta. Laulupasuna puolestaan sisälsi sata valikoitua hengellistä laulua. Niistä suurin osa oli muiden kuin Toppin laatimia. Teos Kuolemattoman sielun vaarallinen vaellus lyhyen elämän läpi iäisyyteen oli niin suosittu, että siitä otettiin kuusitoista painosta. Samoin Toppin kirjoista ainoa Suomessa levinnyt, vuonna 1832 ilmestynyt Huutavan ääni korvessa oli myös kotimaassaan sen verran suosittu, että siitä otettiin viitisentoista painosta. Henrik Renqvist julkaisi kirjan suomeksi vuonna 1833. Siitä julkaistiin pian uusia painoksia vuosina 1835, 1836, 1840, 1850 ja 1855.
Winona Ryder
”America’s Sweetheart – Amerikan kullannuppu”
Seuraavana vuonna Ryder näytteli ohjaaja Jim Jarmuschin elokuvassa Night on Earth. Sen jälkeen hän esiintyi kahdessa tunnettuihin romaaneihin perustuvassa elokuvassa. Ensin Ryder näytteli Newland Archerin morsianta Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa Viattomuuden aika. Hän sai roolistaan ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa ja voitti Golden Globen. Ryder on kuvaillut Scorsesea ”maailman parhaaksi ohjaajaksi”. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai arvostelijoilta kiitosta. Bram Stokerin Draculassa Ryder näytteli kaksoisroolissa Draculan rakkauden kohdetta Minaa sekä edesmennyttä rakastettua Elisabetaa. Ryder alkoi saada maineen ”Amerikan kullannuppuna”, ja hän oli hyvin suosittu.
Vuonna 1994 Ryder valittiin Josephine Marchin rooliin Louisa May Alcottin samannimiseen romaaniin perustuvaan elokuvaan Pikku naisia. Kriitikot kiittivät hänen suoritustaan kautta linjan. Ryder sai roolistaan myös toisen Oscar-ehdokkuutensa. Samana vuonna ensi-iltaan tuli X-sukupolvea kuvaava draamaelokuva Reality Bites, jossa Ryderin esittämä nuori nainen etsii suuntaa elämälleen. Elokuva ei menestynyt odotetusti, mutta Ryderia kehuttiin.
Ryder esiintyi vuonna 1997 ilmestyneessä ja Sigourney Weaverin tähdittämässä tieteiselokuvassa Alien – ylösnousemus. Elokuva tuotti suuret lipputulot, vaikka olikin yksi sarjan heikoiten menestyneistä elokuvista. Seuraavaksi Ryder näytteli Woody Allenin komediassa Celebrity. Vuonna 1999 hän esiintyi pääosassa elokuvassa Vuosi nuoruudestani.
Ryder näytteli myös muun muassa elokuvissa Syksy New Yorkissa ja Herra Deeds. Useimmat hänen 2000-luvun alussa tekemänsä elokuvat eivät juuri saaneet suosiota, mutta Herra Deeds menestyi kaupallisesti hyvin ja oli Ryderin uran ensimmäinen yli sata miljoonaa dollaria tuottanut elokuva. Samoihin aikoihin Ryder teki vierailevan yhden jakson roolin suosittuun komediasarjaan Frendit.
Paluu elokuviin
Ryderin muita 2010-luvun elokuvia ovat muun muassa trillerit The Iceman ja Homefront. Vuonna 2012 hän teki ääniroolin elokuvaan Frankenweenie.
Vuonna 2016 Ryder näytteli Joyce Byersia Netflixin jännitystieteissarjassa Stranger Things. Ryder sai roolistaan sekä Golden Globe että SAG-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta draamasarjassa.
Yksityiselämä
Winona Ryder oli kihloissa Johnny Deppin kanssa kolme vuotta heinäkuusta 1990 alkaen. He tapasivat toisensa Great Balls of Fire! -elokuvan ensi-illassa ja alkoivat seurustella kaksi kuukautta myöhemmin. Suhteen ajan Deppillä oli käsivarressaan tatuointi ”Winona Forever”, jonka hän muutti muotoon ”Wino Forever” heidän eronsa jälkeen vuonna 1993. Suhteen päätyttyä Ryder seurusteli kolme vuotta Soul Asylum -yhtyeen johtohahmon Dave Pirnerin kanssa. Myöhemmin Ryder oli kahden vuoden ajan kihloissa näyttelijä Matt Damonin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2000.
12. joulukuuta 2001 Ryder pidätettiin vaatteiden ja asusteiden varastamisesta Saks Fifth Avenue -tavaratalosta Beverly Hillsissä. Häneltä löydettiin myös reseptittömiä lääkkeitä. Oikeudessa syytteet lääkkeiden luvattomasta hallussapidosta hylättiin Ryderin hankittua niille reseptit. Hänet kuitenkin tuomittiin myymälävarkaudesta yhdyskuntapalveluun ja sakkoihin. Skandaalin tuoma julkisuus ei ollut Ryderin uralle hyväksi. Tapauksesta noussut kohu herätti suurta mielenkiintoa mediassa, ja esimerkiksi internetissä myytiin t-paitoja sloganilla Free Winona (Vapauttakaa Winona).
Valikoitu filmografia
pienoiskuva|alt=Ray Liotta, Winona Ryder ja Michael Shannon Toronton elokuvajuhlilla 2012|[[Ray Liotta, Winona Ryder ja Michael Shannon Toronton elokuvajuhlilla 2012.]]
Naski
Naski voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lisänimi
Lisänimi on henkilölle annettu nimi, joka kuvaa jotain tämän ominaisuutta tai saavutusta. Lisänimiä annetaan yleensä vasta nuoruus- tai aikuisiässä. Lisänimeä saatetaan käyttää henkilön oman nimen rinnalla tai sen sijasta. Ne voivat olla myös pilkallisia.
Lisänimet olivat yleisiä Rooman valtakunnassa, jossa sotilasjohtaja saattoi saada ansioistaan "palkkioksi" lisänimen. Rooman keisari Caligula sai pientä saapasta tarkoittavan nimensä jo lapsena ollessaan mukana isänsä sotaretkillä.
Hallitsijoille on annettu lisänimiä useissa maissa, joko hallitsijan elinaikana tai tämän kuoleman jälkeen. Hallitsijan nimeä kirjoitettaessa lisänimi tulee viimeisenä hallitsijanimen ja järjestysnumeron jälkeen (esimerkiksi Venäjän Pietari Suuri). On kuitenkin huomattava, että samalla tavalla kirjoitetaan myös kaksiosaiset hallitsijanimet (kuten Kustaa II Aadolf), jolloin kyse ei ole lisänimestä.
Lisänimet voivat liittyä myös erilaisiin elämään jääneisiin tarinoihin. Esimerkiksi italialainen Ugolino della Gherardesca sai lisänimen Kannibaali hänen syötyään tarinan mukaan kaksi poikaansa ja pojanpoikaansa jouduttuaan rangaistuksena maanpetoksesta muuratuksi heidän kanssaan torniin nääntymään nälkään.
Leyland (traktori)
Leyland on brittiläinen traktorimerkki, jota valmisti British Leyland Motor Corporation (lyh. BLMC). Merkki syntyi British Motor Corporationin ja Leyland Motorsin uudelleenjärjestelyssä 1968, kun Nuffield-traktoreiden valmistus siirtyi British Leylandille.
Leylandin ensimmäiset omat siniset mallistot esiteltiin suuressa Smithfield-maatalousnäyttelyssä vuonna 1969. Markkinoille ne tulivat vuonna 1970. Mallistot pohjautuivat Nuffieldin "peltikeulamalleihin" 3/45 ja 4/65. Näiden Nuffield-traktoreiden mannereurooppalainen "bullnose"-muotoilu korvattiin hillitymmällä ulkomuodolla. Yhtiöiden uudelleenjärjestelyn jälkeen Leyland lupasi vaalia omistamaansa Nuffield-tuotemerkkiä lisäämällä Nuffield-tekstin ensimmäisten Leyland-traktorien mallinumeroinnin ylle. Seuraavassa mallinmuutoksessa nimi kuitenkin hävisi koneiden pelleistä.
Leyland menestyi aikanaan Englannissa Long Suttonissa järjestetyissä kyntötehoa mitanneissa testeissä, joissa se voitti takavetomallilla 272 monia aikakauden nelivetotraktoreitakin. Suomessa Leylandia arvostettiin muun muassa hyvin kylmäkäynnistyvien ja vääntävien moottoriensa sekä korkean maavaransa vuoksi. Näin ollen yhtiön tuotteet soveltuivat suomalaisten maatilojen yleistraktoreiksi. Leylandin nelivetomalleja voi tavata nykyäänkin metsä- ja maatalousurakoinnissa, vaikka ne ovatkin jo yli 34 vuotta vanhoja. Leyland-traktori oli 1970-luvulla suosittu kaivinkonealusta; useana vuonna se ylsi Suomen myydyimmäksi kaivinkonealustaksi. Leylandiin asennettiin muun muassa Ukko-, Mestari-, Vammas- ja Hymas-kaivulaitteita. Englannissa JCB käytti Leylandia ainoana alustakonemerkkinään 1980-luvulle asti, jonka puolivälissä se siirtyi käyttämään Perkinsin moottoreita voimansiirrossa Leyland 4/98 -moottorin sijasta.