cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Powerslave
Kiertue
Itse kiertue starttasi 9. elokuuta 1984 Varsovasta Puolasta. Kiertueen alkuosa sijoittui Itä-Eurooppaan (muun muassa silloinen Jugoslavia, Unkari, Puola...) jatkuen Keski-Eurooppaan ja Englantiin. Sen jälkeen kiertue palasi lyhyeksi aikaa takaisin Keski-Eurooppaan ja sieltä Skandinaviaan. Marraskuun lopussa kiertue jatkui Kanadaan ja Yhdysvaltoihin, missä yhtye kiersi lähestulkoon koko loppukiertueen lukuun ottamatta yhden keikan pikavisiittiä Brasiliassa sekä muutamia Australian ja Japanin keikkoja. Pitkä ja raskas World Slavery Tour 84/85 päättyi lopulta Kalifornian Irvine Meadowsiin 5. heinäkuuta 1985. Kiertueen ehdottomia kohokohtia olivat Long Beach Arenan neljä perättäistä keikkaa, joiden aikana yhtye äänitti ensimmäisen virallisen livealbuminsa "Live After Death" (muutama kappale, joka päätyi kyseiselle levylle, äänitettiin jo puoli vuotta aiemmin Hammersmith Odeonissa Lontoossa), New Yorkin Radio City Hallissa viitenä perättäisenä iltana soitetut keikat (keikkoja olisi ollut seitsemän, mutta kaksi viimeistä jouduttiin perumaan Brucen sairastumisen vuoksi), sekä 300 000 kuulijan edessä Rio de Janeirossa soitettu keikka. Raskaan kiertueen uuvuttama Bruce Dickinson oli vähällä erota yhtyeestä masennuksen ja uupumuksen vuoksi. Takki oli sekä henkisesti että fyysisesti tyhjä ja yhtye pitikin puolen vuoden tauon ennen paluutaan studioon äänittämään seuraavaa studioalbumia.
Kiertueen settilista tuki enimmäkseen (silloin) uutta Powerslavea, mutta jokaiselta aiemmalta levyltä soitettiin vähintään kaksi kappaletta. Powerslave-albumilta yhtye soitti kiertueen ensimmäisellä puoliskolla vuonna 1984 viisi kappaletta, mutta vuodenvaihteen jälkeen he pudottivat ohjelmistosta yhden uutukaisen (Losfer Words), ja soittivat vuonna 1985 neljää uutta kappaletta. Piece of Mind-albumilta kuultiin keikasta riippuen 3–4 ja The Number of The Beast:ilta 3–5 kappaletta. Killers:iltä soitettiin vain kaksi kappaletta (Wrathchild, Murders in the Rue Morgue) ja nekin soitettiin vain muutamilla keikoilla Euroopassa 1984 ja valikoiduilla Yhdysvaltain- keikoilla. Debyytiltä Iron Maiden kuultiin keikasta riippuen 2–4 kappaletta.
Ali Akbar Khan
thumb|right|Ali Akbar Khan
Ali Akbar Khan (14. huhtikuuta 1922 Shibpur – 18. kesäkuuta 2009 San Anselmo) oli intialainen sarodinsoittaja ja säveltäjä. Hän teki aktiivisesti perinteistä intialaismusiikkia tunnetuksi länsimaiselle yleisölle.
Khan sai opetusta isältään Allauddin Khanilta, aloitti esiintymisen 13-vuotiaana ja soitti jo pian Jodhpurin maharajan hovissa. Hän toimi hovimuusikkona seitsemän vuoden ajan, maharajan kuolemaan saakka. Vuonna 1955 viulisti Jehudi Menuhin kutsui Khanin New Yorkiin. Tämän jälkeen Khan esiintyi ja levytti usein länsimaissa, monesti lankonsa Ravi Shankarin kanssa. Säveltäjänä Khan tuli tunnetuksi omista ragoistaan sekä elokuvamusiikistaan muiden muassa elokuviin Devi (Satyajit Ray, 1960) ja The Householder (Ismail Merchant/James Ivory, 1963). Hänen albumiensa joukossa ovat The Forty-Minute Raga (1968) ja Journey (1990).
Khan perusti musiikkikoulut Kalkuttaan (1956), Kalifornian San Rafaeliin (1967) ja Sveitsin Baseliin (1985). Hän sai vuonna 1989 Padma Vibhushanin ja vuonna 1991 MacArthur Foundationin stipendin. Khanila oli vaimo Mary sekä seitsemän poikaa (kuten muusikko Aashish Khan) ja neljä tytärtä.
Charley Trippi
pienoiskuva|Charley Trippi vuonna 1948 Charles Louis ”Charley” Trippi (14. joulukuuta 1921 – 19. lokakuuta 2022 Athens, Georgia ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän syntyi Pennsylvanian Pittstonissa, opiskeli Georgian yliopistossa ja sai vuosittaisen Maxwell Awardin vuonna 1946.
Trippi oli vuonna 1945 National Football Leaguen ykkösvaraus. Hän pelasi koko ammattilaisuransa Chicago Cardinalsissa, josta hän lähti vuonna 1955. Hän oli kaksinkertainen Pro Bowl -pelaaja (1952–1953) ja kolminkertainen All-Pro (1947–1948, 1952).
Trippi, toisen maailmansodan veteraani, kelpuutettiin sekä College (1959) että Pro Football Hall of Fameen (1968). Hän kuului NFL:n 1940-luvun All-Decade Teamiin.
Trippi oli Pro Football Hall of Famen vanhin elävä jäsen, vanhin elävä ensimmäinen NFL-draftin valinta ja vanhin vahvistettu elävä entinen amerikkalainen jalkapalloilija.
2012 (albumi)
2012 on Huge L:n albumi, joka julkaistiin 7. maaliskuuta 2012. Huge L käyttää albumilla edellisen Ei toivottuja lastenlauluja -albumin tapaan nimeä Herra Huu. Albumin kappaleista "Jytky", "Ei rappiolemusta", "Yö taksi" ja "Pidä" on julkaistu musiikkivideot. Albumi nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 45 viikolla 11/2012.
Julma leikki (elokuva)
Julma leikki on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 2017. Elokuva perustuu Stephen Kingin samannimiseen romaaniin, jossa nainen jää loukkuun syrjäiseen mökkiin aviomiehen kuoltua kesken lemmenhetken. Romaanin vuoden 1992 ilmestymisestä saakka tarinaa pidettiin pitkään mahdottomana sovittaa elokuvaksi sen sisältönsä vuoksi. Julma leikki sai ensi-iltansa Netflixissä 29. syyskuuta 2017.
Julma leikki sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuva on saanut keskiarvoksi 91% perustuen 76 arvioon; sivusto kiteyttää elokuvan näin: "Carla Gugino kannattelee uraauurtavalla tulkinnallaan Julman leikin minimaalista jännitystä." Metacritic -sivustolla elokuva on saanut keskiarvoksi 77/100 perustuen 12 arvioon. Stephen King itse on kutsunut elokuvaa "hypnoottiseksi, kauhistuttavaksi ja mahtavaksi" sen jälkeen kun oli nähnyt elokuvasta raakamateriaalia.
Grand anglo-français tricolore
Grand anglo-français tricolore on Ranskassa kehitetty koirarotu, joka kuuluu nimensä mukaisesti englantilais-ranskalaisiin ajokoiriin. Suoraan suomennettuna nimi merkitsee "suuri kolmivärinen englantilais-ranskalainen ajokoira". Rotu on suurista ranskalaisista ajokoirista kaikkein yleisin.
Ulkonäkö
thumb|250px|Rodunedustaja näyttelyssä. Rotu on yleisvaikutelmaltaan enemmän ranskalaistyyppinen - tiettyjä kettukoiramaisia piirteitä lukuun ottamatta, joiden määrä vaihtelee yksilöittäin. Niska on melko pitkä ja vahva. Karvapeite on lyhyt. Väriltään se on kolmivärinen eli tricolor: pohjaväri on valkoinen, jossa on mustia ja parkin- tai kuparinruskeita (tan-värisiä) alueita; musta mantteli on hyvin yleinen. Keskimääräinen säkäkorkeus on 60-70 cm ja paino 34,5-35,5 kg.
Luonne ja käyttäytyminen
Grand anglo-français tricolore on tottelevainen ja uskollinen. Se metsästää suurissa ajueissa ja vaatii paljon fyysisiä aktiviteetteja, eikä sitä suositellakaan pelkäksi seurakoiraksi eikä varsinkaan pidettäväksi kaupungissa. Vaikka se tuleekin muiden koirien kanssa toimeen, se saattaa saalisviettinsä vuoksi soveltua huonosti pidettäväksi yhdessä muiden eläinlajien kanssa.
Alkuperä
Kookkaita ranskalaisia ajokoiria, erityisesti poitevin, risteytettiin kolmiväristen englanninkettukoirien kanssa, jonka tuloksena syntyi ns. bâtard du Haut-Poitou eli "yläpoitoun sekarotuinen". Kuten muutkin suuret englantilais-ranskalaiset ajokoirat, myös kolmivärinen kuuluu ns. chien d'ordre -ryhmään eli koiriin, jotka ajavat itseään suurempaa riistaa: metsäkaurista, saksanhirveä ja villisikaa.
Derrick Rose
Derrick Martell Rose (s. 4. lokakuuta 1988 Chicago) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelaa pelintekijänä NBA-joukkue New York Knicksissa.
Ura
Rose syntyi Chicagossa pahamaineiseen kaupunginosaan. Hänen koripallotaitonsa huomasivat hänen kolme isoveljeään, jotka halusivat kehittää Rosea entistä paremmaksi. Isoveljet myös suojelivat veljeään niin sanotuilta katuagenteilta.
Ennen siirtymistään NBA:han Rose pelasi Memphisin yliopistojoukkueessa. Hän oli NBA:n varaustilaisuuden vuonna 2008 ensimmäinen varaus ja siirtyi pelaamaan Chicago Bulls-joukkueeseen.
Rose pelasi tulokaskautensa NBA:ssa kaudella 2008–2009 tehden 16,8 pistettä, napaten 3,9 levypalloa ja antaen 6,3 syöttöä ottelua kohden. Kauden aikana hän esiintyi mm. tulokkaiden tähdistöottelussa ja Skills Challengessa voittaen koko kilpailun. Rose valittiin NBA:n vuoden tulokkaaksi, mikä teki hänestä ensimmäisen Bulls-pelaajan Michael Jordanin ja Elton Brandin jälkeen, joka on onnistunut tekemään näin.
Vuonna 2010 Rose oli mukana edustamassa voitokasta Yhdysvaltojen koripallomaajoukkuetta lajin maailmanmestaruuskilpailuissa. Kaudella 2009–2010 hänet valittiin myös pelaamaan NBA:n All-Star-joukkueeseen ensimmäisenä Bulls-pelaajana Jordanin jälkeen.
Kaudella 2010–2011 Bulls nousi kolmatta kertaa peräkkäin pudotuspeleihin. Rose valittiin runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi ensimmäisenä Bulls-pelaajana Michael Jordanin jälkeen. Samalla hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin palkinnon voittanut pelaaja.
Kausi 2012–2013 jäi Roselta kokonaan väliin polvivamman vuoksi. Hän palasi kuitenkin harjoituksiin tammikuussa 2013 ja sai myöhemmin maaliskuussa 2013 lääkäriltä luvan pelata.
LaShawn Daniels
LaShawn Ameen Daniels (28. joulukuuta 1977 – 4. syyskuuta 2019) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka parhaiten tunnetaan tekemästään työstä pitkäaikaisen kollegansa Rodney ”Darkchild” Jerkinsin kanssa. Daniels on kirjoittanut useita hittikappaleita Darkchild-tiimissä, muun muassa "The Boy Is Mine" Brandylle ja Monicalle, "Say My Name" ja "Lose My Breath" Destiny's Childille, "You Rock My World" Michael Jacksonille, "It's Not Right (But It's Okay)" Whitney Houstonille, "Tell Me" Melanie B:lle, "If You Had My Love" Jennifer Lopezille ja "Can't Leave 'Em Alone" Ciaralle.
Derrick Rose
Ura
Rose kärsi loukkaantumisesta myös kaudella 2013–2014. Hän palasi takaisin kentille 5. lokakuuta 2013 harjoitusottelussa Indiana Pacersia vastaan. Varsinaisella kaudella hän ehti pelata vain kymmenen ottelua, kunnes loukkasi toisen polvensa ottelussa Portland Trail Blazersia vastaan ja joutui jättämään koko kauden väliin. Rose valittiin Yhdysvaltain joukkueeseen Espanjan MM-kilpailuihin 2014, missä maa uusi mestaruutensa.
LaShawn Daniels
Kuolema
Daniels kuoli auto-onnettomuudessa 4. syyskuuta 2019 41-vuotiaana.
Derrick Rose
Ura
Myös kaudella 2014–2015 Rose kärsi polvivammasta.
Syyskuussa 2015 Bullsin ensimmäisissä harjoituksissa Rose sai iskun kyynärpäästä ja mursi vasemman silmäkuoppansa, mikä vaati leikkaushoitoa.
Pitkämönkylä
Pitkämönkylä on Kurikan kaupungissa noin 11 kilometrin päässä keskustasta sijaitseva kylä. Pitkämönkylässä on yrityksiä sekä maatiloja. Kylä sijaitsee kantatie 67:n varressa Kurikan keskustasta Kauhajoelle päin. Juha Mieto on kotoisin Pitkämönkylästä.
Derrick Rose
Ura
Heinäkuussa 2019 Rose siirtyi Detroit Pistonsiin.
Steve Van Buren
pienoiskuva|Steve Van Buren Stephen W. "Steve" Van Buren (28. joulukuuta 1920 La Ceiba, Honduras – 23. elokuuta 2012 Lancaster, Pennsylvania ) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka vaikutti NFL:n Philadelphia Eaglesissa vuosina 1944–1951.
Hondurasissa elämänsä aloittanut Van Buren sai Easton High Schoolista New Orleansista stipendin Louisianan osavaltionyliopistoon. Hän kuului NFL:n 1940-luvun vuosikymmenen tähdistöjoukkueeseen ja pääsi vuonna 1965 Pro Football Hall of Fameen. Vuonna 1999 Sporting News sijoitti Van Burenin lajin sadan suurimman pelaajan listan 77. sijalle.
Mesipillikääpä
Mesipillikääpä (Antrodia mellita) on Suomessa hyvin harvinainen ja vanhoissa metsissä viihtyvä kääpälaji. Sitä on löydetty paikoin runsaasti Etelä-Virosta ja Venäjän Karjalasta. Mesipillikäävän tavallisin isäntäpuu on kosteassa ympäristössä maassa jo pidempään maannut haapa, harvoin raita, koivu tai tuomi (tavattu kerran myös kuuselta). Mesipillikäävän ruskolaho on pehmeää.
Yhden tai muutaman vuoden elävä itiöemä on alustanmyötäinen tai voi muodostaa portaittaisia, nykerömäisiä pseudopileuksia. Tuoreena itiöemä on tanakka ja nahkea, kuivuessaan rapea. Parhaimpia tuntomerkkejä on itiöemän tyviosan nopea rappeutuminen likaisen vetiseksi ja kuultavaksi. Mesipillikäävän väritys vaihtelee vaaleissa hunajan, mehiläisvahan ja (erityisesti kolhiintuneissa kohdissa) pihkan sävyissä, reunus on pillipintaa vaaleampi. Väri on hyvä tuntomerkki verrattaessa samantapaisiin mutta kuultamattoman valkoisiin väljäpillikääpään ja tanakkakääpään. Isoja, väljiä pillejä on 9-13 senttimetrillä ja ne ovat muodoltaan kulmikkaita, joskus sokkeloisia. Mesipillikääpä tuoksuu heikosti makealle. Vertaa myös kittikääpään, joka on ohuempi ja pienempipillisempi.
Galvaaninen erotus
thumb|right|[[Muuntajaa käytetään yleisesti galvaaniseen erotukseen esimerkiksi virtalähteissä.]] thumb|Rele thumb|right|[[Optoeristin soveltuu digitaalipiirien galvaaniseen erottamiseen.]]
Fitim Latifi
Fitim Latifi (s. 2. heinäkuuta 1990 Vučitrn) on kosovolaissyntyinen suomalainen ammattinyrkkeilijä. 180 senttimetriä pitkä Latifi kilpailee keskisarjassa.
Galvaaninen erotus
Galvaaninen erotus tarkoittaa sähkötekniikassa sähköisen järjestelmän kahden osan välillä olevaa eristystä, joka estää varauksenkuljettajien siirtymisen osien välillä. Toisin sanoen näiden osien välillä ei kulje virtaa. Osien välillä voi silti siirtyä sähköenergiaa tai informaatiota kapasitanssin, induktanssin, sähkömagneettisen kentän tai sähkömekaniikan välityksellä.
Fitim Latifi
Amatöörinä Latifi saavutti muun muassa nuorten SM-kultaa sekä aikuisten SM- ja PM-hopeaa. Ammattilaisdebyyttinsä hän teki kesäkuussa 2012 Porvoossa Andrej Cepuria vastaan, voittaen hänet pisteillä. Kahdeksannessa ammattilaisottelussaan, marraskuussa 2013 Timo Lainetta vastaan, Latifi otti kahdeksannen voittonsa ja saavutti keskisarjan Suomen mestarin tittelin.
Galvaaninen erotus
Galvaanisella erotuksella on suuri merkitys sähköturvallisuudessa ja mittaustekniikassa sekä korroosionestossa, koska se estää virran kulun eri potentiaaleissa olevien virtapiirien välillä ja rajoittaa ei-toivottujen virtojen kiertoa järjestelmässä.
Fitim Latifi
Tammikuussa 2014 Latifi pahoinpiteli veljiensä kanssa noin 40-vuotiaan ulkomaalaistaustaisen miehen. Latifi sai tästä vuoden ja kahdeksan kuukautta ehdollista vankeutta sekä 35 000 euron sakot. Suomen Ammattinyrkkeilyliitto hyllytti myös Latifin lisenssin ja hän otteli ensimmäistä kertaa yhdeksän vuoden tauon jälkeen Milos Pavićevićia vastaan voittaen hänet.
Latifi muutti perheineen nuorena Kosovosta Suomeen, Latifi on Kosovo-Albaani etnisyydeltään.
Luumut
Luumut on ruusukasveihin kuuluvan Prunus-suvun alasuku, johon kuuluvat aprikoosit ja luumut. Luumujen hedelmät ovat luumarjoja.
Alvis Saladin
thumb|right|280px|Museoitu Alvis FV601 Saladin-panssariajoneuvo. Alvis Saladin (FV601) on brittiläisvalmisteinen panssariauto. Sen valmistaja on Alvis Vickers, ja se otettiin käyttöön vuonna 1958. Ajoneuvon pääaseena oli 76 mm tykki, ja sen panssaroinnin vahvuus oli enimmillään 32 mm. Autoa käytettiin lähinnä aseistettuna tiedusteluajoneuvona Britannian armeijassa.
Auton toimintasäde oli 400 kilometriä, ja sen huippunopeus maantiellä sama kuin Alvis Saraceninkin, 72 km/h. Moottori oli 8-sylinterinen Rolls-Roycen valmistama bensiinimoottori, joka oli teholtaan 190 hv (119 kW). Ajoneuvon kaikki kuusi pyörää olivat vetäviä ja 4 ensimmäistä olivat ohjaavia. Se tarkoitti sitä, että yhden pyörän puhkeaminen ei ollut este ajoneuvon etenemiselle.
Ajoneuvoa on käytetty muiden muassa Kyproksella, Lähi-idässä ja Afrikassa. Se on ollut osin vielä käytössä 1980-luvulla.
Panssarimuseon kokoelmissa on yksi ajokuntoinen, Iso-Britanniasta vaihtokaupalla saatu Saladin.
Ajoneuvon seuraaja on alumiinipanssaroitu Alvis FV101 Scorpion.
Oğuzhan Özyakup
Oğuzhan Özyakup (s. 23. syyskuuta 1992 Zaandam, Alankomaat) on alankomaalaissyntyinen turkkilainen jalkapalloilija, joka edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Beşiktaş JK:ta. Pelipaikaltaan molempijalkainen Özyakup on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Turkin jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Özyakup siirtyi vuonna 2008 alankomaalaisesta AZ Alkmaarista englantilaisen Arsenal FC:n juniorijoukkueeseen. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa vain kahdessa Englannin liigacupin ottelussa kaudella 2011–2012. Heinäkuussa 2012 Özyakup siirtyi Turkin Superliigan Beşiktaş JK:hon. Avauskaudellaan seurassa hän teki 28 ottelussa kaksi maalia. Kaudella 2013–2014 Özyakup debytoi Eurooppa-liigassa seuransa paidassa.
Maajoukkueura
Özyakup on edustanut synnyinmaataan Alankomaita alle 17- ja alle 19-vuotiaissa. Vuodet 2012–2014 hän pelasi kuitenkin Turkin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Turkin jalkapallomaajoukkueessa Özyakup debytoi toukokuussa 2013 ystävyysottelussa Latviaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki yhdennessätoista maaottelussaan, syyskuun 2015 EM-karsintaottelussa synnyinmaataan Alankomaita vastaan.
Özyakup on vuoden 2018 loppuun mennessä pelannut 41 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Ferrari F1 641
Ferrari 641 oli John Barnardin suunnittelema Formula 1 -auto, jota Ferrari käytti kaudella 1990. Autossa oli voimanlähteenä Ferrarin 12-sylinterinen 042 -moottori, jonka voiman välityksestä vastasi Ferrarin 6-vaihteinen puoliautomaattinen vaihdelaatikko. Auton kuljettajina toimivat McLarenilta siirtynyt hallitseva kuljettajien maailmanmestari Alain Prost ja brittiläinen Nigel Mansell.
Ferrari 641 osoittautui kauden aikana erittäin kilpailukykyiseksi autoksi. Todisteina siitä ovat autolla ajetut kuusi voittoa ja kilpailun nopeinta kierrosta, kolme paalupaikkaa sekä 14 palkintosijoitusta. Alain Prost kävi vanhan tallikaverinsa, Ayrton Sennan, kanssa jälleen tiukkaa taistelua mestaruudesta, mutta Senna voitti sen tällä kertaa ja Ferrari joutui taas kerran jäämään ilman mestaruuksia, kun McLaren vei valmistajien mestaruudenkin. Ferrari pystyi toden teolla taistelemaan mestaruudesta seuraavan kerran vasta seitsemän vuoden kuluttua.
Roland Andersson
Roland Andersson (s. 28. maaliskuuta 1950) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana
Andersson aloitti oman pelaajauransa Malmö FF:n riveissä 1968 ja oli joukkueen takalinjoilla voittamassa kolmea Ruotsin mestaruutta 1970-luvun alussa. Tuplamestaruuskauden 1974 jälkeen hän siirtyi Djurgårdens IF:ään, mutta pelasi seurassa vain kaksi kautta kunnes palasi takaisin Malmöhön. Hän pelasi uransa loppuun kasvattajaseurassaan voittaen vielä yhden Ruotsin mestaruuden ja kaksi cupia. Aktiiviuransa hän lopetti 33-vuotiaana 1983.
Ruotsin maajoukkueessa Andersson pelasi 19 maaottelua. Hän oli mukana sinikeltaisten ryhmässä, joka selvisi MM-kisoihin 1978.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Andersson aloitti Malmö FF:n juniorijoukkueen valmentajana 1983. Sittemmin hän teki uraa muun muassa saudiarabialaisen Al-Ittihadin ja qatarilaisen Qatar SC:n päävalmentajana. Lisäksi hän toimi Bob Houghtonin apuvalmentajana Malmössä 1991–92 ja Rolf Zetterlundin aisaparina 1994.
Heinäkuussa 1997 Andersson siirtyi sveitsiläisen BSC Young Boysin päävalmentajaksi. Pesti jäi lyhyeksi Anderssonin saatua potkut tehtävistään jo tammikuussa. BSC-potkujensa jälkeen Andersson jatkoi uraansa Malmö FF:n päävalmentajana, mutta pesti päättyi potkuihin kehnon menestyksen vuoksi 1999.
Kaudella 2002/03 Andersson luotsasi Al-Shaabia Arabiemiraateissa. Kesällä 2004 hän siirtyi entisen opiskelukaverinsa Lars Lagerbäckin apuvalmentajaksi Ruotsin maajoukkueeseen. Kaksikko johdatti Ruotsin MM-kisoihin 2006 ja EM-kisoihin 2008, mutta sai ankaraa kritiikkiä muun muassa maajoukkueen epäviihdyttävästä pelitavasta. Lokakuussa 2009 hän jätti tehtävänsä yhdessä Lagerbäckin kanssa Ruotsin jäätyä rannalle MM-kisoista 2010.
Helmikuun lopulla 2010 hän jatkoi uraansa Lars Lagerbäckin apuvalmentajana MM-kisoihin valmistautuvassa Nigerian maajoukkueessa. MM-kisat sujuivat Nigerialta alakanttiin ja se jäi alkulohkoon kerättyään vain pisteen. Kisojen jälkeen ruotsalaiskaksikko jätti tehtävänsä.
Tarton offensiivi
Tarton offensiivi tai Tarton taistelu tai Emajoen taistelu oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton 3. Baltian rintaman hyökkäys Saksan Pohjoisen armeijaryhmän joukkoja vastaan vuonna 1944. Hyökkäyksen päämääränä oli lyödä Saksan 18. armeija ja vallata Tartto, mikä mahdollistaisi Viron nopean miehityksen. Neuvostojohto suunnitteli etenemistä Riianlahdelle, jolloin armeijaryhmä Narvan joukot jäisivät mottiin. Hyökkäys alkoi 10. elokuuta 1944, jolloin Neuvostoliiton 67. armeija murtautui Saksan XXVIII armeijakunnan puolustuksen läpi vallaten Võrun 13. elokuuta. 16. elokuuta neuvostojoukot ylittivät Peipsijärven edeten saksalaisten vasempaan sivustaan. 3. Baltian rintaman joukot valtasivat Tarton 25. elokuuta saaden sillanpään Emajoen pohjoispuolelle. Saksalaiset ja virolaiset joukot aloittivat vastahyökkäyksen Emajoen eteläpuolella tuhoten kaksi neuvostojoukkojen sillanpäätä ja yrittivät vallata Tarton takaisin 4.-6. syyskuuta 1944 edeten kaupungin pohjoisosiin, mutta neljä Neuvostoliiton kivääridivisioonaa torjuivat yrityksen. Taistelun seurauksena Viron kansallismuseo tuhoutui ja Tarton yliopisto kärsi 40 miljoonan ruplan vahingot. Saksan Armeijaryhmä Narvan joukot vetäytyivät Latviaan 17. syyskuuta operaatio Asterissa.
Fuad Siniora
Fuad Siniora (s. 14. huhtikuuta 1943) on libanonilainen poliitikko, joka toimi Libanonin pääministerinä vuosina 2005–2009 Émile Lahoudin ja Michel Suleimanin alaisuudessa. Siniora edustaa Saad Haririn al-Mustaqbal-puoluetta.
Hän on kotoisin Sidonista ja sunnimuslimi. Siniora kävi Beirutin amerikkalaista yliopistoa, josta sai MBA-tutkinnon. Hän työskenteli pankkialalla ja oli Libanonin keskuspankin johdossa 1977–1982. Myöhemmin hän johti Rafiq al-Haririn omistaman neljän pankin muodostamaa Groupe Mediterranee'a.
Hän oli kahdesti Libanonin talousministeri, molemmilla kerroilla pääministerinä toimineen Rafiq al-Haririn alaisuudessa. Pääministeri hänestä tuli Haririn murhan jälkeen 2005, kun Maaliskuun 14. päivän ryhmittymä otti vaalivoiton.
Siniora esitteli Roomassa 27. heinäkuuta 2006 aseleposuunnitelman Israelin vuoden 2006 Libanonin sodan aselevosta. 8. elokuuta arabiliitto esitteli siihen pohjautuvan suunnitelman YK:ssa, jonka Hizbollah hyväksyi 12. elokuuta ja Israel seuraavana päivänä.
Sinioran ensimmäinen pääministerikausi päättyi kun parlamentti sai valittua uudeksi presidentiksi Michel Suleimanin, kun äänestystä oli lykätty 19 kertaa. Suleiman nimitti Sinioran myös uuden hallituksen muodostajaksi.
Annie-gaala 1980
Annie-gaala 1980 oli yhdeksättä kertaa järjestetty palkintogaala, jossa jaettiin vuotuiset Annie-palkinnot parhaille animaatioiden tekijöille heidän elämäntyöstään.
Voittajat
Voittajat lihavoituna:
Marguerite Monnot
Marguerite Monnot (28. elokuuta 1903 – 12. lokakuuta 1961) oli ranskalainen pianisti ja säveltäjä. Monnot on tehnyt Édith Piafille muun muassa laulut ”Hymne à l'amour” (1949) ja ”Milord” (1959). Monnot on säveltänyt musikaalin Irma La Douce (1960).
Elämä ja ura
Marguerite Monnot syntyi sokean urkurin ja säveltäjän Marius Monnot’n tyttäreksi. Hän opiskeli musiikkia aluksi isänsä opettamana ja sitten Alfred Cortot’n ja Nadia Boulangerin johdolla. Hän debytoi pianistina jo kolmevuotiaana ja aloitti myös säveltämisen jo nuorella iällä.
Muutettuaan Yhdysvaltoihin Marguerite Monnot lopetti esiintymiset ja keskittyi säveltämiseen. Ensimmäinen hittilevytys oli Annette Lajonille sävelletty ”L’Etranger”, joka sai Ranskan akatemian Grand Prix du Disque -palkinnon 1935. Yhdessä sanoittaja Raymond Asson kanssa syntyivät monet Monnot’n suurista hiteistä, kuten Marie Dubas’n ja sitten Edith Piafin esittämä ”Mon legionnaire”. Monnot teki yhteistyötä Piafin kanssa kappaleilla ”L’Hymne à l'amour” ja ”C’etait un jour de fête”. Charles Dumontin kanssa syntyi Piafin esittämä laulu ”Les Amants d’un jour” ja René Rouzaud’n kanssa ”La goualante du pauvre Jean”. Henri Contet oli sanoittajana Piaf-hitissä ”Ma mome, Ma p’tite môme”, ja Georges Moustaki kappaleessa ”Milord”. Muita Monnot’n sävellyksiä ovat ”Paris Méditerranée”, ”J’ai dansé avec l’amour”, ”C’est un monsieur très distingué”, ”Tu es partout”, ”C’est à Hambourg”, ”Le petite monsieur triste” ja ”Escale”.
Ensimmäinen mannermaakongressi
Ensimmäinen mannermaakongressi oli syksyllä 1774 Philadelphiassa kokoontunut edustajakokous, joka edusti kahtatoista niistä Pohjois-Amerikan kolmestatoista brittiläisestä siirtokunnasta, jotka myöhemmin perustivat Yhdysvallat. Tämä kongressi oli vielä melko maltillinen ja yritti vedota Ison-Britannian kuninkaaseen Yrjö III:een emämaan ja siirtokuntien välisissä kiistoissa. Kun se ei johtanut tuloksiin, kutsuttiin seuraavana vuonna koolle toinen mannermaakongressi, joka meni pitemmälle.
thumb|Ensimmäisen mannermaakongressin kokoontumispaikka, Philadelphian Carpenter’s Hall. Ensimmäisen mannermaakongressin taustalla olivat Britannian parlamentin keväällä 1774 säätämät niin sanotut ”sietämättömät lait”, jotka olivat rankaisseet varsinkin Massachusettsin siirtokuntaa Bostonin teekutsujen vuoksi. Kongressin järjestämisestä vastasivat eri siirtokunnissa toimineet niin sanotut kirjeenvaihtokomiteat (committees of correspondence). Kongressi avattiin Philadelphiassa 5. syyskuuta 1774. Paikalla oli yhteensä 56 edustajaa kahdestatoista siirtokunnasta – vain Georgia jätti osallistumatta. Yhtenäisyyden korostamiseksi kongressin äänestyksissä jokaisella siirtokunnalla oli käytössään yksi ääni niiden koosta riippumatta. Puheenjohtajaksi valittiin yksimielisesti Virginiaa edustanut Peyton Randolph ja sihteeriksi Pennsylvanian Charles Thomson, joka palveli samassa tehtävässä myöhemmissäkin siirtokuntien kongresseissa. Muiden osallistujien joukossa olivat muun muassa John Adams, Samuel Adams, George Washington, John Dickinson, John Jay ja Patrick Henry. Edustajat olivat pääosin ylempiin yhteiskuntaluokkiin kuuluvia, kuten suurliikemiehiä ja -maanomistajia. Enemmistö kongressissa oli radikaaleilla, jotka kutsuivat itseään patriooteiksi. Heidän johtajiaan olivat Samuel ja John Adams, Patrick Henry sekä Richard Henry Lee. Silti vain harvat kannattivat vielä tässä vaiheessa suhteiden katkaisemista Britanniaan ja hallitsevana asennoitumisena oli edelleen varovaisuus.
Kongressin alussa Pennsylvanian edustajakokouksen puhemies Joseph Galloway laati ehdotuksen, jonka mukaan siirtokunnat muodostaisivat federaation ja sitä johtaisi kuninkaan nimittämä virkamies (president general). Salaisessa istunnossa kongressi kuitenkin hylkäsi tämän ehdotuksen, joka pyrki sovittamaan yhteen siirtokuntien vapauden Britannian ylivallan kanssa. Tämä merkitsi jo voittoa radikaaleille. Sen sijaan kongressi hyväksyi julistuksen, jossa vaadittiin turvattaviksi kansalaisten oikeus elämään, vapauteen, omaisuuteen, kokoontumiseen ja valamiesoikeudenkäyntiin sekä tuomittiin verotus ilman edustusoikeutta ja brittijoukkojen läsnäolo siirtokunnissa ilman niiden omaa hyväksyntää. Lokakuussa 1774 kongressi laati Englannin kuninkaalle anomuksen, jossa pyydettiin kaikkien vuoden 1763 jälkeen suoritettujen epäoikeudenmukaisten toimien kumoamista. Samalla se vakuutti siirtokuntien olevan yhä lojaaleja Britannialle. Koska kauppaboikotti oli jo aiemmin osoittautunut tehokkaaksi, kongressi vaati painostustoimenpiteenä kaikkien Britanniasta tuotavien hyödykkeiden boikotointia sekä asteittain myös kaiken viennin lopettamista emämaahan ja Brittiläiseen Länsi-Intiaan, riisin vientiä lukuun ottamatta. Boikotti sai sittemmin nimekseen mannermaaliitto (Continental Association) ja sitä valvomaan luotiin paikallisten komiteoiden verkosto. Tämä organisaatio osoittautui hyödylliseksi Samuel Adamsin johtamille radikaaleille.
Viimeisenä toimenpiteenään ensimmäinen mannermaakongressi päätti uuden kongressin koolle kutsumisesta seuraavana keväänä tarpeellisista jatkotoimenpiteistä päättämiseksi. Ennen toisen mannermaakongressin kokoontumista sotatoimet ehtivät puhkeamaan siirtokuntalaisten ja brittijoukkojen välille Massachusettsin Lexingtonissa.
Estadio Monumental
thumb|Estadio Monumental ulkoa thumb|Estadio Monumental sisältä Estadio Monumental (sponsorisyistä tunnetaan nimellä Estadio Mâs Monumental) on Argentiinan pääkaupungissa Buenos Airesissa sijaitseva urheilustadion.
Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1938. Sen nykyinen kapasiteetti viimeisten remonttien myötä on 83 198. Stadion sijaitsee Núñezin kaupunginosassa. Stadion tunnettiin aikaisemmin nimellä jonka se oli saanut seurajohtajalta Antonio Vespucio Libertiltä.
Stadionia käytetään pääasiassa jalkapalloon. Se on River Platen ja Argentiinan maajoukkueen kotikenttä. Stadion oli 1978 MM-kilpailujen päänäyttämö. Sillä on pelattu myös useita Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuja.
Stadionilla pidettiin Pan-Amerikan kisat vuonna 1951. Sitä on käytetty myös muun muassa ralliin ja rugby unioniin. Stadionilla on järjestetty myös huomattavia konsertteja. Se toimii Quilmes Rockin tapahtumapaikkana.
Šilka (kaupunki)
Šilka on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Šilkajoen laaksossa 248 kilometriä (rautateitse) aluepiirin pääkaupungista Tšitasta itään. Kaupunki on Šilkan piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 14 000 henkeä (vuonna 2009).
Nykyään Šilkassa toimii rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä. Kaupungissa on ammattikoulu, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaalaa. Nähtävyyksiin kuuluvat 1900-luvun alussa pystytetyt jugend-tyyliset rakennukset. Paikallislehtenä ilmestyy Šilkinskaja pravda (”Šilkan totuus”).
Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan
Teenage Mutant Ninja Turtles: Fall of the Foot Clan on Konamin kehittämä vuonna julkaistu toimintapeli. Se perustuu saman nimiseen animaatiosarjaan Turtles – mutanttikilpikonnat. Peli oli samalla ensimmäinen Game Boylle julkaistu Turtles-peli.
Pelattavuus
Pelaaja voi valita ohjattavakseen yhden neljästä mutanttikilpikonnasta: Leonardon, Michelangelon, Donatellon tai Rafaellon. Pelin päämääränä on selvittää sen viisi tasoa, päihittää Silppuri ja Krang sekä pelastaa April O'Neil. Vastustajina toimivat useimmiten jalkaklaanilaiset ja mouserit. Mikäli pelaaja menettää kaiken energiansa, täytyy hänen valita uusi Turtles-hahmo jäljellä olevista.
Imurikalat
Imurikalat (Gobiesociformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko, johon kuuluu vain yksi heimo imurit (Gobiesocidae). Siinä on 9 alaheimoa, 53 sukua ja 180–190 lajia, joilla on vatsaevistä muodostunut imulevy. Imurikalat ovat kivikkorantojen pohjakaloja, jotka elävät lämpimissä ja lauhkeissa merissä.
Aiemmin imurikalat luettiin ahvenkalojen lahkon (Perciformes) alalahkoksi.
Alaheimot
Imurien heimoon kuuluu seuraavat 9 alaheimoa:
La Trice Little
La Trice Little (s. 10. joulukuuta 1979) on yhdysvaltalais-suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hän on toiminut myös koripallotuomarina.
Pelaajaura
Little pelasi koripalloa Yhdysvalloissa kaikilla kouluasteilla, viimeisimpänä yliopistotasolla Mercy Collegessa. Saavuttuaan Suomeen vuonna 2002 Little pelasi aluksi II-divisioonaa Pirkkalan Virissä ja harjoitteli Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueen mukana. Elokuussa 2005 hän teki yksivuotisen pelaajasopimuksen Pyrinnön kanssa edustaen seuraa kuitenkin vain 11 ottelussa syyskaudella. Tämän jälkeen Little pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Korikobrissa vuoteen 2008 asti. Seuraavan kauden Little pelasi Helsingin NMKY:ssä ja sitä seuraavan Wartti Basketissa. Kauden 2010–2011 Little edusti Korisliigassa pelannutta Porvoon Tarmoa 4,4 pisteen ja 2,2 levypallon keskiarvoilla. Tarmo putosi kauden päätteeksi Korisliigasta, ja Little jatkoi seurassa vielä seuraavan kauden alun. Vuosina 2012–2014 Little edusti divisioonajoukkue Keravan Kori-80:aa. Vuonna 2014 hän siirtyi I-divisioona B:hen Espoo Basket Teamin joukkueeseen.
Koripallotuomarina
Little on toiminut myös pääsarjatason erotuomarina.
Yksityiselämä
Little asui New Yorkin Brooklynissä, ja hänellä on John-niminen pikkuveli. Little saapui Suomeen vuonna 2002 suomalaisen vaimonsa ja lapsensa kanssa. Aikaisemmasta liitostaan Littlellä on kaksi lasta: Niia-tytär ja vuonna 2004 syntynyt Miro-poika, jotka ovat pelanneet koripalloa Tampereen Pyrinnössä, Miro myös Suomen maajoukkueessa. Nykyisestä avioliitostaan Sanna-vaimonsa kanssa Littlellä on Leanna-tytär ja Sofia-tytär.
Havukka-ahon ajattelija
Havukka-ahon ajattelija on Veikko Huovisen vuonna 1952 ilmestynyt esikoisromaani ja läpimurtoteos. Romaanin päähenkilö on itseoppinut filosofi Konsta Pylkkänen, joka etsii ”sinistä ajatusta” miettiessään maailman menoa. Hän ryhtyy Kainuun korpiseudulle Lentualle tulleiden luonnontutkijoiden oppaaksi ja tekee tieteellisen löydön ampuessaan pyymetson, pyyn ja metson risteymän, jollaista todellisuudessa ei ole löydetty.
Pylkkäsen tarina jatkuu Huovisen kahdessa muussa romaanissa, vuoden 1961 Konstan Pylkkerössä ja 2004 ilmestyneessä kirjassa Konsta Pylkkänen etsii kortteeria.
Kirjasta on tehty Jyrki Mäntylän sovittama kuunnelma vuonna 1962 ja Kaarlo Hiltusen ohjaama televisiosarja 1971, joissa molemmissa Pylkkästä esittää Lauri Leino. Kari Väänäsen ohjaama elokuvasovitus sai ensi-iltansa tammikuussa 2010.
Joulu- ja hengellisiä lauluja
Joulu- ja hengellisiä lauluja on Viipurin Lauluveikkojen studiolevy vuodelta 1970.
Naratšjärvi
Naratšjärvi on Valko-Venäjän suurin järvi. Sen pinta-ala on 79,6 km2 ja suurin syvyys lähes 25 metriä. Valuma-alueen pinta-ala on 279 km2, ja järveen laskee 17 jokea ja puroa.
Ensimmäisessä maailmansodassa sen rannoilla käytiin Naratšjärven taistelu.
Elvytys
Elvytyksellä tarkoitetaan toimenpiteitä, jotka tehdään elottomaksi menneen ihmisen elintoimintojen eli hengityksen ja verenkierron ylläpitämiseksi. Toimenpiteisiin kuuluu puhalluselvytys, jonka tarkoituksena on puhaltaa ilmaa elottoman ihmisen keuhkoihin, ja paineluelvytys, joka suoritetaan rinnasta painamalla kaksin käsin niin, että painelusyvyys on noin yksi kolmasosa rinnan korkeudesta. Painelun tulee tapahtua noin 120 kertaa minuutissa ja siinä tulee huomioida se, että jokaisella painelukerralla rinta palautuu ylös. Paineluelvytys on pääsääntöisesti huomattavasti tärkeämpää kuin puhalluselvytys, koska painelu ylläpitää keinotekoisesti sydämen veren pumppausta ympäri kehoa.
Elottomuus tarkoittaa käytännössä hengitys- ja sydänpysähdystä. Jos ihminen ei hengitä, tulee elvytys aloittaa. Elvytyksen pikainen aloittaminen merkitsee potilaan henkiinjäämismahdollisuuksien huomattavaa paranemista ja saattaa estää pysyvien vaurioiden syntymistä (erityisesti sydänlihas- ja aivokudoksessa). Elvytyksellä pyritään ylläpitämään keinotekoisesti keskeisiä elintoimintoja eli verenkiertoa tai hengitystä (ts. soluhengitystä).
Elvytyksellä voidaan tarkoittaa esimerkiksi puhallus-, painelu- tai puhallus-paineluelvytystä, tekohengitystä, sydänhierontaa, peruselvytystä tai neste-elvytystä. Puhalluselvytyksen tarkoitus on ylläpitää keuhkotuuletusta ja korvata näin normaali hengitys. Paineluelvytyksessä tarkoituksena on turvata kudosten hapensaanti ylläpitämällä verenkiertoa. Suomalaisessa terveydenhuoltojärjestelmässä elvytys jaotellaan yleisesti maallikon suorittamaan maallikkoelvytykseen sekä ammattilaisen toteuttamaan perus- tai hoitoelvytykseen.
Elvytys tulee aloittaa heti, kun potilaan elottomuus todetaan. Maallikkoauttajan ensimmäinen toimenpide elottomuuden toteamisen jälkeen tulee olla soitto yleiseen hätänumeroon 112. Tämän jälkeen tulisi asettaa potilas selälleen, paljastaa rintakehä ja aloittaa viipymättä paineluelvytys. Paikalle olisi hyvä pyytää lisää ihmisiä, antaa jollekin ohjeeksi opastaa ambulanssi ja muut ensihoito- ja pelastusyksiköt paikalle. Jos kohteessa on tarpeeksi ihmisiä, jonkun olisi syytä aloittaa paineluelvytys jo kun joku toinen soittaa hätänumeroon. Jos lähistöllä on maallikkodefibrillaattori, se olisi hyvä tuoda potilaan luokse ja käynnistää se. Se kertoo ohjeet ääneen, joten se on helppokäyttöinen ja kaikki sitä varmasti tilanteen tullen osaavat käyttää. Maallikkodefibrillaattorin tunnistaa vihreätaustaisesta sydän-symbolista ja AED-tekstistä.
Elvytyssuositukset
Suurimmat elvytyssuosituksia julkaisevat järjestöt ovat yhdysvaltalainen American Heart Association (AHA) ja eurooppalainen European Resuscitation Council (ERC). Molemmat ovat jäseniä International Liaison Committee on Resuscitation -komiteassa, jonka konsensuskokouksessa vuonna 2005 käytiin läpi aiheesta kerääntynyt tutkimustieto ja tehtiin suositus uudistetuiksi elvytysohjeiksi. Tärkeitä muutoksia aiempiin ohjeisiin verrattuna olivat yleinen suositus painelu-puhallussuhteeksi (30:2) kaikille yli yksivuotiaille, sykkeen tunnustelun merkityksen vähentäminen ja pelkän puhalluselvytyksen poistaminen. AHA julkaisi suositukseen perustuvat omat elvytysohjeensa Circulation -lehdessä joulukuussa 2005. Aiemmat AHA:n elvytyssuositukset on tehty vuosina 1974, 1980, 1986, 1992 ja 2000. Suomessa Duodecim-seuran julkaisema elvytyksen käypä hoito -suositus on vuodelta 2016. Modernit elvytyssuositukset ovat sisällöltään oleellisesti samanlaisia ja perustuvat uusimpaan tutkimusnäyttöön. Euroopan elvytysneuvosto antoi uudet elvytysohjeet loppuvuovesta 2015. Uusien suositusten mukaan maallikot käyttävät ensisijaisesti paineluelvytystä ja mahdollisuuksien mukaan puoliautomaattista defibrillaattoria.
Elvytyksen suorittaminen
Jos elottomaksi mennyt henkilö ei herää puhutteluun tai ravisteluun, elvytyssuositusten mukaan tulisi paikalla olevan henkilön tehdä hätäilmoitus yleiseen hätänumeroon 112. Numerossa vastaa koulutettu hätäkeskuspäivystäjä, joka voi antaa puhelinelvytysohjeita. Elottomaksi mennyt henkilö käännetään varovasti selälleen ja hänen hengitystiensä avataan nostamalla alaleukaa ylöspäin esimerkiksi leuan kärjestä painamalla ja samalla taivuttamalla päätä taaksepäin. Hengitys on normaalia, jos suusta ja sieraimista tuntuu ilmavirta ja rintakehä kohoaa. Tällöin potilas käännetään kylkiasentoon. Jos potilas ei hengitä, aloitetaan painelu-puhalluselvytys. Sykettä voi tunnustella kaulavaltimosta, mutta sen tunteminen voi olla ammattilaisellekin vaikeaa eikä maallikkoauttajan tulisi suositusten mukaan käyttää siihen aikaa.
Painelu-puhalluselvytys
Painelu-puhalluselvytys (PPE) on peruselvytykseen kuuluva toiminta, jossa yritetään ylläpitää elottomaksi menneen henkilön verenkiertoa painelemalla rintakehän päältä ja puhaltamalla ilmaa keuhkoihin. Painelu suoritetaan aikuisen rintalastan keskikohdasta suorin käsivarsin kahdella päällekkäin asetetulla kädellä, jolloin painelusyvyys on noin kolmasosa rintakehän syvyydestä(nykyinen suositus 5-6cm ). Tehokkain verenkierto saadaan aikaan, kun paineluvaihe ja kohoamisvaihe kestävät yhtä kauan eli liike on mäntämäistä. Painelutiheydeksi suositellaan noin 100-120 painelua minuutissa. Tämänhetkisten elvytyssuositusten mukaan painelu-puhalluselvytys tulisi suorittaa niin, että kolmeakymmentä painelua seuraa kaksi puhallusta. Puhallettava ilma kuitenkin sisältää vain noin 15% happea, ja siksi painelu onkin useiden tutkimusten mukaan huomattavasti puhalluksia merkittävämpi potilaan ennusteen kannalta. Mikäli elvytyssuojaa puhalluksiin ei ole saatavilla, on myös pelkkä jatkuva painelu myös riittävä. Monesti hätäkeskukset jopa kehottavat jättämään puhallukset pois, erityisesti jos epäillään tartuntariskiä. Erityisen tärkeää on kuitenkin jatkuva painelu, joka voidaan keskeyttää ainoastaan puhalluksien ajaksi, silloinkin on tärkeää että painelua voidaan jatkaa mahdollisimman nopeasti. Painelulla saavutettava alhainen verenpaine laskee hyvin nopeasti painelun lopettamisen jälkeen, siksi on tärkeää että painelu on tauotonta.
Defibrillaatio
Defibrillaatio on lääketieteellinen toimenpide, jossa suoritetaan defibrillaattoriksi kutsutulla laitteella sydämen rytmin palauttaminen sähköiskun avulla. Laite lähettää voimakkaan lyhytaikaisen yksisuuntaisen (monofaasinen laite) tai kaksisuuntaisen (bifaasinen uudenaikainen laite) sähköimpulssin potilaan sydämen läpi. Sähköimpulssi pysäyttää sydämen hetkellisesti, minkä jälkeen sinussolmuke käynnistää normaalin sydämen rytmin.
Elvytyslääkkeet
Elvytyksessä käytetään verenkiertoa parantavia lääkkeitä, rytmihäiriölääkkeitä ja nestehoitoa. Yleisimmät käytetyt lääkkeet ovat adrenaliini, amiodaroni ja lidokaiini.
Erityistilanteita
Elvytyksen erityistilanteita ovat esimerkiksi hukuksiin joutuneen elvyttäminen, hypotermisen henkilön elvyttäminen ja raskaana olevan henkilön elvyttäminen.
Elvytyksen historia
Varhaisin merkintä puhalluselvytyksestä on Vanhan testamentin Kuninkaiden kirjasta, jossa profeetta Elisa palautti pojan henkiin painamalla suunsa tämän suuta vasten. Paracelsus kirjoitti 1500-luvulla tekniikasta, jossa elvyttämistarkoituksessa puhallettiin palkeilla ilmaa ihmisen sieraimiin. 1700-luvulta lähtien on kuvattu erilaisia suusta-suuhun-puhallustekniikoita; esimerkiksi brittiläinen kirurgi William Tossach käytti suusta-suuhun-elvytystä kaivosmiehelle vuonna 1732. Usko menetelmään alkoi kuitenkin 1770-luvulla horjua, kun Carl Wilhelm Scheele löysi hapen ja Antoine Lavoisier osoitti sen merkityksen hengitystoiminnassa. Uloshengitysilman huomattiin menettävän osan elinvoimastaan keuhkojen läpi kulkiessa, ja palkeiden aiheuttaman paineen todettiin vaurioittavan keuhkoja. Näistä syistä alettiin etsiä muita keinoja hengityksen matkimiseksi, ja 1850- ja 1860-luvuilla kehitettiin erilaisia rintakehän painantaan ja käsivarsien kohotukseen perustuvia menetelmiä. Kuitenkin 1950-luvulla osoitettiin, että tavallinen uloshengitysilma sisälsi riittävästi happea suusta-suuhun-elvytyksen onnistumiseksi.
Juutalaisessa Talmud-kirjoituskokoelmassa 500-luvulta kerrotaan, kuinka niskavamman saanut lammas pelastettiin työntämällä ontto ruoko sen henkitorveen tehdystä reiästä. Belgialainen lääkäri Andreas Vesalius teki 1500-luvulla eläinkokeita samankaltaisella menetelmällä. Tekniikkaa ei kuitenkaan osattu soveltaa ihmisiin ennen 1700-lukua, jolloin Hollannissa aloitettiin järjestäytynyt toiminta hukkumisen uhrien pelastamiseksi. Hukkumiskuoleman ajateltiin johtuvan hengitystiet tukkivasta vedestä, jolloin elvytyksessä yritettiin tyhjentää henkitorvi vedestä esimerkiksi kierittämällä henkilöä tynnyrin päällä tai ripustamalla hänet ylösalaisin. Alfred Kirstein keksi laryngoskoopin vuonna 1895, ja Peter Safar teki 1900-luvun puolivälissä sarjan kokeita, joilla hän osoitti parhaat menetelmät ilmatien turvaamiseksi: niskan taaksetaivuttamisen, leukaluun tukemisen ja suun kautta henkitorveen viedyn intubaatioputken. Sir Henry Head keksi kalvosimellisen intubaatioputken vuonna 1889, ja Joel Cooper kehitti edelleen modernin matalapaineisen kalvosimen henkitorvivaurioiden vähentämiseksi.
Vaikka sydämenlyöntien ja sykkeen tunnustelua on tehty yli 3000 vuoden ajan, sydämen toiminnan on ajateltu olevan riippuvaista hengityksestä. 1800-luvulle asti rintakehän painamisella yritettiinkin nimenomaan avustaa hengitystä. Ensimmäiset sydänpainallukset tehtiin eläimille, kun Moritz Schiff huomasi 1874 kaulavaltimossa sykkeen puristettuaan avatusta rintakehästä koiran sydäntä. Termi sydänhieronta otettiin käyttöön. Vuonna 1892 Friedrich Maass yritti ensimmäisen kerran elvyttää ihmistä painelemalla rintakehän päältä, mutta ihmisen sydänhieronta onnistui vasta vuonna 1901, kun Kristian Igelsrud elvytti leikkaussalissa elottomaksi menneen potilaan avatun rintakehän kautta. 1900-luvun alkupuolella sydänpysähdyksestä pystyttiinkin elvyttämään vain sairaaloiden kirurgisissa yksiköissä, joissa rintakehän välitön avaaminen sydänhierontaa varten oli mahdollista. William Kouwenhoven toi vuonna 1958 hoitotyöhön elvyttämisen rintakehän päältä painamalla, ja se syrjäytti nopeasti avoimen sydänhieronnan.
Sähkön vaikutus sydämen toimintaan selvitettiin 1800-luvulla, kun John McWilliam huomasi kuolemaa edeltävän sydänlihaksen värinän eli "fibrillaation". Tutkimuksissa osoitettiin, että koiran sydämeen kohdistettu sähköisku aiheutti kammioiden fibrillaation eli kammiovärinän, ja uusi sähköisku palautti sydämen normaaliin rytmiin eli "defibrilloi" sydänlihaksen. Pian huomattiin defibrillaation onnistuvan suoraan sydämen pintaan annetun iskun lisäksi myös rintakehän seinämän läpi. Ensimmäisen ihmisellä onnistuneen avoimen defibrillaation teki Claude Beck vuonna 1947, ja ensimmäisen rintakehän päältä suoritetun defibrillaation Paul Zoll vuonna 1955. Tasavirta osoitettiin defibrillaattoreissa aiemmin käytettyä vaihtovirtaa paremmaksi vuonna 1962, ja ensimmäinen kannettava defibrillaattori kehitettiin vuonna 1979.
Ensimmäiset elvytyksen hoitosuositukset tehtiin vuonna 1966, ja elvytystä opetettiin aluksi vain lääkäreille ja muille terveydenhuollon ammattilaisille. 1970-luvulla elvytystaitoja alettiin opettaa suurelle yleisölle. Lopullinen askel kohti modernia elvytystä oli aloittaa ambulanssihenkilökunnan suorittama hoitotason elvytys, johon kuului defibrillaatio, intubaatio ja elvytyslääkkeiden käyttö.
Epidemiologia ja tilastot
Suomessa tapahtuu äkillisiä sydämenpysähdyksiä sairaaloiden ulkopuolella vuosittain noin 80 tapausta 100 000 asukasta kohti. Näistä on ei-sydänperäisiä noin 26/100 000, ja tärkeimmät ei-sydänperäiset syyt ovat keuhkoveritulppa, fyysinen trauma, verenvuoto, myrkytys ja hukkuminen. Sydänperäisistä sydämenpysähdyksistä 80 prosenttia puolestaan johtuu sepelvaltimotaudista, 15 prosenttia sydämen vajaatoiminnasta ja loput muun muassa synnynnäisistä rytmihäiriöitä aiheuttavista sairauksista kuten pitkä QT -oireyhtymästä, Brugada-oireyhtymästä ja Wolff-Parkinson-White (WPW) -oireyhtymästä.
Elle (nimi)
Elle on naisen etunimi. Nimi on syntynyt lyhentymänä nimestä Eleanor tai muista El-alkuisista nimistä, kuten Elisabet ja Elina. Lisäksi nimen syntyyn on saattanut vaikuttaa ranskan kielen feminiininen yksikön 3. persoonan pronomini elle (’hän’ naisesta puhuttaessa).
Suomessa nimi on ollut käytössä ainakin 1800-luvulta saakka. Suomessa nimi esiintyy myös yhdysnimen osana, esimerkiksi nimissä Elle-Maaret ja Marielle. Vuoden 2019 loppuun mennessä se on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 2 515 henkilölle, joista hieman yli puolet on 2000-luvulla syntyneitä.
Vuodesta 2020 lähtien Ellen nimipäivä on suomenkielisen kalenterin mukaan 10. helmikuuta. Elle on Suomessa myös lappilainen tai saamelainen nimi, ja saamenkielisessä kalenterissa nimi on ollut samalla päivällä jo aikaisemmin.
Keltapaviaani
Keltapaviaani (Papio cynocephalus) on Afrikan keski- ja itäosissa elävä paviaanilaji. Sen elinympäristöä ovat savannit, avoimet metsät ja metsänreunat, kalliot sekä heinää ja piikkipensaikkoa kasvavat puoliaavikot. Kannan suuruus on vähintään kymmeniätuhansia yksilöitä.
Keltapaviaaniuros on pituudeltaan 80–115 senttimetriä ilman häntää ja naaras 50–70 senttimetriä. Häntä on 46–68 senttimetriä. Uros painaa 22–30 kilogrammaa ja naaras 11–15 kilogrammaa. Turkki on kellertävänharmaa, ja pakaroiden yläpuolella on kiiltävänmusta paljas laikku.
Keltapaviaani on päiväeläin, joka elää tavallisimmin 30–40 yksilön laumoissa. Naaras synnyttää yleensä yhden poikasen 1–2 vuoden välein. Naaras on sukukypsä viisivuotiaana ja uros seitsemänvuotiaana. Luonnossa keltapaviaani elää 20–30-vuotiaaksi ja vankeudessa joskus 40-vuotiaaksi.
Keltapaviaanit ovat kaikkiruokaisia ja syövät monipuolisesti niin kasveja kuin kaikenlaisia pieniä eläimiäkin.
Publius Egnatius Celer
Publius Egnatius Celer (n. 60 jaa.) oli roomalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän toimi neuvonantajana keisari Neron hallitessa, ja siksi hänet määrättiin Vespasianuksen aikana kuolemaan.
Egnatius Celer oli Barea Soranuksen, toisen stoalaisen, opettaja ja klientti eli suojatti. Kun Barea Soranusta syytettiin vuonna 66 siksi, että tämä oli hankkinut Neron vihan päälleen, Egnatius Celer toimi tärkeimpänä todistajana tätä vastaan. Barea Soranus ja tämän tytär Servilia saivat kuolemantuomion.
Kansalliskukka
Kansalliskukka on maalle yleensä äänestyksessä tai poliittisella päätöksellä valittu kukka, jonka on tarkoitus edustaa maan ominaisia piirteitä tai maata yleensä.