cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Krutov
Maajoukkue
MM-kilpailuista Krutov voitti viisi maailmanmestaruutta, yhden hopean ja pronssin. EM-kilpailuista Krutov voitti kultaa seitsemän kertaa. Kanada-cupin Krutov voitti vuonna 1981, minkä lisäksi hän saavutti Neuvostoliiton joukkueessa samasta turnauksesta hopeaa 1987 ja pronssia 1984. Hänet valittiin Neuvostoliiton vuoden pelaajaksi vuonna 1987. Krutov oli vuoden 1988 olympiaturnauksen ja vuoden 1987 MM-kilpailujen paras maalintekijä. Nuorten MM-kilpailuista Krutov voitti kultaa vuosina 1979 ja 1980.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004
Miehet
Lohko B
Vladimir Krutov
Seurajoukkueura
Krutov voitti Neuvostoliiton mestaruuden 11 kertaa. Hän siirtyi joukkuekaverinsa Larionovin kanssa NHL:n Vancouver Canucksiin vuonna 1989. Krutov ei kuitenkaan sopeutunut elinympäristön vaihdokseen. Hän oli ylipainoinen ja kärsi ulkomailla pelatessaan koti-ikävästä. Ainoalla NHL-kaudellaan Krutov teki 11 maalia, 23 syöttöä, 34 pistettä 61 pelissä. NHL-menestyksestä vaille jäänyt Krutov palasi Eurooppaan kauden 1989–1990 jälkeen. Hän pelasi Sveitsissä ja Ruotsissa.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004
Naiset
Naisten kymmenen joukkuetta jaettiin kahteen viiden maan alkulohkoon.
Vladimir Krutov
Kuolema
Krutov vietiin sairaalaan 3. kesäkuuta 2012 tämän kärsittyä sisäisestä verenvuodosta ja maksan toimintahäiriöstä, ja hänet vaivutettiin koomaan. Krutov kuoli sairaalassa 6. kesäkuuta, 52 vuoden ikäisenä.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004
Naiset
Lohko A
Vladimir Krutov
Pelityyli
Krutov oli voimakas pelaaja ja maalintekijä.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004
Naiset
Lohko B
Pearl-väri
Pearl-väri on niin kutsutun pearl-tekijän (joskus myös "Barlink-tekijän") aiheuttama hevosen diluutioväritys, jolla on samankaltaisia piirteitä kuin voikko- ja shamppanjaväreillä. Tekijä paikannettiin kalifornialaisessa Davisin yliopistossa vuonna 2006 ja sille on kehitetty DNA-testi.
Esiintyminen
Pearl-tekijä on melko harvinainen, ja esiintyy lähinnä quarter- ja paint-hevosissa ja perunpasoissa. Sama mutaatio esiintyy myös iberialaisperäisissä hevosroduissa kuten lusitanoissa ja andalusianhevosissa. Mutaatio on tullut quarter- ja paint-rotuihin luultavasti iberialaisrotujen vaikutuksen myötä. Vuonna 2007 tekijän todettiin esiintyvän myös irlannincobeilla.
Vaikutus
Pearl-tekijän vaikutus on epätäydellisesti resessiivinen. Heterotsygoottina sillä ei ole vaikutusta mustaan, ruunikkoon tai rautiaaseen pohjaväriin. Homotsygoottina se haalistaa rautiaan punaruskean pigmentin tasaisen vaaleaksi aprikoosinpunertavaksi rungossa, jouhissa ja hännässä ja vaalentaa ihon. Geeniä kutsuttiinkin tutkimusten ollessa kesken myös "aprikoosigeeniksi". Voikkovärityksestä poiketen jouhet ovat yleensä rungon väriset. Väritys antaa kuultavan hohtavan, helmimäisen vaikutelman.
Vaikutus voikkoväriin
Aitoa valkovoikkoa on vaikea ellei mahdoton erottaa silmämääräisesti pearl-voikko -fenotyypistä. Voikkotekijän ja pearl-tekijän erikoisesta yhteisvaikutuksesta johtuen pearl-tekijän epäillään olevan itsenäisen lokuksen sijaan voikkolokuksen mahdollinen alleeli.
Huhtasaari (saari)
Huhtasaari on yleinen saaren nimi. Karttapaikan mukaan sen nimisiä saaria on ainakin viisitoista. Huhtasaaria ovat muun muassa:
Huhtasaari (saari Hämeenlinnassa)
Huhtasaari on saari Hämeenlinnassa Kuohijärvessä. Saari on luonnonsuojelualuetta, ja järvi on luontomatkailun kehittämisen kohdealuetta.
Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria
thumb|Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria, Tukholmassa 1650-luvulla painettu laitos. Tämä [[Suomen kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluva kappale on supistettu versio Hemminki Maskulaisen virsikirjasta. ]] Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria oli ensimmäinen suomenkielinen virsikirja. Nimellä viitataan sekä Jacobus Finnon vuonna 1583 julkaisemaan virsikirjaan että Hemminki Maskulaisen vuoden 1605 virsikirjaan, joista kummankaan alkuperäistä nimeä ei varmuudella tiedetä. Vanhin tunnettu nimellä Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria julkaistu virsikirja on Hemmingin virsikirjan tarkistettu laitos vuodelta 1607.
Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria toimi pohjana vuonna 1701 julkaistulle niin sanotulle vanhalle virsikirjalle, joka oli sittemmin käytössä Suomessa lähes kaksisataa vuotta. Vuonna 1986 käyttöön otettu nykyinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja sisältää edelleen 43 virttä, jotka olivat mukana jo Hemmingin virsikirjassa, niistä 35 jo Finnon virsikirjassa.
Finnon virsikirja
Ensimmäisen suomenkielisen virsikirjan laati turkulainen koulumestari Jacobus Petri Finno (Jaakko Pietarinpoika Suomalainen) ja se painettiin Tukholmassa todennäköisesti vuonna 1583. Teos sisälsi 101 virttä, pääosin suomennoksia ruotsin-, saksan- ja latinankielisistä virsistä. Seitsemän virsistä on mahdollisesti Finnon itsensä kirjoittamia. Painoksesta on säilynyt vain yksi kappale, jota säilytetään Uppsalan yliopiston kirjastossa. Siitä kuitenkin puuttuu useita lehtiä, mukaan lukien kansilehti, joka olisi sisältänyt alkuperäisen nimen ja painovuoden. Lisäksi teoksesta tunnetaan kaksi vajaata käsin kirjoitettua kopiota, jotka kuuluvat Suomen kansalliskirjaston kokoelmiin. Finnon virsikirjan myöhemmät painokset ilmestyivät nimellä Yxi Wähä Suomen-kielinen Wirsikiria. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi vuonna 1988 nimellä Jaakko Finnon virsikirja Pentti Lempiäisen toimittaman näköispainoksen, jossa puuttuvat osat on täydennetty mainituista käsikirjoituksista.
Domitien Ndayizeye
Domitien Ndayizeye (s. 2. toukokuuta 1953 Murago) oli Burundin presidentti 30. huhtikuuta 2003 – 26. elokuuta 2005. Ennen presidenttiyttään hän toimi puolitoista vuotta varapresidenttinä.
Ndayizeye on hutu (hänen edeltäjänsä oli tutsi). Hänellä oli vaikeuksia pysyä hyvissä väleissä tutsien johtaman armeijan kanssa ja taivutella hutukapinallisisia luopumaan aseista.
Ndayizeye on kotoisin Kayanzasta, maan pohjoisosasta. Hän lähti maanpakoon Belgiaan vuonna 1972, ja liittyi siellä maanpaossa olevien hutujen ryhmittymään ja aktivoitui poliittisesti. Vuonna 1981 hän muutti Ruandaan ja vuonna 1993 palasi kotimaahansa Burundiin, jossa  hutu-puolue Frodebu oli voittanut ensimmäiset monipuoluevaalit.
Coccinelle
Coccinelle on C-kielen parseri ja muunnostyökalu, jota käytetään muun muassa Linux-ytimen kehityksessä ja testaamisessa.
Ohjelma on saatavilla Linuxille sekä NetBSD:lle ja FreeBSD:lle.
Ohjelman havaitsemia varoituksia seurataan Herodotos-työkalulla.
Historia
Ohjelman alku ajoittuu vuoteen 2004, jolloin sovelluksen kehittäjä Julia Lawall oli sapattivapaalla. Tuohon aikaan Linux-ytimen versio 2.6 oli juuri julkaistu, mutta monet ajurit olivat vielä versiolle 2.4. Ajurien siirtämiseksi oli tarpeen tehdä muutoksia, kuten lisätä parametreja funktiokutsuihin. Ongelman ratkaisuksi Lawall ja kolme muuta kehittivät Coccinellen Kööpenhaminan yliopistossa vuosien 2005 ja 2007 välillä. Ohjelman tuottamia muutostiedostoja ei voi ”sokkona” käyttää vaan on edelleen vastuu tarkistaa tuotetut muutokset.
Käyttö
Esimerkiksi toistuva virhe on loogisten operaatioiden järjestys:
Sen sijaan, että jokainen tapaus etsittäisiin ja korjattaisiin käsin voidaan molemmat tehdä automatisoimalla seuraavasti: @@ expression E; constant C; @@ - !E & C + !(E & C)
Aiheesta muualla
Luokka:C
Anouk Bessy
Anouk Bessy (s. 18. toukokuuta 1995) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski Club de Puy Saint Vincentiä.
Bessy kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2015 sijoittuen 32:nneksi. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2016 oltuaan 24:s. Se on myös toistaiseksi hänen paras sijoituksensa maailmancupissa.
Ida Brander
Ida Maria Charlotta Brander (Bränder, o.s. Reis; 5. lokakuuta 1857 Tukholma – 17. toukokuuta 1931 Kauniainen) oli ruotsalainen näyttelijä, joka esiintyi jonkin verran Tukholmassa mutta lähinnä kuitenkin vuosina 1877–1907 Helsingissä Ruotsalaisessa teatterissa (Svenska teatern), jossa 1800-luvulla oli paljon ruotsalaisia näyttelijöitä.
Branderin merkittäviä rooleja olivat Lady Macbeth, Orleansin neitsyt, Hedda Gabler, Regina von Emmeritz ja Kamelianainen. Hän näytteli myös elokuvissa.
Alaškert FC
Alaškert Football Club on jalkapalloseura Jerevanin kaupungista. Seura pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Armenian jalkapalloliigassa. Maansa mestaruuden Alaškert on voittanut kaudella 2015-16.
Seura on perustettu ensimmäisen kerran vuonna 1990, mutta se lakkautettiin vuonna 2000. Vuonna 2011 seura perustettiin uudestaan Bagrat Navoyanin toimesta. Kaudella 2012-13 se kilpaili toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Armenian 1. divisioonassa. Alaškert voitti sarjan heti ensimmäisellä kaudella, joka takasi nousun pääsarjaan kaudelle 2013-14. Alaškert voitti maansa mestaruuden kaudella 2015-16.
Neper
Neper tai Nepri oli muinaisessa Egyptissä palvottu viljan jumala. Neperin naispuolinen vastine oli viljan jumalatar Nepit.
Pääuoma
Pääuoma on hydrologiassa nimitys valuma-alueen uomaverkostossa sijaitsevasta virtaveden siitä uomasta, joka laskee alajuoksullaan ulos valuma-alueelta joko järveen tai mereen. Pääuoma on suurempi kuin siihen yhtyvät sivu-uomat. Joen tapauksessa siitä voidaan käyttää nimitystä pääjoki, puron tapauksessa pääpuro ja ojan tapauksessa pääoja eli valtaoja. Siitä, kuinka korkealle yläjuoksulle päin pääuoman katsotaan yltävän, on kuitenkin erilaisia käytäntöjä.
Suomessa vesistöalueet muodostuvat, etenkin Järvi-Suomen tasaisilla alueilla, suurista järvistä ja niiden välisistä lyhyistä joista. Niissä vesien virtausreitit on perinteisesti tunnettu hyvin ja niistä käytetään poikkeavaa nimityksiä ”reitti”. Pääuoman rinnalla voidaan käyttää nimitystä ”reitti” tai ”pääreitti”. Artikkelissa pitäydytään kuitenkin pääuoma-nimityksessä.
Uomaverkoston rakenne
pienoiskuva|[[Mississippi (joki)|Mississippin valuma-alue käsittää suuren osan Pohjois-Amerikan mannerta. Hydrologit ovat valinneet joen pääuomaksi pohjoisesta tulevan uoman (paksun uoman).]] Valuma-alueen uomaverkoston pääuomaa voidaan seurata joensuulta alkaen kohti yläjuoksua tiettyyn pisteeseen asti. Pääuomaan yhtyy matkalla sivu-uomia ja jokaisen yhtymiskohdan yläpuolella on pääuoma aina vain kapeampi ja sen virtaama aina vain pienempi. Yhtymiskohdassa sivu-uomaksi valitaan pienempi ja pääuomaksi suurempi uoma.
Pääuoman kriteereitä
pienoiskuva|Kuvitteellisen [[uomaverkoston Strahler-numerointi: 1. latvauomat 2. uomat, johon latvauomat yhtyvät 3. uomat, johon 2. luokan uomat yhtyvät 4. uoma, johon 3. luokan uomat yhtyvät Uomaverkoston 4. luokan uoma on valuma-alueensa pääuoma, joka laskee esimerkiksi mereen.]] Kun pääuomaa seurataan yläjuoksulle päin, voidaan saavuttaa sellainen yhtymiskohta, jossa uomaverkoston molemmat haarat vaikuttavat yhtä suurilta joko leveytensä tai virtaaman puolesta. Erään kriteerin mukaan kumpikaan haaran uomista ei ole pääuoma, vaan molemmat ovat sivu-uomia. Toisin sanoen pääuoma alkaa tästä pisteestä ja päättyy joensuuhun.
Eräs pääuoman kriteeri on hydrologinen. Siinä luodaan uomaverkostolle ensin Strahler-luokittelu, jossa latvapurot saavat Strahler-numeron 1, ja kun numeroltaan samanarvoiset latvapurot yhtyvät toisinsa, saa yhdistynyt uoma Strahler-numeron 2. Erinumeroiset uomat eivät kasvata pääuoman eli suurempinumeroisen uoman Strahler-numeroa. Kun tällä tavalla jatketaan, voi uomien Strahler-numero kasvaa suuremmaksi aina vain yhdellä numerolla. Suurilla joilla voi niiden Strahler-numero saavuttaa tai jopa ylittää arvon 10. Kun aloitetaan joensuusta ja noustaan yläjuoksulle päin, valitaan pääuomaksi se uoma, jonka Stahler-numero on suurin. Tällä tavalla määriteltynä on pääuoma joskus verrattain lyhyt.
Joen pituus
Kun vertaillaan maailman pisimpien jokien pituuksia, olisi hyvä huomioida jokien pituuden mittausperusteet. Joensuulta matkataan pääuomaa pitkin yläjuoksulle, jossa valitaan sellainen sivu-uoma, jonka pituus yhdessä pääuoman pituuden kanssa antaa joelle suurimman pituuden. Esimerkiksi Vantaanjoen pituus Erkylänjärvestä Helsingin Vanhakaupunginselälle on noin 100 kilometriä. Jos kuitenkin poiketaan joen pääuomasta ennen Erkylänjärveä kaakkoon päin Selänojaa myöten Brusilansuolle, tulee siitä yli 100 kilometriä pitkä.
Tästä säännöstä on hyvin tunnettuja poikkeuksia. Esimerkiksi Mississippi, joka sijaitsee Pohjois-Amerikassa, on 3 779 kilometriä pitkä. Sillä on kuitenkin sivujoki Missouri, joka jo itsessään on 3 969 kilometriä pitkä. Niistä voi muodostaa 6 019 kilometriä pitkän joen nousemalla Mississipin pääuomaa ylös ja jatkamalla Missourin sivu-uomaa pitkin sen latvoille. Jokia kohdellaan kuitenkin eri jokina ja siksi ne on yleensä tilastoitu erikseen.
Erämaan tarinoita
Erämaan tarinoita on Penny Girl -nimisestä hevoskerhosta ilmestyvä kirjasarja. Sarjan kirjoittaja on Angela Dorsey, joka asuu itsekin erämaassa. Häneltä on julkaistu Penny Girlissä mm. Freedom- ja hevosenkelisarjaa.
Juoni
Kirjoissa seikkailee Evy Taylor -niminen 13-vuotias ratsastajatyttö, jolla on kummallinen kyky. Hän nimittäin osaa puhua telepaattisesti hevosten kanssa, ja ymmärtää niitä todella hyvin. Hän ei tiedä, onko se kirous vai lahja. Evy asuu äitinsä Latician kanssa Kanadassa erämaassa. Evyllä on kaksi hevosta, Rusty, hänen ikioma kimo ruunansa, ja vapaasielu Twilight, jonka hän pelastaa suden raatelemana luonnosta. Ruunivoikko Twilight on peräisin lähistöllä majailevasta mustangilaumasta, jonka johtaja on tummanruunikko ori Night Hawk, joka on myös Twilightin isä. Twilightin emä on palomino Wind Dancer. Twilightilla on myös velipuoli Dark Moon ja pikkusisko, Butterfly. Night Hawkin laumaan kuuluu myös musta tamma Black Wing, rautias tamma Shimmer ja mustanpäistärikkö orivarsa Ice. Laumaan ovat kuuluneet mm. vaaleanrautias nuori tamma Willow, joka joutui toisen oriin laumaan sekä vanha kimo tamma Snow Crystal, joka ilmoitettiin kuolleeksi kirjassa Salaisuuksien kevät. Evyn kotona majailee myös äidin haaveilijahevonen Cocoa. Perheeseen kuuluu myös ikivanha saksanpaimen-narttu Loonie, orpo hirvivasa Tumpelo, joka oli aluksi Thumper, ja uusi asukas, Rascal-niminen koiranpentu. Evyn paras ystävä on Kestrel, joka asuu noin kymmenen mailin päässä Evyn ja hänen äitinsä piilopirtistä. Kestrelillä on kaksi siskoa, Mya ja Nova, sekä Äiti, Elaine ja isä, Seth. Kestrelin vanha tamma on nimeltään Twitchy, ja collie on James. Hänen huoneessaan majailee ikuinen irvistys naamallansa pitävä Snarly-kissa. Kestrelillä ja hänen perheellään on monta sataa lehmää.
Evy on sataprosenttisen varma, että hänen äitinsä on paossa jotakin, tai joitakin. Kun äiti sitten eräänä päivänä lipsauttaa, että he eivät asu erämaassa enää paria vuotta kauempaa, Evy alkaa aavistaa, että äidin maapako johtuu hänestä. Evy aikoo selvittää äitinsä salaisuuden ystäviensä Rustyn, Twilightin ja Kestrelin avulla, vaikka siinä kestäisi kauan. Erämaassa kaikki ei kuitenkaan mene kuin suunniteltiin. Karhut, sudet, puumat ja muut pedot ovat vaarana, ja talvisin pakkanen paukkuu ihan kunnolla. Kirjassa Enkelten syksy Evyn ystävä Kestrel lähtee sisäoppilaitokseen. Tytöt vakoilevat erästä perhettä, johon kuuluu hyvin paljon Evyä muistuttava, tosin nuorempi tyttö. Myöhemmin tytöt saavat selville tytön olevan Evyn siskopuoli ja että Evyn isä onkin elossa, vaikka Evyn äiti on luullut tämän kuolleen. Evyn isoäiti on rikas ja vaikutusvaltainen vanha nainen, joka haluaisi pitää Evyn itsellään. Tämä oli myös valehdellut Evyn äidille tämän puolison kuolleen auto-onnettomuudessa, vaikka todellisuudessa mies oli vain halvaantunut alaraajoistaan ja kulkee nykyään pyörätuolissa. Siskopuoli Jenin lisäksi Evyllä on myös pikkuvelipuoli Tristan. Jenillä on myös hevosia, joista yksi, lumoavan kaunis andalusialaistamma Morning Star auttaa Evyä pakenemaan ja on muutenkin lojaali Evylle. Muita hevosia ovat mm. ketunpunainen ruuna Fox, friisiläistamma Fiercy Rain ja sen orivarsa Storm. Evylla on vastassaan suuri haaste.
Knowle West Boy
Knowle West Boy on Trickyn kahdeksas studioalbumi ja se julkaistiin vuonna 2008.
Luettelo pikkuplaneetoista: 221001–222000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 221001:stä ja päättyen 222000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ruin
Ruin on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
G-funk
pienoiskuva|[[Dr. Dre on yksi g-funkin pioneereista.]] G-funk eli gangsta-funk on hip hop -musiikin alalaji, joka polveutui Yhdysvaltain länsirannikon gangsta rap -musiikista 1990-luvun alussa. G-funkissa yhdistyvät rapmusiikille tyypilliset sanoitukset sekä funkmusiikin rytmit ja biitit. G-funkissa käytetään melodisia syntetisaattoreita, matalaa bassoa, hidasta hypnoottista groovea, naistaustalaulajia ja "West Coast Whistleksi" kutsuttua kimeää "liukuvaa" ääntä. Sanoitukset koostuvat usein seksistä, huumeista, väkivallasta ja naisista.
G-funkia ei edusta Snoop Doggin, Warren G:n sekä Nate Doggin perustaman 213-yhtyeen lisäksi monikaan kuuluisa artisti tai yhtye, mutta useammat albumit saattavat sisältää muutamia tai yksittäisiä niin sanottuja G-funk-tyylisiä kappaleita.
Taylor Horn
Taylor Ashley Horn (s. 12. lokakuuta 1992 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän on julkaissut kaksi albumia, taylor-made (2002) ja Changes (2006).
Hän on myös esiintynyt televisiossa ohjelmissa Life at the Resort (2011) ja Britney's Redneck Roots (2005).
Vitali Jeremejev
Vitali Mihailovitš Jeremejev (s. 23. syyskuuta 1975 Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen ammattilaisuransa päättänt jääkiekkomaalivahti.
Ura
Jeremejev aloitti jääkiekon kotikaupunkinsa jääkiekkojoukkueessa Torpedo Ust-Kamenogorskissa. Ensimmäistä kertaa hän pelasi silloisessa Venäjän pääsarjassa IVY:n mestaruussarjassa kaudella 1992–1993. Vuonna 1994 New York Rangers varasi hänet vuoden varaustilaisuuden viimeisellä kierroksella.
Jeremejev siirtyi Pohjois-Amerikkaan vuonna 2000. Hän aloitti Rangersin organisaatiossa farmijoukkueen farmissa ECHL-liigan Charlotte Checkersissä, mutta nousi kauden mittaan farmiin AHL-liigan Hartford Wolf Packiin ja edelleen pääsi pelaamaan Rangersissakin neljä ottelua. Seuraavan kauden hän aloitti jälleen Charlottessa, jossa hän jakoi ajan Jason LaBarberan kanssa. Tämä ei miellyttänyt, ja hän palasi kesken kauden Venäjälle. Jeremejev liitty kesken kauden 2001–2002 jälleen Moskovan Dynamoon, jossa hänen sopimus päättyi kauden 2009–2010 jälkeen. Venäjän superliiga oli ehtinyt muuttua KHL-liigaksi tuona aikana.
Kaudeksi 2010–2011 Jeremejev siirtyi Barys Astanaan. Jeremejev pelasi Astanassa neljä kautta, kunnes päätti pelaajauransa.
Kansainvälinen ura
Jeremejev on edustanut Kazakstanin jääkiekkomaajoukkuetta useasti. Hän on pelannut C-sarjan MM-kisoissa 1994 ja 1995, B-sarjan MM-kisoissa 1997, 1999 ja 2000, MM-kisoissa 2004 ja 2010, sekä talviolympialaisissa 1998 ja 2006.
Bön
Bön tai Bon on tiibetiläinen uskonto, joka syntyi 1000-luvulla. Tiibetin lisäksi bön-luostareita on myös Intiassa, jonne uskonto tuli vuoden 1950 jälkeen Tiibetistä. Bön muistuttaa paljon buddhalaisuutta, mutta siinä on joitain erityispiirteitä.
Nimellä bön on kutsuttu myös Tiibetin alkuperäistä uskontoa, joka edelsi buddhalaisuuden tuloa ja taantui 700- ja 800-luvuilta alkaen kun buddhalaisuus pääsi kuninkaan suojelukseen. Ei kuitenkaan tiedetä varmasti, pohjautuuko 1000-luvulla syntynyt bön siihen ja onko näiden uskontojen välillä jatkumoa.
Bön verrattuna muihin tiibetiläisiin perinteisiin
Bön-opetukset sisältävät samantyyppisiä harjoituksia kuin jotkin tiibetinbuddhalaiset perinteet, ja länsimaissa vaikuttava lama Tenzin Wangyal Rinpoche kutsuukin perinnettä bön-buddhalaisuudeksi vaikka perinteen hengellinen johtaja Lungtok Tenpai Nyima onkin todennut, että toivoisi vain 'bön'-sanaa käytettävän. Bön-uskonnon perustajana ei pidetä Siddharta Gautamaa ja esimerkiksi stupaa kierretään bönissä päinvastaiseen suuntaan kuin buddhalaisuudessa.
Opetusten tasot
Opetukset jaotellaan yleisesti yhdeksään tasoon, joista alimmat neljä sisältävät harjoituksia, joilla pyritään harmonisoimaan ihmisen ja ympäristön välistä suhdetta – näitä neljää ensimmäistä opetustasoa voitaisiin kaiketi pitää šamanistisina. Ylemmät opetustasot sisältävät sutra-, tantra- ja dzogchen-opetuksia. Länsimaissa opetetaan lähinnä näiden ylempien tasojen harjoituksia.
Suomessa
Suomessa bön-uskontoa harjoitetaan muutamilla paikkakunnilla Tenzin Wangyal Rinpochen perustaman Ligmincha-järjestön alaisuudessa.
Tutu (jumala)
Tutu oli muinaisessa Egyptissä myöhäiskaudella palvottu kansanomainen jumala. Tutu oli hautojen suojelija ja myöhemmin painajaisten karkottaja.
Tadžikistanin historia
Tadžikistan on entisistä Keski-Aasian neuvostotasavalloista ainoa, jonka väestö ei ole turkkilaista perimää, vaan tadžikit ovat iraninsukuinen kansa. Tadžikit polveutuvat persialaisheimoista, jotka harjoittivat maanviljelyä, eivätkä he siten olleet paimentolaisia. Tadžikkien asuttamat alueet ovat olleet varhaishistoriallisina aikoina persialaisten hallinnassa, kunnes Aleksanteri Suuri valloitti alueet 330 eaa. Sittemmin alueet ovat kuuluneet Baktriaan ja persialaisen Sassanidien dynastian hallintaan. 700-luvulla arabivalloitusten mukana alueelle saapui islam. Mongolit valtasivat alueen 1200-luvulla ja tämän jälkeen valtaa pitivät timuridit. Uzbekkien hallitsema Buharan kaanikunta hallitsi Tadžikistanin aluetta 1500-luvulta lähtien. Venäjän keisarikunnan laajetessa Keski-Aasiaan, Buhara ja Tadžikistanin alue sen mukana joutuivat venäläisten alaisuuteen. Venäjän vallankumouksen jälkeen Tadžikistanista tuli osa Neuvostoliittoa. Neuvostohallinnon aikana Tadžikistan oli köyhä ja maanviljelyksestä elantonsa saava neuvostotasavalta. Tadžikistan itsenäistyi Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena vuonna 1991. Vasta itsenäistynyt maa ajautui sisällissotaan. Maata on vuodesta 1992 lähtien hallinnut Emomali Rahmon.
Esi- ja varhaishistoria
Tadžikistanin alueelta on löydetty runsaasti esihistoriallisia esineitä, sekä taide ja arkkitehtonisia monumentteja. Varhaisimmat merkit Tadžikistanin alueen ihmisasutuksesta ovat peräisin paleoliittiselta kaudelta, noin 800 000 vuotta sitten. Tälle aikakaudelle on ajoitettu varhaisimmat löydetyt kivityökalut, joiden uskotaan olevan nykyihmisen käyttämiä. Alueella uskotaan olleen ihmisasutusta koko paleoliittisen kauden ajan, sillä arkeologiset löydökset eri kaivauksissa on ajoitettu miljoonan ja viiden tuhannen vuoden välille.
Iranilaisia kieliä puhuvia kansoja saapui alueelle vuosina 2000–1000 eaa. Ensimmäiset keskusjohtoiset valtakunnat Tadžikistanin maaperällä olivat nykyisen maa-alueen itä- ja eteläosissa sijainnut Baktria ja pohjoisosissa sijainnut Sogdiana. Nykyisten tadžikkien esi-isinä pidetään sogdialaisia ja baktrialaisia, sekä mahdollisesti joitakin muita heimoja.
Karl-Axel Bratt
Karl-Axel (K. A.) Bratt (23. joulukuuta 1882 Karlstad, Ruotsi – 28. toukokuuta 1958 Djursholm) oli ruotsalainen sotilas ja kirjailija.
Tadžikistanin historia
Esi- ja varhaishistoria
Kuudennella vuosituhannella eaa. persialainen akhaimenidien valtakunta levittäytyi Keski-Aasiaan. Kyyros Suuri teki sotaretken itään vuonna 538 eaa. Tällä sotaretkellä hän alisti Sogdianan ja Baktrian Persian satraapeiksi. Aleksanteri Suuri valloitti Keski-Aasian sotaretkellään alueen vuonna 329 eaa. Hän perusti alueelle Alexandria Eschatên kaupungin, jonka paikalla on nykyisin Tadžikistanin toiseksi suurin kaupunki Hudžand. Tämän seurauksena sogdit nousivat kapinaan ja surmasivat joitakin Aleksanterin sotilaita, koska heidän perinteinen paimentolainen elämäntapansa oli korvattu kaupunkiasutuksella.
Antiikin aika
Aleksanteri Suuren vuonna 323 eaa. tapahtuneen kuoleman ja siitä seuranneiden diadokkisotien jälkeen Baktriasta tuli osa seleukidien valtakuntaa. Valtakunnan keskus oli Vähässä-Aasiassa ja maantieteellisen etäisyyden vuoksi sillä oli vain vähän valtaa Baktriassa. Tämä mahdollisti sen, että Baktrian hallitsija Diodotos I perusti myös nykyisen Tadžikistanin aluetta hallinneen Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan, ja julisti alueen itsenäiseksi seleukidien vallasta 240 eaa. Antiokhos III:n komentamat seleukidien joukot hyökkäsivät Kreikkalais-baktrialaiseen kuningaskuntaan, mutta samana vuonna Baktrian ja seleukidien välille solmittiin rauhansopimus, joka vahvisti Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan suvereniteetin.
Karl-Axel Bratt
Elämä
Karl Axel Bratt syntyi 23. joulukuuta 1882 Karlstadissa Ruotsissa upseeriperheeseen. Hänen isänsä oli eversti Claes Bratt. Hän oli vuonna 1904 Värmlannin rykmentin aliluutnanttina, luutnanttina 1907. Vuonna 1908 hän siirtyi kapteenina yleisesikuntaan ja hän oli opettajana Suomen sotakorkeakoulussa 1920-1924. Bratt nimitettiin 1922 Svean henkirykmentin kapteeniksi 1922 ja edelleen majuriksi 1926. Hän palveli sotakorkeakoulussa 1927 ja vuotta myöhemmin henkirykmentissä. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1932 ja everstiksi 1935, jonka jälkeen hänet nimitettiin sotavarustetarkastajaksi.
Hän organisoi Suomessa Sotakorkeakoulua vuosina 1924–1927 yhdessä kahden muun ruotsalaisen upseerin kanssa.
Tadžikistanin historia
Antiikin aika
Toisella vuosisadalla eaa. kaikki Baktrian pohjoiset alueet, mukaanlukien nykyinen Tadžikistan, joutuivat Uzbekistanista ja Turkmenistanista saapuneiden paimentolaisten hallintaan ja Baktrian kreikkalaisten kuninkaiden valta heikkeni yhä enemmän. Vuosisadan lopussa Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta luhistui ja Tadžikistanin alueen valtasivat indoeurooppalaiset yuezhi-heimot. Heimojen hallitsemista alueista kehittyi vähitellen Kušana-valtakunta, joka laajensi alueitaan Baktriaan ja Hindukushille. Kušana-valtakunnan ajalla oli merkittävä vaikutus buddhalaisuuden leviämisen edistäjänä. Laajimmillaan valtakunta oli kuningas Kaniškan valtakaudella vuosina 78–144, jolloin se hallitsi suurta osaa Keski-Aasiasta. Kaniškan kuoltua valtakunta alkoi taantua ja 300-luvulla Kušana-valtakunta alkoi heikentyä persialaisten Sassanidien vaikutusvallan kasvaessa alueella. Sassanidien hallitsemasta Persiasta muodostui alueen voimakkain suurvalta, joka otti Kušana-valtakunnan alueet hallintaansa.
Sassanidien hallitsema valtakunta oli 600-luvulle asti yksi maailman voimakkaimmista valtiosta ja länsirajallaan se kävi useita sotia Rooman valtakuntaa vastaan ja tämän romahdettua Bysantin valtakuntaa vastaan. Sassanidien valtakaudella Keski-Aasiaan levisi heidän valtionuskontonsa zarathustralaisuus.
Islamilaisten dynastioiden aika
Islamilaisista dynastioista oli Tadžikistanin kansallisen identiteetin kehittymisen kannalta merkittävin vuosina 875-999 hallinnut samanidien dynastia. Samanidit hallitsivat suurta osaa nykyisestä Tadžikistanista. Tänä aikakautena persian kieli elpyi arabivalloitusten jälkeen ja siitä tuli Keski-Aasian valtakieli. Tadžikin kieli kuuluu iranilaisten kielten kieliryhmään ja se on hyvin lähellä farsin ja darin kieliä. Samanidikaudella Buharasta muodostui Keski-Aasian kulttuurinen keskus. 900-luvun loppupuolella Samanidien valtakunta joutui sekä etelän, että pohjoisen suunnassa kohtaamaan turkkilaiskansojen laajentumispyrkimykset. Vuonna 999 Karakhanidien turkkilaisheimo kukisti Samanidit, eikä Keski-Aasiaan enää tämän jälkeen tullut persialaista suurvaltaa. Turkkilaisheimojen muuttoliike Keski-Aasiaan alkoi 800-luvulla ja suurimmillaan se oli 1000-luvulla. Keski-Aasian muuttaneet turkkilaiskansat omaksuivat vaihtelevassa määrin persialaisen kulttuurin. Sukupolvien kuluessa jotkut heistä unohtivat paimentolaisuuteen perustuvan elämäntapansa ja asettuivat aloilleen, mikä toi heidät läheisempään yhteyteen persialaisia kieliä puhuneiden kanssa. Tässä vuorovaikutuksessa sekä turkkilaiset että persialaiset alkoivat omaksua kulttuurisia vaikutteita toisiltaan.
Seuraavien vuosisatojen ajan alue josta myöhemmin tuli Tadžikistan, oli osa turkkilaisten tai mongolien hallitsemaa valtiota. Persian kieli kuitenkin säilyi edelleen hallintokielenä, koulutuksessa ja kirjallisuudessa. 1000-luvun ja 1400-luvun välisenä aikakautena aluetta hallitsivat seldžukit, mongolit ja timuridit. Toistuvat valtataistelut alueen hallinnasta aiheuttivat omat rasitteensa alueen asukkaille. Erityisesti mongolivalloitusten aikana useita tärkeitä kaupunkeja tuhottiin.
1500-luvulla Muhammad Šaibanin perustama Šaibanidien uzbekkidynastia valloitti suuren osan Keski-Aasiaa, mutta sen yhtenäisyys alkoi hajota valloitusten jälkeen. 1800-luvulle tultaessa nykyisen Tadžikistanin alueella hallitsivat uzbekkien Buharan kaanikunta, Ferganan laaksoon keskittynyt Kokandin kaanikunta, sekä paštujen Dorrani-valtakunta.
Venäjän valtakausi
1800-luvun toisella puoliskolla Keski-Aasiaan alkoi muuttaa yhä useampia venäläisiä erilaisten taloudellisten ja geopoliittisten tekijöiden kannustamana. Tulijat kohtasivat aseellista vastarintaa, mutta tadžikkien yhteiskuntaan tämä ei vielä vaikuttanut. 1860-luvulle tultaessa Venäjän keisarikunnassa katsottiin että Keski-Aasian kaanikunnat oli kukistettava, näiden vastustettua Venäjän laajentumista Kazakstanin aroille. Venäläiset aloittivat 1860-luvulla Keski-Aasian valloitukset. Vuonna 1868 valloitettiin Buharan kaanikunta, vuonna 1873 Hivan kaanikunta ja vuonna 1875 Kokandin kaanikunta. Venäjä päätti olla liittämättä Buharaa suoraan omaan hallintaansa, sillä se varoi tästä aiheutuvia seurauksia islamilaisessa maailmassa ja Iso-Britanniassa. Sen sijaan tsaarin hallinto teki Buharan emiirin kanssa protektoraattisopimuksen, joka liitti sen omaan etupiiriinsä. Korvaukseksi menetetyistä alueista venäläiset myönsivät Buharan emiirille Dušanben alueen, josta myöhemmin tuli Tadžikistanin pääkaupunki. Venäjän laajentuminen Keski-Aasiaan toi venäläiset kosketuksiin brittiläisten hallitseman Intian ja Afganistanin kanssa, mikä toi Venäjän törmäyskurssille Iso-Britannian kanssa. Keski-Aasia joutui osaksi brittien ja venäläisten välistä suurta peliä. Maat sopivat rajalinjoista vuonna 1895. Sen seurauksena Tadžikistanin alueella nykyisin olevat Pamirvuoriston itäosat liitettiin Venäjän valtapiiriin.
Venäjän hallinnon alla Keski-Aasiassa tehtiin monia uudistuksia, mutta nykyisen Tadžikistanin alueella tavallisilla asukkailla ei juuri ollut yhteyksiä venäläisiin tai heidän virkamiehiinsä. Harvat venäläiset asuivat Tadžikistanin alueella, eivätkä Venäjän viranomaiset osoittaneet mielenkiintoa alueen kehittämistä kohtaan. Kylien paikallinen hallinto jatkoi vakiintuneita perinteitään. Merkittävintä oli puuvillan tehotuotannon aloitus Ferganan laakson alueella 1870-luvulla.
Osana Neuvostoliittoa
Neuvostoliitto toteutti maatalouden kollektivisaation 1930-luvulla. Yksi tavoitteista oli tehostaa puuvillan tuotantoa Neuvostoliiton eteläisissä osissa. Tähän prosessiin liittyi tadžikkitalonpoikiin kohdistettua väkivaltaa ja Uzbekistanista tulevien ihmisten pakkosijoittaminen uusille alueille. Ennen toisen maailmansodan alkua Tadžikistanin alueella tapahtui myös pientä teollista kehitystä. Vahš-joen laaksossa teollistuminen aloitettiin ja maassa rakennettiin patoja sähköntuotantoa ja keinokastelua varten.
Tadžikistanin kommunistinen puolue joutui muiden keskiaasialaisten neuvostotasavaltojen ohella Stalinin puhdistusten kohteeksi. Monet Tadžikistanin kommunistit suhtautuivat kriittisesti pakkokollektivisaatioon ja tadžikit vaativat myös suurempaa itsemääräämisoikeutta. Keskushallinto karkotti lähes 10 000 virkamiestä hallinnon eri tasoilla ja monet korvattiin keskushallinnon lähettämillä venäläisillä.
Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina Tadžikistanin teollisuus jatkoi kehitystään ja maataloustuotanto kasvoi. Myös Tadžikistanin koulutustaso ja terveydenhuolto kehittyivät. Dušanbe, joka tunnettiin vuosina 1929–1961 nimellä Stalinabad, muutettiin moderniksi pääkaupungiksi, jossa sijaitsivat Tadžikistanin valtionyliopisto ja tiedeakatemia. Kehityksestä huolimatta Tadžikistan pysyi Neuvostoliiton köyhimpänä tasavaltana.
Neuvostoliiton aikana ainoa merkittävä tadžikkipoliitikko Tadžikistanin ulkopuolella oli Bobojon Ghafurov, joka toimi Stalinin aikana Tadžikistanin kommunistisen puolueen pääsihteerinä. Hän oli koulutukseltaan historioitsija ja Stalinin kuoleman jälkeen hän julkaisi kirjoituksia tadžikkinationalismista. Ghafurovia seurasi pääsihteerinä Tursunbai Uljabajev vuosina 1956–1961. Uljabajev syrjäytettiin virasta, kun ilmeni että hän oli väärentänyt raportteja liioitellakseen Tadžikistanin tuottaman puuvillan määrää. Samankaltainen vyyhti paljastui Uzbekistanista 1980-luvulla. Uljabajev oli myös nimittänyt korkeimiin virkohin kumppaneitaan, venäläisten sijasta, nitä neuvostohallinto ei katsonut hyvällä. Uljabajevin seuraajaksi nimetty Jabbor Rasulov hyötyi Brežnevin aikakauden politiikasta ja hän pysyi vallassa Brežnevin kuolemaan asti, vuoteen 1982. Hänen seuraajansa Rahmon Nabiyev oli edeltäjänsä kaltainen puoluejohtaja, mutta hänet erotettiin vuonna 1985, kun Mihail Gorbatšov syrjäytti vanhan liiton puoluejohtajat.
Itsenäisyys
Tadžikistan itsenäistyi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991. Maa oli täysin valmistautumaton itsenäisyyteen ja se joutui kaaoksen valtaan. Moskovan levottomuudet ja Neuvostoliiton vallankaappausyritys toivat epävakauden ajan myös Dušanbeen, missä oppositioryhmät ryhtyivät mielenosoituksiin pakottaen presidentti Kahar Mahkamovin eroamaan.
Virkaa tekeväksi presidentiksi nimettiin maan johtoon palannut Rahmon Nabijev. Hän voitti marraskuussa 1991 pidetyt presidentinvaalit ja jatkoi maan johdossa. Nabijev yritti vaientaa opposition, mitä seurasi massiiviset väkivallattomat mielenosoitukset Dušanbessa maaliskuussa 1992. Hallituksen joukot avasivat tulen mielenosoittajia kohti ja väkivalta levisi muualle maahan. Tilanne johti Tadžikistanin sisällissotaan. Opposition joukot saivat hetkeksi syrjäytettyä Nabijevin, mutta marraskuuhun 1992 mennessä Emomali Rahmonin johtama hallitus ja venäläisjoukkojen tukema hallinto oli saanut tilanteen käännettyä edukseen, mikä päätti sisällissodan ensimmäisen vaiheen. Tätä seurasi joukkomuutto Afganistaniin, mistä käsin hallinnon vastustajat ja islamistifundamentalistit jatkoivat sotaa hallinnon joukkoja ja näiden venäläisiä liittolaisia vastaan. Sotatoimet päättyivät vuonna 1994 ja rauhansopimus saatiin aikaiseksi 1997. Sodassa kuoli kymmeniätuhansia ja yli puoli miljoonaa joutui jättämään kotinsa. Sisällissota teki suurta vahinkoa maan taloudelle, joka oli suurelta osin riippuvainen ulkomaisesta avusta. Rauhansopimuksen jälkeen pienet toisinajattelijoiden ryhmät jatkoivat edelleen iskuja maan hallituksen kohteisiin. Taistelijoiden virta Afganistanin puolelta hidastui Talebanin kaatumisen jälkeen vuonna 2001, mutta joitain islamilaisia ääriaineksia pääsi edelleen rajan yli, mikä häiritsi Tadžikistanin ja muiden Keski-Aasian valtioiden kaupankäyntiä. Talebanin kaatuminen johti Afganistanissa huumausaineiden tuotannon nousuun ja Tadžikistanista muodostui tärkeä huumekaupan kauttakulkupiste, kun Afganistanissa tuotettua heroiinia ja oopiumia myytiin ulkomaille.
Emomali Rahmon valittiin vaalien jälkeen uudeksi virkakaudeksi vuonna 1999. Hän pyrki luomaan maahan tiukan keskushallinnollisen auktoriteetin ja pidätti joitain alueellisia sotapäälliköitä ja riisui aseista valtiosta riippumattomia puolisotilaallisia joukkoja. Monet tarkkalijat katsoivat että Tadžikistan oli ajautumassa autoritarismiin, Rahmonin käytettyä asemaansa henkilökohtaisen valtansa lujittamiseksi.Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen Yhdysvallat ryhtyi johtamaan sotaa Talebania vastaan, mikä tarjosi Rahmonille hyvän tilaisuuden pönkittää asemaansa ja ryhtyä taisteluun islamilaista oppositiota vastaan. Hän syytti maan islamilaista renessanssipuoluetta (IRPT) terroristiryhmäksi, ja sen jäseniä alettiin erottaa poliittisista viroista. Samaan aikaan Rahmon ryhtyi nimittämään omia kumppaneitaan hallitseviin virkoihin politiikassa ja maan talouselämässä.
Rahmonin asema vahvistui kansanäänestyksellä hyväksytetyllä perustuslakimuutoksella vuonna 2003, jonka nojalla presidentin toimikausien rajoja kevennettiin. Ennen vuoden 2005 parlamenttivaaleja oppositiopuolueita vaiennettiin ja riippumattomia sanomalehtiä suljettiin. Oppositiopuolueet kertoivat että paikalliset vaalilautakunnat eivät olleet hyväksyneet heidän ehdokkaitaan. Lopputukoksena Rahmonin kansandemokraattinen puolue voitti vaalit. Myös vuoden 2006 presidentinvaalit Rahmon voitti 80 prosentin enemmistöllä. Monet oppositiopuolueet olivat liian pieniä ja vähän tunnettuja, voidakseen haastaa Rahmonin. Myös vuoden 2013 presidentinvaaleissa hän voitti uuden seitsemän vuoden jatkokauden, kun pääoppositiopuoluetta, islamilaista renessanssipuoluetta, estettiin asettamasta vastaehdokasta. Vuonna 2015 IRPT:n toiminta kiellettiin ja hallitus asetti sen terroristiryhmittymien luetteloon. Useita sen jäseniä syytettiin vallankaappausyrityksen järjestämisestä. IRPT:n kannattajat ja ihmisoikeusryhmät tuomitsivat hallituksen toimet poliittisesti motivoituneiksi. Vuonna 2016 perustuslakia muutettiin jälleen, minkä nojalla presidentin toimikausien rajat poistettiin ja presidentin alaikäraja laskettiin 30 vuoteen. Muutos vahvisti Rahmonin ja hänen perheensä otetta vallasta. Alaikärajan lasku katsottiin aikeeksi siirtää valta ennen pitkää Rahmonin pojalle Rustamille.
Singles Club
Singles Club on yhdysvaltalaisen rockyhtye Paramoren EP-levy, joka julkaistiin 14. joulukuuta 2011. Levylle kuuluu neljä samana vuonna julkaistua kappaletta: kesällä julkaistu ”Monster” ja kolme uutta singleä, jotka julkaistiin noin kuukauden välein syksyllä. Näistä ensimmäinen, ”Renegade”, julkaistiin 11. lokakuuta, ”Hello Cold World” 7. marraskuuta ja ”In the Mourning” 5. joulukuuta. EP ja sen kappaleet olivat myynnissä vain Paramoren kotisivuilla.
Jared S. Gilmore
Jared Scott Gilmore on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Bobby Draperina televisiosarjassa Mad Men ja Henry Millsin roolista sarjassa Olipa kerran.
Singles Club
Tausta
Kaikki EP:n kappaleet on nauhoitettu alkuvuodesta 2011, kun Paramore oli studiossa äänittämässä ”Monster”-kappaletta Transformers: Kuun pimeä puoli -elokuvaa varten. Ennen virallista julkaisua ”In the Mourning” -kappaleesta julkaistiin akustinen versio ja ”Renegade”-kappaleen Paramore esitti Fueled by Ramenin 15-vuotisjuhlakonsertissa. ”Hello Cold World” oli kappaleista ainoa, jota ei kuultu ennen sen virallista julkaisupäivää.
Jared S. Gilmore
Yksityiselämä
Gilmore syntyi 30. toukokuuta 2000 San Diegossa, Kaliforniassa. Hän kävi kaksi vuotta San Diegossa sijaitsevaa koulua joka on tarkoitettu malleille, näyttelijöille ja laulajille.
Tjärvenin majakka
Tjärvenin majakka on vuonna 1973 rakennettu majakka Pohjois-Itämerellä Tukholman saaristossa. Majakka toimii Kapellskärin, Norrtäljen ja Tukholman satamiin matkaavien laivojen opasteena.
Majakka näyttää valkoista ja vihreää valoa, valkoinen sektori kohti Ahvenanmerta.
Aiheesta muualla
300px|left|pienoiskuva|Tjärvenin majakka kesäkuussa vuonna 2014.
Digitaaliset osaamismerkit
Digitaaliset osaamismerkit on otettu käyttöön eri tavoin saavutetun osaamisen tunnistamisen ja tunnustamisen välineenä. Avointen osaamismerkkien (Digital Open Badges) suosio ja käyttöönotto on kasvussa. Suosio on lähtenyt liikkeelle Amerikasta ja on juurtunut hiljalleen Eurooppaan. Osaamismerkit ovat saaneet alkunsa osana massiivisia verkkokursseja (MOOC) ja tulevaisuudessa nähdäänkin niiden kulkevan toisiaan tukien. Kyseessä on digitaalinen merkki, joka visuaalisesti osoittaa henkilön osaamista.
Osaamismerkki koostuu tunnistekuvasta ja siihen liitetystä tietosisällöstä, josta selviää merkin nimi, myöntäjän tiedot, osaamiskriteerit sekä osaamiskuvaukseen vaadittavat todisteet (kuvakaappaus, verkkolinkki, verkko- asiakirja). Merkin saaja kerää osaamisellaan ansaitsemansa osaamismerkit omaan merkkireppuunsa (Mozilla Backpack). Merkkien käytöstä ja julkisesta jakamisesta päättää merkin saaja itse. Merkit voi linkittää osaksi omaa ansioluetteloa tai sosiaalisen median sivustolle kuten LinkedIn, Facebook, Kyvyt. tai Twitter. Merkkejä voidaan jo nyt jakaa myös eräissä suljetuissa verkko-oppimisympäristöissä kuten Moodlessa ja visualisoida siten esimerkiksi opintojen edistymistä. (Brauer & Ruhalahti, 2014)
Osaamismerkkien myöntäminen Suomessa on vielä uutta. Merkeillä voidaan helposti dokumentoida osallistumista erilaisiin yksittäisiin koulutustapahtumiin todistusten sijaan, jolloin kaikki koulutukseen osallistuneet saavat merkin automaattisesti. Nämä merkit kuitenkin kertovat vain mihin tilaisuuteen saaja on osallistunut, mutteivät vielä kuvaa, millaista osaamista merkin saajalla on. Merkkejä voidaan myöntää vaihtoehtoisesti hakemukseen perustuen, jolloin osaamisen näyttäminen osaamiskriteerien mukaisesti, auttaa hakijaa arvioimaan omaa suoritustaan, ja hahmottamaan omaa osaamistaan kokonaisuutena. Osaamiskriteerit kertovat merkin tarkastelijoille selvästi millaista osaamista merkin saajalla on. (Brauer & Ruhalahti, 2014)
Oppiminen Online on pelillistetty osaamisen kehittämisohjelma opetushenkilöstölle.
Elyne Mitchell
Sibyl Elyne Keith Mitchell, o.s. Chauvel (30. joulukuuta 1913 Melbourne, Victoria, Australia – 4. maaliskuuta 2002 Corryong, Victoria, Australia) oli australialainen kirjailija
Kuuban itsenäisyyssota
Kuuban itsenäisyyssota Espanjan valtaa vastaan Kuubassa syttyi vuonna 1895 ja se sai nopeasti hieman aiemmin käytyä kymmenvuotista sotaa enemmän kannatusta. Espanjalaiset vastasivat sissien toimintaan Valeriano Wyelerin johdolla esimerkiksi keskitysleirein ja teloituksin, mikä käänsi lehdistön laajan uutisoinnin johdosta julkisen mielipiteen Espanjaa vastaan Yhdysvalloissa. USS Mainen räjähdys Havannan satamassa vuonna 1898 johti Espanjan–Yhdysvaltain sotaan, joka päättyi Pariisin rauhaan saman vuoden joulukuussa. Espanjan valtakausi Kuubassa päättyi Pariisin rauhaan, mutta sotaa seurasi amerikkalinen miehistyshallinto. Amerikkalaiset poistuivat maasta Kuuban ensimmäisten vaalien jälkeen vuonna 1902, mutta Yhdysvallat säilytti huomattavan vaikutusvallan maan asioissa.
Elyne Mitchell
Melbournessa syntynyt Mitchell muutti perheensä mukana ennen ensimmäistä maailmansotaa Eurooppaan. Hänen isänsä oli kenraali Harry Chauvel. Avioiduttuaan Tom Mitchellin kanssa Elyne Mitchell opetteli hiihtämään ja voitti 1938 Kanadan syöksylaskumestaruuden. Esikoisteoksessaan Australia's Alps (1942) Mitchell kertoo retkistään miehensä kanssa vuoristomaisemissa.
Kuuban itsenäisyyssota
Tausta
thumb|vasen|Kuubalaisia kapinallisia valokuvassa vuodelta 1898. Kuuban itsenäisyyssotaa oli edeltänyt vuosien 1868 ja 1878 välillä käyty kymmenvuotinen sota, joka oli samaan tapaan tähdännyt Kuuban itsenäistymiseen. Kapinalliset oli kuitenkin tuolloin voitettu, mutta sodan päättäneessä Zanjónin sopimuksessa Espanja teki kuubalaisille joitakin myönnytyksiä. Kuubalaisilla oli tarkoitus olla esimerkiksi edustus Espanjan cortesissa, mutta espanjalaisista poiketen cortesin vaaleissa kaikilla Kuubassa asuvilla espanjalaisilla virkamiehillä oli äänioikeus, kun taas kuubalaisilla oli äänioikeus vain tietyn veronmaksurajan ylittämisen jälkeen. Näin kuubalaisista vain noin 3 % oli äänioikeutettuja. Lisäksi emämaan veropolitiikkaan kuului, että Kuubasta saadut tulot käytettiin ensisijaisesti virkamiesten ja sotilaiden palkkoihin ja julkisille hankkeille ei jäänyt varoja. Kuubalaisten vaatimusten huomiotta jättäminen johti alati kasvavaan tyytymättömyyteen.
Elyne Mitchell
Mitchell tunnetuimpia teoksia on lastenkirjasarja, jonka aloitti The Silver Brumby (1958, suom. Thowra, hopeaharja ). Hän ryhtyi kirjoittamaan sitä, kun tytär halusi kiinnostavampia kirjoja. Useat kustantajat hylkäsivät sen, mutta ilmestyttyään se oli myyntimenestys. Sarjan viimeinen teos ilmestyi 1999. Muita hänen kirjojaan ovat Australian ratsuväestä Australian Light Horsesta kertova kirja, omaelämäkerta, aikuisten romaanit, Australian Alpeista kertova kirja sekä ympäristökysymyksiä käsittelevät kirjat.
Mitchellin ainoa suomennettu teos, lastenkirja Thowra, hopeaharja sai Children's Book Council of Australian vuotuisessa palkintojenjaossa 1959 kiitokset ("highly commended"). Kirjan pohjalta on tehty elokuva Hopeaori (1993), jonka on ohjannut John Tatoulis.
Kuuban itsenäisyyssota
Tausta
Kuubassa oli ollut kymmenvuotisen sodan jälkeen muutamia yrityksiä nostattaa uusi kapina Espanjaa vastaan. Esimerkiksi kymmenvuotisen sodan hahmo Máximo Gómez yritti toteuttaa turhaan kapinaa vuosina 1884–1886. Yritykset eivät kuitenkaan ottaneet tuulta alleen ennen 1890-lukua, jolloin koettiin kansainvälinen lamakausi ja Kuuballe tärkeän sokerin kysynnän lasku. Kaiken lisäksi Yhdysvallat lakkautti kuubalaisen sokerin tullihelpotukset vuonna 1894. Espanjan politiikan katsottiin pitkittävän taloudellista taantumusta ja samalla ulkomaille paenneet itsenäisyysaktiivit lisäsivät itsenäisyyttä kannattavaa propagandaansa. Kuuban kansallissankarin asemaan kohonnut José Martí Pérez johti itsenäisyysmielisten vallankumouskomiteaa New Yorkissa ja vuonna 1892 perustettiin Kuuban vallankumouspuolue. Martí tapasi myös kymmenvuotisen sodan vaikuttajia, kuten Máximo Gómezin ja Antonio Maceon.
Itsenäisyysmielisten sissisota
thumb|[[Calixto García ja William Ludlow valokuvassa vuodelta 1898.]]
Itsenäisyysliike aloitti sotatoimet helmikuussa 1895. Liikkeen varhainen keskus oli silloisessa Orienten maakunnassa, joka oli ollut myös kymmenvuotisen sodan päänäyttämö. Hieman sodan alkamisen jälkeen José Martí, Máximo Gómez, Calixto García ja Antonio Maceo palasivat Kuubaan ulkomailta. Gómezista tuli kapinallisten ylipäällikkö ja Martí sai vain hieman myöhemmin surmansa yhteenotossa espanjalaisten kanssa. Kymmenvuotisen sodan aikana kapinaliike oli ollut sisäisesti hajanainen, mutta nyt se sai kannatusta laajemmalta osalta kuubalaisista. Máximo Gómez vertasikin Kuuban itsenäisyyssodan alkaneen yhteiskunnallisesti alhaalta ylöspäin, kun taas kymmenvuotinen sota oli alkanut ylhäältä alas. Kapinallisilla ei tällä kertaa ollut varsinaista yhteiskunnalista ohjelmaa, mutta kapinalla oli kuitenkin sosiaalinen pohjavire. Sota levisi nopeasti ja vain vuoden kuluttua kapinallisia oli jo Havannan maakunnassa.
Espanja yritti turhaan hillitä kapinallisten kannatusta tekemällä uusia myönnytyksiä. Kuuban hallintoa varten perustettiin puoliksi espanjalaisista ja puoliksi kuubalaisista koostuva neuvosto, joka ei kuiten kaan saanut vastakaikua kuubalaisista. Espanjalaisia vuosien 1895 ja 1896 välillä johti Arsenio Martínez Campos ja vuonna 1895 Kuubassa oli 100 000 espanjalaissotilasta. Kapinallisten ottaessa voittoja espanjalaisista Espanja nimitti Kuuban joukkojensa ylipäälliköksi kovaotteisen kenraali Valeriano Wyelerin. Weylerin taktiikka muutti sodan vuodesta 1896 eteenpäin entistä julmemmaksi. Kapinallisten sissitaktiikkaan vastatakseen Weyler palkkasi heitä vastaan vastasissejä. Maaseudun väestölle perustettiin kulkutautien runtelemia keskitysleirejä, jota kapinallisilta saataisiin riistettyä heidän kannatuspohjansa. Ruokahuollon tuhoamiseksi hävitettiin paikallisia viljelmiä ja karjalaumoja. Kapinallisiksi epäiltyjä ja keskitysleireille muutosta kieltäytyneitä teloitettiin välittömästi. Vastaavasti kapinalliset surmasivat espanjalaisia ja heidän kannattajiaan. Sokeria edelleen kasvattavat uhattiin hirttää. Vuonna 1897 vallitsi pattitilanne, jossa kummallakaan osapuolella ei ollut mahdollisuuksia lopulliseen voittoon. Espanjalaiset hallitsivat Pinar del Rionin, Havannan ja Matanazin maakuntaa, kun taas kapinallisten hallitsemat alueet oli eristetty kolmeksi saarekkeeksi muualla.