cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kanadan konservatiivipuolue
Kanadan konservatiivipuolue on keskusta-oikeistolainen puolue Kanadassa, joka perustettiin vuonna 2003, kun maan merkittävimmät oikeistopuolueet Kanadan Allianssi ja Kanadan progressiivinen konservatiivipuolue sulautuivat yhdeksi puolueeksi.
Konservatiivipuolue muodosti Kanadan hallituksen vuosina 2006–2015 puheenjohtaja Stephen Harperin toimiessa maan pääministerinä. Vuoden 2015 vaalitappion jälkeen Harper ilmoitti jättävänsä puolueen puheenjohtajan tehtävän. Konservatiivipuolue valitsi 5. marraskuuta 2015 entisen terveysministeri Rona Ambrosen puolueen väliaikaiseksi puheenjohtajaksi. Ambrose erosi tehtävästä 27. toukokuuta 2017 Andrew Scheerin tultua valituksi puolueen vakituiseksi puheenjohtajaksi alle prosentin erolla Maxime Bernieriin. Scheer erosi tehtävästä joulukuussa 2019 ja elokuussa 2020 Erin O'Toole valittiin puoluejohtajaksi.
Bengtskär
Bengtskär on Turun saaristossa, noin 25 kilometriä Hangosta lounaaseen sijaitseva luoto. Se on myös Suomen eteläisin asuttu paikka. Luoto on pinta-alaltaan noin kaksi hehtaaria ja ainoastaan pieni osa siitä on kasvillisuuden peittämää ja loppuosa on paljasta graniittia. Luodolla sijaitseva Bengtskärin majakka rakennettiin 1906 valaisemaan luotoa ympäröivää karikkoista merialuetta. Jatkosodan aikana käydyssä Bengtskärin taistelussa se yritettiin räjäyttää. Majakka on ympäristöineen määritelty valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi, ja se on kesäisin suosittu matkailukohde. Bengtskärissä on myös hyvät mahdollisuudet tarkkailla lintuja varsinkin kevät- ja syysmuuton aikaan. Majakkarakennuksen korkeus on kokonaisuudessaan 49 m maanpinnasta (pois lukien tuuliviiri ja antennit) ja siten pohjoismaiden korkein majakkarakennus. Valon korkeus on 45,8 m maanpinnasta ja 51 m merenpinnasta.
Fyysinen maantiede
175px|thumb|Bengtskärin majakka
Bengtskär sijaitsee Turun saaristossa ja kuuluu Kemiönsaaren kuntaan. Luoto on pinta-alaltaan noin 2 hehtaaria ja sijaitsee Saaristomerellä noin 25 kilometriä Hangosta lounaaseen. Bengtskär on Saaristomeren uloin luoto ja Suomen eteläisin asuttu paikka. Lähin saaristokylä Rosala sijaitsee noin 18 kilometriä Bengtskäriltä pohjoiseen, ja lyhin ja suojaisin reitti majakalle kulkee Hiittisten saariston halki.
Bengtskärin kallioperä on vuosien saatossa joutunut ihmisen muokkauksen kohteeksi: luodolle rakennettua majakkaa varten kalliota madallettiin räjäyttämällä, ja majakkaan tarvittavat kivet louhittiin paikan päältä. Myös jatkosodan aikana käyty Bengtskärin taistelu on jättänyt kallioon jälkiä. Sodan jälkeen kalliota räjäytettiin ja louhittiin lisää konekivääripesäkkeitä, juoksuhautoja ja bunkkereita varten. Lisäksi kalliossa on myös satoja ihmisten, kuten majakan entisten asukkaiden, sotilaiden ja matkailijoiden, tekemiä kaiverruksia, joista vanhimmat ovat vuodelta 1896.
Ilmasto
Bengtskärin luoto sijaitsee ulkomerellä ja aallot pääsevät vyörymään suoraan rantaan, minkä vuoksi luodolla on historian aikana koettu voimakkaita myrskyjä. 1906 myrskyssä luodon dynamiittivarasto huuhtoutui mereen ja makeavesivarannot täyttyivät suolavedellä, mutta majakan rakennustyöntekijöiden asuinparakit säästyivät. Joulukuussa 1913 koetussa myrskyssä osa majakan kasvimaasta huuhtoutui mereen, ja joulukuun 17. ja 18. päivän välisenä yönä 1999 koettu myrsky tuhosi muun muassa ulkorakennuksia ja tukki sataman suurella kivenlohkareella. Merentutkimuslaitokselta mukaan Bengtskärin eteläpuolella oleva aaltopoiju oli mitannut korkeimmat Suomessa koskaan mitatut aallot; merkitsevä aallonkorkeus oli ollut 7,4 metriä ja korkeimmat yksittäiset aallot 13-metrisiä.
Bengtskärissä on harvoin jäätä jäärajan kulkiessa yleensä Bengtskärin ja saariston välillä. Toisinaan meri kuitenkin jäätyy avomerelle asti, ja erittäin harvoin jääolosuhteet mahdollistavat saarelle kulkemisen esimerkiksi autolla tasaisen ja paksun jääpeitteen yli.
Luonto
pienoiskuva|vasen|175px|Kuva etualalla kallioallas ja sen takana pieni lahti. Taempana majakan edessä matkailijoita.
Kasvillisuus
Ainoastaan pieni osa luodosta on kasvillisuuden peittämää, sillä pääosa siitä on paljasta graniittia. Kasvisto on vahvasti ihmisen muokkaama, ja suurin osa luodon maa-aineksesta on ihmisen tuomaa. Myrskyt ovat kuitenkin ajan mittaan huuhtoneet mullan suurimmaksi osaksi veteen. Bengtskärillä ei esiinny luonnostaan puuvartisia kasveja, tosin sille on ajan saatossa yritetty istuttaa erilaisia pensaita ja puita vaihtelevalla menestyksellä. Kasvisto on ulkoluodoille tyypillistä. Merikaalia löytyy yksi kasvusto, meriputkea ja varsinkin merisauniota esiintyy runsaammin. Ruohosipuli, rantavehnä ja rantakukka ovat yleisiä. Majakan etu- ja takapihalla kasvaa jänöapilaa.
Majakan pihoille on kylvetty nurmiseosta, jotta nurmikko kestäisi paremmin suuren turistimäärän. Rikkaruohoista juolavehnää esiintyy paljon ja juolavehnän juurikot sitovat maaperää kovien myrskyjen huuhtoessa saarta. Nokkosta esiintyy jonkin verran. Majakkatornin ulkokuoressa kasvaa vuosittain voi- ja rantakukkaa. Kallioilla kasvaa erilaisia saaristolle tyypillisiä jäkäliä kuten karttajäkäliä sekä erilaisia karpeita.
Eläimistö
pienoiskuva|175px|Lintuja Bengtskärin edustalla sijaitsevalla pienemmällä luodolla. Paikallinen eläimistö on myös hyvin niukkaa. Saarella esiintyy muun muassa sammakkoeläimiä ja hyönteisiä sekä muutama nisäkäslaji. Luodolla on runsaasti erikokoisia meri- ja sadevesitäytteisiä kallioaltaita. Niissä elää erilaisia äyriäisiä sekä myrskyn tuomia pikkukaloja kuten kolmipiikkejä. Ne ovat tärkeitä myös sammakoille ja rupikonnille. Lintujen lajikirjo on runsaampi varsinkin muuttoaikaan.
Saarelle ei esiinny käärmeitä, joskin yksittäisiä kyyhavaintoja on tehty. Kyiden arvellaan kulkeutuneen naapurisaarelta Dömmärskäriltä, jossa on pysyvä kyykanta. Ainoat pysyvät nisäkkäät ovat peltomyyrä ja lepakko. Koska peltomyyrillä ei ole vihollista lukuun ottamatta satunnaisia pöllöjä ja matkailijoiden tuomia koiria, kasvaa kanta toisinaan räjähdysmäisesti. Hylkeitä nähdään Bengtskärillä säännöllisesti ja toisinaan nuoria yksilöitä tavataan luodon rantakallioilla. Harmaahylje on yleisin ja norppa huomattavasti harvinaisempi. Halleja eli harmaahylkeitä näkee myös kaukoputkella kauempana sijaitsevalla Ytterlandilla.
Bengtskärissä on 1970-luvulta lähtien havaittu vajaat 200 muuttolintulajia. Pesimälinnusto on vähäinen, ainoastaan neljä lajia. Yleisimmät pesimälinnut ovat haahka ja räystäspääsky. Bengtskärissä on hyvät mahdollisuudet tarkkailla lintuja varsinkin kevät- ja syysmuuton aikaan. Suomessa esiintyvistä pöllölajeista ainoastaan suopöllö ja sarvipöllö on havaittu Bengtskärissä.
Vertaimeviä hyttysiä ei luodolla esiinny, mutta kesäisin majakkatornin ympärillä parveilee sulkasääskiä. Lisäksi luodolla tavataan kesäisin esimerkiksi erilaisia perhosia, ampiaisia, leppäkerttuja ja korentoja. Hämähäkkejä, kuten ristihämähäkkejä, esiintyy runsaasti.
Historia
pienoiskuva|175px|Bengtskärin majakka rakennusvaiheessa 1906.
Bengtskärin luotoa ympäröivälle karikkoiselle merialueelle ehti ennen majakan rakentamista haaksirikkoutua lukuisia aluksia, tunnetuimpana niistä höyrylaiva S/S Helsingfors, jonka uppoaminen antoi loppusysäyksen majakan rakentamiselle. Ennen vuotta 1906 rakennettua Bengtskärin majakkaa luodolla sijaitsi ”Bengtskärin saarnatuolina” tunnettu pooki eli tunnusmajakka, joka purettiin suuremman majakan tieltä. Jatkosodan aikana 1941 saarella käytiin Bengtskärin taistelu. Bengtskärin majakka oli tärkeä maamerkki toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen Virosta lähteneille kymmenille tuhansille venepakolaisille. Luodolla sijaitseva majakka kunnostettiin perusteellisesti 1990-luvulla, minkä jälkeen siitä on tullut merkittävä matkailukohde ja nähtävyys.
Matkailu
Bengtskär on Suomen eteläisin matkailukohde, ja luodolla käy vuosittain noin 13 000–15 000 matkailijaa. Majakassa on muun muassa museo, majakkaposti, kahvila ja majakkahotelli.
Bengtskärille kulkee kesäkaudella maksullisia laivavuoroja Kasnäsistä ja Rosalasta sekä Hangosta. Lisäksi majakalle ajetaan myös maksullisia tilausristeilyjä. Kesäkauden ulkopuolella majakalle voi päästä maksullisilla tilausveneillä sekä tarvittaessa helikopterilla. Venematka Kasnäsistä Bengtskäriin kestää taksiveneellä noin tunnin.
Eino Lähteenmäki
Eino Johannes Lähteenmäki (21. joulukuuta 1889 Nokia – 31. lokakuuta 1978 Tampere) oli suomalainen filosofian maisteri ja rehtori.
Eino Lähteenmäen vanhemmat olivat Vesilahdessa vuodesta 1892 poliisikonstaapelina toiminut Juha Erland Lähteenmäki (1857–1918) ja Iida Vilhelmiina Vilenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914.
Lähteenmäki oli rautatievirkamiehenä Tampereella 1915–1920. Hän oli matematiikan, fysiikan ja kemian opettajana Haapamäen yhteiskoulussa 1920–1923 ja Toijalan yhteiskoulussa 1923–1925. Lähteenmäki toimi Haapamäen yhteiskoulussa opettajana ja koulun johtajana 1925–1927. Hän oli Tampereen klassillisen lyseon matematiikan, fysiikan ja kemian lehtorina 1927–1956 ja toimi lyseon rehtorina 1934–1956. Tampereen kaupunginvaltuutettuna Lähteenmäki oli 1939–1944.
Eino Lähteenmäki oli naimisissa vuodesta 1917 Iida Johanna Melasen kanssa.
Rakennegeologia
Rakennegeologia on geologian osa-alue, joka tutkii kallioperän rakenteita ja niiden kolmiulotteisia esiintymiä. Tutkimuskohteet vaihtelevat hyvin pienistä kristallien hilavirheistä maankuoressa oleviin siirros- ja poimurakennelmiin. Rakennegeologisessa tutkimuksessa voidaan selvittää geometriikan lisäksi myös kallioperän rakenne-evoluutiota. Näin monien alueiden tietoja yhdistämällä voidaan saada selville aineistoa maankuoren synnystä ja kehityksestä.
Rakennegeologian tuntemusta käytetään apuna muun muassa rakentamisessa ja luonnonvarojen hyödyntämisessä. Kalliorakentamisessa rakojen ja siirrosten tunteminen on oleellista, sillä kiven lujuusominaisuudet riippuvat rakojen määrästä ja tiheydestä. Voimakkaasti rakoilevassa kallioperässä pohjavesi puolestaan virtaa helpommin. Kallioperän rakenteet voivat antaa myös viitteitä öljy- ja malmiesiintymistä.
Ansis Brūns
Ansis Brūns (s. 30. maaliskuuta 1989) on latvialainen keihäänheittäjä.
Challengerin syvänne
right|300px|thumb|Challengerin syvänteen (kartalla Challenger Deep) sijainti Challengerin syvänne on maankuoren pinnan syvin tunnettu kohta. Syvänteen alin kohta on 10 994 metriä, mittavirheen ollessa enintään ±40 metriä. Koko Mariaanien hauta on mitattu moniäänisellä kaikuluotauksella 100 metrin erotustarkkuudella.
Challengerin syvänne sijaitsee Mariaanien haudan eteläosassa Tyynellämerellä, Filippiineiltä koilliseen. Syvänne on saanut nimensä brittiläisen tutkimusaluksen HMS Challengerin mukaan, joka tutki syvännettä ensimmäisenä vuonna 1875.
Harva alus on käynyt syvänteessä ja kestänyt valtaisan paineen: miehitetty amerikkalainen sukellusvene Trieste vuonna 1960, miehittämätön japanilainen ROV-sukellusalus Kaiko vuonna 1995, vuonna 2009 amerikkalainen miehittämätön ROV-sukellusalus Nereus ja viimeisimpänä vuonna 2012 Deepsea Challenger elokuvaohjaaja James Cameronin ohjaamana.
Atsiridiinit
thumb|250px|Atsiridiinien yleinen rakenne Atsiridiinit ovat heterosyklisiä orgaanisia yhdisteitä, joiden rakenteessa on kahden hiiliatomin ja yhden typpiatomin muodostama kolmiatominen rengas. Yksinkertaisin atsiridiineihin kuuluva yhdiste on etyleeni-imiini eli atsiridiini.
Ominaisuudet ja reaktiivisuus
Pienimolekyyliset ja rakenteeltaan yksinkertaiset atsiridiinit ovat nesteitä ja suurimolekyyliset atsiridiinit ovat kiinteitä aineita. Yhdisteet liukenevat orgaanisiin liuottimiin ja pienimolekyyliset atsiridiinit myös veteen. Ryhmän yhdisteet ovat vain heikosti emäksisiä. Atsiridiinit ovat hyvin reaktiivisia ja kykenevät reagoimaan niin nukleofiilien kuin elektrofiilienkin kanssa. Atsiridiinit reagoivat esimerkiksi elektrofiilisten alkyylihalidit kanssa muodostaen alkyloituja atsiridiineja. Epoksidien tavoin atsiridiinien rengasrakenne on hyvin jännittynyt ja nukleofiilit reagoivat sen kanssa substituutioreaktiolla, jolloin rengasrakenne avautuu. Erityisesti yksinkertaiset atsiridiinit ovat taipuvaisia tähän ja polymeroituvat.
Valmistus
Yksinkertaisia atsiridiineja voidaan valmistaa 1,2-aminohalideista intermolekylaarisella reaktiolla emäksisissä olosuhteissa. 475px
Yksi yleisimpiä tapoja valmistaa atsiridiineja on alkeenien ja nitreenien välinen additioreaktio. Nitreeni muodostetaan useimmiten in situ esimerkiksi sulfonamideista. 475px
Atsiridiineja voidaan valmistaa myös epoksideista. Ensimmäisessä vaiheessa atsidi-ioni reagoi epoksidirenkaan kanssa atsidoalkoholiksi. Muodostunut atsidoalkoholi reagoi seuraavassa vaiheessa trifenyylifosfiinin kanssa muodostaen atsiridiinirakenteen.
475px
Lintulampi (Soini)
Lintulampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa ja Ähtärissä Kolun kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,3 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjärven alueeseen (35.462) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 199,8 metriä mpy.
Isabel (Mormonin kirja)
Isabel on Mormonin kirjan hahmo, jonka kerrotaan eläneen vuoden 74 eaa. tienoilla. Hän on portto, jonka kerrotaan vietelleen monia miehiä. Hän esiintyy vain kahdessa jakeessa, joissa profeetta Alma nuhtelee poikaansa Koriantonia siitä, että tämä oli ”hyljännyt palvelustyön ja mennyt Sironin maahan lamanilaisten rajalla portto Isabelin luo. Niin, hän varasti monien sydämen, mutta tämä ei ollut mikään puolustus sinulle, poikani.”
Vain kuusi naista mainitaan Mormonin kirjassa nimeltä. He ovat Raamatun Eeva, Saara ja Maria sekä ei-raamatulliset Saria, Abis ja Isabel. Encyclopedia of Mormonism (1992) tulkitsee Isabelin ”seksuaalisesti epäpuhtaan ulkopuolisen” arkkityypiksi samaan tapaan kuin Saria on oikeamielisen äidin ja Abis hurskaan palvelijan arkkityyppi. Hugh Nibley arveli Isabelin olleen papitar ja temppeliprostituoitu.
Mormonit ovat perinteisesti pitäneet Isabelia ja muita Mormonin kirjan hahmoja historiallisina henkilöinä. Kirjan kuvaamista tapahtumista ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä, ja sekulaarit tutkijat pitävät sitä 1800-luvun tuotteena. Mormonismin kriitikot ovat tulkinneet Isabelin nimen anakronismiksi, sillä kyseessä on espanjalainen muoto nimestä Elisabet ja sitä tiedetään käytetyn vasta keskiajalla. Mormonin kirjan historiallisuuteen uskovat tutkijat taas ovat tulkinneet sen raamatullisen Isebel-nimen muunnelmaksi, joka palautuu heprealaiseen nimeen ʾîzebel, ’missä on ruhtinas?’.
Viitteet Mormonin kirjaan
<references group="MK" />
Lode Runner
Lode Runner on Brøderbundin vuonna julkaisema tasohyppely- ja pulmapeli.
Peli on yksi ensimmäisiä, joissa on mukana sisäänrakennettu tasoeditori.
Pelin on kehittänyt Douglas E. Smith. Pelille on julkaistu useita seuraajia kuten Championship Lode Runner ja Lode Runner II.
Peli on mukana muun muassa GameSpotin kaikkien aikojen parhaimpien pelien listalla.
Historia
Kesällä 1982 Douglas E. Smith oli palkattu tekniseksi tueksi yliopiston tietokonekeskukseen, jossa kesällä jäi paljon vapaata aikaa. Smith kirjoitti pelin apuna olleen henkilön kanssa, joka kahden viikon kuluttua lähti. Ihmiset pitivät pelistä ja siinä mukana olleesta tasoeditorista. Smith muokkasi peliä VAX-11/780:lle, jolle se oli kirjoitettu Pascalin, Fortranin ja assemblyn yhdistelmällä.
Smithin pikkuveli ehdotti pelin kopioimista levykkeelle jotta tätä voisi pelata kotona Apple II:lla. Smith kirjoitti karkean version pelistä uudestaan ja lähetti sen Broderbundille lokakuussa, joka hylkäsi sen. Smith jatkoi työskentelyä pelin parissa ja lähetti sen neljälle yhtiölle. Jouluun mennessä hän sai tarjouksen kaikilta neljältä yhtiöltä. Smith teki sopimuksen Broderbundin kanssa. Smith jatkoi pelin parantamista kuten valikkonäytön, animaatioiden ja tasoeditorin kanssa ja peli julkaistiin kesäkuussa 1983 Apple II:lle.
Smith teki version Atari 800:lle ja muita käännöksiä eri alustoille tehtiin. Hudson Softin julkaisema versio oli yksi kymmenestä ensimmäisestä pelistä Famicomille ja peli myi noin 1,5 miljoonaa kappaletta pelkästään Japanissa. Kaikilla alustoilla yhteensä peliä myytiin yli 3 miljoonaa kappaletta.
Radoslav Kováč
thumb|200px|Kovac Spartak Moskovan paidassa. Radoslav Kováč (s. 27. marraskuuta 1979 Praha) on tšekkiläinen jalkapalloilija, joka edustaa Venäläistä Spartak Moskovaa. Hän pelaa pääasiassa puolustajan paikalla.
Kovac aloitti uransa Sigma Olomoucin joukkueessa, jossa hän pelasi kuuden kauden aikana kausina 1997/2003 127 ottelua ja teki kolme maalia. Nykyään hän on edustanut vuodesta 2005 lähtien Spartak Moskovaa. Hän debytoi maajoukkueessa vuonna 2004 ja oli mukana muun muassa MM-kilpailuissa 2006. Hän on pelaamissaan 19 maaottelussa tehnyt kolme maalia.
Vesa Mikkola
Vesa Mikkola (s. 20. tammikuuta 1965) on suomalainen pesäpalloilija. Mikkola edusti pääsarjaurallaan kasvattajaseuraansa Kouvolan Pallonlyöjiä, Imatran Pallo-Veikkoja ja Haminan Palloilijoita. Imatran Pallo-Veikoissa pelatessaan Mikkola saavutti yhden SM-kullan kaudella 1991 ja kolme SM-hopeaa kausina 1989, 1990 ja 1993. Kaudella 1988 Mikkola voitti lyöjäkuninkuuden ja tehotilaston. Kaudella 1991 Mikkola valittiin Vuoden pesäpalloilijaksi. Mikkola pelasi urallaan kahdeksan Itä-Länsi-ottelua ja neljä Liitto-Lehdistö-ottelua. Hän pelasi ulkokentällä ykkösvahtina. Mikkola pelasi urallaan Pesäpallon SM-sarjassa ja Superpesiksessä yhteensä 366 runkosarjaottelua. Näissä hän löi 26 kunnaria ja 471 tavallista juoksua, toi 198 juoksua ja keräsi 1 511 kärkilyöntiä. Mikkola pelasi urallaan 44 ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kahdeksan kunnaria ja 45 tavallista juoksua, toi 27 juoksua ja keräsi 181 kärkilyöntiä. Mikkola pelasi urallaan 17 alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 13 tavallista juoksua, toi kymmenen juoksua ja keräsi 79 kärkilyöntiä.
Psikoosi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Psikoosia esiintyy Streptomyces hygroscopicus-bakteerin tuottamissa nukleosidiantibiooteissa psikofuraniinissa ja dekoyiniinissa, joista sitä saadaan hydrolyysin avulla. Sitä esiintyy myös eräissä kasveissa, kuten Itea-suvun kasvien lehdissä, joissa se esiintyy 6-fosfaatti- ja 1,6-bisfosfaattijohdannaisina ja pieniä määriä sokeriruo'osta saatavassa melassissa. Luonnossa esiintyy ainoastaan D-enantiomeeria.
Lumotut sisaret
Vastaanotto
Lumotut sisaret ei ollut lipunmyyntimenestys ilmestyessään elokuvateattereissa, kun sen lippumyynti oli kotimaassaan 46 miljoonaa dollaria verrattuna elokuvan 75 miljoonan dollarin budjettiin. Lisäksi kriitikoiden arvosanoja keräävä Metacritic on antanut elokuvalle 22 kriitikon arvion perusteella arvosanan 46/100 ja Rotten Tomatoes sivuston arvosana elokuvalle on 22%, joka perustuu 93 arvioon.
Psikoosi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Psikoosi liukenee veteen ja alkoholeihin ja esiintyy vesiliuoksessa pääasiassa rengasrakenteisina furanooseina ja pyranooseina ja avoketjuista ketoheksoosia on vain hyvin vähän. Eri muotojen suhteet ovat seuraavat: 39 % α-furanoosia, 24 % β-pyranoosia, 22 % α-pyranoosia ja 15 % β-furanoosia. Psikoosin vesiliuoksen ominaiskiertokyky on +4,7 °. Mutarotaatiota ei juurikaan esiinny.
Psikoosin on havaittu vaikuttavan hyödyllisesti sokeriaineenvaihduntaan. Yhdiste myös parantaa proteiinien kuumuudenkestoa ja sillä on havaittu kasvien kasvua parantavia ominaisuuksia.
Psikoosia valmistetaan pääasiallisesti bioteknillisesti. Lähtöaineina käytetään muita sokereita kuten D-alloosia tai halvempaa D-fruktoosia. Fruktoosista psikoosia tuotetaan tagatoosi-3-epimeraasientsyymin avulla ja käytetty bakteerikanta on Agrobacterium tumefaciens. Näin tuotettuna muodostuu psikoosin lisäksi usein myös glukoosia ja mannoosia, joista psikoosi voidaan puhdistaa käyttämällä glukoosi ja mannoosi hiivojen avulla etanoliksi.
Éric Caritoux
pienoiskuva|Éric Caritoux Éric Caritoux (s. 16. elokuuta 1960) on ranskalainen entinen maantiepyöräilijä.
Caritoux'n ammattiuran huipentuma oli Espanjan ympäriajon voitto vuonna 1984. Hän kilpaili Ranskan ympäriajossa yksitoista kertaa ja hänen paras sijoituksensa oli 12. paikka 1989. Caritoux'n voitto Espanjan ympäriajossa oli sikäli yllättävä, että kyseessä oli vasta miehen toinen vuosi ammattilaisena. Caritoux lopetti ammattilaisuransa vuonna 1994 ollessaan 34-vuotias.
Steve Saviano
Stephen Saviano (s. 31. elokuuta 1981 Reading, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-italialainen jääkiekkoilija, joka pelaa Iso-Britannian EIHL-liigan Belfast Giantsissa. Pienikokoinen Saviano on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Yliopistovuodet ja kaudet ECHL:ssä
Saviano kävi high schoolin kotikaupungissaan Reading Highssa. Tämän jälkeen hän kävi vuodet 2000–2004 New Hampshiren yliopistoa. Kausien 2001–2002 ja 2002–2003 Saviano voitti Hockey Eastin mestaruuden. Jälkimmäisellä kaudella hän oli UNH:n paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 9+30=39. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2003–2004 Saviano toimi joukkueensa kapteenina. Hän voitti koko Hockey Eastin pistepörssin ja sijoittui maalipörssissä toiseksi tehoilla 27+22=49. Saviano valittiin kauden päätteeksi UNH:n arvokkaimmaksi pelaajaksi, koko sarjan parhaaksi pelaajaksi, palkittiin herrasmiespelaajana Len Ceglarski Awardilla ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän oli myös ehdolla koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin UMD:n Junior Lessardille.
Siirtyminen Ruotsiin
Saviano siirtyi kaudeksi 2006–2007 Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Växjö Lakersiin. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Tapparaan. Saviano pelasi kautensa pääosin joukkueen kolmosketjussa ja teki runkosarjassa 56 ottelussa tehot 7+16=23. Kevään 2008 pudotuspeleissä hän kuitenkin loisti ja voitti Tapparan sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 5+4=9. Saviano voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän teki samana keväänä vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2008–2009 Saviano pelasi Tapparassa varsin samanlaisen runkosarjan kuin edellisellä kaudella ja teki 21 tehopistettä.
Adriana
Adriana on naisen etunimi, joka on johdettu miehennimestä Adrian.
Steve Saviano
Siirtyminen Ruotsiin
Kaudeksi 2009–2010 Saviano palasi kaksivuotisella sopimuksella Växjö Lakersiin. Hän oli 19 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Robert Rosénin jälkeen. Växjö sijoittui Allsvenskanin runkosarjassa kolmanneksi ja eteni Kvalserieniin, mutta jäi kuitenkin ilman sarjanousua. Kaudella 2010–2011 Saviano oli tehoilla 19+29=48 joukkueen toiseksi paras pistemies Josh Soaresin jälkeen ja sijoittui Allsvenskanin pistepörssissä seitsemänneksi. Hän jakoi myös koko sarjan tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Nicklas Rahmin kanssa lukemalla +30. Växjö voitti Allsvenskanin runkosarjan ja nousi kauden päätteeksi Elitserieniin. Huhtikuussa 2011 Saviano teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Savianon tehot Växjön Elitserien-joukkueessa eivät yltäneet aivan Allsvenskan-vuosien tasolle, vaan hänen roolinsa jäi hieman puolustavammaksi. Kaudeksi 2013–2014 Saviano palasi Allsvenskaniin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Djurgårdens IF:n riveihin. Hänen seuravalintansa taustalla oli myös Växjöstä tuttu ketjukaveri ja ystävä Dustin Johner. Saviano teki Allsvenskanin runkosarjassa 28 tehopistettä. Djurgården sijoittui runkosarjassa kolmanneksi ja nousi kauden päätteeksi SHL:ään (ent. Elitserien). Toukokuussa 2014 Saviano teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2014–2015 hän voitti Mestarien liigassa Djurgårdenin sisäisen tehotilaston lukemalla +4.
Adriana
Nimipäivä
Adrianalla on nimipäivä Ruotsin almanakassa 4. maaliskuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2001.
Steve Saviano
Siirtyminen Ruotsiin
Kaudeksi 2015–2016 Saviano siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan italialaisjoukkue HC Bolzanoon. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi sieltä vuoden mittaisella sopimuksella Iso-Britannian EIHL-liigan pohjoisirlantilaisjoukkue Belfast Giantsiin.
Maajoukkueura
Saviano edusti Yhdysvaltoja Deutschland Cupissa vuonna 2007, jolloin joukkue sijoittui kolmanneksi.
Jamie Loeb
Jamie Loeb (s. 8. maaliskuuta 1995 Bronxville, New York) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 353 syyskuussa 2013. Loeb on voittanut neljä ITF-turnausta kaksinpelissä ja viisi nelinpelissä.
Loeb sai villin kortin Yhdysvaltain avoimiin 2015.
Korg X3
pienoiskuva Korg X3 on Korgin vuonna 1993 valmistama musiikkityöasema. X3 sisältää 200 soitinäänivariaatiota, 200 kombinaatiota, 32-äänisen polyfonian, 32 000 nuottia, 16-raitaisen sekvensserin 100 lohkolla ja 10 kappaleen muistilla, sekä 3,5 tuuman levykeaseman kappaleille ja muiden tietojen tallennukselle. Korg julkaisi myös X2:n (76-koskettiminen versio), jossa oli 8 megatavun ROM-muisti (6Mbit X3 + 2Mbit piano) vuonna 1994, sekä räkkiin asennettavan version X3R, jossa oli myös levykeasema.
Monet soitinäänistä ovat peräisin T3-sarjan ja 01/W-sarjan syntetisaattoreista. X3 sisältää 339 samplattua soitinääntä, jotka on pakattu 6 megatavun ROM-muistiin. X3 on paranneltu edellisten mallien heikommista kohdista, esimerkiksi jousiäänien ja urkujen osalta.
X3:sta puuttui useita M1- ja 01/W-sarjoissa suosittuja pianoääniä, jotka on korvattu erilaisilla äänillä, jotka taas eivät olleet niin hyviä kuin edellisissä malleissa. Seuraaviin malleihin, kuten X5:n, palasi edellisistä malleista tuttuja soitinääniä, muun muassa M1:n pianoääni.
Kroatian naisten käsipallomaajoukkue
Kroatian naisten käsipallomaajoukkue edustaa Kroatiaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on saavuttanut EM-kilpailuissa pronssia vuonna 2020 sekä sijoittunut parhaimmillaan olympialaisissa seitsemänneksi ja MM-kilpailuissa kuudenneksi.
Itämeri
Itämeri on Atlantin valtameren sivumeri Pohjois-Euroopassa Suomen, Ruotsin, Tanskan, Saksan, Puolan, Viron, Latvian, Liettuan ja Venäjän välissä. Se on maailman toiseksi suurin murtovesiallas Mustanmeren jälkeen. Itämeren erottaa Pohjanmerestä Kattegatin salmi Ruotsin ja Tanskan välissä. Itämeri on erikoinen meri alhaisen suolapitoisuutensa, vuoroveden heikkouden sekä mannerlaatan päällä sijaitsemisen ja siitä johtuvan mataluuden takia.
Alexandra (Jugoslavian kuningatar)
Alexandra Karađorđević (25. maaliskuuta 1921 – 30. tammikuuta 1993) oli Kreikan ja Tanskan prinsessa, josta tuli Pietari II:n puolisona Jugoslavian kuningatar.
Itämeri
Itämeren keskisyvyys on 54 metriä ja syvin kohta 459 metriä. Meren pinta-ala on noin 392 000 neliökilometriä. 4 000–6 000 vuotta sitten Tanskan salmet olivat syvemmät ja leveämmät kuin nykyisin, ja silloin Itämeren suolapitoisuus oli kahdeksankertainen nykyiseen verrattuna. Tuota merellistä ajanjaksoa kutsutaan Litorinameren kaudeksi.
Nimi
Itämeren suomenkielinen nimi on todennäköisesti käännöslaina meren ruotsinkielisestä nimestä Östersjön, ja samaa tarkoittavat myös tanskan kielen  Østersøen ja hollannin Oostzee – näiden kielten alueelta katsottuna meri onkin idässä. Myös meren saksankielinen nimi on Ostsee. Suomen kielen kannalta nimi on tavallaan harhaanjohtava, sillä Itämeri sijaitsee suomen kielialueen länsi- ja eteläpuolella. Vironkielinen nimi merelle onkin Läänemeri (”Länsimeri”).
Alexandra (Jugoslavian kuningatar)
Alexandra vietti lähes koko elämänsä maanpaossa. Hän syntyi isänsä Aleksanterin kuoleman jälkeen, ja kun Kreikasta tuli tasavalta vuonna 1924, Alexandra ja hänen äitinsä pakenivat ulkomaille. Hän oli prinssi Philipin pikkuserkku, ja molemmat maanpaossa elävät nuoret viettivät nuoruutensa vuoroin sisäoppilaitoksissa, vuoroin sukulaisten luona tai hotelleissa. Koulun loppuessa Albanian kuningas Zogu I kosi Alexandraa, jota ei ollut koskaan tavannut mutta sanoi "rakastuneensa tämän valokuvaan". Alexandran äiti ja Kreikan kuningas Yrjö II torjuivat kosinnan.
Itämeri
Nimi
Muissa Itämeren alueen kielissä, kuten myös kauempana puhutuissa kielissä, Itämeri tunnetaan myös paremmin yksilöivänä ”Baltian merenä” (,, ja  sekä  ja ), poikkeuksena  ja islanniksi Eystrasalt (Itämeri).
Suomessa Itämeri-nimitys on aiheuttanut keskustelua nimen oikeellisuudesta ja sen muuttamisesta, aina eduskunnassa asti (mm. talousarvioaloitteet TAA 1037/2009 ja TAA 1068/2010). Osin taustalla on ajatus harhaanjohtavuudesta, kun meri on Suomesta katsoen lännessä, lounaassa ja etelässä; osin virheellinen oletus Ruotsin herruuteen liittyvästä painolastista. Vaikka Ruotsissa nimi nykyään on Östersjön, se on siellä 1400-luvulla tunnettu myös nimellä Saltsjön. Suomessa on ennen Itämeri-nimen vakiintumista, 1800-luvun puolimaissa, käytetty merestä myös nimeä Saksanmeri. Samaa nimeä tosin sanomalehdissä pyrittiin käyttämään vain Pohjanmerestä. Merenkulkijoiden ja tanskalais-hollantilaisten kartografien näkökulmasta meri on sijainnut idässä eli se on ollut meritie itään (Mare Orientale). Heidän puheensa ja karttansa ovat vaikuttaneet nimen vakiintumiseen saksan ja ruotsin kieleen. Koska 1500- ja 1600-luvuilla Itämerestä oli käytössä useita nimiä, se oli hankalaa painettujen karttojen kannalta. Vuonna 1638 amiraali Erik Ottesen Orning sai Tanskan hallitukselta tehtävän määrittää meren oikea nimi. Amiraali haastatteli merenkulkijoita ja asiantuntijoita, jotka vahvistivat nimeksi Itämeri.
Alexandra (Jugoslavian kuningatar)
Alexandran ja Pietarin avioliitto solmittiin sodan aikana Lontoossa. Heidän poikansa, kruununprinssi Aleksandar Karađorđević syntyi 17. heinäkuuta 1945 lontoolaisessa hotellissa. Pariskunta ajautui talousvaikeuksiin, ja asui suuren osan ajasta eri maissa. Pietari haki avioeroa, Alexandra yritti itsemurhaa ja avioero peruttiin. Alkoholisoitunut Pietari kuoli vuonna 1970. Alexandra eli yksityishenkilönä Englannissa.
TGA (tiedostomuoto)
Truevision TGA tai TARGA on 1980-luvulla kehitetty kuvatiedostomuoto. Se liittyi Truevisionin tuotelinjaan, johon kuului videokaappauskortteja PC-yhteensopiville ja Macintoshille.
Alexandra (Jugoslavian kuningatar)
Alexandra kuoli East Sussexissa Englannissa tammikuussa 1993. Hänet haudattiin ensin Tatóin palatsin kuninkaallliselle hautausmaalle Ateenaan, mutta hänen jäännöksensä siirrettiin Serbiaan kuningasperheen mausoleumiin 27. toukokuuta 2013 valtiollisissa hautajaisissa yhdessä aviomiehensä, anoppinsa ja lankonsa kanssa.
Itämeri
Nimi
Vanhin tunnettu nimi on ensimmäisellä vuosisadalla käytetty (Sinus=lahti, Codanus=Codanovia eli Scatinavia, siis Skandinavia). Merestä tai sen osista on käytetty myös nimiä Suebicum mare (”Sveevien meri”), Oceanus Germanicus tai Mare Germanicum (”Germaanienmeri”), Mare Barbarum ja Pelagus Sciticum (”Barbaarienmeri” tai ”Skyyttienlahti”, joilla viitataan virolaisiin). Aikojen kuluessa nimissä on ollut huojuntaa, sillä esimerkiksi Mare Germanicum on yleisempi Pohjanmeren nimityksenä. 1400- ja 1500-luvuilla on meren nimenä kartoissa muun muassa eri versioina Mare Gotticum, joka viittaa joko Gotlantiin tai gootteihin. Nimien perusteena on ollut sijainti, ranta tai alueilla asuneet kansat (Venedicus sinus l. ”Vendienlahti”).
Virolaiset ovat käyttäneet merestä useita nimiä, esimerkiksi pelkästään 1800-luvulla nimiä Eesti-merri (Est=Ost eli itä), Hommiko-merri (aamunkoinmeri eli itämeri), Läänemeri tai Läne-merri (Länsimeri), Rootsi merri (Ruotsinmeri) ja Palti-merri (Baltian meri).
TGA (tiedostomuoto)
TGA:n kehitti aluksi AT&T:n EPICenter-yritys, joka perustettiin 1984. Työntekijät ostivat yrityksen ja se nimettiin 1987 Truevisioniksi. Truevision osti myös piirrosohjelman TIPS (Truevision Image Paint System) Island Graphicsilta.
TGA on erittäin yksinkertainen kuvatiedostomuoto, joka tukee sekä palettipohjoista (256-värisiä) tai 16, 24 ja 32-bittisiä truecolor-värejä. Sitä tuki 1980-luvun lopussa yli 200 ohjelmaa. Tiedostomuodon versio 2.0 pidettiin yhteensopivana edellisen kanssa ja lisätiedot lisättiin tiedoston loppuun.
Itämeri
Nimi
Kirjallisuudessa ”Itämeret” ovat vanhempaa perua kuin ”Baltianmeret”, vaikka jälkimmäinen on levinnyt laajemmalle ja kansainvälisesti englannin kielen vaikutuksesta. Omakielistä suomalaista nimeä Itämerelle ei ole tiedossa. Merien osia on nimetty paikantavammin, esimerkiksi Raumanmeri, tai Viron länsipuolella Väinameri. Suurille merialuille on rannikon asukkailla ollut joku kokoa kuvaava sana, kuten liiviläisten Itämerta kuvaava nimi ”Suurmeri”. Itämeri-nimitys ei kytkeydy oletettuun huonoon itsetuntoon tai Ruotsin nöyristelyyn, vaan merenkulkuun ja laajempaan historiaan sekä germaanisen kulttuuripiirin vaikutukseen.
Maantiede
thumb|225px|Itämeren osat valuma-alueineen: 1) [[Perämeri 1.5) Merenkurkku 2) Selkämeri 3) Saaristomeri 4) Ahvenanmeri 5) Suomenlahti 6) Pohjoinen Gotlannin allas 7) Läntinen Gotlannin allas 8) Itäinen Gotlannin allas 9) Riianlahti 10) Gdanskinlahti 11) Bornholmin allas 12) Arkonan allas 13) Kattegat 14) Belttienmeri 15) Juutinrauma.]]
Antura
pienoiskuva|Ulkorakennuksen anturaa, jonka päällä muurattua sokkelia.
Itämeri
Itämeren määrittely
Itämeri voidaan perustellusti määritellä eri tavoin. Määrittelyn näkökulma voi olla muun muassa maantieteellinen, historiallinen, taloudellinen tai kulttuurinen.
Antura
Antura on rakennuksessa perustuksen alin, yleensä sokkelia leveämpi osa, joka jakaa rakennuksen painon maapohjalle. Anturan alapinta tulee routarajan alapuolelle tai se routaeristetään. Anturan alle tulee tiivistetty hiekka-, sora- tai murskekerros. Paalutetuissa perustusratkaisuissa valetaan paalujen päähän paaluantura, jonka alla voi olla yksi tai useampia paaluja.
Itämeri
Itämeren määrittely
Laajimman määritelmän mukaan Itämeri on Pohjanmeren jatkeena oleva Atlantin valtameren sivumeri sisältäen kaikki merialueet Kattegatin pohjoisrajalta Suomenlahden ja Pohjanlahden perukoille asti. Tästä merialueesta käytetään myös nimitystä Itämeren alue. Suppeamman määritelmän mukaan Itämeri (eli varsinainen Itämeri,, ) rajautuu pohjoisessa Pohjanlahteen, eli Saaristomereen ja Ahvenanmereen, ja Suomenlahteen sekä lounaassa Tanskan salmiin eli Juutinraumaan ja Fehmarnin Beltiin tai Juutinraumaan sekä Isoon-Beltiin ja Vähään-Beltiin. Suppeimmassa määrittelyssä Riianlahti ei kuulu Itämereen ja lounaassa Itämeri rajautuu Belttienmereen.
Antura
Antura voi olla raudoittamaton betoniantura tai raudoitettu teräsbetoniantura. Raudoitettu teräsbetoniantura raudoitetaan poikittain, jolloin vahvistetaan sokkelin tai pilarin ulkopuolelle tulevan ulokkeen lujuus kestämään sille pohjapaineesta tuleva rasitus. Myös betonianturaan asennetaan usein pituussuuntaiset kutistumisteräkset, jotka tekevät anturasta palkkimaisen rakenteen; tällöin maapohjassa mahdollisesti olevat pehmeämmät kohdat eivät katkaise anturaa.
Itämeri
Itämeren osat
Itämeren alueen pinta-ala on Tanskan salmet mukaan luettuna 392 978 neliökilometriä ja Kattegat mukaan luettuna 415 266 neliökilometriä :
Itämeren pääaltaan pituus Tanskasta Suomen lounaisosaan on noin 1 600 kilometriä, ja keskileveydeltään se on noin 190 kilometriä. Tanskan salmien kaakkoispuolelta alkaa varsinainen Itämeri Arkonan altaasta Bornholmin saaren länsipuolella. Sen itäpuolella ovat Bornholmin allas ja Gotlanninmeri, joka jaetaan Gotlannin altaaseen ja Gdańskinlahteen. Arkonan allas, Bornholmin allas ja Gotlanninmeri muodostavat Itämeren pääaltaan, varsinaisen Itämeren, jonka itäpuolella on kaksi lahtea: Suomenlahti ja Riianlahti. Suomenlahti on pitkänomainen, eikä sen ja pääaltaan välillä ole erottavaa kynnystä. Riianlahti sen sijaan on hieman eristyksissä. Itämeren pääaltaan pohjoispuolella on suuri Pohjanlahti, joka jakautuu vielä Perämereen, Selkämereen, Ahvenanmereen ja Saaristomereen.
Itämeri on matala meri, ja sen keskisyvyys on 54 metriä. Sen tilavuus on noin 21 000 kuutiokilometriä. Itämeren pääallas on selvästi syvintä aluetta, ja siellä on laajoja yli 200 metrin syvyisiä alueita. Pääaltaan ja koko Itämeren syvin kohta on Gotlannin altaan länsiosassa Landsortin syvänteessä, 459 metriä. Perämeri on syvimmillään 146 metriä ja Selkämeri 293 metriä. Ahvenanmeri on siirrosvyöhykkeellä ja sen pohjanmuodot ovat jyrkkiä. Märketin lähellä, Ruotsin ja Ahvenanmaan välisellä Ahvenanraumalla on 301 metriä syvää, ja se on Itämeren ainoa paikka, jossa maan läheisyydestä huolimatta on näin syvää.
Saaret
Itämeren suurimmat saaret ovat Ruotsin Gotlanti ja Öölanti, Viron Saarenmaa ja Hiidenmaa, Saksan Rügen ja Usedom sekä Suomen Ahvenanmanner. Tanskan salmet ja Kattegat huomioon ottaen koko Itämeren alueen suurimmat saaret suuruusjärjestyksessä ovat Sjellanti, Vendsyssel-Thy, Gotlanti, Fyn ja Saarenmaa.
Rannikot
thumb|215px|Kuurinkynnäksen hiekkarantoja ja dyynejä. Suomen ja Ruotsin rannikot ovat kallioisia ja saarisia, erityisesti Tukholman edustalla ja Suomen lounaisrannikolla. Eteläisen Itämeren rannikot ovat huomattavasti tasaisempia. Rannikko Tanskan Djurslandista etelään on rikkonaista, ja sille ovat tyypillisiä monet niemekkeet ja matalat lahdet. Tällaisissa lahdissa sijaitsee muun muassa Tanskan ja Saksan raja sekä Kielin kaupunki. Mecklenburg-Etu-Pommerin alueella rannikko muuttuu huomattavan alavaksi, ja siellä Itämereen työntyy kapeita hiekkaniemiä, jotka saattavat myös erottaa avomerestä matalia laguuneja, joita kutsutaan haffeiksi. Tällaisia ovat Puolan ja Saksan rajalla sijaitseva Oderinhaffi, Veikselinhaffi sekä Kuurinhaffi, jonka erottaa Itämerestä 100 kilometriä pitkä Kuurinkynnäs.
Valuma-alue
Itämeren valuma-alue ulottuu laajalle sitä ympäröivälle alueelle Norjan tuntureilta Ukrainaan ja Jyllannin niemimaalta Äänisen taakse. Alueella asuu kaikkiaan yli 85 miljoonaa ihmistä. Valuma-alue on neljä kertaa itse altaan kokoinen ja ulottuu 14 valtion alueelle. Alue käsittää käytännössä kokonaisuudessaan Ruotsin, Viron, Latvian, Liettuan, Puolan sekä Venäjän Kaliningradin alueen. Lisäksi siihen kuuluu suuri osa Suomesta ja osia Venäjästä, Valko-Venäjästä, Saksasta ja Tanskasta sekä pieniä alueita Norjasta, Ukrainasta, Slovakiasta ja Tšekistä.
Hydrologia
Sateet ovat Itämeren valuma-alueella suhteellisen runsaita. Siihen tuleekin joista ja sateista enemmän makeaa vettä kuin siitä haihtumalla poistuu. Yhteensä makean veden ylijäämä on noin 450 km³ vuodessa. Tanskan salmien kautta Itämereen virtaa keskimäärin yli kaksi kertaa tämä määrä, noin 1 200 km³. Jotta Itämeren vesimäärä pysyisi vakiona, noin 1 700 km³ vettä virtaa vuosittain pois Itämerestä. Keskimäärin virtauksen suunta on siis kohti Pohjanmerta. Itämeren koko vesimäärän vaihtuminen on kuitenkin hidasta, ja sen arvioidaan vievän 30–50 vuotta.
Yleisesti ottaen Itämeren suolaisuus kasvaa lähempänä valtamerta. Jokisuistojen vesi voi olla lähes makeaa, ja Pohjanlahden ja Suomenlahden perukoilla suolaisuus saattaa olla 1/3 tai vähemmän kuin eteläisellä Itämerellä. Itämeren vesi on kerrostunutta ja sen lämpötila ja suolapitoisuus saattavat muuttua vesipatsaassa huomattavasti.
Ajoittain veden virtauksen suunta kääntyy päinvastaiseksi ja syntyy niin sanottu suolapulssi, jolloin Pohjanmereltä virtaa Itämereen huomattavasti suolaisempaa vettä. Tällaisessa pulssissa suolaisempaa ja raskaampaa vettä siirtyy muutaman viikon kuluessa huomattavia määriä pohjaa pitkin Itämereen. Saapuvan veden määrä vaihtelee ja se sekoittuu makeampaan veteen vain heikosti. Se työntää tieltään pohjan vähähappista tai hapetonta vettä. Pulssit ovat suhteellisen harvinaisia, 1900-luvulta lähtien niitä on havaittu vuosina 1913, 1921, 1951, 1976, 1993 ja 2003. Suolapulssit pitävät yllä Itämeren suolapitoisuutta ja niiden vuoksi se säilyy murtovesialtaana.
Itämeren suolaisuus on voimakkaasti kerrostunutta. Vesi on sitä raskaampaa, mitä suolaisempaa se on, joten Itämereen Tanskan salmien kautta tuleva suolainen vesi painuu pohjan tuntumaan runsassuolaiseksi kerrokseksi. Noin 70–80 metrin syvyydessä veden suolapitoisuus kasvaa nopeasti, ja tätä vyöhykettä kutsutaan halokliiniksi. Se syntyy, kun myrskyjen aiheuttamat vedenliikkeet eivät pääse vaikuttamaan niin syvälle, jolloin vesikerrokset eivät pääse sekoittumaan. Veden happipitoisuus on korkea halokliiniin saakka. Sen alapuolelle ei kuitenkaan pääse happea, jota virtaa sinne vain, kun Itämereen tulee tarpeeksi suuri virtaus Pohjanmereltä. Parin vuoden välein hapekasta vettä pääsee Itämereen niin, että matalien syvänteiden hapeton vesi väistyy uuden hapekkaan veden edeltä, jolloin myös autioituneet pohjakerrokset heräävät uudelleen eloon.
Merentutkimus
Itämeren tilaa seurataan jatkuvasti mittaamalla muun muassa veden happi- ja typpipitoisuutta vakioiduilla mittausalueilla.
Ilmasto
thumb|225px|Aluksia jäissä [[Loviisan edustalla, Suomenlahdella.]] Itämeri sijaitsee alueella, jonka ilmastoa hallitsevat Pohjois-Atlantilta tuleva länsivirtaus, Venäjän mantereinen ilmasto ja pohjoisen polaarinen vyöhyke. Länsivirtaus vaikuttaa voimakkaimmin lokakuusta helmikuulle ja heikoimmin huhtikuusta kesäkuulle. Polaaririntama puolestaan pysyttelee kesällä meren pohjoispuolella, mutta talvella se ulottuu Itämerelle asti. Kesäisin Itämeren pintaveden lämpötila on noin 20 °C, mutta talvella meri jäätyy ainakin pohjois- ja itäosistaan. Ilman keskilämpötila on kesäaikaan 12–17 °C koko Itämeren alueella. Talvella lämpötilaerot ovat huomattavasti suurempia. Pohjoisessa se on –10 – –12 °C. Avoveden tuntumassa lämpötila on vain muutaman asteen pakkasella, kun jäättömällä Gotlannin altaalla se on 0–2 °C.
Merijäätä esiintyy tavallisesti noin seitsemänä kuukautena vuodesta. Keskimäärin Itämeren pinta-alasta noin puolet saa jääpeitteen, leutoina jäätalvina ehkä vain neljäsosa. Eri vuosien väliset vaihtelut voivat olla suhteellisen suuria. Normaalivuotena jäätalvi alkaa Kemin ja Tornion edustalla lokakuun lopulla. Perämeri jäätyy tammikuussa, Suomenlahti ja Selkämeri kuukautta myöhemmin. Jään raja on keskimäärin Tallinnan ja Tukholman välisen linjan kohdalla. Jää alkaa sulaa etelässä jo maaliskuun alussa, kun samaan aikaan pohjoisen jääpeite edelleen vahvistuu. Perämeren viimeiset jäälautat sulavat touko–kesäkuun vaihteessa. Meriveden jäätymispiste riippuu suolaisuudesta ja vaihtelee Itämerellä välillä –1 – –0,1 °C.
1900-luvun aikana Itämeri jäätyi kauttaaltaan neljä kertaa ja 1800-luvulla kymmenen kertaa. Vuoden 1947 jälkeen se ei ole kertaakaan saanut kokonaista jääpeitettä, vaikkakin vuonna 1987 se oli lähes kokonaan jäässä lukuun ottamatta pientä aluetta Ruotsin ja Puolan välissä.
Suurin osa Itämeren alueen sateista on rintamasateita. Vuotuiset sademäärät ovat itärannikolla suuremmat kuin länsirannikolla. Puolan rannikolla sataa jopa yli 700 millimetriä vuodessa. Sen sijaan Itämeren pohjoisosien länsirannikolla matalapaineet ovat yleensä kuivuneet Skandien vaikutuksen takia. Ulkomerellä sataa yleensä vähemmän kuin rannikolla, noin 400–500 millimetriä vuodessa.
Itämeren kehitys
thumb|225px|Itämeren [[Litorinamerivaihe noin 7000 vuotta sitten.]] Itämeren tunnettu historia liittyy vahvasti jääkauden päättymiseen ja maankohoamiseen. Ennen viimeistä suurta jääkautta niin sanotulla Eemin interglasiaalikaudella noin 125 000 vuotta sitten on Itämeren altaan vaiheilla lainehtinut Eem-meri. Tästä on muistutuksena sekä Ruotsissa että Suomessa esiintyviä suolavesitaskuja paikoissa, joiden ei tiedetä jääkauden sulamisen aikaan olleen merenpinnan alapuolella. Jääkauden aikaisten interstadiaalikausien lämpimähköjen jaksojen tilanteesta on vain vähän tietoa, mutta jääpeite lienee sulanut osittain Itämeren seudulle asti.
Itämeri on geologisesti nuori painauma. Sillä tarkoitetaan allasta, joka syntyi viimeisen jääkauden jälkeen, kun mannerjäätikkö oli perääntynyt nykyisen Itämeren etelärannikon seudulle noin 15 000 vuotta sitten. Mannerjäätikkö saavutti Salpausselän noin 11 000 vuotta sitten, jolloin sulamisvesistä muodostui Itämeren varhaisin vaihe, Baltian jääjärvi.
Baltian jääjärven sulamisvedet virtasivat todennäköisesti länteen. Noin 10 000 vuotta sitten tapahtui suuri luonnonmullistus, kun järveen avautui meriyhteys Keski-Ruotsin halki. Järven pinta aleni nopeasti 26 metriä, ja Pohjanmerestä virtasi levenevää kanavaa pitkin suolaista vettä. Näin syntyi suolainen Yoldiameri, joka on saanut nimensä Yoldia arctica -simpukasta. Meriyhteys katkesi noin tuhat vuotta myöhemmin, kun maan kohoamisen takia salmi Pohjanmereen kuivui. Mannerjäätikkö ulottui edelleen Perämerelle asti, kun syntyi ancyluskotilon mukaan nimetty Ancylusjärvi.
Maankohoaminen oli pohjoisessa voimakkaampaa, minkä seurauksena vesimassat työntyivät etelään. Samalla valtamerten pinta nousi, ja lopulta noin 7 500 vuotta sitten syntyi yhteys Pohjanmereen Tanskan salmien kautta. Tätä vaihetta kutsutaan litorinakotilon mukaan Litorinamereksi. Sen aikana suolapitoisuus oli korkeampi kuin nykyään. Suolapitoisuus alkoi kuitenkin hiljalleen laskea, ja Limneamerivaihe alkoi noin 4 000 vuotta sitten. Lopulta noin 2 000 vuotta sitten muodostui nykyisen kaltainen Itämeri, kun suolapitoisuus oli laskenut edelleen.
Geologinen rakenne
Etelä-Itämeren tasaiset pohjanmuodot eroavat selvästi Pohjois-Itämeren rikkonaisista muodoista. Pohjoisen Itämeren alueella merenpohjan kallioperä on muodostunut kiteisestä kalliosta. Sen sijaan Itämeren eteläosissa ja muun muassa Selkä- ja Perämeren keskiosissa sekä Suomenlahden etelärannikolla kiteistä kallioperää peittävät sedimenttikivet, jotka tasoittavat pohjanmuotoja. Jääkaudet ovat kuluttaneet pois Itämeren varhaiset kerrostumat, ja käytännössä kaikki Itämeren pohjalla säilyneet kerrostumat ovat viimeisten 25 000 vuoden ajalta.
Erityispiirteet
thumb|225px|[[Sillin Itämereen sopeutunut muoto, silakka.]] Itämeren lajisto on niukkaa. Suomen lounaisrannikon pohjilla on vain noin 60 silminnähtävää eläinlajia, kun niitä on Tanskan itäpuolellakin jo noin 150 ja Pohjanmeressä noin 1 500. Itämeren lajisto on merellisten ja suolattoman veden lajien sekoitus. Jälkimmäisiä on erityisesti jokisuissa ja Perämeren sekä Suomenlahden pohjukoissa. Varsinaisia murtovesilajeja on melko vähän.
Itämeren vesi on liian suolaista monille makeanveden lajeille, mutta ei kyllin suolaista valtamerieläimille. Itämeren lajisto muuttuukin suolaisuuden mukaan, ja osa lajeista selviää vain tietyssä osassa Itämerta. Kun Tanskan salmista pulppuaa suolaista vettä Itämereen, altaan suolapitoisuus kohoaa ja samalla monet mereiset lajit leviävät väliaikaisesti uusilla asuinalueille. Lisäksi Itämeri on geologisesti hyvin nuori, joten vain harvat lajit ovat ehtineet sopeutua elämään siellä. Kolmantena tekijänä lajiston köyhyyteen on se, että Itämerestä puuttuu valtamerten elinympäristöistä vuorovesivyöhyke ja syvänmerenpohjat.
Monet Itämereen sopeutuneet lajit ovat pienikokoisempia kuin valtamerissä elävät lajitoverit. Tyypillinen esimerkki on silakka, joka on pienikokoisempi kuin merissä elävä, samaa lajia oleva silli. Lisäksi esimerkiksi sinisimpukan kasvu jää Itämeressä vajaaksi.
Vaikka Itämeren lajisto onkin niukkaa, niin ekosysteemi on rikas: eliöyksilöitä on paljon ja eloperäistä ainetta on runsaasti.