cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isabella Karle
Ura
Karlien ura laivaston tutkimuslaboratoriossa kesti 63 vuotta, ja he jäivät eläkkeelle samana päivänä heinäkuussa 2009. Jerome Karle kuoli kesäkuussa 2013 ja Isabella aivokasvaimeen lokakuussa 2017.
Huomenna (elokuva)
Huomenna on Jukka Vienon käsikirjoittama ja Juha Rosman ohjaama suomalainen pitkä näytelmäelokuva vuodelta 1986. Se sijoittuu nimeämättömään, sisällissodan repimään eurooppalaiseen maahan.
Isabella Karle
Tunnustukset ja merkitys
Isabella Karle julkaisi uransa aikana yli 350 tutkimuspaperia, ja hän oli muun muassa National Academy of Sciencesin, American Academy of Arts and Sciencesin ja American Philosophical Societyn jäsen. Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia palkitsi hänet 1988 Gregori Aminoff -palkinnolla. Franklin-instituutti antoi hänelle vuonna 1993 Bower-palkinnon, ja vuonna 1995 hän sai presidentti Bill Clintonilta kansallisen tiedemitalin.
Isabella Karlen merkitys röntgenkristallografian hyödyntämiseksi oli suuri. Laivaston tutkimuslaboratorion entisen apulaisjohtajan Bhakta B. Rathin mukaan Karlen käytännön sovellukset osoittivat, että menetelmää pystyttäisiin käyttämään kompleksisten molekyylien tutkimiseen. Muut tieteilijät ottivat menetelmän vastaan 1960-luvun puolivälissä, ja esimerkiksi selkeämmät rakennekuvat mahdollistivat lääketutkijoiden tarkemman analyysin lääkkeiden vaikutuksesta ruumiin sisällä. Kun Jerome sai Nobelin, palkintoraadin jäsen kommentoi, että kemiassa on hyvin hankala löytää osa-aluetta, jossa Karlen menetelmää ei käytettäisi.
Huomenna (elokuva)
Elokuva on kiertänyt kansainvälisiä elokuvafestivaaleja (muun muassa Mannheim, Hongkong, Edinburgh ja Göteborg).
Huomenna jäi ainoaksi pitkäksi näytelmäelokuvaksi, johon lyömäsoitintaiteilija Edward Vesala suunnitteli musiikin. Elokuvassa kuullaan Vesalan ja Iro Haarlan mukaelmaa P. J. Hannikaisen laulusta ”Suojelusenkeli” sekä Harri Wessmanin säveltämää ja Bibi Anderssonin esittämää laulua ”Utsom un”.
Elokuvaa ei ole esitetty televisiossa.
Rooman kansalaisuus
thumb|[[Tooga oli Rooman kansalaisen vaate, jota muilla miehillä ei ollut oikeus käyttää. Naisista toogaa käyttivät prostituoidut.]] Rooman kansalaisuus oli tietyille miehille annettu etuoikeutettu asema antiikin Rooman yhteiskunnassa. Asema toi etuja esimerkiksi lainkäytön ja omistuksen suhteen. Kansalaisuuden merkitys vaihteli suuresti aikojen kuluessa.
Kansalaiset ja muu yhteiskunta
Rooman tasavallassa ja keisariaikana ihmiset voitiin karkeasti jakaa orjiin, kansalaisiin, naisiin ja muihin ihmisiin. Orjilla oli hyvin vähän oikeuksia. Myös naisilla oli varsin vähän virallista valtaa patriarkaalisen järjestelmän puitteissa, mutta heidän todellinen asemansa vaihteli.
Kansalaiset olivat ”oikeita roomalaisia”, joilla oli täydet poliittiset ja lailliset oikeudet. Jäljelle jäi joukko valloitettujen alueiden asukkaita, joille myönnettiin eri aikoina ja eri paikoissa erityyppisiä oikeuksia. Esimerkiksi Rooman klienttivaltioille tai liittolaisille saatettiin myöntää rajoitetut kansalaisoikeudet. Tunnetuin näistä oikeustyypeistä oli niin sanotut latinalaiset oikeudet Italian latinalaisille kansoille.
Kansalaisuuden saaminen
Rooman kansalaisoikeudet saattoi saada monella tavalla. Ne saattoi saada syntymässä, jos oli syntynyt laillisessa avioliitossa Rooman miespuoliselle kansalaiselle. Periaatteessa vapaata syntyperää olevat naiset olivat Rooman kansalaisia, mutta näiltä puuttuivat kuitenkin tietyt poliittiset oikeudet, jotka oli varattu ainoastaan kansalaisuuden omaaville miehille.
Kansalaisen oikeudet
Rooman tasavallan aikana kansalaisuus merkitsi äänioikeutta kansankokouksissa. Kansalaisella oli oikeus mennä naimisiin, solmia laillisia sopimuksia, harjoittaa liiketoimintaa ja asettua ehdolle julkiseen virkaan. Yksi kansalaisten tärkeimmistä velvollisuuksista oli myös olla valmis kuolemaan Rooman vuoksi.
Rooman kaupungin alueella hänellä oli oikeus oikeudenkäyntiin ja oikeus valittaa tuomioista (kaupungin ulkopuolella viranhaltijalla oli sitä vastoin oikeus teloituttaa kenet tahansa). Kansalainen voitiin tuomita kuolemaan harvemmista rikoksista kuin muut ja kuolemaan tuomittuna hänellä oli aina oikeus tulla teloitetuksi miekalla, mikä oli huomattavasti helpompi tapa kuolla kuin esimerkiksi ristiinnaulitseminen. Tämä on syynä esimerkiksi siihen, että Paavali (teloitettiin miekalla) ja Pietari (ristiinnaulittiin ylösalaisin) saivat samasta rikoksesta eri tuomion.
Arppeanum
thumb|upright|Näkymä pääportaikossa. Seinämaalaukset ovat restauroidut. Valaisimet ovat alkuperäiset, alun perin kaasuvalot. Askelmien nousut ovat tähtikuviorei’itettyä teräslevyä. Vasemmassa alakulmassa näkyy rakennuksen pääovi. thumb|upright|Portaat alta. Tukirakenteet koristeellisine välitasannetta kannattavine kaarineen ovat valurautaa ja terästä. Portaikko on hyvin hämyinen, ikkunat ovat itään ja valaistus muistuttaa alkuperäistä kaasuvaloa. thumb|upright|Valurautakaide. Askelmatasot ovat rihlattua teräslevyä. Ylempi metallinen käsijohde on lisätty myöhemmin turvallisuussyistä, alempi puupäällysteinen on alkuperäinen. Arppeanum on Keisarilliselle Aleksanterin-Yliopistolle vuonna 1869 valmistunut ja pitkään Helsingin yliopistolle kuulunut historiallinen rakennus, joka sijaitsee Helsingin Senaatintorin koillisnurkassa, Snellmaninkadun ja Hallituskadun kulmassa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Carl Albert Edelfelt. Yliopisto luopui rakennuksesta vuoden 2014 lopussa ja se on nykyään valtioneuvoston kanslian käytössä.
Rakentaminen ja toiminta kemian laboratoriona ja museona
Arppeanum valmistui vuonna 1869 silloisen Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston kemian laboratoriota ja museokokoelmia varten. Se rakennettiin ratkaisemaan yliopiston päärakennusta vaivannut tilapula. Rakennushankkeen tarmokas puuhamies oli kemian professori ja yliopiston rehtori Adolf Edvard Arppe, jonka mukaan talo sai nimensä. Arkkitehtina toimi Carl Albert Edelfelt, joka suunnitteli talon venetsialaiseen tyyliin. Edelfelt oli tutkinut Euroopan-kiertomatkallaan muutamaa vuotta aiemmin arkkitehtuuria sekä Venetsiassa että Hampurissa, jossa oli muodissa venetsialaisvaikutteinen pyörökaarityylinen arkkitehtuuri, ja Arppeanum oli synteesi näistä vaikutteista.
Arppeanumista tuli aikansa mittapuilla poikkeuksellisen suuri ja mahtipontinen: sitä ennen Helsingissä oli ollut vain muutamia nelikerroksisia rakennuksia. Sitä moitittiin jo suunnitteluvaiheessa liian kalliiksi ja pröystäileväksi, ja kritiikkiä voimisti sen rakentamisen sijoittuminen 1860-luvun suuriin nälkävuosiin. Vaikka rakennusta pelkistettiin jo piirustuspöydällä kustannussyistä, sen rakentamiseen kului lopulta enemmän rahaa kuin samaan aikaan valmistuneeseen Uspenskin katedraaliin. Kriitikoiden tulilinjalle joutui etenkin 400 neliön suuruinen kemian professorin virka-asunto, jossa A. E. Arppe ei tosin itse koskaan asunut. Hufvudstadsbladetin pakinoitsija ehdotti vuoden 1869 lopulla sarkastisesti, että talon nimeksi annettaisiin "Valtioneuvos Arppen nuoruudenunelmat". Myös nimi Arppeanum kuului hänen ehdotuksiinsa; se vakiintuikin pian käyttöön.
Kahteen alimpaan kerrokseen sijoitettiin kemian laboratorio, jolle porattiin talon alle oma kaivo. Kaivo on edelleen olemassa ja siinä on jopa vettä. Kolmannessa kerroksessa oli mineraalikabinetti sekä kemian professorin virka-asunto, neljännessä historiallis-etnografinen museo ja veistoskokoelma sekä musiikki- ja piirustussalit. Rakennuksen arkkitehtonisesti huomattavin tila on kuitenkin neljän kerroksen korkuinen pääportaikko, jonka portaat ja porrastasanteet kaiteineen on tehty valuraudasta ja teräksestä.
Yliopistomuseo
Geologien muuttettua Kumpulan kampukselle rakennuksessa avattiin 2003 Helsingin yliopistomuseo, johon liitettiin kaikki yliopiston alaisuudessa toimineet historialliset museot ja kokoelmat. Ennen museon siirtymistä rakennukseen tehtiin siellä sen historian suurin remontti. Museo siirtyi pois Arppeanumista vuonna 2014. Päänäyttely siirtyi yliopiston päärakennukseen ja Luonnontieteellisen keskusmuseon kokoelmat Luonnontieteellisen museon ja Kumpulan kasvitieteellisen puutarhan yhteyteen.
Helsingin yliopisto luopui Arppeanumista vuoden 2014 lopussa.
Rakennuksen käyttö nykyään
Senaatti-kiinteistöt muutti rakennuksen toimistokäyttöön. Muutostyöt valmistuivat vuoden 2015 aikana.
Syksyllä 2015 rakennukseen muutti valtioneuvoston kanslian hallintoyksiköstä noin 180 virkamiestä.
Jalmari Lankinen
thumb|[[Tiurun sairaala Joutsenossa.]] Jalmari Arvi Lankinen (1. helmikuuta 1894 Antrea – 18. toukokuuta 1970 Lahti) oli suomalainen arkkitehti.
Lankinen suunnitteli rajantakaiseen Karjalaan sekä Suomen puolelle lähes 200 toteutunutta rakennusta sekä muutostyötä. Lankinen suunnitteli paljon julkisia rakennuksia, kuten kouluja, säästöpankkeja, kunnantaloja sekä sairaaloita. Lankisen uran alkuvaiheen työt edustivat 1920-luvun klassismia. 1930-luvulla hänen tyylinsä alkoi mukailla funktionalismia.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Lankisen vanhemmat olivat muurari Matti Lankinen ja Sohvi Tilli. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1923 oli opettaja Elina Partio ja toinen vuodesta 1933 Siiri Jäppinen. Lankinen pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta realilyseosta 1916 ja valmistui arkkitehdiksi 1921 Teknillisestä korkeakoulusta, jossa Alvar Aalto oli hänen kurssitoverinaan. Lankinen oli aluksi apulaisena Uno Ullbergin arkkitehtitoimistossa Viipurissa 1921–1925 ja Viipurin kaupungin rakennustoimistossa 1925–1927. Oman toimistonsa Lankinen perusti Viipuriin 1927. Sotien jälkeen toimisto siirtyi Lahteen. Lankinen suunnitteli useita kouluja, pankkeja, kunnantaloja sekä sairaaloita. Kaikkiaan Lankinen suunnitteli rajantakaiseen Karjalaan sekä Suomen puolelle lähes 200 toteutunutta rakennusta sekä muutostyötä. Lankinen opetti myös Viipurin teollisuuskoulussa ja Viipurin taiteenystävien piirustuskoulussa.
Jalmari Lankinen oli myös aktiivinen valokuvaaja. Hän kuvasi ahkerasti viipurilaista elämää ja suunnittelemiaan rakennuskohteita. Sota-aikana hän dokumentoi niin siviiliväestön elämää kuin luovutetun Karjalan alueen oloja. Lankisen kuvakokoelma on nyt Etelä-Karjalan museon hallussa, ja osa kuvista on nähtävissä Finna-tietopalvelussa.
Lankisen poika toisesta avioliitosta, arkkitehti Juha Lankinen tutki Viipurin rakennushistoriaa ja toteutti työryhmineen Etelä-Karjalan museossa sijaitsevan Viipurin kaupungin pienoismallin.
Veneskoski (Kankaanpää)
pienoiskuva|Soikan silta
Veneskoski on Kankaanpään kaupungissa, valtatien 23 (Taidetie) varrella sijaitseva kylä. Veneskoski on tunnettu maan suurimpiin lukeutuvasta kesäteatteristaan.
Veneskosken kylänraittia hallitsee sen halki virtaava Karvianjoki, joka ylitetään vuonna 1918 rakennettua kolmiholvista kivisiltaa, Soikan siltaa pitkin.
Karvianjoki on ollut aikanaan tärkeä kulkuväylä ja kalastuspaikka. Sen lähettyviltä löytyy merkkejä kivi-, pronssi- ja rautakaudelta. Historian tuntemat ensimmäiset pysyvät asukkaat, Erkki Hannunpoika Soikan perhe Kauhajoelta, ovat tulleet Veneskoskelle vuonna 1685. Kylän ensimmäisestä asukkaasta juontaa Veneskosken nykyäänkin käytetty lempinimi, Soikka.
Asutus keskittyi aluksi joen rantamille, mistä se myöhemmässä vaiheessa levisi laajemmalle alueelle. Joen varrella on ollut aina 1950-luvulle saakka useita myllyjä sekä saha- ja sähkölaitos.
Haapamäki–Pori-rautatien ja Veneskosken rautatieaseman rakentaminen 1930-luvulla vilkastutti kylän elämää rakentajien saapuessa kylään perheineen. Raideliikenne Niinisalon ja Porin välillä loppui 1980-luvulla. Rautatie on nykyään resiina- ja moottorikelkkakäytössä.
Veneskoskelaiseen elämänmenoon kuuluu keskeisesti pelimannimusiikin harrastus. Kylässä syntynyt ja asunut kirjailija Jaakko Kaappa on kuvannut monessa teoksessaan Veneskosken kylän vaiheita.
Vuonna 2020 Veneskoski valittiin Satakunnan vuoden kyläksi.
Jackpot (televisio-ohjelma)
Jackpot oli syksyllä 2008 esitetty viihdeohjelma, jota juonsivat Marco Bjurström ja Matias Hangasmaa. Ohjelma perustui japanilaiseen Happy Family Plan -formaattiin. Se on toteutettu useissa maissa ja saavuttanut niissä suuren suosion: ohjelma on muun muassa palkittu Montreux’n tv-festivaalien Kultaisella Ruusulla. Samaan formaattiin perustui myös TV2-kanavalla esitetty Mahdoton tehtävä.
Vaikka Jackpottia esitettiin prime timessa kello 20-21, se ei saavuttanut suurta suosiota. Sarjan katsojaluvut jäivät reilusti alle puoleen miljoonaan per jakso. Jackpotin viimeinen jakso nähtiin 29. marraskuuta 2008.
Sarjan idea
Lapsiperheen isä, äiti tai jopa molemmat saavat vaikealta vaikuttavan tehtävän. Vanhemmat harjoittelevat tehtävän suorittamista viikon ajan ja perheen lapset kuvaavat harjoittelua videokameralla. Parhaat palat perheiden harjoittelemisesta nähdään televisiossa.
Viikon harjoitteluajan jälkeen perhe saapuu tv-studioon live-yleisön eteen. Siellä isä tai äiti yrittää suorittaa tehtävän, ja jos tehtävä onnistuu, perhe voittaa palkinnon.
Sarjan yhdessä jaksossa seurataan kahta perhettä.
Juho Piirainen
Piirainen oli muuttanut Kokkolaan Oulusta ja toimi Hakalahdessa sijainneen Kokkolan venemoottoritehtaan teknillisenä johtajana. Hän oli osallistunut aktivistien toimintaan Kokkolassa jo vuonna 1905 ja kuulunut jäsenenä Voimaliittoon. Marraskuussa 1917 hän oli järjestämässä S/S Equityn Saksasta tuomien aseiden vastaanottoa Kokkolassa yhdessä Astley Rodénin ja Gunnar Staudingerin kanssa.
22. joulukuuta 1917 Kokkolan nykyisellä Mannerheimin aukiolla järjestettiin isot joulumarkkinat joiden yhteydessä valkoiset järjestivät Kokkolan raatihuoneen edustalla punaista miliisiä vastaan suunnatun protestikokouksen. Kokkolan punakaarti oli muutamaa päivää aiemmin vaatinut kaupunginvaltuustoa lakkauttamaan virallisesti entisen poliisilaitoksen ja myöntämään määrärahan sen korvaavalle miliisille. Valtuuston porvarijäsenet eivät tähän suostuneet ja miliisi aloitti sen vuoksi lakon. Kiihkeätunnelmaisen protestikokouksen aikana osapuolet syyttivät toisiaan kiihoituksesta ja tappolistojen tekemisestä vastapuolen edustajista. Myös Piirainen pit puheen protestikokouksessa arvostellen miliisin toimia. Edellisenä yönä lakossa olleet miliisit olivat vanginneet parikymmentä kaduilla partioinutta talonomistajaa ja sulkeneet heidät Kokkolan raatihuoneen kellarissa olevaan putkaan. Kokous päättyi käsirysyyn kun putkaan suljettuja yritettiin väkivalloin vapauttaa ja paikalle tullut venäläinen ratsuväenosasto lopetti markkinat ja kaupunkiin julistettiin ulkonaliikkumiskielto.
Piirainen ammuttiin myöhemmin saman päivän iltana kello 22 aikaan Mannerheimin aukiolla hänen ollessaan palaamassa kotiinsa. Polkupyöräänsä taluttanut Piirainen ammuttiin kun hän oli lukemassa pylvääseen kiinnitettyä ilmoitusta. Ampujan henkilöllisyys ei koskaan selvinnyt ja lehdet uutisoivat asiasta sen mukaan mikä sopi lehden omaan poliittiseen kantaan syyttäen siitä joko punaisia, venäläisiä sotilaita tai porvareiden lavastusta. Yleisemmin arvellaan että Piiraisen ampui joku jyrkän linjan punaisten kannattaja. Valkoiset nimittivät Piiraista myöhemmin suojeluskuntahistorioissaan "vapaussodan ensimmäiseksi uhriksi"
Kokkolaan saapunut Vaasan läänin kuvernööri sai tapaninpäivänä kaupunginvaltuuston ja työväenyhdistyksen edustajat tekemään sopimuksen järjestyksenpidosta ja kaupunkiin palkattiin 22 uutta miliisiä, joille kuvenööri lupasi lakkolaisten vaatiman vaaditun palkankorotuksen.
Piirainen haudattiin Ouluun.
Kartanonkylän kartano
thumb|400px|Kartanonkylän kartanoon kuuluneita [[Ypäjän hevosopiston rakennuksia Ypäjän Kartanonkylässä nähtynä Loimijoen ylittävältä Kurjensillalta.]] Kartanonkylän kartano sijaitsee Kartanonkylässä Ypäjällä Lounais-Hämeessä.
Omistajat
Kartanonkylän kartanon omistajia vuodesta 1792 olivat :
Maaomaisuus
Maaomaisuutena Kartanonkylän kartano kattoi paitsi Kartanonkylän, myös viereiset Levän ja Perttulan kylät Perttulan kappelissa ja myöhemmin Ypäjällä, joiden talot samaan tapaan kuin Jokioisten kartanossa olivat erilaisissa suhteissa kartanoon joko perintörälssi-, sukuoikeus- tai rälssi- eli lampuotitiloina.
Kaapo
Nimi Kaapo oli 1900-luvulla melko harvinainen, mutta on 2000-luvulla yleistynyt. Vuoden 2019 loppuun mennessä se on annettu 2 321 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosituhannen vaihteen jälkeen. Nimi Kaappo on annettu 144:lle ja Kaapro 176 henkilölle.
Kartanonkylän kartano
Maaomaisuus
Siirtoväen asuttamisessa 1940-luvulla lunastettiin maanhankintalain mukaisissa lunastustoimituksissa peltoa lähes 1 100 hehtaaria ja metsää noin 1 400 hehtaaria, ja uusia tiloja muodostettiin Ypäjän alueella yhteensä 455, joista suurin osa erotettiin valtion maista. Näitä asutusalueita olivat Kartanonkylän kartanon entisillä tiluksilla muun muassa Levän Saarikko ja Perttulan Kuusjoenkulma sekä ennen vuotta 1915 Jokioisten kartanoon kuuluneissa kylissä Varsanoja ja Palikkalan Vähäsuo. Tämän jälkeen valtion omistukseen jäi enää Kartanonkylän päätilan maita Kartanonkylässä.
Valtion hevoslaitokset
Valtion omistuskaudella Kartanonkylään perustettiin valtion hevossiittola ja sinne siirrettiin vuonna 1933 Lappeenrannasta puolustuslaitoksen ratsukoulu ja hevosvarikko. Vuonna 1937 näiden yhteyteen perustettiin vielä valtion hevosjalostuslaitos, ja alueella ehtivät toimia myös puolustusvoimien koiratarha ja sotakoirakoulu. Nykyään näiden valtion hevosalan laitosten toimintaa Kartanonkylässä jatkavat Ypäjän hevosopisto ja MTT:n hevostutkimus. 2006 kartanon vanhan viljamakasiinin tiloihin perustettiin Suomen Hevosurheilumuseo. Vuonna 2009 Museovirasto määritteli hevoslaitosten alueen yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Lähteet
60.80333°N, 23.29472°W
Järvamaa
thumb|right|270px|Järvamaan kunnat vuodesta 2017. thumb|right|270px|Järvamaan kunnat vuoteen 2017 asti.
Järvamaa eli Järva on maakunta Viron keskiosassa. Pinta-ala on 2 474 km² ja asukkaita runsaat 30 000. Maakunnan pääkaupunki on Paide.
Maantiede
Järvamaa rajoittuu idässä Länsi-Virumaahan ja Jõgevamaahan, etelässä Viljandimaahan, lännessä Pärnumaahan ja Raplamaahan sekä pohjoisessa Harjumaahan.
Järvamaa on etupäässä tasanko- ja kumparemaata ja pohjoisosastaan melko soista. Keski- ja itäosistaan Järvamaa on laajasti viljeltyä.
Kaupungit ja kunnat
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Järvamaan 11 kunnasta ja yhdestä kaupungista sekä yhdestä Raplamaan kunnasta (Käru) muodostettiin kaksi kuntaa ja yksi kaupunki. Järvamaan kunnat ovat:
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan silloisella Järvamaalla oli 30 537 asukasta, joista 28 926 (94,7 %) oli virolaisia, 828 (2,7 %) venäläisiä ja 753 (2,5 %) muita kansallisuuksia.
Talous
Maakunnan teollisuudenaloja ovat elintarvike- ja metsäteollisuus.
Harppauskerros
pienoiskuva|Halokliini näkyy suolapitoisuuden käyrässä. Harppauskerros, välivesi eli metalimnion, on kerrostuneessa vedessä oleva vesimassojen välinen vaihettumisvyöhyke. Harppauskerroksia on erityyppisiä. Termokliini on lämpötilan harppauskerros ja halokliini suolapitoisuuden harppauskerros. Tiheyden harppauskerros on pyknokliini.
Merihaarikko
Merihaarikko (Sagina maritima) on Euroopan ja Pohjois-Afrikan merenrantojen hento kohokkikasvi. Suomessa se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
Rentohaarikko on yksivuotinen, tummanvihreä tai punertava ja kasvaa 2–10 cm korkeaksi. Varret ovat kaljuja ja pystyjä tai kohenevia. Pareittain yhdistyviset lehdet ovat lyhyitä, rihmamaisia, möyheitä, nipukkakärkisiä ja usein harvaan lyhytkarvaisia. Ruusukelehtiä ei ole. Valkoisia kukkia on 1–6 kappaletta, ja niiden kukkaperät ovat suoria. Nuput ovat pallomaisia. Sekä verhiö että teriö ovat nelilehtisiä, mutta kukat ovat huomaamattomat, sillä terälehdet ovat hyvin pieniä tai jopa puuttuvat kokonaan. Suomessa merihaarikko kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä on kota, joka on verhiön pituinen.
Merihaarikon voi sekoittaa merenrannoillakin esiintyvään rentohaarikkoon (S. procumbens), joka on kuitenkin väriltään puhtaan vihreä, kukkavarsiltaan nuokkuva, lehdet otakärkisiä ja kukan verholehdet siirottavat suoraan eteenpäin.
Levinneisyys
Merihaarikkoa kasvaa Euroopan ja Pohjois-Afrikan rannikoilla Atlantilla, Itämerellä ja Välimerellä. Keski-Norjasta ja eteläiseltä Itämereltä Pohjois-Espanjaan saakka levinneisyysalue on suhteellisen yhtenäinen. Euroopan puoleisella Välimeren rannikolla lajia tavataan satunnaisemmin, Pohjois-Afrikassa levinneisyysalue on yhtenäinen Marokosta Libyaan. Suomessa merihaarikkoa on tavattu Ahvenanmaalta ja Saaristomeren alueelta kaikkiaan noin 50 paikasta. Näistä kolmisenkymmentä paikkaa on arvioitu hävinneeksi, ja kymmenkunnan tila on epävarma. Säilyneitä esiintymiä on runsas kymmenen, joista useimmat Korppoon Jurmossa ja sen lähisaarilla.
Elinympäristö
Merihaarikko on hiekkaisten merenrantaniittyjen laji. Se kasvaa usein säännöllisesti veden peittämillä vyöhykkeillä. Itämeren alueella laji on suuresti harvinaistunut varsinkin lammaslaidunnuksen ja Itämeren rehevöitymisen vuoksi, jotka ovat johtaneet rantojen umpeenkasvuun.
Levonperä
Levonperä on Reisjärven kylä, joka sijaitsee Reisjärven ja Haapajärven rajalla, yhdystien 7623 varrella. Varsinaisen Levonperän kylän lisäksi kyläkokonaisuuteen lasketaan kuuluvaksi myös Järvikylän, Pekkaperän, Niininevan ja Tuomiperän asutukset.
Historia
Nykyisin pääosin viljelysmaana olevan alueen paikalla oli ennen vuotta 1865 matala ja kalaisa Kalajanjärvi, joka kuivatettiin. Alueelta on tehty jonkin verran kivikautisia löytöjä ja alueella on arveltu liikkuneen metsästäjiä ja kalastajia. Alueella on arveltu asuneen myös lappalaisia. Kalajanjärven itäreunalla oleva yli 8 metriä korkea Kalaskivi on ollut kulkijoille maamerkki ja mahdollinen kohtauspaikka.
HMS Sturgeon (1894)
HMS Sturgeon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1896 palvelukseenotettu Sturgeon-luokan torpedovenehävittäjä.
Levonperä
Historia
Ensimmäiset vakituiset paikalleen asettuneet asukkaat olivat savolaisia uudisasukkaita, kaskenpolttajia, jotka olivat lähteneet liikkeelle Kustaa Vaasan asetusten rohkaisemana 1550-luvulla. Alueen asukasmäärä pysyi kuitenkin pienenä 1700-luvun lopulle asti. Tärkeitä elinkeinoja olivat kaskiviljely, pienimuotoinen karjanhoito, metsästys, kalastus ja tervanpoltto. Eläinten nahat ja terva olivat tärkeimpiä kauppatavaroita.
HMS Sturgeon (1894)
Valmistus
Alus tilattiin 8. joulukuuta 1893 Naval Construction and Armament Companyltä Brightsidestä osana vuosien 1893-1894 laivasto-ohjelmaa, jolloin sen valmistusajaksi määrättiin 14 kuukautta. Köli laskettiin 1. maaliskuuta 1894 telakkanumerolla 233 ja alus laskettiin vesille 21. heinäkuuta. Alus valmistui tammikuussa 1896, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 39075 puntaa.
Palvelus
Alus myytiin 14. toukokuuta 1912 romutettavaksi Thames Ship Breaking Companylle.
Levonperä
Historia
Alueen maisema muuttui olennaisesti 12. lokakuuta 1865, jolloin järven kuivatukseen tähdänneen Niinikosken kaivuutyömaan pato aukaistiin ja järvi alkoi juosta tyhjäksi. Järven pohjasta muodostui aluksi niittyä, josta kuivatusalueen osakkaat hankkivat karjalle heinää ja kortetta. 1860-luvun lopussa niittyä oli syntynyt 2 500 ha. Aluksi kuivatus jäi kuitenkin vajaaksi ja kertomusten perusteella jopa heinäntekoaikoina niityllä saattoi olla vettä ja rapaa puolisääreen tai jopa polveen saakka. Toisaalta tulvavesien nousut ja laskut lannoittivat niittyä pitäen sen tuotannon suhteellisen runsaana. Järvikuiviolla voitiin liikkua hevosilla vasta pitkän ajan kuluttua. Koneellisesti kaivetut laskuojat alensivat pohjaveden pintaa tarpeeksi alas vasta 1950-luvulla, jotta varsinainen maanviljely saatettiin aloittaa. Erityisesti sodista kotiutuneet miehet perustivat alueelle uudistiloja ja asukasluku alkoi kasvaa. Väkiluku kasvoi 1970-luvulle saakka, jolloin muuttoliike Etelä-Suomeen ja Ruotsiin jälleen käänsi kehityksen laskusuuntaiseksi. Nykyisin alueen maanviljelytoiminta on pitkälti koneistettua ja aktiivista.
Levonperän kansakoulu perustettiin 1925 ja se kärsi tilanahtautta aina 1960-luvulle saakka, jolloin Levonperän koulupiiri lakkautettiin (1966). Vuonna 1966–67 Levonperän koulun oppilaat siirtyivät vuonna 1938 aloittaneeseen Hakasaaren ja vuonna 1951 aloittaneeseen Järvelän (Järvikylän) kouluihin. Home- ja kosteusvaurioita kärsinyt Hakasaaren ala-aste lakkautettiin lukuvuoden 2001–2002 alussa ja Järvelän ala-aste lakkautettiin 2008.
Yhdistys- ja yritystoiminta
Kylällä toimivat yhdistykset Kalajanjoen Maaseutuseura ja Levonperän Maamiesseura hankkivat Järvelän koulun Reisjärven kunnalta kyläläisten käyttöön ja ylläpitävät entistä koulurakennusta kylätalona. Taloa käytetään kyläläisten harrastustoimintaan, yhteisiin tilaisuuksiin, juhliin ja kokouksiin, ja taloa myös vuokrataan yksityistilaisuuksia varten. Monet kylällä aiemmin toimineet yhdistykset (Levonperä-Järvelän Maa- ja kotitalousnaiset, Levonperän Maamiesseura ja Levonperän Kyläyhdistys) yhdistivät voimansa ja perustivat uuden yhdistyksen nimeltä Kalajanjoen Maaseutuseura 12. tammikuuta 2011. Yhdistyksen alla toimivat omat nais-, nuoriso- sekä MC-Puraperä-jaostot. Kylällä toimii myös Kalajanjoen Metsästysseura.
Pääosin maataloudesta elantonsa hankkivien asukkaiden lisäksi kylällä toimii kolme pienyritystä.
Alan Stern
Sol Alan Stern (s. 22. marraskuuta 1957 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ilmailu- ja avaruustekniikan insinööri ja planeettatutkija. Hän on New Horizons-avaruuslennon päätutkija ja Moon Expressin päätieteilijä.
Stern syntyi vuonna 1957 New Orleansissa, Yhdysvalloissa. Hän oli perheen ensimmäinen lapsi. Hänen isänsä oli Leonard Stern joka oli myyjä kemikaaliyrityksessä ja hänen äitinsä oli Joel Stern. Hän kiinnostui tähtitieteestä 1960-luvulla kun Yhdysvallat kävi kilpaa Neuvostoliiton kanssa avaruuden valloituksesta ja seurasi televisiosta Gemini- ja Mercury -lentoja.
Prince Albert
Prince Albert on kaupunki Saskatchewanin provinssissa Kanadassa. Se sijaitsee Saskatchewanjoen pohjoishaaran varrella ja on tärkeä läpikulkureitti provinssin pohjoisosiin. Laaja Prince Albertin kansallispuisto sijaitsee 51 kilometriä kaupungista pohjoiseen.
WHL-joukkue Prince Albert Raiders on kotoisin Prince Albertista.
Historia
Prince Albertin alueen ensimmäiset asukkaat olivat cree-intiaaneja. Jotka kutsuivat aluetta nimellä joka tarkoittaa ( tai ). Ensimmäinen valkoinen alueella oli englantilainen Henry Kelsey vuonna 1692. Ensimmäinen eurooppalainen asutus nykyisen kaupungin lähellä oli Peter Pondin perustama North West Companyn kauppa-asema vuonna 1776, joka edelleen kantaa hänen nimeään.
1862 Hudson's Bay Companyn työntekijä James Isbister asettui asumaan ja viljelemään maata paikalla. Alueelle muutti useita muitakin siirtolaisperheitä, jotka kutsuivat aluetta Isbisterin asutuskeskukseksi. Isbister muutti pois alueelta 1886 mutta palasi vuosia myöhemmin takaisin perustettuun Prince Albertin kylään.
Pastori James Nisbet perusti Prince Albertin yhdyskunnan kaupungin paikalle vuonna 1866, käännytäkseen intiaaneja kristinuskoon. Nimensä yhdyskunta sai juuri edesmenneen Yhdistyneen kuningaskunnan prinssi Albertin mukaan. Kaupunki kantaa edelleen hänen nimeään. Yhdyskunnan väestöstä suuri osa oli métisejä, joten yhdyskunta oli heidän hallussaan Saskatchewanin kapinassa vuonna 1885, kunnes Kanadan armeija marssi yhdyskuntaan. Samana vuonna Prince Albert sai virallisen kylän aseman.
Prince Albertista tuli Saskatchewanin hallinnollinen keskus vuonna 1882 ja vuonna 1904 Prince Albert sai kaupunginoikeudet. Seuraavana vuonna hallinto siirrettiin kuitenkin Reginaan. Vuonna 1911 Saskatchewanin valtiollinen vankila perustettiin kaupunkiin.
Saintmatthiasinmonarkki
Levinneisyys
Saintmatthiasinmonarkkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa Mussaun saarella. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on suhteellisen pieni ja pienenemässä.
Feng Tianwei
Feng Tianwei (s. 31. elokuuta 1986, Harbin, Kiina) on singaporelainen pöytätennispelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Feng on saavuttanut kolme olympiamitalia, joista kaksi Lontoon olympialaisissa 2012 kaksinpelissä ja joukkuepelissä. Hän saavutti myös joukkuepelissä hopeaa Pekingissä 2008. Hänellä on maailmanmestaruus vuodelta 2010, jolloin hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa. Hänellä on yhteensä seitsemän MM-mitalia sekä viisi Aasian-mestaruusmitalia.
Marraskuussa 2019 hänen sijoituksensa ITTF:n kaksinpelirankingissä oli 9. Hänen paras rankingsijoituksensa on 2. huhtikuulta 2010. Nelinpelirankingissä hän oli alkuvuodesta 2019 sijoilla 22.–34. Yu Mengyun kanssa.
Elämä ennen ammattilaisuutta
Feng on syntynyt 31. elokuuta 1986 Harbinissa Heilongjiangin maakunnassa Koillis-Kiinassa. Vuonna 2005 hän siiryti pelaamaan Japanin ammattilaisliigaan. Täällä pelatessaan Singaporen pöytätennisliitto kiinnostui Fengistä. Hänet kutsuttiin harjoittelemaan Singaporeen maaliskuussa 2007 Foreign Sports Talent Scheme -ohjelman perusteella. Hän sai Singaporen kansalaisuuden tammikuussa 2008.
Kartanonkylä
thumb|left|150px|Ypäjän kylät 1927: 1. Ypäjä, 2. Perttula, 3. Kartano, 4. Varsanoja, 5. Manninen, 6. Levä, 7. Palikkala.
Feng Tianwei
Ammattilaisena
Hän teki ammattilaisuransa alle 21-vuotiaiden sarjassa maaliskuussa 2007 ITTF:n Pro-Tourilla. Feng oli elokuussa 2007 Kiinan Taipein avoimessa turnauksessa toinen hävittyään Li Jia Weille loppuottelun 4–2. Kyseessä oli Fengin kolmas ITTF Pro-Tourin turnaus.
Kartanonkylä
Kartanonkylä on kylä Ypäjällä Ypäjän kirkonkylän itäpuolella ja Loimijoen pohjoispuolella.
Feng Tianwei
Ensimmäiset olympialaiset ja maailmanmestaruuskilpailut
thumb|right|260px|Feng juhlaseremoniassa elokuussa 2008 Vuonna 2008 Feng osallistui ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuihin Guangzhoussa. Feng kilpaili naisten joukkuekilpailussa. Hänen edustamansa Singapore oli MM-kilpailujen toinen hävittyään Kiinalle loppuottelun 3–1. Feng pelasi loppuottelussa yhden ottelun, jonka hävisi Zhang Yiningille 1–3. Ennen olympialaisia hän oli kolmas Singaporen avoimessa turnauksessa ja kolmas Chilen avoimessa turnauksessa.
Feng valittiin myös Pekingin olympialaisiin 2008. Feng pelasi sekä joukkuekilpailussa että kaksinpelissä. Kaksinpelissä Feng pääsi aloittamaan kolmannelta kierrokselta voittaen eteläkorealaisen Dang Ye-Seon 4–0. Neljännellä kierroksella hän voitti alankomaalaisen Jie Lin 4–1. Puolivälierissä Feng hävisi tulevalle olympiavoittajalle Zhang Yiningille 4–1. Joukkuekilpailun alkulohkossa Feng pelasi jokaista joukkuetta vastaan yhden ottelun. Hän voitti Jie Lin 3–2, nigerialaisen Bose Kaffon 3–0 ja yhdysvaltalaisen Chen Wangin 3–1. Välierissä Singapore kohtasi Etelä-Korean. Välierissä Feng pelasi kaksi ottelua, jotka voitti kummatkin. Hän voitti Dang Ye-Seon 3–0 ja Park Mi-Yeongin 3–1. Singapore voitti välierän 3–2 ja pääsi loppuotteluun Kiinaa vastaan. Loppuottelussa Feng pelasi yhden ottelun häviten Wang Nanille 3–1. Singapore hävisi kolme ensimmäistä ottelua ja saavutti lopulta olympiahopeaa. Kyseinen olympiamitali oli Singaporen ensimmäinen olympiamitali sen itsenäisyyden aikana.
Kartanonkylä
Kylässä sijaitsee vuodesta 1918 Suomen valtiolle kuulunut Kartanonkylän kartano, johon on kuulunut alueita myös muista Ypäjän kylistä. Kartanonkylän kartano, johon vielä 1900-luvun alussa kuului koko Kartanonkylän kylä, oli vuoteen 1792 ja uudestaan vuodesta 1915 osa Lounais-Hämeessä usean pitäjän alueelle ulottunutta Jokioisten kartanoa, jonka alue vieläkin tunnetaan paikallisesti Jokiläänin nimellä. 1930-luvulta alkaen kartanossa toimi valtion hevosalan laitoksia, joihin kuuluivat muun muassa puolustuslaitoksen hevoshuoltokoulu, Valtion hevossiittola (myöhemmin Valtion hevosjalostuslaitos) ja hevostalouskoulu. 2000-luvulla näiden toimintaa jatkavat kartanon tiloissa Ypäjän hevosopisto ja MTT:n hevostutkimus.
Feng Tianwei
Ensimmäiset olympialaiset ja maailmanmestaruuskilpailut
Olympialaisten jälkeen Feng kilpaili syyskuussa 2008 ITTF:n World Cupissa Kuala Lumpurissa. Hän oli tuolloin kolmas voitettuaan pronssiottelussa Wang Yuegun. ERKEn avoimessa turnauksessa Berliinissä marraskuussa 2008 hän saavutti kultaa joukkuekilpailussa Li Jia Wein ja Wang Yue Gun kanssa. Vuoden 2008 päätteeksi Today valitsi Fengin kolmanneksi parhaaksi naisurheilijaksi.
Kartanonkylä
Nykyiseen Kartanonkylään kuuluvat myös hävinneet Vilolan ja Somiskalan kylät, jotka liitettiin Kartanonkylän kartanoon.
Feng Tianwei
Ensimmäiset olympialaiset ja maailmanmestaruuskilpailut
Vuonna 2009 Feng kilpaili kuudessa ITTF:n Pro-Tourin avoimessa turnauksessa. Hän voitti näistä yhden turnauksen Soulissa. Hän pääsi myös kiertueen päättävään lopputurnaukseen, jossa hän putosi välierissä. Hän osallistui vuoden aikana myös Jokohaman MM-kilpailuihin, joissa hän putosi kaksinpelissä puolivälierissä. World Cupissa hän oli neljäs.
Vuosi 2010 alkoi Fengin osalta valinnalla Singaporen vuoden pöytätennispelaajaksi. Hän saavutti uransa korkeimman rankingin sijoituksensa, kun hän nousi huhtikuussa 2010 maailmanlistan toiseksi. Vuoden 2010 aikana Feng otteli kuudessa ITTF Pro-Tourin avoimessa turnauksessa. Hän oli parhaimmillaan toinen Incheonin avoimessa turnauksessa. Hän voitti myös Pro-Tourin päättävän kilpailun Soulissa. Moskovan MM-kilpailuissa Feng oli osa joukkuetta, joka voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden. Loppuottelussa Feng voitti kiinalaiset Ding Ningin ja Liu Shiweninin.
Vuonna 2011 Feng kilpaili ITTF:n Pro-Tourilla yhdeksässä avoimessa turnauksessa. Hän saavutti kaksi turnausvoittoa Incheonissa ja Kobessa. Hän oli myös Shenzenissä toinen. Kiertueen lopputurnauksessa Feng jäi puolivälieriin. World Cupissa hän oli neljäs.
Lontoon olympialaiset 2012
Feng osallistui heinä-elokuussa uransa toisiin olympialaisiin Lontoossa 2012. Feng kilpaili sekä joukkuekilpailussa että kaksinpelissä. Kaksinpelissä Feng aloitti kolmannelta kierrokselta, jossa hän voitti taiwanilaisen Chen Szu-Yu. Neljännellä kierroksella Feng voitti saksalaisen Jiaduo Wun 4–2 ja puolivälierissä eteläkorealaisen Kim Gyeong-An. Välierissä kiinalainen Ding Ning voitti Fengin 4–2. Pronssiottelussa Feng kohtasi japanilaisen Kasumi Ishikawan, jonka voitti 4–0. Joukkuekilpailussa Feng pelasi ensimmäisellä kierroksella Puolaa vastaan kaksi ottelua. Hän voitti toisen otteluistaan, mutta hävisi toisen 3–2 Qian Lille. Singapore pääsi kuitenkin puolivälieriin, joissa Singapore voitti Pohjois-Korean 3–0. Feng voitti omassa ottelussaan Kim Jongin 3–1. Välierissä Japani voitti Singaporen 3–0. Feng hävisi välierävaiheessa Ai Fukuharalle 3–1. Pronssiottelussa Singapore kohtasi Etelä-Korean. Feng pelasi Kim Gyeong-Ata vastaan. Hän voitti ottelun 3–1, ja Singapore voitti pronssiottelun 3–0.
Vuonna 2012 Feng kilpaili yhdeksässä ITTF:n Pro-Tourin avoimessa turnauksessa, mutta ei voittanut yhtään turnauksista. Hän oli parhaimmillaan toinen Santosissa. Kiertueen viimeisessä turnauksessa hän hävisi välierissä. World Cupissa hän oli neljäs. Dortmundin MM-kilpailuissa Feng saavutti toisen MM-hopeansa joukkuekilpailusta.
Vuonna 2013 Feng osallistui kuuteen ITTF:n Pro-Tourin avoimeen turnaukseen. Hän oli Kuwaitissa toinen, mikä jäi kiertueen parhaaksi sijoitukseksi. Hän jäi kauden päättävässä turnauksessa Dubaissa puolivälieriin. World Cupissa hän oli kolmas. Pariisin MM-kilpailuissa hän jäi kaksinpelin puolivälieriin, mutta hän saavutti ensimmäisen MM-mitalin joukkuekilpailujen ulkopuolella, kun hän saavutti nelinpelin MM_-pronssia Yu Mengyun kanssa.
Vuonna 2014 Feng kilpaili kuudessa ITTF:n Pro-Tourin avoimessa turnauksessa. Hän saavutti kiertueelta peräti kolme voittoa Sydneystä, Subi Baysta ja Jokohamasta. Hän oli myös Incheonissa toinen. Kiertueen päätöskilpailussa Bangkokissa hän jäi puolivälieriin. Tokion MM-kilpailuissa Feng saavutti neljännen joukkuemaailmanmestaruusmitalin, kun Singapore oli kolmas.
Kolmannet olympialaiset
Vuonna 2016 Feng kilpaili yhdeksässä World Tourin avoimessa turnauksessa, joista hän voitti yhden Otocecissa. Kiertueen päätösturnauksessa Dohassa hän jäi neljännesvälieriin.
Vuonna 2017 Feng osallistui kuuteen World Tourin avoimeen turnaukseen, joista hän voitti Incheonin turnauksen. Kiertueen päätöskilpailussa hän jäi puoliväleriin. Düsseldorfin 2017 MM-kilpailuissa hän jäi kaksinpelissä puolivälieriin. Hän kuitenkin saavutti MM-pronssia nelinpelissä Yu Mengyun kanssa.
Vuonna 2018 Feng osallistui yhdeksään World Tourin avoimeen turnaukseen. Hän oli parhaimmillaan välierissä Bremenin avoimessa turnauksessa. Vuonna 2019 hän kilpaili 12 World Tourin avoimessa turnauksessa päästen parhaimmillaan välieriin Saksan avoimessa turnauksessa.
Pterocactus
Pterocactus on eteläisimmän Amerikan kaktuskasvisuku, jonka nimi tulee kreikan sanasta pteron 'siipi' ja viittaa siivellisiin siemeniin.
Tuntomerkit
Lajit ovat kääpiömäisen pieniä, pensasmaisia kaktuksia. Niiden juuret ovat mukulamaisia, ja niistä kasvaa yksi tai useampia maanalaisia tai hieman maanpinnan yläpuolelle kohoavia varsia, joihin puolestaan kehittyy useita lyhytikäisiä ilmaversoja. Varret ovat pallomaisia, nuijamaisia tai lieriömäisiä ja vihreitä, ruskeita tai purppuraisia, muutaman sentin pituisia. Niiden pinta on usein nystyinen. Lehdet ovat pieniä, naskalimaisia ja lyhytikäisiä. Areoleissa on hienoja piikkejä ja väkäskarvoja (glokidioita) sekä muutama neulamainen, naskalimainen tai paperimainen piikki. Kukat sijaitsevat varren päässä terminaalisesti ja ovat vajonneet varren kärkeen. Väriltään kehälehdet ovat keltaisia tai punertavia, ja kehä on ratasmainen. Pohjus on hieman nystyinen ja siinä on pienten piikkien ryhmiä. Heteet ovat kosketusherkkiä. Hedelmä on kuiva ja kärjen tuntumasta avautuva. Siemenet ovat siivellisiä ja litteitä.
Levinneisyys
Suku on levinnyt Argentiinaan, kaikkialle Patagoniaan ja luoteessa Saltaan asti.
Lajit
Suvussa on yhdeksän lajia:
Lähteet
Anderson, E. F. 2001: The Cactus Family. - Timber Press. Portland, Oregon. ISBN 0-88192-498-9
Lehtimäenkulma
Lehtimäenkulma (myös Lehtimäki) on kulmakunta ja entinen koulupiiri Somerolla lähellä Ypäjän rajaa. 2010-luvulla kulmakunnalta käytiin koulua pääasiassa Pitkäjärven koulussa. Kulmakunnalla toimii Lehtimäenkulman Pienviljelijäyhdistys ry, jonka omistuksessa on maamiesseurantalo Lehtilä.
Aiemmin kulmakunnalla oli myös koulu ja kauppa. Lehtimäen koulu perustettiin vuonna 1926 ja lopetettiin vuonna 1971. Lehtilän seuraintalo rakennettiin 1950-luvun alussa. 1970-luvulla talo paloi, mutta rakennettiin uudelleen. Nykyinen loivakattoinen puurakennus valmistui vuonna 1978 ja sen pinta-ala on 504 m².
Kulmakuntaan kuuluu takamaita neljästä Someron kylästä: Pitkäjärvestä, Sillanpäästä, Pyölistä ja Lahdesta. Nimensä kulmakunta on saanut Lahden ja Pyölin jakokunnan maille Pyölin kylään isossajaossa perustetusta Löfbackan eli Lehtimäen uudistalosta, joka 1800-luvulla oli Someron nimismiehen virkatalona. Lehtimäen nykyinen päärakennus on perimätiedon mukaan pystytetty 1834, ja talo rakennuksineen on maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti arvokas ja hyvin säilynyt kokonaisuus. Viereinen Lehtimäen koulu, joka nykyään on asuinkäytössä, on rakennettu vuonna 1929. Kaksikerroksinen, hirsirakenteinen, tyyliltään klassistinen rakennus on maisemallisesti merkittävä.
Luonnonympäristöltään Lehtimäenkulma on osa Somerolta Loimaalle ulottuvaa savitasankoa, jossa saven täyttämät kallioperän murrokset ja kalliosydämiset moreenimäet vuorottelevat. Vedet virtaavat alueelta kolmeen suuntaan: Loimijoen sivujoen Kuusjoen latvahaaroihin Ypäjällä ja Paimionjoen sivujokien Palojoen ja Jaatilanjoen latvahaaroihin Somerolla.
Kermakääpä
Kermakääpä (Butyrea luteoalba), jota aiemmin on kutsuttu nimellä kermakarakääpä, on ainoa sukuaan edustava kääpälaji Suomessa. Se viihtyy erityisesti vanhoissa kangasmetsissä, mutta voi elää myös talousmetsässä. Kermakääpä kasvaa maahan painuneilla, kuorettomilla männyn ja kuusen rungoilla.
Kermakäävän yksivuotinen itiöemä on resupinaattinen. Tuoreena se on tukevanoloinen ja rustomainen, mutta muuttuu kuivaessaan kovaksi ja keriytyy sisäänpäin rullalle. Reuna on selvästi valkoinen ja häipyvä. Tuoreena pillipinta on kermanvalkoinen ja muuttuu kuivuessaan vaalean toffeenruskeaksi. Pillejä mahtuu 4–6 millimetrille ja ne saattavat revetä vinolla kasvualustalla. Pohjamalto on kermavalkoinen ja väriero tummempaan pillistöön selvä.
Vertaa lajeihin: katkokääpä, rivikääpä ja valkoludekääpä, jotka ovat valkoisia; kelokääpä, jolla on isommat pillit.
Erkki Kinnunen
Erkki Johannes Kinnunen (20. syyskuuta 1908 Mikkeli – 20. maaliskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön teollisuusosaston osastopäällikkö ja ylijohtaja 1955–1961, Suomen Metalliiteollisuusyhdistyksen toimitusjohtaja 1962–1964 ja sitten Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun teollisuustalouden professori ja rehtori 1971–1975.
Kinnunen valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1933 ja tekniikan lisensiaatiksi 1955 sekä väitteli tohtoriksi 1967. Hän työskenteli nuorempana muun muassa insinööritoimiston Vuoriston, Ekono-yhdistyksen ja Suomen Puunvienti Oy:n palveluksessa. Vuosina 1944–1952 hän oli Valkon Laiva Oy:n toimitusjohtaja ja samalla 1948–1951 Teknillisen korkeakoulun (TKK) puun mekaanisen teknologian vt. professori. Hän oli TKK:lla vielä teollisuustalouden apulaisprofessorina 1968–1971. Vuosina 1952–1955 Kinnunen oli Rauma-Repola Oy:n johtaja ja vuonna 1955 lyhyesti H. G. Paloheimo Oy:n insinöörinä, mistä hän siirtyi Kauppa- ja teollisuusministeriön osastopäälliköksi. Hän osallistui asiantuntijana Suomen ja Neuvostoliiton välisiin kauppaneuvotteluihin.
Britannian Grand Prix 1963
Britannian Grand Prix 1963 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. heinäkuuta 1963 Silverstonen radalla. Kilpailun voitti Jim Clark, jolle voitto oli kauden neljäs.
Marc W. Buie
pienoiskuva|Marc W. Buie Marc William Buie (s. 1958) on yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja tuottoisa asteroidien löytäjä. Hän työskenteli Lowellin observatoriossa ja oli myös Sentinel Space Telescope -tehtävän tieteilijä B621:lle, joka on omistautunut suojaamaan Maata asteroiditörmäyksiltä. Vuonna 2008 hän muutti Boulderiin Coloradoon.
Kuvaussihteeri
pienoiskuva|Toisen maailmansodan aikana otettu kuva elokuvan tekemisestä; ohjaaja kapteeni Alex Bryce ja taaempana kuvaussihteeri elokuvan The People's Army kuvauksissa. Kuvaussihteeri on elokuvauksessa, television ohjelmatyössä ja muissa videotuotannoissa toimiva henkilö. Häntä nimitetään usein ohjaajan ”oikeaksi kädeksi”.
Kuvaussihteeri elokuvatuotannossa
Kuvaussihteeri huolehtii elokuvan tuotannossa kuvauksien aikana tehtävistä kirjallisista merkinnöistä. Hän muun muassa pitää kirjaa jokaisesta kuvatusta otosta, ja tarkkailee elokuvan jatkuvuutta eli varmistaa, ettei elokuvan tapahtumissa, lavastuksessa tai puvustuksessa ole ristiriitaisuuksia.
Kuvaussihteeri televisiotuotannossa
Televisiossa kuvaussihteerin tehtävät ovat perinteisesti laajempia kuin elokuvassa. Televisiossa toimenkuvat eroavat jonkin verran riippuen tuotantoyhtiöstä, tuotantotavasta ja ohjelmatyypistä. Yleensä kuvaussihteeri toimii yhdyssiteenä ohjaajan, esiintyjien ja tuotantoon varatun teknisen ja tuotannollisen henkilökunnan välillä. Hän järjestää suunnittelupalaverit ja ennakkotutkimukset, tekee teknisen henkilökunnan ja kaluston työtilaukset, tekee aikataulut, hankkii kuvauslupia ja niin edelleen. Tosin 2000-luvun taitteesta alkaen tuotantopäälliköille on mittavimmissa ohjelmatuotannoissa sälytetty suuri osa kuvaussihteerin laajasta työtaakasta.
Kuvaussihteeri television monikameratuotannossa
Kuvaustilanteissa television monikameratuotannossa kuvaussihteeri toimii muista tuotantotavoista (yksikamerakuvauksesta) poiketen. Kuvausta varten kuvaussihteeri kirjoittaa käsikirjoitukset kaksipalstaisen monikamerakäsikirjoituksen muotoon. Kuvakäsikirjoituksesta hän purkaa kuvat kameralistoiksi kullekin kameramiehelle. Kameraharjoituksissa ja nauhoituksissa tai suorissa lähetyksissä kuvaussihteeri työskentelee tv-studion tai ulkotuotantoauton ohjaamossa ohjaajan ja videomikserin vieressä. Kuvaussihteeri lukee käsikirjoitusta tai ajolistaa ja varoittaa niitten perusteella ohjelman tulevia tapahtumia tai henkilöitä. Tähän kuvaussihteeri käyttää television komentokieltä. Hän varoittaa ohjaajaa, kameramiehiä ja mikseriä tulevista kuvista, studio-ohjaajia esiintyjille annettavista merkeistä sekä äänitarkkailijoita ohjelmaan tulevista musiikeista ja tehosteista jne. Kuvaussihteeri tekee nauhoitusten aikana myös kuvausraportin ohjelman editointia ja jälkikäsittelyä varten.
2000-luvulla kuvaussihteeriä alettiin yleisesti kutsua tuotantokoordinaattoriksi.
Ohjelman jälkityöt
Nauhoitusten jälkeen kuvaussihteeri tekee muun muassa teostoilmoitukset ohjelmassa käytetystä musiikista sekä sisältöilmoitukset ohjelman arkistointia varten. Lisäksi hän tekee palkkiomääräykset esiintyjille ja tuotantoyhtiön ulkopuoliselle ohjelmahenkilöstölle.
Kasvatushakkuu
Kasvatushakkuu on metsänhakkuutapa. Tällöin hakkuussa kaadetaan tiheässä kasvavista puista vain osa, jolloin jäljelle jäävillä on enemmän tilaa kasvaa. Jäljelle jätetään puuyksilöt, joilla on jatkossa parhaimmat mahdollisuudet kasvaa. Huomiota kiinnitetään latvan eheyteen, puun suoruuteen sekä muihin sellaisiin seikkoihin. Puut kilpailevat keskenään auringon valosta. Liian tiheässä metsässä puut kasvattavat korkeuttaan saadakseen lehtiä toisten puiden yläpuolelle. Tällaisessa kasvussa puun runko jää ohueksi, eikä se ole metsätaloudellisesti kannattavaa.
Kasvatushakkuiden puumäärä lasketaan metsätaloudessa metsän kokonaistuottoon mukaan. Kasvatushakkuita tehdään yleensä kaksi kertaa ennen päätehakkuuta.
Metsälain viidennen pykälän mukaan puuston hakkuu voidaan tehdä alueelle jäljelle jäävän puuston kasvattamista edistävällä tavalla, jolloin kyseessä on kasvatushakkuu. Se on tehtävä niin, että hakkuualueelle jää tarpeeksi kasvatuskelpoista puustoa.
Sekä kasvatushakkuussa että uudistushakkuussa voidaan erityiskohteissa poiketa normaaleista hakkuutavoista eli toteuttaa hakkuu metsälain kuudennen pykälän mukaisena erityishakkuuna.
Martin Atkinson
Martin Atkinson (s. 31. maaliskuuta 1971 Yorkshire) on englantilainen jalkapalloerotuomari, joka työskentelee Englannin Valioliigalle ja FIFA:lle.
Atkinson aloitti avustavana erotuomarina vuonna 1998 The Football Leaguessa. Vuosien 2000 ja 2003 välillä hän toimi avustavana erotuomarina Valioliigassa. Vuodesta 2005 Atkinson on toiminut erotuomarina Valioliigassa. Ennen valioliigauraansa hän tuomaroi konferenssi-sarjassa ja Football Leaguessa.
Grönlanninmeri
thumb|270px|Grönlanninmeri sijaitsee [[Norjanmeri|Norjanmerestä pohjoiseen.]] thumb|270px|Gronlanninmeren sijainti Pohjoisen jäämeren laidalla. thumb|270px|Eräs, etenkin englanninkielisten teosten (kuten. Factbook, Encycl. Britannica) käyttämä tulkinta maailmanmeren jaosta viideksi suuremmaksi altaaksi. Tämän näkemyksen mukaan Grönlanninmeri on osa Pohjoista jäämerta. Grönlanninmeri on merialue Pohjoisella jäämerellä. Toisaalta joskus Grönlanninmerta luonnehditaan Atlantin sivumereksi, osaksi Atlanttia.
Merialueen sijainti ja rajat
Grönlanninmeri sijaitsee Grönlannin, Huippuvuorten sekä Norjanmeren ja Islannin välissä.