cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaupparekisteri
Kaupparekisterissä olevilla tiedoilla on positiivinen luotettavuus. Tämä tarkoittaa sitä, että kolmas osapuoli saa luottaa tietojen oikeellisuuteen (julkisuusvaikutus). Esimerkiksi kaupparekisteriin merkitty prokura antaa kolmannelle osapuolelle oikeuden luottaa siihen, että merkityllä henkilöllä todella on nimenkirjoitusoikeus. Tämä antaa suojaa mahdollisissa riitatilanteissa.
Kaupparekisteritiedot Virre-tietopalvelusta
Virre-tietopalvelu on kaikille avoin verkkopalvelu, josta saa yritysten kaupparekisteritietoja, otteita ja todistuksia sekä tilinpäätöksiä ympäri vuorokauden.
Kaupparekisteri-ilmoitukset
Yritysten on tehtävä perustamisilmoitus kaupparekisteriin ennen toiminnan aloittamista.
Jokaisesta yrityksestä merkitään kaupparekisteriin yleensä vähintään
Yritysmuodosta riippuen rekisteriin tehdään myös muita merkintöjä.
Kaupparekisterin verkkosivuilla on kattavat ohjeet yrityksen perustamiseen, muutosilmoituksen tekemiseen sekä lopettamiseen liittyen. Kaupparekisterin ja verohallinnon yhteisestä Yritys- ja yhteisötietojärjestelmästä (YTJ) saa ilmoituslomakkeet sekä perustietoa yrityksistä. Yritysten yhteystietomuutokset voi tehdä sähköisesti YTJ-asiointipalvelun kautta.
Rekisteröinnin merkitys
Kaupparekisteriin merkityn ja asianmukaisesti kuulutetun seikan katsotaan olevan yleisessä tiedossa. Julkisuusvaikutus on merkittävä yrityksen käytännön toimien kannalta. Kaupparekisteritietoja käytetään yritysten taustatietojen ja sopimuskumppaneiden tarkistamiseen. Ulkopuolinen voi luottaa lähtökohtaisesti esimerkiksi siihen, että yrityksen edustamisoikeus on kaupparekisteriin tähän asemaan merkityillä henkilöillä.
Tietyissä tilanteissa rekisteröinnillä on myös oikeutta luova vaikutus. Tällöin vasta rekisteriin merkittynä asia on oikeudellisesti syntynyt tai toteutunut. Esimerkiksi osakeyhtiö ja osuuskunta syntyvät, kun ne rekisteröidään. Myös muiden muassa osakeyhtiön osakepääoman korotus tai yhtiöjärjestyksen muutos tulevat voimaan vasta kaupparekisterimerkinnällä.
Toiminimen eli yrityksen nimen rekisteröinti antaa toiminimelle valtakunnallista suojaa.
Toyota Alphard
Toyota Alphard on Toyotan valmistama 7- tai 8-paikkainen luksus tila-auto, jota myydään Aasian markkinoilla. Se on kulmikkaasti muotoiltu, ja siksi erittäin tilava.
Ensimmäisen sukupolven Alphardia valmistettiin 2002-2008 ja auto oli saatavilla usealla eri voimalinjalla. Moottorivaihtoehdot olivat 2.4-litrainen 2AZ-FE 4-sylinterinen 16 venttiilinen VVT-i moottori, joka tuotti 158hp. Tämän lisäksi oli 3.0 1MZ-FE moottori 6 sylinterinen 32-venttiilinen quadcam, joka tuotti 220hp. Näitä molempia tekniikoita sai myös nelivedolla, auton muutoin ollessa etuvetoinen. Lisäksi tarjolla oli vielä hybridi-malli, jossa polttomoottorina oli 2.4 2AZ-FE. Hybridissä vetotapa on toteutettu niin, että polttomoottori vetää etupyöriltä ja sähkömoottori tuottaa voimaa takapyörille. Vaihteistona on 2002-2005 malleissa 4-vaihteinen Super ECT-vaihteisto. Facelift-mallissa (2005-2007) vaihteisto vaihtui 5-vaihteiseen versioon.
Toisen sukupolven Alphardia valmistettiin 2008-2015. Pienempi moottori säilyi edelleen 2AZ-FE mallina pienin päivityksin, mutta isompi moottorivaihtoehto uudistui kokonaan 3.5-litraiseen V6 moottoriin 2GR-FE-malliin, jonka teho on 276hp. Vaihteistoina saatavilla olivat 4-vaihteinen automaatti, 6-vaihteinen super ECT sekä 7-vaihteinen CVT-vaihteisto.
Kolmannen sukupolven Alphardin valmistus aloitettiin vuonna 2015 ja on edelleen tuotannossa.
Turvallisuusvarusteina Alphardissa on GOA-korirakenne ja 8 kappaletta SRS-ilmatyynyjä. Keula on muotoiltu niin, että se vahingoittaa mahdollisesti alle jääviä jalankulkijoita mahdollisimman vähän.
Sd
Sd tarkoittaa seuraavia:
Tehoisa lämpösumma
Tehoisa lämpösumma koostuu kasvukauden vuorokausien keskilämpötilojen summista, joissa huomioidaan keskilämpötiloista viiden asteen ylittävä osa. Lämpösumma lasketaan vuoden niiltä vuorokausilta, joiden lämpötila ylittää +5 °C. Eri kasvit vaativat kasvaakseen eri suuruisia tehoisia lämpösummia. Jos tehoisa lämpösumma on yli 600 astetta (tai astevuorokautta, °Cvrk), kasvaa puita. Etelä-Suomessa tehollinen lämpösumma on ollut ajanjaksolla 1980–2010 keskimäärin noin 1 300–1 400 astevuorokautta.
Tehoisa lämpösumma matemaattisesti
Tehoisa lämpösumma lasketaan vähentämällä vuoden jokaisen vuorokauden keskilämpötilasta viisi astetta ja laskemalla saatujen positiivisten erotusten summa.
kaikille vuorokausille d, joille pätee T_d > 5, missä T_d on vuorokauden keskilämpötila.
Axel Alfthan
Axel Gunnar Alfthan (22. syyskuuta 1862 Viipuri – 21. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maatalousalan opettaja, yritys- ja pankinjohtaja, hevoshoidon asiantuntija ja valtiopäivämies.
Alfthanin vanhemmat olivat Fredrik Alfthan ja Julia Louise Lydebeck ja puoliso vuodesta 1895 Berta Emilia Nysten, laamanni Karl Woldemar Nysténin tytär. Alfthan opiskeli maataloutta Ruotsissa 1882–1884, valmistuen agronomiksi, ja toimi sitten Ruotsissa maanviljelyskoulun hoitajana ja opettajana 1884–1885. Suomeen palattuaan hän toimi maatilojen hoitajana, maanviljelyskoulun opettajana, yritysjohtajana ja vuodesta 1893 Yhdyspankin Joensuun konttorin johtajana. Alfthan oli valtion hevoshoidonneuvoja vuodesta 1906 ja julkaisi useita hevosten hoitoon liittyviä teoksia yksin ja yhdessä muiden kanssa. Hän oli sekä Hangossa että Joensuussa kaupunginvaltuuston jäsen.
Alfthan oli porvarissäädyssä Joensuun edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Herännäisyys
Herännäisyys eli körttiläisyys on Pohjois-Savosta ja Pohjanmaalta 1700-luvulla alkunsa saanut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä toimivista perinteisistä herätysliikkeistä. Alkujaan hurmoksellisia piirteitä saanut herännäisyys on nykyään maltillinen ja yleiskirkollinen. Nimitys körttiläisyys ja körtti tulevat halventavasta nimityksestä, joka liittynee heränneiden miesten käyttämään mustaan tai harmaaseen takkiin ja sen takaliepeiden kolmeen halkioon ( = 'hännys', 'lieve').
Oppi
Ihminen on pieni, Jumala suuri. Sanomaa Kristuksesta julistetaan "tomun tasalta" pyrkimällä kytkemään julistus sielunhoidollisesti ihmisten elämäntilanteisiin. Luterilaisen tunnustuksen mukaisesti se opettaa ihmisen pelastumista yksin armosta (sola gratia).
Lisäksi liikkeelle on ollut tunnusomaista yksinkertaisen elämäntavan ja yhteiskunnallisen vastuunkannon korostaminen. Viime aikoina on otettu selkeä kanta muun muassa yhteiskunnalliseen epätasa-arvoisuuteen. Kirkon kiistakysymyksiin suhtaudutaan maltillisesti ja liikettä pidetään varsin liberaalina. Herännäisyydessä ei torjuta naispappeutta ja suhtaudutaan sallivasti seksuaalivähemmistöihin. .
Historia
pienoiskuva|Herännäisyyden muistokivi (1976) ja Herännäisniittyä (Telppäsniitty) [[Lapinlahti|Lapinlahdella.]]
Herännäisyys 1800- ja 1900-luvulla
Herännäisyyden alkujuurien katsotaan nykyisin olevan 1700-luvulla esiintyneissä kansanherätyksissä. Herännäisyyden yhdellä pääalueella, Pohjois-Savossa, oli 1700–1800-lukujen taitteessa hengellistä herätystä useilla seuduilla. Tunnetuin näistä on 1796 tapahtunut Lapinlahdella Savojärven kylässä Telppäsniityllä työskentelevän väen hurmoskokemus. Aluksi liikkeen johtajana toimi Juhana Lustig. 1820-luvulla liikkeen keskeiseksi hahmoksi nousi vähitellen Paavo Ruotsalainen. Samoihin aikoihin esiintyi herätystä myös Kalajokilaaksossa, jossa liikkeessä olivat mukana myös pappismiehet Jonas Lagus ja Niilo Kustaa Malmberg. Savon ja Pohjanmaan herätysliikkeet saivat 1830-luvulla kosketuksen toisiinsa ja käytännössä yhdistyivät. Vähitellen liikkeen suurimman kannatuksen alueiksi vakiintuivat Savo, Keski-Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa, Pohjois-Karjala ja Kainuu. Yksittäisten herännäisyyteen liittyneiden pappien vaikutuksesta herännäisyydellä on ollut kannatusta muuallakin, kuten Nurmijärven seudulla J. F. Berghin vaikutuksesta.
Toisen maailmansodan jälkeen
Herännäisyyden seuraliike jatkui sotavuosina perinteisillä kannatusalueilla, mutta muu toiminta oli pysähtynyttä. Toisen maailmansodan jälkeen liike voimistui järjestäytyneenä liikkeenä. Myös liikkeen sisällä tapahtui uudenaikaistuimista. Rintamalta palanneet herännäispapit pyrkivät kehittämään liikkeen järjestäytymistä toiminnan kehittämiseksi. Vuonna 1945 herännäinnen sisälähetysseura ja kustannusosakeyhtiö yhdistettiin Herättäjä-Yhdistykseksi ja yhdistys sai vuonna 1948 ensimmäisen toiminnanjohtajan. Liikkeessä ryhdyttiin perustamaan useita paikallistoimikuntia. Paikallistoiminnan tehtävä oli turvata toimintaa alueilla ja keskusyhdistyksen tehtäviin kuului mm. herättäjäjuhlien järjestäminen ja matkapuhujien tukeminen. Vuonna 1950 Suomen Lähetysseuran yhteyteen perustettiin Heränneen kansan lähetysrahasto ja lähetystyö virisi uudelleen toimintaan. Liikkeen ulkoisena merkkinä pidetyn körttipuku jäi sotien jälkeen pois yleisestä käytöstä.
Sotien jälkeen kirkolliseen elämään vaikuttanut "asevelipapiston" liike sai mukaansa eniten herännäispapistoa ja heidän osuutensa oli huomattava koko liikkeen kannalta. Liikkeen myötä herännäisyyden työ liittyi luontevasti yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Herännäispapiston osuus oli tuntuva myös kirkon yhteisten työmuotojen kehittämisessä. 1960-luvulla osa herännäispappien nuoremmasta polvesta osallistui kristilliseen vasemmistoradikalismiin, mikä aiheutti ristiriitoja liikkeen sisällä. Ristiriidat laantuivat 1970-luvun vaihteessa. Vuonna 1972 Siionin virsistä julkaistiin uusi laitos ja seuraliike elpyi jonkin verran 1970-luvun mittaan.
Herännäisyyden ja kirkon suhteet nykyään
Herännäisyys on evankelisuuden ohella Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntien työntekijöiden tyypillisin hengellinen viiteryhmä. Vuoden 2009 työntekijäkyselyn mukaan noin 14 prosenttia seurakunnan työntekijöistä kuuluu herännäisyyteen, näistä kiinteästi 4 prosenttia ja löyhästi 10 prosenttia. Lisäksi 24 prosentin ajattelussa on vaikutteita herännäisyydestä. Papistossa herännäisyys on selvästi yleisin herätysliike. Noin kolmannes papeista kuului herännäisyyteen joko löyhästi tai kiinteästi. Herännäistilaisuuksiin osallistui vuonna 2007 säännöllisesti 29 prosenttia papeista ja silloin tällöin 36 prosenttia papeista. Seurakuntien mukaan yhteistyössä herännäisyyden kanssa ei ollut lainkaan ongelmia.
Körttipuku
Aikaisemmin heränneet käyttivät tunnusmerkillistä vaatetusta. Sanan körttiläisyys uskotaankin tulevan ruotsin kielen takin lievettä tarkoittavasta skört-sanasta, joka viittaisi heränneiden miesten körttipuvun takinliepeiden kolmeen halkioon.
Pukeutuminen alkoi tulla heränneiden ulkoiseksi tunnusmerkiksi 1820-luvulla, ensin Savossa ja sitten Pohjanmaalla. Heränneiden pohjalaiset pappisjohtajat N. K. Malmberg ja Jonas Lagus vastustelivat aluksi körttipuvun käyttöä. Heränneet puolustivat pukeutumistaan sanoen sen olevan vain vanha yksinkertainen kansanpuku, joka oli tehty kotikutoisesta kankaasta. Pukeutumisella haluttiin korostaa vapautta muodin turhuudesta ja yksinkertaista elämäntapaa.
Miehen pukuun kuului harmaa, lyhyt pystykaulustakki tyypillisine takahalkioineen sekä harmaat housut ja pieksusaappaat. Päähine oli huopahattu, talvella musta nahkalakki. Naisten asuun kuului sininen tai harmaa röijy ja hame sekä sininen vaaleansiniraitainen huivi. Naiset eivät myöskään käytä muita koruja kuin kihla- tai vihkisormusta körttipuvun kanssa. . Miehillä oli usein jakaus keskellä päätä, naisilla nuttura ja tytöillä letit ja keskipääjakaus.
Körttipuvun käyttö on toisen maailmansodan jälkeen vähitellen hiipunut Herättäjäjuhlien erikoisuudeksi; sielläkin sitä käyttävät etupäässä vanhemmat ihmiset, sen sijaan sininen tai musta siniraitainen huivi on nuorten keskuudessa erittäin suosittu.
Miesten körttipuvusta on näytteillä yleisohjeen mukainen kappale Kuopion museossa.
Aleksis Kivi kertoo kirjassaan Seitsemän veljestä uusimaalaisten körttiläisisäntien käyttäneen päähineenään mustaa patalakkia. Malliesimerkkeinä hän kertoo Härkämäen talon ankaran isännän, Tuomas-veljen myöhemmän appiukon sekä tietysti Juhanin itsensä, josta tuli ankaran herännyt mies sen jälkeen kun erehtyi kerran kiroamaan Luojaa kaatosateen keskeyttäessä pahimmoilleen käynnissä olleen heinänkorjuun. Tästä Juhani sai ripissä ankarat nuhteet mutta palasi pappilasta heränneenä miehenä ja rauhoittui muutenkin yleisesti.
Seurat
Seurat ovat herännäisyyden olennainen piirre. Seurat ovat noin tunnin kestävä hartaustilaisuus, jossa vuorottelevat säestyksettä veisattavat Siionin virret ja lyhyet, 5–10 minuutin seurapuheet. Erotukseksi muiden herätysliikkeiden seuroista körttiseuroista käytetään esimerkiksi lehti-ilmoituksissa nimityksiä herännäisseurat ja siioninvirsiseurat. Seuroja pidetään esimerkiksi seurakuntataloilla, kodeissa, kirkoissa tai juhlien yhteydessä. Nykyisin monissa seuroissa, etenkin isommissa, on pyydetyt puhujat. Sana on kuitenkin vapaa kenen tahansa herännäishenkiselle puheelle, ja tätä vapautta myös käytetään. Seurapuhe pidetään istuen ja ilman paperia, ex tempore -puhujat omalta paikaltaan. Puhe ja virsi vuorottelevat niin, että seurat aloitetaan ja lopetetaan virrellä. Virren voi aloittaa kuka tahansa, seuraväki yhtyy virteen vähitellen. Virsivalinta on usein eräänlainen kommentti edeltävään puheeseen, ja usein seuraava puhuja ottaa lähtökohdaksi juuri veisatun virren. Erityisiä rukouksia ei pidetä, joskin seuroissa voi olla loppurukous. Herännäisyydessä katsotaan, että veisuu on rukousta. Usein seurojen päätyttyä seuraväki jää joksikin aikaa ns. kamarikeskusteluihin, joiden aiheena voivat olla arkisten asioiden ohella hyvinkin perustavat hengelliset kysymykset.
Siionin virret
Herännäisyyden laulukirja on nimeltään Siionin virret, joka on alun perin suomennos ruotsalaisten herrnhutilaisten 1740-luvulla muodostamasta Sions Sånger -laulukokoelmasta. Ensimmäinen suomenkielinen painos ilmesityi 1790 Elias Lagusin suomentamana. Siionin virsiä on uudistettu ja täydennetty useita kertoja. Uusin kokoelma on ollut käytössä vuodesta 2017 lähtien. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa ja nykyisessä Siionin virret -kirjassa on joitakin samoja virsiä.
Siionin virsien veisuu on herännäisseurojen tunnusmerkki ja tärkein elementti. Siionin virsien sävelmissä on paljon vanhoja suomalaisia toisintoja koraalimelodioista. Körttiveisuun tyypillisiä piirteitä ovat melismaattisuus eli usean sävelen mahduttaminen samalle tavulle sekä säkeiden loppujen typistäminen niin, että säkeiden välillä on pitkähkö tauko. Veisuu on säestyksetöntä. Veisuulla on myös voitu katkaista pitkäksi venyvä tai muuten epämieluisa puhe.
Kulttuuri
Körttiläisyys on innoittanut myös taiteilijoita; säveltäjä Joonas Kokkonen on säveltänyt oopperan Viimeiset kiusaukset, jonka libretto perustuu hänen serkkunsa Lauri Kokkosen samannimiseen näytelmään. Ooppera kertoo Paavo Ruotsalaisen kuolinyöstä ja sitä on esitetty Suomen kansallisoopperassa useina vuosina. Rakastetuin Paavo Ruotsalaisen roolissa esiintynyt oopperalaulaja oli Martti Talvela, joka oli körttisaarnaaja Aku Rädyn ystävä. Tunnetuista kirjailijoistamme Juhani Ahon tuotannossa on herännäiskuvauksia. Liikkeen omia kuoroja ja orkestereita ovat Herättäjä-yhdistyksen valtakunnallinen kuoro, Aholansaari Sinfonietta sekä useat herännäisnuorten kuorot.
Politiikka
Sekä kirkko että valtiovalta suhtautuivat herätysliikkeisiin kielteisesti. Vuonna 1726 säädetyn konventikkeliplakaatin perusteella kiellettiin seurojen ja hartauskokousten pito. Vuosina 1809–1869 käsiteltiin eri oikeusasteissa noin 30 kannetta herätysliikkeiden johtajia vastaan. Ankarinta kirkon ja valtiovallan vastustus oli vuosina 1838–1844. Ankarimmin kohdeltiin pappeja. Oikeudellinen paine heikkeni, kun senaatti kehotti vuonna 1843 hoitamaan tämäntyyppiset papistoa koskevat asiat kirkon sisäisin toimenpitein. Kirkon kannalta pietismiksi kutsutun herännäisyyden aiheuttama paine heikkeni 1850-luvulla, kun suurin osa herännäisyyteen liittyneistä papeista irrottautui liikkeestä.
Myös sivistyneistön piirissä suhtauduttiin herännäisyyteen kriittisesti. Elias Lönnrot arveli pietismiin liittyvän itsesuggestiota ja joukkopsykoosia. J. V. Snellman arvosteli pietismissä muun muassa tunteen liiallista osuutta, eristäytymistä ja kulttuurivihamielisyyttä, mutta näki pietismin hyvinä puolina raittiuden ja henkisten harrastusten lisääntymisen. J. L. Runeberg kävi pietistien kanssa kiivaan sanomalehtipolemiikin, jonka toisena osapuolena oli runoilija ja pietistipappi Lars Stenbäck.
pienoiskuva|[[Venny Soldan-Brofeldt: Heränneitä (1898). Maalaus esittää herännäisseuroja Soldan-Brofeldtin apen, Iisalmen kirkkoherra Theodor Brofeldtin kodissa.]] Kun herännäisyys pappien eroamisen jälkeen 1850-luvulla muuttui maallikkojohtoiseksi paikalliseksi seuraliikkeeksi, sen käsittely julkisuudessa väheni useaksi kymmeneksi vuodeksi. Savon ja Pohjanmaan herännäisyyden nähtiin olevan hiljalleen hiipuva menneisyyden lahko. Herännäisyyden mainetta huononsi se, että Biografisen nimikirjan (1879–1883) elämäkerroissa Paavo Ruotsalaisen luonteen puutteet ja juopottelumaine sekä N. K. Malmbergin aviorikos tuotiin erittäin selkeäsanaisesti esiin. Kaunokirjallisuudessa heränneistä annetussa kuvassa korostuvat ahdasmielisyys ja takertuminen menneeseen.
Vasta Wilhelmi Malmivaaran noustua liikkeen johtohahmoksi 1880-luvulla herännäisyyden käsittely julkisuudessa lisääntyi. Oman lehden (Hengellinen Kuukauslehti) perustaminen vuonna 1888 antoi Malmivaaralle mahdollisuuden vaikuttaa aktiivisesti liikkeen julkisuuskuvaan ja korostaa herännäisyyden kirkollista luonnetta. Samoihin aikoihin herännäisyys alettiin liittää suomalaiskansalliseen liikkeeseen, jota sen johtomiehistä kannatti Malmivaaran lisäksi herännäisyyden historioitsija Mauno Rosendal. Herännäisyyden julkisuuskuvaan vaikutti voimakkaasti myös Juhani Ahon myönteinen asennoituminen, joka tuli esiin sekä sanomalehtikirjoituksissa että kertomuskokoelmassa Heränneitä (1894). Suomen itsenäistymisen alla herännäisyys leimautui porvarilliseen leiriin, ja vuoden 1918 sisällissodan aikana valkoisen armeijan körttipukuun pukeutuneet heränneet saivat julkisuutta.
Toiminta
Liikkeen kattojärjestö on Herättäjä-Yhdistys, jonka pääpaikka on Lapualla. Sen nykyinen toiminnanjohtaja on Kalle Hiltunen. Yhdistyksellä on 14 vakituista työntekijää.
Yhdistys kustantaa kirjallisuutta ja musiikkia, järjestää rippikoululeirejä muun muassa Paavo Ruotsalaisen kotisaarella Aholansaaressa Nilsiässä, julkaisee Hengellistä Kuukauslehteä sekä nuorille suunnattua Yty-lehteä, vastaa herättäjäjuhlien organisoinnista sekä järjestää muita, pienempiä tapahtumia.
Herättäjäjuhlat
Herännäisyyden suurin yhteistapahtuma on Herättäjäjuhlat, joille osallistuu noin 30 000 kävijää. Heinäkuun alussa pidettävät juhlat ovat kaikille avoimet. Viikonlopun kestävän tapahtuman ohjelma koostuu pääasiassa tunnin mittaisista seuroista. Sunnuntaina on jumalanpalvelus eli messu. Lisäksi on oheisohjelmaa, kuten konsertteja, keskustelutilaisuuksia, teatterinäytöksiä ja nuorten iltoja.
Herättäjäjuhlat ovat syntyneet kustannusosakeyhtiö Herättäjän vuosikokouksen yhteydessä pidetyistä seuroista, ja ne on järjestetty paria sotavuotta (1941 ja 1944) lukuun ottamatta vuodesta 1893. Juhlat ovat joka vuosi eri paikkakunnalla. Juhlakenttä sijaitsee enimmäkseen avoimen taivaan alla, jotkut oheisohjelman osuudet voivat olla sisätiloissa.
Papabile
Papabile on epävirallinen italialainen termi, jolla tarkoitetaan mahdollista ennakkosuosikkia paavinvaalissa eli konklaavissa. Yleensä sitä käytetään henkilöstä, jolla epäillään olevan hyvät mahdollisuudet nousta seuraavaksi paaviksi.
Uzbekistanin islamilainen liike
Uzbekistanin islamilainen liike on vuonna 1999 toimintansa aloittanut islamilainen terroristiliike, jonka päätavoitteena on ollut kaataa Uzbekistanin Islom Karimovin johtama sekulaari hallinto, ja perustaa islamiin perustuva teokratia. Järjestö on levittäytynyt myös muihin Keski-Aasian valtioihin, sekä Iraniin ja Pakistaniin. Iskuja se on tehnyt kuitenkin pääasiassa Keski-Aasiassa. Järjestöllä on ollut yhteyksiä Al Qaidaan ja Talibaniin. Järjestöön kuuluu arviolta alle 1 000 taistelijaa.
Papabile
Ennakkosuosikin valintaa paaviksi ei kuitenkaan voida pitää selvänä. Konklaavin kulun ennustaminen on usein vaikeaa, eikä konklaavi välttämättä päädy ilmiselviltä vaikuttaviin ratkaisuihin. Usein vaali tuottaa jonkinlaisia yllätyksiä valinnoissaan, mitä kuvaa Roomassa käytetty sanonta: "joka menee konklaaviin paavina, tulee ulos kardinaalina". Valinnan ennustamattomuutta lisää paikoin se, että uuden paavin on saatava kardinaalien kahden kolmanneksen enemmistö puolelleen, ja koska kardinaalikollegio on yleensä paavikysymyksessä jakaantunut, on ennakkosuosikkien vaikea saada tarvittavaa kannatusta kasaan. Erimieliset kardinaalit joutuvatkin usein etsimään eri osapuolia tyydyttäviä kompromissiehdokkaita.
Uzbekistanin islamilainen liike
Historia
Uzbekistanin islamilainen liike perustettiin vuonna 1999 ja aluksi se toimi lähinnä Uzbekistanin rajojen sisällä ja etenkin Ferganan laakson alueella lähellä Kirgisian rajaa. Perustamisvuotensa helmikuussa järjestö teki viisi autopommi-iskua, sekä otti useita panttivankeja vuosina 1999 ja 2000. Panttivangeiksi joutui muun muassa yhdysvaltalainen vuorikiipeilijä, neljä japanilaista geologia ja kahdeksan kirgiisisotilasta. Vuoden 2000 marraskuussa järjestön johtajat Tahir Yuldashev ja Juma Namangani tuomittiin Uzbekistanissa poissaolevina kuolemaan vuoden 1999 pommi-iskujen johdosta. Molemmat olivat kuitenkin jo vuonna 1999 siirtyneet Afganistaniin, jossa he kouluttivat ja rekrytoivat taistelijoita maata hallinneen Taliban-liikkeen suojissa. Afganistanin sodan alettua vuonna 2001 koalition joukot ovat ottaneet kiinni ja tappaneet useita järjestön taistelijoita. Järjestö on kokenut koalition joukkojen toiminnan takia iskukyvyn heikkenemistä, mutta se on samalla levinnyt myös Uzbekistania ympäröiviin maihin. Sillä on sotilastukikohtia Tadžikistanissa ja Afganistanissa. Uzbekistan on saanut tukea järjestön vastaiseen taisteluun Venäjältä, Kiinasta ja Yhdysvalloista. Järjestöä komentanut Yuldashev sai surmansa Yhdysvaltojen ohjusiskussa vuonna 2009 ja hänen jälkeensä johtoon on ilmeisesti noussut Usman Jan-niminen mies.
Papabile
Joissain tapauksissa ennakkosuosikki valitaan paaviksi. 1900- ja 2000-luvulla hallinneista paaveista esimerkiksi Eugenio Pacelli (Pius XII), Giovanni Battista Montini (Paavali VI) ja Joseph Ratzinger (Benedictus XVI) olivat ennakkosuosikkeja ennen konklaavia. Toisaalta konklaavit ovat usein päätyneet myös hyvinkin yllättäviin ehdokkaisiin. Esimerkkejä ovat muun muassa vuoden 1958 konklaavissa paaviksi kohonnut Angelo Roncalli (Johannes XXIII), vuoden 1978 ensimmäisen konklaavin valinta Albino Luciani (Johannes Paavali I) ja vuoden 1978 toisen konklaavin voittanut Karol Wojtyła (Johannes Paavali II).
Herännäisyys
Nuoret ja opiskelijat
Körttiläisyyden voimavarana on pidetty runsasta panostusta opiskelija- ja nuorisotyöhön. Yhdistys tarjoaa yliopistokaupungeissa (Helsingissä, Kuopiossa ja Joensuussa) opiskelija-asuntoja niin sanotuissa "körttikodeissa" ja järjestää toimintaa nuorille ja opiskelijoille koko maassa. Nuorilla on oma lehti, Yty, joka on ilmestynyt jo 20 vuotta.
Aholansaari on erityisesti nuorten leiri- ja kurssikeskus, jossa pidetään rippikouluja ja nuorisotapahtumia ja jonne voi mennä kesäisin talkoolaiseksi. Talkoolaiset ovat usein monta viikkoa leirikeskuksessa.
Paula Nissilän väitöskirjassa on tutkittu körttiläisyyttä ja sitä, miten se näkyy 14–18 -vuotiaissa nuorissa. Hänen mukaansa nuorisolla on omaa, osin irrallista, toimintaa Herättäjäjuhlien aikana. Herättäjäjuhlien festivaalimaisuus tuo myös yksilöllisyyttä ja väljyyttä oman uskonsa harjoittamiseen. .
Opistot
Kansanopistot, joiden taustalla on Herättäjä-Yhdistys, ovat osa Suomen koulutusjärjestelmää. Opistoja on yhdeksän. Opistot tarjoavat mahdollisuuden peruskoulunjälkeisiin jatko-opintoihin. Ne valmistavat esimerkiksi sosiaali- ja lastenhoitoalan ammatteihin ja antavat yleissivistävää opetusta.
Opistot ovat:
Kansainvälinen työ
Lähetystyötä ulkomailla hoidetaan Suomen Lähetysseuran yhteydessä olevan Heränneen kansan lähetysrahaston kautta.
Herättäjä-Yhdistyksen heimotyö tarkoittaa lähinnä suomea ja sukukieliä Virossa ja Venäjällä puhuvien tukemista ja avustamista. Heimotyön painopiste on vuoden 1989 jälkeen ollut talkootyössä. Inkerin kirkon työtä on tuettu muun muassa seurakuntien tiloja kunnostamalla Kupanitsan, Toksovan, Joškar-Olan ja Moskovan luterilaisissa seurakunnissa. Viron-toiminta on ollut lähinnä koulutusyhteistyötä. Talkoolaiset ovat tehneet rakennus- ja kunnostustyötä myös Senegalissa.
Osajoukko
thumb|B ⊆ A [[Venn-diagrammina]]
Joukko B on joukon A osajoukko, jos jokainen joukon B alkio kuuluu joukkoon A, merkitään B \subset A. Tällöin sanotaan myös, että B sisältyy joukkoon A. Kaikkien osajoukkojen muodostamaa joukkoa kutsutaan potenssijoukoksi ja merkitään.
Formaalisti määritellään, että Joukko B on joukon A aito osajoukko, jos se on joukon A osajoukko, mutta B ei ole sama kuin A, B ≠A. Aitoa osajoukkoa merkitään usein B \subset A, jolloin osajoukkoa merkitään.
Kun joukossa on n alkiota, siitä voidaan muodostaa osajoukkoa.
Esimerkkejä:
Brunetto Latini
Brunetto Latini (noin 1210 Firenze, Firenzen tasavalta – 1294) (latinaksi Burnectus Latinus, italiaksi myös Burnecto Latino) oli italialainen kirjailija, filosofi ja Dante Alighierin opettaja.
Auringonotto
thumb|250px|Nainen ottamassa aurinkoa [[bikinit|bikineissä]] Auringonotto on ihon tietoista altistamista auringon säteille tarkoituksena saada iho ruskettumaan. Auringonotto tapahtuu yleensä makaamalla vähissä pukein vartalo kohti aurinkoa. Auringonottajat vaihtavat asentoa aika ajoin saadaakseen tasaisen rusketuksen joka puolelle kehoa.
Ruskettuminen
Auringonoton tarkoitus on ihon ruskettaminen. Iho ruskettuu altistuessaan UV-säteilylle. UVA ruskettaa jo olemassa olevaa pigmenttiä, kun taas UVB saa aikaan ihon pintasolukon lisääntymistä eli ihon paksunemista ja uuden pigmentin muodostumista iholla. Ruskettuminen näyttäisi olevan nopeampaa, jos auringossa käy vain joka toinen päivä.
Xavier Bettel
Xavier Bettel (s. 3. maaliskuuta 1973 Luxemburg) on luxemburgilainen poliitikko ja juristi, joka on toiminut vuodesta 2013 Luxemburgin pääministerinä seuraten tehtävässä Jean-Claude Junckeria. Bettel edustaa liberaalia Demokraattista puoluetta. Ennen pääministerin tehtäviä hän oli toiminut Luxemburgin kaupungin pormestarina, kaupunginvaltuutettuna ja edustajainhuoneen jäsenenä.
Auringonotto
Historiaa
Muoti-ikoni Coco Chanel teki omalla esimerkillään 1920-luvulla rusketuksesta ja auringonotosta muodikasta. Ensimmäiset aurinkovoiteet ihon palamisen ehkäisemiseksi kehitettiin 1920- ja 1930-luvuilla. Kun etelänmatkailu tuli lentomatkailun yleistyessä 1960-luvulla entistä helpommaksi, pohjoiseurooppalaiset alkoivat käydä auringonottolomilla Välimerellä. Rusketus nähtiin merkkinä siitä, että ihmisellä oli vapaa-aikaa ja rahaa matkustella, ja että hän vietti aikaa terveellisesti ulkosalla.
Xavier Bettel
Pääministerinä
Bettel valittiin Demokraattisen puolueen puheenjohtajaksi tammikuussa 2013 ja hänet nimitettiin lokakuussa käytyjen parlamenttivaalien jälkeen Luxemburgin pääministeriksi 4. joulukuuta 2013. Pääministerin tehtävien ohella Bettel otti myös maan viestintä- ja media-asioista sekä uskonnollisista asioista vastaavan ministerin tehtävät. Bettelin hallitukseen tulivat mukaan Demokraattisen puolueen lisäksi Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue (LSAP) ja Vihreät.
Aloitettuaan pääministerinä Bettelin uskottiin ajavan samaa sukupuolta olevien avioliiton laillistamista, koulujen uskontotuntien korvaamista yleisellä etiikan opetuksella ja valtion menojen karsimista, jotta Luxemburg voisi säilyttää korkeimman AAA-luottoluokituksensa.
Bettel kertoi syyskuussa 2015 luopuvansa Demokraattisen puolueen johdosta voidakseen keskittyä paremmin hoitamaan pääministerin tehtäviänsä. Hänen seuraajakseen puoluejohtajaksi valittiin Corinne Cahen marraskuussa 2015. Puoluekokouksessa Bettel myönsi, että Demokraattisen puolueen kaksi vuotta kestäneen hallituskauden aikana joitakin virheitä oli tehty, mutta kaikesta huolimatta monia tavoitteita oli saavutettu ja hänen mukaansa maa oli kehittynyt paljon viime vuosien aikana.
Lokakuussa 2018 pidetyissä parlamenttivaaleissa Bettelin hallitus säilytti enemmistönsä hallituspuolueiden saadessa yhteensä 31 paikkaa 60 paikkaiseen edustajainhuoneeseen. Demokraattinen puolue, LSAP ja vihreät olivat ilmaisseet haluavansa jatkaa hallitusyhteistyötä, ja Bettel jatkoikin pääministerinä vaalien jälkeen.
Yksityiselämä
Bettel on Luxemburgin ensimmäinen avoimesti homoseksuaali pääministeri. Hän kertoi asiasta julkisesti ensimmäisen kerran esiintyessään RTL-televisiokanavalla vuonna 2008.
Bettelin aviopuoliso on belgialainen, arkkitehtina työskentelevä Gauthier Destenay. He menivät naimisiin 15. toukokuuta 2015 samaa sukupuolta olevien parien avioitumisen tultua mahdolliseksi Luxemburgissa saman vuoden alussa. Bettel ja Destenay olivat olleet aiemmin rekisteröidyssä parisuhteessa vuodesta 2010.
Auringonotto
Historiaa
Monet 2000-luvun jäljitellyistä julkkiskaunottarista ovat ruskeaihoisia, jotkut luonnostaan, mutta jotkut ruskettamisen kautta. Heidän esimerkkinsä on arveltu lisäävän auringonoton suosiota nykyisin.
Terveyshyödyt
Auringon UVB-säteily muodostaa D-vitamiinia ihmisen iholla. Sitä muodostuu riittävä määrä kymmenessä minuutissa. Tämän jälkeen D-vitamiinin muodostuminen lakkaa.
Iholla syntyvän D-vitamiinin määrä jää Suomessa käytännössä kuitenkin usein jopa kesällä liian alhaiseksi. Riittävän määrän saa oleskelemalla 2–3 kertaa viikossa noin 15–30 minuuttia ulkona auringon ollessa korkeimmillaan eli noin kello 13.20 kesäaikaa.
Vuonna 2014 julkaistun ruotsalaistutkimuksen mukaan naisilla, jotka eivät oleskele koskaan auringossa, on kaksinkertainen riski kuolla ennenaikaisesti verrattuna auringonottajiin. Tutkijoiden mukaan todennäköisin syy on D-vitamiinin puutos. Toisaalta vuonna 2011 julkaistussa ikääntyvistä amerikkalaisnaisista tehdyssä tutkimuksessa elimistön D-vitamiinipitoisuus ei korreloinut kuolleisuuden kanssa.
Vaarat
Auringonotto ja ihon palaminen lapsena ja nuorena ovat melanooman merkittävin riskitekijä. Professori Ilkka Harvima kehottaa välttämään auringonottoa ja solariumia.
Britanniassa melanooman esiintyminen yli nelinkertaistui vuosien 1980–2009 välillä. Suomessa ihosyöpätapaukset ovat lisääntyneet yhdeksänkertaisesti 1960-luvun ja 2010-luvun välillä.
Auringonotto voi olla vaarallista heti talven jälkeen kun iho on vielä ohut ja kalpea. Tällöin iho ei kestä yhtäkkistä suurta UV-säiteilymäärää vaan palaa helposti.
Sukupuolisuhteet entisajan Suomessa
Tämä artikkeli käsittelee seksuaalisuuteen ja seksuaalisiin suhteisiin liittyviä tapoja, käytäntöjä, uskomuksia ja asenteita Suomessa ja Karjalassa ennen 1800- ja 1900-lukujen taitteen tienoilla tapahtunutta suurta kulttuurillista murrosvaihetta, perinteisen talonpoikaiskulttuurin hajoamista. Tästä murroksesta lähtien seksuaalisuuteen liittyvät ja monet muut kulttuuri-ilmiöt ovat olleet hyvin erilaisia kuin aikaisemmin. Tässä artikkelissa esitellyt ilmiöt ovat nykypäiviin mentäessä joko tyystin kadonneet tai muuttaneet huomattavasti muotoaan.
Seksisuhteita koskevat tiedot ovat pääasiassa kristilliseltä ajalta. Ei tiedetä juuri mitään siitä millainen oli seksuaalimoraali ja millaisia seksisuhteita ylläpidettiin Suomessa ennen kristinuskon vaikutusta. Luultavasti pitkäaikaisia avioliittoja kuitenkin solmittiin, kuten monissa muissakin esikristillisissä kulttuureissa, myös suomalaisten kielisukulaisten parissa.
Auringonotto
Vaarat
Suomessa UV-säteilyä tulee eniten kesällä kello 11–15 välillä, jolloin auringossa tulisi oleilla harkiten ihosyövän välttämiseksi. Auringonsuojavoiteella voi suojautua liialliselta UV-säteilyltä.
Sukupuolisuhteet entisajan Suomessa
Lempi ja sen nostatus
Lempi tarkoittaa nykyisin rakkautta. Vanhassa, alkuperäisessä merkityksessä lempi oli toisaalta arvaamattomaksi koettu voima, joka hallitsi ihmistä, ja sai aikaan seksuaalisen halun ja kiintymyksen. Lemmen ajateltiin vievän järjen ja voivan johtaa ihmisen rappioon ja typeriin tekoihin. Toisaalta taas lemmellä tarkoitettiin taipumusta tai onnea houkuttaa hyviä kumppaniehdokkaita. Lemmettömyys taas merkitsi, ettei hyviä kumppaniehdokkaita tullut vastaan. Monet nuoret ja naimattomat yrittivät nostaa lempeään taikuudella, jotta olisivat päässeet hyviin naimisiin.
Auringonotto
Vaarat
Israelilaistutkimuksen hiirikokeen perusteella DNA-vaurioita tulisi vähemmän, jos auringossa on joka toinen päivä tai harvemmin. Tällöin myös iho ruskettuisi enemmän. Ihosolut tarvitsevat noin 48 tuntia säteilystä palautumiseen.
Sukupuolisuhteet entisajan Suomessa
Avioliiton ulkopuolinen seksi
Viimeistään kristinuskon omaksumisen myötä vaatimus naimattoman naisen (paitsi lesken) neitsyydestä tuli voimakkaaksi Suomessa, kuten muuallakin kristillistyneessä Euroopassa. Tytön oli vaikea päästä hyviin naimisiin, jos hänen arveltiin maanneen miehen kanssa. Jo pelkkä syytös siveettömyydestä saattoi vahingoittaa tytön mainetta ja mahdollisuuksia avioliittoon. Kyläyhteisöissä saattoi levitä helposti juoruja jonkun henkilön siveettömyydestä, joten maineestaan piti pitää huolta. Tytöt ovat lauluissaan valittaneet, miten kylän akat ovat aiheettomilla juoruillaan pilanneet heidän maineensa. Kansantarinoissa avioliiton ulkopuolista seksiä harjoittaneita tai sellaisesta syytettyjä tyttöjä on solvattu, karkotettu tai tuomittu kuolemaan. Naisten kerrotaan tappaneen äpärälapsia, jotta heidän seksisuhteensa ei paljastuisi. (katso:ihtiriekko) Myös tytön tai toisen vaimon maanneelle tai siitä syytetylle miehelle on joissain tarinoissa käynyt pahasti, jopa henki on voinut mennä. Tämän runon laulaneelle tytölle neitsyyden menetys oli vakava ongelma:
Myös miehen koskemattomuutta arvostettiin. Tässä karjalaisessa runossa pojan vanhemmat kehuvat, ilmeisesti morsianehdokkaan vanhemmille, että poika on koskematon:
Kuten monista muistakin ongelmista, myös seksuaalisesta siveettömyydestä on voitu syyttää pahoja henkiolentoja. Tässä karjalaisessa runossa poika syyttää pilaamisestaan kristinuskon Pirua:
Seurustelu
Alun perin sana seurustelu tarkoitti kohteliaisuuteen ja toveruuteen liittyvää sosiaalista kanssakäymistä, yleensä seurueen viihdyttämistä keskustelulla. Tässä seurustelulla tarkoitetaan kuitenkin seksuaalista esiaviollista yhdessäoloa.
Julkinen pojan ja tytön seurustelu ennen avioliittoa oli vaikeaa, usein jyrkästi tuomittua ja paheksuttua aina 1900-luvun alkupuolelle saakka. Nuorilla oli kuitenkin joitakin ainakin osittain hyväksyttyjä tapoja tavata vastakkaista sukupuolta jo ennen virallista kosintaa. Näissäkin tapauksissa seurustelun tarkoitus oli löytää sopiva aviopuoliso; se ei siis itsessään ollut tavoiteltava parisuhteen muoto. Mahdollisuuksia tavata vastakkaista sukupuolta tarjosivat esimerkiksi tanssiaiset, keinuille kokoontuminen, valvojaiset (esimerkiksi mallassaunan tai tervahaudan), käsityökisat ja leikkihäät. Eräs leikkihäiden muoto, Jumin häät oli nuorison kokoontuminen, jossa monet parit nukkuivat samassa tilassa ja vartioivat toistensa siveyttä.
Eräs seurustelun muoto oli yöjuoksu, tosin sitä ei aina hyväksytty. Yöjuoksu, yöstely eli yöjalassa käynti tarkoitti sitä, että pojat vierailivat kesäöisin aitoissa tai muissa ulkorakennuksissa, joissa tytöt nukkuivat. Usein nuoret tällöin nukkuivat vierekkäin, mutta tarkoitus oli, että vaatteet pysyivät päällä. Toiminta oli ainakin nuorten keskuudessa osittain hyväksyttyä, sillä se oli usein tiukkojen normien säätelemää. Joskus normit säätelivät jopa sitä, miten kylkeä sai kääntää. Joissain tapauksissa toiset nuoret vahtivat, ettei mitään siveetöntä tapahdu. Toimintaa selitettiin sillä, että pojat tarkastelivat tyttöjen käsitöitä, jotta tietäisivät, kenestä tulee hyvä vaimo. Toiminta leimautui kuitenkin jossain vaiheessa siveettömäksi, ja yhteisöt alkoivat suhtautua siihen torjuvasti. Tämän jälkeen tytöt eivät voineet päästää poikia luokseen maineensa menettämisen pelossa, ja perinne alkoi kuihtua.
Nykyisin tunnetut perinteiseen talonpoikaiskulttuuriin kuuluneet hyväksytyt tavat tutustua vastakkaisen sukupuolen edustajiin muuten kuin virallisen puolisoehdokkaan tarkastustilaisuuden aikana, olivat kuitenkin kaikki melko uusia perinteitä. Niistä suurin osa tuli Suomessa tunnetuksi vasta 1700- tai 1800-luvuilla. Niitä ennen esiaviollista seurustelua ei juuri voinut tapahtua kuin salaa.
Avioituminen
Ainoa yleisesti hyväksytty seksuaalinen suhde oli avioliitto. Vanhemmilla, suvulla ja jopa paikallisyhteisöllä oli usein omat mielipiteensä siitä, kenen kanssa pojan tai tytön tulisi mennä naimisiin, mutta viime kädessä nuori yleensä päätti itse ketä kosi tai kenen kosinnan hyväksyy. Vanhempien oli helpompaa ja sallitumpaa estää lapsensa toivoman avioliiton toteutuminen kuin pakottaa lapsensa tahtonsa vastaiseen avioliittoon. Vaikka nuorella oli usein päätäntävalta, niin käytännössä oman ja suvun maineen takia täytyi kuitenkin valita monella tavalla ”oman tasoinen” puoliso. Häpeä yhteisön silmissä olisi melkein pahinta mitä voi käydä, joten siihen ei hevin ollut varaa. Häpeällistä oli varsinkin naida alemmasta yhteiskuntaluokasta tai huonomaineinen henkilö. Katsottiin puolisoehdokkaan eduksi, jos hän suoriutui hyvin omalle sukupuolelleen sopivista töistä – laiskuutta tai taitamattomuutta katsottiin pahalla. Myös lesken naimista pidettiin joskus häpeällisenä tai alistuvana, varsinkin pojalle, joka nai leskiakan. Vaikka virallisen käsityksen mukaan leski ei ollut enää sidottu kuolleeseen puolisoonsa, voitiin kuitenkin näin kokea kansan parissa. Lesken nainut sekaantui tavallaan toisen miehen tai naisen kumppaniin, varsinkin, kun vainajan ei uskottu olevan tyystin poissa, vaan hän saattoi hyvinkin vielä tarkkailla tilannetta.
Ulkonäölläkin oli merkitystä varsinkin nuoremmille, ja voitiin ajatella, että itseään selvästi huonomman näköisen naiminen olisi pahaksi maineelle. Koska maine syntyi yhteisön silmissä, myös kumppanin ulkonäön kannatti olla sellainen, että yhteisö pitäisi sitä sopivana. Melko yleisissä lemmennostatusloitsuissa ja eräissä kansanlauluissa valitetaan ja ihmetellään, miksi paljon huonommatkin naiset naitiin ”naimavuonna”, mutta ei tätä kelvollista naista. Samalla luetellaan erilaisia huonoina pidettäviä ominaisuuksia. Näitä ovat esimerkiksi ”halpuus” ja köyhyys, ja ulkonäön osalta esimerkiksi nasanenä eli nöpönenä, jormunaama (”viirunaama”), viirut silmät ja mustuus. Mustuudella voitiin tarkoittaa joko tummaa hipiää tai hiuksia tai yleistä surkeutta tai synkkyyttä. Esimerkki laulusta, jossa on tämä aihe:
Yleisen käsityksen mukaan entisaikaan ihailtiin uhkeutta ja jopa jonkin asteista lihavuutta. On esitetty erilaisia näkemyksiä siitä, miten rasvakudokseen eri aikoina ja eri kulttuureissa on suhtauduttu. Suomalaisessa kansanperinteessä sopivasta vartalosta on erilaisia käsityksiä. Tyttöjen omissa kehuskelulauluissa ihailtavina ominaisuuksina pidettiin pikemminkin notkeutta, pituutta ja siroutta, ja omaa vartaloa verrattiin siroihin puihin, koivuun ja pihlajaan. (esimerkiksi SKVR:VII2, 2463) Vaimoa hakevien miesten kerrotaan haluavan pisimmän ja vaaleimman, kuten tässä runossa:
Langanlaihuutta ei kuitenkaan arvostettu, sitä pidettiin nälän, sairauden tai nuoruuden (kasvuiän) merkkinä. Esimerkiksi pahasta Joukahaisesta kerrotaan pilkalliseen sävyyn, että hän oli laiha, tietämätön ja nuori verrattuna suureen tietäjään Väinämöiseen. Käytännölliset käsitykset saattoivat tukea kauneuskäsityksiä uhkeampaa ulkomuotoa. Kertomuksissa äidit syöttivät ja lihottivat tyttäriään ennen näiden häitä, jotta näistä tulisi tomeria ja hedelmällisiä emäntiä.
Mahdollisuudet tutustua mahdollisiin puolisoihin ennen avioliittoa olivat vähäiset, joten nuori saattoi joutua valitsemaan suosikkinsa vain kuulopuheiden tai ulkonäön perusteella, joskus jopa näkemättä tätä lainkaan. Avioitunut nainen muutti sulhasensa kotiin ja hänestä tuli sulhasen sukua. Nainen on siis yleensä avioliiton kautta vaihtanut sukuaan, eli sukulinjat ovat olleet patrilineaariset.
Seuraavissa kappaleissa esitellään vaihe vaiheelta niitä käytäntöjä ja seremonioita, joiden kautta nuori pari yleensä päätyi avioliittoon.
Kosinta
Perinteisessä sukuyhteisöissä oli yleistä, että poika pyysi vanhemmiltaan, että he kävisivät kosimassa hänelle vaimoksi tiettyä tyttöä. Koska tutustuminen tyttöihin oli vaikeaa tai jopa lähes mahdotonta, saattoi poika joutua valitsemaan mieleisensä lähinnä kuulopuheiden perusteella.
Jos vanhemmat suostuivat pojan pyyntöön, lähetettiin tytön taloon kosioväki, jossa oli suvun edustajia ja usein myös kokenut puhemies, joka oli erikoistunut kosintaan. Sulhanen saattoi olla kosioväen mukana, mutta ei välttämättä.
Tuppikosinta oli tästä poikkeava tilaisuus, jossa ei ollut mukana kosioväkeä. Siinä naimaikäiset tytöt kerääntyivät juhlapäivänä kirkolle, jokaisella mukanaan eräänlainen tuppi. Tyttöä saattoi olla valvomassa kaaso. Naimaikäiset pojat tulivat katsomaan tyttöjä, ja poika laittoi haluamansa tytön tuppeen puukkonsa. Noin viikon kuluttua poika kävi tytön kotona katsomassa miten kosintaan on vastattu. Jos puukko oli perheen ruokailuvälineiden joukossa, oli kosinta hyväksytty. Jos puukko oli lyöty ovenpieleen tai eteisen seinään, oli vastaus kieltävä.
Kihlaus
Kun tyttö oli suostunut kosintaan, kihlaus tapahtui joko heti tai myöhemmässä kihlajaisjuhlassa. Kihlaus tarkoitti alun perin panttien eli kihlojen vaihtamista sukujen välillä. Kihla oli jokin summa rahaa, jonka suku menetti, jos perui häät. Jos järjestettiin erillinen kihlajaisjuhla, siinä voitiin vielä neuvotella ja perua häät melko yksinkertaisesti. Häiden varmistamiseksi sulhasen edustajat saattoivat joutua käymään useasti morsiamen suvun luona neuvottelemassa ja suostuttelemassa eli liitoilla.
Karjalassa tyttö saattoi ottaa useammalta pojalta kihlat, ja valita sitten kihlatuista parhaat. Kihlojen määrällä mitattiin ja vertailtiin tyttöjen suosiota. Voitiin olettaa, että paremmalla tytöllä oli enemmän kihloja. Karjalassa häiden toteutumista pidettiinkin joskus varmana vasta kun hääpäivä oli sovittu.
Kihlajaisten yhteydessä on perinteisimmissä kulttuurin muodoissa vielä 1800-luvulla annettu morsiamen suvulle pääraha ikään kuin maksuna morsiamesta. Toisaalta myöhemmin häiden yhteydessä on morsiamen mukaan annettu myötäjäiset eli naisen perintö. Myötäjäiset olivat naisen omaisuutta, mutta lopulta ne siirtyivät sulhasen suvulle perintönä.
Morsiamen tarkastus
Myös pojan suku halusi tietää, millainen vaimo morsiamesta tulisi. Tätä varten voitiin järjestää virallinen toimitus. Joillain Suomen alueilla morsianta on voitu ”lainata” jo ennen häitä sulhasen taloon noin viikon koeajalle. Tänä aikana morsiamen on täytynyt osoittaa pystyvänsä naisten töihin ja olevansa luonteeltaan sopiva.
Kuulutusjuhla
Kuulutusjuhla eli kuulutukset oli tilaisuus, jossa kihlautunut hääpari meni papiston kuulusteluun edustajat mukanaan, ja liitto virallistettiin julkisesti. Vuoden 1686 asetuksen mukaan pappien piti tutkia kuulutustilaisuudessa, miten hyvin pari hallitsee kristilliset opit. Tilaisuudessa tutkittiin myös parin lukutaito. Rippikouluopetuksen vakiinnuttua 1700-luvulla rippikoulun selvittämisestä tuli naimisiin pääsyn ehto. Rippikoulussa opeteltiin luku- ja kirjoitustaitoa ja kristinoppia, joten kuulutustilaisuudessa ei enää tarvinnut kuulustella.
Kansan näkemyksen mukaan avioliitto alkoi jo kuulutuksista, koska niiden jälkeen ei kumpikaan osapuoli enää voinut kunnialla perääntyä. Kirkon näkemyksen mukaan avioliitto alkoi kuitenkin vasta häätilaisuudesta ja tarkemmin hääyönä tapahtuvasta yhdynnästä. Siitä lähtien kun oli varmaa, että avioliitto toteutuu, naista on voitu sanoa antilaaksi; nimitys tulee siitä, että hänet annetaan suvustaan pois.
Häät
Hääjuhlat alkoivat siitä, kun sulhasen suku eli noutoväki tai sulhasväki lähti matkalle morsiamen kotiin hakemaan morsianta. Lähtiessä sulhasta on rituaalinomaisesti neuvottu ja puettu.
Kun sulhanen saapui morsiamen suvun taloon, morsiamen vanhemmat rituaalisesti tarkastivat hänen ulkonäkönsä vielä kerran, ja useimmiten kehuivat sitä. Esimerkiksi sulhon silmien väri on voitu muka tässä vaiheessa vasta huomata, ja se ilmaistiin laulaen. Tilaisuuden jälkeen morsian eli antilas lähti noutoväen ja usein myös oman sukunsa mukana miehen suvun taloon eli miehelään. Miehelässä pidettiin varsinaiset hääpidot. Kun morsian saapui sulhasen taloon, sulhasen sukulaiset tarkastivat rituaalisesti morsiamen ulkonäön.
Keski- ja Etelä-Suomessa häät olivat usein kylähäät, koko kyläyhteisön pitojuhla. Myös kylähäissä sulhasen suku haki morsiamen sulhasen taloon. Hääateria syötiin jo morsiamen luona. Sekä morsiamen että sulhasen luona voitiin tanssia häätanssit.
Asser Jääskeläinen
Asser Jääskeläinen (s. 11. toukokuuta 1989 Tampere) on suomalainen salibandypelaaja. Hän pelaa salibandyliigassa ja edustaa tamperelaista Classicia. Jääskeläinen on myös pelannut Sveitsin pääsarjassa Kloten-Bülach Jetsissä (2010-11) sekä Ruotsin pääsarjassa FC Helsingborgissa (2014-16). Suomen maajoukkuetta hän on edustanut 10 kertaa. Jääskeläisellä on SM-tasolla 1 kulta, 3 hopeaa sekä 1 pronssi. Suomen cupin hän on voittanut kahdesti. Ruotsin superliigassa hän saavutti pronssia. Jääskeläinen tunnetaan kentällä hyvästä laukauksesta sekä värikkäästä persoonasta.
Sukupuolisuhteet entisajan Suomessa
Vuoteeseenvienti ja hääyö
Varsinkin Savossa ja Karjalassa hääjuhliin kuului vielä vuoteeseenvienti. Nuoripari vietiin vuoteeseen juhlallisin menoin, ja heiltä voitiin riisua muutamia vaatteita. Hääpari voitiin vielä peitellä sänkyyn, mutta heidät jätettiin rauhaan hääyöksi, kuten muuallakin Suomessa. Kirkon näkemyksen mukaan hääyönä nuoren parin kuului olla ensi kertaa yhdynnässä, sillä se olisi lopullinen varmistus avioliitolle.
Avioliitto ja perhe
Kristillisellä ajalla avioliitto on ollut yksi tärkeimmistä elämän päämääristä, tosin naiselle avioliittoon pääseminen oli vielä tärkeämpää kuin miehelle. Poikamiehenä elämistä ei pidetty aivan niin pahana kuin vanhana piikana elämistä. Tämä saattoi johtua osittain siitä, että naisen hedelmällinen ikä oli lyhyempi, osittain taas siitä, että naimattomien naisten pelättiin tekevän siveettömyyksiä. Lapsien saaminen ja suvun jatkaminen kuului olennaisena osana avioliittoon. Pitkään lapsettomina elävillä pariskunnilla voitiin arvella olevan ongelmia seksuaalisen kyvykkyyden kanssa, ja tämä oli hyvin kielteinen leima, jota juuri kukaan ei halunnut.