cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patrick Geering
Seuraura
Geering on Zürcher SC:n oma kasvatti. Kaudella 2006–2007 hän siirtyi GCK Lionsiin, jossa Geering voitti Elite Jr. A:n mestaruuden. Geering debytoi kauden aikana myös seuran miesten joukkueessa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua. Varsinaisella NLB:n tulokaskaudellaan Geering teki GCK:ssa ja Sveitsin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa 38 runkosarjaottelussa tehot 2+16=18 ja kolmessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän voitti kauden päätteeksi seuran A-nuorissa taas Elite Jr. A:n mestaruuden.
Kaudella 2008–2009 Geering nousi ZSC Lionsin National League A -joukkueeseen, jossa hänen tulokaskautensa toi 47 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa viisi syöttöpistettä. Geering edusti joukkuetta myös Mestarien liigassa, jossa hän teki seitsemässä ottelussa yhden syöttöpisteen. Geering voitti CHL:n mestaruuden. Tämän myötä hän osallistui ZSC:n kanssa 29. syyskuuta 2009 Victoria Cupiin, jossa joukkue kohtasi NHL-joukkue Chicago Blackhawksin. ZSC voitti ottelun lukemin 2–1. Kauden 2011–2012 päätteeksi Geering voitti Sveitsin-mestaruuden. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui tehoilla 6+19=25 NLA:n puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Kauden 2013–2014 päätteeksi Geering voitti taas Sveitsin-mestaruuden.
Geering eteni kaudella 2014–2015 ZSC Lionsin kanssa NLA:n finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin HC Davos otteluvoitoin 4–1. Kaudella 2015–2016 hän voitti Sveitsin Cupin. Kaudella 2016–2017 Geering nousi ZSC:n varakapteeniksi. Hän voitti koko NLA:n tehotilaston lukemalla +31. Pudotuspeleissä Geering oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton David Rundbladin kanssa tehoilla 1+4=5. Media valitsi hänet kauden päätteeksi NLA:n tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 Geering nousi ZSC:n kapteeniksi.
Maajoukkueura
Geering edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2015 ja 2016. Vuoden 2015 turnauksessa hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Geering on pelannut 64 A-maaottelua tehopistein 1+6=7.
Geering pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2010, joista ensimmäisessä turnauksessa valmennus valitsi hänet Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Vuoden 2010 turnauksessa Geering oli joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Nino Niederreiterin jälkeen viidellä syöttöpisteellään. Hänet valittiin Kanadaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Sveitsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Geering pelasi välissä myös I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2009, jolloin hän voitti A-lohkon kultaa.
Geering pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän jakoi Sveitsin sisäisen pistepörssin voiton Marc Kämpfin ja Roman Josin kanssa tehoilla 3+2=5. Geering jakoi myös koko turnauksen puolustajien maalipörssin voiton Kanadan Ryan Ellisin kanssa. Hän voitti myös Sveitsin sisäisen tehotilaston lukemalla +2. Valmennus valitsi Geeringin Sveitsin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Yhdysvaltoja vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Geering pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2007. Yhteensä hän on pelannut 39 nuorten ja 45 poikien maaottelua.
FurryMUCK
FurryMUCK on yksi vanhimmista ja suurimmista muuhun kuin taistelunmelskeeseen keskittyvistä MUD-tyylisistä peleistä. Se perustettiin vuonna 1990 kokoontumispaikaksi ja roolipeliympäristöksi antropomorfisten, ihmisenkaltaisten eläinhahmojen ystäville, furry-intoilijoille. Sittemmin siitä on tullut keskeinen elementti antropomorfismin faneille, ja pelissä on usein paikalla yli 400 käyttäjää. Monet antropomorfismin ystävät sanovat, että heidän ensimmäinen kosketuksensa harrastukseen tapahtui FurryMUCKissa, ja useat harrastukseen liitettävät suositut sanonnat ovat saaneet alkunsa tässä virtuaaliympäristössä.
Lawrence R. Rabiner
Lawrence R. Rabiner (s. 28. syyskuuta 1943 New York ) on digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja 1970-luvulta saakka Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. Rabiner väitteli tohtoriksi 1967.
Mika Strömberg
Mika Juhani Strömberg (s. 28. helmikuuta 1970 Helsinki) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, maailmanmestari, olympiamitalisti ja Suomen mestari. Hän oli 1990-luvulla SM-liigan parhaita puolustajia ja edusti Suomea kuusissa peräkkäisissä arvokisoissa vuosina 1994–1997.
Pelaajaura
Strömberg pelasi 1990-luvulla kasvattajaseurassaan Jokereissa suuressa roolissa. Fyysisestäkin pelistä tunnettu "Ströba" oli vuosikymmenen SM-liigan parhaita hyökkääviä puolustajia. Kaudella 1996–1997 hän keräsi 47 ottelussa peräti 42 tehopistettä, jonka lisäksi hänet valittiin vuotta aikaisemmin SM-liigan parhaaksi puolustajaksi. Hän myös voitti Jokereiden mukana vuosina 1992–1997 neljä Suomen mestaruutta sekä kaksi Euroopan Cupia. SM-liigamenestyksestä ja arvokisavalinnoista huolimatta hän ei lopulta koskaan lähtenyt pelaamaan Pohjois-Amerikkaan.
Jokerit ei tarjonnut Strömbergille jatkoa kevään 1999 jälkeen, ja näin puolustaja suuntasi Sveitsiin. Hän palasi alppimaasta Jokereihin kaudeksi 2002–2003, jonka jälkeen hän pelasi kolme kautta Djurgårdens IF:ssä Ruotsin Elitserienissä ja kauden 2006–2007 HPK:ssa.
Kauden 2007–2008 alussa Strömberg siirtyi KalPaan ja 10. joulukuuta jälleen Jokereihin. Strömberg ei kuitenkaan saanut kasvattaseuraltaan haluamassaan ajassa jatkosopimustarjousta, joten hän päätti heti kauden päätyttyä palata takaisin KalPaan. Hän pelasi KalPassa pelaajauransa kaksi viimeistä kautta ja oli voittamassa kaudella 2008–2009 SM-pronssia.
Strömberg kuului aikoinaan myös maajoukkueen luottopuolustajiin. Arvokisoissa hän edusti Suomea MM-kisoissa vuosina 1994–1997, Lillehammerin olympialaisissa vuonna 1994 ja maailmancupissa vuonna 1996.
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Strömbergin vuonna 2011 Jääkiekkoleijonaksi numero 209.
Valmentajaksi
Lopetettuaan pelaajauransa Strömberg jatkoi KalPassa Pekka Virran kakkosvalmentajana. Virta siirtyi TPS:n päävalmentajaksi kaudeksi 2011–2012, ja Strömberg jatkoi Virran valmennustiimissä ja siirtyi samalla TPS:ään. Virta ja Strömberg jatkoivat TPS:ssä lokakuuhun 2012, jolloin heidät vapautettiin tehtävistään joukkueen oltua kaudella 2012–2013 13 ottelun jälkeen sarjataulukon viimeisellä sijalla.
Doliini
thumb|230px|Doliini [[Omanissa]] Doliinit ovat kuoppia tai vajoamia, joita esiintyy karstialueilla. Ne voivat olla muodoltaan sylinterimäisiä, kartiomaisia tai kulhon muotoisia ja niiden koko vaihtelee muutamasta metristä satoihin metreihin. Doliini-sana tulee slovenian kielen sanasta dolina, joka tarkoittaa laaksoa.
Doliineja syntyy joko liukenemisen tai luhistumisen seurauksena. Sadevesi liuottaa kalkkikiveä. Vesi valuu karstin pieniin rakoihin, josta se pääsee kallioon liuottaen tätä synnyttäen doliinin. Joskus maanalainen luola kasvaa niin suureksi, että luolan katto muuttuu epävakaaksi. Tällöin se saattaa sortua, jonka seurauksena muodostuu doliini, josta on yhteys luolaan.
Antiokhos III Suuri
thumb|160px|Antiokhos III Antiokhos III Megas (noin 241 eaa. – 187 eaa.) oli seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 223–187 eaa. Hänen lisänimensä megas ("suuri") johtuu väärinkäsityksestä. Persian kuninkaan arvonimiin kuului megas basileus eli suurkuningas.
Antiokhos III sai 18-vuotiaana perinnöksi sekavassa tilassa olevan valtion. Idän provinssit olivat jo irrottautuneet Persiasta, ja pian Antiokhoksen valtaannousun jälkeen Media ja Persis kapinoivat kuvernöörejään vastaan.
Sisäpoliittisten ongelmien ohella Antiokhos taisteli Baktriaa, Intiaa ja roomalaisia vastaan.
Bromiasetoni
Bromiasetoni (C3H5BrO) on asetonin bromattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on aikaisemmin käytetty kyynelkaasuna ja nykyään sitä käytetään valmistettaessa muita kemikaaleja.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa bromiasetoni on väritöntä nestettä. Valon vaikutuksesta se muuttuu nopeasti väriltään ruskeaksi tai violetiksi. Yhdiste on veteen niukkaliukoista ja liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Bromiasetoni reagoi hyvin helposti nukleofiilien kanssa. Aine ärsyttää voimakkaasti silmiä aiheuttaen kyynelvuotoa. Lisäksi yhdiste ärsyttää ihoa ja hengitysteitä.
Eräät eliöt kuten Asparagopsis taxiformis -levät kykenevät tuottamaan bromiasetonia. Lisäksi tämä levälaji muodostaa myös dibromi- ja tribromiasetonia.
Valmistus ja käyttö
Bromiasetonia valmistetaan bromaamalla asetonia bromin avulla happamissa olosuhteissa esimerkiksi jääetikkaliuoksessa tai vesiliuoksessa kaliumkloraatin toimiessa katalyyttinä. Reaktiossa muodostuu ensin asetonin enoli, joka nukleofiilina reagoi elektrofiilisen bromin kanssa muodostaen bromiasetonia.
Bromiasetonia on käytetty ensimmäisessä maailmansodassa kyynelkaasuna joko kranaatteina tai suihkutettuna. Nykyään yhdistettä ei käytetä enää tähän tarkoitukseen. Nykyään yhdistettä käytetään useiden muiden kemikaalien synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi asetonin johdannaisia ja heterosyklisiä yhdisteitä.
Andrew Mango
pienoiskuva|Andrew Mango vuonna 2009. Andrew James Alexander Mango (14. kesäkuuta 1926 – 6. heinäkuuta 2014) oli brittiläinen Istanbulissa syntynyt tietokirjailija ja toimittaja
Hänen isänsä Alexander Mango oli italialais-kreikkalainen asianajaja ja hänen äitinsä Adelaide Damonov oli venäläissyntyinen emigrantti. Mango kasvoi nuoruutensa ajan Istanbulissa ja hän hallitsi useita kieliä.
Mango työskenteli nuorena miehenä lehdistöpäällikkönä Britannian suurlähetystössä Ankarassa. Hän muutti Britanniaan vuonna 1947 ja asui Lontoossa kuolemaansa asti. Hän suoritti tutkinnon Lontoon yliopistosta, mukaan lukien tohtorintutkinnon persiankirjallisuudesta.
Mango siirtyi BBC:n turkinkielisen osaston palvelukseen ja vietti koko uransa BBC World Servicen palveluksessa. BBC:stä Mango jäi eläkkeelle vuonna 1986.
Eläkkeelle jäätyään hän julkaisi kirjan Mustafa Kemal Atatürkistä vuonna 1999. Kirjasta tuli kansainvälinen bestseller.
Teoksia
Andrew Mangon teoksia ei ole suomennettu.
Suda (joki)
Suda on Volgan vesistöön kuuluva joki Vologdan alueella Venäjällä. Sen pituus on 184 kilometriä, valuma-alueen laajuus 13 500 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 134 kuutiometriä sekunnissa.
Suda on liikennöintikelpoinen Kolpjoen suuhun asti. Sen varrella sijaitsee Borisovo-Sudskojen kuntakeskus ja Sudan taajama.
Aiheesta muualla
59.15556°N, 37.5975°W
Kaksipuolinen iskentä
thumb|right|2-puolisesti isketty [[Abbevillen kulttuuri|Abbevillen käsikirves.]] thumb|right|2-puolisesti iskettyjejen työkalujen levinneisyys [[Acheulin kulttuurissa.]] Kaksipuolinen iskentä oli kivikaudella työtapa, jolla kivityökalu tehtiin käsittelemällä sitä kaksipuolisesti. Tämä työkalujen valmistustapa liittyi Acheulin kulttuuriin ja sen seuraajiin.
Bouches-du-Rhône
Bouches-du-Rhône on Ranskan departementti numero 13, joka sijaitsee Kaakkois-Ranskassa, Provence-Alpit-Rivieran alueella, Välimeren rannikolla, nimensä mukaisesti Rhônejoen suussa. Vuonna 2005 departementissa oli 1 906 000 asukasta , ja sen väestötiheys oli 372 as/km². Pinta-ala on 5 087 km². Departementti on jaettu 119 kuntaan, ja sen pääkaupunki (préfecture) on Marseille.
Bouches-du-Rhône oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Se muodostettiin osasta aiempaa Provencen provinssia sekä Orangen, Martigues’n ja Lambescin pikkuruhtinaskunnista.
Bob Hope
thumb|Bob Hope vuonna 1986 Leslie Townes Hope (tunnetaan nimellä Bob Hope, 29. toukokuuta 1903 Eltham, Lontoo – 27. heinäkuuta 2003 Kalifornia) oli englantilaissyntyinen, Yhdysvalloissa uransa tehnyt viihdyttäjä.
Hope muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin nelivuotiaana ja sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 17-vuotiaana. Hän esiintyi aluksi vaudevillessa laulavana tanssijana ja myöhemmin radiossa, elokuvissa, televisiossa ja Broadwayllä sekä esiintymiskiertueilla Yhdysvaltain armeijan joukkojen mukana.
Hopen elokuvaura alkoi 1930-luvun puolivälissä, ja kaikkiaan Hope esiintyi yli 180 elokuvassa, esimerkiksi The Big Broadcast (1938), Kummitusyö (1939) ja Valkonaama (1948). 1940-luku oli hänen elokuvauransa kulta-aikaa. Hän sai neljä Oscar-kunniapalkintoa vuosina 1941−1966 ja useita muita tunnustuspalkintoja. Hänestä tuli hyvätuloinen viihdyttäjä. Valtavan suositut road moviet Bing Crosbyn ja Dorothy Lamourin kanssa aloitettiin 1940.
Alpes-de-Haute-Provence
Alpes-de-Haute-Provence (entinen Basses-Alpes) on Ranskan departementti numero 4, joka sijaitsee Provence-Alpit-Rivieran alueella Kaakkois-Ranskassa. Vuonna 2005 departementissa eli 153 000 asukasta ja sen väestötiheys on 20 as/km². Pinta-ala on 6925 km². Departementti on jaettu 200 kuntaan, ja sen pääkaupunki (préfecture) on Digne-les-Bains.
Sokol
Sokol on kaupunki Vologdan alueella Venäjällä 35 kilometriä Vologdasta pohjoiseen. Se sijaitsee Suhonajoen ja Vologdasta Arkangeliin johtavan rautatien varrella. Kaupunki on Sokolin piirin keskus. Asukkaita on 40 400 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1800-luvun lopussa perustetusta paperitehtaasta. Vuonna 1900 sen lähelle rakennettiin kaksi sahaa ja vuonna 1915 ammus- ja selluloosatehtaat. Tehtaiden työläisasutukset yhdistettiin Sokolin kaupungiksi vuonna 1932.
Nykyään Sokolissa toimii selluloosa- ja paperitehdas, muita puunjalostuslaitoksia, meijeri, lihajalostamo ja leipomo sekä rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa on metsäteollisuusteknikumi, opettajaopisto, teatteri ja kotiseutumuseo.
Sokolin suomalainen ystävyyskaupunki oli Valkeakoski.
Ernest Hemingway
Hemingway julkaisi useita romaaneja ja novellikokoelmia ja sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1954. Hänen niukkasanainen mutta lyyrinen proosatyylinsä on vaikuttanut lukuisiin myöhempiin kirjailijoihin. Romaani Kenelle kellot soivat (1940) oli Hemingwaylle itselleen hänen tärkein teoksensa.
Hemingway oli kirjojensa aiheiltaan ja imagoltaan hyvin miehinen, ja hänen suurimpia intohimojaan olivat kalastus, metsästys ja härkätaistelu.
Viimeisinä vuosinaan Hemingway kärsi yhä enenevässä määrin alkoholin liikakäytöstä ja terveysongelmista. Hän teki itsemurhan vuonna 1961.
Varhainen elämä
thumb|Ernest (oik.) vanhempiensa ja sisarustensa kanssa vuonna 1905 Ernest Miller Hemingway syntyi 21. heinäkuuta 1899 Oak Parkissa Chicagon esikaupunkialueella varakkaaseen perheeseen. Isä Clarence ”Ed” Hemingway oli lääkäri. Äiti Grace Hall Hemingway oli taitava laulaja, joka oli konsertoinut Madison Square Gardenissa ennen avioitumistaan. Grace hallitsi avioliittoa ja alistuvaa miestään, joka teki kaikki kotityöt ja hoiti taloudenpidon.
Äiti puki Ernestin nelivuotiaaksi asti tyttöjen vaatteisiin, mikä oli epätavallisen pitkään. Pojan kampauksen Ernest sai vasta kuusivuotiaana, ja polvihousuja hän joutui käyttämään 15-vuotiaaksi asti. Isoisä Ansonin kanssa Ernest sai pukeutua ja käyttäytyä kuin poika, etenkin sota- ja metsästysleikeissään kesälomillaan luonnon keskellä Walloon Lakella pohjoisessa Michiganissa. Isä Ed oli intohimoinen metsästäjä, joka yritti tappaa jokaisen luontokappaleen jonka näki. Ernest noudatti isänsä esimerkkiä ja 16-vuotiaana joutui maksamaan suuren sakon ammuttuaan rauhoitetun harmaahaikaran. Nuori Ernest myös luki paljon, mitä hänen isänsä piti hyödyttömänä harrastuksena. Ernestin opettajat kuitenkin rohkaisivat pojan luku- ja kirjoitusharrastusta.
Opinnot
Hemingway sai lukiossa hyviä arvosanoja ja osallistui aktiivisesti koulun harrastus- ja urheilutoimintaan. Hän toimi koulun sanomalehden päätoimittajana, ja kolme hänen novelliaan julkaistiin koululehdessä. Nuoren Hemingwayn kirjailijaesikuvia olivat etenkin Rudyard Kipling, Jack London ja O. Henry. Hän arvosti myös Chicago Tribunen urheilutoimittaja Ring Lardneria, jonka tyyliä hän kopioi koulun sanomalehdessä.
Rikostoimittajana
Hemingway halusi toimittajaksi vastoin vanhempiensa toiveita, jotka halusivat hänestä lääkärin. Hän lähti lokakuussa 1917 tukahduttavana ja ahdasmielisenä pitämästään Oak Parkista Kansas Cityyn setänsä suhteiden avulla toimittajaharjoittelijaksi Kansas City Star -sanomalehteen. Lehtityössä Hemingway oppi kirjoittamaan tiivillä, selkeällä ja tarkalla tyylillä, jota hän käytti koko myöhemmän kirjailijanuransa ajan. Hän toimi rikostoimittajana ja otti selvää onnettomuuksista, kuolemantapauksista ja väkivaltarikosten seuraamuksista. Eniten häntä kiinnosti reportaasien tekeminen. Hemingwayn kirjoittamat jutut julkaistiin nimettöminä, ja vasta myöhemmin ne osoitettiin hänen kirjoittamikseen ja julkaistiin uudelleen.
Ensimmäisessä maailmansodassa
thumb|Ernest Hemingway sotilaspuvussa vuonna 1918. Kaiken aikaa työskennellessään Kansas Cityssä Hemingway haaveili pääsystä Euroopassa käytyyn maailmansotaan. Huonon näkönsä vuoksi häntä ei ollut kelpuutettu Yhdysvaltain armeijaan, mutta hänet hyväksyttiin Amerikan Punaisen Ristin palvelukseen.
Hemingway matkusti New Yorkin kautta Ranskaan toukokuussa 1918. Hänen ensimmäinen asemapaikkansa oli Milano Italiassa. Hemingway siirrettiin ambulanssiyksikköön Schioon, missä hän vietti kolme viikkoa. Hemingway pyrki lähelle taisteluja ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi Piaven rintamalle Koillis-Italiaan. Heinäkuussa 1918 hän oli jakamassa makeisia ja savukkeita juoksuhaudassa, kun itävaltalainen mörssärikranaatti räjähti metrin päässä. Välissä ollut mies kuoli, ja Hemingway haavoittui vakavasti jalkoihin. Hän auttoi vammoistaan huolimatta haavoittuneita tovereitaan, mistä hänelle myönnettiin arvostettu urhoollisuusmitali. Hänen jaloistaan poistettiin lähes 30 sirpaletta, ja hän joutui sotilassairaalaan. Muistojaan räjähdyksestä Hemingway kuvasi myöhemmin tarkasti romaanissaan Jäähyväiset aseille (1929). Hän ei ehtinyt enää rintamalle ennen sodan loppua ja palasi Yhdysvaltoihin tammikuussa 1919.
Sairaalassa toipuessaan Hemingway rakastui hoitajaansa Agnes von Kurowskyyn. Heillä oli suhde, mutta Agnes katkaisi sen Hemingwayn palattua kotiin.
Kotona toipumassa
Kotimaassa Hemingway antoi lehtihaastatteluja sotakokemuksistaan ja etsi työtä. Vakuutuskorvaustensa ansiosta hän pystyi pitämään välivuoden, jonka ajan hän asui Oak Parkissa ja kiersi puhumassa sotakokemuksistaan, niitä huomattavasti liioitellen. Hän riitautui vanhempiensa kanssa ja muutti omaan asuntoon lokakuussa 1920. Hän sai töitä Toronto Star Weeklysta, johon hän kirjoitti kolmisenkymmentä artikkelia vuoden 1921 aikana.
Hemingway tapasi Hadley Richardsonin marraskuussa 1920, jonka kanssa avioitui syyskuussa 1921. Pariskunta lähti Pariisiin joukukuussa 1921, kun Hemingway oli saanut työtä Toronto Daily Starin kirjeenvaihtajana.
Kirjailijana ja lehtimiehenä Pariisissa
Pariisissa Hemingwayt muuttivat nuhruiselle alueelle Rue du Cardinal-Lemoine -kadulle ja tutustuivat nopeasti kaupungin kulttuuripiireihin. Hemingwayn tärkeimpiä ystäviä Pariisissa oli kirjailija ja kulttuurivaikuttaja Gertrude Stein, jonka teorioilla oli suuri merkitys Hemingwaylle kirjoittajana. Hemingwaylla ja Steinilla oli tapana tehdä kaupungissa pitkiä kävelyjä taiteesta keskustellen. Toinen Hemingwayhin suuresti Pariisissa vaikuttanut kirjailija oli Ezra Pound. Myös Sylvia Beachin laajavalikoimainen ja huokea kirjakauppa Shakespeare and Company oli nuorelle kirjailijalle aarreaitta. Hemingway luetaan niin sanottuun ”kadotettuun sukupolveen”, joka koostui useista Hemingwayn tapaan Pariisiin 1920-luvun alussa muuttaneista nuorista amerikkalaiskirjailijoista.
Pariisissa Hemingway alkoi kirjoittaa ahkerasti runoja, kertomuksia ja muistelmia, ja Pariisin-aika oli Hemingwayn uran tuotteliain vaihe. Työnantajaansa Toronto Daily Stariin hän kirjoitti koko ajan artikkeleita Pariisin yökerhoja kansoittavista hedonisteista. Hemingway kuvasi vuosiaan Pariisissa 30 vuotta myöhemmin kirjoittamissaan muistelmissa Nuoruuteni Pariisi.
Hemingway kirjoitti torontolaislehteen raportteja myös Pariisin ulkopuolelta. Maaliskuussa 1922 Hemingway teki raportin Genovan kansainvälisestä talouskonferenssista, johon kokoontui monen valtion päämiehiä. Sen jälkeen Milanossa hän haastatteli Benito Mussolinia. Hän kävi myös kirjoitusmatkalla Konstantinopolissa Kreikan ja Turkin välisessä sodassa.
Hemingwayn esikoisteos Three Stories & Ten Poems, kokoelma novelleja ja runoja, julkaistiin Pariisissa vuonna 1923. Toukokuussa 1923 Hemingway näki ensi kertaa härkätaistelun, ja hänestä tuli lajin suuri ystävä eliniäksi. Hemingwayt saivat ensimmäisen lapsensa lokakuussa 1923. Hemingway lopetti toimittajan työt saman vuoden talvena ja keskittyi alkavaan kirjailijanuraansa.
Kirjailijanura
Hemingwayt kävivät syksyllä 1923 Torontossa ja palasivat Pariisiin talvella. Kirjailijaksi ryhtynyt Hemingway sai töitä etsiä käsikirjoituksia aikakauslehti Transatlantic Review’hun. Hemingwayn Meidän aikanamme -novellikokoelma julkaistiin vuonna 1924. Hemingway teki kustannussopimuksen Boni & Liverightin kanssa seuraavien kahden kirjansa kustantamisesta. Hän tapasi vuonna 1925 kirjailija F. Scott Fitzgeraldin, ja näistä omaperäisistä ja samanmielisistä kirjailijoista tuli parhaat ystävykset.
Hemingway matkusti ystävineen Espanjan Pamplonaan pitämään hauskaa. Tämän matkaseurueen jäsenistä Hemingway otti henkilökaartin ensimmäiseen suureen romaaniinsa Ja aurinko nousee (1927), jota hän kirjoitti matkoillaan Espanjassa. Toukokuussa 1926 Hemingwaylta julkaistiin hänen ensimmäinen pitkä teoksensa, pienoisromaani The Torrents of Spring, jossa hän piikittelee ja parodioi toisia kirjailijoita. Teos sai yleisesti ottaen suosiolliset arvostelut.
Romaani Jäähyväiset aseille julkaistiin syyskuussa 1929, ja se on arvostettu amerikkalaisen nykykirjallisuuden mestariteokseksi. Romaania jouduttiin sensuroimaan, sillä se sisälsi rivoja sanoja ja seksikohtauksia. Romaani sai erinomaiset arvostelut Yhdysvalloissa, ja ensimmäinen painos myytiin loppuun muutamassa viikossa. Romaanista tehtiin elokuvasovitus vuonna 1932. Hemingway ei pitänyt elokuvasta, eikä myöhemmin juuri muistakaan romaaniensa elokuvasovituksista. Hemingwayt asuivat välillä jälleen Pariisissa, mutta palasivat Wall Streetin pörssiromahduksen 1929 jälkeen Key Westiin Havannan kautta. Hemingway valmisteli uusia romaaneja ja alkoi myös kehittää uutta julkista kuvaansa miehisenä toimintasankarina. Imagoon kuuluivat etenkin härkätaistelut, joista kertoo romaani Kuolema iltapäivällä (1932). Kesällä 1933 Hemingway matkusti ensi kertaa Afrikkaan metsästämään suurriistaa. Hän ryhtyi myös harrastamaan tonnikalan kalastusta. Häneltä julkaistiin romaani Afrikan vihreät kunnaat vuonna 1935.
thumb|left|Talo Floridan Key Westissä, jota Hemingway käytti 1930-luvulla vapaa-ajan asuntonaan. Hemingway tapasi kolmannen vaimonsa, toimittaja-kirjailija Martha Gellhornin joulukuussa 1936. Samaan aikaan hän oli saanut valmiiksi romaaninsa Kirjava satama (1937) luonnoksen. Helmikuussa 1937 Hemingway lähti omasta aloitteestaan North American Newspaper Alliancen kirjeenvaihtajaksi Espanjan sisällissotaan. Hemingway tuki kirjoituksissaan tasavaltalaisjoukkoja, jotka taistelivat kenraali Francoa vastaan. Myös Martha Gellhorn toimi Espanjan sotakirjeenvaihtajana.
Kenelle kellot soivat (1940) oli Hemingwaylle itselleen hänen tärkein teoksensa. Romaanin intensiivinen kirjoitustyö, pitkät kalastusretket ja kasvanut alkoholinkäyttö rasittivat Hemingwayta niin, että hän joutui vuoteenomaksi ja sai lääkäriltään kehotuksen levätä. Hemingway ja Pauline saivat avioeron, mutta Hemingway sai täyden tapaamisoikeuden lapsiin. Kenelle kellot soivat oli suurmenestys, se sai kauttaaltaan ylistävät arvostelut ja sitä kutsuttiin Hemingwayn parhaaksi romaaniksi. Siitä julkaistiin myös Hollywood-elokuva kolme vuotta myöhemmin. Hemingway ja Gellhorn menivät naimisiin marraskuussa 1940.
Hemingway asui Kuubassa vuosina 1939–1960, ja osti Havannan lähistöltä Finca Vigía -nimisen talon vuonna 1940. Vuonna 1941 tapahtuneen Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen Hemingway muodosti vastatiedusteluyksikön, joka sai nimekseen ”Konnatehdas”. Yhden laivan laivaston toiminta kuitenkin lopetettiin ja vastavakoilutehtävät Kuubassa annettiin FBI:lle. Martha oli sotakirjeenvaihtajana ensin Karibialla ja sitten Englannissa, jonne myös Hemingway matkusti vuonna 1944 raportoimaan Normandian maihinnoususta. Hemingway pääsi osallistumaan taistelutehtäviin Ranskassa tappaen hyökkääviä saksalaissotilaita konekiväärillä ja kertoi sotavoiton antaneen hänelle paremman tunteen kuin koskaan aikaisemmin. Hemingwayn alkoholinkäyttö oli muuttunut vuosien varrella yhä holtittomammaksi, ja hän tutustui Lontoossa Daily Expressin toimittajana työskennelleeseen Mary Welshiin, jolloin Martha jätti hänet. Virallinen avioero astui voimaan vuonna 1945.
Hemingway meni naimisiin Mary Welshin kanssa maaliskuussa 1946. Hemingway työsti kahta romaania, joita hän ei saanut kuitenkaan valmiiksi. Hän ihastui Venetsiassa tapaamaansa nuoreen italialaistyttö Adrianaan, joi edelleen liikaa ja sai raivonpuuskia vaimoaan kohtaan. Romaani Joen yli puiden siimekseen (1950) sai innoituksensa yksipuolisesta rakkaudesta Adrianaan; arvostelijat pitivät kirjaa epäonnistuneena ja loukkaavana. Kesäkuussa 1951 Hemingwayn äiti Grace kuoli.
thumb|Hemingway omalla jahdillaan noin vuonna 1950. Hemingway lopetti tekeillä olleen meritrilogiansa kirjoittamisen ja keskittyi tarinaan kalastajasta. Vanhus ja meri julkaistiin ensin Life-lehdessä syyskuussa 1952, ja kirjasta tuli suuri myynti- ja arvostelumenestys. Kirja sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1953.
Nobel-palkinto
Hemingwaylle myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto vuonna 1954. Hän oli ylpeä palkinnosta, mutta ei pystynyt kuntonsa vuoksi matkustamaan palkintoseremoniaan Tukholmaan.
Viimeiset vuodet
Hemingway jatkoi asumista Kuubassa 1950-luvun lopulla, vaikka maa oli ajautumassa vallankumoukseen. Hänen terveytensä kärsi koko ajan kasvaneesta alkoholinkäytöstä. Hän alkoi kirjoittaa muistelmiaan Pariisin-vuosista 1920-luvulla; ne julkaistiin postuumisti nimellä Nuoruuteni Pariisi. Niissä hän kirjoitti ilkeään sävyyn tuntemistaan, jo kuolleista kirjailijatovereistaan. Hemingway toimi romaaninsa pohjalta tehdyn Vanhus ja meri (1958) -elokuvan teknisenä neuvonantajana. Kun Fidel Castro otti vallan Kuubassa, Hemingway hankki kodin Ketchumista, Idahosta, mutta kävi Kuubassa senkin jälkeen.
Viimeisinä vuosinaan Hemingway sai raivokohtauksia. Hän oli lisäksi vakuuttunut siitä, että FBI oli kaikkialla hänen perässään. FBI myönsi kuitenkin myöhemmin, että heidän agenttinsa olivat seuranneet häntä vuosien ajan, koska hän oli asunut niin pitkään Kuubassa.
Hemingway laihtui ja kuihtui rajusti kesän ja syksyn 1960 aikana ja hänen verenpaineensa kohosi pysyvästi. Lisäksi hän alkoi nukkua huonosti, kärsiä sekavuudesta ja puhua jatkuvasti itsemurhasta. Hän hakeutui lopulta Maryn ja lääkäriystävänsä kehotuksesta hoitoon Mayo-klinikalle talvella 1960, jossa häntä hoidettiin sisätautilääkärin ja psykiatrin yhteistyönä.
Heminwayllä diagnosoitiin lievä diabetes ja maksan laajentuma, joka viittasi perinnölliseen hemokromatoosiin. Diagnoosia ei voitu kuitenkaan antaa heti, koska hänen maksastaan ei uskallettu leikata koepalaa hänen huonon kuntonsa vuoksi. Hemingwayn Serpasil-verenpainelääkitys lopetettiin, koska sen epäiltiin aiheuttavan hänelle masennusta ja ahdistuneisuutta. Ahdistuslääkkeeksi määrätty metyylifenidaatti vaihdettiin samalla markkinoille tulleeseen klooridiatsepoksidiin. Hemingwaylle annettiin myös sähköshokkeja kahtena eri hoitojaksona, koska tuolloin ei tiedetty, ettei kyseinen hoito sovellu alkoholisteille.
Hemingway kotiutettiin tammikuussa 1961, minkä jälkeen hän huomasi menettäneen kykynsä toimia kirjailijana. Hän ilmoitti huhtikuussa kustantajalleen, että on joutunut keskeyttämään Pariisin muistelmien laatimisen. Sen jälkeen hän yritti jälleen itsemurhaa, minkä vuoksi hänen vaimonsa vei hänet takaisin Mayo-klinikalle, jossa sähköshokkihoitoa jatkettiin.
Kuolema
Hemingway teki itsemurhan kotonaan 2. heinäkuuta 1961 ampumalla itseään haulikolla kasvoihin. Hän oli kärsinyt pitkään vaikeasta alkoholismista, masennuksesta ja niveltulehduksen aiheuttamasta voimakkaasta kroonisesta kivusta. Hemingway kertoi kesäkuussa ystävälleen Aaron Hotchnerille haluavansa kuolla, koska oli kadottanut kykynsä kirjoittaa. Itsemurha tapahtui alle viikon kuluttua viimeisestä sähköshokkiterapiajaksosta. Hemingwayn masennusta, muistihäiriöitä, sekavuutta ja niveltulehdusta aiheuttava hemokromatoosi diagnosoitiin vasta vähän ennen hänen kuolemaansa.
Yksityiselämä
Hemingway oli neljä kertaa naimisissa: Elizabeth Hadley Richardson 1921–1927, Pauline Pfeiffer 1927–1940, Martha Gellhorn 1940–1945 sekä Mary Welsh vuodesta 1946 Hemingwayn kuolemaan 1961 saakka. Hemingwaylla oli yksi lapsi ensimmäisestä ja kaksi toisesta avioliitostaan. Näyttelijät Margaux ja Mariel Hemingway ovat kirjailijan lapsenlapsia.
Kotimuseot
thumb|Hemingwayn kirjoituspöytä Key Westin kodissa. Hemingwayn Kuubassa sijainnut koti Finca Vigía, jonka Kuuban hallitus otti haltuunsa Hemingwayn kuoltua 1961, toimii nykyään kotimuseona. Myös kirjailijan omistuksessa ollut Floridan Key Westissä sijainnut talo toimii museona.
Tyyli ja teemat
Hemingwayta pidetään modernin novellistiikan edelläkävijänä. Hemingway loi uuden kirjoittamiskoulukunnan, ja hän vaikutti huomattavan paljon moniin myöhempiin romaanikirjailijoihin. Hän kehitti uudenlaisen, niukkasanaisen mutta lyyrisen proosatyylin, jossa säntilliseen mutta rytmilliseen lyyrisyyteen yhdistyivät täsmälliset fyysiset yksityiskohdat.
Hemingway riisui kielestään epäoleellisuudet, koristeellisuuden ja sentimentaalisuuden. Pyrkimyksessään objektiivisuuteen ja rehellisyyteen Hemingway kuvaili tapahtumaketjuja lyhyillä ja yksinkertaisilla lauseilla, joissa ei ollut kommenttia tai tunteellista retoriikkaa. Kertomuksen opetukseen tai sen sisältöön kirjailija vältti ottamasta kantaa. Hemingwayn lauseet koostuvat lähinnä substantiiveista ja verbeistä; adjektiiveja ja adverbeja on vähän. Lauseiden vaikutus perustuu toistoon ja rytmiin. Hemingwayn lyhytsanainen ja tiivistetty tyyli on konkreettista ja kylmää, mutta usein tunteita herättävää sekä vähättelevässä ilmaisussaan hyvinkin ironista. Myös Hemingwayn dialogit ovat kirkkaita, yksinkertaisia ja luonnollisenkuuloisia. Hemingway loi niin kutsutun jäävuoritekniikan, jossa kertomuksen tärkein osa jää rivien väliin, vihjeiden tai lausumatta jätettyjen vastausten varaan.
Tiivistämisen Hemingway otti tärkeimmäksi kaunokirjalliseksi tavoitteekseen 1920-luvulla Pariisissa tapaamansa Gertrude Steinin neuvojen pohjalta. Hemingway kertoikin sanoneensa itselleen: ”Ei tarvitse tehdä muuta kuin kirjoittaa yksi tosi (engl. true) lause. Kirjoita kaikkein tosin tuntemasi lause.”
Hemingwayn tunnetuimmat romaanit käsittelevät sotaa, härkätaisteluja ja metsästystä, ja niiden sankarit ovat karskeja, hempeilystä vapaita ja suoraviivaisia miehiä. Hemingway edustaakin joillekin miehisen pöyhkeilyn ja kirjallisen machismon puhtainta edustajaa. Toiset ovat nähneet hänet sisimmältään herkkänä ja kirjailijana ja traagisena hahmona, jonka tuotannossa on huomattavan paljon syvällisyyttä ja herkkyyttä.
Hemingwayn 1920-luvun novellien tarinat kertovat sotaväsymyksestä ja unettomuudesta kärsivistä miehistä, jotka elävät kivun, toiminnan ja kokemusten äärirajoilla. Hemingwayn romaanien sankareiden pääasiallinen tarkoitus on osoittaa, että on mahdollista elää ylväästi ja rohkeasti elämän toivottomista tosiasioista huolimatta. Myöhemmässä tuotannossaan Hemingway keskittyy osoittamaan, miten ponnisteleva ihminen ja leppymätön maailmankaikkeus kamppailevat keskenään.
Ats Purje
Ats Purje (s. 3. elokuuta 1985 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija. Hän pelaa tällä hetkellä Kuopion Palloseurassa.
Virossa Purje on pelannut muun muassa FC Levadiassa, Tallinna Jalgpalli Klubissa sekä SC Real Tallinnassa. Veikkausliigan FC Interiä hän edusti kaudet 2008 ja 2009 saavuttaen heti ensimmäisen Inter-kautenaan Suomen mestaruuden. Ennen siirtymistään ensimmäistä kertaa Kuopion Palloseuraan (KuPS) Purje pelasi kaksi vuotta Kyproksen liigassa. Kolmen KuPS-kauden jälkeen Purje palasi Viroon ja tallinnalaisen Nõmme Kaljun riveihin kahdeksi kaudeksi. Sen jälkeen hän palasi jälleen KuPS:n riveihin ja oli voittamassa mm. Suomen mestaruuden. Purje teki vielä mestaruusvuoden jälkeen syksyllä 2019 uuden sopimuksen KuPS:n kanssa. Kaudesta 2020 tuli Purjelle viimeinen KuPS:ssa. Kaikkiaan Purje pelasi Veikkausliigaa yhdeksän kautta, joista seitsemän KuPS:ssa ja kaksi Interissä. Veikkausliigaotteluita kertyi kaikkiaan 209, joissa Purje teki 55 maalia.
Purje on voittanut FC Levadiassa Viron maalikuninkuuden kolmesti vuosina 2004, 2005 ja 2007. Viron jalkapallomaajoukkueessa Purje on pelannut 65 ottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Francis E. Meloy
Francis Edward Meloy (28. maaliskuuta 1917 - 16. kesäkuuta 1976) oli Yhdysvaltain suurlähettiläs, joka murhattiin Beirutissa, Libanonissa vuonna 1976 palestiinalaisten terroristien toimesta jotka kuuluvat Palestiinan vapautuksen kansanrintamaan
Varhainen elämä
Meloy syntyi Washington D.C.: ssä 28. maaliskuuta 1917 hallituksen työntekijän Francis E. Meloyn ja maantieteilijä  Anne Teresa Connorin poikana. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa toisen maailmansodan aikana, jolloin hänellä oli neljä vuotta merivoimien tiedustelussa varamiehenä.
Diplomaattinen ura
Sodan jälkeen hän liittyi ulkoministeriöön ja vuonna 1946 hänet lähetettiin Dhahraniin, Saudi-Arabiaan. Hän palasi vuonna 1946 Washingtonissa ja toimi henkilösihteerinä ulkoministeri Dean Achesonin alaisuudessa vuoteen 1953 saakka. Hän jatkoi uraansa ulkoministerin virkamiehenä, joka toimi poliittisena virkamiehenä Saigonissa vuosina 1953-1956 ja sitten Pariisissa vuoteen 1959 saakka. Vuonna 1962 hänet nimitettiin Länsi-Euroopan asioiden osaston johtajaksi vuoteen 1964, sitten Rooman edustuston varapäälliköksi. Sitten hänet ylennettiin palvelemaan Yhdysvaltain suurlähettilääksi Dominikaaniseen tasavaltaan vuodesta 1969 vuoteen 1973 ja Guatemalaan vuosina 1973–1976.. Presidentti Gerald Ford nimitti 21. huhtikuuta 1976 Meloyin suurlähettilääksi Libanoniin edellisen suurlähettilään G. McMurtrie Godleyn erottua sairauden vuoksi. Yhdysvaltain senaatin ulkosuhteiden komitea hyväksyi Meloyn nimityksen 27. huhtikuuta.
Kuolema
16. kesäkuuta 1976 kello 10.40, Beirutissa, Meloy tuleva Yhdysvaltain suurlähettiläs Libanonissa, jonka mukana oli Yhdysvaltain kaupallinen edustaja Robert O. Waring, oli matkalla esittämään valtakirjansa uudelle Libanonin vastavalitulle presidentille  Elias Sarkikselle. Meloy, Waring ja heidän kuljettajansa, Zuhair Mohammed Moghrabi, siepattiin Palestiinan vapautuksen kansanrintaman jäsenten toimesta, kun he ylittivät vihreän linjan, joka jakaa Beirutin kristittyjen ja muslimien välillä. Meloy oli ollut maassa kuukauden mutta ei esittänyt valtakirjaansa vanhalle presidentille Suleiman Frangiehille, joka oli siirtynyt Beirutin ulkopuolelle ja kieltäytynyt luopumasta vallasta.
Vuonna 2013 CIA: n julkaisemassa raportissa todettiin, että Meloy murhattiin "äärimmäisten  Libanonin vasemmistolaisjoukon" toimesta, jolla oli yhteyksiä PFLP: hen. Mietinnössä todettiin, että PLO pidätti viisi salamurhaajaa, mutta vapautti heidät riittämättömien todisteiden puuttuessa. PLO luovutti nämä kaksi syyllistä PFLP: lle ja ne teloitettiin myöhemmin, raportissa korostetaan.
Libanonin televisio ilmoitti 21.30 mennessä, että sieppaajien ruumiit löytyivät roskakorista lähellä rantaa Ramlet al-Baidasta.
RN Vespa
RN Vespa oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1943 valmistunut Gabbiano-luokan korvetti.
Palvelus
Saksalaiset valtasivat 1943 aluksen, jonka liittivät laivastoonsa nimellä Uj2221. Miehistö upotti aluksensa 24. huhtikuuta 1944.
Bernard Gold
Bernard Gold (31. maaliskuuta 1923 New York – 15. tammikuuta 2005 ) oli digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja 1960-luvulta saakka Lincolnin laboratoriossa Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT). Hän työskenteli Lincolnin laboratoriossa 1953–1988 eläkkeelle saakka. Cold väitteli tohtoriksi 1948.
Mjasištšev M-4
Mjasištšev M-4 oli neuvostoliittolainen strateginen pommikone. Koneen NATO-koodinimi on Bison. Sen suunnitteli Vladimir Mjasištšev ja valmisti Mjasištševin tehdas.
Neljällä suihkumoottorilla varustettu M-4 suunniteltiin 1950-luvulla koneeksi, jolla pystyttäisiin tekemään Yhdysvaltoihin ulottuvia pommituslentoja, sen lentosäde osoittautui kuitenkin riittämättömäksi tehtävään. Konetta valmistettiin vuosien 1953–1963 välillä 93 kappaletta, joita alkuperäisen tehtävänsä sijasta käytettiin meritiedusteluun ja ilmatankkereina; viimeinen M-4-2 tankkeri vedettiin palveluskäytöstä vuonna 1994.
Teknisiä tietoja
Lähde
Narvi
Narvi voi tarkoittaa:
Käsikirves
thumb|250px|[[Piikivinen käsikirves.]] Käsikirves oli kivikautinen alkeellinen työkalu, jota pidettiin kädessä ja jota voitiin käyttää työkaluna tai aseena. Ensimmäiset käsikirveet teki varhainen pystyihminen Homo erectus noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten liittyen Abbevillen kulttuuriin. Käsikirveitä on löytynyt kaikilta mantereilta ja eniten Afrikasta. Materiaalina on käytetty useimmiten kvartsiittimineraaleja. Käsikirvestä käytettiin niin metsästämiseen kuin taisteluihin muita vastaan. thumb|250px|Moviuksen raja Käsikirves oli tuntematon Balkanilta mustanmeren pohjoisrannikolta Kiinaan ja Indonesiaan ulottuvalta vyöhykkeeltä. Rajan toisella puolella ihmiset käyttivät erilaisia käsi-iskureita ja -talttoja. Käsikirveskulttuurin ja iskurikulttuurin raja on selvä, ja sitä kutsutaan Moviuksen rajaksi löytäjänsä Hallam Moviuksen mukaan. Hän ehdotti rajaa vuonna 1948.
Aiheesta muualla
Pugnokojno Fûstbile
Neljäs makedonialaissota
Neljäs makedonialaissota oli viimeinen makedonialaissodista. Se käytiin vuosina 150–148 eaa. Rooman tasavallan ja Makedonian valtakunnan välillä.
Kolmannen makedonialaissodan tappion jälkeen makedonialainen Andriskos väitti olevansa Makedonian viimeisen kuninkaan Perseuksen poika. Julistauduttuaan kuninkaaksi Andriskos nimesi itsensä Filippos VI:ksi ja valtasi Thessalian sekä liittoutui Karthagon kanssa.
Voimatasapainon taas järkkyessä Makedoniassa, Rooma päätti kukistaa makedonialaiset lopullisesti. Huolimatta alkumenestyksestä, Andriskos lyötiin Pydnan taistelussa vuonna 148 eaa. Hävittyään taistelun ja sodan Andriskos pakeni Traakiaan, mistä hänet kuitenkin luovutettiin takaisin roomalaisille.
Andriskos surmattiin vuonna 146 eaa. ja sodan jälkeen Makedoniasta tehtiin Rooman provinssi.
Helmihymni
Helmihymni (Apostoli Juudas Tuomaan hymni intialaisten maassa, myös Sielun hymni) on gnostilainen apokryfisiin kirjoituksiin kuuluva runo, joka tunnetaan yleisemmin osana Tuomaan tekoja. Tuomaan teoissa apostoli Tuomas laulaa hymnin rukoillessaan itsensä ja vankitoveriensa puolesta.
Historia
Helmihymni on peräisin 200-luvulta iranilais-parthialaisesta ympäristöstä. Varmuudella se vaikuttaisi olevan kirjoitettu ennen vuotta 224, jolloin parthialaiset kukistettiin. Joskus kirjoittajaksi on ehdotettu Bardesanesta (Bardaisan) tai jotakuta hänen seuraajaansa. Monet tutkijat katsovat, että hymni on itse Tuomaan tekoja vanhempi ja alkuperältään ei-kristillinen. Jotkut ovat jopa ehdottaneet sen olevan kristinuskon tuloa varhaisempi. Myöhemmin se on liitetty osaksi joitakin Tuomaan tekojen versioita. Se esiintyy ainoastaan kahdessa tekojen käsikirjoituksessa, jotka ovat syyriankielinen käsikirjoitus British Library Add. 14, 645 vuodelta 936 ja kreikankielinen käsikirjoitus Vallicellanus B 35 1100-luvulta. Syyriankielinen tekstimuoto on alkuperäinen. Hymni on säilynyt ennen kaikkea manikealaisessa perinteessä, mutta se on ollut arvostettu myös ortodoksisessa perinteessä.
Sisältö
Tuomaan tekojen osana hymni on liitetty teoksen yhdeksänteen tekoon. Siinä Tuomas on joutunut vankilaan, jossa hän ensin rukoilee ja tämän jälkeen laulaa hymnin.
Hymni kertoo ”kuninkaiden kuninkaan” pojasta, joka lähetetään Egyptiin hakemaan helmi sitä vartioivalta käärmeeltä. Matkalla egyptiläiset kuitenkin viettelevät hänet uneen, ja hän unohtaa alkuperänsä ja perheensä. Kuninkaiden kuningas lähettää pojalle kirjeen, joka muistuttaa häntä menneisyydestään. Kun poika saa kirjeen, hän muistaa tehtävänsä, kaappaa helmen ja palaa.
Hymni voidaan nähdä allegoriana sielusta, joka kadottaa taivaallisen kirkkautensa ja löytää sen uudelleen. Se tulkitaan usein gnostilaisena näkemyksenä ihmisen tilasta: ihmiset ovat hukkuneet aineelliseen maailmaan ja unohtaneet todellisen jumalallisen alkuperänsä, mutta sitten jumaluus lähettää viestin saadakseen ihmiset muistamaan alkuperänsä gnosiksen välityksellä. Viesti voi saapua esimerkiksi ilmestyshahmoisena, mikä on gnostilaisuudessa usein Jeesuksen tehtävä. Serafim Seppälä huomauttaa, että hymniä voidaan lukea yhtä hyvin ortodoksisesti, manikealaisesti kuin gnostilaisestikin tulkiten.
Jääkiekon Elitserien-kausi 2009–2010
Jääkiekon Elitserienin kausi 2009–2010 oli Ruotsin jääkiekon Elitserienin 35. kausi. Kausi alkoi 21. syyskuuta 2009, ja runkosarjan viimeiset ottelut pelattiin 13. maaliskuuta 2010. Sarja oli tauolla 9.–26. helmikuuta Vancouverin talviolympialaisten vuoksi.
28. joulukuuta Frölundan ja Färjestadin välinen ottelu pelattiin ulkoilmassa Ullevin stadionilla. Frölunda voitti 31 144 katsojan edessä pelatun ottelun maalein 4–1.
HV71 voitti loppuottelusarjassa ennen Djurgårdens IF:n voitoin 4–2. Teemu Laine ratkaisi mestaruuden jatkoajalla. Muita suomalaisia mestareita olivat Jukka Voutilainen, Janne Niinimaa ja Pasi Puistola.
Runkosarja
Runkosarjassa kukin joukkue pelasi yhteensä 55 ottelua. Runkosarjan jälkeen kahdeksan parhaiten sijoittunutta joukkuetta pääsivät pudotuspeleihin. Kaksi viimeistä puolestaan joutuivat karsimaan sarjapaikastaan Kvalserieniin, johon osallistui lisäksi toiseksi korkeimman sarjatason eli HockeyAllsvenskanin neljä parasta joukkuetta. Kvalserienin kaksi parasta selviytyivät seuraavaksi kaudeksi Elitserieniin.
Sarjataulukko
Voitosta varsinaisella peliajalla saa kolme pistettä, jatkoaikavoitosta kaksi pistettä ja tasapelistä ja jatkoaikahäviöstä yhden pisteen. Varsinaisella peliajalla hävinnyt joukkue ei saa sarjapisteitä.
Pudotuspelit
Pudotuspelit pelattiin paras seitsemästä järjestelmällä.
Lara St. John
St. John aloitti viulunsoiton 2-vuotiaana ja esiintyi ensimmäistä kertaa solistina 5-vuotiaana. 10-vuotiaana hän esiintyi Lissabonissa ja tulevina vuosina Espanjassa, Ranskassa ja Unkarissa. 14-vuotiaana hän pääsi Curtis Institute of Musiciin. Valmistuttuaan sieltä kolmen vuoden kuluttua hän siirtyi Moskovan konservatorioon. Nykyisin St. John asuu vakituisesti New Yorkissa. Hänen ensimmäinen levynsä oli Bach Works for Violin Solo (1996).
Eurovision laulukilpailu 1976
thumb|300px|Brotherhood of Man esittämässä voittokappalettaan. Eurovision laulukilpailu 1976 järjestettiin 3. huhtikuuta 1976 Alankomaissa Haagin Congresgebouwissa. Tämä oli kolmas kerta, kun Euroviisut järjestettiin Alankomaissa, mutta Haag oli kilpailupaikkana ensimmäistä kertaa.
Illan emäntänä toimi Corry Brokken, joka voitti vuoden 1957 euroviisut. Laulukilpailun voitti Yhdistyneen kuningaskunnan edustaja, nelihenkinen yhtye Brotherhood of Man kappaleella "Save your kisses for me". Suomea kilpailussa edusti Fredi & ystävät laulullaan "Pump pump".
Yleistä laulukilpailusta
Show’n tuottaja Fred Oster houkutteli illan emännäksi vuoden 1957 voittajasävelmän esittäjän Corry Brokkenin, joka oli jo vetäytynyt show-bisneksestä.
Lavalle oli sijoitettu liikuteltavia elementtejä, jotka saatiin siirrettyä lukuisiin eri asentoihin ja erilaisin valaistuksin, jolloin jokaiselle esiintyjälle saatiin rakennettua yksilöllinen estradi. Kuitenkin lavajärjestelyt muistuttivat vuoden 1970 lavaa, jossa taustaelementit ja valot muutettiin joka kappaletta varten.
Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistynyt kuningaskunta voitti kilpailun kolmannen kerran. Yhdistynyttä kuningaskuntaa edusti Brotherhood of Man kappaleella "Save Your Kisses for Me". Yhtyeessä oli kaksi miestä ja kaksi naista. Pääsolisteina olivat Lee Sheridan ja Martin Lee, heidän tukenaan olivat Sandra Stevens ja Nicky Stevens.
Saksan liittotasavalta
Saksan liittotasavallan karsinnat oli voittanut Tony Marshall kappaleella "Der Star". Hänet kuitenkin diskattiin, ja Haagiin valittiin karsinnoissa toiseksi tullut sävelmä, Les Humphries Singersin "Sing Sang Song".
Les Humphries Singers oli 13-henkinen lauluyhtye. Eurovisio-sääntöjen mukaan lavalla ei saanut olla kuin korkeintaan kuusi henkilöä. Niinpä vain kuusi yhtyeen jäsentä pääsi edustamaan Saksan liittotasavaltaa Haagin viisuestradille.
Turkki ja Kreikka
Turkki jättäytyi pois heti edellisvuotisen debyyttinsä jälkeen, koska turkkilaiset eivät halunneet esiintyä samalla lavalla välivuoden jälkeen kuvioihin palaavien kreikkalaisten kanssa. Kisat näytettiin kyllä Turkin televisiossa, mutta Kreikan kappaleen kohdalla esitettiin vain mainoksia.
Kreikkalaiset protestoivat Turkin Kyproksen miehitystä kappaleellaan "Panaghia mou, panaghia mou", mikä tarkoittaa suomeksi kotomaani, kotimaani.
Norja
Yhdeksäntenä laulukilpailussa esiintyi Norjan Anne-Karine Strøm. Norja jäi viimeiselle sijalle, kuten vuonna 1974.
Kisan viralliselta valvojalta Clifford Brownilta jäi huomaamatta, että Ranska ei antanut lainkaan 4 pistettään. Se huomattiin kun kamerat sammutettiin, mutta television katsojille ei selvinnyt, että ne oli ollut tarkoitus antaa Jugoslavialle. Näin Jugoslavian pisteet nousivat kymmeneen ja se pyyhkäisi Norjan ohi tulostaululla.
Rachel Shelley
Rachel Shelley (s. 25. elokuuta 1969 Swindon, Iso-Britannia) on brittiläinen näyttelijä.
Ura
Rachel Shelley valmistui Sheffieldin yliopistosta, jossa hän opiskeli englantia ja draamaa. Hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta Royce – pelkkää terästä vuonna 1994. Sittemmin hänet on nähty mm. elokuvissa Vangitut unelmat ja Lagaan – olipa kerran Intiassa (2001). Hän on vieraillut mm. televisiosarjoissa Paritellen ja Aavekuiskaaja. Shelley esitti Helena Peabodya lesbojen elämää kuvaavassa televisiosarja L-koodissa vuosina 2005–2009. Shelley on esiintynyt myös teatterissa.
Yksityiselämä
Todellisuudessa Shelley identifioituu heteroksi. Shelleyn elämänkumppani on ohjaaja Matthew Parkhill. Pariskunnalla on 8. syyskuuta 2009 syntynyt tytär. Shelley asuu Lontoossa.