cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ari-Pekka Nikkola
Nuorten kilpailuista nuoreksi maailmanmestariksi
Kaudella 1986–1987 Nikkola oli mukana maailmancupissa jo Thunder Bayn avauskilpailussa, jossa hän heikosti menneen normaalimäen kilpailun jälkeen sijoittui suurmäessä yhdeksänneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla parhaaksi saavutukseksi jäi Innsbruckin 13. sija, ja viikon kokonaispisteissä hän oli 31:s. Muutaman päivän päästä maailmancup jatkui Strebske Plesossa, jossa Nikkola oli suurmäen kilpailussa yhdeksäs epäonnistuttuaan toisessa hypyssään mutta saavutti normaalimäen kilpailussa ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa, kun vain Norjan Vegard Opaas ja Itävallan Andreas Felder keräsivät enemmän pisteitä. Suomen-mestaruudet ratkaistiin yhtenä tammikuun viikonloppuna Lahdessa ja Kouvolassa, ja 17-vuotias Nikkola voitti suurmäen mestaruuden neljän pisteen erolla Jari Puikkoseen sekä normaalimäen mestaruuden 4,3 pisteen erolla Tuomo Ylipulliin. Joukkuemäessä Nikkolan edustama Puijon Hiihtoseura jäi niukasti hopealle.
Salpausselän Kisoissa 1987 Nikkola otti normaalimäessä ensimmäisen maailmancupin voittonsa. Seuraavan päivän suurmäen kilpailukin jouduttiin kovan tuulen vuoksi siirtämään normaalimäkeen mutta tällä kertaa Nikkola jäi 19:nneksi. Maailmancup-voittajaksi hän palasi kolme päivää myöhemmin Örnsköldsvikissä, jossa maailmanmestari Andreas Felder hävisi hänelle 0,4 pistettä. Falunin kisoissa Nikkola sijoittui neljänneksi Nykäsen ja Suorsan tuodessa Suomelle kaksoisvoiton. Holmenkollenin kisoissa Nikkola sijoittui normaalimäessä kuudenneksi ja suurmäessä toiseksi hävittyään Felderille heikompien tyylipisteidensä takia. Maailmancupin loppupisteissä Nikkola sijoittui kymmenenneksi, suomalaisista edellään vain Nykänen. Rukalla Nikkola voitti ylivoimaisesti ja hyppäsi mäkiennätyksen 128 metriä.
Olympiavuosi ja Lahden MM-kisat
Kauden 1987–1988 ensimmäiset maailmancupin osakilpailut Thunder Bayssa ja Lake Placidissa menivät Nikkolalta heikosti. Sveitsin mäkiviikolla tammikuun jälkipuoliskolla hänen paras sijoituksensa oli yhdeksästoista. Taivalkosken SM-kilpailuissa Nikkolan esitykset näyttivät jo paremmilta ja hän voitti Puijon Hiihtoseuran nelikossa joukkuemäen mestaruuden sekä sijoittui normaalimäen kilpailussa toiseksi edellään vain ylivoimainen Matti Nykänen. Nikkola valittiin Calgaryn olympialaisiin, jossa hän sijoittui normaalimäessä 15:nneksi ja suurmäessä 16:nneksi. Ensi kertaa olympialaisten ohjelmaan kuuluneessa joukkuemäessä Nikkola hyppäsi Suomen ensimmäisenä hyppääjänä hyvin ja Suomi voitti olympiakultaa 8,9 pisteen erolla Jugoslaviaan. Suomen muut hyppääjät olivat kaikki kolme kilpailua voittanut Matti Nykänen, Tuomo Ylipulli sekä Jari Puikkonen.
Olympialaisten jälkeen Salpausselän Kisoissa Nikkola sijoittui normaalimäessä kuudenneksi ja suurmäessä neljänneksi. Holmenkollenilla hän oli yhden kierroksen kilpailuksi tuulen takia kutistuneessa normaalimäessä kahdeksastoista sekä suurmäessä yhdestoista. Maailmancupin loppupisteissä Nikkola sijoittui 19:nneksi mutta oli kuitenkin Nykäsen jälkeen toiseksi paras suomalainen. Huhtikuun alussa kilpailtiin vielä suurmäen Suomen-mestaruudesta Rukalla, jossa Nikkola saavutti SM-hopeaa 12,3 pistettä Nykäselle hävinneenä.
Maailmancupkauden 1988–1989 Nikkola aloitti viikko ennen joulua Sapporossa, jossa hän oli normaalimäen kilpailussa kahdestoista sekä suurmäessä V-tyylillä hypänneen ruotsalaisen Jan Boklövin takana toinen. Nikkolan alku Keski-Euroopan mäkiviikolla oli vaatimaton sijoituksin 21 ja 74 mutta Innsbruckissa hän oli toinen edellään jälleen Boklöv ja päätösosakilpailussa Bischofshofenissa myöskin toinen häviten vain Yhdysvaltain Mike Hollandille. Risto Laakkonen voitti mäkiviikon kokonaiskilpailun ja Nikkola oli kolmaskymmenes. Liberecin kilpailussa Nikkola oli kolmas mutta Harrachovissa vasta 29:s. Oberhofin ja Chamonix'n kilpailuihin suomalaiset eivät osallistuneet vaan kilpailivat MM-katsastuksissa ja SM-kilpailuissa, ja Liedossa Puijon Hiihtoseura voitti ylivoimaisesti joukkuemäen Suomen-mestaruuden ja Nikkola saavutti normaalimäessä SM-pronssia.
Lahden MM-kilpailujen ensimmäinen mäkikilpailu oli suurmäki, jota siirrettiin tuulen takia päivällä alun perin suunnitellusta. Nikkola sijoittui neljänneksi 3,5 pistettä pronssimitalisti Matti Nykäselle ja 17,0 pistettä maailmanmestari Jari Puikkoselle hävinneenä. Joukkuemäen kilpailussa ensimmäisenä suomalaisena hypännyt Nikkola oli joukkueensa paras 114 ja 114,5 metrin hypyillään ja Nikkola, Puikkonen, Nykänen ja Laakkonen voittivat MM-kultaa 19 pisteen erolla Norjaan. Normaalimäen kilpailuakin tuuli häiritsi. Toinen hyppykierros keskeytettiin ja siirrettiin seuraavalle päivälle, mutta kun tuona kisojen viimeisenäkin päivänä tuuli rajusti, jaettiin mitalit yhden kierroksen perusteella. Näin Nikkola sai MM-hopeaa 3,8 pistettä Itä-Saksan Jens Weißflogia heikompana.
MM-kisojen jälkeen jatkuneessa maailmancupissa Nikkola sijoittui Holmenkollenilla kuudenneksi, Örnsköldsvikissä Jens Weißflogin jälkeen toiseksi sekä Planicassa kolmanneksi ja neljänneksi. Maailmancupin loppupisteissä hän oli parhaana suomalaisena viides. Kaipolasta Rukalle siirretyssä suurmäen SM-kilpailussa Nikkola voitti kultaa 26,5 pisteen erolla Vesa Hakalaan, ja SM-kisan ulkopuolella hypännyt Jan Boklövkin hävisi Nikkolalle.
Maailmancupin voitto
Nikkola aloitti maailmancupkauden 1989–1990 Thunder Bayssa suurmäen kolmannella ja normaalimäen seitsemännellä sijalla. Lake Placidissa hän sijoittui suurmäessä kahdeksanneksi ja voitti normaalimäen kilpailun. Sapporossa suomalaiset eivät menestyneet ja Nikkolan sijoitukset olivat 34 ja 15. Keski-Euroopan mäkiviikolla Nikkola hyppäsi Oberstdorfissa viidenneksi, Garmisch-Partenkirchenissä kahdeksanneksi, Innsbruckissa voittoon puoli pistettä Jens Weißflogia parempana sekä Bischofshofenissa yhdeksänneksi, mikä tiesi sijoittumista mäkiviikon kokonaiskilpailussa parhaana suomalaisena viidenneksi. Tammikuun puolivälin kilpailut Harrachovissa, Liberecissä ja Zakopanessa toivat Nikkolalle sijat 40, 15 ja 11, ja kahdessa jälkimmäisessä hän oli paras suomalainen.
Tammi-helmikuun vaihteen molemmin puolin ratkaistiin Suomen-mestaruudet. Jyväskylän Laajavuorella Nikkola sai suurmäen SM-hopeaa 6,1 pistettä kotimäessään hypänneelle Matti Nykäselle hävinneenä. Harjavallassa Puijon Hiihtoseuran nelikko (Mika Kojonkoski, Mika Laitinen, Risto Laakkonen, Ari-Pekka Nikkola) voitti joukkuemäen kultaa mutta normaalimäen mestaruus meni isäntäseuran edustajalle, Harjavallan Jymyn Vesa Hakalalle, jolle SM-hopeaa saanut Nikkola hävisi tasan kaksi pistettä.
Maailmancup jatkui Sveitsin mäkiviikolla, jonka kolmesta osakilpailusta kaksi parasta laskettiin mukaan kunkin hyppääjän cuppisteisiin. Sankt Moritzissa Nikkola oli seitsemäs ja Gstaadissa kolmas. Engelbergissä Nikkola jakoi voiton tasapisteisiin päätyneen jugoslavialaisen Franci Petekin kanssa ja kaksi seuraavaa hyppääjää hävisivät kärkikaksikolle vain puoli pistettä. Mäkiviikon loppupisteissä Nikkola oli kolmas edellään kaksi osakilpailua voittanut Tšekkoslovakian František Jež ja Itävallan Heinz Kuttin. Predazzossa kilpailtiin MM-esikisojen merkeissä, ja tuulen pahasti haittaamissa kilpailuissa Nikkola sijoittui normaalimäessä 11:nneksi ja suurmäessä neljänneksi, molemmissa parhaana suomalaisena.
Kauden 1989–1990 ainoat arvokilpailut olivat lentomäen MM-kilpailut, jotka saatiin järjestettyä pahasta lumipulasta huolimatta. Kunkin kilpailijan kolmesta hypystä laskettiin lopputuloksiin kaksi parasta. Nikkolan hyppyjen pituudet olivat 160, 165 ja 131 metriä, ja hän sijoittui kuudenneksi Matti Nykäsen tuodessa Suomeen MM-hopeaa. Seuraavat maailmancupin kilpailut olivat Lahdessa Salpauselän Kisoissa, joissa Nikkola sijoittui kolmanneksi niin suur- kuin normaalimäessäkin. Örnsköldsvikissä Nikkola oli kuudes ja Sollefteåssa Tšekkoslovakian Pavel Plocin takana toinen. Raufossissa hypättiin lumipulan vaivaaman Holmenkollenin normaalimäen varakisa, jossa Nikkola sijoittui neljänneksi. Holmenkollenin suurmäen kilpailua, jossa Nikkola jäi 29:nneksi, ei päästy hyppäämään riittävän normaaleissa oloissa eikä sitä laskettu mukaan maailmancupin pisteisiin. Maailmancup päättyi Planicaan ja Nikkola varmisti cupvoittonsa sijoittumalla ensimmäisessä kilpailussa toiseksi Italian Roberto Ceconin jälkeen. Kauden päätöskilpailun Nikkola voitti viiden pisteen erolla Länsi-Saksan Dieter Thomaan. Nikkola keräsi maailmancupissa 287 pistettä, toiseksi sijoittunut Itävallan Ernst Vettori 239 ja saman maan Andreas Felder 236 pistettä.
Kahden MM-mitalin talvi ja toinen olympiakulta
Maailmancupkauden 1990–1991 alkajaisiksi Nikkola sijoittui Lake Placidin kilpailuissa toiseksi ja kuudenneksi sekä Thunder Bayssa 20:nneksi ja kolmanneksi. Sapporon kilpailut hän jätti väliin. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän sijojen 10 ja 24 jatkoksi voitti Innsbruckin kilpailun 2,5 pisteen erolla Jens Weißflogiin, ja Bischofshofenin kolmas sija nosti hänet viikon kokonaispisteissä kuudenneksi. Tammi-helmikuun vaihteessa Nikkola voitti Kaipolassa ja Kouvolassa kaikki kolme Suomen-mestaruutta, normaalimäen, suurmäen ja joukkuemäen.
Vuoden 1991 MM-kilpailuissa Predazzon mäissä hypättiin ensin suurmäen kilpailu, jossa Nikkola jäi sijalle 31. Joukkuemäessä hän hyppäsi ensimmäisenä suomalaisista ja pääsi 113,5 ja 112 metrin hypyillään joukkueestaan pisimmälle. Itävalta jätti Suomen hopealle 4,8 pisteen erolla. Joukkueessa olivat Nikkolan lisäksi Raimo Ylipulli, Vesa Hakala ja Risto Laakkonen. Normaalimäen kilpailussa Nikkola hyppäsi 83,5 ja 92,5 metrin mittaiset hypyt ja sijoittui MM-pronssille 3,3 pistettä Itävallan Heinz Kuttinille sekä 2,4 pistettä Norjan Kent Johanssenille hävinneenä.
Maailmancupin seuraavat kilpailut hypättiin Kulmin lentomäessä. Ensimmäisessä kilpailussa Nikkola sijoittui 168 ja 176 metrin hypyillään kakkoseksi 5,5 pistettä Sveitsin Stephan Zündille hävinneenä. Toisessa kilpailussa Nikkola teki 161- ja 176-metriset hypyt ja sijoittui yhdeksänneksi. Salpausselän Kisoissa Nikkola jäi normaalimäessä 32:nneksi ja suurmäessä Jari Puikkosen uran päätöskilpailussa kahdeksanneksi. Ruotsissa Nikkola sijoittui Bollnäsissä neljänneksi ja Falunissa seitsemänneksi. Norjan puolella Trondheimin Granåsenin mäessä hän oli 21:s ja Holmenkollenilla viides. Nikkola päätti maailmancupkautensa Štrbské Pleson 35. sijaan. Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui parhaana suomalaisena viidenneksi.
Maailmancupkauden 1991–1992 ensimmäisessä kilpailussa Thunder Bayn normaalimäessä Ari-Pekka Nikkola sijoittui toiseksi mutta hävisi V-tyylin hyvin omaksuneelle 16-vuotiaalle maanmiehelleen Toni Niemiselle 28,5 pistettä. Suurmäessä Nikkola sijoittui kahdeksanneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla Nikkola oli ylivoimaisen Niemisen takana toiseksi paras suomalainen ja sijoittui Oberstdorfissa yhdeksänneksi, Garmisch-Partenkirchenissä kuudenneksi, Innsbruckissa 26:nneksi ja Bischofshofenissa neljänneksi. Viikon loppupisteissä Nikkola oli kahdeksas. Predazzon henkilökohtaisessa kilpailussa hän jäi 57:nneksi ja oli joukkuekilpailussa hankkimassa kakkossijaa Itävallan takana. Sveitsin Sankt Moritzissa Nikkola sijoittui 14:nneksi ja Engelbergissä 13:nneksi. Lahdessa Nikkola voitti muiden puijolaisten, Janne Väätäisen, Mika Laitisen ja Risto Laakkosen kanssa joukkuemäen Suomen-mestaruuden ja sijoittui suurmäen SM-kilpailussa viidenneksi.
Albertvillen olympialaisten henkilökohtaisissa kilpailuissa Nikkola sijoittui vaatimattomasti 53:nneksi ja 30:nneksi. Joukkuemäessä kilpailu aloitettiin kahdesti uudestaan vauhdinottolavan laskemiseksi ja ensimmäisen kerran näin tehtiin Nikkolan hypättyä 117 metriä eli lähelle kriittistä pistettä. Ensimmäisen kierroksen toisella yrityksellään Nikkola hyppäsi 116 metriä ja toisen kierroksen hypyllään 108,5 metriä. Mika Laitisen ja Risto Laakkosen myös tehtyä toisen kierroksen hyppynsä oli suurena ennakkosuosikkina kilpailuun lähtenyt Itävalta johdossa yli 30 pisteen päässä Suomesta. Toni Niemisen 122-metrinen hyppy nosti kuitenkin Suomen kärkeen, ja suomalaiset voittivat toistamiseen joukkuemäessä olympiakultaa.
Nuoren Toni Niemisen menestys veti Kuopion Puijolle normaalimäen SM-kilpailua seuraamaan noin 15 000 katsojaa. Nikkola saavutti kotimäessään hopeaa mutta hävisi Niemiselle 25,4 pistettä. Salpausselän Kisoissa hypättiin vieläkin suuremman yleisön edessä ja Nikkola sijoittui normaalimäessä 13:nneksi mutta jäi suurmäessä 50:nneksi. Maailmancupin viimeiset kilpailut toivat Nikkolalle kolmannen sijan Trondheimin jälkimmäisessä kilpailussa, 27. sijan Holmenkollenilla, kolmannen sijan Planican joukkuekilpailussa sekä 15. sijan Planican päätöskilpailussa. Maailmancupin pisteissä Nikkola oli kahdestoista Toni Niemisen viedessä ykkössijan.
Kolmannet olympialaiset ja kolmas maailmanmestaruus
Kausi 1992–1993 jäi Nikkolalta kansainvälisesti täysin välikaudeksi hänen opetellessaan suureen suosioon noussutta V-tyyliä. Hän osallistui maailmancupin kilpailuihin vain tammikuussa Predazzossa, jossa hän sijoittui 38:nneksi, sekä maaliskuussa Salpausselän Kisoissa, joissa hän oli normaalimäessä 49:s ja suurmäessä 27:s. Hän saavutti Rukalla suurmäen SM-pronssia 15-vuotiaan Janne Ahosen ja olympiavoittaja Toni Niemisen takana sekä Ounasvaaralla normaalimäen SM-pronssia Raimo Ylipullin ja Tuomo Kykkäsen jäljessä. Joukkuemäen SM-kilpailussa Vuokatissa Puijon Hiihtoseura sijoittui hopealle.
Lokakuussa 1993 Nikkola voitti Laajavuorella muovimäen Suomen-mestaruuden, josta kilpailtiin ensi kertaa K100-mäessä. Talvisessa maailmancupissa hän oli jälleen säännöllisesti mukana ja aloitti sijoittumalla Planicassa 11:nneksi ja 18:nneksi. Predazzossa hän oli 47:s, Courchevelissä 22:s ja Engelbergissä 34:s. Keski-Euroopan mäkiviikon 1993–1994 avauskilpailussa Oberstdorfissa Nikkola ei selviytynyt karsinnasta varsinaiseen kilpailuun mutta oli Garmisch-Partenkirchenin kilpailussa 20:s, Innsbruckissa 43:s ja Bischofshofenissa 12:s. Mäkiviikon kokonaispisteissä hän sijoittui 30:nneksi. Hänen kautensa jatkui Muraussa 21. sijalla sekä Liberecissä yhdeksännellä ja 16. sijalla. Tammikuun lopulla Lahdessa hypätyissä SM-kilpailuissa Nikkola voitti kultaa normaalimäessä johdattaen Puijon Hiihtoseuran neloisvoittoon ja sai hopeaa suurmäessä edellään vain Toni Niemisen 16-vuotias pikkuveli Sami Nieminen.
Lillehammerin olympialaisissa suomalaiset mäkihyppääjät eivät yltäneet mitaleille. Nikkola sijoittui suurmäessä 22:nneksi ja normaalimäessä 16:nneksi. Joukkuemäkeen häntä ei valittu. Salpausselän Kisoissa Nikkola sijoittui neljänneksi ja Örnsköldsvikin maailmancup-kilpailussa 24:nneksi. Maailmancupin kausi päättyi Thunder Bayssa, jossa Nikkola hyppäsi kuudenneksi ja seitsemänneksi. Cup-pisteissä hän oli kuudestoista. Joukkuemäen Suomen-mestaruuden hän voitti huhtikuussa Ounasvaaralla Pekka Niemelän, Pasi Kytösahon ja Janne Väätäisen kanssa.
Maailmancupkausi 1994–1995 alkoi vasta 10.–11. joulukuuta Planicassa, kun kaksi aiempaa osakilpailua peruttiin heikon lumitilanteen vuoksi. Nikkola sijoittui Planican kilpailuissa 19:nneksi ja yhdeksänneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla hänen sijoituksensa olivat neljäs, kuudes, kahdeksas ja seitsemäs, ja viikon kokonaispisteissä hän oli neljäs edellään suomalaisista kolmanneksi sijoittunut Janne Ahonen. Willingenissä Nikkola sijoittui 11:nneksi, Engelbergissä seitsemänneksi ja viidenneksi sekä Sapporossa pitkästä aikaa kärkikolmikkoon, kun hän ensimmäisessä kilpailussa jakoi kolmossijan Takanobu Okaben kanssa. Sapporon toisessa kilpailussa Nikkola sijoittui 15:nneksi.
Salpausselän Kisat käytiin poikkeuksellisesti jo tammikuun lopulla ja siellä Nikkola sijoittui normaalimäessä 29:nneksi ja suurmäessä 27:nneksi sekä oli voittamassa joukkuemäen kilpailua. Puijon maailmancup-kilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi sekä Ruotsin Falunissa 15:nneksi ja 13:nneksi. Norjassa Nikkola oli Lillehammerissa viides sekä Vikersundin lentomäessä kymmenes ja kuudes. Maailmancup päättyi helmikuun lopulla Oberstdorfin lentomäessä, jossa Nikkola sijoittui 21:nneksi päätyen cupin loppupisteissä kahdeksanneksi.
Thunder Bayn MM-kilpailut käytiin maaliskuussa 1995. Nikkola sijoittui normaalimäessä 23:nneksi. Joukkuemäessä hän hyppäsi suomalaisista ensimmäisenä eikä tällä kertaa onnistunut hyvin mutta Jani Soininen, Janne Ahonen ja normaalimäessä pronssia hypännyt Mika Laitinen hoitivat osuutensa sen verran hyvin, että Suomi voitti kultaa 6,5 pisteen erolla Saksaan. Suurmäen kilpailuun Nikkolaa ei valittu. Normaalimäen ja joukkuemäen SM-kilpailuihin Nikkola ei päässyt niiden mennessä päällekkäin maailmancupin kilpailujen kanssa mutta maaliskuun lopulla hän sijoittui suurmäen SM-kilpailussa neljänneksi.
Neljäs maailmanmestaruus ja neljännet olympialaiset
Maailmancupkauden 1995–1996 Nikkola aloitti joulukuun alussa sijoittumalla Lillehammerissa toiseksi ja kolmanneksi. Villachin osakilpailussa hän oli kolmas ja Planicasta tuli joukkuemäen voitto sekä henkilökohtaisen kilpailun 13. sija. Predazzossa hän sijoittui toiseksi, ja Chamonix'ssa hän voitti lähes viiden vuoden tauon jälkeen maailmancupin osakilpailun sekä sijoittui seuraavana päivänä toiseksi. Ennen Keski-Euroopan mäkiviikkoa hän sijoittui vielä Oberhofissa toiseksi. Mäkiviikolla Nikkolan osakilpailusijoitukset olivat 5, 6, 5 ja 3, mikä riitti viikon kokonaispisteissä toiseen sijaan Jens Weißflogin kerättyä yli 40 pistettä enemmän.
Maailmancupin jatkuessa Nikkola oli Engelbergissä 14:s ja seitsemäs sekä Sapporossa neljäs ja voittaja tasapistein Itävallan Andreas Goldbergerin kanssa. Zakopanessa Nikkola sijoittui neljänneksi ja kolmanneksi. Lahdessa hän saavutti joukkuemäen SM-kilpailussa hopeaa sekä voitti normaalimäen Suomen-mestaruuden ennen seuratovereitaan Kimmo Savolaista ja Janne Väätäistä.
Lentomäen MM-kilpailuissa Kulmissa Nikkola oli ensimmäisen päivän tuloksissa kolmas mutta toinen päivä oli häneltä heikompi ja lopullinen sijoitus oli kuudes. Maailmancupin osakilpailuissa Yhdysvaltain Iron Mountainilla Nikkola oli kolmas ja viides. Trondheimin MM-esikisoissa Suomen nelikko Soininen – Ahonen – Nikkola – Laitinen voitti joukkuemäen. Puijolla Nikkola sijoittui 18:nneksi seuratoveri Kimmo Savolaisen voittaessa. Salpausselällä Nikkolan henkilökohtaiset sijoitukset olivat 13:s ja seitsemäs, ja joukkuekilpailussa Suomi jäi neljänneksi. Harrachovin lentomäessä hän sijoittui 13:nneksi ja Falunissa kymmenenneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailun voitto ratkesi Holmenkollenilla, jossa Andreas Goldberger oli neljäs ja Nikkola yhdestoista, joten Nikkola sijoittui cupissa toiseksi 32 pistettä Goldbergerille hävinneenä. Rukalla Nikkola voitti suurmäen Suomen-mestaruuden ja hyppäsi kotimaan mäkien Suomen-ennätyspituuden 138 metriä.
Maailmancupkausi 1996–1997 alkoi Lillehammerissa, jossa Nikkola sijoittui kahdeksanneksi ja 11:nneksi. Rukan kilpailuissa hän oli viides ja neljäs. Harrachovissa Nikkolan sijoitukset olivat 15:s ja 17:s. Keski-Euroopan mäkiviikolla käytiin ensi kertaa kunkin osakilpailun ensimmäinen kierros pudotuskilpailuna kaksintaistelutyyliin. Nikkola sijoittui osakilpailuissa 13:nneksi, neljänneksi, kolmanneksi ja 17:nneksi. Mäkiviikon loppupisteissä hän oli kuudes. Engelbergissä Nikkola hyppäsi kuudenneksi ja 11:nneksi. Sapporossa hän oli 13:s ja 44:s. Hakuban kovissa tuulissa päästiin hyppäämään vain yksi kilpailu, jossa Nikkola sijoittui 11:nneksi. Lahden SM-kilpailuissa Nikkola voitti joukkuemäessä kultaa Kimmo Savolaisen, Ville Kanteen ja Mika Laitisen kanssa mutta normaalimäessä hän jäi seitsemänneksi.
Trondheimin MM-kilpailuissa 1997 Nikkola sijoittui Janne Ahosen voittamassa normaalimäen kilpailussa 27:nneksi. Joukkuemäessä Suomen yhdistelmä Nikkola – Soininen – Laitinen – Ahonen voitti kultaa ylivoimaisesti 50,3 pisteen erolla Japaniin. Suurmäen kilpailussa Nikkola sijoittui parhaana suomalaisena neljänneksi. Salpausselän Kisoissa Suomen nelikko oli vieläkin ylivoimaisempi mutta yhden kierroksen mittaiseksi typistyneessä henkilökohtaisessa kilpailussa Nikkola jäi sijalle 28. Kotimäessään Puijolla Nikkola oli vasta 41:s ja sijoittui Falunissa 21:nneksi sekä Holmenkollenilla 14:nneksi. Maailmancupin lopputuloksissa hän oli kahdestoista. Rukalla Nikkola saavutti suurmäen SM-kilpailuissa 127 ja 138,5 metrin pituisilla hypyillä hopeaa ennätyspituuden 139 metriä hypänneen Jani Soinisen takana.
Ari-Pekka Nikkola aloitti viimeiseksi jääneen maailmancupkautensa 1997–1998 sijoittumalla Lillehammerissa kahdesti 13:nneksi. Kolme seuraavaa kilpailua eivät tuoneet parempia sijoituksia mutta Keski-Euroopan mäkiviikon avauksessa Oberstdorfissa hän sijoittui kolmanneksi. Garmisch-Partenkirchenissä hän ei päässyt toiselle kierrokselle sijoituksen ollessa 44:s. Kahdesta seuraavasta osakilpailusta tulivat sijat 14 ja 32, ja viikon lopputuloksissa Nikkola oli kahdeskymmenes. Ennen olympialaisia hän oli vielä 19:s Ramsaussa, 24:s ja 13:s Zakopanessa sekä 12:s Sapporossa. Lahdessa hypätyissä SM-kilpailuissa hän sijoittui normaalimäessä kuudenneksi ja suurmäessä neljänneksi.
Naganon olympialaisissa 1998 Nikkola sijoittui Jani Soinisen voittamassa normaalimäen kilpailussa 15:nneksi. Suurmäessä hän oli 31:s eikä päässyt toiselle hyppykierrokselle. Kovassa lumipyryssä käydyssä joukkuemäessä Suomi sijoittui viidenneksi. Maailmancup jatkui Vikersundissa, jossa Nikkola sijoittui 38:nneksi ja 32:nneksi. Puijon uudessa suurmäessä tuloksena oli 20. sija. Nikkolan cupkausi päättyi Lahteen, jossa hän sijoittui 41:nneksi ja 31:nneksi. Maailmancupin loppupisteissä hän oli 29:s. Joukkuemäen SM-kilpailuissa Rovaniemellä Nikkolan edustama Puijon Hiihtoseuran ykkösjoukkue sai hopeaa.
Valmentajana
Nikkola aloitti kauden 2006–2007 Slovenian B-maajoukkueen valmentajana, mutta nousi A-maajoukkueen päävalmentajaksi 26. tammikuuta 2007, kun Vasja Bajc erotettiin tehtävästä. Nikkolan pesti Sloveniassa päättyi kauden 2007–2008 jälkeen. Nikkola on toiminut myös Suomen B-maajoukkueen valmentajana kahteen kertaan 2004–2006 ja 2010–2011. A-maajoukkueen apuvalmentajana 2002–2003 ja 2011–2012. Puijon hiihtoseuran valmentajana 1998–2006 ja 2010–2012. Henkilökohtaisia valmennettavia hänellä on ollut muun muassa slovenialainen Jernej Damjan (2009–2010), Matti Hautamäki (2003–2006), Arttu Lappi ja Sami Niemi.
Muuta
Nikkolan kotipaikkakunnalla Siilinjärvellä järjestetään vuosittain kunnan oman mäkitähden mukaan nimetyt mäkikisat ”AaPee-kisat”.
Bodenin kunta
thumb|right|250px|Rödbergetin linnake Bodenin linnoituksessa.
Bodenin kunta on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Norrbotteniin. Kunnan keskustaajama on Boden.
Kunnan maapinta-ala on 4 007,89 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 28 060 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 58,10 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,4 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Överluleån pitäjä erotettiin Alaluulajasta (ruots. Nederluleå) vuonna 1831. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjästä tuli Överluleån maalaiskunta. Tästä kunnasta erotettiin Edeforsin maalaiskunta vuonna 1892. Kasvava varuskuntapaikkakunta Boden muutettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1896. Yhdyskunta erosi Överluleåsta Bodenin kaupungiksi vuonna 1919.
Vuoden 1952 kuntauudistuksella ei ollut vaikutusta alueeseen. Vuonna 1967 Bodenin kaupunkiin liitettiin Överluleån maalaiskunta sekä Gunnarsbynin seurakunta Råneån maalaiskunnasta. Vuonna 1971 Boden sai nykyiset rajansa, kun Edefors liitettiin siihen. Samalla siirryttiin yhteen kuntamuotoon, jolloin Bodenin kaupunki muuttui Bodenin kunnaksi.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 469 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 470 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 183 379 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 40 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 83,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 4 431 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Övre Svartlån taajaman nimenä on joskus ollut myös Svartlå ja Vittjärvin nimenä Ågärdan med Vittjärv.
Entiset taajamat
Luettelossa mainituista taajamista Heden, Svartbyn ja Trångforsen ovat sittemmin kasvaneet yhteen Bodenin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, maakäräjäkuntien valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Bodenin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Bodenin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Peräjärvi (Eura)
Peräjärvi on Satakunnassa Eurassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Koskeljärven valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 450 metriä pitkä laskuoja Koskeljärveen.
Järven rantaviiva on puoli kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Ainoa oja on Saarensuolta laskeva oja. Idässä on Vuorenmaan tila, jonka pellot rajautuvat rantaan. Eteläpuolella on Perävuoren kalliot, jossa on kolmen kunnan rajapyykki.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä ankerias, karppi ja suutari, jotka ovat istutettuja lajeja.
Ior Bock
Ior Bock [ˈiːɔr ˈbɔkː] (ent. Bror Holger Bertil Svedlin; 17. tammikuuta 1942 Porvoo – 23. lokakuuta 2010 Helsinki ) oli suomenruotsalainen pakanahenkinen eksentrikko ja taiteilija, joka tunnetaan julkaisemastaan Bockin perheen saagasta ja urastaan Suomenlinnan museolinnoituksen oppaana.
Syntymä, lapsuus ja nuoruus
pienoiskuva|Ruotsalaisen teatterin oppilas­koululaisia vuonna 1963. Oikealta Holger Svedlin, [[Christina Indrenius-Zalewski, Berit Lundell ja Roger Nikkanen.]] Ior Bock väitti saaneensa alkunsa insestistä: Knut Victor Boxström saattoi tyttärensä Rhean raskaaksi 22. huhtikuuta 1941. Knutin ainoa poika oli kuollut sisällissodassa 1918, ja tämä oli viimeinen keino jatkaa isänpuoleista sukulinjaa. Journalisti Magnus Londen on kuitenkin esittänyt, että Bock syntyi porvoolaiselle puutarhurille tuntemattoman, mahdollisesti espanjalaisen miehen siittämänä ja nainen luovutti pojan adoptoitavaksi. Todisteina Londen viittaa Kansallisarkistossa säilytettäviin adoptioasiakirjoihin. Londenin esittämälle tapahtumien kululle on anonyymi aikalaistodistaja, perheen silloinen naapuri, jonka mukaan ajatus Rhean raskaudesta on mahdoton. Bock itse on kertonut tavanneensa mainitun porvoolaisnaisen mutta kiistänyt mahdollisuuden, että tämä olisi hänen biologinen äitinsä. Bockin mukaan insestin salaamiseksi tarvittiin peitetarina, johon kyseinen nainen liittyi.
Kolme kuukautta Bockin syntymän jälkeen Knut Victor Boxström kuoli. Aviopari Bror Svedlin ja Rhea Boxström-Svedlin kasvatti pojan. Holger-pojalla eli tulevalla Ior Bockilla oli myös adoptoitu veli.
Ior harrasti aktiivisesti tanssimista ja esiintyi 1960-luvun lopulla muun muassa televisiomainoksissa. Yksi tunnetuimmista oli Coral-pesuaineen mainos, jossa Ior ja tanssitaiteilija Tuulevi Mattila tanssivat värikkäissä vaihtuvissa vaatteissa.
Suomenlinnan opas
Vuodesta 1968 alkaen Ior Svedlin eli tuleva Ior Bock toimi Suomenlinnan museolinnoituksen oppaana, ensin vuoteen 1984 saakka Ehrensvärd-seuran palveluksessa, ja sen jälkeen aina vuoteen 1998 freelancerina. Suomenlinnan historian tutkimuksessaan hän oli erikoistunut Viaporin (Suomenlinnan) 1700-luvun tapahtumiin. Tutkimuksensa lähdemateriaalina hän on kertomansa mukaan käyttänyt muun muassa äitinsä hallussa ollutta, aikanaan Viaporista Ruotsiin lähetettyjen noin 10 000 kirjeen kokoelmaa.
Svedlinin hyvä historian tuntemus ja persoonallinen esiintymistyyli teki hänestä suositun oppaan. Vuonna 1984 Svedlinin yhteistyö Ehrensvärd-seuran kanssa kuitenkin päättyi. Seuran arkistossa on toukokuulle 1984 päivätty hallituksen pöytäkirja, jonka mukaan Holger Svedlinin työsopimusta ei jatketa, koska hänen ei enää katsottu voivan opastaa tavalla, jota seuran oppailta edellytettiin.
Erottamiseen johtaneista syistä on kaksi eri kertomusta.
Bockin kertomus: Ajan myötä Svedlin-Bockin maine persoonallisena opaskierrosten vetäjänä oli levinnyt, ja siksi ryhmäopastuksia tilattaessa toiveena esitettiin yhä useammin, että nimenomaan Bock opastaisi ryhmää. Työkuormaa yritettiin kuitenkin tasata kolmen oppaan välillä. Bockin tilanneet mutta toisen oppaan saaneet asiakkaat pettyivät ja joissakin tapauksissa valittivat asiasta Museovirastoon, joka on Suomenlinnan ylin vastuutaho. Museoviraston ylijohtajan C. J. Gardbergin kehotuksesta tilanteeseen yritettiin hakea ratkaisua, ensin niin, että Svedlin vastaanotti itse tilaukset omiin ryhmäopastuksiinsa. Lopulta järjestelyn hankaluus ja suosion epäsuhdan aiheuttama erimielisyys kuitenkin tulehdutti pääopas Svedlinin ja opaskierroksia ruotsiksi vetäneen intendentti Olof af Hällströmin välit. Kun yhteistyö pienessä työyhteisössä ei enää toiminut, Ehrensvärd-seuran hallitus jätti Bockin työsuhteen uusimatta. Myöskään työyhteisön kolmas opas, Claire von Frenckell, ei enää jatkanut oppaan tehtävissä.
Toinen kertomus: Joulukuussa 1990, kuusi vuotta erottamisen jälkeen ja Olof af Hällströmin jo kuoltua, Ilta-Sanomat julkaisi artikkelin ”Entinen opas louhii kalliota”. Artikkelin mukaan Svedlin-Bock ”erotettiin oppaantehtävistään 1983, koska hänen opastuksensa eivät enää vastanneet historiallisia tosiasioita”. Artikkelissa mainittu erottamisajankohdan vuosiluku on väärä. Aiemmin mainittu toimittaja Magnus Londen tukee tätä versiota tapahtumien kulusta. Erottamiseensa mennessä Svedlin-Bock ei ollut maininnut niin kutsutusta Bockin perheen saagasta julkisuudessa mitään. Aihe tuli ensimmäisen kerran epäsuorasti esille saman vuoden kesäkuussa hänen äitinsä hautajaisilmoitukseen sisältyneiden skandinaaviseen muinaisuskoon liittyvien viittausten myötä. Sittemmin Bock on korostanut Viaporin 1700-luvun historian tutkimustyönsä ja perheensä pakanatarinoiden olevan hänelle kaksi täysin eri asiaa. Bockia huonosti tuntevien mielissä nämä ovat tästä huolimatta joskus sekoittuneet, ja hänen on oletettu käsittelevän saagaa myös Suomenlinnan-kierroksillaan.
Akseli Rauanheimo
pienoiskuva|oikea|Akseli Rauanheimo 1910-luvulla. Akseli Kustaa Rauanheimo (vuoteen 1906 Axel Gustaf Leonard Järnefelt; ) oli suomalainen sanomalehtimies, konsuli, kansanedustaja ja kirjailija. Rauanheimo asui Yhdysvalloissa 1893–1898, 1918–1920 ja Kanadassa 1920–1932.
Ior Bock
Suomenlinnan opas
Bock jatkoi kaikesta huolimatta Viaporin 1700-luvun historian tutkimista ja teki joka kesäksi uuden ohjelman, nyt freelance-oppaana. 1990-luvulla ryhmäopastuksien tilaukset kuitenkin vähitellen harvenivat. Tähän oli syynä paitsi vuoden 1990 Sipoon Gumbostrandin hasis-huumejutun aiheuttama maineen tahraantuminen myös tiedotusvälineissä toistuvasti esiintynyt erheellinen viittaus ”entiseen Suomenlinnan oppaaseen”. Kiinnostuneita kuulijoita olisi mahdollisesti ollut enemmänkin, mutta Bockin luultiin lopettaneen oppaan työnsä.
Akseli Rauanheimo
Henkilöhistoria
Rauanheimon vanhemmat olivat nimismies Otto Adolf Järnefelt ja Ada Adolfiina Pfaler. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1893 ja maisteriksi 1894. Rauanheimo oli New Yorkissa New Yorkin Lehden toimittajana 1893–1894 ja Siirtolainen-lehden päätoimittajana 1894–1898. Suomeen palattuaan hän oli päätoimittajana Uusimaa-lehdessä 1900–1901, Viipuri-lehdessä 1902–1904, Suomen Virallisessa Lehdessä 1905 ja Lahti-lehdessä 1906–1907. Uudessa Suomettaressa Rauanheimo oli päätoimittajan apulaisena 1908–1913 ja päätoimittajana 1913–1915. Rauanheimo oli elintarvikeministeriön osastonjohtajana 1918 ja Suomen hallituksen tiedonantotoimiston (Suomi-Bureaun) johtajana New Yorkissa 1920. Hän oli Suomen ensimmäinen konsuli Montrealissa 1923–1925, toimien pääkonsulina 1925–1932 ja Viron konsulina Kanadassa 1927–1932. Rauanheimo oli myös Amerikansuomalaisten keskusliiton puheenjohtaja.
Ior Bock
Suomenlinnan opas
Bock oli suunnitellut jäävänsä eläkkeelle oppaan tehtävistä vuonna 2008, mutta ura katkesi ennenaikaisesti vuonna 1999 puukotuksen aiheuttamaan halvaantumiseen. Bock harkitsi vielä opaskierrosten vetämistä pyörätuolista käsin mutta luopui sittemmin ajatuksesta.
Akseli Rauanheimo
Henkilöhistoria
Rauanheimo oli aatelissäädyssä edustaja säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja toimi suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914–1917, edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä.
Ior Bock
Eksentrikko
pienoiskuva|Rhea Boxströmin kuolinilmoitus Helsingin Sanomissa 12.6.1984.
Akseli Rauanheimo
Henkilöhistoria
Rauanheimo oli naimisissa 1895–1918 Johanna Maria (Hanna) Nylundin (1872–1918) kanssa. Leskeksi jäätyään hän meni 1920 uusiin naimisiin filosofian maisteri Elisabet Josefina Nyleniuksen (1879–1939) kanssa. Akseli Rauanheimon poika 1. avioliitosta oli sanomalehtimies ja kirjailija Yrjö Rauanheimo.
Ior Bock
Ior Bockin synty
Holger "Ior" Svedlin oli 1970-luvulla ottanut tavakseen lomailla Intian Goassa, Chaporan kylässä, jossa hän tutustui intialaiseen mystiikkaan. Vuonna 1984 hän otti käyttöön uuden taiteilijanimensä Ior Bock. Magnus Londenin mukaan nimenvaihdos liittyi Iorin Intiassa 24. helmikuuta 1984 kokemaan mystiseen elämykseen. Londen kertoo edelleen, että Iorin palattua kotiin vanhat ystävät huomasivat hänen käytöksensä muuttuneen oudoksi.
Akseli Rauanheimo
Teoksia
Nimellä Akseli Järnefelt: Nimellä Akseli Järnefelt-Rauanheimo: Nimellä Akseli Rauanheimo:
Wihtol
Wihtol on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ior Bock
Rhea Boxströmin hautajaisjuhla
Kesäkuun 12. päivä 1984 Helsingin Sanomissa julkaistiin Bockin äidin Rhea Boxströmin kuolinilmoitus. Tämä oli kuollut 6. huhtikuuta Bockin ollessa Intiassa, ja ruumis oli sittemmin tuhkattu krematoriossa. Bockin palattua Suomeen järjestettiin hautajaiset juhannusaattona Snappertunan kirkossa ja niihin liittynyt juhannusjuhla Raaseporin linnan luona. Hautajaisilmoituksessa vieraita pyydettiin pukeutumaan kansallispukuun tai vaaleisiin vaatteisiin, ja tilaisuus päättyisi Snappertunan uhrilehdossa puolenyön aikaan sytytettäviin viiteen juhannustuleen ”Odenin, Ran, Torin, Frejn ja Frejan muistoksi”. Hautajaisilmoituksesta nousi kohu, ja kirkkoherra kielsi pakanallisuuteen viittaavien muistotulien polttamisen.
Bock on sittemmin kertonut, että hautajaisilmoituksen teksti oli hänen äitinsä itsensä alun perin ruotsiksi laatima ja tarkoitettu julkaistavaksi Hufvudstadsbladetissa. Lehti kuitenkin kieltäytyi julkaisemasta ilmoitusta, minkä jälkeen se julkaistiin Helsingin Sanomissa.
Bockin perheen saaga
Kesällä 1984 Svedlin-Bock otti Museoviraston ylijohtajan C. J. Gardbergin neuvosta yhteyttä Kansanrunousarkistoon ja Folkkultursarkivetiin. Bock oli kertonut Museovirastolle, että hänen perheensä oli säilyttänyt vanhaa perimätietoa suomalaisesta kulttuurista. Äänitearkistoista tultiin haastattelemaan Bockia. Näin syntyivät arkistoihin talletetut syksyn 1984 ääninauhat, joissa Bock kertoo pääkohdat kyseisistä tarinoista. Tästä alkoi sittemmin Bockin perheen saagana tunnetun tarinakokonaisuuden julkinen esittäminen. Samassa yhteydessä Bock siirtyi käyttämään sukunimen Svedlin-Bock sijaan nimeä Bock, joka tarinoiden mukaan oli Boxströmin suvun alkuperäinen nimi.
Lemminkäisen temppeli
pienoiskuva|Lemminkäisen temppelin ”sisäänkäynti” syyskuussa 2019.
Vuonna 1987 joukko Bockin ulkomaalaisia ystäviä aloitti Sipoon Gumbostrandissa kaivaukset, joilla oli tarkoitus paljastaa Bockin perheen saagassa kerrottu Lemminkäisen temppeli. Hankkeen puuhamiehinä toimivat yhdysvaltalaiset Stuart Rice ja Jim Chesnar.
Bock antoi hankkeelle tiedotusvälineissä kasvot ja kaivauksien rahoittajiksi ryhtyivät Sipoon Säästöpankki ja Lemminkäinen Oy. Rahoittajat kuitenkin vetäytyivät vuonna 1990, kun Bockin tilalla majailleita vieraita pidätettiin hasiksen poltosta. Kaivuuhankkeen vetäjät tuomittiin vankeuteen ja karkotettiin maasta. Bock itse tuomittiin kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja 15 000 markan korvauksiin.
Vuorella on suoritettu kaivauksia useassa vaiheessa vuosina 1987–1999, mutta merkkejä temppelistä ei ole löytynyt.
Kirjan julkistaminen
Vuonna 1996 Bock julkaisi Juha Javanaisen toimittamana teoksensa Bockin perheen saaga: Väinämöisen mytologia. Kirjan julkistustilaisuudessa 1. lokakuuta Vanhan Ylioppilastalon musiikkisalissa Bock seisoi Robert Wilhelm Ekmanin neljä metriä korkean Väinämöisen soitto -maalauksen edessä alastomana ja esitteli laulaen kirjan – ja samalla maalauksen – keskeiset hahmot. Kirjan kustantajalle Bock esitti pyynnön, ettei hänelle koskaan maksettaisi teoksesta minkäänlaista tekijänpalkkiota. Hän perusteli pyynnön seuraavasti: ”Olen saanut sen [= tarinan] ilmaiseksi, haluan myös antaa sen eteenpäin ilmaiseksi.”
Vastoinkäymisiä
Vuonna 1997 Suomenlinnan ryhmäopastusten tilausten väheneminen oli johtanut siihen, että Bockilla ei ollut enää lainkaan tuloja vaan hän joutui elämään naapurien ja ystävien ruoka-avun turvin. Samana vuonna Bock sai roolin Viaporista kertovassa kansainvälisessä dokumenttielokuvassa. Osa hänen osuuksistaan ehdittiin jo kuvata, kunnes hankkeen suomalainen tuotantoyhtiö Bueno Pictures kaatui talousvaikeuksiin ja hanke haudattiin.
Vuonna 1999 Bockin Töölön asuntoon tunkeutui mies, joka iski asunnon eteisessä Bockia neljä kertaa puukolla selkään. Bock selvisi tapauksesta hengissä mutta jäi neliraajahalvaantuneeksi. Tiedotusvälineiden mukaan puukottaja oli Bockin ”seuraaja”. Mies tuomittiin teosta ehdottomaan vankeusrangaistukseen.
Uusi vuosituhat
Bock vaihtoi 2004 Helsingin maistraatissa viralliseksi nimekseen Ior Bock.
Bockin liikuntakyvyssä ei tapahtunut toipumista. Bockia hoitavan ylilääkärin mukaan liikuntarajoitteisuutta lukuun ottamatta hänen terveytensä oli kuitenkin erinomainen. Bockilla oli kaksi Helsingin kaupungin sosiaalitoimen kustantamaa henkilökohtaista avustajaa. Bockin luona kävi säännöllisesti vieraita eri puolilta maailmaa, ja hän jatkoi edelleen perheensä pakanatarinoista kertomista ja Suomen historiasta keskustelemista kaikkien halukkaiden kanssa.
Kuolema
Bock kuoli 23. lokakuuta 2010 puukotuksen uhrina kotonaan Rakuunantiellä, Helsingin Munkkiniemessä. Tapauksen vuoksi vangittiin samassa asunnossa asuneet 19- ja 28-vuotiaat ulkomaalaiset miehet. He olivat poliisin mukaan olleet Bockin henkilökohtaisia avustajia ja kodinhoitajia, joiden apua Bock tarvitsi jäätyään liikuntarajoitteiseksi vuonna 1999 tapahtuneen puukotuksen takia. Tutkinnan edettyä 26. lokakuuta 2010 kerrottiin, että vangittuja henkilöitä epäillään murhasta. Seuraavana päivänä Helsingin käräjäoikeus määräsi vangittavaksi 19- ja 28-vuotiaat intialaiset kodinhoitajat todennäköisin syin murhasta epäiltyinä. Syytteen nostamisen määräajaksi asetettiin 27. tammikuuta 2011. Toinen epäillyistä, 1991 syntynyt intialaismies, vapautettiin 9. marraskuuta 2010.
Poliisi kohdisti tämän jälkeen epäilynsä enää vain toiseen, vuonna 1982 syntyneeseen intialaismieheen. Esitutkinnan selvityksen mukaan puukotuksesta epäilty henkilökohtainen avustaja oli kärsinyt jo jonkin aikaa mielenterveysongelmista ja oli puukotushetkellä sekavassa mielentilassa, piti mm. Bockia Paholaisena. Syyttäjän mukaan Bock oli ollut ennen puukotusta aikonut irtisanoa kyseisen avustajansa ja vaihtaa hänet toiseen avustajaan. Kuulusteluissa murhasta epäilty intialaismies tunnusti teon mutta väitti Bockin ohjailleen häntä voodoon sekä magian avulla ja saattaneen hänet riippuvaiseksi kannabiksen käytöstä.
Helsingin käräjäoikeus jätti 16. elokuuta 2011 tuomitsematta Bockin surmanneen intialaismiehen, koska hän oli tapon tehdessään syyntakeeton. Lääkäreiden mukaan mies oli mielentilatutkimuksen alkuun mennessä kuitenkin jo parantunut mielenterveydellisestä häiriöstä, ja oikeus määräsi miehen päästettäväksi heti vapaaksi. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ylilääkäri Irma Kotilainen sanoi olevan hyvin harvinaista että rikoksentekohetkellä mielisairaaksi todettu todetaan mielentilatutkimuksen loppuessa tervehtyneeksi. Rikos- ja prosessioikeuden professori Dan Frände ei ollut koko uransa aikana törmännyt vastaavanlaiseen tapaukseen. Myös tutkimusprofessori, Psykiatrisen vankisairaalan ylilääkäri Hannu Lauerma sanoi, ettei hänellä ollut tiedossa toista vastaavanlaista tapausta. Hän kuitenkin uskoi oikeuden päätöksen olleen vakavasti ja pitkään harkittu ja totesi näin nopean parantumisen olevan harvinaista muttei mahdotonta.
Viranomaiset karkottivat Bockin surmaajan kotimaahansa Intiaan. Poliisit saattoivat miehen reittilennolla Mumbaihin. Maahanmuuttovirasto antoi hänelle karkotuspäätöksen lisäksi toistaiseksi voimassa olevan maahantulokiellon Schengen-alueelle. Kihlakunnansyyttäjä Anssi Hiivala valitti käräjäoikeuden ratkaisusta hovioikeuteen. Maaliskuussa 2012 Helsingin hovioikeus pääsi aloittamaan jutun käsittelyn intialaismiehen vapaaehtoisesti palattua Suomeen oikeudenkäyntiä varten. 9. maaliskuuta julkistetussa päätöksessään hovioikeus piti käräjäoikeuden päätöksen voimassa.
Hautajaiset
Kesäkuun 10. päivänä 2011 julkaistiin Helsingin Sanomissa ja Hufvudstadsbladetissa Bockin kuolinilmoitus. Ilmoitus oli samansisältöinen 27 vuotta aiemmin julkaistun Bockin äidin kuolinilmoituksen kanssa sillä erotuksella, että aikoinaan kohua herättänyttä, pakanallisuuteen viittaavaa muistotulien polttamista ei mainittu. Ne kuitenkin mainittiin Bockin omalla verkkosivustolla julkaistussa hautajaisilmoituksen verkkoversiossa. Ilmoituksen mukaan ”Bockin tuhka lasketaan suvun hautaan Snappertunan hautausmaalla juhannusaattona perjantaina 24.6.2011 klo 12. Tuhkan laskun jälkeen on Tunaborgin seurantalolla hautajaisohjelmaa. Hautajaisten jälkeen vierailla on mahdollisuus käydä Snappertunan uhrilehdossa, jossa klo 24 sytytetään kahdeksan pientä juhannustulta Helin, Bockin, i:n, Odenin, Ran, Torin, Frejn ja Frejan muistoksi”.
Uusiutuva energia Tanskassa
Uusiutuva energia Tanskassa kertoo uusiutuvan energiaan liittyvistä seikoista Tanskassa.
Tuulivoima
Tuulivoiman osuus Tanskan sähköstä oli 21,3 % vuonna 2007. Tanskassa on eniten tuulivoimaa henkeä kohti (576 kW 1000 henkeä kohti). Suomessa oli 21 kW 1000 henkeä kohti vuonna 2007. Vestas on johtava tuulivoimayritys. Sen osuus markkinoista maailmassa oli 22,8 % vuonna 2007.
Aurinkolämmitys
Marstal kaupungissa on Tanskan suurin aurinkolämmitys aluelämpökeskuksessa (18 300 m2 keräyspinta-ala ja 2 000 m3 lämpöä keräävä vesisäiliö). Aurinkojärjestelmässä energian tuotantohinnaksi on laskettu 0,036 €/kWh.
ESTIF mukaan Tanska tuotti aurinkolämpöä 270 MWt vuonna 2007. Lisäasennukset olivat 16 MWt vuonna 2007. ESTIF laskee hyötysuhteella 1 m2 keräyspinta-alaa vastaa 0,7 kWt lämpöenergiaa. Kypros on ylivoimaisesti johtava aurinkolämmityksessä. Kyproksella aurinkolämmitystä oli vuonna 2007 asukasta kohti kymmenkertaisesti Tanskaan verrattuna, mutta vain kaksinkertaisesti Itävaltaan verrattuna. Vuonna 2007 Tanskassa oli aurinkolämmitystä asukasta kohti 63 % verrattuna. Suomessa aurinkolämmitystä oli asukasta kohti 4 % Saksaan verrattuna.
Alueet
Frederikshavn tavoite on 100 % uusiutuvaa energiaa vuoteen 2015 mennessä. YLE:n uutisten mukaan vuonna 2008-9 osuus oli 24 %. Samsø:n saari tuottaa kaiken sähkönsä tuulivoimalla. Kööpenhamina aikoo vähentää hiilidioksidipäästöjään 20 % vuoteen 2015 mennessä ja olla hiilineutraali vuonna 2025. Suunnitelmassa kaikki sähkö tuotetaan tuulivoimalla.
Trace Cyrus
thumb|250px|Trace Cyrus Trace Dempsey Cyrus (s. 24. helmikuuta 1989) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän on kitaristi, laulunkirjoittaja ja hän tuli tunnetuksi yhtyeestä nimeltä Metro Station. Erottuaan Metro Stationista vuonna 2010 hän perusti yhtyeen Ashland HIGH. Hän omistaa oman vaatemerkin Southern Made Hollywood Paid. Cyrus on laulaja Billy Ray Cyrusin poika ja näyttelijä/laulaja Miley Cyrusin isoveli.
Yksityiselämä
Trace Cyrusin äiti on Leticia "Tish" Finley Cyrus. Hänen biologinen isänsä on Baxter Neal Helson, mutta Billy Ray Cyrus on adoptoinut hänet.