cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Joachim Maass
Joachim Maass (1901 Hampuri, Saksa – 1972 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1933 maanpaossa Yhdysvalloissa ja toimi sotavuosina saksalaisen kirjallisuuden professorina.
Maass kuvaa kahdessa romaanissaan Hampuria. Hänen pääteoksensa on 1952 ilmestynyt Der Fall Gouffe.
Per Erik Wahlund
Per Erik Wahlund (1923 Tukholma, Ruotsi – 2009 ) oli ruotsalainen prosaisti, runoilija, kirjallisuudentutkija ja kriitikko. Hän on toiminut myös teatteriohjaajana ja Ruotsin radion radioteatterin johtajana.
Luettelo Formula 1 -kuljettajista, jotka eivät ole ajaneet pisteille
Tämä on luettelo vähintään yhteen Formula 1 -sarjan MM-osakilpailuun osallistuneista kuljettajista, jotka eivät ole saaneet lainkaan pisteitä.
Kaiken kaikkiaan 859 eri kuljettajaa on osallistunut F1-sarjan Grand Prix -kilpailuun, mutta 70 ei ole koskaan startannut itse kilpailuun tavallisesti siksi, että he karsiutuivat aika-ajoissa. MM-pisteitä on saavuttanut 345 kuljettajaa. Italialainen Luca Badoer on ajanut eniten GP-kilpailuja ilman MM-pisteitä; hän osallistui 58 osakilpailussa 50 lähtöön.
Formula 1:een kuului vuosina – Indianapolis 500:n osakilpailu, minkä vuoksi pelkästään kyseisessä kilpailussa ajaneet kuljettajat ovat myös mukana luettelossa. Kuljettajat, jotka ovat kaudesta 2004 lähtien osallistuneet vain perjantain harjoituksiin, eivät ole luettelossa mukana.
Nykyiset kuljettajat ovat luettelossa lihavoituina.
Luettelon tilanne on päivitetty Belgian GP:n 2023 jälkeen.
Kultainen riisi
thumb|Kultainen riisi saa omaleimaisen värinsä beetakaroteenin vaikutuksesta. thumb|A-vitamiinin puutos. Punainen tarkoittaa suurinta puutosta, tummanvihreä riittävää saantia. Tietoja luovuttamattomat maat on merkitty sinisellä.
Kultainen riisi on riisilajike, jonka syötävät osat sisältävät runsaasti A-vitamiinin esiastetta beetakaroteenia. Kultainen riisi on kehitetty geenimanipuloimalla aasianriisiä (Oryza sativa). Sen on kehittänyt saksalainen Ingo Potrykus yhdessä Freiburgin yliopiston tutkijan Peter Beyerin kanssa Zürichin teknillisessä korkeakoulussa. Työ aloitettiin 1992, ja sen biotekniikan läpimurtona pidetyt tulokset julkaistiin vuonna 2000. Riisilajikkeella pyritään torjumaan kehitysmaiden ihmisten yksipuolisen ruokavalion aiheuttamia ongelmia. Uuden riisilajikkeen toivotaan pelastavan miljoonien ihmisten hengen ja estävän puolen miljoonan ihmisen sokeutumisen vuodessa. Riisilajiketta ei ole otettu käyttöön kehitysmaissa. Kehitysmaissa pelätään, että länsimaalaisten näkökulmasta kehitysmaissa tuotettu ruoka ”saastuu” geenimanipulaation takia eikä siellä tuotettu ravinto kelpaa länsimaihin. Lisäksi monet järjestöt vastustavat kultaisen riisin käyttöönottoa.
Ilmaista köyhille
Tutkija Peter Beyer sai rahoitusta tutkimukseensa Euroopan komission Carotene Plus -ohjelmasta. Sopimuksella määrättiin, että tutkimustulosten oikeudet luovutetaan rahoittajalle, joka tuossa tutkimuksessa oli Syngenta (aiemmin ICI:n maatalouskemikaaliryhmä). Riisilajikkeen kehittämiseen liittyy noin 70 patenttia. Sen humanitäärinen käyttö ja viljely alle 10 000 dollarin arvosta on rojaltivapaata.
Hanketta tukivat Euroopan unioni, Sveitsi, Rockefeller Foundation ja The National Science Foundation. Nyttemmin myös Helen Keller International on liittynyt hankkeeseen.
Vaihtoehtoiset A-vitamiinin lähteet
Kultainen riisi on todistettu ihmisille yhtä tehokkaaksi A-vitamiinin lähteeksi kuin pillerit ja tehokkaammaksi kuin beetakaroteenia sisältävä pinaatti. Kultainen riisi on paljon pillereitä kustannustehokkaampi tapa parantaa A-vitamiinin saantia. Riisi muodostaa usein 90 prosenttia lasten ravinnosta, ja kultainen riisi ei maksaisi sen enempää. Vuonna 2005 kehitetty Kultainen riisi 2 tuottaa vielä 23 kertaa enemmän beetakaroteenia.
250 miljoonaa pikkulasta kärsii A-vitamiinin puutteesta. Patrick Mooren mukaan useimmat heistä eivät syö juuri muuta kuin kulhon riisiä päivässä. Britannian konservatiivipuolueen kansanedustaja Zac Goldsmith pitää kultaista riisiä vääränä ratkaisuna ja kehottaa syömään ennemmin vihreitä vihanneksia. Adrian Dubockin mielestä tämä on yhtä julmaa kuin Marie Antoinetten lausahdus: ”Jos kansalaisilla ei ole leipää, syökööt kakkuja.” Dubockin mukaan A-vitamiinin puute tappaa 6 000 lasta päivässä, 28 prosenttia maailman kuolevista lapsista, ja on myös suurin sokeuden syy.
Vandalismi Filippiineillä
Vuonna 2013 vandalisoitiin Kansainvälisen riisintutkimusinstituutin kultaisen riisin koeviljelmä Filippiineillä juuri ennen kuin kokeen piti valmistua. Tutkijat valittivat tästä naisille ja lapsille koituvaa hirvittävää kärsimystä. Kuuluisa entinen GMO-vastustaja Mark Lynas raportoi Slate-lehdessä, että mielenosoituksesta karkasi äärivasemmistolaisen KMP-ryhmän johtama aktivistijoukko tuhoamaan viljelmiä toisten mielenosoittajien tyrmistykseksi. Greenpeacen edustaja puolusti vandaaleja. Toinen Greenpeacen edustaja sanoi, että tieteilijät ovat väärässä sanoessaan kultainen riisin olevan ratkaisu A-vitamiinin puutteeseen. Greenpeace myös pelkää, että kultainen riisi pehmentäisi ihmisten kuvaa geenimuuntelusta. Australian tiedeakatemian entinen johtaja, tutkija Jim Peacock syytti Greenpeacea tieteenvastaisuudesta ja virheellisen informaation moraalittomasta levittämisestä.
Kiinan skandaali
Tutkija-journalisti Jon Entinen artikkelin mukaan Greenpeace levitti Kiinassa huhua kultaisen riisin vaarallisuudesta. Kiinan ”Twitter” Weibo täyttyi vihaviesteistä, ja viranomaiset reagoivat erottamalla kolme kultaisen riisin kokeen tutkijaa Kiinan terveysvirastosta ja Zhejiangin lääketieteen akatemiasta.
Kritiikkiä
Greenpeacen laskelman mukaan riisiä pitäisi syödä päivässä kilokaupalla, jotta vitamiinin vähimmäismäärä tulisi täyteen. Tämä laskelma perustuu kuitenkin riisilajikkeen varhaiseen prototyyppiin. Myöhemmillä versioilla riisilajikkeen A-vitamiinipitoisuutta on nostettu monikymmenkertaiseksi. Lisäksi vastustajien mukaan kultaisen riisin tutkimustyöhön uhratuilla varoilla ongelmaa olisi voitu merkittävästi lieventää käyttämällä tehokkaampia ja yksinkertaisempia menetelmiä. Professori Petter Portinin mukaan on aktivisteilta moraalitonta kieltää kultaisen riisin käyttö, koska se parantaisi kehitysmaiden ihmisten tilannetta itsestään, kun taas aktivistien toivomat ratkaisut eivät ole toteutuneet kiellosta huolimatta.
Greenpeacen perustaja ja ex-puheenjohtaja Patrick Moore syyttää geenimuuntelun vastustajia rikoksista ihmisyyttä vastaan, koska vastustus on johtanut kahdeksan miljoonan lapsen sokeutumiseen ja kuolemaan A-vitamiinin puutteessa, vaikka tämä olisi voitu estää kultaisella riisillä.
Aiheesta muualla
Arroz
Abronia ammophila
Abronia ammophila on ihmekukkakasvien heimoon ja hiekkaverbenoiden sukuun kuuluva kasvi, jota kasvaa vain Yellowstonen kansallispuiston alueella.
Levinneisyys ja elinympäristö
A. ammophila kasvaa vain Yellowstonen kansallispuistossa, Yellowstonejärven rannalla hiekkaperäisessä maastossa. Vuoden 1998 tutkimuksen mukaan kasvilta löydettiin neljä kasvupaikkaa Yellowstonejärven rannalta ja kaikkiaan 8 326 kasviyksilöä.
Maria Lark
Maria Lark (s. 20. kesäkuuta 1997 Siperia, Venäjä) on yhdysvaltalainen televisionäyttelijä.
Yksityiselämä
Maria Lark syntyi Venäjällä, mutta hänet on adoptoitu Yhdysvaltoihin. Hän asuu äitinsä kanssa Redondo Beachin kaupungissa Los Angelesin lähellä. Hän harrastaa muun muassa voimistelua, tietosanakirjojen lukemista ja piirrettyjen katsomista.
Ura
Lark esitti vuodesta 2005 Bridgette DuBois'ta Patricia Arquetten tähdittämässä sarjassa Näkijä. Hän voitti roolistaan Young Artist Award -palkinnon vuonna 2007.
Lark on vieraillut useaan otteeseen The Tonight Show with Jay Leno -ohjelmassa. 10-vuotiaasta Maria Larkista tuli 3. syyskuuta 2007 nuorin henkilö, joka on koskaan ollut mukana juontamassa The View -talk show'ta.
Sienet
Sienet (Fungi) on eukaryootteihin eli aitotumaisiin kuuluva hyvin runsaslajinen kunta. Vielä 1900-luvun alkupuolella niitä pidettiin alkeellisina kasveina, mutta 1960-luvulta alkaen ne on tunnustettu omaksi kunnakseen, koska niiden on todettu edustavan eri kehityslinjaa.
Sienet käyttävät ravinnokseen orgaanisia yhdisteitä, joita ne hajottavat solujensa ulkopuolelle erittämillään entsyymeillä. Sienillä ei ole kasveille tyypillisiä lehtivihreää sisältäviä viherhiukkasia, jolla ne voisivat yhteyttää, mutta eräät sienet elävät symbioosissa yhteyttävien syanobakteerien tai viherlevien kanssa. Tällaisia sieniä kutsutaan jäkäliksi.
Eri sienilajeja on kuvattu yli 100 000, mutta lajien kokonaismäärä voi olla jopa miljoonia. Yhtenäinen fossiiliaineisto alkaa 400 miljoonan vuoden takaa siluurikaudelta, mutta aivan ilmeisesti sieniä on ollut jo prekambrikaudella 600 miljoonaa vuotta sitten.
Sienet voivat olla rakenteeltaan joko rihmastollisia tai hiivamaisia. Rihmastolliset sienet muodostuvat putkimaisista ja haaraisista sienirihmoista eli hyyfeistä. Yksisoluisia, ei-rihmastollisia sieniä puolestaan kutsutaan hiivoiksi. Monet rihmastolliset sienilajit kasvattavat lisäksi maan päälle suvunjatkamistarkoituksessa itiöemän. Arkikielessä sienistä puhuttaessa tarkoitetaan yleensä juuri itiöemiä. Niitä ovatkin kaikki ruokasienet, mutta myös myrkkysienet.
Sieniä esiintyy Maan kaikissa elinympäristöissä. Niillä on keskeinen merkitys ekosysteemissä hajottajina. Monet putkilokasvit ovat käytännössä riippuvaisia niiden juuristossa symbioosissa elävistä sienijuurisienistä (ns. sienijuuri). Loissienet loisivat eläimissä, kuten nisäkkäissä, linnuissa ja niveljalkaisissa. Niiden vaikutukset vaihtelevat pienestä kutiamisesta kuolemaan johtavaan verenmyrkytykseen. Toiset loissienet elävät kasveissa aiheuttaen tauteja, kuten lehtien kellastumista ja juurten lahoamista. Lisäksi on pieni määrä sieniä, jotka loisivat toisilla sienilajeilla.
Ruokasienet sisältävät vaihtelevassa määrin trehaloosia eli sienisokeria. Joillakin ihmisillä on synnynnäinen entsyymipuutos, trehaloosi-intoleranssi, jonka vuoksi he voivat saada helposti vatsanväänteitä sieniateriasta. Joitain sieniä voi käyttää huumeina, kuten Psilocybe-suvun lajeja, joiden hallussapitokin on Suomessa kiellettyä. Suomessakin šamaanit ovat käyttäneet punakärpässientä helpottamaan loveen lankeamista.
Luokittelu
thumb|[[Huhtasieni|Huhtasienet ovat ruokasieninä arvostettuja kotelosieniä.]] DNA- ja RNA-analyysien käyttöönotto systematiikan tutkimuksessa on johtanut siihen, että joitakin aiemmin sieniksi luokiteltuja eliöitä on siirretty kokonaan toisiin kuntiin. Esimerkiksi limasienten todettiin olevan ameboja ja kuuluvan omaan kuntaansa (Amoebozoa). Samoin esimerkiksi munasienet siirrettiin ruskeiden levien (Heterokontophyta) kaareen Chromalveolata-eliökuntaan.
Sienten luokittelu ei vielä ole lopullinen, ja sitä päivitetään jatkuvasti. Eräs nykyisin käytetty luokittelu on David Hibbettin johtaman työryhmän laatima luokittelu vuodelta 2007, joka perustuu 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä toteutettuihin Yhdysvaltojen kansallisen tiedesäätiön rahoittamiin hankkeisiin.
Hibbettin ym. (2007) luokittelussa sienet jaetaan yhdeksään kaareen:
Näiden kaarien lisäksi on harkittu kaarta, jonka nimi voisi olla Cryptomycota tai Ophistosporidia. Tästä ryhmästä voi tulla myös sienten lähin sisarryhmä.
Hermanis Matisons
thumb|Hermanis Matisons Hermanis Matisons (myös Herman Mattison, 1894–1932) oli latvialainen shakkimestari ja 1930-luvulla yksi maailman parhaista pelaajista. Hän oli myös loppupelitehtävien laatija. Hän kuoli tuberkuloosiin 38-vuotiaana.
Sienet
Luokittelu
Yhtymäsienet (Zygomygota) oli aiemmin oma kaarensa. Siihen luetut lajit on nykyisin sijoitettu muihin kaariin, sillä se on ilmeisesti polyfyleettinen ryhmä.
Sienet luokitellaan nykyään niiden kehityshistoriallisten sukulaisuussuhteidensa mukaan. Varsinaisiin eli aitosieniin kaarista kuuluvat kantasienet, kotelosienet ja piiskansiimasienet. Kantasienet ja kotelosienet ovat toisilleen läheisintä sukua. Niillä molemmilla on väliseinällinen rihmasto ja molemmat tuottavat suvullisia itiöitä erityisissä itiöemissä. Piiskasiimasienet ovat ilmeisesti eriytyneet itsenäiseksi ryhmäkseen jo ennen kantasienten ja kotelosienten kehityslinjojen eriytymistä toisistaan.
Hermanis Matisons
Matisons voitti vuonna 1924 shakin Latvian mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Max Euwen ja Collen amatööripelaajien maailmanmestaruusturnauksessa, joka järjestettiin Pariisin olympialaisten yhteydessä. Matisons pelasi Latvian kärkipöytää vuoden 1931 shakkiolympialaisissa Prahassa ja voitti Rubinsteinin sekä Aleksandr Alehinin, joka oli hallitseva maailmanmestari.
Näin käy rock & roll
Näin käy rock & roll (LRLP 100) on Rauli Somerjoen albumi vuodelta 1974. Levy sai aikoinaan hyvät arvostelut ja sitä myytiin huomattavasti enemmän kuin edellistä levyä, Somerjoen esikoista Synnyin rokkaamaan. Levyllä oli Chuck Berryä ja Elvistä Somerjoen, Hectorin ja Jarkko Laineen suomentamana sekä myös Somerjoen itse sanoittamia kappaleita. Levyllä oli myös ehkä kaikkien aikojen suosituin Baddingin esittämä kappale ”Paratiisi”. Kappaleen sävelsi Somerjoki; runoilija Arja Tiainen teki siihen sanat, joita Badding hieman muokkasi. Kappaleen sovituksesta vastasi Jani Uhlenius. Muita kappaleita levyllä olivat mm. Hectorin suomentamat ”Surrender! Antaudu rakkain” ja ”Mä jäin kii”. Levyllä on myös edelliselläkin levyllä ollut ”Oi, kuu” uudelleen sovitettuna, hieman reippaampana versiona.
Sienet
Luokittelu
Sienet jaetaan lisäksi kaikkiaan 12 alakaareen, 48 luokkaan ja 12 alaluokkaan sekä 157 lahkoon.
Itusienissä on yksi lahko (Blastocladiales), johon kuuluu 14 sukua ja noin 180 lajia. Itusienet tuottavat yksisiimaisia itiöitä, ja ne ovat joko yksi- tai moni-itiöpesäkkeisiä tai rihmamaisia. Itusienet on erotettu muista sienikaarista elinkierron, solurakenteiden ja DNA-tuntomerkkien perusteella. Kaaren lajit ovat joko sienten, levien, kasvien ja selkärangattomien loisia tai saprotrofeja.
Piiskasiimasienet (Chytridiomycota) ovat mikroskooppisia sieniä, joilla on vapaasti siimoilla liikkuvia soluja. Sienten kaarista piiskansiimasienet muistuttanevat eniten sienten ammoista kantamuotoa, sillä niillä on säilynyt uintisiimallinen elämänvaihe. Ne ovat saprotrofeja tai loisia ja vaativat ajoittaista kosteutta itiöidensä levittämiseksi. Jotkin anaerobiset piiskansiimasienet elävät märehtijöiden ruoansulatuselimistössä, ja niitä pidetään mahdollisesti omana kaarenaan pötsisienet (Neocallimastigomyceta).
Kotelosienet (Ascomycota) on sienikunnan suurin kaari. Siihen kuuluu noin 30 000 lajia, mutta monia lajeja on yhä löytämättä. Kotelosienten nimi viittaa askukseen eli itiökoteloon, jossa itiöt syntyvät. Kotelosienten luokittelu on vielä kesken, mutta joitakin ryhmiä, kuten härmäsienet (Erysiphales) ja kotelomaljaiset (Discomycetes), on voitu erottaa. Kotelosienet voivat olla saprotrofeja eli mädänsyöjiä, sienijuurisieniä tai loisia. Monet kotelosienet voivat olla sieniosakkaana jäkälässä. Kotelosienet elävät pääasiassa maaperässä. Ne käyttävät ravinnokseen yksinkertaisia sokereita, jotkut myös selluloosaa, kitiiniä ja pektiiniä. Monet kotelosienistä ovat kasvien tai eläinten patogeeneja. Kotelosieniin kuuluvat Suomen ruokasienistä mörskyt (Helvella), huhta- (Morchella spp.) ja korvasienet (Gyromitra), mutta kotelosieniä ovat myös eräät homeet, hiivat ja härmät (Erysiphaceae) ja muina esimerkkeinä torajyvä (Claviceps purpurea) sekä koivun tuulenpesäsieni (Taphrina betulina). Tässä ryhmässä on monia ihmiselle tärkeitä sieniä, joita käytetään elintarvike- ja lääketuotannossa. Hiivoihin kuuluvat muun muassa jalot viinihiivat ja toisaalta eräät yleiset taudinaiheuttajat, kuten muun muassa emättimen tulehduksesta tunnettu Candida albicans.
Kotelosienten luokittelua päivitetään verkossa Myconet-julkaisusarjassa.
Kantasieniä (Basidiomycota) pidetään sienten kehittyneimpänä kaarena, ja tutkimuksissa on todettu niiden kehittyneen kotelosienten kanssa samasta kantamuodosta. Kantasienten itiöt kehittyvät basidion eli itiökannan ulkopintaan. Kantasienten joukossa on saprotrofeja, patogeeneja, pintasienijuurisieniä ja hiivamaisia sieniä. Kantasienissä on mikrosieniä, kuten noet ja ruosteet ja suursieniä kuten hytykät eli hyytelösienet (Tremelalles) ja ehytkantaiset kantasienet, jotka tavataan jakaa itiöemän perusteella kääväkkäisiin, helttasieniin ja tatteihin sekä kupusieniin. Jaottelu on käytännöllinen, mutta se ei enää vastaa sienten tieteellistä luokittelua. Kääväkkäät on kokonaan vanhentunut lahko, johon kuuluvat sienet jaetaan nykyisin muihin lahkoihin. Kantasienten ryhmään kuuluu muun muassa suurin osa suomalaisista ruokasienistä, mutta myös ruoste- (Uredinales) ja nokisienet, kuten esimerkiksi männyn tervaroso ja viljanoet.
Hibbett ym. (2007) ovat esittäneet sienille seuraavan molekulaarisiin tutkimusmenetelmiin perustuvan polveutumishistorian:
Nimeäminen
Sienten suomenkieliset nimet perustuvat osin vanhoihin kansannimiin, jotka vaihtelivat paikkakunnittain. Nimistön yhtenäistämiseksi Suomen Sieniseura julkaisee sienten nimistöluetteloa. Sienten nimet ovat aina yksisanaisia (vrt. punakärpässieni Amanita muscaria ja punainen kärpässieni, joka voi olla mikä tahansa punalakkinen kärpässieni). Nykyiset sienikirjat noudattavat yleensä Sieniseuran nimiluetteloa.
Tieteellisessä kielessä sienten taksonominen nimistökoodi noudattaa perinteisesti kasvitieteellistä käytäntöä. Tämä johtuu siitä, että 1900-luvun alkuun saakka sieniä pidettiin alkeellisina kasveina ja niitä tutkivat ja nimesivät kasvitieteilijät. Sienten nimistöä ylläpidetään uusiseelantilaisen Ladcare Reserachin ja brittiläisen Kew'n sienitutkimusosaston Royal Botanic Gardensin yhteisillä internetsivuilla. Nimistöä säätelevät säännöt on koottu kansainväliseksi nimistösäännöstöksi eli nimistökoodiksi, jonka englanninkielinen nimi on nykyisin Code of Nomenclature for Algae, Fungi and Plants (aiemmin Code of Botanical Nomenclature).
Sienisolu
[[Kuva:HYPHAE.png|thumb|Sienisolun rakenne:
Jotkin sienet ovat yksisoluisia, ja niistä käytetään yleisnimeä hiiva. Hiiva ei kuitenkaan tässä yhteydessä ole taksonominen käsite, vaan tarkoittaa tiettyä ulkoista muotoa ja elintapaa. Hiivamaisia sieniä on niin yhtymäsienten, kotelosienten kuin kantasientenkin kaarissa. Varsinaisilla hiivoilla tarkoitetaan taksonomisessa mielessä kotelosienten Saccharomycotina-ryhmää, johon kuuluu mm. leivinhiiva. Rihmastolliset sienet muodostuvat solujonosta muodostuvista sienirihmoista. Rihmastollisilla sienillä yksittäistä sienisolua ympäröi soluseinä, kuten kasveilla, mutta se ei koostu selluloosasta, vaan kitiinistä, jota on myös hyönteisten kuoressa. Soluseinän sisällä, solulimakalvon ympäröimässä solulimassa ovat soluelimet. Ne ovat samanlaisia kuin eläimillä ja kasveilla. Sienisolussa ei kuitenkaan ole viherhiukkasia.
Sienirihmasto
Sienirihmasto on rihmastollisten sienten pääasiallinen elämänvaihe. Rihmasto voi kasvaa laajalle alueelle. Se muodostuu haarautuneesta sienirihmasta, joka muodostuu jonossa kasvavista sienisoluista. Rihma kasvaa vain päästään, muualta se voi haarautua. Sienirihmat voivat olla väliseinällisiä tai väliseinättömiä. Peräkkäiset solut ovat solulimayhteydessä väliseinässä olevan pienen aukon kautta. Vierekkäin kasvavista sienirihmoista muodostuu rihmastojänne, jonka voi havaita paljaalla silmällä. Rihmastojänteitä saa esiin vaikka kuorimalla kaarnaa lahonneesta puusta. Itiöpesäkkeet ja itiöemät muodostuvat rihmastosta sopivissa olosuhteissa.
Itiöemä
Itiöemä on kotelosienten ja kantasienten suvullinen lisääntymisrakenne. Helposti näkyvänä osana itiöemä toimii sienilajin tunnistamisen menetelmänä. Suomessa on noin 2 000 eri sienilajia, joista ravinnoksi, ruokasieniksi sopii noin 200. Itiöemiä on useita erilaisia. Kantasienten itiöemän osat ovat jalka ja lakki. Lakin alapinnalla ovat pehmeät helposti irtoavat piikit, heltat tai pillit. Lakin päällä ja jalan tyvessä voi olla jäänteitä nuoren itiöemän ulkosuojuksesta. Jalan ympärillä oleva rengas on jäänne helttoja suojanneesta sisäsuojuksesta. Sienen malto koostuu rihmoista ja on siksi yleensä säikeistä. Mallossa voi olla maitiaisnestettä.
Lisääntyminen
Useimmat sienet voivat lisääntyä sekä suvullisesti että suvuttomasti. Sienilajilla voi myös olla rakenteeltaan erilaisia elomuotoja, joista toinen lisääntyy suvullisesti (teleomorfi) ja toinen suvuttomasti (anamorfi). Erilaiset elomuodot mahdollistavat sen, että sieni voi vaihtaa elinympäristöä elinkiertonsa aikana. Niitä sieniä, joilla on tällaisia erilaisia elomuotoja, nimitetään pleomorfeiksi.
Sienet lisääntyvät ja leviävät itiöidensä avulla. Sienillä on kahdenlaisia itiöitä, suvuttomia ja suvullisia. Suvuttomat itiöt voivat syntyä vaihtelevilla tavoilla. Niitä voi syntyä kuroutumalla sienirihman ylöspäin kasvavan haaran päästä (konidiot), tai yhtymäsienten ja piiskasiimasienten itiöpesäkkeessä eli sporangiossa (mitosporit). Piiskasiimasienten itiöt voivat liikkua.
Suvulliset itiöt voivat olla haploideja tai diploideja. Suvullisten itiöiden syntyminen jakautuu kolmeen vaiheeseen: plasmogamiaan, karyogamiaan ja meioosiin. Plasmogamiaksi kutsutaan vaihetta, jossa kaksi haploidia sienisolua yhtyy niin, että niiden tumat joutuvat samaan soluun eli muodostuu dikaryoottinen solu. Kantasienillä on tämän jälkeen pitkä dikaryoottinen elämänvaihe. Dikaryoottisen solun erillisten tumien yhtymistä nimitetään karyogamiaksi. Tällöin syntyy diploidi tsygootti. Meioosin tapahduttua kehittyvät suvulliset haploidit itiöt eli meiosporit. Kypsyttyään ne leviävät tuulen mukana laajalle alueelle. Sopivalle kasvualustalle päätyvä itiö itää kärjestään ja alkaa kasvaa sienirihmaksi.
Sienten ravinto
Sienet ovat heterotrofeja eli toisenvaraisia eliöitä. Sienet absorboivat eli imevät itseensä hajottamaansa ravintoa kasvualustastaan. Sienten entsyymit pilkkovat suurimolekyylisiä aineita, kuten selluloosaa, tärkkelystä ja ligniiniä pienimolekyylisiksi aineiksi hajottaen samalla kasvualustaansa.
Sienet luokitellaan ryhmiin ravintonsa mukaan seuraavasti:
Biotrofiset sienet voivat myös elää isäntäkasvin kanssa mutualistisessa symbioosissa kasvin juurien ja sienirihmaston muodostaman sienijuuren eli mykorritsan välityksellä. Arviolta 80 prosentilla maakasveista on sienijuuri. Sienijuurisienet kuljettavat maasta kasville vettä ja kivennäisaineita. Ne voivat jopa tuhatkertaistaa pinta-alan, jolta juuri saa vettä. Sienijuuret parantavat kasvin taudinkestävyyttä. Kasvilta sieneen kulkee kasvin syntetisoimia hiilihydraatteja. Sienijuuren lähiympäristöön syntyy mykorritsosfääri, jossa on muuta maaperää enemmän bakteereja ja pieneliöitä. Sienijuurisieni voi tunkeutua kasvin juuren soluihin ja muodostaa sisäsienijuuren eli endomykorritsan tai ympäröidä juuren ja muodostaa pintasienijuuren eli ektomykorritsan. Monet suomalaiset metsäpuut ovat riippuvaisia pintasienijuuresta. Jotkin sienet voivat muodostaa sienijuuren vain tietyn kasvin kanssa, ja ne on usein nimetty isäntäkasvinsa mukaan, esimerkiksi koivunpunikkitatti (Leccinum versipelle). Sienijuurisienet selviävät myös puuainesta lahottamalla esimerkiksi hakkuualueilla.
Joidenkin sienten tiedetään myös saalistavan ravinnokseen pieneliöitä rihmastoonsa muodostuvien kemiallisten tai mekaanisten ansojen avulla.
Haitalliset aineet sienissä
Sienissä on monia ihmiselle haitallisia aineita. Osa niistä on sienten tuottamia kuten sienimyrkyt. Osa on peräisin ympäristöstä kuten ympäristömyrkyt ja radioaktiiviset saasteet. Lisäksi sienet voivat aiheuttaa allergiaa ja yliherkkyysoireita.
Myrkkysienillä ei ole mitään yhteisiä ominaisuuksia, jotka helpottaisivat niiden tunnistamista. Ne voivat olla miedon makuisia, ja eläimet voivat syödä ihmiselle myrkyllisiä sieniä. Monilla ruokasienillä on myrkyllinen näköislaji. Esim. herkkusieni (Agaricus bisporus) ja valkokärpässieni (Amanita virosa) ovat nuorina hyvin samannäköisiä. Myrkytysoireiden aiheuttaja on usein tuntematon sieni. Kuolemaan johtavat myrkytykset ovat Suomessa harvinaisia. Sienten myrkyllisyys vaihtelee tappavan myrkyllisestä lievästi myrkylliseen. Osa myrkyistä voidaan poistaa esikäsittelyllä, kuten ryöppäämällä.
Solumyrkyt
Vaarallisimmat myrkkysienet sisältävät solumyrkkyjä. Ne ovat soluja tuhoavia myrkkyjä, jotka vaikuttavat sisäelimiin, erityisesti maksaan ja munuaisiin, joiden toiminta on vilkasta. Solumyrkkyjä ovat amatoksiinit ja fallotoksiinit (joita on mm. valko- ja kavalakärpässienessä sekä myrkkynääpikässä), orellaniini (jota on seitikeissä) ja gyromitriini (jota on korvasienessä). Myrkytysoireet (mm. oksentelu, ripuli, jano, heikotus, säryt) alkavat tyypillisesti 5–36 tunnin kuluttua sienen syömisestä, mutta orellaniinin kohdalla oireeton latenssivaihe voi olla jopa kaksi viikkoa. Myrkytys vaatii sairaalahoitoa, koska se voi johtaa hengenvaarallisiin elinvaurioihin. Edellä mainituista myrkyistä vain korvasienen gyromitriini hajoaa keitettäessä ja haihtuu veden mukana sienten kuivaamisen yhteydessä. Muut solumyrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä kuivaamalla.
Hermomyrkyt
Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan. Oireet (mm. hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset, alentunut verenpaine) alkavat tyypillisesti 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen (katso sienien päihdekäyttö). Hermomyrkkyihin kuuluu muun muassa ensimmäinen sienistä löydetty myrkky muskariini (jota on mm. malikoissa, risakkaissa ja punakärpässienessä). Muskimoli, muskatsoli ja iboteenihappo ovat muskariinille läheisiä yhdisteitä, ja niitä on useissa kärpässienissä. Psilosiinia ja psilosybiinia on madonlakeissa. Psilocybe-sienten kerääminen, käyttö ja myynti ovat Suomessa huumausainelain ja -asetuksen mukaan rikoksia.
Muut myrkyt
Useimmiten lievästi myrkyllisiksi luokitellut sienet sisältävät ruoansulatuskanavaa ärsyttäviä myrkkyjä. Nämä myrkyt aiheuttavat vatsanväänteitä ja pahoinvointia. Oireet alkavat noin tunnin kuluttua sienen nauttimisesta ja myrkytystila menee yleensä ohi itsestään. Yleensä oireenmukainen kotihoito riittää, mutta jos oireet tai oksentelu on rajua, tarvitaan nesteytystä sairaalassa. Ruoansulatuskanavan oireilua aiheuttavia sieniä on paljon, eikä niitä kaikkia vielä tunneta. Monet ruokasienilajit, kuten rouskut (Lactarius), haperot (Russula) ja mesisienet sekä siitake, aiheuttavat oireita vain raakoina tai huonosti kypsennettyinä.
Muutamat sienet sisältävät antabuksen tavoin vaikuttavia aineita, jotka aiheuttavat myrkytystilan yhdessä alkoholin kanssa. Oireet alkavat nopeasti, ja niitä ovat tyypillisesti pahoinvointi, oksentelu, säryt sekä kasvojen ja ylävartalon punoitus. Myrkytys voi syntyä, vaikka alkoholin ja sienten nauttimisen välillä olisi useampi päivä. Tällaisia aineita sisältäviä sieniä ovat esimerkiksi harmaamustesieni, nuijamalikka ja tauriontatti.
Hemolyyttiset myrkyt aiheuttavat punasolujen tuhoutumista ja anemiaa. Rusokärpässienen sisältämä hemolyyttinen myrkky hajoaa kuumennettaessa. Tätä vielä vaarallisempaa hemolyyttistä myrkkyä sisältävä sieni on pulkkosieni, jonka myrkky ei hajoa kuumennettaessa. Pulkkosienen myrkky kerääntyy elimistöön ja sen vaikutus voimistuu syöntikertojen toistuessa, mikä voi johtaa jopa hengenvaaralliseen tilaan.
Mustarouskun on todettu sisältävän mutageenistä eli mutaatioita aiheuttavaa nekatoriinia. Siksi pitkäaikaisen mustarouskun käytön on epäilty lisäävän syöpäriskiä. Myös joidenkin muiden sienten epäillään olevan mutageenisia, mutta tutkimustulokset ovat olleet ristiriitaisia.
Ympäristömyrkyt ja radioaktiiviset aineet
Ympäristömyrkyt rikastuvat sienirihmastoihin ja itiöemiin. Tehokkaimpia ympäristömyrkkyjen rikastajia ovat nurmikolla ja lehtikarikkeessa kasvavat sienet, joiden rihmastot kasvavat maaperän saastuneessa pintakerroksessa; sienijuurisienet ja puuta lahottavat sienet eivät sisällä yhtä paljon ympäristömyrkkyjä. Myös radioaktiiviset aineet, kuten cesium kertyvät sieniin. Radioaktiivisten aineiden pitoisuus sienissä vaihtelee sienilajin ja kasvupaikan mukaan. Ruokasienistä mustavahakkaissa (Hygrophorus camarophyllus), orakkaissa, kehnäsienissä, kangastateissa (Suillus variegatus), rouskuissa, mustatorvisienissä (Craterellus cornucopioides) ja suppilovahveroissa (Cantharellus tubaeformis) radioaktiivisten aineiden pitoisuus voi ylittää EU:n raja-arvon. Korvasienet, lampaankääpä (Albatrellus ovinus) sekä kanto- ja mesisienet sisältävät vähiten radioaktiivisia aineita. Radioisotooppeja sisältäviä sieniä voi satunnaisesti käyttää ravinnoksi, sillä liottaminen ja ryöppääminen poistavat suuren osan radioaktiivisuudesta.
Sienisokerin imeytymishäiriö ja sieniallergiat
Myös myrkyttömät sienet voivat aiheuttaa oireita. Tällöin voi olla kyse sienisokerin imeytymishäiriöstä tai pilaantuneiden sienten aiheuttamasta ruokamyrkytyksestä. Sienisokeri eli trehaloosi on disakkaridi ja sen imeytymishäiriö eli trehaloosi-intoleranssi johtuu sienisokeria pilkkovan trehalaasientsyymin puuttumisesta elimistöstä. Sienisokerin imeytymishäiriö ilmenee tavallisesti ilmavaivoina sieniaterian jälkeen, mutta sienistä voi aiheutua oksentelua ja ripuliakin. Imeytymishäiriön yleisyydestä ei ole tietoa. Eniten trehaloosia on herkkutateissa (Boletus edulis), keltavahveroissa eli kantarelleissa (Cantharellus cibarius) sekä vaaleaorakkaissa (Hydnum repandum) että rusko-orakkaissa (Hydnum rufescens). Yksittäiset sienilajit voivat syötynä aiheuttaa allergisia reaktioita, mutta mitään luetteloa yleisesti allergisoivista sienistä ei ole. Toistuva altistus itiöpölylle esimerkiksi sieniviljelmillä voi allergisoida.
Ravintona
Ihmisille syötäväksi kelpaavat sienet eli ruokasienet sisältävät vain vähän energiaa, mutta paljon B-vitamiineja, kuten riboflaviinia (B2), niasiinia (B3) ja pantoteenihappoa (B5). Ruokasienissä on myös monipuolisesti kivennäisaineita, suurissa määrin kuparia ja rautaa ja jossain määrin myös seleeniä, fosforia, sinkkiä, kaliumia ja mangaania. Sienissä on myös ravintokuituja. Ruokasienillä on myös tulehdusta alentavia vaikutuksia ja joissain tutkimuksissa on saatu viitteitä siitä, että runsas sienten kulutus pienentäisi syöpäriskiä.
Ei ole tietoa siitä, kuinka kauan ihminen on käyttänyt sieniä ravintonaan tai mitkä olivat varhaisimpia käytettyjä lajeja. Eri puolilla ja eri aikoina Euroopassa sieniin on suhtauduttu hyvin eri tavoin. Roomalaiset söivät mielellään sieniä, mutta germaanien ja muiden pohjoisen Euroopan "barbaarien" väitetään inhonneen niitä. Sieniruokakulttuurit ovatkin melko paikallisia, ja sienten käyttö on perustunut perimätietoon. Näin samaa sientä voidaan pitää yhdessä maassa herkullisena ruokasienenä ja toisessa kelvottomana tai jopa myrkyllisenä. Suomen sisälläkin on erilaisia sienikulttuureita. Itä-Suomessa sieniä on käytetty paljon, Etelä-Suomessakin jonkin verran. Länsi- ja Pohjois-Suomessa niitä alettiin käyttää vasta siirtokarjalaisten ja sienikirjojen myötä. Suosittuja suomalaisia ruokasieniä ovat muun muassa kantarelli, suppilovahvero, herkkutatti ja haaparousku.
Sienten viljely
Toistaiseksi osataan viljellä vain lahottajasieniä. Sienten viljely alkoi Kiinassa noin 1 000–1 500 vuotta sitten. Tältä ajalta on peräisin puunkorvien kirjoja, joissa opetetaan puunkorvien (Auricularia) viljelyä. Puunkorvia viljellään ja käytetään edelleen kaikkialla maailmassa. Käytetyin viljelysieni on herkkusieni (Agaricus), jonka viljely alkoi Ranskassa 1600-luvulla. Muita viljelysieniä ovat muun muassa siitake (Lentinula edodes) ja osterivinokas (Pleurotus ostreatus).
Sienten viljelyssä puhtaus on tärkeämpää kuin ehkä minkään muun eliön kasvatuksessa. Viljeltävät sienet joutuvat helposti tappiolle kilpaillessaan muiden lahottajasienten ja -eliöiden kanssa, joten lahottajat on pidettävä poissa. Varsinkin idätysvaiheessa, ennen kuin haluttu sienirihmasto valtaa viljelyalustan, on suuri vaara että väärä lahottajaeliöstö valtaa sen ensin. Viljelyalustoja joudutaan siksi esimerkiksi pastöroimaan ennen idätystä. Kun sieni on vallannut alustan kokonaan, viljelmän "saastuminen" ei ole yhtä todennäköistä. Esimerkiksi bakteerien tuloa sieni torjuu antibioottisin ainein. Kasvatettavat sienet eristetään ympäristöstä sienten, ei ympäristön suojelemiseksi.
Sienimöksi kutsutaan viljelyyn varattua huonetta tai rakennusta. Sienimön olosuhteet täytyy pitää tarkasti tietyissä sienilajille sopivissa rajoissa. Sienten viljely sisäkasvien tapaan kotioloissa voi olla vaikeaa, sillä sienet eivät yleensä viihdy samanlaisissa oloissa kuin ihmiset, ja yleensä olosuhteet asunnoissa olisi pidettävä mahdollisimman epäsuotuisina sienten kasvulle talon rakenteiden suojelemiseksi homeelta. Jos lahottajahomeet valtaavat viljelmän tai talon, niiden toiminnasta voi syntyä ihmiselle haitallisia itiöitä.
Käyttö elintarviketeollisuudessa
Sieniä käytetään nykyään monien elintarviketeollisuudessa käytettävien aineiden valmistukseen. Sitruunahappoa saadaan nykyään Aspergillus niger -nuijahomeesta. Hiiva on pisimpään käytössä ollut hyötysieni. Se muuttaa sokereita hiilidioksidiksi ja alkoholiksi, ja sitä on käytetty ja käytetään kohotusaineena ja käymisreaktiossa.
Lääkkeenä
thumb|[[Antibioottina käytettävä penisilliini löydettiin alun perin Penicillium chrysogenum -homesienestä.]] Alpeilta löytyneen noin 5 000 vuotta vanhan Ötzin eli Jäämiehen tavaroista löytyi taulakääpää (Fomes fomentarius) ja pökkelökääpää (Piptoporus betulinus), joita arvellaan käytetyn lääkkeenä. Kirjallista tietoa sienten lääkekäytöstä Euroopassa on noin 400-luvulla eaa. eläneen Hippokrateen kirjoituksissa. Sienissä on antibioottisia aineita, ja niitä on käytetty haavojen hoitoon eri puolilla maailmaa. Tuhkeloita (Lycoperdon) on käytetty haavanpuhdistuksessa Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Käävistä lehtikuusenkääpää, joitakin arinakääpiä (Phellinus igniarius) ja pakurikääpää on käytetty lääkkeenä eri tarkoituksiin. Kiinassa sienilääkkeet kuuluvat perinteiseen kiinalaiseen lääketieteeseen. Ehkä tunnetuin esimerkki sienten lääkekäytöstä on penisilliini, jota tuottaa Penicillium chrysogenum -homesieni. Alexander Fleming huomasi sen bakteeriviljelmässään 1928. Penisilliini tappaa bakteerisoluja mutta ei vahingoita eläinsoluja. Penisilliinin löytöä on seurannut monien muiden sieniperäisten antibioottien löytäminen ja käyttöönotto.
Sienten väriaineet
thumb|Syötäväksi kelpaamaton [[veriseitikki soveltuu hyvin värjäyssieneksi.]] Sienissä on monia eri väriaineita, joita voidaan hyödyntää. Mustesienen helttamassaa on käytetty musteena, ja intiaanit käyttivät punaorakasta kasvomaalina. 1970-luvulla yleistyi sienten käyttö tekstiilien värjäyksessä. Monet sienet soveltuvat sienivärjäykseen, ja niistä saadaan värejä, jotka ovat muuten kasvivärjäyksellä vaikeita tai mahdottomia, kuten tummanpunainen tai -sininen. Värjäykseen sopivia sieniä on ainakin seuraavissa sieniryhmissä: veriseitikit, orakkaat, tatit ja käävät. Monet sienet ovat parhaimmillaan värjäyksessä yli-ikäisinä, jopa mädäntyneinä. Myös kuivatuilla tai pakkasenpuremilla sienillä voi värjätä. Eräissä sienissä on itseloistavia värejä, jotka kiinnittyvät hyvin villaan ja näkyvät ultraviolettivalossa kellanvihreänä.
Käyttö pesuaineteollisuudessa
Sienten entsyymejä tuotetaan nykyään myös pesuaineteollisuuden tarpeisiin. Samat entsyymit, joilla sienet hajottavat kasvualustansa orgaanisia aineita, soveltuvat myös tahranpoistoon. Entsyymejä tuotetaan pensseli-, nuija- ja pallohomesienilajien puhdasviljelmillä.
Kasvintuotanto
Gibberelliini on Gibberella fujikoroi -sienestä eristetty kasvuhormoni, jota valmistetaan teollisesti. Gibberelliini edistää kasvisolujen jakaantumista ja pituuskasvua.
Näin käy rock & roll
Levy on julkaistiin vinyylilevynä ja C-kasettina toukokuussa 1974 Love Recordsin toimesta. Love julkaisi albumin vinyylinä uudestaan vaihtoehtoisella kansikuvalla vuosina 1987 ja 1989. Vuonna 1990 albumi julkaistiin ensi kertaa CD-levynä. Vuonna 2000 albumista julkaistiin painos neljällä bonusraidalla. Vuonna 2017 Svart Records julkaisi albumista 300 kappaleen rajoitetun vinyylipainoksen mustalla vinyylillä ja 200 kappaleen painoksen pinkillä vinyylillä.
Sienet
Menneisyyden käyttötapoja
Sieniä on aikojen kuluessa käytetty erilaisiin tarkoituksiin, muun muassa lääke- ja huumauskäyttöön, uskonnollisiin rituaaleihin sekä syötäväksi. Sieniin on liittynyt erilaisia uskomuksia ja taikauskoa.
Erityisesti sienten myrkyllisyyteen liittyviä taruja on tunnettu jo tuhansia vuosia. Tämä johtuu siitä, että sienten vaikutuksista on ollut jo varhain kokemusperäistä tietoa. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät sienten myrkyllisyydestä ja lääkekäytöstä ovat viidenneltä vuosisadalta ennen ajanlaskumme alkua (Hippokrates). Sienten käyttöön liittyvät aistiharhat on tunnettu paljon aikaisemmin. Tiedetään, että Meksikossa ja Väli-Amerikassa intiaanit ovat käyttäneet uskonnollisissa rituaaleissa ainakin Psilocybe-, Conocybe- ja Panaeolus- sukujen sieniä. Punakärpässieniä on käytetty pohjoisten seutujen shamaanien keskuudessa, tarkoituksena päästä transsiin. Jotkut Pohjois-Euroopan alkuperäiskansat ovat käyttäneet punakärpässientä tähän tarkoitukseen vielä 1900-luvulla.
Sieniä opittiin käyttämään ruoaksi jo kauan sitten. Tiedetään, että antiikin aikana sieniä on syöty yleisesti ainakin Kiinassa, Japanissa ja Välimeren maissa. Roomalaiset suosivat herkkutatteja, huhtasieniä, herkkusieniä, tryffeleitä, mustesieniä ja leppärouskuja. Näitä lajeja käytetään edelleen monissa Etelä-Euroopan maissa. Rooman vallan loputtua sienten käyttö Euroopassa väheni, sillä esimerkiksi germaanit eivät käyttäneet sieniä ravinnokseen. Joskin luostareissa säilyi vanhoja sieniperinteitä. Renessanssin aikana sienten käyttö vilkastui jälleen. Anglosaksisissa maissa luonnon sienien poiminta on ollut vähäistä, mutta herkkusieniä viljellään ja syödään runsaasti.
Ihminen on oppinut myös viljelemään sieniä. Vanhimmat tiedot sienten viljelystä ovat Japanista ja Kiinasta. Euroopassa tiedetään antiikin kreikkalaisten ja roomalaisten harrastaneen sienten kasvatusta poppelipölkyissä. Ranska on ollut 1600-luvulta lähtien herkkusienten viljelyn edelläkävijämaita.
Taulakäävästä on valmistettu taulaa, jota käytettiin tulenteossa sytykkeenä. Taulaksi kävivät käävän mallosta leikatut lastut. Taulaa valmistettiin myös liottamalla maltoa virtsassa tai tuhkalipeässä ja nuijimalla se levyksi, jota kuljetettiin rullalle käärittynä. Vanhimmat todisteet taulakäävän käytöstä tulenteossa ovat Britteinsaarilta 10 000 vuoden takaa.
Tulevaisuudennäkymiä
Sienten soveltuvuutta ympäristömyrkkyjen hajottamiseen tutkitaan. Lisäksi ligniiniä hajottavista sienistä yritetään eristää entsyymiä selluteollisuuden tarpeisiin.
Kim Kirchen
Kim Kirchen (s. 3. heinäkuuta 1978 Luxemburg) on luxemburgilainen maantiepyöräilijä, joka on menestynyt niin yhden päivän kilpailuissa kuin etappiajoissakin.
2000–2004
Kirchen aloitti ammattilaisuransa De Nardi -joukkueessa vuonna 2000. Hän siirtyi Fassa Bortolo -talliin vuonna 2001, jolloin hän voitti kolmannen etapin ja pistekilpailun Luxemburgin ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän oli paras Alankomaiden ja Bernin ympäriajoissa. Vuonna 2003 Kirchen voitti Pariisi–Bryssel-klassikon ja sijoittui neljänneksi Sveitsin ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän voitti sekä Luxemburgin ympäriajon viidennen osuuden että maansa maantieajomestaruuden. Ranskan ympäriajon kahdeksannella etapilla hän sijoittui toiseksi ja Ateenan olympialaisten maantieajossa kuudenneksi.
2005
Kirchenin viimeinen vuosi Fassa Bortolon väreissä oli menestyksekäs: hän voitti vuonna 2005 Puolan ympäriajon kokonais- ja pistekilpailut sekä seitsemännen osuuden. Hän oli lisäksi paras GP Chiasso- ja Trofeo Laigueglia -kilpailuissa sekä Settimana Ciclista Internazionale -kilpailun neljännellä osuudella. La Flèche Wallonne -klassikossa hän sijoittui toiseksi Danilo Di Lucan jälkeen.
2006–2007
Vuodesta 2006 alkaen Kirchen edusti saksalaistallia, joka tuolloin tunnettiin nimellä T-Mobile, vuoden 2008 heinäkuusta lähtien Team Columbia. Debyyttivuonnaan tallissa hän voitti Luxemburgin ympäriajon prologin ja pistekilpailun sekä kotimaansa maantiemestaruuden. Vuonna 2007 hän sijoittui toiseksi niin Tirreno-Adriaticossa Andreas Klödenin jälkeen kuin Sveitsin ympäriajossakin Vladimir Karpetsin perässä; lisäksi hän ajoi kolmanneksi sekä Milano–Torino-klassikossa että Puolan ympäriajossa. Ranskan ympäriajon 15. etapilla hän sijoittui alun perin toiseksi jäätyään 51 sekuntia Aleksandr Vinokurovista. Kazakstanilainen oli kuitenkin antanut kaksi päivää aiemmin kiellettyä ainetta sisältäneen dopingnäytteen, ja näin Kirchen nimettiin etapin voittajaksi – Tourin lopputuloksissa hän oli seitsemäs.
2008–2011
Kirchen voitti Baskimaan ympäriajon toisen ja neljännen etapin vuonna 2008. Huhtikuussa hän saavutti uransa toistaiseksi suurimman voiton La Flèche Wallonne -klassikossa saavuttuaan Mur de Huy'n nousun päällä sijainneeseen maaliin ennen Cadel Evansia ja Damiano Cunegoa. Kesäkuussa hän voitti Sveitsin ympäriajon kuudennen etapin ja Luxemburgin aika-ajomestaruuden. Heinäkuisessa Ranskan ympäriajossa hän sijoittui toiseksi niin toisella kuin neljännelläkin etapilla, joka oli aika-ajo. Vuorenhuipulle päättyneen kuudennen etapin jälkeen Kirchen sai maillot jaune -paidan haltuunsa pitäen sen neljän päivän ajan. 20. etapin aika-ajossa hän sijoittui kolmanneksi ja kokonaiskilpailussa lopulta kahdeksanneksi.
Huomionosoituksia
Kim Kirchen on valittu Luxemburgin Vuoden miesurheilijaksi 2000, 2003, 2004, 2005, 2007 ja 2008.
Aiheesta muualla
Kim Kirchenin nettisivut
Merja Rantanen
Merja Rantanen (s. 7. joulukuuta 1980) on suomalainen suunnistaja, kahdeksankertainen MM- ja viisinkertainen EM-mitalisti.
Suunnistus
Rantanen sijoittui vuoden 2006 EM-kilpailuissa pitkällä matkalla sijalle 33 ja oli viestissä seitsemänneksi sijoittuneen Suomen kakkosjoukkueen jäsen. Hän teki kansainvälisen läpimurtonsa Ventspilsin EM-kilpailuissa 2008, jolloin hän saavutti hopeaa keskimatkalta Suomen ottaessa kolmoisvoiton – Heli Jukkola voitti mestaruuden ja Minna Kauppi kiri pronssille. Hän sijoittui lisäksi sprintissä viidenneksi ja pitkällä matkalla kuudenneksi. Viestissä hän suunnisti toisen osuuden Suomen pronssia voittaneessa joukkueessa. Saman vuoden MM-kilpailuissa Olomoucissa hän oli mukana kultaa voittaneessa Suomen viestijoukkueessa sekä sijoittui keskimatkalla kuudenneksi ja pitkällä matkalla 15:nneksi. Vuoden 2009 MM-kilpailuissa Miskolcissa hän saavutti pronssia viestissä sekä sijoittui viidenneksi keskimatkalla ja 24:nneksi pitkällä matkalla. Vuoden 2010 EM-kilpailuista Primorskosta tuli hopeaa viestistä, kahdeksas sija keskimatkalta, 18. sija sprintistä ja 30. sija pitkältä matkalta. Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Trondheimissa hän juoksi keskimmäisen osuuden kultaa voittaneessa Suomen joukkueessa sekä sijoittui 14:nneksi keskimatkalla ja 20:nneksi pitkällä matkalla. Vuoden 2011 MM-kilpailuissa Savoiessa Rantanen oli jälleen voittamassa viestikultaa. Henkilökohtaisella keskimatkalla ja pitkällä matkalla hän sijoittui kahdeksanneksi. Falunin EM-kilpailuissa 2012 hän saavutti hopeaa viestissä, seitsemännen sijan keskimatkalla ja yhdeksännen sijan pitkällä matkalla. Lausannen MM-kilpailuissa 2012 tuloksina oli viides sija viestissä, seitsemäs sija pitkällä matkalla ja kahdeksas sija keskimatkalla.
Ensimmäisen henkilökohtaisen MM-mitalinsa Rantanen saavutti Sotkamossa 2013 sijoituttuaan keskimatkalla pronssille. Sprintissä hän oli kahdeksas. Vuosi 2014 oli Rantaselle välivuosi arvokisoista. Vuonna 2015 hän saavutti Invernessin MM-kilpailuissa hopeaa keskimatkalta sekä sijoittui viestissä neljänneksi, sprinttiviestissä kuudenneksi ja pitkällä matkalla 18:nneksi. Vuonna 2016 hän lisäsi mitalisaavutuksiinsa viestin Euroopan-mestaruuden ja MM-pronssin. Muilla matkoilla hän oli Jeseníkin EM-kilpailuissa sprinttiviestissä neljäs, sprintissä viides, pitkällä matkalla 14:s ja keskimatkalla 16:s sekä Strömstadin MM-kilpailuissa sprinttiviestissä seitsemäs, keskimatkalla 12:s ja sprintissä 15:s. Vuoden 2017 MM-kisoissa Virossa Rantanen saavutti pronssia viestissä sekä oli seitsemäs pitkällä matkalla ja kymmenes sprinttiviestissä.
Rantanen ilmoitti vuonna 2019 lopettavansa maajoukkueuransa.
Vuonna 2020 Rantanen voitti suunnistuksen erikoispitkän matkan Suomen mestaruuden.
Seurat
Hän on edustanut suunnistajana Jämsän Retki-Veikkoja ja Kooveeta sekä yleisurheilijana Lapuan Virkiää ja vuodesta 2009 lähtien Kaipolan Virettä.
Máret Ánne Sara
200px|right Máret Ánne Sara (s. 23. joulukuuta 1983 Koutokeino, Norja, pohjoissaameksi Mikkol Ivvara Jovsseha Ivvara Máret Ánne ) on pohjoissaamelainen monialataiteilija ja kansalaisaktivisti, jonka lähtökohdat ovat poronhoidossa. Hänen suurin innoittajansa on Altajoen valjastamisen vastustajana tunnettu Niillas Somby, joka joutui räjähdysonnettomuuteen Maasin sillalla, menetti kätensä ja näkönsä toisesta silmästä ja joutui pakenemaan pitkiä terroristituomioita Kanadaan alkuperäiskansojen keskuuteen.
Sara on pitänyt porosaamelaisuudesta kumpuavia taidenäyttelyitä vuodesta 2006 alkaen. Hänen poronkalloaiheisia, mutta myös muita kokeellisia, huomiota herättäviä ja kantaa ottavia näyttelyitään on ollut muun muassa Kasselissa ja sittemmin Norjan kansallisgalleriassa. Hän osallistui Venetsian biennaalin pohjoismaisen paviljongin näyttelyyn vuonna 2022 yhtenä kolmesta saamelaistaiteilijasta.
Sara on ollut perustamassa Dáiddadállu-taiteilijakollektiivia Koutokeinoon. Hän on myös kirjoittanut fiktiivisen lastenromaanin Ilmmiid gaskkas, josta sai Pohjoismaiden neuvoston lasten ja nuorten kirjallisuuspalkinnon vuonna 2014.
Hugh MacDiarmid
Hugh MacDiarmid, oik. Christopher Murray Grieve, (11. elokuuta 1892 Langholm, Dumfriesshire, Skotlanti – 9. syyskuuta 1978 Edinburgh, Skotlanti ) oli skotlantilainen runoilija. Hän oli 1900-luvun alkupuolen Skotlannin kirjallisuuden renessanssin keskeinen hahmo.
MacDiarmid opiskeli Edinburghin yliopistossa ja oli useiden lehtien päätoimittaja. Hän oli politiikassa mukana vasemmistossa. Hän kirjoitti paitsi englanniksi, myös skotlanninenglanniksi. Hän hyödynsi skotlantilaisia kansanballadeja. Runoissa on tekopyhyyden kritiikkiä.
Newburyport
Newburyport on kaupunki Massachusettsissa Yhdysvalloissa. Se sijaitsee osavaltion koillusnurkassa Merrimackjoen etelärannalla. Kaupungissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 18 289 ihmistä, ja sen maapinta-ala on 2,16 neliökilometriä.
Newburyportin keskustassa on monia Federal-tyylillä rakennettuja taloja, jotka todistavat kaupungin merenkäynnin historiasta. Monet niistä on laivanomistajien ja merikapteenien rakennuttamia. Caleb Cushing Housessa on paikallishistorian seuran päämaja. Robert Millsin suunnittelemassa rakennuksessa on puolestaan Custom Housen merimuseo.
Radiolääke
Radiolääke on radioisotoopilla merkitty merkkiaine, yleensä elimistön biomolekyyli (radio tracer) tai lääkeaine (radiopharmaceutical). Radiolääkkeet annetaan potilaalle yleensä suonensisäisesti joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta. Radiolääke hakeutuu antamisen jälkeen kohdekudokseen sen mukaan, mistä kemiallisesta yhdisteestä on kyse. Radiolääkkeen isotoopin hajoamisen seurauksena potilaan kohdekudoksesta emittoituu gammasäteilyä, jota mitataan gamma- tai PET-kameralla.18F-Fluorideoksiglukoosi (FDG) on radiolääke, jota käytetään yleisesti lääketieteellisessä PET- kuvantamisessa.
Janet
Tunnettuja Janet-nimisiä
Kuvitteellisia henkilöitä:
Lisäksi:
Te Deum
Te Deum on vanha kristillinen hymni. Suomeksi teksti alkaa sanoin: ”Sinua, Jumala, me ylistämme / Sinua, Herra, me kunnioitamme”.