cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yksinteoin 2
Yksinteoin 2 on Jussi Parviaisen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011.
Elokuva on jatko-osa Pekka Lehdon ohjaamalle elokuvalle Yksinteoin (1990), jossa Parviainen on myös pääosassa. Elokuvan teemoja ovat pettäminen, ero, huoltajuuskiistat, syrjäytyminen ja rakkaus. Parviainen halusi tehdä itsestään elokuvaa varten mahdollisimman vastenmielisen näköisen, jonka vuoksi hän lihotti itseään noin 50 kiloa.
Elokuva on kuvattu Helsingissä, vuonna 2008 lakkautetussa Lapinlahden mielisairaalassa.
Lamborghini Diablo
Lamborghini Diablo oli Lamborghinin vuosina 1990–2001 valmistama superauto.
Lamborghini Countachin seuraajaksi kehitetty Diablo on taka- tai nelivetoinen (Diablo VT) ja moottori on sijoitettu taka-akselin etupuolelle parhaan painojakauman saamiseksi. 200 000 dollaria maksava Diablo oli luokkansa autoksi yllättävän askeettinen, CD-soitinkin oli lisävaruste, sähköikkunoita tai sähkösäätöisiä istuimia ei ollut saatavilla, eikä myöskään aluksi lukkiutumattomia jarruja.
Vuonna 1998 Diablo koki kasvojenkohotuksen, jossa sen esiin kääntyvät ajovalot korvattiin perinteisillä. vasen|pienoiskuva|Lamborghini Diablo VT 6.0
Valejalka
Valejalka eli pseudopodi on uloke, joka työntyy solusta ja mahdollistaa solun liikkumisen. Valejalkoja on monilla yksisoluisilla kuten ameboilla sekä monisoluisten valkosoluilla (makrofagit ja neutrofiilit). Myös luusolut, eräät yksilönkehityksenaikaiset solut, fibroblastit ja syöpäsolut voivat vaeltaa.
Liike
Valejalkojen toiminta perustuu solun tukirankaan kuuluvien aktiinifilamenttien käyttöön. Solukalvon alla sijaitsevat aktiinisäikeet rakentuvat siihen suuntaan, johon solun on tarkoitus ryömiä. Solukalvo venyy aktiinisäikeiden kasvaessa, ja syntyy uloke. Tämän ulokkeen solulima jäykistyy aktiiniin kiinnittyvien molekyylien (filamiini ja gelsoliini) vuoksi. Valejalan solukalvo kiinnittyy vaelluspintaan ja solun takapää supistuu myosiinin ja aktiinin vaikutuksesta, jolloin solu liukuu valejalan suuntaan.
Luokittelu
Valejalat voivat näyttää hyvin erilaisilta, vaikka kaikki valejalkatyypit koostuvatkin aktiinista ja osittain myös tubuliinista. Aktiinisäikeet ovat organisoituneet eri tavalla eri valejalkatyypeissä.
Lobopodit ovat lyhyitä ja pulleita valejalkoja, joita esiintyy esimerkiksi ameboilla.
Retikulopodit ovat monimutkaisia useampien valejalkojen muodostamia epäsäännöllisiä verkkoja.
Aksopodit ovat neulamaisia valejalkoja, jotka koostuvat soluliman ympäröimästä tubuliinista.
Dioskorides
pienoiskuva|Dioskorides. Pedanios Dioskorides ( tai Dioskourides; n. 40–90) oli kreikkalainen lääkäri ja kasvitieteilijä. Hän kirjoitti lääkekasveista ja vastaavista lääketieteellisistä materiaaleista viisiosaisen tietosanakirjan De materia medica, jota käytettiin laajalti yli 1 500 vuotta.
Dioskorideen katsotaan olleen ensimmäinen, joka luokitteli myrkylliset aineet johdonmukaisella tavalla kasvi-, eläin- ja mineraalimyrkkyihin. Jaottelu säilyi käytössä 16 vuosisataa, ja se on osin käyttökelpoinen edelleen. Dioscorides koetti kehittää myös myrkytyksen hoitokeinoja, mm. käärmeenmyrkyn poistoa imukupilla.
Bysantin keisari Konstantinos VII lähetti Córdoban kalifille Abd al-Rahman III:lle diplomaattisena lahjana Dioskorideen teoksen ylellisen käsikirjoituksen. Kun sitä ei osattu kääntää arabiaksi, Konstantinos lähetti vuonna 951 vielä munkin nimeltä Nikolaos Konstantinopolilainen kääntämään sitä. Tehtävässä auttoi myös al-Rahmanin juutalainen sihteeri ja lääkäri Hasdai ibn Shaprut.
Saalilainen laki
thumb|Frankkien kuningas [[Klodvig sanelee kirjurille saalilaisen lain.]] Saalilainen laki (latinaksi lex salica) on noin vuosina 507–511 keskiajan latinaksi kirjoitettu saalilaisten frankkien oikeuden kasuistinen koonnos. Se on vanhin ja tunnetuin länsigermaaninen lakikokoelma.
Useissa käsikirjoituksissa on latinankielisen tekstin sekaan pantu muinaisfrankkilaisia sanoja (malbergiset glossat). Lain määräystä, jonka mukaan naisella ei ole oikeutta periä maata, jos on olemassa miespuolisia perillisiä, sovellettiin myöhemmin muun muassa Ranskan ja Espanjan kruununperimyksessä.
Lakikokoelman sai aikaan todennäköisesti kuningas Klodovig. Latinankielisen tekstin joukossa on monissa käsikirjoituksissa frankkien kielen sanoja.
Französischer Dom
Französischer Dom on kirkkorakennus Saksan pääkaupungissa Berliinissä, Gendarmenmarkt-aukiolla. Sitä vastapäätä sijaitsee Deutscher Dom, jonka kupoli on identtinen.
Parthenon (Nashville)
Historia
Parthenonin kopio rakennettiin kipsistä, puusta ja tiilestä, koska rakennus oli tarkoitettu vain väliaikaiseksi. Muut satavuotisjuhlia varten rakennetut näyttelypaviljongit purettiin, mutta Parthenon jäi paikalleen paikalle perustetun puiston, Centennial Parkin, keskelle aina vuoteen 1920 asti, jolloin se päätettiin rapistuneena rakentaa uudelleen – tällä kertaa pysyväksi taidemuseoksi betonista ja teräksestä.
Arkkitehti Russell Hart suunnitteli uuden Parthenonin, jonka ulkoasu valmistui 1925 ja sisätilat 1931. Rakennus avattiin yleisölle kaupunginmuseona 20. toukokuuta 1931. James Cowan oli lahjoittanut vuosina 1927–1929 museolle 63 taulua, jotka ripustettiin rakennuksen seinille.
Französischer Dom
Toisessa maailmansodassa vuonna 1943 kirkkorakennus tuhoutui täysin. Se jälleenrakennettiin vuosina 1981–1987. Sisätilat saivat Otto Marchin suunnitteleman asun. Kirkossa toimii edelleen hugenottimuseo, joka sinne avattiin jo ennen toista maailmansotaa ja sen tuhoja.
Parthenon (Nashville)
Historia
Vuonna 1982 Alan LeQuire palkattiin tekemään Parthenoniin täysikokoinen toisinto Feidiaan veistämästä temppelin kulttikuvasta Athene Parthenoksesta. Veistoksen kopio valmistui 20. toukokuuta 1990 ja se kullattiin 2002. Rakennus entistettiin perusteellisesti vuosina 1987–1988 (sisätilat) ja 1990–2001 (ulkopuoli).
Ekebyholmin linna
thumb|250px|Päärakennus
Ekebyholmin linna on historiallinen rakennus Rimbon taajamassa, Norrtäljen kunnassa, Ruotsissa. Linnan rakennutti 1600-luvulla Bengt Oxenstierna. Päärakennus on rakennettu luultavasti vuosien 1624 ja 1637–1638 välillä. Nykyisen ulkonäkönsä rakennus kuitenkin sai poliitikko Arvid Hornin aikana 1700-luvulla. 1600-luvun lopussa linnan ja sen maat siirtyivät valtiolle, jolta ne osti myöhemmin poliitikko Arvid Bernhard Horn. Vuonna 1932 rakennuksen osti adventtikirkko, ja se perusti rakennukseen sisäoppilaitos Ekebyholmsskolanin.
Ondřej Synek
Synek saavutti olympiahopeaa vuoden 2008 kesäolympialaisten yksiköstä ja toisti saavutuksensa neljä vuotta myöhemmin Lontoossa samassa luokassa. Rio de Janeirossa 2016 hän sai yksikössä pronssia. Synek on saavuttanut urallaan 21 arvokisamitalia, jos olympialaiset, MM-kilpailut ja EM-kilpailut lasketaan mukaan. MM-kilpailuista Synek on saavuttanut viisi kultaa, jotka kaikki ovat yksiköistä, kolme hopeaa ja neljä pronssia. EM-kilpailuista Synek on saavuttanut viisi kultaista mitalia sekä yhden hopeisen ja yhden pronssisen mitalin. Synek on 199 senttimetriä pitkä ja painaa 100 kilogrammaa. Hän edustaa seuratasolla Dukla Prahaa.
Kirjakieli
Kirjakieli voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Alba Longa
thumb|240px|Alba Longan sijainti [[Johann Gustav Droysen|Gustav Doysenin historiallisen kartaston (1886) mukaan.]] Alba Longa oli myyttinen Rooman emäkaupunki Latiumissa, Albanolaisvuorilla, lähellä nykyistä Castel Gandolfoa, noin 19 kilometriä Roomasta kaakkoon. Tarinan mukaan Askanios, Troijasta paenneen Aineiaan poika, perusti Alba Longan noin 1152 eaa. Se oli siten latinalaisten vanhin kaupunki, jonka asukkaat perustivat myöhemmin muita kaupunkeja Latiumiin, myös Rooman.
Alba Longa johti latinalaisheimojen välistä liittoumaa 7. vuosisadalle eaa., jolloin Rooma hävitti kaupungin kuningas Tullus Hostiliuksen valtakaudella. Hävityksen jälkeen monet Alba Longan valtasuvuista, myös Julius-suku, muuttivat Roomaan.
Alueelta on löydetty arkeologisissa kaivauksissa 10. vuosisadalta eaa. peräisin olevia rautakautisia asutuksia ja hautoja, joista on saatu arvokasta tietoa latinalaisten kulttuurista. Ne eivät kuitenkaan muodosta mitään yhtenäistä kaupunkia, vaan kylien verkoston. Alba Longan kaupunkia ei ole löydetty, eikä sen olemassaoloa ole voitu vahvistaa. On mahdollista, että kaupunki keksittiin Rooman perustamistarinaa varten täyttämään tarvittava aukko Troijan sodan ja Rooman perustamisen välissä. Kerrotaan, että Alba Longan kuningas Numitor oli Rooman perustajan Romuluksen ja hänen veljensä Remuksen isoisä. Näin roomalaiset jäljittivät alkukotinsa myyttiseen Troijaan.
Busan–Gimhae-pikaraitiotie
thumb|Pikaraitiovaunu Gimhaen lentoasemalla thumb|Gangbyeonin asema rakenteilla Busan–Gimhae-pikaraitiotie on pikaraitiotiejärjestelmä Busanin ja Gimhaen kaupunkien välillä Etelä-Koreassa. Järjestelmä kattaa 21 asemaa yhdellä linjalla, jonka pituus on noin 24 kilometriä. Pikaraitiotie avattiin 9. syyskuuta 2011. Rakentaminen aloitettiin vuonna 2006. Pikaraitiotie yhdistää Gimhaen kaupungin keskustan, Gimhaen kansainvälisen lentoaseman ja Busanin metroverkoston toisiinsa.
Mörsky
Mörsky tarkoittaa seuraavia
Lubrza (Opolen voivodikunta)
Lubrza on maalaiskunta Prudnikin piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 4 283. Kunnan hallintokeskus on Lubrzan kylä. 220px|pienoiskuva|vasen|Kunnan kartta Lubrzan kunta jakautuu seuraaviin 11 kylään: Dytmarów, Jasiona, Krzyżkowice, Laskowice, Lubrza, Nowy Browiniec, Olszynka, Prężynka, Skrzypiec, Słoków sekä Trzebina. Sen pinta-ala on noin 84 neliökilometriä. Tärkeimmät kunnan aluetta halkovat liikenneyhteydet ovat valtatiet 40 ja 41, voivodikunnan tiet 414 ja 417 sekä rautatielinjat 137 (Katowice–Legnica) ja 306 (Prudnik–Gogolin). Lubrza rajautuu Puolan kuntien Białan, Głogówekin ja Prudnikin lisäksi Tšekin tasavaltaan.
Plumaugat
Plumaugat on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Rance-joen varrella. Kunnan nähtävyyksiä on Pyhän Pietarin kirkko (L'Eglise St Pierre), joka rakennettiin alun perin 1400-luvulla. Kirkko kävi kuitenkin liian pieneksi ja se purettiin. Nykyinen kirkko rakennettiin vuonna 1898. Kunnan toinen nähtävyys on vuonna 1609 rakennettu kappeli La chapelle de Benin.
Lubrza (Opolen voivodikunta)
Lubrzan kunnan alue sijaitsee Sleesian alangon ja itäisten Sudeettien rajalla. Kunnan pinta-alasta 80,2 prosenttia on maatalousmaata ja 9,7 prosenttia metsää. Prudnik-joki virtaa kunnan alueella.
Lubrzan kunnan väestö on pienentynyt viimeisten vuosikymmenten aikana; vielä vuonna 1995 väkiluku oli 4 800. Vuoden 2020 joulukuussa 51,4 prosenttia kunnan asukkaista oli naisia ja 48,6 prosenttia miehiä. Alle 18-vuotiaat muodostivat kunnan väestöstä 17,6 prosenttia, työikäiset 61,2 prosenttia ja eläkeikäiset 21,2 prosenttia. Väestön keski-ikä oli 41,4 vuotta. Vuonna 2020 kunnan työttömyysaste oli 10,4 prosenttia.
Ted Brithén
Ted Brithén (s. 25. marraskuuta 1990 Danderyd, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin SHL-joukkue Rögle BK:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin mukaan Brithén on pelityyliltään all around -sentteri, jonka vahvuuksiin kuuluu pelisilmä, kahden suunnan pelaaminen, pelintekeminen, laukaus sekä yli- ja alivoimapelaaminen.
Seuraura
Brithén on Rögle BK:n kasvatti. Hän voitti kaudella 2008–2009 seuran J20-junioreiden sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 16+30=46, joilla Brithén sijoittui koko J20 SuperElitin pistepörssissä seitsemänneksi. Hänet valittiin kauden päätteeksi Rögle BK:n vuoden junioripelaajaksi. Brithén pelasi kauden aikana myös kaksi ensimmäistä Elitserien-otteluaan.
OHL-joukkue Sarnia Sting varasi Brithénin 75. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2009. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2009–2010, mutta vain yhdeksän siellä pelatun ottelun jälkeen Brithén palasi Rögleen. Hän pelasi loppukauden pääosin seuran J20-junioreissa. Röglen Elitserien-joukkueessa Brithén pelasi kaksi runkosarja- ja yhdeksän Kvalserien-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Joukkue putosi kuitenkin kauden päätteeksi HockeyAllsvenskaniin. Toukokuussa 2010 hän teki Röglen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2010–2011 Brithén teki Allsvenskanissa 49 runkosarjaottelussa tehot 11+15=26, joilla hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Christopher Liljewallin jälkeen. Rögle sijoittui runkosarjassa toiseksi ja eteni Kvalserieniin, jossa Brithén oli joukkueen paras maalintekijä viidellä osumallaan. Rögle jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Kaudella 2011–2012 hän oli runkosarjassa joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+17=33. Rögle sijoittui Allsvenskanin runkosarjassa viidenneksi, mutta eteni playoff-kierroksen kautta Kvalserieniin, joka päättyi sarjanousuun Elitserieniin. Huhtikuussa 2012 Brithén teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Hän teki ensimmäisellä kokonaisella Elitserien-kaudellaan 2012–2013 53 runkosarjaottelussa tehot 10+12=22 ja kymmenessä Kvalserien-ottelussa tehot 1+4=5. Brithénillä voitti Kvalserienissä myös Röglen sisäisen tehotilaston lukemalla +3, mutta joukkue putosi kuitenkin kauden päätteeksi taas Allsvenskaniin.
Brithén ei jatkanut Röglessä enää jälkimmäistä sopimuskauttaan Allsvenskanissa, vaan hän jatkoi uraansa SHL:ssä (ent. Elitserien) siirryttyään kaudeksi 2013–2014 kaksivuotisella sopimuksella HV71:n paitaan. Brithén oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+18=29 ja voitti HV71:n sisäisen tehotilaston lukemalla +8. Kaudella 2014–2015 hän nousi joukkueen kapteeniksi ja oli HV71:n toiseksi paras maalintekijä Calle Ridderwallin jälkeen sekä toiseksi paras pistemies hänen kanssaan. Syyskuussa 2014 Brithén teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2017 saakka.
Maajoukkueura
Brithén on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa viisi ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 9. huhtikuuta 2014 Rapperswilissä Sveitsiä vastaan, jolloin Brithén teki myös yhden syöttöpisteen.
Muuta
Brithénin isoveli Tim on pelannut jääkiekkoa Ruotsin alemmissa sarjoissa. Veljesten isä Jim Brithén on myös entinen alempien sarjojen jääkiekkoilija, joka on toiminut vuosia eri valmennus- ja seurajohtotehtävissä.
Germania superior
Germania superior (”Ylä-Germania”, ), myöhemmin Germania prima (Germania I, ), oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Germaniassa nykyisten Ranskan, Saksan ja Sveitsin alueilla.
Maantiede
Germania superiorin provinssi sai nimensä siitä, että se sijaitsi Reinin yläjuoksulla Germania inferioriin (”Ala-Germania”) nähden. Siihen kuuluivat suunnilleen nykyisen Ranskan Alsace ja Saksan Rheinland-Pfalz sekä osa Sveitsistä. Provinssin länsipuolella sijaitsi Gallia Belgican provinssi, luoteispuolella Germania inferiorin provinssi, itäpuolella Germania Magna eli Suur-Germania, jota roomalaiset eivät koskaan valloittaneet, ja kaakkoispuolella Raetian provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Mogontiacum (nyk. Mainz).
Kaupunkeja
Germania superiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia
Germania superiorin alueesta tuli osa Rooman valtakuntaa Julius Caesarin valloitettua sen vuonna 58/57 eaa. Alun perin alue oli osa Gallia comatan provinssia ja sitten Gallia Belgican provinssia. Se erotettiin omaksi sotilashallintoalueeksi (exercitus) vuonna 16 jaa. Alueen siviilihallinto kuului edelleen Gallia Belgicalle. Germania superiorin provinssi perustettiin keisari Domitianuksen aikana noin vuonna 85–90. Germania inferiorilla oli samanlainen syntyhistoria.
Roomalaisten alkuperäisenä tavoitteena oli vallata myös Reinin itäpuoli, mutta tästä luovuttiin, ja Germanian provinssit jäivät rajaseuduksi koko historiansa ajaksi. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan. Seudun rajoissa tapahtui kuitenkin historian kuluessa paljon muutoksia.
Noin vuonna 293 provinssin nimeksi tuli Germania prima. Samalla siitä erotettiin Maxima Sequanorumin provinssi. Jäljelle jäänyt Germania priman provinssi kuului Gallian diokeesiin. 300-luvulla se tuli osaksi Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Fiat Tipo (2015)
Vuoden 2016 Euro NCAP -kolaritestistä Tipo sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. vasen|pienoiskuva|Sedan-korinen Fiat Tipo. Bensiinimoottorivalikoiman muodostivat aluksi 1,4- (95/120 hv) ja 1,6-litraiset (110 hv) moottorit. Näistä suurempi on aina varustettu automaattivaihteistolla. Dieselmoottoriksi on saatavissa 1,3- (95 hv) tai 1,6-litrainen (120 hv).
Syksyllä 2020 malli koki kasvojenkohotuksen, jossa suurimmat muutokset kohdistuivat uudistuneeseen keulan ilmeeseen. Puskuri ja etusäleikkö ovat uudet, ja aiempi pyöreä logo korvattiin Fiat-tekstillä. Sisällä on uusi ohjauspyörä ja mittariston yhteyteen tuli seitsemäntuumainen monitoiminäyttö. Uutena malliversiona esiteltiin Tipo Cross, joka on hatchbackin maastokelpoisempi versio seitsemän senttimetriä korkeammalla maavaralla ja koria suojaavilla muoviosilla. vasen|pienoiskuva|Farmarikorinen Fiat Tipo. vasen|pienoiskuva|Dodge Neon vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Fiat Tipo. vasen|pienoiskuva|Fiat Tipo Cross
Golda Apache
Golda Apache (4. kesäkuuta 1997 – 1. toukokuuta 2020 ) oli suomalainen shetlanninponiori. Se on Suomen kaikkien aikojen menestynein raviponi.
Golda Apachea valmensivat ja ohjastivat Juha, Liisa ja Sanni Ihamuotila. Se lopetti kilpailu-uransa lokakuussa 2011. Golda Apache on kantakirjattu siitosori, ja sillä on yli 100 varsaa.
Saavutuksia
Godla Apache saavutti ensimmäisenä A-kategorian (säkäkorkeus alle 107 cm) ponina maailmassa alle kahden minuutin kilometriajan. Ennätysjuoksu tapahtui Oulun Äimäraution raviradalla vuonna 2007. Golda Apachen ravasi kilpailussa ajan 1.59,3 autolähetyksellä 1 100 metrin matkalla.
Golda Apache voitti A-kategorian ponien suomenmestaruuden seitsemän kertaa sekä monté-suomenmestaruuden viidesti. Ponien kuningastittelin se saavutti Ponikuninkuusraveissa 2005, 2006, 2007 ja 2011. Lisäksi se voitti Tukholman Elitloppet-raveissa kilpaillun ponien Mini-Elitloppetin vuosina 2009 ja 2010.
Kanopos (mytologia)
Kanopos oli kreikkalaisessa mytologiassa Spartan kuninkaan Menelaoksen aluksen ruorimies Troijan sodan aikana. Paluumatkalla sodasta hän kuitenkin menehtyi käärmeen puremaan Egyptissä, jonne alus oli poikennut kotimatkallaan. Menelaos hautasi Kanopoksen paikalle, johon perustettiin hänen nimeään kantanut Kanopoksen kaupunki. Plutarkhos vertasi Osirista Kanopokseen.
Jean Desmarets de Saint-Sorlin
Jean Desmarets de Saint-Sorlin (1595 Pariisi – 28. lokakuuta 1676 Pariisi) oli ranskalainen runoilija, kirjailija ja näytelmäkirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Elämäkerta
Jean Desmarets, Saint-Sorlin herra, oli kuningas Ludvig XIII:n neuvonantaja ja armeijan erityistarkastaja sekä itäisen Välimeren laivaston pääsihteeri. Hän oli usein nähty vieras Hôtel de Ramboullet'n kirjallisessa salongissa, joka sijaitse aivan Louvren vieressä. Hän kirjoitti myös tunnettuun ranskalaiseen käsikirjoitukseen Guirlande de Julie arvostetun ja ihaillun runon "La Violette".
Nicolas Faret ja Claude Malleville tutustuttivat hänet Valentin Conrart'n kirjalliseen yhteisöön, jossa hän luki romaaninsa L'Ariane' vuonna 1632. Hän oli myös kardinaali Richelieun suojatti, ja näin ollen hänet valittiin jäseneksi vasta perustettuun Ranskan akatemiaan, jonka ensimmäinen kansleri hän oli.
Kardinaali Richelieu innosti Jean Desmarets de Saint-Sorlinin kirjoittamaan tragedioita, mutta hän suoritti tehtävän ilman suurempaa innostusta. Vuonna 1645 Desmarets de Saint-Sorlin koki voimakkaan uskonnollisen herätyksen ja hänen tuotantoonsa tuli voimakkaat kristilliset aiheet. Hän ehdotti kuninkaalle jopa armeijan kokoamista harhaoppisten lopullista tuhoamista varten.
Pekka Nuotio
Pekka Nuotio (21. helmikuuta 1929 Viipuri – 17. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen dramaattinen Verdi- ja Wagner-tenori, joka nousi alallaan maailman huipulle. Häntä pidetään yhtenä suomalaisten tenoreiden parhaimmista. Ansioistaan Pekka Nuotiolle on myönnetty Suomen Leijonan ritarikunnan Pro Finlandia -mitali vuonna 1973.
Opinnot
Nuotio opiskeli laulua yksityisesti jo nuorena aikuisena. Samoin hän sai opetusta musiikin teoriassa. Vuosina 1959–1964 hän teki useita opintomatkoja Italiaan, Itävaltaan ja Saksaan.
Tausta
Nuotio oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Evakkotaipaleella hän joutui asumaan Hattelmalan kylään Vanajan kunnassa, mistä hän laulajanuran edetessä muutti Helsinkiin. Hänen isänsä oli muusikko Torsten Nuotio ja äiti Helli Lahja Nakari. Pekka Nuotio avioitui vuonna 1948 Helka Helena Kurjenkallion kanssa, ja heille syntyi lapset Pirjo 1948, Virpi 1951 ja Tarja 1955. Nuotion setä oli muusikko Auvo Nuotio ja serkku laulaja ja muusikko Vesa Nuotio.
Ura
1950-luvun alussa Nuotio toimi Rallineloset-lauluyhtyeessä. Hän piti ensikonserttinsa 1955 ja sai sen jälkeen opetusta Olavi Nybergiltä. Nuotio oli Suomen kansallisoopperan johtava draamallinen tenori vuodesta 1957. Kansallisoopperan lisäksi hän esiintyi Berliinin, Stuttgartin, Prahan, Tukholman ja Oslon oopperataloissa. Uran huippukohtia olivat esiintymiset New Yorkin Metropolitan-oopperan vanhalla lavalla vuonna 1966 ja uudella lavalla 1967.
Myös Düsseldorfin, Budapestin, Covent Gardenin sekä Sadler's Wellsin (Lontoo) oopperalavat ovat olleet Pekka Nuotion esiintymisareenoina. Sydneyn uuden oopperatalon avajaisissa hän lauloi 1973, Skotlannin musiikkijuhlilla (Glasgow-Newcastle) vuonna 1973, Hampurin valtionoopperassa ja Amsterdamissa samoin 1973. Hän esiintyi myös useasti Savonlinnan oopperajuhlilla.
Nuotio joutui luopumaan laulajanurastaan vuonna 1982 pitkäaikaisen hengityselinsairauden vuoksi.
Wimbledonin tennisturnaus 2018 – miesten nelinpeli
Mike Bryan ja Jack Sock voittivat mestaruuden.
Semperconsort
Semperconsort on vuonna 1999 Luigi Cozzolinon Firenzessä perustama kamarikokoonpano. Sen tarkoitus on lähinnä esittää italialaista 1600–1700-lukujen kamarimusiikkia historiallisilla soittimilla. Kokoonpanon jäsenillä on takanaan pitkä kokemus vanhan musiikin esittämisestä. He ovat tehneet yhteistyötä muiden muassa Giardino Armonicon, Europa Galanten, Modo Antiquon, I Barocchistin, Accademia Bizantinan, Ensemble Matheuksen, Ensemble Zefiron, Homme Armén, Ensemble Concerton, Ensemble Janequinin, Complesso Baroccon, Concerto Italianon ja eri sinfoniaorkestereidenkin kanssa.
Semperconsort on levyttänyt Naxokselle Tomaso Antonio Vitalin triosonaatteja (op. 1). Yhtyeen levytyksiin kuuluu myös Giovanni Battista Vitalin sonaattien (op. 2) tulkinta.
Ruumis (Buffy, vampyyrintappaja)
Ruumis on yhdysvaltalaisen draamasarjan Buffy, vampyyrintappajan (1997–2003) viidennen tuotantokauden 16. jakso. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut sarjan luoja Joss Whedon. Jakson ensiesitys oli Yhdysvalloissa The WB -televisiokanavalla 27. helmikuuta 2001. Sarja kertoo Buffy Summersista, mystisten voimien valitsemasta teinistä, joka taistelee vampyyreitä, demoneja ja muita pahuuksia vastaan kuvitteellisessa Sunnydalen kaupungissa. Hänen läheinen ystäväjoukkonsa, jota kutsutaan lempinimellä ”Scooby Gang”, tukee häntä kamppailuissa. ”Ruumiissa” Buffy on voimaton löydettyään elottoman äitinsä, joka on kuollut aivovaltimon pullistumaan.
Vaikka Buffy ja hänen ystävänsä kohtaavat kuolemaa viikoittain, tässä jaksossa he ovat sekaisin Buffyn ja hänen siskonsa Dawnin äidin Joyce Summersin luonnollisesta kuolemasta. Heidän on vaikea ymmärtää, mitä tämä menetys merkitsee kullekin joukon jäsenelle ja koko joukolle. Buffyn tulee kohdata elämänsä ja Tappajan velvollisuutensa ilman äitinsä tukea ja lohtua.
Jaksosta puuttui kokonaan musiikki ja sekavia tehosteita käytettiin ilmaisemaan poissaolon tunnetta ja menetystä, jotka liittyvät läheisen kuolemaan. Aikaisemmin sarja oli käyttänyt hirviöitä ja demoneja vertauskuvina, mutta ”Ruumiissa” kuolemaa ja surua kuvataan poikkeuksellisen realistisesti. Tämän vuoksi monet arvostelijat ovat kuvanneet ”Ruumista” yhdeksi parhaista televisiojaksoista kautta aikojen.
Tausta
Buffya (Sarah Michelle Gellar) avustavat hänen läheisimmät ystävänsä, jota joukkoa kutsutaan nimellä ”Scooby Gang”. Siihen kuuluvat Xander Harris (Nicholas Brendon), jonka tärkein vahvuus on hänen omistautuneisuutensa Buffya kohtaan, ja Willow Rosenberg (Alyson Hannigan), jonka noituusharrastus kasvattaa häntä vähä vähältä voimakkaammaksi. Heidän ohjaajanaan on Rupert Giles (Anthony Stewart Head), Buffyn ”Valvoja”, ja heidän joukkoonsa liittyy Xanderin tyttöystävä Anya Jenkins (Emma Caulfield), joka on voimansa menettänyt kostodemoni. Anyalla on vaikeuksia ihmisten kanssa kommunikoinnissa, ja hänen puheensa onkin usein töksäyttelevää. Neljännellä kaudella Willow alkoi seurustella Tara Maclayn (Amber Benson) kanssa, joka on myös noita.
Buffyn jokaisella kaudella on jaksoja yhdistävä yleinen teema. Roz Kaveneyn mukaan viidennen kauden teema on perhe ja yhteenkuuluvuus. Buffyn äiti Joyce (Kristine Sutherland) alkaa kärsiä päänsäryistä kauden alussa ja joutuu sairaalaan lyyhistyttyään kerran lattialle. Häneltä poistetaan aivokasvain, ja hän toipuu operaatiosta hyvin. Aiemmassa jaksossa hän sai eräältä kosijalta kukkia, jotka Buffy löysi jakson lopussa. Viides kausi esittelee myös Dawnin (Michelle Trachtenberg), Buffyn 14-vuotiaan siskon. Jokaisella kaudella on niin sanottu päävastustaja, joka viidennellä kaudella on voimakas jumalatar Glory.
Juoni
Buffy saapuu kotiin ja näkee Joycen kosijan lähettämät kukat. Hän huikkaa äidilleen, muttei kuule vastausta. Buffy näkee Joycen, joka makaa elottomana sohvalla. Tämän jälkeen alkavat alkutekstit ja katsojille näytetään takauma, jossa ”Scoobiet” ovat jouluaterialla. Joyce ja Buffy keskustelevat piirakasta, joka tippuu lattialle. Kohtaus katkeaa, ja Buffy nähdään olohuoneessa ravistelemassa Joycea. Hän soittaa ambulanssin ja yrittää turhaan elvyttää äitiään. Buffy soittaa Gilesille. Ensihoitajat onnistuvat elvyttämään Joycen ja julistavat tapahtuneen ihmeeksi. Joyce, Buffy ja Dawn iloitsevat sairaalassa. Kohtaus napsahtaa takaisin olohuoneeseen, missä ensihoitajat kertovat Buffylle hänen äitinsä kuolleen. He lähtevät Buffyn toivottaen heille onnea. Buffy menee eteisen käytävälle ja oksentaa. Giles saapuu ja Buffy kertoo, ettei ruumista saa siirtää, ja järkyttyy sanavalinnastaan.
Dawn itkee koulun vessassa ja on pahoilla mielin, koska eräs tyttö on kutsunut häntä kummajaiseksi. Kuvataiteen tunnilla hän puhuu erään pojan kanssa ihmisten hankaluudesta ja sen ymmärtämisestä. Buffy tulee paikalle ja vie Dawnin luokasta käytävälle. Muu luokka seuraa luokan ikkunoista, kun Buffy kertoo hänelle, että Joyce on menehtynyt. Loput keskustelusta on vaimennettu. Dawn sortuu nyyhkien lattialle.
Willow’n asuntolahuoneessa Tara yrittää auttaa Willow’ta etsimään sopivaa paitaa. Xander tulee Anyan kanssa paikalle ja pysäköi autonsa virheellisesti. Willow on poissa tolaltaan ja hylkää jokaisen paidan eikä tiedä, miten näyttäytyä Buffyn ja Dawnin edessä. Hän kysyy, miksi kaikki hänen vaatteensa ovat tyhmiä ja miksi hän on lapsellinen, ja itkee, kunnes Tara suutelee ja rauhoittelee häntä. Anya kysyy Xanderiltä, mitä hänen tulisi tehdä; Xander ei osaa vastata. Willow vaihtaa paitaansa taas, ja Xander ilmaisee halunsa etsiä Gloryn käsiinsä ja vaatia oikeutta. Sitten hän valittaa Joycen huolimattomista lääkäreistä. Anya kysyy, näkevätkö he ruumiin ja aiotaanko ruumis leikata auki, johon Willow vastaa kiukkuisesti. Anya sanoo itkuisena, ettei ymmärrä, miten tulisi käyttäytyä ja miksei Joyce voi palata ruumiiseensa. Kykenemättömänä ymmärtämään ihmisten kuolemaa hän toteaa, että se kaikki on ”typerää ja kuolevaista” ja että kukaan ei kerro hänelle miksi asiat tapahtuvat. Xander lyö nyrkkinsä seinän läpi, mikä saa sen vuotamaan verta, mutta saa hänen olonsa tuntumaan oudosti paremmalta. Nelikon lähtiessä tapaamaan Buffya sairaalaan Xander saa pysäköintisakon.
Odotushuoneessa ruumishuoneen ulkopuolella lääkäri kertoo Buffylle Joycen kuolleen valtimonpullistumaan yhtäkkisesti ja kivuttomasti. Jäätyään Buffyn kanssa kahden kesken Tara kertoo oman äitinsä kuolleen, kun hän oli 17-vuotias. Dawn menee yksin ruumishuoneelle katsomaan Joycen ruumista. Hänen siellä ollessaan yksi vampyyriksi muuttunut ruumis nousee jaloilleen. Buffy lähtee etsimään Dawnia, koska hän ei ole palannut, ja löytää hänet ruumishuoneelta vampyyri kimpussaan. Buffy tappelee vampyyrin kanssa ja lopulta tappaa sen. Samalla lakana liukuu pois Joycen kasvoilta. Katsoessaan äitiään Dawn kysyy, minne tämä meni ja kurkottaa koskettaakseen tämän poskea.
Tuotanto ja käsikirjoitus
Buffyn alusta lähtien käsikirjoittaja Joss Whedon vakuutti, ettei sarja sisältäisi vakavia yhteiskunnallisia asioita käsitteleviä jaksoja, kuten sen aikaisissa televisiosarjoissa oli tapana. Esimerkiksi sarjat Beverly Hills 90210 ja Viiden juttu sisälsivät jaksoja, joissa sarjan henkilöt käsittelivät milloin AIDSia, alkoholismia tai huumeiden käyttöä, ja kaikki ongelmat ratkesivat kyseisen jakson loppuun mennessä. Whedon ei ollut kiinnostunut ”Ruumiissa” elämänmyönteisen opetuksen antamisesta. Hän halusi pikemminkin kuvata läheisen kuolemaan liittyvää yksinäisyyttä ja ikävää. Hän ei halunnut ratkaista suuria kysymyksiä kuolemasta, vaan tarkastella prosessia, jossa henkilöstä tulee pelkkä ruumis. Whedonin äiti oli kuollut aivoaneurysmaan, ja Whedon muisteli omaa kokemustaan tästä kirjoittaessaan jaksoa.
Jaksossa tehtiin monista pienistä yksityiskohdista merkittäviä. Buffy vetää esimerkiksi Joycen hametta alemmas säilyttääkseen hänen arvokkuutensa ja kamera keskittyy tuulikellojen kilkkeeseen Buffy oksentaessa. Siinä ei ole ollenkaan kohtauksen aloittavaa yleiskuvaa talosta, koska haluttiin korostaa Buffyn eristäytyneisyyttä. ”Ruumiin” alkukohtaus oli edellisen jakson viimeinen kohtaus, ja lisäksi ”Ruumis” on koko sarjan ainoa jakso, jonka alussa ei kerrota, mitä sarjassa oli aiemmin tapahtunut. Kohtausta, jossa sarjan henkilöt ovat jouluaterialla, käytettiin esittämään kontrastia jakson karulle todellisuudelle. Sitä käytettiin myös siksi, etteivät jakson alkutekstit sekoittuisi kohtaukseen, jossa Buffy yrittää elvyttää äitiään.
Jakso esitetään neljänä näytöksenä, joista jokainen alkaa lähikuvalla Joycen kalpeista kasvoista. Ensimmäisen näytöksen, missä Buffy löytää äitinsä, kuvaaminen oli Buffya esittävän Gellarin mielestä vaikeaa. Whedon kuvasi kohtauksen pitkänä ottona noin seitsemän kertaa. Loput näytöksen kohtauksista kuvattiin jaksoittain. Ensimmäisen näytöksen lopussa Giles saapuu ja yrittää myös elvyttää Joycea, jolloin Buffy huutaa: ”Emme saa koskea ruumiiseen!” Sekä Gellar että Trachtenberg (Dawn) ovat yksinhuoltajaäitien kasvattamia. Gellar kertoi kysyttäessä, miltä tuntui näytellä kohtauksessa, joka oli hyvin todentuntuinen ja lähellä häntä, että ”yritin erottaa sen [todesta] parhaani mukaan, mutta samalla se toi sen erityisen kerroksen”. Kohtaus aloitettiin alusta heti kun se päättyi, mitä Whedon myöhemmin katui, koska Gellar joutui kestämään niin suurta vaihteluväliä tunteiden välillä.
Kristine Sutherlandille (Joyce) ilmoitettiin kolmannen kauden aikana, että hänen hahmonsa kirjoitettaisiin ulos sarjasta. Hän hyväksyi asian, sillä hän aikoi viettää aikaa Euroopassa, eikä häntä siksi nähdä monessakaan neljännen kauden jaksossa. Hän kertoi, että ilmapiiri kuvauspaikalla oli outo ja kireä, koska hän oli esiintynyt sarjassa vakinaisena hahmona, mutta nyt hän esitti ruumista. Hän piti roolia vaikeana näytellä, koska hän joutui käyttämään kalpeaa meikkiä ja makaamaan ruumishuoneella muiden ruumiiden kanssa. Sutherland joutui makaamaan aloillaan silmät auki monta tuntia kahdeksan päivää kestäneiden kuvausten ajan.
Whedon syventää Willow’n ja Taran suhdetta ”Ruumiissa”. Ennen tätä jaksoa pari oli pitänyt toisiaan kädestä ja tanssinut yhdessä, mutta he eivät olleet suudelleet. 1990-luvulla esitettiin televisiojaksoja, jossa nainen suutelee toista naista, mutta heidän suhteeseensa ei paneuduta sen enempää. Whedonin tarkoitus oli antaa huomiota Willow’n ja Taran kiintymykselle ilman, että se olisi jakson pääasiallinen teema. Televisiokanavan johto vastusti ajatusta, mutta Whedon ilmoitti heille, että Willow’n ja Taran välinen suudelma ”ei ole neuvoteltavissa”. Whedonin mukaan kanavan johtajat olivat huolissaan homoparien määrästä kanavallaan. Whedon väitti, että suudelma oli ”hahmojen luonteen mukainen”, ja sanoi, että lopettaisi sarjan teon, jos kanava kieltäisi sen. Tämä oli ainoa kerta sarjan aikana, kun hän uhkasi tehdä niin.
Suru
Nikki Stafford kertoo tutkimuksessaan, että Buffyn, Dawnin, Xanderin, Willow'n, Anyan ja Taran reaktiot kuvaavat Elisabeth Kübler-Rossin kuvaamaa surun viittä vaihetta. Joss Whedon mainitsi DVD-kommenttiraidalla olleensa yllättynyt niiden katsojien reaktioista, jotka kirjoittivat sanoen, että jakso auttoi heitä hyväksymään läheisen kuoleman, vaikka he eivät olleet tunnustaneet sitä kuukausiin tai vuosiin. Joycen kuolema oli sarjan ensimmäinen luonnollisista syistä johtuva kuolema.
Kirjassa The Psychology of Joss Whedon kaksi psykologia katsovat Buffyn voiman lähtevän paitsi Gilesin ohjauksesta myös hänen äidistään. Joycen oli vaikea hyväksyä niitä velvollisuuksia, joita hänen tyttärellään oli Tappajana. Joyce oli silti aina huomaavainen ja saatavilla, kun Buffyn itseluottamus oli kovilla. Joycen ja Gilesin omistautuneisuus Buffya kohtaan ”antoi hänelle itsevarmuutta käyttää täysiä voimiaan.” Joyce toimi äidillisenä hahmona kaikille Buffyn ystäville, joiden kotielämä oli usein epävakaata, mikä tekee hänen kuolemastaan sitäkin liikuttavampaa heille kaikille. Willow mainitsee omat vanhempansa muutaman kerran sarjassa, mutta hänen isäänsä ei koskaan nähdä. Hänen äitinsä nähdään vain kerran, jaksossa ”Sunnydalen noidat” ; ensin tutkijana, joka on niin omistautunut työhönsä, ettei ehdi keskustella Willow’n kanssa, ja sitten loitsun alaisena, kun tämä yrittää polttaa oman tyttärensä roviolla. Xander kuvailee vanhempiensa olevan alkoholisteja, jotka kohtelevat häntä kaltoin. Jopa Anya on Joycen kuoleman myötä menettänyt jonkun jota hän ihailee ja johon hän luottaa. Myös Giles suree ystäväänsä Joycea, eräässä jaksossa he joutuvat loitsun alaiseksi, joka teki heistä rakastavaisia. Kirjassa Sex and the Slayer, Lorna Jowett kirjoittaa, että Joyce edustaa vakautta ja normaaliutta. Scoobeille hänen kuolemansa tuhoaa sen harhakäsityksen, että vaikeudet eivät kuulu tavalliseen elämään. Normaalielämä on yhtä haastavaa kuin yliluonnollisten voimien kohtaaminen.
Löydettyään äitinsä ruumiin Buffy ensin kiistää näkemänsä ja jopa kuvittelee vaihtoehtoisen todellisuuden, missä Joyce on kunnossa. Whedon on sanonut, että nämä pienet unijaksot olivat kuin dokumentteja; henkilöt, jotka löytävät läheisensä kuolleen kuvittelevat erilaisen, paremman lopputuloksen, ja luovat kuvitelmia, jotka aiheuttavat paljon enemmän kipua sitten kun heidän pitää palata takaisin todellisuuteen. Myöhemmin sairaalassa Buffy kuvittelee mitä olisi voinut tehdä pelastaakseen Joycen, vaikkakin lääkäri kertoo, että mitään ei olisi ollut tehtävissä. Willow ja Xander ilmaisevat suuttumusta ja avuttomuutta. Anya, jolle kuolevaisuus ja ihmissuhteet ovat uusia asioita, on lapsenkaltainen viattomine kysymyksineen. Xanderin kiukku ja Anyan hämmennys antavat Willow'lle mahdollisuuden huolehtia heistä. Dawn kiistää kaiken eikä kykene ymmärtämään, että hänen äitinsä on poissa. Samassa tilanteessa aiemmin ollut Tara edustaa hyväksymisvaihetta ja rauhoitelee muita. Loppua kohden Buffykin alkaa hyväksymään tapahtunutta, kun hän kertoo Dawnille, että ruumishuoneella makaava ruumis ei ole heidän äitinsä; Joyce on poissa.
Jaksossa korostuu myös toinen kauden teemoista: Buffyn reaktio voimiin joita vastaan hän ei voi taistella. Hän kohtaa useita kertoja häntä paljon voimakkaamman jumalatar Gloryn, mutta Joycen kuolema tekee hänen olonsa avuttomaksi. Joyce ei kuole minkään pahanhengen tekojen kautta; hän vain kuolee eikä Buffy osaa käsittää tilanteen suuruutta. Järkyttyneenä Buffy vetäytyy lapsenomaiseen hämmentyneeseen tilaan, kutsuen äitiään, joka ei vastaa: ”Mom? ... Mom? ... Mommy?” Emma Caulfieldia ohjastettiin puheessaan nostamaan äänensävyään lapsen tapaan, jotta saataisiin samanlainen vaikutus. Buffy-tutkija Rhonda Wilcoxin mukaan kypsymisen ja vastuullisuuden teemat alkavat Buffyn poikaystävän Riley Finnin lähdettyä kuusi jaksoa aiemmin ja ne kiteytyvät edellisessä jaksossa, jossa Buffy tajuaa ettei hän tarvitse poikaystävää ollakseen tyytyväinen. Tuon jakson lopussa hän kohtaa Joycen kuoleman. Velvollisuuksien kohtaaminen on suurempi teema kuudennella kaudella. Eräs arvostelija kirjoitti näin: ”Vaikka se oli radikaalia, Joycen tapattaminen oli johdonmukainen keino tuoda Buffy ja Dawn lähemmäs toisiaan, katkaista Buffyn siteet lapsuuteen ja korostaa Buffyn kykenemättömyyttä hyväksyä hänen voimansa rajat, mikä on kauden toistuva teema.”
Todellisuus
Whedon käyttää useita sekavia tehosteita korostaakseen jakson tilanteiden todellisuutta siinä määrin, että kohtaukset tuntuvat surrealistisilta. Jakson avaava pitkä otto, missä Buffy saapuu kotiin ja löytää Joycen, kuvattiin yhdellä kameralla jatkuvassa liikkeessä, kun hän kävelee talon läpi puhelimelle ja takaisin äitinsä luokse. Buffyn puhelimen näppäimet vaikuttavat epätavallisen suurilta, Whedon lisäsi tehosteen koettuaan saman, kun hänen äitinsä kuoli. Buffy on niin ymmällään ensihoitajan kertoessa hänen äitinsä kuolleen, että hän pystyy keskittymään vain hoitajan suuhun yrittäessään ymmärtää mitä hän sanoo. Kamera käyttää Buffyn näkökulmaa ja näyttää vain ensihoitajan kasvojen alaosan. Whedonin mukaan kuvakulman ja rajatusti kuvatun Buffyn tarkoituksena on kuvata Buffya todellisuuden ansassa. Kristine Sutherland totesi käsikirjoituksen olleen ”loistava”, erityisesti kuvatessaan irrallisuutta: ”Sitä ei voi käsitellä. Siinä iässä kuolevaisuus ei vain kuulu sanavarastoon.”
Kun Buffy kuuntelee sairaalassa lääkärin selostusta Joycen kuolintavasta, lääkäri sanoo jotain, mutta sanat ”minun pitää valehdella, jotta voisit paremmin” puhutaan epäsointuisesti, niin kuin Buffy käsittäisi jotain, minkä hän tietää olevan sanomaton totuus – hänen syyllisyytensä äitinsä kuolemaan. Rhona Wilcox huomasi, että kohtauksessa, missä Buffy ja Tara istuvat odotushuoneessa, Sarah Michelle Gellar nähdään rähjäisen näköisenä, kun hänet on aina aiemmin esitetty kauniina ja tyylikkäänä.
Katy Stevens pani merkille, että ”Ruumiin” vuoropuhelu on äänitetty mikrofoneilla, jotka ovat hyvin lähellä näyttelijöitä, mikä tekee heidän ääntensä särkymisen, nousun ja kuiskaukset kuuluvammiksi. Sen sijaan kohtaus, jossa Dawn kuulee äitinsä kuolleen kuvattiin ikkunan läpi, mikä vaimentaa Dawnin reaktion ja eristää Buffyn ja Dawnin yleisöstä. Kohtauksen jälkeen seuraa lyhyt hiljaisuus. Whedon kuvasi keskustelun läheltä muutaman kerran, mutta käytti lopulta etäisempää näkökulmaa. Michelle Trachtenberg sanoi efektistä: ”Selvästikin tiedätte, että kohtauksessa ei ole ääntä, mikä mielestäni on yksi nerokkaimmista ideoista, mitä hän on saanut, koska se mahdollistaa muiden ikään kuin liittää omat kokemuksensa kohtaukseen. Luulen, että se antoi yleisölle ensimmäistä kertaa mahdollisuuden samaistua Dawnin kanssa.”
Jakson esittäminen ilman musiikkia oli Whedonin tapa kieltää yleisöltä kaikenlainen lohdutus, mikä pakotti yleisön erottamaan heidän omat merkityksensä hahmojen teoista ja sanoista. Kaksi musiikkitieteilijää kirjoittivat asiasta näin: ”Ilman musiikin rauhoittavaa vaikutusta katsojan koko huomio ja myötätunto on hahmoissa ja heidän tyrmistyksessään... Musiikki tarjoaisi käsitteellistämistä ja katharsista – – mutta katharsis tässä vaiheessa jossain määrin latistaisi menetyksen tunnetta.” Televisiokriitikko Gareth McLean kirjoitti päätöksen olleen ”veto, joka tekee siitä rohkeamman kuin esimerkiksi Teho-osasto. Kohoavia jousisoittimia tai surumielistä pianoa ei tarvittu laukaisemaan tunteellista reaktiota. Sen sijaan ääniraita koostui ympäröivistä äänistä, kuten tuulikellojen kilkkeestä, ovien narinasta ja askelista matolla. Keskustelut olivat kömpelöitä ja keinotekoisia, mutta niiden välisellä ajalla oli aina merkitystä.”
Vastaanotto
Kriitikot kehuivat jaksoa ja pitävät sitä yhä yhtenä parhaista televisiojaksoista kautta aikain. New York Daily Newsin David Bianculli kehui Sarah Michelle Gellarin, Michelle Trachtenbergin, Alyson Hanniganin ja Amber Bensonin näyttelyä. ”Ruumis” on Biancullin mukaan ”Emmy-palkinnon arvoinen – – Se tulee myös vainoamaan katsojaa — mutta ei sillä tutulla tavalla, joka liittyy tähän koko ajan kehittyvään, yhä uusiin saavutuksiin yltävään sarjaan.” Kriitikko Alesia Redding ja South Bend Tribune -lehden toimittaja Joe Vince kirjoittavat: ”Olin uppoutunut tähän jaksoon – – Tämä ei ole ainoastaan yksi parhaista Buffy-jaksoista. Tämä on yksi parhaista televisiojaksoista kautta aikain.” Redding lisäsi: ”Jos katsot tämän uskomattoman jakson etkä tunnusta sitä erinomaiseksi, olet toivoton – – Tämä ’fantasiasarja’ tuottaa kaikkein karuimman ja realistisimman kuvauksen kuolemasta mitä olen koskaan nähnyt, esittäen näppärästi kuinka kuolleesta läheisestä tulee äkillisesti ’ruumis’.”
Brittiläisen The Guardianin Gareth Mcleanin mukaan Buffy ei ole samanlainen muiden ”tunteilevien amerikkalaisten teinisarjojen”, kuten Dawson's Creekin kanssa: ”Tämä jakso oli rohkea, rehellinen ja ahdistava kuvaus kuolemasta ja menetyksestä. Tapa jolla Joss Whedon hoiti tämän – – oli mainio. Aika hidastui ja turtumuksen tunne oli käsinkosketeltava, kun Buffy ja hänen joukkonsa yrittävät käsitellä Joycen kuolemaa.” Erityisesti McLean arvosti pieniä yksityiskohtia, kuten tapaa jolla Buffy yrittää säilyttää Joycen arvokkuuden ja hahmojen hämmennystä. Hän päättää: ”Joyce on kuollut, mutta eläköön Buffy, vampyyrintappaja.” Austin American-Statesman -lehden Joe Gross kutsuu jaksoa ”tyrmäävän rauhalliseksi” ja kirjoittaa, että ”koko näyttelijäkaartin ja työryhmän olisi pitänyt saada jonkin sortin Emmy-palkinto 'Ruumiista'”.
The Patriot-News -lehden Kira Schlecter julistaa ”Ruumiin” ”yhdeksi parhaista jaksoista kautta aikain” mainiten, että sen hiljaisuus ja elokuvaus ovat ”merkittäviä ja käsikirjoitus on loistava”. Schlechter sanoo Buffyn ja Dawnin keskustelun koulussa olevan ”myönteisellä tavalla karmivaa”. Kun sarja päättyi vuonna 2003, Boston Heraldin Amy Antangelo ja New Orleans Times-Picayune -lehden Siona LaFrance listasivat Buffyn jaksot paremmusjärjestykseen ja valitsivat ”Ruumiin” parhaaksi yhdessä jaksojen ”Vaiteliasta väkeä” ja ”Vielä kerran tunteella”  kanssa. LaFrance nimitti jakson ”välittömäksi klassikoksi”. The Weekly Standard -lehden Jonathan Last listaa ”Ruumiin” kahdeksanneksi parhaaksi Buffy-jaksoista, kirjoittaen, että se on ”sarjan vaikein jakso, koska se on todellinen – mutta ei samalla tavalla todellinen kuin Teho-osaston, Oikeuden ja kohtuuden tai Kovan lain, jotka kaikki esittävät hyper-versioita todellisuudesta. Jossain vaiheessa elämäämme suurin osa meistä tulee kokemaan samanlaisen päivän kuin Buffy kokee ”Ruumiissa”, ja aistimme, että käsikirjoittajat saivat lähes jokaisen yksityiskohdan – musiikin puuttumista myöden – oikein.” Myös The A.V. Club -sivuston Noel Murray kokee pienten yksityiskohtien olevan mukaansatempaavia, kuten kameran keskittyminen talouspaperiin, jota Buffy käyttää siivotakseen oksennuksen matolta. Hän kirjoittaa kuitenkin, että jotkut otot ”vaikuttavat kepulikonstein tehdyiltä, mutta ne otot, jotka toimivat ovat niin tehokkaita, että tuntuu pikkumaiselta valittaa siitä, että Whedon liioittelee välillä.”
Buffy-tutkija Ian Shuttleworth kehuu Gellarin usein aliarvostettuja näyttelytaitoja ja kommentoi myös hahmojen vivahteikkaasti kuvattua turtumusta ja hämmennystä sekä jakson hiljaisia hetkiä: ”Se on yksinkertaisesti yksi hienoimmista osista televisiodraamaa ja kaikkein hienoin menetyksen kuvaus missään näkemässäni mediassa.” Nikki Stafford, ''Bite Me! The Unofficial Guide to Buffy the Vampire Slayer -kirjan kirjoittaja, kutsuu Ruumista'' ”täydelliseksi mestariteokseksi”, selittäen, että se on ”helposti kaikkein kauhistuttavin, sydäntäsärkevin, tuskallisin ja loistavin televisiotunti, mitä olen koskaan nähnyt.” Hän kehuu koko näyttelijäkaartia tasavertaisesti, mutta painottaa Gellarin, Alyson Hanniganin ja Emma Caulfieldin näyttelyä.
Kun jakso esitettiin ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa The WB -kanavalla 27. helmikuuta 2001, se saavutti 6 miljoonaa katsojaa. Jakso oli viidenneksi katsotuin ohjelma esitysaikaansa nähden ja 82. katsotuin viikolla 26. helmikuuta – 4. maaliskuuta 2001. Se oli The WB:n katsotuin ohjelma tuona iltana ja koko viikon toiseksi katsotuin Seitsemännen taivaan jälkeen. Sarjan edellinen jakso oli ollut viikkonsa 87. katsotuin. Vaikka jakso sai myönteisiä arvosteluita, se ei ollut ehdolla Emmy-palkintogaalassa. Rhona Wilcoxin mukaan Emmyt ovat ”konservatiivisen valtavirtamaun puolestapuhujia” ja että fantasia- ja scifisarjat hylätään niissä automaattisesti. Jakson käsikirjoitus oli ehdolla Yhdysvaltain tieteis- ja fantasiakirjoittajien myöntämään parhaan käsikirjoituksen Nebula-palkintoon.
Jouhiparatiisilintu
Jouhiparatiisilintu (Seleucidis melanoleucus) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Jouhiparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tottijärven koulu
Tottijärven koulu on Nokian kaupungissa Tottijärven kylässä. Se perustettiin vuonna 1871. Koulun arkistossa on säilynyt senaatin päätös asiasta 18. päivältä lokakuuta 1871. Koulurakennus valmistui 1873. Uusi rakennus valmistui 1955, seuraavana vuonna purettiin vanha. Uutta koulua laajennettiin vuonna 1989.
Koulussa on luokat 1–6.
Kushari
thumb|Kushari Kushari (myös kosheri tai koshari) on egyptiläinen linssiruoka. Ruoka valmistetaan sekoittamalla riisi, makaroni sekä linssit. Joukkoon laitetaan esimerkiksi kuullotettua sipulia, tomaattimurskaa ja etikkaa.
Lumpy Gravy
Kappaleet
Levy koostui alun perin vain kahdesta levypuoliskosta vailla sen kummempaa nimeä, mutta myöhemmin, CD-julkaisussa, Zappa jakoi kummankin puoliskon osiin:
Isoparatiisilintu
Isoparatiisilintu (Paradisaea apoda) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Isoparatiisilintua tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
BMW Projekt II
BMW Projekt II oli BMW:n tytäryhtiö EZS:ssä kehitetty toisen maailmansodan aikainen suunnitteluasteelle jäänyt suihkuhävittäjälentokone, jonka tarkoituksena oli demonstroida ja toimia mainoskampanjana BMW:n valmistamalle BMW 003 turbojetille.