cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ultraääni
thumb|220px|Vauvan sydämen ultraäänikuvaus Ultraääni on ääntä, jonka taajuus on ihmisen korvan kuuloalueen yläpuolella (> 20 kHz). Nykyisillä laitteilla voidaan ultraääntä kehittää aina 1 000 MHz taajuuteen saakka. Ultraääni on atomien ja molekyylien mekaanista aaltoliikettä ja tarvitsee siksi edetäkseen väliaineen toisin kuin sähkömagneettinen säteily. Ultraääni ei etene lainkaan tyhjiössä ja vaimenee kaasuissakin nopeasti - etenkin korkeilla taajuuksilla (> 1 MHz) - mutta etenee hyvin nesteissä ja useimmissa kiinteissä aineissa.
Kaasuissa ja nesteissä ultraääni etenee vain pitkittäisenä aaltoliikkeenä, poikittainen aaltoliike vaimenee nopeasti. Pitkittäinen aaltoliike on värähtelyn tahdissa syntyviä harventumia ja tihentymiä aineen koostumuksessa. Partikkeleiden liikkeet ovat hyvin pieniä, vaikka ultraäänen teho ja paine-erot olisivat suuriakin.
Lyhimmät ultraäänen aallonpituudet ovat verrattavissa näkyvän valon aallonpituuksiin, joten ultraäänillä on samankaltaisia ominaisuuksia kuin valolla esimerkiksi taittuminen, heijastuminen ja fokusoitavuus.
Kuuloalueen yläraja
Ihminen kuulee normaalisti äänet, joiden taajuus on noin 20 ja 20 000 hertsin välillä. Kuuloalueen yläraja kuitenkin vaihtelee yksilöllisesti ja alenee iän myötä, niin että vanhat ihmiset eivät enää kuule yhtä korkeita ääniä kuin nuoret.
Lepakot ja eräät valaat käyttävät itse tuottamiensa ultraäänien kaikuja suunnistamiseen ja saaliin löytämiseen kaikuluotaimen tapaan.
Ultraäänen tuottotavat
Yleisimpiä ultraääniä tuottavia laitteita ovat pietsosähköiset kiteet ohuina levyinä. Kun levyn pinnassa oleviin elektrodeihin tuodaan vaihtojännite, levy laajenee ja puristuu kokoon vaihtojännitteen tahdissa tuottaen ääniaaltoja.
Hitsaus
Ultraääntä käytetään ns. ultraäänihitsauksessa myös muovien ja metallien hitsauksessa. Metallien ultraäänihitsauksella voidaan liittää nopeasti metallisia ja keraamisia materiaaleja. Menetelmä soveltuu myös eri sulamispisteen omaavien metallien liittämiseen. Tyypilliset sovellukset ovat sähkö- ja elektroniikkateollisuuden komponentit. Muoveilla ultraäänihitsaus soveltuu parhaiten termoplastisille muovilaaduille. Tyypillisimpiä ultraäänihitsauksen käyttäjiä ovat elektroniikka-, auto- ja pakkausteollisuus sekä leikkikaluvalmistajat.
Liiketunnistus ja etäisyyden mittaus
Ultraääneen perustuvia laitteita käytetään liikkeen havaitsemiseen ja etäisyyksien mittaamiseen.
Ultraäänipesu
Ultraäänipesu perustuu ultraäänen aiheuttamaan voimakkaaseen kavitaatioon. Pestävän kappaleen pinnassa syntyvät mikroskooppisen pienet kavitaatiokuplat saavat aikaan voimakkaita paineiskuja, jotka irrottavat tehokkaasti kaikkia epäpuhtauksia. Suomen ainoa ultraäänipesulaitteiden valmistaja on Lahdessa toimiva FinnSonic. Suomessa ultraäänipesua palveluna toteuttaa Sonicwash.
Lääketiede
Lääketieteellisessä kuvantamisessa ultraääntä käytetään muun muassa monien sisäelinten tutkimuksessa ja raskausaikana sikiöiden kehityksen seurannassa.
Joakim Andersson (jääpalloilija)
Joakim Andersson (s. 3. helmikuuta 1987) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Villa Lidköping BKta.
Andersson nousi kasvattajaseurassaan Vetlanda BK:ssa edustusmiehistöön 17-vuotiaana kaudella 2010–2011. Hän pelasi kasvattajaseuraassaan kaikkiaan kahdeksan Elitserien-kautta. Häntä on pidetty samantyyppisenä maaliahneena hyökkääjänä kuin aiempaakin Vetlanda-kasvattia ja maajoukkuemiestä Christoffer Edlund. Andersson oli noussut Vetlanda-vuosinaan jo seuran kaikkien aikojen tehokkaimpiin maalintekijöihin. Syksyllä 2018 hän siirtyi Elitserienin Villa Lidköpingin riveihin.
Andersson on pelannut kolmet MM-kisat ja saavuttanut niissä kaksi MM-hopeaa (2018 ja 2019) ja MM-pronssia (2016). Kevään 2017 MM-kisat jäivät Anderssonilta väliin loukkaantumisen vuoksi. Kaikkiaan Joakim Anderssonilla on takanaan 29 maaottelua kevään 2019 jälkeen.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueessa
Viitteet
Joakim Andersson (bandyspelare)
Frans de Waal
thumb|250px|Frans de Waal. Frans B.M. de Waal (s. 1948, 's-Hertogenbosch, Alankomaat) on psykologi, etologi ja kädellisten tutkija. Hän on kädellisten käyttäytymisen professori Emoryn yliopistossa, Atlantassa, Yhdysvalloissa. de Waal on myös kirjoittanut lukuisia kirjoja kädellisten käyttäytymisestä, joista on suomennettu ainakin Hyväluontoinen : oikean ja väärän alkuperä ihmisessä ja muissa eläimissä (alkuteos Good natured : the origins of right and wrong in humans and other animals). Hänen tutkimuksensa keskittyy kädellisten sosiaaliseen käyttäytymiseen, kuten ristiriitojen ratkaisuun, yhteistyöhön ja ruuan jakamiseen.
Koulutus
de Waal valmistui biologian tohtoriksi Utrechtin yliopistosta vuonna 1977. Väitöskirjaansa varten hän tutki makakien aggressiivista käytöstä ja liittoumia.
Ura
Vuonna 1975 de Waal aloitti kuusivuotisen tutkimuksen maailman suurimmasta vankeudessa elävästä simpanssilaumasta Arnhemin eläintarhassa. Tutkimus poiki useita opinnäytteitä, ja johti de Waalin ensimmäisen kirjan, Chimpanzee Politics (suomeksi Simpanssien politiikka), julkaisemiseen vuonna 1982.
Vuonna 1981 hän muutti Yhdysvaltoihin ottaakseen vastaan viran Wisconsin National Primate Research Centerissä. Vuonna 1991 hän otti vastaan nykyisen virkansa Yerkes National Primate Research Centerissä.
de Waal on tutkinut kädellisten luontaista empatiakykyä ja tullut siihen johtopäätökseen, että ihmisapinat ja ihmiset ovat vain erityyppisiä apinoita ja että lajien välillä on vain pieniä eroja.
Kirjassaan Our Inner Ape (suomeksi Sisäinen apinamme) hän tutkii ihmisten käyttäytymistä kädellistutkijan näkökulmasta, käyttäen simpanssien ja kääpiösimpanssien käyttäytymistä vertauskuvana ihmisen psykologialle.
Aikakauslehti Time nimesi hänet yhdeksi vuoden 2007 sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä.
de Waal työskentelee myös sosiaalipsykologian parissa, ja julkaisee artikkeleita Kalifornian yliopiston Greater Good Science Centerin julkaisemassa Greater Good-aikakauslehdessä. Hän kirjoittaa myös kolumnia suosittuun hollantilaiseen Psychologie-aikakauslehteen.
Luvattu maa (täsmennyssivu)
Luvattu maa tarkoittaa seuraavia asioita:
K-kauppiasliitto
K-kauppiasliitto on yhteistoiminta- ja edunvalvontajärjestö, johon kuuluvat kaikki K-kauppiaat. Liiton tehtävänä on K-kauppiasyrittäjyyden kehittäminen ja vahvistaminen sekä jäsentensä yhteisten etujen ajaminen.
K-kauppiasliitto ry on Keskon suurin osakkeenomistaja 4,25 prosentin osakeomistuksella ja 11,03 prosentin osuudella äänimäärästä (tilanne 31.12.2018).
Alakurtti (tukikohta)
thumb|right|250px|Neuvostoliittolais-venäläinen Mi-24. thumb|250px|Yhdysvaltain käytössä oleva [[MT-LB.]]
Alakurtin sotilaslentoasema on Venäjän ilmavoimien ja maavoimien ilmailun tukikohta Murmanskin alueen Kantalahden piirissä, Alakurtissa lähellä Suomen rajaa. Kenttä on aiemmin ollut saksalaisten, sittemmin Neuvostoliiton asevoimien käytössä. Ennen 13.3.1940 solmittua Moskovan rauhaa alue oli Suomea. Neuvostoliitto vaati kaistaleen Sallasta, Suomen Karjalan ja Kalastajasaarennon alueiden lisäksi.
Tukikohdan kiitotie on 2 200 metriä pitkä ja betonipäällysteinen.
Yksiköt
Alakurttiin on sijoitettu helikopterirykmentti, asevarikko ja 194. radiotekninen rykmentti. Alakurtissa on myös rajavalvontayksikkö.
Asevarikko
35. varikkotukikohdassa on henkilöstöä 443, 31 kpl T-80-panssarivaunuja, 36 kpl 2s1 Gvozdika 122 mm panssaritelahaupitseja,  11 kpl BM-21 Grad-raketinheitinjärjestelmiä, 12 kpl BM-27 Uragan raketinheitinjärjestelmiä, 214 kpl MT-LBT panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja.
Neuvostoliiton aika
Neuvostoliiton aikana Alakurttiin oli sijoitettu osia 54. moottoroidusta jalkaväkidivisioonasta; osa divisioonasta oli Kantalahdessa:
Ludwig Mies van der Rohe
Ludwig Mies van der Rohe (alk. Maria Ludwig Michael Mies; 27. maaliskuuta 1886 Aachen, Saksa – 17. elokuuta 1969 Chicago, Illinois) oli saksalais-yhdysvaltalainen arkkitehti ja muotoilija.
Miesiä pidetään yhtenä modernin arkkitehtuurin edelläkävijöistä ja 1900-luvun merkittävimmistä arkkitehdeista. Hänen rakennuksensa olivat usein pelkistettyjä ja muodoltaan yksinkertaisia mutta myös pienintäkin yksityiskohtaa myöten tarkasti suunniteltuja. Mies ei ollut opiskellut arkkitehtuuria, mutta hän pääsi jo uransa alussa työskentelemään tunnettujen arkkitehtien toimistoihin. Hän aloitti uransa Euroopassa, ja hänen merkittävimmät rakennuksensa siellä olivat Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat. Mies muutti 1930-luvulla Yhdysvaltoihin ja aloitti 1938 Chicagon Armour Instituten arkkitehtuurin tiedekunnan johtajana. Yhdysvalloissa hän suunnitteli muun muassa merkittävän pilvenpiirtäjän, Seagram Buildingin.
Nuoruus
pienoiskuva|pysty|vasen|Mies van der Rohen syntymäkoti [[Aachenissa.]] Maria Ludwig Michael Mies syntyi saksalaisessa Aachenin kaupungissa 1886. Hän oli hautakiviin ja uuninreunuksiin erikoistuneen kivenhakkaaja ja marmorikauppias Jakob Miesin ja Amalia Rohen viides ja nuorin lapsi. Mies sai nuorena kokemusta perheyrityksen myyntityöstä ja huonekalusuunnittelijalla puunveistosta. Jossain vaiheessa teini-iässä Mies päätti yrittää uraa arkkitehtina. Kotikaupungissa Aachenissa oli alan oppilaitos, mutta perheellä ei ollut varaa laittaa häntä opiskelemaan. Mies työskenteli hetken muutamilla aachenilaisilla arkkitehdeilla, ennen kuin 19-vuotiaana lähti kotikaupungistaan. Hän kierteli hetken Italiassa mutta muutti lopulta Berliiniin.
Uran alku
Mies pääsi Berliinissä töihin arkkitehti Bruno Paulin toimistoon. Miesin ensimmäinen oma hanke oli vuonna 1907 rakennettu Riehlin talo, Potsdamiin. Vuonna 1908 hän aloitti Peter Behrensin studiossa, jossa työskenteli neljä vuotta. Behrens oli aikansa merkittävimpiä uusklassisteja. Mies sai vaikutteita Behrensin opissa, ja hän oli myös suoraan tekemisissä Behrensin suunnitelmien kanssa valvoessaan Saksan Pietarin-suurlähetystön rakennustöitä. Lisäksi Mies oli kiinnostunut konstrutivismista ja de stijl -tyylistä. Arkkitehti Karl Friedrich Schinkelin töistä hän lainasi teräksen ja lasin käytön.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Mies laati suunnitelmia, jotka vaikuttivat arkkitehtuurin kehitykseen, vaikka niitä ei lopulta toteutettukaan. Vuonna 1919 hän osallistui suunnitelmallaan kilpailuun Friedrichstraßen rautatieaseman yhteyteen rakennettavasta toimistorakennuksesta. Mies esitteli ratkaisussaan 20-kerroksisen pilvenpiirtäjän, joka oli kokonaan päällystetty lasilla. Vuosina 1920–1921 hän suunnitteli 30-kerroksisen rakennuksen, jossa konseptia läpinäkyvästä pilvenpiirtäjästä oli kehitetty edelleen. Materiaali- ja rakennustekniikka eivät vielä tuolloin olleet riittävän kehittyneitä Miesin suunnitelmien toteuttamiseksi, ja ensimmäinen kokonaan lasilla verhottu toimistorakennus oli vasta Gordon Bunshaftin suunnittelema Lever House, joka rakennettiin 1950–1952.
Vuonna 1925 Deutscher Werkbund ehdotti järjestettäväksi näyttelyä, jossa esiteltäisiin tuoreimpia arkkitehtuurin, sisustussuunnittelun ja rakennustekniikan ideoita. Hankkeen rahoittivat Stuttgartin kaupunki ja useat materiaalivalmistajat. Hankkeen johtoon tuli Werkbundin varajohtaja Mies, ja hän suunnitteli yleiskaavan ja yhden kerrostalon. Stuttgartin laitamille kohonnutta asuinaluetta kutsuttiin Weißenhofsiedlungiksi. Alueen rakennuksia oli suunnittelemassa 16 maailman johtavaa arkkitehtia. Miesin lisäksi mukana olivat muun muassa Le Corbusier, Peter Behrens, Richard Docker, Hans Poelzig, Hans Scharoun ja Walter Gropius.
Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat
pienoiskuva|pysty=1.2|[[Villa Tugendhat.]] Mies palkattiin 1928 suunnittelemaan Saksan paviljonkia Barcelonan maailmannäyttelyyn. Hän käytti Barcelona-paviljongissa avointa pohjakaavaa ja yksinkertaisia muotoja sekä arvokkaita materiaaleja. Paviljonki toi Miesin ja saksalaisen arkkitehtuurin maailman tietoisuuteen. Rakennus purettiin jo puoli vuotta valmistumisensa jälkeen, mutta se rakennettiin uudelleen 1986. Samaa tyyliä edusti myös seuraavana vuonna valmistunut Brnossa sijaitseva Villa Tugendhat, joka oli Miesin suurin yksityisasunnoksi suunnittelema rakennus. Näihin rakennuksiin Mies muotoili myös huonekaluja, joista Barcelona- ja Brno-tuoli ovat olleet suosittuja.
Mies valittiin kesäkuussa 1930 Bauhaus-koulun johtajaksi. Mies seurasi tehtävässä Hannes Meyeria. Bauhaus oli tullut tunnetuksi modernista muotoilustaan, mutta sen suojissa oli myös vasemmistolaisia taiteilijoita. Mies pyrki muuttamaan koulun epäpoliittiseksi, mutta kansallissosialistinen hallitus veti rahansa pois koululta 1932. Mies avasi koulun tämän jälkeen omilla rahoillaan ja siirsi sen Dessausta Berliiniin. Huhtikuussa 1933 natsit sulkivat koulun kuitenkin kokonaan. Samaan aikaan poistettiin nykytaidetta museoista ja gallerioista ympäri Saksaa.
Yhdysvaltain-aika
John Holabird pyysi maaliskuussa 1936 Miesiä johtamaan Chicagon Armour Instituten (nykyään Illinois Institute of Technology, IIT) arkkitehtuurin tiedekuntaa. Vaikka monet muut saksalaistaiteilijat olivat lähteneet Saksasta, Mies oli vastahakoinen. Hän lähti lopulta Saksasta laillisesti Yhdysvaltoihin suunnittelemaan taloa, joka ei lopulta kuitenkaan valmistunut. Huhtikuussa 1938 Mies hyväksyi Holabirdin kutsun. Yhdysvaltain kansalaisuuden hän sai vuonna 1944. Mies työskenteli IIT:ssä 20 vuotta, ja tuona aikana hän sai suunnitella uuden kampuksen ja useita rakennuksia sekä vaikuttaa arkkitehtuurin opetussuunnitelmaan, jonka kautta hän pystyi vaikuttamaan kokonaiseen arkkitehtisukupolveen. Hän suunnitteli IIT:lle vuonna 1956 arkkitehtuurin tiedekunnan rakennuksen Crown Hallin.
pienoiskuva|[[Seagram Building.]] Hän aloitti 1946 professori Edith Farnsworthille lasitalon suunnittelun. Suunnittelu kesti kuusi vuotta, ja tuona aikana Philip Johnson ehti jo saada valmiiksi Glass Housen. Farnsworth House rakennettiin 1950–1952 Foxjoen varrelle Illinoisin Planoon. Talo on Foxjoen tulvien takia nostettu paalujen päälle, ja sen runko on valkoinen ja seinät lasista. Mies toteutti Yhdysvalloissa haaveensa pilvenpiirtäjästä. Hän suunnitteli 1949–1951 Chicagon keskustaan kaksi korkeaa rakennusta osoitteeseen 860-880 Lake Shore Drive. 26-kerroksiset talot olivat Yhdysvaltain ensimmäiset teräksestä ja lasista valmistetut monikerroksiset asuinrakennukset. Miesin lasinen Seagram Building, jonka hän suunnitteli Johnsonin kanssa, on ollut monien samantyylisten pilvenpiirtäjien esikuva.
Erityisesti uransa loppuvaiheilla Mies sai useita merkittäviä palkintoja. Vuonna 1959 hän sai British Gold Medalin, 1960 AIA Gold Medalin ja 1963 ensimmäisenä arkkitehtina Presidential Medal of Freedomin. Miesin viimeisiä töitä oli berliiniläinen Neue Nationalgalerie.
Yksityiselämä
Mies meni naimisiin vuonna huhtikuussa 1913 Ada Bruhnin kanssa. He muuttivat Werderiin Berliinin ulkopuolelle. Heille syntyi kolme lasta, Dorotea (1914), Marianne (1915) ja Waltraut (1917). Ludwigin ja Adan liitto oli vaikea, ja he muuttivat erilleen 1921 mutta eivät eronneet virallisesti. Mies muutti samalla nimensä. Miesin ystävä Lilly Reich huolehti Adasta ja lapsista sen jälkeen kun Mies oli muuttanut Yhdysvaltoihin.
Miesin perhettä pidettiin natsi-Saksassa ”vihollissiirtolaisen perheenä”, ja heitä syrjittiin. Sodan jälkeen Ada ja lapset muuttivat maasta toiseen, kunnes Adan terveys heikkeni. Hän kuoli syöpään 1951. Vaikka Mies ei juuri ollut Yhdysvaltoihin muuttonsa jälkeen yhteydessä tyttäriinsä, kaikki tyttäret muuttivat myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1958 niveltulehdus pakotti Miesin käyttämään loppuelämänsä pyörätuolia ja kainalosauvoja. Vuodesta 1966 Mies sairasti ruokatorven syöpää. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 17. elokuuta 1969. Hänen ruumiinsa tuhkattiin, ja hänet haudattiin Gracelandin hautausmaalle Chicagoon.
Merkitys
pienoiskuva|Saksalainen postimerkki, joka julkaistiin, kun Miesin syntymästä oli kulunut 100 vuotta. Miesiä pidetään Frank Lloyd Wrightin ja Le Corbusierin rinnalla 1900-luvun merkittävimpänä arkkitehtina. Miesin rakennuksille tyypillistä on muodon yksinkertaisuus, mutta toisaalta yksityiskohtien huolellinen suunnittelu. Mies sanoikin usein: ”Jumala on yksityiskohdissa”.
Miesin Euroopan-uran merkittävimmät rakennukset ovat Barcelona-paviljonki ja Villa Tugendhat, ja esimerkiksi ARTnewsin kriitikko A. James Speyer on kutsunut niitä ”modernin arkkitehtuurin merkittävimmiksi ja sukupolven kauneimmiksi rakennuksiksi”. Yhdysvalloissa Miesin tärkeimpiin töihin kuuluvat muun muassa Seagram Building ja Illinois Institute of Technologyn Crown Hall, jota Mies itse piti suosikkirakennuksenaan. Miesin merkitys modernin arkkitehtuurin muodostumiselle on nähty niin tärkeäksi, että Villa Tugendhat on valittu Unescon maailmanperintöluetteloon. ICOMOS on kutsunut Villa Tugendhatia aikansa merkittävimmäksi asuinrakennukseksi.
Hannu Henriksson
Pelaajaura
Tampereen Kooveen kasvatti Henriksson aloitti SM-liigauransa Kooveen viimeisellä liigakaudella 1979–1980. Hän jatkoi Kooveessa vielä seuraavalla kaudella I-divisioonassa ennen kuin siirtyi Ilvekseen, jossa pelasi kuusi kautta ja voitti SM-pronssia 1983 ja Suomen mestaruuden 1985. Kaudeksi 1987–1988 Henriksson siirtyi HPK:n ykkösdivisioonajoukkueeseen ja jatkoi seurassa myös seuraavat neljä kautta HPK:n noustua takaisin liigaan. Syksyllä 1992 hän palasi Ilvekseen ja pelasi Tampereella jälleen kuuden kauden ajan. Itävaltaan Wiener EV:n joukkueeseen Henriksson siirtyi 1997 ja viipyi siellä kaksi vuotta. Syksyllä 1999 Henriksson palasi vielä kerran Ilvekseen, mutta pelasi SM-liigassa vain puoli kautta toisen puolen kuluessa Vaasan Sportin I-divisioonajoukkueessa.
Kansainvälisillä kentillä Henriksson edusti Suomea alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1981 sekä alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 1982 ja 1983. Aikuisten MM-kisoihin Henriksson valittiin kahdesti: 1990 ja 1991. Kaikkiaan Henriksson pelasi 60 A-maaottelua.
Pelaajaurallaan Henriksson tunnettiin rajuluonteisena peruspakkina, joka taisteli aina joukkueen puolesta. Hän toimi Ilveksen kapteenina kausina 1995–1997.
Tuomariura
Henriksson aloitti tuomarina SM-liigassa kaudella 2001–2002. Ennen kautta 2007–2008 hän oli tuominnut 245 SM-liigaottelua. Henriksson toimi tuomarina myös vuosien 2004 ja 2005 MM-kisoissa sekä alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2003, Sweden Hockey Gamesissa 2003 ja Baltika Cupissa 2002.
Grammen kone
thumb|upright|Kampikäyttöinen laboratoriokokeisiin suunniteltu Grammen kone Grammen kone, Grammen kehä, Grammen magneetto, tai Grammen dynamo on ensimmäinen teollisuudessa laajemmin käytetty tasavirtageneraattori, joka on nimetty belgialaisen keksijänsä Zénobe Grammen mukaan. Grammen kone voi toimia sekä tasavirtaa kehittävänä generaattorina että sähkömoottorina.
thumb|Grammen kone Musée de l'électricité de Bourgognessa. Michael Faradayn esiteltyä sähköilmiöitä koskevat lakinsa sähkögeneraattoreiden kehitystä tehtiin monella taholla. Tulokset olivat hyötysuhteen osalta niin heikkoja, että taloudellista toimintaa ei juuri syntynyt. Vuonna 1860 A. Pacinott esitteli rengasankkurin, jota Gramme sitten paransi.
Grammen generaattori esiteltiin 1871 Pariisissa. Tätä tehokkaaksi osoittautunutta generaattoria alettiin heti valmistaa. Vuonna 1872 Siemens julkisti oman generaattorinsa, jota kutsuttiin rumpugeneraattoriksi. Rumpurakenteella saatiin käämivyyhtien molemmat sivut hyötykäyttöön. Vuonna 1873 Gramme esitteli dynamoitaan teollisuusnäyttelyssä Wienissä. Hänen apulaisensa H. Fontaine yhdisti vahingossa kahden dynamon johdot toisiinsa. Kun höyrykone alkoi pyörittää toista dynamoa, toinenkin lähti pyörimään. Gramme ymmärsi tämän vahingon seurausten merkityksen: dynamosta oli tullut moottori, joka oli silloisia moottoreita tehokkaampi. Jo samassa näyttelyssä hän hyödynsi tätä esittelemällä dynamo-moottoriparia siten, että dynamo oli kahden kilometrin päässä pientä vesiputousta pyörittävästä moottorista. Gramme pystyi esittelemään sekä tehokkaan sähkömoottorin että sähkönsiirron kauempaa. Tätä pidetään käytännöllisen sähkötekniikan alkuna.
Ruskoruostepyrstö
Ruskoruostepyrstö (Cercotrichas hartlaubi), myös Erythropygia hartlaubi, on keskiafrikkalainen varpuslintu. Cercotrichas-sukuun (Boie, 1831) kuuluu 10 lajia.
Koko ja ulkonäkö
Muistuttaa satakieltä höyhenpuvun ollessa päältä ruskea ja vatsapuolelta likaisenvalkea. Rinta on harmaanruskea. Pyrstö on melko pitkä ja ruskea ja sen reunasulat ovat vaaleammat. Laulaessaan lintu nostelee pyrstöään pystyyn ja alas.
Esiintyminen
Ruskoruostepyrstö elää päiväntasaajan Afrikassa ja sen elinalue on noin 720 000 neiliökilometriä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Laji elää kosteilla savanneilla.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2007
Vuoden 2007 Yhdysvaltain avoin tennisturnaus järjestettiin 27. elokuuta – 9. syyskuuta 2007 USTA Billie Jean King National Tennis Centerissä, Flushing Meadowsissa, New Yorkissa. 11. heinäkuuta ilmoitettiin miesten ja naisten palkintopottia korotettavan 200 00 dollarilla 1,4 miljoonaan dollariin. Summa on Wimbledonin vastaavaa matalampi, mutta korkeampi kuin Australian ja Ranskan avoimissa. Roger Federer voitti miesten kaksinpelin neljännen kerran peräkkäin. Justine Henin valtasi naisten kaksinpelin häviämättä eräkään.
Kuzovin luonnonsuojelualue
Kuzovin luonnonsuojelualue on "alueellisesti merkittävä" saaristoa suojeleva luonnonsuojelualue Vienan Kemin kaupungin edustalla Vienanmeren Äänislahdessa. Hallinnollisesti alue on osa Karjalan tasavallan Kemin piiriä.
Suojelualue käsittää noin 40,0 km² alueen, josta 10,0 km² on maa-aluetta ja loput merta. Käytännössä kyse on ryhmästä kallioisia saaria merellä Vienan Kemin edustalla. Alue on tärkeä vesilintujen pesimäpaikka ja se kuuluu Ramsarin sopimuksen perusteella suojeltuihin kosteikkoalueisiin.
Rion sambakarnevaali
thumb|right|Rion karnevaali vuonna 2004. Rion sambakarnevaali on Rio de Janeirossa järjestettävä karnevaali. Se järjestetään joka vuosi laskiaisen aikaan ennen paastoa ja se on maailman suurin karnevaali yli viidellä miljoonalla vuosittaisella osallistujallaan, joista lähes miljoona on turisteja.
Festivaali on järjestetty vuodesta 1723 lähtien. Vuonna 2021 ei festivaalia järjestetä koroviruspandemian vuoksi.
APL
APL voi tarkoittaa seuraavia:
Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko
Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko on samannimisen katolisen seurakunnan kirkko Turussa. Kirkkorakennus on valmistunut vuonna 1966. Se sijaitsee Turun keskustassa Ursininkadulla.
80-vuotiaassa Turun katolisessa seurakunnassa on 1 194 jäsentä (2005), joista suuri osa on maahanmuuttajataustaisia. Kirkkoherrana toimii Puolasta lähtöisin oleva isä Peter Gebara SCJ (Jeesuksen Pyhän Sydämen Veljeskunta). Kirkon yhteydessä on myös Turun birgittalaisluostari.
Sirén
Sirén tai Siren on sukunimi, ja se voi viitata seuraaviin henkilöihin (nimen kantajat suomalaisia, ellei toisin mainita):
P. T. Usha
Pilavullakandi Thekkeparambil Usha (s. 27. kesäkuuta 1964) on intialainen uransa päättänyt yleisurheilija. Hän kilpaili sekä pikamatkoilla että pitkissä aidoissa. Hän on pitänyt hallussaan Intian ennätystä 55.42 400 metrin aitajuoksussa vuodesta 1984 lähtien. Usha juoksi ennätyksensä Los Angelesin kesäolympialaisissa jossa sijoittui loppukilpailun neljänneksi. Usha oli mukana myös Intian 4x100 metrin viestijoukkueessa 1998 Aasian mestaruuskisoissa. Joukkue juoksi tuolloin uuden Intian ennätyksen 44.43. Ennätys on sittemmin rikottu. Usha osallistui myös 1988 kesäolympialaisten 400 metrin aitajuoksuun jääden alkueränsä seitsemänneksi sekä 1996 kesäolympialaisissa 4x400 metrin viestiin varajuoksijana.
Usha avioitui vuonna 1991 ja hänellä on yksi lapsi. Hän pyörittää myös urheiluakatemiaa kotiosavaltiossaan Keralassa. Eräs hänen akatemiansa oppilaista on ollut 2012 Lontoon olympialaisissa 800 metrin semifinaaliin yltänyt Tintu Lukka.
Glukogeeninen aminohappo
thumb|right|260px|[[Palorypälehappo- eli pyruvaatti-molekyyli.]] Glukogeenisiksi aminohapoiksi kutsutaan aminohappoja, joiden hajotuksen tuotteena saadaan joko pyruvaattia tai jotain sitruunahappokierron välituotetta. Näitä aminohappojen hajotuksen tuotteita voidaan käyttää energiantuotantoon, niistä voidaan muodostaa maksassa glykogeeniä tai glukoosia tai lihaksissa glykogeeniä. Loput aminohapoista ovat ketogeenisiä aminohappoja. Osa aminohapoista on sekä keto- että glukogeenisia.
Sviritsa
Sviritsa (, joskus )  on maaseututaajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Olhavan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Syvärijoen suuta 176 kilometriä Pietarista koilliseen. Asukkaita on 750 henkeä.
Paikkakunta on syntynyt 1700-luvulla Laatokan kanavan rakentamisen yhteydessä. Se on rakennettu jokien ja kanavien erottamille seitsemälle saarelle. Tärkein työnantaja on jokiliikenne. Palveluja ovat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, ensiapuasema ja posti. Nähtävyyksiin kuuluu Uuden Laatokan kanavan rakennuttajalle Aleksanteri II:lle pystytetty muistomerkki. Taajaman pohjoispuolella sijaitsee Ala-Syvärin luonnonpuisto.
Sviritsa on myös Paksujoen vasemmanpuoleisen suuhaaran nimi.
Finnträsk
Finnträsk on matala humusjärvi Kirkkonummella Uudellamaalla. Järvi on lounais–koillissuuntainen ja se sijaitsee kantatien 51 kupeessa kunnan itäosassa. Järven pituus on kolme kilometriä ja suurin leveys noin 600 metriä. Saaria on kolme. Lounaisimmassa kolkassa sijaitsee Träskmossenin suoalue, josta järvi laskee Suomenlahden Långvikeniin.
Järven rannoista ja ympäröivistä metsistä huomattava osa kuuluu Natura-verkostoon. Sekä rauhoitetuissa vanhoissa metsissä että lähiympäristössä pesii joukko harvinaisia lintuja, kuten pikkusieppo, idänuunilintu, kanahaukka, harmaapää- ja pikkutikka. Alueella on tiheä liito-oravakanta, jolle soveliaita suuria haapoja on siellä täällä kuusi- ja sekametsissä. Järven ympäristön suojelemiseksi on vuonna 1994 perustettu Finnträskin Suojeluyhdistys ry., johon kuuluu valtaosa järveä ympäröivän haja-asutusalueen asukkaista ja maanomistajista. Moottoriajoneuvoilla ajo järven jäällä ja moottoriveneiden käyttö kesällä on Lääninhallituksen päätöksellä kielletty. Järven pohjoisrannalla on pieni yleisessä käytössä oleva uimaranta. Finnträsk-järven alueella on merkittäviä luontoarvoja ja se on myös tärkeä virkistysalueena.
Finnträsketin ekologinen tila on hyvä.
Finnträsket (81V060.1.002) kuuluu Välialueeseen (81V060), joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen (81) päävesistössä. Finnträsket on Välialueen laajin vakavesi, sitä seuraavat huomattavasti pienemmät Sommarvägsträsket ja Gillobackaträsket.
Pakkolaki
Pakkolaki tarkoittaa lakia, joka rajoittaa työmarkkinajärjestöjen vapautta määritellä työehtosopimusten rajat, ja sillä ehtojen tasoa alennettaisiin vallitsevasta tasosta. Käytännössä työmarkkinajärjestöjen neuvottelu- ja sopimusoikeutta rajattaisiin, ja se toimisi työnantajien eduksi.
Työlainsäädäntö muodostaa periaatteessa alimman tason, ja sopimuksin siitä voidaan poiketa työntekijän eduksi, mutta tätä oikeutta pakkolaki rajoittaa.
Yksityisoikeuden professorin Ulla Liukkusen mukaan sanan käyttö oli vuonna 2015 Sipilän hallituksen pakkolakisuunnitelmien aikana latautunut poliittisesti siten, että sillä viitataan ongelmiin, joita lain säätämiseen liittyy. Pakkolaki olisi koskenut sunnuntai- ja ylityökorvauksia sekä sairausajan palkkaa
Marinin hallitus valmisteli vuonna 2022 potilasturvallisuuslakia, joka velvoittaisi hoitajat töihin lakon aikana. Tästä Marinin hallituksen valmistelemasta pakkolaista käytettiin lisäksi termiä pakkotyölaki.
Sanaa pakkolaki on käytetty aiemminkin ainakin seuraavissa yhteyksissä:
Oscar Pettiford
thumb|right|Oscar Pettiford Oscar Pettiford (30. syyskuuta 1922 – 8. syyskuuta 1960) oli yhdysvaltalainen jazz-sellisti, -kontrabasisti ja -säveltäjä, joka tuli tunnetuksi pääasiassa bebop-genren vaikuttajana.
Pettiford syntyi Okmulgeessa, Oklahomassa. Hän teki menestyksekästä yhteistyötä muiden muassa Dizzy Gillespien, Coleman Hawkinsin, Duke Ellingtonin ja Thelonious Monkin kanssa. Hänen sävellyksiään ovat "Tricotism", "Laverne Walk", "Bohemia After Dark", "Swingin' Till the Girls Come Home".
Pettiford lähti vuonna 1958 Eurooppaan ja asettui Tanskaan pääkaupunkiin Kööpenhaminaan, jossa hän kuoli äkilliseen sairauteen 37-vuotiaana.
Hindenburgin onnettomuus
LZ 129 Hindenburg saapui 6. toukokuuta 1937 kello 16.00 kolme päivää kestäneen lennon jälkeen Lakehurstin ylle New Jerseyssä. Muutaman tunnin kuluttua se tuhoutui ja 36 henkeä kuoli historian siihen asti pahimmassa siviililento-onnettomuudessa.
Onnettomuuden seurauksena kaikki zeppeliinilennot päättyivät kokonaan ilmailun historiassa. thumb|Hindenburg Manhattanin yläpuolella 6. toukokuuta 1937.
Hindenburg, natsismin symboli
Versailles’n sopimuksesta huolimatta Luftschiffbau Zeppelin -yhtiö oli alkanut valmistaa uudelleen zeppeliinejä kaupalliseen käyttöön vuonna 1928. Yhtiön silloinen toimitusjohtaja Hugo Eckener rakennutti tuohon aikaan ensimmäisen kaupalliseen käyttöön tarkoitetun ilmalaiva Graf Zeppelinin.
Toimitusjohtaja Eckener oli jo monta vuotta yrittänyt saada lupaa käyttää herkästi syttyvän vetykaasun sijasta turvallisempaa heliumia zeppeliinien nostokaasuna, mutta Yhdysvallat, joilla oli monopoli heliumin tuotannossa, oli hyvin haluton myymään sitä kansallissosialistiseen Saksaan. Siksi Luftschiffbau Zeppelin -yhtiö oli tehnyt tiiviistä yhteistyötä amerikkalaisen Goodyear-yhtiön kanssa heliumin käyttölupaneuvotteluiden helpottamiseksi amerikkalaisten kanssa.
Tilanne oli kuitenkin poliittisesti muuttumassa Saksassa. Natsipuolue oli noussut valtaan vuonna 1933 ja valtion taloudellinen tuki mahdollisti lisätilauksia yhtiölle. Apu ei kuitenkaan ollut pyyteetöntä, sillä natsipuolue vaati Hindenburgin nimen muuttamista Adolf Hitleriksi ja valtavan hakaristin maalaamista ilmalaivan kangaspintaan. Hakaristivaatimusta ajoi kiivaasti Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels, joka halusi käyttää zeppeliinejä natsismin teknisten saavutusten symboleina. Hindenburgin uudelleennimeämistä Hitleriksi ei toimitusjohtaja Eckener suostunut toteuttamaan, sillä hänen tarkoituksenaan ei alun perinkään ollut käyttää Hindenburgia poliittisessa propagandassa, vaan kaupallisessa liiketoiminnassa. Siksi Saksan edesmenneen valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin nimi pysyi edelleen LZ 129 -aluksen nimenä. Eckener kuitenkin suostui maalauttamaan hakaristit Hindenburgin sivuvakaimiin.
Tuleva Hindenburgin lento 6.5.1936 Yhdysvaltoihin olisi tärkeä matka yhtiölle ja sen kaupalliselle toiminnalle, mutta myös valtava propagandavoitto Saksalle ja natsismille. Säännölliset lennot Saksasta Yhdysvaltoihin oli tarkoitus aloittaa vuonna 1937.
Lento Frankfurt-Lakehurst 3.–6.5.1937
thumb|Hindenburg Lakehurstin yläpuolella 6. toukokuuta 1937 juuri ennen onnettomuutta. Hindenburg oli lähtenyt Frankfurt am Mainista 3. toukokuuta kolmepäiväiselle lennolle kohti Lakehurstia.
Ylittäessään Atlantin valtamerta Hindenburg oli kohdannut voimakasta vastatuulta ja oli joutunut lentämään ukkosrintaman läpi, jonka vuoksi Hindenburg myöhästyi kymmenen tuntia aikataulustaan.
Saapuessa Yhdysvaltain rannikolle Hindenburgin kapteeni Max Pruss päätti ohjata aluksen New Yorkin keskustan yläpuolelle, kunnes vastatuuli Atlantilta heikkenisi. Huonolla säällä lentämistä nimittäin vältettiin, vaikka Luftschiffbau Zeppelin -yhtiö oli mainostanut, että ilmalaivalla olisi turvallista matkustaa säällä kuin säällä. Hindenburgin käyttämä tulenherkkä vetykaasu oli yksi syy, miksi laskeutumista vältettiin erityisesti ukonilmalla.
Hindenburgin lipuessa Manhattanin yläpuolelle ihmiset juoksivat kaduille ihailemaan massiivista näkyä. Manhattanin liikenne oli hetken pysähdyksissä, kun autoissa olevat matkustajat ihailivat Hindenburgia, ennen kuin heidän piti taas jatkaa matkaa. Ilmalaivan ympärillä lensivät pienkoneet, jotka olivat tulleet juhlistamaan Hindenburgin lentoa Yhdysvaltoihin.
Kun Hindenburgin kapteeni Max Pruss sai Lakehurstin lentoaseman päällikkö komentajakapteeni Charles Rosendahlilta tiedon radiolla, että laskeutuminen voi tapahtua, oli jo alkanut taas sataa tihkusadetta. Kello oli jo 19.00 illalla.
Yli kaksisataa kenttähenkilökunnan jäsenistä oli odottamassa Hindenburgia Lakehurstissa, jotta laskeutuminen voitaisiin suorittaa ja ilmalaiva voitaisiin kiinnittää köysillä kiinnitystorniin.
Hindenburgin laskeuduttua 90 metrin korkeuteen näkivät eräät maassa olevat ihmiset staattisen sähkön aiheuttamia kipinöitä. Eräät silminnäkijät todistivat, että zeppeliinin katekangas vuotaisi kaasua ulos ihan kuin säiliöissä olisi vuoto.
Ilmalaivan laskeutuminen sujui hitaasti mutta tasaisesti. Lähestyttäessä kiinnitysmastoa kapteeni kytki moottorit peruutusvaihteella, jotta alus pysähtyisi paikoilleen. Sen jälkeen aluksesta pudotettiin 500 litran vesipainot. Alus laskeutui tasaisesti 60 metriä, minkä jälkeen ankkuri heitettiin alas.
Kello 19.25 Hindenburgin perä syttyi tuleen, ja liekit levisivät ilmalaivan ylle salamannopeasti. Herkästi syttyvä vetykaasu leimahti humahdellen Hindenburgin yllä. Maassa olevat ihmiset juoksivat pakokauhun vallassa pois putoavan, tulen peittämän ilmalaivan alta.
Matti Virmanen
Matti Virmanen (s. 30. marraskuuta 1960 Helsinki) on suomalainen jääkiekkotoimija ja Jokereiden entinen pitkäaikainen toimitusjohtaja. Nykyään hän toimii NHL-joukkue Edmonton Oilers in Pro Scouttina sekä SM-liigajoukkue Vaasan Sportin pelaajakoordinaattorina.
Hindenburgin onnettomuus
Lento Frankfurt-Lakehurst 3.–6.5.1937
Tulipalo eteni ilmalaivan keulaan, ja alus vajosi perä edellä maahan. Hindenburgin keula osoitti hetken kohti taivasta, kunnes se romahti maahan. Kaikki oli ohi 37 sekunnissa, ja Hindenburgista oli jäljellä vain savuava kuori.
Matti Virmanen
Peliura
Virmanen edusti kasvattajaseuraansa Jokereita ainoastaan neljän ottelun verran SM-liigassa kaudella 1980–1981. Hän voitti Norjan liigan pistepörssin vuonna 1983 pelatessaan Bergenin joukkueessa. Suomessa Virmanen on pelannut vanhemmalla iällä alemmilla sarjatasoilla.
Hindenburgin onnettomuus
Lento Frankfurt-Lakehurst 3.–6.5.1937
Hindenburgin laskeutumisen aikana yleisön joukossa oli NBC:n radiotoimittaja Herbert Morrison, joka tallensi pikalevylle aluksen laskeutumista. Morrisonin selostaessa Hindenburgin rungon harjalle syttyi liekki. Yhtäkkiä koko ilmalaiva peittyi tuleen ja paksu savuseinä kohosi kymmenien metrien korkeuteen.
Onnettomuuden tutkimukset
Tutkimukset onnettomuuden syystä alkoivat välittömästi.
Matti Virmanen
Muut tehtävät
Kesällä 2008 Matti Virmanen aloitti Jokerit HC Oyj:n urheilutoimenjohtajan tehtävissä. Jokerien uutena toimitusjohtajana aloitti Keijo Säilynoja 16.6.2008. Urheilutoimenjohtajana Virmanen toimi vuoteen 2010 asti. Virmanen on toiminut NHL-seura Edmonton Oilersin pelaajatarkkailijana vuodesta 2010.
Hindenburgin onnettomuus
Onnettomuuden tutkimukset
pienoiskuva|Video: Universalin uutiskatsaus tuhosta 10. toukokuuta 1937 Sekä Yhdysvaltain että natsi-Saksan hallitusten asettaman tutkintakomitean mukaan kyseessä oli traaginen onnettomuus. Tutkintakomitea tuli siihen tulokseen, että sähkökipinä oli sytyttänyt vuotavan vetysäiliön.
Kipinän ja vuodon aiheuttajaa ei koskaan saatu varmasti selville. Tutkintakomitea piti todennäköisenä, että Hindenburgin lähestyessä ankkurimastoa jokin aluksen tukivaijereista olisi katkennut ja puhkaissut kaasusäiliön. Kipinän puolestaan olisi aiheuttanut Elmon tuleksi kutsuttu luonnonilmiö.
Kyllästeainehypoteesi
NASA:sta eläköitynyt vetytutkija Addison Bain ja kemian teknologian emeritusprofessori William D. Van Vorst Kalifornian yliopistosta julkaisivat uuden tutkimuksen 1990-luvun lopulla. Sen mukaan Hindenburgin onnettomuuden syy ei ollut vetypalo. Bain oli löytänyt Hindenburgin ulkovaipan riekaleita, joista selvisi, että kangas oli vesitiivistetty sivelemällä siihen rakettipolttoainetta. Tämän perusteella Hindenburgin onnettomuuden syyksi esitettiin sähköstaattista purkausta, joka olisi sytyttänyt kankaan tuleen.
Uusi hypoteesi on herättänyt myös arvostelua. Myöskään Myytinmurtajat eivät saaneet pelkkää Hindenburgissa käytettyä vastaavaa kangasta palamaan riittävän nopeasti. Brittiläisen Jem Stansfieldin johtama tutkimusryhmä pitää onnettomuussyynä hankaussähkön purkautumista.
Jälkipyykki
Onnettomuuden jälkeen matkustajien ja suuren yleisön usko zeppeliineihin alkoi horjua ja Yhdysvaltain asettama kielto zeppeliinien lennoille horjutti lopullisesti yhtiön toimintaa vuoden 1937 tienoilla, jolloin heliumin myyntilupaa ei myöskään annettu Euroopassa vallitsevien poliittisten jännitteiden takia.
Pian onnettomuuden jälkeen lentokoneliikenne syrjäytti zeppeliinit Pan American World Airlinesin aloittaessa toimintansa.
Hiilisuboksidi
Hiilisuboksidi (C3O2) on väritön pistävänhajuinen kaasu, jonka neljä kumuloitunutta kaksoissidosta tekevät elektroneista delokalisoituneita. Se muistuttaa läheisesti muita hiilen oksideja kuten hiilimonoksidia (CO), hiilidioksidia (CO2) ja dihiilimonoksidia (C2O).
Hiilisuboksidin löysi Benjamin Collins Brodie vuonna 1873 ja hiilisuboksidiksi sen nimesi Marcellin Berthelot. Myöhemmin Otto Diels esitti, että muut orgaanisesta kemiasta peräisin olevat nimet olisivat mahdollisia.
Hiiliisuboksidia syntetisoidaan kuivan fosforipentoksidin ja malonihapon tai malonihapon esterin seoksesta. Yhdistettä voidaan myös pitää malonihappoanhydridin anhydridinä eli niin sanottuna toisena anhydridinä. Hiilisuboksidi polymerisoituu itsestään punaisiksi, keltaisiksi tai mustiksi kiteiksi, joiden rakenne on hyvin samankaltainen kuin 2-pyronilla.
Arab Air Carriers Organization
300px|right Arab Air Carriers Organization, AACO on alueellinen arabilentoyhtiöiden yhteistyöjärjestö, jonka Arabiliitto perusti 1965. Sen tavoitteina on alueen lentoyhtiöiden yhteistyön, turvallisuuden ja laadun kehittäminen. Järjestöön kuuluu vuonna 2018 kaikkiaan 33 lentoyhtiötä eri arabimaista.
Arab Air Carriers Organization (AACO) sijaitsee Libanonin Beirutissa, ja Arab Air Carriers Organization Regional Training Center (AACORTC) sijaitsee Jordanian Ammanissa.
Jäsenet
Arab Air Carriers Organizationin jäsenet:
Ilmapudotus
thumb|right|250px|[[Laskuvarjojoukot|Laskuvarjojoukon maahanlasku.]]
Ilmapudotus tai lentopudotus tarkoittaa tarvikkeiden pudotusta ilma-aluksesta, tyypillisesti laskuvarjon varassa. Tavallisimpia ilmapudotuksen käyttökohteita ovat avustustarvikkeiden kuten ruoka-avun tai lääkkeiden pudottaminen lentokoneesta laskuvarjoilla alueille, jotka ovat muutoin vaikeasti saavutettavissa joko luonnonolojen tai poliittisen tilanteen vuoksi. Toinen tyypillinen ilmapudotuksen käyttökohde on sotajoukkojen huoltaminen pudottamalla näille lentoaluksesta täydennyksiä. Ilmapudotuksella sijoitettavia sotajoukkojen kutsutaan maahanlaskujoukoiksi.
Viviana Zelizer
Viviana A. Zelizer (s. 19. tammikuuta 1946 Buenos Aires, Argentiina) on Princetonin yliopiston sosiologian professori, joka on tunnettu taloussosiologian tutkija. Hänen alaansa on erityisesti talouden kautta ilmenevät kulttuuriset ja moraaliset merkitykset. Erityisesti pyhän taloudellinen arvottaminen on toistuva teema Zelizerin tutkimuksessa; tämä näkyy hänen mukaansa esimerkiksi henkivakuutusratkaisuissa ja seksuaalisten suhteiden yhteydessä tapahtuvassa taloudellisessa vaihdossa.
Ura
Zelizer opiskeli synnyinmaassaan Argentiinassa lakia kahden vuoden ajan kunnes muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1967. Hän valmistui sosiologiksi Rutgersin yliopistosta vuonna 1971, filosofian sekä taiteiden maisteriksi Columbian yliopistosta vuonna 1974, ja tohtoriksi vuonna 1977. Vuonna 1976 Zelizer sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Hän on kirjoittanut viisi klassikkoaseman saanutta taloussosiologian kirjaa.
Laguna Blanca
Laguna Blanca voi viitata muun muassa seuraaviin asioihin:
Licancabur
Licancabur on Chilen ja Bolivian rajalla sijaitseva kerrostulivuori. Tulivuoren kraatterissa sijaitsee yksi maailman korkeimmilla sijaitsevista järvistä.
Ketogeeninen aminohappo
thumb|230px|[[Leusiini on ketogeeninen aminohappo.]] thumb|230px|[[Lysiini on ketogeeninen aminohappo.]] Ketogeenisiä aminohappoja ovat aminohapot, joiden hajotuksessa muodostuu asetoasetaattia, asetyylikoentsyymi-A:ta tai asetoasetyylikoentsyymi-A:ta. Koska näiden molekyylien hiiliketju ei toimi substraattina glukoneogeneesissä, niistä ei voida muodostaa glukoosia tai glykogeeniä. Puhtaasti ketogeenisiä aminohappoja ovat vain leusiini ja lysiini. Loput aminohapoista ovat joko glukogeenisiä tai sekä keto- että glukogeenisiä.
Toshiya
thumb|200px|Toshiya (2006) Toshiya (31. maaliskuuta 1977 Sapporo, Japani) on J-rock-yhtye Dir en greyn basisti.
Toshiya on säveltänyt muutaman yhtyeen kappaleista: egnirys cimredopyh +) an injection, Erode, Bottom of the death valley, sekä Dien ja Kyōn kanssa RED...[em] ja THE IIID EMPIRE, Shinyan kanssa raison detre.
Ennen Dir en greytä Toshiya soitti "D+L" ja "GOSICK" -yhtyeissä.
Roger Corman
thumb|Roger Corman vuonna 2006. Roger Corman (s. 5. huhtikuuta 1926 Detroit) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja tuottaja. Corman tunnetaan erityisesti halpaelokuvien tekijänä ja monien nykyään kuuluisien ohjaajien ja näyttelijöiden auttamisesta alkuun.
Corman opiskeli insinööriksi Stanfordin yliopistossa, mutta ryhtyi valmistuttuaan työskentelemään 20th Century Foxin elokuvastudioilla hanttihommissa. Hän alkoi tuottaa ja käsikirjoittaa elokuvia vuonna 1953, ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai rahoituksen ensimmäiselle ohjaustyölleen. Tästä lähtien Corman teki elokuvia nopeaan tahtiin. Yhdessä vuodessa saattoi syntyä jopa seitsemän pitkää elokuvaa, ja kuvaukset kestivät yleensä vain kymmenen päivää. Nopeimmillaan Corman kuvasi elokuvan vain kahdessa päivässä, joka on tiedettävästi maailmanennätys 35-milliselle kuvatusta pitkästä elokuvasta. Tästä absurdista komediasta Pieni kauhukauppa (Little Shop of Horrors, 1960) tuli kulttisuosikki, josta tehtiin myöhemmin musikaalisovitus, joka muokattiin samannimiseksi Hollywood-elokuvaksi vuonna 1986.
Vuonna 1970 Corman jätti ohjaamisen ja keskittyi tuottamiseen. 1970-luvulla hän auttoi monia nykyään kuuluisia ohjaajia alkuun uuden New World -tuotantoyhtiönsä alla. Debyyttinsä saivat muun muassa Martin Scorsese, Jonathan Demme, James Cameron ja Ron Howard. 1960-luvulla Corman antoi ensimmäiset työpaikat Francis Ford Coppolalle ja Monte Hellmanille, sekä näyttelijöistä Jack Nicholsonille ja William Shatnerille. Roger Corman onkin saanut monelta näistä ohjaajista vastapalveluksena pienen cameoroolin heidän myöhemmissä elokuvissaan: Corman on piipahtanut muun muassa Coppolan elokuvassa Kummisetä, osa II (1974), Howardin Apollo 13:ssa (1995) sekä Demmen Uhrilampaissa (1991) ja Philadelphiassa (1993).
1990-luvulla Corman myi menestyksekkään New World -yhtiönsä ja jatkoi ohjaamista uuden Concorde Picturesin alla. Corman on tähän päivään mennessä tuottanut yli 350 elokuvaa ja ohjannut 50.
Yhdysvaltain elokuva-akatemia palkitsi Cormanin elämäntyöstään Oscar-kunniapalkinnolla marraskuussa 2009.
Filmografia – ohjaukset
thumb|Elokuvan Korppi alkuperäinen juliste.
Orlando Cepeda
thumb|Orlando Cepeda Orlando Manuel Cepeda Pennes (s. 17. syyskuuta 1937) on puertoricolainen baseballpelaaja. Hän pelasi MLB-tasolla vuosina 1958–1974.
Cepeda sai vuonna 1999 paikan Baseball Hall of Famesta.
Joukkueet
Joukkueet, joissa Cepeda uransa aikana pelasi, olivat aikajärjestyksessä:
AFC West
AFC West on amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan National Football Leaguen American Football Conferencen läntinen divisioona.
AFC West perustettiin vuonna 1970 American Football Leaguen (AFL) ja NFL:n yhdistyttyä. NFL jaettiin kuuteen divisioonaan, joista kolme sijoitettiin American Football Conferenceen (AFC) ja kolme National Football Conferenceen (NFC).
Alkuperäiset AFC West -joukkueet olivat Denver Broncos, Kansas City Chiefs, Oakland Raiders ja San Diego Chargers. Kaikki kuuluivat aiemmin AFL:n läntiseen konferenssiin ja ovat edelleen AFC Westin ainoat joukkueet. Kun Raiders siirtyi Oaklandista Los Angelesiin vuosiksi 1982-1994, joukkue pysyi AFC Westin jäsenenä.
Vuoden graafikko
Vuoden graafikko -tunnustuksen myöntää graafisen suunnittelun ammattijärjestö Grafia. Tunnustus on myönnetty vuodesta 1985, ja siihen liittyy näyttely.
AFC West
Kun Seattle Seahawks ja Tampa Bay Buccaneers liittyivät NFL:een kaudella 1976, ne sijoitettiin väliaikaisesti NFC:en ja AFC:en yhdeksi kaudeksi, mutta jo 1977 joukkueet vaihtoivat konferensseja keskenään. Seahawksista tuli AFC Westin jäsen ja Buccaneersista NFC Centralin jäsen. Vielä yhden uudelleenjärjestelyn myötä Seahawks sijoitettiin NFC Westiin vuonna 2002.
Piltunginjoki
Piltunginjoki on kymmenisen kilometriä pitkä pieni joki Utajärven kunnan kaakkoiskulmalla Pohjois-Pohjanmaalla.
Kulku
Joki saa alkunsa Piltunginjärvestä ja laskee luoteeseen ja lopulta lähes suoraan pohjoiseen Utosjokeen, Nuanjärvestä hieman etelään Alalammen tienoilla. Joelle ovat luonteenomaisia monet mutkat varsinkin ylävirran puolella, jossa se kulkee suuren Jerusaleminsuon pohjoispuolella.
Käyttö
Piltunginjoki oli aikoinaan Utosjoen uiton tärkeä sivuhaara, minkä vuoksi mutkia oiottiin hirsisillä seinämillä, joiden jäänteitä on vieläkin nähtävissä. Joen kalakantaan kuuluvat varsinkin tavanomaiset ahven ja hauki, mutta myös harjus. Alajuoksun puolella ja mm. Yli-Utokselta seututie 800:lle menevän metsäautotien sillan tienoilla on myös virtapaikkoja. Joen varsi on kokonaan asumatonta seutua, edes kalasaunojen jäänteitä ei ole näkyvissä. Lähistöllä on kuitenkin ollut aikoinaan suuria savottatyömaita.
AFC West
Play off -esiintymiset yhteensä
1 Raiders pelasi Los Angelesissa vuosina 1982-1994 2 Seahawks siirtyi NFC Westiin vuonna 2002.
Vuoden graafikko
Vuoden graafikot
Lähde: Grafia
Seinäkiipeily
Lajin kuvaus
Seinäkiipeily on rohkeutta, notkeutta ja voimaa kehittävä laji, jota voivat harrastaa niin aikuiset kuin lapsetkin. Seinäkiipeilyä harrastetaan yleensä kiipeilyhallissa, jossa on kymmeniä tai jopa satoja eritasoisia reittejä. Myös joissain urheiluhalleissa ja vapaa-ajankeskuksissa on kiipeilyseiniä.