cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Vanek
Ennen ammattilaisuraa
Yliopistosarjassa hän oli kummallakin Minnesotassa pelaamallaan kaudella joukkueensa paras pistemies ja maalintekijä. Hänet palkittiin yliopistovuosinaan muun muassa WCHA:n vuoden tulokkaan palkinnolla ja nimettiin tulokkaiden tähdistökentälliseen sekä kahdesti WCHA:n toiseen tähdistökentälliseen. Vuonna 2003 hän oli voittamassa NCAA:n jääkiekkomestaruutta. Hänet valittiin tuolloin mestaruusturnauksen eli Frozen Fourin tähdistökentälliseen ja palkittiin turnauksen parhaana pelaajana.
Ammattilaisura
Buffalo Sabres varasi Vanekin NHL:ään numerolla viisi varaustilaisuuden 2003 ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005 AHL:n Rochester Americansissa, Sabresin farmiseurassa. Hän pelasi tuolla kaudella 74 runkosarjaottelua, joissa teki 68 tehopistettä, 42 maalia ja 26 syöttöpistettä. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä sekä koko liigan maalipörssin toinen Michael Cammallerin jälkeen. Kauden jälkeen hänet nimettiin AHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen.
NHL-uransa Vanek aloitti kaudella 2005–2006, edelliskauden peruuttaneen työsulun päätyttyä. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 5. lokakuuta 2005, jolloin Sabres kohtasi New York Islandersin. Hän onnistui tuossa ottelussa pisteidenteossa syöttämällä Maksim Afinogenovin tekemän maalin. Ensimmäisen maalinsa hän teki 9. marraskuuta samana vuonna pelatussa ottelussa Carolina Hurricanesia vastaan. Vanek teki tulokaskaudellaan 48 runkosarjapistettä 81:ssä ottelussa, 25 maalia ja 23 syöttöpistettä, ja oli joukkueensa kuudenneksi eniten pisteitä sekä toiseksi eniten maaleja tehnyt pelaaja. Sabresin maalipörssin voitti Chris Drury 30:llä osumalla Vanekin, Daniel Brièren ja Aleš Kotalíkin kaikkien onnistuessa maalinteossa 25 kertaa. Tulokkaiden pistepörssissä hän sijoittui seitsemänneksi ja tulokkaiden maalipörssissä kuudenneksi. NHL-uransa ensimmäisissä pudotuspeleissä keväällä 2006 hän pelasi kymmenessä Sabresin 18:sta ottelusta ja teki niissä kaksi maalia.
Kaudella 2006–2007, tilastojen valossa NHL-uransa parhaalla, Vanek teki 84 tehopistettä, 43 maalia ja 41 syöttöpistettä, 82:ssa runkosarjaottelussa. Hän oli tuolla kaudella joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Daniel Brièren jälkeen. NHL:n maalipörssissä hän sijoittui jaetulle sijalle viisi. Hänet nimettiin kauden jälkeen NHL:n toiseen tähdistökentälliseen, minkä lisäksi hän sai NHL Plus/Minus Awardin voitettuaan plus/miinus-tilaston lukemalla +47. Vanek oli Buffalo Sabresin eniten maaleja tehnyt pelaaja myös kausina 2007–2008, 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011 ja 2012–2013.
1. lokakuuta 2013, juuri ennen kauden 2013–2014 alkua, Vanek ja Steve Ott nimettiin Sabresin kapteeneiksi. Hänen oli tarkoitus toimia kapteenina joukkueensa kaikissa kotiotteluissa ja Ottin vierasotteluissa. Muutama viikko myöhemmin, 27. lokakuuta, Vanek siirtyi New York Islandersiin pelaajakaupassa, jossa Sabres sai vaihdossa laitahyökkääjä Matt Moulsonin, ensimmäisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2014 sekä toisen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2015. Vanekin sopimus oli päättymässä kesällä 2014 ja Islanders pyrki tekemään hänen kanssaan jatkosopimuksen, jottei hänestä tulisi rajoittamaton vapaa pelaaja. Vanekin kieltäydyttyä Islandersin sopimustarjouksesta, seura teki pelaajakaupan Montreal Canadiensin kanssa. Canadiens sai Vanekin lisäksi viidennen kierroksen varausvuoron NHL:n varaustilaisuudessa 2014 ja Islanders vaihdossa laitahyökkääjä Sebastian Collbergin sekä toisen kierroksen varausvuoron samassa varaustilaisuudessa.
1. heinäkuuta 2014 Vanek siirtyi kolmivuotisella ja 19,5 miljoonan dollarin arvoisella sopimuksella Minnesota Wildiin. 7. heinäkuuta 2016 hän siirtyi Detroit Red Wingsiin. Vanek aloitti kauden 2017–2018 Vancouver Canuksissa, josta siirtyi siirtotakarajalla Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Tyler Motteen ja Jussi Jokiseen
Vanek on pelannut NHL:n tähdistöottelussa yhden kerran, vuonna 2009.
Vanekin uran viimeinen kausi oli 2018-2019. Hän pelasi viimeisellä kaudellaan Detroit Red Wingsissä.
Maajoukkue
Vanek on edustanut Itävallan jääkiekkomaajoukkuetta kolmena vuonna jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden pääsarjassa, vuosina 2004, 2009 ja 2013. Hän on myös pelannut kerran MM-kilpailujen 1. divisioonassa, vuonna 2008, jolloin hän oli turnauksen paras maalintekijä ja tuli valituksi sen tähdistökentälliseen. Vuonna 2014 hän pelasi Sotšin talviolympialaisissa ja oli Itävallan joukkueen kapteeni.
Alle 20-vuotiaissa Vanek pelasi kerran maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 2004, ja kahdesti 1. divisioonassa, vuosina 2002 ja 2003.
Perhe
Vanekin isä on syntyjään tšekkiläinen ja äiti slovakialainen. Zdeněk ja Jarmila Vanek sekä Thomasin isoveli David muuttivat Tšekkoslovakiasta Itävaltaan vuonna 1982.
Thomas Vanek on ollut vuodesta 2008 naimisissa yhdysvaltalaisen Ashley Vanekin (o.s. Karner) kanssa. Parilla on kolme poikaa, joista vanhin on syntynyt vuonna 2007 ja nuoremmat kaksosina vuonna 2010.
Vanekin lanko oli Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuudessa surmansa saanut entinen NHL-pelaaja ja jääkiekon maailmanmestari Josef Vašíček.
Kitaravahvistin
Kitaravahvistin on elektroninen vahvistin, jolla sähkökitaran tuottamat äänet vahvistetaan kuultaviksi. Se poikkeaa muista vahvistimista, koska se on suunniteltu erityisesti kitaran tai muiden sähköisten soitinten äänen vahvistukseen. Vahvistin voi olla joko erillinen laite tai se voi olla yhdistettynä kaiuttimeen, jolloin puhutaan kombinaattivahvistimesta, slangissa kombosta.
Toiminta
Kitaravahvistimissa, kuten muissakin vahvistimissa, pieni määrä energiaa, eli kitaran signaali, ohjaa suurempaa energiamäärää. Kun kitaraa soitettaessa kitaramikrofonista tulee heikko signaali, vahvistettuna se aiheuttaa suuren signaalin vahvistimen ulostulossa.
Suurempi virta aiheuttaa kaiutinelementissä paljon suurempia liikkeitä (eli ääntä) kuin mihin kitaran oma signaali pystyisi. Tähän tarvitaan energiaa, joka otetaan virtalähteestä. Useimmissa tapauksissa vahvistin toimii verkkovirralla.
Kitaravahvistimissa on yleensä muutamia säätimiä, joilla soittaja voi säätää muutamien komponenttien käyttäytymistä tai virtapiirin kytkentää. Näillä säätimillä soittaja voi siis vaikuttaa soittimensa soinnin vaihteluun vahvistimessa. Yleisiä säätimiä kitaravahvistimessa ovat Gain eli etuasteen vahvistuksen säätö, ekvalisaatio eli äänenvärin säätö (yleensä säätimet Bass, Middle ja Treble), sekä Volume, eli pääteasteen voimakkuuden säätö. Vahvistimessa voi olla Master Volume -säädin, jolla voidaan säätää kaiuttimen eli soivaa äänenvoimakkuutta ilman, että muita säätöjä tarvitsee muuttaa. Tällöin käyttäjän haluamat, äänenväriin vaikuttavat asetukset säilyvät muuttumattomina kuultavan äänen voimakkuudesta riippumatta.
Vahvistimessa on useasti nk. effects loop -liitäntä, joka on kytketty etuvahvistimen ja päätevahvistimen väliin. Signaali kulkee ulkoisiin efektilaitteisiin tällöin etuvahvistimen kautta ja edelleen päätevahvistimeen. Lisäksi vahvistimessa voi olla XLR-lähtö, jolloin sen voi liittää suoraan miksauslaitteeseen.
Erilaiset kitaravahvistimet
Kitaravahvistimet voidaan luokitella karkeasti neljään eri luokkaan:
Putkivahvistimet ja transistorivahvistimet saavat nimensä vahvistukseen käytettävän komponentin mukaan.
Mallintavat vahvistimet perustuvat useimmiten digitaaliteknologian käyttöön etuvahvistinosassa ja ne kykenevät simuloimaan erityyppisiä virtapiirejä. Mallintavissa vahvistimissa pääteasteena saattaa olla joko putki- tai transistorivahvistin, tai niitä voidaan käyttää myös ilman päätevahvistinta, jos soittaja ei halua kytkeä kitaraa kaiuttimeen, vaan vaikkapa äänityslaitteeseen.
Hybridivahvistin on vahvistintyyppi, jossa vahvistaminen on toteutettu sekä putkilla että transistoreilla tai mikropiireillä. Esimerkkinä on mallintava Marshall-vahvistimien AVT-sarja, joissa on yksi putki etuasteessa. Esimerkiksi Fender on valmistanut vahvistimia, joissa on transistori-etuaste ja putkilla toteutettu päätevahvistin. Vahvistimessa voi olla erilliset liitännät sekä passiivisilla että aktiivisilla mikrofoneilla varustetulle instrumentille.
Amidi
thumb|Amidien funktionaalisen ryhmän rakennekaava Kemiassa amidi tarkoittaa epäorgaanista anionia tai orgaanisessa kemiassa funktionaalista ryhmää. Rikkiä sisältäviä amideja kutsutaan sulfonamideiksi.
Epäorgaanisessa kemiassa amidi tarkoittaa anionia NH2-, joka on ammoniakin konjugaattiemäs ja sellaisena erittäin voimakas emäs. Amideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa amidi-ioni on anionina.
Orgaanisessa kemiassa amideilla tarkoitetaan karboksyylihappojen johdoksia, joissa hydroksyyli-ryhmä (-OH) on korvattu amiinilla. Esimerkiksi laktaamit ovat rengasrakenteisia amideja.
Synteesi
Orgaanisia amideja on vaikea valmistaa suoraan karboksyylihapoista, koska amiinit ja ammoniakki ovat emäksiä, jotka muuttavat happaman karboksyylihapporyhmän karboksylaattianioniksi (karboksyylihapon ammoniumsuolaksi). Kuitenkin voimakkaasti kuumentamalla voidaan saada karboksyylihappo ja amiini (tai ammoniakki) muodostamaan amideja.
Amideja valmistetaan tavallisemmin happoklorideista ammoniakin ja amiinien avulla.
Reaktiot
Amidit eivät ole reaktiivisia verrattuna muihin karboksyylihappojen johdoksiin. Amidisidos on kestävä ja esiintyy mm. proteiineissa, jotka ovat tuhansista aminohapoista peptidisidosten avulla muodostuneita makromolekyylejä.
Amidien pelkistäminen amiineiksi tapahtuu litiumalumiinihydridillä (LiAlH4).
Sari Kauria
Sari Johanna Kauria (s. 31. lokakuuta 1964 Helsinki) on suomalainen karateka. Hän oli ensimmäinen suomalainen naisten karaten maailmanmestari. Myös hänen veljensä Jyri Kauria on karateka.
Kauria voitti maailmanmestaruuden 53 kg:n sarjassa vuonna 1986. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui MM-kilpailuissa seitsemänneksi. EM-kilpailuissa hän saavutti toisen sijan 1987 ja kolmannen sijan 1984 sekä 1985. Kauria oli myös mukana joukkueessa, joka voitti kultaa EM-kilpailuissa 1989 ja pronssia 1986. SM-kilpailuissa Kauria sai kultaa 63 kg:n sarjassa vuonna 1988 sekä kuusi kertaa hopeaa vuosina 1983–1989. Lisäksi hänelle kertyi useita mitaleita PM-kilpailuista.
Pallas
Pallas tarkoittaa seuraavia:
Kreikkalainen mytologia
Pallas on myös seuraavien myyttisten hahmojen nimi:
Katso myös
Lisäksi Pallakseen liittyvät seuraavat asiat:
Westman
Westman tai Vestman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jääkiekon SM-liigakausi 2004–2005
Kausi 2004–2005 oli jääkiekon SM-liigan 30. kausi. Mestaruuden voitti Kärpät, jolle se oli toinen perättäinen. SM-liigakautta väritti NHL:n työsulku, joka toi liigaseuroihin monia maailmantähtiä kuten Olli Jokinen (HIFK), Saku Koivu (TPS), Dwayne Roloson (Lukko), Patrik Štefan (Ilves), Brian Campbell (Jokerit) ja Jarkko Ruutu (HIFK). Ensimmäistä kertaa oli käytössä uusi pisteidenlaskujärjestelmä, jossa voitosta varsinaisella peliajalla sai 3 pistettä, jatkoaika- tai rankkarivoitosta 2 pistettä, jatkoaika- tai rankkarihäviöstä 1 pisteen ja häviöstä varsinaisella peliajalla 0 pistettä. Rangaistuslaukauskilpailu, jonka SM-liiga virallisesti nimesi voittomaalikilpailuksi kaudesta 2008-2009 alkaen, debytoi tällä kaudella, mikä tarkoitti sitä, että ottelu ei voinut enää päättyä tasapeliin. Liigahistorian ensimmäinen rangaistuslaukauskilpailu nähtiin heti kauden avauskierroksella, ja siinä Blues voitti TPS:n 3–2. Ratkaisuosuman teki Landon Wilson Teemu Lassilan taakse.
Loppuottelut
thumb|300px|Kärpät juhlii kolmatta mestaruuttaan Hartwall Areenalla.
Antti Westman
Antti Westman (taiteilijanimeltään Westman, s. 14. maaliskuuta 1979 Kangasala) on suomalainen laulaja ja kitaristi, joka tunnetaan parhaiten Brightboy-yhtyeestä. Aiemmin hän oli nu metal -yhtye Killprettyn laulajana.
Elokuussa 2008 ilmestyi Westmanin ensimmäinen sooloalbumi Kaikella kunnioituksella. Albumi sisältää tunnettuja suomirock-hittejä uusina tulkintoina. Albumilta julkaistiin Älä unohda minua -single 25. heinäkuuta 2008.
Antti Westman ja Jesse Oliver Valo tekivät 06N-duona kappaleen "Yöbussi" vuonna 2013.
Antti kuuluu nykyään myös Jalava-yhtyeeseen jossa vaikuttaa laulaja-kitaristina sekä yhtenä lauluntekijänä. Jalava julkaisi Vuosien jälkeen-levyn.
Trebizondin keisarikunta
Trebizondin keisarikunta tai Trapezuntin keisarikunta oli yksi kolmesta valtiosta, jotka syntyivät neljännen ristiretken jälkeen, kun Bysantin valtakunta valloitettiin vuonna 1204. Keisarikunta oli olemassa vuosina 1204–1461. Georgian kuningatar Tamar antoi Aleksios I:lle joukkoja, joilla hän valloitti Trabzonin, Sinopen ja Paflagonian, ja perusti Bysantin perinteitä jatkaneen Trebizondin keisarikunnan.
Keisarikunta joutui heti vaikeuksiin turkkilaisten kanssa, ja menettikin läntisiä alueita. Sinope valloitettiin jo vuonna 1214. Itse keisarikunta onnistui pysymään pystyssä kahta kilpailijaansa pitempään. Epeiroksen despotaatti lakkasi olemasta vuonna 1359, ja Nikaian keisarikunta kaatui Osmanien valtakunnan valloitettua Konstantinopolin vuonna 1453. Trebizond valloitettiin vuonna 1461.
Olemassaolonsa aikana Trebizond oli jonkin aikaa yksi maailman johtavista kaupankäynnin keskuksista, mikä johtui silkkitien läheisyydestä. Anthony Bryersin mukaan kolme neljäsosaa keisarin tuloista tuli maasta, vaikka verotulot olivat sangen merkittävä tulonlähde.
Sisäiset ongelmat
Pieni Trebizond oli menestynyt hyvin heti historiansa alussa. Aleksios I:n johdolla valtakunta oli laajentunut Nikaian keisarikunnan ja Armenian väliin, sekä jopa Krimin niemimaalle. Aleksioksen poika Manuel I panosti turvallisuuteen ja oli ansainnut mainetta komentajana, mutta keisarikunta oli jo menettänyt alueita turkkilaisille, ja joutui maksamaan seldžukeille ja mongoleille lunnaita. Trebizond saavutti suurimman vaurautensa ja vaikutusvaltansa Aleksios II:n pitkällä hallintokaudella vuosina 1297–1330. Sen jälkeen keisarikunta kärsi lyhyistä vallankumouksista ja keisarien salamurhista aina Aleksios III:n valtaanastumiseen saakka. Trebizond ei koskaan toipunut täysin sisäisestä jakautumisesta, ja taloudellisen aseman ja maa-alueiden menettämisestä.
Valtakunnan loppu
pienoiskuva|vasen|Kutistunut Trebizond ympärysvaltioineen vuonna 1400. Manuel III liittoutui Timur Lenkin kanssa, ja hyötyi siitä timuridien lyötyä osmanit Ankaran taistelussa vuonna 1402. Timurideista huolimatta Osmanien valtakunta valloitti Bysantin vuonna 1453, eikä Trebizondin keisari Johannes IV voinut kuin puolustautua ja pelätä samaa kohtaloa. Ensin osmaanien sulttaani Murad II koetti valloittaa pääkaupungin meritse vuonna 1442, mutta maihinnousu epäonnistui ja torjuttiin. Kun Mehmed Valloittaja piiritti Belgradia vuonna 1456, Amasyan käskynhaltija hyökkäsi Trebizondiin. Vaikka hänet lyötiin, sai hän paljon vankeja, ja vaati heistä kalliit lunnaat.
Johannes IV vuorostaan valmisteli hyökkäystä keräten liittolaisia. Hän antoi tyttärensä mongoli-kaanille vaimoksi, jos he auttaisivat Trebizondin puolustamisessa. Hän sai myös Georgian kuninkaalta lupauksen, että hän avustaa Sinopen ja Karamanian emiraattien valtaamisessa.
Trebizondin kaatumisen myötä viimeinen Rooman valtakunnan perintöä jatkanut valtakunta katosi.
Amerikanlatvialaiset
Jotkin historiatiedot viittaavat siihen, että latvialaisia olisi ollut ruotsalaisten ja suomalaisten siirtokunnissa vuonna 1640 Delawaressa ja Pennsylvaniassa. Heitä tuli joka tapauksessa 1600-luvun lopulla Tobagon saarelta Yhdysvaltoihin. Latvialaisia oli paljon myös Kalifornian kultaryntäyksen toiveikkaissa seikkailijoissa. Parin historiikin mukaan yksi ensimmäisiä Yhdysvaltojen sisällissodassa kaatuneita olisi ollut latvialainen Mārtiņš Būčiņš.
Tilastojen mukaan latvialaisia tuli Yhdysvaltoihin 4 309 ennen vuotta 1900, 8 544 vuosina 1901–1910, 2 776 vuosina 1911–1914, 730 vuosina 1915–1919, 3 399 vuosina 1921–1930 ja 519 vuodesta 1930 vuoteen 1936. Ensimmäinen varsinainen latvialaisaalto Yhdysvaltoihin alkoi vuonna 1888, kun joukko nuoria miehiä saapui Bostoniin välttääkseen joutumista Venäjän armeijaan. Nuoria naimattomia miehiä ja naisia asettui myös muihin idän suurkaupunkeihin, kuten New Yorkiin, Philadelphiaan, Clevelandiin ja Chicagoon sekä länsirannikolle Seattleen, Portlandiin ja San Franciscoon. Vain harvat latvialaiset asettuivat maaseudulle. Tässä aallossa muodostui Pennsylvanian Bucksin piirikuntaan latvialainen baptistiyhteisö, jossa ei suurimmillaankaan ollut kuin satakunta jäsentä.
Vuoden 1905 epäonnistunut Venäjän vallankumous toi Yhdysvaltoihin lisää latvialaisia, mukana monia kapinallisjohtajia. Heistä moni palasi kotimaahansa bolsevikkivallankumouksen 1917 jälkeen. Toisen maailmansodan vuosina latvialaisia pakeni maastaan suurin joukoin Länsi-Eurooppaan mutta myös Yhdysvaltoihin maan hallituksen tukemana, erään arvion mukaan noin 40 000 vuosina 1949–1951.
Neuvostoliiton romahdettua lähes 11 000 latvialaista haki Yhdysvalloista pysyvää asuinpaikkaa vuosina 1991–2009, mutta toisaalta viitisensataa amerikanlatvialaista päätti vuosittain palata vanhaan kotimaahansa.
Kaikella kunnioituksella
Kaikella kunnioituksella (POKOCD 357) on suomalaisen, Brightboy-yhtyeestä tutun laulajan Westmanin esikoisalbumi ja toistaiseksi ainoa albumi sooloartistina. Se julkaistiin 13. elokuuta 2008. Albumi sisältää tunnettuja suomirock-hittejä uusina tulkintoina.
Burundi olympialaisissa
Burundi osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantan 1996 kesäolympialaisissa, joissa se saavutti yhden ja edelleenkin ainoan olympiavoittonsa. Talviolympialaisiin se ei ole osallistunut.
Burundin ensimmäinen olympiamitalisti on Atlantan 1996 olympialaisissa kultaa 5 000 metrin juoksussa voittanut Vénuste Niyongabo. Maan toinen olympiamitalisti on Francine Niyonsaba, joka saavutti Rio de Janeirossa 2016 hopeaa naisten 800 metrin juoksussa.
Susquehannockit
Susquehannockit ystävystyivät hyvin Uuden Ruotsin siirtolaisten kanssa. Ranskalaiset kutsuivat susquehannockeja andasteiksi heidän muinaisen pääkaupunkinsa mukaan. Englantilaisille heimon nimi oli conestoga ja ruotsalaiset sekä hollantilaiset kutsuivat heitä delaware-kielen sanalla minqua eli ”katalat” tai ”salamyhkäiset”.
Susquehannockien kohtaloksi koituivat 1600-luvun puolivälin isorokkoepidemiat ja saman vuosisadan aikana käydyt tuhoisat sodat irokeeseja vastaan. Seuraavalle vuosisadalle selvinneet hajanaiset kansansirpaleet sulautuivat muihin heimoihin 1700-luvun loppuun mennessä.
Kauppasuhteet
Susquehannockien ensimmäinen kontakti eurooppalaisiin tapahtui vuonna 1608, kun kapteeni John Smith ankkuroi aluksensa Chesapeakenlahden pohjoisille rannoille. Smithin mukaan susquehannockit hallitsivat koko Susquehannan jokilaaksoa. Ensitapaamista kuvattiin ystävälliseksi, mutta Smith suhtautui susquehannockeihin pelokkaasti näiden suuren koon takia. Lisäksi Virginian rannikon powhatanit varoittivat Smithin miehistöä susquehannockien pelottavasta maineesta. Powhatanien mukaan susquehannockit olivat ihmissyöjiä. Eurooppalaiset tulivat kuitenkin susquehannockien kanssa toimeen hyvin ja kuvailivat näitä jaloiksi ja sankarillisiksi intiaaneiksi. Myöhemmät kuvaukset korostivat susquehannockien sotaisuutta.
Kun Uudelta Ruotsilta loppuivat kaupattavat tuotteet 1640-luvun lopulla, susquehannockit siirtyivät suosimaan hollantilaisia ja brittiläisiä kauppiaita ja toimittivat näille suuret määrät hyvälaatuisia turkiksia.
Irokeesejä ja isorokkoa vastaan
Talvella 1651–1652 hollantilaiset rohkaisivat irokeesiliiton mohawkeja hyökkämään susquehannockien kyliin. Hyökkäys oli osa "majavasotaa", jonka irokeesit olivat aloittaneet tuhoamalla susquehannockien liittolaisten huronien kylät. Irokeesien päätavoite oli vallata itselleen susquehannockien runsaat metsästysmaat koska eurooppalaiset kauppiaat halusivat yhä enemmän turkiksia. Hollantilaiset puolestaan tavoittelivat Uutta Ruotsia ja halusivat hajottaa mohawkien avulla ruotsalaisia tukevien susquehannockien kylät. Vastarinnan kovuus yllätti mohawkit, mutta vähitellen heidän onnistui työntää Susquehannockit kohti etelää. Susquehannockien sodankäynnin tehokkuutta vähensi heidän kyliinsä iskenyt isorokkoepidemia. Mohawkien ja oneidojen käydessä sotaa susquehannockien kanssa läntiset irokeesit senecat, onondagat ja cayugat suunnittelivat sotaa susquehannockien ainoita mahdollisia liittolaisia erieitä vastaan
Kesäkuussa 1654 susquehannockit lähettivät useita päälliköitään Fort Kristinaan keskustelemaan kansansa ja Uuden Ruotsin tulevaisuudesta. Intiaanit olivat valmiit lahjoittamaan ruotsalaisille laajoja alueita Chesapeakelahden rannoilta mikäli ruotsalaiset jatkaisivat kaupankäyntiä heidän kanssaan ja rakentaisivat erillisen kauppa-aseman Chesapeanlahden läheisyyteen. Ruotsalaiset suostuivat ehdotukseen sillä Englannin ja Hollannin siirtokunnat tavoittelivat samoja maa-alueita. Uusi Ruotsi ei kuitenkaan saanut toimitetuksi aseita liittolaisilleen, sillä Ruotsista 1654 lähetetyt kauppatarvikkeet joutuivat vääriin käsiin Uuden Hollannin kuvernööri Peter Stuyvesantin siepattua ruotsalaisalus Gyllene Hajn.
Seuraavana vuonna hollantilaiset valtasivat Ruotsin siirtokunnan linnakkeet. Menetettyään tärkeimmän kauppakumppaninsa susquehannockien luopuivat  sodasta ja solmivat rauhan mohawkien ja oneidojen kanssa 1656.
Läntisimmät irokeesit korvasivat sodassa mohawkien ja oneidojen paikan. Eriein kanssa käyty monivuotinen sota oli vähentänyt irokeesien määriä, joita oli uudelleen kohotettu adoptoimalla heimoon sotavankeja. Vuonna 1658 irokeesien uudistuneet sotavoimat jatkoivat hyökkäyksiä susquehannockeja vastaan. Nämä etsivät liittolaisia shawneista ja delawareista, mutta ilman menestystä. Shawneet karkotettiin Illinoisiin ja Etelä-Carolinaan. Vuonna 1661 uusiutuneesta isorokko-epidemista susquehannockit eivät toipuneet koskaan ennalleen.
Vallan katoaminen
Marylandin siirtokunnan kanssa tehty rauhansopimus lopetti susquehannockien ja brittien keskinäiset riidat. Siirtolaiset toimittivat aseita susquehannockeille ja käyttivät näitä puskurina hollantilaisia ja irokeeseja vastaan vuoden 1663 taisteluissa. Seuraavana vuonna britit valtasivat New Yorkin hollantilaisilta ja tekivät hieman myöhemmin liiton irokeesien kanssa. Irokeesien tehtyä hetkellisen rauhan myös Uuden Ranskan kanssa, susquehannockit joutuivat uudelleen irokeesihyökkäysten kohteeksi. Marylandin tukemina susquehannockit puolustautuivat irokeeseja vastaan, mutta eivät monien tautien heikentäminä kyenneet riittävään vastarintaan vaan lähettivät rauhanlähettiläänsä irokeesien luo sopimaan rauhasta. Rauhanehdotukseen ei suostuttu, vaan lähettiläs kidutettiin hengiltä.
Pidettyään puoliaan vuoteen 1675 susquehannockit jättivät sotakentät ja asettuivat asumaan Potomac-joen yläjuoksulle Marylandin kuvernöörin kehotuksesta. Siellä he majoittuivat vanhaan linnoitukseen, joka ei kuitenkaan tarjonnut riittävää turvapaikkaa. Paikalliset siirtolaiset paheksuivat intiaaniyhteisöä ja Virginian kuvernöörin määräyksestä Eversti John Washington (George Washingtonin iso-iso-isä) aseisti lähes tuhat siirtolaista piirittämään susquehannockien linnakkeen. Intiaanit yrittivät vakuuttaa britit rauhallisista aikeistaan ja antoivat näiden huostaan kuusi päällikköään takeina rauhanomaisuudestaan. Samoihin aikoihin ympäristön muut heimot tekivät hajanaisia hyökkäyksiä brittien asutuksille. Maksaakseen samalla mitalla takaisin britit surmasivat panttivankinsa, vaikka susquehannockit olivat syyttömiä hyökkäyksiin.
Vuonna 1706 irokeesit vapauttivat 300 susquehannockia, jotka palasivat alkuperäisille mailleen Pennsylvaniaan. Siellä he ottivat käyttöönsä conestoga-nimen vanhan kylänsä mukaan. Irokeesit pitivät kuitenkin susquehannockeja tarkoin silmällä ja käyttivät heidän maitaan reservaattina joillekin algonkin- ja sioux-kielisille heimoille, jotka tulivat osaksi sopimusliittoa.
Kveekarien lähetysasemien tulo muutti conestogan kristityksi kyläksi. Osa susquehannockeista ei kuitenkaan halunnut luopua traditioistaan. He jättivät kylänsä ja liittyivät Ohion mingoihin ja New Yorkin senecoihin.
Kulttuuri
Kieleltään ja kulttuuritaan susquehannockit olivat hyvin lähellä irokeesien liittokunnan kansoja ja huroneita. . Vaikka heidän paalukylänsä olivat pääosin pystytetty jokien varsille, varhaisilta kauppiailta on tullut kuvauksia korkealle vuoristoon rakennetuista kylistä, joihin kiipeäminen oli vaikeaa. Heidän asutuksensa läntisistä rajoista ei ole tarkkaa tietoa, mutta todennäköisenä on pidetty pohjoisia Ohion alueita. Susquehannockeilla saattoi oli muinoin yli 20 kylää joiden yhteiseksi väkiluvuksi on arvioitu noin 7 000 henkeä.
Sota- ja kaupparetkillä susquehannockit käyttivät kanootteja. Jokivarsien nanticoket, conoyt ja powhatanit joutuivat monesti susquehannockien terrorin kohteiksi. thumb|Susquehannockien taide-esineitä Pennsylvanian valtionmuseossa. Susquehannockit olivat naapureittensa tavoin maanviljelijöitä. Keväisin istutettiin kurpitsansiemenet, maissi ja pavut. Kesäisin suunnattiin Chesapeake-lahden rannoille kalastamaan ja keräämään simpukoita. Syksyn tullen palattiin takaisin korjaamaan sato pelloilta ja metsästämään riistaa, joista majavannahat olivat halutuinta kauppatavaraa eurooppalaisten keskuudessa. Tämän kaupankäynnin seurauksena majavien pyynnistä tuli niin suosittu, että se metsästettiin laajoilta alueilta sukupuuttoon jo 1600-luvun aikana. Kalastuksessaan susquehannockit käyttivät harppuunoita, peuranluista tehtyjä koukkuja ja suuria punottuja verkkoja.
Nykypäivä
Nykypäivä on vuonna 1955 perustettu kerran kuukaudessa ilmestyvä Kansallisen Kokoomuksen järjestöjulkaisu, joka on ollut puolueen pää-äänenkannattaja 1970-luvulta lähtien. Nykypäivä ilmestyi kerran viikossa syyskuuhun 2015 asti, jolloin lehti muuttui kerran kuukaudessa ilmestyväksi. Painetun lehden levikki on vuonna 2014 ollut 20 009.
Kokoomus julkaisee omistamansa Kansalliskustannus Oy:n kautta myös netissä toimivaa Verkkouutiset-julkaisua.
Nykypäivän päätoimittajana toimii Kasperi Summanen, toimituspäälliköt ovat Henriikka Pulli ja Ilkka Ahtokivi.
Reinhold Messner
thumb|Reinhold Messner on yksi kaikkien aikojen maineikkaimmista vuorikiipeilijöistä. Reinhold Andreas Messner (s. 17. syyskuuta 1944 Brixen, Etelä-Tiroli, Italia) on italiansaksalainen vuorikiipeilijä ja vihreä poliitikko. Messner kiipesi vuonna 1978 ensimmäisenä Mount Everestille ilman lisähappea. Hänestä tuli vuonna 1986 ensimmäinen kaikki neljätoista yli 8 000 metrin korkuista vuorta valloittanut henkilö.
Messner istui Euroopan parlamentissa Italiasta vuosina 1999–2004. Parlamenttiuransa jälkeen hän on perustanut vuoristoaiheisia museoita sekä Messner Mountain Foundation -säätiön.
Nuoritta
thumb|Nuorittajoki Nuorittassa. Nuoritta on Oulun 44. kaupunginosa entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Kaupunginosa muodostettiin Oulun ja Ylikiimingin kuntaliitoksen yhteydessä 1. tammikuuta 2009 Jokikokon, Nuorittan, Paasoperän ja Yliperän alueista. Asukkaita alueella on noin 300. Kaupunginosa sijaitsee Ylikiimingin taajaman ja Pudasjärven välisen Hetekyläntien varrella.
Nuorittan kylän keskus sijaitsee Nuorittajoen varrella lähellä Pudasjärven kunnanrajaa, noin 17 kilometriä itään Ylikiimingin taajamasta.
Breviario
thumb|180px|[[Kölnistä peräisin oleva nuotinnettu breviarium, ollut käytössä Suomessa.]]
Breviario eli breviarium (lat. brevis, "lyhyt") on hetkipalvelusten kirja, joka sisältää kristillisten (alkuperältään katolisten) hetkipalvelusten, kuten laudes, vesper ja kompletorio, kaavat ja niissä lauletut virret, antifonit, psalmit, lukukappaleet, Raamatun kiitosvirret ja rukoukset.
Rukoileva kirkko on tunnettu suomalainen breviario.
Viktor Alksnis
thumb|Viktor Alksnis oikealla. Viktor Alksnis (, s. 21. kesäkuuta 1950) on latvialaissyntyinen Neuvostoliiton ilmavoimien eversti ja Venäjällä vaikuttava poliitikko ja duuman jäsen (Rodina). Hän pitää itseään kuitenkin ensisijaisesti neuvostokansalaisena.
Alksnis oli ilmavoimien eversti. Hänen isoisänsä Jakov Alksnis oli 1930-luvulla Puna-armeijan ilmavoimien johdossa, mutta teloitettiin. Alksnisin isä julistettiin kansan vihollisen pojaksi. Alksnis opiskeli isoisänsä mukaan nimetyssä ilmavoimien teknillisessä oppilaitoksessa Riiassa 1968–1973.
Neuvostoliiton loppuvaiheissa Alksnis tuli tunnetuksi "mustana everstinä." Hänet valittiin Neuvostoliiton kansanedustajain kongressiin Latviasta, jossa hän yritti kazakstanilaisedustaja Nikolai Petrušenkon kanssa luoda interfronteja vastustamaan perestroikan myötä syntyneitä itsenäisyysliikkeitä. Helmikuussa 1990 kansanedustajain kongressissa muodostettiin Alksnisin aloitteesta Sojuz-ryhmä. Sojuzilla oli läheiset siteet armeijaan ja turvallisuuspalveluihin ja sen tavoitteena oli säilyttää Neuvostoliitto. Sojuz vaati Gorbatšovia ottamaan käyttöön hätätilavaltuudet, lakkauttamaan epälojaalit puolueet ja tukahduttamaan itsenäisyysliikkeet. Sen tärkeimmäksi saavutukseksi jäi sisäministeri Vadim Bakatinin erottaminen hänen sallittuaan tasavaltojen perustaa sisäministeriöt ja poliisivoimat. Hänen tilalleen tuli Boris Pugo. Tämän jälkeen Sojuz kääntyi välittömästi ulkoministeri Ševardnadzea vastaan. Sojuz väitti 1. joulukuuta 1990 saaneensa taakseen neljänneksen edustajista. Alksnis itse vaati Gorbatšovin eroa.
Alksnis jätti Latvian 3. lokakuuta 1992, jonka jälkeen hänet julistettiin persona non grataksi, osuudestaan maan itsenäisyyden vastustamisessa, eikä hän ole saanut vierailla Latviassa sen jälkeen. Hänet valittiin Venäjän duumaan kansallispatrioottisen Rodinan edustajana.
Alksnis sai kuuluisuutta johdettuaan 1993 korkeimman neuvoston aseellista puolustusta Jeltsinille uskollisia armeijan joukkoja vastaan.
Kolmannen duuman avajaisten jälkeen Alksnis sanoi olevansa varma, että jos Neuvostoliitossa olisi ollut nykyisen kaltainen duuma 22. kesäkuuta 1941, olisivat Hitlerin joukot saapuneet Moskovaan heinäkuussa. Alksnis vaati vaalitarkkailijoiden lähettämistä Yhdysvaltain presidentinvaaleihin. Varsinaisesti hän kuitenkin keskittyy lähiulkomaiden, kuten Transnistrian ja Baltian asioihin. Hän on useasti arvostellut Latvian ihmisoikeustilannetta ja politiikan korruptiota.
Vuonna 2002 Alksnis vaati kieltämään katolisen kirkon toiminnan Venäjän alueella, sillä kirkko vihki Sahalinilla toimineen piispan saaren japaninkielisen nimen mukaan Karafuton piispaksi. 18. huhtikuuta 2005 puhuessaan Simferopolissa Alksnis vaati eräiden Ukrainan alueiden, erityisesti Krimin palauttamista Venäjän yhteyteen, jonka jälkeen hänet julistettiin myös Ukrainassa persona non grataksi.
Vuonna 2007 hän yritti nostaa oikeussyytteen kunnianloukkauksesta erään häntä arvostelleen blogikirjoituksen vuoksi.
Giovanni Lanza
Giovanni Lanza (15. helmikuuta 1810 Casale Monferrato, Piemonte – 9. maaliskuuta 1882 Rooma) oli italialainen poliitikko, joka toimi Italian pääministerinä vuosina 1869–1873.
Elämäkerta
Lanza valmistui Torinon yliopistosta lääketieteen tohtoriksi ja toimi sen jälkeen lääkärinä ja maanviljelijänä kotiseudullaan Piemontessa. Vuonna 1848 hän liittyi vapaaehtoisena Itävaltaa vastaan sotineeseen Sardinian armeijaan ja hänet valittiin myös edustajaksi Sardinian kuningaskunnan edustajakamariin. Hän vastusti vuoden 1849 rauhansopimusta Itävallan kanssa ja kohosi pian edustajakamarissa yhdeksi keskusta-vasemmiston johtajista. Lanza valittiin 1853 kamarin varapuhemieheksi ja hänet nimitettiin 1855 opetusministeriksi sekä 1858 valtiovarainministeriksi Camillo Cavourin hallitukseen. Hän oli myös useissa myöhemmissä hallituksissa jossain edellämainituista tehtävistä sekä puhemiehenä edustajakamarissa, joka julisti maaliskuussa 1861 Italian kuningaskunnan perustetuksi.
Yhdistyneessä Italiassa Lanza toimi 1864–1865 Alfonso La Marmoran hallituksen sisäministerinä, missä ominaisuudessa hän muun muassa hoiti pääkaupungin siirtämisen Torinosta Firenzeen. Sen jälkeen hän toimi uudelleen edustajainkamarin puhemiehenä. Pääministeriksi hän kohosi 14. joulukuuta 1869, ja otti samalla itselleen myös sisäministerin salkun. Lanzan pääministerikauden merkittävin tapahtuma oli Rooman valtaaminen 20. syyskuuta 1870 ja pääkaupungin siirtäminen sinne seuraavana vuonna, minkä katsottiin saattaneen Italian yhdistymisen päätökseen. Lanza auttoi myös kokoamaan Italian keskusta-vasemmistoa ja oli laajalti kunnioitettu. Hänen hallituksensa kuitenkin kaatui heinäkuussa 1873 oikeiston ja radikaalin vasemmiston yhteiseen epäluottamuslauseeseen.
Judo kesäolympialaisissa 1988
Soulin kesäolympialaisissa 1988 kilpailtiin judossa seitsemässä eri painoluokassa. Edellisissä olympialaisissa käytössä ollut avoin sarja karsittiin pois. Naisten judo esiintyi näytöslajina ensimmäisen kerran olympialaisissa. Ensimmäistä kertaa judon olympiahistoriassa Japanin ei onnistunut voittaa mitalitaulukkoa, vaan maa sijoittui kolmanneksi Etelä-Korean ja Puolan jälkeen.
Itävallan Peter Seisenbacherista ja Japanin Hitoshi Saitosta tuli näissä kisoissa historian ensimmäiset kaksinkertaiset judon olympiakultamitalistit.
Pietsosähköinen ilmiö
Pietsosähköinen ilmiö tai pietsosähköilmiö on ilmiö, jossa mekaaninen jännitys aiheuttaa aineen sähköisen polaroitumisen, eli kiteen vastakkaisten pintojen välille muodostuu sähköinen jännite. Vastaavasti, kun aineeseen kohdistetaan sähkökenttä, aine muuttaa muotoaan. Siten tällä ilmiöllä voidaan muodostaa mekaanista värähtelyä kytkemällä pietsosähköiseen materiaaliin vaihtojännite.
Fysiikka
Koska pietsosähköinen polarisaatio on kiteisen materiaalin ominaisuus ja se vaihtelee eri kidesuunnissa, täytyy kiderakenteen olla tietyllä tavalla epäsymmetrinen (ei inversiokeskusta). Amorfiset aineet (lasit) eivät voi olla pietsosähköisiä. Monikiteisissä aineissa pietsosähköisyys keskiarvoistuu nollaksi, ellei kiteillä ole jotain preferenssisuuntaa.
Monikiteisissä ferrosähköisissä materiaaleissa pietsosähköisyys voidaan saada aikaan mm. ulkoisella polarisoinnilla. Polarisointiprosessissa materiaali sijoitetaan korkeaan lämpötilaan (kuitenkin alle materiaalin Curie-pisteen) ja altistetaan voimakkaalle sähkökentälle. Sähkökenttä suuntaa korkean lämpötilan vapauttamien kiteiden dipolit sähkökentän suuntaisiksi. Kun materiaali jäähdytetään sähkökentän vallitessa, jäävät dipolit saman suuntaisiksi, joten materiaali muuttuu pietsosähköiseksi. Polaroitua monikiteistä pietsomateriaalia ei siis saa kuumentaa Curie-pisteeseen, koska kiteet vapautuvat ja pietsosähköisyys häviää.
Sovellukset
Pietsosähköilmiötä voidaan hyödyntää esimerkiksi kellovärähtelijöissä (kvartsikello), suodattimissa, pienen liikkeen tuottavissa aktuaattoreissa, ultraäänihitsauksessa, kidemikrofoneissa, erilaisissa antureissa kuten paine- ja värähtelyantureissa. Sähköisissä levysoittimissa käytettiin alun perin pietsokidettä äänirasiassa muuttamaan neulan värähtelyt sähkösignaaliksi.
Pietsosähköiset materiaalit
Vanhin pietsosähköinen materiaali on kvartsi, joka löytyy luonnosta pietsosähköisenä suurikokoisena kiteenä. Kvartsikiteestä pietsoelementti leikataan sopivan suuntaisena, jotta polarisaatioakseli saadaan osoittamaan haluttuun suuntaan.
Pietsosähköisiä materiaaleja tunnetaan hyvin suuri joukko, mutta yleisimmin käytettyjä ovat seuraavat:
Usurpaattori
Roomalaisessa oikeudessa usurpaatiolla tarkoitettiin alun perin esineen hallinnan menetystä.
Vallananastusyritykset olivat varsin yleisiä Rooman valtakunnassa keisariajalla. Koska keisarius ei ollut perinnöllinen ja Augustus oli virallisesti väittänyt säilyttävänsä tasavallan sen tuhotessaan, oli vallantavoittelu helppo perustella ennakkotapauksilla. Rooman 200-luvun kriisi johti jatkuvaan poliittiseen epävakauteen ja lukemattomiin vastakeisareihin, joiden menestys oli vaihtelevaa. Kaikkia ei nykyisin varmuudella tunneta edes nimeltä. Ehkä kuuluisimmat epäonnistuneet usurpaattorit olivat Gallian keisarikunnan keisarit, joiden nujertaminen ei silloiselta heikolta keskushallinnolta pitkään aikaan onnistunut.
Käsitteenä usurpaattori oli merkitykseltään loogisesti ristiriitainen: Usurpaattori oli usurpaattori vain kunnes pääsi keisarin purppuraan, sillä tämän jälkeen hänestä tuli laillinen hallitsija, ja häntä vastustaneet muuttuivat vallananastajaksi – tämän vuoksi usurpaattoriksi määritteleminen ei ole yksiselitteistä. Keisareiksi nousseita usurpaattoreita olivat muun muassa Otho, Vitellius ja Vespasianus.
Neiokõsõ
thumb|Neiokõsõ Neiokõsõ on virolainen yhtye, joka edusti maataan võronkielisellä laululla ”Tii” (tie) Eurovision laulukilpailussa 2004. Yhtye sai 57 pistettä ja tuli 11. sijalle, mutta se ei riittänyt finaaliin pääsyyn, vaan he olivat 14 pisteen päässä finaalista.
CCCF:n Mestaruusturnaus
CCCF:n Mestaruusturnaus oli CONCACAFin edeltäjän CCCF:n järjestämä mestaruusturnaus Keski-Amerikan ja Karibian jalkapallomaajoukkueille. Ensimmäinen turnaus järjestettiin 1941 ja viimeinen 1961. Nykyään turnaus pelataan nimellä CONCACAF Gold Cup, jossa on mukana myös Pohjois-Amerikan joukkueet. Menestynein maa on Costa Rica seitsemällä mestaruudella.
Turnaukset
thumb|right|300px|Kuvaaja osallistujen määristä mestaruusturnauksissa. † Vuonna 1951 turnaukseen osallistui vain 3 joukkuetta
Komentaja Mozar
Komentaja Mozar on Mirage Studios -kustantamon sarjakuvissa esiintyvä Turtlesien vihollinen. Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1985 Fugitoid -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Komentaja Mozar on Triceratonin tasavallan sotaväen komentajana.
Sarjakuva
Komentaja Mozar esiintyi ensi kerran sarjakuvissa vuonna 1985 Miragen kustantamassa sarjakuvassa, jossa hän johtaa joukkoaan tavoitteenaan kaapata Fugitoidi Triceratonin tasavallan johtajan Zanramonin käskystä, saatuaan sitä ennen selville vihollisplaneetan liittotasavallan Kenraali Blanquen apulaiselta Lonaelta Fugitoidin hallussa pitämästä kaavasta. He paikantavat Fugitoidin Hoonnibi-planeetalta, jossa Fugitoidi pakenee Kenraali Blanquen joukkoja. Hän piiloutuu yhdessä Turtlesien kanssa Peblak-kylän Jockey baariin, jonne Mozar hyökkää joukkoineen hetkeä myöhemmin. He eivät kuitenkaan onnistu heti kaappaamaan Fugitoidia, joka karkaa Turtlesien kanssa pakomatkalle. Mozar kuitenkin löytää Turtlesit ja Fugitoidin karkumatkallaan ja ampuu alas heidän pienen aluksensa, kaappaen samalla Fugitoidin mukaansa. Mozar matkaa kohti alustaan Fugitoidi mukanaan tarkoituksenaan palata takaisin Triceratoniin. Turtlesit onnistuvat vahingossa pienen kamppailun jälkeen löytämään tiensä aluksen sisälle luullen sitä bunkkeriksi. Muutamia minuutteja myöhemmin aluksessa, Mozar kohtelee Fugitoidia kunnioittavasti ja puhuttelee häntä oikealla nimellä, professori Honeycuttiksi ja suostuttelee häntä rakennuttamaan siirtolaitteen Triceratonin tasavallan hyväksi. Tarina jatkui kuudennessa numerossa, jossa Mozar esiintyi lehden alussa tuodessaan fugitoidin Zanramonin luokse.
Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Komentaja Mozar esiintyi ensi kerran animaatiossa vuoden 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat- animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Dan Green. Mozar toimi kuten alkuperäisessä sarjakuvassa Triceratonin tasavallan sotaväen komentajana, ja hänen kollegansa on Kenraali Blanque, joka puolestaan johtaa Hoonnibian sotaväkeä. Animaatiossa hänen ulkonäköään muokattiin hieman sarjakuvaan nähden. Mozarin vasen käsi oli mekaaninen kyynärpäästä alaspäin, sekä hänen vasemman silmän päällä oli musta silmälappu. right|thumb|Komentaja Mozar jaksossa [[Luettelo_2000-luvun_Turtlesien_jaksoista#Toinen_tuotantokausi:_2003_-_2004|31 Kilpikonnat avaruudessa, osa 5/5: Triceraton-sodat.]] Mozar on omistautunut komentaja, joka toimii Triceratonien johtajan Zanramonin oikean käden miehenä. Hän johti tehtävää, jossa oli tarkoitus kaapata professori Honeycutt alias Fugitoidi. Tehtävä helpottui huomattavasti Hoonnibia vastaan kaappauksessa, kun Kenraali Blanquen naisapulainen paljasti välitietoja Mozarille Blanquen tietämättä. Mozar onnistui toimittamaan Fugitoidin Zanramonille, mutta joutui myöhemmin lähtemään uudelleen jahtiin, kun Fugitoidi karkasi Turtlesien kanssa Triceratonien gladiaattori areenalta. Jahdin aikana hän joutui joukkoineen taistelemaan myös Kenraali Blanquen joukkoja vastaan, jotka olivat myös jahtaamassa Fugitoidia. Molemmat löytävät Fugitoidin olinpaikan ja yrittävät napata hänet Turtleseilta, mutta Leonardo yrittää ajan kuluksi viivästyttää Mozartia ja Blanqueta pitämällä neuvottelua yllä Fugitoidin luovuttamisesta. Neuvottelun aikana molemmat, sekä Mozar että Blanque suunnittelivat hyökkäävänsä toistensa kimppuun täydellä teholla. Mozarin epäonneksi Turtlesit ja Fugitoidin pelastivat Utromit. Kuukausia myöhemmin Triceratonit palasivat Mozarin johdolla takaisin Fugitoidin perään, tällä kertaa maaplaneetalle. He jopa sieppasivat Donatellon kuulusteltavaksi Fugitoidin olinpaikasta, mutta Triceratonien sensorit ilmoittivat Fugitoidin olin paikan muualla, kuin maaplaneetalla. Mozar johti vielä viimeisen kerran, kun Triceratonit palasivat jälleen maaplaneetalle etsimään Fugitoidia taistellen samalla liittovaltion laivastoa vastaan. Mozar osoitti kuitenkin omaavansa kunnian tunteen, kun hän kieltäytyi tuhoamasta epäkunnossa olevaa liittovaltion laivastoa. Mozar oli myöhemmin Traximusin mukana, joka syrjäytti Zanramonin vallasta.
Lähdekutoja
Lähdekutoja (Ploceus heuglini) on afrikkalainen kutojalintu. Laji on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Kutojien suvun kuvaili Georges Cuvier 1818 ja siihen kuuluu noin 60 lajia.
Esiintyminen
Lähdekutoja elää päiväntasaajan tuntumassa Keski- ja Länsi-Afrikassa. Lajin elinalueen laajuus on 1,4 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Pesäpallon vuoden lukkari
Pesäpallon vuoden lukkari on valittu miesten puolella vuodesta 1947 ja naisissa vuodesta 1972 lähtien.
Miesten palkinnon ovat useimmiten voittanut Toni Kohonen (kolmetoista kertaa) ja naisten palkinnon Kaisa Salmela (kuusi kertaa).
Ansgarius
Ansgarius on miehen etunimi. Suomessa nimi Ansgarius on vuoden 2020 loppuun mennessä annettu noin 120 henkilölle. Ansgarius on yksi Oskari-nimen vastineista.
Eeddspeaks
Pesosen YouTube-kanavalla Eeddspeaks on yli 330 000 tilaajaa. Hänellä on myös pelikanava nimeltään Eeddplays, jolla tilaajia on yli 230 000, ja lisäksi koosteet livelähetysten kohokohdista kokoava Eeddtwitch-kanava, jolla tilaajia on yli 30 000.
Pesonen opiskeli Vaskivuoren lukiossa medialinjalla. Hän aloitti vloggaamisen YouTubessa 4. helmikuuta 2012, ja hänen ensimmäisen vloginsa nimi oli ”täst tää nyt sitte lähtee, tai jotain”. Eeddspeaks voitti kaksi Tube Awards -palkintoa, jotka jaettiin Tubecon-tapahtumassa Hartwall Arenalla elokuussa 2014. Hän voitti sekä Vuoden action- että Vuoden pelaaja -palkinnot, joista jälkimmäisen hän voitti pelikanavallaan Eeddplays.
Pesonen juonsi vuonna 2014 Suomen ensimmäistä YouTubeen tehtyä ohjelmasarjaa, Tapaa X:ää (jakson nimenä esimerkiksi ”Tapaa Mariieveronica!”). Splay Suomen tuottamaa sarjaa julkaistiin torstaisin kello 17 Splay Suomi -YouTube-kanavalla, ja sitä tehtiin muutaman kuukauden ajan. Tapaa X -ohjelmassa näytettiin YouTube-tähtien elämää, arkea ja kotipaikkakuntia.
Pesonen aloitti vuonna 2017 oman Eeddcast-podcastinsa, jossa hän keskustelee ajankohtaisista asioista tubettajien kanssa ja vuodesta 2019 lähtien myös itsenäisesti. Sen lisäksi hän on vuodesta 2019 tuottanut Suplaan Mysteeritarinat-podcastia. Eeddcastin jaksoja on katsottu parhaimmillaan viikossa 100 000 kertaa. Eetu julkaisi vuoden 2021 joulukuussa kirjan nimeltä Mysteeritarinoiden parhaat.
Kazakstanin energiapolitiikka
300px|right|thumb|Kazakstanin kartta
Kazakstanin energiapolitiikka kertoo Kazakstanin energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
Hiili
Vuonna 2008 Kazakstan oli IEA:n mukaan ''8. suurin kivihiilentuottaja (104 milj. tonnia) ja 7. suurin kivihiilen viejä (27 milj. t). Vuonna 2005 kivihiilen tuotanto oli 79 Mt ja vienti 17 Mt.
Kaasu, öljy ja yritysmyynnit
Kazakstanin ja Uzbekistanin kautta Kiinaan on rakenteilla kaasuputki Turkmenistanista. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.
Kazakstanin öljykenttä voi tuottaa yli miljoona barrelia päivässä. Uuden sopimuksen mukaan 1/2008 Kazakstanin öljy-yhtiö KazMunaiGas osuus kaksinkertaistui 16 %:iin. Suurimmat projektin ulkomaiset öljy-yhtiöt ovat Eni, Shell, Exxon Mobil ja Total. Muita jäseniä ovat ConocoPhillips ja Inpex.
Uraani
Kazakstan tuotti uraania yli 8 500 tonnia vuonna 2008. Kazakstan kuuluu maailman suurimpiin uraanin tuottajiin mm. Australian, Kanadan, Yhdysvaltojen, Brasilian ja Nigerian kanssa.
Ilmastonmuutospolitiikka
Toukokuussa 2008 Kazakstan ei ollut ratifioinut Kioton sopimusta. Germanwatchin ilmastonmuutosindeksissä Kazakstan oli sijalla 52. arvioiduista 56:sta maasta vuonna 2007 (Climate Change Performance Index 2007).
Suomen energiapolitiikka ja Kazakstan
Suomen puheenjohtajuuskaudella EU:ssa päästiin yhteisymmärrykseen ydinalan T&K-yhteistyösopimuksesta Kazakstanin kanssa. Komissaari Piebalgs ja Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev allekirjoittivat sopimuksen Brysselissä 4.12.2006. Suomi tuo Kazakstanista öljyä ja kivihiiltä miljoonilla euroilla vuosittain.
Mosambik olympialaisissa
Mosambikin ainoa olympiamitalisti on yleisurheilija Maria Mutola. Hän saavutti 800 metrin juoksussa pronssia Atlantassa 1996 ja kultaa Sydneyssä 2000.
Stadion
pienoiskuva|[[Maracanãn stadion Brasiliassa.]] Stadion on rakennus tai rakennelma, jossa järjestetään pääosin ulkoilmatapahtumia kuten urheilukilpailuja tai konsertteja. Stadion muodostuu yleensä kentästä tai lavasta ja sitä ympäröivästä rakenteesta, jossa yleisö voi seurata tapahtumaa joko seisten tai istuen. Yleisimpiä ovat niin sanonut monikäyttöstadionit, jotka käsittävät tiettyjä palloilulajeja varten tarkoitetun ruohokentän sekä sitä kiertävät juoksuradat. Stadioneita voi myös olla rakennettu eri pääkäyttötarkoitusten mukaan, kuten baseball-stadion, jalkapallostadion, uimastadion tai Suomessa pesäpallostadion.
Stadion-nimen etymologia johtaa antiikin Kreikkaan, jossa oli käytössä stadion-pituusmitta. Myös stadionarkkitehtuuri sai alkunsa kreikkalaisista stadioneista.
Suomen suurimmat stadionit
Luettelo sisältää Suomen yli 5 000 katsojapaikan stadionit.
Sisilialainen puolustus, Grand Prix -hyökkäys
Grand Prix -hyökkäys on sisilialaisen puolustuksen muunnelma, jossa valkea pelaa siirron f4. Avausta kutsutaan myös nimellä McDonnelin hyökkäys 1800-luvulla eläneen Alexander McDonnellin mukaan. Muunnelma kuuluu anti-sisilialaisiin muunnelmiin, ja sitä pelataan, jotta vältettäisiin sisilialaisen puolustuksen pääjatkot.
Grand Prix -hyökkäyksessä valkea saa vierekkäiset e- ja f-sotilaat, jotka antavat selvän tilaedun kuningassivustalla. Musta usein sivustoi kuningaslähettinsä ja molemmat linnoittavat lyhyesti.