cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 1964
Äänestysjärjestelmää muutettiin taas, ja se oli käytössä vuoteen 1966 asti. Kunkin maan tuomarit antoivat pisteitä kolmelle parhaalle sävelmälle (pisteet 5, 3 ja 1), mutta tarvittaessa pisteet sai keskittää kahdelle (pisteet 6 ja 3) tai yhdelle (9 pistettä) kappaleelle. Jälkimmäisenä mainittua tapaa ei käytetty kertaakaan ja ensimmäistäkin vain kerran, Belgia vuonna 1965.
Kilpailun voitti ylivoimaisesti Italian sävelmä ”Non ho l’età”, jonka esitti tuolloin vasta 16-vuotias Gigliola Cinquetti. Laulusta tuli suosittu iskelmäklassikko ympäri Eurooppaa ja Cinquetista tunnetuimpia italialaisia iskelmälaulajia. Kilpailujen toinen kansainvälisesti tunnettu artisti oli Itävallan Udo Jürgens, joka aloitti kolme vuotta kestäneen euroviisu-uransa.
Kilpailusta ei ole jäljellä elävää kuvaa juuri enää ollenkaan. Lähetyksen tallenteen kerrotaan tuhoutuneen Tanskan tv-arkiston tulipalossa 1970-luvulla. Tanskan yleisradioyhtiö DR on kuitenkin ilmoittanut, että se ei nauhoittanut suoraa lähetystä aikanaan ollenkaan. Vuonna 2021 Yleisradion arkistosta löytyi vajaan kolmen minuutin pätkä kilpailusta.
Suomen edustaja
Suomea edusti Lasse Mårtensonin esittämä ja säveltämä nuorekas iskelmä ”Laiskotellen”, joka herätti huomiota big band -sovituksella. Laulun loppupuolella Lasse esitti muutaman säkeen englanniksi, mikä ei ollut kuitenkaan sääntöjen vastaista. Kapellimestarina toimi George de Godzinsky.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kilpailukappaletta, lukuun ottamatta Portugalia, jonka delegaatiota avusti isäntämaan ylikapellimestari Kai Mortensen.
Pistetaulukko
Jokaisen maan tuomariston suositeltiin antavan pisteet 5, 3 ja 1 kolmelle parhaaksi katsomalleen laululle. Tarvittaessa pisteet sai jakaa myös vain kahden laulun kesken, jolloin jaettiin pisteet 6 ja 3. Sallittua oli myös antaa kaikki 9 pistettä yhdelle ainoalle laululle, mutta näin ei kuitenkaan tapahtunut.
Arto Viitaniemi
Arto Viitaniemi (s. 1947 Ikaalinen) on suomalainen poliitikko ja metallityöläinen. Viitaniemi oli Suomen kommunistisen puolueen pääsihteeri vuosina 1990–2010 ja Järvenpään kaupunginvaltuutettu 1980-luvun alussa (SKDL) ja 2005–2008 (SKP). Viitaniemi on koulutukseltaan sorvari ja hän toimi 1970- ja 1980-luvuilla Metallityöväen liiton valtuustossa. Viitaniemi kuuluu Vaihtoehto EU:lle -tiedotuskeskuksen hallitukseen.
Miracle (Foo Fightersin kappale)
Miracle on amerikkalaisen rockyhtye Foo Fightersin vuonna 2006 julkaistu single, joka julkaistiin yhtyeen albumin In Your Honorin akustisella CD:llä. Kappale on ainut yhtyeen albumin akustiselta puolelta julkaistu single. Kappaleessa soittaa pianoa John Paul Jones, joka soitti aikoinaan bassoa brittiläisessä yhtyeessä Led Zeppelinissä. John Paul soittaa myös mandoliinia In Your Honor -albumin kappaleessa "Another Round".
Toholampi
Toholammilla toimii SM-kisoissa hyvin menestynyt Toholammin Puhallinorkesteri, joka on myös tehnyt useita merkittäviä soittomatkoja mm. Saksaan, Venäjälle sekä Latviaan ja muualle Baltiaan.
Toholammin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla viili ja lihavelli.
Historia
Ihminen saapui Toholammin seudulle kampakeraamisen kulttuurin aikoihin. Kivikautisia asuinpaikkoja on seudulta löydetty seitsemän mm. Lahnalammilta ja Sykäräisistä. Esinelöytöjä on tehty myös runsaasti seudulla. Kampakeraamisen kulttuurin lopulla Lestijoen laakso näyttää menettäneen asutuksen, sillä ainakin löytöjä on sangen niukasti. Pronssi- ja rautakautisia löytöjä on tehty myös hyvin vähän seudulta.
Suomalaiset saapuivat 1100 jaa. saamelaisten erämaille ja nämä väistyivät suomalaisten alta tai sulautuivat tulokkaisiin. Kainulaisiksi ja myöhemmin pirkkalaisiksi nimetyt pohjankävijät olivat kotoisin Satakunnasta ja Suur-Pirkkalan pitäjistä. Osa satakuntalaisista erämiehistä asettui 1200-luvulla asumaan Keski-Pohjanmaan jokien suihin. Nimistötutkimus tukee satakuntalaisten eränkäyntiä, sillä esim. Toholammin Oravalla on vastineensa Karkun pitäjän Oravalassa (nyk. Oravula). Myös hämäläiset ulottivat eräretkensä Pohjanmaalle. Toholammin monet Jämsä-nimet viittaavat Päijänteen rannoille. Entisen Pirkkalan pitäjän, nykyisen Tampereen alueella sijaitsevien Tohloppi-järven ja entisen Tohloppilan kylän nimillä on nimistötutkimuksen mukaan todennäköisesti yhteiset juuret Toholammin pitäjännimen kanssa.
Toholammin varhaisin tunnettu asukas lienee vuoden 1551 nokkaveroluettelossa ensi kerran mainittu Matti Oravainen. Toholammin asutus erotettiin verokirjassa ensi kertaa Ylikannuksesta vuonna 1568 Kalliokosken kylänä, jonne verokirjaan ensimmäisenä merkitty Antti Antinpoika oli perustanut uudistilansa. Yhteensä Toholammin verokirjoihin oli merkitty 9 asukasta. Kalliokosken asukas häviää kuitenkin pian verokirjoista ja kylä saa tutun Toholampi-nimensä Lestijoessa olevan vähäisen laajentuman mukaan. Pitäjän peltoala oli vuonna 1570 viisi hehtaaria. Seuraavina vuosikymmeninä kylän asukasluku ei kasvanut ollenkaan. 1590-luvulla Toholammin asukasmäärä kaksinkertaistui nuijasodasta huolimatta, kun savolaiset muuttivat seudulle. Hallinnollisesti Toholampi kuului Suur-Lohtajaan.
Toholammin asutuskehitys katkesi 1600-luvulla Ruotsin sotiessa suurvalta-aseman ylläpitämiseksi. Vuonna 1624 verotarkastuksessa todettiin Suur-Lohtajan parhaimpien tervametsien löytyvän Kannuksen Mutkalammilta ja Toholammilta. Tervanpoltosta tuli ensimmäinen apuelinkeino, joka auttoi talonpoikia irrottautumaan puhtaasta luontaistaloudesta ja siirtymään luottotalouteen. Yhden talon tervantuotanto saattoi jo 1600-luvulla nousta useisiin kymmeniin tynnyreihin ja tämän vuoksi käräjilläkin riideltiin tervasta useasti. Myös pienimuotoista raudanvalmistusta harrastettiin seudulla. Talonpojat valmistivat ankkureita ja muita suurempia taontatöitä vesivoimalla käyvien väkivasaroiden avulla, jotka olivat yksityisiä tai useampien talojen yhteisiä. Rautateollisuus kuitenkin alkoi laantua 1700-luvulla.
Toholammin ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1665 Toholammin rannalle Lestijoen varrelle. Vuoden 1700 rovastintarkastuksessa todettiin, että sade ja lumi löivät kirkonnurkista sisään. Uusi kirkko valmistui samalle paikalle vuonna 1765. Rakennusmestarina toimi kalajokilainen Matti Jylkkä. Vaikka toholampilaiset olivat saaneet oman kirkon jo vuonna 1665, he saivat ensimmäisen asuntopapin vasta 90 vuotta myöhemmin. Omaksi kappeliseurakunnaksi Toholampi erotettiin Lohtajan seurakunnasta 18. elokuuta 1775.
Suomessa annettiin 6. helmikuuta 1865 asetus ”Kunnallishallinnosta maalla”. Toholammin kirkonkokous asetti 17. syyskuuta 1865 kunnallishallituksen. Kunnallislautakunnan valitseminen ei onnistunutkaan ensi kerralla, sillä vastustajat olivat koonneet rivinsä. ”Ja niin nousi, kauhia möyky väen seassa, joka yhdellä suulla huusi, ettei semmoisia uusia laitoksia ollenkaan tarvita, että ne ainoastaan myötänsä tuovat uusi ulosmenoja ja muuta senkaltaista”, toteaa kappalainen V. F. Lilius pöytäkirjassaan.
Vuonna 1900 Toholammin asukasluku oli 3 674 ja 1910 4 426. Vaikka Toholammin asukasluku kasvoi 1900-luvun alussa, siirtolaisuus vähensi kunnan asukasmäärää. Vuosina 1872–1917 Toholammilta lähti 2 042 ihmistä hakemaan parempaa elämää Amerikasta. Suurimmat siirtolaisvuodet olivat vuosina 1893–1902. Tällöin Toholampi kuului maan johtaviin siirtolaispitäjiin, joissa oli vähintään 20 siirtolaista tuhatta asukasta kohti vuodessa. Muita tähän ryhmään kuuluvia kuntia olivat Etelä-Pohjanmaan Isokyrö, Kortesjärvi ja Alajärvi. Kun Yhdysvallat alkoi 1920-luvulla rajoittaa siirtolaisten tuloa maahansa, suuntasivat toholampilaiset toiveensa Kanadaan. Vähitellen siirtolaisten määrä alkoi vähentyä, mihin oli syynä elintason paraneminen Suomessa.
Kunnan asukasluvun huippu saavutettiin vuonna 1950, jolloin asukkaita kunnassa oli jo lähes 5 000. Tämän jälkeen väestö alkoi vähentyä nopeasti, sillä kunta ei pystynyt työllistämään kuin osan maataloudesta vapautuneesta väestöstä. Vuonna 1975 asukkaita oli enää 3 828. 1970-luvun lopulla kunnan väkiluku kääntyi kasvuun ja 4 000 asukkaan raja ylitettiin jälleen. Vuonna 1985 kunnan asukasluku oli 4 070. 1990-luvun alussa koettu lama käänsi Toholammin asukasluvun uudelleen laskuun. Vuonna 2011 asukkaita oli 3 462.
Talous
Toholammin elinkeinorakenne keskittyy vahvasti maatalouteen. Eritysesti maidontuotanto on kunnassa vahvaa. Suurimpia Toholammin työnantajia ovat Osuuskunta Maitokolmio sekä lähdevesitalo Finn Spring. Toholammin suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös Pramia Plastic sekä kuljetus- ja maanrakennusyritys M. H. Välikangas.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Luonto
Toholammin maiseman kolme pääpiirrettä ovat maaston tasaisuus, laajat suot ja kunnan läpi kaakosta luoteeseen virtaavan Lestijoen laakso. Peltoalueet keskittyvät Lestijoen ja sen sivupurojen varsille.
Kallioperä on pääasiassa graniittia, granodioriittia ja gneissiä. Kunnan pohjoisosassa on lisäksi laajahko gabroalue. Kallioperä on lähes kauttaaltaan maalajien peitossa. Jokilaaksossa on peitteenä savi, laakson sivuilla moreeni, hiekka ja turve, joiden luode–kaakkosuuntainen juovaisuus kuvastaa mannerjään liikkeen suuntaa. Pinnanmuodoiltaan kunta on Pohjanlahteen viettävää tasankoa. Jokilaakson sivuillakin kumpareet ovat matalia ja pehmeäpiirteisiä. Vaihtelevinta maasto on kunnan kaakkoisosassa. Korkein kohouma Raikonharju on Kokkolan rajan tuntumassa.
Toholammilla on suota yli puolet maa-alasta. Suot ovat tyypiltään joko aapa- tai keidassoita. Suuri osa kunnan soista on ojitettu. Turvetuotannon kohteena on alle yksi prosentti suopinta-alasta. Toholammin kaakkoisnurkkaan ulottuu laaja Kivinevan – Tuomikonnevan – Ison Lampinevan soidensuojelualue.
Toholammin tärkein vesistö on runsaskoskinen ja mutkitellen virtaavaa Lestijoki. Sykäräisten eteläpuolella siihen laskee Härkäoja ja kirkonkylän eteläpuolella Sarkoja ja Kivioja. Suurimmat järvet ovat Särkijärvi idässä ja Iso-Hongistonjärvi lounaassa.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Toholammilla on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Lestijärven kunnan alueella.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä toimii paikkakunnalla evankelisuus Toholammin evankelisen osaston puitteissa, herännäisyys sekä vanhoillislestadiolaisuus, jolla toimii paikkakunnalla Toholammin ja Lestijärven Rauhanyhdistys.
Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen kuuluva Toholammin helluntaiseurakunta. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Toholammin alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Tapahtumat
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Toholammilla vuonna 1995. Evankelisuuden evankeliumijuhla järjestettiin Toholammilla vuonna 1997 ja seuraavan kerran vuonna 2023.
Giuseppina Strepponi
150px|right Clela Maria Josepha (Giuseppina) Strepponi (s. Lodossa 8. syyskuuta 1815, k. Bussetossa 14. marraskuuta 1897) oli tunnettu lombardialainen sopraano ja Giuseppe Verdin vaimo. Strepponi opiskeli Milanon konservatoriossa ja lauloi Itävallassa usean vuoden ajan. Hän debytoi La Scalassa vuonna 1839. Hän alkoi tapailla Verdiä, joka oli hieman aikaisemmin jäänyt leskeksi hänen ensimmäisen vaimonsa Margherita Barezzin kuoltua. Hän lauloi pääroolin monissa säveltäjän uran ensimmäisistä oopperoista, mm. Nabuccossa. Strepponi ja Verdi menivät naimisiin 1859 asuttuaan sitä ennen yhdessä jo 12 vuotta. Hänen kirjeenvaihtonsa on näytellyt tärkeää roolia Verdin elämän tutkimuksessa.
Bounty
Bounty voi tarkoittaa:
Jaouhar Mnari
Ura
Mnari aloitti jalkapalloilun 12-vuotiaana junioriseuratasolla kotikaupungissaan Monastirissa. Myöhemmin hän nousi US Monastirin edustusjoukkueeseen, josta Mnari siirtyi viiden kauden jälkeen Tunisian menestyneimpään seuraan Espéranceen vuonna 2001. Joukkueen riveissä Mnari voitti kolme Tunisian-mestaruutta vuosina 2002, 2003 ja 2004. Menestyksen myötä saksalaisseura Nürnberg kiinnitti huomionsa Mnariin erityisesti vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskisan jälkeen hän sai lisää meriittejä Tunisian voittettua Afrikan mestaruuden.
Mnari siirtyi Saksaan vuonna 2005, jossa hän voitti Saksan Cupin vuonna 2007 1. FC Nürnbergin joukkueessa. Mnari pelasi viiden vuoden ajan Nürnbergissä, jonka aikana hänelle kertyi 104 ottelua, joista 88 oli kotimaan sarjaotteluita.
Toukokuussa 2010 Mnari siirtyi FSV Frankfurtiin vuoden sopimuksella. Hän aloitti kautensa uudessa seurassa aluksi kakkosjoukkueessa pelattuaan yhden ottelun Regionalligassa. Sittemmin 11. syyskuuta 2010 Mnari pelasi ensimmäisen sarjaottelun Frankfurtin paidassa kotiottelussa Fortuna Düsseldorfia vastaan. Hän myös päätti uransa kauden jälkeen Frankfurtin paidassa.
Maajoukkue
Mnarin ensimmäinen maaottelu oli 21. elokuuta 2002 Ranskaa vastaan. Vuonna 2004 hän oli voittamassa Tunisian joukkueessa Afrikan-mestaruutta. Vuoden 2006 MM-kisoissa hän pelasi kaikissa Tunisian kolmessa ottelussa ja teki yhden maalin Espanjaa vastaan. Hän pelasi 63 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Logistiikka
Logistiikka on materiaali-, raha- ja tietovirtojen hallintaan erikoistunut käytännönjohteinen tieteenhaara. Siinä käsitellään yritysten ja laitosten materiaalivirran fyysistä, tiedollista ja taloudellista hallintaa hankinnasta asiakkaalle saakka.
Logistiikka-termiä käytetään yleisesti, kun puhutaan tavaroiden kuljetuksesta ja varastoinnista, ja nämä toiminnot ovatkin usein näkyvin osa organisaatioiden logistisia toimintoja. Logistiikan tutkimuksen eri osa-alueita ovat muun muassa jakelu, toiminnanohjaus, kuljetukset, ostotoiminta, toimitusketjun hallinta ja organisaatioiden toiminta. Muita liittyviä kohtia ovat logistisen ketjun hallintaan liittyvä tietohallinto, esimerkiksi toiminnanohjausjärjestelmät. Logistiikan voidaan nähdä koostuvan myös tulo-, tuotanto ja lähtölogistiikasta.
Historia
Muinaisissa Kreikan, Rooman ja Bysantin imperiumeissa logistikas (kr.) -nimiset upseerit olivat vastuussa rahoitus- ja huoltoasioista. Tätä pidetään sanan logistiikka alkuperänä. Logistiikka-sana palasi käyttöön 1600-luvulla Ranskan armeijassa, missä sillä tarkoitettiin joukkojen huoltoa, kuljetuksia ja majoittamista.
Ensimmäisiä kertoja logistiikka-käsitettä käytettiin ja alettiin myös tieteellisesti pohtia toisen maailmansodan aikana. Tällöin valtavat armeijoiden vaatimat materiaalivirrat (tukikohdista rintamalle) vaativat järjestelmällistä ja suunnitelmallista hoitamista.
Tulologistiikka
Tulologistiikassa hankitaan yritykselle materiaaleja, komponentteja, osakokoonpanoja, tuotteita tai palveluita joko niiden tuottajilta, agenteilta tai tukkukaupoista. Viime vuosina tämä toiminta on voimakkaasti kansainvälistynyt, kun hankintatoimintaa harjoitetaan sieltä mistä se on kokonaisedullisinta tehdä. Hankinnat jaetaan usein A-, B- ja C-luokan nimikkeisiin, minkä perusteella niitä hallitaan eri logiikkaa noudattaen. Pääraaka-aineiden ohjaukseen kiinnitetään huomioita niiden taloudellisen merkityksen takia. Muita raaka-aineita varastoidaan tyypillisesti enemmän - toimituskyvyn takia ei varastoinnista usein kannata luopua kokonaan. Varastoijana voi olla toimittaja, ostaja tai kolmas osapuoli, esimerkiksi huolintayritys.
Tuotantologistiikka
Tuotantologistiikkaan liittyvät tärkeimmät päätökset ovat "ostaa tai valmistaa" päätökset, joita tulisi miettiä jo tuotekehityksen aikana, sekä se miten ja missä tuotetta valmistetaan. Yritykset tyypillisesti haluavat keskittyä omaan ydinosaamiseensa ja siten toimia verkostoissa. Tuotantoa halutaan rakentaa joko alihankkijoiden tai asiakkaiden lähelle, riippuen esimerkiksi kuljetuskustannuksista ja toimituskykyvaatimuksista.
Lähtölogistiikka
Lähtölogistiikassa mietitään jakeluteitä, ja siihen kuuluvia yhteistyökumppaneita, esimerkiksi tarvittavaa kuljetustiheyttä ja varastointia.
Lisäarvologistiikka
Lisäarvologistiikka on teollista tuotantoa ympäröivien materiaalivirtojen tehokasta ja räätälöityä hallintaa: tuotteiden varastointia, lähettämistä ja pakkaamista, hankintaa ja huolintaa; raaka-aineena, keskeneräisenä tai valmiina tuotteena. Lisäarvo syntyy logistiikkaprosessissa, kun lähetys- tai vastaanottoprosesseihin tuodaan perinteisesti teollisten tuotantoprosessien piirissä olleita toimintoja, esimerkiksi laadunvalvontaa, kokoonpanoa ja osavalmistusta, tuotesuojausta tai huoltotoimintoja.
Logistiikalla on merkittävä vaikutus yritysten kilpailukykyyn. Koko logistiikan vaikutus teollisuuden yritysten kilpailukykyyn on 35 %. Keskimäärin 12 % teollisuuden kaikista kustannuksista muodostuu logistiikasta ja siitä lisäarvologistiikan arvon arvioidaan olevan noin 3‒4 %.
Nykyään
Nykyään logistiikkaa pidetään yhtenä yritysten tärkeimpänä toimintona, jolla voidaan saavuttaa huomattavia säästöjä tai kilpailuetua. Yritykset käyttävät usein kolmannen osapuolen tarjoamia palveluita (3PL) ja palveluvarastoja. Logistiikkakustannukset ovat keskimäärin 11,5% suomalaisten yritysten liikevaihdosta, ja 17% bruttokansantuotteesta. Tästä noin puolet on varastoinnin kustannuksia ja varastointiin sitoutuvan pääoman kustannuksia. (Tavaraliikenne- ja kuljetusjärjestelmät, Ernvall, LVM, Logistiikkaselvitys 2006)
Logistiikan trendit
Yksi logistiikan trendeistä on 1980-luvun autoteollisuudesta (Toyota) juurensa juontava periaate, jonka mukaan komponenttien ja tuotteiden pitää olla juuri oikeaan aikaan oikeassa paikassa, oikean määräisenä ja laatuisena. Tästä pienten valmistuserien valmistusmetodista käytetään lyhennettä JIT (Just-In-Time). Suomalaisessa kirjallisuudessa tämä on kääntynyt muotoon JOT (Juuri Oikeaan Tarpeeseen). JIT-valmistusstrategian tavoitteena on mm. pienentää varastoja ja näin vähentää sidottua pääomaa ja lopulta palvella paremmin asiakkaita. Nykyään on alalle vakiintunut ns. arvoketjuajattelu, jossa tuotteen (tai palvelun) lisäarvon muodostumista tarkkaillaan läpi koko toimitusketjun, aina raaka-aineista valmiiseen tuotteeseen.
Yliopistokoulutus
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa on mahdollista valmistua ekonomiksi (maisteritutkinto) Logistiikan ja Palvelutalouden koulutusohjelmasta sekä englanninkielisestä Logistics and Service Economics -koulutusohjelmasta. Logistiikkaa on mahdollista opiskella diplomi-insinööritutkinnon pää- tai sivuaineena Teknillisessä korkeakoulussa (TKK/Aalto-yliopisto) ja Tampereen, Oulun ja Lappeenrannan teknillisissä yliopistoissa tuotantotalouden tai tietojohtamisen opintosuunnissa.
Ammattikorkeakoulutus
Logistiikkaa voi opiskella myös ammattikorkeakoulussa. Logistiikan linjoja on Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa Kotkassa, Satakunnan ammattikorkeakoulussa Raumalla sekä Jyväskylän ammattikorkeakoulussa. Logistiikan insinööriopinnot kestävät 4 vuotta ja ovat laajuudeltaan 240 opintopistettä. Kotkassa ja Turussa voi opiskella myös logistiikkatradenomiksi. Koulutus kestää keskimäärin 3,5 vuotta ja on laajuudeltaan 210 opintopistettä.
Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa voi suorittaa sekä ylemmän AMK-insinöörin, että tradenomin tutkinnon. Koulutus toteutetaan Kouvolassa, pääsyvaatimuksena on alempi korkeakoulututkinto ja vähintään 2 vuotta valmistumisen jälkeistä alakohtaista työkokemusta. Koulutus on laajuudeltaan 60 op (insinööri YAMK) tai 90 op (tradenomi YAMK). Jyväskylässä on Logistiikan ylemmän insinöörin linja.
Jatkokoulutus
Suomessa logistiikan alan jatkokoulutusta tarjoavat Teknillinen korkeakoulu (TKK/Aalto-yliopisto) sekä Tampereen, Oulun ja Lappeenrannan teknilliset yliopistot sekä Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu. Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulussa koulutetaan logistiikan ja palvelutalouden tohtoreita logistiikan aineen tohtoriohjelmassa. Logistiikan väitöskirjojen aiheet liittyvät koko toimitusketjun strategiseen, taktiseen ja operatiiviseen suunnitteluun sisältäen hankintatoimen, tuotannonsuunnittelun ja jakelun. Väitöskirjoissa kehitellään sekä yleisempiä liiketoimintamalleja että spesifimpiä, numeeriseen mallintamiseen ja optimointiin perustuvia malleja.
Pepe Romero
thumb|Pepe Romero Pepe Romero (s. 8. maaliskuuta 1944) on espanjalainen kitaristi, joka kuuluu klassisen musiikin alalla soittimensa kansainvälisesti tunnetuimpiin taitajiin.
Romero on esiintynyt sekä solistina että eri kokoonpanojen ja orkesterien kanssa. Hän on kuulunut Los Romeros -kvartetin jäseniin vuodesta 1960 ja levyttänyt klassisen musiikin ohella flamencoa.
Mario Cuomo
Mario Matthew Cuomo (15. kesäkuuta 1932 New York City – 1. tammikuuta 2015 New York City) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi New Yorkin osavaltion varakuvernöörinä vuosina 1979–1982 ja kuvernöörinä vuosina 1983–1994. Hän kuului Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen ja oli koulutukseltaan lakimies.
Cuomo syntyi New Yorkin Queensissa ja valmistui St. John’s Universitystä. Hänellä on pojat Andrew ja Chris sekä tytär Maria. Mario Cuomon poika Andrew oli New Yorkin osavaltion 56. kuvernööri.
Singleton (Australia)
Singleton on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 13 217 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 150 kilometriä Sydneystä pohjoiseen. Singleton perustettiin vuonna 1820, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1836. Nykyään kaupungissa tuotetaan esimerkiksi oliiveja ja maitotuotteita. Hiilikaivokset ovat taloudellisesti tärkeitä. Kaupungin asukkaista noin 21 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 13 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Tomlinsonin komissio
Tomlinsonin komitea oli Etelä-Afrikan alkuasukasasian ministerin tohtori E.G. Jansenin vuonna 1950 asettama komitea, jonka tarkoituksena oli perehtyä alkuasukasreservaattien kehittämiseen. Komission jänenet työskentelivät komissiossa kokopäiväisesti ja olivat pääasiassa afrikaanereita. Komission puheenjohtaja F. R. Tomlinson oli Stellenboschin yliopiston maataloustieteen professori. Komissioon kuului kolme muuta tieteilijää ja kaksi afrikaanerimaanviljelijää. Komissio piti koko mustaa väestöä siirtotyöläisinä, jotka tuli sijoittaa heimoreservaatteihin.
Komissio arvioi kuinka paljon keskimääräinen musta maanviljelijä tarvitsisi maata kyetäkseen hankkimaan £60 vuotuiset tulot. Vuoden 1951 väestönlaskennan perusteella tämä tarkoitti, että jopa 49 % reservaattien väestöstä eli 1,8 miljoonaa ihmistä olisi pitänyt siirtää uusille alueille. Komission raportti sisälsi myös suunnitelman reservaattien maanviljelyn kehittämiseksi siten, että reservaateista saataisiin elinkelposia "kotimaita".
Cavatina
Cavatina tarkoittaa lyyrisen oopperan laulua tai aariaa, joka rakentuu, vastakohtana da capo -aarialle, vain yhdestä osasta. Termi on peräisin 1700-luvulta.
Alketas (diadokki)
Alketas Oronteen poika (, kuoli 320 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Perdikkas oli hänen veljensä.
Alketas mainitaan ensimmäisen kerran Aleksanterin Intian sotaretken aikana jolloin hän johti jalkaväen osastoa. Alketas johti muun muassa hyökkäystä Oran kaupunkia vastaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen Alketas tuki veljeään Perdikkasta diadokkien valtataistelussa. Perdikkas määräsi Alketaan murhaamaan Kynanen, Aleksanteri Suuren siskopuolen, kun tämä yritti saada aikaan avioliiton tyttärensä Eurydiken ja Makedonian nukkekuninkaan Filippos III:n välille. Kun Perdikkas murhattiin Egyptissä vuonna 321 eaa. oli Alketas Eumenes Kardialaisen luona Vähässä-Aasiassa taistelemassa Kraterosta vastaan. Alketas liittoutui nyt Attaloksen kanssa. Perdikkaan vastustajat määräsivät Antigonos I:n kukistamaan Attaloksen ja Alketaan. Antigonos kukisti heidät Pisidiassa vuonna 320 eaa. Alketas pakeni Thermessokseen, mutta kaupungin asukkaat pettivät hänet Antigonokselle. Alketas otti kuitenkin oman henkensä ennen kuin hänet ehdittiin luovuttaa Antigonokselle.
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuvaohjaajalle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen ohjaamisessa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Frank Borzage draamaelokuvastaan Seitsemännessä taivaassa (1927) ja Lewis Milestone komediaelokuvastaan Tuhat ja yksi kujetta (1927). Sittemmin draama- ja komediaelokuvia ei ole luokiteltu erikseen, vaan palkinto on jaettu vuosittain vain yhdelle elokuvalle. Eniten palkintoja tässä kategoriassa on voittanut John Ford, joka voitti yhteensä neljä Oscaria. Ohjaajat Daniels on tuoreimmat voittajat, jotka palkittiin vuoden 2023 gaalassa elokuvasta Everything Everywhere All at Once (2022).
6-monoasetyylikodeiini
6-Monoasetyylikodeiini (6-MAC) on myrkyllinen kodeiinin asetaattiesteri. Sen kaava on C20H23NO4. Siinä hydroksyyli kohdassa 6 on asetyloitunut. Ainetta esiintyy toisinaan epäpuhtautena huumekäyttöön tehdyssä heroiinissa. Sitä syntyy tavallisimmin kun morfiinista yritetään tehdä heroiinia ja seokseen on jäänyt vähän kodeiinia. Ainetta muodostuu joko etikkahappoanhydridin lisäämisellä, joka lisää asetaatin kodeiinin 6-kohtaan; tai etikkahapon lisäämisellä katalyytin kera pyrkimyksenä tehdä 6-Monoasetyylimorfiinia, morfiinin esteriä joka on hiukan heroiinia vahvempaa.
Toksisuus
Elimistöön joutuessaan 6-monoasetyylikodeiini aiheuttaa välittömästi histamiinin vapautumisen verenkiertoon, joka voi johtaa hengenvaaralliseen anafylaktiseen šokkiin. 6-MAC metabolisoituu kodeiiniksi ja edelleen morfiiniksi. Koska laittomasti valmistettu heroiini todennäköisesti sisältää myös 6-MAC:ia, sen läsnäolo virtsanäytteessä todistaa melko luotettavasti laittoman huumeen käyttämisen.
Enrico Tamberlik
thumb|Enrico Tamberlik Enrico Tamberlik (16. maaliskuuta 1820 Rooma – 13. maaliskuuta 1889 Pariisi) oli italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän aloitti uransa Teatro San Carlossa, Napolissa 1841. Italian lisäksi hän lauloi muun muassa Venäjällä, Portugalissa ja Espanjassa. Tamberlik myötävaikutti Giuseppe Verdin Kohtalon voiman syntymiseen ja hän myös lauloi oopperan päätenoriosan sen kantaesityksessä Pietarissa 1862.
Reino Kalliola
Reino Kalervo Kalliola (13. tammikuuta 1909 Helsinki – 7. lokakuuta 1982 Hangzhou, Kiina) oli suomalainen kasvitieteilijä, luonnonsuojelija ja kirjailija. Opiskeluaikanaan hän toimi Hämäläis-Osakunnassa ja Akateemisessa Karjala-Seurassa. Valmistuttuaan hän toimi ensin luonnonhistorian ja maantieteen opettajana Lohjan yhteiskoulussa, minkä jälkeen hänestä tuli valtion luonnonsuojeluvalvoja vuosiksi 1939–1972; hän toimi Helsingin yliopiston kasvimaantieteen dosenttina 1943–1969 ja sai professorin arvonimen vuonna 1965. Lisäksi hän toimi useissa luonnonsuojeluun liittyvissä hallinnollisissa tehtävissä. Hän on kuvaillut Suomen luontoa useissa teoksissaan.
Luonnonsuojelu
Kalliola kuului luonnonsuojelutyön uranuurtajiin Suomessa. Hän oli tunnettu varhaisen luonnonsuojelun aktivistina sekä järjestötoiminnassa että luonnonsuojeluhallinnossa. Paitsi että Kalliola oli valtion luonnonsuojeluvalvoja vuosina 1939–1972 ja useissa luonnonsuojeluun liittyvissä hallinnollisissa tehtävissä, hän vaikutti muutoinkin merkittävästi asenteiden muuttumiselle luonnonsuojelulle myönteiseen suuntaan. Hän kirjoitti muun muassa Suomen Luonto -lehteen monia artikkeleita luonnon arvokkaista kohteista, joita tulisi säilyttää. Valtion luonnonsuojeluvalvojana Reino Kalliolla muun muassa toimi näkyvästi niin sanotun Kuusamon koskisodan aikaan koskien puolustuksen hyväksi.
Tutkimus
Kasvimaantieteen piirissä Kalliola tunnetaan erinäisistä kasvitieteellisistä, maantieteellisistä ja kasvimaantieteellisistä tutkielmistaan. Niiden synteesinä ilmestyi 1973 Suomen kasvimaantiede, joka on ollut yliopistollinen alan perusteos. Kalliola opiskeli Turun yliopistossa luonnonhistoriaa ja maantiedettä 1927–1928. Hän tutustui Kaarlo Linkolaan ja siirtyi Helsingin yliopistoon, jossa aloitti opinnot syksyllä 1929. Hänen gradunsa (1931) käsitteli Petsamon tunturien kasvillisuutta ja väitöskirja (1939) itäisen Lapin tunturikasvillisuutta.
Kalliolan kirjallinen tuotanto
Kalliolan kirjallinen tuotanto käsitteli Suomen luontoa ja kasvistoa. Hänen pääteoksensa oli Suomen luontoa käsittelevä trilogia Suomen luonnon kirja: Suomen kaunis luonto (1946), Suomen luonto vuodenaikojen vaihtelussa (1951), Suomen luonto mereltä tuntureille (1958). Lisäksi hän on julkaissut yliopistollisen perusteoksen Suomen kasvimaantiede (1973). Kokoelma Luonto sydämellä (1978) sisältää puheita ja kirjoituksia vuosilta 1930–1977. Hän oli Luonnon Ystävän toimitussihteerinä 1936–1942 ja Suomen Luonnon toimittajana vuosina 1941–1968. Hän laati myös maantieteen alkeiden oppikirjan Kotimaa (1961) kouluja varten.
Suomen luonnon kirja -trilogia
Kalliola kirjoitti Suomen luonnon kirja -kirjasarjaa 15 vuotta. Ensimmäinen osa Suomen kaunis luonto (1946) kuvaa Suomen luonnonhistorian suuret linjat aina kallioperän muodostumisesta lähtien jääkauden kautta kirjoittamisajankohdan nykyisyyteen. Suomen luonto vuodenaikojen vaihtelussa (1951) on synteesi Suomen luonnonelämästä neljänä eri vuodenaikana. Trilogian päättää teos Suomen luonto mereltä tuntureille (1958), jossa Kalliola jakaa Suomen kymmeneen luonnonmaakuntaan ja tarkastelee niiden maakamaran, ilmanalan sekä kasvi- ja eläinmaailman ominaispiirteitä.
Kalliolan kirjoitustyyli
Reino Kalliola oli kauniin luonnon tulkki. Häntä voidaan verrata Samuli Paulaharjuun sattuvine luonnonkuvauksineen. Kalliolan tyylissä luonnontieteilijän täsmällinen asiaproosa yhdistyy kaunokirjailijan taidekieleen. Hänen kirjoituksiaan siivittää luonnon kauneuden ihailu sen pienissä ja suurissa piirteissä. Reino Kalliola oli myös tieteen yleistajuistaja, popularisoija maalailevien kirjoitusten ja kirjojen tuottajana aina 1930-luvulta 1980-luvulle. Joensuun yliopiston kirjallisuustieteen apulaisprofessori, ympäristöesteetikko Yrjö Sepänmaa on tutkinut estetiikan lisensiaatintyössään laajasti Kalliolan luonnonkuvausten esteettistä järjestelmää. Taiteentutkija Impi Varsila kirjoitti vuonna 1956 Virittäjään lyhyen tutkielman Kalliolan kielen musiikillisista tyylipiirteistä.
Kalliola valokuvaajana
1940–1950-luvulla oli luontovalokuvaus Suomessa vielä varsin vähäistä. Reino Kalliola oli myös alan uranuurtajia. Hän otti suuren osan kirjojensa runsaasta valokuva-aineistosta itse. Mustavalkoiset valokuvat olivat sen aikaisella tekniikalla otettuina tasokkaita. Reino Kalliola hyödynsi myös muiden maisema- ja luontokuvaajien parhaita otoksia teoksiensa kuvituksessa.
Aamuyö (albumi)
Aamuyö on 101:n eli Yxnollaykkösen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1995. Albumilta löytyvät muun muassa yhtyeen läpimurtohitit "Aamuyö" sekä Gyllene Tider -yhtyeen hittikappaleesta tehty coverversio "Sommartider".
Albumi pysyi vuonna 1995 Suomen virallisella listalla kymmenen viikkoa, joista parhain sijoitus oli 18. sija viikoilla 36 ja 37.
Chomskyn normaalimuoto
Tietojenkäsittelytieteessä formaali kielioppi on Chomskyn normaalimuodossa jos ja vain jos sen kaikki produktiot ovat muotoa
missä A, B ja C ovat välikkeitä, α on päätemerkki, S lähtösymboli ja ε tyhjä merkkijono. Kieliopin välikkeistä vain S saa olla tyhjentyvä eli tuottaa tyhjän merkkijonon.
Ominaisuuksia
Jokainen Chomskyn normaalimuodossa oleva kielioppi on yhteydetön, ja kääntäen jokainen yhteydetön kielioppi voidaan muuttaa Chomskyn normaalimuotoon. Chomskyn normaalimuodossa olevassa kieliopissa merkkijonon pituus kasvaa jokaisessa johdon askelessa yhdellä, minkä vuoksi n merkkiä pitkän merkkijonon johto on aina 2n-1 askelta. Koska lisäksi kieliopissa yhden välikkeen voi korvata täsmälleen kahdella muulla välikkeellä, Chomskyn normaalimuodossa olevan kieliopin jäsennyspuut ovat binääripuita, joiden korkeus on enintään merkkijonon pituus.
Näiden ominaisuuksien muoksi monet tietojenkäsittelyteorian sovellukset hyödyntävät Chomskyn normaalimuotoa. Esimerkiksi CYK-algoritmi, joka ratkaisee voidaanko annettu merkkijono tuottaa kieliopista vai ei, edellyttää kieliopin olevan Chomskyn normaalimuodossa.
Chomskyn normaalimuoto on nimetty kielitieteilijä Noam Chomskyn mukaan, joka keksi myös Chomskyn hierarkian.
Kieliopin muuttaminen Chomskyn normaalimuotoon
Olkoon G = {V, Σ, P, S) yhteydetön kielioppi. Chomskyn normaalimuodossa lähtösymboli S ei saisi esiintyä minkään produktion oikealla puolella. Tämän poistamiseksi otetaan käyttöön uusi lähtösymboli S' ja kirjoitetaan uusi produktio S' → S. Tämän jälkeen G:stä poistetaan kaikki ε-produktiot ja yksikköproduktiot eli sellaiset produktiot, joissa välike tuottaa ainoastaan yhden muun välikkeen.
Kutakin päätemerkkiä kohden kielioppiin lisätään nyt uusi välike C_a ja produktio. Korvataan produktioissa esiintyvät päätemerkit näillä uusilla välikkeillä. Nyt kieliopin kaikki produktiot ovat muotoa ja, k\geq 2. Jälkimmäiseen luokkaan kuuluvat produktiot, joissa k\geq 3, korvataan nyt seuraavilla uusilla produktioilla:, kaikilla  ja. Tässä ovat uusia välikkeitä. Enemmän kuin kaksi välikettä tuottavien produktioiden oikeat puolet pilkotaan siis kahden välikkeen pituisiin osiin, jotka nimetään omiksi välikkeikseen, ja kielioppiin lisätään uusia välikkeitä vastaavat produktiot.
Christopher Newton
Christopher Newton (13. marraskuuta 1969 Ohio, Yhdysvallat – 24. toukokuuta 2007 Lucasville, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rikollinen.
Newton iski ja tukehdutti 27-vuotiaan sellitoverinsa Jason Brewerin kuoliaaksi shakkipelistä syntyneen kiistan seurauksena vuonna 2001. Hänet tuomittiin henkirikoksesta kuolemaan ja teloitettiin Ohiossa 37-vuotiaana.
Newtonin teloituksen oli määrä alkaa 10:00 aamulla, mutta tilanne viivästyi yli tunnin, ja hänet todettiin kuolleeksi vasta 11:53. Mies oli viettänyt suuren osan aikuiselämästään vankilassa. Hän tunnusti Brewerin surman ja piti kuolemantuomiotaan oikeana ratkaisuna.
Sojuz 13
Sojuz 13 oli toinen uusitun Sojuz-avaruusaluksen koelento. Lennon radiokutsu oli Кавказ, Kaukasus. Laukaisu tapahtui Baikonurista 18. joulukuuta 1973 kello 11.55.00 UTC. Siinä kokeltiin suurta kameraa tähtitieteellisiä ja maan kaukokartoitusmittauksia varten. Paluu tapahtui noin 8 vuorokautta myöhemmin.
Apostrofi
Esimerkkejä apostrofeista ovat muun muassa Tuomas Anhavalta "Jää hyvästi, kotimaa/ ja nuoruus, hyvästi jää" ja Percy Bysshe Shelleyltä "O wild West Wind, thou breath of Autumn's being". Jos apostrofi kohdistuu elottomaan tai ei-inhimilliseen, samalla toteutuu personifikaatio. Apostrofista on myös vetoaminen runottariin tai kuolleisiin suurmiehiin. Englantilaisen romantikon William Wordsworthin (1770–1850) runo "London 1802" alkaa vuonna 1674 kuolleelle John Miltonille omistetulla apostrofilla: "Milton! thou shouldst be living at this hour." Jonathan Culler on tutkimuksessaan The Pursuit of Signs (1981) sanonut, että apostrofisuus kuuluu lyriikan keskeisiin ominaisuuksiin. Barbara Johnsonin mukaan runous on yhtä suurta huutoa: "Äiti!"
Magneetto
thumb|250px|Renault 190 HP magneetto. Magneetto on sähkögeneraattori, joka tuottaa vaihtovirtaa kestomagneettikentässä. Magneettoa käytetään sytytysvirran tuottamiseen usein polttomoottoripienkoneissa, kuten moottorisahoissa, sekä esimerkiksi lentokoneissa. Usein magneetto löytyy myös mopoista, moottorikelkoista ja -pyöristä, jossa se tuottaa sytytysvirran sekä mahdollisen akun latausvirran ja valojen tarvitseman virran. Magneetto toimii myös lähes poikkeuksetta moottorin vauhtipyöränä, joka mahdollistaa moottorin tasaisen ja vääntöä tuottavan käynnin.
Vanhemmassa kalustossa magneetto on yleensä erillinen laite ja se toimii lähes yksinomaan sytytyskoneena ts. ei tuota virtaa muille laitteille. Erillistä magneettoa käytti pisimpään luultavasti Harley Davidson. Erillisiä magneettoja on maa- ja venekeskimoottoreissa (Olympia, Wickström, Kipinä, Vire jne.). Erillisiä magneettoja valmisti mm. Bosch ja Suomessa Mars Magneto (1920-luvulla).
Sähkötekniikan historiassa magneetolla on tarkoitettu sähkömoottorin kanssa samalla akselilla olevaa apugeneraattoria magnetointivirran synnyttämiseen tai voimistamiseen.
Syyspäiväntasaus
right|320px|thumb|Syyspäiväntasaus
Syyspäiväntasaus on hetki, jolloin Aurinko siirtyy taivaanpallon pohjoiselta puoliskolta eteläiselle. Se on joko 22. syyskuuta tai 23. syyskuuta. Aurinko on silloin zeniitissä päiväntasaajalla. Käyttöyhteydestä riippuen syyspäiväntasauksella voidaan tarkoittaa joko kellonlyömää, jona Aurinko siirtyy pois kyseiseltä pallonpuoliskolta tai koko vuorokautta, jonka aikana siirtyminen tapahtuu.
Sekä kevät- että syyspäiväntasauksessa aika auringonnoususta auringonlaskuun on 12 tuntia koko maapallolla.
Syyspäiväntasaus Suomessa
Syyspäiväntasauksen ajankohdat Suomessa vuosina 2000–2020. Kellonajat ovat muodossa UTC + 3 eli Suomen kesäaikaa.
Antti Esko
Antti Esko (s. 30. heinäkuuta 1982) on suomalainen lentopalloilija. Hän on urallaan voittanut kerran Suomen mestaruuden, ja esiintynyt A-maajoukkueessa 12 maaottelun verran.
Ura
Antti Esko aloitti uransa lentopallosta tunnetusta kotikaupungissaan Vammalassa. Seura oli Vammalan Kisa jossa nuori Esko sai ensimmäiset kosketukset lentopalloon. Lopulta Esko nousi juniorimaajoukkueiden kautta Vammalan Lentopallon edustusjoukkueeseen, SM-liigaan. Ensimmäisen kautensa hän pelasi VaLePassa vuonna 1999, josta hän jatkoi VaLePassa aina kolme vuotta vuoteen 2001 asti, kunnes teki Keski-Savon Paterin kanssa. Pateri hankki Esko hänen veljensä Mikko Eskon tilalle joka oli juuri lähtenyt pelaamaan ulkomaille.
Keski-Savon Paterissa Esko viihtyi vuoden verran kunnes vaihtoi huippuseura Pielaveden Sampoon vuonna 2003. Heti ensimmäisellä kaudellaan Sampossa Esko pääsi nauttimaan SM-pronssista. Seuraavalla kaudella mitali kirkastui kun Esko passasi savolaiset historian ensimmäiseen suomenmestaruuteen. Kaksi vuotta Sampossa pelattuaan Esko teki kovanluokan sopimuksen Haleniin, Belgian ammattilaisliigaan. Vuoden Esko viihtyi Halenissa kunnes palasi takaisin kotikaupungiinsa Vammalaan, pelaamaan kaupungin lentopalloylpeydessä VaLePassa.
VaLePassa Esko pelasi kaksi kautta nostaen tasoaan edelleen kohti huippupassaria. Kahden vuoden jälkeen hän lähti VaLePasta ja teki sopimuksen Salon Piivolleyn kanssa kaudesi 2007-2008. Kaudella 2008 hän voitti Piivolleyn kanssa Suomen Cupin hopeaa, ja pelasi Euroopan Cupia. Esko teki paluun kotiseudulleen Vammalaan (nyk. Sastamala) kaudeksi 2009-10. Entisen huippupassarin ja nykyisin valmentaja Ugis Krastinsin johdolla Esko kehittyi urallaan eteenpäin huomattavasti kauden aikana. Seuraavalla kaudella Esko valittiin joulukuun pelaajaksi Mestaruusliigassa sekä joulukuun että myös tammikuun tähdistökentälliseen.
Vauhtipyörä
thumb|Auton vauhtipyörä Vauhtipyörä on yleensä raskas pyörä, johon energia varastoituu pyörimisliikkeen muodossa.
Antti Esko
A-maajoukkue
Vuoden 2007 kesällä Esko pelasi uransa ensimmäiset A-maaottelunsa Suomen A-maajoukkueessa. A-maajoukkue pelasi kesällä Lentopallon maailmanliigaa A-lohkossa, jossa pelasi Suomen lisäksi Brasilia (MM 1) Kanada (MM 5) ja Etelä-Korea (MM 17).
Vauhtipyörä
Moottorin osana se on kiinni kampiakselin toisessa päässä. Vauhtipyörän tarkoitus on pitää moottori käynnissä ja tasoittaa käyntiä. Vauhtipyörää käytetään tasoittamaan yksittäisiltä männiltä tulevaa vääntöä, koska männiltä tuleva vääntö on jaksottaista. Vauhtipyörä on välttämätön myös sytytyksen ajoituksessa ja ylläpidossa. Vauhtipyörää keventämällä saadaan aikaiseksi kierrosherkempi moottori, tällöin vauhtipyörän hitausmomentti laskee ja massojen kiihdyttämiseen tarvittava vääntömomentti laskee.
Antti Esko
Muuta
Antti Esko on huippupassari Mikko Eskon pikkuveli. Veljekset pelasivat A-maajoukkueessa vuonna 2007 yhdessä. Veljekset taistelivat peliajasta passarin roolissa.
Vauhtipyörä
Kaksoismassavauhtipyörä on eri automalleissa käytetty vauhtipyörän rakenne, joka koostuu sisemmästä ja ulommasta osasta sekä voimia välittävistä jousista. Kaksiosaisen rakenteen tarkoituksena on tasata kampiakselilta välittyvää vääntövärinää tavanomaista vauhtipyörää tehokkaammin. Tämän ansiosta moottoria voidaan käyttää alemmilla käyntinopeuksilla, jolloin vaihteiden välityssuhteita on voitu nostaa. Vaihteiston rakenteita on tällöin voitu keventää pienemmän polttoainekulutuksen aikaansaamiseksi. Rakenne ei välttämättä kestä auton koko käyttöikää vaan vauhtipyörä saatetaan joutua uusimaan.
Antti Esko
Seurat
1998-99 Vammalan Kisa (1-sarja)
2000-01 VaLePa
2001-02 Pateri
2002-03 Sampo
2003-04 Sampo
2004-05 Halen, Belgia
Hilkka Ruuska
pienoiskuva|Hilkka Ruuska vuonna 1951. Hilkka Marjatta Visuri (o.s. Ruuska; 23. elokuuta 1932 Oulu – 28. heinäkuuta 1982 Trollhättan, Ruotsi) oli Miss Suomi vuosina 1950 ja 1951. Hän syntyi Oulussa vuonna 1932, mutta vietti osan nuoruudestaan Ruotsissa sodan takia. Ruuska valittiin Miss Suomeksi 17-vuotiaana joulukuussa 1949 Helsingissä, ja hän edusti Suomea Miss Eurooppa -kilpailuissa Italian Riminissä, jossa sijoittui viidenneksi.
Antti Esko
Seurat
2005-06 VaLePa
Hilkka Ruuska
Missivuotensa aikana Ruuska meni naimisiin Jouko Ilmari Visurin kanssa, mutta he erosivat myöhemmin. Myös Ruuskan toinen avioliitto päätyi eroon, minkä jälkeen hän avioitui jälleen Visurin kanssa. Ruuska muutti myöhemmin Ruotsiin, missä hän kuoli.
Antti Esko
Seurat
2006-07 VaLePa
2007-08 PiiVolley
2008-09 PiiVolley
2009-15 VaLePa
Havaijinkitara
Havaijinkitaraksi kutsutaan Havaijilla 1880-luvulla syntynyttä kitaran soittotyyliä, jossa kitaraa pidetään lappeellaan sylissä ja sen kieliä liu'utetaan metallitangolla tai -putkella. Soittotyylin keksimisen jälkeen alettiin valmistaa erityisesti tähän tarkoitukseen soveltuvia kitaramalleja. Termiä käytetään englanninkielisissä sanakirjoissa usein myös havaijinkitaroista edelleen kehitettyjen steel-kitaramallien synonyymina.
Historia
Kitara rantautui Havaijille 1800-luvun alussa eurooppalaisten merimiesten mukana ja havaijilainen kitaramusiikki sai alkunsa vuoden 1832 tienoilla, jolloin kuningas Kamehameha III palkkasi meksikolaisia ja espanjalaisia karjapaimenia.
Havaijinkitaran steel-soittotyylin keksijästä on useampia tarinoita. J. D. Bisignanin mukaan tyylin keksi 1890-luvun puolivälissä havaijilainen koulupoika Joseph Kekuku kävellessään rautatiekiskojen vierellä portugalilaisen kitaransa kanssa. Tarinan mukaan hän löysi radalta pultin ja alkoi liu'uttaa sitä kitaransa kieliä pitkin. Myöhemmin hän opetteli soittamaan kitaraansa liu'uttaen veitsen terää kielillä. Hän myös vaihtoi kitarankielet metallisiin kieliin ja korotti ne, etteivät ne osuisi kaulan kohoumiin. Muina kandidaatteina tyylin keksijöiksi pidetään intialaista merimiestä Gabriel Davionia vuoden 1885 tienoilla tai portugalilaislähtöistä James Hoaa. Kekukun kerrotaan kuitenkin kiertäneen Yhdysvaltoja ja jopa Eurooppaa aina kuolemaansa asti vuonna 1932 opettaen ja popularisoiden havaijilaisen steel-kitaran soittoa. Havaijilainen musiikki nousi amerikkalaisten suosioon 1920- ja 1930-luvuilla, jolloin tunnettuja kitaristeja olivat Sol Hopii ja Gabby Pahinui. Soitinta alettiin sähköistää 1930-luvulla, jolloin alkuperäisen havaijinkitaran akustinen koppa jäi tarpeettomaksi ja aiheutti itse asiassa äänen kiertämisongelman. Sähköistettyä, kaikukopatonta versiota alettiin sittemmin kutsua steel-kitaraksi (true lap steel).
Katso myös
Steel-kitara
Pukkilantie (täsmennyssivu)
Pukkilantie voi maanmittauslaitoksen peruskartan nimistön mukaan tarkoittaa Suomessa useaa eri tietä:
Kóstas Axelós
Kóstas Axelós (26. kesäkuuta 1924 – 4. helmikuuta 2010) oli Ateenassa, Kreikassa syntynyt filosofi, joka asui suurimman osan iästään Ranskassa. Hän opiskeli Pariisin yliopistossa, jossa hän myöhemmin opetti pitkään.
Toijala
Toijala oli Etelä-Pirkanmaalla sijaitseva Suomen entinen kaupunki. Toijalan keskustaajama on nykyään Akaan kaupungin keskustaajama.
Kóstas Axelós
Axelós julkaisi kirjoituksensa pääosin ranskaksi. Keskeisimpiin teoksiin kuuluu Le jeu du monde (1969).
Toijala
Muodostettu vuonna 1946 silloisen Akaan kunnan pääosasta (32,8 km²), josta syntyi Toijalan kauppala, se sai kaupunkioikeudet vuoden 1977 alusta. Se yhdistettiin vuonna 2007 Viialan kunnan kanssa uudeksi Akaa-nimiseksi kaupungiksi.
Ennen kuntaliitosta Toijalan kaupungin väkiluku oli 8 356 (31.12.2005) ja pinta-ala 58,6 km², josta 7,72 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 164,2 asukasta/km². Toijalan naapurikunnat olivat Kalvola, Kylmäkoski, Valkeakoski ja Viiala.
Toijalan keskusta sijaitsee pääosin rautatien lounaispuolella ja sen ohi virtaa Vanajaveteen laskeva Lontilanjoki. Rautatien yli on ylikulkusilta. Charles Bassin piirtämä Akaan puukirkko on valmistunut vuonna 1817.
Liikenneyhteydet
Toijalasta on hyvät maantie- ja rautatieyhteydet sekä etelään pääkaupunkiseudulle että pohjoiseen. Myös Toijalan satamasta on hyvät vesiliikenneyhteydet Tampereelle ja Hämeenlinnaan.
Toijalassa yhtyvät Helsingin ja Tampereen sekä Turun ja Tampereen väliset rautatiet. Nykyinen linja-auto- ja rautatieasema on valmistunut vuonna 1963. Asemarakennuksen on suunnitellut A.Raveala.
Valtatie 3:ta uudistettaessa uuden moottoritien linjaukseksi tuli Toijala johtuen vesistöolosuhteista. Alueelle onkin moottoritien rakennuksen jälkeen syntynyt muun muassa ostoskeskus- (ns. Veturi) ja huoltoasemakompleksi.
Toijalasta on maanteitse matkaa Tampereelle 40 kilometriä, Hämeenlinnaan 45 kilometriä, Helsinkiin 145 kilometriä ja Turkuun 130 kilometriä. Aikaisemmin Toijalan kautta kulki Tampereen ja Hämeenlinnan välinen kantatie 56 (nykyisin seututie 303) ja se oli Huittisista tulleen kantatie 57:n toinen päätepiste.
Kunnallispolitiikka
Kaupunkia markkinoitiin Pirkanmaalla halpana, mutta hyvien liikenneyhteyksien päässä olevana asumiskuntana.
Toijalan kunnallisveroprosentti oli 19,25 (2004) ja kaupunginjohtajana toimi sosiaalidemokraattien Pauli Ihamäki.
Historia
Ensimmäiset merkit ihmisten asettumisesta Toijalan ja muualle entisen Akaan kunnan alueille ovat peräisin neljänneltä vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Muinaislöytöjä Haittilassa ja Hallanmäessä. Toijala mainittiin asiakirjoissa Akaan pitäjään kuuluvana kylänä ensimmäisen kerran vuonna 1460. Vuoden 1539 maakirjassa mainittiin myöhemmän Toijalan alueella olleen 35 taloa, joista 12 Toijalan kylässä.
Koulut ja palvelut
Akaan pitäjän ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Toijalassa vuonna 1867 ja Toijalan Säästöpankki perustettiin vuonna 1877. Toijalan yhteiskoulu perustettiin vuonna 1906 ja siitä tuli yliopistoon johtava oppilaitos vuonna 1923.
Rautatie
Akaan keskuskylän Toijalan elämä mullistui, kun siitä tuli vuonna 1876 käyttöön vihittyjen Hämeenlinnan ja Tampereen välisen rautatien sekä Turun radan risteyspaikka. Toijalan asema rakennettiin alun perin hieman syrjään asutuskeskuksesta Toijalan ja Pätsiniemen kylien rajalle. Vanha Toijalan kyläkeskus tuhoutui suurimmaksi osaksi vuonna 1886 sattuneessa tulipalossa, minkä jälkeen asutuksen painopiste siirtyi rautatieaseman tuntumaan. Vuonna 1880 Toijalassa asui 27 rautatievirkailijaa ja -työläistä; vastaava luku vuonna 1920 oli jo 129. Suomen Rautatieläisyhdistyksen ensimmäinen haaraosasto perustettiin Toijalaan vuonna 1890. Toijalan asemalta rakennettiin radat myös Vanajaveden rannassa sijainneeseen satamaan vuonna 1927 ja Valkeakoskelle vuonna 1938. Suurin osa satamaradasta purettiin sen jäädessä moottoritien alle 1990-luvun lopulla.
Rautateiden tulo vaikutti paikkakunnalla myös torpparien määrään. Kun metsien arvo nousi ja maanomistajat korottivat torppien vuokria, suurin osa torppareista luopui viljelmistään ja siirtyi rautateiden palvelukseen.