cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drexelin yliopisto
Historia
Anthony Joseph Drexel suunnitteli 1800-luvun lopulla korkeakoulua, joka vastaisi nopeasti teollistuvan yhteiskunnan tarpeisiin. Hän perusti suunnitelmansa pohjalta vuonna 1891 Taiteiden, tieteiden ja teollisuuden Drexel-instituutin. Alkujaan siellä ei ollut mahdollisuutta suorittaa korkeakoulututkintoa, mutta vuonna 1914 se alkoi jakaa luonnontieteiden kandidaatin tutkintoa. Pennsylvanian osavaltio antoi 1927 sille luvan jakaa maisterintutkintoa. Vuodesta 1965 yliopistossa on ollut mahdollisuus opiskella tohtoriksi saakka. Drexel-instituutti muutti 1936 nimensä Drexelin teknilliseksi instituutiksi, ja vuonna 1970 siitä tuli Drexelin yliopisto.
Informationsbyrån
Informationsbyrån eli IB oli Ruotsin sotilastiedustelun vuonna 1965 perustama salainen tiedustelupalvelu, joka hoiti osittain samankaltaisia tiedustelutehtäviä kuin valtiollinen poliisi, Säkerhetspoliskin (Säpo). Tilanne oli siis suurin piirtein samankaltainen kuin Suomessa, jossa rinnakkain toimivat vastavakoiluun keskittyvä suojelupoliisi ja osin ulkomaihin (Neuvostoliitto/Venäjä) tiedustelua kohdistava pääesikunnan tutkintatoimisto.
IB:n edeltäjäorganisaatio oli vuosina 1946-1965 toiminut T-toimisto (T-kontoret), päällikkönään Thede Palm. Palmia seurasi Birger Elmer. T-kontoret lakkautettiin ja Informationsbyrån perustettiin sen tilalle, koska Säpon uskottiin olevan KGB:n soluttama. IB:n johtoon tuli majuri Ingvar Paues. IB:n toiminta ulottui Suomeen ja herätti epäilyksiä Suomen puolueettomuudesta, mikä kiristi presidentti Kekkosen ja Ruotsin hallituksen välejä.
Ruotsalaiset toimittajat Jan Guillou ja Peter Bratt tuomittiin vankilaan vuonna 1973 sen jälkeen kun he olivat paljastaneet IB:n salaisen vakoilutoiminnan.
1970-luvulla IB:n radiotiedustelualus ajoi karille Kotkan saaristossa. Veneen radiolaitteet upotettiin Suomenlahteen ennen pelastusalusten saapumista.
Napoléon Coste
upright|pienoiskuva|Napoléon Coste arviolta vuonna 1870.
Napoléon Coste (28. kesäkuuta 1806 Amondans – 17. helmikuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja kitaristi. Hän oppi kitaransoiton tekniikkaa äidiltään, opiskeli sittemmin Fernando Sorin johdolla ja muutti Pariisiin vuonna 1830. Samana vuonna ilmestyivät hänen ensimmäiset sävellyksensä. Coste oli yksi harvoista säveltäjistä, jotka keskittyivät kitaraan yleisen mielenkiinnon sitä kohtaan ollessa 1830-luvulta alkaen lähes sammunutta.
Coste muodosti opettajansa ja ystävänsä Fernando Sorin kanssa duon. Miesten sävellystyylit muistuttivat toisiaan, vaikkakin Coste hyödynsi romanttisempia harmonioita kuin Sor. Coste sävelsi paitsi kitaralle, myös oboelle, jota teoksissa yleensä säestetään kitaralla.
Elton John’s Greatest Hits Volume II
Elton John’s Greatest Hits Volume II on Elton Johnin toinen kokoelma, joka julkaistiin vuonna 1977. Alkuperäinen vuoden 1977 versio sisältää yhden kappaleen vuodelta 1971 ja kaksi kappaletta vuodelta 1974, jotka eivät olleet ensimmäisellä kokoelmalla. Se sisältää myös hittikappaleita vuodelta 1975 ja kaksi singleä vuodelta 1976.
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.
The Usos
thumb|Usot ja Tamina The Usos (tunnettu myös nimellä The Usos Brothers) ovat showpainijoukkue, joka muodostuu kaksoisveljistä Jimmystä ja Jey Usosta. Tällä hetkellä he työskentelevät WWE:lle ja sen SmackDown brändissä. Molemmat veljekset ovat 188 cm pitkiä ja heidän yhteispainonsa on 217 kg (Jimmy 110 kg ja Jey 107 kg).
Jimmy (oikealta nimeltään Jonathan Solofa Fatu) ja Jey (oikealta nimeltään Joshua Samuel Fatu) ovat Solofa Fatun lapsia, paremmin tunnetaan nimellä Rikishi. Ryhmään kuulunut Tamina (oikealta nimeltään Sarona Reiher) on Jimmy Snukan tytär.
Florida Championship Wrestling (2009-2010)
Jimmy Uso (Jonathan Fatu) esiintyi Florida Championship Wrestlingissä (FCW) televisio nauhoituksissa 5. marraskuuta ottelemassa Donny Marlowta vastaan. Jimmy myös esiintyi Dark-ottelussa 19. marraskuuta FCW'ssä voittaen Titus O'Neillin.
The Usos debytoi 14. tammikuuta voittaen Rotondo Brothersit. Maaliskuussa Usoihin liittyi Sarona Snuka, joka alkoi heidän managerikseen. 13. maaliskuuta Usos voitti Fortune Sonsin (Joe Hennigin ja Brett DiBiasen) ja Usos julistettiin uudeksi FCW Florida Tag Team mestariksi. 18. maaliskuuta he puolustivat mestaruutta ensimmäistä kertaa onnistuneesti Dudebusterseja vastaan. He puolustivat onnistuneesti titteliä Percy Watsonia ja Darren Youngia, Hunicoa ja Tito Nievesiä, Skip Sheffieldiä ja Darren Youngia, ja Dudebusterseja vastaan. 3. kesäkuuta Usos hävisi mestaruuden "Los Aviadoresille", Hunicolle ja Dos Equisille.
RAW (2010)
24. toukokuuta, 2010 RAW:ssa Usos ja Tamina debytoivat "heeleinä" hyökäten Unified WWE Tag Team mestareiden Hart Dynastyn kimppuun. Seuraavalla viikolla Bret Hart sanoi palkanneensa heidät. Samana iltana he ilmoittivat hankkivansa kunnioitusta heidän perheille. Tämän jälkeen Hart Dynasty yritti hyökätä, mutta Usos pääsivät niskan päälle ja iskivät Dynastylle Diving Splashit. RAW'n Viewer's Choice jaksossa Usosit yrittivät hyökätä jälleen Hart Dynastyn kimppuun, mutta Dynasty pääsi tälläkertaa niskan päälle. The Usosit tekivät kehä debyytin 17. kesäkuuta, 2010, WWE Superstarsissa voittaen Goldustin ja Mark Henryn. Kolme päivää myöhemmin he tekivät pay-per-view-debyytin WWE Fatal 4 Way -tapahtumassa häviämällä Hart Dynastylle miksatussa tag team matsissa. 28. kesäkuuta Usosin piti otella Hart Dynastya vastaan, mutta ennen kuin ottelu ehti alkaa Usos hyökkäsivät Dynastyn kimppuun. Usos voittivat Hart Dynastyn ensimmäistä kertaa 12. heinäkuuta RAW'ssa kuuden henkilön miksatussa "tag team"-ottelussa, kun Jey selätti Smithin. Usot haastoivat Hart Dynastyn otteluun, mikä käytäisiin Unified WWE Tag Team mestaruudesta WWE Money in the Bank -tapahtumassa. Money in the Bank -tapahtumassa Usot epäonnistuivat voittamaan Hart Dynastya. 26. heinäkuuta, RAW'ssa Jeyllä oli ensimmäinen yksilöottelu Randy Ortonia vastaan, minkä hän hävisi.
Frédéric Zigante
upright|pienoiskuva|Frédéric Zigante.
Frédéric Zigante (s. 1961) on ranskalainen kitaristi. Hän valmistui Milanon Giuseppe Verdi -konservatoriosta. Hänen opettajiaan olivat Ruggero Chiesa, Alirio Díaz ja Alexandre Lagoya. Perinteisen ohjelmiston esittämisen ohella Zigante on kantaesittänyt monia teoksia, joihin kuuluvat Alexandre Tansmanin Concertino ja Franco Donatonin Marches II. Zigante on pitänyt resitaaleja Italiassa, Britanniassa, Saksassa, Unkarissa, Kreikassa, Ranskassa, Sveitsissä, Alankomaissa, Japanissa, Espanjassa, Kiinassa, Puolassa ja Singaporessa. Hänen levytystensä joukossa ovat tulkinnat kaikista Heitor Villa-Lobosin soolokitarasävellyksistä.
XM8
XM-8 on Yhdysvaltain maavoimien koko M16-sarjan tulevaisuudessa mahdollisesti korvaavan XM29 OICW -projektin pääosa, johon kuuluu lisäksi kranaatinheitin- tai haulikkomoduuli.
Ensimmäiset 30 prototyyppiä saapuivat testiammuntoihin loppuvuonna 2003. Maavoimia syytettiin siitä, ettei se ollut kilpailuttanut hanketta, vaan antanut sen suoraan Heckler & Koch USA:lle. Niinpä hanke muodollisesti hyllytettiin ja maavoimat avasi ehdotuskilpailun seuraavan sukupolven 5.56 x 45 -rynnäkkökivääriperheelle vuoden 2004 marraskuussa.
Jean-Marcel Rodié
Jean-Marcel Rodié (16. heinäkuuta 1879 – 10. huhtikuuta 1968) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 17. heinäkuuta 1910 ja nimitettiin Ajaccion piispaksi 29. huhtikuuta 1927. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Auguste-Joseph-Marie Simeone, jota avustivat Louis-Marie Ricard ja Cosme-Benjamin Jorcin.
Rodié sai 7. maaliskuuta 1938 nimityksen Agenin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 15. helmikuuta 1956. Eläkkeellejäämispäivänä hänet nimitettiin Cynopolis in Arcadian titulaaripiispaksi.
Helsinki Rockettes
Helsinki Rockettes on Helsingin Taitoluisteluklubin (HTK) senioritasolla kilpaileva muodostelmaluistelujoukkue, joka perustettiin vuonna 1984 ja joka on Suomen vanhin muodostelmaluistelujoukkue. Helsinki Rockettesin valmentajana toimii Kaisa Arrateig (o.s. Nieminen).
Rockettesin ja Suomen muodostelmaluistelun ensipotkut
Precision-ryhmä Hopeaparaati perustettiin harrastelijaluistelijoista vuonna 1984. Valmentajina olivat Anu Jääskeläinen, Virve Noiva, Seija-Maria Tuukkanen sekä Outi Kunnas.
Kauden 1985–1986 ohjelma oli nimeltään Black and Pink. Luistelijoita oli 16. Valmentajina jatkoivat Seija-Maria Tuukkanen ja Outi Kunnas. Joukkue voitti kansallisen loppukilpailun.
Kaudella 1986–1987 Suomen muodostelmaluistelu jaettiin seniori- ja juniorisarjoihin. Rockettesiksi nimetty joukkue kilpaili seniorisarjassa. Loppukilpailussa se sijoittui toiseksi. Ohjelmana oli Quick Step. Seuraavien vuosien loppukilpailuista Rocketsin saaliina oli kolme peräkkäistä seniorikultaa (1988, 1989, 1990).
Kaudella 1988–1989 suomalaisjoukkueet lähtivät ensimmäistä kertaa ulkomaille kilpailemaan. Rockets osallistui Kanadassa järjestetyn kilpailun juniorisarjaan. Tästä kaudesta lähtien joukkue on osallistunut joka vuosi kansainvälisiin kilpailuihin ulkomailla ja Suomessa.
Ensimmäinen SM-kulta
Kaudella 1990–1991 The Rockets siirtyi kilpailemaan junioreihin. Sääntömuutosten myötä juniorijoukkueen enimmäiskooksi tuli 20. Vuosina 1990–1992 juniorisarja oli poikkeuksellisesti Suomen pääsarja. Ensimmäisissä suomenmestaruuskilpailuissa Turussa 1991 The Rockets kruunattiin sarjan Suomen mestariksi.
Syksyllä 1991 joukkueen nimi muutettiin muotoon Rockettes seuran juniorijoukkueiden yhdistyessä. Kaudella 1991–1992 musiikkina oli Säkkijärven polkka. Helsinki Precision -kilpailussa Rockettes voitti ensimmäistä kertaa kansainvälisesti. Kilpailukausi päättyi keväällä SM-kultaan. Valmentajina toimivat Anu Jääskeläinen ja Outi Kunnas.
Pia Linnonmaa valmentajaksi
Kaudelle 1992–1993 Rockettes siirtyi seniorisarjaan ja valmentajaksi tuli Pia Linnonmaa. Uuden tyyppisellä Kauhu-ohjelmallaan joukkue menestyi kansainvälisesti ja luisteli Suomen mestariksi. Ensimmäisissä PM-kilpailuissa Ruotsissa se sijoittui parhaana suomalaisjoukkueena toiseksi. Joukkue esiintyi myös taitoluistelun EM-kilpailuissa Jorma Uotisen koreografialla.
Rockettes uusiutui kaudelle 1993–1994, mutta menestyi Tango-ohjelmallaan. Kansainvälisissä kilpailuissa Turussa joukkue tuli viidenneksi. Keväällä kausi päättyi mestaruuskahveihin.
Kaudella 1994–1995 Rockettes osallistui kansainvälisiin kilpailuihin Pohjois-Amerikassa ja sijoittui pronssille Snowflake International -kilpailuissa. Joukkue jäi kuitenkin ensimmäisen kerran ilman Suomen mestaruutta. Rockettes tuli hopealle ja Marigold voitti kultaa.
ISU World Challenge Cup
Kaudella 1995–1996 järjestettiin ensimmäiset epäviralliset maailmanmestaruuskilpailut (World Challenge Cup) Yhdysvalloissa. Rockettes edusti Suomea yhdessä Team Uniquen kanssa. Sijoitus oli viides, minkä ansiosta Suomi sai kaksi maakohtaista kilpailupaikkaa seuraavan vuoden maailmancupiin.
Seuraavalla kaudella Rockettes kilpaili ohjelmilla Blues ja Giselle. Joukkue kilpaili kansainvälisesti Kanadassa, Ruotsin PM-kisoissa ja Turun isännöimässä World Challenge Cupissa, jossa joukkueen sijoitus oli seitsemäs.
Uusi valmentaja
Rockettesin valmentaja Pia Linnonmaa muutti Ranskaan 1997 ja valmentajaksi tuli Kaisa Nieminen. Uudella kokoonpanolla joukkue voitti Suomen mestaruuden ja pärjäsi kansainvälisillä areenoilla. Rockettes voitti Ruotsissa käydyissä kilpailuissa ensimmäistä kertaa Ruotsin Team Surprisen. Italiassa sijoitus oli neljäs ja maailmancupissa joukkue sijoittui seitsemänneksi. Kilpailuohjelmina olivat Kaisa Niemisen Tulilintu-lyhytohjelma sekä Pia Linnonmaan Revontuli-vapaaohjelma.
WCC-pronssia
Kaudella 1998–1999 Rockettes ylsi mitaleille Jive-lyhytohjelmalla ja Hamlet-vapaaohjelmalla kaikissa kilpailuissa, joihin se osallistui. Joukkue muun muassa saavutti pronssia USA:ssa. Turun SM-kisoissa mestaruus varmistui erinomaisella vapaaohjelmalla ja Tanskan PM-kisoista tuli pronssimitali. Rockettes luisteli Suomelle ensimmäisen arvokisamitalin voittaessaan pronssia lajin maailmancupissa Ruotsissa.
Muodostelmaluistelulle MM-arvo
Kaudella 1999–2000 Helsingissä järjestettiin Finlandia Cup -kilpailu. Rockettes esitti uuden James Bond -lyhytohjelmansa ja sijoittui toiseksi. Suomen mestaruudesta käyty kamppailu päättyi Rockettesin osalta hopeaan. Yhdysvalloissa järjestetyissä lajin ensimmäisissä maailmanmestaruuskilpailuissa keväällä 2000 Rockettes saavutti neljännen sijan.
Kausi 2000–2001 oli Rockettesille menestys. Joukkue voitti kaikki kotimaiset kilpailut sekä Floridassa järjestetyn kovatasoisen kansainvälisen kilpailun. Kausi päättyi joukkueen noustua Helsingin MM-kilpailuissa lyhytohjelman vastoinkäymisten jälkeen kokonaiskilpailun hopealle.
Seuraavaan kauteen Rockettesin kokoonpano muuttui merkittävästi. Alkukauden takeltelujen jälkeen joukkue saavutti oikean suunnan ja saavutti voiton Italiassa sekä SM-hopean. Loppukauden rutistus ei riittänyt MM-koneeseen ja joukkueen kausi 2001–2002 päättyi SM-kilpailuihin.
Rockettes luisteli kaudella 2002–2003 Sadetanssi-lyhytohjelman ja Diamonds-vapaaohjelman. Joukkue uusi voiton Italiassa, mutta se ei riittänyt MM-kisapaikkaan, kun SM-kilpailuissakin joukkue jäi pronssille.
Uuteen nousuun
Kaudella 2003–2004 Rockettes toi jäälle lyhytohjelmassa Kleopatran sekä vapaaohjelmassa Evitan tarinan. Taistelun jälkeen Rockettes ratkaisi itselleen toisen Suomen MM-edustuspaikoista. Kroatiassa Rockettes saavutti kahden poissaolovuoden jälkeen pronssiset MM-mitalit.
Kasinotunnelmissa voittoihin
Kausi 2007–2008 oli erittäin voitokas Rockettesille, sillä joukkue voitti sekä Suomen mestaruuden että maailmanmestaruuden. Edellisen kauden maailmanmestaruuskisoista putoaminen paikattiin voittamalla kultaa tuplasti. Joukkue voitti kaudella myös kaikki muut kilpailut joihin se osallistui.
Toinen ja kolmas maailmanmestaruus
Kausina 2009–2010 ja 2010–2011 joukkue ylsi molempina sekä Suomen että maailman mestariksi. Vuoden 2011 MM-kilpailu käytiin huhtikuussa Helsingin Jäähallissa, jolloin Rockettes toi Suomelle yhdessä Helsingin Luistelijoiden Marigold IceUnityn kanssa toisen perättäisen kaksoisvoiton.
Syksystä 2017 alkaen joukkueen nimenä on ollut Helsinki Rockettes.
Lastimerkki
200px|right|Plimsoll line Lastimerkki eli Plimsollin merkki on vesialuksen kyljessä vesilinjassa oleva viivasto, joka osoittaa aluksen suurimman sallitun syväyksen eli suurimman uppouman määrän kussakin veden tiheydessä sekä kullakin liikennealueella. Lastimerkin kehittäjä oli Samuel Plimsoll, jonka mukaan merkki on nimetty.
Nyrkkisääntönä voidaan sanoa: mitä ylempänä merkki on, sitä enemmän alus voi ottaa lastia. Merkin korkeuteen kölistä vaikuttavat aluksen vakavuuskriteerit, kuten leveys ja pituus, sekä rakenne kuten jäävahvistus. Merkit voivat olla maalattuja tai teräksestä leikattuja ja laivan kylkeen hitsattuja.
Lastimerkissä on omat viivansa makealle vedelle ja suolaiselle vedelle eri vuodenaikoina, sillä aluksen syväyksen kriteerinä on sen veden tiheys, jossa alus kelluu. Samoin liikennealueet määräävät suurinta lastimäärää. Esimerkiksi alimmaksi piirretään aina WNA-viiva, joka tarkoittaa pohjoisen Atlantin talviolosuhteita.
Kirjaimilla on seuraavat merkitykset:
Panasonic
Panasonic Corporation on Japanissa vuonna 1918 perustettu kansainvälinen elektroniikkalaitteiden valmistaja. Aiemmin nimellä Matsushita Electric Industrial Co., Ltd. tunnettu yritys muutti nimensä Panasonic Corporationiksi 1. lokakuuta 2008. 1950-luvulla käyttöön otettu merkki Panasonic on ollut yhtiön tunnetuin tuotemerkki, ja sen alla myydään erilaisia elektroniikkalaitteita, kuten digitaalikameroita (sekä taskukokoisia kameroita että Micro Four Thirds -järjestelmäkameroita), videokameroita, televisioita, paristoja sekä av- ja äänentoistojärjestelmiä. Yhtiön toinen kansainvälinen tuotemerkki on Technics.
1980-luvulla yhtiöstä tuli maailman suurin levykeasemien valmistaja. Vuonna 1985 Xerox myi viiden tuuman levykeasemien liiketoiminnan yhtiölle.
Yhtiö oli maailman neljänneksi suurin matkapuhelimien valmistaja 1990-luvun lopulla.
Panasonic Corporationiin kuuluu 556 yritystä, ja Panasonic-nimellä on tuotteita yli 15 000. Se kuuluu maailman suurimpiin elektroniikka-alan yrityksiin, ja se on myös yksi maailman suurimmista yrityksistä. Panasonic työllistää yli 330 000 työntekijää, ja sen liikevaihto on noin 80 miljardia dollaria vuodessa. Panasonicin perustaja on Konosuke Matsushita.
Panasonic Pohjoismaissa
Pohjoismaihin perustettiin vuonna 1972 Panasonic Nordic AB, joka on Panasonic Corporationin täysin omistama tytäryhtiö. Panasonic Nordic AB on toiminut Suomessa huhtikuusta 2006. Suomessa Panasonicia myytiin 1970-luvulla tuotemerkeillä National ja myöhemmin National Panasonic. Panasonicin liikevaihto Pohjoismaissa on yli 210 miljoonaa euroa, ja työntekijöitä on sata. 1970-luvulla Panasonicin tuotteita toi Suomeen Kaukomarkkinat (Nykyään Kauko). Yritys yhä edustaa Panasonicia ammattilaistuotteissa kuten videokameroissa ja vahvistettussa tietokoneissa tableteissa.
Tuotteet
Yhtiö valmistaa muun muassa AM1 ja AM3 -sarjojen mikrokontrollereita.
1960-luvun lopulla yhtiö julkaisi MACC-7 minitietokoneen.
1970-luvulla yhtiö julkaisi ensimmäiset henkilökohtaiset tietokoneensa My Brain JD-700 ja JD-800, joissa oli CP/M-käyttöjärjestelmä.
Yhtiö valmisti useita MSX-yhteensopivia mikrotietokoneita.
Yhtiö julkaisi vuonna 1984 Panasonic Senior Partner IBM PC -yhteensopivan tietokoneen.
Syyskuussa 1996 julkaistu CF-25 oli yhtiön ensimmäinen Toughbook-sarjan kannettava tietokone.
Peliteollisuus
Yhtiö oli osakkaana The 3DO Companyssa ja on valmistanut Panasonic Q -konsolia.
Reisch
Reisch on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ânderson Polga
Ânderson Corrêa "Polgao" Polga (s. 9. helmikuuta 1979, Santiago, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Polga voitti maailmanmestaruuden vuonna 2002 Etelä-Korean ja Japanin kisoissa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Anderson Polga aloitti uransa vuonna 1999 Brasiliassa Grêmion joukkueessa, josta siirtyi vuonna 2003 Portugalin liigaan Sporting Clube de Portugaliin. Polga voitti Grêmiossa Brasilian Cupin ja Rio Grande do Sul:n mestaruuden. Sportingissa parhaat saavutukset olivat kaksi Portugalin cupin voittoa sekä pääsy kaudella 2004–2005 UEFA Cupin finaaliin, jossa kuitenkin tuli tappio.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Polga debytoi vuonna 2002 Boliviaa vastaan ja pääsi heti samana vuonna MM-kisajoukkueeseen. MM-turnauksessa hän pääsi kentälle kahdessa ottelussa. Hän esiintyi maaotteluissa 11 kertaa mutta ei mahtunut Brasilian maajoukkueeseen kauden 2002–2003 jälkeen.
Intel Ivy Bridge
500px|right|thumb|Intelin suoritinydinten suunnitelmat NetBurstista Skylakeen
Intel Ivy Bridge on Intelin kehittämä suoritinarkkitehtuuri, jonka tuotanto aloitettiin vuoden 2011 kolmannella neljänneksellä. Ivy Bridge -prosessorit tuotetaan 22 nanometrin valmistustekniikalla, ja ne on kehitetty Sandy Bridge -suorittimien korvaajiksi. Ivy Bridge -prosessorit ovat kuitenkin takaperin yhteensopivia Sandy Bridge -emolevyjen kanssa, mutta niiden järjestelmät voivat vaatia BIOSin ohjelmistopäivityksen valmistajasta riippuen.
Ominaisuudet
Ivy Bridgessä ei ole suoritinarkkitehtuurin suhteen merkittäviä eroja edelliseen Sandy Bridge -arkkitehtuuriin nähden, ja suurimmat muutokset siihen ovat:
Gallinan kulttuuri
Gallinan kulttuuri oli esikolumbiaaninen intiaanikulttuuri nykyisten Yhdysvaltojen lounaisosassa. Gallina-joen kanjoni sijaitsee Lounais-Yhdysvalloissa pohjoisessa New Mexicon osavaltiossa Santa Festä pohjoiseen melko lähellä Taosin kaupunkia Jemez-vuorten lähellä. Gallinan jokilaakso sijaitsee suunnilleen 20 km Taosista pohjoiseen.
Vuonna 1933 kullanetsinnässä ollut maanviljelijä Joe Areano löysi alueelta kanjonissa olevien mäkien huipulta kivisiä neliskulmaisia torneja, jotka oli muurattu oljen ja saven sekaisella laastilla. Lisätutkimuksen paljastivat, että ne oli rakentanut intiaanikansa, jonka kulttuuri erosi läheisestä pueblo-kulttuurista eli Anasazi-kulttuurista. Gallinan kulttuurin intiaanit rakensivat Gallinajoen varteen ajoitusten mukaan noin 1050-1300 jaa. ajalle tyypillisiä maanpintataloja, kuoppataloja ja mäkien huipuille myös kivisiä torneja. Kuivuus lisääntyi alueella sen historian edetessä. Kulttuuri näyttää tuhoutuneen äkkiä noin 1275 väkivaltaiseen hyökkäykseen, josta pelastuneet ihmiset pakenivat hieman pohjoisemmaksi. Hyökkääjinä olivat melko todennäköisesti pueblointiaanit.
Kulttuuri sai alkunsa aikaisemmasta Rosan kulttuurista, mutta kulttuurin keramiikka oli erilaista ja Rosan keramiikkaa käytännöllisempää. Kulttuurin otaksutaan saapuneen idästä preerialta tai Mississipin laaksosta asti. Gallinan kulttuuri liittyy pueblokulttuurin kukoistuskauteen. Gallinan talorakennustyyli muistutti Rosaa. Kykissä oli 3-20 taloa, ja niissä oli sekä pintataloja että puoliksi maahan kaivettuja kuoppataloja pohjois-eteläsuunteisesti asteltuina. Kuoppatalot olivat monesti pöytävuorten huipulla ja paaluaidoin ympäröityjä. Pintataloissa oli usein säilytyskoreja, jotka ulottuivat talosta itäiseen ja läntiseen suuntaan. Seinät olivat paksuja kivistä mudalla muurattuja. Talojen sisustat olivat sileitä ja siististi laastilla päällystettyjä. Tunnelit yhdistivät kuoppa- ja pintataloja.
Gallinan ihmiset rakensivat harjanteille kivistä, saven ja oljen seoksista neliskanttisia torneja, joiden katossa oli käytetty puurappuja. Vain harvojen tornien kulmat olivat pyöreähköjä. Muurit olivat paksuja ilmeisesti painon tukemisen takia. Torneihin pääsi vain tikkaita pitkin. Tornien korkeus oli 7,5-9 metriä, ja seinät alhaalla metrin paksuiset. Tornin lattian ala oli 6x6 metriä, ja lattiaa kiersivät penkkirivit. Erään tornin penkkien alla oli muun muassa väriaineita, peurannahkaisia vaatteita ja muita uskonnollisia ja muita intiaanien käyttöesineitä. Torneja löytyi 56x80 kilometrin alaiselta alueelta. Ei tiedetä, mihin torneja käytettiin, ehkä ruokavarastoina, ehkä viestiasemina, ehkä puolustukseen. Joistain Gallina-intiaanien kivisistä rakennuksista on käytetty nimeä torreónes, linnoituksen tornit. Vuosirengasajoitusten mukaan alue alkoi kuivua 1161, vaikka kosteus vaihteli ja jokainen vuosi ei ollut huono. Erityisen paha kuivuus oli 1250 - 1265, ja 1278-1292 olivat pahimmat vuodet. Luultavasti eräässä kuivuuden vaiheessa monet ihmiset vaelsivat Canjilon-vuorelle leireihin metsästämään ja keräilemään ravintoa luonnosta.
Noin 1275 kulttuurin ihmisiä siirtyi paljon Jemezin pohjoisosiin, ehkä ei vapaaehtoisesti. Onkin ajateltu, että Gallinassa olisi tapahtunut joukkomurha, jossa suurin osa kansaan kuuluvista olisi murhattu. Mutta löytöjen mukaan vain pieni osa koki julman kohtalon, suurin osa ihmistä pakeni. . Luultavasti puebloalueen Anasazi-intiaanit hyökkäsivät Gallinan alueelle. Mutta samoihin aikoihin myös Anasazi-kulttuuri hävisi.
Mario Benedetti
Mario Orlando Hamlet Hardy Brenno Benedetti Farugia (14. syyskuuta 1920 Paso de los Toros, Uruguay – 17. toukokuuta 2009 Montevideo, Uruguay) oli Uruguayn tunnetuin nykykirjailija. Monien uruguaylaisten ja argentiinalaisten tapaan hänkin oli italialaisten siirtolaisten jälkeläinen.
Benedetti syntyi syrjäisessä Paso de los Torosin kaupungissa Tacuarembón maakunnassa, mutta perhe muutti pian sen jälkeen töiden perässä Montevideoon, jossa Mario-poika aloitti koulunkäynnin. Häneltä jäi kuitenkin lukio kesken, ja hän joutui menemään töihin autokorjaamoon. Vuosina 1938–1941 hän asui Argentiinassa Buenos Airesissa.
British Seagull
oikea|pienoiskuva| Florty-sarjan British Seagull, valmistettiin 1954/1955. oikea|pienoiskuva| Forty Plus -malli British Seagull kiinteällä takaisinkelaavalla narukäynnistimellä. British Seagull oli brittiläinen kaksitahtisten perämoottoreiden valmistaja Poolessa, Dorsetissa 1930-luvun alusta 1990-luvun puoliväliin saakka. Vaikka British Seagullin perämoottorit olivat vuosikymmenien ajan esimerkkejä karkeasta yksinkertaisuudesta ja luotettavuudesta, valmistus hiipui vaatimusten ja päästöasetusten kohotessa. Moottorituotanto lopetettiin vuonna 1996 ja tuotemerkin oikeudet myytiin vuonna 1999. Varaosia tuotetaan edelleen olemassa oleville moottoreille.
Mario Benedetti
Benedettin kirjallinen ura lähti liikkeelle 1940-luvun puolivälissä. Hänestä tuli Marcha-viikkolehden toimittaja, ja hän toimi myös Marginalia-nimisen kulttuurilehden päätoimittajana. Vuosikymmenen lopussa hän julkaisi ensimmäisen esseekokoelmansa sekä novellikokoelman Esta mañana (Tänä aamuna), jossa käsitellään uruguaylaista arkielämää usein surkuhupaisaankin tyyliin: kokoelmaan kuuluva satiirinen novelli El presupuesto, joka kertoo byrokraattisesta toimistoelämästä, on päässyt moneen espanjankielisen kirjallisuuden antologiaan.
British Seagull
Historia
British Seagull -perämoottoreita myytiin ensin nimellä Marston Seagull, jonka kehitysinsinöörit John Way-Hope ja Bill Pinninger kehittivät ne John Marston Ltd Sunbeamland -tehtaalla Wolverhamptonissa. He hankkivat itselleen moottorin valmistusoikeudet ja markkinoivat perämoottoreita Bristol Seagullina. Kun yrityksen tuotanto aloitettiin Poolessa, alettiin käyttää British Seagullin nimeä.
British Seagullin yleisin perämoottorimalli on yksisylinterinen vesijäähdytteinen kaksitahtimoottori, mutta myös muita malleja on olemassa. Moottoria markkinoitiin ensin mainoslauseella ”The Best Outboard in the World” ja myöhemmin ”The Best Outboard Motor for the World”.
Moottoreissa oli Villiersin patentoima vauhtipyörämagneetto, ja vasemmalla puolella oli yksinkertainen kaasutin. Sylinterikannen yläpuolelle oli kiinnitetty pieni messinkinen polttoainesäiliö, jossa käytettiin moottorin iästä riippuen 10:1 tai 25:1 polttoaine-öljyseosta. Tankista polttoaineseos siirtyi pelkän painovoiman avulla polttoaineletkun kautta kaasuttimeen ja sylinteriin. Perusmallissa moottori käynnistettiin magneeton vauhtipyörään kiinnitettävällä irrallisella käynnistysnarulla. Lisävarusteena moottoriin oli saatavana takaisinkelaava käsikäynnistin. Moottorin synnyttämä pyörimisliike ja voima siirrettiin moottorilta etummaisen runkoputken sisällä olevaa akselia pitkin perän alennusvaihteelle ja potkurille. Moottorin taempaa runkoputkea pitkin johdettiin pakokaasut veden alle.
British Seagull -perämoottorit ovat osoittauneet erittäin kestäviksi ja pitkäikäisiksi yksinkertaisen rakenteensa, käytännöllisyytensä ja korkealaatuisten materiaaliensa vuoksi. Tuhansia moottoreita on edelleen käytössä, vaikka niitä on käytetty vaativissa ja hankalissa olosuhteissa meriympäristöissä. Kevyt moottori hitaasti pyörivällä potkurilla on ihanteellinen käytettäväksi pienveneissä ja purjeveneiden apumoottorina. Silver Century Plus -mallia voidaan käyttää jopa 26-jalkaisissa hitaasti kulkevissa veneissä.
Mallit
Yrityksen vanhin moottori oli Model 102, joka on kehitetty 1930-luvun Marston-malleista. Model 102 -moottorit olivat melko kookkaita ja niissä oli kiinteä moottorin sylinterilohko sylinterinkansineen sekä vesijäähdytteinen pakoputki. Joissakin Model 102 -perämoottoreissa oli halkaisijaltaan jopa 330 mm:n (13 tuuman) potkuri, minkä vuoksi moottorista käytettiin lempinimeä ”The Barge Pusher” (proomun työntäjä).
British Seagullin suosituin perämoottori oli Classic -sarja. Tähän muodoiltaan kulmikkaiden moottorien sarjaan kuuluivat 64 cm³:n sylinterillä varustetut mallit Featherweight, Forty Minus ja Forty Plus sekä 102 cm³:n sylinterillä varustetut Century ja Century Plus. Forty Minus ja Plus käyttivät identtisiä moottoreita, mutta Plus -mallissa oli järeämpi alennusvaihde ja suurempi potkuri. Century ja Century Plus käyttivät vielä järeämpiä alennusvaihteita ja suurempia potkureita. Classic -sarjan malleja valmistettiin 1950-luvun lopulta 1990-luvun puoliväliin ja monet niistä ovat edelleen päivittäisessä käytössä.
Mario Benedetti
Benedetti osallistui 1950-luvulta alkaen Uruguayn vasemmistolaisten liikkeiden toimintaan ja piti sittemmin yllä kiinteitä kulttuurisuhteita Castron Kuubaan. Vuonna 1973 sotilasvallankaappaus ajoi hänet maanpakoon muun muassa Argentiinaan, Kuubaan ja Espanjaan. Maanpakolaisvuosista kertoo muun muassa hänen romaaninsa Primavera con una esquina rota, joka esittelee uruguaylaisten pakolaisten kokemuksia useista eri näkökulmista ja eri maista käsin. Romaani on saanut [[Amnesty Internationalin kirjallisuuspalkinnon. Benedetti palasi kotimaahan 1983.
British Seagull
Mallit
1980-luvun alkupuolella British Seagull kehitti uuden QB-moottorisarjan. Moottoriyksikkö kehitettiin Belfastin yliopistossa, jonka koneinsinöörilaitos on erikoistunut modernien kaksitahtimoottorien suunnitteluun. Nämä moottorit olivat väriltään mustia, ja niitä kutsuttiin myös nimellä Irish Seagull. Nämä moottorit olivat hiljaisempia ja tehokkaampia kuin aikaisemmat mallit.
1980-luvun lopulla British Seagull esitteli uutuusmallit Model 170 ja Model 125. Kokonaan koteloiduissa perämoottoreissa käytettiin uudistettuja kaasuttimia ja sylinterilohkoja. Moottoreiden kampiakselin laakerointi oli epäonnistunut, mikä johti takuuvaatimuksiin Näistä uusista malleista ei koskaan tullut suosttuja, ja tekniikkamurheet heikensivät yrityksen imagoa.
Mario Benedetti
Lukuisia kirjallisuuspalkintoja saanut Mario Benedetti oli muun muassa Alicanten yliopiston kunniatohtori.
Suomennettu tuotanto
Lähde:
British Seagull
Polttoaineen ja öljyn seos
Vuosina 1931–1945 valmistettujen mallien suositeltu bensiini-öljyseos oli joko 8:1 tai 10:1. Vuodesta 1942 eteenpäin käytettiin 10:1-seosta vuoteen 1979 saakka. Tämän jälkeen käytettiin 25:1-seosta. Model 125 ja 170 -perämoottoreissa käytettiin aluksi 50:1-seosta, mutta ongelmien jälkeen päätettiin suositella jälleen 25:1-seossuhdetta. Tämä suhteellisen korkea öljyseos oli välttämätön kampiakselin liukulaakerien voitelun takia. Varhaisissa moottoreissa käytettiin lyhyitä liukulaakeriholkkeja ja myöhemmissä pidempiä, mistä syystä muutokset matalammasta seossuhteesta tehtiin. Todellisuudessa British Seagull alkoi käyttää pidempiä liukulaakeriholkkeja jo vuonna 1967, minkä vuoksi vuosien 1967–1979 moottoreita voidaan käyttää 25:1-öljyseossuhteella, kunhan muuttunut seos huomioidaan kaasuttimen säädöissä.
Jason Tahincioğlu
thumb|Jason Tahincioğlu vuonna 2008. Jason Tahincioğlu (s. 29. lokakuuta 1983 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta) tunnetaan myös nimellä Jason Tahinci on turkkilainen autourheilija.
Kaudella 2008 Tahincioğlu ajoi Aasian GP2-sarjassa BCN Competicion -tallissa. Hän ajoi myös Euroopan GP2-sarjassa kausina 2006 ja 2007. Ennen GP2-uraansa Tahinci on ajanut muun muassa Britannian Formula Renault -sarjassa, jossa hän sijoittui kaudella 2005 loppupisteissä sijalle 20. Tahinci on ajanut urallaan myös World Series by Renault ja Euroseries 3000 -sarjoissa.
Jason Tahincin isä on Turkin Autoliiton Tosfedin presidentti Mümtaz Tahincioğlu, joka omisti aikaisemmin Kent-makeistehtaan.
Teologiska fakulteten, Åbo Akademi
right|thumb|250px|Teologisen tiedekunnan päärakennus Teologiska fakulteten vid Åbo Akademi oli teologinen tiedekunta Turun Åbo Akademilla. Tiedekunta perustettiin lähinnä lahjoitetuin varoin vuonna 1924 ja oli ainoa teologinen tiedekunta Suomessa, jonka opetuskielenä käytetään ruotsia.
Jääpallon Suomensarja 1945
Jääpallon Suomensarja 1945 oli ensimmäinen kausi, kun toiseksi korkeinta sarjatasoa pelattiin Suomensarja-nimellä. Sarjassa pelasi kymmenen joukkuetta jotka oli jaettu kolmeen lohkoon. Palloliitto ja Työväen Urheiluliitto tekivät sodan jälkeisenä kautena yhteistyötä, ja mestaruussarjassa pelasi neljä TUL:n seuraa. Aluksi Suomensarjaankin oli tarkoitus osallistua myös viisi seuraa TUL:n puolelta, jolloin joukkuemäärä olisi noussut viiteentoista. TUL:n seurat eivät kuitenkaan osallistuneet Suomensarjaan jolloin sarja pelattiin kymmenen joukkueen kesken. Yhteensä neljä seuraa nousi seuraavan kauden mestaruussarjaan. Mestaruussarjapaikan onnistuivat lunastamaan Porin Kärpät, Rauman Pallo-Iirot, Helsingin Palloseura ja Kuopion Pallo-Toverit. Alemmalle sarjatasolle maakuntasarjaan ei pudonnut mikään joukkue.
Teologiska fakulteten, Åbo Akademi
Åbo Akademin teologisessa tiedekunnassa saattoi erikoistua seitsemälle eri alalle:
Jääpallon Suomensarja 1945
Länsilohko
HPS, KPT, Kärpät ja P-Iirot nousivat mestaruussarjaan. MP karsi mestaruussarjapaikasta lohkossaan viimeiseksi jääneen LUM:n kanssa joulukuussa 1945. LUM voitti ottelun 14–0 ja säilytti sarjapaikkansa.
Teologiska fakulteten, Åbo Akademi
Tiedekunnalla oli myös yhteistyötä Åbo Akademin humanistisen tiedekunnan kanssa, jonka kautta pystyi opiskelemaan uskontotiedettä. Tälläkin aineella oli oma professorinsa.
Hallintouudistuksessa 2010 tiedekunta menetti itsenäisyytensä ja siitä tuli osa isompaa tiedekunta-aluetta. Lopullisesti teologinen tiedekunta lakkautettiin vuonna 2015 ja se yhdistettiin osaksi uutta Humanististen tieteiden, psykologian ja teologian tiedekuntaa.
USS New Orleans
USS New Orleans voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Hanne Hogness
Hanne Hogness (s. 16. helmikuuta 1967 Trondheim) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen sekä vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa että vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa.
Warren Brittingham
Warren George Brittingham (2. syyskuuta 1886 Saint Louis, Missouri – 19. joulukuuta 1962 El Paso, Texas) oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa saaden joukkueineen hopeaa.
Jyri Marttinen
Jyri Pekka Marttinen (s. 1. syyskuuta 1982 Jyväskylän maalaiskunta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa monikansallisen Erste Ligan romanialaisjoukkue Gyergyói HK:ssa. Hän on pelannut urallaan aiemmin SM-liigaa JYPissä, Pelicansissa, Porin Ässissä ja Rauman Lukossa yhteensä 758 runkosarjaottelua tehopistein 75+124=199, 43 playoff-ottelua tehopistein 2+8=10 ja neljä liigakarsintaottelua tehopistein 2+2=4. Marttinen kuului Ässissä kolmella kaudella joukkueensa kapteenistoon ja hän teki joukkueelle Suomenmestaruuden ratkaisseen voittomaalin vuonna 2013. Marttinen voitti myös SM-hopeaa Pelicansissa vuonna 2012. Hän on pelannut myös neljänä kautena Ruotsin Elitserienissä Malmö Redhawksin, Timrå IK:n ja Skellefteå AIK:n joukkueissa. Marttinen edusti myös Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti hopeaa. Marttinen on tunnettu myös varsin kovaotteisena pelaajana, sillä hän voitti SM-liigan jäähypörssin kaudella 2013–2014 ja on liigan kaikkien aikojen runkosarjan jäähypörssissä neljäntenä 1165 minuutillaan.
Varhaiset vuodet
Marttinen aloitti ohjatun jääkiekon harrastamisen vasta kymmenenvuotiaana, mikä on varsin myöhäinen ikä ammattikseen jääkiekkoa pelaavien urheilijoiden keskuudessa.
Kehittyminen JYPissä
Marttinen on JYPin kasvatti. Hän voitti seurassa B-nuorten SM-hopeaa vuonna 1999. Marttinen debytoi JYPin SM-liigajoukkueessa kaudella 2000–2001, jolloin hän pelasi siellä kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Marttinen teki liigadebyyttinsä 2. tammikuuta 2001 Tampereen Ilvestä vastaan. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 20. helmikuuta 2001 Pelicansia vastaan. Suurimman osan kaudestaan Marttinen pelasi kuitenkin vielä JYPin A-nuorissa, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kausi 2001–2002 oli Marttiselle tulokaskausi SM-liigassa ja se toi hänelle 50 runkosarjaottelussa tehopisteet 1+4=5. Marttinen jakoi myös JYPin sisäisen tehotilaston voiton Olli Ahosen kanssa lukemalla +7.
Calgary Flames varasi Marttisen kahdeksannella kierroksella 238. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002. Kausi 2002–2003 hänellä päättyi jo vuodenvaihteessa 29 ottelun jälkeen selkävamman takia. Toivuttuaan vammastaan Marttinen teki kaudella 2003–2004 onnistuneen paluun kaukaloihin ja onnistui tekemään kauden aikana kaikkiaan 54 runkosarjaottelussa tehot 6+13=19. Hän väläytteli kiekollisen osaamisen lisäksi myös kovaotteisempaa pelityyliä ja keräsi 115 jäähyminuuttia, joilla Marttinen sijoittui SM-liigan jäähypörssissä viidenneksi. Lokakuussa 2003 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Kaudella 2004–2005 Marttinen ei onnistunut tehojen valossa ja hän teki vain neljä tehopistettä. Marttinen täytti paikkansa kuitenkin fyysisillä ominaisuuksillaan. Helmikuussa 2005 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Heidi Sundal
Heidi Sundal (s. 30. lokakuuta 1962 Oslo) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen sekä vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa että vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa.
Iférouane
Iférouane on maalaiskunta ja sen keskuskylä Nigerin Agadezin alueen Arlitin departementissa. Se sijaitsee Aïrvuoriston pohjoisosassa Tamgakvuorten juurella olevassa entisessä jokilaaksossa noin 250 kilometriä Agadezista koilliseen. Kunnassa on 12 600 (vuonna 2010, arvio) ja kylässä 1900 asukasta (vuonna 2001, väestönlaskenta).
Iférouanen kuntaan kuuluu kolme hallintokylää, kaksi perinteistä kylää, neljä leiriä ja 22 vedenottopaikkaa. Sen asukkaat ovat tuaregeja. Tärkeimmät elinkeinot ovat keinokasteluun perustuva puutarhaviljely sekä paimentolaisten harjoittama karjanhoito. Osa alueesta on täysin asumatonta autiomaata.
Kylässä on koulu, terveysasema, posti ja huoltoasema. Se on myös yksi Aïrvuoriston matkailukohteista. Iférouanen nähtävyyksiin kuuluvat perinteiseen tyyliin rakennetut talot ja vehreät puutarhat, käsityökeskus ja pieni museo, ranskalaisen linnakkeen rauniot sekä strutsien suojelua varten perustettu eläintarha. Joulukuun lopussa järjestetään suuri Festival de l’Aïr -perinnejuhla. Majoitusta tarjoaa pieni hotelli ja leirintäalue.
Jyri Marttinen
Kehittyminen JYPissä
Jatkoaika.comin toimittajan Santtu Lyntsyn mukaan Marttinen loisti taas kiekollisena ja nousi JYPin kärkipuolustajaksi kaudella 2005–2006. Hän oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja ja kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Marttinen keräsi myös 126 jäähymuuttia, joilla hän voitti JYPin sisäisen jäähypörssin. Kaudella 2006–2007 Marttinen kuului heikon kauden pelanneen joukkueen puolustuksen tasaisimpiin suorittajiin ja hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+17=30. Marttinen jakoi liigan puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Tapparan Teemu Aallon kanssa. Hän oli siirtymässä seuraavaksi kaudeksi ulkomaille, mutta Marttinen jätti JYPin kuitenkin jo siirtotakarajalla ja siirtyi loppukaudeksi Elitserien-joukkue Malmö Redhawksin riveihin. Joukkue putosi kauden päätteeksi HockeyAllsvenskaniin.
Elitserien-vuodet
Marttinen jatkoi kaudella 2007–2008 Elitserien-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Timrå IK:n riveissä. Hän jäi joukkueessa lopulta varsin vähälle peliajalle ja siirtyi marraskuussa 2007 Skellefteå AIK:hon. Marttinen oli siirtoajankohdastaan huolimatta joukkueen tehokkain puolustaja tehtyään 36 runkosarjaottelussa tehot 6+10=16. Hän teki heinäkuussa 2008 2+1-vuotisen jatkosopimuksen Skellefteån kanssa.
Kaudella 2008–2009 Marttinen teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+13=19. Hän voitti myös Skellefteån sisäisen jäähypörssin 107 minuutillaan ja sijoittui Elitserienin jäähypörssissä yhdeksänneksi. Marttinen voitti joukkueen sisäisen jäähypörssin myös kaudella 2009–2010 91 minuutillaan. Hänen sopimuksensa olisi kattanut myös kauden 2010–2011, mutta Skellefteå kuitenkin irtisanoi Marttisen sopimuksen.
Paluu SM-liigaan
Kaudeksi 2010–2011 Marttinen palasi SM-liigaan ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Pelicansiin. Hänen odotettiin nousevan joukkueen johtopuolustajaksi, mutta Marttisen kautta varjosti kuitenkin ailahtelevuus ja turhat jäähyt. Hän oli kuitenkin runkosarjassa viimeiseksi jääneen Pelicansin tehokkain puolustaja Jani Forsströmin kanssa tehoilla 5+10=15. Kaudella 2011–2012 Marttisen rooli pieneni, mutta hän pelasi kuitenkin mukiinmenevästi ja edelliskautta tasaisemmin. Marttinen voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudeksi 2012–2013 Marttinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Porin Ässiin. Hän palasi SM-liigan puolustajien eliittiin, oli Ässien puolustuksen parhaimmistoa omassa päässä ja muodosti toimivan puolustajaparin Shaun Heshkan kanssa. Marttinen teki kevään 2013 finaalisarjassa liigauransa kaksi ensimmäistä playoff-maalia, joista toinen ratkaisi Ässille kuudennessa finaaliottelussa 24. huhtikuuta 2013 3–2-voiton Tapparasta sekä Suomenmestaruuden joukkueelle. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Heinäkuussa 2013 Marttisen sopimusta Ässien kanssa jatkettiin kahdella vuodella kevääseen 2016 saakka.
Marttinen nousi kaudella 2013–2014 Ässien varakapteeniksi. Hän keräsi SM-liigan yhden kauden jäähyennätyksensä 160 minuutillaan ja voitti koko jäähypörssin. Kaudella 2015–2016 Marttinen nousi taas yhden välivuoden jälkeen Ässien kapteenistoon. Hänen kautensa päättyi kuitenkin jo 21 ottelun jälkeen yläraajavamman vuoksi marraskuussa 2015. Marttinen oli kauden jälkeen pitkään ilman sopimusta, kunnes hän teki syyskuun 2016 alussa vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ässien kanssa. Marttinen oli tehoilla 5+13=18 joukkueen tehokkain puolustaja Jere Seppälän ja Niko Peltolan kanssa. Hänen kautensa päättyi kuitenkin leikkaushoitoa vaatineeseen vammaan helmikuussa 2017.
II-divisioonan kautta ulkomaille
Syyskuussa 2020 Marttinen palasi kotiseudulleen Jyväskylään ja siirtyi toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella II-divisioonajoukkue Vaajakosken Pelikaaneihin. Marraskuussa hän siirtyi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella Slovakian Extraligan HC Detvaan. Marttinen pelasi siellä vain viisi ottelua, kunnes hän siirtyi joulukuussa loppukauden kattavalla sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan GKS Katowiceen. Kaudeksi 2021–2022 Marttinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:n Drakkars de Caeniin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+7=12.
Toukokuussa 2022 Caen kertoi Facebook-sivuillaan Marttisen lopettavan pelaajauransa ja siirtyvän valmentamaan. Jo saman vuoden syyskuussa hän palasi kuitenkin kaukaloihin ja siirtyi II-divisioonajoukkue Gladiators HT:hen. Tammikuussa 2023 Marttinen siirtyi loppukauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella monikansallisen Erste Ligan romanialaisjoukkue Gyergyói HK:hon. Joukkueessa pelasi myös hänelle Ässistä tuttu maalivahti Rasmus Rinne.
HMS Edinburgh (1811)
HMS Edinburgh oli Britannian kuninkaallisen laivaston 74-tykkinen Armada-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Palvelus
Kesäkuussa 1811 alus otettiin palvelukseen päällikkönään Robert Rolles. Se lähti 8. tammikuuta 1812 Välimerelle. Aluksen päällikkyyden vastaanotti marraskuussa George Dundas. Alus oli 1837–1841 Välimerellä osallistuen Syyrian sodan operaatioihin Syyrian ja Libanonin rannikolla. Vuonna 1846 alus siirrettiin telakalle Portsmouthissa, jossa siihen asennettiin höyrykone. Muutostyöt saatiin päätökseen 19. elokuuta 1852. Aluksen uppouma kasvoi 2 598 tonniin ja sen tykkien määrä väheni kuuteenkymmeneen.
Alus oli vartioaluksena Devonportissa, kunnes se liitettiin helmikuussa 1854 Itämerelle lähetettävään Sir Charles Napierin johtamaan laivasto-osastoon. Alus oli kontra-amiraali Henry Ducie Chadsin lippulaivana. Se osallistui Bomarsundin pommitukseen ja valtaukseen. Alus palasi Itämerelle vuonna 1855.
Krimin sodan päätyttyä alus oli vartiolaivana Sheernessissä ja Leithissä, kunnes se myytiin 1866 romutettavaksi.
Cœur de pirate
Quebecissä syntynyt Martin aloitti pianonsoiton kolmevuotiaana. Hän meni Conservatoire de musique du Québec à Montréal -kouluun yhdeksänvuotiaana ja opiskeli siellä viisi vuotta.
Martin oli 15-vuotiaana post-hardcore-yhtyeen December Strikes Firstin kosketinsoittajana. Hän oli myös lyhyen aikaa Bonjour Brumaire -yhtyeen kosketinsoittajana.
Cœur de pirate julkaisi eponyymin esikoisalbuminsa Cœur de pirate 16. syyskuuta 2008.
Butthole Surfers
thumb|Butthole Surfers esiintymässä vuonna 2009. Butthole Surfers on yhdysvaltalainen punk-yhtye, joka perustettiin Texasin San Antoniossa vuonna 1981. Yhtyeen tuotannossa on kuultavissa vaikutteita myös psykedeelisestä rockmusiikista ja muista tyylisuunnista.
Ensiesiintymisensä Butthole Surfers teki sanantoniolaisessa taidegalleriassa vuonna 1981. Ensimmäinen täysimittainen studioalbumi, Psychic... Powerless... Another Man’s Sac, julkaistiin joulukuussa 1984.
Yhtye on historiansa aikana käynyt läpi useita miehistönvaihdoksia, mutta on yhä toiminnassa.
Paul Hymans
Paul Louis Adrien Henri Hymans (23. maaliskuuta 1865 Ixelles/Elsene – 8. maaliskuuta 1941 Nizza, Ranska) oli belgialainen poliitikko ja Kansainliiton yleiskokouksen puheenjohtaja vuosina 1920–1921 ja 1932-33.
Hymansin johtoajatuksena oli vakauttaa Liettua siten, että muodostettaisiin sotilasliitolla Puolan ja Liettuan kesken valtiollinen yhtenäisyys, joka oli poistunut Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan valtioliiton alueen tultua päättyneeksi Puolan kolmannessa jaossa 1795. Tämän lisäksi Liettua saisi takaisin Memelin alueen Saksalta.
Paul Hymans johti Kansainliiton selvitystyötä Keski-Liettuan tasavaltaan liittyen, jonka tuloksen Liettua hylkäsi.
Siri Eftedal
Siri Eftedal (s. 22. toukokuuta 1966 Skien) on norjalainen entinen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Leon Wilkeson
Leon Russell Wilkeson (2. huhtikuuta 1952 – 27. heinäkuuta 2001) oli yhdysvaltalainen basisti, joka oli Lynyrd Skynyrd -yhtyeen pitkäaikainen jäsen. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1972 ja selvisi lento-onnettomuudesta, johon yhtye lokakuussa 1977 joutui.
Elämä ja ura
Leon Wilkeson syntyi Newportin kaupungissa Rhode Islandissa mutta varttui Jacksonvillessä Floridassa. Teini-iässä Wilkeson oli suuri Beatlesin fani ja opetteli soittamaan bassoa Paul McCartney esikuvanaan. Hän soitti koulun yhtyeessä, kun opiskelijatoveri kertoi veljensä etsivän basistia yhtyeeseen. Veli osoittautui Donnie Van Zantiksi, jolla oli yhtye nimeltä Collegiates. Koulumenestyksensä romahdettua Wilkeson kuitenkin jätti yhtyeen. Hän kehitti edelleen soittotaitojaan ja otti uusia esikuvia, joita olivat basistit Jack Bruce, John Paul Jones, Jack Casady, Phil Lesh ja Berry Oakley. 1970-luvun alussa Wilkeson oli tunnettu basisti Jacksonvillen musiikkipiireissä. Paikallinen yhtye nimeltä Lynyrd Skynyrd tarvitsi basistia Greg T. Walkerin erottua, jolloin Wilkeson liittyi hänen tilalleen. Lynyrd Skynyrdin laulajana oli Donnie Van Zantin veli Ronnie Van Zant, joka oli tullut Wilkesonille tutuksi Collegiatesin aikana.
Lynyrd Skynyrd oli saanut 1972 levytyssopimuksen MCA Recordsilta ja valmistautui levyttämään. Wilkeson ilmoitti yllättäen olevansa liian nuori kiertämään ja lähti yhtyeestä. Paremmin kitaristina tunnettu Ed King korvasi Wilkesonin ja soitti bassoa yhtyeen ensialbumilla Pronounced Leh-Nerd Skin-Nerd. Ronnie Van Zant ei ollut tyytyväinen Kingin soittotaitoihin ja suostutteli Wilkesonin palaamaan. Wilkeson ehti debyyttialbumin kansikuviin, vaikka ei soita sillä.