cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bertrand Russell
Lapsuus ja nuoruus
Russellit olivat olleet useita satoja vuosia merkittävä suku, joka nousi valtaan ja aatelistoon Tudor-suvun mukana. He edustivat liberaalia whig-puoluetta ja olivat mukana monissa kansakunnan merkittävissä tapahtumissa. Russellin isä oli Amberleyn varakreivi John Russell. Myös hänen äitinsä Catherine (o.s. Stanley) oli aristokraattisesta perheestä. Hän oli Carlislen kreivittären Rosalind Howardin sisar. Russellin vanhemmat olivat aikanaan melko radikaaleja. Hänen isänsä oli ateisti ja salli vaimonsa suhteen heidän lastensa opettajan, biologi Douglas Spaldingn kanssa. Kummatkin olivat syntyvyyden säännöstelyn kannattajia aikana, jolloin sitä pidettiin skandaalinomaisena.
Russellin kummisetä oli utilitaristifilosofi John Stuart Mill. Hän kuoli 1873, Bertrand Russellin syntymää seuraavana vuonna, mutta hänen kirjoituksillaan oli suuri vaikutus Russellin elämään. Russellilla oli kaksi sisarusta: lähes seitsemän vuotta vanhempi isoveli Frank ja neljä vuotta vanhempi Rachel. Kesäkuussa 1874 Russellin äiti kuoli kurkkumätään, ja pian myös Rachel kuoli. Tammikuussa 1876 kuoli myös hänen isänsä pitkän masennuskauden jälkeiseen keuhkoputkentulehdukseen. Frank ja Bertrand sijoitettiin viktoriaanisten isovanhempien luokse Pembroke Lodgeen, Richmond Parkiin. Isoisä, Russellin 1. jaarli, kuoli vuonna 1878, ja kreivitär Russell (o.s. Lady Frances Elliot) oli näin keskeisin hahmo nuoren Russellin lapsuuden ja nuoruuden loppuaikana.
Russellin lapsuus oli hyvin yksinäistä, ja hän kertoo omaelämäkerrassaan miettineensä usein itsemurhaa; hänen mukaansa ainoastaan halu oppia enemmän matematiikasta piti hänet hengissä. Russell sai koulutuksen kotonaan. Häntä opettivat useat eri opettajat, ja hän vietti lukemattomia tunteja isoisänsä kirjastossa.
Yliopistossa, ensimmäinen avioliitto
Russell pääsi Cambridgen Trinity Collegeen ja aloitti opinnot siellä vuonna 1890. Hän tutustui nuorempaan G. E. Mooreen sekä Alfred North Whiteheadiin, joka suositteli häntä Cambridge Apostles -salaseuraan. Russell kunnostautui pian matematiikassa ja filosofiassa ja valmistui kandidaatiksi ensin mainitusta aineesta vuonna 1893 ja viimeksi mainitusta 1895.
Russell tapasi seitsemäntoistavuotiaana amerikkalaisen kveekarin Alys Pearsall Smithin (1867–1951), joka oli valmistunut Bryn Mawr Collegesta. Hänestä tuli tämän perheen ystävä, ja he matkustelivat yhdessä manner-Euroopassa. Russell ja Smith kävivät muun muassa Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1889 ja samalla Eiffelin tornissa pian sen valmistuttua.
Varhainen ura
Russell aloitti kirjallisen uransa vuonna 1896 tutkielmalla German Social Democracy, joka oli osoitus hänen elinikäisestä kiinnostuksestaan politiikkaan ja yhteiskuntateoriaan. Tuona vuonna hän opetti saksalaisesta sosiaalidemokratiasta London School of Economicsissa, jossa hän luennoi sittemmin myös vuonna 1937. Hän oli uudistusmielisen Coefficients-kerhon jäsen. Kerhon olivat perustaneet vuonna 1902 Fabian Societyn aktivistit Sidney ja Beatrice Webb.
Russellista tuli Royal Societyn jäsen vuonna 1908. Whiteheadin kanssa kirjoitettu Principia Mathematica -teoksen ensimmäinen osa yhdessä aikaisemman The Principles of Mathematics -teoksen kanssa tekivät Russellista pian maailmankuulun alallaan. Vuonna 1911 hän tutustui itävaltalaiseen insinöörioppilaaseen Ludwig Wittgensteiniin, jota hän piti nerona ja logiikan töidensä mahdollisena jatkajana. Hän käytti paljon aikaa Wittgensteinin fobioiden ja masennuskausien selvittelyyn ja niistä huolimatta edisti tämän tutkimuksia, muun muassa julkaisemalla Wittgensteinin tunnetuimman teoksen Tractatus Logico-Philosophicus vuonna 1922.
Näihin aikoihin Russell kirjoittaa kokeneensa A. N. Whiteheadin vaimon kuolinvuoteella emotionaalisen kokemuksen, jonka hän väitti muuttaneensa elämänkatsomustaan suuresti:
Ensimmäinen maailmansota
thumb|right|Russell noin vuonna 1916.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Russell osallistui pasifistiseen toimintaan. Vuonna 1916 hänet tuomittiin vuoden 1914 Defence of the Realm Actin rikkomisesta, minkä seurauksena hänet erotettiin Trinity Collegesta. Myöhempi tuomio johti kuuden kuukauden vankeuteen Brixtonin vankilassa. Myöhemmin Russell kirjoitti, että jos Britannia ei olisi osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan, Saksa olisi voittanut nopeasti eivätkä natsit olisi koskaan nousseet valtaan Saksassa eivätkä bolševikit Venäjällä.
Sotien välinen aika, toinen ja kolmas avioliitto
Russell ja Black kävivät myös Kiinassa. Russell luennoi Pekingissä filosofiasta vuoden ajan. Hän sairastui matkalla keuhkokuumeeseen, ja japanilaisissa lehdissä julkaistiin ennenaikaisia uutisia hänen kuolemastaan. Kun pari vieraili Japanissa paluumatkalla, Dora ilmoitti, ettei Russell voi antaa haastatteluja japanilaisille, koska hän on maan lehdistön mukaan kuollut.
Kun pari palasi Englantiin vuonna 1921, Dora oli viidennellä kuukaudella raskaana, ja Russell järjesti pikaisen eron vaimostaan Alysistä. Hän ja Dora menivät naimisiin kuusi päivää eron voimaanastumisen jälkeen. Heidän lapsensa olivat John Conrad Russell, 4. Russellin jaarli, ja Katharine Jane Russell, myöhempi Lady Katharine Tait. Tuona aikana Russell elätti itsensä kirjoittamalla populaareja teoksia, jotka selvittivät fysiikan, etiikan ja koulutuksen kysymyksiä maallikoille.
Russell ja Dora perustivat myös kokeellisen Beacon Hillin koulun vuonna 1927. Russell jätti koulun vuonna 1932, ja Dora Russell jatkoi sitä vuoteen 1943, jolloin hän siirtyi Britannian tiedotusministeriön palvelukseen.
Vanhemman veljensä Frankin kuoltua vuonna 1931 Russellista tuli Russellin 3. jaarli. Hän sanoi kerran, että arvonimestä oli hyötyä lähinnä hotellihuoneita varatessa.
Avioliitto alkoi ajan myötä muuttua yhä hatarammaksi, ja se hajosi lopulta Doran saatua kaksi lasta amerikkalaisen journalistin Griffin Barryn kanssa. Vuonna 1936 Russell otti kolmanneksi vaimokseen Oxfordin yliopiston opiskelijan ja oman oppilaansa Patricia ("Peter") Spencen, joka oli toiminut heidän lastensa kotiopettajana kesästä 1930. Russellilla ja Peterillä oli yksi poika, Conrad Sebastian Robert Russell, Russellin 5. jaarli, josta tuli myöhemmin tunnettu historioitsija ja yksi liberaalidemokraattisen puolueen johtohahmoista.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan jälkeen Russell opetti Chicagon yliopistossa ja muutti myöhemmin Santa Barbaraan luennoimaan Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa. Hänet nimitettiin City College of New Yorkin (CCNY) professoriksi vuonna 1940, mutta julkisen paheksunnan vuoksi nimitys peruutettiin oikeuden päätöksellä: Russellin mielipiteet – erityisesti seksuaalimoraalia koskien, esitettynä teoksessa Marriage and Morals kymmenen vuotta aiemmin – tekivät hänestä ”moraalisesti sopimattoman” opettamaan collegessa. Vastarinnan aloitti äiti, jonka tytär ei naispuolisena olisi ollut oikeutettu suorittamaan Russellin kurssia matemaattisesta logiikasta. Monet intellektuellit, johdossa John Dewey, protestoivat Russellin kohtelua vastaan. Dewey ja Horace M. Kallen toimittivat joukon artikkeleita CCNY:n tapauksesta otsikolla The Bertrand Russell Case.
Russell liittyi Barnes Foundationiin ja luennoi laajalle yleisölle filosofian historiasta. Nämä luennot muodostivat pohjan hänen teokselleen Länsimaisen filosofian historia (1945). Russellin suhteet eksentriseen Albert C. Barnesiin tulehtuivat pian, ja Russell palasi Britanniaan vuonna 1944 ja liittyi uudelleen Trinity Collegeen.
Myöhempi elämä ja neljäs avioliitto
1940- ja 1950-luvulla Russell osallistui usein BBC:n lähetyksiin, jotka käsittelivät filosofiaa ja muita aiheita. Tuolloin Russell oli maailmankuulu myös yliopistopiirien ulkopuolella, hänestä kirjoitettiin usein lehdissä ja hänen mielipidettään kysyttiin kaikenlaisista asioista.
Ollessaan matkalla luennoimaan Trondheimiin Russell pelastui Bukken Brusen lento-onnettomuudesta Hommelvikissa lokakuussa 1948. Länsimaisen filosofian historiasta tuli myyntimenestys, ja se takasi Russellille vakaat tulot hänen loppuelämäkseen. Vuonna 1949 Russellille myönnettiin Order of Merit. Seuraavana vuonna hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Myöntämisen perusteena oli hänen laaja-alainen tuotantonsa, jossa hän puolusti humanitaarisia ihanteita ja ajattelun vapautta. Länsimaisen filosofian historia mainittiin yhdeksi palkintoon johtaneista teoksista.
Vuonna 1952 Russell erosi kolmannesta vaimostaan. Avioliitto oli ollut hyvin onneton. Heidän poikansa Conrad ei nähnyt isäänsä eron ja vuoden 1968 välisenä aikana lainkaan. Russell nai neljännen vaimonsa Edith Finchin pian eron jälkeen joulukuussa 1952. He olivat tunteneet toisensa vuodesta 1926, ja Edith oli luennoinut englannin kielestä Bryn Mawr Collegessa ja asunut 20 vuotta Russellin vanhan ystävän Lucy Donnellyn kanssa. Pari oli naimisissa Russellin kuolemaan saakka, ja kaikkien tietojen mukaan avioliitto oli läheinen ja lämmin.
Russellin vanhin poika John kärsi vakavasta mielisairaudesta, joka johtui Russellin ja Johnin äidin Doran välisistä riidoista. Myös Johnin vaimo Susan oli mielisairas, ja lopulta Russellista ja Edithistä tuli heidän kolmen tyttärensä huoltajia. Tyttäristä kahdella diagnosoitiin myöhemmin skitsofrenia.
Russell osallistui 1950- ja 1960-luvulla poliittiseen toimintaan, ensisijaisesti ydinaseriisuntaan ja Vietnamin sodan vastustamiseen. Tuona aikana hän kirjoitti useita kirjeitä maailman johtajille. Hänestä tuli monen Uuden Vasemmiston jäsenen sankari. Erityisesti 1960-luvulla Russell vastusti yhä äänekkäämmin Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa, joka lähenteli hänen mukaansa kansanmurhaa. Vuonna 1963 hän sai Jerusalem Prizen, joka oli tarkoitettu yksilönvapautta puolustaville kirjailijoille.
Viimeiset vuodet
Bertrand Russell julkaisi kolmiosaisen omaelämäkertansa vuosina 1967, 1968 ja 1969. Vaikka Russellista tuli vanhuudenheikko, hän pysyi selväjärkisenä kuolemaansa saakka. 31. tammikuuta 1970 hän tuomitsi Israelin sotatoimet Lähi-idässä, sanoen:
Lausunto luettiin parlamentaarikkojen kansainvälisessä konferenssissa Kairossa 3. helmikuuta 1970, ja samalla annettiin tiedoksi, että Russell oli kuollut edellisenä päivänä. Hän kuoli kotonaan Plas Penrhynissä, Penrhyndeudraethissa, Merionethshiressa, Walesissa influenssaan.
Russellin tuhkat siroteltiin hänen toivomuksensa mukaisesti kolme päivää krematoinnin jälkeen.
Filosofia
Ludwig Wittgenstein oli Gottlob Fregen kehotuksesta tutustunut Russelliin ja oli eräässä mielessä tämän oppilas. Russell julkaisi Wittgensteinin kuuluisan Tractatuksen ja varmisti hänelle professuurin Cambridgen yliopistossa. Russell piti Wittgensteinia logiikkaan perustuvan filosofian toivona; hän katsoi itse olevansa jo turhan iäkäs ratkomaan sen ajan logiikan ongelmia.
Matematiikan perusteet
Russell oli innoissaan Gottlob Fregen filosofisesta tutkimuksesta logiikan ja matematiikan perusteiden saralla. Frege oli logisismin kannattaja ja uskoi, että matematiikka kaikissa muodoissaan oli palautettavissa aksiomaattiseen logiikkaan. Russell perusti näille periaatteille ensimmäisen tärkeän teoksensa Principles of Mathematics, joka oli yksinkertainen yritys palauttaa aritmetiikan perusteet kouralliseen loogisia aksioomia.
Tämä yritys epäonnistui. Russell itse muun muassa havaitsi naiivissa joukko-opissaan sisäisen ristiriidan, jota nykyisin kutsutaan nimellä Russellin paradoksi. Tämä johti välittömästi aksiomaattisen joukko-opin kehittämiseen. Myöhemmin Russell julkaisi A. N. Whiteheadin kanssa laajennetun teoksensa Principia Mathematica, jolla hän yritti vielä todistella matematiikan loogisuutta.
Russell piti itsekin myöhemmin teosta epäonnistuneena, koska siitä oli kasvanut tarpeettoman monimutkainen eikä siten alkuperäisten tarkoitusperiensä mukainen. Myöhemmin koko logisismin ajatus matematiikasta täysin itsekonsistentiksi todistettavana järjestelmänä on tyrmätty Gödelin epätäydellisyyslauseen myötä.
Viimeisinä vuosinaan Russell hylkäsi logisismin artikkelissaan Is mathematics really linguistics sekä lyhyessä novellissa Matemaatikon painajainen.
Poliittinen ajattelu ja toiminta
Nuorena Russell koki ystävänsä vaimon kuolinvuoteella syvästi tunteellisen kokemuksen. Hän kirjoitti muuttuneensa tuolloin parissa minuutissa Britannian imperialismin vastustajaksi sekä pasifistiksi. Alun perin talouspoliittista liberalismia kannattanut Russell siirtyi myöhemmin sosialismin kannattajaksi. Hän vieraili Neuvostoliitossa sen varhaisvuosina ja tapasi Leninin, mutta totesi järjestelmän pettymyksekseen epädemokraattiseksi ja Leninin epäinhimilliseksi. Tämän matkan pohjalta syntyi kirja The Practice and Theory of Bolshevism. Russell pyrki Albert Einsteinin tavoin hahmottelemaan yhteiskuntaa, jossa yhdistyisivät demokratia ja sosialistinen talousjärjestelmä. Hän ei kuitenkaan mieltynyt marxilaisuuteen ja vertasi sitä dogmaattisuudessaan uskontoon.
Ensimmäisessä maailmansodassa Russell oli pasifisti ja joutui tämän vuoksi vankilaan, mutta toisen maailmansodan aattona hän katsoi, että Hitler on pysäytettävä vaikka asein. Toisen maailmansodan jälkeen hän osallistui ydinaseita vastustavaan toimintaan. Hän ajatteli että valtioiden on luovutettava valtaansa jollekin kansainväliselle auktoriteetille (kuten vaikka YK), ja aloitettava tätä kautta aseistariisunta. Vielä 87-vuotiaana Russell kannettiin mielenosoituksesta vankilaan. Russell seurasi viimeisinä vuosinaan Vietnamin sotaa ja toukokuussa 1967 pidettiin Tukholmassa hänen alullepaneman epävirallisen "Kansainvälisen sotarikostuomioistuimen" istunto, jonka tarkoituksena oli selvittää oliko Yhdysvallat mahdollisesti syyllistynyt sotarikoksiin Vietnamin sodassa (kahdeksan päivän "oikeudenkäynnin" tuloksena Yhdysvallat todettiin syylliseksi).
Russell kritisoi myös Warrenin komission raporttia John. F. Kennedyn murhasta ja piti sitä salaliittona.
Russell propagoi monissa kirjoissaan erilaisia liberaaleja oppeja, kuten vapaata seksuaalisuutta ja uudenlaisia koulutusmenetelmiä (joita hän pyrki myös kokeilemaan käytännössä). Hänet tunnettiin myös kristinuskon vastustajana. Russell uskoi nuorena Jumalaan ja vapaaseen tahtoon, mutta hän muutti näkemyksiään pian. Russellin Why I am not a Christian (1957) on tunnettu teos uskonnottomuudesta. Russell piti itseään tarkalleen ottaen agnostikkona, koska hänen mielestään jumalan olemassa olemattomuutta ei voida varmasti todistaa. Hän kuitenkin sanoi, ettei hänen maailmankuvansa eroa käytännössä ateistin maailmankuvasta, ja että hän ei pidä esimerkiksi kristinuskon jumalan olemassaoloa sen todennäköisempänä kuin kreikkalaisten Olymposvuoren jumalten.
Aiheesta muualla
Teoksia ja haastatteluja:
Muuta:
Jocelyne Larocque
Jocelyne Larocque (s. 19. toukokuuta 1988 Ste. Anne, Manitoba ) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana. Hän on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kaksi kultamitalia ja yhden hopean sekä maailmanmestaruuskilpailuissa kolme kultaa, kuusi hopeaa ja yhden pronssin. Seuratasolla hän edustaa CWHL-seura Markham Thunderia. Etniseltä taustaltaan Larocque kuuluu métis-kansaan. Larocque voitti olympiakultaa Sotšissa vuonna 2014 ja saavutti olympiahopeaa Pyeongchangissa vuonna 2018. Pekingin olympialaisissa vuonna 2022 hän saavutti uransa toisen olympiakullan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2012, 2021 ja 2022 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuosina 2011, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2023 sekä MM-pronssia vuonna 2019.
M/S Singelgracht
M/S Singelgracht on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Singelgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Mitsubishi Heavy Industries -nimisellä telakalla, Japanissa. Kuollutta painoa Singelgrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Singelgrachtin sisaraluksia ovat:
Valjulimaseitikki
Valjulimaseitikki (Cortinarius mucifluus) on limalakkinen, keltainen seitikkilaji. Heltat ovat ruskeat, ja muuttuvat myöhemmin ruosteenvärisiksi. Jalka on vaalea. Seitikki kasvaa karuissa mäntymetsissä sekä myös kuusen seurassa. Seitikki on melko yleinen koko maassa.
Béatrice Romand
Béatrice Romand (s. 16. huhtikuuta 1952 Birkadem, Alger, Algeria) on ranskalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1970 Lauran roolista Éric Rohmerin elokuvassa Clairen polvi.
Hetehorsma
Hetehorsma (Epilobium alsinifolium) on horsmien sukuun kuuluva, lähinnä Euroopassa, vuoristoissa ja pohjoisissa havumetsissä tavattava ruohokasvi.
Ramón Medina Bello
Jalkapallomaajoukkue
Medina Bello debytoi Argentiinan maajoukkueessa 1991. Hän kuului Argentiinan joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1994. Hän on pelannut 17 maaottelua ja tehnyt niissä 5 maalia.
Béatrice Romand
Béatrice Romand syntyi Algeriassa, josta hänen perheensä muutti Ranskaan hänen ollessaan 8-vuotias. Pariisissa hän opiskeli tanssia ja valokuvausta. Jo 16-vuotiaana hän sai roolin televisioelokuvassa Mayerling, mutta hänen läpilyönnikseen tuli yhteistyö Éric Rohmerin kanssa. Hän sai Venetsian elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon roolistaan vuoden 1982 Rohmerin filmissä Ihana avioliitto?
Hetehorsma
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|250px|Hetehorsman kukinto. Monivuotinen hetehorsma kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Kasvin tyvellä on pitkiä, vahvoja ja valkoisia maarönsyjä. Varsi on haaraton tai pensasmaisesti haarova, paksu ja lyhytynivelvälinen. Alaosastaan varsi on kalju, ylempää viiruttaisesti kaarikarvainen tai joskus myös nystykarvainen. Vastakkain olevat lehdet ovat lähes ruodittomia, puikeita, leveätyvisiä, kapeakärkisiä, terävähampaisia, paksuhkoja, usein hieman kouruisia ja väriltään tummanvihreitä. Kukinto on lehdekäs ja sen ranka on viiruttaisesti kaarikarvainen tai toisinaan myös nystykarvainen. Kukinnon tukilehdet ovat muiden lehtien kaltaisia. Kukkaperät ovat vaihtelevassa määrin kaari- ja nystykarvaisia. Kukassa on neljä verho- ja terälehteä. Kukan teriö on tummanpurppuranpunainen. Sikiäin on tumma ja lähes kalju, emin luotti on nuijamainen. Suomessa hetehorsma kukkii heinä-elokuussa. Kasvin hedelmänä on 4–7 cm pitkä roteva, yläviisto kota, joka on kalju ja väriltään punertavanruskea. Haivenelliset siemenet ovat 1,3–1,8 mm pitkiä, kapean vastapuikeita, kaulallisia, sileitä ja väriltään tummanruskeita.
Hetehorsma voi risteytyä pohjanhorsman (E. hornemannii) ja suohorsman (E. palustre) kanssa. Risteymä pohjanhorsman kanssa on marto, suohorsman kanssa lähes marto.
Levinneisyys ja elinympäristö
Hetehorsmaa tavataan lähes pelkästään Euroopassa, jossa se on lähinnä vuoristoseutujen ja pohjoisten havumetsien laji. Sitä kasvaa muun muassa Islannissa, Norjan ja Ruotsin keski- ja pohjoisosissa, Suomen pohjoisosissa, Kuolan niemimaalla, Skotlannissa, Alppien alueella, Keski-Italiassa, Karpaateilla, Balkanin vuoristoseuduilla sekä paikoin Espanjassa ja Kreikassa. Euroopan ulkopuolella hetehorsma on tavattu ainoastaan Grönlannin länsirannikolla. Suomessa hetehorsma on alkuperäinen laji. Sitä tavataan Oulun–Kajaanin korkeudelta Lapin pohjoisosiin. Runsaimmillaan hetehorsma on Keski-Lapissa. Lajia on tavattu myös Etelä-Karjalasta kaukana muista Suomen esiintymistä.
Hetehorsma vaatii kostean kasvuympäristön. Tyypillisesti sitä tavataan havumetsissä pehmeässä sammalikossa lähteiden ja hetepurojen liepeillä. Laji on kalkinsuosija.
Tammipunavarpunen
Tammipunavarpunen (Haemorhous purpureus) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva punertava varpuslintu, joka kuuluu peippojen heimoon ja punavarpusten sukuun. Yhdysvaltalainen lintutieteilijä Roger Tory Peterson kuvaili sitä 'vadelmamehuun kastetuksi varpuseksi'. Se on läheistä sukua pihapunavarpuselle ja mäntypunavarpuselle, jotka ovat sen kanssa hyvin samannäköisiä ja elävät osittain samoilla alueilla.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|140px|Tammipunavarpunen [[John James Audubonin teoksessa The Birds of America.]] Tammipunavarpunen on ruumiinrakenteeltaan iso ja tanakka muihin metsän pikkulintuihin verrattuna. Sen pituus on 12–16 senttimetriä, siipien kärkiväli 22–26 senttimetriä ja paino 18–32 grammaa. Sillä on lyhyt, lovellinen pyrstö ja voimakas, kartiomainen nokka, joka on suurempi kuin millään varsinaisella varpusella. Koiraalla on punertava pää ja rinta, ruskea selkä ja utuisen valkoinen vatsa. Naaraan höyhenpuvussa ei ole punaista, mutta se on alapuolelta viiruinen ja päästä valkoisen kirjava.
Levinneisyys
Tammipunavarpunen elää Pohjois-Amerikassa, missä sen levinneisyysalue käsittää Kanadan etelä- ja keskiosat sekä Yhdysvaltojen pohjoisosat ja länsirannikon. Talveksi se muuttaa etelämmäksi Yhdysvaltojen itä- ja lounaisosiin ja Meksikoon.
Elinympäristö
thumb|240px|Naaraan höyhenpuvussa ei ole punaista. Tammipunavarpunen elää yleensä alavilla mailla sijaitsevissa kosteissa havu- tai sekametsissä, joissa on runsaasti aluskasvillisuutta ja aukeita paikkoja. Se välttelee suuria aarniometsiä, ja taajamissa sen on hyvin usein syrjäyttänyt pihapunavarpunen. Talvella sen voi nähdä myös muissa elinympäristöissä, esimerkiksi pensaikoissa, vanhoilla pelloilla, metsänreunoissa ja takapihoilla.
Käyttäytyminen
Tammipunavarpusen äänekäs laulu kantaa kauas metsässä, vaikka itse lintua onkin usein vaikea nähdä, sillä se pysyttelee puiden latvassa. Joskus se matkii laulullaan muita lajeja, kuten haarapääskyjä, amerikantiklejä, loistopipiloita ja lehmäturpiaaleja.
Tammipunavarpunen osoittaa vihamielisyyttä lajitoveriaan kohtaan kurottamalla sitä kohti nokka pitkällä ja niska suorana. Tämän jälkeen se voi kohottautua pystyyn ja avata nokkansa tai osoittaa sillä alaspäin vastustajaansa kohti ja alkaa nokkia sitä. Naaraat voittavat yleensä koiraat tappeluissa.
Lisääntyminen
Tammipunavarpunen on yksiavioinen lintu, jolla on vuodessa yleensä kaksi poikuetta. Naarasta kosiskellessaan koiras laulaa pehmeästi ja pörhistelee höyheniään tämän edessä pidellen samalla nokassaan risua tai ruohonkortta. Jos naaras näyttää suosiolliselta, koiras pyrähtää lyhyeen lentoon suoraan ylöspäin riiputtaen siipiään ja osoittaen nokallaan kohti taivasta. Tätä seuraa yleensä paritteluvaihe.
Naaras rakentaa pesän havupuun oksan kärkeen risuista, kasveista ja juurista ja vuoraa sen ruohosilpulla, karvalla ja sammalella. Levinneisyysalueen eteläosissa pesäpuu voi olla myös tammi, vaahtera tai kirsikkapuu. Naaras laskee pesään 3–5 munaa ja hautoo niitä 12–13 vuorokauden ajan koiraan ruokkiessa sitä. Poikaset ovat kuoriutuessaan sokeita ja höyhenettömiä. Sekä naaras että koiras osallistuvat niiden ruokintaan. Poikaset lähtevät pesästä 13–16 vuorokauden ikäisenä, mutta pysyttelevät pesän lähettyvillä vielä kahden viikon ajan, kunnes ne ovat täysin lentotaitoisia.
Ravinto
Tammipunavarpunen käyttää ravinnokseen enimmäkseen puiden siemeniä, joita se kerää havupuista, jalavista, lännentulppaanipuista ja vaahteroista. Siementen lisäksi se syö pehmeitä silmuja, kukkien mettä sekä hedelmiä ja marjoja. Talvella se noukkii joskus siemeniä matalasta kasvillisuudesta, esimerkiksi voikukista, tuoksukeista ja sappiruohoista. Kesällä se saattaa täydentää ruokavaliotaan hyönteisillä, lähinnä kirvoilla, perhosentoukilla, heinäsirkoilla ja kovakuoriaisilla. Poikasiaan se ruokkii enimmäkseen siemenillä.
Suomen tulevaisuus
Suomen tulevaisuus on suomalainen tiedesarja, jonka on luonut Franck Media. Suomen tulevaisuuden pilottijakso esitettiin MTV3-kanavalla 29.3.2015. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi tammikuussa 2016 ja toinen vuonna 2017. Tiedesarjan on tuottanut Michael Franck ja sen juontaa professori Howard Jacobs. Sarjan käsikirjoittaa ja ohjaa Nina Pulkkis. Sarjassa tutustutaan niihin toimijoihin, teknologioihin ja innovaatioihin, joiden voimalla Suomen tulevaisuutta rakennetaan. Sarjan kehittämistä jatkaa Parad Media -konserniin kuuluva Smidig Media. Ohjaajana ja käsikirjoittajana jatkaa Nina Pulkkis.
Masashi Motoyama
Masashi Motoyama (s. 20. kesäkuuta 1979 Fukuoka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2000-2006.
Ansarijauhiainen
Ansarijauhiainen (Trialeurodes vaporariorum) on pieni lentävä hyönteinen. Se on useiden viljelykasvien merkittävä tuholainen. Se on saanut suomenkielisen nimensä siitä että sitä tavataan lähinnä kasvihuoneissa eli ansareissa, mutta syksyllä niitä tavataan myös asuinhuoneissa. Ne lehahtavat ilmaan kasvia kosketettaessa.
Koko ja ulkonäkö
Täysikasvuinen ansarijauhiainen on siivellinen ja väriltään vaaleankeltainen hyönteinen. Aluksi jauhiaiset ovat lähes värittömiä, myöhemmin tummahkoja tai mustia. Aikuiset ovat 1–2 mm pitkiä ja niillä on neljä siipeä. Ansarijauhiainen muistuttaa harvinaisempaa, rakenteeltaan hennompaa ja väriltään kellertävää etelänjauhiaista (Bemisia tabaci).
Lisääntyminen
Naaras kykenee lisääntymään jo 24 tunnin kuluttua kuoriutumisestaan. Se munii lehtien alapinnalle, munat sijaitsevat yleensä keskisuonen ympärillä tai sivusuonten kohdilla tiiviinä rypäinä. Munat ovat aluksi vaaleankeltaisia ja muuttuvat harmaiksi ennen kuoriutumista. Toukat ovat muodoltaan soikeita ja litteitä sekä väriltään vaaleita tai värittömiä. Ne asustavat lehtien alapinnoilla.
Kasvivauriot
Aikuiset ja toukat imevät kasvin nesteitä ja erittävät tahmeaa ulostetta lehdille. Nesteiden imeminen ei vioita kasvia kovin pahasti, vaikka aiheuttaakin nuorten osien epämuodostuneisuutta. Tahmea uloste sen sijaan on erittäin hyvä kasvualusta haitallisille sienille ja homeille. Jauhiaiset lisääntyvät nopeasti ja valtaavat pian kaikki muutkin kasvit. Niistä on vaikea päästä eroon, ja sen vuoksi ne on hävitettävä heti, kun ne ilmestyvät. Suurennuslasilla kannattaa kasveja tarkkailla usein, jolloin tartunnan saamisen jälkeen kasvien pelastaminen on vielä mahdollista. Jos tuhot ovat jo edenneet pitkälle, on kasvi heitettävä menemään.
Torjunta
Ansarijauhiaista torjutaan petopunkkien avulla tai kasvinsuojeluaineilla. Ansarijauhiaisen biologisessa torjunnassa voidaan käyttää muun muassa jauhiaiskiilukaisia (Encarsia formosa). Aikuisia ansarijauhiaisia voi pyydystää myös kasvien yläpuolelle kiinnitettävillä keltaisilla tarralapuilla.
Emily Van Evera
Emily Van Evera on yhdysvaltalainen sopraano. Hän on saavuttanut mainetta erityisesti varhaisemman tuotannon, renessanssi- ja barokkimusiikin tulkitsijana.
Minnesotassa syntynyt, myöhemmin Englantiin muuttanut Van Evera on konsertoinut ahkerasti niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassakin.
Liikkalan linnake
Liikkalan linnake on osa kenraali Aleksandr Suvorovin suunnittelemaa ja rakennuttamaa Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmää, joka sijaitsee Haminasta Kouvolaan johtavan vanhan maantien varrella.
Taustaa
Liikkalan kylä liitettiin Turun rauhassa 1743 Venäjään. Rajajoelle oli matkaa vain noin 10 kilometriä. Alueella käytiin useita kiivaita taisteluita Kustaa III:n sodassa. Sodasta saatujen kokemusten perusteella venäläiset päättivät rakentaa linnakkeen suojaamaan rajaa ja sen kulkureittejä sekä estämään mahdolliset hyökkäykset Haminaan ja edelleen Pietaria kohti. Linnoitustöitä johtanut Suvorov arvio linnakkeen rakentamisen maksavan 1661 ruplaa, 65 kopeekkaa. Rakennustyöt käynnistyivät alkukesästä 1791. Rakennustöitä johtamaan määrättiin aluksi insinööri-everstiluutnantti Semjon Lavrov. Rakennustyömaalla oli enimmillään lähes 800 sotilasta. Paikalliset talonpojat joutuivat antamaan rakennustarvikkeita sekä hevosiaan linnoitustöihin.
Varuskunta
Vuonna 1792 linnakkeessa majaili 53-miehinen varuskunta. Varuskunnassa majaili myös rajaseutua ratsain valvoneita kasakoita. Eräissä venäläisissä asiakirjoissa mainitaan, että uskottavan puolustuksen saavuttamiseksi varustuksen tulisi käsittää 30 tykkiä miehistöineen sekä kaksi komppaniaa jalkaväkeä. Todellisuudessa linnakkeesta löytyi vain kahdeksan valurautaista tykkiä, joiden määrää lisättiin myöhemmin kuudella.
Kyy (EP)
Kyy on suomalaisen black metal -yhtye Azaghalin järjestyksessään kolmas EP-levy. Se julkaistiin vuonna 2003 levymerkillä Aftermath Music.
Liikkalan linnake
Linnake
Linnake koostuu kahdesta kulmalinnakkeesta sekä neljästä puolibastionista. Koska linnake oli pieni, osa kasarmirakennuksista keittiöineen sijaitsi parin kilometrin päässä keskuslinnakkeesta.
Kyy (EP)
EP:stä julkaistiin 1000:n kappaleen painos, ja nimikkokappaleesta kuvattiin musiikkivideo.
Liikkalan linnake
Keskuslinnake
Keskuslinnake on tähdenmuotoinen puolustusvalli, jossa on parikymmentä ampumalovea. Pituutta sillä on 93 metriä ja leveyttä 88 metriä. Kaltevat eskarpit on tehty kivestä ja kahden puolibastionin eskarpeissa on hyödynnetty louhittua kalliota. Sisäänkäynnin edessä on suojana poikkivalli. Keskuslinnakkeessa on ollut kasarmirakennus, ruutikellari, ammusvarasto sekä kellari.
Kyy (EP)
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Narqath, ellei toisin mainittu.
Liikkalan linnake
Ulkovarustukset
Päävallia kiertää noin 2–3 metriä leveä vallihauta sekä vastavalli. Yhdessä vallihaudoista on sijainnut kaivo. Lounaissivulla on sijainnut kulmalinnake. Luoteissivulla on ollut kolmionmuotoinen ravelli.
Redutti ja yhdyskäytävät
Kivestä ja osittain kalliota hyväksi käyttäen linnakkeen koillispuolelle on rakennettu redutti. Sen eskarppimuurit ovat olleet noin 1,6 metriä korkeat ja puolustusvallit 6-8 metriä leveät sekä 1–2 metriä korkeat. Redutin sisällä on ollut vartiorakennus. Keskuslinnakkeen ja redutin välille oli rakennettu 150 metriä pitkä yhdyskäytävä. Sen keskivaiheilla oli pieni kulmalinnake, jonka vierellä neljä traverssia.
Linnake nykyään
Museovirasto aloitti linnakkeen inventoinnin 1967. Sitä ei ole koskaan korjattu ja arkeologiset kaivaukset ovat rajoittuneet pieniin koekuoppiin. Tutkimuskohteena linnake on herättänyt museovirastossa mielenkiintoa, sillä Järvitaipaleen linnakkeen kanssa ne ovat ainoat koskemattomina meidän päiviimme asti säilyneet 1700-luvun rajalinnoitukset.
Jussi Aro
Jussi Taneli Aro (5. kesäkuuta 1928 Lapua – 11. maaliskuuta 1983 Espoo) oli Helsingin yliopiston seemiläisten kielten professori ja Afrikan ja Aasian kielten ja kulttuurien laitoksen esimies. Hän oli tunnettu monipuolisena tieteilijänä ja islamilaisen maailman asiantuntijana.
Nuoruus
Jussi Aro oli pienviljelijä Maria Aron poika, joka kiinnostui kirjoista ja vieraista kielistä jo lapsena. Hän valmistui ylioppilaaksi 1945 alle 17-vuotiaana.
Ura
Raamatunkäännöskomitean jäsen Aro oli vuodesta 1974 ja Vanhan Testamentin käännösyksikön puheenjohtajana vuodesta 1976. Suomen Pipliaseura julkaisi Aron suomentamana Psalmit nykysuomeksi 1973. Aro oli suomentamassa ensimmäisen kerran Koraania Armas Salosen kanssa.
Jussi Aron oppineisuudelle ja tieteelliselle toiminnalle leimallista oli laaja-alaisuus, jollaiseen nykyisen tutkimuksen kentällä ei enää ylletä. Hän oli näkyvä esiintyjä ja kannanottaja Lähi-idän sekä muinaisuuden että nykytapahtumien alalla, tuottelias kirjoittaja, monipuolinen kääntäjä sekä maahanmuuttajien ja pakolaisten tukija.
Jeff Hardy
thumb|200px|Jeff Hardy Jeffrey "Jeff" Nero Hardy (s. 31. elokuuta 1977, Cameron, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen showpainija, laulaja-lauluntekijä, taidemaalari ja muusikko, joka painii World Wrestling Entertaimentissa, ja on aiemmin paininut TNA:lla. Hän on aiemmin käyttänyt painijanimiä Wildo Jynx ja Willow the Wisp. Hänen veljensä Matt Hardy on myös showpainija. Hardy on noin 185 cm pitkä ja painaa noin 100 kg.
Riita Mattin kanssa
Jeff Hardyn veli Matt Hardy pyysi siirtoa SmackDowniin lyötyään Jeffiä tuolilla päähän kesken Edgen ja Jeffin ottelua WWE:n mestaruudesta Royal Rumblessa. Iskun seurauksena Edge voitti tittelin Jeffiltä. Samalla Matt myös kääntyi heeliksi. Smackdownissa Matt teki Twist of Faten veljelleen kesken Edgen ja Jeff Hardyn ottelun ja Edge nappasi jälleen voiton, ja Mattin ja Jeffin välille syntyi vihanpito. Matt perusteli hyökkäyksiään veljensä kimppuun sillä, että oli kyllästynyt jäämään tämän varjoon, vaikka oli mielestään Jeffiä pätevämpi painija. Matt paljasti myös olevansa muun muassa Jeffin auto- ja pyrotekniikkaonnettomuuksien takana. Wrestlemania XXV:ssä Jeff hävisi Matille Extreme Rules -ottelussa. Jeff kohtasi veljensä vielä seuraavankin viikon SmackDownissa, jolloin Jeff hävisi Mattille uudestaan Strecher-ottelussa. Feudi päättyi heidän viimeiseen kohtaamiseensa vuoden 2009 Backlashissa, jolloin veljekset kohtasivat I Quit -ottelussa, jonka Jeff voitti luovutuksella sidottuaan Mattin kiinni pöytään ilmastointiteipillä. Ottelun jo päätyttyä Jeff hyppäsi Mattin päälle tämän aneluista huolimatta. Osuman seurauksena Mattin toinen käsivarsi murtui.
Lapsuus
Hardy on Gilbert ja Ruby Moore Hardyn poika, ja Mattin nuorempi veli. Heidän äitinsä kuoli aivosyöpään vuonna 1986, kun Jeff Hardy oli 9-vuotias. Hän innostui moottoripyöristä 12-vuotiaana ja sai ensimmäisen pyöränsä, Yamaha YZ-80:n, 13-vuotiaana. Hän ajoi ensimmäisen kisansa ollessaan yhdeksännellä luokalla. Lapsena Hardy pelasi baseballia, mutta hän joutui lopettamaan kätensä murruttua moottoripyöräkolarissa. Hän pelasi myös amerikkalaista jalkapalloa puolustajana ja tukimiehenä. Lukiossa hän harrasti amaatööripainia. Lukioaikana hän joutui valitsemaan urheilun ja painin välillä, ja hän valitsi painimisen. Hardyn lempiaineet koulussa olivat Yhdysvaltain historia ja taide, jota hän teki lisäpisteiden takia.
Uran alkuvaiheet
Shawn Michaels oli Hardyn lapsuuden inspiraatio painiin. Hardy on ollut World Wrestling Entertainmentissa Jobberina, painijana joka häviää tahallaan jotta vastustaja näyttäisin vahvemmalta - niinkin nuorena kuin 16-vuotiaana. Hänen ensimmäinen WWE Matsinsa oli Razor Ramonia vastaan vuonna 1994 Youngstownissa, Ohiossa. Seuraavana päivänä Hardy paini 1-2-3 Kidiä vastaan. Jeff Perusti veljensä Mattin ja Kavereidensa kanssa Trampoline Wrestling Federationin (TWF). He käyttivät liikkeitä jotka olivat nähneet televisiossa. Hardyt alkoivan työskennellä eri mantereilla ja menivät mukaan sellaisiin kuin ACW ja muut pienet promootiot. Ennen WWE:tä Hardyt käynnistivät oman painiorganisaationsa Organization of Modern Extreme Grappling Artsin eli OMEGA:n. Promootio oli suositumpi kuin aiempi TWF. OMEGA kaatui 1998 jolloin Hardyt saivat sopimuksen WWE:n kanssa.
Kun Hardyt saivat sopimuksen WWE:n kanssa he toimivat ensin jobbereina, ennen kuin saivat huomiota tag-team sarjassa. He pärjäsivät hyvin TLC (Tables, Ladders and Chairs) matseissa ja voittivat litan kiinnostuksen, ja heidät alettiin tuntea nimellä Team Extreme joka jatkoi vain nuosuaan. Tag-painijana Hardy on seitsenkertainen Tag team Mestari (6 WWE Tag team championia ja 1 WCW Tag team Champion) - kaikki Hardyn veljen, Mattin kanssa. Hardy on myös tuntenut onnistumisen iloa soolourallaan. Hän oli mm. 6-kertainen World Champion, Worl heavyweight Champion kahdesti, TNA-Worl heavyweight Champion kolmesti ja Intercontinental Champion 4 kertaa. Lisäksi Hardylla on ollut Light Heavyweight Champion, European Champion ja WWE Champion kaikki kerran. WWE:n ja TNA:n välissä Hardy oli voittanut kokonaisuudessaan 22 Championia.
Hardy tapasi tyttöystävänsä Beth Brittin vuonna 1999, vähän aikaa sen jälkeen kun the Hardy Boyz voitti WWE:n tag team championchipin ensimmäisen kerran. Hardy ja hänen veljensä menivät baariin Southern Pinesissä, North Carolissa, jossa hardy tapasi Bethin. Maaliskuussa 15, 2008, raportoitiin, että Hardyn talo oli palanut maan tasalle. Hardy ja hänen tyttöystävänsä eivät olleet kotona sillä hetkellä, mutta Hardyn koira Jack kuoli tulipalossa. Epäiltiin että palon alkulähteenä oli viallinen sähköjohto. Lokakuussa 2008 Hardy rakennutti uuden talon samalle alueelle. Elokuussa 2010 Hardy sai tietää että Beth oli raskaana. He saivat tyttären joka syntyi 19. elokuuta 2010. Tytön nimeksi tuli Ruby Claire Hardy. Jeff Hardy meni naimisiin Beth Brittin kanssa 9. maaliskuuta, 2011.
Hardy julkaisi ensimmäisen albuminsa bändillänsä nimeltä Peroxwhy? 13. joulukuuta vuonna 2012 (Similar Creatures). Toinen albumi julkaistiin vuoden 2013 puolivälissä.
Sisääntuloteemat
"Modest" tehnyt Peroxwhy?gen (2004 – 2006, 2010, 2011)
Aleksanteri I (Epeiros)
pienoiskuva|Aleksanteri I aikana [[Rahanlyönti|lyöty raha.]] Aleksanteri I (noin 362 eaa. – 331/330 eaa.) oli Epeiroksen kuningas vuodesta 343 eaa./342 eaa. kuolemaansa asti. Hän oli Aleksanteri Suuren eno.
Aleksanterin isä oli Epeiroksen kuningas Neoptolemos ja hänen siskonsa oli Olympias, joka meni naimisiin Makedonian kuninkaan Filippos II:n kanssa. Vuonna 336 eaa. Aleksanteri meni naimisiin Filippoksen ja Olympiaan tyttären, oman siskontyttärensä Kleopatran kanssa.
Samalla kun Aleksanteri Suuri aloitti Persian valtakunnan valloituksen, sai Aleksanteri avunpyynnön Italiasta eräältä kreikkalaiselta kolonialta, joka taisteli italialaisia heimoja vastaan. Aluksi Aleksanterin sotaretki sujui hyvin, mutta pian kreikkalaiset alkoivat epäillä, että hän aikoi liittää valloituksensa omaan valtakuntaansa. Vuonna 330 eaa. tai 331 eaa. Aleksanterin joukot kukistettiin taistelussa ja hänet surmattiin.
Lohjan seurakunta
pienoiskuva|Lohjan seurakuntatoimisto Laurinkadulla. Lohjan seurakunta (ruots. Lojo församling) on Espoon hiippakuntaan kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta Uudellamaalla. Seurakunta sijaitsee Lohjan kaupungissa, ja sillä on 32 553 jäsentä (2021), mikä kattaa noin 70% kaupungin väestöstä. Jäsenistä noin 1 400 on ruotsinkielisiä. Vuonna 2022 jäsenmäärä oli tipahtanut 30 518:a henkeen.
Lohjan seurakunta täytti 700-vuotta vuonna 2023. Aika lasketaan vuodesta 1323, jolloin seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä. Seurakunnan pääkirkko on keskiaikainen Lohjan Pyhän Laurin kirkko.
Lohjan seurakunta on muodostanut Sammatin seurakunnan kanssa seurakuntayhtymän vuosina 2009–2013. Vuoden 2013 kuntaliitoksen jälkeen Sammatin seurakunta yhdistyi Lohjan seurakuntaan ja siitä tuli alueseurakunta. Muita alueseurakuntia ovat ennen liitosta itsenäiset Karjalohjan, Nummen ja Pusulan seurakunnat.
Lohjan seurakunnan kirkkoherrana on ollut vuodesta 2012 lähtien Juhani Korte, pitkäaikaisen kirkkoherran Kaiku Mäenpään jäätyä eläkkeelle.
Lohjan seurakunnan logon on suunnitellut Tapio Soivio vuonna 1985.
Seurakunta on suomenkielinen, mutta se järjestää aktiivisesti myös ruotsinkielistä toimintaa. Lohjan seurakunnan seurakuntalehti Lohkare jaetaan koteihin 4 kertaa vuodessa.
Kirkkoherrat
Lista Lohjan seurakunnan kirkkoherroista vuodesta 1323 :
Eirik Verås Larsen
Eirik Verås Larsen (s. 26. maaliskuuta 1976 Flekkefjord) on norjalainen ratameloja ja olympiavoittaja. 182 senttimetriä pitkä ja 80 kilogrammaa painava Verås Larsen edustaa Flekkefjord KK:ta. Hän kilpailee kajakeilla.
Ura
Verås Larsen saavutti ensimmäisen olympiakultansa kajakkiyksikön 1 000 metriltä vuoden 2004 kesäolympialaisista Ateenasta. Noista kisoista hän saavutti myös pronssia kajakkikaksikosta. Vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä Verås Larsen saavutti hopeaa kajakkiyksikön 1 000 metriltä, ja vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta hän saavutti uransa toisen olympiakullan samasta luokasta.
Verås Larsen on saavuttanut MM-kilpailuista kolme kultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia. Mitaleista kaksi kultaa ja molemmat pronssit ovat henkilökohtaisilta matkoilta. EM-kilpailuista Verås Larsen on saavuttanut peräti seitsemän kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin. Mitaleista kolme kultaa ja yksi hopea ovat henkilökohtaisilta matkoilta. Verås Larsenilla on myös kaksi maratonmelonnan kajakkikaksikon maailmanmestaruutta.
Muuta
Verås Larsenin vaimo Mira Verås Larsen on itsekin meloja. Hän toimi Norjan lipunkantajana vuoden 2012 kesäolympialaisten avajaisissa. Eirik toimi lipunkantajana samojen kisojen päättäjäisissä. Mira Verås Larsenin isoisoisä on voimistelun olympiavoittaja Osvald Falch.
Matti Ryhänen
Matti Johannes Ryhänen (6. kesäkuuta 1939 Iisalmi – 3. lokakuuta 2018 Iisalmi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kansanedustajana vuosina 1995–1999. Koulutukseltaan hän oli sosionomi. Ennen kansanedustajakauttaan hän toimi KELA:n paikallisjohtajana ja ministerin erityisavustajana. Ryhänen nousi vuoden 1995 eduskuntavaaleissa eduskuntaan Kristillisen liiton riveistä, mutta siirtyi pian tämän jälkeen Suomen Keskustaan, missä hän oli ollut monia vuosia vaikuttajana aikaisemmin.
Ryhäsen vanhemmat ovat maanviljelijä Matti Ryhänen ja emäntä Katri Ryhänen. Hän oli naimisissa yhteiskuntatieteiden tohtorin Tuula Maria Talvitien kanssa vuosina 1976–2003.
Sotilasarvoltaan hän oli kersantti.
Claudio Biaggio
Claudio Biaggio (s. 2. heinäkuuta 1967 Santa Rosa) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Biaggio debytoi Argentiinan maajoukkueessa 1995.
Keita Suzuki
Keita Suzuki (s. 8. heinäkuuta 1981 Shizuoka, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Daniel Rickardsson
Jan Olof Daniel Rickardsson (s. 15. maaliskuuta 1982 Hudiksvall, Ruotsi) on ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Hudiksvalls IF -seuraa.
Rickardsson osallistui aikuisten arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Liberecin MM-kisoissa 2009 sijoittuen 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 20:nneksi ja 4 × 10 kilometrin viestissä kuudenneksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti avausosuuden Ruotsin kultaa voittaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän oli seitsemäs 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa ja sijoittui 50 kilometrillä seitsemänneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 15 kilometrin vapaalla ja 50 kilometrin perinteisellä kymmenes ja yhdistelmäkilpailussa 18:s. Viestissä hän oli mukana Ruotsin hopeaa voittaneessa joukkueessa. Sotšin olympialaisissa 2014 Rickardsson voitti toisen olympiakultansa viestistä hiihtäen toisen osuuden Ruotsin joukkueessa. Hän voitti myös pronssia 15 kilometrin perinteisellä hiihtotavalla sekä sijoittui yhdistelmäkilpailussa seitsemänneksi ja 50 kilometrillä kahdeksanneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti avausosuuden hopeaa saaneessa Ruotsin viestijoukkueessa, oli 50 kilometrin perinteisen kilpailussa yhdeksäs ja 15 kilometrin vapaan kilpailussa kolmastoista. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 13:nneksi, ja oli mukana voittamassa Ruotsille viestipronssia. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 hän sijoittui 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemänneksi, 15 kilometrin vapaalla 11:nneksi ja yhdistelmäkilpailussa 14:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrin vapaalla viidestoista.
Rickardsson voitti Tour de Skillä 2009–2010 Toblachissa hiihdetyn 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailun. Aiemmin hän oli ollut maailmancupin henkilökohtaisissa kilpailussa parhaimmillaan kaksi kertaa kahdeksas. Yksittäisessä maailmancupkilpailussa hän sijoittui kärkikolmikkoon ensimmäisen kerran oltuaan kolmas Jällivaaran 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2010. Viikkoa myöhemmin hän oli samalla sijalla Kuusamon kolmen kilpailun tapahtumassa. Kolmannen palkintosijansa Rickardsson saavutti tammikuussa 2011 oltuaan toinen Otepään 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän sai Drammenin 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 19. helmikuuta 2011. Hän sijoittui maailmancupkauden 2010–2011 kokonaispisteissä kolmanneksi ja normaalimatkojen cupissa toiseksi. Kaudella 2013–2014 hän voitti Oslon 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun ja oli toinen Lahden vapaan hiihtotavan 15 kilometrin väliaikalähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ja normaalimatkojen cupissa kolmanneksi.
Ruotsin mestaruuskilpailuissa Rickardsson on saanut kultaa 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähdössä 2011, 50 kilometrin perinteisen kilpailussa 2012 ja 15 kilometrin perinteisellä 2016. Hopeaa hän on saavuttanut 15 kilometrin vapaalla ja yhdistelmäkilpailussa sekä 2010 että 2013, 50 kilometrin perinteisellä 2014, 15 ja 50 kilometrin vapaalla 2015 sekä 15 kilometrin perinteisellä 2017. Pronssilla hän on ollut 50 kilometrin perinteisen kilpailussa 2005, 15 kilometrin perinteisellä ja yhdistelmäkilpailussa 2011, 50 kilometrin vapaalla 2013, yhdistelmäkilpailussa 2014 ja 50 kilometrin perinteisen kilpailussa 2016.
Rantakukat
Rantakukat (Lythrum) on rantakukkakasvien (Lythraceae) heimon tyyppisuku. Siihen kuuluu 39 lajia, joita esiintyy Euraasiassa, Amerikassa ja Afrikassa.
Lajeja
Suomessa on tavattu luonnonvaraisena viisi rantakukkalajia. Yleisin on pohjanrantakukka, jota kasvaa napapiirin korkeudelle asti. Se on korkeahko ruohovartinen rantakasvi, jolla on sinipunainen latvaterttukukinto. Ojakaali kasvaa harvinaisehkona Etelä-Suomessa ojissa, lammikoissa ja rannoilla. Kolme muuta, kerirantakukka, pikkurantakukka ja neulasrantakukka, ovat yksittäin havaittuja satunnaiskasveja.
Andrei Makarov (kävelijä)
Andrei Anatoljevitš Makarov (s. 2. tammikuuta 1971) on valkovenäläinen entinen yleisurheilija, joka kilpaili kävelyssä. Hänellä oli Venäjän kansalaisuus vuoteen 1998 saakka.
Äärioikeisto Suomessa (kirja)
Äärioikeisto Suomessa on vuonna 2012 julkaistu kirja suomalaisesta äärioikeistosta. Kirjan kirjoittajat ovat silloinen vasemmistonuorten puheenjohtaja Li Andersson, toimittaja Mikael Brunila ja helsinkiläinen vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu Dan Koivulaakso.
Teoksessa käsitellään suomalaisia äärioikeistolaisia ja oikeistopopulistisia liikkeitä sekä puolueita ja niiden eurooppalaisesta äärioikeistosta saamia vaikutteita. Kirja sisältää myös katsauksen Euroopan sodanjälkeisen äärioikeiston historiaan. Teos on ensimmäinen laaja kokonaisesitys nykyajan suomalaisesta äärioikeistolaisesta toiminnasta.
Sisältö
Li Anderssonin mukaan kirja sai alkunsa Utøyan vuoden 2011 tapahtumien jälkeen. Tekijöiden tavoite on ollut tukeutua eurooppalaiseen populismin ja äärioikeistolaisuuden tutkimukseen. Kirjaa varten haastateltiin muun muassa kansallismielisen Suomen Sisun perustajiin kuuluvaa Teemu Lahtista. Tekijöiden mukaan perussuomalaiset valittiin kirjaan käsiteltäväksi siksi, että Suomen Sisun jäsenten mukaan puolueessa oli heille eniten toimintavapautta.
Vastaanotto
Liberaalin Ajatuspaja e2:n tutkija Hannu Savolainen kirjoittaa teoksen jatkavan tärkeää keskustelua. Savolaisen mukaan perussuomalaisten luokitteleminen oikeistopopulistiseksi ja äärioikeistoon kytkeytyväksi puolueeksi on pääosin perusteltua. ”Samalla on syytä muistaa, että populismia ja ääriliikkeitä esiintyy myös poliittisen janan vasemmassa päässä.”