cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jade Edmistone
Jade Edmistone (s. 6. helmikuuta 1982 Brisbane, Australia) on australialainen rintauimari, joka voitti neljä maailmanmestaruutta.
Edmistone voitti 50 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden Montrealissa 2005 maailmanennätysajalla 30,45. Hän paransi maailmanennätystä Kansainyhteisön kisoissa Melbournessa 30. tammikuuta 2006 ajallaan 30,31.
Lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Edmistone voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä Indianapolisissa 2004 ja Shanghaissa 2006 sekä jälkimmäisissä kisoissa myös 50 metrin rintauinnissa. Hän on uinut näillä matkoilla myös lyhyen radan maailmanennätyksiä.
Edmistone avioitui 22. huhtikuuta 2006 Andrew Richardsin kanssa.
6K
6K on Mikael Gabrielin EP, joka julkaistiin 7. heinäkuuta 2017. Se eroaa paljon sitä edeltävästä julkaisusta: Riippumatosta, joka on letkeämpi kesäbiisi. EP:llä on mukana Santeri ”MD$” Kauppinen.
EP nousi Suomen virallisen listan striimatuimpien kappaleiden listan sijalle 39.
Benga
Benga tarkoittaa seuraavia asioita:
Muuttolinnut / Terra Nova
Muuttolinnut / Terra Nova on vuonna 1993 ilmestynyt Piirpauke-yhtyeen 11. studioalbumi. Ydinryhmän muodostavat edellisen Tuku tuku -levyn tapaan laulaja Cinta Hermo, lyömäsoittaja Ismaila Sane sekä Piirpauken johtohahmo Sakari Kukko. Kolmen kappaleen laulajaksi on merkitty Auvo Z. Kaipaala, joka on Sakari Kukon salanimi.
Yhtyeen jäsenten sävellysten lisäksi albumilla on kappaleita muun muassa karjalaiselta paimenmuusikolta Teppo Revolta, Matti Jurvalta sekä Vili Vesteriseltä. Savonmuan Hiliman tekijäksi merkitty Erkki Salama on Jurvan ja Vesterisen yhteinen salanimi. Levyn päättävä Terra Nova on studiossa improvisoitu kappale.
Orthagoria
Orthagoria oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Orthagorian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Plinius vanhemman mukaan Orthagoria olisi ollut Maroneian vanhempi nimi. Erään toisen antiikin aikaisen maantieteilijän mukaan se olisikin ollut Stageiran vanhempi nimi. ​Nykyisin kaupungin arvellaan yleensä sijainneen Maroneiasta itään.
Orthagoria on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi muun muassa sillä perusteella, että se löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Orthagoreus.
Rudolph A. Marcus
Rudolph Arthur Marcus (s. 21. heinäkuuta 1923, Montreal, Quebec Kanada) on kanadalainen kemisti, joka sai vuoden 1992 kemian Nobelin palkinnon kemiallisen systeemin atomien ja molekyylien elektroninsiirtoreaktioiden teorioiden tutkimisesta. Marcus tunnetaan myös RRKM-teorian kehittäjänä.
Opiskelu, tutkimus ja ura yliopistossa
Marcus suoritti kandidaatin tutkinnon v. 1943 ja tohtorin tutkinnon v. 1946 McGill'in yliopistossa. Täällä hän suoritti laajat opinnot matematiikassa ja sai vaikutteita RRK-teoriasta ja liuoskinetiikasta. Tämän jälkeen hän siirtyi kokeellisesti tutkimaan vapaiden radikaalien valokemiaa Kanadan kansallisessa tutkimusneuvostossa, NRC. Vuonna 1948 NRC:ssä hän sovelsi teoreettista lähestymistapaa tekemiinsä käytännön tutkimuksiinsa ja siirtyi Oscar Ricen kutsumana tutkijaksi Pohjois-Caroliinan yliopistoon. Siellä hän keskittyi kemiallisen reaktion kineettisiin teorioihin ja aloitti kvanttimekaniikan opiskelun, jota sovelsi myöhemmin kehittämiinsä teorioihin. Muutamassa kuukaudessa hän loi pohjan RRKM-teorialle tutkimalla RRK-teoriaa tilastolliselta kannalta ja siirtymätilateoriaa. Vuonna 1951 hän sai pysyvän työpaikan Brooklynin Polyteknisessä Instituutissa mikä mahdollisti tutkijan uran jatkamisen. Hän jatkoi RRKM-teoriaa käsittelevien tutkimustensa julkaisemista v. 1952 ja tämän jälkeen hän siirtyi tutkimaan polyelektrolyyttejä ja elektrostatistiikkaa. Nämä edesauttoivat häntä elektroninsiirtoreaktioiden perehtymisessä 1960-luvun alussa New Yorkin yliopiston matematiikan laitoksella. Vuonna 1964 hän siirtyi Illinoisin yliopistoon (Urbana-Champaign) ja tämän jälkeen hän omistautui täysin teoreettiseen tutkimukseen. Hänen keskeisinä tutkimusaloina olivat elektroninsiirtoreaktiot, reaktiodynamiikka, ja semiklassisten tutkittavat törmäykset ja sidottujen tilat. Vuodet 1975-6 hän oli vierailevana professorina teoreettisen kemian laitoksella Oxfordin Yliopistossa ja Münchenin Teknisessä yliopistossa. Vuonna 1978 hänet kutsuttiin Kaliforniaan Caltec:iin, jossa palasi tutkimaan unimolekulaarisia reaktioita, molekyylien välistä dynamiikkaa, ja elektroninsiirtoprosesseja. Marcus palkittiin kemian Nobelin lisäksi kemian Wolf Prize-palkinnolla v. 1985.
Ruskohai
Ruskohai (Carcharhinus plumbeus ) on tiikerihaihin eli ihmishaihin (Carcharhinidae) kuuluva hailaji. Giovanni Domenico Nardo kuvasi lajin ensimmäisen kerran vuonna 1827.
Kuvaus
pienoiskuva|243x243px|Kaksi ruskohaita Ruskohai on tunnistettavissa sen ison selkäevän avulla. Se on keskimäärin 239 senttimetriä pitkä ja painaa noin 117 kilogrammaa. Ne voivat elää noin 34 vuotta. Niillä pyöristynyt kuono, joka on lyhyempi kuin suun leveys. Ne ovat sinertävänharmaita, ja niillä vaaleampi vatsa.
Ravinto
pienoiskuva|234x234px|Ruskohai Ruskohain ruokavalio koostuu tyypillisesti pienistä luukaloista, kuten rummuttajista, napsijoista, mojaroista, sekä äyriäisistä, kuten ravuista ja katkarapuista.
Elinalue
Ruskohain levinneisyys alue on Länsi-Atlantti: Etelä-Massachusetts, Argentiina, Meksikonlahti, Bahamat, Kuuba ja etelä- ja länsi-Karibia. Itä-Atlanti: Portugali, Kongon demokraattinen tasavalta ja Välimer i. Indo-Tyynenmeren alue: Punainenmeri, Persianlahti ja Itä-Afrikka ja Havaijinsaaret. Tyynenmeren itäosa: Revillagigedo ja Galapagossinsaaret.
Porraslammi (Jämsä, Hirvelänkylä)
Porraslammi on Jämsän luoteisosassa sijaitseva 2,3 hehtaarin laajuinen metsäjärvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 25 kilometriä luoteeseen. Lähin kaupunkimainen keskus on Mänttä noin kuusitoista kilometriä länteen.
Ruskohai
Elinympäristö
Ruskohai asuu rannikkovesillä ja se ui 20-65 metrin syvyydessä, mutta joskus se ui jopa 1 800 metrin syvyydessä. Se käy harvoin pinnalle. Suurimman osan elämästään se ui meren pohjassa. Se voi esiintyä myös lahdissa, joissa ja laguuneissa.
Porraslammi (Jämsä, Hirvelänkylä)
Maantiede
Porraslammin pituus on 250 metriä, järvi on saareton ja sitä reunustaa suoalue. Järven kaakkoisrannalta lähtee Porrasoja, joka virtaa Porrassuon halki etelään Rimmiin (104,3 metriä mpy).
Porraslammi kuuluu Valkeajärven valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö. Se ulottuu Ehusalmen Valkeajärveltä luoteeseen lähelle Keuruun rajaa. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistönä on Kymijoen vesistö.
Valkeajärven valuma-alueen suurimmat vakavedet ovat kaksi Valkeajärveä: eteläinen Ehunsalmen tienoilla sijaitseva Valkeajärvi ja pohjoinen historiallisen Koskenpään alueella sijaitseva Valkeajärvi. Alueella on myös viisi muuta yli hehtaarin laajuista järveä: Porraslammin lisäksi Vehkajärvi, Kolojärvi, Myllyjärvi ja Koivujärvi. Alle hehtaarin laajuisia vakavesiä on muun muassa Likolammi (120,7 metriä mpy).
Nora (saari)
Nora tai Norah on Eritrealle kuuluva saari Dahlakin saaristossa Punaisessameressä.
Paion (Traakia)
Paion oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan noin kolme kilometriä pohjoiseen nykyisestä Çanakkalen maakunnan Ocaklısta.
Paion sijaitsi Traakian Khersonesoksen pohjoisrannikolla Alopekonnesoksen ja Kardian tai myöhemmän Lysimakheian välillä. Hieman itään siitä sijaitsi Iden kaupunki. Paionista ei tiedetä juuri mitään. Ainoa maininta siitä on Pseudo-Skylaksilla.
Giulio Douhet
thumb|Giulio Douhet Giulio Douhet (30. toukokuuta 1869 Caserta – 15. helmikuuta 1930 Rooma) oli italialainen kenraali. Hän loi 1920-luvulla Douhetismin doktriinin, jonka mukaan lentopommitukset ovat seuraavan suursodan voiton avain.
Tausta
Giulio Douhet syntyi Casertassa Napolin lähellä 30. toukokuuta 1869. Hän opiskeli Genovan sotilasakateamissa, josta valmistui tykistöupseeriksi. Uransa alkupuolella hän opiskeli Torinon polyteknisessä instituutissa luonnontieteitä ja tekniikkaa.
1900-luvun alussa hän siirtyi Italian maavoimien yleisesikuntaan. Tällöin hän kirjoitti teorioitaan mekanisoidusta sodankäynnistä. Kun ilmalaivat ja niiden jälkeen lentokoneet tulivat Italiaan, hän alkoi kirjoittaa tämän uuden teknologian sotilaallisesta voimasta. Hän alkoi vaatia, ettei ilma-asetta alisteta maa- ja merivoimille vaan siitä pitää tulla itsenäinen aselaji. Hän alkoi lobbata ilma-asetta nuoren lentokoneinsinöörin Gianni Capronin avustuksella.
Sota Turkkia vastaan
Vuonna 1911 Italia julisti sodan Turkille pyrkien miehittämään Libyan. Tässä sodassa Italia käytti lentotiedustelua, -kuljetuksia ja -pommituksia. Lentokuljetusten ja -pommitusten rooli on ollut olemattoman pieni tuonaikaisten koneiden kapasiteettirajoitusten vuoksi. Sodan kokemusten perusteella Douhet kehotti tekemään lentopommitukset korkealta. Tämä oli hänen mukaansa lentokoneen päärooli sodassa. Syynä on voinut olla hitaiden lentokoneiden vaurioalttius maavoimien kivääritulelle. Vuonna 1912 Douhetista tuli Torinossa sijaitsevan lentopataljoonan komentaja. Hän kirjoitti tänä aikana maailman ensimmäisen ilmasotadoktriinin Rules for the Use of Airplanes in War (Regole per l'uso degli aeroplani in guerra). Douhet sai tietysti "radikaalin" maineen asevoimissa. Hän muun muassa tilasi Capronilta pommikoneita ilman korkeamman tahon suostumusta. Tämän jälkeen hänet erotettiin maavoimista. Hänen tapaansa ajattelivat prikaatinkenraali Billy Mitchell Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimissa (USAAF) ja englantilainen Sir Hugh Trenchard. Mitchell joutui vastaavista rikkomuksista sotaoikeuteen, mutta häntä ei erotettu ilmavoimista. Trenchard kehitteli suunnitelmiaan komennuksellaan Lähi-idässä eikä täten pystynyt herättämään närkästystä suunnitelmillaan.
Ensimmäinen maailmansota
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, Douhet alkoi vaatia, että Italian pitäisi rakentaa voimakkaat pommituslentokonelaivastot. Ilmaherruus tekee vihollisesta voimattoman, vaarattoman. Hän ehdotti 500 pommikoneen rakentamista, jonka voima pystyisi pudottamaan 125 tonnia pommeja päivittäin. Tätä ei otettu tietenkään huomioon, koska maavoimien upseerit ymmärsivät, että tällainen pommien määrä oli olemattoman pieni. Kun Italia liittyi mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle vuonna 1915, Douhet oli pettynyt, kun hänen halujaan ei otettu todesta. Hän leimasi häntä vastustavat tahot epäpäteviksi. Hän pommitti ylempiään sodanjohtoa kritisoivilla kirjeillä pyrkien myymään ilma-asetta. Loukkaavat kirjeet johtivat Douhetin pidättämiseen ja sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin vuodeksi sotilasvankilaan.
1918 kirjoittajaksi
Kesäkuussa 1918 Douhet lähti armeijasta, koska hänen välinsä esimiehiin olivat rikkoutuneet lopullisesti. Rauhan tultua hän sai sotaoikeuden päätöksen kumottua, jonka jälkeen hän sai ylennyksen kenraaliksi. Hän jäi siviiliksi ja jatkoi kirjallista tuotantoaan. Vuonna 1921 hän sai valmiiksi strategisesta ilmapommituksesta kertovan kirjansa Il dominio dell' aria (The Command of the Air), jonka vaikutukset näkyvät vielä 2000-luvulla.
Douhetismin teesit
Douhet väitti ilma-asetta vallankumoukselliseksi, koska sillä saadaan sotaan mukaan kolmas ulottuvuus. Väite on jatkoa maavoimien ikiaikaiselle näkemykselle korkeammalla paikalla olemisen edusta sodassa. Hänen mukaansa ilma-ase voisi nujertaa maa- ja merivoimat. Ilmakehän suuruus estäisi puolustautumisen ilma-asetta vastaan. Hän näki ilmavoimat vain hyökkäävänä aselajina ja voiton avaimena.
Douhet uskoi ilmapommitusten moraalisiin eli psykologisiin tekijöihin. Se nujertaisi vastustajan tahdon. Hän ajoi vihollisen keskeisten keskusten pommittamista eli sodan laajentamista siviiliväestöön. Hän ehdotti hallintoon ja teollisuuteen suunnattavia pommituksia. Kohteiden valinta olisi oleellista ja hänen mukaansa ilmavoimien johto osaisi valita ne parhaiten. Viisi peruskohdetta pommituksille olisi: teollisuus, liikenteen infrastruktuurit, tietoliikenne, hallinto ja "kansan taistelutahto" eli siviilikohteet.
Douhet ei pystynyt lainkaan ymmärtämään ilmatorjunnan (mukaan lukien hävittäjät) mahdollisuutta. Toisessa painoksessaan The Command of the Air-kirjassa hän vähättelee hävittäjien mahdollisuuksia. Hän ehdotti siinä itsenäisiä ilmavoimia ja niille aseeksi pääosin pitkän kantaman pommikoneita. Hän uskoi suurten pommitusarmadojen mahdollisuuksiin torjua hävittäjien uhka. Hän ei kannattanut tarkkuuspommituksia (mahdottomia sen aikaisille lentokoneille). Hän kannatti pommituksia palopommein ja myrkkykaasujen avulla.
Douhetismi ei läpäissyt testiä
The Command of the Air sai asevoimissa palvelevilta paljon kritiikkiä. Se kuitenkin oli suurta yleisöä kiehtova. Toinen maailmansota osoitti Douhetin olleen väärässä sekä tarvittavan pommimäärän suhteen että lentopommitusten pelotusvaikutuksen suhteen. Kirjaa luettiin mm. Saksan ja Ranskan asevoimien koulutuksessa. Douhet oli Mussolinin kannattaja ja tätä kautta sai ilmailuviran, kun fasistit pääsivät valtaan Italiassa. Hän ei kuitenkaan soveltunut byrokraatinkaan tehtävään vaan palasi kirjoittelemaan teorioitaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1930.
Douhetismi ja USAF
Hänen teoriansa toteutui RAF:n pommitusvoimien (Bomber Command) luomisessa ja toiminnassa toisen maailmansodan aikana, jonka jälkeen RAF:n pommikonelaivueet pienenivät ydinaseistetuiksi V-pommittajiksi ja lopulta hiipuivat. USAAF ja siitä kehittynyt USAF Strategic Air Command elivät douhetismin doktriinin mukaan. Yhdysvallat käytti pommituksia toisen maailmansodan jälkeen Korean sodassa, jossa pommitukset tuhosivat likimain kaikki Pohjois-Korean rakennukset, mutta eivät, mm. Kiinan sotaan puuttumisen takia, tuoneet selkeää voittoa sodassa. Strategiset pommitukset (etenkin ydinaseella) toivatkin 1960-luvulla toisen doktriinin, jossa arveltiin totaalisen sodan laajenevan sellaisiin mittoihin, ettei sitä voi voittaa. Tämä ei ole Yhdysvaltain doktriini, joka näkyi Vietnamin sodassa, jossa se pudotti enemmän pommeja kuin toisessa maailmansodassa. Pääosin maavoimien sota tappoi 3-4 miljoonaa vietnamilaista, mutta Yhdysvallat joutui vetäytymään sodasta. Tämänkin jälkeen lentopommitusten vaikuttavuutta on pidetty TV:n kautta yllä mm. Persianlahden sodan täsmäpommituksissa stealth-pommikoneilla, Afganistanin Tora Boran luolien pommituksissa jne.
Linja 12 (Pariisin metro)
Paris Métro Ligne 12 (Linja 12) on yksi Pariisin metron kuudestatoista linjasta. Se liittää Issy-les-Moulineauxin etelässä Front Populaireen pohjoisessa. Linja 12 on toinen kahdesta linjasta, jotka Nord-Sud-yhtiö rakensi (toinen on nykyinen linja 13). Silloin se oli linja A.
Linja 12 on 15,3 km pitkä ja siinä on 29 asemaa. Keskimääräinen kahden aseman välimatka on 546 m. Noin 81,5 miljoonalla käyttäjällään linja on Pariisin metron 11. käytetyin. Linjan kalustona on 5-vaunuisia MF 67-runkoja.
Lafiónas
Lafiónaksen kylä sijaitsee Lesboksen pohjoisosissa noin viisi kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta ja Pétran kylästä. Kylä kuului aiemmin Pétran kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Pétran kunnallisyksikköön.
Linja 12 (Pariisin metro)
Turismi
Linja 12 kulkee seuraavien nähtävyyksien läheltä:
Lafiónas
pienoiskuva|none|upright=1.9|Lafiónaksen kylä.
Enkulturisoituminen
Enkulturisoituminen on erityisesti antropologian intrakultuurisessa tutkimuksessa käytetty käsite, jolla tarkoitetaan kulttuuriin sisään kasvamista. Intrakultuurisessa tutkimuksessa ajatellaan, että vain enkulturisoituneet henkilöt voivat jäsentää ja ymmärtää tutkittavaa kulttuuriympäristöä. Koska kulttuureja on tutkittava niiden omilla kognitiivisilla kategorioillaan, vain kulttuurin jäsen voi tutkia luotettavasti omaa kulttuuriaan.
Göös
Göös voi tarkoittaa:
Balin
Balin on kääpiö J. R. R. Tolkienin kirjoissa. Balinista kerrotaan pääosin Hobitissa, mutta hänellä on myös pieni sivuosa Taru sormusten herrasta -teoksessa.
Balin kirjoissa
Balin oli yksi kolmestatoista kääpiöstä, jotka lähtivät Yksinäiselle vuorelle hakeakseen takaisin aarteen, jonka Smaug-lohikäärme oli kääpiöiltä varastanut vuosisatoja sitten. Balin oli toiseksi vanhin kääpiöistä, seuraavana Thorin Tammikilven jälkeen. Gandalf-velho, joka myös otti osaa retkeen, valitsi kääpiöille voroksi (eli aarteenmetsästäjäksi) Bilbo Reppulin, jolloin retkikunnan lukumäärä oli 14 plus Gandalf.
Joukkio koki monia seikkailuja ennen Yksinäiselle vuorelle pääsyä, ja Balin kiintyi Bilboon muita kääpiöitä enemmän, ja heistä tuli hyviä ystäviä. Yksinäisellä vuorella lohikäärmeen kuoltua tuli Esgarothista sekä Synkmetsästä ihmisiä ja haltioita Vuoren aarretta etsimään (he luulivat kääpiöiden saaneen surmansa). Useiden käänteiden jälkeen alkoi Viiden armeijan taistelu, josta on kerrottu Hobitissa. Bilbo palaa kotiinsa Gandalfin seurassa, ja kirjan lopussa Gandalf tulee Bilboa tapaamaan Balinin kanssa.
Balinista ei ole paljon tietoa kirjoissa. Hänellä on ainakin yksi veli, Dwalin, ja hän on korkea-arvoinen kääpiöiden joukossa. Balin vei retkikunnan valtaamaan takaisin Moriaa (entistä Khazâd-dumia), joka oli joutunut örkkien käsiin (sekä Durinin Turman). Balin tuhosi örkkien vallan Moriassa ja julistautui Morian ruhtinaaksi. Arvonimeään hän ei saanut kauan pitää, sillä hänet surmattiin ja haudattiin yhteen sen saleista. Sormuksen ritarit löysivät hänen hautansa samannimisessä teoksessa.
Balin elokuvissa
Hobitti-elokuvissa Balin on kirjaversiosta poikkeavasti seurueen vanhin kääpiö. Häntä näyttelee Ken Stott.
Proseduuri
Proseduuri on määritelmä sarjasta toimintoja, tehtäviä tai operaatioita, jotka tulee suorittaa aina samalla tavalla, jotta samoissa olosuhteissa saavutettaisiin aina sama lopputulos (kuten hätätilanteiden selvittämiseksi laadituissa proseduureissa). Toisin sanoen proseduuri tarkoittaa esimerkiksi päätösten, laskelmien tai prosessien sellaista suoritusjärjestystä, minkä mukaisesti tehtyinä ne aina tuottavat siinä kuvatun mukaisen tuloksen, tuotteen tai vaikutuksen. Yleensä proseduurin tarkoituksena on saada aikaan muutos vallitsevaan tilanteeseen.
Proseduuri voi olla esimerkiksi ohjelmoinnissa aliohjelma tai metodi, osana suuremman ohjelman ohjelmakoodista taikka matematiikassa algoritmi, joukko jonkin tavoitteen saavuttamiseksi tehtäviä operaatioita tai laskelmia
Katso myös
Prozedur Procedure fa:روال Procédure שגרה Procedure プロシージャ Процедура Процедура دستورالعمل
Claire Danes
thumb|Danes vuonna 2007 Claire Catherine Danes (s. 12. huhtikuuta 1979 Manhattan, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on voittanut neljä Golden Globe -palkintoa ja kolme Emmy-palkintoa.
Ura
Danesin ensimmäinen merkittävä roolisuoritus oli televisiosarjassa Niin sanottu elämäni (1994), jossa hän esitti Angela Chasea. Roolistaan hän voitti Golden Globe -palkinnon.
Danes on pääroolissa vuonna 2011 alkaneessa televisiosarjassa Isänmaan puolesta. Hän voitti roolistaan parhaan draamasarjan naispääosan Golden Globen ja Emmyn vuonna 2012 sekä Satellite Awardin vuonna 2011.
Yksityiselämä
Heinäkuussa 2007 Danes paljasti seurustelevansa Hugh Dancyn kanssa Late Show with David Letterman -ohjelmassa. Danes ja Dancy avioituivat syyskuussa 2009. Heillä on joulukuussa 2012 syntynyt poika.
Sibeliuksenpuisto (Hämeenlinna)
Sibeliuksenpuisto on Hämeenlinnan keskustassa Koilliskulman kaupunginosassa sijaitseva puisto. Se muodostaa Lukiokadun, Linnankadun, Birger Jaarlin kadun ja Sibeliuksenkadun rajaaman korttelin eteläisen puoliskon ja rajautuu täten kolmelta sivultaan katualueisiin. Puisto on nimetty hämeenlinnalaissyntyisen säveltäjän Jean Sibeliuksen mukaan, joka on myös asunut puiston itälaidalla sijainneessa talossa sekä opiskellut puiston länsilaidalla olevassa Hämeenlinnan lyseossa. Sibeliuksenpuiston keskellä sijaitsee Kain Tapperin veistämä nuorta Sibeliusta esittävä pronssipatsas, joka pystytettiin puistoon vuonna 1964. Puisto on osa Hämeenlinnan kansallista kaupunkipuistoa.
Sibeliuksenpuisto oli merkitty jo Hämeenlinnan ensimmäiseen asemakaavaan 1777 osana kaupungista linnalle johtanutta muotopuutarhaa ja on eräs kaupungin vanhimmista puistoista. Alkunsa puisto sai kuvernööri Rehbinderin taimitarhasta, josta syntyi 1800-luvun alussa lähellä sijainneen kuvernöörin residenssin puutarha. 1860-luvulta 1960-luvulle saakka puisto tunnettiin Tähtipuistona. Nimi juontui puistossa aikanaan sijainneesta ravintolapaviljongista, jonka katolla oli tähtikoriste. Vuonna 1921 puiston keskelle sijoitettiin Hämeenlinnan valtauksessa 1918 kuolleiden saksalaisten sotilaiden hautamuistomerkki. Sibeliuksen patsaan nykyisellä paikalla sijainnut muistomerkki siirrettiin patsaan tieltä vuonna 1962 hautoineen vanhalle hautausmaalle.
Vuonna 2014 puistossa toteutettiin perusparannus, jossa se palautettiin lähemmäksi alkuperäistä ulkoasuaan. Samana vuonna Sibeliuksen syntymän 150-vuotisjuhlavuoden 2015 kunniaksi puiston penkkeihin asennettiin laitteita, jotka alkavat penkille istuttaessa soittaa Sibeliuksen Puusarjan sävellyksiä. Puistossa on lisäksi puistoshakkilauta sekä Hattulasta siirretty uhrikivi.
Puola Eurovision laulukilpailussa
Puola on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 1994 lähtien. Maa ei ole voittanut kertaakaan, mutta sen korkein sijoitus on toinen, jonka Edyta Górniak saavutti heti maan debyyttivuonna 1994 kappaleellaan To nie ja. Sen jälkeen Puolan menestys on ollut vaihtelevaa.
Vaikka Puolasta tuli EBU:n jäsenmaa vuonna 1993, Eurovision laulukilpailu näytettiin monesti maan televisiossa jo tätä ennen. Vuosina 2005 ja 2006 Puola on karsiutunut semifinaalissa sijoittumalla 11. sijalle, eli maa on ollut molempina vuosina ensimmäinen putoaja, sillä kymmenen parhaiten sijoittunutta maata pääsee finaaliin.
Puola on esittänyt viisi ensimmäistä kappalettaan puolan kielellä. Sen jälkeen puolaksi on laulettu osittain vuosina, , , ja  sekä kokonaan vuonna. Puolan ja englannin kielten lisäksi Puola on käyttänyt kappaleissaan monta muutakin kieltä. Ich Troje, joka edusti Puolaa vuosina ja, sisällytti monikielisiin kappaleisiinsa puolaa, saksaa, venäjää, englantia ja espanjaa. Espanjaa on käytetty myös vuonna ja venäjää.
Vuonna 2012 Puola ei osallistunut kilpailuun, koska maa järjesti jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 2012.
Henry Fox Talbot
William Henry Fox Talbot (11. helmikuuta 1800 – 17. syyskuuta 1877) oli brittiläinen tiedemies, keksijä ja valokuvauksen uranuurtaja. Hän keksi suolapaperi- ja kalotypiaprosessit, jotka olivat myöhempien 1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla käytettyjen valokuvausprosessien edeltäjiä. Hänen fotomekaanisen jäljentämisen alalla 1840-luvulla suorittamansa työ johti fotoglyfisen kaiverrusprosessin keskimiseen, jonka pohjalta myöhemmin kehitettiin fotogravyyri. Hänen hallussaan oli kiistanalainen patentti, joka vaikutti kaupallisen valokuvauksen varhaiseen kehitykseen Britanniassa. Hän oli myös itse huomattava valokuvaaja, joka vaikutti valokuvauksen kehittymiseen taidemuotona. Valokuvauksen lisäksi hän tutki myös optiikkaa, ja sähköä sekä etymologiaa ja vanhan ajan historiaa.
Puola Eurovision laulukilpailussa
Kaksivaiheinen loppukilpailu
Vuonna 2003 EBU:ssa päätettiin muuttaa laulukilpailun rakennetta. Semifinaali ja finaali käytiin kahtena eri päivänä ja laulukilpailuun voi osallistua korkeintaan 40 valtiota. Kansainvälisessä finaalissa suora finaalipaikka on edellisenä vuonna 10 parhaiten menestyneellä valtiolla sekä suurimmilla laulukilpailun rahoittajamailla Saksalla, Ranskalla, Espanjalla ja Isolla-Britannialla. Ne valtiot, jotka eivät päässeet suoraan finaaliin, kilpailevat finaalipaikasta semifinaalissa. 10 parhaiten menestynyttä valtiota semifinaalissa pääsevät finaaliin.
Varsinais-Suomen vihreät
Varsinais-Suomen vihreät ry (ent. Vihreän liiton Varsinais-Suomen piiri) on piirijärjestö, jonka jäseniä ovat alueella toimivat puolueen paikallisyhdistykset. Piirijärjestö toimii yhdistysten yhteistyöelimenä, joka tukee vihreää vaikuttamistyötä sekä vastaa valtakunnallisten vaalien järjestämisestä alueellaan. Piirihallituksen puheenjohtaja on Pekka Heikkilä ja toiminnanjohtaja Olli Välke.
Henry Fox Talbot
Varhaisvaiheet
Talbot oli Wilhelm Davenport Talbotin ja Lady Elisabeth Fox Strangwaysin ainoa lapsi. William Davenport Talbot oli kotoisin Lacock Abbeytä läheltä Chippenhamia, Wilshirestä, kun taas Lady Elisabeth Fox Strangways oli Henry Fox-Strangwaysin, Ilchesterin toisen jaarlin tytär. Henry Fox Talbotin kotiopettajana toimi Agnes Porter, joka oli opettanut myös hänen äitiään. Myöhemmin Talbot kävi koulua Harrow Schoolissa Rottingdeanissa ja opiskeli sittemmin Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa, jossa hänelle vuonna 1820 myönnettiin klassisten aineiden Porsonin palkinto. Vuonna 1821 hänet nimitettiin yliopiston 12:nneksi wrangleriksi. Vuosien 1822 ja 1872 välisenä aikana hän lähetti Royal Societylle useita tutkielmiaan, joista monet käsittelivät matematiikkaa. Aluksi hän tutki optiikkaa, jolla sittemmin oli merkitystä valokuvauksen yhteydessä. Vuonna 1827 hän lähetti muun muassa Philosophical Magazineen ja Edinburgh Philosophical Journaliin kemiaa käsitteleviä tutkielmiaan, joista yksi oli nimeltään "Chemical Changes of Color" ("Värin kemiallinen muuttuminen").
Varsinais-Suomen vihreät
Vihreät sai kansanedustajan vaalipiiristä ensi kerran vaaleissa 1995, jolloin Janina Andersson nousi eduskuntaan. Andersson toimi kansanedustajana neljä kautta. Kaudella 2007–2010 vaalipiiristä oli kaksi kansanedustajaa, kun myös Ville Niinistö tuli valituksi eduskuntaan. Tämän jälkeen Andersson luopui paikastaan, ja 2010–2019 Niinistö oli vihreiden ainoa varsinaissuomalainen kansanedustaja. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa vihreiden ainoaksi varsinaissuomalaiseksi kansanedustajaksi valittiin Sofia Virta. Virta valittiin vuoden 2023 eduskuntavaaleissa jatkokaudelle ainoana vihreiden varsinaissuomalaisena kansanedustajana 5500 äänellä Elisa Aaltolan saadessa myös yli 4700 ääntä.
Puola Eurovision laulukilpailussa
Kaksi semifinaalia
Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot kilpailevat finaalipaikasta kahdessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa.
Henry Fox Talbot
Keksinnöt valokuvauksen alalla
thumb|left|upright|Lacockin nunnaluostarin ristikkoikkuna kuvattuna elokuussa 1835. Positiivinen vedos yhdestä maailman vanhimmista säilyneistä valokuvausnegatiiveista. Eräänlaisia valokuvia oli valmistettu jo 1700-luvulla, mutta käytetyt menetelmät olivat hyvin hankalia ja edellyttivät useiden tuntien valotusaikoja. Vasta Talbotin ja samaan aikaan Daguerren 1830-luvulla tekemien keksintöjen ansiosta valokuvaus alkoi saada käytännöllistä merkitystä.
Talbot valmisti ensimmäiset valokuvansa vuonna 1835, mutta ei vielä silloin tuonut keksintöään julkisuuteen. Hän kuitenkin keskeytti pian kokeensa valokuvauksen alalla ja keskittyi muihin aiheisiin. Vasta sen kun Louis Daguerre vuoden 1839 alussa julkisti oman keksintönsä, dagerrotypian, Talbot ilmoitti julkisesti valmistaneensa valokuvia jo ennen häntä.
Puola Eurovision laulukilpailussa
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Varsinais-Suomen vihreät
Piirin alueelta on noussut useita Vihreän liiton puheenjohtajia, ensin Ville Niinistö vuosina 2011–2017 ja vuodesta 2023 lähtien Sofia Virta.
Henry Fox Talbot
Keksinnöt valokuvauksen alalla
Talbotin varhaisessa "suolapaino"- eli "fotografisessa piirustusmenetelmässä" käytettiin paperia, joka oli kostutettu tavallisen pöytäsuolan eli natriumkloridin laimealla liuoksella, kuivattu ja lopuksi käsitelty toiselta puolella väkevällä valoherkällä hopeanitraattiluioksella, jolloin natriumkloridin ja hopeanitraatin reagoidessa keskenään syntyi paperiin tiukasti tarttunut, valoherkkä hopeakloridikerros, joka tummui valon osuessa siihen. Sitä voitiin käyttää joko varjokuvien muodostamiseen asettamalla esineitä sen päälle ja viemällä se ulos auringon paisteeseen, tai sille voitiin tallentaa kameran linssin muodostamia kuvia. Kummassakin tapauksessa valotusta oli jatkettava, kunnes oli kuva oli tummennut niin paljon kuin haluttiin. Kameralla muodostettavien kuvien tapauksessa valotusta oli jatkettava tunti tai kaksikin, mikäli kohteesta haluttiin muutakin kuin pelkkä silhuettikuva kirkasta taivasta vasten. Jo vuosia ennen Talbotia kokeilijat kuten Thomas Wedgwood ja Nicéphore Niépce olivat ottaneet hopeasuolojen avulla kameran muodostamia ja varjokuvia, mutta he eivät olleet keksineet keinoa, jolla heidän valokuvansa voitiin suojata tummumasta päivänvalossa täysin. Talbot sen sijaan keksi useitakin menetelmiä, joilla kuvat saatiin kemiallisesti tarpeeksi pysyviksi, jotta altistamalla kuvauksessa saadut negatiivit uudestaan auringon valolle voitiin toiselle samalla tavalla suolatulle paperille muodostaa positiivinen kuva.
thumb|right|Miss Horatia Feilding, Talbotin sisarpuoli soittaa harppua, noin 1842
Kalotypia
Kun Talbot kehitti valokuvausmenetelmäänsä edelleen, hän antoi sille nimen kalotypia. Nimitys johtui kreikan kielen sanasta kalos, joka tarkoittaa kaunista. , mutta keksijänsä mukaan menetelmästä käytettiin myös nimitystä talbotypia.
Ensimmäisissä kokeissaan käyttämänsä valoherkän aineen, hopeakloridin, hän korvasi myöhemmin hopeajodidilla. Kehitteenä, jonka avulla piilevä kuva saatiin näkyväksi, hän käytti gallushappoa.
Talbotin kalotypiamenetelmä erosi dagerrotypiasta muun muassa siinä, että Daguerren menetelmällä saatiin lasilevylle suoraan positiivinen kuva, kun taas Talbotin menetelmällä saatiin ensin negatiivi ja vasta sen jälkeen voitiin negatiivin avulla valmistaa positiivinen kuva. Samoin oli laita kaikissa myöhemmissäkin valokuvausmenetelmissä aina 1990-luvulle saakka, jolloin digitaalikamerat tulivat käyttöön. Toisaalta Talbotin menetelmällä kuva voitiin ottaa paljon lyhemmällä valotusajalla, ja läpikuultava negatiivi mahdollisti myös useamman kopion valmistamisen samasta kuvasta. Toisaalta vaikka negatiivit vahattiin, jotta kuvat saatiin selvemmiksi, niitä ei saatu yhtä teräviksi kuin metallisessa dagerrotypiassa, sillä paperin kuidut heikensivät kuvan laatua. Tehtäessä vedoksia kalotypianegatiiveista käytettiin yleensä yksinkertaisempaa suolapaperiprosessia.
Talbot julkisti kalotypiaprosessinsa vuonna 1841, ja elokuussa hän myönsi miniatyyrimaalari Henry Collenille lisenssin, joka oikeutti tämän toimimaan ensimmäisenä ammattimaisena kalotyyppien tekijänä. Kuuluisimmiksi kalotyyppikuvien tekijöiksi tulivat kuitenkin pian David Octavius Hill yhdessä Robert Adamsonin kanssa sekä Levett Landon Boscawen Ibbetson.
Vuonna 1842 Royal Society myönsi Talbotille Rumfordin mitalin hänen keksinnöistään valokuvauksen alalla.
Vuosina 1844–46 hän julkaisi teoksen The Pencil of Nature, jossa kuvituksena oli suolapaperikopioita hänen kalotyyppinegatiiveistaan, ja hän otti eräitä huomattavia varhaisia valokuvia Oxfordista, Pariisista, Readingista ja Yorkista.
Vuonna 1852 Talbot havaitsi, että Mungo Pontonin vuonna 1839 keksimällä kalium­di­kromaatilla käsitelty gelatiini tuli valon vaikutuksesta niukkaliukoisemmaksi. Tämä teki myöhemmin mahdolliseksi hiilipainon ja siihen liittyvät menetelmät. Dikromatoitua gelatiinia käytetään nykyisinkin toisinaan hologrammeissa.
Patenttikiista
Daguerre kehitti oman valokuvausmenetelmän samoihin aikoihin, jolloin Talbot teki ensimmäiset kokeensa suolapaperimenetelmällä. Vuonna 1839 Daguerren edustaja haki keksinnölle patenttia sekä Englannissa että Skotlannissa, joilla tuohon aikaan oli erilliset patenttijärjestelmät, vain muutamaa päivää ennen kuin Ranskan valtio myönsi Daguerrelle eläkkeen ehdolla, että dagerrotypia oli saatava vapaaseen käyttöön ilman patenttisuojan asettamia esteitä. Seurauksena oli, että pian Yhdistynyt kuningaskunta ja sen siirtomaat olivat ainoat maat koko maailmassa, joissa dagerrotypiakuvien valmistus ja myynti oli sallittu vain erityisellä lisenssillä. Tämän on arveltu osittain johtuneen Ranskan ja Englannin välillä vanhastaan vallinneesta kansallisesta vihamielisyydestä, joka ei 24 vuotta aikaisemmin käydy Waterloon taistelun jäljiltä ollut vielä laantunut, sekä osittain myös Talbotille myönnetystä patentista. Talbot tosin ei koskaan hankkinut patenttia hopeakloridin avulla suoritetulle "fotogeeniselle piirustusprosessille", ja kalotypiakin patentoitiin vuonna 1841 vain Englannissa, ei Skotlannissa.
Aluksi Talbot myi patentistaan henkilökohtaisia lisenssejä 20 punnan hintaan; myöhemmin hän alensi maksua amatöörien osalta neljään puntaan. Ammattivalokuvaajien oli kuitenkin maksettava 300 punnan vuotuinen lisenssimaksu. Talbot sai kuitenkin osakseen runsaasti arvostelua, kun hän väitti monien kilpaileville keksinnöille myönnettyjen patenttien loukkaavan hänen oikeuksiaan ja myös, kun akateeminen maailma piti uusien löytöjen patentointia esteenä tieteelliselle vapaudelle ja jatkuvalle kehitykselle. Toisaalta monet tiedemiehet myös hyväksyivät Talbotin patenttia ja tukivat häntä myöhemmissä oikeudenkäynneissä. Sitä paitsi tieteellisiin tarkoituksiin kalotypiaa sekä Talbotin myöhemmin keksimää fotomikrografiaa sai kyllä vapaasti käyttää. Yksi syy siihen, miksi Talbot piti niin tiukasti kiinni oikeuksistaan, oli se, että hän oli omien laskujensa mukaan käyttänyt vuosien kuluessa valokuvauksen kehittämiseen 5000 puntaa ja halusi saada lisenssimaksuilla vähintäänkin nämä kustannukset katetuiksi.
thumb|right|London Street, [[Reading (Berkshire)|Reading noin vuonna 1846, positiivinen vedos Talbotin alkuperäisestä kalotypianegatiivista]]
Frederick Scott Archer kehitti 1840-luvulla lasipohjaisen märkälevymenetelmän, jossa paperin sijasta negatiivien valmistukseen käytettiin lasia. Tämä syrjäytti 1850-luvun loppuun mennessä täysin sekä dagerrotypian että Talbotin kehittämän kalotypian. Kalotyypia­negatiiveja oli usein arvosteltu siitä, että kuvat eivät olleet tarpeeksi yksityis­kohtaisia, mutta Archerin keksintö teki mahdolliseksi painaa paperille kuvia, jotka olivat yhtä tarkkoja kuin dagerrotypia­kuvat.
Tulkitsemalla patenttioikeuksiaan hyvin laajasti Talbot kuitenkin julisti, että myös märkälevymenetelmä edellytti edelleen kalotypialle myönnettyä lisenssiä.
Elokuussa 1852 The Times julkaisi Royal Societyn puheenjohtaja William Parsonsin ja Royal Academyn presidentti Charles Lock Eastlaken laatiman avoimen kirjeen, jossa he pyysivät Talbotia lieventämään patenttisuojaa, jonka he katsoivat haittaavan valokuvauksen kehittymistä. Talbot suostui poistamaan lisenssimaksut amatööreiltä mutta peri edelleen entisen suuruiset maksut ammattivalokuvaajilta, joita vastaan hän oli käynyt monia oikeusriitoja.
Vuonna 1854 Talbot teki hakemuksen 14 vuodeksi saamansa patentin voimassaolon pidentämiseksi. Samaan aikaan oikeudessa käsiteltiin hänen nostamaansa kannetta valokuvaaja Martin Larochea vastaan. Tämä oikeusjuttu sai suuren merkityksen. Laroche tukijoineen väitti, että patentti oli mitätön, sillä Joseph Reade oli aikaisemmin keksinyt samankaltaisen menetelmän, ja että kuvien ottaminen märkälevy- eli kolloidimenetelmällä ei muutoinkaan rikkoisi patenttioikeuksia, koska menetelmillä oli oleellinen ero. Oikeuden päätökseksi tuli, että kalotypian patentti oli kyllä laillinen, mutta että käyttäessään kolloidimenetelmää Laroche ei rikkonut Talbotin oikeuksia. Pettyneenä tulokseen Talbot päätti olla jatkamatta patenttinsa voimassaoloaikaa.
Tutkimukset spektroskopian ja optiikan alalla
thumb|right|Talbotin ottama mikroskooppinen valokuva hyönteisestä thumb|upright|left|[[Voikukka|Voikukan siemeniä Talotin ottamassa valokuvassa]]
Talbot oli myös yksi spektroskopian ensimmäisistä tutkijoista. Hän osoitti, että jokaisella alkuaineella on sille ominainen ainutlaatuinen spektri ja että on mahdollista tunnistaa alkuaineet niiden spektrien avulla. Spektrianalyysi sai suuren tieteellisen merkityksen, sillä se teki mahdolliseksi selvittää kaukaisten tähtien valon avulla, mistä alkuaineista ne koostuvat.
Talbot tutki myös valon polarisoitumista käyttämällä turmaliini- ja kalsiittikiteitä. Hän teki uraaurtavaa työtä kehittämällä ja käyttämällä polarisaatiomikroskooppi, jota geologit nykyisin yleisesti käyttävät ohuiden kiven­lohkareiden tutkimiseen sen selvittämiseksi, mistä mineraaleista ne koostuvat. Hän salli tutkijoiden vapaasti käyttää keksimäänsä kalotypia­prosessia tieteellisiin sovelluksiin, ja hän itse julkaisi ensimmäisen tunnetun mineraali­kiteestä otetun fotomikrografin. Toinen fotomikrografi esittää hyönteisen siipiä sellaisena kuin ne näkyvät "solaarisella mikroskoopilla", jonka hän ja muut kehittivät pienistä kohteista otettujen kuvien projisoimiseksi laajalle kankaalle käyttämällä valonlähteenä auringon valoa. Suuret projektiot voitiin sitten valokuvata valoherkälle paperille. Hän tutki myös valon diffraktiota käyttämällä ristikkoja ja löysi uuden ilmiön, joka nykyisin tunnetaan Talbotin tapettina.
Talbot käytti kalotypia­menetelmäänsä hyvin innokkaasti luonnon­ilmiöiden ja kasvien sekä myös rakennusten ja maisemien kuvaamiseen. Kalotyypia­tekniikkansa hän luovutti tieteilijöille ja amatööreille vapaasti käytettäväksi. Hän oli myös selvillä siitä, että näkyvä spetri on aivan pieni osa siitä, mitä nykyisin sanotaan sähkö­magneettiseksi säteilyksi, ja että violetin toisella puolella oleva voimakas säteily, jota nykyisin sanotaan ultraviolettisäteilyksi, sai aikaan kemiallisia ilmiöitä.
Muut aikaansaannokset
thumb|right|Fox Talbotien sukuhauta Lacockin kirkkomaalla Valokuvauksen ja optiikan lisäksi hän tutki myös sähköä sekä etymologiaa ja vanhan ajan historiaa. Integraalilaskentaa koskeneiden tutkimustensa perusteella hänet nimitettiin vuonna 1831 Royal Societyn jäseneksi.
thumb|right|325px|Yksivärisellä valolla aikaansaatu Talbotin ilmiö, joka tunnetaan myös nimellä "Talbotin tapetti". Kuvan alaosassa on diffraktiokuvio, joka syntyy valon kulkiessa ristikon läpi, ja samanlainen kuvio näkyy myös kuvan yläosassa, yhden Talbotin pituuden etäisyydellä alemmasta ristikosta. Puolivälissä vastaava kuvio näkyy sivusuunnassa siirtyneenä, ja etäisyyksillä, jotka ovat Talbitin pituuden säännöllisiä murto-osia, sama kuvio toistuu pienemmässä koossa.
Talbotin mukaan on nimetty hänen löytämänsä diffraktioilmiö, Talbotin ilmiö.
Luonnontieteellisten tutkimustensa ohella Talbot omisti runsaasti aikaa arkeologialle. Hän tutki 20 vuoden ajan assyriologiaa, toisin sanoen muinaisen Mesopotamian (suunnilleen nykyisen Irakin) historiaa, arkeologiaa ja kulttuuria. Yhdessä Henry Rawlinsonin, ja Edward Hincksin kanssa hän on yksi ensimmäisistä, jotka onnistuivat tulkitsemaan Niniven nuolen­pää­kirjoituksia. Hän tutki myös englannin kielen etymologiaa ja julkaisu vuonna 1846 etymologisen sanakirjan English Etymologies.
Talbot osallistui myös politiikkaan. Hän oli maltillinen uudistaja, joka yleensä kannatti whig-ministerejä. Hän oli Chippenhamin edustajana Britannian parlamentissa vuosina 1832–1835. Hän toimi myös Wiltshiren ylisheriffinä vuonna 1840.
Kuolema
Kärsittyään monta vuotta heikosta terveydentilasta Talbot kuoli 77-vuotiaana Lacockin kylässä. Sinne hänet myös haudattiin, kuten hänen vaimonsa ja lapsensakin.
Edyta Górniak
thumb|Edyta Górniak Edyta Anna Górniak (s. 14. marraskuuta 1972 Ziębice) on puolalainen laulaja.
Górniak oli vuonna 1994 Puolan ensimmäinen edustaja Eurovision laulukilpailussa. Hän toi maalle sen toistaiseksi korkeimman sijoituksen, toisen sijan, kappaleella To nie ja. Górniak solmi vuonna 1996 levytyssopimuksen EMIn kanssa. Vuonna 2002 hän vaihtoi levy-yhtiönsä Virginiin.
Górniakin esikoisalbumi Dotyk vuodelta 1995 ylitti myynnillään Puolassa platinalevyrajan nelinkertaisesti. Sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Lysimakheia (Traakia)
Lysimakheia (, myös Lysimakhia,, ) oli antiikin aikainen kaupunki Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin neljä kilometriä pohjoiseen nykyisestä Çanakkalen maakunnan Bolayırin kylästä.
Lysimakheian perusti Lysimakhos hellenistisellä kaudella vuonna 309 eaa. Se korvasi varhaisemman Kardian kaupungin.
Maantiede
Lysimakheia sijaitsi Traakian Khersonesoksen pohjoisrannikolla Melaksenlahden (nyk. Saroksenlahti) etelärannalla lähellä niemimaan juurta. Siitä länteen sijaitsivat Ide ja Paion, koilliseen Kobrys ja Kypassis, ja etelään Paktye. Kaupunki sijaitsi paikalla, jossa se hallitsi tietä Sestoksesta pohjoiseen ja Traakian sisäosiin päin.
Historia
Lysimakheia perustettiin hellenistisellä kaudella vuonna 309 eaa. Sen perusti Lysimakhos valmistautuessaan taistelemaan vastustajiaan vastaan, sillä sen paikka oli strategisesti edullinen. Hän nimesi sen itsensä mukaan. Saadakseen asukkaita uuteen kaupunkiinsa, Lysimakhos tuhosi läheisen Kardian kaupungin, jonka korvaajaksi Lysimakheia näin tuli. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Lysimakheus.
Lysimakhos teki Lysimakheiasta valtakuntansa pääkaupungin, ja se nousi nopeasti merkittäväksi. Hänen kuoltuaan kaupunki tuli seleukidien valtapiiriin. Seleukos II:n sodassa Ptolemaios III:ta vastaan se päätyi viimeksi mainitulle. Myöhemmin kaupunki joko sai vapauden tai vapautti itsensä, ja esiintyy sympoliteiassa yhdessä Aitolian liiton kanssa. Aitolialaiset eivät kuitenkaan kyenneet takaamaan sen turvallisuutta, ja traakialaiset tuhosivat sen samaan aikaan kun roomalaiset kävivät sotaa Filippos V:tä vastaan.
Antiokhos III kunnostutti kaupungin, keräsi sen hajaantuneen ja osaksi orjiksi joutuneen väestön takaisin, ja hankki sinne uusia asukkaita muualta anteliailla lupauksilla. Tämä ei kuitenkaan vaikuta onnistuneen kovin hyvin, ja roomalaisella kaudella kaupunki taantui edelleen. Viimeinen maininta siitä antiikin aikaisella nimellään on Ammianus Marcellinuksella. Keisari Justinianus I kunnostutti ja linnoitti paikan 500-luvulla, ja sen jälkeen se tunnettiin nimellä Heksamilion (, lat. Hexamilium).
Rakennukset ja löydökset
Nykyisessä Bolayırissa on ollut havaittavissa kaupunkiin liittyviä raunioita vielä ainakin 1800-luvulla.
Anndi McAfee
Anndi Lynn McAfee (s. 28. syyskuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan paremmin äänirooleistaan varsinkin Maa aikojen alussa -elokuvasarjasta. Hänet palkittiin vuonna 1994 Young Artist -palkinnolla elokuvasta Tom ja Jerry panevat kaupungin sekaisin.
Ura
McAfee aloitti näyttelemisen seitsemänvuotiaana esiintyen aluksi näytelmissä, myöhemmin hän siirtyi 10-vuotiaana esiintymään televisioon tehden samalla muutamia äänirooleja. McAfree esiintyi muun muassa televisiosarjoissa Teräsmieheni, Koti kuntoon ja Isojen poikien leikit 1990-luvulla. Hän on ollut vuodesta 1997 lähtien Seran äänenä Maa aikojen alussa -elokuvasarjassa, sekä siihen perustuvassa animaatiosarjassa Maa aikojen alussa. 2000-luvulla McAfee on kuitenkin tehnyt enimmäkseen näytelmäroolien sijasta äänirooleja niin animaatioihin, kuin videopeleihin.
Liukuportaat
thumb|[[Hakaniemen metroaseman liukuportaat vuonna 1982.]]
Jane (yhtye)
Jane oli suomalainen tyttöbändi, joka kilpaili Popstars-finaalissa kokoonpanolla Daniela Lainela (s. 1985), Mia Huovila (s. 1987), Eeva-Leena Rautio (s. 1983) sekä Tea Hiilloste (s. 1982) ja sijoittui toiseksi häviten poikabändi Indx:lle. Sunnuntaina 21. marraskuuta 2004 pidetyssä finaalissa Jane sai 45 prosenttia äänistä, eli reilut 45 000 ääntä. Voiton myötä Indx pääsi julkaisemaan albuminsa jo viikon päästä, kun taas Jane keväällä 2005 levy-yhtiö EMI:n kanssa. Jane esitti finaalissa kappaleet "Valvon", "Perhonen" ja "Kaikki tai ei mitään".
Liukuportaat
Liukuportaat tai rullaportaat on kuljetin, jossa kuljetinketjuun kiinnitetyt askelmat muodostavat mekaaniset, sähkömoottorin avulla liikkuvat portaat. Liukuportaat voivat olla nousevat tai laskevat. Liukuportaita käytetään esimerkiksi kauppakeskuksissa, korkeissa tavarataloissa, metroasemilla ja lentoasemilla. Joskus liukuportaiden tilalla käytetään kaltevia liukukäytäviä. Tämä on yleistä etenkin kauppakeskuksissa, joissa kuljetaan yleisesti ostoskärryjen kanssa.
Jane (yhtye)
Janen ensimmäinen single Valvon julkaistiin joulukuun alussa 2004. Valvon meni suoraan singlelistan ensimmäiseksi ja oli kärkikolmikossa kuusi viikkoa. Toinen single Perhonen julkaistiin helmikuun lopulla ja pysyi seitsemän viikkoa kymmenen myydyimmän singlen joukossa. Debyyttialbumi Perhonen ilmestyi 2. maaliskuuta 2005 ja myi 10 000 kappaletta. Jane julkaisi myös kolmannen singlen Entinen, jolla on mukana musiikkivideo Perhonen. Jane aloitti konserttikiertueen, joka päättyi 11. kesäkuuta 2005.
Karlsruhen–Baden-Badenin lentoasema
Karlsruhen–Baden-Badenin lentoasema  on kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee 42 kilometriä etelään Karlsruhesta ja 19 kilometriä länteen Baden-Badenista. Lentoasema on Baden-Württembergin toisista suurin Stuttgartin lentoaseman jälkeen.
Liukuportaat
Liukuportaiden suunnittelu
Liukuportaiden suunnittelussa noudatetaan tiettyjä periaatteita. Portaiden nopeus on yleensä noin 0,5 metriä sekunnissa, minkä on havaittu sopivan hyvin kaikille käyttäjäryhmille lapsista aikuisiin. Portaiden jyrkkyys puolestaan on 27 tai 30 astetta. Julkisiin tiloihin jyrkempiä portaita rakennetaan vain poikkeustapauksissa.
Jane (yhtye)
Lapsen synnyttänyt Daniela Lainela erosi Janesta syyskuussa 2005 ja Jane jatkoi kolmihenkisenä. Tea Hiilloste aloitti lapsille suunnatun musiikkiohjelman Kids Top 20 juontamisen, ja myöhemmin marraskuussa 2006 Tea alkoi juontaa yhdessä Kanan kanssa C More Juniori -kanavalla. Jane osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintoihin ja sijoittui viidenneksi.
Liukuportaat
Liukuportaiden suunnittelu
Euroopan unionin jäsenmaissa noudatetaan samoja liukuporrasnormeja. Esimerkiksi liukuportaiden vähimmäisleveys on 80 senttimetriä.
Karlsruhen–Baden-Badenin lentoasema
Lentoasema on Baden-Württembergin toiseksi suurin Stuttgartin jälkeen. 623 000 matkustajaa käyttää kenttää vuosittain. Se oli alun perin Kanadan armeijan sotilastukikohta vuosina 1953–1993. Vuonna 1997 siitä tuli siviililentoasema ja 17. toukokuuta sieltä lensi ensimmäinen matkustajalentokone Palma de Mallorcaan, Espanjaan.
Liukuportaat
Historiaa
Yhdysvaltalainen Nathan Ames patentoi ensimmäistä kertaa liukuportaiden kaltaisen laitteen vuonna 1859, mutta vastaavanlaista laitetta ei koskaan rakennettu. Mallissa ehdotettiin portaiden liikkuvan manuaalisen tai hydraulisen voiman avulla. Jesse W. Reno patentoi toisenlaisen liukuporrasmallin vuonna 1892 ja asensi maailman ensimmäiset liukuportaat huvilaitteeksi Coney Islandin huvipuistoon New Yorkiin vuonna 1896. Kaksi vuotta myöhemmin asennettiin liukuportaat myös Lontoon Harrods-tavarataloon. 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla jo useat eri valmistajat tuottivat liukuportaita.
Jane (yhtye)
Toinen albumi, V.I.P. julkaistiin 12. huhtikuuta 2006. Se ei enää menestynyt ensialbumin tavalla ja kävi korkeimmillaan listan sijalla 17. Se pysyi Suomen virallisella Top 40 -listalla neljä viikkoa.