cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eva Simons
Eva Simons (s. 27. huhtikuuta 1984) on alankomaalainen laulaja. Hän on syntynyt Amsterdamissa. Vuonna 2004 hän oli mukana voittamassa kotimaansa Popstars-kilpailua osana yhtyettä, tyttöbändiä Raffish. Simonsin sooloura sai alkunsa vuonna 2009 hänen julkaistessaan ensimmäisen singlensä ”Silly Boy”. Kappaletta välitettiin eteenpäin virheellisesti esimerkiksi Youtubessa Rihannan ja Lady Gagan yhteistyön tuloksena. Virhe korjattiin kuitenkin pian ja Eva Simons on todennut olevansa todella imarreltu siitä, että joku voi kuvitella hänen työtään esimerkiksi Rihannan musiikiksi. Simonsilla on levytyssopimus EMI-levy-yhtiön kanssa. Simonsilta ilmestyi tanssittava pop-henkinen CD vuoden 2010 lopussa.
Poigny-la-Forêt
Poigny-la-Forêt on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 61 km Pariisista lounaaseen.
pienoiskuva|vasen|Moulineaux’n luostarin rauniot Kunnan nähtävyyksiä on Moulineaux’n luostarin rauniot. Siitä on jäljellä osittain kasvillisuuden peittämä luostarikirkko. Harvinaisen kohteesta tekee se, että Grandmontin sääntökunnan luostareita rakennettiin Ranskaan 155 kappaletta, mutta niistä 120 on tuhoutunut kokonaan. Kunnassa onkin ryhdytty toimiin luostarin pelastamiseksi.
Morobe
Morobe on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Lae. Maakunnan pinta-ala on 33 705 neliökilometriä ja asukasluku noin 675 000 vuonna 2011.
Morobe sijaitsee Huoninlahden ympärillä. Huonin niemimaata peittää sankka sademetsä. Maakunnan edustalla on tuliperäisiä saaria.
Martha Cooper
thumb|Cooper Berliinissä 2014 installaationsa edessä.Martha Cooper (s. 1943 Baltimore, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän on saanut kansainvälistä mainetta työstään graffiti- ja hip hop -kulttuurin parissa erityisesti 1970- ja 1980-lukujen New Yorkissa. Cooper itse tähdentää, että hän kuvaa paljon muutakin edellä mainitun lisäksi.
Cooper on työskennellyt National Geographic -lehdessä 1960-luvulla ja New York Postin lehtivalokuvaajana 1970-luvulla. Lisäksi hän on toiminut yhdysvaltalaisen Peace Corps -järjestön vapaaehtoistyössä Thaimaassa. Graffiteista hän kiinnostui 1970-luvulla erään nuoren maalarin innoittamana. Aluksi hän kuvasi muun muassa metroasemia ja niillä liikennöiviä junia, mutta liikkui myöhemmin myös ratapihoilla ja erilaisissa tyhjissä rakennuksissa. Hän ystävystyi monien maalarien kanssa ja sai tilaisuuden dokumentoida heidän työskentelyään itse graffitien lisäksi.
Cooper on suorittanut taidealan tutkinnon Grinnell Collegessa ja opiskellut antropologiaa Oxfordin yliopistossa. Hän asuu New Yorkin Manhattanilla.
Dario Castello
Dario Castello oli italialainen renessanssin ja varhaisen barokin ajan säveltäjä. Hän julkaisi Roomassa vuosina 1621 ja 1629 kaksi kirjaa sonaatteja. Castello toimi myös muusikkona Venetsiassa.
Viitta (tekstiili)
thumb|Mies pukeutuneena viittaan. Ranskalaisen valokuvaajan [[Arthur Batutin (1846–1918) omakuva.]] Viitta eli vaippa tarkoittaa pitkää, hihatonta päällysvaatteena käytettävää vaatekappaletta. Siitä voidaan käyttää myös ruotsalaisperäistä nimitystä kaapu (ruotsin sanasta kåpa). Pituudeltaan viitta voi vaihdella polvesta nilkkaan ulottuvaan. Viittaan voi myös kuulua jonkinlaiset kaulukset tai huppu, tai sen kanssa voidaan sään vaatiessa käyttää erillistä, lyhyttä hartiaviittaa, jossa oli kiinteä huppu (suom. luhka, ransk. chaperon, engl. hoode ym.). Viittoja käytettiin eurooppalaisessa vaatetuksessa keskiajalta 1600-luvulle. Nykyään viitta on länsimaissa seremoniallinen vaate, joka voi liittyä tiettyihin tehtäviin tai rituaaleihin. Lisäksi viitta kuuluu roolipeleissä ja fantasiapukeutumisessa käytettyihin asusteisiin. Viitta on monikäyttöinen varusesine, joka vahvasta sarkakankaasta valmistettuna toimii tarvittaessa – esimerkiksi matkalla – tavallisen huovan tapaan makuuvaatteena ja joka voidaan haluttaessa virittää myös sadekatokseksi tai tuulensuojaksi. Paksu ja tiivis villakangas, jossa mieluiten on villan luontainen rasva lanoliini tallella, suojaa hyvin sateelta.
Lumipalloilmiö
Lumipalloilmiö eli lumivyöryilmiö tarkoittaa tilannetta, jossa tapahtuma tai ilmiö kasvaa koko ajan voimakkaammaksi, suuremmaksi tai merkittävämmäksi. Sana voi sisältää myös merkityksen, että tällöin tapahtuman kehitystä on vaikea pysäyttää tai kääntää päinvastaiseksi. Ilmiön nimi tulee lumipallosta, joka kerää pinnalleen lisälunta ja täten kasvaa, kun sitä vieritetään suojakelillä maan pinnalla, tai toisaalta lumivyörystä, joka edetessään saa koko ajan lisää vauhtia ja kerää yhä enemmän lunta ja jäätä mukaansa.
Keisaripuu
Keisaripuu eli huopakeisaripuu (Paulownia tomentosa) on kotoisin Itä-Aasiasta ja se kuuluu seitsenlajiseen puusukuun. Tieteellisen nimensä puu on saanut Venäjän tsaarin Paavali I:n tyttären Anna Pavlovnan mukaan, mutta suomalaiseen nimeensä keisari on päässyt kotiseutunsa perusteella. Lajinimi tomentosa, "nukkainen", viittaa suurten lehtien alapinnan harmaaseen nukkapeitteeseen.
Ulkonäkö ja koko
Keisaripuu on erittäin nopeakasvuinen, keskikokoinen, 10–15 metriä korkea vankkaoksainen ja leveälatvuksinen puu. Sen runko on harmahtavan ruskea ja lehdet herttamaisia, pitkä- ja teräväkärkisiä. Joissakin lehdissä voi olla kolmesta viiteen liuskaa.
Vaalean ruskeat samettimaiset kukkanuput kehittyvät syksyllä ja ne näkyvät talvella oksistossa hyvin. Ilmastoltaan viileillä seuduilla pakkaset voivat kuitenkin viottaa kukkanuppuja talven ja kevään aikana, jolloin puu ei kuki. Vaalean sinivioletit, makealle tuoksuvat, 5 cm pitkät torvikukat puhkeavat loppukeväällä suurissa tertuissa ennen lehtiä. Kukkien ulkonäön perusteella puuta kutsutaan Englannissa sormustinkukkapuuksi (foxglove tree). Vihreät, soikeat siemenkodat (noin 3 cm) muuttuvat syksyllä ruskeiksi ja halkeavat, jolloin kalvoreunaiset siemenet vapautuvat. Kiinassa kuohkeita siemeniä on käytetty pakkausmateriaalina.
Keisaripuista Paulownia tomentosa ja Paulownia koreana ovat ilmastollisesti kylmänkestävimpiä lajeja. Suvun muita lajeja ovat muun muassa Paulownia fargesii, Paulownia fortunei ja Paulownia kawakamii.
Levinneisyys
Keisaripuu on alkujaan peräisin Itä-Aasiasta Kiinasta. Puu on nykyään suosittu koristepuu kaikkialla, missä ilmasto on tarpeeksi lämmin sen kasvattamiseksi. Euroopassa keisaripuuta kasvaa paljon Välimeren maissa, mutta puu menestyy Keski-Euroopassakin Etelä-Englantia myöten. Euroopan pohjoisin lähes 10-metriseksi vankaksi puuksi kasvanut ja ajoittain kukkiva yksilö kasvaa Ruotsissa leutoilmastoisen Visbyn kasvitieteellisessä puutarhassa ja Tukholmassa Hornstullin metroaseman lähellä Långholmsgatanilla.
Keisaripuu kestää pakkasta parisenkymmentä astetta, mutta kukkanuput paleltuvat herkästi jo noin kymmenessä pakkasasteessa. Ilmastollisesti kylmemmillä seuduilla kuten Suomessa puuta voidaan kasvattaa ulkona näyttävänä perennana. Puu katkaistaan keväällä juuresta jolloin se kesän mittaan kasvattaa valtavat, jopa 60-senttiset lehdet. Korkeutta se ehtii kasvaa jopa kolme metriä yhden kasvukauden aikana. Suomessa keisaripuuta voidaan kokeilla kasvattaa myös kesällä aurinkoisessa paikassa ulkona ruukkukasvina tai -puuna, jota säilytetään talven yli viileässä kellarissa tai muussa vastaavassa paikassa. Ruukkupuu kukkii 4–5-vuotiaana.
Keisaripuusta on jalostettu hybridilajikkeita myös erittäin kylmiin olosuhteisiin, joiden käyttäytymisestä Suomessa ei ole vielä vahvistettua tietoa. Euroopassa keisaripuun hybridilajikkeiden kasvattaminen on yleistynyt nopeasti 2010- ja 2020-luvuilla ja käyttökohteita on runsaasti. Kylmille alueille jalostetuista hybridilajikkeista saatava puuaines vastaa sisustuskäytössä alkuperäislajikkaita esimerkiksi ulkonäkönsä osalta.
Käyttö
Itä-Aasiassa, erityisesti Japanissa, keisaripuu on arvostettua puutyöainesta. Puu on hyvin kevyttä (ominaispaino noin 0,30), mutta painoonsa nähden kestävää. Siitä valmistetaan monenlaisia tarve-esineitä kuten huonekaluja, geta-sandaaleja ja soittimia. Keisaripuuta on käytetty Suomessa sisustukseen ja rakentamiseen, ja siitä on 2020-luvulla valmistettu esimerkiksi sisustustuotteita, seinäpaneelia, saunoja, parveketerasseja, puutarhakalusteita ja kitaroita.
Kiinassa keisaripuuhun on vuosisatojen aikana liitetty taianomaisia ominaisuuksia. Puiden lehtien ja siementen uutteen on uskottu säilyttävän ihon nuorekkaana ja estävän hiuksia harmaantumasta. Japanin hallituksen vaakunaan on päässyt tyylitellyt keisaripuun lehdet ja kukinto.
Ominaisuudet
Internetissä on tarjolla tietoa runsaasti käyttöominaisuuksista, ja Suomessa julkisista tutkimusinstituutioista ainakin Karelia AMK -puurakentaminen on keisaripuun lujuusominaisuuksia vuonna 2021.
Nivelrusto
Nivelrusto on muodostunut lasirustosta ja se sijaitsee nivelen muodostamiseen osallistuvien luiden päissä.
Corsair
Corsair voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Nivelrusto
Nivelruston terveys on nivelen hyvinvoinnin keskeinen edellytys. Nivelruston tehtävänä on toimia nivelen liukupintana ja suojata niveltä rajoittavien luiden päitä. Nivelrusto pienentää ruumiin ja kantamusten painon sekä liikkeiden luuhun kohdistamaa mekaanista kormitus- ja kitkarasitusta.
Kohtuullinen liikunta säilyttää tai jopa lisää nivelruston rakenteellisia ja mekaanisia ominaisuuksia. Liikuntaa harrastaneilla nivelrustot ovat paksummat kuin vähemmän liikkuneilla.
Nivelen liikkumattomuus aiheuttaa nivelrustossa pehmenemistä, mutta ei varsinaista nivelrikkoa. Nivelruston ominaisuudet palautuvat jotakuinkin entiselleen, kun niveltä aletaan uudelleen liikuttaa.
Dario Dainelli
Tällä hetkellä Dainelli pelaa Fiorentinan riveissä kolmatta kauttaan. Aiemmin hän on edustanut pääsarjatasolla Bresciaa, Hellas Veronaa, Lecceä ja Empolia sekä alemmilla sarjatasoilla Fidelis Andriaa ja Cavesea.
Dainelli on pelannut Italian maajoukkueessa yhden ottelun, kesäkuussa 2005 hän oli kentällä Ecuadoria vastaan pelatussa ystävyysottelussa.
Vaishnavismi
Vaishnavismi (joskus vishnulaisuus) eli Vishnun palvonta on eräs hindulaisuuden pääsuuntauksista. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 70 prosenttia hinduista olisi vaishnavia. Arviota on kuitenkin vaikea vahvistaa, sillä tarkkoja tilastoja ei ylläpidetä, ja lisäksi monet hindut ovat omistautuneet useille jumalille. Vaishnavismissa Vishnu ymmärretään korkeimmaksi, alkuperäiseksi jumaluudeksi, kaiken olevaisen alkulähteeksi ja tyyssijaksi.
Vaishnavismin opinsuuntaukset
Vaishnavismin neljä klassista sampradayaa eli opinsuuntausta ovat Ramanujan (1017–1137) pääasiassa Etelä-Intiassa vaikuttava Lakshmi-Narayanalle omistautunut perinne, Madhvan (1199–1278) dualistinen Dvaita-perinne, Nimbarkan (noin 1100–) Radhaan ja Krishnaan keskittynyt perinne ja Vishnu-swamin (noin 700–) nykyisin Vallabha-perinteenä Acharya Vallabhan mukaan tunnettu opinsuunta. Lisäksi vaishnavismiin lukeutuu muun muassa Sri Chaitanya Mahaprabhun Dvaita-perinteen juurille perustama Bengalissa sekä Vrajassa vaikuttava Gaudiya Vaishnava -perinne, Swami Haridasan samoilta ajoilta peräisin oleva liike sekä Hit Harivamsan Radha-Vallabhi -perinne.
Jordaninlaakson taistelut
Jordaninlaakson taistelut olivat sarja taisteluita Jordaninlaaksossa Israelin pohjoisosassa Israelin itsenäisyyssodassa 15. – 21. toukokuuta 1948. Syyrialaiset hyökkäsivät Israeliin vallaten alkumenestyksenä Masadan ja Samakhin, josta he uhkasivat koko Jordaninlaaksoa. Hyökkäys tyrehtyi kuitenkin Degania Alefin ja Degania Betin tuntumaan. Lopulta syyrialaiset vetäytyivät kohti itää hyläten myös valtaamansa kylät. Veriset taistelut olivat päättyneet israelilaisten voittoon.
Taistelut
thumb|vasen|Syyrialaisten hyökkäys 15.–16. toukokuuta. thumb|vasen|Samakhin kukistuminen.
Samakh
Syyrialaisen 2. prikaatin joukot aloittivat harhautushyökkäyksen Ein Gevin kibbutsia vastaan varhain 15. toukokuuta. Yksi hävittäjäpommittaja pudotti pommeja kibbutsiin, minkä jälkeen syyrialaiset sotilaat avasivat tulen konekivääreillään. Kibbutsin asukkaat olivat siirtyneet valmiiksi pommisuojiin ja juoksuhautoihin. Kibbutsi lähetti naiset ja lapset veneillä pois kibbutsilta seuraavana yönä. Puolustajat jäivät odottamaan suurempaa maahyökkäystä, jota ei tullutkaan, sillä syyrialaisten varsinainen tavoite oli etelässä.
Aamulla 18. toukokuuta alkoi jälleen uusi isku Samakhia kohti. Tällä kertaa 1. prikaatin johdossa oli prikaatinkenraali Husni al-Zaim. Nyt syyrialaisilla oli mukanaan myös Renault R-35 -panssarivaunuja, sekä niitä tukevaa kenttätykistöä. Syyrialaiset 75 mm tykit ja 81 mm kranaatinheittimet aiheuttivat suuria tuhoja ja he pääsivät iskemään kylän selustaan etelästä. Puolustajat joutuivat vetäytymään sekasortoisesti Degania Alefia kohti länteen. Koko Samakh oli syyrialaisten hallussa keskipäivään mennessä. Israelilaiset olivat menettäneet 54 miestä kaatuneina ja kolme vankeina.
Samakhin kukistaminen uhkasi koko Jordaninlaakson aluetta. Syyrialaisten hyökkäys oli saattanut haganan kaaookseen. Israelilaisten johto ei ollut edes täysin varma hyökkääjien identiteetistä. Moshe Dayan asetettiin alueen israelilaisten joukkojen johtoon. Syyrialaiset uhkasivat seuraavaksi Sha'ar Hagolania ja Masadaa Samakhin eteläpuolella, sekä Degania Alefia ja Degania Betiä sen länsipuolella. Sha'ar Hagolan ja Masada hylättiin ilman erillistä lupaa joukkojen johdolta. Paikalliset arabit ryöstivät välittömästi hylätyt asutuskeskukset. Puolustajat vetäytyivät Afikimiin. Toisaalta myös syyrialaisten ylin johto ei ollut täysin selvillä taistelukentän kokonaiskuvasta. He uskoivat esimerkiksi virheellisesti Libanonin joukkojen ylittäneen rajan Israeliin Ras al-Naqurahin etelpuolella. Mahdollisesti heitä hidastivat myös sissi-iskut, joita israelilaiset tekivät yöllä 18–19. toukokuuta veneillä Ein Gevistä käsin Samraan etelässä. Toinen samanlainen isku tehtiin lähellä Jaakobin tyttärien siltaa. Israelilaiset saivat hieman hengähdysaikaa Deganian puolustuksen vahvistamiseksi. Taistelumoraali oli kuitenkin Samakhin menetyksen jälkeen alhainen.
Degania
thumb|Hyökkäys kohti Deganiaa. Haganan johtaja Yigael Yadin sai lähetettyä Jordaninlaaksolle tykkipatterin, jonka kalusto koostui ensimmäisen maailmansodan aikaisista 65 mm vuoritykeistä. Tykit olivat sillä hetkellä yksi harvoista käytettävissä olevista vapaista joukoista ja David Ben-Gurion olisi halunnut lähettää ne Jerusalemin suunnalle. Lopulta Yadin ajoi kuitenkin läpi oman kantansa. Tykit saapuivat rinteille Deganian länsipuolella juuri ajoissa seuraavia taisteluja varten.
Aamulla 20. toukokuuta syyrialaiset aloittivat odotetun hyökkäyksen kohti kahta Deganiaa. Degania Alefia puolusti noin 70 miestä ja Degania Betiä noin 80. Suurin osa heistä oli kibbutsien asukkaita. Tietä Samakhista Degania Alefia kohti puolusti kaksi 20 mm tykkiä Beit Yerahssa, Kinneretin kibbutsilla Deganioista pohjoiseen oli kolme 81 mm kranaatinheitintä. Degania Alefissa oli lisäksi yksi kranaatinheitin. Molemmilla Deganioilla oli yksi PIAT ja tueksi oli saatu Haganan vuoritykkipatteri.
Syyrialainen hyökkäys oli alkanut puolen tunnin pituisella tykistökeskityksellä. Hyökkäykseen osallistui 3. jalkaväkipataljoona, jota tuki 8–12 Renault R-35-panssarivaunua ja 20 panssariautoa. Ne etenivät kolmena kolonnana Samakhista kohti Degania Alefin itäosaa. Hyökkäys hidastui israelilaisten tuleen, mutta panssariajoneuvot jatkoivat etenemistään. Joitakin panssarivaunuja tuhottiin PIAT-singoilla, 20 mm tykeillä ja polttopulloilla. Syyrialaiset panssariajoneuvot olivat edenneet kauas tukevasta jalkaväestä ja lopulta ne kääntyivät takaisin. kello 7.45 hyökkäys oli pysähtynyt. Sama toistui Degania Betissä. Degania Betissä kahta syyrialaista jalkaväen komppaniaa tuki kahdeksan panssarivaunua ja panssariautoa. Syyrialaiset etenivät aina aivan puolustajien linjan tuntumaan saakka ja kaivautuivat sitten itse asemiin.
Hyökkäykset molempiin Deganioihin olivat pysähtyneet, mutta syyrialaisilla oli nyt asemat aivan niiden vieressä. Kibbutseja tulitettiin edelleen tykein ja käsiasein. Tällä välin israelilaiset toivat viimein asemiin vuoritykkinsä Alumotissa Deganioista pohjoiseen. Noin kello 13.20 ne alkoivat tulittaa Samakjia. Syyrialaiset yllättyivät israelilaisten tulen yltäessä heidän etukomentoasemaansa. Yksi israelilaisten kannalta onnekas osuma räjäytti ammusvaraston, jonka jälkeen tykit alkoivat tulittaa syyrialaista jalkaväkeä ja panssariajoneuvoja Samakhin ja Deganioiden välissä. Syyrialaiset ajautuivat paniikkiin samalla, kun tykit sytyttivät kuivaa maastoa tuleen heidän ympärillään. Jalkaväki alkoi paeta kohti itää siitäkin huolimatta, että syyrialaiset upseerit yrittivät tätä estää ilmeisesti ampumalla joitakin sotilaitaan.
Seuraukset
thumb|Syyrialainen [[Renault R-35 Degania Alefissa.]] thumb|Deganiaa taistelujen jälkeen. Verinen taistelu oli päättynyt syyrialaisten tappioon. Joukot vetäytyivät aina Tel al-Qasirille saakka ja vasta vallatut Samakh, Masada ja Sha'ar Hagolan hylättiin. Haganan joukot valtasivat hylätyn Samakhin seuraavana päivänä.
Syyrialaiset syyttivät tappiotaan israelilaisten puolustusvarustelujen voimakkuudesta, sekä hyökkäyksen puutteellisista valmisteluista. Joidenkin syyrialaisten mielestä irakilaisten joukkojen oli ollut tarkoitus tukea heidän hyökkäystään, mutta tämä ei jostain syystä toteutunutkaan. 1. ja 2. prikaatin komentajat erosivat. Heitä seurasi myös Syyrian puolustusministeri.
Britit olivat seuranneet taistelun tapahtumia ja arabien tappio vakuutti heidät siitä, että arabit eivät tulisi voittamaan koko sotaa. Joidenkin taistelua kommentoineiden mukaan syyrialaisilla oli Deganiassa etulyöntiasema, jollaista he eivät todennäköisesti enää sodan aikana saavuttaisi. Taistelua verrattiin toisen maailmansodan taisteluun Britanniasta.
Libanonin presidentti
Libanonin presidentti on Libanonin valtionpäämies. Parlamentti valitsee presidentin kuusivuotiselle toimikaudelle. Ehdokkaan on saatava joko kahden kolmasosan enemmistö ensimmäisellä kierroksella tai yksinkertainen enemmistö toisella kierroksella. Sama henkilö voi toimia presidenttinä uudestaankin, mutta ei kahta peräkkäistä kautta. Presidentin kuuluu olla aina etniseltä taustaltaan maroniitti.
Kanadan Arktinen saaristo
thumb|240px|Kanadan arktiset saaret. Kanadan Arktinen saaristo tai Arktinen saaristo  on Kanadan pohjoisosassa sijaitseva runsaslukuinen ja kylmä saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Nunavutiin ja Luoteisterritorioihin. Saariston suurimpia saaria ovat Baffininsaari, Ellesmerensaari ja Victoriansaari. Alue on enimmäkseen tundraa ja sen alkuasukkaat ovat inuiitteja.
Alueeseen kuuluu 94 suurempaa saarta (suurempia kuin 130 km²), mukaan lukien kolme maailman kymmenestä suurimmasta saaresta, sekä 36 469 pienempää saarta. Pitkän Baffininsaaren eteläpuolella on Hudsoninlahti. Länsipuolella saaret erottaa Grönlannista Baffininlahti ja Davisinsalmi, jonne Golfvirta virtaa pitäen salmea suureksi osaksi jäättömänä. Kanadan arktiset saaret ovat kylmiä, koska varsinkin saarten pohjoisosia ympäröi yhtenäinen merijää ja kylmä merivirta jäähdyttää ilmastoa.
Saaret löysi 1570 brittiläinen tutkimusmatkailija Martin Frobisher. Kanadassa on arktisia saaria 62–83 leveysasteiden välillä. Alue on kylmyyden takia harvaan asuttua, ja asukkaat ovat pääasiallisesti inuiitteja. Maapallon magneettinen pohjoisnapa sijaitsee arktisten saarten alueella, mutta liikkuu noin 40 km vuodessa luoteeseen, ja oli viimeisen arvion mukaan vuonna 2005 Ellesmerensaaren luoteispuolella.
Saariston saaria
Saariston pohjoisosalla on nimi Kuningatar Elisabetin saaret (aikaisemmin Parrysaaret). Ryhmään kuuluvat yhtenä osana Sverdrupinsaaret: Axel Heibergin saari, Amund Ringnesin saari ja Ellef Ringnesin saari.
Koko saariston suurimmat saaret ovat:
Oranssikärpässieni
Oranssikärpässieni (Amanita crocea) kuuluu vaarattomiin kärpässieniin ja on ruostekärpässienen kaltainen. Sitä kasvaa koko Suomessa.
Lakki on 5–12 senttimetriä leveä, aluksi kellomainen ja sitten laakeneva. Lakin reuna on kampauurteinen. Lakin yläpinta on sahraminkeltainen ja vaalenee sienen kasvaessa. Jalka on 10–15 senttimetriä pitkä, kermankeltainen, ja siinä on oranssinkeltaisia suomukiehkuroita. Tuppi on selvästi nähtävissä. Ulkoa se on valkoinen ja sisältä oranssinkeltainen. Jalassa ei ole rengasta. Heltat ovat valkoiset ja melko tiheät.
Sientä tavataan koko Suomessa. Se kasvaa yleisenä rehevissä lehdoissa, ravinteisissa sekametsissä muun muassa koivujen ja kuusien seuralaisena. Sitä saattaa löytyä myös puistoista. Kasvuaika on elokuusta syyskyyhun.
Oranssikärpässieni on syötävä, maultaan mieto sieni, mutta varovaisuutta suositellaan, koska se voi olla sekoitettavissa myrkyllisiin kärpässieniin.
Suomessa laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Helmi Kekkonen
Helmi Kekkonen (s. 12. marraskuuta 1982) on suomalainen kirjailija ja toimittaja.
Kekkonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli pääaineenaan yleistä kirjallisuustiedettä ja sivuaineena luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa. Kekkosen romaani Vieraat (2016) oli Runeberg-palkintoehdokkaana vuonna 2017.
Teoksissaan Kekkonen on tutkinut muun muassa perhesuhteita, vanhemmuutta ja äitiyttä.
Ohjelmoitava logiikka
upright|pienoiskuva|Siemens S7-400-järjestelmä Ohjelmoitava logiikka (programmable logic controller) eli PLC tai logiikka on pieni tietokone, jota käytetään tosiaikaisten automaatioprosessien ohjauksessa, kuten esimerkiksi NC-koneen tai tehtaan kokoamislinjan ohjaamisessa.
Ohjelmoitavat logiikat otettiin käyttöön alun perin autoteollisuudessa, missä ohjelmistopäivitykset korvasivat ohjausjärjestelmien uudelleenjohdotukset. Yhdellä logiikalla voi helposti korvata satoja tai tuhansia aiemmin käytettyjä releitä ja ajastimia. Ohjelmoitavan logiikan toiminnallisuus on vähitellen kasvanut perinteisestä releitten korvaajasta ohjauskeskukseksi, joka hallitsee kehittyneen liikkeen ohjauksen, prosessin säädön, hajautetut hallintajärjestelmät ja tietokoneverkot.
Historia
Yhdysvaltalainen Richard Morley kertoo keksineensä PLC:n uudenvuodenkrapulassa 1.1.1968, jolloin oli monen projektin takaraja. Hän huomasi keskeneräisissä projekteissa yhtäläisyyksiä ja ymmärsi, että niihin löytyy parempi ratkaisu. Oli kuitenkin vaikeaa vakuuttaa ihmiset siitä, että ohjelmoitava laatikko voi tehdä saman kuin 15 metriä laitekaappeja, releitä ja kaapeleita.
PLC:n isäksi kutsutaan paitsi Morleyta myös Odo Josef Strugeria, joka oli kehittämässä Allen-Bradley-PLC:tä 1958-1960. Hän myös kehitti PLC-lyhenteen.
Rakenne
Ohjelmoitava logiikka on mikroprosessoripohjainen laite, jossa on joko modulaarisia tai integroituja tulo- ja lähtöportteja, joihin on kytketty kentällä olevia antureita (paine- ja lämpötilamittauksia jne.) ja toimilaitteita (moottorin käynnistimiä, solenoideja, merkkivaloja, venttiileitä jne.). Logiikka ohjaa toimilaitteita käyttäjän luoman paristovarmennettuun muistiin sijoitetun ohjelman ja antureitten antamien tietojen mukaisesti.
Tulot ja lähdöt
Ohjelmoitavan logiikan ulkoisista liitännöistä käytetään yleisesti termejä tulo ja lähtö. Nimitykset juontuvat termistä I/O, input/output. Tuloporttien kautta logiikka saa tietoa järjestelmän tilasta, ja lähtöporttien kautta se voi ohjata järjestelmää. Digitaaliset signaalit käyttäytyvät kuin kytkimet, ne ilmaisevat vain päällä- tai poissa-tilan (1 tai 0, tosi tai epätosi). Esimerkiksi painikkeet, rajakytkimet ja valokennot ovat laitteita, joissa on digitaalinen lähtö.
Digitaalisten signaalien ilmaisemiseksi käytetään yleensä jännitettä tai virtaa. Tällöin tietty suureen alue tulkitaan 0-tilaksi ja toinen 1-tilaksi. Ohjelmoitava logiikka voi käyttää esimerkiksi 24 V:n DC-jännitettä, jolloin 22 V ylittävät jännitteen arvot tulkitaan päällä olevaksi signaaliksi ja alle 2 V:n jännitteet poissa olevaksi signaaliksi. Alun perin ohjelmoitavissa logiikoissa oli vain digitaalisia liitäntöjä.
Analogiset signaalit käyttäytyvät kuten äänenvoimakkuuden säätimet: ne välittävät kaikki arvot toiminta-alueensa ääripäiden väliltä. Yleensä analogiset arvot tulkitaan ohjelmoitavassa logiikassa kokonaisluvuiksi. Tarkkuus riippuu käytetystä laitteistosta, ja suurempi tarkkuus vaatii enemmän muistia. Tyypillisiä analogisen signaalin avulla välitettäviä mittaustietoja ovat paine-, virtaus- ja lämpötilalähettimet.
Mitattavan signaalin arvo voi olla mitä tahansa valitulla mitta-alueella. Analogiaviesti voi tyypistä riippuen olla esimerkiksi 4–20 mA, 0–20 mA, 0–10 V, +-10 V, +-5 V, ja on olemassa myös vastuskortteja, jolloin ei tarvita erillisiä lähettimiä, vaan kortille voidaan kytkeä suoraan esimerkiksi PT100-anturi. 4–20 mA ja +-10 V ovat yleisesti käytettyjä viestialueita.
Kenttäväylät
Kenttäväylätekniikka (esimerkiksi Profibus DP, Foundation Fieldbus tai Modbus) mahdollistaa I/O:n hajauttamisen kentälle ja älykkäiden toimilaitteiden ja antureiden liittämisen logiikkaan, jolloin siirrettävät tietomäärät voivat olla suurempia kuin perinteisellä johdotetulla tekniikalla ja siirrettävä tieto voi olla jo kenttälaitteen oman älyn jalostamaa.
Ohjelmointi
Ohjelmat ohjelmoitaviin logiikoihin kirjoitetaan tietokoneella erityisesti tähän tarkoitukseen tarkoitetuilla ohjelmilla ja siirretään logiikkaan suoritettavaksi. Ohjelmat ovat usein valmistajakohtaisia. Ohjelma tallennetaan logiikassa normaalisti joko paristovarmeinteiseen RAM-muistiin tai haihtumattomaan muistiin.
Ensimmäinen ohjelmoitavien logiikoiden kohderyhmä oli sähköasentajat, joiden oli pystyttävä oppimaan ohjelmointi työn ohessa. Näissä logiikoissa ohjelmoinnissa käytettiin "tikapuulogiikkaa", joka muistuttaa relelogiikoiden kytkentäkaavioita. Nykyaikaisia logiikoita voi ohjelmoida monella eri tavalla, tikapuulogiikasta perinteisiin ohjelmointikieliin, kuten BASIC ja C.
Ohjelmakirjastot
Monet laitevalmistajat tarjoavat logiikoihinsa valmiita ohjelmakirjastoja, jolloin esimerkiksi PID-säätö voidaan toteuttaa valmiilla ohjelmalohkolla. Valmiiden lohkojen käyttö helpottaa ohjelmoijan työtä ja lisää luonnollisesti ohjelman toimintavarmuutta, koska käytetään hyvin testattuja ja toimiviksi todettuja ohjelmia.
Käyttöliittymä
Ohjelmoitava logiikka suorittaa sille ohjelmassa määritellyt tehtävät juuri niin hyvin kuin ohjelman tekijä on osannut ottaa huomioon eri tilanteet ennakolta ohjelmaa laatiessaan. Poikkeavien tilanteiden ratkaisemiseen ja prosessimuutosten tekemiseen tarvitaan käyttöliittymä.
Käyttöliittymä on yleensä operointipaneeli tai henkilökohtainen tietokone ja SCADA (valvomo-ohjelmisto), jonka kautta prosessia valvova operaattori saa tietoa senhetkisestä prosessin ajotilanteesta hälytysten, kaavioiden, positiokohtaisten näyttöjen ja raporttien kautta. Hälytykset ovat ennalta sovittujen rajojen ylittämisestä aiheutuvia ilmoituksia operaattorille poikkeavista tilanteista.
Henry Hetherington
pienoiskuva|Henry Hetherington. Piirros on vuodelta 1850. Henry Hetherington (1792-1849) oli englantilainen painaja, kustantaja ja sanomalehden omistaja. Hän syntyi Lontoossa räätälin perheeseen. Kolmetoistavuotiaana Henry pääsi painaja Luken Mansardin apupojaksi. Myöhemmin hän työskenteli painajana Belgiassa, mutta palasi Lontooseen vuonna 1815.
Ohjelmoitava logiikka
Käyttöliittymä
Hälytykset esitetään lähes kaikissa käyttöliittymissä punaisella vilkkuvalolla. Käyttöliittymän monitorilla on yleensä hälytyksille varattu alue, johon hälytys tulostetaan riippumatta muusta näytön tilasta. Hälytyslaitteena voidaan käyttää myös erillistä summeria tai vilkkuvaa valoa. Hälytysosiosta voi olla myös suora linkki prosessikaavioon, jossa hälyttävä prosessinosa sijaitsee. Kaaviossa yleensä esitetään jokin prosessikokonaisuus, kuten esimerkiksi voimalaitoksen kattila. Yleensä kaaviot on jaettu niin, että ensin on yleiskaavio, josta päästään hiirellä napsauttamalla tai jollakin muulla yksinkertaisella toimenpiteellä yksityiskohtaisempiin kaavioihin.
Henry Hetherington
Toiminta
Hetheringtonin arvomaailma oli radikaali, ja hänet vangittiin veronkierrosta kolme kertaa. Hetherington puolusti sosiaalista oikeudenmukaisuutta, lehdistönvapautta, yleistä äänioikeutta ja uskonnonvapautta. Hänen perustamiaan sanomalehtiä olivat Political Economist and Universal Philanthropist, The Penny Papers for the People, The Poor Man´s Guardian ja London Dispatch.
Ohjelmoitava logiikka
Käyttöliittymä
Positiokohtainen näyttö on jonkin yksittäisen laitteen esitys, esimerkiksi mittaus- tai moottoripiiri. Positiokohtaisesta näytöstä pystytään myös muuttamaan kyseisen laitteen tilaa, esimerkiksi moottori seis/käy.
Auffargis
Auffargis on kunta Ranskassa Yvelinesin departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 50 km Pariisista lounaaseen.
Tuiran suuralue
Tuiran suuralue on yksi Oulun kaupungin 23:sta suuralueesta, ja se sijaitsee keskustan ja Oulujoen pohjoispuolella valtatien 4 länsipuolella. Se rajoittuu keskustan, Koskelan, Myllyojan, Nuottasaaren ja Puolivälinkankaan suuralueisiin. Suuralueella asuu noin 10 000 asukasta ja siellä on 2 512 työpaikkaa.
Kuuno
Kuuno tai Kuno on Konradista johdettu etunimi, josta Keski-Euroopassa käytetään muotoa Kunibert. Suomen ortodoksisessa kalenterissa Kuuno on liitetty nimeen Konon. Suomessa Kuuno on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu nimeksi alle 76 ja Kuno 118 miehelle.
Khalkedonin kirkolliskokous
Neljäs ekumeeninen eli yleinen, koko ”yhdeksi, pyhäksi, yhteiseksi ja apostoliseksi” itsensä tunnustavan seurakunnan piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 451 Khalkedonissa (nykyisin Kadıköyn kaupunginosa Istanbulin Aasian puoleisessa osassa).
Keisari Marcianus kutsui kirkolliskokouksen koolle käsittelemään uudelleen kristologisesta kysymyksestä syntynyttä monofysitismiksi kutsuttua harhaoppia, jonka tärkeimpiä kannattajia olivat erään luostarin arkkimandriitta Eutykhes ja Alexandrian patriarkka Dioskuros. Harhaoppi tuomittiin. Kokouksessa käsiteltiin myös kirkollisen kurin ja jurisdiktion ongelmia.
Neljäs kirkolliskokous oli alun perin kutsuttu koolle Nikeaan, mutta Marcianus siirsi sen viime hetkellä Khalkedoniin, lähemmäksi Konstantinopolia ja keisaria. Kokous alkoi 8. lokakuuta ja päättyi 1. marraskuuta 451.
Khalkedonin kokoukseen osallistujien tarkasta lukumäärästä ei ole varmuutta. Kirjeessä paaville synodin piispat mainitsevat, että läsnä on 520 piispaa. Yleisin arvio on 630 piispaa, kun luetaan mukaan poissaolevien piispojen edustajat. Kirkon läntisten osien edustajina oli viisi paavi Leo I:n legaattia, joista kokouksen puheenjohtajina toimi kolme: Lilybaemin piispa Paschasinus, piispa Lucentius ja pappi Bonifacius. Muut paavin legaatit, Kosin piispa Julianus ja pappi Basileos, istuivat piispojen joukossa.
Kokouksen alussa synodi kielsi Aleksandrian patriarkalta Dioskurokselta läsnäolo-oikeuden, ja harhaoppisiksi tuomittujen näkemystensä takia häneltä riistettiin myöhemmin piispuuskin.
Kokouksessa luettiin ja vahvistettiin edellisten kokousten kanonit sekä paavin dogmaattinen lähetyskirje, jonka todettiin vastaavan pyhien isien uskoa.
Taustaa
Nestorioksen oppi, joka erotti kaksi persoonaa Kristuksessa – jumalallisen ja inhimillisen –, oli tuomittu harhaopiksi kolmannessa kirkolliskokouksessa Efesossa vuonna 431. Kokouksen määritelmän mukaan Kristus on jumalihminen, jolla on yksi ja sama persoona, mutta kaksi luontoa.
Konstantinopolin arkkimandriitta Eutykhes vastusti sekä Efesoksen konsiilin opetusta että Nestorioksen linjaa. Eutykheen mukaan Kristuksessa on vain yksi luonto: lihaksi tulemisen jälkeen on mahdotonta erottaa jumalallista ja inhimillistä luontoa toisistaan. Efesoksen kokouksessa Eutykhes erotettiin kirkosta.
Uskontunnustus ja kaava
Khalkedonin konsiili hyväksyi uskontunnustuksen. Sen keskeistä kohtaa nimitetään Khalkedonin kaavaksi. Se selvittää Jumalan Pojassa olevien kahden luonnon keskinäistä suhdetta:
Termiä Khalkedonin kaava voidaan käyttää myös rajatummin, jolloin tarkoitetaan ilmaisua [yksi Kristus kahdessa luonnossa luontoja] sekoittamatta, muuttamatta, erottamatta ja jakamatta.
Vuoden 433 unioniasiakirjan mukaisesti vahvistettiin ensin, että yksi ja sama (heis kai ho autos) Kristus, Jumalan poika oli täydellinen ihmisyydessään ja täydellinen jumaluudessaan. Hän on samanaikaisesti yksi ja sellaisena samaa olemusta jumalallisen Isän ja ihmisten kanssa. Hänen ihmisyydestään puutu mitään, joten hänellä on myös järjellinen sielu. Toisin kuin ihmiset hän on kuitenkin synnitön.
Muotoilu on rakennettu paradoksiksi, jossa eroa ja ykseyttä koskevat lausumat joutuvat vastavuoroisesti ristiriitaan keskenään. Kahdella luonnolle ei platonismissa voi olla yhteistä persoonaa, vaan niiden yhdistyminen merkitsee uuden yhteisen persoonan syntyä. Toisaalta mitään sulautumista ei hyväksytä.
Kanonit
Sekä Konstantinopolin patriarkka Anatolius että keisari Marcianus pyysivät kirjeitse paavi Leo I:ltä kirkolliskokouksen päätösten vahvistamista. Leo I vahvisti kokouksen päätökset 21. maaliskuuta 453, mutta hylkäsi kokouksen 16. istunnossa ehdotetun kanonin nro 28. Tämän vuoksi lännen kirkossa kanonin 28 ei katsottu saaneen virallisen päätöksen voimaa, ja Khalkedonin kirkolliskokouksen katsottiin antaneen 27 kanonia. Ortodoksinen kirkko on kuitenkin katsonut 28. kanonin viralliseksi päätökseksi.
HV71
HV71 on jönköpingiläinen jääkiekkoseura Ruotsista. Se on perustettu vuonna 1971, ja se pelaa kaudella 2022-2023 Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssa.
Historia
Joukkue on pelannut yhtäjaksoisesti Elitserienissä/SHL:ssä vuodesta 1985 lähtien ja lisäksi kauden 1979–1980. Kausia pääsarjatasolla on siis kertynyt yhteensä 30. Joukkue on lisäksi pelannut yhdeksän kautta 1. divisioonassa ja neljä kautta 2. divisioonassa. Seuran nimenä on välillä ollut myös HV71 Blue Bulls. Suomalaisista seurassa ovat pelanneet muun muassa Pekka Marjamäki, Hannu Lassila, Reijo Ruotsalainen, Kai Nurminen, Arto Ruotanen, Esa Keskinen, Kari Takko, Kari Eloranta, Jarkko Varvio, Pasi Määttänen, Jere Karalahti ja Jesse Joensuu. Kaudella 2009–2010 HV:ssa pelasi neljä suomalaista: Pasi Puistola, Janne Niinimaa, Jukka Voutilainen ja Teemu Laine. HV71 on voittanut Ruotsin mestaruuden viidesti. Joukkue on SHL:n maratontaulukossa kuudes. Kauden 2020–2021 päätteeksi joukkue hävisi karsintasarjan Brynäs IF:ää vastaan ja putosi pois Ruotsin pääsarjasta ensimmäistä kertaa yli 30 vuoteen.
HV71 Euroopan kentillä
Vuonna 1996 HV71 voitti pronssimitalin Euroopan Cupista. Vuonna 2005 se pelasi European Champions Cupissa, mutta ei päässyt alkulohkostaan jatkoon. Kaudella 2008-09 joukkue osallistui Ruotsin mestarina uuteen Champions Hockey Leagueen, jossa se kuitenkin jäi Espoo Bluesin jalkoihin.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Joukkuekohtaiset ennätykset
Lähde:
Suippumadonlakki
Suippumadonlakki (Psilocybe semilanceata) eli silokki on useimmiten pohjoisen pallonpuoliskon ravinteikkailla mailla tavattu madonlakkeihin kuuluva myrkylliseksi luokiteltu sieni. Sieni ei vahingoita ihmiskehoa vaan sieni sisältää psykedeeliksi luokiteltavaa päihdyttävää ainetta nimeltä psilosybiini, jonka vaikutukset johtavat muun muassa tajunnantilan moninaisiin muutoksiin. Suippumadonlakkia käytetään keskushermostovaikutustensa vuoksi yleisesti psykedeelisenä päihteenä, kuten muitakin psilosybiinisieniä. Lainsäädäntö määrittelee Psilosybe-sienet huumausaineiksi. Suippumadonlakin tieteellisen nimen lajiosa koostuu latinankielisistä sanoista "semi" (puoli, puoliksi) ja "lanceata" (keihästetty, lävistetty).
Barry Humphries
John Barry Humphries (17. helmikuuta 1934 Kew, Melbourne, Victoria – 22. huhtikuuta 2023 Sydney, Australia ) oli australialainen koomikko, satiirikko, näyttelijä, tuottaja ja käsikirjoittaja.
Suippumadonlakki
Ulkonäkö ja ominaisuudet
Suippumadonlakin lakki on 0,5–1,5 cm leveä ja 1,5–2 cm korkea. Muodoltaan lakki on pipomainen tai kellomainen ja terävänipukallinen. Lakki on kosteusmuuntuva: kosteana lakin yläpinta on vihertävän ruskea ja kuivana vaaleampi, savenvärinen. Kosteana se myös tuntuu tahmealta ja hyytelömäiseltä. Sieni on tiheähelttainen. Sen heltat ovat kapeatyvisiä ja väriltään yläreunasta oliivinruskeita, keskeltä purppuranruskeita ja terästä vaaleita. Kosteana heltat kuultavat lakin läpi. Nuorten sienten lakit ovat alareunasta sisäänpäin kääntyneitä. Suippumadonlakin jalka on 4–10 cm pitkä ja 0,1–0,2 cm paksu, rakenteeltaan sileä ja joustava. Väriltään se on kiiltävän vaalea, mutta tummenee tyveä kohti. Vahingoittuneet varren osat voivat muuttua sinertäviksi.
Barry Humphries
Parhaiten Humphries tunnetaan alter egoistaan Dame Edna Everagesta ja Les Pattersonista. Dame Edna on yksi maailman pitkäikäisimmistä komediahahmoista: kotirouva Moonee Pondsin esikaupunkialueelta sai lavadebyyttinsä Melbournessa joulukuussa 1955.
Humphries sairasti 1960- ja 1970-luvulla alkoholismia, hän sittemmin raitistui. Humphriesilla oli Aspergerin oireyhtymä.
Outram Bangs
Outram Bangs (12. tammikuuta 1863 Watertown, Massachusetts – 22. syyskuuta 1932 East Wareham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
Barry Humphries
Humphries oli naimisissa neljä kertaa, ja hän sai kahdesta liitosta yhteensä neljä lasta.
Suippumadonlakki
Ulkonäkö ja ominaisuudet
Suippumadonlakin maku on mieto ja haju heikko.
Outram Bangs
Hänen vanhempansa olivat Edward Bangs ja Annie Outram (Hodgkinson) Bangs. Nuoruutensa hän vietti Watertownissa ja Bostonissa keräten nisäkkäitä ja lintuja yhdessä vanhemman veljensä Edward A. Bangsin kanssa.
Barry Humphries
Humphries oli Griffith-yliopiston ja Melbournen yliopiston kunniatohtori. Lisäksi hänelle on myönnetty seuraavat kunnianosoitukset:
Suippumadonlakki
Ulkonäkö ja ominaisuudet
thumb|250px|left|Vastapoimittuja suippumadonlakkeja.
Elinympäristö ja levinneisyys
Suippumadonlakki on karikkeen lahottaja, joka kasvaa yksittäin tai ryhmissä lehmien, hevosten ja lampaiden laitumilla ruohikossa ja ruohotuppaissa kosteilla alueilla sekä lannoitetuilla nurmikoilla. Lajia ei kuitenkaan tavata lannalla. Kasvukausi kestää elokuun lopusta lokakuuhun, kunnes lämpötilat ovat laskeneet alle 5 asteen, mutta itiöemiä voi löytää maastosta pakkasten tuloon saakka.
Outram Bangs
Bangs opiskeli Harvardin yliopistossa 1880–1884. Hänestä tuli Harvardin museon soveltavan eläintieteen nisäkäsosaston intendentti vuonna 1900. Hän lähetti keräilijöitä Keski-Amerikkaan hankkimaan museolle lintuja. Vuonna 1908 hänen 24 000 nahan erinomainen lintukokoelmansa esiteltiin museossa. Tästä lähtien hän ryhtyi toden teolla kehittämään museon lintukokoelmia, saattaen ne lopulta maailman parhaiden joukkoon. Myöhemmin hän erikoistui keräämään Kiinan linnustoa ja museon kiinalaisten lintujen kokoelman oli maailman parhain ja Bangs alan arvostetuin tutkija.
Suippumadonlakki
Elinympäristö ja levinneisyys
Sieni on levinnyt laajalti pohjoiselle pallonpuoliskolle. Sitä esiintyy mm. Lounais-Yhdysvalloissa, Britteinsaarilla, Länsi-Euroopassa ja Skandinaviassa. Suomessa suippumadonlakki voi esiintyä pihoilla, puistoissa, puutarhoissa, nurmikoilla, laitumilla, tienvierillä, kosteissa metsien painanteissa, runsaasti lannoitetulla maalla, ruohikossa tai karikkeella koko maan alueella.
Outram Bangs
Bangsin kirjallinen tuotanto käsitti 275 kirjoitusta. Hän oli American Ornithologists' Unionin jäsen vuodesta 1884.
Maddalena Casulana
pienoiskuva|[[Artemisia Gentileschi, Pyhä Cecilia soittamassa luuttua, noin 1610–1612.]] Maddalena Casulana (noin 1540 – noin 1590) oli italialainen renessanssin ajan säveltäjä ja luutisti. Hän aloitti opintonsa Sienan lähellä ja jatkoi niitä Firenzessä. Hänen ensimmäiset sävellyksensä julkaistiin 1560-luvun lopulla. Vuosina 1570, 1583 ja 1586 Casulana julkaisi kolme kirjaa madrigaaleja Venetsiassa. Viimeiset vuotensa Casulana vietti Venetsiassa ja Milanossa toimien luutistina.
Suippumadonlakki
Vaikutus ihmiselimistössä
thumb|250px|Kuivattuja suippumadonlakkeja.
Outram Bangs
Bangs kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa kolumbiansakun (Penelope perspicax). Hänen kunniakseen on nimetty santamartanluura (Grallaria bangsi) ja kolumbianvuoritangaroiden suku (Bangsia).
Turtola
Turtola voi tarkoittaa seuraavia:
Tuulispää
thumb|180px|Ensimmäisen Tuulispään kansi vuodelta 1903, taiteilija [[Kaarlo Kari (pilapiirtäjä)|Kaarlo Kari.]] thumb|180px|Tuulispään kansi vuodelta 1946, taiteilija [[Erkki Tanttu.]] Tuulispää oli Suomessa vuosina 1903–1957 ilmestynyt pilalehti.
Tuulispään perustivat Wilfrid Nenonen ja pilapiirtäjä Kaarlo Kari keväällä 1903. Päätoimittajaksi tuli pian Onni V. Tuisku, joka oli ollut sensuurin muutamaa vuotta aiemmin lakkauttaman Matti Meikäläisen viimeinen päätoimittaja. Tuulispää henkilöityi Tuiskuun ja hän jatkoi päätoimittajana aina 1920 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Lehden alkuvuosien muita kantavia voimia olivat Nuutti Vuoritsalo, Edvard Lammin-Koskinen, A. E. Salmelainen sekä kirjailija Kaarlo Terhi. Monet tunnetut kirjailijat lähettivät kirjoituksiaan Tuulispäähän ja lehti oli taloudellisesti kannattavampi kuin muut saman ajan suomalaiset pilalehdet. Tuisku oli testamentannut lehden omistuksen Suomalaiselle Sanomalehtimiesliitolle ja määräsi muun omaisuutensa käytettäväksi lehtimiesten lepokodin rakentamiseen. Tuulispäätä kustansi sittemmin Suomalaisten sanomalehtimiesten lepokotisäätiö. Lehden sisältö koostui pilakuvista, pakinoista ja kuplettisanoituksista. Lehdessä oli myös runsaasti mainoksia. Lehden esikuvaksi muodostui saksalainen Fliegende Blätter -pilalehti.
Tuulispää ei ollut useimpien muiden aikansa pilalehtien tavoin kovin puoluesidonnainen, mutta ruotsinkielisten ja -mielisten arvostelijana se läheni 1910-luvulla vanhasuomalaisia. Tuiskun jälkeen päätoimittajina toimivat G. A. Saarinen ja Oiva R. Kyrö sekä 1920-luvun lopulta Yrjö Nikkola, mutta lehden uusi kantava voima oli pakinoitsija Ilmari Kivinen eli nimimerkki Tiitus. Ahkeroita pakinoitsijoita olivat myös Erkki Kivijärvi ja Eero Alpi, myöhemmin Väinö Nuorteva (Olli) ja Ensio Rislakki (Valentin). Tuulispään toimittajat olivat 1920-luvulta alkaen pääasiassa Helsingin Sanomien ja Uuden Suomen toimituskunnasta valikoituja, ja Tuulispää arvosteli muita puolueita paitsi kyseisten lehtien taustavoimia kokoomusta ja edistyspuoluetta. Politiikka painui kuitenkin taka-alalle 1920-luvun puolivälin jälkeen. Suuren laman aikana Tuulispään taloudellinen pohja heikkeni, ja 1930-luvun alussa se siirtyi ilmestymään vain kerran kuukaudessa. Sotavuosina lehden ilmestyminen oli epäsäännöllistä. Vuodesta 1946 alkaen se ilmestyi pääsääntöisesti neljä kertaa vuodessa.
Yksi Tuulispään varhaisista pilapiirtäjistä oli Heino Aspelin, jonka vuodesta 1909 piirtämä Väkevämies oli Suomen pilalehtien ensimmäisiä säännöllisesti esiintyneitä sarjakuvahahmoja. Muita nimekkäitä piirtäjiä olivat Edwin Lydén, Eric Vasström, Jalmari Ruokokoski, Topi Vikstedt, Tauno Miesmaa, Oki Räisänen, Rafael Lindell, Oscar Furuhjelm, Yrjö Ollila, Akseli Halonen, Alexander Paischeff, Alexander Tawitz, Yrjö Yrjölä ja Rudolf Koivu. Myöhempinä vuosina lehteen piirsivät myös muun muassa Erkki Tanttu, Olavi Hurmerinta ja Kari Suomalainen.
Sotien jälkeen Tuulispäätä julkaisi Ensio Rislakki vuoteen 1949. Sen jälkeen kustantajaksi tuli Kiltalehdet Oy ja sisällöstä vastasi muutaman vuoden ajan pääasiassa Reino Palmroth eli Palle. Hänen kaudellaan lehti alkoi siirtyä pikkutuhmaan huumoriin. Tuulispää palasi lopuksi takaisin Sanomalehtimiesten lepokotisäätiön harteille, joka jatkoi sen julkaisua enää lähinnä symbolisena eleenä. Viimeisenä päätoimittajana toimi Juha Nevalainen. Vuoden 1951 jälkeen lehti ilmestyi enää kerran vuodessa, viimeisen kerran 1957. Lopettaessaan Tuulispää oli Suomen vanhin pilalehti.
Suippumadonlakki
Vaikutus ihmiselimistössä
Suippumadonlakki sisältää useita keskushermostostoon vaikuttavia aineita : psilosiiniä, baeosystiiniä sekä psilosybiiniä, jota itiöemät sisältävät keskimäärin noin 10 mg/g eli 1,5 % sienten kuivapainosta. Tätä suurempia pitoisuuksia ei löydy muista Suomen alueella tunnetusti esiintyvistä psilosybiinisienistä.
Vainovalkea
pienoiskuva|393x393px|[[Pekka Halonen|Pekka Halosen kansallisromanttisessa Vainolaista vastaan -teoksessa vuodelta 1896 on kuvattuna muinaisajan suomalaismiehiä lähdössä sotimaan ja metsän rajassa palavat vainovalkeat.]] Vainovalkeat olivat suomalaisen kansanperinteen tuntemia sotiin liittyviä tulia, joista kerrotaan muun muassa kalevalaisessa runoudessa. Snorri Sturlusonin kirjoittamassa Olavi Pyhän saagassa Suomen rannikkoa kutsuttiin nimellä balagaardssida – roviorannikko, mikä johtui suomalaisten käyttämistä vartiotulista rannikolla.
Suippumadonlakki
Vaikutus ihmiselimistössä
Suippumadonlakki ei yleensä fyysisesti vaurioita keskushermostoa tai muutoinkaan ihmiskehoa, ja sen vaikutukset tajunnantilaan ovat väliaikaisia. Sieni määritellään hermostovaikutustensa vuoksi kuitenkin myrkylliseksi. Mahdollisia myrkytysoireita ovat muun muassa aistiharhat ja hyvänolontunne sekä muut psykedeeliset vaikutukset. Myös negatiivisia vaikutuksia voi ilmetä: ahdistusta ja suuremmilla annoksilla jopa paniikkikohtauksia.
Hallusinaatioiden ja sekavuuden ohella mahdollisia myrkytysoireita ovat huimaus, jäykkyys, pahoinvointi, virtsaamisvaikeus, korkea kuume sekä kouristelu. Lääkehiilestä ei yleensä ole apua, koska sienen myrkyt imeytyvät hyvin nopeasti ja oireet saattavat alkaa jo 10–30 minuutin kuluessa sienen nauttimisesta. Suippumadonlakki on lisäksi mahdollista sekoittaa hengenvaarallisiin myrkkysieniin, kuten valkorisakkaaseen. Myrkytystä hoidetaan ensisijaisesti rauhoittelemalla ahdistunutta potilasta ja pitämällä hänet hiljaisessa ja rauhallisessa ympäristössä; voimakkaasti oireileva potilas tulee toimittaa lääkäriin.
Vainovalkea
Kalevalassa vainovalkeat mainitaan mm. kahdennessakymmenennessä runossa seuraavasti:"Tuop' on äiti Lemminkäisen, aivan aamulla varahin, läksi vettä lähteheltä;""näkevi savun sakean, pohjoisilla maailmoilla. Sanan virkkoi, noin nimesi:""'Nuo onpi soan savuja, varsin vainovalkeita!'"Sotilastarkoituksessa käytetty merkkitulijärjestelmä oli käytössä vielä 1800-luvun alussa Kymijoen varrella, joka toimi tuolloin Venäjän keisarikunnan vastaisena rajana. Ketju käsitti yhteensä 45 näköyhteyden etäisyydellä toisistaan ollutta kohoumaa. Signaali välitettiin ketjua pitkin tarvittaessa päivisin savulla ja öisin tulilla.
Suippumadonlakki
Lääketieteellinen tutkimus
Psilosybiinin terapeuttista potentiaalia on tutkittu mm. terminaalisen sairauden aiheuttaman kuolemanpelon hoitokeinona. Tutkimuskontekstissa sen on havaittu olevan mielenterveydelle edullista ja kohentavan mielialaa kroonisesti. Isojen annosten (0,43 mg/kg psilosybiiniä) havaittiin aiheuttavan mystisiä ja uskonnollisia kokemuksia. Kahden kuukauden jälkeen tehdyssä kyselytutkimuksessa 55 % koehenkilöistä luokitteli kokemuksen kuuluvan elämänsä viiden merkittävimmän henkisen kokemuksen joukkoon, ja 12 % luokitteli sen kaikista merkittävimmäksi. Sitä verrattiin mm. ensimmäisen lapsen syntymään tai vanhemman kuolemaan.
Lainsäädäntö
Sienen kerääminen, hallussapito, käyttö, kasvattaminen ja myynti on kielletty Suomen huumausainelainsäädännössä. Korkein oikeus linjasi vuonna 2017, että Psilosybe-sienet eivät ole rikoslain tarkoittamia erittäin vaarallisia huumausaineita.
Korroosio
thumb|Korrosoitunutta rautaa eli ruostetta.
Korroosio (tai syöpyminen ) on ympäristön vaikutuksesta tapahtuvaa materiaalin muuttumista käyttökelvottomaan muotoon. Vahingoittuva materiaali liukenee tai muuten reagoi ympäristön aineiden (ilma, neste, maa-aines, auringonvalo jne.) kanssa. Korroosion taustalla on kemiallinen tai sähkökemiallinen ilmiö, mutta ympäristö voi vaikuttaa myös mekaanisesti korroosioilmiön syntymiseen ja nopeuteen.