cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hammasnokkakyyhky
Koko ja ulkonäkö
Hammasnokkakyyhky voi kasvaa 31–34 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Hammasnokkakyyhkyn pää, selkä, rinta ja vatsa ovat väriltään tumman vihertävän siniset, lähes mustat. Linnun siivet ja lyhyt pyrst ovat väriltään punaruskeat. Hammasnokkakyyhkyn nokka on suuri, tukeva ja koukkupäinen. Nokan alapuoliskossa on kolme terävää "hammasta", joiden perusteella laji on saanut nimensä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Hammasnokkakyyhkyä tavataan Samoalta Upolun ja Savai’in saarilta. Lajin elinympäristöä ovat koskemattomat metsät. Se liikkuu yleensä ryhminä joissa on muutamasta linnusta aina muutamaan kymmeneen lintuun. Hammanokkakyyhkyn ravintoa ovat pääasiallisesti Dysoxylum-suvun puiden hedelmät, mutta se syö myös muita hedelmiä. Pesänsä laji rakentaa puuhun.
Hammasnokkakyyhky luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja kannan kooksi arvioidaan 70–400 yksilöä. Suurimmat uhat lajille ovat elinympäristön häviäminen teiden rakentamisen vuoksi, metsästys ja hammasnokkakyyhkyjä pyydystävät vieraslajit kuten rotat ja villiintyneet kissat.
Steropodon
Steropodon galmani oli aikaisella liitukaudella elänyt nokkaeläinlaji ja suvun Steropodon ainoa jäsen. Se oli 35 cm pitkä ja yksi aikansa suurimmista nisäkkäistä. Muiden nokkaeläinten tapaan Steropodon lisääntyi munimalla, mutta nykyisin elävästä vesinokkaeläimestä poiketen sillä oli hampaat.
Laji tunnetaan Australian Lightning Ridgeltä Uudesta Etelä-Walesista löytyneen leukaluun fossiilin perusteella. Löytymisensä jälkeen Steropodon luokiteltiin heimoon Steropodontidae yhdessä Teinolophos-nokkaeläimen kanssa, mutta molemmat lajit siirrettiin myöhemmin vesinokkaeläinten heimoon (Ornithorhynchidae).
Pará-luokka
Pará-luokka on ollut kolmen Brasilian laivaston alusluokan nimenä. Alukset on nimetty Brasilian osavaltion Parán mukaan.
Lapintakka
Lapintakka on alkeellinen takka, jollaisia on rakennettu mm. Lapissa. Lapintakan tulisija on rakennettu pystyyn nostetuista laakakivistä ja siinä on korkea tulipesä, josta savu nousee suoraa savupiippua ulos. Takka on rakennettu hirsisen aluskehikon päälle, samoin kuin kotanuotiossakin. Lapintakka muistuttaa kantoa, jonka juuressa on poltettu nuotiota.
Stephen Ireland
Stephen Ireland (s. 22. elokuuta 1986 Cobh, Irlanti) on irlantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Stoke Cityä. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ireland siirtyi elokuussa 2010 Aston Villaan 9,7 miljoonan euron siirtosummalla. Tammikuussa 2011 hän siirtyi lainalle Newcastleen, mutta oli keväällä kolme kuukautta sivussa reisilihasvamman vuoksi. Useat muutkin loukkaantumiset ovat varjostaneet hänen uraansa vuodesta 2010 alkaen. Syyskuussa 2013 hän siirtyi lainasopimuksella Stoke Cityyn, ja siirto vakinaistettiin tammikuussa 2014.
Maajoukkue
Ireland valittiin Steve Stauntonin valmentamaan Irlannin maajoukkueessa helmikuussa 2006. Ensimmäisen maalinsa hän teki 7. lokakuuta 2006 2–5 tappio-ottelussa Kyprosta vastaan. Irelandin 24. maaliskuuta 2007 EM-karsintaottelussa Walesia vastaan tekemä maali oli jo hänen kolmas neljässä maaottelussa.
Syyskuussa 2007 Ireland väitti Irlannin valmentaja Steve Stauntonille, että hänen isoäitinsä on kuollut, voidakseen jättää väliin Irlannin EM-karsintaottelun Tšekkiä vastaan. Kun Staunton sai selville, että isoäiti on elossa, Ireland väitti kyseessä olleen hänen toisen isoäitinsä. Tämäkin oli kuitenkin elossa. Todellisuudessa Ireland halusi viettää aikaa tyttöystävänsä kanssa, joka oli juuri saanut keskenmenon. Ireland ei ole tämän jälkeen pelannut Irlannin maajoukkueessa.
Perjantai on pahin
Perjantai on pahin on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, joka perustuu kirjailija Mary Rodgersin samannimiseen romaaniin. Sen pääosia esittävät Lindsay Lohan Anna Colemanina ja Jamie Lee Curtis hänen äitinään. Elokuvassa heidän kehonsa vaihtuvat kiinalaisen onnenkeksin myötä. Elokuvassa näyttelevät myös Mark Harmon ja Chad Michael Murray.
Kyseessä on kolmas kerta, kun Disney filmatisoi Rodgersin romaanin. Alkuperäinen elokuva julkaistiin vuonna 1976 ja sen pääosia näyttelivät Barbara Harris äitinä ja Jodie Foster hänen tyttärenään. Vuoden 1995 uudelleenfilmatisointi tuotettiin ABC:lle.
Juoni
Anna (Lindsay Lohan) on teinityttö, jota koulu ei suuremmin kiinnosta. Hän haluaa vain tavata söpöjä poikia ja soittaa kitaraa bändissään ystäviensä kanssa. Anna on ihastunut koulussa tapaamaansa poikaan, Jakeen (Chad Michael Murray), ja englanninopettaja Bates vainoaa häntä. Annan isä on kuollut, pikkuveli Harry (Ryan Malgarini) on ärsyttävä pikkuveljien tapaan ja psykologiäiti Tess (Jamie Lee Curtis) yrittää saada perheen elämän pysymään kasassa. Tess on menossa lauantaina naimisiin miesystävänsä Ryanin (Mark Harmon) kanssa, jota Anna ei halua hyväksyä. Anna soittaa bändissä kavereidensa Maddien (Christina Vidal) ja Pegin (Haley Hudson) kanssa. Tess antaa heidän harjoitella autotallissa. Elokuvan alussa he saavat kuulla pääsevänsä bändikisaan varapaikalta, ja heillä on mahdollisuus voittaa koko kisa. Tessin häiden harjoituspäivälliset ovat kuitenkin samana iltana kuin kisa.
Häitä edeltävänä torstaina Anna ja Tess riitelevät ja päätyvät kiinalaisen ravintolan naistenhuoneelle. Siellä Pei-Pei-nimisen ravintoloitsijan äiti tulee tarjoamaan heille kiinalaiset onnenkeksit. Kun Anna ja Tess avaavat keksit, maa alkaa järistä, mutta vain he tuntevat sen. Seuraavana aamuna Anna ja Tess huomaavat kauhukseen siirtyneensä toistensa ruumiisiin. He uskovat selviytyvänsä hyvin toistensa elämästä, mutta molemmilla päivä on koettelemuksia täynnä. He saavat kuulla Pei-Peiltä (Rosalind Chao), että muuttuminen takaisin on mahdollista, kun keksissä ollut asia toteutuu. Perjantai huipentuu harjoitusillallisiin ja bändikisaan, johon Ryan päästää Annan soittamaan.
Tuotanto
Elokuvan tuottaja Andrew Gunn toivoi alussa äidin roolia Jodie Fosterille, joka oli esittänyt tytärtä Annabelia alkuperäisessä vuoden 1976 elokuvassa. Foster kieltäytyi roolista, sillä hän halusi viettää enemmän aikaa perheensä kanssa. Lisäksi hänen mukaansa temppu olisi voinut laskea elokuvan suosiota. Annette Bening palkattiin äidin rooliin, mutta hänkin joutui luopumaan siitä perhesyihin vedoten. Lopulta vain neljä päivää ennen kuvausten alkua Jamie Lee Curtis sai roolin.
Lindsay Lohanin roolihahmo käsikirjoitettiin alun perin gootiksi, mutta hän uskoi ettei kukaan kokisi sitä omakseen.
Marc McClure, joka näytteli Boris Harrisia, Annabel-tyttären ihastuksen kohdetta alkuperäisessä elokuvassa, tekee elokuvassa lyhyen cameo-roolin lähettinä. Ohjaaja Mark Waters tekee myös cameon häissä, jossa hän pitelee vauvaa. Elokuvan loppukohtauksessa, jossa Anna tanssii Jaken kanssa, nainen tanssii vanhan herrasmiehen kanssa ja katsoo kameraa. Kyseessä on Lindsay Lohanin äiti Dina Lohan.
Valokuvat elokuvan alussa ovat Jamie Lee Curtisin ja hänen tyttärensä Annie Guestin.
Ryan Shuck valmensi Jamie Lee Curtisia kitaransoitossa konserttikohtausta varten. Lindsay Lohan harjoitteli kitaransoittoa vuoden ajan ennen elokuvan tuotantoa.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotie kirjoitti vastaavia rooli- ja identiteettileikittelyjä nähdyn elokuvissa niin usein, että tuoreita näkökulmia niihin on vaikea keksiä. Opettavaisen komedian hän arveli vetoavan parhaiten noin kymmenvuotiaisiin tyttöihin, joille hattarankevyt hömppäsatu tarjoaa sentään aktiivisemman samastumiskohteen kuin kivasta prinssipoikaystävästä haaveilijan.
Pará-luokka (hävittäjä, 1908)
Luokan alukset tilattiin osana vuoden 1907 laivasto-ohjelmaa ja ne ylittivät koeajoissa asetetut nopeusvaatimukset. Alukset osoittautuivat myös hyvin ketteriksi kyeten tekemään täydessä vauhdissa 375 jaardin ympyrän.
Rukoushuone
pienois|pysty|Rukoushuone vuoristossa. pienois|Nurmeksen rukoushuone. Rukoushuone on seurakunnan tai muun kristillisen yhteisön ylläpitämä rakennus tai muu kokoustila hartaudenharjoitusta varten. Rukoushuone on yleensä kirkkoa vaatimattomampi rakennus.
Pará-luokka (hävittäjä, 1908)
Suunnittelu
Alukset suunniteltiin 104 hengen miehistölle. Niiden voimanlähteenä oli kaksiakseliset nelisylinteriset VTE-moottorit, joihin oli kytketty kaksi hiiltä polttoaineena käyttävää Yarrow-kattilaa tuottaen 8 000 hevosvoimaa. Alusten hiilivarastoissa oli kaikkiaan 140 tonnia hiiltä, joka mahdollisti 3 700 merimailin matkan 14 solmun nopeudella.
Pääaseina aluksilla oli kaksi neljän tuuman tykkiä ja apuaseina neljä kolmen naulan tykkiä. Lisäksi aluksilla oli kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Rukoushuone
Suomen evankelisluterilaisen kirkon seurakunnilla voi olla rukoushuoneita kirkollisia toimituksia tai hartauselämää varten. Rukoushuoneet eivät ole sakraalitiloja eli jumalanpalvelustarkoitukseen vihittyjä kirkkoja tai sivukirkkoja eli kappeleita.
Ortodoksisesta rukoushuoneesta käytetään nimitystä kappeli tai tsasouna. Nimitys tsasouna on lähinnä tunteenomainen: tsasouna mielletään useimmiten perinteiseksi puurakenteiseksi, lähinnä karjalaistyyppiseksi rukoushuoneeksi kun kappeli taas on lähinnä kivirakennus. Esimerkiksi Helsingin ortodoksisen seurakunnan hautausmaan vanhempaa pyhäkköä ei sanota tsasounaksi vaan kappeliksi.
Rukoushuoneen vanhentunut nimitys on saarnahuone.
Turun biotekniikan keskus
Turun biotekniikan keskus on Turun yliopiston ja Åbo Akademin yhteinen erillislaitos. Se on perustettu vuonna 1992 ja sen palveluksessa työskentelee tai opiskelee noin 40 työntekijää ja 150 tutkijaa.
Tutkimusaiheet Turun biotekniikan keskuksen tutkimusryhmissä painottuvat etenkin soluviestintään.
John Cleland
John Cleland (1709 Lontoo, Englanti – 1789 Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija. Hän oli Smyrnassa konsulina ja toimi Intiassa Bombayssa Itä-Intian kauppakomppaniassa. Jäätyään rahattomaksi hän oli hankalassa tilanteessa ja kirjoitti siksi kirjan Fanny Hill. Kirja aiheutti hänelle ongelmia, mutta loppujen lopuksi hän sai eläkkeen, mikä edellytti kuitenkin, että hän keskittyisi vastedes laadukkaampaan kirjoittamiseen. Hän kirjoitti näytelmiä ja kirjoituksia sanomalehdille, eri nimimerkeillä lähinnä Public Advertiser -nimiseen julkaisuun. Hän harrasti kielentutkimusta ja kirjoitti muun muassa teoksen The Way to Things by Words and to Words by Things.
Turun biotekniikan keskus
Turun biotekniikan keskuksen johtajana toimii professori Riitta Lahesmaa Turun yliopistosta.
Heden piiri (Härjedalen)
Heden piiri sijaitsee Härjedalenin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Härjedalenin kunnan piirit
Poventsan kihlakunta
Poventsan kihlakunta oli kihlakunta Venäjän keisarikunnan Aunuksen kuvernementissa. Kihlakunta ulottui Äänisen pohjoisosista kauas länteen rajoittuen siellä Suomen suuriruhtinaskuntaan. Etelässä kihlakunta rajoittui Aunuksen kuvernementin Petroskoin kihlakuntaan ja kaakossa Puudožin kihlakuntaan. Pohjoisessa kihlakunta rajoittui Arkangelin kuvernementtiin kuuluneeseen Kemin kihlakuntaan.
Kihlakunnan hallintokaupunki oli Poventsa, jonka lisäksi siihen kuului 11 kuntaa:
Vuoden 1897 väestönlaskennassa kihlakunnan asukkaista karjalaisia oli 49,7 % ja venäläisiä 49,4 %.
Hurrikaani Carmen
Hurrikaani Carmen oli vuoden 1974 Atlantin hurrikaanikauden voimakkain hurrikaani. Se teki huomattavaa tuhoa Jukatanin niemimaalla ja Louisianassa, mutta vältti viime tipassa suuret asutuskeskukset kuten Belizen ja New Orleansin.
Carmen sai alkunsa pienestä säähäiriöstä Afrikan rannikolla elokuun 23. päivänä. Se liikkui nopeasti länteen ja kehittyi trooppiseksi matalapaineeksi 29. elokuuta. Karibianmeren lämpö auttoi sitä kehittymään trooppiseksi myrskyksi jo saman vuorokauden sisällä. Se voimistui edelleen, ja saavutti hurrikaanin voimakkuuden Jamaikan kaakkoispuolella 1. syyskuuta. Kun Carmen suuntasi Länsi-Karibialle, se sai avomereltä esteettömästi lämmintä ilmaa sisäänsä ja kasvoi nelosluokan hurrikaaniksi 2. syyskuuta. Myöhemmin samana päivänä se iski maihin Meksikossa Jukatanin niemimaan itärannalle. 12 tunnissa maihinlaskun jälkeen Carmen heikkeni trooppiseksi myrskyksi, mutta Jukatanin toisella puolella se sai merestä uudelleen voimaa ja kasvoi taas hurrikaaniksi 5. syyskuuta Meksikonlahdella. 8. syyskuuta se lähestyi Louisianan rannikkoa jälleen täydellä voimalla. Kylmempi ja kuivempi ilma heikensi sitä hiukan ennen maihin iskua. Myrsky heikkeni jälleen ja täyttyi Texasin itäosissa 10. syyskuuta.
Daniel Sedin
Erik Daniel Sedin (s. 26. syyskuuta 1980 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Sedin ja hänen identtinen kaksoisveljensä Henrik pelasivat NHL-joukkue Vancouver Canucksissa valtaosan ammattilaisurastaan vuosina 2000–2018.
Pelaajaura
Molemmat Sedinin veljeksistä pelasivat samassa ketjussa Anson Carterin kanssa kaudella, tuttavallisemmin heidät tunnettiin 'Veljesten ketju':na. Tuolla kaudella, Veljesten ketju oli Canucksien tehokkain ketju, ohittamalla Markus Näslundin/Todd Bertuzzin/Brendan Morrisonin ketjun pisteissä. Daniel Sedin teki oman piste-ennätyksensä kaudella tehoilla 41+63=104, jolloin hän voitti eniten kaudella pisteitä tehneelle annettavan Art Ross Memorial Trophyn sekä Ted Lindsay Awardin, jonka myöntää NHLPA:n jäsenet. Sedin valittiin myös veljensä Henrikin kanssa ykköstähdistöön. Sedineillä olisi ollut mahdollisuus pelata ammattilaisina jalkapalloa Ruotsissa, mutta he pelasivat mieluummin jääkiekkoa. Sedineillä on myös kaksi vanhempaa veljeä. Vancouver Canucks jäädytti Daniel ja Henrik Sedinin pelinumerot helmikuussa 2020.
Maajoukkue
Sedin oli mukana Ruotsin kultaa voittaneessa joukkueessa Torinon talviolympialaisissa. Lisäksi hän on edustanut Ruotsia MM-kisoissa neljä kertaa (1999, 2001, 2005 ja 2013). Vuoden 2001 kisoista Ruotsi voitti pronssia. Sedin oli mukana Ruotsin maajoukkueessa sen voittaessa yhdeksännen maailmanmestaruutensa vuonna 2013.
Yksityiselämä
Daniel Sedin on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Marinetten kanssa kolme lasta. Daniel ja Henrik Sedin tunnetaan myös innokkaina raviurheilun harrastajina sekä hevosenomistajina. Heidän toistaiseksi menestynein hevosensa on Robert Berghin valmentama vuoden 2013 Elitloppet-voittaja Nahar.
Jamie Uys
Jacobus Johannes Uys (30. toukokuuta 1921 – 29. tammikuuta 1996) oli eteläafrikkalainen elokuvaohjaaja, joka nousi kuuluisuuteen satiiristen slapstick-komedioidensa Hassut jumalat (1980) ja Hassut jumalat 2 (1989) ansiosta. Hän ohjasi myös luontoelokuvia ja piilokameraelokuvia.
Himmennin
Himmennin on valon kirkkauden säätämiseen käytettävä laite. Valaisimen tuottaman valon kirkkautta voidaan vähentää tai lisätä säätämällä valaisimelle syötettävän jännitteen tehollisarvoa ja sitä kautta tehoa.
Jokelan rautatieasema
Jokelan rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Tuusulan Jokelassa. Asemalla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen R- ja T-junat. Helsinkiin liikennöidään raiteelta 1 ja Riihimäelle raiteelta 2. Raide 3 ei ole käytössä muuten kuin poikkeustapauksissa.
Himmennin
Himmentimiä on monenlaisia. Pieniä himmentimiä voi olla esimerkiksi kotitalouksien valokatkaisimissa, suurimpia ovat esimerkiksi teattereissa tai suurten rakennusten arkkitehtuurisessa valaisussa käytettävät, kolmivaihevirtaa käyttävät himmentimet.
Jokelan rautatieasema
Jokelan asema avattiin ensin pysäkkinä, mutta se korotettiin asemaksi vuonna 1874 tiilitehtaan perustamisen myötä. Knut Nylanderin suunnittelema asemarakennus valmistui seuraavana vuonna, ja sitä laajennettiin Bruno Granholmin suunnittelemalla poikkipäädyllä vuonna 1903. Aseman sisäosat on kauttaaltaan uusittu. Aseman ulkoasussa ikkunoita on muutettu ja kuistin kaide poistettu.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin kesäkuussa 2011 paikallisten vastustuksesta huolimatta. Asemalla on VR:n lippuautomaatti.
Himmennin
Energiansäästölamppuja ei yleensä voi himmentää, jollei niissä ole mainintaa himmennettävyydestä.
Jokelan rautatieasema
Jokelan ratapihan pohjoispäässä sattui huhtikuussa 1996 onnettomuus, joka vaati neljä kuolonuhria.
Himmennin
Ohjaus
Pieniä, kotikäytössä olevia himmentimiä ohjataan useimmiten suoraan himmentimestä, joskin niihin on olemassa myös erilaisia kaukosäädinjärjestelmiä.
Nykyään ammattikäytössä kuitenkin käytetään lähes yksinomaan digitaalisia protokollia, näistä yleisimpänä DMX512-protokolla. Sen avulla yhdellä kolmen johtimen kaapelilla voidaan ohjata 512 himmenninkanavaa.
Tekniikka
Himmentimiä on toteutettu monella eri tekniikalla. Vanhimmat lähinnä teatterivalojen ohjauksessa käytetyt himmenninratkaisut perustuivat valon kanssa sarjaan kytkettävään säädettävään tehovastukseen tai lampulle menevää jännitettä säätävään säätömuuntajaan.
Modernit elektroniset himmentimet perustuvat joko vaihekulmasäätöön tai pulssinleveysmodulaatioon.
Perinteisessä verkkojännitteellä toimivassa valohimmentimessä sähköä polttimolle päästävä TRIAC ohjataan päälle johtavaksi sopivassa kohtaa verkkojännitteen puolijaksoa, ja tämän ohjaushetken jälkeen se päästää sähköä polttimoon seuraavaan verkkojännitteen nollakohtaan saakka. Mitä aikaisemmassa vaiheessa verkkojännitteen puolijaksoa TRIAC liipaistaan päälle, sitä enemmän sähköä pääsee polttimoon ja sitä kirkkaampi valo polttimossa on.
Tasajännitteellä toimivan valaistuksen himmentämiseen käytetään tyypillisesti pulssinleveysmodulaatiota, jossa jännitteen päällä- ja poissaolon suhde määrää polttimon kirkkauden.
Rotokas
Rotokas on pohjoisbougainvillelainen kieli, jota puhuu noin 4 320 (1981) ihmistä pääasiassa Bougainvillen maakunnassa Papua-Uudessa-Guineassa. Kielen katsotaan olevan uhattu.
Rotokasin kirjaimisto koostuu viidestä vokaalista ja seitsemästä konsonantista. Sitä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty rotokasiksi vuonna 2014. Rotokas jakautuu ainakin kolmeen murteeseen: pipipaia, aita ja atsilima. Kielen sanajärjestys on subjekti–objekti–verbi.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Jennifer Granholm
Jennifer Mulhern Granholm (s. 5. helmikuuta 1959) on kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko, jonka Joe Biden nimitti Yhdysvaltain energiaministeriksi virkakautensa alussa 2021. Hän toimi Michiganin osavaltion kuvernöörinä vuosina 2003–2011 ja ennen sitä Granholm toimi Michiganin oikeusministerinä 1999–2003.
Granholmin isoisä Anders muutti Kanadaan Ruotsista 1920-luvulla. Ruotsin kuningashuone antoi Jennifer Granholmille vuonna 2010 Pohjantähti-ritarikunnan 1. luokan komentajan arvon.
Nikolai Adlerberg
Nikolai Vladimirovitš Adlerberg (31. toukokuuta (J: 19. toukokuuta) 1819 Pietari, Venäjän keisarikunta – 25. joulukuuta 1892 München, Saksan keisarikunta) oli venäläinen kreivi ja jalkaväenkenraali, joka toimi Suomen kenraalikuvernöörinä vuosina 1866–1881. Adlerberg puolusti Suomen itsehallintoa ja hänen kenraalikuvernöörikaudellaan Suomen ja Venäjän suhteet olivat hyvät.
Sukutausta ja perhe
Adlerberg kuului Ruotsin arkkipiispa Olaus Swebiliuksesta polveutuvaan, vuonna 1684 Ruotsissa aateloituun Adlerberg-sukuun, jonka eräs haara oli jäänyt Viroon sen tultua liitetyksi Venäjän keisarikuntaan ja sulautunut baltiansaksalaiseen aateliin. Adlerbergin isoisä Gustav Friedrich Adlerberg oli 1700-luvun lopullla jalkaväkirykmentin komentajana Vanhaan Suomeen kuuluneessa Viipurissa, isoäiti Julia Adlerberg oli Smolnan instituutin johtaja Pietarissa ja keisariperheen lähipiiriä. Adlerbergin isä Vladimir Adlerberg oli keisari Nikolai I:n ystävä, joka oli Venäjän hoviministerinä vuosina 1850–1872 ja sai kreivin arvon vuonna 1847. Adlerbergin äiti oli Marija Vasiljevna Nelidova ja veli Aleksandr Adlerberg, joka tuli hoviministeriksi heidän isänsä jälkeen.
Adlerbergin puolisona oli vuodesta 1855 kreivitär Amalia von Lerchenfeld, jonka äiti oli Mecklenburg-Strelitzin herttuan tytär Therese von Mecklenburg-Strelitz. Amalia oli ollut naimisissa jo useita kertoja aiemmin. Heillä oli yksi lapsi, todellinen valtioneuvos Nikolai Nikolajevitš Venjavski-Adlerberg.
Pitkäpyrstölivertäjä
Pitkäpyrstölivertäjä (Lalage leucopyga) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pitkäpyrstölivertäjää tavataan Uudessa-Kaledoniassa, Salomonsaarilla ja Vanuatussa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nikolai Adlerberg
Varhaisempi ura
thumb|Nuori Adlerberg vuonna 1847. Everstiksi ylennyt Adlerberg siirtyi heikon terveyden vuoksi vuonna 1852 armeijasta sisäministeriöön. Hän sai valtioneuvoksen ja seuraavana vuonna kamariherran arvon. Adlerberg oli Taganrogin kaupunginpäällikkönä vuosina 1853–1854. Krimin sodan aikana hän palasi sotapalvelukseen, osallistui Silistran piiritykseen ja toimi vuosina 1854–1856 Taurian kuvernementin (Krimin) siviilikuvernöörinä sekä samalla Simferopolin sotilaskuvernöörinä. Hän sai kenraalimajurin arvon vuonna 1855 ja hänestä tuli keisarin seurueen jäsen. Vuosina 1856–1866 Adlerberg oli sotilasattaseana Venäjän Berliinin-suurlähetystössä. Hänestä tuli keisarin kenraaliadjutantti vuonna 1857, ja hän sai kenraaliluutnantin arvon 1860-luvun alussa.
Adlerberg kääntyi nuorena luterilaisesta ortodoksiksi. Hän teki vuosina 1845 ja 1860 pyhiinvaellusmatkoja Pyhälle maalle ja julkaisi niistä matkakuvaukset Iz Rima v Ierusalim (1853) ja En Orient: Impressions et réminiscences (kaksi osaa, 1867).
Suomen kenraalikuvernöörinä
Adlerberg nimitettiin Suomen kenraalikuvernööriksi 1. toukokuuta 1866. Vaikutusvaltainen Suomen ministerivaltiosihteeri, kreivi Alexander Armfelt oli ajautunut kiistoihin kahden edellisen kenraalikuvernöörin, Friedrich Wilhelm von Bergin ja Platon Rokassovskin kanssa, joten keisari Aleksanteri II halusi rauhoittaaa suomalaisia sekä saada kenraalikuvernöörin ja ministerivaltiosihteerin välisen valtataistelun loppumaan. Valinta lienee osunut Adlerbergiin, koska hän oli keisarin lapsuudenystävä, tämän seurueen jäsen ja hoviministerin poika, hänellä oli sukujuuria Suomessa (Viipurissa), hänen katsottiin ansaitsevan korkeamman viran ja keisari piti hänen kauniista vaimostaan. Adlerberg ei tuntenut entuudestaan Suomea, joten ministerivaltiosihteerin apulainen Emil Stjernvall-Walleen tutustutti hänet maahan ja kenraalikuvernöörin kanslian päällikkö Robert Isidor Örn vei hänet isoisänsä haudalle Viipuriin, mikä teki häneen vaikutuksen.
Adlerbergin kenraalikuvernöörikauden alkuun osuivat vuosien 1867–1868 suuret nälkävuodet. Hän suhtautui tilanteeseen vakavasti ja auttoi hankkimaan siemenviljaa ulkomailta. Hän ajoi myös läpi päätöksen Pietariin johtavan rautatien rakentamisesta, mikä tarjosi mahdollisuuden hätäaputöihin. Suomea Venäjään yhdistävä rata oli Adlerbergille erityisen läheinen hanke. Hän sai jalkaväenkenraalin arvon vuonna 1870.
Adlerberg ja Armfelt saavuttivat toistensa luottamuksen ja valmistelivat kiinteässä yhteistyössä monia Suomea koskevia päätöksiä. He jopa toimittivat keskinäisen kirjeenvaihtonsa keisarille pitääkseen tämän ajan tasalla. Adlerberg puolusti usein suomalaisten tavoitteita Venäjän hovissa hyödyntyäen vaikutusvaltaansa keisarin suosikkina ja vaimensi Suomen arvostelun Venäjän lehdistössä. Edeltäjistään poiketen Adlerberg ei joutunut kiistoihin Suomen asiain komitean kanssa.
Adlerberg suostutteli Aleksanteri II:n hyväksymään vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen, josta tuli ensimmäinen keisarin vahvistama Suomen perustuslaki, tosin samassa yhteydessä valmisteltu uusi hallitusmuoto jäi toteutumatta. Adlerbergilla oli myös merkittävä rooli valmisteltaessa vuoden 1878 asevelvollisuuslakia, jolla Suomi sai oman asevelvollisen sotaväen. Adlerberg puolusti Suomen itsehallintoa vaatimalla lain alistamista Suomen säätyvaltiopäivien hyväksyttäväksi ja että laissa Suomen kenraalikuvernööri määrättäisiin Suomen sotaväen ylipäälliköksi nimenomaan kenraalikuvernöörin eikä Suomen sotilaspiirin komentajan ominaisuudessa, jolloin Suomen sotaväki säilyi erillään Venäjän sotilaspiirijärjestelmästä. Venäjän sotaministeri Dmitri Miljutin vastusti Suomen erillistä asevelvollisuusarmeijaa, mutta Adlerbergin ja Armfeltin yhteinen vaikutusvalta oli vahvempi, ja heidän ansiostaan jopa keisari taipui lopulta Suomen säätyjen kannalle. Adlerberg kannatti myös aloiteoikeuden myöntämistä säätyvaltiopäiville, mikä tosin toteutui vasta myöhemmin.
Adlerberg pyrki edistämään Suomen lähentymistä Venäjään pehmeillä keinoilla, tuomalla Suomeen venäläistä kulttuuria kuten teatteria ja taidetta. Hänen tuellaan Helsinkiin rakennettiin ortodoksinen Uspenskin katedraali ja valtion omistama venäjänkielinen Aleksanterin teatteri sekä perustettiin venäjänkielinen lukio Aleksanterin kymnaasi. Adlerberg halusi lähentää nimenomaan Suomen ruotsinkielistä yläluokkaa Venäjään eikä pitänyt suomenkielistä kansaa tärkeänä, ei edes venäläistämisen kohteena. Tämän vuoksi hän ei pitänyt lainkaan fennomaaneista tai näiden johtajasta J. V. Snellmanista eikä tukenut näiden pyrkimystä parantaa suomen kielen asemaa. Adlerberg sai vuonna 1868 painostettua Snellmanin eroamaan senaatista ja järjesti tämän tilalle Robert von Trappin. Adlerberg ei osannut ruotsia tai suomea, joten hän keskusteli suomalaisten kanssa venäjäksi, saksaksi tai ranskaksi. Kirjeenvaihdon hän kävi ranskaksi ja piti julkiset puheensa saksaksi.
thumb|pysty=0.95|Adlerbergin puoliso [[Amalie Adlerberg.]] Adlerberg järjesti vuonna 1869 perustetun Kouluylihallituksen johtoon suosikkinsa Casimir von Kothenin ja tuki tämän pyrkimystä rajata suomenkielinen opetus vain alemman asteen kouluihin. Von Kothenista tuli samalla Helsingin yliopiston sijaiskansleri, mutta ylioppilaat eivät pitäneet hänestä. Adlerbergin paternalistinen johtamistapa ja aristokraattinen elämäntapa eivät myöskään saavuttaneet nuoremman sukupolven hyväksyntää, ja hänestä laulettiin pilkkalauluja ylioppilaiden karnevaalikulkueissa, mikä loukkasi häntä. Kun ylioppilaat huhtikuussa 1871 häiriköivät professori A. F. Nordqvistin kodin edessä tämän kirjoitettua Adlerbergin pyynnöstä vastineen erääseen lehtikirjoitukseen, Adlerberg yritti saada rangaistuksena koko yliopiston suljetuksi.
Adlerbergin aloitteesta annettiin vuonna 1869 salainen asetus, jonka nojalla kenraalikuvernööri sai oikeuden lakkauttaa suomalaisia lehtiä. Hän myös valvoi tarkasti, että painovapausanomuksen allekirjoittaneille henkilöille ei annettu virkoja, kunniamerkkejä tai arvonimiä.
Adlerberg sairasteli paljon, alkoi kärsiä henkisestä ylikuormituksesta ja ”raskasmielisyydestä” ja pelkäsi henkensä puolesta saatuaan eräältä hullulta tappouhkauksen. Senaatin talousosaston varapuheenjohtaja Johan Mauritz Nordenstam hoiti kenraalikuvernöörin virkaa vuosina 1868 ja 1870. Vuonna 1872 Adlerberg sai pahan halvauskohtauksen ja menetti väliaikaisesti puhekykynsä, eikä hänen työkykynsä palannut enää täysin ennalleen. Kenraalikuvernöörin virkaa hoitivat ensin senaattori Edvard Gustaf af Forselles ja sitten Nordenstam maaliskuuhun 1873 saakka. Vuonna 1873 uudellenperustettiin pysyvä kenraalikuvernöörin apulaisen virka, johon nimitetty suomalainen kenraali Bernhard Indrenius toimi virkaa tekevänä kenraalikuvernöörinä Adlerbergin sairas- ja muiden lomien aikana ja hoiti muulloinkin osaa tämän vähemmän tärkeistä tehtävistä. Adlerbergin sairastelu lisäsi myös hänen kansliapäällikkönsä Örnin vaikutusvaltaa.
Jälkiarviot
Tutkija Robert Schweitzerin mukaan suomalaisten ja venäläisten suhteet olivat Adlerbergin kenraalikuvernöörikautena paremmat kuin koskaan aiemmin tai myöhemmin Suomen autonomian aikana. Osmo Jussilan mukaan Adlerberg oli viimeinen Suomen kenraalikuvernööri, joka oli tarpeeksi vaikutusvaltainen vastustamaan Venäjän ministereitä näiden yrittäessä puuttua Suomen asioihin.
Risto K. Järvinen
Risto K. Järvinen (s. 1965 Helsinki) on stand up -koomikko ja päätoimittaja, koulutukseltaan rakennusmestari.
Järvinen on työskennellyt lavakoomikkona vuodesta 2002. Hän on kirjoittanut niin runoja kuin proosaakin. Hän perusti Huonon Kirjallisuuden Seuran, joka julkaisi kokoelman Mallusjokelaisen sielunmaisema ja muuta paskaa, joka oli helmikuussa 2000 Suomen kymmenenneksi myydyin kirja. Seuran toiminta loppui Järvisen mukaan siihen, että hän luki Tony Halmeen aforismikirjaa ja totesi seuran tarpeettomaksi. Järvinen on Skeptikko-lehden päätoimittaja. Ennen skeptikonuraansa hän oli kokeillut erilaisia uskonnollisia suuntauksia.
Nemi
Nemi voi tarkoittaa seuraavia:
Toopelivisio
thumb|Toopelivisio esittelee kymmeniä tv-komediasarjoja ja satoja hahmoja. Kansikuvassa ylhäältä alas: Heikki Kinnusen "mieeleenkiintoista-mies" ([[ÄWPK), Aki ja Turo (Hymyhuulet), Reinikainen (Tankki täyteen), Tyyne (Spede Show), Balle Ramstedt vieraineen (Velipuolikuu), Touko-Pouko (Studio Julmahuvi), Suhina-Lempi (Jatkoaika) sekä Sämpy.]]
Toopelivisio on tietokirja kotimaisesta televisioviihteestä. Jukka Annalan teokseen on koottu tv-komedioiden historiaa 1950-luvun lopulta 2000-luvulle saakka.
Kirjaa varten on haastateltu kymmeniä suomalaisia tv-ammattilaisia – näyttelijöitä, käsikirjoittajia ja ohjaajia. Äänessä ovat muiden muassa Pirkka-Pekka Petelius, Kari Heiskanen, Vesa-Matti Loiri, Neil Hardwick, Jukka Virtanen, Ritva Valkama, Pentti Siimes, Jani Volanen ja Eija Vilpas.
Haastatellut kertovat kirjassa klassikkosarjojen, -sketsien ja -hahmojen syntytarinoita. Esimerkiksi Petelius luonnehtii omia hahmojaan Velipuolikuun Balle Ramstedtista aina Pulttiboisin James Potkukelkkaan.
Kirjan nimi Toopelivisio juontuu MTV:n sketsisarjasta Parempi myöhään... (1979), jossa oli samanniminen sketsiosuus.
Toopelivision julkaisi lokakuussa 2006 helsinkiläiskustantamo Teos. Jukka Annala on aiemmin kirjoittanut tietokirjan Salmiakki (2001), joka oli Tieto-Finlandia-ehdokkaana ja valittiin Vuoden kauneimmaksi kirjaksi.
Yli 200-sivuisen Toopelivision ulkoasun ovat suunnitelleet Salmiakki-kirjan graafikot Petri Salmela ja Ilona Ilottu.
Bente Clod
Bente Clod (1946 Fredriksberg, Tanska) on tanskalainen kirjailija. Hän kuuluu tanskalaisen naisliikkeen keskeisiin vaikuttajiin. Hänen esikoisteoksensa on omaelämäkerrallinen Välirikko (Brud, 1977)
Lillhärdalin piiri
Lillhärdalin piiri sijaitsee Härjedalenin kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Härjedalenin kunnan piirit
Major League Baseball
Major League Baseball (MLB) on pohjoisamerikkalainen baseball-sarja. Sarja koostuu kahdesta liigasta National League (NL) ja American League (AL), joissa molemmissa pelaa 15 joukkuetta. MLB perustettiin vuonna 1903 yhdistämään NL ja AL, jotka oli perustettu vuosina 1876 ja 1901. MLB valvoo myös Minor League Baseball -sarjaa, jossa pelaa 256 MLB-seurojen farmijoukkuetta.
Organisaatio
Käytännössä katsoen MLB toimii yhtenä organisaationa, mutta sekä AL että NL pelaavat omat alueelliset lohkonsa. Liigat pelaavat lähes samoilla säännöillä, ainoana merkittävänä erona on, että American Leaguessa syöttäjä (pitcher) ei osallistu hyökkäyspeliin. Kun eri liigojen joukkueet pelaavat vastakkain, pelataan kotijoukkueen edustaman liigan säännöillä. MLB:n toiminnanjohtajana on tällä hetkellä Rob Manfred.
Historia
Ensimmäinen yritys kansallisen suurliigan käynnistämiseksi oli lyhytikäinen National Association, joka toimi vuosina 1871–1875. Nykyisistä Major League joukkueista Atlanta Braves ja Chicago Cubs perustettiin National Associationin aikana.
Useat muut lakkautetut liigat ovat myös virallisesti suurena (major) pidettyjä, ja niiden tilastot ja tiedot ovat mukana Major Leaguen luvuissa. Näitä ovat Union Association (1884), American Association (1882–1891), jota ei pidä sekoittaa myöhempiin samannimisiin alasarjoihin (minor league), Players League (1890) ja Federal League (1914–1915). 1950-luvun lopulla tehtiin vakava yritys luoda kolmatta Major League -sarjaa, jonka nimeksi oli määrä tulla Continental League, mutta sitä ei koskaan pelattu.
Useat Negro-liigan pelaajat on kirjattu Baseballin Hall of Fameen. Kuitenkaan Negro-liigoja ei virallisesti pidetä suurina lähinnä siksi, että niiden tilastotiedot ovat puutteellisia.
Nousu
1860-luvulla sisällissodan aikana New York -tyylinen baseball laajeni kansallispelin asemaan, ja baseballin ensimmäinen hallintoelin, The National Association of Base Ball Players, syntyi. NABBP toimi amatööriliigan tavoin kaksitoista vuotta. Vuoteen 1867 mennessä yli 400 klubia oli liittynyt sen jäseniksi. Suurin osa vahvimmista seuroista sijaitsi maan koillisosassa.
Vuonna 1869 perustettiin ensimmäinen ammattilaisjoukkue, Cincinnati Red Stockings. Sen johdosta vuonna 1870 syntyi kiista ammatti- ja amatööripelaajien välille, ja NABBP jakautui kahteen ryhmään. Vuonna 1871 perustettiin National Association of Professional Base Ball Players. Jotkut pitävät sitä ensimmäisenä Major Leaguena. Sen amatööri vastine katosi muutaman vuoden kuluessa.
National Association osoittautui tehottomaksi. ja vuonna 1876 perustettiin National League of Professional Base Ball Clubs, joka on edelleen olemassa. Perustamisen jälkeen seurat saivat pelaajia enemmän valtaa. Seurat pystyivät valvomaan pelaajasopimuksia ja estämään pelaajia siirtymästä parempaa palkkaa maksaviin seuroihin. Seurat puolestaan velvoitettiin pelaamaan sarja ohjelman mukaan loppuun. Tätä ennen seurat olivat luovuttaneet säännöllisesti pelejä, jos ne olivat ajautunueet kauden aikana tilanteeseen, jossa ne eivät enää voineet voittaa liigan mestaruutta. National Associationin aikana tällainen oli yleistä. Myös vedonlyöntiä pyrittiin hillitsemään yhteisesti, sillä vedonlyönti saattoi tulosten oikeellisuuden kyseenalaiseksi.
Alkuvuosina National League oli myrskyisä, kilpailevien liigojen uhkaama ja pelaajat kapinoivat vihattua varauslauseketta vastaan. Lauseke rajoitti pelaajien vapaata liikkuvuutta seurojen välillä. Kilpailukykyisiä liigoja muodostettiin säännöllisesti, ja ne myös hajosivat säännöllisesti. Menestynein oli American Association (1881–1891), jota kutsuttiin joskus olut- ja viskiliigaksi sen suvaittua alkoholijuomien myynnin katsojille. Useina vuosina National Leaguen ja American Associationin mestarit kohtasivat loppukaudella. Nämä olivat ensimmäisiä World Series -yrityksiä.
Tuohon aikaan Yhdysvalloissa oli kymmeniä liigoja, isoja ja pieniä. National League oli suuri sen vuoksi, että sillä oli määräävä asema suurissa kaupungeissa, erityisesti New Yorkissa. Määräävän aseman saavuttaminen suurissa kaupungeissa tarjosi joukkueille medianäkyvyyttä ja tuloja, jolloin joukkueet pystyivät palkkaamaan parhaita pelaajia.
Pelaajien hinnoittelusota johti laajoihin sopimusrikkomuksiin ja oikeudellisiin kiistoihin. 1890-luvun lopulla, Western Leaguen johtaja Ban Johnson päätti haastaa National Leaguen aseman. Vuonna 1900 hän muutti liigan nimen American Leagueksi ja allekirjoitutti sopimuksia pelaajilla, jotka olivat tyytymättömiä National League maksujärjestelyihin ja ehtoihin.
American ja National Leaguen välinen kiista vaikutti koko baseball-maailmaan. Kokouksessa Leland Hotellissa Chicagossa vuonna 1901 muut baseball-liigat sopivat suunnitelmasta säilyttää riippumattomuutensa. 5. syyskuuta 1901, Eastern Leaguen puheenjohtaja Patrick T. Powers, ilmoitti perustavansa toisen National Association of Professional Baseball Leagues -sarjan, NAPBL:n tai lyhemmin NA:n.
Vaikka NA on jatkanut toimintaansa näihin päiviin saakka (vuodesta 1999 lähtien nimellä Minor League Baseball), Ban Johnson näki sen keinona syrjäyttää pienemmät kilpailijat. Ne nimittäin muodostivat uhan laajentua uusille alueille ja näin vaarantaa hänen liigansa määräävän aseman.
Sarja
Ammattilaisjoukkueita oli liigassa kaudella 2013 yhteensä 30, joista yksi on Kanadasta, loput Yhdysvalloista. Sarja on pelattu joka vuosi, mutta eräinä sotavuosina sekä lakko- ja työsulkuvuosina lyhennettyinä sarjoina. Esimerkiksi kaudella 1994 sarja keskeytettiin lakon vuoksi.
Yhden sarjakauden pituus on kuusi kuukautta (huhtikuusta syyskuuhun), minkä aikana pelataan 162 peliä. Jokaisen divisioonan voittaja selviää suoraan pudotuspelehin ja jäljelle jääneistä kummankin liigan kaksi parasta kohtaavat kerrasta poikki pelattavassa niin sanotussa villi kortti-, eli wild card -ottelussa. Tuon ottelun voittaja sekä divisioonavoittajat pelaavat pudotuspelit lokakuussa. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella (NL/AL divisional series, ALDS/NLDS) vastakkain pelaavat liigansa eniten voittoja saavuttanut joukkue ja wild card -voittaja. (Nykyisin on mahdollista, että joukkueet ovat samasta divisioonasta, aiemmin tämä kierrettiin) Kaksi muuta divisioonansa voittanutta joukkuetta kohtaavat toisensa. LDS noudattaa paras viidestä -järjestelmää. Seuraavalla kierroksella (NL/AL championship series, ALCS/NLCS) pelaavat vastakkain edellisen kierroksen voitolliset joukkueet. Tällä kertaa pelataan paras seitsemästä -järjestelmää käyttäen. Sekä NL:n että AL:n mestarit kohtaavat toisensa jokaisen vuoden lokakuun lopussa pelattavassa World Seriesissä.
Liigat ja joukkueet
thumb|400px|MLB-seurojen sijainnit
Derrington-Francis
Derrington-Francis Racing Team oli brittiläinen Formula 1 -talli, jonka perustivat Alf Francis ja Vic Derrington. Talli osallistui ainoastaan yhteen osakilpailuun kaudella. Kilpakuljettajana oli portugalilainen Mário de Araújo Cabral, joka keskeytti Italian GP:ssä.
Kauniaisten terveysasema
Kauniaisten terveysasema on Kauniaisten kaupungissa toimiva terveysasema. Terveysaseman yhteydessä toimii Huslabin laboratorio.
Terveysasema palvelee normaalisti arkipäivisin kello 8-16. Terveysaseman ollessa suljettuna kiireellisestä hoitoa tarjoa ympärivuorokautisesti Jorvin sairaalan yhteispäivystys (Jorvin sairaala, Päivystysrakennus, Turuntie 150, Espoo). Valittavissa ovat myös Haartmanin, Malmin ja Peijaksen terveyskeskuspäivystykset. Alle 16-vuotiaiden lasten ja nuorten päivystyspalvelua tarjotaan Uudessa lastensairaalassa (Stenbäckinkatu 9, Helsinki).
Bangladeshin itsenäisyyssota
thumb|300px|Bangladeshin itsenäisyyssodan joukkojen ja pakolaisten liikkeet. Bangladeshin itsenäisyyssota sai alkunsa Pakistanin parlamenttivaaleista joulukuussa 1970. Vaalien voittajat olivat Zulfikar Ali Bhutton kansanpuolue Länsi-Pakistanissa ja šeikki Mujibur Rahmanin awawiliitto Itä-Pakistanissa eli nykyisessä Bangladeshissa. Mujibur Rahman vaati itsehallinnon myöntämistä Itä-Pakistanille, jonka tulisi saada määrätä omista valuutta- ja verotuloistaan.
Pakistanin kahden osan hyvinvointikuilu oli kasvanut hirmumyrskyn iskettyä Itä-Pakistaniin marraskuussa 1970. Se aiheutti tulvia Gangesin ja Brahmaputran tiheäänasutuilla suistoalueilla ja noin 200 000 ihmistä kuoli. Avun saanti Länsi-Pakistanista oli hidasta.
Sodan syttyminen
Pakistanin Bengalin kodinturvajoukot nousivat kapinaan maaliskuussa 1971. Ne hyökkäsivät muiden kansallisten ryhmien kuten biharien kimppuun. Biharit toimivat länsipakistanilaisten tukijoina. Tapahtui verinen joukkomurha, ja bengalilaiset ryhtyivät sissisotaan länsipakistanilaisia joukkoja vastaan. Länsipakistanilaisten arveltiin murhanneen kolme miljoonaa ihmistä Bengalissa vuonna 1971. Intia joutui vastaanottamaan noin kymmenen miljoonaa bengalilaista pakolaista.
Jälkiselvittelyjä
Bangladeshin oikeusistuimissa käsiteltiin 2010-luvulla itsenäisyyssodan aikaisia sotarikoksia. Kahta tunnettua poliitikkoa syytettiin kansanmurhasta ja heidät hirtettiin marraskuussa 2015. Tuomitut olivat 2010-luvun islamistisen oppositiopuolueen johtaja Ali Ahsan Mohammad Mujahid ja nationalistipuolueen entinen kansanedustaja Salauddin Chowdhury. Mujahid tuomittiin muun muassa älymystön murhista ja Chowdhury kansanmurhasta.
Yle Mondo
Kanava on kuultavissa Helsingissä ULA-taajuudella 97,5 MHz (kaapeliverkossa 107,3 MHz). Vuodesta 2005 Yle Mondo oli saatavilla koko Suomessa Ylen digi-tv:n radiokanavana, mutta palvelu lopetettiin 30. kesäkuuta 2016. Yle Mondoa ei myöskään pysty kuuntelemaan Yle Areenan välityksellä suorana eikä jälkikäteen.
Kanavan aiempi nimi  oli  YLE  Capital FM. Lähetykset Helsingissä alkoivat  helmikuussa  1978  aluksi vain  Ylen vieraskielisten  lähetysten sisältötarkkailua  varten. Marraskuusta 1991  ohjelmistoon  lisättiin ulkomaisten asemien tuotantoa. Kanavasta tuli ympärivuorokautinen vuoden 1992 alusta.
Ruskoluri
Ruskoluri (Chalcopsitta duivenbodei) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 31 cm ja paino noin 130 g. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään tumman oliivinruskea. Otsa, kurkku ja poskien etuosa ovat keltaiset. Rinnan ja niskan höyhenissä on keltaisia kärkiä. Siiventaive on keltainen. Yläperä on violetinsininen, reidet ja siipien alapeitinhöyhenet ovat oranssinkeltaiset ja uloimmissa pyrstösulissa on keltaiset kuviot (jotka usein puuttuvat naarailta). Nokka on musta, iiris punertava ja koivet tummanharmaat. Koiras on keskimäärin hieman naarasta kookkaampi.
Esiintyminen
Ruskoluri esiintyy Uusi-Guinean pohjoisosan rannikkokaistaleella, lännessä Irian Jaya Baratin itäreunasta Astrolabe Baylle idässä. Kaksi tunnettua alalajia ovat varsin samannäköisiä.
Ruskolurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Ruskolurit elävät alavilla mailla alle 200 metrin korkeudella. Ne liikkuvat pienissä muutaman yksilön parvissa puiden latvustoissa.
Lisääntyminen
Ilmeisesti yksiavioinen. Naaras munii 2 munaa, haudonta kestää noin 24 päivää.
Ravinto
Ruskolurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ilmeisesti ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Namika Lahti
Keväällä 2009 Namika voitti finaaleissa Joensuun Katajan suoraan kolmessa ottelussa. Edellisen kerran Namika oli juhlinut mestaruutta vuonna 2000, jolloin finaaleissa kaatui Torpan Pojat. Kevääseen 2013 asti Lahden NMKY pelasi kotiottelunsa Lahden urheilutalossa. Kaudeksi 2013-2014 Namika siirtyi pelaamaan ja harjoittelemaan Lahden suurhalliin, kun Urheilutalon käyttö loppui kesäkuun 2013 lopussa. Seuran miesten edustusjoukkueen toimintaa hoitanut yhdistys haettiin konkurssiin kesällä 2015.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1898 Viipurissa, ja Lahteen se siirtyi vuonna 1947. Vuonna 1948 nimeksi vaihtui Lahden NMKY. Seuran koripallotoiminta alkoi vuonna 1950, ja mestaruussarjaan se nousi vuonna 1957. Joukkue pelasi pääsarjassa yhtäjaksoisesti vuoteen 1967, ja parhaimmillaan sen sijoitus oli neljäs.
Lahden NMKY voitti Suomen cupin vuonna 1989 pelatessaan vielä ensimmäisessä divisioonassa. Mestaruussarjaan se palasi vuonna 1990. Vuosina 1994 ja 1995 se sijoittui viidenneksi, kunnes kaudella 1995–1996 se ylsi ensimmäisen kerran mitaleille saadessaan hopeaa. Seuraavien kausien sijoitukset olivat kuudes, kuudes ja viides, ja kaudella 1999–2000 se voitti Suomen mestaruuden.
Kaudella 2000–2001 joukkue voitti pronssia SM-sarjassa ja Suomen cup-mestaruuden. Seuraavalla kaudella se sai SM-hopeaa. Kausi 2002–2003 oli loukkaantumisten vuoksi vaikea, ja joukkue säilytti SM-sarjapaikkansa vasta karsintasarjan kautta. Kaudella 2003–2004 se voitti jälleen SM-hopeaa hävittyään loppuotteluissa Kouvoille.
Kaudella 2004–2005 Lahden NMKY putosi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella hävittyään Joensuun Katajalle. Kaudella 2005–2006 se hävisi pronssiottelussa Espoon Hongalle. Kaudella 2006–2007 joukkue voitti SM-hopeaa Espoon Hongan oltua ratkaisuotteluissa jälleen parempi.
Lahden NMKY aloitti pyörätuolikoripallotoiminnan vuonna 1989. Seuran edustusjoukkue pelaa Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa.
Kaudesta 2012-2013 alkaen Lahden NMKY keskittyi edustuskoripalloon ja pyörätuolikoripalloon. Lahden NMKY haettiin talousongelmien vuoksi konkurssiin kesällä 2015, ja seuran edustusjoukkue luopui Korisliigapaikastaan. Velkaa yhdistykselle oli kertynyt noin 400 000 euroa. Juniori- sekä harrastekoripallotoimintaa Lahdessa jatkoi keväällä 2012 perustettu Namika Lahti Juniorit ry. Lahden NMKY:n konkurssin jälkeen Lahteen perustettiin uusi edustuskoripalloseura Lahti Basketball. Kesällä 2017 myös Namika Lahti Juniorien toiminta siirtyi Lahti Basketball -brändin alle.
Henkilökohtaiset palkinnot
Korisliigan vuoden pelaaja
Korisliigan SM-finaalien paras pelaaja
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Korisliigan vuoden tulokas
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Areena
250px|thumb|Lahden suurhalli. Namika Lahti pelasi kotiottelunsa vuonna 2013 remontoidussa monitoimiareena Lahden suurhallissa, jonka kapasiteetti koripallo-otteluissa on 1 900 katsojaa. Remontoitu Suurhalli oli olosuhteiltaan Suomen parhaita koripalloareenoita.
Puudožin kihlakunta
Puudožin kihlakunta oli kihlakunta Venäjän keisarikunnan Aunuksen kuvernementissa. Kihlakunta sijaitsi Äänisen itäpuolella. Luoteessa se rajoittui Poventsan kihlakuntaan, idässä Kargopolin kihlakuntaan ja etelässä Vytegran kihlakuntaan. Kihlakunnan hallintokaupunki oli Puudoži.
Magneettimiehen kuolema
Magneettimiehen kuolema on Pekka Strengin debyyttialbumi, joka julkaistiin joulukuussa 1970. Strengin taustalla soittaa Tasavallan Presidentti -yhtye. Levyä tehdessään syöpää sairastanut Streng arveli kuolevansa pian, ja levyn oli määrä jäädä hänen ainoakseen. Sairaus ja kuoleman odotus kuvastuu vahvasti sanoituksista. Streng pääsi tehohoidon vuoksi kuitenkin remissioon ja virkistyi kovasti. Levyn menestys ja läheisten huolenpito auttoivat: Streng eli odotettua pidempään ja ehti tehdä vielä toisen albumin Kesämaa.
”Sisältäni portin löysin” lienee Strengin tunnetuin kappale. Tasavallan Presidentti levytti kappaleesta toisen version Eero Raittisen laulamana vuonna 1972. Streng pettyi tähän versioon, koska se oli hänen mielestään liian paljon alkuperäisen kaltainen. Eero Raittinen levytti kappaleen vielä uudelleen vuonna 1994. Myös Matti Salminen ja Vesa-Matti Loiri ovat tehneet kappaleesta omat versionsa. Kappaleen erityispiirteenä on voimakas kaikuefektin käyttö lauluäänen kanssa.
Levyn kansikuvan, kuten kaksi vuotta myöhemmin ilmestyneen Kesämaan kansikuvan maalasi Pekka Strengin sisko Sonja.
Albumin alkuperäinen vinyylipainos joulukuulta 1970 on keräilyharvinaisuus, josta keräilijät ovat maksaneet parhaimmillaan lähes 400 euroa. Vuosien 1970-1976 välillä julkaistiin Love Recordsin toimesta kaksi uusintapainosta vinyylille, joiden tarkkoja julkaisuvuosia ei tiedetä. Vuonna 1976 julkaistiin jo neljäs uusintapainos vinyylilevylle ja kahdeksan vuoden päästä vuonna 1982 viides. Vuonna 2003 albumi julkaistiin ensimmäistä kertaa CD-levynä remasteroituna ja tällöin mukana oli kolme bonuskappaletta. Albumista julkaistiin vuonna 2011 kuudes uusintapainos vinyylille ja vuonna 2019 Ainoa Productions julkaisi seitsemännen uusintapainoksen 300 kappaleen numeroituna painoksena.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pekka Streng, ellei toisin mainita.