cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pullonpalautusautomaatti
Pullonpalautusautomaatti on automaatti, joka edesauttaa pullonpalautusta. Se vastaanottaa pulloja ja tölkkejä pakkausmateriaalin kierrättämiseksi. Pulloista ja tölkeistä voidaan veloittaa ostohetkellä pantti, jonka asiakas saa takaisin palauttaessaan tölkit ja pullot pullonpalautusautomaattiin.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1926
Alkuerät
Joensuun Palloilijat (?) luovuttivat ottelutta Sortavalan Viritykselle ja Lappeenrannan Luistinseura puolestaan Viipurin Reippaalle.
Suomen mestarit
HPS:n joukkue: Herman Salmi; Niilo Koskinen - Sven Lydman; Alexander Karjagin - Eino Soinio - Lauri Virta; Yrjö Tornivuori - Aulis Koponen - Sulo Saario - William Kanerva - Ilmari Mantila; maalivahtina oli aiemmin aina välieräottelun asti pelannut Harald Belewicz.
Pullonpalautusautomaatti
Kuitin lunastuksen voi tehdä vain siinä toimipisteessä, johon tyhjät pullot on jätetty.
Palpa eli Suomen Palautuspakkaus Oy on suomalainen yritys, joka hoitaa pullonpalautusta.
Hr. Ms. Van Nes (F833)
Hr. Ms. Van Nes (runkonumero F833) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Karel Doorman -luokan ohjusfregatti, joka myytiin 2006 Portugalille.
Valmistus
Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta, missä köli laskettiin 10. tammikuuta 1990. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1992 ja valmistui 24. kesäkuuta 1994.
Palvelus
Alus myytiin 2006 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP Bartolomeu Diaz ja runkonumerolla F 333.
Alus oli Alankomaissa modernisoitavana, jolloin se muutettiin monitoimifregatiksi. Telakalla päivitettiin aluksen aseistus, sensorit ja viestijärjestelmät. Lisäksi propulsio- ja voimansiirtojärjestelmää uudistettiin. Alukselle asennettiin Guardian taistelunjohtojärjestelmä sekä monitoiminäytöt erilaisia uusia järjestelmiä varten. Aluksen Mk 48 Mod 1 VLS päivitettiin käyttämään ESSM Block II -ohjuksia ja Harpoon järjestelmä päivitettiin käyttämään RGM-84L Harpoon Block II -ohjuksia.
Alus palasi Portugaliin lokakuussa 2021.
Turun Kansankonservatorion Nuorisokuoro
Turun Kansankonservatorion Nuorisokuoro on suomalainen kuoro joka teki yhden pitkäsoiton Finlandia-levymerkille
Phabricator
Phabricator on ohjelmistotuotantoon tarkoitettu kehitysalusta, joka on toimii palvelinpohjaisena web-sovelluksena (LAMP-alusta ). Se sisältää tuen Git, Mercurial ja Subversion-versionhallintajärjestelmille. Ohjemistoon kuuluu muiden muassa koodin katselmointityökalu, lähdekoodiselain, muutosten tarkkailutyökalu ja wiki. Ohjemistoa kehittää Phacility-yritys. Ohjemisto on julkaistu avoimen lähdekoodin Apache v2 -lisenssillä.
Ohjemisto kehitettiin alkujaan Facebookin sisäiseksi työkaluksi. Phabricatorin pääkehittäjä Evan Priestley siirtyi Facebookista uuteen Phacility-yritykseen jatkamaan ohjelmiston kehitystä.
Käyttäjiä
Phabricatorin käyttäjiä ovat muiden muassa:
Henry Bergström
Hyökkääjänä pelannut Bergström edusti Vasa IFK:ta 1968–1971, Vaasan Palloseuraa 1972–1973 ja 1975–1977, Kokkolan Palloveikkoja 1974 sekä IF Kraftia 1978–1981. mestaruussarjassa hän pelasi VPS:ssa ja KPV:ssa. Kaikkiaan Bergström pelasi viiden kauden aikana 100 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 36 maalia. Lisäksi hän viimeisteli neljän 1. divisioona -kauden aikana 62 maalia.
Maajoukkueessa Bergström pelasi vuosina 1971–1972 neljä maaottelua.
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)
Tukkijoella on Axel Slanguksen ja Wilho Ilmarin vuonna 1928 ohjaama elokuva. Kyseessä oli mykkäelokuva, ja sen ensi-ilta oli 5. marraskuuta 1928 Helsingissä Kino-Palatsissa. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Teuvo Pakkalan näytelmään Tukkijoella (1899).
Tuotanto
Elokuvan tuotantoa haittasi sateinen kesä. Näyttelijöistä Urho Somersalmi oli edellisen kerran ollut suomalaisessa elokuvassa vuonna 1913 ensi-iltaan tulleessa Sylvissä. Välillä hän oli näytellyt Ruotsissa, ja mahdollisesti juuri siksi elokuva ostettiin esitettäväksi Ruotsissa.
Ihmemaa Oz (vuoden 1986 anime)
Ihmemaa Oz on animesovitus neljästä L. Frank Baumin Oz-maahan sijoittuvasta kirjasta. Japanissa sarjaa näytettiin aluksi NHK:lla, sitten TV Tokyolla vuosina 1986-1987. Ihmemaa Ozia tehtiin yhteensä 52 jaksoa.
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)
Musiikki
Elokuva kuuluu Yleisradion viiden elokuvan Mykkä valo -sarjaan, johon yhtiö tilasi 2000-luvulla uuden musiikin. Musiikin esittää Radion sinfoniaorkesteri. Vuosina 2009–2013 toteutettu hanke on yksi Suomen historian suurimmista yksittäisistä sävellystilaushankkeista. Tukkijoella-elokuvan uuden version musiikin on säveltänyt Kimmo Hakola. Elokuva esitettiin uuden musiikin kanssa ensi kerran televisiossa Yle Teemalla 6. tammikuuta 2014, ja se on sarjan viimeinen elokuva
Ihmemaa Oz (vuoden 1986 anime)
Amerikkalainen HBO osti sarjan oikeudet vuonna 1987 ja dubbasi sen englanniksi. Englanninkielisessä versiossa sarjan japanilainen alkuperä häivytettiin korvaamalla japanilaiset tekijän- ja studionnimet länsimaisilla, vaikka dubbauksen lisäksi lähinnä vain tietokoneilla tehty alkutekstijakso oli länsimaista alkuperäistuotantoa. Ihmemaa Oz on dubattu eri kielille ja lähetetty televisiossa lukuisissa muissakin maissa, myös Suomessa.
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)
Juoni
Tapahtumat on tarinassa siirretty elokuvan tekoaikaan. Rättäri yrittää saada vaimokseen isäntä Pietolan tyttären Katrin. Tapahtumiin puuttuu tukkijätkien nokkamies Turkka.
Ihmemaa Oz (vuoden 1986 anime)
Tarina
Ihmemaa Oz jakautuu neljään itsenäiseen tarinakokonaisuuteen, jotka kaikki perustuvat löyhälti eri Oz-kirjoihin.
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)
Arviot
Aikalaisarvioissa nimimerkki Uumo (Suomen Sosialidemokraatti) kiittää näytelmän sovitusta käsikirjoitukseksi: ”Juuri sovitus on tässä elokuvassa mielestäni suoritettu erittäin onnellisesti.” Näyttelijöiden valinta saa kiitosta nimimerkiltä U. F. (Iltalehti). Roland af Hällström (Aamulehti) löytää arviossaan paljonkin kritisoitavaa, muun muassa juonen hajanaisuuden, mihin eräät muutkin kriitikot ovat kiinnittäneet huomiota. Syy siihen on Hällströmin mukaan jo itse näytelmässä. Hän myös moittii sitä, ettei yksikään hahmo nouse varsinaisesti pääosaan, sen sijaan on ”vaarallisia ja hajoittavia ’miltei päähenkilöitä’ lukuisasti.” Ylioppilaslehden (20/1928) nimimerkki V.t. toteaa topakasti: ”Näytelmän populariteetti perustuu ennen kaikkea sen kansanhuumorin täyttämiin vuorosanoihin, joilla – – nykyaikaisessa elokuvassa ei saa olla mitään arvoa.” Näyttelijöistä Urho Somersalmi saa kiitosta elokuvaroolisuorituksestaan (Uumo, Suomen Sosialidemokraatti).
Ihmemaa Oz (vuoden 1986 anime)
Jaksot 1-17
Ensimmäinen tarina on sovitus ensimmäisestä Oz-kirjasta, Ihmemaa Ozista. Tarina kertoo orpolapsi Dorothysta, joka asustaa Kansasin preerialla Em-tätinsä, Henry-setänsä ja koiransa Toton kanssa. Eräänä päivänä Em ja Henry lähtevät käymään kaupungilla ja jättävät Dorothyn Toton kanssa kotiin. Tilalle ilmestyy tornado, joka repii talon maasta ja kuljettaa Dorothyn ja Toton sen mukana Oz-maahan.
Tukkijoella (vuoden 1928 elokuva)
Arviot
Eräässä televisioesitykseen perustuvassa arviossa todetaan, että kaksi myöhempää Tukkijoella-versiota ovat kepeämpiä, ja Hakolan musiikkikin on arvioijan mielestä painostavaa.
Ihmemaa Oz (vuoden 1986 anime)
Jaksot 1-17
Ozissa Dorothy tapaa Pohjoisen hyvän noidan. Noita kertoo Dorothylle, että talo putosi suoraan Idän ilkeän noidan päälle surmaten tämän, ja näin Dorothy on tullut vapauttaneeksi maiskiset ilkeän noidan orjuudesta. Hyvän noidan mukaan ainoastaan Oz-maan velho voi lähettää Dorothyn takaisin kotiin. Dorothy saa mukaansa ilkeän noidan hopeiset taikakengät, ja hän lähtee kohti Smaragdikaupunkia toiveenaan tavata Oz-maan velho, joka voisi lähettää hänet takaisin Kansasiin.
Matkallaan Dorothy kohtaa oljista tehdyn Variksenpelättimen, jolta puuttuu aivot, metallista tehdyn Peltimiehen, jolta puuttuu sydän, sekä Pelkurileijonan, joka haluaisi löytää rohkeutensa. Yhteistyön sekä matkalla hankittujen uusien ystävien avulla seurue voittaa monia esteitä ja saapuu lopulta Smaragdikaupunkiin.
Perillä Smaragdikaupungissa Oz-maan velho ottaa tulijat vastaan yksitellen, ja näyttäytyy jokaiselle erilaisena. Hän lupaa auttaa kaikkia, mutta vain mikäli he onnistuvat surmaamaan Lännen ilkeän noidan.
Niinpä ystävykset lähtevät kohti Lännen ilkeän noidan linnaa. Samaan aikaan noita valmistelee koko Oz-maan valloittamista. Hän näkee seikkailijoiden tulon taikapeilistään, ja lähettää näiden tielle susia, variksia ja sotilaita. Lopulta noita käyttää kultaista myssyään ja lähettää lentävät apinat, jotka tuhoavat Variksenpelättimen ja Peltimiehen, ja vangitsevat leijonan ja Dorothyn. Dorothy onnistuu kaatamaan noidan päälle ison vesiruukun, ja noita kaikkine pahuuksineen sulaa pois. Variksenpelättimen ja Peltimiehen jäänteet löydetään ja ystävät palautetaan ennalleen.
Noidan linnaan saapuu poika nimeltä Tip huoltajansa Mombin kanssa. Mombi harjoittelee noituutta, ja yrittää varastaa kultaisen myssyn Dorothyltä. Leijona estää Mombin aikeet, ja Dorothy lähettää Tipin ja Mombin takaisin kotiinsa lentävien apinoiden avulla. Peltimiehestä tehdään lännen maan kuningas.
Smaragdikaupungissa Oz-maan velho paljastuu nebraskalaiseksi kiertäväksi taikuriksi, joka on joutunut Oz-maahan kuumailmapallonsa ajauduttua sinne. Taikuri on teeskennellyt olevansa voimakas velho, jotteivät kaksi ilkeää noitaa uskaltaisi valloittaa koko maata. Taikuri huomaa, että Variksenpelätillä, Peltimiehellä ja leijonalla on jo se mitä nämä etsivät, joten hän on antavinaan näille toiveiden täyttymykset: Variksenpelätti saa päähänsä kasan nauloja, Peltimies puisen sydämen ja leijona värjättyä vettä, joka on olevinaan rohkeutta.
Dorothy kutsuu lentävät apinat ja määrää nämä viemään hänet kotiin. Apinat eivät kuitenkaan voi ylittää Oz-maan rajoja. Niinpä Dorothyä kehotetaan kääntymään Etelän hyvän noidan, Glindan puoleen. Vaikka Variksenpelätin, Peltimies ja leijona ovat jo löytäneet etsimänsä, he päättävät auttaa Dorothya pääsemään kotiin. Monien seikkailujen jälkeen seurue pääsee Glindan palatsiin.
Glinda lupaa toimittaa Dorothyn kotiin vastineeksi kultaisesta myssystä. Hän paljastaa Dorothylle, että tämä olisi päässyt kotiinsa vaikka heti ensimmäisenä päivänään Oz-maassa: kolme yhteenkopautusta taikakenkien kannoilla toteuttaa kantajansa toiveet. Dorothy jättää jäähyväiset ystävilleen ja pyytää kenkiä viemään hänet kotiin. Hän kohoaa ylös ja laskeutuu Kansasiin, missä herättyään näkee kotitalonsa.
Maakohtaisia julkaisuja
Sarjan jaksoista on leikattu neljä elokuvamittaista videojulkaisua, joista kahta ensimmäistä HBO on esittänyt televisiossa sarjan ohella. Yhdysvalloissa elokuvat on julkaistu VHS:nä, Laserdiscinä ja DVD:nä. Elokuvissa kirjojen alkuperäistarinoita on korostettu sarjaan sisältyvien uusien tarinoiden kustannuksella. Yhdysvalloissa sarjaa ei ole julkaistu fyysisenä tallenteena, mutta se on Netflixissä.
Australiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa sarjaa näytettiin usein 1990-luvun alussa ABC:llä ja ITV:llä, ja näytettiin tuolloin myös Doordarshan-kanavalla Intiassa. Japanilaista alkuperäisversiota myydään ainakin YesAsiassa. Meksikossa 26 ensimmäistä espanjaksi dubattua jaksoa on julkaistu neljän DVD:n kokoelmana El Mago De Oz. Ranskassa koko sarja on julkaistu DVD:llä ranskaksi dubattuna.
Haapajärven vaakuna
thumb|150px|Haapajärven vaakuna Haapajärven vaakuna on Haapajärven kaupungin tunnus, jonka aihe symboloi kunnan hyviä liikenneyhteyksiä rauta- ja maanteiden risteyksessä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä palkeittain hopeinen, siivekäs nuoli, jonka kärki ja sulat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Haapajärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. joulukuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. helmikuuta 1959.
Miki Sipiläinen
Miki Sipiläinen (s. 1. elokuuta 1986 Kuorevesi) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Sipiläinen oli mukana Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueessa ja teki maajoukkueuransa ensimmäisen maalin Suomen 4–0 voittamassa ottelussa Maltaa vastaan 6.2.2007. Veikkausliigassa hänen ensimmäinen maalinsa syntyi FC KooTeePeetä vastaan 24.10.2007.
Miki Sipiläinen pelasi kaudella 2005 seitsemän ottelua. Kaudella 2006 hän pelasi kymmenen ottelua. Kaudella 2007 hän pelasi Tampere Unitedissa yhdeksän ottelua ja oli vuokralla kuukauden AC Oulussa, jossa pelasi neljä ottelua. Hän pelasi otteluita myös TamU:n farmiseurassa PP-70:ssä. Suomen Cupin finaalissa FC Honkaa vastaan Sipiläinen teki viimeisellä minuutilla tasoitusmaalin. Se nosti Tampere Unitedin rangaistuspotkukilpailuihin ja tuplamestariksi.
Sipiläinen palasi kesällä 2008 jalkapallon pariin kolmosdivisioonan Pirkkalan jalkapalloklubissa, koska siinä vaiheessa aikaa opiskelulta riitti pelaamiseen. Sipiläinen pelasi PJK:ssa yhdeksän ottelua ja teki runkosarjassa 12 maalia. PJK:ta kakkosdivisioonaan mukana nostamassa ollut Sipiläinen siirtyi joulukuussa 2008 niin ikään kakkosdivisioonassa pelaavaan Tampereen Ilvekseen.
Miki Sipiläinen viimeisteli kaudella 2011 Musan Salamaa vastaan pelatussa ottelussa kuusi osumaa, mikä on Ilveksen uusi seuraennätys ja tiettävästi myös lähellä Kakkosen ennätystä.
Jürgen Plagemann
Jürgen Plagemann (s. 28. joulukuuta 1936 Lauenburg, Schleswig-Holstein) on saksalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sai miesten kahdeksikossa hopeaa. Hän edusti kotimaassaan Ratzeburger RC:ia.
Janko Rusev
Janko Rusev (, s. 1. joulukuuta 1958 Ivanski, Šumen, Bulgaria) on entinen bulgarialainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Rusev voitti kultaa Moskovan 1980 olympialaisissa alle 67,5-kiloisten sarjassa maailmanennätystuloksella 342,5 kg. Hän nosti tempauksessa 147,5 kg ja työnnössä maailmanennätyksen 195 kg. Rusev voitti maailmanmestaruuden alle 67,5-kiloisten sarjassa vuosina 1978 ja 1979 sekä alle 75-kiloisissa vuosina 1981 ja 1982. Hän voitti Euroopan-mestaruuden alle 67,5-kiloisissa vuosina 1978, 1979 ja 1980 sekä alle 75-kiloisissa vuosina 1981 ja 1982. Lisäksi hän saavutti MM- ja EM-hopeaa vuosina 1977 (alle 60 kg) ja 1983 (alle 67,5 kg).
Rusev teki 28 maailmanennätystä vuosina 1977–1982: viisi tempauksessa, kolmetoista työnnössä ja kymmenen yhteistuloksessa.
Ansu Kivekäs
Anna Maria ”Ansu” Kivekäs (s. 1. elokuuta 1964 Tikkurila, Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kirjailija. Hän on koulutukseltaan varhaiskasvatuksen erityisopettaja. Hän on opiskellut myös luovaa kirjoittamista.
Vuonna 2013 Kivekkään teos Ykkösjätkät oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Hän sai vuonna 2014 Kirjapöllö-palkinnon teoksesta Päin Porkkalaa.
Säkkituoli
Ensimmäisen säkkituolin suunnittelivat vuonna 1968 Zanottalle italialaiset Piero Gatti, Cesare Paolini ja Franco Teodoro. Heidän säkkituolinsa nimeltä Sacco tuli markkinoille vuonna 1969. Sacco on otettu New Yorkin Museum of Modern Artin kokoelmiin.
Säkkituoleja löytyy nykyään paljon erilaisista kotitalouksista, toimistoista, hotellien auloista ja ravintoloista. Säkkituoleihin printataan myös paljon erilaisia kuvioita ja logoja.
Tasmaniansypressit
Tasmaniansypressit eli tasmanianpunapuut (Athrotaxis) on havupuusuku sypressikasvien (Cupressaceae) heimossa. Sukuun kuuluu kolme lajia, joita kasvaa luontaisena Länsi-Tasmanian vuoristossa.
Tasmaniansypressit ovat ainavihantia puita, joista suurimmat kasvavat luonnossa 35 metriä korkeiksi. Puiden oksanhaarat ovat lyhyitä, lehdet pieniä ja kävyt samannäköisiä kuin sugilla (Cryptomeria japonica). Kaikki kolme lajia on tuotu viljelypuina Eurooppaan.
John Dunning
John Dunning on seuraavien henkilöiden nimi:
Tiécoro Bagayoko
Tiécoro Bagayoko (19. heinäkuuta 1937 Goundam – 26. elokuuta 1983 Taoudeni) oli malilainen sotilas, joka kuului maata vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen hallinneeseen sotilasjunttaan.
Bagayoko syntyi bambarasotilaan perheeseen. Hän kävi armeijan poikakoulun Katissa ja liittyi Ranskan armeijaan vuonna 1955. Bagayoko osallistui Algerian sotaan ja palasi Malin itsenäistyttyä kotimaahansa. Hän sai sotilaslentäjäkoulutuksen Neuvostoliitossa ja kävi harjoittelun Yhdysvalloissa.
Perhoslaastari
thumb|right|Perhoslaastareita jalkaterän haavan päällä Perhoslaastari on pienten haavojen sulkemiseen tarkoitettu sidontaväline. Perhoslaastari asetetaan haavakohdan yli ja kiinnitetään ihoon laastarissa olevan liimapinnan avulla. Sen toimintaperiaatteena on puristaa haavan reunat yhteen ja nopeuttaa näin haavan paranemista. Perhoslaastarin etu on se, että sen käyttö ei edellytä lääketieteellistä erityisosaamista. Tämän vuoksi perhoslaastareita on usein ensiapulaukuissa. Myös lääkärit käyttävät perhoslaastareita ja tietyissä tilanteissa niiden käytöllä voidaan välttää haavan ompelu.
Tiécoro Bagayoko
Luutnantti Bagayoko osallistui vuoden 1968 sotilasvallankaappaukseen, jossa hän sai mainetta presidentti Modibo Keïtan pidättäjänä. Bagayoko oli maata hallinneen kansallisen vapautuksen sotilaskomitean jäsen ja johti maan turvallisuuspalvelua. Hän vastasi sotilasvallan vastustajien nujertamisesta ja tuli tunnetuksi pidätettyjen julmasta kohtelusta sekä kerskailevasta elämäntavastaan.
Perhoslaastari
Useat eri yritykset valmistavat perhoslaastareita ja myyvät niitä eri tuotemerkeillä.
Tiécoro Bagayoko
Sotilaskomiteaan kuuluneet Bagayoko, puolustusministeri Kissima Doukara ja liikenneministeri Karim Dembélé vastustivat presidentti Moussa Traorén suunnitelmaa paluusta siviilivaltaan. Heidät pidätettiin helmikuussa 1978 syytettyinä vallankaappausyrityksestä. Bagayoko tuomittiin kuolemaan lokakuussa 1978 ja maaliskuussa 1979 hän sai viiden vuoden pakkotyörangaistuksen talousrikoksista. Bagayoko kuoli Taoudenin vankileirillä, jonne hän oli itse lähettänyt sotilasjuntan vastustajia.
Iisa
Iisa on suomalainen naisen etunimi, suomalainen muoto kansain­välisestä nimestä Isa.
Isa on lyhentymä nimestä Isabella ja on yleinen varsinkin saksan-, hollannin-, italian- ja espanjan­kielisissä maissa. Isabella taas on jo keski­ajalla käyttöön tullut raamatullisen Elisabet-nimen mukaelma. Saksassa Isa esiintyy myös Luisen tai Isolden kutsumamuotona.
Iisa on varsinkin nykyään myös lyhyempi versio nimestä Aliisa. Aliisa ja Alisa ovat suomenkielisiä muunnoksia ranskalaisesta nimestä Alice, joka puolestaan juontuu saksalaisesta Adelheid-nimestä (alun perin Adalheidis), joka merkitsee jalolaatuista.
Isa esiintyy varsinkin arabeilla myös miehen etunimenä, ja on alkujaan arabien Jeesuksesta käyttämä nimi. Nimen alkuperästä kerrotaan tarkemmin artikkelissa Jeesus islaminuskossa.
John Gill Shorter
pienoiskuva|John Gill ShorterJohn Gill Shorter (3. huhtikuuta 1818 – 29. toukokuuta 1872) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Alabaman kuvernöörinä Yhdysvaltain sisällissodan aikana 1861–1863.
Shorterin edeltäjä Alabaman kuvernöörinä oli Andrew B. Moore ja seuraaja Thomas H. Watts. Hän syntyi Monticellossa, Georgiassa, ja kuoli 54-vuotiaana Alabaman Eufaulassa.
Attilio Bravi
Attilio Bravi (9. syyskuuta 1936 Bra – 27. marraskuuta 2013) oli italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Bravi sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi Bernin EM-kilpailuissa 1954 tuloksella 725 cm. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 751 cm; pronssimitalisti Henryk Grabowski sai saman tuloksen.
Bravi paransi Arturo Maffein lähes 20 vuotta vanhaa Italian pituushyppyennätystä hyppäämällä Torinossa 27. heinäkuuta 1958 tuloksen 766 cm. Italian mestaruuden hän voitti vuosina 1952, 1954–1955 sekä 1957–1960. Vain Maffei on voittanut Italian mestaruuden miesten pituushypyssä useammin.
Gunsmoke
Gunsmoke oli yhdysvaltalainen lännensarja, jota esitettiin radiossa 1952–1961 ja televisiossa 1955–1975. Sarjan televisioversio on Simpsonien jälkeen pitkäikäisin Yhdysvalloissa parhaaseen katseluaikaan lähetetty televisiosarja.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat 1800-luvun lopun Dodge Cityyn Kansasiin. Sarjan päähenkilönä on U. S. Marshal Matt Dillon, jota radiossa esitti William Conrad ja televisiossa James Arness.
Radio
CBS:n ohjelmajohtaja Harry Ackerman oli 1949 tuottanut kaksi pilottijaksoa, joissa ensimmäisessä pääroolissa oli Rye Billsbury ja jälkimmäisessä Howard Culver. Hanke kuitenkin kaatui. Toisaalla tuottaja-ohjaaja Norman MacDonnel ja käsikirjoittaja John Meston olivat etsineet mahdollisuutta aikuisille suunnatun lännensarjan tekoon, sillä sen hetkiset sarjat, kuten The Lone Ranger, The Cisco Kid ja Red Ryder oli tarkoitettu ensisijaisesti lapsille. Vuonna 1952 MacDonnel esitti CBS:lle ajatuksensa. Sattumalta CBS oli juuri samaan aikaan päättänyt lopettaa jännityssarjan Operation Underground, ja MacDonnel sai viikon aikaa uuden sarjan käynnistämiseksi.
Sekä MacDonnel että Meston halusivat sarjan pääroolia, liittovaltion seriffiä Matt Dillonia, esittämään William Conradin, mutta CBS vastusti ajatusta. Conradin ylipainoisuus oli yleisön tiedossa tämän elokuvaroolien ansiosta, ja lisäksi hän oli jo turhan tuttu ääni radiosta. Hän onnistui kuitenkin koe-esiintymisessään vakuuttavasti, joten hänet valittiin rooliin. Sarjan käsikirjoittajaksi palkattiin Walter Newman ja musiikin säveltäjäksi Rex Koury. Ensimmäinen jakso oli pitkälti rakennettu Matt Dillonin ympärille, mutta kahdesta jakson sivuhenkilöstä tuli myöhemmin sarjan vakiohahmoja. Nämä olivat Parley Baerin esittämä apulaisseriffi Chester Wesley Proudfoot ja kaupungin synkkäilmeinen lääkäri Charles ”Doc” Adams, jota esitti Howard McNear. Piakkoin sarjaan tuli myös neljäs vakioesiintyjä, Georgia Ellisin esittämä saluunatyttö Kitty.
Gunsmoken ensimmäinen jakso lähetettiin 26. huhtikuuta 1952 ja viimeinen 18. kesäkuuta 1961. Kaikkiaan 30 minuutin kestoisia jaksoja tehtiin noin 480 kappaletta. Sarja sai kiitosta realismistaan, jonka suhteen sitä verrattiin toiseen samaan aikaan esitettyyn radiosarjaan, Dragnetiin, vaikka molemmat olivatkin muuten hyvin erityyppisiä. Radiokuunnelmiin erikoistuneen kirjailija John Dunningin mukaan harrastajien keskuudessa Gunsmokea pidetään eräänä kaikkien aikojen parhaista radiosarjoista, huomioon ottaen kaikki lajityypit.
Televisio
Gunsmoken televisioversion mahdollisuutta alettiin miettiä jo vuonna 1953. MacDonnel olisi mielellään käyttänyt samaa roolitusta kuin radiosarjassakin, mutta erityisesti William Conradin entisestään noussut ylipaino oli ongelma, sillä hänen ulkonäkönsä ei vastannut kuulijoille Matt Dillonista muodostunutta mielikuvaa. Lopulta CBS otti vastuun sarjasta pois MacDonnelilta ja korvasi kaikki pääroolien näyttelijät uusilla, tosin myös radiosarjan näyttelijöille järjestettiin muodollinen koe-esiintyminen. Matt Dillonin rooliin oli alun perin ajateltu John Waynea, joka kuitenkin kieltäytyi, sillä se olisi saattanut vaikeuttaa hänen menestyksekästä uraansa elokuvissa. Lopulta rooliin valittiin Waynen suosittelema James Arness. John Wayne kuitenkin esitteli sarjan ensimmäisen jakson televisiossa. Kittyn roolin sai Amanda Blake ja Milburn Stonesta tuli uusi Doc Adamsin esittäjä. Chester Proudfootin sukunimi muutettiin Goodeksi, ja roolin esittäjäksi tuli Dennis Weaver.
William Conrad oli katkera siitä, ettei saanut tehdä rooliaan televisiossa, ja alkoi karttaa haastatteluja, erityisesti jos häneltä haluttiin kysyä hänen radiourastaan. Televisiosta Conrad tuli myöhemmin tunnetuksi muun muassa roolistaan yksityisetsivä Cannonina.
Hr. Ms. Van Galen (F834)
Valmistus
Alus tilattiin Schelden laivastontelakalta Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 7. kesäkuuta 1990. Alus laskettiin vesille 21. marraskuuta 1992 ja se valmistui 1. joulukuuta 1994.
Gunsmoke
Televisio
Gunsmoken ensimmäinen jakso lähetettiin televisiossa syyskuussa 1955, ja toisella kaudellaan sarja nousi kymmenen katsotuimman joukkoon, ja pian sen jälkeen kärkipaikalle. Sillä sijalla sarja pysyi vuoteen 1961, jonka jälkeen sen pysyi kahdenkymmenen joukossa vuoteen 1964 asti. Takaisin kahdenkymmenen joukkoon sarja nousi vuonna 1967 ja pysyi siellä, kunnes katsojaluvut putosivat sarjan viimeisellä kaudella.
Hr. Ms. Van Galen (F834)
Palvelus
Alus myytiin 2006 Portugalille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä NRP D. Francisco de Almeida.
Gunsmoke
Televisio
Sarjan päättyessä 1975 sitä oli tehty kaikkiaan 633 jaksoa, joista 233 puolen tunnin ja loput tunnin kestoisia. 1980- ja 1990-luvuilla tehtiin lisäksi viisi Gunsmoke-televisioelokuvaa, joissa kaikissa pääroolissa esiintyi James Arness.
Sen lisäksi, että Gunsmoke oli pitkään Yhdysvaltojen pitkäaikaisin prime time -televisiosarja, niin myös James Arness oli pitkäaikaisin saman roolihahmon esittäjä, kunnes syksyllä 2004 Kelsey Grammer sivusi ennätystä Frasier Cranena.
Merirosvous
pienoiskuva|Yksi monista kauhua herättäneistä [[merirosvolippu|merirosvolipuista (Kalikoo-Jack Rackham).]] Merirosvous tarkoittaa kauppalaivojen ryöstämistä kansainvälisillä merillä. Laivan aseellinen ryöstö tarkoittaa ryöstöä valtion aluevesillä. Merirosvouksella on hyvin pitkä historia, ja sitä esiintyy yhä siellä, missä viranomaiset eivät kykene takaamaan merenkulun rauhaa. Sota-aluksilla on oikeus hidastaa ja pidättää merirosvoukseen syyllistynyt tai epäilty alus. Kansainvälisen merenkulkujärjestön raportin mukaan merirosvous on edelleen suuri ongelma maailman rannikkomerillä.
Merirosvoutta on esiintynyt miltei kaikilla merillä. Populaarikulttuurissa käsitellyin merirosvouteen liittyvä aihepiiri lienee Karibian merirosvous 1600-luvulla ja 1700-luvun alussa. Kaappaaminen oli merirosvousta muistuttava, mutta aikoinaan laillinen sota-ajan toimintamuoto.
Merikansat
Toisen vuosituhannen eaa. lopulla Välimeren merikansat tekivät ryöstöretkiä useita valtakuntia vastaan, ja ainoastaan egyptiläiset kykenivät vastaamaan heidän hyökkäyksiinsä. Merikansojen taktiikka perustui kevyesti aseistettujen joukkojen nopeisiin hyökkäyksiin. Viimein Ramses III pysäytti heidät taistelussa 1186 eaa. Niilin suiston edustalla.
Antiikin aika
Vuonna 101 eaa. Rooman senaatti hyväksyi ensimmäisen merirosvojen vastaisen lain. Roomalaiset kukistivat valtaosan alueen merirosvokansoista tehokkaasti ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Ratkaisevassa osassa oli Pompeiuksen voitto 67 eaa., jonka jälkeen Välimeri vapautui merirosvoista 400 vuodeksi.
Bysantti
Bysantti onnistui pitämään itäisen Välimeren vielä vapaana merirosvoista Länsi-Rooman luhistuttua 400-luvulla, ja merikauppa kukoisti. Bysantin laivasto heikkeni 1100-luvun lopulla, ja vuonna 1204 italialaiset löivät sen lopullisesti. Tämän seurauksena Välimeren vartiointi heikkeni ja italialaiset merimiehet eivät enää saaneet työtä Bysantin kauppalaivastosta – näin merirosvouksesta tuli Välimerellä uudelleen vitsaus. Tunnetuimpia tuon ajan merirosvoja oli Brindisin Margaritone. Ilman laivastoa jäänyt Bysantti palkkasi 1200-luvulla alueen vesiä hallitsevia merirosvoja käymään venetsialais- ja genovalaislaivojen kimppuun. 1300-luvulla ottomaanien ja venetsialaisten laivastot olivat jo tarpeeksi vahvoja pystyäkseen pitämään merirosvouksen aisoissa, ja merirosvotoiminnan keskus siirtyi 1300-luvun lopulla itäiseltä Välimereltä Pohjois-Afrikan rannikolle.
Viikingit
Viikingit tekivät 700-luvun lopulta lähtien ryöstö- ja hävitysretkiä etenkin Britteinsaarille, ja myöhempien aikojen merirosvot hyödynsivät heidän hyökkäystaktiikoitaan.
Keskiajan Itämeri
Itämerellä esiintyi merirosvoutta varsinkin keskiajalla. Kuuluisia Itämeren rosvoja olivat 1390-luvulla vaikuttaneet vitaaliveljet, joilla oli vaikutusta Itämeren maiden politiikkaankin. Varsinkin Suomenlahden ja Ruotsin rannikoiden rikkonaisuus ja runsaat saaret tarjosivat rosvoille suojapaikkoja. Vuonna 1401 vitaaliveljien kuuluisin johtaja Klaus Störtebecker vangittiin ja tuomittiin kuolemaan 71 miehensä kanssa.
Britteinsaaret
Feodaaliruhtinailla ei ollut riittävästi mahdollisuuksia jahdata merirosvoja Britteinsaarten vesillä. 1200-lukuun mennessä merirosvoista olikin tullut jo sietämätön vitsaus Englannin kanaalissa. Tunnetuimpia heistä oli Eustace the Monk, joka keräsi suojelurahaa kanaalia liikennöiviltä laivoilta. Aluksi hänen kanssaan liittoutuneet mutta petetyiksi joutuneet englantilaiset kuitenkin surmasivat hänet lopulta. Niin Englanti kuin Ranskakin sietivät vuosisatojen ajan sellaisia merirosvoja, joita he pystyivät käyttämään kaappareina toisiaan vastaan.
Välimeri
Pohjois-Afrikan merirosvous alkoi 1400-luvulla ja päättyi Ranskan vallattua Algerian 1830-luvulla. Turkkilainen merirosvo Dragut valloitti nykyisen Libyan alueen vuonna 1551 ja perusti sinne turkkilaisen provinssin. Erityisesti merirosvouksessa kunnostautuivat Pohjois-Afrikan ns. barbareskivaltiot, jotka keräsivät jopa suojelurahaa Euroopan valtioilta ja Yhdysvalloilta. Yhdysvaltain laivastoministeriö perustettiin 1798 osaksi kaupankäynnin suojelemiseksi näiltä merirosvoilta, ja sen merijalkaväen ensimmäinen maihinnousu tapahtui Tripoliin 1805. Tätä tapahtumaa muistetaan Yhdysvaltain merijalkaväen marssilaulun From the Halls of Montezuma sanoissa. Barbareskirosvot kiertelivät myös Euroopan rannikoita Islantia myöten ja kaappasivat kristittyjä orjiksi. On arvioitu, että 1500–1700-luvuilla runsas miljoona eurooppalaista joutui orjiksi arabimaihin. Osa näistä tosin palautettiin lunnaita vastaan, osa taas kääntyi muslimeiksi ja ryhtyi itsekin merirosvoiksi. Maltassa toiminut Johanniittojen ritarikunta taisteli Välimerellä merirosvoja vastaan.
Luolamadonna
Luolamadonna tarkoittaa kahta maalausta, joiden sommittelu on lähes identtinen. Maalaukset ovat ainakin suurelta osin Leonardo da Vincin maalaamia. Ne sijaitsevat Louvressa Pariisissa ja toinen National Galleryssä Lontoossa.
Merirosvous
Kaukoitä
Keskiajan kauppalaivastoja verottivat Kaukoidässä japanilaiset ja kiinalaiset merirosvot. Wakot olivat Japanista lähtöisin olleita merirosvoja, jotka ryöväsivät 1200-luvulta 1550-luvun lopulle Kiinan ja Korean rannikoita. Huippukaudellaan näiden merirosvolalusten miehistö koostui kiinalaisesta nostoväestä, kauppiaista ja salakuljettajista sekä japanilaisista sotilaista, rōnineista ja jopa portugalilaisista merimiehistä. 1400-luvulla Sumatralla sijaitsevasta Malajusta tuli kiinalaisten merirosvojen tukikohta. Kiinalaislaivasto hyökkäsi Palembangiin, vangitsi merirosvohallitsijan ja vei tämän Pekingiin julkisesti teloitettavaksi.
Karibia
pienoiskuva|Karibian merirosvokapteeni [[Bartholomew Roberts. Keikarimainen Roberts edusti viimeistä Karibian merirosvojen sukupolvea 1700-luvun alussa.]]
Englannin ja Espanjan välille puhkesi vuonna 1585 sota suureksi osaksi englantilaisten yllyttämien kaappareiden, kuten Francis Draken, Euroopassa ja Espanjan Amerikan-siirtokunnissa tekemien hyökkäilyjen seurauksena. Espanjalaiset kieltäytyivät kohtelemasta Drakea kaapparina, jolla on kiinni jäädessään oikeus lievään tuomioon, vaan pitivät häntä vain viheliäisenä merirosvona, joka tulisi teloittaa.
Espanjalaisten suojattomat kultakuljetukset Amerikasta Eurooppaan joutuivat 1500-luvulla usein ranskalaisten ja hollantilaisten merirosvojen saaliiksi. Suojatakseen kuljetuksensa espanjalaiset ryhtyivät kuljettamaan aarteitaan kahdesti tai kerran vuodessa kulkevilla suurilla laivasaattueilla, jotka kuitenkin joutuivat silloin tällöin hyvin varustettujen merirosvojen ryöstämiksi. Drake ja muut kaapparit onnistuivat usein iskemään etenkin kuljetusten alkureiteillä Panamassa. Ranskalaisista kaappareista tunnetuin oli Francois le Clerc, joka tunnettiin nimellä Puujalka.
Luolamadonna
Louvren maalaus on todennäköisesti ensimmäinen kahdesta Luolamadonnasta ja noin 8 cm korkeampi kuin Lontoon versio. Ensimmäinen varma merkintä maalauksesta on vuodelta 1625, jolloin se kuului Ranskan kuninkaalliseen kokoelmaan. Maalaus on hyvä esimerkki Leonardon sfumato-tekniikasta.
Merirosvous
Karibia
Karibian merirosvouksen kulta-aika vallitsi määritelmästä riippuen noin vuosina 1640–1680 tai 1698–1730, jonka loppuun mennessä kaikki alueen pelätyimmät merirosvot oli saatu kiinni ja otettu hengiltä. Englannin ja Ranskan viranomaiset eivät ensin olleet kovin kiinnostuneita tai kykeneviäkään estämään maanmiestensä harjoittamaa merirosvoutta, ja Jamaikan Port Royalista tuli 1660-luvulla merirosvojen turvasatama. Vähitellen Englannin ja Ranskan suhtautuminen merirosvoileviin maanmiehiinsä muuttui, ja 1700-luvun alussa laivastot puhdistivat Karibian merirosvoista lähes kokonaan.
Luolamadonna
National Galleryssa olevan maalauksen tilasi milanolainen Neitseellisen syntymän veljeskunta. Suuren osan siitä maalasivat avustajat, mahdollisesti Predisin veljekset. Sen oli tarkoitus täyttää suuri ja moniosainen alttaritaulu, joka oli jo rakennettu. Maalauksessa on kuvattu apokryfinen hetki Kristuksen lapsuudesta, kun Johannes Kastaja tapasi lapsena hänen perheensä tiellä Egyptiin. Leonardon maalaamassa kohtauksessa Johannes tunnustaa Jeesus-lapsen Kristukseksi.
Merirosvous
Karibia
Merirosvolaivat olivat tasa-arvoisia ja demokraattisia yhteisöjä. Kapteeni ja muut laivan esimiehet valittiin äänestyksellä, ja saalis jaettiin lähes tasan. Monella merirosvolaivalla oli erityinen merirosvosäännöstö, joka määritteli jokaisen miehistön jäsenen tasa-arvoiset oikeudet ja velvollisuudet. Näistä yksityiskohtaisin ja yksi tunnetuimmista oli Bartholomew Robertsin 11-kohtainen säännöstö vuodelta 1721. Rangaistukset sääntöjen rikkomisesta olivat yleensä hyvin ankaria.
Karibian merirosvous ja toisaalta myös merirosvojen kätkemien aarteiden etsintä on kauan ollut seikkailuromaanien suosituimipia aiheita. Tämän kirjallisuudenlajin ehkä tunnetuin teos on Robert Louis Stevensonin vuonna 1881 kirjoittama Aarresaari. Aihepiiriä on käsitelty myös useissa elokuvissa.
Intian valtameri
Intian valtamerellä liikkuneista 1600- ja 1700-lukujen eurooppalaisista merirosvoista kuuluisimpia ovat Henry Avery ja William Kidd (”kapteeni Kidd”). Seychellit oli merirosvojen tukikohtana, kunnes britit ja ranskalaiset karkottivat heidät pois 1700-luvulla. Kuuluisa merirosvopäällikkö Oliver de Vasseur teki vastarintaa aina vuoteen 1810. 1700-luvulla ja 1800-luvun alussa Madagaskar oli merirosvojen pesäpaikka. Entinen merirosvo James Plaintain asettui sinne eläkkeelle 1715 ja julisti itsensä kuninkaaksi valloittaen verisissä sodissa koko saaren. Hän oli myös orjakauppias. Vuonna 1728 merirosvokuningas pakeni kapinan vuoksi.
Suomen viimeisin merirosvoustapaus vuonna 1943
Suomessa on viimeksi annettu tuomioita merirosvouksesta sota-aikana vuonna 1943. Tällöin joukko luvialaisia kalastajia tuomittiin Eurajoen käräjillä neljästä kuukaudesta 1,5 vuoden vankeusrangaistuksiin heidän vietyään naftatynnyreitä ja muuta irtaimistoa Luvian saaristossa 31. lokakuuta 1943 karille ajaneen saksalaisen moottorialus Paulin hylystä. Varastetun omaisuuden arvo oli noin 50 000 markkaa.
Merirosvous nykyään
pienoiskuva|Maailmanlaajuisen merirosvouksen uhkaamat alueet ja satamat nykyaikana pienoiskuva|Nykyaikaisia singoilla ja rynnäkkökivääreillä aseistautuneita merirosvoja [[ukrainalaisella MV Fainalla. Kuvakooste.]]
Merirosvous yhä yleistä
Vuonna 2007 merirosvojen hyökkäyksestä ilmoitettiin IMO:lle (International Maritime Organization, Kansainvälinen merenkulkujärjestö) 263 kertaa. Laivojen kaappaukset, ryöstöt ja miehistön jäsenten sieppaukset lisääntyivät 10 % vuonna 2007. Merirosvot kaappasivat 292 merimiestä vuonna 2007, kun edellisenä vuonna luku oli vain 188. Viisi henkilöä kuoli ja kolme katosi. Tilastoja vinouttaa se, että kaikkia hyökkäyksiä ei ilmoiteta.
Osa aiemmin aktiivisista merirosvousalueista on rauhoittunut, mutta Somalian ja Nigerian rannikot ovat entistäkin vaarallisempia. Kesäkuussa 2008 YK:n päätöksellä pyydettiin jäsenmaiden laivastoja turvaamaan merirosvojen uhkaamat kuljetukset alueella.
Nykyajan merirosvouksen taustaa ja vaikutuksia
Merirosvoilun taustalla on usein köyhyyttä ja alueen epävakaa tilanne. Nykyään merirosvousta esiintyy pääasiassa Kaakkois-Aasiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa, joissa merirosvot käyttävät nopeita kumiveneitä, tuliaseita ja veitsiä. Suurin osa merirosvouksesta tapahtuu nykyisin Indonesian, Somalian, Bangladeshin, Nigerian ja Intian rannikoilla. Merirosvoutta on vaikea torjua, koska hyökkäykset tehdään pienillä kalastusaluksilla öisin, jolloin kiinnijäämisen riski on pieni. Nykyiset, suuretkin alukset toimivat hyvin pienellä miehistöllä, joten valtaukseen ei tarvita kuin muutama hyvin aseistetun henkilön joukko. Päivisin nämä merirosvot ovat tavallisia kalastajia, jotka ovat kaikkien epäilysten ulkopuolella. Joillain alueilla lainsuojaton elämäntapa on periytynyt isältä pojalle sukupolvien ajan. Merirosvous on myös vakava ympäristöuhka. Useissa tapauksissa merirosvot ovat vallanneet suuriakin öljytankkereita ja ottaneet miehistön vangiksi. Laiva on voinut ajelehtia kymmeniäkin minuutteja vailla ohjausta, kun rosvot ovat keränneet saalistaan. Ryöstön kohteeksi joutuvat niin risteily- kuin rahtialuksetkin.
Käytössä uusinta tekniikkaa
Nykypiraateilla on käytössään uusinta tekniikkaa ja tehokkaita aseita, ja laivanvaltaus onnistuu myös maalta. Merirosvot pystyvät jäljittämään aluksia ja salakuuntelemaan niiden viestejä. Usein rosvot tietävät täsmälleen, millaista lastia laiva on kuljettamassa ja minne. Saaliina ovat miehistö ja lasti, joista rosvot vaativat lunnaita. Kaappauksen jälkeen lunnaiden maksaminen jää usein ainoaksi vaihtoehdoksi saada alus takaisin.
Afrikan sarven alue
Merirosvous Afrikan sarven alueella on tehnyt sen rannikkovesistä yhden maailman vaarallisimmista laivaväylistä. Vuonna 2006 merirosvot iskivät vain kymmenen kertaa mutta 2007 31:een alukseen. Vuoden 2008 kahdeksan ensimmäisen kuukauden aikana hyökkäykset ovat edelleen lisääntyneet jo yli 30 laivaan. Merirosvoille on maksettu miljoonia dollareita lunnaita. Tämä on tehnyt merirosvouksesta tuottoisan liiketoimen joka uhkaa alueen tasapainoa estäen muun muassa avustuskuljetukset nälänhädän uhkaamalle alueelle pahentaen Afrikan sarven ruokakriisejä. Somaliassa valtiovallan heikkous antaa merirosvoille vapaat kädet. Somalian tilanteen johdosta kesäkuussa 2008 YK:n päätöksellä tuomittiin merirosvous ja pyydettiin laivastoja turvaamaan merirosvojen uhkaamat kuljetukset alueella. Pelkona on, että merirosvous leviää naapurimaihin. Somalialaiset merirosvot ovat puolustaneet toimintaansa kalastusvesien suojaamisena ryöstökalastajia ja ongelmajätteitä dumppaavia aluksia vastaan.
Nigerian vedet
Nigeriassa kapinalliset harjoittavat merirosvoutta rahoittaakseen toimintansa. Hyökkäysten määrä oli vuonna 2006 12 ja kasvoi 42:een vuonna 2007. Se on yleistä etenkin Niger-joen suistossa.
Kaakkois-Aasian merialueet
Pahinta merirosvoaluetta oli ennen 2000-lukua Kaakkois-Aasian merialueet, etenkin Etelä-Kiinan meri, Malakan salmi ja Indonesian merialueet. Vuodesta 1980 lähtien Kaakkois-Aasian vesillä on hyökätty yli 2000 alukseen. Yhteenotoissa on saanut surmansa satoja ihmisiä. Ongelma on todellisuudessa suurempi, sillä varustamot eivät ilmoita kaikkia laivoihinsa kohdistuneita hyökkäyksiä. Asiakkaiden menettämisen pelosta varustamot eivät tunnusta merirosvousta ongelmaksi, vaan se kuitataan meriromantiikan tarinoina. Kansainvälisen merenkulkujärjestön mukaan Indonesian viranomaiset ovat tehneet hyvää työtä merirosvouksen vähentämiseksi. Vuonna 2006 hyökkäyksiä oli 50, mutta vuonna 2007 vain 43.
Alueella tiedetään olevan ainakin 20 haamulaivaa, jotka purjehtivat väärennetyillä papereilla, varastavat lastin satamista ja myyvät sen harmaan tavaran välittäjille, jotka eivät halua tietää lastin alkuperää. Ne kuljettavat myös laittomia siirtolaisia. Nämä alukset purjehtivat useimmiten mukavuuslippurekisterissä. Haamulaivat eivät voisi toimia ilman tulli- ja satamavirkailijoiden lahjontaa.
Sten & Stanley
thumb|Sten & Stanley Sten & Stanley on ruotsalainen yhtye. Sten Nilsson, Ebbe Nilsson ja Stanley Granström perustivat sen popyhtyeeksi Karlskogassa 1962. 1970- ja 1980-luvuilla tyyli kuitenkin muuttui siten, että yhtye kehittyi tanssiyhtyeeksi. Niihin aikoihin yhtye otti vaikutteita diskosta ja esitti sekä covereita että omaa materiaalia. Yhtyeellä on ollut monia kappaleita Svensktoppen-listalla. Yksi tunnetuimmista kappaleista on "Jag vill vara din, Margareta".
Mies valkoisessa puvussa
Mies valkoisessa puvussa (The Man In The White Suit) on vuonna 1951 ensi-iltansa saanut satiirinen komediaelokuva, jonka tuotti brittiläinen Ealing Studios -elokuvayhtiö. Elokuvan ohjasi Alexander Mackendrick ja pääosia esittävät Alec Guinness, Joan Greenwood ja Cecil Parker. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta ja ehdolla myös parhaan elokuvan BAFTA-palkinnon saajaksi.
British Film Instituten valitsemat tuhat asiantuntijaa äänesti Miehen valkoisessa puvussa vuonna 1999 mukaan kaikkien aikojen sadan parhaan brittielokuvan listalle.
Juoni
Strattonia ylistetään nerona, kunnes sekä tehtaan johto että ammattiyhdistysliike tajuavat keksinnön seuraukset: kun kuluttajat olisivat ostaneet tarpeensa verran tästä kankaasta tehtyjä vaatteita, kysyntä romahtaisi ja tekstiilitehtaat jouduttaisiin sulkemaan. Yrityksen johtajat yrittävät viekoitella ja lahjoa Strattonin luopumaan kaikista oikeuksistaan keksintöönsä, jotta se voitaisiin haudata hiljaisuudessa, mutta mies ei suostu. Hänet vangitaan, mutta hän pääsee pakenemaan. Öisessä takaa-ajossa mies on helppo jäljitettävä hohtavassa puvussaan, ja äkkiä puku alkaa mennä pilalle koska kuidun kemiallinen rakenne alkaa hajota. Väkijoukko repii puvun riemuissaan kappaleiksi, ja Stratton jätetään alusvaatteisilleen kadulle. Vain tehtailijan tytär Daphne ja tehdastyöläinen Bertha tuntevat sympatiaa Strattonia kohtaan.
Seuraavana päivänä Stratton erotetaan työstään. Lähtiessään hän tutkii muistiinpanojaan keksinnöstään ja saa oivalluksen. Hän poistuu, luultavasti kehittämään keksintöään eteenpäin taas jossakin muussa yrityksessä.
As We May Think
As We May Think oli Vannevar Bushin kirjoittama essee, joka julkaistiin ensimmäisen kerran The Atlantic Monthly -lehdessä heinäkuuta 1945. Artikkeli vastasi erityisesti siihen, miten tiede ja tekniikka pystyisi vastaamaan tiedon ei-rakenteiseen hallintaan liittyviin ongelmiin. Artikkelin kuuluisin laite on Memex, jonka linkit voidaan nähdä hypertekstin esikuvana.
Tausta
Bush esitteli jo ajatuksiaan tulevaisuuden koneesta, joka pystyi tarjoamaan informaatiota tarvittaessa, Technology Review -lehden artikkelissa tammikuussa 1933. Siinä esitelty laite pystyi löytämään käyttäjän haluaman sivun muistiinpanoista tai kirjasta muutamaa näppäintä painamalla. Bushin ajatusten pohjalla oli lisääntyvä informaatio, joka vaikeutti tiedonhallintaa.
Bush yritti julkaista ensimmäisen version esseestä joulukuussa 1939. Hän lähetti esseen Fortune-lehdelle, missä sitä ei kuitenkaan ikinä julkaistu. Artikkeli jäi toimittaja Eric Hodginsille, joka oli tavannut Bushin. Vaikka hän olikin kiinnostunut Memexistä ja kannustanut jopa Bushia kirjoittamaan siitä, hän ei ollut kuitenkaan varma, sopisiko artikkeli Fortuneen. Bush turhautui siihen, että artikkelin julkaiseminen meni kauan aikaan, mutta hän keskittyi toisen maailmansodan aikana muihin asioihin.
Syyskuussa 1944 Bush päätti lähettää esseensä myös muihin lehtiin. Ensimmäisenä hän lähetti sen nimellä Mechanization and the Record The Atlantic Monthlyyn, joka hyväksyikin artikkelin lokakuussa. Artikkeli julkaistiin lehden heinäkuun numerossa, joka ilmestyi 27. heinäkuuta.
Sisältö
Bush esitteli useita sen aikaiseen teknologiaan perustuvia todellisia ja kuvitteellisia laitteita, jotka voisivat olla tietotyöläisen avuksi. Yksi näistä oli otsalle puettava saksanpähkinän kokoinen kamera, jossa olisi automaattivalotus ja ääretön syvyysterävyysalue. Bush kuvaili erilaisia kemiallisia ja sähköisiä kuvantamismenetelmiä sekä uusia mahdollisuuksia, joita avaisi tiedon optinen tallentaminen mikrofilmille. Äänen tallentaminen äänilevylle, puheentunnistus automaattisen pikakirjoituskoneen avulla sekä puhesynteesi saavat tekstissä huomiota. Bush haaveili keinotekoisesta kielestä, joka sopisi luonnollista kieltä paremmin koneilla tallennettavaksi. Bushin mukaan reikäkorttien avulla voitaisiin toteuttaa taulukkolaskentaa ohjelmoitavilla, sähköisillä laskukoneilla, jotka myöhemmin kykenisivät käyttämään pitkälle kehittynyttä matematiikkaa käyttäjän puolesta, jotta hän voisi keskittyä abstraktimman tason ongelmien pohtimiseen. Edelleen, Bush hahmotteli optiikkaan ja magnetismiin perustuvia mekaanisia arkistokortinlajitteliljoita ja kaikkien edellisten laitteiden yhdistelmiä, kuten puheentunnistukseen perustuvaa tietokantaa. Tekstin lopussa hän visioi jopa tiedonkäsittelyjärjestelmän sähköistä kytkentää aistielimien ohi suoraan ihmisen hermoihin.
October Tide
October Tide on ruotsalainen metalliyhtye. Jonas Renkse ja Fredrik Norrman perustivat yhtyeen heidän pääyhtyeensä Katatonian ollessa väliaikaisesti hajonnut vuonna 1995. October Tide nauhoitti debyyttialbuminsa Rain Without End samana vuonna, mutta se julkaistiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Jonas Renksen menetettyä kykynsä laulaa murinavokaaleja yhtyeeseen liittyi laulaja Mårten Hansen. Toisen albumin Grey Dawn julkaisun jälkeen October Tide lopetti toimintansa. Vuonna 2009 Fredrik Norrman kokosi yhtyeen uudelleen erottuaan Katatoniasta, kuitenkin ilman Renkseä. Uudella kokoonpanolla tehty albumi A Thin Shell julkaistiin syyskuussa 2010.
Joey Beltram
Joey Beltram (s. 6. marraskuuta 1971 Queens, New York) on yhdysvaltalainen dj ja musiikkituottaja, joka työskentelee pääasiassa elektronisen tanssimusiikin parissa. Hän on vaikuttanut erityisesti belgialaiseen ja yleensä eurooppalaiseen klubi- ja ravekulttuuriin 1990-luvun alussa. Hänen tuotantoaan on julkaistu muun muassa NovaMute-, R & S -, Tresor- ja Warp-levymerkeillä. Dj-työhönsä hän sanoo saaneensa vaikutteita newyorkilaiselta Tony Humphriesilta.
Beltramin ja Mundo Muziquen yhteistyössä Second Phase -nimellä tekemä "Mentasm"-kappale on toiminut innoittajana monille elektronisen tanssimusiikin tuottajille. Sitä pidetään yleisesti ensimmäisenä äänitteenä, jossa käytetään niin sanottua "Hoover-saundia", syntetisaattorilla luotua, jossain määrin imurin ääneltä kuulostavaa äänikuviota. "Hooveria" käyttävistä kappaleista ehkä tunnetuin on alankomaalaisen Human Resourcen "Dominator" (1991), jota Beltram itsekin on uudelleenmiksannut.
Elämänvaiheita
Italialais-meksikolaista sukujuurta oleva Beltram varttui New Yorkin Queensissa. Lapsena hän teki muun muassa graffiteja. Dj-työt hän sanoo aloittaneensa harrastusmielessä noin vuonna 1983. Aluksi hän soitti lähinnä diskoa, elektroa ja hip hopia. Vuosikymmenen puolivälissä hän kiinnostui Chicagon housesta ja alkoi myöhemmin itsekin tuottaa musiikkia. Ensimmäiset äänitteensä hän teki newyorkilaisille levymerkeille, kuten Nu Groovelle, ja levytti pian myös tunnetulle chicagolaiselle Trax Records -merkille ja teknopioneeri Derrick Mayn Transmatille.
Vuonna 1993 Beltram levytti muun muassa The Calibre -ep:n Warp Recordsille. Seuraavana vuonna ilmestyi Aonox-niminen albumi. Vuosikymmenen puolivälissä Beltram teki ensimmäiset tuotoksensa tunnetulle saksalaiselle Tresor-merkille: muun muassa äänitteet Game Form, Instant ja Metro sekä albumin Places. Vuonna 1999 hän perusti oman levymerkin nimeltään STX, jolle on levyttänyt oman nimensä lisäksi myös pseudonyymillä JB3.
2000-luvulla Beltram on tehnyt muun muassa The Rising Sun -albumin ja Tokiossa dj-keikalla äänitetyn livealbumin tai -miksauksen Live & Womb, jotka kummatkin julkaistiin Tresorilla. Tuoretta tuotantoa hänen omalla levymerkillään puolestaan edustaa vuoden 2007 Orch7-single.
Rakim
William Michael Griffin Jr. (s. 28. tammikuuta 1968 Long Island, New York), taiteilijanimeltään Rakim, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja -tuottaja. Hän muodostaa DJ Eric B.:n kanssa Eric B. & Rakim -rap-duon. Rakimia pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen vaikuttavimmista ja taitavimmista MC:istä.