cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
FS Forbin (D620)
Valmistus
Alus tilattiin 27. lokakuuta 2000 DCNS:n ja Thales Groupin yhteisyritykseltä Lorientin telakalta. Tilauksen arvo oli 770 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Köli laskettiin 16. tammikuuta 2004. Se laskettiin vesille 10. maaliskuuta 2005. Alus aloitti koeajot 29. kesäkuuta 2006 ja luovutettiin laivastolle 19. joulukuuta 2008. Se otettiin palvelukseen 14. lokakuuta 2010.
Palvelus
Alus lähti 3. maaliskuuta 2009 Toulonista ensimmäiselle partiomatkalleen vierailulle Marokkoon, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Aluksella oli Ranskan laivaston ilmavoimien 36F laivueen Panther-helikopteri lentotoiminnan järjestelmien testaamiseksi. Aluksen ensimmäisenä etappina oli Casablanca, mistä se jatkoi matkaansa Rio de Janeiroon. Alus lähti Brasiliasta 30. maaliskuuta ja saapui Martiniquelle 21. huhtikuuta. Se jatkoi edelleen Norfolkiin ja New Yorkiin, jonne alus saapui 24. huhtikuuta. Matkan aikana alus harjoitteli USS Forrest Shermanin kanssa. Suunniteltu Halifaxin vierailu peruutettiin. Alus palasi Ranskaan toukokuun alussa ja osallistui laivastokatselmukseen Sainte-Maximessa 8. toukokuuta. Alus oli 25. toukokuuta Abu Dhabissa ja kesäkuussa se oli USS Dwight D. Eisenhowerin johtaman lentotukialusosaston mukana tukien operaatio Enduring Freedomia sekä valvoen meriliikennettä.
Kaskela (Vantaa)
Liikenne ja palvelut
Kaskelan asuinalueella nykyisessä asussaan ei ole palveluita, mutta alueelta on matkaa Hakunilan keskukseen vain noin puoli kilometriä. Myös Porttipuiston ostospuisto Kuninkaalan puolella on noin puolen kilometrin päässä.
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1886 virsikirjan virsistä
Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1886 virsikirjan virsistä Luetteloitu sen virsikirjan virret ja sen osiot.
Vuoden 1886 virsikirja oli viralliselta nimeltään Suomalainen Virsikirja Hyväksytty Suomen toisessa yleisessä kirkolliskokouksessa v. 1886.  Se korvasi vuonna 1701 käyttöön otetun ns Vanhan virsikirjan.
Matti Karjalainen
Matti Karjalainen -nimisiä henkilöitä ovat:
Hallilanvuori
Hallilanvuori on nimi vuorelle ja sen kupeessa sijaitsevalle asuinalueelle Seinäjoella.
Hallilanvuori on ulkoilukohde, jonka yhteydessä on pururata ja laavu. Talviaikaan kuntoratoja käytetään hiihtolatuina. Sen reunustalla sijaitsevat myös Kasperin pallokenttä ja koirapuisto.
Hallilanvuoren asuin- ja pientilastoalue on osa Kasperin kaupunginosaa, joskin se erottuu muusta Kasperista omalla sijainnillaan Vuoritien eteläpuolella ja uudemmalla rakennuskannallaan. Alue sijaitsee noin viiden kilometrin etäisyydellä kaupungin keskustasta kaakkoon. Hallilanvuoren väkiluku oli vuoden 2022 joulukuussa 974. Alueen rakennuskanta koostuu pääosin omakoti- ja rivitaloista, mutta alueella on myös luhtitaloja.
Eilen, tänään, huomenna
Eilen, tänään, huomenna on Vittorio De Sican ohjaama italialainen elokuvakomedia vuodelta 1963. Elokuva muodostuu kolmesta episodista, joista jokainen kuvaa pariskuntaa jossain päin Italiaa. Pariskuntia esittävät sen ajan supertähdet Marcello Mastroianni ja Sophia Loren.
Kylän linnut
Kylän linnut on luontovalokuvaaja Mauri Leivon lintukirja maalaismaisemissa elävistä linnuista. Kirjan on julkaissut Docendo vuonna 2017.
Eilen, tänään, huomenna
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Kylän linnut
Porvoossa asuva Leivo on biologi ja työskentelee valokuvaajana ja kirjoittajana. Hän on tehnyt aiemmin kahdeksan valokuvateosta.
Eilen, tänään, huomenna
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa hauskan puheliaaksi mutta vanhahtavaksi aikuiskomediaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kylän linnut
Sisäkannen alkusanoissa Leivo kirjoittaa, että mukana on vain sellaisia lintulajeja, jotka pesimä- ja ruokailupaikkoinaan hyödyntävät nimenomaan peltoaukeita. Mukana ei siten ole pihojen eikä metsien ja taajamien lintuja. Hän kuitenkin huomauttaa, että rajanveto on epämääräinen. Näin esimerkiksi mukana on merikotka, joita on määrällisesti vähän, mutta ne ovat kuitenkin hyvin näkyvä osa syksyisiä hanhipeltoja. Takasisäkannessa Leivo antaa vinkkejä, miten esimerkiksi maanviljelijä voi auttaa lintuja.
Lintuvalikoima kuvastaa Leivon oman retkeilyalueen Itä-Uudenmaan lajistoa. Leivo tarkentaa kylä-sanalle antamaansa merkitystä siten, että se on synonyymi maalais- ja peltomaisemille, ja sanapari kylän linnut viittaa pelloilla pesiviin ja niillä ruokaileviin ja levähtäviin lintuihin.
Arviot
Suomen Luonto -lehdessä Jorma Laurila arvioi kirjaa myönteisesti. Hän mainitsee Leivon perehtyneisyyden kotiseutuunsa Itä-Uuteenmaahan ja lahjakkuuden niin visuaalisesti kuin teknisestikin. Kuvissa on mukana lintujen elinympäristö, ja itse lintu saattaa olla pieni, mutta mukana on myös lähikuvia. Tekstissään Leivo kertoo kuvausretkistään, mitä Laurila pitää kiinnostavana. Kirjan taitto on Leivon omaa käsialaa, ja sekin saa Laurilalta kiitoksen: taitto on ilmavaa ja kuvien ja tekstien rytmitys onnistunutta.
Jan Södersved muistuttaa Linnut-lehdessä, että tehomaatalous on vähentänyt lintulajeja, kuten Leivo kertoo, eikä voittajia juuri ole. Södersved kiittää taiton ohella tekstin nautinnollisuutta.
Uusimaa-lehdessä Tanja Kuisma arvioi kirjan ”huikeaksi ajankuvaksi suomalaisesta maalaismaisemasta ja sen lintuasukkaista”. Kamera-lehden Minna Jerrman kiittää aiherajausta mielenkiintoiseksi: ”idylliset lintukuvat tavoittavat raukean kiireettömyyden”, mutta on sitä mieltä, että jotkut yhdistelmäkuvat rikkovat luomutunnelmaa ja ne olisi voinut jättää pois.
Noboru Takeshita
Noboru Takeshita (, 26. helmikuuta 1924 – 19. kesäkuuta 2000) oli japanilainen poliitikko ja Japanin 74. pääministeri 6. marraskuuta 1987 – 3. kesäkuuta 1989.
Takashitaa syytettiin "siltarumpupolitiikasta" eli julkisten hankkeiden junailemisesta omaan vaalipiiriin oman kannatuksen varmistamiseksi, Häntä syytettiin myös sisäpiirikaupoista ja korruptiosta, mutta mitään syytteitä ei saatu todistettua ja Takeshita säilytti asemansa puolueen kärkipaikoilla loppuun asti.
Barbâtre
Barbâtre on kunta Vendéen departementissa Pays de la Loiren hallintoalueella läntisessä Ranskassa. Kunta sijaitsee Noirmoutierin saaren eteläkärjessä Atlantin rannikolla.
Saarelta kulkeva maatieliikenne mantereelle kulkee Barbâtren kautta, joko laskuveden aikana käytössä olevaa tietä Passage de Goisia pitkin Beauvoir-sur-Meriin, tai vuonna 1971 valmistunutta siltaa Pont de Noirmoutieria pitkin La Barre-de-Montsin.
Länsirannikolla on seitsemän kilometriä pitkä hiekkaranta hiekkadyyneineen. Se on suosittu merenrantakohde ja tuulisella säällä erilaisten purjehtijoiden käyttämä. Merivesi saaren länsirannikolla on myös usein jopa 3 astetta lämpöisempää kuin saaren itärannikolla. Dyynien takana oleva 145 hehtaarin kokoinen mäntymetsä on saaren suurin. Metsä koostuu pääosin rannikkomännyistä, mutta seassa kasvaa myös lännenmansikkapuita, rautatammia sekä sypressejä.
Barbâtressa on 4 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä polderi (polder de Sébastopol). Se valmistui vuonna 1856 saarelaisten kanssa suolakauppaa käyneen Jacobsenin perheeltä saadun tietotaidon avulla. Sébastopolin polderi on ollut alueellinen luonnonsuojelualue vuodesta 2008.
Kirkkoherra
Kirkkoherra (lyhenne khra ) on seurakunnan johtajana toimivan papin virkanimike sekä Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa että Suomen ortodoksisessa kirkossa.
Historiallinen merkitys
Kirkoherra oli seurakunnan johtaja, sielunpaimen ja keskeinen vaikuttaja myös paikkakunnan maallisissa asioissa. Kirkkoherran nauttima ja pääosin luontaistuotteina maksettu palkka oli varsin huomattava. Kirkkoherralla oli myös pappilansa, jonka pellot antoivat satoa virkatalon haltijalle. Regaaliseurakunnissa valta kirkkoherran nimittämisessä oli hallitsijalla.
Klas Johan Molanderin (1724–1799) elämäntyö näyttää, miten kirkkoherra tuon ajan Suomessa oli lähinnä nykyiseen kunnanjohtajaan verrattava kunnan keskeinen virkamies.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kirkkoherra valitaan joko suorassa kansanvaalissa, jossa äänioikeutettuja ovat seurakunnan täysi-ikäiset, konfirmoidut jäsenet tai välillisesti, jolloin vaalin suorittavat vaaleilla valitut luottamushenkilöt. Itsenäisissä seurakunnissa kirkkovaltuuston jäsenet ja seurakuntayhtymissä seurakuntaneuvoston jäsenet. Kirkkoherran viran kelpoisuusehtona on suoritettu pastoraalitutkinto sekä seurakuntatyön johtamisen perustutkinto (Kirjo I). Tuomiokirkkoseurakunnan kirkkoherralta, eli tuomiorovastilta, vaaditaan myös suoritettu ylempi pastoraalitutkinto ja käytännössä myös suoritettu seurakunnan johtamisen jatkotutkinto (Kirjo IIA). Jälkimmäisen myös kaikki muut kirkkoherrat ovat velvoitettuja suorittamaan valituksi tulemisensa jälkeen elleivät ole sitä jo aikaisemmin suorittaneet.
Kirkkoherranvaali eli "papinvaali"
Kirkkoherranvaali eli papinvaali on viranhaltijavaalina pitkä prosessi, jossa hakuajan päättymisestä vaalipäivään menee yleensä noin kuusi kuukautta. Joskus vaali on kestänyt lähes kaksi vuotta, jos oikaisuvaatimuksia on tehty sekä hakijoiden kelpoisuutta että seuraavassa vaiheessa heidän asettamistaan varsinaisille tai ylimääräisille vaalisijoille koskeviin päätöksiin. Valitusprosessi voi edetä aina korkeimpaan hallinto-oikeuteen saakka. Viime aikoina valitukset ovat jonkin verran yleistyneet. Pääsyynä on se, että kirkkoherranvaali poikkeaa merkittävästi perinteisestä suorasta kansanvaalista, jossa kaikki ehdokkaat lähtevät vaaliin samoin valituksi tulemisen edellytyksin. Tuomikapitulin kanta ratkaisee hyvin pitkälle sen, ketkä ehdokkaista saavat todellisen mahdollisuuden tulla kansanvaalissa valituksi, jos päteviä ehdokkaita kirkkoherran virkaan on enemmän kuin kolme.
Kelpoisuuden eli pätevyyden tutkiminen
Hakuajan päätyttyä tuomiokapituli tutkii hakijoiden kelpoisuuden kirkkoherran virkaan. Ensisijaisesti tuomiokapituli tutkii, täyttävätkö virkaa hakeneet kirkkojärjestyksessä säädetyt kelpoisuusehdot eli että hänellä on tarvittavat tutkinnot (pastoraalitutkinto ja seurakuntatyön johtamisen tutkinto) ja että hänellä on kyseisessä seurakunnassa tarvittava kielitaito. Hakija ei ole kelpoinen virkaan, mikäli tuomikapituli arvioi, että häneltä esimerkiksi kypsyneisyytensä, nuhteettoman käytöksensä, aiemman kokemuksensa, tai terveydentilansa perusteella ilmeisesti puuttuvat viran hoitamiseen tarvittavat edellytykset. Lisäksi hakijan tulee täyttää perustuslaissa säädetyt yleiset nimitysperusteet julkisiin virkoihin eli hänellä tulee olla taitoa, kykyä ja koeteltua kansalaiskuntoa.
Varsinaisille vaalisijoille vaaliehdolle asettaminen
Seuraavaksi tuomiokapituli asettaa kelpoisiksi toteamistaan hakijoista ehdolle varsinaisille vaalisijoille enintään kolme. Vaalisijajärjestykseen vaikuttavat muun muassa virkauran pituus, johtamiskoulutuksen laajuus, aikaisemman kirkkoherrakokemuksen määrä, johtamistaito ja seurakunnan viralle asettamat paikkakuntakohtaiset erityiset tarpeet. Mikäli kelpoisia hakijoita on enemmän kuin kolme, tuomiokapituli päättää keitä se ei tässä vaiheessa aseta vaaliehdolle. Näiden osalta tuomiokapituli ainoastaan toteaa, että he ovat päteviä hoitamaan hakemaansa kirkkoherran virkaa.
Ylimääräisille vaalisijoille vaaliehdolle asettaminen
Hakijaa, jonka tuomiokapituli on todennut "ylimääräiseksi vaaliehdokkaaksi kelpoiseksi", on seurakuntalaisilla oikeus heti tuomiokapitulin päätöksen saatua lainvoiman pyytää erikseen "asetettavaksi ehdolle ylimääräiseksi vaaliehdokkaaksi". Kirkon vaalijärjestys toteaa (§ 25): ''"Vähintään kymmenen äänioikeutettua seurakunnan jäsentä saa pyytää virkaan kelpoiseksi todettua hakijaa, jota ei ole asetettu ehdolle, ylimääräiseksi ehdokkaaksi. Pyyntö, jossa on ilmoitettava ehdokkaan nimi, on tehtävä kirjallisesti ja jätettävä kirkkoherranvirastoon viimeistään viimeisen vaalinäytteen jälkeisenä keskiviikkona ennen kello 16." '' Ylimääräiselle vaalisijalle asetetaan siis vaaliehdolle vain, mikäli seurakuntalaiset ko. henkilön ehdokkuutta erikseen pyytävät. Varsinaisille vaalisijoille asetettujen kohdalla seurakuntalaisten esittämää "kutsua virkaan" ei edellytetä.
Varsinainen vaali
Kirkkoherra valitaan seuraavaksi kansanvaalilla siten, että varsinaisilla vaalisijoilla olevista enimmät äänet saanut tulee suoraan valituksi, ellei joku ylimääräiselle vaalisijalle seurakuntalaisten pyynnöstä asetetuista ehdokkaista ylitä kirkkolain hänelle asettamaa varsinaisilla vaalisijoilla olevia korkeampaa äänikynnystä. Kirkkolaki toteaa (§ 8:1): "Tullakseen valituksi [ohi varsinaisella vaalisijalla olevan] ylimääräisen vaaliehdokkaan on saatava vähintään yksi kymmenesosa koko seurakunnan äänistä [eli seurakunnan äänioikeutettujen yhteismäärästä] ja enemmän kuin puolet annetuista äänistä."
Käytännössä on vaikeaa tulla ylimääräiseltä vaalisijalta valituksi erityisesti eteläisen Suomen kaupunkiseurakunnissa, joiden äänestysprosentti jää yleensä melko alhaiseksi toisin kuin Pohjois-Suomessa. Esimerkiksi vuoden 2006 Turussa sijaitsevan Martinseurakunnan kirkkoherranvaalin äänestysprosentti oli 6,45 %. Vaalissa annettiin 1031 henkilökohtaista ääntä, joista valituksi kirkkoherran virkaan tuli Turun arkkihiippakunnan tuomiokapitulin varsinaiselle vaalisijalle asettama ehdokas, joka sai 59 henkilökohtaista ääntä. Ylimääräisellä vaalisijalla seurakuntalaisten pyynnöstä ollut ehdokas sai 903 henkilökohtaista ääntä. Hän olisi kuitenkin tarvinnut valituksi tulemiseensa vähintään 1599 ääntä. Toisen esimerkin tarjoaa vuoden 2011 keväällä toimitettu Kuopion ev.lut. seurakuntayhtymään kuuluvan Männistön seurakunnan kirkkoherranvaali, jonka äänestysprosentti oli 12,4 %. Valituksi tuli varsinaiselta vaalisijalta 235 äänellä, kun ylimääräisellä vaalisijalla ollut sai 735 ääntä. Kymmenen prosentin sääntö (803 ääntä) jäi vain niukasti täyttymättä. Esimerkin, jossa ylimääräiseltä vaalisijalta on tullut valituksi, myös eteläisen Suomen kaupunkiseurakunnassa, tarjoaa Kauniaisten suomalaisen seurakunnan kirkkoherranvaali vuodelta 2008. Siinä ylimääräisellä vaalisijalla ollut ehdokas sai 546 ääntä eli 17,6 % äänioikeutettujen yhteismäärästä. Äänestysprosentti oli 22 %. Käytännössä vaadittava äänestysaktiivisuus liikkuu noin 15–20 prosentin paikkeilla, jotta ylimääräisellä vaaliehdokkaalla on todellinen mahdollisuus tulla valituksi. Vähempikin voi riittää jos äänet keskittyvät hyvin voimakkaasti.
Kirkkoherranvaalin muutos
Kirkkoherran vaalitapa muutettiin vuonna 2014 siten, että kirkkoherra valitaan edelleen ensijaisesti välittömällä vaalilla, mutta on myös mahdollista, että kirkkovaltuusto tai seurakuntaneuvosto valitsee kirkkoherran. Päätöksen tästä tekee tuomiokapituli kirkkovaltuuston tai seurakuntaneuvoston pyynnöstä. Ylimääräisiä ehdokkaita ei enää ole.
Rovastin arvonimi evankelis-luterilaisessa kirkossa
Pitkään palvelleille kirkkoherroille voidaan myöntää rovastin arvonimi. Sitä ei tule sekoittaa lääninrovastin tehtävään, jonka rovastikunnan papit ja lehtorit valitsevat rovastikunnan kirkkoherroista kuudeksi vuodeksi.
Piispa voi myöntää rovastin arvonimen kirkollisessa työssä erityisesti ansioituneelle papille siten, että kirkolliskokouksen toimikautta vastaavan neljän vuoden aikana myönnetään suunnilleen yksi arvonimi kutakin alkavaa kolmeakymmentä hiippakunnan pappia kohden.
Perinteisesti teologian tohtorille ei ole myönnetty rovastin arvonimeä. Arvonimen saajan tulee yleensä olla 50 vuotta täyttänyt. Rovastin arvonimi voidaan myöntää lääninrovastille tai kenttärovastille hänen jäädessään pois kyseisestä tehtävästä.
Suomen ortodoksinen kirkko
Kirkkoherran virkanimike venäjäksi on настоятель (nastojatel) ja kreikaksi ἐφημέριος (ephēmérios), joissa kielissä nimi tarkoittaa edessä seisovaa korostaen kirkkoherran vastuuta ja asemaa.
Kirkkoherraksi voidaan valita Suomen ortodoksisen kirkon pappi, joka on suorittanut (ennen vuotta 1988) Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa pappiskandidaatin tutkinnon tai suorittanut yliopistossa ylemmän korkeakoulututkinnon ortodoksisen teologian koulutusohjelmassa ja on saanut vihkimyksen pappeuteen. Hiippakunnan piispa asettaa kirkkoherran virkaa hakeneet vaalisijoille 1, 2, ja 3. Vaalisijojen ulkopuoleltakin voidaan kirkkoherra valita tiettyjen sääntöjen ja huomattavan äänimäärän perusteella. Kirkkoherranvaali on ns. kansanvaali, eli seurakuntalaiset valitsevat kirkkoherran suljetulla lippuäänestyksellä vaalisijoilta.
Tunteiden virrat
Tunteiden virrat (Love Streams) on John Cassavetesin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Se kertoo keski-ikäisistä sisaruksista, jotka pitävät toisistaan huolta kummankin rakkaussuhteiden päätyttyä tahoillaan. Elokuva perustuu Ted Allanin samannimiseen näytelmään, jonka miespääosaa kantaesityksessä näytteli Jon Voight. Elokuvassa Cassavetes päätyi ratkaisuun näytellä rooli itse, ja toisessa pääosassa on hänen vaimonsa Gena Rowlands.
Tuotanto
Tunteiden virrat kuvattiin paljolti Cassavetesin ja Rowlandsin yhteisessä kodissa, ja Cassavetesin muista elokuvista poiketen siinä ei käytetä lainkaan käsivarakuvausta. Elokuva jäi Cassavetesin toiseksi viimeiseksi ohjaustyöksi ennen vuoden 1986 elokuvaa Big Trouble.
Hämekoski
thumb|330px|Hämekosken voimalatyömaa heinäkuussa 2009.
Tunteiden virrat
Vastaanotto
Tunteiden virrat voitti Kultaisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla.
Hämekoski
Hämekoski on koski Jänisjoessa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Laatokan Karjalassa. Siellä on myös samanniminen tehdasalue, jossa on toiminut Hämekosken kartonkitehdas. Toiselta nimeltään Hämekoski on Jananuskoski. Muut Harlussa sijaitsevat Jänisjoen suuret kosket ovat alempana sijaitsevat Leppäkoski ja Läskelänkoski.
Tunteiden virrat
Vastaanotto
Vuonna 1994 julkaistussa Video-oppaassa Kati Sinisalo piti Tunteiden virtoja Rowlandsin ja Cassavetesin yhteistyönä parhaimmillaan: ”Riipaisevaa näyttelemistä, absurdia huumoria eikä yhtään falskia elettä.”
Hämekoski
Hämekosken vesivoimala
Hämekoskessa on alun perin tehtaisiin liittynyt vesivoimala, joka toimii edelleen. Voimalassa oli alun perin viisi Asean valmistamaa koneistoa vuodelta 1903. Voimalaitoksen omistaa TGK-1. Voimalan nykyinen nimi on Hämekoski HPS-21 ja sen teho on 2,68 MW.
Voimalaitos on peruskorjattu 2000-luvulla.
Unto Ek
Unto Olavi Ek (23. lokakuuta 1934 – 9. heinäkuuta 2019) oli suomalainen eräkirjailija. Hän työskenteli muun muassa rajavartijana. Hän oli kotoisin Sallan Varvikon kylästä ja hänellä oli Sallassa oma uudistila mutta hän menetti sen verovelkojen ja avioeron seurauksena. Ekistä tuli tämän jälkeen yhteiskunnan ulkopuolella elänyt ”metsäsissi” ja hän alkoi harjoittaa hirvien salakaatoa hankkiakseen ruokaa itselleen. Hän kaatoi viisi karhua ja yli sata hirveä.
Hymylehden toukokuun numerossa 2010 olleessa haastattelussa Ek kertoi tehneensä kaikkiaan yli sata salakaatoa. Lihat hän oli käyttänyt suurimmaksi osaksi itse ja myynyt niitä vain pakottavassa tarpeessa.
Vuonna 1979 Ek tuomittiin hirven salakaadosta neljän kuukauden vankeusrangaistukseen. Ekin kirjat poikkeavat eräkirjallisuuden valtavirrasta, sillä niissä kuvataan myös salametsästystä ja juopottelua.
Bhumi Jensen
Bhumibol Jensen, (16. elokuuta 1983 San Diego, Kalifornia – 26. joulukuuta 2004 Khao Lak), oli Thaimaan kuninkaan Bhumibol Adulyadejin tyttären, prinsessa Ubol Ratanan ja tämän entisen aviomiehen Peter Ladd Jensenin poika. Bhumi Jensen, lempinimeltään Khun (herra) Poom, oli autistinen.
Prinssi Bhumi Jensen kuoli Vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksessä. Hän oli äitinsä, prinsessa Ubol Ratanan kanssa lomalla La Flora Resortissa, Khao Lakissa. Bhumi oli parhaillaan rannalla, kun maanjäristyksen aiheuttama tsunami iski, ja hän hukkui heti. Hänen ruumiinsa löydettiin seuraavana päivänä rannalta. Bhumi Jensenin setä, kuningas Maha Vajiralongkorn tunnisti ruumiin, joka lennätettiin Bangkokiin haudattavaksi.
Jack McCloskey
John William ”Jack” McCloskey (19. syyskuuta 1925 Mahoney City, Pennsylvania – 1. kesäkuuta 2017 Savannah, Georgia) oli yhdysvaltalainen koripallojohtaja, -valmentaja ja koripalloilija. Hänet tunnetaan erityisesti NBA-joukkue Detroit Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden general managerina: vuosina 1979–1992 tehtävässä toiminut McCloskey suoritti useita onnistuneita pelaajahankintoja, jotka johtivat Pistonsin NBA-mestariksi vuosina 1989 ja 1990.
Pelaajana ja valmentajana
McCloskey pelasi pelaajaurallaan vain yhden ottelun ammattilaisseurassa, vuonna 1953 Philadelphia Warriorsissa. Pelaajauransa jälkeen McCloskey toimi yliopistovalmentajana, vuodet 1956–1966 Pennsylvanian yliopistossa, josta hän itse oli vuonna 1948 valmistunut, ja vuosina 1972–1974 NBA-joukkue Portland Trail Blazersin päävalmentajana. Valmentajanuransa viimeiset vuodet McCloskey toimi NBA:ssa apuvalmentajana.
General Managerina
McCloskey siirtyi vuonna 1979 NBA-joukkue Detroit Pistonsin general manageriksi, missä toimessa hän pysyi vuoteen 1992 saakka. Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden aikana McCloskey suoritti kymmeniä joukkuettaan vahvistaneita pelaajakauppoja ja -hankintoja (mm. Joe Dumars, Isiah Thomas, Vinnie Johnson, Bill Laimbeer, John Salley, Dennis Rodman, James Edwards ja päävalmentaja Chuck Daly), mistä hyvästä hän sai lempinimen Trader Jack. Pistons selviytyi McCloskeyn manageriaikana yhdeksän kertaa peräkkäin NBA:n pudotuspeleihin vuosina 1984–1992, viidesti idän konferenssifinaaleihin ja kolmesti NBA:n loppuotteluihin. Kolmesta finaalikerrasta Pistons voitti vuosina 1989 ja 1990 NBA:n mestaruuden. Pistonsin jälkeen McCloskey työskenteli muiden NBA-joukkueiden organisaatioissa. Vuonna 2008 Pistons nosti McCloskeyn paidan kotiareenansa kattoon.
McCloskey oli toisen maailmansodan veteraani. Hän kuoli 91-vuotiaana Savannahissa 1. kesäkuuta 2017.
Sunsoft
Sunsoft on videopelejä kehittävä ja julkaiseva japanilainen yritys, joka aloitti yhtenä elektroniikkayritys Sun Denshi Corporationin osastoista. Vuodesta yritys tuli tunnetuksi nimellä Sunsoft.
Yritys valmisti lähinnä PC-, NES- ja kolikkopelejä, joista suuri osa oli sen ajan tunnetuista elokuvista tehtyjä lisenssipelejä.
Sunsoftin Japanin ulkopuolella julkaisema tuotanto oli huipussaan kolmannen konsolisukupolven aikana, jolloin yritys laati lukuisia nimikkeitä NES:lle. Siirryttyään 16-bittisiin konsoleihin Sunsoft ei kuitenkaan julkaissut ulkomailla yhtä laadukkaita ja menestyksekkäitä pelejä kuin ennen ja joutui lopulta konkurssin partaalla uudistamaan itseään vuonna 1995. Saneeraamisen tuloksena oli muutama PlayStation- ja Game Boy Color -peli.
Viimeisinä Pohjois-Amerikassa ilmestyvinä peleinään Sunsoft julkaisi Eternal Eyesin, Blaster Master: Blasting Againin ja Blaster Master: Enemy Below’n. Tämän jälkeen yhtiö vetäytyi Amerikan ja Euroopan markkinoilta taloudellisen kannattamattomuuden takia. Sunsoft on sittemmin toiminut vain Japanissa keskittyen suurimmaksi osaksi roolipeleihin sekä pachinko-rahapeleihin.
Patrick Flueger
pienoiskuva|Patrick Flueger
Patrick Flueger (s. 10. joulukuuta 1983) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta 4400, jossa hän esitti Shawn Farrellin roolia.
Minnesotan Red Wingistä kotoisin olevan Fluegerin ensiesiintyminen valkokankaalla nähtiin vuonna 2001 Disneyn elokuvassa Prinsessapäiväkirjat, jossa hän esitti Jeremiahia. Elokuvan miespääosa meni Fluegerin harmiksi toiselle näyttelijälle, mutta ohjaaja Garry Marshall ihastui Fluegeriin niin, että työsti pelkästään häntä varten uuden sivuosan elokuvaan. Vuonna 2005 Flueger näytteli pientä roolia elokuvassa Maailman nopein intiaani, jonka pääosaa esitti Anthony Hopkins.
Flueger on nähty lukuisissa televisiosarjoissa. Hän on vieraillut muun muassa sarjoissa Kova laki, Perhe paketissa, Amyn lailla, CSI: Miami, Käytäväpeliä, Kunnian miehet ja It's All Relative. Flueger on lisäksi näytellyt CBS:n elokuvassa Twelve Mile Road yhdessä Tom Selleckin kanssa. Hänet muistetaan myös Showtimen elokuvasta Paradise, jossa hän näytteli yhdessä Barbara Hersheyn ja David Strathairnin kanssa.
Flueger soittaa vapaa-ajallaan kitaraa ja on lisäksi rockyhtyeen laulaja. Hän tekee myös itse musiikkia.
Cure (elokuva)
Cure on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut japanilainen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kiyoshi Kurosawa sekä tähdittänyt Kōji Yakusho, Masato Hagiwara, Tsuyoshi Ujiki ja Anna Nakagawa. Se on yksi japanilaisen uuden aallon kauhuelokuvan merkittävimmistä elokuvista yhdessä Hideo Nakatan Ringun ja Takashi Shimizun Ju-On: The Grudgen kanssa.
Ilmestyessään Cure oli kriitikoiden ylistämä sekä Japanissa, että maailmanlaajuisesti. Kriitikot ylistivät erityisesti Kurosawan ohjausta sekä elokuvan visuaaleja ja tunnelmaa. Vuonna 2012 eteläkorealainen elokuvaohjaaja Bong Joon-ho listasi Curen yhdeksi kaikkien aikojen parhaimmaksi elokuvaksi ja sanoi sillä olleen suuri vaikutus hänen uraansa.
Heikki Nurhonen
Henrik (Heikki) Nurhonen (17. helmikuuta 1865 Viipuri – 7. marraskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen arkkiveisujen tekijä, kustantaja, toimittaja ja kirjaltaja.
Nurhosen vanhemmat olivat palovartija Henrik Nurhonen ja Eva (o.s. Kulha). Veli oli humorististen Lapatossu-juttujen kirjoittaja Juho Nurhonen. He olivat molemmat ammatiltaan latojia. Nurhosen puoliso oli Maria (o.s. Glader).
Nurhonen toimi latojan työnsä ohessa kustantajana ja toimittajana sekä kirjapainojen hoitajana ja omistajana. Nurhonen kustansi myös omia kirjallisia teoksiaan ja veljensä Lapatossu kertomukset. Nurhonen työskenteli pääasiassa Helsingissä. Vuosina 1912–1914 hän toimi Käkisalmessa.
Martin Reim
Martin Reim (s. 14. toukokuuta 1971 Tartto, Viron SNT) on virolainen 168 senttimetriä pitkä jalkapalloilija.
Heikki Nurhonen
Teoksia
Nimimerkillä H. & J.-nen (Heikki ja Juho Nurhosen yhteisesti käyttämä nimimerkki):
Martin Reim
Reim edusti maansa pääsarjassa Meistriliigassa pelaavaa FC Floraa vuodesta 1992 lähtien, tosin ei aivan tauotta, sillä vuosina 1999–2000 hän edusti Kotkan TP:tä ja 1990-luvun puolivälissä FC Lelleä. Ennen siirtoaan Floraan hän ehti edustaa kolmea muuta pääkaupungin joukkuetta, Lõvid Tallinnaa (Tallinna Lõvid), Sport Tallinnaa (Tallinna Sport) ja Norma Tallinnaa (FC Norma). Kaudella 1990 Reim kävi ensimmäisen kerran pelaamassa Suomessa Jämsänkosken Ilveksessä.
Viron maajoukkueessa Reim on pelannut 157 ottelua, ja hän on eniten maaotteluita Viron paidassa pelannut jalkapalloilija. Maaottelumaaleja Reim on tehnyt 14.
Metakognitio
Metakognitio on tietoisuutta omista tai muiden ihmisten kognitiivisista toiminnoista, ajattelusta, oppimisesta tai tietämisestä.
Metakognition tutkimus alkoi kehittyä 1970-luvulla. Ensimmäisenä sanaa metakognitio käytti J. H. Flavell vuonna 1976.
Metakognitio jaetaan yleensä tieto- ja taitokomponentteihin. Metakognitiiviset tiedot voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: Metakognitiiviset taidot puolestaan käyttävät tätä monipuolista metakognitiivista tietoa oman opiskelun ja oppimisen säätelyssä.
Omien taitojen ja strategioiden tiedostaminen on siis tärkeä tekijä oppimisessa. Mitä paremmin yksilö on tietoinen tiedoistaan, taidoistaan ja tavoistaan toimia eri tilanteissa, sitä paremmin hän pystyy kontrolloimaan ja käyttämään tarkoituksenmukaisesti eri tapoja oppia. Hyvin ja heikosti oppimisessa menestyvien oppijoiden metakognitiivisen ajattelun on todettu eroavan toisistaan. Oppijat, jotka menestyvät hyvin esimerkiksi koulussa, hyödyntävät metakognitiota oppimisessa tehokkaammin kuin heikommin menestyvät oppijat ja päinvastoin. Siten hyvin menestyvillä oppijoilla on mahdollisuus selvitä paremmin itsenäistä ajattelua vaativassa yhteiskunnassa.
Metakognitioon liittyy myös taito käyttää transferia eli siirtovaikutusta. Tämä tarkoittaa sitä, että jonkin opitun asian rakenne kyetään siirtämään toiseen asiasisältöön, eli nähdään yhtäläisyydet asioiden välillä ja osataan käyttää tehokkaasti aiemmin opittua uuden oppimisen apuna.
Metakognitio teknologisessa oppimisympäristössä
Teknistyvässä yhteiskunnassa kognitiiviset perustaidot, lukeminen, laskeminen ja kirjoittaminen eivät enää riitä, vaan menestymiseen tarvitaan yhä enemmän oppimaan oppimisen taitoja – meidän tulee osata oppia ja ajatella itsenäisesti.
Tutkijat ja tutkimukset ovat osoittaneet, että heikkotaitoisen oppijan metakognitiivisia taitoja pystytään kehittämään ja näin edistämään hänen oppimistaan. Erään välineen niiden kehittämiseen tarjoaa tekniikka. Oppijalle voidaan suunnitella tekniikan avulla oppimisympäristö, jossa oppija itse voi vaikuttaa tekemiensä tehtävien vaikeusasteeseen, lisätietojen tarvitsemisajankohtaan sekä siihen, kuinka kauan hän kamppailee saman ongelman parissa. Oppijalle pystytään tarjoamaan tekniikan avulla ympäristö, joka tukee hänen oppimistaan ja ohjaa hänen ajatteluaan niin, että hän voi ratkaista ongelmia, joihin hänellä ei itsenäisesti olisi ollut mahdollisuutta.
Teknisten oppimisympäristöjen ongelmia metakognition tukemisessa
Vaikka tekniikka voikin olla hyvä väline metakognition kehittämiseen, siinä on myös omat rajoituksensa. Oppijan saaman tuen on oltava hyvin tarkasti räätälöityä nimenomaan häntä varten, jotta ohjelman antamat vihjeet eivät olisi liian helppoja tai liian vaikeita. Oppijan saaman tuen pitää sijoittua heidän lähikehityksen vyöhykkeeseensä, jotta tuki paitsi tarjoaisi oppimisen kannalta oikea-aikaisia vinkkejä ja edistäisi oppimista myös haastaisi oppijaa ajattelemaan itse.
Taideteos metakognitiivisena artefaktina
Metakognition käsitettä on hyödynnetty myös taiteidentutkimuksessa, erityisesti taiteen vastaanoton tutkimuksessa. Taideteosta on tarkasteltu metakognitiivisena artefaktina, joka ohjailee vastaanottajan (lukijan, katsojan) käsityksiä ja mielikuvia taiteen vastaanottokokemuksen aikana. Tarkastelutapa soveltuu niihin taiteenlajeihin, joissa vastaanotto tapahtuu ajan mittaan eli jotka perustuvat kerrontaan (kirjallisuus, näyttämötaide, elokuva, musiikki). Metakognitiivinen artefakti sisältää esityksen omasta vastaanotostaan, ja teoksensa avulla tekijä ohjailee vastaanottajien arvailua ja pyrkii aikaansaamaan yleisössä esteettisiä vaikutuksia.
Metakognitiivinen terapia
Metakognitiivinen terapia syntyi 1980–1990-luvun taitteessa, kun Adrian Wells alkoi tutkia, millaisia tiedonkäsittelyprosesseja ilmenee psykologisissa ongelmissa. Toisin kuin esimerkiksi kognitiivisessa käyttäytymisterapiassa, jossa tarkastellaan ajatussisältöjä, metakognitiivisessa terapiassa huomio kiinnitetään ajattelumalleihin, jotka synnyttävät ja ylläpitävät potilaan vääristyneitä käsityksiä ja mielikuvia.
Länsisatama (Helsinki)
Länsisatama tarkoittaa Helsingin kiinteistönumerointiin pohjautuvassa kaupunginosajaottelussa Helsinginniemen lounaiskulmaa. Tämä 20. kaupunginosa kuuluu Helsingin Eteläiseen suurpiiriin ja jakautuu viiteen osaan:
Juho Liuksiala
Juho Liuksiala (s. 2. marraskuuta 1995 Vammala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettan-joukkue Nybro IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Liuksiala laukoo oikealta.
Ura
Liuksiala aloitti jääkiekkoilun 5-vuotiaana Vammalan Palloseurassa. Hän siirtyi C2-juniorina HC Nokiaan kaudeksi 2009–2010, josta Liuksiala jatkoi kaudeksi 2010–2011 try-outin kautta Tampereen Ilveksen C-nuoriin. Kauden 2011–2012 hän vietti suurimmaksi osaksi seuran B-nuorissa, mutta Liuksiala pelasi myös Ilveksen B2-nuorissa, joiden pudotuspelien jäähypörssin hän voitti 33 minuutillaan. Liuksiala voitti kauden päätteeksi B2-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2012–2013 hän oli Ilveksen B-nuorten paras maalintekijä 24 osumallaan.
Kaudella 2014–2015 Liuksiala debytoi Ilveksen SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 3. tammikuuta 2015 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Liuksialasta tuli kaikkien aikojen ensimmäinen HC Nokian juniori SM-liigassa. Hänet merkittiin heti Ilveksen ykkösketjuun Tapio Laakson ja Sami Sandellin viereen. Liuksiala sai ottelussa jääaikaa 10.18 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kolme SM-liigaottelua. Kauden 2015–2016 Liuksiala pelasi kokonaan Ilveksen A-nuorissa. Hän voitti tehoilla 34+27=61 koko A-nuorten SM-liigan maalipörssin (Arto Javanainen -palkinto) ja sijoittui pistepörssissä kuudenneksi. Ilves eteni sarjan finaaleihin, joiden ensimmäisessä ottelussa 31. maaliskuuta 2016 Espoo Bluesia vastaan Liuksiala teki kaksi maalia, joista toinen jäi Ilveksen 6–5-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Joukkueen Suomenmestaruus ratkesi lopulta seuraavassa ottelussa.
Huhtikuussa 2016 Liuksiala teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ilveksen kanssa. Kauden 2016–2017 kynnyksellä seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan, jossa Liuksiala pelasi kauden aikana 19 runkosarjaottelua tehopistein 5+6=11. Hän pelasi Ilveksessä ensimmäisen ja uransa neljännen SM-liigaottelunsa 26. marraskuuta 2016 vieraissa Pelicansia vastaan, jolloin Liuksiala teki myös liigauransa avausmaalin. Hänen varsinainen tulokaskautensa SM-liigassa toi 37 runkosarjaottelussa tehot 12+6=18 ja kymmenessä playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Liuksiala voitti koko SM-liigan tulokkaiden runkosarjan maalipörssin ja sijoittui tulokkaiden pistepörssissä viidenneksi. Hän jakoi myös Ilveksen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Aleksi Mustosen kanssa. Tammikuussa 2017 Liuksiala teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Muuta
Liuksiala on käynyt Tampereen Kauppaoppilaitoksessa sporttimerkonomi-linjan.
Kryptos
thumb|300px|Jim Sanborn: Kryptos (1990) Kryptos on amerikkalaisen taiteilijan Jim Sanbornin tekemä veistos, joka sijaitsee CIAn päämajassa Langleyssä Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se ei ole yleisön nähtävissä. Veistokseen sisältyy salakirjoitettuja viestejä, ja paljastamisestaan (3. marraskuuta 1990) lähtien se on herättänyt kiinnostusta niin CIA:n työntekijöiden kuin muidenkin salakirjoitusten harrastajien keskuudessa.
Veistos on tehty pääasiassa kuparista ja muut osat siitä on tehty mm. punaisesta graniitista, liuskekivestä, kvartsista, kivettyneestä puusta ja malmikivestä. Veistoksen pääosan muodostaa S-kirjaimen muotoinen kuparilevy, joka muistuttaa kirjakääröä tai paperia. Veistoksen salakirjoitetussa tekstissä on yhteensä 865 kirjainta, ja se on jaettu neljään osaan, kukin salattu eri tekniikalla. Kirjaimistona on käytetty vain aakkosia A-Z ja kysymysmerkkiä. Salakirjoitettu teksti vie toisen puoliskon veistoksesta, ja toinen puolisko, jonka näkee oikein päin veistoksen toiselta puolen, koostuu Vigenèren neliöstä. Lisäksi veistokseen kuuluu useita muita ympäristöön laitettuja osia, kuten graniittipaasia, joihin on mm. kaiverrettu kompassiruusu ja kiinnitetty kuparilaattoja, joissa on morsemerkkejä.
Rudolf Caracciola
pienoiskuva|Caracciola vuonna 1928 Rudolf Caracciola (30. tammikuuta 1901 Remagen, Saksa – 28. syyskuuta 1959 Kassel, Länsi-Saksa) oli saksalainen kilpa-autoilija, jonka parhaat vuodet sijoittuivat ajalle ennen Formula 1 -sarjaa. Caracciola ajoi kilpaa lähes kolmenkymmentä vuotta ja voitti kaikkiaan 225 eri autokilpailua, mukaan lukien Monacon Grand Prix'n, Mille Miglian ja Saksan Grand Prix'n, joista jälkimmäisen hän voitti kaikkiaan kuudesti. Caracciola voitti F1-sarjaa ennen toista maailmansotaa vastanneen Grand Prix-autoilun Euroopan mestaruuden kolme kertaa.
Kryptos
Vuonna 1999 James Gillogly ilmoitti onnistuneensa purkamaan viestin ensimmäiset 768 kirjainta. Samana vuonna CIA ilmoitti, että heidän oma analyytikkonsa David Stein oli ratkaissut saman määrän tekstiä jo vuonna 1998 käyttäen vain kynää ja paperia. Vuonna 2005 NSA ilmoitti, että heidän työryhmänsä oli ratkaissut saman verran tekstiä jo vuonna 1992 käyttäen tietokonetta apuna. Toistaiseksi kukaan ei ole onnistunut ratkaisemaan arvoitusta kokonaan, tai ainakaan kertomaan siitä julkisesti.
Rudolf Caracciola
Autoalalta kilpa-ajajaksi (Fafnir ja Mercedes)
thumb|right|200px|Caracciola vuoden 1929 Monacon kilpailussa. Ennen kilpa-ajouraansa sisilialaistaustaiseen perheeseen syntynyt Caracciola työskenteli oppipoikana autoalan Fafnir Car Companyssä, kunnes hän siirtyi kotikunniltaan belgialaisen upseerin kanssa käydyn tappelun seurauksena Dresdeniin, missä toimi saman yrityksen automyynti- ja huoltoliikkeessä. Ensiesiintyminen autokilpailuissa tapahtui vuonna 1922, kun Caracciola ajoi yhtiön 1 500 cm3 moottorilla varustetulla autolla neljänneksi AVUS:in radalla. Heti seuraavana vuonna hän vaihtoi Mercedeksen valmistamiin kulkuvälineisiin, joita hän autokauppiaan työtehtävänsä ohessa lainasi ylämäkinousu- ja trialkilpailuihin (vuoteen 1926 asti hän voitti kilpailuja sekä kaksi- että nelipyöräisissä). Vuoden 1926 Saksan Grand Prix oli menestys, kun Caracciola pystyi huonon lähdön jälkeen voittamaan kilpailun Mercedes -autollaan sateisella AVUS:in radalla ja ansaitsemaan 17 000 Saksan markan palkintorahat. Kansainvälisempää menestystä hän alkoi saada voitettuaan Tourist Trophy -kilpailun Ulster's Ardsilla 1929, ja vuosina 1930-31 hän oli Euroopan ylämäkinousun maailmanmestari urheiluautoluokissa. Caracciola teki myös historiallisen saavutuksen vuonna 1931 voittamalla Italian Mille Miglia -tiekilpailun ensimmäisenä ulkomaalaisena. Vuoden 1930 Le Mansin 24 tunnin ajo sen sijaan päättyi keskeytykseen.
Kryptos
Osa 2
Taiteilija huomautti jälkeenpäin, että tässä osassa viestiä oli virhe, jota ei huomattu vielä senkään jälkeen kun viesti oli murrettu. Alkuperäisessä tekstissä tekstin viimeiset kirjaimet purkautuvat sattumalta järkeenkäyväksi tekstiksi "IDBYROWS" ("ID by rows" = "tunnisteet rivien mukaan") sanojen "XLAYERTWO" ("kerros 2") sijaan, sillä pistettä merkitsevä X oli jätetty väliin esteettisistä syistä. Ei ole varmaa, onko tällä mitään merkitystä viimeisen osan ratkaisemiselle.
Rudolf Caracciola
Alfa Romeo ja tragedian ajankohta
thumb|right|200px|Caracciola ajaa Alfa Romeo 8C -autoa vuoden 1932 Mille Migliassa. 1930-luvun talouslaman vuoksi Caracciolan saama tuki Mercedekseltä loppui ja hän siirtyi Alfa Romeon palvelukseen. Saksan kilpailun voitosta ja Euroopan ylämäkinousun mestaruudesta huolimatta Caracciolan kautta häiritsivät taustalla vaikuttaneet tallimääräykset sekä italialaisten tallikaverien kateus. Menestystä seurasi kuitenkin surullisten tapahtumien aikakausi, kun hän kolaroi perustamansa tallin autolla vuoden 1933 Monacon kilpailun harjoituksissa murtaen reitensä, menetti vaimonsa lumivyörymäonnettomuudessa Sveitsin Alpeilla 1934 ja ajautui syvään masennukseen. Kunniavieraskutsu Monacon osakilpailuun sekä toisen vaimon Alice Hoffmannin tuki sai hänet jälleen kilpailemaan.
Kryptos
Osa 2
Tekstissä mainitut koordinaatit 38.95181°N, -77.14556°W osoittavat paikan, joka on hieman sivussa etelään päin Kryptos-patsaan sijainnista. "WW" on viittaus William H. Websteriin, CIA:n johtajaan, jolle taiteilija on antanut ainakin osittaisen ratkaisun salakirjoitukseen.
Osa 3
Tämä kuvaus on Howard Carterin kirjasta The Tomb of Tutankhamun (1923), jossa hän kertoo Tutankhamonin haudan avaamisesta. Kirjassa vastaus kysymykseen oli kuuluisa "Wonderful things" ("ihmeellisiä asioita"), joskin hänen muistiinpanoissaan hän kertoo vain sanoneensa "yes, it's wonderful" ("kyllä, se on ihmeellistä").
Osa 4
Salakirjoituksen tekijä on paljastanut vihjeitä sen purkamiseen: kirjaimet 64-69 NYPVTT ovat purettuna BERLIN ja kirjaimet 70-74 MZFPK, selvätekstinä CLOCK.
Populaarikulttuurissa
Dan Brownin romaanin Da Vinci -koodi yhdysvaltalaisen painoksen tekstin toisessa osassa mainitut koordinaatit on painettu pystysuuntaan takakanteen, joskin asteluku heittää numerolla. Tämä on Brownin mukaan tarkoituksellista. Kansikuvaan on myös piilotettu teksti "Only WW Knows". Veistos ja sen teksti ovat suuremmassa roolissa Brownin myöhemmässä romaanissa Kadonnut symboli.
Rudolf Caracciola
Kilpauran loppu
thumb|right|200px|Caracciolan muistopatsas Remagenissa. Rosemeyer ja Caracciola olivat 1930-luvulla tiukkojen taisteluiden kilpakaksikko sekä kilpailuissa että nopeusennätysten yrittämisissä, mutta Rosemeyerin kuolema vuoden 1938 nopeusennätysyrityksessä ja Caracciolan vanhat reisivammat saivat hänet lopettamaan kilpailun kauden 1939 jälkeen. Useat paluuyritykset peruuntuivat erilaisten sairauksien lisääntyessä ja Caracciola menehtyi lopulta syöpään syyskuussa 1959. Caracciolan menestyksen salaisuutena on pidetty useasti hänen maltillista ajotyyliään, jolla hän kontrolloi autoaan lähes täydellisesti, teki todella harvoin virheitä ja auto kulki aina kuin kiskoilla. Suurta menestystä hän sai aikaisesti erityisesti sadekelillä, minkä seurauksena hänen lempinimensä oli "Regenmeister". Ennen Michael Schumacheria, Caracciolaa pidettiin (ja pidettäneen edelleen joissain) Rosemeyerin sekä Tazio Nuvolarin ohella kaikkien aikojen parhaana saksalaisena kilpa-autoilijana.
Holly Golightly
Holly Golightly tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nuokkurusokki
Nuokkurusokki (Bidens cernua) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon, rusokkien (Bidens) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ruohovartinen kasvilaji, jonka mykerökukinnot ovat nuokkuvia.
Nuokkurusokki voi kasvaa 80 cm korkeaksi ja sen varsi on haaraton tai haaroittunut sekä kasvutavaltaan pysty. Lehdet ovat ehyitä, suikeita, sahalaitaisia ja puoliksi sepiviä. Nuokkurusokilla on keltaruskeat mykerökukinnot, joita ympäröivät lehtimäiset kehtosuomut. Nuokkurusokki kukkii syyskesällä, elo–syyskuussa.
Nuokkurusokki kasvaa märillä ja runsasravinteisilla kasvupaikoilla. Suomessa nuokkurusokkia tavataan paikoitellen lähinnä eteläisessä ja läntisessä Suomessa sekä Pohjanmaan rannikolla. Pohjoisimmat havainnot ovat Perämeren rannikoilta.
Joe Bygraves
Joe Bygraves (26. toukokuuta 1931 Newport, Wales, Iso-Britannia Kingston, Jamaika– 16. tammikuuta 2012 Iso-Britannia) oli jamaikalainen nyrkkeilijä. Hän oli Kansainyhteisön ja Britannian raskaansarjan mestari kesäkuu 1956 - marraskuu 1957.
Ammattilaisuran ensivuodet
Jamaikalainen Bygraves muutti sotien jälkeen 1946 Englantiin ja asettui Liverpoolin. Vuonna 1953 eli 22-vuotiaana hänestä tuli ammattilaisnyrkkeilijä. Vuoden 1954 loppuun mennessä hän oli otellut 29 kertaa ja voittanut niistä 24. Seuraavan vuoden alkupuolella huhtikuussa 1955 hän kohtasi nousevan brittinyrkkeilijän Henry Cooperin, jolle hän koki pistetappion 8-eräisessä ottelussa.
Kohti kansainvälistä huippua
Syyskussa 1955 Bygraves otteli ensimmäisen kerran Britannian ulkopuolella, kun hän otteli Saksan Dortmundissa Hugo Salfeldia vastaan voittaen keskeytyksellä 5. erässä. Vuoden lopulla hän otteli Italiassa kolme ottelua eli Bolognassa Franco Cavicchia vastaan kokien tappion, Milanossa Aldo Pellegriniä vastaan voittaen tyrmäyksellä ja jälleen Bolognassa Uber Bacilieriä vastaan voittaen pistein. Helmikuussa 1956 Bygraves otteli Ruotsissa Göteborgissa nousevaa tähteä Ingemar Johanssonia vastaan kokien pistetappion 8-eräisessä ottelussa. Kaksi kuukautta myöhemmin Bygraves kohtasi brittiläisen raskaansarjan mestarin Jack Gardnerin voittaen keskeytyksellä 2. erässä.
Huipulla - Kansainyhteisön mestari
Erskine-ottelun jälkeen Bygraves koki useimmiten tappioita. Vastustajat olivat kuitenkina kansainvälisiä nimiä, kuten amerikkalaiset Willie Pastrano ja Zora Folley sekä tappioon päättynyt ottelu Ruotsin Ingemar Johanssonia vastaan samoinkuin Saksan Karl Mildenbergeriä vastaan. Yksi hänen viimeisistä voitoistaan ​​oli olympiakultamitalista Franco De Piccolista vuonna 1963, ja vuonna 1965 hän epäonnistui voittamaan Kanadan raskaansarjan mestari George Chuvalon Albert Hallissa Lontoossa. Hänen viimeinen ammattilaisottelunsa oli Hector Corlettia vastaan ​​20. maaliskuuta 1967.
Ubol Ratana
Prinsessa Ubol Ratana (s. 5. huhtikuuta 1951) (thain kieli ทูลกระหม่อมหญิง อุบลรัตน์ฯ, koko nimi ทูลกระหม่อมหญิง อุบลรัตนราชกัญญา สิริวัฒนาพรรณวดี ; Thunkramom Ying Ubol Ratana Ratchakanya Siriwattana Phannawadi) on Thaimaan entisen kuninkaan Bhumibol Adulyadejin ja tämän vaimon Sirikit Kitiyakaran vanhin tytär.
Ubol Ratana tapasi amerikkalaisen Peter Ladd Jensenin kun hän oli opiskelemassa Massachusettsissä. Hän valmistui ja työskenteli jonkin aikaa  Los Angelesin yliopistossa. Uboi Ratana ja Peter Ladd Jensen menivät naimisiin vuonna 1972. Uboi Ratanalla ja Peter Ladd Jensenillä on kolme lasta. Vaikeiden vuosien jälkeen, johon liittyi muun muassa lasten autismi, he erosivat vuonna 1998. Ubol Ratana palasi takaisin Thaimaahan.
Ubol Ratanan ja Peter Ladd Jensenin poika prinssi Bhumi Jensen kuoli vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksessä.
Counter-Strike
Pelaaminen
300px|thumb|left|Kuvakaappaus Aztec-kartasta. Kuvassa näkyy myös pelin HUD-näkymä josta näkee pelaajan terveyden, suojukset, rahamäärän, ammusten määrän ja tutkan.
Counter-Strike on ensimmäisestä persoonasta kuvattu ammuntapeli. Peliä pelataan tietyn mittaisissa erissä, missä ajassa toisen osapuolen on onnistuttava päämäärässään. Pelissä saa rahaa eliminoimalla vihollisia sekä lohdutukseksi häviöstä tai palkkioksi voitosta seuraavan erän alkaessa. Rahaa voi menettää ampumalla panttivankia tai oman joukkueen jäseniä. Rahaa käytetään parempien aseiden ja tarvikkeiden ostamiseen jokaisen erän alussa. Ostamista on mahdollista harjoittaa vain tiimien aloituspisteissä. Ostettavana on erilaisia aseita pistooleista konekivääreihin. Mukaan voi myös ottaa taktisia apuvälineitä kuten kranaatteja ja suojavarustusta.
Pommitehtävässä terroristit pyrkivät virittämään C-4-pommin jollekin kahdesta ennalta määrätystä kohteesta. Vastaavasti erikoisjoukot pyrkivät estämään tämän. Mikäli erikoisjoukot onnistuvat purkamaan pommin, he voittavat. Mikäli terroristit eivät ehdi virittää pommia ennen aikarajan umpeutumista, erikoisjoukot voittavat.
Toinen pelimuoto on panttivankien pelastus. Terroristien tavoite on pitää panttivangit itsellään ja estää niiden pelastus. Erikoisjoukot taas yrittävät pelastaa panttivangit kuljettamalla heidät erikoisjoukkojen aloitusalueelle. Mikäli terroristien onnistuu estää panttivankien pelastus ennen aikarajaa, he voittavat.
Salamurhamuodossa terroristit yrittävät eliminoida VIP-henkilön joka on tärkeä todistaja. Erikoisjoukkojen tulee saattaa VIP-henkilö pelastusalueelle aikarajan puitteissa. Mikäli terroristit onnistuvat eliminoimaan VIP-henkilön, tai aikaraja ylittyy, he voittavat.
Joukkue voi voittaa erän onnistumalla tehtävässä tai eliminoimalla kaikki vastustavan joukkueen jäsenet. Jos pelaajan puoli voittaa, saa rahaa seuraavan erän alussa enemmän. Jos molempien joukkueiden pelaajia on jäljellä erän lopussa eikä tehtäviä ole suoritettu, erän voittaa kartan oletusvoittaja.
Kuollessaan pelaajan hahmo menettää aseensa sekä muut varusteensa ja pääsee takaisin toimintaan vasta seuraavan erän alussa, jolloin varusteet täytyy ostaa uudelleen.
Yhteisö
Counter-Strikeen on tehty monta erilaista modia, joilla kullakin on omat tarkoitusperänsä. Monet modit tarjoavat uudenlaisia pelikokemuksia. Yhteisö on luonut monia erilaisia pelimuotoja joista tunnetuimpia ovat deathmatch ja Gun Game. Niistä tuli myöhemmin virallisia pelimuotoja Global Offensiveen.
Kehitys
Counter-Strike julkaistiin vuonna 1999 ilmaiseksi modiksi Half-Lifelle. Kyseinen peli oli suosittu modipiireissä helpon muokattavuudensa ansiosta. 9. kesäkuuta 1999 CS julkaistiin avoimeen beetatestiin. Pelaajayhteisö auttoi modin kehittäjiä ja fanit pystyivät muuan muassa julkaisemaan omia karttojaan modin verkkosivuilla toisille pelaajille ladattaviksi. 12. huhtikuuta 2000 Valve ilmoitti että he ja Counter-Striken tekijät ovat liittyneet yhteen luodakseen Counter-Strikestä itsenäisen julkaisun. Peli julkaistiin yhdessä Team Fortress Classicin, Half-Life: Opposing Forcen moninpelin, Half-Life: Absolute Redemptionin ja Firearmsin kanssa.
Kilpapelaaminen
Counter-Strike on yksi suosituimmista kilpapeleistä. Turnauksia on järjestetty noin vuodesta 2001 lähtien. Suosituimpia turnauksia ovat CPL, ESWC ja WCG. Palkintorahaa jaetaan vuosittain satojentuhansien eurojen arvosta. Pelin vanhat klaanit ja liigat ovat sittemmin siirtyneet uusiin Counter-Strike-peleihin.