cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M/S Celestyal Olympia
Royal Caribbean Cruise Line tilasi Wärtsilältä uuden aluksen Karibian-risteilyjen kysynnän kasvettua. Ennestään sillä oli ollut kolme alusta, joista kahta oli jo kerran pidennetty Wärtsilän telakalla. Uudessa aluksessa hytit sijoitettiin etuosaan mahdollisimman kauaksi melua aiheuttavasta konehuoneesta. Aluksen palvelutilat sijaitsivat vastaavasti perässä.
Juha-Matti Ruuskanen
Ruuskanen valittiin varamieheksi Liberecin MM-kisoihin 2009.
Sean Gagnon
Sean Gagnon (s. 11. syyskuuta 1973 Sault Ste. Marie, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan muun muassa 12 NHL-ottelua Phoenix Coyotes- ja Ottawa Senators -joukkueissa, vaikkei häntä ollut edes varattu sarjaan. Suurimman osan urastaan Gagnon pelasi Pohjois-Amerikan farmiliigoissa. Kaudella 1999–2000 hän pelasi SM-liigan Jokereissa.
Gagnon tunnettiin kovaotteisena pelaajana – esimerkiksi Jokereissa pelatessaan hän keräsi 42 ottelussa 183 jäähyminuuttia.
Puntius
Puntius on karppien (Cyprinidae) heimoon kuuluva etelä- ja kaakkoisaasialainen makean veden särkikalojen suku. Siihen kuuluu myös useita akvaariokaloja.
Herne
Herne eli satoherne (Lathyrus oleraceus) on herne­kasvien heimoon kuuluva iki­vanha viljelyskasvi. Sitä viljellään sekä ihmis­ravinnoksi että rehuksi. Siitä käytetään ravinnoksi yleensä siemenet, mutta joidenkin hernelajikkeiden palotkin ovat syötäviä.
Puntius
Puntius oli aikoinaan laaja barbisuku, mutta siitä on vuoden 2012 jälkeen erotettu lajeja useisiin muihin sukuihin kuten Barbodes, Dawkinsia, Desmopuntius, Haludaria, Oliotius, Pethia, Puntigrus, Sahyadria ja Systomus. Alkujaan monet lajit kuuluivat Barbus-sukuun.
Herne
Erilaisia herneitä
Herneestä on olemassa monia muunnoksia, jotka vakiintuneesti jaetaan kahteen pää­ryhmään, tarha­herneisiin (Pisum sativum var. sativum) ja pelto­­herneisiin (Pisum sativum var. arvense). Pelto­herneen kukat ovat punaisenkirjavat ja pienehköt, siemenet tuleentuneina ruskehtavat tai harmaat. Tarha­herneen kukat ovat valkoiset, siemenet vihreät tai keltaiset. Nykyään nämä vanhat nimitykset eivät kuitenkaan enää täysin vastaa käyttö­muotoa, sillä esi­merkiksi Suomessa viljellään lähes yksin­omaan tarha­­hernettä sekä puutarha- että peltokasvina. .
Puntius
Lajit
Puntius-sukuun kuuluu 50 lajia:
Herne
Erilaisia herneitä
Tarhaherneitä on edelleen monia tyyppejä, kuten silpo­-, silpo­ydin-, taitto­- ja sokeri­herne.
Silpo- ja silpoydinherneiden palossa on niin sitkeä kalvo, ettei sitä voi syödä. Sokeri- ja taittoherneen palko on murea. Taittoherneen mehukas palko on parhaimmillaan siementen ollessa litteitä ja keskenkasvuisia.
Monet hernelajikkeet eroavat toisistaan selvästi myös lehtiensä osalta. Alkuperäisin on lehti, jonka tyvessä on kaksi korvaketta, sitten pareittain lehdyköitä ja kärjessä kärhet, joiden avulla kasvi voi ottaa tukea jostakin. Monilla lajikkeilla, joita sanotaan puolilehdettömiksi, ovat kuitenkin lehdykät muuttuneet kärhiksi, ja joiltakin, lehdettömillä lajikkeilla myös korvakkeet ovat surkastuneet. Kärhissäkin on lehtivihreää, joten ne pystyvät yhteyttämään.
Lochluichartin rautatieasema
Lochluichartin rautatieasema on rautatieasema Skotlannissa Lochluichartin kylässä Ylämaan hallintoalueella. Se sijaitsee Kyle of Lochalshin radan varrella.
Herne
Erilaisia herneitä
Vaikka herneen kukat ovat varsin näyttäviä, vain harvat hyönteiset voivat pölyttää niitä, ja herne on lähes täysin itsepölytteinen kasvi. Tästä syystä sen toisistaan selvästi poikkeavat tyypit ovat varsin pysyviä. Monet herneen näkyvät ominaisuudet johtuvat vain yhdestä geenistä, minkä ansioista Gregor Mendelin onnistui selvittää perinnöllisyyden perusasiat jo 1800-luvulla juuri herneillä tekemillään kokeilla.
Lochluichartin rautatieasema
Ensimmäinen Lochluichartin asema avattiin 1. elokuuta 1871. Se suljettiin 3. toukokuuta 1954, jolloin ratalinjaa siirrettiin ja nykyinen asema avattiin. Kaudella 2017–2018 asemaa käytti 632 matkustajaa.
Herne
Erilaisia herneitä
Herneen vihreä siemen muuttuu tuleentuessa vaaleankellertäväksi, jolloin sen maku muuttuu hyvin miedoksi. Tuleentuneita herneitä käytetään lihankorvikkeiden valmistukseen ja myös hernekeittoon.
Herneistä valmistetaan muun muassa hernekeittoa. Silpo­ydin­herneitä käytetään enimmäkseen tuleentumattomina, ja niitä viljellään runsaasti pakaste­herneiksi.
Hernerouhe on valmistettu kuorituista, kuivatuista herneistä. Hernerouheessa on 21 prosenttia proteiinia. Liotettua hernerouhetta käytetään monenlaisten ruokien lisänä.
Tärkeimmät tuotantoalueet
Hernettä viljellään etupäässä pohjoisen pallonpuoliskon subtrooppisella ja lauhkealla vyöhykkeellä. Kuivien herneiden tärkeimmät tuottajamaat ovat Ranska, Ukraina, Venäjä, Kiina ja Kanada, vihreitä herneitä viljellään varsinkin Yhdysvalloissa ja laajalti Euroopassa. Suomessa hernettä viljellään pääasiassa linjan Pori-Tampere-Kotka lounaispuolella.
Viljelyhistoria
Herne kuuluu palkoviljoihin papujen ohella. Kasvi on peräisin Lähi-idästä, jossa hernettä on syöty tiettävästi 7500 eaa. Vanhimmista löydöistä on kuitenkin vaikea päätellä, onko kyseessä viljelty vai villi herne. Platinan mukaan herne on vähemmän haitallinen kuin härkäpapu. Väite johtuu ilmeisesti siitä, että herneessä on vähemmän sitä kasvinsyöjiltä puolustavia haitta-aineita kuin härkäpavussa ja näin ollen sen esikäsittely ruuaksi valmistettaessa on lyhyempi kuin härkäpavun.
Arkeologit ovat kaivauksissa löytäneet merkkejä siitä, että hernettä olisi kasvatettu jo esihistoriallisena aikana Suomessa. Suomessa viljeltiin ja syötiin aikaisemmin ruskeankirjavaa hernettä, jota sittemmin on nimitetty rehuherneeksi (Pisum sativum var. arvense). Sen maku on nykyisiin ruokaherneisiin verrattuna varsin kitkerä.
Tuholaiset ja niiden torjunta
Herneenviljelyssä tuholaisista on suurta haittaa ja Suomen oloissa hernekääriäisen (Cydia nigricana) toukat tuhoavat osan sadosta, jollei torjunta-aineita käytetä. Muita herneen tuholaisia ovat herneripsiäinen (Kakothrips pisivorus), hernekirva (Acyrthosiphon pisum), hernepiilokas (Bruchus pisorum) ja hernekärsäkkäät (Sitona). Luomuviljelyssä tuhoja voidaan vähentää esimerkiksi seosviljelyllä ja alueellisella viljelykierrolla.
Ravintoarvot ja terveysvaikutukset
Vuonna 2021 julkaistussa laajassa tieteellisten tutkimusten yhteenvedossa havaittiin, ettei herneiden syönti edistä terveyttä. Tutkijat pitivät herneiden runsasta tärkkelyspitoisuutta todennäköisenä selityksenä tälle.
Herne sisältää runsaasti B₁-vitamiinia eli tiamiinia. Siinä on myös jonkin verran C-vitamiinia. Herneen proteiinipitoisuus vaihtelee välillä 6–10 ja hiilihydraattipitoisuus välillä 10-16. Rasvaa herneissä on alle prosentin.
Sonab
Sonab on ruotsalainen äänentoistoalan tuotemerkki, jonka historia ulottuu kaiutinsuunnittelija Stig Carlssonin (1925–1997) vuonna 1966 perustamaan yritykseen Sonab AB. Nykyisin Sonab on julkisten tilojen langattomia kaiutinjärjestelmiä markkinoivan Sonab Audio AB:n tavaramerkki. 1980-luvulla Sonab tunnettiin myös L. M. Ericssonin radiopuhelinmerkkinä sen ostettua Sonab-tuotemerkin ja radiopuhelintoiminnan 1978.
Historiaa
Seuraava malli oli muodoltaan yksinkertaisempi suorakulmainen Lund OA-25 eli ”McProud”, jonka kaiutinelementit avautuivat suoraan ylöspäin laatikon yläpinnasta. Se loi suunnan tuleville Carlsson-kaiuttimille ja oli myös 1966 perustetun Sonab AB:n ensimmäinen tuote. Carlsson-kaiuttimet tulivat siitä lähtien olemaan lattialla seisovia laatikoita, jotka oli helppo sijoittaa kuunteluhuoneeseen, koska kaiutin säteili ääntä vinosti ylöspäin läpi kaiuttimen yläosan korimaisen ritilän, eikä vaakasuoraan kuten useimmat kaiuttimet. Carlsson- tai Sonab-merkillä myydyt kaiuttimet voitiin sijoittaa kiinni seinään, ja ne pyrkivät hyödyntämään äänen heijastumista seinistä ja muista pinnoista, kun useimmat kaiutinsuunnittelijat pyrkivät minimoimaan heijastuksia.
Vuonna 1978 yritys lopetettiin sen laajennuttua tappiollisesti radiopuhelinalalle. Sonab AB:n lopettamisen jälkeen Stig Carlsson jatkoi kautinten suunnittelua ja valmistamista pienimuotoisemmin, kun taas Sonabista tuli Ericssonin radiopuhelinmerkki.
1990-luvun alussa Sonab-tuotemerkki joutui Ericssonilta omistajalle, joka myi sillä halpoja Aasiassa valmistettuja kaiuttimia. Yrittäjä otti käyttöön myös Carlsson-tuotemerkin, jota ei ollut suojattu kunnolla vaikka Stig Carlsson käytti sitä yhä omien kaiutintensa merkkinä.
Vuonna 1987 Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia palkitsi Stig Carlssonin säveltaiteen edistämismitalilla (Medaljen för tonkonstens främjande), jota on jaettu lähinnä muusikoille. Carlsson kuoli 1997.
Niklas Willén
Niklas Willén (s. 1961 Tukholma) on ruotsalainen kapellimestari. Hän opiskeli orkesterinjohtoa ja sävellystä Tukholmassa opettajiensa joukossa Jorma Panula. Hän on levyttänyt muun muassa Hugo Alfvénin sinfoniat ja Sergei Prokofjevin pianokonsertot.
Miyako (1898)
Valmistus
Miyakon suunnittelua valvoi ranskalainen sotilasneuvonantaja Emile Bertin, ja se valmistettiin Kuren laivastontelakalla osana vuoden 1893 hankintoja. Köli laskettiin 26. toukokuuta 1894, ja alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1898. Alus valmistui 31. maaliskuuta 1899.
Aluksen kylkikaaret ja -levyt olivat terästä. Se oli varustettu kahdella mastolla, joissa oli parkkitakilointi avustamaan risteilemistä. Aluksen kahteen akseliin oli kytketty kumpaankin oma höyrykone, joiden tarvitsema höyry tuotettiin kahdeksalla locomotive-kattilalla.
Pääaseistuksena oli kaksi 4,7 tuuman tykkiä ja apuaseina kahdeksan kolmen naulan tykkiä. Lisäksi aluksella oli kaksi kannelle asennettua torpedoputkea.
Palvelus
Miyako valmistui vasta ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päätyttyä. Venäjän–Japanin sodassa alus osallistui Port Arthurin taisteluun sekä sataman sulun valvontaan. Alus osui sataman edustalla miinaan 14. toukokuuta 1904, jolloin sen upotessa sai surmansa kaksi miehistönjäsentä. Alus poistettiin alusluettelosta 21. toukokuuta 1905. Aluksen hylky nostettiin ja myytiin romutettavaksi 4. heinäkuuta 1906.
Ripa (rione)
Ripa on Rooman kahdestoista rione, jota ympäröivät lännessä Tiberjoki, pohjoisessa Sant’Angelo, koillisessa Campitelli, idässä Celio, kaakossa San Saba ja lounaassa Testaccio. Sen koko on noin 85 hehtaaria, väkiluku 2 600 ja väestötiheys 3 000 asukasta neliökilometrillä (2013). Kaupunginosaan kuuluvat myös Tiberinsaari ja osa Aventinuksen kukkulasta.
Ripa tunnetaan 2. vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua rakennetusta Circus Maximuksesta, Rooman suurimmasta ja vanhimmasta hippodromista. Sen lisäksi kaupunginosassa on monia muita jäänteitä Rooman tasavallan ajoilta, esimerkiksi Tiberin rannassa sijaitsevat Herkuleen ja Portunuksen temppelit sekä Arcus Argentariorumin ja Januksen riemukaaret hieman idempänä. Taidokkaasti koristellun Arcus Argentariorumin kylkeen on rakennettu 6. tai 7. vuosisadalla San Giorgio in Velabron kirkko. Muita merkittäviä kirkkoja ovat Aventinuksen rinteelle rakennettu Santa Sabina ja romaaninen Santa Maria in Cosmedin, joka on kuuluisa Bocca della Verità -kohokuvasta.
Tiberinsaarelle rakennettiin 291 eaa. lääkinnän jumala Asklepioksen temppeli ja siellä on vielä nykyäänkin sairaala. Saaren yhdistää Tiberin itärantaan 62 eaa. rakennettu Ponte Fabricio ja länsirannan Trastevereen 370 rakennettu Ponte Cestio. Saaren eteläpuolella joesta kohoavat vuoden 1557 tulvissa luhistuneen Ponte Rotton rauniot.
Rajat
Ripan rajat suhteessa naapurikaupunginosiin ovat seuraavat:
Kuusjärven kirkko
Kirkon alttarivaatetuksen on suunnitellut Dora Jung, sitä on täydennetty Hanna Korvelan suunnittelemilla tekstiileillä. Sähkölämmitys kirkkoon tuli vasta vuonna 1983. Kirkkopuiston sankarihautojen sankaripatsaan on suunnitellut Gunnar Finne.
Kirkko toimi silloisen Kuusjärven seurakunnan pääkirkkona vuoteen 1968 asti, jolloin Kuusjärven kunta muutti nimensä Outokummun kauppalaksi ja samalla seurakunta vaihtoi myös nimensä Outokummun seurakunnaksi. Tällöin uudeksi pääkirkoksi tuli Outokummun kirkko.
Urpo Martikainen
Urpo ”Upi” Martikainen (s. 16. huhtikuuta 1947 Helsinki) on entinen MTV3-televisiokanavan uutisankkuri. Hän tuli Kymmenen uutisiin Ruotsin television SVT Uutisten toimituksesta keväällä vuonna 1982.
Michael Wolf
Michael Wolf (s. 24. tammikuuta 1981 Ehenbichl, Itävalta) on saksalainen jääkiekkoilija. Hän pelaa hyökkääjänä DEL-liigan EHC Münchenissä ja on edustanut Saksan jääkiekkomaajoukkuetta yli 150 kertaa.
Wolf on pelannut jääkiekkoa Saksan jokaisella sarjatasolla. Kaudeksi 2005–2006 hän teki sopimuksen DEL-liigan Iserlohn Roostersin kanssa. Tulokaskaudellaan hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja sarjan tähdistöotteluun. 2007–2008 Wolf voitti DEL-liigan maalipörssin ja palkittiin sarjan arvokkaimpana pelaajana, parhaana laitahyökkääjänä ja parhaana kotimaisena pelaajana.
Amani Khalfaoui
Amani Khalfaoui (s. 22. tammikuuta 1989) on tunisialainen judoka, joka saavutti hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailussa ja Afrikan kisoissa vuosina 2007 ja 2008. Hän on voittanut myös Tunisian-mestaruuden vuonna 2006 alle 48-kiloisten sarjassa.
Pentti Palmroth
alt=Pentti Palmroth|pienoiskuva|Pentti Palmroth vastaanottaa Coup d´or du bon gout-palkinnon vuonna 1965 Pentti Johannes Palmroth (18. helmikuuta 1901 Pirkkala – 24. syyskuuta 1968 Pirkkala ) oli suomalainen kenkätehtailija ja kunnallisneuvos joka perusti Partolan kenkätehtaan Pirkkalan kunnan Partolaan vuonna 1928.
Ura
Palmrothin vanhemmat olivat tilanomistaja Hannes Palmroth ja Hilma Willgren. Hän kävi kuusi luokkaa yhteiskoulua ja kauppaopiston. Palmroth teki opintomatkoja Saksaan 1920–1921 ja Yhdysvaltoihin 1921–1923.
Palmroth toimi Tampereella Aaltosen kenkätehdas oy:n teknillisenä apulaisjohtajana 1923–1926 ja Hyppösen kenkätehdas oy:n teknillisenä johtajana 1926–1927. Vuonna 1928 Palmroth perusti kenkätehtaan isänsä omistaman Partolan kartanon huvilarakennukseen Pirkkalassa. Tehtaassa oli alkuvuosina työssä 10 henkilöä. 1930-luvulla kenkätehtaan käyttöön tuli nelikerroksinen tiilirakennus ja siinä vaiheessa työntekijämäärä nousi jo pariinsataan. Partolan kenkätehtaan tuotemerkkinä oli alkuvuosina Viva ja vuonna 1963 alettiin käyttää Palmroth-tuotemerkkiä.
Pentti Palmrothin kuoltua hänen poikansa Juhani ja Pertti hoitivat tehtaita jonkin aikaa yhdessä, mutta sen jälkeen tehtaat jaettiin niin että Partolan kenkätehdas tuli Juhani Palmrothille ja Hämeen Kenkätehdas, myöhemmin Hamken Oy tuli Pertti Palmrothin hoitoon.
Yksityiselämä
Pentti Palmroth oli naimisissa vuodesta 1927 Alli Ester Mandellin kanssa. Heidän poikiaan ovat kenkätehtailija Juhani Palmroth (1929–1978) ja kenkäsuunnittelija, kenkätehtailija Pertti Palmroth (1931-2020).
Russian Timber Group
Russian Timber Group Limited on Jerseylle rekisteröity mekaanisen metsäteollisuuden holdingyhtiö, joka toimii Venäjän federaatiossa Amurin ja Irkutskin alueilla. Sillä on 3, 3 miljoonaa kuutiometriä vuosittaisia hakkuuoikeuksia.
Yhtiö vie puutuotteita pääasiassa Kiinaan.
Pitkäeväpallopää
Pitkäeväpallopää eli pallopäävalas eli pallopää eli grindvalas eli pallokas (Globicephala melas, aiemmin G. melaena) on kookas delfiinilaji, jota tavataan sekä maapallon pohjoisilla että eteläisillä merialueilla. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin eväpallopää.
Koko ja ulkonäkö
Pitkäeväpallopäällä on musta, jyhkeä ruumis ja valkoinen vatsa. Muita tunnusomaisia piirteitä ovat iso pallomainen pää, pitkä kapeneva pyrstö sekä matala leveätyvinen selkäevä, joka osoittaa taaksepäin. Naaraat ovat yleensä huomattavasti pienempiä kuin koiraat, jotka voivat kasvaa jopa 2 300 kilogramman painoiseksi ja lähes kahdeksan metrin pituiseksi. Pitkäeväpallopään aivokuoressa on enemmän neuroneja kuin millään muulla nisäkkäällä (lähes kaksi kertaa enemmän kuin ihmisellä).
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|left|240px|Koko suhteessa ihmiseen. Pitkäeväpallopäitä esiintyy maapallon viileillä ja lauhkeilla merialueilla, joissa veden lämpötila on korkeintaan +25 °C. Aikaisemmin niitä tavattiin Tyynenmeren koillisosissa, mutta nykyään levinneisyysalue rajoittuu pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Atlantille mukaan lukien Välimeren länsiosat (Alboráninmeri), Pohjanmeri sekä Saint Lawrencen lahti. Eteläisellä pallonpuoliskolla levinneisyysalue ulottuu Etelä-Amerikan, Afrikan ja Australian etelärannikolta 68. leveyspiirin tuntumaan. Pohjoinen ja eteläinen kanta eivät näyttäisi olevan yhteydessä toisiinsa, minkä vuoksi jotkut meribiologit luokittelevat ne omiksi alalajeikseen, aiemmin myös lajeikseen. Näistä G. m. melas elää pohjoisessa ja G. m. edwardii (etelänpallopää) etelässä.
Pitkäeväpallopäät elävät enimmäkseen syvänmeren alueella tai mannerrinteen läheisyydessä, mutta voivat hakeutua myös mannerjalustalle saaliin perässä. Tavallisesti ne pysyttelevät 300–1 800 metrin syvyydessä.
Elintavat ja käyttäytyminen
Pitkäeväpallopäät elävät parvissa, joihin kuuluu yleensä 4–6 mutta joskus jopa kymmeniä tai satoja yksilöitä. Ne karttavat laivoja ja pelkäävät luonnostaan miekkavalaita. Naaraat saavuttavat sukukypsyyden 6–7 vuoden iässä, mutta koiraat vasta noin 12 vuoden iässä. Koska sukukypsiä naaraita on enemmän kuin sukukypsiä koiraita, on laji todennäköisesti polygyyninen. Parittelu tapahtuu helmi–maaliskuussa lauhkeilla merialueilla ja poikaset syntyvät 15–16 kuukautta myöhemmin viileillä merialueilla. Poikanen on syntyessään keskimäärin 1,4 metriä pitkä ja painaa 110 kilogrammaa. Sen nahka on ruskehtava tai tummanharmaa ja siltä puuttuvat hampaat. Emo imettää sitä 21–22 kuukautta.
Pitkäeväpallopää käyttää saaliinsa paikantamiseen kaikuluotausta. Sen pääasiallista ravintoa ovat kalmarit, mutta lisäksi se syö pieni- ja keskikokoisia kaloja, kuten makrilleja, turskia, piikkikampeloita, sillejä ja kummeliturskia.
Laji oli aikaisemmin taloudellisesti merkittävä valasöljyn lähde, mutta nykyään sitä pyydetään enää Grönlannissa ja Färsaarilla. Sitä uhkaa myös ylikalastuksesta johtuva ravinnon väheneminen sekä joutuminen kalastuksen sivusaaliiksi.
Nitrosyylikloridi
Nitrosyylikloridi (ClNO) on kloorin, typen ja hapen muodostama molekyyliyhdiste, jota syntyy muun muassa kuningasveden hajoamistuotteena. Huoneenlämpötilassa aine on kellertävä ja pistävän hajuinen kaasu. Nesteenä aine on punaista.
Valmistus
Nitrosyylikloridia voidaan valmistaa monella eri tavoilla. Yksi käytetyimmistä tavoista on nitrosyylikloridin kerääminen kuningasveden valmistuksen yhteydessä. Tässä reaktiossa reagoivat vahvat typpihappo- ja suolahappoliuokset. Reaktion sivutuotteena syntyy kloorikaasua. Vaikka kuningasvettä oli käytetty metallien liuottamiseen jo kauan, vasta 1831 Edmund Davy huomasi nitrosyylikloridikaasun muodostumisen.
Käyttö
Nitrosyylikloridia käytetään muun muassa orgaanisessa synteesissä nitroso- ja α-kloorioksiimiyhdistetiden tuottamiseen.
Áiligas
Áiligas on saamelaisessa muinaisuskossa termi, jolla on viitattu eräänlaiseen pyhään. Áiligas on ilmeisesti myöhäinen germaaninen lainasana. Se on todennäköisesti luonteeltaankin varsin myöhään syntynyt saamelaiseen kulttuuriperinteeseen. Se lieneekin varsin abstraktia pyhyyttä ja lähempänä länsimaista pyhää kuin toinen saamelainen pyhän käsite, bassi. Áiligas näyttää liittyvän korkeiden paikkojen topografiaan, sillä esimerkiksi Suomen Lapissa Utsjoen alueella on kolme Ailigas-nimistä tunturia pyhän maamerkkeinä.
Fanny Durack
Sarah Frances ”Fanny” Durack (27. lokakuuta 1889 Sydney, Uuden Etelä-Walesin siirtomaa – 20. maaliskuuta 1956 Sydney, Australia) oli australialainen uimari ja olympiavoittaja. Hän oli 1910-luvun menestyneimpiä naisuimareita ja voitti olympiakultaa Tukholman olympialaisissa 1912. Hän teki 12 maailmanennätystä, ja hänen menestyksensä vaikutti naisuinnin hyväksymiseen.
Nuoruus ja uintiuran alku
Fanny Durack syntyi Sydneyssä vuonna 1889 irlantaisille vanhemmille. Hänen isänsä oli majatalonpitäjä Thomas Durack ja äitinsä Mary Mason. Fanny oli perheen kuudes lapsi ja kolmas tytär.
Olympialaiset ja maailmanennätyksiä
thumb|left|Fanny Durack ja [[Mina Wylie vuonna 1912.]] Miesten ja naisten uintikilpailut oli erotettu Australiassa erillisiin kilpailuihin. Uuden Etelä-Walesin amatööriurheiluliitto oli kieltänyt naisilta tulemisen kilpailuihin, joissa edes oli läsnä miehiä. Kun Durack teki olympiavuoden 1912 alussa maailmanennätykset 100 ja 220 jaardin vapaauinnissa ja aivan hänen perässään ui myös Mina Wylie, Australiassa alkoi julkisessa keskustelussa esiintyä vaatimuksia naisten lähettämiseksi Tukholman olympialaisiin.
Pitkällisen väännön jälkeen uintiliitto salli naisuimareiden kilpailla samoissa kilpailuissa kuin miestenkin. Liitto vaati kuitenkin, että jonkun tahon oli maksettava naisuimareiden kilpamatkan. Viihdeyrittäjä Hugh D. McIntoshin vaimo järjesti keräyksen, minkä ansiosta Durak ja Wylie pääsivät olympialaisiin.
Durack osallistui Tukholmassa 100 metrin vapaauintiin, joka oli naisten ainoa yksilömatka. Durackin alkuerän aika 1.19,8 oli uusi maailmanennätys. Loppukilpailussa hän voitti olympiakultaa ja Mina Wylie sijoittui hopealle. Durack oli Tukholman olympialaisten ainoa australialainen kultamitalisti.
Durack teki vuosien 1912–1918 aikana 12 maailmanennätystä. 100 jaardilla hänen aikansa oli 1.06 minuuttia, 100 metrillä 1.16,2 ja mailin matkalla 26.08 minuuttia. Hän piti maailmanennätyksiä hallussaan useamman vuoden. 100 jaardin vapaauinnin ennätys oli hänellä 1912–1921, 100 metrin vapaauinnin 1912–1920, 220 jaardin vapaauinnin 1915–1921, 500 metrin vapaauinnin 1915–1917 ja mailin 1914–1926.
Louis Hjelmslev
Louis Trolle Hjelmslev (3. lokakuuta, 1899, Kööpenhamina, Tanska – 30. toukokuuta, 1965, Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kielitieteilijä. Hän oli kielitieteellisen strukturalismille tärkeän Kööpenhaminan piirin keskeisiä henkilöitä. Yhdessä Hans-Jørgen Uldallin (1907–1957) kanssa Hjelmslev loi glossematiikaksi kutsutun teorian, joka oli eräs keskeisimmistä kielitieteellisen strukturalismin muodoista.
Fanny Durack
Uran lopetus
Antwerpenin olympialaiset 1920 jäivät Durackilta väliin sairastelun takia. Ensimmäinen maailmansota oli estänyt vuoden 1916 kisojen järjestämisen, ja Durack harjoitteli kovaa Antwerpenin kisoja varten. Häneltä poistettiin ennen olympialaisia umpisuoli, ja hän sairastui vielä sen jälkeen lavantautiin ja keuhkokuumeeseen. Durack ilmoitti tammikuussa 1921 lopettavansa kilpauransa.
Yksityiselämä
Durack meni vuonna 1921 naimisiin hevostenkouluttaja Bernart Gatelyn kanssa. Hän jatkoi kuitenkin uinnin parissa ja valmensi nuoria lapsia.
Durack kuoli vuonna 1956 kotonaan Sydneyn Stanmoren alueella. Hän kuoli syöpään, ja hänet haudattiin Waverleyn hautausmaan katoliseen osaan.
Tunnustukset ja merkitys
Uinnin kansainvälinen kunniagalleria kutsuu Durackia ensimmäiseksi suureksi naisuimariksi. Hän käytännössä hallitsi naisuintia noin kahdeksan vuoden ajan, ja hänet valittiin kunniagalleriaan vuonna 1967. Australian urheilun kunniagalleriaan hänet valittiin 1985.
Frank Durack luovutti vuonna 1957 siskonsa kultamitalin Australian hallitukselle, ja se on sijoitettu sen jälkeen Canberraan Australian kansalliskirjastoon.
HMS Amerton
HMS Amerton (viirinumero M1105) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ton-luokan miinanraivaaja.
Valmistus
Alus tilattiin Camper and Nicholsons'lta, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1951. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1953 ja valmistui 9. lokakuuta 1954.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Liverpooliin 101. miinanraivaajalaivueeseen, jonne se saapui 12. syyskuuta. Alus oli elokuussa 1956 Gibraltarilla, missä sen nimi muutettiin marraskuussa 1959 HMS Amertoniksi. Se oli telakalla joulukuusta 1959 maaliskuuhun 1961, jolloin sen koneeksi vaihdettiin Deltic. Alus myytiin romutettavaksi 20. heinäkuuta 1971.
Suomen parhaat (Kaija Koon albumi)
Suomen parhaat on Kaija Koon kokoelma-albumi, joka ilmestyi vuonna 1994.
Se alkoi sateessa
Se alkoi sateessa on Thure Bahnen ja Eddie Stenbergin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1953. Elokuva perustuu Elsa Soinin näytelmään Pikku seikkailu (1943).
Elokuvan juoni perustuu väärinkäsitykseen. Vuokko osuu myrskyssä salakuljettajien varastolle, jossa hän tapaa näiden päälliköksi luulemansa miehen. Seikkailujen kautta he päätyvät lopulta alttarille, vaikka Vuokko ei ole tiennyt miehen todellista henkilöyttä.
Stenberg oli ollut lupaava ohjaaja, mutta kolmas ohjaus keskeytettiin, ja työtä jatkoi Bahne. Mukana elokuvan ohjauksen loppuun saattamisessa oli tiettävästi myös tuottaja T. J. Särkkä. Särkkä totesi, että elokuvasta tuli ”pirun huono”.
Irti (Kaija Koon albumi)
Irti on Kaija Koon yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 17. marraskuuta 2010. Keväällä 2010 Kaija Koo vaihtoi levy-yhtiötä Bonnier Amigo Music Groupista rockyhtye Apulannan luotsaamaan Päijät-Hämeen Sorto ja Riistoon, joka toimi albumin julkaisijana. Apulannan laulaja Toni Wirtanen teki myös kappaleita albumille. Hänen lisäkseen lauluja kirjoitti Jippu, Markku Impiö, Hannu Korkeamäki ja Suurlähettiläiden laulaja-kitaristi Jussu Pöyhönen.
Se alkoi sateessa
Vastaanotto
Aikalaisriitikkojen arvioissa näyttelijäsuoritukset olivat keskinkertaisia, ja yleisesti todettiin, että tekijöiden vaihtuminen on vaikuttanut tulokseen. Myöhemmin televisioesityksen yhteydessä tuomio on ollut, ettei ”tekeleessä toimi mikään, ei draama, eivät henkilökuvat, ohjaulusta puhumattakaan” (TV-maailma).
Irti (Kaija Koon albumi)
Irti menestyi kaupallisesti hyvin sijoittuen albumilistalla toiseksi. Sen ensisingle ”Vapaa” sijoittui sekä single- että latauslistalla ensimmäiseksi.
Vastaanotto
Albumi sai musiikkikriitikoilta pääosin positiivista palautetta. Ylen arvostelussa kappaleiden kritisoitiin olevan liian samankaltaisia artistin aiemman tuotannon kanssa, mutta arvostelijan mukaan kuunneltaessa ”korvaan tarttuu pääosin positiivisia asioita”. Desibeli.netin toimittaja Mika Roth antoi albumille neljä tähteä viidestä kirjoittaen, että uusi levy-yhtiö ja uudet lauluntekijät ovat tuoneet uutta energiaa Koolle. Keskisuomalaisen arvostelussa kirjoitettiin: ”Levy on näppärää poppia, mutta lopputulos on hieman epätasainen. – – Irti ei ole parasta Kaija Koota, mutta levyllä on puolensa ja hetkensä.”
Beth Shalomin synagoga
Beth Shalomin synagoga on synagoga Ateenassa Kreikassa. Se on kaupungin pääsynagoga ja sijaitsee Kerameikóksen kaupunginosassa lähellä antiikin Kerameikoksen arkeologista aluetta.
Synagoga rakennettiin vuonna 1935 vastapäätä Ateenan vanhempaa vuonna 1904 rakennettua synagogaa. Syynä uuden synagogan rakentamiseen oli se, että kaupunkiin muutti paljon juutalaisia pakolaisia Vähästä-Aasiasta. Synagogarakennus on tehty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista ja edustaa yksinkertaista uusklassista (uuskreikkalaista) arkkitehtuuria. Synagogan nimi on suomeksi ”Rauhan talo”.
Synagogarakennus kunnostettiin vuonna 1975. Synagoga seuraa sefardijuutalaista perinnettä. Vanhaa synagogaa käytetään nykyisin ainoastaan suurina juhlapäivinä.
Édouard Baer
upright|pienoiskuva|Édouard Baer Cabourgin filmifestivaaleilla vuonna 2018.
Baer on ollut César-palkintoehdokkaana miespää- ja sivuosista.
Thomas Friman
Thomas (Tuomas) Friman (4. heinäkuuta 1821 Lahdenpohja, Jaakkima – 24. heinäkuuta 1886 Jaakkima) oli suomalainen Pietarissa asunut koulun opettaja, toimittaja, kirjailija ja kansanvalistaja.
Frimanin vanhemmat olivat kauppias Gustaf (Kustaa) Friman ja Heleena Pietarintytär Majuri. Frimanin isoisä Thomas oli virolainen maaorja joka oli ottanut sukunimen Friman kun hänen isäntänsä kreivi Mihail Larionovits Vorontsov vapautti hänet ja lähetti valvomaan omistamiaan lahjoitus­maita Jaakkimassa. Frimanin isä Gustaf taas muutti kauppiaaksi Pietariin riitauduttuaan isänsä kanssa.
Thomas Friman kävi Pietarissa kirkkokoulua vuoteen 1837 saakka ja suoritti työn ohella opettajan tutkinnon 1843. Friman toimi Pietarin merikadettikoulun kirjastonhoitajan apulaisena 1837–1844, Pietarin luterilaisen Pyhän Marian kirkkokoulun opettajana ja johtajana 1844–1879 sekä suomen ja viron kielten opettajana Pietarin ortodoksisessa hengellisessä seminaarissa. Vuodesta 1879 alkaen hän toimi eläkkeelle jäätyään maanviljelijänä vuonna 1866 ostamallaan Annalan tilalla kotipitäjässään Jaakkimassa.
Friman oli toimittajana Pietarin Sunnuntailehdessä 1871–1873 ja Pietarin Lehdessä 1874–1879. Hän kirjoitti myös itse kertomuksia joita julkaistiin muun muassa näissä lehdissä. Friman käytti kertomuksissaan aluksi Jaakkiman murretta, ja hän kannattikin alkuaan suomen kirjakielen kehittämistä itämurteiden pohjalta. Hän oli kirjeenvaihdossa K. A. Gottlundin kanssa ja kirjoitti myös Gottlundin julkaisemiin lehtiin. Vuonna 1874 Friman julkaisi Pietarin Lehdessä lyhyen omaelämäkertansa jonka hän oli kirjoittanut nimimerkillä Taneli Äkäpää.
Vuonna 1849 Friman kirjoitti novellin Suomen rahwaan olo Pietarissa : to'ellinen tapaus. Novelli sai aikaan suuren kohun Suomessa sillä siinä Friman väitti että suurin osa Pietarin kerjäläisistä oli kotoisin Suomesta. Frimanin novelli ja samoihin aikoihin ilmestynyt Antti Rädyn suomentama Kertomus Wilhelmi Tellistä ja Sweitsinmaan vapauttamisesta olivat luultavasti myötävaikuttamassa vuonna 1850 annettuun kieliasetukseen jossa kiellettiin julkaisemasta suomen kielellä muuta kuin uskonnollista ja taloudellista kirjallisuutta.
Friman oli kiinnostunut myös kouluopetuksen järjestämisestä maaseudulla ja hän laati 1846 suunnitelman tällaisen opetuksen järjestämisestä Laatokan Karjalan ortodoksiseurakunnissa. Hän suomensi myös omasta aloitteestaan noin 1 200 sivua ortodoksisen kirkon uskonnollisia tekstejä muun muassa kirkkoslaavinkielisen papin käsikirjan (Palvelu-kirja Jalo-uskoisessa kirkossa, 1862) sekä sakramenttien toimitukset sisältävän Tarve-kirjan eli euhologionin (1867).
Friman oli naimisissa vuodesta 1843 Anna Jokelinin (aiemmin Hupner) kanssa. Heillä oli 14 lasta.
Riitta Elstelä
Riitta Marja-Leena Elstelä (oik. Paananen; s. 17. maaliskuuta 1940 Vampula) on suomalainen näyttelijä, joka työskenteli 1970-luvulla Suomen Kansallisteatterissa ja 2000-luvulla Riihimäen Teatterissa. Lisäksi häntä on nähty sekä Raivoisissa Ruusuissa että Espoon ja Varkauden teattereissa.
Elstelä on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa. Hänet muistetaan erityisesti roolistaan Sinikka Ahorantana Koivuharju-draamasarjassa (1976–1978). 2000-luvulla Elstelä on ollut mukana esimerkiksi MTV3:n saippuasarjassa Salatut elämät, jossa hän on näytellyt Aaro Vaalanteen ja Eero Vanalan äitiä Anni Vatasta. Alun perin Elstelä oli mukana sarjassa 2011–2012, ja teki paluun vuoden 2019 keväällä.
Elstelä palkittiin Parhaan naispääosan Jussilla elokuvasta Onnelliset leikit vuonna 1966.
Elstelä on teatterisukua: hänen isänsä on ohjaaja-näyttelijä Ossi Elstelä ja äitinsä näyttelijä Irja Elstelä. Myös hänen sisarensa Kristiina Elstelä oli näyttelijä, samoin hänen veljensä ohjaaja Esko Elstelä, joka esiintyi parissa elokuvassa. Hänen veljenpoikansa Joel Elstelä on teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija. Hänen poikansa Mikko Paananen on HIM-yhtyeen basisti.
Yövartiosto
Yövartiosto on vuonna 2001 ilmestynyt 28. romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Romaani ilmestyi suomeksi vuonna 2010 Mika Kivimäen kääntämänä.
Kirja on voittanut Prometheus-palkinnon.
Kirkonkello
thumb|Kirkonkellon poikkileikkaus. thumb|right|300px|Venäläinen munkki soittaa kirkonkelloja. Kirkonkello on kirkon tornissa tai sen läheisyydessä erillisessä kellotapulissa soitettava suuri metallinen kello. Kelloja on käytetty kristillisissä kirkoissa varhaiskeskiajalta saakka.
Kirkonkelloilla on monia tehtäviä. Niiden soitto ilmoittaa pyhäpäivän alkamisesta (angeluskellot), kutsuu jumalanpalvelukseen ja kertoo kuolinviestin. Kellojen huollosta ja soitosta vastaa yleensä kirkon vahtimestari,suntio. Seurakunnilla voi olla omia vakiintuneita tapoja kellonsoittoon, jotka perustuvat paikkakunnan vakiintuneeseen perinteeseen. Monissa seurakunnissa kirkonkellojen soitto ja kellotapulien luukkujen aukeaminen on automatisoitu. Soitettavat sävelmät voidaan valita etukäteen ja ajastaa.
Kirkonkellot valmistetaan tavallisimmin kellometalliksi kutsutusta pronssilaaduista, joka sisältää noin 80 % kuparia ja 20 % tinaa. Maailman suurin kirkonkello on Tsaarin kello Moskovan Kremlissä. Se on 6,14 metriä korkea ja painaa 200 tonnia, ja valmistettiin vuosina 1733–1735. Kello vaurioitui jo valimossa, ja on esillä rikkinäisenä jalustalla.pienoiskuva|Kölnin tuomiokirkon Petersklocke, suurin kello Kölnin tuomiokirkon suurin kello, Petersglocke on 3,20 metriä korkea ja 3, 22 metriä halkaisijaltaan. Se on yksi maailman suurimmista heiluttamalla soitettavista kirkonkelloista. Kellojen määrä kirkoissa vaihtelee yhdestä jopa kahteenkymmeneen. Esimerkiksi Saksassa, Würzburgin katedraalissa on 20 kelloa ja niiden soittaminen voi tapahtua yli neljälläkymmenellä kellojen yhdistelmällä. pienoiskuva|T[[Saksalainen kirkko (Tukholma)|ukholman Saksalaisen kirkon kellopeliin kuuluva kello]] Suomen suurin kirkonkello on Suomenlinnan kirkon erillisessä kellotapulissa Helsingissä. Se on valettu Moskovassa ja painaa 6683 kiloa. Turun tuomiokirkossa on kuusi kelloa.
Jumalanpalveluksien yhteydessä soitettavien kellojen ohella kirkoissa saattaa olla useampiakin kelloja, niin että ne soittavat jotakin sävelmää (kellopeli, carillon). Helsingin Kallion kirkon seitsemän pronssikelloa soittavat joka päivä klo 12 ja 18 Jean Sibeliuksen kirkkoa varten säveltämää kellokoraalia. Tikkurilan kirkkoon Vantaalle valmistui 2021 Suomen ensimmäinen kellopeli, carillon.
Kirkonkellojen soittaminen voi tapahtua joko läppäämällä tai heiluttamalla. Läppäystekniikka tarkoittaa sitä, että vedetään kellon omaa kieltä joko mekaanisesti tai sähkömagneetilla siten, että se osuu kellon laitaan. Kellon kielen tilalla voi myös olla läppäyslaite. Heilutustekniikka on perinteinen kirkonkellojen soittotapa, siinä kelloa heilutetaan siten että kello heiluessaan osuu kieleen. Kellot saadaan heilumaan joko mekaanisesti köydestä vetäen tai moottorilla heiluttaen. Kelloissa voi olla sekä läppäys- että heilutussoiton mahdollisuus.
Norrköping Dolphins
Norrköping Dolphins on ruotsalainen koripalloseura, joka sijaitsee Norrköpingissa. Seura on voittanut Ruotsin mestaruuden kahdesti historiansa aikana. Ensimmäisen kerran se voitti vuonna 1980 nimellä Hageby Basket. Toisen mestaruutensa se voitti 1998.
Seura on myös ainoa ruotsalainen joukkue joka pelaa Baltic Basketball Leaguessa.
Tazin piiri
thumb|Tazin piirin alue Jamalin Nenetsiassa thumb|right|80px|Tazin piirin vaakuna thumb|right|130px|Tazin piirin lippu Tazin piiri on kuntatason itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan koillisosassa Pohjois-Venäjällä. Piirin pinta-ala on 137 410 km2 ja sen hallintokeskus on Tazovskin kaupunkimainen taajama.
Tazin piirin läpi virtaa Tazinlahteen laskeva Taz-joki ; piiri muodostettiin aikoinaan tämän joen vesistöalueen mukaan. Tazin piiriin sijoittuvalla paikalla, myöhemmän Gaz-Salen kylän lähistöllä löydettiin 27. syyskuuta 1962 suuri maakaasukenttä. Tämä oli ensimmäinen koko arktisen alueen ja Jamalin-Nenetsian maakaasulöytö. Nykyäänkin piirin alueella on merkittävää petrokemian tuotantoa. Kaikkia alueen maakaasu- ja öljykenttiä ei kuitenkaan suurten etäisyyksien, tiettömien taipaleiden, ikiroudan ja ankarien arktisten olojen takia ole hyödynnetty.
Tazin kunnallispiiri rajoittuu lounaassa Nadymin ja Purin piireihin, lännessä Obinlahteen, pohjoisessa Karanmereen, idässä Krasnojarskin aluepiiriin ja etelässä Krasnoselkupin piiriin.
Väestö
Tazin piirin keskustaajaman toimii Tazovskin kaupunkimainen taajama. Piirin yhteenlaskettu asukasluku oli 2010 väestönlaskennan mukaan 16 537 henkeä. Kyliä ovat muun muassa myös maalaiskuntiensa keskuksina toimivat Antipajuta, Gaz-Sale, Gyda ja Nahodka.
Liikenneyhteyksiä
Tazin piirin keskustaajama Tazovski on nykyään maantieyhteyden piirissä, paikallisteitä on muuallakin piirissä. Rautatie ei ulotu Tazin piirin alueelle. Tazovkista tieyhteys johtaa Urengoin kaupunkityyppiseen taajamaan ja sieltä Pur-joen takana sijaitsevaan Korotšajevon taajamaan (lähin rautatieasema). Lähin yli 100 000 asukkaan kaupunki on näistä noin 80 kilometriä itään sijaitseva Novyi Urengoi, jossa on rautatieaseman ohella lentoasema. Tazovskissa sekä Gaz-Salen (Tibei-Salen), Antipajutan, Napalkovon ja Gydan kylissä on luokkaa 2-4 kuukautta kesäkaudella avoinna oleva piensatama. Enemmistö piirin alueesta on taigaa tai subarktista tai arktista tundraa ilman valmiita, ympärivuotsia tieyhteyksiä.
Novatek-kaasuyhtiö on rakentanut osana Jamal-LNG-hankkeen toista vaihetta Utrennin sataman ja LNG:n tuotantotaajaman Obinlahden itärannalle, noin 171 kilometriä Gydan kylästä länteen. Utrennin itäpuolelle on rakennettu Utrennin lentoasema, josta lennetään syöttöliikennevuoroja Obinlahden länsipuolella sijaitsevalle Sabettan lentoasemalle.
Uraanilasi
thumb|right|Vihreää uraanilasia Uraanilasi on lasia, johon on valmistusvaiheessa seostettu alkuaine uraania, yleensä oksidin diuranaattimuodossa. Uraanin määrä vaihtelee hivenmääristä noin 2 prosenttiin lasiesineen painosta, tosin joskus 1900-luvun alussa on valmistettu lasiesineitä joissa uraania on jopa 25 prosenttia. Uraanilasin väri vaihtelee keltaisesta vihreään, riippuen käytettyjen uraanisuolojen määrästä ja hapetusluvusta. Uraanilasi fluoresoi ultraviolettivalossa.
Uraanilasista tehtiin 1800-luvulta aina 1950-luvulle saakka käyttötavaroita, kuten lasikulhoja, maljakoita, lasipikareita tai kakkualustoja. Uraanilasin käyttö loppui lähes kokonaan kylmän sodan aikana, kun uraanin siviilikäyttöä rajoitettiin voimakkaasti. Uraanilasi on lievästi radioaktiivista, ja tämän voi havaita tarpeeksi herkällä Geigermittarilla. Tekniikassa uraanilasia on käytetty erilaisten tyhjiöputkien lasi-metalli-rajapinnan materiaalina.
Uraania on käytetty lasin värjäykseen jonkin verran jo esiteollisena aikana, ennen uraanin tunnistamista alkuaineeksi. Vuodelta 79 jaa., peräisin olevan mosaikki, joka sisältää 1% uraanioksidia löytyi roomalaisesta villasta Napolista vuonna 1912. Myös uraanin löytäjä Martin Klaproth teki kokeita lasin värjäämisestä uraanilla.
Suomessa Riihimäen Lasi on valmistanut uraanilasia.
Pedro Botelho
Pedro Roberto Silva Botelho (s. 14. joulukuuta 1989 Salvador, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa brasilialaista Atlético Paranaensea ja on luontaiselta pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös keskikentällä.
Seurajoukkueura
Botelho siirtyi kotimaastaan Brasiliasta kesällä 2007 englantilaisen Arsenalin omistukseen. Hän pelasi kauden 2007–2008 lainasopimuksella espanjalaisessa Salamancassa, koska ei omannut vielä työlupaa Englannissa. Kesällä 2008 Botelho palasi Arsenaliin, mutta tuli lainatuksi uudelleen Salamancaan kaudeksi 2008–2009.
23. heinäkuuta 2009 hän siirtyi Celta Vigoon, jälleen kerran lainasopimuksella. Tämän jälkeen hän on pelannut vielä lainalla Cartagenassa, Rayo Vallecanossa ja Levantessa.
Anthony Bonsante
Anthony Bonsante (s. 28. lokakuuta 1970 Shakope, Minnesota) on yhdysvaltalainen ammattinyrkkeilijä. Hän oli mukana The Contender-Haastaja ohjelmassa.
Taustaa
Bonsantella on kaksi lasta jotka toimivat hänen inspiraatioinaan kehässä. Anthonyn vaimon nimi on Tanya.
Uran alku
Bonsante otteli ennen haastajaa itsellensä tilaston 25-4-3. Vastustajat olivat suurimmaksi osaksi keskinkertaisia, mutta Bonsanten uran suurimmat voitto olivat Jonathan Cornia(42-4-1) ja Tony Ayala Jr:ia (31-1-0) vastaan. Viimeksi mainittua vastaan Bonsante voitti IBA:n ylemmän keskisarjan mestaruuden. Vuonna 2004 Bonsante kohtasi Peter Manfredo Jr:n WBO NABO-mestaruusottelussa. Manfredo voitti jokaisen erän ja toi Bonsantelle uransa neljännen tappion.
The Contender
Anthony "The Bullet" Bonsante päätyi Lännen joukkueeseen. Hän otteli kuudentena ensimmäisellä kierroksella. Alun perin hän oli luvannut ottelevansa Jimmy Langen kanssa, mutta vaihtoi viime hetkellä Brent Cooperiin. Tämän päätöksen myötä hän sai monta vihamiestä hetkeksi aikaa (muun muassa Joey Gilbert ja Ishe Smith). Anthony voitti ottelunsa ja jatkoi toiselle kierrokselle. Toisella kierroksella Bonsante loukkasi jalkansa pahasti ja pelkäsi joutuvansa otteluun ennen parantumista. Hän otteli toisen kierroksen viimeisellä kierroksella Jesse Brinkleytä vastaan. Anthony oli voitolla, mutta Jesse tyrmäsi hänet viimeisessä erässä. Ennen finaaliottelua hän otteli Ishe Smithiä vastaan näytösottelun. Anthony hävisi tämän ottelun.
Haastajan jälkeen
Bonsante jatkoi uraansa kohtaamalla Jesse Brinkleyn viisi-eräisessä uusinta-ottelussa. Brinkley vei ottelusta kyseenalaisen pistevoiton.
Bonsanten ura jatkui vuoristoratamaisesti vuoteen 2010 saakka, jolloin hän koki tappion kehienkiertolaista, Robert Klieweriä vastaan(10-12-2). Loppu-uransa aikana Bonsante koki tappiot mm. Allan Greenille, Adonis Stevensonille, John Duddylle ja Andy Kollelle.
Onni Voipio
Onni Voipio, sukunimi vuoteen 1901 Åkerman, (14. heinäkuuta 1881 Savitaipale – 23. lokakuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen juristi ja Korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Voipion vanhemmat olivat senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja, hovioikeuden presidentti Daniel Woldemar Åkerman ja Emma Henrika Perander. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1899 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1904. Voipio sai varatuomarin arvon 1907.
Voipio oli aluksi asianajajana Viipurissa 1907–1913 ja sitten Viipurin hovioikeudessa notaarina 1913, asessorina 1913–1916, hovioikeudenneuvoksena 1916–1917, viskaalina 1918–1919, asessorina 1919–1927 ja hovioikeudenneuvoksena 1927–1930. Hän oli Korkeimman oikeuden apujäsenenä 1926–1930 sekä jäsenenä ja oikeusneuvoksena 1930–1932 ja sen jälkeen viimeksi Viipurin tuomiokunnan tuomarina 1932–1937.
Onni Voipio oli naimisissa vuodesta 1905 kansakoulunopettaja Iida Kohosen kanssa. Onni Voipion sisaruksia olivat tuomari, kirjailija Väinö Voipio, teologi ja professori Aarni Voipio, rehtori ja kansanedustaja Toini Voipio, kansanopiston johtaja ja kirjailija Aino Voipio sekä hammaslääkäri ja nimimerkkiä Armi Voipio käyttänyt kirjailija Elli Hällström.
Brezel
thumb|Lajitelma erilaisia pretzeleitä. Brezel (myös: pretzel) on useimmiten solmun muotoon leivottu leipä tai leivonnainen, joka voidaan maustaa esimerkiksi siemenillä, pähkinöillä ja suklaalla. Brezel on saksankielisestä Euroopasta peräisin oleva, mahdollisesti munkkien varhaiskeskiajalla keksimä leivonnainen.
Heikki Piuhola
Heikki Piuhola (s. 1961) on eläkkeellä oleva televisiotoimittaja ja matkailuyrittäjä.
Piuhoja on toiminut myös uutistuottajana. Aiemmin Piuhola oli MTV:n uutisten toimituspäällikkönä vuodesta 2001 ja uutispäätoimittajana vuodesta 2008 vuoteen 2012, jolloin jäi vuorotteluvapaalle. Piuhola toimi 1980–90-lukujen vaihteessa MTV3:n Saksan- ja myöhemmin Pohjoismaiden-kirjeenvaihtajana. Aiemmin hän on toiminut myös Kymmenen Uutisten uutisankkurina sekä Ylessä Ajankohtaisen kakkosen juontajana.
Piuhola on syntynyt Isossakyrössä.
Vuodesta 2013 Piuhola puolisoineen on kunnostanut omistamaansa 1860-luvulla rakennettua hotellia loma-asunnoiksi Berchtesgadenissa Saksan ja Itävallan rajalla.
Vuonna 2020 Piuhola aloitti MTV:n Eurooppa-kirjeenvaihtajana Saksassa, jossa hän toimi eläkkeeseensä asti kesään 2023.
4581 Asclepius
4581 Asclepius on yksi Apollo-asteroideista. Sen löysivät 31. maaliskuuta 1989 Henry E. Holt ja Norman G. Thomas. Nimensä se sai kreikkalaiselta Asklepios-jumalalta. Asteroidi oli ohittanut 22. maaliskuuta Maan 700 000 kilometrin etäisyydeltä, joten Asclepius on Maan lähelle tuleva asteroidi. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1989 FC.
Olga Graf
Olga Graf (, s. 15. heinäkuuta 1983) on venäläinen pikaluistelun olympia- ja MM-mitalisti.
Graf saavutti Sotšin olympialaisissa 2014 pronssia 3 000 metrillä ajalla 4.03,47 ja joukkuetakaa-ajossa. 5 000 metrillä hän sijoittui neljänneksi.
Matkakohtaisissa EM-kilpailuissa Graf on saavuttanut hopeaa joukkuetakaa-ajossa 2018. Yleisluistelun EM-kilpailuissa hän on ollut kahdeksas 2012, kuudes 2013 ja 2014, neljäs 2015, seitsemäs 2016 ja viides 2017.
Graf on sijoittunut maailmancupin 3 000/5 000 metrin yhdistetyssä cupissa seitsemänneksi kaudella 2012–2013 sekä neljänneksi kausilla 2013–2014 ja 2015–2016. Maailmancupin osakilpailussa hän on sijoittunut neljä kertaa kolmanneksi 3 000 metrillä sekä kerran 1 500 ja 5 000 metrillä.
Isak Alexis Wallenius
Isak Alexis Wallenius (12. kesäkuuta 1826 Nurmijärvi – 24. helmikuuta 1883 Sääminki) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä -s-s ja S.-s.
Walleniuksen vanhemmat olivat Laukaan kirkkoherra Karl Isak Wallenius ja Maria Sofia Nycander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1845. Wallenius vihittiin papiksi 1849. Hän toimi aluksi Laukaassa kirkkoherran apulaisena 1849–1862 ja opettajana Jyväskylässä. Wallenius sai varapastorin arvon 1858. Hänestä tuli Käkisalmen vankilansaarnaaja 1866 ja Uukuniemen kappalainen 1868. Wallenius valittiin Säämingin kappalaiseksi 1874 ja tähän virkaan hän tuli 1876.
Isak Wallenius oli naimisissa vuodesta 1859 Augusta Cecilia Liliuksen (1837–1908) kanssa. Perheessä oli kaksi tytärtä Ida ja Maria sekä kuusi poikaa William, Karl, Alexis, Uno, Lennart ja Hugo. Leskeksi jäätyään Augusta Cecilia Wallenius huusi elätettäväkseen 1885 vaivaishuutokaupassa loisen pojan Joel Heikaraisen. Hän antoi pojalle uuden nimen Joel Lehtonen ja tämä pääsi aikanaan lyseoon, ylioppilaaksi ja yliopistoon opiskelemaan. Tuleva kirjailija muutti Walleniusten mukana 1897 Kuopioon ja 1899 Helsinkiin jossa hän asui kasvatusäitinsä luona kesään 1902 saakka jolloin hän muutti toimittajaksi Mikkeliin. Lehtonen kertoi näistä vaiheistaan kirjassaan Onnen poika (1925).
Isak Walleniuksen pojan pankinjohtaja Alexis Walleniuksen poika oli kenraalimajuri ja kirjailija Kurt Martti Wallenius.
Elin Granholm
Elin Edit Johanna Granholm-Hedenheim (2. helmikuuta 1902 New York – 30. elokuuta 1981 Kokkola) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Elin Granholmin vanhemmat olivat Adolf ja Johanna Granholm. Hän oli naimisissa rakennusmestari Verner Rafael Olof Hedenheimin kanssa.
Granholm toimi vuodesta 1938 alakoulun opettajana Sokojan kylässä Kokkolan lähellä.
Bassi (pyhä)
Bassi oli saamelaisessa muinaisuskossa termi, joka tarkoitti eräänlaista pyhää.
Kielentutkijoiden mukaan bassi on pronssikautinen (n. 1300–500 eaa.) lainasana. Kantagermaanin sana *wīha, joka tarkoittaa erotettua, merkittyä tai rajattua, olisi kulkeutunut varhaiskantasuomeen muodossa *püšä, josta olisi kehittynyt sekä suomen kielen sana ’pyhä’ että saamen ’bassi’.
Bassi on tarkoittanut varsin yleisluonteista pyhää. Sillä on viitattu usein tuntureihin ja järviin, joissa asui niin sanottuja sáiva-henkilö. Myös seitoihin on viitattu usein bassi-sanalla. Se lienee todennäköisesti merkinnyt áiligas-pyhyyttä henkilökohtaiseen, suku- tai perhekohtaiseen palvontaan.
Wilhelm Weitling
thumb|Wilhelm Weitling. Wilhelm Christian Weitling (synt. Weidling; 5. lokakuuta 1808 Magdeburg, Preussi – 15. tammikuuta 1871 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen räätäli ja varhainen kommunismin ja sosialismin teoreetikko. Häntä on sanottu Saksan ensimmäiseksi kommunismin teoreetikoksi.