cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tokio
Urheilu
thumb|240px|[[Fumihiko Makin suunnittelema Tokyo Metropolitan Gymnasium -areena.]] Suurkaupunkina Tokio toimii useiden urheilujoukkueiden kotipaikkana. Tokiosta on lähtöisin kaksi Japanin korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa baseball-joukkuetta, Tokyo Domella pelaava Yomiuri Giants ja Meiji-jingū-stadionilla pelaava Tokyo Yakult Swallows. Myös J. Leaguessa pelaavia jalkapallojoukkueita on kaksi, FC Tokyo ja Tokyo Verdy, jotka pelaavat molemmat Ajinomoton stadionilla. Lisäksi Tokiossa sijaitsee Ryōgoku kokugikan -sumopainiareena, joka toimii Japanin sumoliiton pääpaikkana. Nippon Budōkan -areenalla järjestetään vuorostaan muun muassa jūdō- ja kendōkilpailuja.
Tokiossa järjestettiin kesäolympialaiset 1964, minkä vuoksi kaupungissa toteutettiin laajoja infrastruktuurihankkeita. Muiden muassa Tokion olympiastadion ja Kenzō Tangen suunnittelema Kokuritsu Yoyogi kyōgi-jō -sisäurheiluhalli rakennettiin olympialaisia varten; myös aiemmin valmistunutta Tōkyō taiikukan -areenaa käytettiin olympialaisissa. Tokiossa on järjestetty lisäksi useita muita urheilukilpailuja, kuten yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 1991. Tokiossa järjestettiin myös vuoden 2020 kesäolympialaiset.
Kansainvälinen yhteistyö
Tokion prefektuurilla on yhteensä yksitoista yhteistyö- tai sisarkaupunkia. Jotkin näistä yhteistyösopimuksista on solmittu osavaltioiden kanssa. Lisäksi Tokiolla on vuodesta 2006 lähtien ollut erillinen yhteistyösopimus Lontoon kanssa.
HMS Pincher (J294)
HMS Pincher (viirinumerot M294 ja J294) Britannian kuninkaallisen laivaston 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
AdvFS
AdvFS (Advanced Filesystem) on Digital Equipment Corporationin kehittämä tiedostojärjestelmä. AdvFS on journaloiva tiedostojärjestelmä, joka on suunniteltu toimimaan myös klusteroiduissa ympäristöissä. AdvFS:n maksimikoko on 16 teratavua. Tiedostojärjestelmässä on muun muassa tuki tilannekuvan tallentamiselle ja sisäänrakennettu tuki taltioiden hallintaan.
HMS Pincher (J294)
Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin 11. tammikuuta 1943 telakkanumerolla 1202. Se laskettiin vesille 19. elokuuta ja valmistui vielä samana vuonna 12. marraskuuta.
AdvFS
Tiedostojärjestelmä esiteltiin Digital Unix -käyttöjärjestelmässä 1990-luvun puolivälissä. Hewlett-Packard julkaisi tiedostojärjestelmän lähdekoodit GPLv2-lisenssillä vuonna 2008. Lähdekoodit sisältävät alkuperäisen Tru64 Unix -alustalla käytetyn version sekä työn alla olleen käännöksen HP-UX -käyttöjärjestelmälle.
HMS Pincher (J294)
Palvelus
Alus romutettiin 1962 Dunstonissa.
MikroMikko
MikroMikko oli Nokia Datan 1980-luvulta alkaen valmistama, lähinnä yrityskäyttöön tarkoitettu pöytätietokonemallisto, johon kuului useita eri konemalleja. Koneiden suunnittelussa kiinnitettiin erityistä huomiota hyvään ergonomiaan.
Sarjan ensimmäinen konemalli MikroMikko 1 julkistettiin Mikon nimipäivänä 29. syyskuuta 1981. MikroMikkoja valmistettiin vuonna 1985 avatussa Kilon tietokonetehtaassa.
Vuonna 1991 Nokia Data myytiin ICL:lle, mutta MikroMikko säilyi ICL:n ja myöhemmin Fujitsun tuotemerkkinä. Fujitsu valmisti tietokoneet Espoon Kilon tehtaalla ja osan malleista Saksassa. Suomen markkinoille laitteet nimettiin MikroMikoiksi. Kansainvälisesti koneet oli nimetty Fujitsuiksi. Loppuvaiheissa niminä olivat ammattikäyttöön ErgoPro ja kotikäyttöön Indiana.
Nimi
Nokia valmisti tietokoneita nimillä Mikko ja MikroMikko. Nimi syntyi yhdistämällä sanojen micro computer ensimmäiset tavut, jolloin sanaksi tuli Micco, suomennettuna Mikko.
MikroMikko 1
Keuruun Tiedetilan tietokonemuseon esittely MikroMikko 1:stä
MikroMikko 1 myyntikampanjatiedote
Aztec Camera
Aztec Camera oli vuonna 1981 Glasgow'ssa perustettu skotlantilainen uuden aallon pop/vaihtoehtorockyhtye.
MikroMikko
MikroMikko 4 m326SX
Työasema tekstinkäsittelyyn ja taulukkolaskentaan
Åsa Romson
Åsa Elisabeth Romson (s. 22. maaliskuuta 1972 Rönninge, Salemin kunta) on ruotsalainen juristi ja poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2010 ja toimi Ympäristöpuolue vihreiden puoluejohtajana yhdessä Gustav Fridolinin kanssa vuosina 2011–2016. Romson oli Ruotsin ilmasto- ja ympäristöministerinä sekä varapääministerinä 2014–2016.
Aztec Camera
Aztec Cameran ensimmäisinä vuosina sen kokoonpano vaihteli useasti. Pysyvä jäsen yhtyeessä oli kitaristi-laulaja-lauluntekijä Roddy Frame. Muita perustajajäseniä olivat Campbell Owens (basso) ja Dave Mulholland (rummut). Craig Cannon oli yhtyeessä vuosina 1983–1984. Kitaristi Malcolm Ross (aiemmin yhtyeissä Josef K ja Orange Juice) liittyi Aztec Cameraan vuonna 1984 ja oli mukana Knife-albumilla.
Åsa Romson
Romson väitteli Tukholman yliopistossa tohtoriksi ympäristöoikeudesta huhtikuussa 2012. Hän on aiemmin opiskellut Tukholman yliopistossa oikeustieteen kandidaatiksi vuosina 1996–2001.
Romson erosi ympäristöpuolueen johdosta toukokuussa 2016, kun puolueen vaalikomitea oli esittänyt hänen siirtämistään syrjään puoluejohdosta. Vaalikomitean mukaan Romsonilla ei ollut enää riittävää tukea ympäristöpuoluetta koetelleiden skandaalien jälkeen. Taustalla vaikutti puoluejohtoon kasvanut tyytymättömyys asuntoministeri Mehmet Kaplanin jouduttua eroamaan. Gustav Fridolinin pariksi ympäristöpuolueen johtoon Romsonin tilalle nousi kehitysministerinä toiminut Isabella Lövin.
Ryhmä
Ryhmä tarkoittaa seuraavia asioita:
Aztec Camera
Aztec Cameran debyyttialbumi High Land, Hard Rain julkaistiin huhtikuussa 1983. Sire Recordsin julkaisema levy saavutti kriitikoiden suosion ja sen single "Oblivious" menestyi listoilla.
Ennen vuonna 1995 tapahtunutta hajoamistaan Aztec Camera julkaisi kaikkiaan kuusi pääosin Framen säveltämää ja sanoittamaa albumia. Yhtyeen singleistä parhaiten menestyivät Britanniassa indie-listan ykköseksi vuonna 1983 noussut "Oblivious" (päälistan kahdeksastoista), Britannian singlelistan kolmonen vuodelta 1988 "Somewhere in My Heart" ja Yhdysvaltain modern rock -listan kolmonen vuodelta 1990 "The Crying Scene".
Kuudennen Aztec Camera -albumin Frestonia jälkeen sen johtohahmo Roddy Frame siirtyi pois WEA-levy-yhtiöltä ja alkoi levyttää soolona omalla nimellään.
MikroMikko
MikroMikko 4 m336SX
Työasema graafiseen käyttöympäristöön
MikroMikko 4 m346
Tehokas työasema tai pienten verkkojen palvelin
MikroMikko 4 m356
Työasema vaativaan käyttöön, pienten verkkojen palvelin
MikroMikko 4 m436SX
Työasema vaativaan käyttöön, pienten ja keskisuurten verkkojen palvelin
MikroMikko 4 m348
Peruspalvelin, erikoistyöasema
MikroMikko 4 m458
Suurten verkkojen palvelin, erikoistyöasema
Tiimi-työryhmäjärjestelmä
Tiimi-työryhmäjärjestelmä oli MikroMikko-työasemista ja -palvelimista koostuva lähiverkko, joka 1980-luvun lopulla oli paljon käytetty. Palvelimina toimivat Nokian MPS-10-koneet. Työasemina käytettiin MikroMikko 3TT- ja PääteMikko-koneita. Ohjelmistopuolella oli tarjolla ainakin SQL/DMS-tiedonhallintajärjestelmä ja NOSS-dokumentinhallintajärjestelmä.
Naisten Bandyliiga
Naisten Bandyliiga on naisten jääpallon korkein sarjataso Suomessa. Sen järjestää Suomen Jääpalloliitto. Sarjan voittaja on naisten jääpallon Suomen-mestari. Naisten SM-sarja käynnistyi vuonna 1979. Kaudesta 2021-2022 alkaen sarja tunnetaan nimellä Naisten Bandyliiga.
Desmond Young
Desmond Young (? – 27. kesäkuuta 1966 ) oli englantilainen upseeri, joka julkaisi toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1950 elämäkertakirjan saksalaisesta sotamarsalkasta Erwin Rommelista. Young jäi Rommelin vangiksi Afrikassa.
Alazeja
Alazeja on 1 590 kilometriä pitkä joki Sahan tasavallan koillisosassa Venäjällä. Alazeja muodostuu Nelkann ja Kadyltšan jokien yhtyessä ja se laskee Itä-Siperian mereen. Alazejan vesistöalueella on yli pientä 20 000 järveä. Alazeja jäätyy syys-lokakuun vaihteessa ja pysyy jäässä touko-kesäkuun vaihteeseen. Suurin Alazejaan laskevista joista on Rossoha.
FK Moskova
FK Moskova on venäläinen jalkapalloseura, joka toimii Moskovassa.
Historia
Autonvalmistaja ZIL sponsoroi Moskovan Torpedoa vuodesta 1924 alkaen. 1990-luvun puolivälissä tehtaalla ei enää ollut varaa ylläpitää pääsarjatason seuraa, joten se myytiin Lužniki-stadionin toiminnasta vastaavalle yhtiölle. Seura siirtyi myös pelaamaan ottelunsa Lužnikille. Muutaman vuoden kuluttua ZIL päätti jälleen aloittaa jalkapallotoiminnan perinteisellä Torpedo-stadionilla. Jonkin aikaa Moskovassa pelasi kaksi Torpedo-nimistä seuraa, Torpedo-Lužniki ja Torpedo-ZIL. Vuonna 2003 ZIL myi seuran jälleen, tällä kertaa metalliyhtiölle, ja seuran uudeksi nimeksi tuli Torpedo-Metallurg. Heinäkuussa 2004 Moskovan kaupunki osti seuran, ja nimi muutettiin nykyiseksi.
Vuonna 2005 joukkue saavutti historiansa parhaan sijoituksen, kun se nousi Venäjän valioliigassa viidenneksi. Tämän jälkeen seura paransi edelleen sijoitusta ollen kaudella 2007 neljäs. Samana vuonna se eteni myös Venäjän cupin loppuotteluun.
Kivi (täsmennyssivu)
Kivi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Sukunimenä
Etunimenä
Katso myös
Aihepiiriin liittyvät myös seuraavat:
Manitou (yritys)
Manitou Group on ranskalainen vuonna 1953 perustettu yritys. Se valmistaa esimerkiksi trukkeja ja kurottajia. Suomessa Manitou-kurottajien maahantuojana toimii MN-Lifttek Oy.
Nevermoor
Nevermoor on australialaisen Jessica Townsendin kirjoittama fantasiakirjasarja. Sarjasta on ilmestynyt suomeksi kolme kirjaa: Nevermoor: Morriganin koetukset, Meinioseppä': Morriganin kutsumus ja Onttorokko: Morriganin ajojahti.Sarjan ensimmäisen kirjan elokuvaoikeudet on myyty 20th Century Foxille
HMS Plucky (J295)
Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin 20. huhtikuuta 1943 telakkanumerolla 1203. Se laskettiin vesille 29. syyskuuta ja valmistui vielä samana vuonna 10. joulukuuta.
Palvelus
Alus romutettiin 1962 Dunstonissa.
Uriel Kailo
Uhri Fredrik Uriel Kailo, vuoteen 1950 Nokkala (19. helmikuuta 1916 Tampere – 15. huhtikuuta 1972 Helsinki ) oli pappi, Mikael Agricolan nimikkoseuran johtaja ja kristillinen kirjailija.
Henkilöhistoria
Kailon vanhemmat olivat opettaja Kalle Nokkala ja Fanny Lydia Wallenius ja puoliso vuodesta 1945 Brita Maria Durchman. Kaarina Kailo on heidän tyttärensä. Uriel Kailo tuli ylioppilaaksi 1936 ja suoritti teologian erotutkinnon 1943. Hän toimi Helsingin pikkukirkkoyhdistyksen nuorisopastorina 1944–1947, Huopalahden seurakunnan virallisena apulaisena 1947–1950, Agricola-seuran sihteerinä 1945–1950 ja seuran toiminnanjohtajana vuodesta 1950 vuoteen 1969, jolloin hän siirtyi taas seurakuntatyöhön. Kristillisen Taideseuran puheenjohtaja Kailo oli 1957–1960, rovastin arvonimen hän sai 1970.
Eino Luukkonen
Eino Luukkonen (29. syyskuuta 1915 Helsinki – 23. elokuuta 1998 Kuopio) oli suomalainen virkamies, joka toimi Kuopion kaupunginjohtajana 13 vuoden ajan vuosina 1962–1975. Luukkosen virkakausi ajoittui Kuopion kasvuvuosiin, jolloin kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät ja Kuopion väkiluku lähes kaksinkertaistui.
Ura
Talvisodassa tuolloin sotilasarvoltaan vänrikkinä palvellut 25-vuotias Luukkonen toimi panssarintorjuntatykkijoukkueen johtajana. Vuonna 1965 hänelle myönnettiin ansiokkaasta palveluksesta Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ruusumerkki. Kuollessaan Luukkonen oli sotilasarvoltaan kapteeni.
Eino Luukkonen sai filosofian maisterin arvon Helsingin yliopistossa vuonna 1941. Valmistuttuaan hän toimi Helsingin työväen säästöpankissa, kunnes 1951 siirtyi 36-vuotiaana kauppalanjohtajaksi Äänekoskelle. Hyvinkään kauppalanjohtajana hän toimi vuosina 1955–1959 ja kaupunginjohtajana 1960–1962. Kuopion kaupunkia hän johti vuosina 1962–1975.
Ansioistaan Kuopion korkeakoulun kehittämisessä Luukkonen promovoitiin filosofian kunniatohtoriksi. Kiivas työtahti ajoi Luukkosen sairauseläkkeelle ennen virallisia eläkevuosia. Hän kuoli Kuopiossa 23. elokuuta 1998 82-vuotiaana.
Merkittävimmät saavutukset
Yleisesti tunnustettuja saavutuksia, joissa Eino Luukkonen on ollut mukana:
Luottamustehtävät
Luukkonen oli mukana muun muassa seuraavissa luottamustoimissa:
Maila Heikkilä
Maila Heikkilä (s. 20. syyskuuta 1938 Parainen) on suomalainen Tammelassa asuva nuortenkirjailija. Hän on kirjoittanut kolme nuortenkirjaa joiden päähenkilöinä ovat sisarukset Päivi ja Janne. Esikoiskirjan Yö kummitussaaressa tapahtumat sijoittuivat Turun saaristoon Seilin saarelle ja Ominaisten saarelle (kirjan ”Kummitussaari”), jonne haudattiin henkilöitä joita kirkko ei suostunut hautaamaan siunattuun maahan. Näitä olivat muun muassa murhaajat, rikolliset, huorintekijät tai itsemurhan tehneet. Toisen kirjan Takaa-ajo Härkätiellä tapahtumat sijoittuivat Hämeen härkätien varrelle ja kolmannen kirjan Seikkailu kalamajalla tapahtumapaikkana oli Tammelan Saloistenjärvi ja siellä sijaitseva vanha kalamaja.
Tu bandera es un lampo de cielo
Tu bandera es un lampo de cielo (”Lippusi on taivaan valo”) on Hondurasin kansallislaulu, joka otettiin käyttöön vuonna 1915. Laulun on sanoittanut Augusto Constantio Coella ja sen on säveltänyt saksalaissyntyinen säveltäjä Calros Hartling. Hondurasin hymni on tyyliltään tyypillinen latinalaisamerikkalainen kansallislaulu, joka muistuttaa säveleltään ja sanoiltaan ooppera-aariaa.
Laulussa on kertosäe sekä seitsemän säkeistöä. Koululaisten oletetaan koulussa oppivan laulun ulkoa kokonaisuudessaan, vaikka laulusta käytetäänkin virallisissa yhteyksissä vain sen viimeistä, seitsemättä säkeistöä. Tällöin kertosäe lauletaan sekä säkeistöä ennen että sen jälkeen. Mikäli laulu esitetään kokonaisuudessaan, lauletaan kertosäe ennen laulua ja jokaisen säkeistön jälkeen.
Hondurasin kansallislaulu esittää maan historian tiivistetyssä runomuodossa. Ensimmäinen säkeistö kuvailee maata sellaisena, jollaiseksi Kristoffer Kolumbus olisi sen kokenut. Toinen kertoo, miten miehet ”maassa, jossa aurinko nousee” unelmoivat Hondurasista ja lähtivät sinne, mutta löysivätkin maan yllä jo liehuvan (Espanjan) lipun. Kolmas säkeistö kertoo maan alkuperäisväestön vastarinnasta espanjalaisia conquistadoreja vastaan. Neljäs säkeistö kertoo Espanjan siirtomaavallasta sekä siitä, miten siirtomaiden toiveet uudistuksesta kaikuivat kuuroille korville, kunnes vapauden aatteet saapuivat Euroopasta uudelle mantereelle. Viides säkeistö jatkaa tätä, kertoen kuinka Ranskan vallankumous oli Hondurasille innostava esimerkki sen pyrkiessä vapauteen. Kuudes kertoo vallankumouksesta, joka kukisti Espanjan vallan ja toi siirtomaille - kuten Hondurasillekin - vapauden. Viimeinen säkeistö, joka siis yleensä lauletaan maan kansallislauluna, kutsuu kaikkia hondurasilaisia puolustamaan maataan, jos tarpeen, aina kuolemaan. Kuoron laulamaksi tarkoitettu kertosäe on lyyrinen kuvaus maan lipusta ja vaakunasta - aiheista joihin myös laulun viimeinen säkeistö palaa.
Kaarle V (keisari)
Kaarle (24. helmikuuta 1500 Gent, Flanderi – 21. syyskuuta 1558 Yusten luostari, Espanja) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Kaarle V vuosina 1519–1556. Hän oli myös Espanjan kuningas 1516–1556 nimellä Kaarle I (Espanjassa ja Latinalaisessa Amerikassa hänet tunnettiin nimillä Carlos Quinto ja Carlos V). Kaarle kuului Habsburgien sukuun.
Kaarlen hallitsijakausi oli sotaisa: Ranskan kuningasta Frans I:tä vastaan hän kävi yhteensä neljä sotaa. Turkkilaisten hyökkäyksiä oli torjuttava useaan kertaan. Wormsin valtiopäivillä 1521 Kaarle oli esittänyt kielteisen kantansa uskonpuhdistukseen, mutta taistelujen myötä (muun muassa Schmalkaldenin sota) hän joutui taipumaan sopimukseen uskonvapaudesta, joka vahvistettiin Augsburgin uskonrauhassa 1555. Hänen hallitsija­kaudellaan espanjalaiset myös valloittivat laajoja alueita Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Vuonna 1556 Kaarle luopui kruunuistaan ja vetäytyi elämänsä viimeisiksi vuosiksi luostariin. Keisarina ja Itävallan hallitsijana häntä seurasi hänen nuorempi veljensä Ferdinand I, Espanjan kuninkaana taas hänen poikansa Filip II.
Hannu Siltala
Hannu Pauli Antero Siltala (23. heinäkuuta 1964 Ilmajoki – 10. kesäkuuta 2011 Jurva) oli suomalainen journalisti ja lauluntekijä. Siltala toimi Etelä-Pohjanmaalla Jurvassa ilmestyvän paikallislehti Jurvan Sanomien päätoimittajana. Tätä tehtävää hän oli hoitanut vuodesta 1986 lähtien.
Kaarle V (keisari)
Kaarlen elämä ennen keisarinvaalia
thumb|left|Kaarle V [[Christoph Ambergerin maalauksessa noin vuodelta 1532.]] Kaarle syntyi Gentissä, Flanderissa 24. helmikuuta 1500 vanhan keisari Maksimilian I:n pojanpojaksi. Hänen isänsä oli Burgundin arkkiherttua Filip Komea ja äitinsä Johanna, jota on kutsuttu Mielipuoleksi hermostollisten vaikeuksiensa takia. Johanna oli Kastilian kuningattaren Isabellan tytär ja perijä.
Kaarlen isä kuitenkin kuoli pian ja nuori kruununperillinen siirtyi tätinsä Margareeta Itävaltalaisen holhoukseen ja varttui tämän burgundilaisen ritariaatteen kyllästämässä hovissa. Margareeta oli Alankomaiden käskynhaltija ja hallitsi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ”kruununjalokiveä”: Reinin suistoa ja Hollannin maakunnan suuria kauppakaupunkeja. Filip Komean kuollessa Kaarle oli vain kuusivuotias. Kaarlen kehitys oli hidasta ja muutenkin hän vaikutti sopimattomalta hallitsemaan mitään. Koska hän myös oli sulkeutunut ja vähäpuheinen, hänen oli hankala luoda tarpeellisia suhteita hovissa.
Hannu Siltala
Siltala toimi Jurvan Sanomien ohella Härmät-lehden päätoimittajana (2004–2005, 2006) ja Suupohjan Sanomien päätoimittajana (2005–2007).
Kaarle V (keisari)
Kaarlen elämä ennen keisarinvaalia
Kaarlen koti­opettajina toimivat Vilhelm de Croy, josta myöhemmin tuli hänen pää­ministerinsä, sekä myös Adrian Florisz Dedel, myöhempi paavi Hadrianus VI. Kaarle oppi puhumaan sujuvasti useita kieliä: saksaa, ranskaa ja flaamia. Myöhemmin hän oppi kohtalaisesti myös espanjaa, jonka taidon Espanjan parlamentti (Cortes generales) olikin asettanut ehdoksi sille, että hän saattoi tulla myös Espanjan hallitsijaksi. Hänen on kerrottu sanoneen: ”Minä puhun espanjaa Jumalalle, italiaa naisille, ranskaa miehille ja saksaa hevoselleni”. Tästä sanonnasta on kuitenkin olemassa eri versioita, ja usein sen on väitetty olevan peräisin Preussin Fredrik Suurelta.
Burgundilaisilta edeltäjiltään Kaarle peri kaksi­jakoisen suhtautumi­sensa Ranskan kunin­kaisiin. Hänen äidin­kielensä oli ranska, ja hän oli omaksunut monia vaikutteita ranska­laisesta kulttuurista. Nuorena hän kävi useita kertoja Pariisissa, Länsi-Euroopan silloin suurimmassa kaupungissa. Hänen kerrotaankin sanoneen: ”Pariisi ei ole kaupunki vaan kokonainen maailma”. Hänelle kihlattiin Ranskan kuninkaan Frans I:n molemmat tyttäret, Louise ja Charlotte Valoislainen, mutta he kuolivat nuorina. Kaarle sai perinnökseen myös Valois-dynastian kunin­kaallisen ja burgundi­laisen herttualli­sen haaran välisen pitkä­aikaisen poliittisen ja dynastisen viha­mielisyyden.
Hallitsijakausi
thumb|left|Kaarle V:n kuvalla varustettu, Antwerpenissa vuonna 1548 lyöty kupariraha, "korte". thumb|upright|left|[[Bernard van Orleyn maalaama nuoren Kaarle V:n muotokuva Louvressa, Pariisissa.]]
Burgundi ja Alankomaat
thumb|upright|[[Tizianin maalaama Kaarle V:n muotokuva vuodelta 1533 Museo del Pradossa, Madridissa]] Vuonna 1506 Kaarle peri isältään Burgundin territoriot, joihin tuolloin kuuluivat erityisesti Alankomaat ja Franche-Comté. Suurin osa niistä oli Pyhän roomalaisen keisari­kunnan ja siihen kuuluneen Saksan kuningas­kunnan läänityksiä, poikkeuksena kuitenkin hänen synnyin­paikkansa Flanderissa, joka oli sata­vuotisen sodan jäljiltä yhä Ranskan läänityksenä. Koska hän oli ala­ikäinen, keisari Maksimilian I nimitti hänelle sijais­hallitsijaksi hänen tätinsä Margareeta Itä­valta­laisen (1480–1530), joka oli syntyjään Itä­vallan arkki­herttuatar ja avio­liittojensa myötä Asturian leski­prinsessa ja Savoijin leski­herttuatar. Margaret toimi sijais­hallitsijana vuoteen 1515 saakka. Hän sai pian todeta olevansa sodassa Ranskaa vastaan, sillä Flanderin läänityshallitsijana Kaarlea vaadittiin maksamaan veroa Ranskan kuninkaalle, kuten hänen isänsäkin oli tehnyt. Sodan tuloksena Ranska luopui vuonna 1528 vanhoista vaati­muksis­taan Flanderiin.
Vuosina 1515–1523 friisiläiset talonpojat kapinoivat Pier Gerlofs Donian ja Wijard Jelckaman johdolla Kaarlen hallitusta vastaan. Kapinalliset saavuttivat aluksi menestystäkin, mutta kärsivät sittemmin useita tappiota, joiden jälkeen viimeiset kapinallis­johtajat vangittiin ja teloitettiin vuonna 1523.
Kaarlen aikana hänen Burgundin-alueitaan laajennettiin liittämällä niihin Tournai, Artois, Utrechtin ja Groningenin provinssit sekä Geldern. Kaarlen burgundilaiset edeltäjät olivat jo yhdistäneet seitsemäntoista provinssia, mutta nimellisesti ne kaikki olivat joko Ranskan tai Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan läänityksiä. Vuonna 1549 Kaarle sääti pragmaattisen sanktion, jolla Alankomaat julistettiin yhdeksi kokonaisuudeksi, joka oli kuuluva hänen perillisilleen.
Espanja
thumb|right|250px|Kaarle V:n palatsi [[Alhambrassa, Granadassa. Palatsi rakennettiin sen jälkeen, kun hän oli vuonna 1526 solminut avioliiton Portugalin Isabelin kanssa, ja Kaarle V aikoi asettua sinne asumaan. ]] thumb|Keisari Kaarle V Kastilian valtio­päivät (Cortes) vannoivat Valladolidissa 1506 ja Madridissa 1510 tunnustavansa Kaarle V:n Asturian prinssiksi ja ensisijaiseksi kruunun­perilliseksi äitinsä, kuningatar Johannan sijasta. Toisaalta vuonna 1502 Aragonian Cortes vannoi Saragosassa valalla tunnustavansa hänen äitinsä, Johannan, kruunun­perilliseksi, mutta Saragosan arkki­piispa vakuutti, että tämä vala ei ollut pätevä eikä voinut muuttaa vallan­perimys­järjestystä, ellei sitä vahvistettu Cortesin ja kuninkaan välisellä muodollisella sopimuksella. Niinpä hänen isoisänsä, Aragonian kuningas Ferdinand Katolilaisen kuoltua 23. tammikuuta 1516 Johanna peri Aragonian kruunun ja tuli samalla myös sen yhteyteen kuuluneiden Katalonian, Valencian, Napolin, Sisilian ja Sardinian hallitsijaksi, kun taas Kaarlesta tuli kenraali­kuvernööri. Flaamilaiset kuitenkin halusivat Kaarlen omaksuvan kuninkaan arvon, mitä kannatti myös hänen iso­isänsä, keisari Maksimilian I, ja paavi Leo X. Näin ollen Kaarle julistettiin Ferdinand II:n 14. maaliskuuta 1516 pidettyjen hautajaisten jälkeen sekä Kastilian että Aragonian kuninkaaksi yhdessä äitinsä kanssa. Lopulta Kastilian sijais­hallitsija, kardinaali Jiménez de Cisneros joutui hyväksymään tapahtuneen tosiasian ja tunnusti Kaarlen koko Espanjan kuninkaaksi.
Kaarle saapui Espanjaan syksyllä 1516. Hänen sijais­hallitsijansa Jiménez de Cisneros valmistautui tapaamaan hänet, mutta sairastui matkalla, mahdollisesti myrkytettynä, ja kuoli ennen kuin oli tavannut kuninkaan.
Vaikka Espanjasta tuli hänen valtapiirinsä ydin, hän ei koskaan täysin kotiutunut sinne ja varsinkin ensimmäisinä vuosinaan hän koki olevansa vieras hallitsija. Kun maassa ei enää ollut Ferdinandin ja Isabellan kaltaisia voimakkaita hallitsijoita, Kaarle kohtasi yhä kasvavat määrät valituksia ja kasvavan anarkian. Espanjalaisetkaan eivät pitäneet Kaarlesta, joka ei ennestään osannut espanjaa ja joka toi mukanaan flaamilaisen seurueen. Saksalaisen kasvatuksen saanut Kaarle ei ollut edes Espanjan aateliston mieleen. Myös Kaarlen päätös nimittää virkoihin vain espanjalaista syntyperää olevia herätti herätti raivoa espanjalaisissa, sillä Kaarle oli juuri sitä ennen nimittänyt Toledon arkkipiispaksi ja Espanjan primaaksi neuvonantajansa, alankomaalaista sukua olevan 19-vuotiaan pojan.
Vaikeuksista huolimatta Kaarle asui suurimman osan elinajastaan Espanjassa, myös viimeiset, luostarissa viettämänsä vuodet. Lopulta Kaarlen tunnus­lauseesta Plus Ultra ('Vielä pidemmälle'), tuli Espanjan kansallinen motto.
Espanjassa oli vanhastaan ollut useita kuningas­kuntia, jotka oli vastikään yhdistetty ja joilla oli erilaiset valtiolliset perinteet. Kastilia oli autoritaarinen kuningas­kunta, jossa kuninkaan oma tahto oli lain ja Cortesin yläpuolella. Sitä vastoin Aragoniassa laki sitoi hallitsijaakin, ja Navarrassa monarkian suorastaan katsottiin perustuvan kansan ja hallitsijan väliseen sopimukseen. Kaarle V:n ja hänen seuraajiensa aikana erot aiheuttivat epä­selvyyttä ja kiistoja, sillä alue­ittaiset perinteet rajoittivat heidän absoluuttista valtaansa. Kaarlen aikana kuninkaan valta kasvoi, vaikka ennen äitinsä kuolemaa vuonna 1555 maan kuninkuus kuului vain osittain hänelle.
Espanjassa Kaarle sai osakseen vastustusta myös siksi, koska hän peri korkeita veroja ulkomaisiin sotiin, joihin kastilialaisilla ei juuri ollut mitään intressiä, ja koska hän sopimuksestaan huolimatta nimitti flaamilaisia korkeisiin virkoihin Espanjassa ja Amerikassa syrjäyttäen täten kastilialaiset ehdokkaat. Vastarinta huipentui comuneros-kapinaan, jonka Kaarle kukisti. Välittömästi kukistettuaan tämän kapinan Navarran syrjäytetty kuningas Henrik II ryhtyi valtaamaan maataan takaisin. Sotilaalliset operaatiot kestivät vuoteen 1524 saakka, jolloin Hondarribia antautui Kaarlen sota­voimille, mutta vasta Madridin ja Cambrain sopimukset vuonna 1528 tekivät lopun toistuvista raja­kahakoista.
Kaiken tämän jälkeen Kastilia saatiin vakaasti yhdistetyksi Habsburgien valtakuntaan, ja se tuotti suuren osan valta­kunnan sotilaallisista ja taloudellisista resursseista. Kaarlen hallitsija­kaudella budjetin vajaus kuitenkin kasvoi tavattomasti, mistä hänen seuraajansa, Espanjan kuningas Filip II:n aikana seurasi valtionvararikko.
Kaarlen hallitsija­kaudella Espanja valloitti Amerikan mantereella asteekkien valtakunnan Meksikossa ja Inka­valta­kunnan Perussa sekä laajoja alueita muualtakin Keski- ja Etelä-Amerikassa. Kaarle myös järjesti Fernão de Magalhãesin käyttöön viisi laivaa, joiden matka, ensimmäinen maailman­ympäri­purjehdus, soi Espanjalle myöhemmin mahdollisuuden laajentaa imperiumiaan myös Tyynellemerelle ja valloittaa Filippiinit. Nämä alue­valtaukset eri puolilla maailmaa antoivat aiheen sanontaan, jota myöhemmin on käytetty myös Brittiläisestä imperiumista: sanottiin, että Kaarlen valta­kunnassa ”aurinko ei koskaan laskenut”. Se ei tosin tarkkaan ottaen pitänyt paikkaansa ennen kuin Espanja valloitti Filippiinit vasta Kaarlen seuraajan, Filip II:n hallitsija­kaudella.
Italia
thumb|[[Anthony van Dyckin vuonna 1620 maalaama Kaarle V:n muotokuva Galleria degli Uffizissa, Firenzessä.]] Kaarlen perimä Aragonian valtakunta käsitti myös Napolin ja Sisilian kuningas­kunnat sekä Sardinian. Aragonia oli aikaisemmin hallinnut myös Milanon herttuakuntaa, mutta vuotta ennen Kaarlen nousua valta­istuimelle Ranska oli vallannut sen Marignanon taistelussa 1515. Vuonna 1522 Kaarle onnistui valloittamaan Milanon takaisin, kun hänen keisarilliset sota­joukkonsa voittivat ranskalais-sveitsiläisen armeijan Bicoccassa. Vuonna 1524 Ranskan Frans I sai jälleen aloitteen käsiinsä, tunkeutui Lombardiaan ja valloitti siellä jälleen Milanon ja monia muita kaupunkeja. Vain Pavia jäi valloittamatta, ja siellä Kaarlen keisarilliset sotajoukot vangitsivat Fransin 24. helmikuuta 1525, keisarin syntymä­päivänä, kukistivat hänen armeijansa ja ottivat jälleen hallintaansa Milanon ja Lombardian. Tämän jälkeen Espanja pystyi pitämään hallinnassaan kaikki italialaiset alueensa, vaikka niihin jatkuvasti hyökättiin monelta taholta. Habsburgien valta­kunnan käymää kauppaa Väli­merellä pyrki estämään myös Osmanien valtakunta. Vuonna 1538 Espanja ja kaikki italialaiset valtiot muodostivat Pyhän liiton karkottaakseen osmanit, mutta liittouma kärsi tappion Prevezan taistelussa 1538. Ratkaiseva voitto osmaneista saatiin merellä vasta Kaarlen kuoleman jälkeen Lepanton taistelussa vuonna 1571.
Amerikka
thumb|right|[[Tizianin maalaama Kaarle V:n muotokuva]] Jo ennen Kaarlen valtaantuloa Espanja oli valloittanut siirtomaita Amerikasta, pääasiassa Karibianmeren saarilta. Kaarlen hallitsija­kaudella konkistadorit kuten Hernán Cortés ja Francisco Pizarro kuitenkin laajensivat suuresti Espanjan amerikkalaisa alueita valloittamalla asteekkien ja inkojen valtakunnat, jotka vuosien 1519 ja 1542 välillä liitettiin Kaarlen valtakuntaan Uuden Espanjan ja Perun varakuningaskuntina. Nämä onnistuneet valloitukset yhdessä Magalhãesin vuonna 1522 tekemän maailmanympäripurjehduksen kanssa saivat Kaarlen vakuuttuneeksi siitä, että hänellä oli jumalallinen kutsumus­tehtävä kristi­kunnan johtajana, joka yhä koki olevansa islamin vakavasti uhkaamana. Valloitukset vahvistivat Kaarlen asemaa myös siten, että valtion rahastoon saatiin suuri määrä kultaa ja hopeaa. Konkistadori Berbal Diaz del Castello huomauttikin: "Me tulimme auttamaan Jumalaa ja hänen Majesteettiaan, tuomaan valon pimeydessä olleille, ja myös hankkimaan vaurautta, jota useimmat miehet himoitsevat."
Vuonna 1528 Kaarle luovutti Venezuelan provinssin Bartholoméus V. Welserin hallittavaksi, sillä hän ei pystynyt maksamaan tälle velkojaan rahana. Tämä hallintaoikeus, joka tunnettiin nimellä Klein-Venedig (Pikku Venetsia), peruutettiin vuonna 1546. Vuonna 1550 Kaarle kutsui Valladolidiin koolle kongressin, jossa oli käsiteltävä kysymystä siitä, olivatko uuden maailman alku­peräis­kansoja vastaan käytetyt voimatoimet moraalisesti oikeutettuja. Tähän kokoukseen osallistui muun muassa Bartolomé de las Casas.
Kaarle V:n uskotaan olleen ensimmäinen, joka jo vuonna 1520 ehdotti kanavan rakentamista Panamankannaksen poikki.
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Isoisänsä, keisari Maksimilian I:n kuoltua vuonna 1519 Kaarle peri Habsburgien monarkian kruunun. Hän oli myös luonnollinen ehdokas Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan keisariksi. Keisarin asema ei kuitenkaan ollut perinnöllinen, vaan vaaliruhtinaat valitsivat keisarin. Muita varteen­otettavia ehdokkaita vaalissa olivat Saksin vaali­ruhtinas Fredrik III, Ranskan kuningas Frans I ja Englannin kuningas Henrik VIII. Vaali­ruhtinaiden kokous, kur, päätti 28. kesäkuuta 1519 valita Kaarlen keisariksi. Vuonna 1530 paavi Klemens VII kruunasi hänet keisariksi Bolognassa, mutta hän jäi valta­kunnan viimeiseksi paavin kruunaamaksi keisariksi.
Keisarin valtaa rajoitti saksalaisten ruhtinaiden vahva asema. Heillä oli luja jalansija keisarikunnan alueilla, mutta Kaarle ei sallinut niin käyvän myös Alankomaissa.
Inkvisitio tuli keisarikunnassa käyttöön vuonna 1522. Vuodesta 1550 lähtien kuoleman­tuomio uhkasi kaikkia kerettiläisiä, jotka eivät katuneet. Myöskään poliittisissa kysymyksissä ei suvaittu poikkeavia mieli­piteitä, ei varsinkaan Kaarlen syntymä­kaupungissa, jossa Kaarle itse Alban herttuan tukemana kukisti Ghentin kapinan helmikuussa 1540. Vuonna 1556 Kaarle luopui keisarin kruunusta veljensä Ferdinandin hyväksi. Kuitenkin pitkäaikaisen kiistan ja asian byrokraattisen käsittelyn vuoksi keisarinhovi ei hyväksynyt hänen kruunusta luopumistaan ennen kuin 24. helmikuuta 1558, johon saakka Kaarle oli yhä laillisesti keisari.
Ranska
Kaarlen ensimmäinen sota hänen pitkäaikaista vihollistaan Ranskan Frans I:tä vastaan alkoi vuonna 1521. Kaarle liittoutui Englannin ja paavi Leo X:n kanssa Ranskaa ja Venetsiaa vastaan. Aluksi hän menestyi hyvin, sai karkotetuksi ranskalaiset Milanosta, voitti ja vangitsi Fransin Pavian taistelussa 1525. Päästäkseen vapaaksi Ranskan kuninkaan oli Madridin rauhan­sopimuksessa 1526 luovutettava Burgundi Kaarlelle ja lopetettava tukensa Navarran kuninkuutta tavoitelleelle Henrik II:lle.
thumb|left|upright|Kaarle V asepuvussa, [[Juan Pantoja de la Cruzin maalaus El Ecrorialissa Madridissa]]
Päästyään vapaaksi Frans ja Pariisin parlamentti tuomitsivat rauhansopimuksen, koska se oli allekirjoitettu pakon alaisena. Tämän jälkeen Ranska liittyi Cognacin liittoutumaan, jonka paavi Klemens VII oli solminut Englannin Henrik VIII:n, Venetsian, Firenzen ja Milanon kanssa vastustaakseen keisarikunnan ylivaltaa Italiassa. Seuranneessa sodassa Kaarle V:n joukot ryöstivät Rooman vuonna 1527 ja käytännössä vangitsivat paavi Klemens VII:n ja samalla estivät tätä mitätöimästä Englannin Henrik VIII:n ja Katariina Aragonialaisen avioliittoa. Tämän vuoksi Henrik katkaisi välinsä Roomaan ja pani samalla alulle Englannin uskonpuhdistuksen. Muutoin sota jäi ratkaisemattomaksi. Vuonna 1529 Cambrain rauhansopimuksessa, jota sanotaan "rouvien rauhaksi", koska sen neuvottelivat keskenään Kaarlen täti ja Fransin äiti, Frans luopui vaatimuksistaan Italiassa mutta sai pitää Burgundin.
Kolmas sota syttyi vuonna 1535 Milanon viimeisen Sforza-herttuan kuoltua. Silloin asetti oman poikansa, Filip II:n Milanon herttuaksi, vaikka Frans vaati sitä itselleen. Tämäkin sota jäi ratkaisemattomaksi. Frans ei onnistunut valloittamaan Milanoa, suurimman osan Kaarlen liittolaisen Savoijin herttuakunnan alueista kylläkin, mukaan luettuna sen pää­kaupungin, Torinon. Nizzassa vuonna 1538 tehty aselepo lopetti sodan, mutta vain lyhyeksi ajaksi. Vuonna 1542 alkoi uusi sota, jossa Frans liittoutui osmani­sulttaani Suleiman I:n kanssa, kun taas Kaarle liittoutui jälleen Henrik VIII:n kanssa. Vaikka Ranskan ja osmanien laivastot onnistuivat valloittamaan Nizzan, Ranska ei onnistunut etenemään Juareziin saakka, kun taas keisarikunnan ja Englannin sotav­oimien tunkeutuminen Kaarlen itsensä johdolla pohjois-Ranskaan aluksi onnistui, mutta lopulta siitä luovuttiin, ja vuonna 1544 tehty rauhan­sopimus palautti valta­kunnat rajoineen sellaiseksi kuin ne olivat olleet ennen sotaa.
Sodat osmanien valtakuntaa vastaan
Kaarle oli jatkuvasti sodassa Osmanien valtakuntaa ja sen sulttaania Suleiman Suurta vastaan. Hänen suuri tappionsa Mohácsin taistelussa Unkarissa 1526 sai suuren osan Eurooppaa kauhun valtaan.
Vuonna 1529 osmanit yrittivät valloittaa Wienin, mutta epä­onnistuivat, ja näin muslimien eteneminen Keski-Euroopassa saatiin pysäytetyksi. Kaarlen ja Suleimanin kamppailu Välimeren herruudesta ratkesi kuitenkin sulttaanin hyväksi, vaikka espanjalaiset saavuttivatkin voittoja ja onnistuivat muun muassa valloittamaan Tunisin vuonna 1535. Osmanien laivasto hallitsi itäistä Väli­merta voitettuaan Prevezan taistelun vuonna 1538 ja vielä ylivoimaisemmin Kaarlen kuoleman jälkeen vuonna 1560 käydyn Djerban taistelun jälkeen. Samaan aikaan islamilaiset barbareskit, jotka toimivat sulttaanin vallan ja valvonnan alaisina, tekivät toistuvasti tuhojaan Espanjan ja Italian rannikoilla, lamauttivat Espanjan merikaupan ja nakersivat Habsburgin vallan perustuksia.
Gu Jun
Gu Jun (s. 3. tammikuuta 1975 Wixi) on kiinalainen sulkapalloilija, maailmanmestari ja olympiavoittaja.
Gu Jun voitti parinsa Ge Fein kanssa naisten nelinpelin olympiakultaa 1996 ja 2000. He voittivat myös maailmanmestaruuden vuosina 1997 ja 1999.
Kaarle V (keisari)
Sodat osmanien valtakuntaa vastaan
Vuonna 1536 Ranskan Frans I liittoutui Sulemainin kanssa Kaarlea vastaan. Vaikka Frans vuonna 1538 taivuteltiinkin allekirjoittamaan rauhansopimus, hän liittoutui osmanien kanssa uudetaan vuonna 1542. Seuraavana vuonna Kaarle liittoutui Henrik VIII:n kanssa ja pakotti Fransin alle­kirjoittamaan Crépy-en-Laonnois'n aselevon. Vuonna 1547 Kaarle alle­kirjoitti osmanien kanssa nöyryyttävän Adrianopolin rauhan, koska alituisiin sota­toimiin oli kulunut liiaksi varoja. Tässä sopimuksessa Kaarlesta käytetään vain arvonimeä "Espanjan kuningas" hänen pitkän arvo­nimi­luettelonsa sijasta, sillä sopimustekstin laatijoiden mukaan maailmassa saattoi olla vain yksi keisari, joka oli Suleiman. Keisari­kunnan valtio­päivilläkin protes­tantti­set edustajat usein äänestivät Turkkia vastaan käytyihin sotiin myönnettäviä määrärahoja vastaan, sillä monet protes­tantit pitivät muslimien etenemistä hyvänä vasta­painona katolisille mahdeille.
Kaarle V yritti neuvotella liittosopimuksesta myös Persian safavidien kanssa saadakseen osmanit kahden rintaman sotaan. Yhteis­ymmärrykseen päästiinkin, mutta suuret väli­matkat aiheuttivat suuria vaikeuksia. Safavidit kuitenkin ryhtyivät sotaan osmaneja vastaan vuonna 1532, jolloin näiden oli jaettava sotilaalliset voima­varansa kahdelle suunnalle. Näin Kaarleen osmanien taholta kohdistunut uhka joksikin ajaksi helpottui.
Protestanttinen uskonpuhdistus
thumb|left|Kaarle V ikääntyneenä Sotilaallisten saavutustensa ohella Kaarle tunnetaan parhaiten protes­tantti­sen uskon­puhdistuksen vastustajana. Osa saksalaisista ruhtinaista hylkäsi katolisen kirkon ja muodosti Schmalkaldenin liiton haastaakseen Kaarlen vallan sotilaallisin keinoin.
Vuosina 1524–1526 Saksassa käytiin talonpoikaissota, ja vuonna 1531 muodostettiin luterilainen Schmalkaldenin liitto. Kaarle delegoi vastuun Saksasta enenevässä määrin veljelleen Ferdinandille keskittyen itse muualla kohtaamiinsa ongelmiin.
Jotta uskonsotia ei olisi syttynyt muissa Kaarlen hallitsemissa maissa, kutsuttiin vuonna 1545 osittain hänen aloitteestaan koolle Trenton kirkolliskokous, joka aloitti vasta­uskon­puhdistuksen. Kaarle saikin muutamat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alaiset ruhtinaat katolisen kirkon puolelle. Lutherin kuolinvuonna 1546 hän julisti Schmalkaldenin liiton laittomaksi, vaikka se oli jo saanut hallintaansa erään toisen ruhtinaan alueet. Hän karkotti liiton joukot Etelä-Saksasta; Mühlbergin taistelussa hän voitti Juhana Fredrikin, ja vuonna 1547 hän vangitsi Hessenin Filip Jalomielisen. Augsburgin interimissä 1548 päästiin väli­aikaiseen sopuun, kun protes­tanteille tehtiin eräitä myönnytyksiä, kunnes Trenton kirkollis­kokous palauttaisi yhtenäisyyden. Protes­tantit kuitenkin yleensä hylkäsivät välirauhan ja jotkut heistä vastustivat sitä aktiivisesti. Protes­tantti­set ruhtinaat nousivat vuonna 1542 Ranskan Henrik II:n tuella kapinaan Kaarlea vastaan, minkä vuoksi Kaarle vetäytyi Alanko­maihin.
Kaarlen hallitsijakaudella Ignatius Loyola perusti jesuiitta­järjestön, jonka tarkoituksena oli vastustaa protestantti­suutta rauhan­omaisesti, intellektu­aalisin keinoin, kun taas Espanja joiden­kuiden kirjoittajien mukaan välttyi uskon­sodilta pitkälti Kaarlen väki­vallattomien toimien ansiosta.
Terveydentila
Kaarle kärsi turvonneesta alaleuasta, mikä vaiva paheni Habsburgien suvun myöhemmissä sukupolvissa ja onkin antanut aiheen termille Habsburgin leuka. Tähän vaikutti suvun pitkä­aikainen sisä­siittoisuus, jota yleisesti harjoitettiin hallitsija­suvuissa alueiden pysyttämiseksi dynastian hallinnassa. Hänen oli vaivalloista pureksia ruokansa asian­mukaisesti, ja sen vuoksi hänellä oli pitkään myös ruoan­sulatus­häiriöitä. Sen vuoksi hän tavallisesti söi yksin. Hän kärsi myös epilepsiasta. ja vakavasta kihdistä, jonka toden­näköisesti aiheutti enimmäkseen punaista lihaa sisältänyt ruoka­valio. Hänen vanhuudessaan kihti teki hänet raajarikoksi. Luovuttuaan vallasta häntä jouduttiin Yusten luostarissa kuljettamaan kantotuolilla. Hänen huoneisiinsa jouduttiin rakentamaan luiska, jotta niihin pääsisi helpommin.
Vallasta luopuminen ja myöhempi elämä
Kaarle luopui hallitsemistaan alueista vaiheittain. Ensin hän luovutti Sisilian ja Napolin valta­istuimet, jotka molemmat olivat paavin läänityksiä, sekä Milanon herttua­kunnan pojalleen Filipille vuonna 1554. Hän ilmoitti asiasta 25. heinäkuuta, ja vuoden lokakuussa paavi Julius III kruunasi Filipin Napolin ja Sisilian kuninkaaksi. Seuraavana vuonna, 25. lokakuuta 1555 hän ilmoitti julkisesti Alankomaiden valtiopäivillä luopuvansa näistä maista ja Charolais'n kreivikunnasta voidakseen vetäytyä luostariin. Espanjan kruunun hän luovutti tammikuussa 1556 vähin äänin Filipille.
Kaarle vetäytyi Yusten luostariin Extremaduraan, mutta hän harjoitti yhä laajaa kirjeen­vaihtoa ja seurasi keisari­kunnan asioita kuolemaansa saakka. Hän kärsi vakavasta kihdistä, ja jotkut tutkijat ovat päätelleet, että hän päätti luopua vallasta sen jälkeen, kun vuonna 1552 sattunut kohtaus pakotti hänet lykkäämään yritystään Metzin takaisin­valtaamiseksi, missä hänet sitten voitettiin. Hän eli yksinään erillisessä luostarissa, jossa oli rivissä kelloja joka seinällä, minkä jotkut historioitsijat arvelevat symboloineen hänen valta­kauttaan ja ajan puutetta. Kaarlen veli Ferdinand I, joka jo hallitsi Habsburgeille vanhastaan kuuluneita alueita, seurasi häntä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarina sen jälkeen, kun hän vähän ennen kuolemaansa luopui keisarin arvostaankin.
Kaarle kuoli malariaan 21. syyskuuta 1558. Kaksi­kymmentä­kuusi vuotta myöhemmin hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin San Lorenzo de El Escorialin luostarin kuninkaalliseen Pantheoniin.
Avioliitto ja lapset
Kaarle meni 10. maaliskuuta 1526 Sevillassa naimisiin serkkunsa, Portugalin Isabellan (1503–1539) kanssa, joka oli Juhana III:n sisar.
Heidän lapsiaan olivat:
Isabella hallinnoi usein Espanjaa Kaarlen ollessa muissa maissa. Koska Filip II oli Portugalin kuningas Manuel I:n tyttären­poika, Filipillä oli sijansa myös Portugalin kruunun­perimys­järjestyksessä, ja hän vaatikin itselleen myös Portugalin kruunua setänsä, Henrik I:n kuoltua vuonna 1580. Täten sai alkunsa Iberian unioni.
Kaarlella oli myös useita rakastajattaria. Heidän kanssaan hän sai lapsia, joista kahdesta tuli myöhemmin Alanko­maiden kuvernöörejä:
Kaarle V:n vaakuna
thumb|left|243px| thumb|243px|Kaarlen, Itävaltan arkkiherttuan ja Burgundin herttuan vaakuna, kun hänet lyötiin Sukkanauharitarikunnan ritariksi Kaarle V:n vaakuna oli hyvin monimutkainen, sillä se oli yhdistetty hänen hallitsemiensa maiden ja alueiden vaakunoista. Oheinen kuva esittää vaakunaa hänen valta­piirinsä ollessaan laajimmillaan. Tällöin hän oli Kastilian, Léonin, Aragonian, Molempain Sisiliain ja Granadan kuningas, ja näiden maiden vaakunat on yhdistettyinä kilven ensimmäisessä ja neljännessä kentässä. Lisäksi hän oli Itävallan arkkiherttua, Burgundin ja Brabantin herttua, Flanderin ja Tirolin kreivi, ja näiden alueiden vaakunat ovat yhdistetyinä toisessa ja kolmannessa kentässä. Kilven ulkopuolella ovat kuvattuina Herakleen pylväät ja niissä tunnuslause "Plus Ultra", mikä viittaa meren­takaiseen imperiumiin. Kilven ympärillä on Kultainen talja osoittamassa hänen asemaansa ritari­kunnan suur­mestarina. Sen jälkeen kun hänet vuonna 1519 kruunattiin keisariksi, vaakunaan lisättiin keisarikunnan kruunu sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisari­kunnan kaksipäinen kotka ja sen taakse Burgundin espanjalainen risti. Aragonian ja Sisilian vaakunoiden yhteyteen lisättiin vuonna 1520 Jerusalemin, Napolin ja Navarran vaakunat.
Arvonimet
thumb|Kaarle V korotettuna vihollistensa yläpuolelle. Vasemmalta: [[Suleiman Suuri, paavi Klemens VII, Ranskan Frans I, Jülich-Cleves-Bergin herttua Vilhelm, Saksin vaaliruhtinas Johan Fredrik I ja Hessenin maakreivi Filip I. Giulio Clovion maalaus 1500-luvun puolivälistä]]
Keisariperhe hankki Kaarlen hallitsijakaudella myös Unkarin, Böömin ja Kroatian kuninkuuden, mutta nämä arvot kuuluivat sekä nimellisesti että tosiasiallisesti hänen veljelleen Ferdinandille, joka pani alulle Habsburgien neljäsataa vuotta kestäneen valtakauden näissä maissa.
Kaarle V:n testamentin mukaan Unkarin, Dalmatian, Kroatian ja muiden itäisten alueiden kuninkuus tuli kuulumaan hänen pojanpojalleen, Filip II:n pojalle, Asturian prinssi Kaarlelle, joka kuitenkin kuoli nuorena.
Kokonaisuudessaan Kaarlen arvonimiluettelo kuului seuraavasti:
Kaarle, Jumalan armosta Pyhä Rooman keisari, ikuinen Augustus, Saksan kuningas, Italian kuningas, koko Espanjan, Kastilian, Aragonian, Léonin, Unkarin, Dalmatian, Kroatian, Navarran, Grenadan, Toledon, Valencian, Galician, Mallorcan, Sevillan, Cordoban, Murcian, Jaénin, Algarvesin, Algecirasin, Gibraltarin ja Kanariansaarten kuningas, Molempain Sisiliain, Sardinian ja Korsikan kuningas, Jerusalemin kuningas, Länsi- ja Itä-Intian sekä valtameren saarten ja manteren kuningas, Itävallan arkkiherttua, Burgundin, Brabantin, Lorrainen, Styrian, Kärtnenin, Carniolan, Limburgin, Luxemburgin, Gelderlandin, Neopatrian ja Württenbergin herttua, Alsacen maakreivi, Schwabenin, Asturian ja Katalonian ruhtinas, Flanderin, Habsburgin, Tirolin, Gorizian, Barcelonan, Artois'n, Burgundin Pfalzin, Hainaut'n, Hollannin, Zeelandin, Ferretten, Kyburgin, Namurin, Roussillonin, Cerdagnen, Drenthen ja Zutphenin kreivi, Pyhän Rooman keisarikunnan, Burgaun, Oristanon ja Gocianon maakreivi, Frieslandin, Wendin marskimaan, Pordenonen, Biskajan, Molinin, Salinsin, Tripolin ja Mechelenin herra.
Mainintoja kirjallisuudessa
thumb|Eschutcheon of Charles V, [[John Singer Sargentin vesivärimaalaus vuodelta 1912.]] Kaarle V:een liittyy suuri joukko legendoja ja kansantarinoita. Myös kaunokirjallisuudessa on runsaasti viittauksia hänen elämäänsä liittyviin historiallisiin tapahtumiin ja romanttisiin seikkailuihin, hänen suhteeseensa Flanderiin ja hänen vallastaluopumiseensa. Hänen nimeään käytetään myös kaupallisten tuotteiden markkinointiin.
Séraphine Louis
Séraphine Louis, taiteilijanimi Séraphine de Senlis ("Séraphine Senlisiläinen") (3. syyskuuta 1864 Arsy, Oise, Ranska – 11. joulukuuta 1942 Villers-sous-Erquery) oli ranskalainen naivistitaiteilija. Itseoppinutta taiteilijaa innosti lapsenuskon lisäksi kirkon lyijylasi-ikkunat ja muu uskonnollinen taide. Hänen kuviensa intensiteetti, niin värien kuin toistuvien mallienkin, on joskus tulkittu hänen ekstaasin ja mielensairauden välillä tasapainottelevan mielensä heijastukseksi.
Elämäkerta
Séraphine Louisin isä oli työläinen, äidin perhe maataloustyöläisiä. Séraphinen äiti kuoli tyttären yksivuotissyntymäpäivänä, ja hänen uudestaan avioitunut isänsä kuoli ennen kuin hän täytti seitsemän, jolloin hän joutui vanhimman sisarensa hoiviin. Hän työskenteli ensin paimenena, mutta vuonna 1881 hän meni palkolliseksi Sallimuksen sisarten luostariin Oisen Clermontiin. Vuodesta 1901 alkaen hän työskenteli Senlisin kaupungissa varakkaampien perheiden siivoojana ja pyykkärinä.
Päivät Séraphine teki raskasta työtä, ja iltaisin hän maalasi kynttilänvalossa, pääasiassa kenenkään tietämättä, kunnes taiteenkerääjä Wilhelm Uhde löysi hänen valtavan teoskokoelmansa vuonna 1912. Senlisissä ollessa Uhde näki naapurillaan omena-asetelman ja hämmästyi kuultuaan, että tämän siivooja Séraphine oli maalannut sen. Uhde oli tuskin ehtinyt päästä alkuun Séraphinen tukemisesta, kun hän jo joutui elokuussa 1914 lähtemään Saksaan. Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisen vuoksi hän ei saksalaisena ollut tervetullut vieras Ranskassa. He tapasivat uudemman kerran vasta 1927, kun Uhde, joka oli palannut Ranskaan ja asui Chantillyssa, kävi Senlisissä paikallisten taiteilijoiden näyttelyssä ja nähtyään Séraphinen työn, tajusi että tämä oli yhä elossa ja maalasi innokkaasti. Uhden taloudellisella tuella Séraphine alkoi maalata parimetrisiä tauluja ja sai mainetta aikansa naivistitaiteilijana. Uhde järjesti 1929 näyttelyn "Pyhän sydämen taiteilijat", jossa pääosassa olivat Séraphinen maalaukset, ja Séraphine sai kokea ennennäkemätöntä taloudellista menestystä, josta hän ei kuitenkaan osannut pitää huolta. Uhden menetettyä varansa 1920-luvun lopun laman aikana hänellä ei enää vuonna 1930 ollut mahdollisuutta ostaa Séraphinen teoksia.
Séraphine joutui vuonna 1932 psykoosin vuoksi psykiatriseen hoitoon Clermontin hoitolaan, jossa hänellä ei enää ollut mahdollisuutta toteuttaa taiteellisia pyrkimyksiään. Vaikka Uhde väitti Séraphinen kuolleen 1934, tämä todellisuudessa eli vuoteen 1942 sairaalan sivurakennuksessa Villers-sous-Erqueryssä, jossa hän kuoli yksinäisenä. Jotkut lähteet väittävät edelleekin, että Séraphine olisi kuollut 1934. Hänet haudattiin yhteishautaan.