cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FromSoftware
FromSoftware on japanilainen videopelien kehittäjä ja julkaisija, joka perustettiin 1. marraskuuta 1986.
Pelitalon epävirallisesti Souls-nimellä tunnettu pelisarja on menestynyt myyden yli 27 miljoonaa kappaletta toukokuuhun 2020 mennessä. Pelitalon yksinoikeudella PlayStation 4:lle julkaistu Bloodborne on menestynyt paremmin kuin Sony ennakkoon odotti. Yhtiön kehittämä Sekiro: Shadows Die Twice voitti Game of the Year -palkinnon The Game Awards -palkintogaalassa vuonna 2019.
Jean de Florette
Jean de Florette ​(dvd-julkaisuna Katkeruuden lähde) on ranskalainen historiallinen draama vuodelta 1986. Claude Berrin ohjaama elokuva pohjautuu Marcel Pagnolin romaaniin, kuten myös sen jatko-osa Rakkauden lähde (Manon des sources). Tarinan tapahtumat sijoittuvat Provencen maaseudulle, jossa kaksi maanviljelijää juonittelee karkottaakseen uuden viljelijätulokkaan pois perimästään lähitalosta.
Elokuvan pääosia esittävät Gérard Depardieu, Yves Montand ja Daniel Auteuil. Elokuva jatko-osineen kuvattiin seitsemän kuukauden aikana, mikä oli Ranskan siihen asti kallein elokuvatuotanto.
Elokuva ja sen jatko-osa Rakkauden lähde esitettiin Suomen ykköskanavalla MTV:n ohjelmistossa yhtenä neliosaisena televisiosarjana vuodenvaihteessa 1991–1992 nimellä Jean de Florette. Elokuvien pituudesta oli kuitenkin leikattu pois noin viidesosa.
Juoni
Pian ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ugolin Soubeyran (Auteuil) palaa aamuvarhaisella asepalveluksesta ja herättää setänsä Césarin (Montand), joka tunnetaan paremmin nimellä Le Papet. Ugolinilla on oma maatila ylempänä vuoristossa, jossa hänellä on tarkoitus ryhtyä kasvattamaan neilikoita. Setä suhtautuu aikeeseen epäilevästi, mutta muuttaa mielensä kun Ugolin saa kukista hyvän hinnan torilla. Miehet päättävät laajentaa neilikkatuotantoa ja menevät kysymään naapuri Pique-Bouffiguelta olisiko hänen maansa myytävänä. Viljelymaa tiedetään kuivaksi, mutta Le Papet tietää läheltä löytyvän lähteen, joka ratkaisisi ongelman. Naapuri ei halua myydä ja loukkaa Soubeyranin perhettä. Seuraa tappelu jossa miehet surmaavat hänet ja näkevät tilaisuutensa tulleen. He menevät lähteelle ja peittävät sen näkyvistä betonilla. He eivät tiedä, että heidän puuhiaan tarkkailee muuan salametsästäjä.
Vainajan omaisuuden perii hänen sisarensa Florette, Le Papet’n nuoruudenrakastettu, joka kuitenkin kuolee melkein heti uutisen kuultuaan. Perijäksi nouseekin Floretten poika Jean Cadoret, köyryselkäinen veronkerääjä. Ennen Jeanin tuloa paikalle Ugolin tärvelee hänen perimäänsä taloa yrittäen näin saada tulokasta luopumaan aikeistaan ottaa tila käyttöön itselleen.
Jean (Depardieu) saapuu vaimonsa ja tyttärensä kanssa kertoen asettuvansa taloon, ja Ugolin ja setänsä saavat heittää hyvästit aikeelleen ostaa tila itselleen. Jeanin aikomus on ryhtyä kasvattamaan jäniksiä ja ruokkimaan niitä oman tilansa kurkuilla. Jean ei tiedä naapurin miesten piilottamasta lähteestä, mutta tietää että kahta kilometriä kauempana on toinen lähde, hänen maillaan sekin. Ugolin on pettynyt, mutta setä Le Papet neuvoo häntä ystävystymään Jeanin kanssa ja voittamaan tämän luottamuksen. Samaan aikaan miehet kuitenkin juonittelevat ja yrittävät kääntää muita kyläläisiä uutta tulijaa vastaan.
Jean menestyy alkuun jänisfarmeineen, mutta vähitellen veden kantamisesta kahden kilometrin päästä tulee ongelma. Sateetkin kastelevat vain ympäröiviä maatiloja lankeamatta Jeanin maille. Jean kaavailee kaivon kaivamista, mutta Ugolin yrittää saada hänet luopumaan tilasta kokonaan. Jean kuitenkin päättää ottaa lainaa parantaakseen maatilaansa, ja Le Papet juonittelee tarjoamalla omaa rahaansa Jeanin lainattavaksi. Näin hän voisi kerätä siitä korkoa ja jos Jean ei kykenisi hoitamaan lainaansa, saada maatilan itselleen lainan vakuutena.
Lainarahoilla Jean hankkii dynamiittia ja räjäyttää kaivon, mutta putoaa räjähdyksessä itse kaivon pohjalle ja kuolee. Jeanin leski Aimée ja tytär Manon päättävät muuttaa pois, ja Le Papet tekee tarjouksen tilasta, jonka leski hyväksyy. Juuri kun äiti on pakkaamassa tavaroita, tytär hiipii Ugolinin ja Le Papet’n perässä ja näkee, miten miehet kaivavat lähteen esiin ja vesi alkaa virrata. Manon ymmärtää että hänen perhettään on petetty. Elokuva päättyy tekstiin, joka lupaa tarinalle jatkoa.
Vastaanotto
Jean de Florette ja sen jatko-osa Rakkauden lähde menestyivät erinomaisesti sekä taloudellisesti että kriitikoiden arvioissa. Jean de Florette palkittiin neljällä Bafta-palkinnolla, ja Daniel Auteuil sai roolistaan sekä Bafta- että César-palkinnon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Jean de Floretten vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kaupan liitto
thumb|Kaupan liiton toimisto on Helsingin [[Teollisuuskeskus|Eteläranta 10:ssä.]] Kaupan liitto on suomalainen kaupan alan edunvalvontajärjestö, joka aloitti toimintansa vuonna 2005 kun Kaupan Keskusliitto ja Kaupan Työnantajaliitto yhdistyivät. Liiton tavoitteena on kaupan alan yritysten toimintaedellytysten kehittäminen ja elinkeino- ja työnantajaeduista huolehtiminen.
Itälä (Pietarsaari)
thumb|Itälän koulu.
Kaupan liitto
Liiton jäsenenä on noin 1800 yritystä ja 19 jäsenliittoa tai kumppanuusyhdistystä. Kaupan liiton jäsenet ovat samalla myös Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) jäseniä. Jäsenyritykset toimivat vähittäis- ja tukkukaupassa ja edustavat päivittäistavara- ja erikoiskaupan, teknisen kaupan sekä autokaupan toimialoja.
Itälä (Pietarsaari)
Itälä on kaupunginosa Pietarsaaressa. Itälän kaupunginosassa sijaitsee Itälän koulu. Etäisyys Pietarsaaren keskustaan on 4 kilometriä.
Kaupan liitto
Kaupan liitto neuvottelee työnantajajärjestönä kaupan alan työehtosopimukset, ratkaisee työriitoja, palvelee jäseniään työsuhdeasioissa ja järjestää koulutusta. Lisäksi liitto huolehtii kaupan alan edunvalvonnasta ja vaikuttamisesta sekä välittää päättäjille tietoa kaupan alan tilanteesta ja tarpeista sekä merkityksestä yhteiskunnassa. Liitto tuottaa tutkimuksia ja selvityksiä päätöksenteon ja jäsenten toiminnan tueksi.
Itälä (Pietarsaari)
Johan Ludvig Runebergin lapsuudenkoti sijaitsee Itälän kaupunginosassa.
Börje Kuhlbäck
Börje Waldemar Kuhlbäck (18. tammikuuta 1924 Helsinki – 13. syyskuuta 2012 ) oli suomalainen lääkäri ja professorin arvonimen saanut munuaissairauksien hoidon kehittäjä.
Kuhlbäckin vanhemmat olivat toimitusjohtaja Vilhelm Waldemar Kuhlbäck ja Elin Emilia Forsberg ja puoliso vuodesta 1951 vapaaherratar Carola Maria Aminoff, ent. Wrede af Elimä. Kuhlbäck tuli ylioppilaaksi 1941 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1957 ja erikoistui sisätauteihin 1961. Hän toimi uransa alkuvaiheessa lääkärinä useissa eri sairaaloissa, mutta myös kouluissa ja yrityksissä ja piti yksityisvastaanottoa. Kuhlbäck kehitti munuaissairauksien hoitoa 1960-luvun alusta alkaen ja muun muassa teki Suomen ensimmäisiä munuaisen siirtoleikkauksia kirurgi Björn Lindströmin kanssa. Dialyysihoitoa hän oli siirtämässä kaikkiin Suomen keskussairaaloihin. Kuhlbäck oli aktiivinen alansa yhdistyksissä ja järjestöissä ja sai toiminnastaan useita tunnustuksia, kuten Pohjolan ja Suomi-yhtiön lääketieteellisen palkinnon 1986. Hänen itsensä kunniaksi perustettiin Suomen Nefrologiyhdistyksen toimesta Börje Kuhlbäck -palkinto ja toteutettiin Munuaissäätiön mitali. Kuhlbäckille myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2000.
Norris Bowden
Bowden saavutti menestystä myös yksinluistelijana. Hän toimi luistelu-uransa jälkeen muun muassa tuomarina kilpailuissa. Hänellä oli Master of Business Administration -tutkinto, ja hän työskenteli vakuutusmeklarina. Hän oli perustamassa Toronton Centennial Infant and Child Centreä ja toimi sen puheenjohtajana. Bowden pääsi Canadian Sports Hall of Fameen, Canadian Olympic Hall of Fameen ja Skate Canada Hall of Fameen. Hän kuoli 64-vuotiaana sydänsairauteen.
Humoreski
Humoreski on vapaamuotoinen ja lyhyt sävellys, jossa on yllättäviä ja oikullisia - humoristisia - piirteitä.
Ensimmäisenä humoreskina pidetään Robert Schumannin pianoteosta Humoreske (1839). Muita tunnettuja humoreskeja ovat esimerkiksi Antonín Dvořákin pianohumoreskit sekä Jean Sibeliuksen kuusi humoreskia viululle ja orkesterille.
Kenneth Boulton
Kenneth Boulton on yhdysvaltalainen pianisti.
Boulton syntyi Seattlessa ja sai kandidaatin arvon Washingtonin osavaltionyliopistosta, jossa oli opiskellut David Yeomansin johdolla. Maisterin ja tohtorin arvot hän sai pianonsoitossa Marylandin yliopistosta (College Park), jossa hänen opettajiaan olivat Nelita True ja Thomas Schumacher. Boulton on pitänyt soolo- ja kamarimusiikkiesityksiä eri puolilla Yhdysvaltoja ja lisäksi esimerkiksi Isossa-Britanniassa, Saksassa, Romaniassa ja Venäjällä. Hän on usein esiintynyt resitaaleissa ja luennoilla yhdessä vaimonsa JoAnne Barryn kanssa. Boulton on työskennellyt monissa oppilaitoksissa, kuten Northern State Universityn taidekoulun dekaanina sekä Kaakkois-Louisianan yliopistossa, jossa hän oli pianonsoiton professorina ja taiteiden laitoksen johtajana (2011–2015). Vuosina 2003–2010 hän johti Southeastern Community Music Schoolia.
Maaliskuussa 2010 ilmestyi Elie Siegmeisterin elämästä ja teoksista kertova Boultonin ja Leonard Lehrmanin kirja Elie Siegmeister, American Composer – A Bio-Bibliography.
Shoppailu
Shoppailu on ostoksilla käymistä ajanvietteenä tai harrastuksena. Shoppailuun kuuluu kiertelyä kaupoissa sekä hyödykkeiden arviointia ennen ostamista. Kulutustutkijoiden (Pantzar, Perälä, Kekki 1994) mukaan shoppailu on ”kulutusorientoitunutta liikettä tilassa, jossa on mahdollisuus ostaa”.
Shoppailija voi kaivata yllätyksiä, elämyksiä ja parannusta elämäänsä. Shoppailijalla ei välttämättä tarvitse olla mahdollisuutta tai halua ostamiseen, pelkkä uuteen tutustuminen ja hyödykkeiden vertailu voi tuottaa mielihyvää. Shoppailu on myös sosiaalista toimintaa, osallistumista yhteiskuntaan ja pakoa arjesta.
Shoppailu syntyi 1800-luvulla keski- ja yläluokan kotirouvien harrastuksena, kun suurkaupunkeihin rakennettiin tavarataloja. Nykyisin yhdysvaltalaisista on ostosriippuvaisia 5 prosenttia.
Terveysvaikutukset
Taiwanilaisen Institute of Population Health Sciences -tutkimuslaitoksen mukaan päivittäinen shoppailu vähentää kuolleisuutta 27 prosentilla tarjoamalla liikuntaa, yhdessäoloa ja mahdollisuuksia terveellisen ruokavalion noudattamiseen.
Sosiaalinen shoppailu
Sosiaalinen shoppailu voi tarkoittaa joko yhdessäoloa ystävien tai kumppanin kanssa kierrellen ostoskeskuksissa tavaroita hypistellen tai yhteisöllisiä viestimiä hyödyntävää sähköistä kaupankäyntiä, missä kierretään ostoskeskusten sijaan verkkokaupoissa, ja hankinnoista tai ostosuunnitelmista puhutaan keskustelupalstoilla ja verkkoyhteisöissä.
MS Suzanne E
MS Suzanne E oli Winnipegjärvellä Manitobassa Kanadassa liikennöinyt moottorialus. Sen oli rakentanut vuonna 1946 kapteeni Ed Nelson. Alus upposi myrskyssä 26. syyskuuta 1965 ollessaan matkalla Big Grindstone Pointia kohti. Onnettomuudessa aluksella olleista kymmenestä miehistönjäsenestä ja matkustajasta menehtyi yhdeksän.
Turmahetkellä aluksen omisti Selkirk Fisheries, ja sitä käytettiin pääasiassa rahtiliikenteessä, joskin se kuljetti tarvittaessa myös matkustajia.
Haaksirikko
Alus havaittiin viimeisen kerran sen sivuuttaessa Gull Harbourin loiston matkallaan pohjoiseen. Tuolloin myrsky oli jo nousemassa. Aluksen lastina oli polttoainetta, elintarvikkeita sekä kalalaatikoita. Sen päällikkönä oli Richard Johnson, jolla oli lupa aluksen käsittelyyn mutta ei päällikön pätevyyskirjaa.
Sää alkoi huonontua kello 17 aikaan iltapäivällä, ja alus joutui voimakkaaseen aallokkoon keinuen pahimmillaan 40 astetta puolelta toiselle. Myrskyn yhä yltyessä päällikkö käänsi aluksen kohti etelää ja yritti pyrkiä suojasatamaan. Pian käännöksen jälkeen alus kaatui ja upposi nopeasti vieden mukanaan osan matkustajista ja miehistöstä. Jotkut onnistuivat tarrautumaan pinnalla kelluvaan hylkytavaraan, mutta monet heistä joko ajautuivat järvelle ja menehtyvät hypotermiaan.
Haaksirikosta ainoana eloonjäänyt Clifford Everett onnistui tarrautumaan vanerinkappaleeseen, jonka varassa hän ajelehti Black Islandille ja pääsi suojaan kalastajamajaan. Myöhemmin tutkinnassa Everett todisti, että yksi syy turmaan oli todennäköisesti avoimena ollut kylkiluukku, sillä laivavene ei olisi mahtunut sisään luukun ollessa kiinni.
Aluksen hylky lepää 18 metrin syvyydessä perä mutaan hautautuneena.
Klotsolinaatti
Klotsolinaatti (C13H11NCl2O5) on dikarboksamideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on aikaisemmin käytetty maataloudessa fungisidina. Euroopan unionin alueella aineen käyttö on kiellettyä.
Valmistus ja käyttö
Klotsolinaattia valmistetaan 3,5-dikloorifenyyli-isosyanaatin ja dietyylihydroksimetyylimalonaatin välisellä reaktiolla. Ainetta on käytetty fungisidina muun muassa kasvis-, hedelmä- ja marjaviljelmillä ja koristekasviviljelmillä. Euroopan komissio päätti vetää klotsolinaattia sisältävät valmisteet markkinoilta vuonna 2000.
Kirkkoranta (Pietarsaari)
Kirkkoranta on kaupunginosa Pietarsaaressa. Kirkkorannalla on säilynyt useita kirkkotupia. Vanhimmat kirkkotuvat ovat 1700-luvulta. Etäisyys Pietarsaaren keskustaan on 6 kilometriä.
Jesse Stone: Stone Cold
Jesse Stone: Stone Cold (televisioesityksessä Jesse Stone: Videokameramurhaajat) on Tom Selleckin tähdittämä televisioelokuva vuodelta 2005. Se on ensimmäinen Jesse Stone -elokuva, jota ovat seuranneet Jesse Stone: Night Passage (2006), Jesse Stone: Death In Paradise (2006), Jesse Stone: Sea Change (2007), Jesse Stone: Thin Ice (2009), Jesse Stone: No Remorse (2010), Jesse Stone: Innocents Lost (2011) ja Jesse Stone: Benefit of the Doubt (2012).
Juoni
Jesse Stone on Los Angelesin entinen murhatutkija, joka jättää vaimonsa ja entisen työnsä taakseen ja aloittaa poliisipäällikön toimen pienessä kalastajakylässä Massachusettsissa. Hän miettii, onko hänen elämällään sisältöä ja juo paljon viskiä, kunnes tapahtuu murha ja raiskaus, jotka hän aikoo selvittää.
João Pereira
João Pedro da Silva Pereira (s. 25. helmikuuta 1984 Lissabon, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
Pereira on lissabonilaisen Benfican kasvatti. Hän pelasi ensi kerran edustusjoukkueessa 17. elokuuta 2003 ottelussa Boavistaa vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi yhteensä 25 sarjaottelua.
Kauden 2004–2005 päätteeksi Benfica voitti maan pääsarjamestaruuden ja Pereira pelasi suurimman osan kauden otteluista. Uuden päävalmentajan Ronald Koemanin alaisuudessa Pereiran peliaika kuitenkin väheni, ja lopulta hänet myytiin kesällä 2006 Gil Vicenteen.
22. joulukuuta 2009 Pereira teki sopimuksen Sporting Clube de Portugalin kanssa ja hänestä maksettiin kolmen miljoonan euron siirtokorvaus. Kaudella 2010–2011 hän pelasi sekä puolustajana että keskikenttäpelaajana. 30. huhtikuuta 2011 hän teki joukkueensa 2–1-voittomaalin ottelussa Portimonensea vastaan.
24. toukokuuta 2012 Pereira siirtyi Valenciaan 3,6 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän teki joukkueen kanssa 3+1-vuotisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Pereira sai ensimmäisen kutsun Portugalin maajoukkueeseen lokakuussa 2010 ja teki pelasi ensimmäisen kerran 8. lokakuuta 2010 pelatussa vuoden 2012 EM-karsintaottelussa Tanskaa vastaan.
Saavutukset
Benfica
Anders Jahren palkinto
Anders Jahren palkinto voi tarkoittaa:
Striptease (täsmennyssivu)
Striptease on tanssiesitys, jonka aikana tanssija strippaa eli riisuu vaatteensa yksi kerrallaan.
Striptease tai strip tease voi tarkoittaa myös:
Stripper voi tarkoittaa:
סטריפטיז
Karl Johan Numell
Karl Johan Numell (3. huhtikuuta 1826 Koholmen, Viapori – 8. joulukuuta 1894 Helsinki) oli suomalainen metsäalan virkamies ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Numellin vanhemmat olivat helsinkiläinen vuokraaja Johan Fredrik Numell ja Anna Lovisa Hansson. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1847. Numell suoritti metsänhoitajatutkinnon ja metsäkonduktöörin tutkinnon 1861. Hänestä tuli maanmittausauskultantti 1866.
Numell toimi maanmittarin apulaisena 1857–1858 ja hän toimitti 1863 sotilasvirkatalojen metsänjakoja. Hänestä tuli maanmittauksen ja metsänhoitolaitoksen ylihallituksen vt. alimetsänhoitaja 1863, metsänhoitohallituksen vt. insinööri 1864, vakinainen insinööri 1866 sekä ylitirehtöörin apulainen 1876. Numell sai myös kamarineuvoksen arvon.
Tsentrobalt
Tsentrobalt eli Itämeren laivaston keskuskomitea (, Tsentralnyi komitet Baltijskogo flota) oli Venäjän vallankumouksen aikana lähinnä Helsingistä johdettu Venäjän Itämeren laivaston demokraattinen hallintoelin. Se perustettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917. Myöhemmin komitealla oli merkittävä osuus myös lokakuun vallankumouksen tapahtumissa.
Perustaminen ja ensimmäinen edustajainkokous
Tsentrobaltin koollekutsuma Itämeren laivaston ensimmäinen edustajainkokous järjestettiin Helsingissä 7.–28. kesäkuuta. Siihen osallistui yli 130 matruusia, jotka edustivat laivaston tukikohtia Suomesta ja Pietarista. Venäjän väliaikainen hallitus ei kuitenkaan 21. kesäkuuta hyväksynyt Tsentrobaltin esittämiä sääntöjä, jolloin keskuskomiteaan valittiin uusi jäsenistö. Tämän jälkeen enemmistö Tsentrobaltin jäsenistä oli bolševikkeja ja uudeksi puheenjohtajaksi valittiin heidän edustajansa Pavlo Dybenko. Pietaria hallitsivat tuolloin rinnakkain väliaikainen hallitus ja niin sanottu Pietarin neuvosto. Tsentrobaltin siirtyminen bolševikkien haltuun tarkoitti käytännössä sitä, että mahdollisessa valiaikaishallituksen ja neuvoston välisessä kiistassa Itämeren laivasto tukisi jälkimmäistä.
Tsentrobaltin lakkauttaminen ja Suomen sisällissota
thumb|300px|Taistelulaiva Petropavlovskin anarkistimatruuseja. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tsentrobaltin puheenjohtaja Pavlo Dybenko siirtyi laivaston uuden vallan keskukseen Pietariin, ja hänen tilalleen Helsinkiin valittiin Nikolai Izmailov. Komitean vanhan johdon hajottua valittiin 27. marraskuuta uusi sitoutumaton puhemiehistö. Se vastusti avoimesti bolševikkien politiikkaa, koska se koki sen muita vasemmistopuolueita syrjiväksi. Joulukuun alussa bolševikit järjestivät Pietarissa suuren laivastokongressin, jossa he saivat keskitettyä kaiken vallan itselleen. Kokouksen päätöksen mukaan Tsentrobaltin tuli alistua uudelle hallitukselle. Dybenko saapui Helsinkiin 15. joulukuuta ilmoittamaan asiasta keskuskomitealle ja laivaneuvostoille. Dybenko puhdisti samalla Tsentrobaltin puheneuvoston ja nimitti tilalle omaa linjaansa ajavia bolševikkeja. Keskuskomiteaan jäi kuitenkin vahva anarkistien, SR-puolueen ja menševikkien muodostama oppositio. Myös yksittäisten laivojen miehistöt vastustivat bolševikkien antamia määräyksiä, koska väliaikaisen hallituksen syrjäyttämisen myötä ei enää pitänyt olla mitään ylempiä käskijöitä.
Neuvosto-Venäjä irrottautui ensimmäisestä maailmansodasta 15. joulukuuta 1917 voimaan astuneen aseleposopimuksen myötä ja 2. tammikuuta 1918 Tsentrobalt sai kansankomissaarien neuvoston määräyksen demobilisaatiosta. Yli 40 000 miestä oli jo aikaisemmin lähtenyt luvattomasti kotiin, ja seuraavien viikkojen aikana kotiutettiin suurin osa muista. Tämän yhteydessä Itämeren laivastosta lähti paljon bolševikkien, SR:n ja menševikkien kannattajia, mikä puolestaan lisäsi anarkistien vaikutusvaltaa jäljelle jääneissä laivoissa. Anarkistit ryhtyivat tukemaan sekä Suomen että Viron radikaaleja sosialisteja muun muassa jakamalla näille aseita. Helsingissä heidän haltuunsa jäi taistelulaiva Petropavlovsk, jossa liehuneet punaliput vaihdettiin anarkistien mustiin pääkallolippuihin. Sisäpoliittisesti kiristyneessä tilanteessa Suomen senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud neuvotteli 24. tammikuuta Tsentrobaltin johdon kanssa.
Suomen sisällissota syttyi 28. tammikuuta, ja valkoiset alkoivat riisua aseista ja vangita venäläisiä sotilaita eri puolilla maata. Heidän joukossaan oli myös Pohjanmaan rannikkokaupunkien merisotilaita. Samana päivänä Tsentrobaltissa järjestettiin uudet vaalit, jonka anarkistit voittivat. Tämän jälkeen Tsentrobalt määräsi 8. helmikuuta risteilijä Bajanin purjehtimaan kohti Vaasaa ja kukistamaan valkoisen senaatin sekä vapauttamaan vangitut merisotilaat, mutta aluksen laivakomitea kieltäytyi. Sisällissodan aikana anarkistimatruusit tukivat avoimesti punaisia, ja heitä oli jonkin verran mukana sotatoimissa. Taistelulaivoilta Poltava ja Respublika sekä telakalla olleelta hävittäjä Orfeilta koottiin 250 matruusin joukko, joka osallistui punaisten rinnalla Ruoveden taisteluun 13. helmikuuta.
Helmikuun 12. päivänä Leninin johtama Neuvosto-Venäjän hallitus teki päätöksen uuden Työläisten ja talonpoikain punaisen laivaston perustamisesta. Samalla perustettiin laivastoasiain kansainkomissariaatti, jonka kansainkomissaarin viran sai Pavlo Dybenko. Seuraavana päivänä hän hajotti Tsentrobaltin ja nimitti sen yksinvaltaiseksi pääkomissaariksi Nikolai Izmailovin. Tsentrobalt jatkoi toimintaansa vielä parin viikon ajan, kunnes bolševikit helmikuun lopulla kyllästyivät laivakomiteoiden kieltäytymisiin ja lakkauttivat sen. Näin vajaan vuoden mittainen demokraattinen kausi Venäjän Itämeren-laivastossa päättyi.
Eeppinen kyklos
Eeppinen kyklos oli joukko antiikin kreikkalaisia eeppisiä runoja. Se voidaan jakaa kahteen ryhmään, Troijan kyklokseen eli Troijan tarupiiriin, joka käsittelee Troijan sotaan liittyviä tapahtumia, sekä Theban kyklokseen eli Theban tarupiiriin, jossa aiheena ovat Theban kaupunkiin liittyvät legendat. Usein eeppisellä kykloksella viitataan vain ensin mainittuun.
Eeppiseen kyklokseen luetaan joskus myös Homeroksen teokset Ilias ja Odysseia, mutta usein termillä viitataan juuri ei-homeerisiin runoihin, kuten Kypria, Aithiopis, Pieni Ilias (Ilias mikra), Troijan tuho (Iliū persis), Nostoi (”Paluut”) ja Telegoneia.
Eeppinen kyklos oli Kreikan pimeinä vuosisatoina kehittyneen suullisen perinteen kirjalliseksi muutettu muoto, joka perustui paikallisiin heeros-kultteihin. Se esitti mykeneläisen pronssiajan muistumia myöhemmän rautakautisen Kreikan näkökulmasta. Kaikki eeppisen kykloksen runot oli kirjoitettu daktyylisellä heksametrillä eli herooisella runomitalla.
Troijan kyklos
Troijan tarupiirin runojen aiheina olivat Troijan sotaan liittyvät tapahtumat. Se koostui seuraavista yhdeksästä eepoksesta:
Theban kyklos
Theban tarupiirin runojen aiheina olivat Theban kaupunkiin liittyvät legendat. Siihen voidaan lukea seuraavat eepokset:
Muita
Seuraavien kolmen eepoksen on joskus katsottu muodostavan kolmannen niin kutsutun ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin:
Antiikin ajan lähteet
Kykloksen runoista ainoastaan Ilias ja Odysseia ovat säilyneet nykypäiviin. Muista teoksista on säilynyt katkelmia myöhempien kirjailijoiden teoksissa. Lisäksi muutamia rivejä on säilynyt riekaleisissa papyruslöydöissä.
Säilynyt yhteenveto on puolestaan katkelma pidemmästä erään Prokloksen kirjoittamasta teoksesta. Tämä tiedetään Fotioksen myöhemmän todistuksen perusteella tämän teoksessa Bibliotheke. Fotios tarjoaa riittävästi tietoa Prokloksen teoksesta Khrestomatheia, että sen perusteella Venetus A:n katkelman voidaan osoittaa olevan peräisin samasta teoksesta. Prokloksesta tiedetään vain vähän sen lisäksi, että hän ei varmuudella ole sama henkilö kuin filosofi Proklos. Jotkut tutkijat ovat ajatelleet hänen olevan mahdollisesti sama kuin vähemmän tunnettu grammaatikko Eutykhios Proklos, joka eli 100-luvulla jaa., mutta on täysin mahdollista, että kyseessä on joku muutoin täysin tuntematon henkilö.
Kykloksen synty
Toinen kysymys on kyklisten eeposten suhde Homerokseen. Ei-homeerisia eepoksia pidetään yleensä Iliasta ja Odysseiaa nuorempina. Tämän osoittamiseksi ei kuitenkaan ole tarpeeksi todistusaineistoa, ja jotkut tutkijat lähtevät siitä oletuksesta, että homeeriset eepokset ovat kyklisiä eepoksia myöhäisempiä ja hyödyntävät niitä laajalti. Jotkut toiset tutkijat ovat tässä maltillisempia ja katsovat homeeristen eeposten perustuvan legendoja sisältäneeseen aineistoon, joka muodostui myöhemmin eeppiseksi kyklokseksi. Keskustelu jatkuu edelleen.
Prokloksen kuvauksen perusteella ei-homeeristen eeposten juonet vaikuttavat siltä kuin ne olisi suunniteltu sopimaan yhteen Homeroksen runoelmien kanssa, ilman että teosten välillä on juurikaan päällekkäisyyksiä. Alun perin näin ei ole ollut. Esimerkiksi säilynyt lainaus osoittaa, että Pieni Ilias kertoi, kuinka Neoptolemos otti Andromakhen vangiksi Troijan tuhoutumisen jälkeen; Prokloksen mukaan Pieni Ilias kuitenkin päättyy ennen kuin Troijan tuhoaminen alkaa. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että Kypria käsitteli Troijan sotaa enemmän kuin mitä Prokloksen yhteenveto antaa ymmärtää; sitä vastoin jotkut ovat esittäneet, että Kypria johti kohti Iliasta, ja Proklos esitti sen sellaisena, kuin miksi se oli alun perin suunniteltu.
FS Arago (P675)
Arago (runkonumerot A795 ja P675) on Ranskan laivaston Lapérouse-luokan ulkovartioalus.
Eeppinen kyklos
Kykloksen synty
Eepoksia on selvästi toimitettu ainakin jonkin verran, jotta ne on saatu sopimaan yhteen. Esimerkiksi Iliaan viimeiselle riville
Länsi-Etelämanner
pienoiskuva|275x275px|Länsi-Etelämanner kartassa vasemmalla. Länsi-Etelämanner eli Läntinen Etelämanner on toinen Etelämantereen perinteisesti jaotelluista alueista. Se on alueista pienempi ja sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla. Itä-Etelämantereesta sen erottaa Transantarktiset vuoret.
FS Arago (P675)
Palvelus
Alus aloitti palveluksensa merentutkimusaluksena Papeetella, mistä se palasi Touloniin 1. heinäkuuta 2002. Alus muutettiin ulkovartioalukseksi ja palautettiin palvelukseen 1. lokakuuta. Alus korvasi 2011 La Railleusen Papeetella.
Janis Rozentāls
Janis Rozentāls (18. maaliskuuta 1866 lähellä Saldusia – 26. joulukuuta 1916 Helsinki) oli merkittävä latvialainen taidemaalari ja Latvian kansallistaiteilija.
Eeppinen kyklos
Kykloksen synty
on säilynyt myös vaihtoehtoinen versio, joka on suunniteltu johtamaan suoraan Aithiopis-runoelmaan:
Länsi-Etelämanner
Termi Länsi-Etelämanner on hyväksytty nimitys Transantarktisen vuoriston länsipuolisesta alueesta. Nimitystä on käytetty jo yli sata vuotta, mutta virallisesti sen hyväksyi vuonna 1962 Advisory Comittee of Antarctic Names.
Janis Rozentāls
Rozentāls oli jo eläessään arvostettu ja suosittu taiteilija Latviassa. Hänen tuotantonsa on monimuotoista ja hän vaikutti laajasti maan taide-elämään. Muotokuvien ja mytologisten maalausten ohella hän loi Latvian kansallista tyyliä muun muassa lavastuksessa ja kuvitustaiteessa.
Eeppinen kyklos
Kykloksen synty
Kykloksen eeposten välillä on ristiriitaisuuksia. Esimerkiksi se kreikkalainen sotilas, joka surmasi Hektorin pojan Astyanaksin Troijan kukistuessa, nimetään Pienessä Iliaassa Neoptolemokseksi; runoelmassa Troijan tuho surmaajan nimi on Odysseus.
Janis Rozentāls
Rozentālsin vaimo oli suomalainen, ja pariskunta asui Suomessa kymmenisen vuotta.
Länsi-Etelämanner
Maantiede
Länsi-Etelämanner sijaitsee Transantarktisen vuoriston Tyynenmeren puoleisella alueella. Siellä sijaitsevat muun muassa Antarktiksen niemimaa, Grahaminmaa, Ellsworthinmaa, Marie Byrdin maa ja joitain erillisiä saaria. Alueen meriä ovat Weddellinmeri ja Rossinmeri. Länsi-Etelämanner voidaan jakaa kahteen osaan, pääalueeseen ja erittäin suureen niemimaahan, jonka Weddellinmeri ja Rossinmeri erottavat pääalueesta.
Eeppinen kyklos
Vaikutus ja arvioinnit
Kykloksen runot ovat aikanaan olleet hyvin suosittuja. Tämä voidaan päätellä kaikista niistä lukuisista runojen aiheita kuvanneista monumenteista, joita antiikin aikana pystytettiin. Niiden vaikutus näkyi myös sekä kreikkalaisessa lyriikassa että tragediassa.
Janis Rozentāls
Taiteellinen ura ja tyyli
Rozentālsin isä oli kyläseppä, joka toimi lähellä Saldusin kaupunkia Kuurinmaalla. Perheen köyhyyden vuoksi hän lähti jo nuorena etsimään töitä Riiasta. Rozentāls opiskeli seinämaalarin työn ohessa piirustusta Riian saksalaisen käsityöläisseuran koulussa. Opinnot jatkuivat 1888–1894 Pietarin taideakatemiassa, josta hän sai diplomin vuonna 1896. Monet muutkin latvialaiset opiskelivat tuohon aikaan Pietarin taideakatemiassa, ja ryhmä nuoria latvialaisia opiskelijoita perusti ryhmän nimeltä ”Rubis” (Uurastaja). Tavoitteena oli luoda latvialaista kulttuuria kansanperinteen ja muiden kansallisten piirteiden pohjalta. Kotiseudun luonto, maaseudun arki ja kansan elämä olivat taiteeseen sopivia aiheita, joita myös Rozentāls suosi.
Eeppinen kyklos
Vaikutus ja arvioinnit
Antiikin aikana homeerisia teoksia pidettiin kykloksen parhaimpina. Hellenistisen ajan oppineille kykliset runoilijat, joiden nimiin muut runot oli laitettu, olivat (neōteroi, "myöhempiä") runoilijoita. Myöhemmin runot ovat kadonneet mahdollisesti siksi, että niitä on pidetty taiteelliselta arvoltaan Homeroksen runoja heikompina.
Länsi-Etelämanner
Maantiede
Länsi-Etelämanner on Itä-Etelämannerta alavampaa; keskikorkeus lännessä on 1 800 metriä, idässä 3 000 metriä. Länsi-Etelämantereen uskotaan lämpenevän ilmastonmuutoksen vaikutuksesta mantereen itäosaa nopeammin, joka taas on jopa jäähtynyt maapallon keskilämpötilan noususta huolimatta.
Janis Rozentāls
Taiteellinen ura ja tyyli
Rozentāls oli tärkeä henkilö kulttuurielämässä. Hänen ateljeensa Riiassa oli suosittu kohtauspaikka, jossa taiteilijoiden ohella kävi muusikoita ja kirjailijoita niin Suomesta kuin Latviasta. Rozentāls osallistui taide-elämään myös opettamalla Riian kaupungin taidekoulussa ja toimimalla latvialaisten taiteilijoiden yhdistyksessä "Rūķis" ("Peikko"). Hän kirjoitti myös säännöllisesti taidekritiikkejä.
Eeppinen kyklos
Vaikutus ja arvioinnit
Aristoteles kritisoi Runousopissaan Kypriaa ja Pientä Iliasta siitä, että ne käsittelevät yhtä henkilöä ja yhtä ajanjaksoa tai toimintaa niin, että käsittelyssä on useita osia. Hän antaa ymmärtää, että kummallakin teoksella on vain yksi kirjoittaja, vaikka ei mainitsekaan kirjoittajia nimeltä.
Länsi-Etelämanner
Maantiede
Länsi-Etelämantereen läheisyydessä sijaitsee suuri Länsi-Etelämantereen mannerjäätikkö, joka tosin on viime aikoina kutistunut merkittävästi.
Eeppinen kyklos
Vaikutus ja arvioinnit
Kykloksen eepoksissa esiintyvät tarinat esiintyvät myös muissa antiikin aikaisissa teoksissa. Tunnetuimpana Vergiliuksen Aeneis (kirja 2) sisältää kuvauksen Troijan tuhoamisesta troijalaisten näkökulmasta. Ovidiuksen Muodonmuutoksia (kirjat 13–14) kuvaa kreikkalaisten saapumisen Troijaan samoin kuin Kypria, sekä Akhilleuksen aseiden arvioinnin kuten Pieni Ilias. Quintus Smyrnaeuksen Posthomerica kertoo Akhilleuksen kuoleman jälkeisistä tapahtumista sodan päättymiseen saakka, ja Agamemnonin kuolema ja tämän pojan Oresteen kosto (runoelmasta Nostoi) ovat aiheena kreikkalaisessa tragediassa, erityisesti Aiskhyloksen Oresteiassa.
Janis Rozentāls
Taiteellinen ura ja tyyli
Rozentāls oli eräs Latvian kansallisen maalaustyylin perustajista. Hänet tunnetaan muotokuvistaan, joita hän maalasi kulttuurielämän merkkihenkilöiden ohella talonpojista ja kaupunkilaisista. Rozentāls kuvasi maalauksissaan tavallista elämää muun muassa maaseudulla ja teki laatukuvia. Hänen tuotantoonsa kuuluu lisäksi mytologisia sekä symbolisia aiheita, maisemamaalauksia ja alttaritauluja. Monipuolisena taiteilijana hän teki myös grafiikkaa, lavastuksia, kuvituksia ja monumentteja.
Avioliitto ja elämän loppuvaiheet
Rozentals avioitui suomalaisen laulaja Elli Forssell–Rozentālen kanssa maaliskuussa 1903. Rozentālsit asuivat Suomessa vuosina 1905–1916. Viimeiset kaksi vuotta he asuivat Kulosaaressa huvilassa, joka on sittemmin purettu Itäväylän tieltä. Rozentāls sairastui näyttelymatkalla Moskovassa ja hän kuoli 26. joulukuuta 1916 Helsingissä 50-vuotiaana ollessaan vielä uransa huippuvaiheessa. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle, josta hänet siirrettiin Riian metsäkalmiston hautausmaalle vuonna 1920. Itäväylän varrella Kulosaaressa on Rozentālsien muistolaatta.
Rozentālsin teoksia museoissa
Suuri osa Rozentālsin tuotannosta on Latvian Valtion Taidemuseossa, ja lisäksi hänen nimellään on kaksi kotimuseota. Saldusissa, noin sata kilometriä Riiasta länteen, on Janis Rozentalsin historian ja taiteen museo, joka toimii Rozentālsin suunnittelemassa talossa. Se valmistui vuonna 1900 Rozentālsin asunnoksi ja ateljeeksi, mutta hän asui siellä vain pari vuotta. Vuonna 1949 perustettiin museo, jossa on Rozentālsin teoksia ja muuta häneen liittyvää esineistöä.
Riiassa on toinen Rozentālsiin liittyvä museo eli Janis Rozentalsin ja Rūdolfs Blaumanisin museo. Vuonna 1904 rakennettu jugend-talo oli Rozentālsin ja kirjailija Blaumaniksen asunto. Museossa on Rozentālsin ateljeen ja teosten ohella nähtävissä hänen olohuoneensa sekä huonekaluja ja taloustavaroita. Museo avattiin vuonna 1973. Talo oli 1900-luvun alun latvialaisen älymystön ja taiteilijapiirien kohtauspaikka.
Suomessa on ollut Rozentālsin maalausten näyttelyitä Porin taidemuseossa vuonna 1986 ja Sinebrychoffin taidemuseossa vuonna 2006.
Uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 2015
18. uinnin lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Israelin Netanyassa 2.–6. joulukuuta 2015. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kisojen menestynein maa oli 15 mitalia (11 kultaa, 3 hopeaa, 1 pronssi) saavuttanut Unkari.
Janet Craxton
Janet Craxton (17. toukokuuta 1929 Lontoo – 18. heinäkuuta 1981 Lontoo) oli brittiläinen oboisti.
Craxton oli pianisti, pedagogi Harold Craxtonin tytär ja perheen kuudesta sisaruksesta nuorin sekä ainoa tytär. Vuosina 1945–1948 hän opiskeli Helen Gaskellin johdolla Royal Academy of Musicissa ja sitten vuoteen 1949 Pierre Bajeux'n johdolla Pariisin konservatoriossa.
Craxton toimi ensioboistina Hallé-orkesterissa (1949–1952), London Mozart Playersissä (1952–1954), BBC:n sinfoniaorkesterissa (1954–1963) ja London Sinfoniettassa (1969–1981). Uransa loppuvaiheissa hän soitti lisäksi Royal Opera Housen orkesterissa. Usein Craxton esiintyi solistina ja piti resitaaleja. Tenori Wilfred Brownin kanssa Craxton kantaesitti Ralph Vaughan Williamsin teoksen Ten Blake Songs. Monet muutkin säveltäjät, kuten Lennox ja Michael Berkeley, Elisabeth Lutyens, Priaulx Rainier, Francis Routh ja Elizabeth Maconchy tekivät sävellyksiä Craxtonia varten. Craxton teki useita levytyksiä.
Toyota Tacoma
Toyota Tacoma on Toyota Motor Corporationin valmistama lava-auto. Autoa valmistetaan nykyään San Antoniossa, Texasissa. Vuoteen 2010 asti sitä valmistettiin Fremontissa, Kaliforniassa.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Työväenpuolue eli Labour-puolue (The Labour Party) on toinen Britannian kahdesta pääpuolueesta konservatiivipuolueen ohella. Aatteeltaan se on keskusta-vasemmistolainen ja sosiaalidemokraattinen. Työväenpuolue on ollut Britannian hallituksen johdossa vuosina 1924, 1929–1931, 1945–1951, 1964–1970, 1974–1979 ja 1997–2010. Puoluetta ovat edustaneet pääministerit Ramsay MacDonald, Clement Attlee, Harold Wilson, James Callaghan, Tony Blair ja Gordon Brown. Tällä hetkellä se on oppositiossa. Puolueen puheenjohtaja on vuodesta 2020 alkaen ollut Keir Starmer.
Otsolahti (Pietarsaari)
Otsolahti on kaupunginosa Pietarsaaren länsiosassa. Asutus on pääsääntöisesti omakotiasutusta. Etäisyys Pietarsaaren keskustaan on 3,5 kilometriä.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Labour kuuluu Sosialistiseen internationaaliin ja Euroopan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen.
Varhaiset vaiheet
Britannian työväenpuolue on perustettu 27. helmikuuta 1900 Lontoossa. Sen alkuperäinen nimi oli Labour Representation Committee, ja sen toiminta oli työväenliikkeen tukemien parlamenttiehdokkaiden kannattamista. Saatuaan 29 paikkaa ryhmän parlamentin jäsenet päättivät ottaa nimen The Labour Party vuonna 1906. Vuonna 1908 Labour liittyi Toiseen internationaaliin.
Strontiumkarbonaatti
Strontiumkarbonaatti (SrCO3) on strontium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdiste esiintyy luonnossa strontianiittimineraalina. Strontiumkarbonaattia voidaan käyttää metallisen strontiumin ja strontiumyhdisteiden, lasitteiden ja keramiikan sekä loisteaineiden valmistuksessa sekä pyrotekniikassa.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Varhaiset vaiheet
Labour muodosti ensimmäisen vähemmistöhallituksensa liberaalipuolueen tuella tammikuussa 1924 pääministerinään Ramsay MacDonald. Konservatiivit kuitenkin palasivat valtaan kuusi kuukautta myöhemmin Daily Mailin julkaistua väärennetyn muka Neuvostoliiton johdolta työväenpuolueelle osoitetun kirjeen (Zinovjev-kirje) neljä päivää ennen vaaleja.
Strontiumkarbonaatti
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa strontiumkarbonaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin muodostaen happojen suoloja sekä ammoniumioni- tai hiilidioksidipitoiseen veteen. Kuumennettaessa strontiumkarbonaattia 924–926 °C:n lämpötilaan yhdisteen alkeiskoppi muuttuu rombisesta heksagonaaliseksi. Kuumennettaessa enemmän noin 1 500 °C:n lämpötilaan strontiumkarbonaatti hajoaa strontiumoksidiksi ja hiilidioksidiksi.
Valmistus ja käyttö
Strontiumkarbonaattia valmistetaan celestiittimineraalista, joka on koostumukseltaan strontiumsulfaattia. Ensimmäisessä vaiheessa strontiumsulfaatti pelkistetään hiilen avulla strontiumsulfidiksi, joka liukenee veteen. Strontiumsulfidiliuoksista strontiumkarbonaattia saostetaan joko hiilidioksidin tai natriumkarbonaatin avulla. Menetelmän valinta riippuu muun muassa mahdollisuuksista hyödyntää sivutuotteina muodostuva vetysulfidi ja natriumsulfidi. Saostunut tuote suodatetaan ja kuivataan.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Toisen maailmansodan jälkeinen kausi
Sodan päätyttyä Euroopassa toukokuussa 1945 työväenpuolue vetäytyi hallituksesta ja sai heinäkuun 1945 vaaleissa murskavoiton, 46 prosenttia äänistä ja 146 paikan enemmistön.
Strontiumkarbonaatti
Valmistus ja käyttö
Strontiumkarbonaatin tärkein kohde on ollut väritelevisioissa käytettävien kuvaputkien loisteaineiden valmistus. Strontiumkarbonaatista valmistetaan muita strontiumyhdisteitä kuten strontiumkloridia, strontiumnitraattia ja strontiumoksidia, josta pelkistetään metallista strontiumia. Strontiumkarbonaattia käytetään myös kestomagneettien ja dielektristen keraamien valmistukseen, lyijyn poistamiseen sinkistä ja punaisten ilotulitteiden valmistamiseen.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Toisen maailmansodan jälkeinen kausi
Clement Attleen muodostama hallitus aloitti kansallistamistoimet ottaen keskuspankki Bank of Englandin, hiilen, sähkön, kaasun, rautatie- ja terästeollisuuden valtion haltuun, ja pyrki kehittämään hyvinvointivaltiota. Vuonna 1948 luotu kansallinen terveydenhuolto National Health Service on pysyvimpiä saavutuksia tuolta ajalta. Hallitus jakaantui puolustusmenojen vuoksi, joihin meni Korean sodan aikana jopa kymmenen prosenttia bruttokansantuotteesta. Työväenpuolue sai vuoden 1951 parlamenttivaaleissa enemmän ääniä kuin konservatiivit, mutta hävisi paikkamäärissä.
1950- ja 1960-luvut puolue oli jakaantuneina perinteisempiin sosialisteihin ja maltillisempaan haaraan. Tämä hajaannus piti työväenpuolueen pois vallasta 13 vuotta. Vuoden 1966 parlamenttivaaleissa työväenpuolue sai vaalivoiton ja 97 paikan enemmistön parlamenttiin. Työväenpuolueen saama äänimäärä oli ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1951 vaalien yli 13 miljoonaa.
Infinitismi
Infinitismi on tietoteoreettinen uskomusten oikeutusteoria. Sen mukaan tieto voi saada oikeutuksensa äärettömän ja ei-kehämäisen oikeuttamisen ketjun kautta.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Kriisejä ja kohua 1970-luvulla
thumb|Työväenpuolueen pitkäaikainen puheenjohtaja [[Harold Wilson oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri 1964–1970 ja uudelleen 1974–1976. Kuva vuodelta 1967.]] Konservatiivihallituksen ajauduttua kannatustaan vahingoittaviin skandaaleihin työväenpuolue palasi hallitukseen Harold Wilsonin johdolla 1964 ja pysyi vallassa vuoteen 1970 asti. Tällä hallituskaudellaan se muun muassa laillisti homoseksuaalisuuden ja lakkautti kuolemanrangaistuksen. Wilsonin hallitus hävisi niukasti 1970 vaalit Edward Heathin konservatiiveille, mutta palasi valtaan 1974.
Infinitismi
Perinteisemmissä oikeutusteorioissa, kuten fundamentalismissa ja koherentismissa, on katsottu, ettei ääretön regressio voi tarjota pätevää oikeutusta tiedolle. Näiden näkemysten mukaan jos uskomus a saa oikeutuksen uskomukselta b, b oikeutuksen uskomukselta c, ja niin edelleen, tällöin joko 1) tällaisen oikeuttamisen ketjun tulee päättyä johonkin uskomuksen, joka ei enää tarvitse erillistä oikeutusta (perususkomus); 2) ketjun tulee olla muodoltaan kehämäinen, jolloin oikeutus muodostuu uskomusten keskinäisestä koherenssista eli niiden kokonaisuuden johdonmukaisuudesta; tai 3) uskomuksemme eivät ole lainkaan oikeutettuja (tietoteoreettinen skeptisismi).
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Kriisejä ja kohua 1970-luvulla
1970-luku talouskriiseineen osoittautui katastrofaaliseksi. Britannia joutui turvautumaan Kansainvälisen valuuttarahaston apuun talousvaikeuksissaan, ja lainan ehtojen mukaan omaksumaan työväenpuolueen suunnitelmaa vapaamman talousohjelman. 1970-lukua riivasivat myös laajat lakot ja ammattijärjestöjen taisteluhaluisuus. Puolueen kannatus laski tasaisesti koko vuosikymmenen ajan.
Infinitismi
Infinitismi on haastanut tämän konsensusnäkemyksen. Infinitismiä on kannattanut muun muassa Peter D. Klein, joka on perustanut näkemyksensä Paul Moserin (1984) ja John Postin (1987) ajatuksiin. Kleinin mukaan oikeuttamisen ketju voi olla ääretön ja ei-kehämäinen. Infinitismi koostuu siis seuraavista kahdesta periaatteesta:
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Kriisejä ja kohua 1970-luvulla
Vuonna 1976 Harold Wilson jäi eläkkeelle, ja hänet korvasi James Callaghan. Skotlannin edustajat osoittivat tyytymättömyytensä luvatun Skotlannin parlamentti -hankkeen hitaaseen edistymiseen, ja kaksi edustajaa erosi puolueesta. Vuonna 1977 puolue joutui menemään liberaalien kanssa Lib-Lab-liittoon hallituspaikkansa turvaamiseksi, mutta kärsi jo vuonna 1979 vaalitappion Margaret Thatcherin konservatiivipuolueelle.
Infinitismi
Ensimmäinen suuntautuu erityisesti koherentismia, toinen erityisesti fundamentalismia vastaan. Kleinin mukaan vain infinitismi pystyy noudattamaan kumpaakin periaatetta.
Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Paitsiossa Thatcherin konservatiivien kautena
Vaalitappio aiheutti tyytymättömyyttä ja työväenpuolue jakautui kahteen siipeen. Vuonna 1981 puolueesta irtosi oikeistolaisempi ryhmä, joka muodosti uuden sosiaalidemokraattisen puolueen. Se liittoutui vanhan liberaalipuolueen jäänteiden kanssa 1988 ja ne muodostivat Liberaalidemokraattisen puolueen.
Puolueen kärsittyä massiivisen tappion se joutui uudistumaan ja siirtyi politiikassaan keskustaa kohti. Puolueelle koitti pitkä oppositiokausi sen hävittyä vaalit vuosina 1987 ja 1992. Vuoden 1992 häviön jälkeen puolueen johtoon nousi John Smith. Hän muutti sääntöjä siten, että ammattiyhdistysliikkeen valta ehdokkaiden valintaan väheni. Smith kuoli yllättäen sydänkohtaukseen toukokuussa 1994.
Valtaanpaluu Tony Blairin aikana
thumb|Toisen kauden pääministeri [[Tony Blair (vas.) Naton ja Venäjän välisessä kokouksessa Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin kanssa vuonna 2002.]] Smithin jälkeen puolueen johtoon nousi Tony Blair. Hänen johdollaan puolueen ohjelmasta poistettiin sinne 1918 lisätty tavoite tuotannon tekijöiden yhteisestä omistuksesta. Blair kuvasi ideologiaansa keskitieksi (Third Way; kolmas tie) Thatcherin ajan uusliberalismin ja sosialismin välillä. Yksi suosituimmista ajettavista asioista oli uusi vähimmäispalkkalaki. Puolue itse brändättiin nimellä New Labour vaalikampanjassa. Labour sai lisää kannattajia keskiluokasta sitoutuessaan pitämään menot edellisen hallituksen tasolla ja olemaan koventamatta verotusta.
Toukokuussa 1997 työväenpuolue voitti vaalit ja nousi valtaan. Yksi ensimmäisistä toimista oli antaa keskuspankille vapaus asettaa korkotaso. Menot pidettiin edellisen hallituksen tasolla huolimatta puolueen radikaalimman siiven vaatimuksista.
Puolue voitti selvästi myös vuoden 2001 parlamenttivaalit, ja ensimmäistä kertaa historiassaan työväenpuolue pystyi pysymään vallassa kaksi kokonaista perättäistä hallituskautta. Toisella kaudella menoja lisättiin etenkin terveydenhuoltoon ja koulutukseen.
Työväenpuolueen politiikka piti Yhdistyneen kuningaskunnan Yhdysvaltain läheisenä liittolaisena. Blair suostutteli Bill Clintonin ottamaan aktiivisemman roolin Bosniassa 1999. Maa oli myös Yhdysvaltain ainoa merkittävä liittolainen vuoden 2003 Irakin sodassa. Kysymys sodan oikeutuksesta vaikutti merkittävästi Blairin kannatukseen seuraavissa vaaleissa.
Vuoden 2005 vaalissa työväenpuolue menetti merkittävästi kannatustaan, mutta saavutti 356 paikkaa, kun konservatiivit saivat 197 ja liberaalidemokraatit 62 paikkaa.
Gordon Brownin johdolla oppositioon, Ed Miliband ja Jeremy Corbyn
thumb|[[Yhdistyneen kuningaskunnan parlamenttivaalit 2017|Parlamenttivaaleissa 2017 valitut edustajat. Punaisella kuvattuna työväenpuolue, joka sai vaaleissa 232 paikkaa. Joka vaalipiiristä valitaan yksi edustaja.]]
Puolueen tulevasta johtajasta ehdittiin keskustella jo vuosia, kunnes Blairia seurasi valtiovarainministeri Gordon Brown kesäkuussa 2007. Brown tuli samalla myös pääministeriksi, mutta hävisi vuoden 2010 hajotusvaaleissa konservatiiveille ja Työväenpuolue joutui oppositioon. Tämän jälkeen Brown erosi puheenjohtajan paikalta ja hänen seuraajakseen valittiin vasenta laitaa edustanut Ed Miliband. Miliband erosi kevään 2015 vaalitappion jälkeen, ja kansanedustajien täyte-ehdokkaaksi valitsema laitavasemmistolainen Jeremy Corbyn valittiin yllättäen puheenjohtajaksi syksyllä 2015. Työväenpuolue sai myös lisää paikkoja vuoden 2017 vaaleissa, vaikkei yltänytkään enemmistöön.
Vuoden 2019 joulukuussa käytiin aikaistetut parlamenttivaalit Brexitin vuoksi. Ne olivat Corbynin kannalta elämän ja kuoleman vaalit. Konservatiivipuolue voitti selvällä enemmistöllä, ja työväenpuolue koki murskatappion. Tulos oli työväenpuolueen huonoin sitten vuoden 1935. Syynä heikkoon tulokseen pidettiin Corbynin liian vasemmistolaista linjaa ja epäselvää EU-kantaa. Corbyn ilmoittikin eroavansa tehtävästään.
Paluu maltilliseen vasemmistolaisuuteen
Laitavasemmistolaisena pidetyn Corbynin jälkeen puolueen puheenjohtajaksi nousi huhtikuussa 2020 maltillinen sosiaalidemokraatti Keir Starmer. Tämä voitti puheenjohtajavaalissa ylivoimaisesti ”corbynilaisen” Rebecca Long-Baileyn ja oikeistodemari Lisa Nandyn. Starmer on toisen kauden kansanedustaja, joka on tullut tunnetuksi myös ihmisoikeusjuristina.
Irlannin-politiikka
Labour on tukenut Irlannin yhtenäisyyttä jo vuosia. Aiemmin puolue ei hyväksynyt Pohjois-Irlannin asukkaiden jäsenhakemuksia, vaan ohjasi heidät Pohjois-Irlannin sosiaalidemokraattisen ja työväenpuolueen (SDLP) riveihin. Vuonna 2003 puolueessa päädyttiin kuitenkin muuttamaan sääntöjä, sillä lakiteknisesti jäsenhakemusten hylkääminen asuinpaikan perusteella oli heikosti perusteltavissa. Puolue ei edelleenkään osallistu vaaleihin Pohjois-Irlannissa.