cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peter Sutcliffe
Murhat
Oikeuden mukaan hän toimi täydessä ymmärryksessä, joten hänet tuomittiin toukokuussa 1981 murhista ja murhan yrityksistä 20-kertaiseen elinkautiseen. Hänen kohdallaan annettiin suositukseksi vähintään kolmenkymmenen vuoden istuminen. Median mukaan Sutcliffe oli kuitenkin harhainen ja kuvitteli olevansa suorittamassa Jumalan antamaa tehtävää. Vuonna 1984 hän saikin diagnoosin paranoidisesta skitsofreniasta ja hänet siirrettiin Broadmoorin vankimielisairaalaan. Vankilaviranomaiset ovat olleet huolissaan hänen turvallisuudestaan mielisairaalassa, sillä Sutcliffe on joutunut pahoinpidellyksi useaan otteeseen.
Sutcliffen lääkärien mukaan hän ei enää pitkään aikaan ole ollut muille vaaraksi. Vuonna 2009 brittioikeus päätti, ettei Sutcliffeä silti tulla koskaan vapauttamaan. Heinäkuussa 2010 Britannian korkein oikeus päätti olla antamatta Sutcliffelle armahdusmahdollisuutta, mikä tarkoittaa sitä, että hän viettää loppuelämänsä vankeudessa. Tapausta tutkineen etsivän mukaan Sutcliffea ei pitäisi vapauttaa, koska hän on läpikotaisin paha ihminen.
Vuonna 2016 Sutcliffe siirrettiin Broadmoorin vankimielisairaalasta Durhamin vankilaan. Tuolloin hän oli ollut vangittuna jo 35 vuotta. Hänen vaimonsa on eronnut hänestä. Sutcliffen isä kuoli vuonna 2004.
Sutcliffe kuoli 13. marraskuuta 2020 koronavirukseen Durhamin vankilassa. Vankilaviranomaisten mukaan kuolinsyy oli COVID-19-sairaus, jonka hoidosta Sutcliffe kieltäytyi. Hän kärsi myös monista muista fyysisistä ja psyykkisistä sairauksista.
Kuolleet uhrit
Sutcliffe käytti murhissa vasaraa ja puukkoa. Osa uhreista oli prostituoituja. Suluissa on mainittuina uhrien iät kuollessa ja kuolinpäivät.
Muuta
Vuosina 1978–1979 John Samuel Humble (”Wearside Jack”) esiintyi kolmessa kirjeessä ja yhdellä kasetilla Yorkshire Ripperinä. Humblen henkilöllisyys oli pitkään arvoitus. Hänet pidätettiin vasta vuonna 2005 ja tuomittiin kahdeksan vuoden vankeusrangaistukseen 2006.
I, I
I, I (tyyliteltynä i, i) on yhdysvaltalaisen folkyhtye Bon Iverin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 9. elokuuta 2019.
Kauniit ja rohkeat
thumb|Sarjan alkuperäinen tunnus vuosina 1987–2004. Kauniit ja rohkeat on yhdysvaltalainen saippuasarja, jonka ensimmäinen jakso näytettiin kotimaassaan 23. maaliskuuta 1987. Sen luojat ja alkuperäiset tuottajat olivat William J. Bell ja Lee Phillip Bell, joiden työtä on myös toinen suosittu saippuasarja Tunteita ja tuoksuja (The Young and the Restless). Sarjaa tuottaa Bell-Phillip Television Productions Inc., ja sitä esitetään CBS-televisiokanavalla, yksi, noin 20 minuutin jakso joka arkipäivä. Suomessa sarjaa näytetään MTV3-kanavalla.
Sarjalla on yli 26 miljoonaa katsojaa yli sadassa maassa. Italiassa sitä lähetetään nimellä Beautiful, Ranskassa nimellä Amour, gloire et beauté, Belgiassa, Sveitsissä, Luxemburgissa ja Marokossa nimellä Top Models ja Ruotsissa Glamour sekä Yhdysvalloissa espanjaksi Belleza y poder.
Esittäminen Suomessa
Suomessa sarjan ensiesitys tapahtui Kolmoskanavalla 20. tammikuuta 1992 ja sarja siirtyi kanavauudistuksen jälkeen MTV3-kanavalle 1993. Kyseessä oli ensimmäinen Suomessa nähty päivittäinen saippuaooppera, ja se keräsi parhaimpina 1990-luvun vuosinaan enemmän katsojia kuin mikään muu televisio-ohjelma; sarjan suosio alkoi kasvaa jo vuoden 1992 syksyllä ja miljoonan katsojan raja meni rikki usein. Katsojien ikäjakauma oli laaja teineistä eläkeikäisiin; jopa valtioneuvos Johannes Virolainen tunnustautui sarjan ystäväksi. Useita Kauniiden ja rohkeiden näyttelijöitä vieraili 1990-luvun aikana Suomessa manageri Heikki "Hessu" Reijosen toimiessa matkojen järjestäjänä, ja vastavuoroisesti suomalaisten iltapäivä- ja viikkolehtien toimittajia kävi seuraamassa sarjan kuvauksia Yhdysvalloissa.
Kauniit ja rohkeat -sarjan vastaava tuottaja Bradley Bell arvioi Iltalehden haastattelussa 1990-luvulla sarjan suosion perustuvan siihen, että roolihahmot olivat tavallisia ihmisiä, joihin katsojien oli helppo samastua. Ihmissuhteiden lisäksi sarjassa on käsitelty erilaisia ongelmia ja kipeitäkin aiheita, kuten insestiä, raiskausta ja asunnottomuutta. Bell korosti, että sarjan ensisijainen tarkoitus oli viihdyttää ja puhutella katsojia tunnetasolla. Amerikkalaisen saippuaooppera-ohjelmatyypin uranuurtaja Suomessa oli ollut 1960-luvun lopulta 1970-luvun puoliväliin saakka kerran viikossa esitetty sarja Peyton Place, ja samalla linjalla olivat jatkaneet 1980-luvun maailmanlaajuiset suursuosikit Dallas ja sen hieman myöhemmin aloittanut kilpailija Dynastia. Jatkuvajuoniset perhesarjat ovat olleet eräänlainen ihmissuhdelaboratorio, jonka sekoituksia tarkkailemalla katsojat ovat ainakin kuvitelleet voivansa ymmärtää paremmin omia ja läheistensä ongelmia.
Suomessa Kauniiden ja rohkeiden suosion ilmiömäisyys näkyi vahvasti esimerkiksi siinä, että Väestörekisterikeskuksen mukaan 1990-luvulla 33 ja 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vielä kahdeksan tyttövauvaa sai etunimekseen Brooke. Lisäksi Carolineksi kastettiin vuoteen 2009 mennessä lähes tuhat tyttöä. Toisaalta Ridge-nimen sai Suomessa vain kolme poikaa. Kauniiden ja rohkeiden saamat katsojaluvut olivat hieman yllättäviä siihen nähden, että 1980-luvun lopulta lähtien suomalainen katsojakunta oli kanavatarjonnan lisääntymisen myötä pirstoutunut eivätkä kaikki enää katsoneet kaikkea kuten television alkuaikoina.
Sarjan suosio alkoi hiipua, kun MTV3 aloitti vuonna 1999 kotimaisen saippusarjan Salatut elämät, joka vei nopeasti Kauniiden ja rohkeiden aseman kanavan katsojamagneettina. Vielä keväällä 2000 sarjaa seurasi parhaimmillaan lähes 900 000 katsojaa, minkä jälkeen katsojaluvut ovat tippuneet huomattavasti. Nykyisin sarjaa seuraa päivittäin noin 200 000 suomalaista. Sarjaa on esitetty 18. marraskuuta 2013 alkaen yksi jakso päivässä.
Forrester Creations
Forrester Creations on Ericin ja Stephanien perustama muotitalo.
Hahmot
Eric Forrester Forresterin perheen patriarkka ja Stephanien leski. Ericillä on kuusi lasta: Ridge, Thorne, Kristen ja Felicia yhdessä Stephanien kanssa ja Rick (oikeasti Eric Junior) ja Bridget avioliitostaan Brooken kanssa. Ericillä ja Stephaniella oli myös tytär Angela, joka on kuollut. Eric on lahjakas muotisuunnittelija, joka on perustanut Stephanien kanssa Forrester Creations -muotitalon. Hän on päättäväinen ja vahva persoona, jolle perheen yhtenäisyys ja lapset ovat hänen elämässään tärkeimmät asiat. Stephanien lisäksi hän on ollut naimisissa Brooke Loganin, Donna Loganin ja Sheila Carterin kanssa. Eric ja Ridge myivät Forrester Creations muotitalon liikemies Bill Spencerille, Forresterit saivat jäädä töihin entiseen yritykseensä. Eric on nykyään Forrester Creations -muotitalon toimitusjohtaja ja osaomistaja, 25 % osuudellaan. Eric on edelleen vahvasti mukana muotitalon toiminnassa ja päätöksissä. Stephanien kuoleman jälkeen Eric seurusteli entisen miniänsä Taylor Hayesin kanssa, kunnes Taylor jätti tämän ja poistui kaupungista. Nykyään Eric on naimisissa Quinnin kanssa.
Brooke Logan Brooke on Stephen ja Beth Loganin vanhin lapsi. Brooke on ollut naimisissa kolmen Forresterin perheen miehen kanssa (Ridgen, Ericin ja Thornen), sekä Nick Maronen ja Whip Jonesin kanssa. Hänellä on ollut muitakin miessuhteita. Brookella on viisi lasta: Rick ja Bridget Ericin kanssa, Ridge Junior eli R.J. Ridgen kanssa, Jack Nick Maronen kanssa ja Hope Deacon Sharpen kanssa. Deacon Sharpe oli Bridgetin aviomies, ja hänellä ja Brookella oli salasuhde. Jack on Brooken ja Nick Maronen biologinen lapsi, mutta Taylorin kantama ja synnyttämä. Brooke ja Ridge palasivat taas yhteen ja järjestivät seitsemännet häänsä huhtikuussa 2013. Ridge kuitenkin jätti Brooken häämatkan aikana, ja liitto paljastui mitättömäksi. Nyt Brookella on vispilänkauppaa lankonsa Bill Spencerin kanssa. Brooke Logan on lahjakas kemisti, joka kehitti BeLieF-yhdisteen – aineen, joka tekee tekstiilit rypistymättömiksi. Kun Deacon palasi kaupunkiin, hänellä ja Brookella oli säpinää. Brooke on naimisissa Ridgen kanssa.
Ridge Forrester Ridge on Ericin ja Stephanien vanhin poika. Ridgen oikea isä on Massimo Marone. Ridge on Forrester Creations -muotitalon osaomistaja 25 prosentin osuudellaan. Ridge on ollut naimisissa Carolinen, Brooken ja Taylorin kanssa, joista kahden viimeksi mainitun kanssa useampaan eri otteeseen. Hänellä on neljä lasta: Thomas, Steffy (Stephanie) ja Phoebe Taylorin kanssa ja Ridge Junior eli RJ Brooken kanssa. Hän pitää myös Hopea (joka on biologisesti Brooken ja Deaconin lapsi) omana tyttärenään, koska on kasvattanut tätä yhdessä Brooken kanssa. Ridgen entinen vaimo Caroline oli Bill Spencerin siskon tytär. Ridge on erittäin lahjakas ja tunnettu muotisuunnittelija, joka on työskennellyt suurimman osan urastaan Forrester Creationsissa. Hän on päättäväinen ja temperamenttinen luonne, joka tuntuu useinkin pitävän itseään muita parempana. Lisäksi Ridge seurusteli vähän aikaa Ashley Abbottin kanssa. Ridge ja Brooke järjestivät seitsemännet häänsä huhtikuussa 2013, mutta Ridge jätti Brooken häämatkan aikana, ja liitto paljastui mitättömäksi. Ridge lähti kaupungista ja työskenteli yli vuoden Forrester Internationalin johtajana. Ridge palasi takaisin Los Angelesiin toukokuussa 2014. Nykyisin on naimisissa Brooken kanssa.
Thorne Forrester Thorne on Ericin ja Stephanien poika. Hän on Darlan aviomies ja heillä on tytär Alexandria. Darla kuoli auto-onnettomuudessa. Tämän jälkeen Thorne kihlautui Taylor Hayesin kanssa, mutta lopulta he erosivat kun Nick Marone astui Taylorin elämään. Myöhemmin Thorne ja Taylor yrittivät seurustelua uudelleen, mutta enimmäkseen Thorne on elänyt sinkkuna. Thornen tytär Alexandria, ”Aly”, on saapunut teini-ikäisenä takaisin kaupunkiin, ja työskentelee nyt Forrester Creationsissa, sekä seurustelee Forrester Creationsin valokuvaaja Oliver Jonesin kanssa.
Donna Logan Donna on Brooke Loganin pikkusisko ja oli naimisissa Eric Forresterin kanssa. Eric ja Donna adoptoivat Donnan ja Justin Barberin pojan Marcuksen. Donna on työskennyllyt Forrester Creationsilla mallina. Donna jätti Ericin äitinsä kuoltua, mistä Donna syytti Stephanieta. Donna meni naimisiin nuoruudenrakkautensa ja Marcuksen biologisen isän Justinin kanssa, mutta he erosivat. Tämän jälkeen hän alkoi tapailla Nick Maronea, joka oli myös Pam Douglasin ihastuksen kohteena. Nick kuitenkin poistui kaupungista, jonka jälkeen Donna ei ole tapaillut ketään. Donnalla on kuitenkin edelleen lämpimiä tunteita entistä aviomiestään Ericiä kohtaan.
Katie Logan Katie on Brooke ja Donna Loganin nuorin sisar. Katie Logan työskenteli aiemmin Forresterilla PR-vastaavana. Katie seurusteli Nick Maronen kanssa, mutta he erosivat ja Katie tutustui liikemies Bill Spenceriin ja he alkoivat seurustella ja menivät kihloihin ja naimisiin. Bill Spencer sai vallattua Forrester Creationsin itselleen ja teki Katiesta toimitusjohtajan. Katie ja Bill saivat pojan, William Logan "Will" Spencerin. Katie ja Bill olivat pitkään yhdessä, kunnes Bill petti Katiea tämän sisaren Brooken kanssa. Tämän tultua julki Katie jätti Billin ja sai avioerossa 1 % Billin Spencer Publications -yrityksestä. Billin sisaren Karenin avustuksella Katiesta tuli Spencerin toimitusjohtaja. Katie oli kihloissa Ridge Forresterin kanssa, suhde kuitenkin päättyi Ridgen ja Caroline Spencerin suhdeen alettua. Katie jätti Ridgen, palasi yhteen Billin kanssa, ja he menivät uudelleen naimisiin. Katie ja Bill eivät ole enää yhdessä.
Steffy Forrester Steffy on Ridgen ja Taylorin tytär. Steffylla oli kaksoissisar Phoebe, joka kuoli auto-onnettomuudessa. Steffy ihailee mummoaan, kaimaansa Stephanieta. Steffy työskentelee nykyisin Forrester Creationsilla PR-vastaavana. Steffy on seurustellut Donnan pojan Marcuksen kanssa ja ollut kihloissa Rickin kanssa. Steffy on ollut myös ihastunut Bill Spenceriin. Steffy yrittää häätää Loganit Forrester Creationsista. Steffy on ollut naimisissa Liam Spencerin kanssa, ja hän odotti Liamille lasta. Steffy sai kuitenkin keskenmenon, josta seurasi komplikaatio. Komplikaation vuoksi Steffy ei voi enää ikinä saada lapsia, ja tämän vuoksi hän jätti Liamin ja häipyi Pariisiin. Steffy pyysi Liamia menemään yhteen Hopen kanssa, koska ajatteli, että Hope pystyisi tarjota Liamille onnellisen avioliiton ja perheen. Steffy vieraili perheensä luona muutaman kerran, ja palasi vakituisesti takaisin lokakuussa 2015. Steffy oli jälleen kiinnostunut Liamista, joka oli parhaillaan suhteessa Ivy Forresterin kanssa. Steffy ja Liam menivät lopulta uudelleen naimisiin. Nykyään Steffy on naimisissa Finneganin kanssa ja hänellä on 2 lasta. Kelly Liamin kanssa ja Hayes Finnin kanssa.
Bill Spencer Bill Spencer Jr. on liikemies joka omistaa 49 prosenttia Spencer Publications -yrityksestä, muotilehdestä ja tv-kanavasta. Karen Spencer omistaa 50 prosenttia yrityksestä ja Katie Logan Spencer yhden prosentin. Bill osti Forrester Creationsin ja meni naimisiin Katie Loganin kanssa. Steffy sai Billin myymään Forrester Creationsin takaisin Forrestereille. Billillä on kolme lasta, aikuiset pojat Liam Spencer ja Wyatt Fuller, sekä vauvaikäinen Will Spencer Katien kanssa. Lisäksi Billin käly Brooke odotti tälle lasta, mutta sai keskenmenon. Billin isä oli Bill Spencer, Sr. Karen Spencer, ja edesmennyt Caroline Spencer Forrester, ovat Billin sisaria. Caroline Spencer on Billin sisarentytär. Ollessaan naimisissa Katien kanssa, Billillä oli suhde Brooken kanssa. Saatuaan selville, Katie erosi Billistä ja kaappasi Karenin avulla Spencer Publicationsin toimitusjohtajan paikan itselleen. Bill ja Brooke seurustelivat ja menivät kihloihin, kunnes Ridge palasi kaupunkiin. Bill ja Brooke erosivat, ja Bill ja Katie palasivat yhteen ja menivät jälleen naimisiin. Bill ja Katie eivät ole enää yhdessä.
Liam Spencer Liam tuli Los Angelesiin etsimään isäänsä, joka paljastui Billiksi. Liam on nyt töissä isänsä firmassa Spencer Publicationsissa. Liamilla ja Amberilla oli suhde, jonka jälkeen Amber huijasi odottavansa Liamille lasta. Marcus paljastui kuitenkin lapsen isäksi. Liam on syvästi rakastunut Hope Loganiin, ja he ovat kihloissa. Hope ja Liam erosivat väärinkäsitysten vuoksi, ja Steffy huijasi itsensä naimisiin Liam Spencerin kanssa. Lopulta he erosivat ja Hope ja Liam yrittivät jälleen mennä naimisiin, mutta Steffy paljasti olevansa Liamille raskaana. Nyt Steffyn lähdettyä Pariisiin ja jätettyä Liamin keskenmenon jälkeen Liam on palannut yhteen tosirakkautensa Hopen kanssa. Kaupunkiin saapunut Wyatt Fuller paljastui Liamin velipuoleksi. Hope seurusteli sekä Liamin, että Wyattin kanssa aikansa, ja lopulta meni naimisiin Wyattin kanssa, ja alkoi odottamaan tälle lasta joka kuitenkin meni kesken Hopen vierittyä portaat alas. Hope jätti Wyattin ja lähti Eurooppaan ja palasi vuosia myöhemmin takaisin ja palasi yhteen Liamin kanssa ja He saivat tyttären joka kuitenkin kaapattiin ja he luulivat tämän kuolleen. Myöhemmin he saivat lapsensa takasin ja Hope adoptoi edesmenneen Caroline Spencerin Pojan Douglasin.
Pamela ”Pam” Douglas Pam on edesmenneen Stephanie Forresterin sisar, ja inhoaa Loganin perhettä. Pam oli kihloissa Brooken, Katien ja Donnan isän Stephen Loganin kanssa, mutta he erosivat. Tämän jälkeen Pam ihastui Nick Maroneen. Nyt Pam työskentelee Forresterilla sihteerinä yhdessä Donna Loganin kanssa. Pam on ollut ihastunut Ericiin. Pam seurustelee Charlien kanssa.
Wyatt Spencer Wyatt on Bill Spencerin ja Quinn Fullerin poika. Hope näki tämän alasti suihkussa metsässä jonka jälkeen Hope kaatui metsässä, ja mies pelasti tämän. Myöhemmin Wyatt jäljitti Hopen ja pyysi tätä treffeille. Hope huomasi Wyattilla olevan samanlainen miekkakoru kuin Billillä ja Liamilla, ja paljastuikin, että korun suunnitellut Quinn ja Bill olivat nuoruudenrakastettuja ja Bill on Wyattin isä. Quinn on tiennyt asiasta koko ajan, mutta halusi suojella Wyattia Spencerin perheeltä, ja ei pidä nyt Hopesta tämän sekaannuttua heidän asioihin. Myöhemmin Wyattin nuoruudenrakkaus Flo palasi Wyattin elämään ja he palasivat yhteen monien käänteiden kautta.
Quinn Forrester Quinn Fuller Forrester on omaa yritystään, Quinn Artisan Jewelersia, johtava korusuunnittelija. Quinnilla on poika Wyatt Fuller, Bill Spencerin kanssa. Quinn ei pidä Hopesta, koska tämä auttoi Wyattin isän selvittämisessä. Quinnin yritys on solminut yhteistyösopimuksen Forrester Creationsin kanssa. Quinnilla oli vispilänkauppaa Ericin kanssa, ja myöhemmin päätyi jälleen suhteeseen Brooke Loganin kanssa kihloissa olevan Bill Spencerin kanssa. Myöhemmin hän rakastui, ja meni naimisiin Deacon Sharpen kanssa. Liitto ei kuitenkaan kestänyt, ja Quinn yritti mm. tappaa Deaconin. Quinn myös piti muistinsa menettänyttä Liam Spenceria erossa perheestään, ja yritti saada tämän rakastumaan itseensä. Lopulta Quinn ja Eric rakastuivat, ja menivät vasten Forresterin suvun tahtoa vastaan naimisiin.
Fianna
Fianna on irlantilaisessa mytologiassa kuninkaallinen henkivartiosto, joka koostuu valiosotureista. Sen legendaarisin päällikkö on Finn Mac Cumhaill, Fenian syklin eli Fenian-taruston keskushenkilö. Fiannan jäsenet valittiin heidän urheutensa ja vahvuutensa perusteella, ja he noudattivat tiukkoja sääntöjä. He olivat sitoutuneet taistelemaan Irlannin suurkuninkaan puolesta vierasmaalaisia valloittajia vastaan. Rauhan aikana Fiannan jäsenet omistautuvat metsästykselle.
Finnin johtamana Fianna on Irlannin suurkuningas Cormacin aikana vielä melko kunniakkaasti käyttäytyvä sankarijoukko, mutta vähitellen se alkaa muistuttaa rosvokoplaa, joka uhkailee ja kiristää pienempiä kuninkaita ja päälliköitä. Cormacin pojan Cairbre Lifechairin hallituskaudella Fiannan röyhkeyttä ei enää siedetä, kun he onnistuvat loukkaamaan myös itse suurkuningasta.
Cairbre kokoaa armeijan Fiannaa vastaan, ja Cairbren joukot ja Fianna kohtaavat Cath Gabhran taistelussa. Cairbrella on miesylivoima, mutta Fiannalla paremmin koulutetut soturit. Lopulta Fianna kuitenkin lyödään.
Nykyinen irlantilainen puolue Fianna Fáil (Kohtalon sotilaat) on omaksunut nimensä Fiannalta.
Luettelo Kyyjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kyyjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kyyjärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Luettelo Kauniaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kauniaisten julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kaunaisten kaupungissa olevat pysyvät julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat.
Fritz
Fritz on miehen etunimi, alun perin Friedrich-nimestä muodostettu saksankielinen lempinimi. Paitsi saksankielisissä maissa, on nimi käytössä myös Alankomaissa ja pohjoismaissa. .
Alicia
Alicia on naisen etunimi.
Alicia on latinalaistettu muoto nimestä Alice, joka taas on vanha ranskalainen muunnelma alkujaan germaanisesta nimestä Adelheidis. Samaa alkuperää on myös nimi Adelaide.
Suomessa nimi Alicia on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 920 henkilölle, joista valtaosa on syntynyt vuoden 1980 jälkeen. Vuodesta 2015 lähtien Alician nimipäivä on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 14. heinäkuuta, joka aikaisemminkin oli Alicen sekä suomenkielisen kalenterin mukaan Aliisan nimi­päivä.
Kesäolympialaiset 2000
XXVII olympiadin kisat olivat Sydneyssä, Australiassa 15. syyskuuta – 1. lokakuuta 2000 pidetyt kesäolympialaiset. Boikotteja ja ikäviä tapahtumia ei sattunut. Kansainvälisen Olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch kiittelikin päättäjäisissä järjestäjiä "kaikkien aikojen parhaista olympialaisista".
Ahmattiankeriaskalat
Ahmattiankeriaskalat (Saccopharyngiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon kuuluu neljä heimoa ja 28 lajia. Ne muistuttavat ulkoisesti ankeriaskaloja, mutta sisuskalut ovat hyvin erilaiset. Niiltä puuttuu monia luita, esimerkiksi kylkiluut. Niillä ei ole myöskään parillisia eviä eikä uimarakkoa. Kita on suhteettoman suuri kalan kokoon verrattuna.
Kesäolympialaiset 2000
Valintaprosessi
Pitopaikka päätettiin KOK:n yleiskokouksessa 24. syyskuuta 1993 Monte Carlossa, Monacossa. Kilpailujen järjestäjäksi oli viisi hakijaa. Peking johti valintaa kolmannelle kierrokselle asti, mutta Sydney otti niukan voiton äänin 45–43.
Lajit
Olympiaohjelmassa oli 300 tapahtumaa 34 eri urheilulajissa.
Ahmattiankeriaskalat
Useimmat ahmattiankeriaskalat elävät merten syvyyksissä. Joillakin lajeilla on pyrstössään valoa säteilevä elin, jolla ne houkuttelevat saalista.
Luokittelu
Ahmattiankeriaat jaetaan neljään heimoon kahdessa alalahkossa:
Kesäolympialaiset 2000
Kisapaikat
thumb|right|[[Stadium Australia]] thumb|right|[[Sydney International Aquatic Centre]] thumb|right|Sydney International Regatta Centre
Kohokohtia
thumb|200px|100 metrin juoksun voittaneen [[Maurice Greenen tunnelmia.]]
Kisojen menestynein urheilija oli sama kuin vuonna 1996 Atlantassa: venäläinen voimistelija Aleksei Nemov, joka voitti kuten Atlantassakin kuusi mitalia (2 kultaa, 1 hopea ja 3 pronssia). Kolmeen kultaan ylsivät uimarit Ian Thorpe, Lenny Krayzelburg, Inge de Bruijn ja Jennifer Thompson sekä pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel.
Yleisurheilukilpailujen kohokohtia olivat olympiatulen sytyttäjän Australian Cathy Freemanin voitto naisten 400 metrillä sekä Haile Gebreselassien ja Paul Tergatin kaksinkamppailu miesten 10 000 metrillä, joka päättyi etiopialaisen voittoon. Keihäänheitossa Jan Železný otti kolmannen perättäisen olympiakultansa.
Soudussa Ison-Britannian Steve Redgrave ylsi historialliseen viidenteen olympiakultaan, jonka johdosta hänet myöhemmin aateloitiin. Kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Yhdysvaltain Rulon Gardner yllätti Venäjän Aleksandr Karelinin, joka oli ollut voittamattomana 13 vuotta.
Kisoista muistetaan yleisön sympatian kohteeksi noussut Päiväntasaajan Guineaa edustava uimari Eric Moussambani, joka miesten 100 metrin alkuerässä oli ajallaan 1.52,72 yli minuutin hitaampi kuin suurin osa muista uimareista. Hän oli oppinut uimaan vasta kahdeksan kuukautta ennen kisoja. Voimien hiipuessa yleisö yltyi kannustamaan uimaria maaliin saakka. Moussambanin aika Sydneyn satasella ylitti jopa 200 metrin ME:n. Hän teki sillä kuitenkin maansa virallisen ennätyksen.
Mitalitaulukko
Kisojen menestyksekkäin maa oli Yhdysvallat.
Panteleimon Kuliš
Elämäkerta
thumb|vasen|Kuliš [[Taras Ševtšenkon maalaamassa muotokuvassa.]]
Nuoruus
Panteleimon Kuliš syntyi köyhään kasakkaperheeseen 8. elokuuta 1819 Voronižissa tuolloisessa Venäjän keisarikunnan Tšernihivin kuvernementissa. Hän opiskeli viiden vuoden ajan kymnaasissa Novhorod-Siverskyissä, ja vuonna 1837 hän lähti opiskelemaan Kiovan yliopistoon. Alhaisen taustansa takia hän ei kuitenkaan valmistunut. Vuodesta 1840 hän työskenteli opettajana Lutskissa, jossa hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa, venäjäksi julkaistun Mihailo Tšarnyšenko, ili Malorossija vosemdesjat let nazad ja hieman myöhemmin pidemmän ukrainaksi vuonna 1843 julkaistun eepoksen Ukrayna.
Kuliš työskenteli vuosina 1843–1845 opettajana Kiovassa ja opiskeli samalla Ukrainan historiaa ja kansatiedettä. Kiovassa hän tutustui myös muihin ukrainalaisiin kulttuurivaikuttajiin, kuten Taras Ševtšenkoon ja Mykola Kostomaroviin, sekä puolalaiseen kirjailija Michał Grabowskiin. Monet näistä uusista tuttavuuksista muodostivat maanalaisen Kyrilloksen ja Metodioksen seuran ytimen. Kyrilloksen ja Metodioksen seura oli tsaarin vastainen panslavistinen seura, joka ajoi slaavilaista tasavaltaista liittovaltiota, jossa Ukraina muodostaisi oman osavaltionsa. Kulišin varhaista kirjoitustoimintaa oli tukenut Myhailo Maksymovytš.
Kirjailijanura
thumb|vasen|Kuliš ja hänen vaimonsa [[Oleksandra Bilozerska valokuvassa vuodelta 1877.]] Kuliš matkusti vuonna 1845 Pietariin opettamaan Pietarin yliopistoon sen rehtori P. Pletnevin kutsusta. Pietarissa Kuliš kirjoitti ukrainaksi historiallisen romaanin Tšorna rada, h’ronika 1663 roku, jonka osia julkaistiin vuosien 1845 ja 1846 välillä venäjäksi moskovalaisissa lehdissä. Vuonna 1847 Kuliš meni naimisiin myöhemmin myös kirjailijana toimineen kirjailijanimellä tunnetun Hanna Barvinokin eli Oleksandra Bilozerskan kanssa ja lähti vaimonsa kanssa keisarilliselta tiedeakatemialta saadun apurahan tuella opiskelemaan ulkomaille Prahaan. Tällä välin poliisi oli kuitenkin paljastanut Kyrilloksen ja Metodioksen seuran toiminnan, ja Kuliš pidätettiin matkalla Prahaan Varsovassa. Kuliš oli pidätettynä kaksi kuukautta ja suljetun oikeudenkäynnin jälkeen hänet tuomittiin karkotettavaksi kahdeksi vuodeksi Tulaan. Vuonna 1850 hänen sallittiin viimein palata Pietariin. Seuran jäsenet armahdettiin Aleksanteri II:n valtakauden alussa ja he saattoivat jälleen julkaista tekstejään. Kuliš nousi hänen hallituskautensa alkupuolen merkittävimmäksi ukrainalaiseksi kulttuurivaikuttajaksi.
Ukrainalaisaate
Pietariin palattuaan Kuliš yritti edetä urallaan venäläisenä kirjailijana saavuttamatta kuitenkaan mainittavaa menestystä. Hän alkoikin kiinnostua yhä enemmän Ukrainasta ja perusti lopulta hänen itsensä mukaan nimetyn ukrainankielisen kustantamon. Kuliš pyrki kehittämään ja levittämään ukrainalaista kulttuuria. Vuonna 1856 Kuliš julkaisi Venäjän keisarikunnan ensimmäisen ukrainankielisen aapisen ja vuonna 1857 viimein ukrainaksi teoksensa Tšorna rada eli Rahvaan kasakkakokous. 1660-luvulle sijoittuneen kasakkatarinan kautta Kuliš kommentoi omaa aikaansa. Toisin kuin monet muut aikansa vallankumoukselliset radikaalit, Kuliš vastusti ajatusta sosialistisesta yhteiskuntajärjestelmästä ja kuvasi tätä kirjassaan. Kuliš oli kuitenkin ukrainalaisaatteen kannalla ja ensimmäinen tunnettu viittaus ajatukseen Ukrainan itsenäisyydestä on poliisin käsiin päätyneestä Kulišin kirjeestä venäläiselle tuttavalleen vuodelta 1858.
Kuliš sai vuonna 1864 virkamiehen aseman Puolassa ja muutti Varsovaan. Puolassa hän tutustui galitsialaisiin ukrainalaisiin piireihin. Yhteyksiensä takia Kuliš joutui eroamaan tehtävistään vuonna 1867. Hän vietti jonkin aikaa ulkomailla, mutta palasi lopulta Pietariin. Siellä Kuliš julkaisi joitakin Pietari I:stä ja Katariina Suurta ihannoineita tekstejä ja kritisoi Taras Ševtšenkon toimintaa, mikä etäännytti Kulišin ukrainalaispiireistä. Vuosina 1869–1871 Wienissä julkaistiin Kulišin ja galitsialaisen pappi Ivan Puljujin tekemä ensimmäinen Uuden testamentin ukrainalainen käännös. Kulišin Psalmien kirjan ukrainannos julkaistiin 1871 Galitsiassa.
Kuliš jäi suhteellisen yksinäiseksi ajattelijaksi, kun ukrainalainen kansallismielinen älymystö vieroksui hänen positiivista suhtautumistaan Ukrainan ja Venäjän läheiseen yhteistyöhön; toisaalta taas Venäjällä ei katsottu hyvällä hänen Itävallan keisarikuntaan kuuluvan Galitsiaan suuntautunutta yhteistoimintaansa.
Sosva (täsmennyssivu)
Sosva voi tarkoittaa seuraavia:
Panteleimon Kuliš
Myöhemmät vaiheet
Aleksanteri II antoi toukokuussa 1876 niin sanotun Emsin ukaasin, joka kielsi kaiken ukrainankielisen kirjallisuuden kaunokirjallisuutta ja historiallisia dokumentteja lukuun ottamatta. Kuliš muutti Galitsiaan Lviviin, jossa hän julkaisi muun muassa esseiden ja runojen kokoelman H’utorna poezija, sekä William Shakespearen Othellon, Troiluksen ja Cressidan ja Erehdysten komedian ukrainankieliset käännökset. Kuliš harkitsi jäävänsä Galitsiaan pysyvästi ja luopuvansa Venäjän kansalaisuudestaan, mutta päätti lopulta kuitenkin palata takaisin Venäjälle. Hän asettui vaimonsa kanssa Motronivkaan Tšernihivin kuvernementissa, jossa hän käänsi vielä esimerkiksi Goethen ja Byronin teoksia ukrainaksi. Hän oli kuitenkin jäänyt lopullisesti ukrainalaisten aktivistipiirien ulkopuolelle. Kuliš kuoli Motronivkassa 14. helmikuuta 1897.
Luettelo Luhangan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Luhangan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Luhangan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Mike Vallely
thumb|Mike Vallely Mike Vallely (s. 29. kesäkuuta 1970 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ammattilaisrullalautailija. Vallely aloitti skeittauksen viisitoistavuotiaana, ja harrastus piti hänet poissa vaikeuksista tuoden vaihtelua unelmoivaan elämään. Vallely osallistui kotikaupungissaan paikalliseen skeittauskilpailuun voittaen sen. Sponsorit huomasivat hänen persoonallisen tyylinsä, ja vuonna 1986 hän aloitti uransa ammattilaisena. Nykyään Vallely kiertää Pohjois-Amerikkaa jopa 100–180 päivää vuodessa. Hän myös laulaa Revolution Mother -punkyhtyeessä. Vallely on esiintynyt komediasarjassa Viva la Bam, ja hän on myös mukana Tony Hawk -sarjan tietokone- ja konsolipeleissä.
Koirat
Koirat (Canis) on koiraeläinten heimoon kuuluva suku. Suku on varsin vanha, se on ollut olemassa mioseenikaudelta lähtien. Siihen luetaan nykyään kuuluvaksi viisi lajia alalajeineen, vaikkakaan eri lajien luokittelusta ei olla aivan yksimielisiä. Lajien geenit ovat lähes identtiset. Lisäksi kaikki Canis-suvun lajit pystyvät lisääntymään keskenään, ja syntyneet risteymät ovat myös lisääntymiskykyisiä. Esimerkiksi punasusi ja dingo on toisinaan luokiteltu omiksi lajeikseen.
Juovasakaali ja vaippasakaali on perinteisesti luettu koirien sukuun, mutta DNA-analyysien perusteella ne ovat kaukaisempaa sukua, ja ne onkin alettu lukea yhdessä uuteen Lupulella-sukuun.
Evoluutio
Caniformia ja Feliformia alkoivat kehittyä erilleen noin 43 miljoonaa vuotta sitten. Nykyisiä kettuja muistuttanut Leptocyon suku kehittyi noin 34 miljoonaa vuotta sitten, siitä kehittyivät muun muassa ketut (Vulpes). Sukuun Canis luetteva Canis ferox kehittyi Eycyon davisista noin 5 miljoonaa vuotta sitten plioseenikaudella. Samalla alueella noin 3,5 miljoonaa vuotta sitten eli susimainen Canis lepophagus.
Lajit
Mammal Diversity Database -luokittelun mukaan koiria on kahdeksan lajia:
Fylogenia
Koepfli et al (2015):
Rauli Svento
Rauli Svento (21. heinäkuuta 1951, Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on työskennellyt professorina Oulun yliopiston kauppakorkeakoulussa vuodesta 1998. Sventon tutkimukset keskittyvät sähkömarkkinoiden toimintaan, aluetalouksiin, ympäristötaloustieteeseen sekä terveystaloustieteeseen.
Svento on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1990 otsikolla "Tutkimus kulutusfunktion tulokäsitteestä".
Tuutikki Tolonen
Tuutikki Tolonen (oik. Tolonen de Arias, s. 2. maaliskuuta 1975 Suomussalmi) on suomalainen lastenkirjailija ja sanataidekasvattaja.
Elämä ja ura
Tolonen on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän opiskeli suomen kieltä ja kirjallisuutta Oulun yliopistossa. Tolonen on suorittanut opintoja myös Jyväskylän yliopiston avoimessa yliopistossa ja opiskellut espanjaa ja latinalais-amerikkalaista kirjallisuutta Universidad del Salvadorissa Buenos Airesissa, Argentiinassa.
Vuodesta 1995 Tolonen on työskennellyt lasten ja nuorten sanataideopettajana eri puolilla Suomea, muun muassa Helsingin Annantalon taidekeskuksessa. Hän oli perustamassa oululaista Nukun (nyk. Valveen) sanataidekoulua. Vuonna 2001 Tolonen sai sanataidekasvatustyöstä lastenkulttuurin valtionpalkinnon yhdessä Outi-Maria Takkisen kanssa. Vuodesta 2011 hän oli lasten kirjallisuuslehti Vinskin toimitussihteeri ja vastaava toimittaja.
Tolonen on tehnyt paljon yhteistyötä Eppu Nuotion kanssa. Vuonna 2000 he dramatisoivat Aili Somersalon Mestaritontun seikkailut -saturomaanin pohjalta samannimisen näytelmän Oulun kaupunginteatteriin. Vuosina 2005 ja 2006 Tolonen julkaisi Nuotion kanssa kirjaparin Unienvaihtaja ja Kuunsulka. Vuosina 2007–2013 he julkaisivat yhdessä viisiosaisen Pensionaatti Onnela -kirjasarjan. Lisäksi heiltä ilmestyi vuosina 2008 ja 2009 kaksi Sari Airolan kuvittamaa Leonardo-kuvakirjaa. Tolonen on julkaissut myös 24 sadun kokoelman Joulusatuja (2013).
Vuonna 2002 Tolonen sai kunniamaininnan Gummeruksen, Nuoren Voiman Liiton ja Xeroxin novellikilpailussa. Tammikuussa 2016 hän sai Arvid Lydecken -palkinnon lastenromaanistaan Mörkövahti. Kirjan julkaisuoikeudet on myyty 14 maahan ja siitä on tekeillä Hollywood-elokuva. Teos oli myös Anni Polva -palkintoehdokkaana 2017. Vuonna 2021 Tolonen sai Lasten LukuVarkaus-palkinnon teoksesta Agnes ja unien avain. Teos oli myös Runeberg Junior -ehdokas.
Tolonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän asuu perheineen Helsingissä.
Artikkeleita
Lähde
Jinggangshan
thumb|Näkymä vuonna 2011.
Jinggangshan (井冈山, pinyin: Jǐnggāngshān) on Luoxiaon vuorijonon keskiosassa sijaitseva vuoristo Kiinassa Ji’anin prefektuurin alueella. Vuoriston pinta-ala on 714 neliökilometriä, ja se sijaitsee noin 130 kilometriä Nanchangista etelään. Maasto on metsäistä ja alueella on paljon puroja ja jokia. Kiinan sisällissodassa vuoristolla oli suuri strateginen merkitys, ja nykyään Jinggangshan onkin historiansa ansiosta suosittu turistikohde.
Kiinaa hallinnut Kuomintang kääntyi kommunisteja vastaan vuonna 1927. Eloonjääneet kommunistit piiloutuivat tai vetäytyivät maaseudulle, ja Jinggangshanin vuorista tuli tärkeä tukikohta, jonne Mao Zedong perusti ensimmäisen johtamansa talonpoikaisneuvoston. Alueen muita merkittäviä kommunistijohtajia olivat Zhu De, Lin Biao ja Zhou Enlai. Kommunistit hylkäsivät alueen talvella 1928–1929, jolloin he siirtyivät Ruijiniin ja perustivat Jiangxin neuvostohallituksen.
Jinggangshanin neuvoston hallitseman alueen keskellä sijaitsee vuonna 1959 perustettu vallankumousmuseo. Se oli yksi Kiinan ensimmäisistä.
Hunnit
thumb|350px|Hunnit taistelussa alaaneja vastaan. [[Peter Johann Nepomuk Geigerin piirrokseen perustuva kaiverrus 1870-luvulta.]] Hunnit oli etnisesti kirjava paimentolaisväestö, joka tunkeutui Keski-Aasian arojen suunnasta Eurooppaan 300-luvun lopulla. Heidän hyökkäyksensä oli kansainvaellusten alkusysäys. Hunnien viimeisenä ja voimakkaimpana johtajana toimi Attila. Hunnit olivat pelättyjä ja heihin yhdistetään nykyaikanakin adjektiivi hurja. Hunneja pelättiin sillä heidän sotajoukkonsa kulkivat ratsain pitkiä matkoja ja nopeasti. Historioitsija Carroll Quigleyn mukaan tämä saattoi hyvinkin johtua hevosenkenkien käytöstä.
Man on the Moon (kappale)
Man on the Moon on rock-yhtye R.E.M:n kappale ja single albumilta Automatic for the People. Se sijoittui Isossa-Britanniassa sijalle 18 ja Yhdysvalloissa sijalle 30.
Man on the Moon oli Bill Berryn säveltämä, viimeisenä Automatic for the Peoplelle tehty laulu. Se kulki aluksi työnimellä "C to D Slide". Yhtye oli halunnut Stipen kirjoittavan sanat kappaleeseen jo pitkään, mutta sitä ei tapahtunut kuin vasta viime hetkillä. Sanat kirjoitettiin ja kappale äänitettiin äänityssessioiden viimeisinä päivinä.
Hunnit
Attilan kuoltua vuonna 453 hunnien valtakunta hajosi.
Man on the Moon (kappale)
Man on the Moon on myös Milos Formanin ohjaama elokuva amerikkalaiskoomikko Andy Kaufmanista. Elokuvan nimi juontuu R.E.M:n kappaleen sanoista.
R.E.M. sävelsi myös elokuvan musiikin. "Man on the Moon" on myös elokuvan soundtrack-levyllä.
Hunnit
Xiongnu-teoria
Xiongnut asuivat nykyisen Mongolian alueella. He olivat taitavia ratsastajia ja jousen käyttäjiä. Heillä ei ollut yhtenäistä valtiorakennetta, vaan he muodostuivat useista keskenään kilpailevista päällikkökunnista.
Man on the Moon (kappale)
Vuodesta 2004 lähtien R.E.M. on soittanut "Man on the Moonin" viimeisenä kappaleena useimmilla keikoillaan.
Hunnit
Xiongnu-teoria
Xiongnut edustivat alkuperäistä mongolinkielistä ordaa. He loivat ensimmäisen paimentolaisheimojen valtiollisen muodostuman Keski-Aasian aroille. Kolmannen vuosisadan lopussa ennen ajanlaskun alkua tämän liittouman johdossa oli Mode. He alistivat valtaansa Jenisein varrella olevat heimot (mm. dinlinit) ja muinaisen Tuvan väestön. Valloitusretket jatkuivat vielä länteenpäin, jossa tavoitteena oli kukistaa keskiaasialaiset usunit ja juetšežit.
70-luvulla eaa. tämä (mahdollisesti) hunnien varhainen valtakunta hajosi kiinalaisten, usunien ja dinlinien yhdistyneiden voimien takia. Osa hunneista pääsi pakenemaan usunien ja dinlinien välistä länteen Kangjuin aralilaisten heimojen luo ja ilmeisesti täällä sekoittui muinaisturkkilaisiin heimoihin. Hunnit perustivat uuden valtakunnan ajanlaskun alun paikkeilla, mutta tämä valtakunta tuhoutui lopullisesti vuonna 87 jaa. sjanbilaisten mongolinkielisten heimojen iskuissa.
Suuri joukko ns. pohjoisia hunneja lähti liikkeelle Altain ja Tienšanin välisten vuorilaaksojen kautta kohti länttä Etelä- ja Länsi-Siperiaan. Matkansa varrella he kukistivat Koillis-Kazakstanin ja Barabinskin arojen puolipaimentolaiset (etupäässä turkinkieliset) heimot. Länsi-Mongolian ja ”Länsimeren” (Kaspianmeri tai Araljärvi) välisillä alueilla hunnit turkkilaistuivat. Näihin hunneihin sulautui myös sarmaatteja ja ugreja. Pohjoisilla hunneilla oli valtakunta vuosina 104–155.
Vuonna 155 jaa. sjanbilainen heimopäällikkö Tanšihai ajoi hunnit kokonaan pois itäisiltä alueilta ja karkotti heidät melkein Volgan rannoille. 100-luvun jälkipuoliskolla idästä paenneet hunniheimot (turkkilais-mongolilaiset) ja heihin sulautuneet ugrilaiset ja sarmaatit ilmaantuivat Etelä-Uralin ja alisen Volgan itäpuoleisille aroille. Tästä lähtien hunnit tunnetaan myös Euroopassa.
Hunnit Euroopassa
pienoiskuva|Hunnien valtakunta Euroopassa Hunnit lähtivät 300-luvun jälkipuoliskolla vaeltamaan, ja hyökkäsivät noin 360 Kaspianmeren pohjoispuolisille alueille, ylittivät sitten vuonna 375 Volgan ja kukistivat alaanien valtakunnan. Osa hunneista tunkeutui pohjoista kohti Kaman ja keskisen Volgan rannoille. Seuraavaksi hunnit hyökkäsivät Ukrainan ja Moldovan alueilla asuneiden ostrogoottien kimppuun ja kukistivat myös heidät. Noin vuonna 375 hunnit hyökkäsivät visigoottien kimppuun.
Hunnit asettuivat Pannoniaan ja tekivät sieltä hyökkäyksiä eri puolille Eurooppaa. Hajanaiset hunnit koostuivat useista eri ryhmistä, eikä heillä ollut yhtä johtajaa. Vuonna 432 kaikkien hunnien johtajaksi nousi kuitenkin yksi mies, Rua eli Rugila. Rugilan kuoltua 434 valta jaettiin hänen veljenpoikiensa Bledan ja Attilan kesken. Veljekset pakottivat Bysantin maksamaan hunneille veroa ja kukistivat vuonna 436 burgundit.
Vuonna 445 Attila murhasi veljensä, ja hänestä tuli kaikkien hunnien valtias. Hän kokosi vuonna 451 suuren armeijan, johon kuului hunnien lisäksi myös heidän alistamiensa germaanikansojen joukkoja. Attilan johdolla he hyökkäsivät Galliaan ja etenivät nykyisen Orléansin edustalle. Katalaunien kentillä käytiin taistelu, jossa olivat vastakkain Attilan joukot ja Länsi-Rooman sotapäällikön Aëtiuksen kokoama armeija. Aëtiuksen joukoissa taisteli roomalaisten lisäksi frankkeja, visigootteja, burgundeja ja alaaneja. Hunnit hävisivät taistelun ja Attilan oli vetäydyttävä takaisin Pannoniaan.
Attila hyökkäsi tappiostaan huolimatta jo seuraavana vuonna Pohjois-Italiaan Pojoen tasangolle. Hunnit kääntyivät kuitenkin pian takaisin, mahdollisesti alueella riehuneiden kulkutautien ja nälänhädän vuoksi.
Attilan kuoltua vuonna 453 hunnien valtakunta hajosi. Hunnien valtakausi päättyi lopullisesti, kun gepidien kuningas Ardarik löi vuonna 455 yhdessä herulien ja ostrogoottien kanssa Attilan pojan Ellakin hunnijoukot. Hunniväestö sulautui vähitellen avaareihin ja bolgaareihin.
Käsitys unkarilaisista hunnien jälkeläisinä
Keskiaikaisissa lähteissä hunnit ja unkarilaiset usein sekoitettiin keskenään. Yhtenä syynä lienee ollut se, että Attila oli pitänyt päämajaansa Pannonian altaassa. Enea Silvio de’Piccolomini, joka myöhemmin tunnettiin paavina Pius II, esitti 1509 postuumissa teoksessaan Cosmographia, että unkarin kieli polveutuisi hunnien kielestä. Simon Kézain kronikasta lähtien (n. 1283) unkarilaisia pidettiin hunnien jälkeläisinä myös unkarilaisessa historiankirjoituksessa. Kenties tämän takia myös Unkarin nimeen latinankielisissä teksteissä ja sen pohjalta monissa länsieurooppalaisissa kielissä lisättiin h (Hungaria, Hongrie, Hungary), joka siihen ei historiallisesti kuulu ja jota latinan kielen italialaisessa tai ranskalaisessa ääntämistraditiossa ei muutenkaan enää keskiajalla äännetty. (Todellisuudessa nimi Hungaria/Unkari jne. lienee peräisin turkkilaisista sanoista on ogur, '10 nuolta, 10 heimoa'.) Nykyäänkin kuvitellaan yleisesti, että Hungaria-nimi viittaisi hunneihin tai jopa tarkoittaisi "hunnien maata"; tähän viittasi esimerkiksi pääministeri Viktor Orbán Kiinan-vierailullaan 2010.
Ajatusta, että unkarilaiset ainakin osaksi polveutuisivat hunneista, ei ole Unkarissa tietyissä piireissä täysin hylätty vieläkään. Vuonna 2005 ryhmä hunnien jälkeläisinä itseään pitäviä unkarilaisia keräsi 2 381 allekirjoitusta adressiin, jolla Unkarin parlamenttia pyydettiin tunnustamaan hunnit kansallisena vähemmistönä. Unkarin Tiedeakatemian antaman lausunnon pohjalta parlamentti ei kuitenkaan tuolloin jatkanut asian käsittelyä. Sittemmin Viktor Orbánin hallitus on ottanut hunneista polveutumisen osaksi kansallista imagopolitiikkaa. Vuonna 2019 perustetun Unkarilaisuuden tutkimusinstituutin alaisena toimii arkeogenetiikan tutkimuskeskus, jonka johtaja Endre Neparáczki on väitöskirjassaan arvellut unkarilaisia yhdeksi hunnien haaraksi ja lehtihaastattelussa kertonut aikovansa selvittää unkarilaisten hunnilaisen alkuperän genetiikan avulla.
Maine nykyaikana
Ensimmäisen maailmansodan aikana britit käyttivät saksalaisista pilkkanimitystä the Huns eli ’hunnit’, mikä oli viittaus keisari Vilhelm II:n puheeseen boksarikapinaa kukistamaan lähteneille saksalaisille joukoille. Vilhelm kehotti näitä armottomuuteen ja häikäilemättömään julmuuteen kapinallisia kohtaan, niin että saksalaiset saisivat kiinalaisten silmissä yhtä pelottavan ja pitkään kestävän maineen kuin hunnit Attilan aikaan. Nykyisin hunnit mielletään (vain) hurjiksi, mitä osoittaa myös piirroshahmo Hunni.
Älli ja Tälli
thumb|300px|Älli ja Tälli. Älli ja Tälli (Mortadelo y Filemón) on espanjalaisen Francisco Ibáñezin luoma sarjakuva, jonka agenttihahmot ilmestyivät ensimmäisen kerran vuonna 1958. Hahmot tunnetaan Suomessa myös nimellä Nopsa ja Näpsä, jolla nimellä ensimmäiset julkaisut vuonna 1973 olivat. Hahmoille on tyypillistä vilpittömän yrityksen johtaminen kaaokseen ja liioittelevat seuraukset hyvääkin yrittävästä teosta. Hahmot ovat tiettävästi parodiaa Francon salaisen poliisin agenteista. Sarjakuva on varsinkin toisen agentin naamioitumisen ja hahmojen reagoimisen osalta melko surrealistinen, mikä tehnee sarjasta hieman varttuneempien lukijoiden mieleisen.
Sarjaa ei ole julkaistu kovin laajasti Espanjan ulkopuolella, mutta Suomessa se on ollut ajoittain suosittu, vuosien mittaan on suomennettu yli 40 julkaisua. Myös saksankielisellä kielialueella hahmot tunnetaan hyvin, mutta esimerkiksi ruotsiksi tulivat vain ne kaksi, joilla Suomessakin aloitettiin. Ällistä ja Tällistä on tehty myös elokuva, televisiosarjoja, ja pelejä. Yhteensä sarjakuva-albumeita on jo 181, joista läheskään kaikkia ei ole suomennettu.
Hiukset lähtivät
(alun perin julkaistu vuonna 1973, uudelleen vuonna 1986)
Sammakkojahti
(1985) Koostuu yhdestä tarinasta: Sammakkojahti
Konnien kantapäillä
(1986) Koostuu yhdestä tarinasta: Konnien kantapäillä
Kaikki vinksin vonksin
(1987) Koostuu yhdestä tarinasta: Kaikki vinksin vonksin
Kovat piipussa
(1987) Koostuu yhdestä tarinasta: Kovat piipussa
Salaperäinen voima
Koostuu yhdestä tarinasta: Salaperäinen voima
Sirkusta koko elämä
Koostuu yhdestä tarinasta: Sirkusta koko elämä
Sivuhahmoja
Lehdessä on nähty useita satoja eri sivuhahmoja, joille jokaiselle on annettu nimi. Osa sivuhahmoista:
Anca Tănase
Anca Tănase (s. 15. maaliskuuta 1968 Bunești, Vaslui ) on romanialainen soudun olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari.
Tănase voitti kahdeksikon olympiakultaa Atlantassa 1996. MM-kilpailuissa hän saavutti kultaa kahdeksikossa 1989 ja 1997, hopeaa kahdeksikossa 1995 ja perämiehettömässä nelosessa 1997 sekä pronssia kahdeksikossa 1994. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi perämiehettömässä nelosessa 1994 ja kuudenneksi perämiehettömässä kaksikossa 1995.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2021
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2021.
Mika Nuolivirta
Mika Nuolivirta (s. 1. lokakuuta 1994 Vantaa) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Rekolan Urheilijoiden kasvatti Nuolivirta edusti 16-vuotiaiden SM-sarjassa kasvattajaseuraansa kaudella 2009–2010 ja 19-vuotiaiden SM-sarjassa Torpan Poikia kaudet 2010–2012 sekä JKS:aa kaudella 2012–2013 kuuluen säännöllisesti sarjojensa parhaimpiin heitontorjujiin. Uransa miesten sarjoissa Nuolivirta aloitti kaudella 2011–2012 ToPo Akatemian joukkueessa M1DA:ssa. Seuraavalla kaudella hän edusti samassa sarjassa HBA-Märskyä ja seuraavalla kaudella sekä Märskyä M1DB:ssä että JKS:aa M1DA:ssa.
Syksyllä 2014 Nuolivirta siirtyi opiskeleman matematiikkaa Yhdysvaltain yliopistokentille ja pelaamaan Freed–Hardemanin joukkueeseen jota edusti kolme kautta. Viimeisen yliopistokautensa 2017–2018 Nuolivirta edusti CSU–Puebloa.
Heinäkuussa 2018 Nuolivirta palasi Suomeen ja teki sopimuksen Korisliigassa pelanneen Korihaiden kanssa.
Majdi Traoui
Majdi Traoui (, s. 13. joulukuuta 1983 Sousse, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seuraura
Traoui aloitti ammattilaisuransa synnyin kaupungissaan Soussessa ES Sahel-joukkueessa vuonna 2002. Hän pelasi joukkueessa kuuden kauden verran ennen siirtymistään Itävaltaan Red Bull Salzburg-joukkueeseen. Uudessa seurassa peliaika jäi hyvin vähälle ja hänet lainattiin vuonna 2009 puoleksi vuodeksi Saudi-Arabian Al-Wahdan joukkueeseen. Traoui ajautui samalla ongelmiin valmentajansa kanssa ja pelasi kaudella 2009-2010 Red Bull Salzburgin kakkosjoukkueessa.
Tammikuussa 2010 tunisialaisseura Espérance ilmoitti ostaneensa keskikenttäpelaajan.
Maajoukkueura
Traoui pelasi ensimmäisen maaottelunsa 4. syyskuuta 2004 Marokkoa vastaan.
Killeri (albumi)
Killeri on Frederikin vuonna 1991 julkaistu albumi.
Kokemäenkartano
Kokemäenkartano on Satakunnassa Kokemäellä sijaitseva kartano. Se on entinen kuninkaankartano, joka oli aikoinaan Kokemäenkartanon linnaläänin hallintokeskuksena.
Historia
Kokemäenkartano perustettiin 1300-luvun alkupuolella, ja se on näin yksi Suomen vanhimmista kartanoista. Kartanon tarkoituksena oli alun perin turvata samaan aikaan rakennetun Kokemäen linnan huoltoa. 1300-luvun puolivälin jälkeen kartano päätyi piispa Hemmingin haltuun. Kokemäenkartanon lääniä edeltäneen Satakunnan voutikunnan hallinnollisina keskuksina toimivat Kokemäen linna ja Aborchin linna. Näiden purkamisen jälkeen Kokemäenkartanosta tuli uusi hallinnollinen keskuspaikka. Sellaisena se mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1445, mutta todennäköisesti Kokemäenkartanoa on ryhdytty laajentamaan voutikunnan keskuskartanoksi jo vuonna 1435 kuolleen Turun linnan voudin Klaus Lydekenpojan aikana. Kokemäenkartano oli keskiajalla lyhyitä läänitysjaksoja lukuun ottamatta suoraan keskushallinnon alainen. Asemansa hallintopaikkana Kokemäenkartano menetti vuonna 1558 Porin kaupungin perustamisen myötä.
1500–1600-luku
Satakunnan vuotikuntaa kutsuttiin ensimmäisen kerran Kokemäenkartanon lääniksi 1500-luvun alussa. Kokemäenkartanon lääni säilyi lääninä vuoteen 1634 saakka, jolloin toteutettiin kuningas Kustaa II Adolfin toimeenpanema lääniuudistus. Kokemäenkartanon hallinnolle oli tyypillistä, että kartano ja sen voutikunnan tulot läänitettiin elatukseksi entiselle kuninkaalle, valtionhoitajalle tai näiden leskille. Käytäntö säilyi kartanon hallinnossa pitkälle 1500-luvulle saakka.