cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen jalkapallon historia
SM-sarja
Työväen urheiluliiton ja Palloliiton seurat yhdistyivät yhteiseksi sarjaksi vuonna 1948, vaikka TUL:in seurat eivät vielä liittyneetkään Palloliittoon. Helsinkiläisiä joukkueita oli SM-sarjassa silloin ennätykselliset 7. Sarja vakiintui 10–12 joukkueen kaksinkertaiseksi sarjaksi vuonna 1949, jollaisena se jatkui vuoteen 1978 saakka, ainoana poikkeuksena 14 joukkueen sarja 1971.
Mestaruus meni 1940-luvulla ensimmäisen kerran Helsingin ja Turun ulkopuolelle, Vaasaan, peräti neljästi (1944 ja 1946 Vasa IFK, 1945 ja 1948 Vaasan Palloseura). Myös raumalaisjoukkue käväisi SM-sarjassa. Vuonna 1949 sarjaan nousseesta KuPS:sta tuli pitkäikäisin pääsarjajoukkue, kun se oli sarjassa yhtämittaisesti kauteen 1992 asti.
Maajoukkue
Alkukesällä 1950 Suomi voitti Alankomaat 4–1 ja syksyllä maailman ehdotonta huippua edustaneen Jugoslavian Helsingissä 3–2, mitä on pidetty maajoukkueen yhtenä parhaana yksittäisenä tuloksena. Helsingin olympiakisoista odotettiin paljon Suomen lyötyä 1952 Oslossa Norjan 2–1 ja Ruotsin jatkoajalla 3–1 ja otettua epävirallisen Pohjoismaiden-mestaruuden. Olympiapelit päättyivät kuitenkin saman tien tappioon Itävallalle 3–4. Vuonna 1953 maajoukkue teki matkan Neuvostoliittoon, jossa se pelasi 25. lokakuuta kaikkien aikojen suurimman yleisönsä, 100 000, edessä Leningradin Zenitiä vastaan (3–1-tappio). Kolme päivää aiemmin maajoukkue oli hävinnyt keinovalossa Moskovan Dynamolle 1–3.
1950-luvun alun yksittäisistä voitoista huolimatta Suomi oli jäänyt kauas jälkeen niin Ruotsista, Norjasta kuin Tanskastakin. Rohkea taktiikka johti vuonna 1954 tappioon Ruotsille lukemin 1–10. 1956–1959 pelatussa Pohjoismaiden maajoukkueiden mestaruussarjassa Suomi saalisti yhden tasapelin ja 11 tappiota, maalierolla 9–44. Suomen voitot 1950-luvulla olivat ylipäätään harvassa. Maajoukkuetta valmensi vuosina 1955–1958 saksalainen Kurt Weinreich, saldona 3 voittoa, 1 tasapeli ja 19 tappiota.
Suomen maajoukkueessa oli aina 1970-luvulle asti pelaajia, jotka harjoittivat maajoukkuetasolla myös jotain toista lajia, joihin erityisesti lukeutui jalkapalloilijoiden perinteiseksi talvilajiksi muodostunut, Suomen palloliiton alainen jääpallo, mutta pelasipa 1950-luvun maajoukkueessa myös yhdistetyn hiihdon olympiavalmennettava Aimo Pulkkinen.
Kesällä 1954 aloitettiin valtakunnalliset nuorten tekniikkamestaruuskilpailut ja samana vuonna alettiin pelata myös nuorten maaotteluita.
SM-sarja, Cup ja ensimmäiset ammattilaiset
Vuonna 1950 sarjaan nousi ensimmäinen joukkue kaupunkien ulkopuolelta, Valkeakosken Haka, sillä Valkeakoski oli kauppala. Uusia mestaruuskaupunkeja olivat Tampere (Ilves-Kissat 1950), Kotka (KTP 1951, 1952) ja Kuopio (KuPS 1956, 1958). Vuonna 1955 aloitettiin Suomen Cup, jonka vei ensimmäisen kerran Valkeakosken Haka. TUL:in seurat liittyivät Palloliittoon 1956, jolloin kaikki seurat olivat saman liiton alaisia.
Olympialaisten ainoaksi jääneessä suomalaispelissä hienon soolomaalin tehnyt Aulis Rytkönen sai Suomen ensimmäisen virallisen ammattilaissopimuksen Ranskan Toulouseen. Ammattilaisiksi pääsivät myös Nils Rikberg ja Kalevi Lehtovirta. Ranskan ammattilaiskentiltä ei Suomen maajoukkueeseen juuri lähdetty: Rytkönen pelasi ammattilaisaikanaan yhden maaottelun, Lehtovirta ja Rikberg eivät ainuttakaan.
Maajoukkue
Maajoukkueen taso nousi jonkin verran 1960-luvulla ja Suomi otti Pohjoismaiden-mestaruudet 1964 ja 1966, molemmilla kerroilla Ruotsi kaatui 1–0, joista 1966 oli toistaiseksi viimeinen voitto Ruotsista Helsingissä. Ensimmäinen voitto MM-karsinnoista saatiin 1965 Helsingissä Puolasta 2–0. Sitä ennen Suomi oli osallistunut vuosien 1938, 1950, 1954, 1958 ja 1962 MM-karsintoihin saamatta voittoakaan. Puola rökitti Suomen vieraissa 7–0 eikä muita pisteitä vuoden 1966 kisojen karsinnastakaan tullut. 1966 Suomi hävisi Englannin tuleville maailmanmestareille siedettävästi 3–0.
Addams Family II
Addams Family II on vuonna 1993 julkaistu musta komediaelokuva ja jatko-osa elokuvalle The Addams Family – Perhe Addams. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Raúl Juliá, Anjelica Huston, Christopher Lloyd, Christina Ricci, Christopher Hart, Carel Struycken, Jimmy Workman, John Franklin, Dana Ivey, Carol Kane ja Joan Cusack. Elokuvan on ohjannut Barry Sonnenfeld, joka itse tekee elokuvassa cameoroolin. Elokuva ei ollut yhtä suuri taloudellinen menestys kuin edeltäjänsä, mutta sai hyvät arvostelut kriitikoilta ja oli ehdolla Oscar- ja Golden Globe -palkinnolle. Elokuva voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta laulusta. Vuonna 1998 julkaistiin Addams Family – Sukukokous elokuva, joka ei ole suora jatko-osa kahdelle Paramount Picturesin tuottamille Addams Family -elokuville.
Suomen jalkapallon historia
Maajoukkue
Syksyllä 1966 maajoukkue osallistui ensimmäisen kerran EM-karsintoihin, saldona tasapelit Itävaltaa ja Kreikkaa vastaan. Suomen pelaaja ajettiin ensimmäisen kerran ulos EM-karsinnassa 1967 Itävaltaa vastaan, pelaaja oli Timo Kautonen. Eräs maajoukkueen kaikkien aikojen parhaista peleistä oli yllätyksellinen 2–0-kotivoitto MM-karsinnassa Espanjasta vuonna 1969. Vieraissa Espanja rökitti Suomen 6–0.
SM-sarja
SM-sarjan suosio oli 1960-luvulla huipussaan. Kymmenessä HJK:n vuosien 1964–1969 kotiottelussa oli yli 10 000 katsojaa, ennätyksenä HJK–Haka-pelin 17 293 vuonna 1965. Uusia SM-sarjapaikkakuntia olivat Lahti, Mikkeli, Hanko, Oulu ja 1970 SM-sarjassa käväissyt Kemi. Uusia mestaruuskaupunkeja olivat Lahti (Reipas 1963, 1967), Kokkola (KPV 1969) ja Valkeakoski (Haka 1960, 1962, 1965).
Vuonna 1964 perustettiin Suomen nappulaliigaliitto tehostamaan junioritoimintaa.
Maajoukkue
Espanja-voitosta huolimatta Suomi oli yhä Euroopan heikoimpia maajoukkueita. EM-karsinnassa vuonna 1970 Suomi sai hyvän tuloksen, 1–1-tasapelin Tšekkoslovakiasta Prahassa. Loput karsintapelit Romanialle, Walesille ja Tšekkoslovakialle päättyivät tappioon. 1972 Suomi sai MM-karsinnoista harvinaisen voiton kääpiömaa Albaniasta (1–0) ja hyvän 1–1-tasapelin Romaniasta. Sitä seurasivat kuitenkin 5–0- ja 1–5-tappiot DDR:lle. Myös Albania voitti Suomen kotonaan, ja Romania murskaavasti 9–0. Silloinen päävalmentaja Olavi Laaksonen on todennut, että Suomen pelaajat sortuivat Albania- ja Romania-pelien alla juopotteluun. Suomi onnistui kuitenkin ensimmäistä kertaa välttämään lohkon viimeisen sijan, sillä Albania jäi pisteen päähän.
Aulis Rytkösen kausi
12 vuotta maajoukkuetta valmentaneen Olavi Laaksosen jälkeen päävalmentajaksi tuli vain kahden ottelun ajaksi Martti Kosma ja sitten vuonna 1975 Aulis Rytkönen, jonka kaudella Suomi pystyi ajoittain haastamaan huippumaat. 1974 alkanut EM-karsinta sujui tyydyttävästi ottaen huomioon että lohko oli todella kova: tuore MM-hopeamitalisti Alankomaat, pronssimitalisti Puola ja perinteinen huippumaa Italia. Suomi haki Roomasta hienon 0–0-tasapelin. Muut pelit päättyivät tappioihin, mutta tappiolukemat olivat silloisesta näkökulmasta siedettävästi korkeintaan kolme maalia. Suomen tähtipelaaja näinä aikoina oli Belgiassa ammattilaisena pelannut puolustaja Arto Tolsa.
Neuvostoliitolle oli tullut tyly 10–2-tappio harjoituspelissä toukokuussa 1978, mutta saman kuun lopussa EM-karsinnan avauspelissä Suomi otti historian ensimmäisen EM-karsintavoittonsa, 3–0 Kreikasta. Ensimmäistä maaotteluaan pelannut Atik Ismail viimeisteli pelissä kaksi maalia. Ismail teki maalin myös kesän harjoituspeleissä Ruotsia ja Norjaa vastaan, ja syksyllä Unkaria vastaan Suomen ottaessa toisen EM-karsintavoittonsa maalein 2–1. Aulis Rytkösen jäähyväisottelu oli ikävä, sillä Kreikka rökitti Suomen EM-karsintojen kolmannessa pelissä lokakuussa 8–1.
Esko Malmin alkukausi
Päävalmentajaksi tuli vuonna 1979 Esko Malm. Maajoukkue aloitti myöhemmin perinteeksi muodostuneet talvileirinsä vuonna 1979 matkustamalla Bagdadiin ja Bahrainiin. Irak-ottelussa (1–0-tappio) Pasi Rautiainen avasi maajoukkueuransa kaikkien aikojen nuorimpana maajoukkuepelaajana, 17 vuoden ja 202 päivän ikäisenä.
EM-karsinta jatkui heinäkuussa 1979 1–1-kotitasapelillä Neuvostoliittoa vastaan, Suomen maalintekijänä Atik Ismail. Lokakuussa Moskovassa Suomi venyi 2–0-tappioasemasta 2–2-tasapeliin 12 asteen pakkasessa, Suomen maalintekijöinä Kai Haaskivi ja Tuomo Hakala. Suomi sijoittui kuudella pisteellään EM-karsinnassa jaetulle kakkossijalle Unkarin kanssa. Kreikka meni seitsemällä pisteellään jatkoon ja Neuvostoliitto jäi viidellä pisteellään Suomen taakse.
SM-sarja ja sarjakokeilujen alku
Sarjapelaajat olivat 1970-luvulla jokseenkin amatöörejä, mutta saivat sentään kulu- ja matkakorvauksia sekä erilaisia bonusrahoja. Jalkapallolla ei elänyt ja usein pelaajia houkuteltiin seuran järjestämällä työpaikalla. Seurojen budjetit kuitenkin kasvoivat ja moni niistä ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Ulkomaalaisvahvistusten hankkiminen alkoi yleistyä 1970-luvun lopulla ja OPS:n voittaessa mestaruuden 1979, oli sen riveissä ensimmäinen Suomen-mestaruuden voittanut ulkomaalaisvahvistus, Keith Armstrong. OPS:n mestaruutta lukuun ottamatta sarjaa hallitsivat perinteiset TPS, HJK, KuPS ja Haka. Cupissa puolestaan Lahden Reipas vei peräti kuusi mestaruutta vuosina 1972–1978.
Naisten jalkapallo
Palloliiton ohjelmaan kuului vuoteen 1972 asti myös jääpallo, joka nyt eriytyi omaksi Suomen Jääpalloliitokseen. Palloliitto keskittyi jalkapalloon, uutena osiona naisten jalkapallo. Ensimmäinen naisten cup-kilpailu pelattiin Ilta-Sanomien sponsoroimana vuonna 1971 ja seuraavana vuonna pelattiin ensimmäistä kertaa Suomen-mestaruudesta virallisesti. Vuonna 1973 naiset pelasivat ensimmäisen maaottelunsa Ruotsia vastaan.
Ammattilaiset ja nuorten EM-menestys
Ammattilaisiksi alkoivat päästä yhä useammat. Arto Tolsa pelasi Belgiassa ja Pertti Jantusesta tuli ensimmäinen Englannin pääsarjassa pelannut suomalainen kun hän siirtyi Bristol Cityyn. Sitä ennen hän oli pelannut Malagassa ollen ensimmäinen suomalainen Espanjan sarjoissa. Pasi Rautiainen sai 18-vuotiaana sopimuksen huippujoukkue Bayern Müncheniin. KuPS:n Petteri Kupiainen lähti 19-vuotiaana Belgian FC Bruggeen. Pertti Alaja pelasi Tanskan Ikastissa ja myöhemmin Kanadassa Edmontonissa.
Moskovan olympialaiset
Suomi selviytyi yllättäen Moskovan olympialaisiin vuonna 1980, vaikka jäi karsintalohkossaan viimeiseksi. Yhdysvaltain julistaman boikotin takia edellä olleet Saksan liittotasavalta ja Norja vetäytyivät kisoista. Olympialaisissa Suomi hävisi Jugoslavialle 0–2, pelasi Irakin kanssa tasan 0–0 ja kaatoi Costa Rican 3–0, eikä selviytynyt jatkoon. Olympiajoukkueen valmentajana toimi maajoukkueen päävalmentaja Esko Malm. Sääntöjen mukaan olympialaisissa ei saanut pelata ammattilaisia eikä MM-karsintoihin osallistuneita pelaajia, joten olympiaturnaus oli 1960-luvulta alkaen jäänyt arvostuksessa täysin MM- ja EM-turnausten varjoon. Nykyisin olympiajalkapalloa rajoitetaan pelaajien iän perusteella. Moskovan jälkeen Suomi ei ole olympialaisiin selvinnyt.
Esko Malmin loppukausi
Vuonna 1980 alkaneissa MM-karsinnoissa Suomi hävisi kotona Bulgarialle 0–2 ja Itävallalle 0–2 sekä vieraissa Albanialle 0–2. Suomen palloliitto myönsi talvella 1980 120 000 markkaa korvauksiin, joiden avulla pelaajat voisivat toisinaan olla poissa työpaikoiltaan ja harjoitella myös päivisin. Se osoitti maajoukkuejalkapallon olleen edelleen pitkälti amatööripohjaista, mutta toisaalta myös jonkinlaista pyrkimystä ammattilaisuuden suuntaan. Pohjoismaiset maaottelut alkoivat 1980-luvulla vähentyä, kun EM- ja MM-karsinnat olivat ensisijaisia ja harjoitusvastustajia haettiin kauempaa.
MM-karsinnassa Albania voitettiin kotona 1981, mutta muista peleistä tuli tappiot ja Suomi jäi lohkon viimeiseksi häviten Albanialle maalierossa.
Martti Kuuselan kausi
Esko Malmin tilalle tuli 21-vuotiaiden maajoukkuetta valmentanut Martti Kuusela marraskuussa 1981. EM-karsinta alkoi 1982 tappiollisesti: kotona Puola 2–3 ja Portugali 0–2 ja vieraissa Neuvostoliitto 0–2. Puolasta tuli vierastasapeli 1983, mutta muut pelit päättyivät taas tappioihin ja saldoksi karsinnasta jäi yksi piste.
MM-karsintojen avauksessa kesällä 1984 Pohjois-Irlanti kaatui 1–0. Lokakuussa Englanti oli parempi kotikentällään numeroin 5–0. Seuraavassa karsintapelissä Turkki, silloin kääpiösarjaa, kaatui vieraissa 2–1, mutta pari viikkoa myöhemmin Pohjois-Irlanti voitti Suomen 2–1. Suomen osalta lohkon suurin yllätys koettiin keväällä, kun Englanti jäi 1–1 tasapeliin. Pari viikkoa myöhemmin myös Romanian kanssa pelattiin kotona tasan 1–1. Vieraissa Romania vei 2–0-voiton, mutta Turkki kaatui viimeisessä pelissä kotona 1–0. Suomi sai karsinnasta kahdeksan pistettä, mikä oli sen ennätys. Lohkosta menivät kisoihin Englanti ja Suomelle hävinnyt Pohjois-Irlanti, ja Suomenkin kisapaikka oli ainakin näennäisesti haarukassa.
Martti Kuusela teroitti, että menestys vaatisi lisää ammattilaisia ulkomaan sarjoihin. Vaikka ammattilaisten määrä oli hiljalleen kasvanut, oli heitä edelleen varsin vähän. Esimerkiksi Englannille 0–5 hävinneessä ryhmässä kentällä käyneistä 7 pelasi Suomessa ja kaksi Ruotsissa. Varsinaisia ammattilaisia ryhmässä olivat vain Aki Lahtinen, Kai Haaskivi, Pasi Rautiainen ja Kari Ukkonen.
Uusi EM-karsinta alkoi 1986 1–1-kotitasapelillä Walesin kanssa, mutta jatkui tavanomaisilla vierastappioilla Tšekkoslovakiaa (3–0) ja Tanskaa (1–0) vastaan. Vuonna 1987 Wales voitti Suomen kotonaan 4–0 ja Tanska Helsingissä 1–0. Keväällä 1987 Suomi kohtasi Palloliiton 80-vuotisottelussa Brasilian Olympiastadionilla ennätyksellisen 37 000 katsojan edessä. Suomi hävisi vain 2–3 ja tuleva tähti Romário teki Brasilian avausmaalin tässä ensimmäisessä maaottelussaan. Karsinnan päätösottelussa Suomi löi hienosti Tšekkoslovakian 3–0, mikä oli Martti Kuuselan viimeinen maaottelu.
Jukka Vakkilan alkukausi
Kuuselan jälkeen päävalmentajaksi tuli Jukka Vakkila, joka pyrki valmistautumaan vuoden 1990 MM-kisojen karsintaan huolella. Jo rutiiniksi muodostunut maajoukkueen talvileiri pidettiin 1988 Kanariansaarilla ja Suomessa kohdattiin keväällä Kolumbia (1–3), jossa erikoisuutena oli maalivahti René Higuitan rangaistuspotkumaali, ja elokuussa Neuvostoliitto (0–0). MM-karsinnan avauksessa elokuussa Suomi oli kotonaan vailla mahdollisuuksia tulevaa maailmanmestaria Saksaa vastaan, 0–4. Wales joutui seuraavassa karsintapelissä tyytymään Suomea vastaan kotonaan 2–2-tasapeliin.
Keväällä saavutettiin uusi katsojaennätys, 46 217, kun tuore Euroopan-mestari Alankomaat saapui karsintaotteluun Olympiastadionille. Alankomaat voitti 1–0, ja maali syntyi vasta 87. minuutilla Ruud Gullitin pohjustamana. Syyskuussa Suomi voitti Alankomaissa pelanneen ammattilaisen Mika Lipposen maalilla Walesin 1–0, mutta vieraissa Saksan liittotasavallalle tuli takkiin 6–1. Karsinta päättyi marraskuussa 3–0-vierastappioon Alankomaille. Suomi jätti Walesin taakseen ja sijoittui kolmanneksi. Syksyn harjoituspelissä Trinidad ja Tobagoa vastaan esiintyi ensimmäisen kerran Suomen kaikkien aikojen paras jalkapalloilija, Jari Litmanen 18-vuotiaana.
Eurocupit
Suomalaisjoukkueet olivat pelanneet Euroopan cupia kaudesta 1958, Cup-voittajien cupia kaudesta 1963 ja UEFA-cupia kaudesta 1970 asti, mutta tulokset olivat jääneet laihanlaisiksi. Toinen kierros oli paras saavutus ja sekin vain muutamissa tapauksissa, usein kääpiömaan joukkuetta vastaan. Ehkä mainittavin saavutus ennen 1980-lukua oli Tanskan B1903 Københavnin putoaminen KuPS:in toimesta UEFA-cupista 1978. 1980-luvulla parempaa menestystä alkoi tulla.
Vuonna 1984 Haka selvisi ensimmäisen kerran kolmannelle kierrokselle cupvoittajien cupissa pudoten Italian Juventukselle niukasti yhteismaalein 2–0. Lahtelainen Kuusysi selvisi mestarien cupissa 1985–1986 kolmannelle kierrokselle pudoten niukasti yhteismaalein 1–0 Romanian Steaua Bukarestille, joka voitti cupin. Ratkaisevassa ottelussa maaliskuussa Olympiastadionilla oli 35 523 katsojaa. TPS selvisi UEFA-cupissa kolmannelle kierrokselle kaudella 1988. Edellisellä kaudella TPS oli päässyt samaisessa cupissa toiselle kierrokselle, jossa aiheutti ehkä eurocupien suurimman suomalaisen yksittäisyllätyksen kaatamalla Internazionalen vieraissa 1–0 Mika Aaltosen maalilla. Inter vei jatkopaikan toisen osaottelun 2–0-voitollaan.
Rovaniemi (RoPS) tuli SM-sarjaan uutena paikkakuntana vuonna 1981.
Naisten Suomen Cup alkaa
Naisten Suomen Cup sai alkunsa vuonna 1981. Ensimmäisenä vuonna kilpailuun osallistui 10 SM-sarjan joukkuetta. Vuodesta 1982 lähtien kilpailu on ollut avoin kaikille Palloliiton sarjoissa pelaaville naisten joukkueille.
Jukka Vakkilan loppukausi
Kesän 1990 harjoitusottelu MM-kisoihin valmistautuvaa Ruotsia vastaan päättyi nöyryyttävään 6–1-tappioon. EM-karsinta sen sijaan sujui paremmin. Syksyn ensimmäisessä pelissä tuli 0–0-kotitasapeli Portugalia vastaan, mutta Maltasta vieraissa saatiin vain 1–1-tasapeli, siinäkin tasoitus tuli vasta 87. minuutilla. Keväällä Alankomaat voitti Suomen kotonaan 2–0, mutta karsintojen paras tulos saatiin kesällä 1991, 1–1-tasapeli Alankomaista. Malta kaatui kotona 2–0 ja Jari Litmanen teki ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa. Kreikan kanssa pelattiin kotona tasan 1–1, mutta vieraissa Portugali oli parempi 1–0 ja Kreikka karsinnan viimeisessä pelissä Ateenassa 2–0.
Vuoden 1992 harjoituspelissä Suomi oli yllättää Brasilian tämän kotikentällä: peli oli vielä 8 minuuttia ennen loppua 1–1. Brasilia voitti lopulta 3–1, mutta paikallinen lehdistö myönsi Jari Litmasen olleen ottelun paras pelaaja. MM-karsinnan alku sujui taas perinteiseen malliin: 0–3-tappio Bulgarialle kotikentällä. Palloliiton 85-vuotisjuhlaottelussa kesällä Englanti löi Suomen 2–1. Syksyllä karsinta jatkui 0–1-kotitappiolla Ruotsille ja 2–1-vierastappiolla Ranskalle. Jukka Vakkila erosi päävalmentajan tehtävästä marraskuussa.
Tommy Lindholmin kausi
Tommy Lindholm astui maajoukkueen puikkoihin vuoden 1993 Intian talvileirille. Bulgaria voitti Suomen huhtikuussa 2–0 kotonaan, mutta Itävallasta tuli toukokuun karsintapelissä 3–1-voitto, Itävallan saatua kavennuksensa vasta lisäajalla. Israelia vastaan pelattiin Lahdessa 0–0. Syksyllä Itävalta kaatoi Suomen Wienissä 3–0, Ranska Tampereella 2–0 ja Ruotsi Tukholmassa 3–2. Viimeinen karsintapeli marraskuussa toi 3–1-vierasvoiton Israelista. Lohkosta menivät jatkoon Ruotsi ja Bulgaria, jotka esiintyivät vuoden 1994 MM-kisojen välierissä.
Kesällä 1994 Suomi pelasi kohtuulliset harjoituspelit kovia Italiaa ja Espanjaa vastaan, kuitenkin häviten 0–2 ja 1–2. Ensimmäinen EM-karsintapeli syksyllä Skotlantia vastaan päättyi 0–2-kotitappioon, seuraava 0–4-vierastappioon Kreikalle, ja Tommy Lindholm erosi tehtävästään. Aluepelistään tunnettu Lindholm sai 23 maaottelustaan vain neljä voittoa. Päävalmentajana seurasi Lindholmin kakkosvalmentaja Jukka Ikäläinen.
Jukka Ikäläisen kausi
Ikäläisen kausi käynnistyi 7–0-vierasvoitolla Virosta harjoitusottelussa. Pelissä aloittivat maajoukkueuransa Sami Hyypiä ja Joonas Kolkka, joka teki siinä myös avausmaalinsa. Marraskuussa EM-karsinta jatkui 5–0-kotivoitolla kääpiö Färsaarista. Epätavallisen myöhään, joulukuun 14. päivä, Olympiastadionilla kaatui toinen lilliputti San Marino 4–1. Mixu Paatelainen teki Suomen kaikki 4 maalia. Maaliskuun lopulla San Marino kaatui vieraissa 2–0 ja huhtikuun lopussa Färsaaret vieraissa 4–0. Merkittävämpi tulos oli seuraavan karsintapelin 2–1-kotivoitto Kreikasta. Maanpinnalle palattiin elokuussa, kun Venäjä haki Suomen kotikentältä 6–0-voiton. Skotlannista tuli 3–1-vierastappio ja viimeisessä karsintapelissä Venäjältä 3–1-tappio. Suomi jäi lohkon neljänneksi kääpiöiden edelle.
Suomi oli 1990-luvun puolivälissä edelleen jalkapallon pienmaa: vuoden 1996 yhdestätoista maaottelusta tuli vain yksi voitto. Litmanen loisti henkilökohtaisella panoksellaan harjoituspeleissä Ranskaa (0–2) ja Turkkia (1–2) vastaan, mutta jäi liian yksin. Palloliitto päätti tehdä suuremman satsauksen ja kesällä 1996 päävalmentajaksi tuli tanskalainen Richard Møller Nielsen, joka oli johdattanut Tanskan EM-kultaan 1992.
Richard Møller Nielsenin kausi
MM-karsinta alkoi syyskuussa 1996 1–0-vierastappiolla Unkarille ja 3–2-kotitappiolla Sveitsille ottelussa, jota sävyttivät pahat henkilökohtaiset virheet puolustuspäässä. Vuosi 1997 oli kuitenkin paras pitkään aikaan. Suomi yllätti siihen aikaan erittäin vahvan Norjan Oslossa 1–1-tasapelillä mikä nostatti toiveita, mutta elokuussa Norja runttasi Suomen Olympiastadionilla 4–0. Azerbaidžanin Suomi voitti sekä kotona (3–0) että vieraissa (2–1). Syyskuussa Suomi yllätti Sveitsin vieraissa 2–1. Viimeisestä karsintapelistä Unkaria vastaan Suomelle olisi riittänyt jatkokarsintaan voitto ja se johtikin Antti Sumialan maalilla 31 000 katsojan edessä 1–0, kunnes pallo toimitettiin lisäajalla käsittämättömästi omaan maaliin ja jatkokarsinta jäi haaveeksi. Sitä miten lähellä MM-kisat olivat, on vaikea sanoa, sillä jatkokarsinnassa Unkari hävisi Jugoslavialle murskaavasti 5–0 ja 7–1.
Suomen taso näytti kuitenkin aiempaa menestyvämpien ammattipelaajien myötä vihdoin nousseen ja kesällä 1998 Suomi sparrasi hyvin MM-kisoihin valmistautuvaa Saksaa (0–0) ja tulevaa maailmanmestaria Ranskaa (0–1). EM-karsinnan avauksessa piskuinen Moldova kaatui kotona 3–2, mutta Pohjois-Irlannista tuli 1–0-vierastappio. Todellinen yllätys oli lokakuun 3–1-vierasvoitto Turkista, joka muutamaa päivää aiemmin oli kotikentällään kaatanut Saksan. Suomi siirtyi talveksi lohkon kärkeen, mutta maaliskuussa Saksa löi Suomen 2–0. Seuraavassa Turkki-kotipelissä Suomi siirtyi 2–0-johtoon vain 14 minuutin kuluttua pelin alusta. Turkki kuitenkin oli selvästi parempi, kiri tasoihin ja lopulta 4–2-voittoon. Ottelua sävytti kentälle rynnänneiden kurdien mielenosoitus Abdullah Öcalanin pidätystä vastaan, jonka vuoksi peli jouduttiin 10 minuutiksi keskeyttämään. Moldova-vieraspelistä tuli niin ikään pettymyksellinen 0–0-tasapeli, Litmanen ei pelannut mutta Mikael Forssell debytoi maajoukkueessa 18-vuotiaana. EM-karsinta jatkui 2–1-kotitappiolla Saksalle. Viimeisessä karsintapelissä Suomi löi Pohjois-Irlannin hienosti 4–1, mikä oli myös Richard Møller Nielsenin jäähyväispeli.
Ammattilaiset
1990-luku toi ensimmäiset ammattilaiskentillä profiilipelaajiksi nousseet. Jari Litmanen oli ensimmäinen suomalainen kansainvälinen tähtipelaaja. Hän sijoittui vuonna 1995 Euroopan vuoden jalkapalloilija -äänestyksessä kolmanneksi. Sami Hyypiä on toiminut Liverpoolin kapteenina ja päässyt lukuisiin tähtikentällisiin. Molemmat ovat lisäksi voittaneet Mestarien liigan. Joonas Kolkka on tehnyt pitkän ja melko menestyksekkään ammattilaisuran. Mikael Forssellia pidettiin teini-ikäisenä jopa superlupauksena, mutta loukkaantumiset ovat jonkin verran sotkeneet uraa. Muita varsin menestyneitä ovat suomalaisia ammattilaispelaajia ovat muiden muassa Petri Pasanen, Teemu Tainio, Mika Väyrynen, Antti Niemi ja Mika Nurmela. Alexei Eremenko nuoremmasta on odotettu laadukasta pelaajaa.
Seurajalkapalloilu
1990-luvulta seurat alkoivat siirtyä ammattimaisuuteen ja yhä useampi pelaaja oli täysipäiväinen jalkapalloilija, jolloin seurat pystyivät harjoittelemaan kahdesti päivässä. Seurojen talous on kuitenkin joutunut tiukoille, sillä jalkapallon katsojamäärät ovat erittäin pienet verrattuna jääkiekon tai muiden Pohjoismaiden jalkapallosarjojen katsojamääriin. 1990-luvulla katsojakeskiarvo oli monena kautena alle 2 000, eikä sitä ole 2000-luvullakaan onnistuttu nostamaan yli 3 000:n. Jalkapallolla ei tehdä Suomessa rahaa, minkä FC Jokereita puuhannut Hjallis Harkimo joutui havaitsemaan. Varsin monet seurat ovatkin etenkin 2000-luvulla ajautuneet jopa konkurssiin. Vuoden 2001 pelaajayhdistyksen kyselyn mukaan kahdeksan prosenttia liigapelaajista teki myös toista työtä ja 20 prosenttia opiskeli pelaamisen ohessa. Keskipalkka kuukaudessa oli 10 800 markkaa (noin 1 800 euroa).
Antti Muurisen kausi
Päävalmentajaksi tuli HJK:n Mestarien liigaan johdattanut Antti Muurinen. Muurisen ensimmäinen koitos oli karsinnat vuoden 2002 Japanin ja Etelä-Korean MM-kisoihin. Samaan lohkoon arvottiin kovat Saksa ja Englanti sekä Kreikka ja Albania. Suomi pelasi lohkon suuria, Saksaa ja Englantia vastaan kohtuullisen hyvät ottelut, mutta ei kuitenkaan onnistunut voittamaan näitä. Kotiottelussaan Saksaa vastaan se jo johti ottelua 2–0 Forssellin maaleilla, mutta Saksa kiri kuitenkin tasoihin. Vierasottelu Saksassa taasen päättyi maalittomaan tasapeliin. Englantia vastaan joukkue pelasi kotona myös maalittoman tasapelin, mutta hävisi vieraissa 2–1 johdettuaankin ottelua Aki Riihilahden maalilla.
Philippe Lacoue-Labarthe
Philippe Lacoue-Labarthe (6. maaliskuuta 1940 Tours – 27. tammikuuta 2007 Pariisi) oli ranskalainen filosofi, teatteriohjaaja, kirjallisuuskriitikko ja kääntäjä. Hän toimi Strasbourgin yliopiston estetiikan professorina.
Lacoue-Labarthe kirjoitti laajalti Martin Heideggeristä, Jacques Derridasta, Jacques Lacanista, Paul Celanista, saksalaisesta romantiikasta ja dekonstruktiosta. Hän myös käänsi Heideggerin, Celanin, Friedrich Nietzschen, Friedrich Hölderlinin ja Walter Benjaminin teoksia ranskaksi.
Suomen jalkapallon historia
Antti Muurisen kausi
Vuosi 2001–2002 sisälsi ennätyksellisen melkein vuoden ja kymmenen ottelun mittaisen tappiottoman putken, joka alkoi huhtikuussa 2001 tasapelistä Unkaria vastaan ja päättyi maaliskuussa 2002 1–0-tappioon Etelä-Koreaa vastaan talvileirillä. Viikko sen jälkeen Suomi sai parhaan miehistön harjoituspeliin Portugalia vastaan sen kotikentällä ja löi sen pelillisesti loistokkaalla esityksellä 4–1. Portugalilta puuttui pari suurinta tähteä, mutta enimmäkseen se pelasi ykkösryhmällään. Jari Litmanen teki kaksi maalia ja nousi maajoukkueen maalintekijöiden tilastoykköseksi.
Odotukset vuoden 2004 EM-kisojen karsinnan suhteen olivat korkealla, vaikka Italian ja Jugoslavian (vaihtui keväällä 2003 Serbia ja Montenegroksi) sisältänyt lohko olikin taas valitettavan kova. Avauspelistä tuli kuitenkin karvas pettymys, 0–2-kotitappio Walesille. Seuraavassa ottelussa Jugoslaviaa vastaan vieraissa Suomi oli jälleen pelillisesti loistokas. Varsinkin ensimmäistä puoliaikaa on sanottu Suomen kaikkien aikojen parhaaksi. Hallinnasta huolimatta maalit jäivät tekemättä, Jugoslavia hyödynsi toisen puoliajan tilanteensa ja voitti 2–0. Suomen ongelmana syksyn karsinnassa oli Forssellin loukkaantuminen, joka toisaalta osoitti materiaalin olleen sittenkin vielä varsin ohut. Seuraavasta pelistä saatiin 3–0-pakkovoitto Azerbaizanista kotona. Talvella Italia ei antanut Suomelle mitään mahdollisuuksia kotonaan, vaan voitti 2–0. Italia vei myös Suomen kotipelin 0–2, ja mahdollisuudet kisoihin olivat menneet. Forssell oli kuntoutunut ja Serbia-Montenegrosta otettiin kuitenkin hieno 3–0-kotivoitto. Karsinta päättyi 1–1-tasapeliin Walesista.
Jussi Ahde
Juha-Matti ”Jussi” Ahde (s. 8. elokuuta 1980 Oulu) on suomalainen kaupallinen tuottaja. Hän oli mukana perustamassa yhden numeron verran ilmestynyttä Absolute-ilmaisjakelulehteä.
Suomen jalkapallon historia
Antti Muurisen kausi
Suomi putosi neloskoriin ja vuoden 2006 MM-kisojen karsintalohkosta tuli äärimmäisen kova, siihen kuuluivat Alankomaat, Tšekki ja Romania. Kaksi ensin mainittua esiintyivät EM-kisojen välierissä.
Jussi Ahde
Toiminta
Ahde on ollut SDP:n kunnallisvaaliehdokkaana. Hän on kilpaillut Kymppitonnissa Lastenklinikoiden kummien edustajana sekä Uutisvuodossa ja Taistelevat julkkikset -ohjelmassa.
Yksityiselämä
Jussi Ahde on poliitikko Matti ja Hilkka Ahteen poika. Hän teki mallin töitä 1990-luvulla.
Suomen jalkapallon historia
Antti Muurisen kausi
Maajoukkue kykeni lohkon selvittämään pienet maat melko kivuttomasti, mutta isot muodostuivat akilleenkantapääksi. Suomi aloitti karsinnat tappiolla Romaniaa vastaan. Alankomaita vastaan se pelasi taas ensimmäiset puoli tuntia hienoa peliä ja johtikin ottelua Teemu Tainion maalilla, mutta Alankomaat nousi kuitenkin 3–1-voittoon. Tšekki-ottelu puolestaan jäi muistoihin katkerana tappiona: Suomi kiri kahden maalin tappioasemasta tasoihin, ja oli vähällä voittaakin ottelun. Maalivahti Petr Čech sai kuitenkin loppuhetkillä torjutuksi Shefki Kuqin puskun. Tätä seuranneesta vastahyökkäyksestä Tšekki teki 4–3-voittomaalin.
Jussi Ahde
Yksityiselämä
Vuonna 2002 julkisuuteen tuli video, jossa Ahde nuuskasi kokaiinia. Hänet tuomittiin huhtikuussa 2003 sataan päiväsakkoon huumausaineen käyttörikoksesta yhdessä silloisen tyttöystävänsä Susanna Tervaniemen kanssa. Kyse oli laajasta huumausaine- ja talousrikosjutusta, jossa oli kaikkiaan lähes 30 syytettyä. Päätekijät olivat kotoisin Lieksasta, mutta toimintaa oli pyöritetty pääkaupunkiseudulla. Suomeen oli salakuljetettu Virosta kokaiinia, amfetamiinia ja hasista, ja osa aineista oli päätynyt helsinkiläisiin julkkispiireihin.
Suomen jalkapallon historia
Antti Muurisen kausi
Muurisen joutsenlauluksi jäi kuitenkin kotiottelu Alankomaita vastaan. Häneen kohdistunut kritiikki yltyi ottelun alla järjestetyksi mielenosoitukseksi. Itse ottelu taas päättyi Suomen murskatappioon numeroin 4–0. Tämän jälkeen Palloliitto päätti vapauttaa Muurisen tehtävistään ja etsiä loppuihin karsintaotteluihin toisen valmentajan.
Jussi Ahde
Yksityiselämä
Ahde avioitui laulaja Sara Nunesin kanssa kesällä 2008. Elokuussa 2010 he jättivät avioerohakemuksen.
Suomen jalkapallon historia
Roy Hodgsonin kausi
Muurisen potkujen jälkeen Palloliitolla oli edessä uuden valmentajan valinta. Nimittämisestä tuli kuitenkin odotettua pitempi prosessi. Palloliitto oli yllättynyt hakijoiden suuresta määrästä ja valitsi lopulta tilapäisratkaisuna Jyrki Heliskosken viemään MM-karsinnat loppuun. Vain muutamaa viikkoa Heliskosken valinnan jälkeen hänen seuraajakseen ilmoitettiin englantilainen Roy Hodgson Heliskosken jatkaessa apuvalmentajana.
Englantilaisvalmentaja Roy Hodgsonin oli alun perin määrä aloittaa joukkueen peräsimessä vasta elokuussa 2006. Hän kuitenkin vapautui tehtävästään norjalaisen Viking Stavangerin valmentajana jo aikaisemmin ja aloitti tehtävässä jo tammikuussa.
Jussi Ahde
Yksityiselämä
Joulukuussa 2015 Ahde kertoi Uuden Suomen blogissaan kärsineensä masennuksesta lähes 20 vuotta, syöneensä mielialalääkkeitä 15 vuoden ajan ja käyttäneensä lähes kaikkia paitsi suonensisäisiä huumeita. TV-ohjelmassa marraskuussa 2016 hän kertoi aloittaneensa huumeidenkäyttönsä jo 1990-luvun lopussa, kun hän muutti Espanjaan.
Suomen jalkapallon historia
Roy Hodgsonin kausi
Maajoukkueen karsintalohko EM-kisoihin 2008 ei ennakolta muodostunut ylitsepääsemättömäksi esteeksi, vaikka haasteellinen se toki olikin. Lohkossa pelasivat Suomen lisäksi Portugali, Puola, Serbia, Belgia, Armenia, Azerbaidžan sekä Kazakstan.
EM-karsinnat alkoivat 2. syyskuuta vakuuttavalla 1–3-voitolla Puolan Bydgoszczissa. Maalintekijöinä kunnostautuivat Väyrynen ja kahdesti osunut kapteeni Jari Litmanen. Karsintojen ensimmäinen kotipeli pelattiin 6. syyskuuta täyden katsomon edessä Helsingin olympiastadionilla. Vastaan asettui MM-kisoissa 2006 neljänneksi sijoittunut Portugali. Peli oli jälleen vahva näytös Suomelta. Jonatan Johanssonin ottelun alussa tekemä komea maali sai jatkoa Portugalin kärkipelaaja Nuno Gomesin ensimmäisen puoliajan lopun tasoituksesta. Toisen puoliajan aluksi Portugalin Ricardo Costa lensi suihkuun, joka avasi Suomelle mahdollisuuden painostaa vajaamiehistä Portugalia. Ottelun lopputulokseksi jäi kuitenkin 1–1, jolla Suomi säilyi karsintalohkon kärjessä.
Portugali-ottelun jälkeen Suomen kolme seuraavaa ottelua olivat ennakkoon selvästi heikompia joukkueita vastaan. Kuitenkin jo ensimmäinen noista otteluista, 7. lokakuuta 2006 Jerevanissa pelattu vierasottelu Armeniaa vastaan, tuotti Suomelle pettymyksen, kun kotijoukkue onnistui venymään maalittomaan tasapeliin, vaikka Suomi oli hallitseva osapuoli. 11. lokakuuta Suomi otti vieraissa rutiinivoiton Kazakstanista maalein 2–0. 15. marraskuuta vastassa oli jälleen Armenia, kun Suomi pelasi vuoden viimeisen maaottelunsa. Palloliitto valitsi ottelun pelipaikaksi poikkeuksellisesti Finnair Stadiumin vedoten taloudellisiin seikkoihin ja siihen, että Finnairin pelialusta on tekonurmi, jonka ansiosta voidaan taata hyväkuntoinen kenttä vielä myöhään syksylläkin. Ottelun Suomi voitti 1-0.
Karsinnat jatkuivat 28. maaliskuuta 2007 vierasottelulla Azerbaidžania vastaan. Suomen esitys ei taaskaan vakuuttanut. Tuloksena oli yllättävä 1–0-tappio, joka oli kolaus EM-haaveille. Takaiskut jatkuivat 2. kesäkuuta pelatussa odotetussa kotiottelussa Serbiaa vastaan. Serbia voitti ottelun maalein 0–2, mikä oli taas kova kolaus EM-haaveille. 6. kesäkuuta siipirikkoisena otteluun Belgiaa vastaan lähtenyt Suomi oli pakkovoiton edessä. Maajoukkue vastasi huutoon ja otti 2–0-voiton Jonatan Johanssonin ja Alexei Eremenko Juniorin maaleilla. Ottelun aikana kentälle lentäneen Bubi-huuhkajan vuoksi maajoukkueen lempinimeksi on ehdotettu "Huuhkajia". Maajoukkueen tiedotuspäällikkö Timo Walden ja Palloliiton viestintäpäällikkö Sami Terävä antoivat tukensa ehdotukselle, ja nimitystä käyttää nykyisin myös YLE.
8. syyskuuta 2007 vastaan asettui Belgradissa Serbia. Suomi oli ottelussa puolustuskannalla, mutta venyi 0–0-tasapeliin. Muutamaa päivää myöhemmin Puola saapui vierailulle Olympiastadionille. Suomella oli ottelussa hyviä maalipaikkoja, mutta jälleen päädyttiin maalittomaan pistejakoon. 13. lokakuuta vastassa oli Belgia Brysselissä. Suomi teki ottelussa kaksi maalia, jotka kuitenkin molemmat hylättiin paitsioina. Tuloksena oli jo kolmas peräkkäinen 0–0-tasapeli.
17. lokakuuta 2007 pelattiin 100-vuotiaan Palloliiton juhlamaaottelu Espanjaa vastaan. Ottelu päättyi 0–0-tasapeliin. Katsojia Olympiastadionilla pelatulla ottelulla oli vain 11 751. Juhlamaaottelun yhteydessä lanseerattiin myös Gladiaattorit-kunniakerho ansioituneille entisille maajoukkuepelaajille. Jo aiemmin Pertti Alaja oli nimittänyt Mixu Paatelaisen kunniagladiaattoriksi. Ottelun yhteydessä valittiin lisäksi Leo Houtsonen, Jukka Ikäläinen, Jyrki Nieminen, Jari Rantanen ja Kari Ukkonen.
Marraskuun 2007 lopussa päävalmentaja Hodgson ilmoitti jättävänsä paikkansa uusien haasteiden vuoksi, vaikka Palloliittokin tarjosi jatkosopimusta. Hodgsonin Suomi pelasi hyvin puolustusvoittoista peliä, josta kertoo sekin, että Suomi päästi karsintojen 14 ottelussa vain seitsemän maalia, vähiten omassa lohkossaan. Vastaavasti Suomi teki 13 maalia, selvästi vähemmän kuin edelle sijoittuneet Puola, Portugali ja Serbia.
Hogdsonin ajan tärkeimpiä tapahtumia suomalaisessa jalkapalloilussa oli kannatustoiminnan huikea kehitys. Karsintojen alun muutamasta sadasta heikosti organisoidusti katsomossa toimineesta yksilöstä kehittyi lähes tuhathenkinen kannattajajoukko kaikkien tuntemine lauluineen. Tämän monella tavalla edelleen hajanaisen ryhmän keskipisteessä ovat Suomen maajoukkueen kannattajat eli SMJK.
Stuart Baxterin kausi
Englantilainen Stuart Baxter valittiin 28. tammikuuta 2008 Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Sopimus kattaa MM-karsinnat. Suomen kanssa samaan karsintalohkoon arvottiin Saksa, Venäjä, Wales, Azerbaidžan sekä Liechtenstein. Suomen ensimmäinen peli oli 10. syyskuuta 2008 kotipeli Saksaa vastaan. Suomi johti ottelua jopa kolmesti ja oli voittaa Saksan, mutta Miroslav Klosen tekemä hattutemppu riitti Saksalle 3–3 tasapeliin. 11. lokakuuta 2008 Suomi kohtasi kotonaan Azerbaidžanin. Suomi otti rutiinivoiton 1–0. Vuoden viimeisessä pelissä 15.lokakuuta 2008 Suomi pelasi vieraissa Venäjää vastaan, lopputuloksena katkera 0–3 tappio. Tämän jälkeen suomi sai hienot voitot Walesista (0–2) ja Liechtensteinista (2–1), mutta tämän jälkeen Suomi hävisi kotonaan Venäjälle 0–3 ja Suomen haaveet päästä kisoihin haihtuivat olemattomiin.
Helsingin ottelussa Venäjää vastaa tehtiin kuitenkin sikäli historiaa, että venäläisiä jalkapallofaneja oli stadionilla 12 000–13 000. Aikaisempi vieraskatsojien ennätys oli Englannin 3 000 fania vuodelta 2000. Senaatintorilta Mannerheimintietä pitkin stadionille marssineet venäläisfanit tukkivat liikenteen. Paikalle saapui myös yli sata mellakkapoliisia, mutta kahinoilta venäläisten ja suomalaisten fanien välillä ei siitä huolimatta vältytty, ja 33 rähinöitsijää, joista 28 venäläisiä, vietiin putkaan ennen peliä. Ottelun aikana juoksuradalle lensi muutamia räjähtäviä soihtuja, mutta pelin päättymisen jälkeen ei syntynyt enää levottomuuksia.
Pilatus
Pilatus tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Juhana Yrjö IV
Juhana Yrjö IV (18. lokakuuta 1668 Dresden – 27. huhtikuuta 1694 Dresden) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1691–1694.
Juhana Yrjö IV oli vaaliruhtinas Juhana Yrjö III:n vanhempi poika, joka tuli yllättäen kuolleen isänsä seuraajaksi yhdeksänvuotisen sodan aikana vuonna 1691. Juhana Yrjö IV tukeutui aluksi neuvonantajanaan toimineeseen sotamarsalkka Hans Adam von Schöningiin, joka ehdotti Saksin liittoutumista Brandenburgin kanssa ja itsenäisempää politiikkaa suhteessa keisari Leopold I:een. Tämä kuitenkin johti välirikkoon keisarin kanssa, minkä seurauksena Juhana Yrjö veti Saksin joukot pois keisarillisesta armeijasta ja Leopold vastasi vangituttamalla marsalkka Schöningin vuonna 1692. Seuraavana vuonna leppynyt Juhana Yrjö lähetti armeijansa takaisin.
Juhana Yrjö IV oli vuodesta 1692 naimisissa Absbachin rajakreivittären Eleonora Erdmuthn kanssa, mutta liitto oli lapseton. Hän eli tosiasiassa avoimesti suhteessa alempisäätyisen rakastajattarensa Magdalene Sibylle von Neidschützin (1675–1694) kanssa, jolle keisari Leopold vuonna 1693 antoi Rochlitzin valtakunnankreivittären arvon. Juhana Yrjön kuoltua vain 25-vuotiaana vuonna 1694 uudeksi vaaliruhtinaaksi tuli hänen nuorempi veljensä Fredrik August.
Group Therapy
Group Therapy on Dopen järjestyksessään kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Recon Records.
Rynnäkkö
Rynnäkkö tarkoittaa seuraavia:
Group Therapy
Kappaleet
Kaikki kappaleet on kirjoittanut Edsel Dope, ellei toisin mainita.
"Today Is The Day" -kappaletta käytettiin World Wrestling Entertainmentin tapahtumassa musiikkina vuonna 2003.
Wegelius
thumb|right|Wegelius-suvun vaakuna. Wegelius on suomalainen sivistyneistösuku. Osa sukuun kuuluvista on suomentanut nimensä, muun muassa muotoihin Valvanne, Vuorjoki ja Siivola.
Suku polveutuu vuonna 1682 kuolleesta talonpoika Tuomas Jaakonpoika Upasta, joka asui Seinäjoen Uppalan talossa. Hänen kuudesta pojastaan kaksi sekä kolmannen pojanpoika ottivat ajan tavan mukaan opin­tielle lähdettyään latinalaiselta kuulostavan sukunimen. Nimi muodostettiin kääntämällä Seinäjoen nimi ruotsiksi: Wäggälv, mistä sukunimeksi muodostettiin ensin Weggelfius, myöhemmin Wegelius. Suku tunnettiin sittemmin pitkään pappissukuna.
Gil de Ferran
thumb|Gil de Ferran autossaan vuonna 2001. Gil de Ferran (s. 11. marraskuuta 1967 Pariisi, Ranska) on brasilialainen rata-autoilija, jonka suurimpiin saavutuksiin lukeutuvat Champ Car -sarjan mestaruus vuosina 2000 ja 2001 sekä Indianapoliksen 500 mailin ajon voitto vuonna 2003.
De Ferran asui Floridan Fort Lauderdalessa englantilaisen vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Siirryttyään Hondan F1 -tallin palvelukseen hän muutti Englantiin.
De Ferran teki paluun kilpa-auton rattiin American Le Mans Series -sarjassa, jossa hän ajoi kausilla 2008 ja 2009. Vuonna 2011 de Ferran kilpaili vielä kahdessa Australian V8 Supercars -luokan kisassa ja vetäytyi sen jälkeen radoilta.
Stephen Hendry
400px|thumb|Stephen Hendry Stephen Hendry (s. 13. tammikuuta 1969) on skotlantilainen snooker-ammattilainen. Hendrystä tuli snooker-ammattilainen jo 16-vuotiaana. Hendry on voittanut seitsemän maailmanmestaruutta vuosina 1990, 1992–1996 ja 1999. Ranking-turnauksia Hendry on voittanut yhteensä 36, joista viimeisimpänä Malta Cup vuonna 2005. Hendryn kulta-aikaa oli 1990-luku, mutta hän menestyi myös 2000-luvulla, mistä osoituksena Hendryn ykkössija virallisella maailmanlistalla kaudella 2006/2007. Hendry pitää yhä hallussaan useita lajin ennätyksiä. Hän on voittanut eniten maailmanmestaruuksia ja toiseksi eniten ranking-turnauksia, sekä tehnyt toiseksi eniten yli sadan pisteen lyöntisarjoja, joista peräti 11 on 147 pisteen maksimibreikkejä.
Lupaava nuori
Hendry aloitti uransa vuonna 1985 ja jo ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 1986/1987 nousi 32:n parhaan joukkoon ranking-listalla. Ensimmäisellä kaudellaan Hendry saavutti kaksi neljännesfinaalipaikkaa ja semifinaalipaikan turnauksissa. Aloittaessaan ammattilaisena hän oli 16-vuotias ja kaikkien aikojen nuorin laatuaan.
Turnausvoittaja ja Top 16-pelaaja
Toisella kaudellaan (1987/1988) Hendry voitti kaksi ranking-turnausta; Grand Prix ja British Open. Kauden päätteeksi hän oli noussut 16:n parhaan joukkoon sijalle 4 ranking-listalla. Tällä kaudella hän voitti ensimmäisen kerran arvostetuimman kutsuturnauksen Benson & Hedges Masters. Finaalissa kaatui John Parrott erin 9-6 ,
1990-luvun hallitsija ja moninkertainen maailmanmestari
Kausi 1989/1990 oli Hendryn osalta jo uskomaton - kuusi turnausvoittoa: Asian Open, Dubai Classic, Scottish Masters, UK Championship, Wembley Masters. World Championship. Tällä kaudella hänestä tuli maailman ykköspelaaja ensimmäistä kertaa. 1980-luvulla ykköspelaajan valtikkaa oli seitsemän vuotta pitänyt kuusinkertainen maailmanmestari Steve Davis
Kaudella 1990/1991 Hendry voitti viisi ranking-turnausta. Tähän ei ollut pystynyt kukaan aikaisemmin. Lisäksi hän teki hattutempun Masters-turnauksessa, eli voitti tämän kolmannen kerran peräkkäin.
Kaudella 1991/1992 Hendry voitti jälleen maailmanmestaruuden, Masters-, Grand Prix- sekä Welsh Open-turnaukset. Lisäksi hän saavutti ensimmäisen kahdeksasta maksimibreikistään Matchroom League -turnauksessa. Hendry lopetti myös Steve Davisin neljän peräkkäisen Premier League-voiton putken. Tämä turnaus ei kuulu ammattilaisten pääkiertueelle.
Kaudella 1992/1993 Hendry voitti jo kolmannen ja toisen peräkkäisen maailmanmestaruuden. Lisäksi hän voitti jo viidettä kertaa putkeen arvostetun Masters-kutsuturnauksen. Hendry voitti toista kertaa peräkkäin Premier Leaguen finaalissa Steve Davisin.
Kaudella 1993/1994 Hendry jatkoi maailmanmestaruus-putkeaan.
Kaudella 1994/1995 Hendry voitti jälleen kolme ranking-turnausta ja näistä yksi oli jo neljäs peräkkäinen maailmanmestaruus. Tämän lisäksi Hendry palasi Premier Leaguen voittajaksi.
Kaudella 1995/1996 Hendry jatkoi kolmen voiton tasolla voittaen jälleen kerran maailmanmestaruuden jo viidettä kertaa putkeen. Tämä oli hänelle jo kuudes mestaruus ja näin hän nousi Steve Davisin ja Ray Reardonin rinnalle legendaaristen mestarien joukkoon. Kausi toi mukanaan myös neljännen Premier League-voiton.
Kaudella 1996/1997 Hendry oli jo kuudetta kertaa peräkkäin MM-finaalissa, mutta tällä kertaa maailmanmestaruuden vei irlantilainen Ken Doherty, joka katkaisi Hendryn pitkän voittoputken.
Kausi 1997/1998 ei ollut Hendryn osalta yhtä erinomainen kuin 1990-luku tätä aikaisemmin. Hän voitti silti yhden ranking-turnauksen, joka oli Thailand Masters. Maailmanmestaruuskisoissa Hendry karsiutui jo ensimmäisellä kierroksella ja ennätyksellisen kahdeksan vuoden hallinnan jälkeen joutui kauden päätteeksi luopumaan maailman ykköspelaajan asemasta.
Kaudella 1998/1999 Hendry voitti ennätyksellisen seitsemännen, ja toistaiseksi viimeisen, maailmanmestaruutensa ottaen ennätyksen näin ollen yksin omiin nimiinsä. Tällä kaudella hän voitti myös tätä turnausta edeltäneen Scottish Open-turnauksen.
2000-luvulle
Kauden 1999/2000 alun jälkeen Hendry on voittanut vain viisi turnausta: British Open 1999, European Open 2001, Welsh Open 2003, British Open 2003 sekä Malta Cup 2005. Vuonna 2002 Hendry kuitenkin oli lähellä kahdeksatta maailmanmestaruuttaan häviten kuitenkin finaalin niukasti Peter Ebdonille erin 17-18. Vaikka 1990-luvun kaltainen menestys ei ole jatkunut, on Hendry silti kyennyt tekemään neljä 147-lyöntisarjaa, eikä ole kertaakaan pudonnut ranking-listalla 16 parhaan joukosta. Lisäksi kaudelle 2006/2007 Hendry valtasi uudelleen maailman ykköspelaajan paikan tasaisten pelisuoritusten avittamana edellisellä kaudella. Hendry voitti vielä vuosina 2000 ja 2004 Premier Leaguen, vaikka 2000-luvun alku onkin tämän turnauksen osalta ollut Ronnie O'Sullivanin hallintaa.
Kaudella 2007/2008 Hendry pelasi ajoittain hyvin säilyttäen edelleen paikkansa 10 parhaan joukossa ranking-listalla. Parhaiten hän pelasi kauden päättävässä maailmanmestaruusturnauksessa Sheffieldin Crucible-teatterissa, jossa hän kaadettuaan nuoren Mark Allenin tiukassa ensimmäisen kierroksen ottelussa, eteni toiselle kierrokselle, jossa hän vakuuttavasti kaatoi Kiinan superlupauksen Ding Junhuin, ja tämän jälkeen vielä yhden kauden tasaisimman nousijan, walesiläisen Ryan Dayn, neljännesfinaalissa. Semifinaaliparikseen Hendry sai Ronnie O'Sullivanin, joka omassa neljännesfinaalissaan oli tehnyt jo kolmannen 147 pisteen maksimibreikin Crucible-teatterissa. Tämä oli The Rocketin yhdeksäs 147 ja hän ohitti näin Hendryn ennätystilastossa. Hendry oli lähellä itsekin omassa neljännesfinaaliottelussaan yltää samaan, mutta viimeinen punainen pallo ei uponnut. Semifinaali päättyi O'Sullivanin selkeään voittoon 17-6.
Kausi 2009/2010 ei myöskään tuonut menestystä turnausvoittojen mielessä. Kauden parhaaksi saavutukseksi jäi neljännesfinaalipaikka Sanyuan Foods China Open-turnauksessa. Kaikissa muissa turnauksissa tappio tuli jo 16:n parhaan joukossa. Kauden päätteeksi Hendry putosi ulos 10:n parhaan joukosta maailmanlistalla.
Huhtikuussa 2012 Hendry suoritti maailmanmestaruusturnauksessa uransa 11. maksimibreikkinsä. 1. toukokuuta 2012 Hendry ilmoitti lopettavansa mittavan snooker-uransa koettuaan 2-13 tappion Stephen Maguirelle maailmanmestaruusturnauksen neljännesfinaalissa.
Menestystä ja ennätyksiä
Hendry on siis selvästi kaikkien aikojen menestyksekkäin snooker-pelaaja. Hänellä on nimissään myös eniten ennätyksiä, esimerkiksi nuorin maailmanmestari (21) ja eniten MM-titteleitä (7) sekä eniten -turnausvoittoja (36).