Malthusin_väestöteoria
Uusmalthusilainen väestöteoria
Uusmalthusialainen teoria väittää, että väestön kasvu pysähtyy ainoastaan silloin, kun sen toimeentulo on juuri hengissäpysymisen rajoilla tai sen alapuolella. Jos otetaan esimerkiksi 10 lisääntymiskelpoista ryhmää, ajan myötä maan syntyvyys lähestyy sen nopeimmin kasvavan ryhmän syntyvyyttä, samalla tavalla kuin josta lopulta saadaan riippumatta siitä, kuinka suuri vakio a on tai kuinka pieni vakio b on. Oloissa, joissa taistellaan hengissäpysymisestä, nopeimmin kasvava ryhmä on todennäköisimmin se, joka kehittää maatalouttaan tehokkaimmin. Mutta jos olot ovat hengissäpysymisrajan yläpuolella, nopeiten kasvava ryhmä onkin se, jolla on suurin syntyvyys. Sen ansiosta maan syntyvyys lähestyy sen nopeimmin kasvavan ryhmän kasvua. Missä tahansa ryhmässä tietyt yksilöt ovat lisääntymismyönteisempiä kuin toiset. Uusmalthusialaisen teorian mukaan lisääntymismyönteiset ihmiset eivät ainoastaan itse saa enemmän lapsia, vaan myös heidän lapsensa haluavat enemmän lapsia kuin muut. Tämä tarkoittaa sitä, että lisääntymismyönteisten yksilöiden määrä populaatiossa lisääntyy samalla tavalla kuin jatkuva luonnonvalinta suosii lisääntymisgeeniä (paitsi monimuotoisuuden vuoksi paljon nopeammin). Uusmalthusilaisten mukaan tämä lisääntymismyönteisyyden kasvu johtaa hypereksponentiaaliseen populaation kasvuun, joka lopulta ohittaa ruoantuotannon. Tämä näyttää tekevän pitkällä aikavälillä tyhjäksi minkä tahansa vapaaehtoisen syntyvyyden säännöstelyn. Uusmalthusialaiset väittävät, että vaikka aikuiset maahanmuuttajat edistävät taloudellista tuottavuutta, luonnollisesta kasvusta ja hedelmällisyydestä ei ole hyötyä taloudelle. Uusmalthusilaiset väittävät, että kehittyneissä maissa on alkanut tai alkaa pian hypereksponentiaalisen kasvun aika. Sen lisäksi maatalousmaa heikkenee käytettäessä. Jotkin tehomaanviljelyksessä olleet maa-alueet ovat kuluneet loppuun kauan aikaa sitten. Malthuksen aikana ja 150 vuotta sen jälkeen useimpien yhteiskuntien asukasluku oli maatalouden tuotannon rajoilla. Toisen maailmansodan jälkeen tehomaatalous aiheutti maatalouden tuottavuudessa dramaattisen muutoksen. Vihreäksi vallankumoukseksi kutsuttu ilmiö kasvatti viljasatoja laajentaen maailman ruokavarastoja laskien samalla ruoan hintoja. Vastauksena maailman väestön kasvunopeus kiihtyi nopeasti, jolloin Malthuksen mukaan uhkaavasta katastrofista kirjoittivat ennusteita muun muassa Paul R. Ehrlich ja Simon Hopkins. Kehittyvien maiden populaatiot kasvoivat sen verran hitaasti, että ruoantuotannon raja ei tullut vastaan. Vuoteen 1990 mennessä maataloustuotanto näytti alkavan hiipua useilla alueilla maailmassa. 2000-luvun alkuun mennessä moni teknologialtaan kehittynyt maa on käynyt läpi väestöllisen muuntumisen, monimutkaisen sosiaalisen kehityksen, jossa kokonaissyntyvyys ja imeväiskuolleisuus on pienempi, naiset ovat koulutetumpia, kaupungistuminen on lisääntynyt ja syntyvyyden säännöstelyyn on saatavilla tehokkaita menetelmiä. Kehittyneet ja kehittymättömät maat noudattavat kahta erillistä polkua. Useimmilla kehittyneillä mailla on riittävästi ravintoa, matala syntyvyys ja vakaa (joissain tapauksissa jopa laskeva) väkiluku. Joissain tapauksissa väestön kasvu aiheutuu eliniän pitenemisestä, vaikka syntyvyysaste ei riitä väestön korvautumiseen. Esimerkiksi Espanjalla on arviolta 4,6 km2 viljelykelpoista maata tai pysyvää satoa 1000 asukasta kohti ja sen keskimääräinen syntyvyysaste on reilusti korvautumisrajan alapuolella (1,3 lasta/nainen). Espanjan väestö on kasvanut vähemmän kuin 50 % viimeisen 40 vuoden aikana. Vastaava suhde Nigerialla on vain 2,1 km2 viljelykelpoista maata tai pysyvää satoa 1000 asukasta kohti; Nigerian syntyvyysaste on 5,0 lasta/nainen ja sen väestö on kolminkertaistunut vastaavien neljänkymmenen vuoden aikana. Espanja näyttää välttyneen Malthusian katastrofilta, tosin uus­malthusilaiset väittävät ilmiön olevan vain väliaikainen; toisaalta merkittävä osa Nigerian asukkaista elää lähellä hengissäpysymisen rajaa. David Pimental ja Ron Nielsen ovat toisistaan riippumatta määritelleet, että ihmispopulaatio kokonaisuutena on ohittanut numeerisen pisteen, jossa kaikki voivat elää hyvinvoivana ja me olemme päässeet vaiheeseen, jossa monet maailman asukkaista ja tulevista sukupolvista ovat kurjuuden loukussa. Todisteita tulevasta katastrofista löytyy 2000-luvulta, esimerkiksi vuoteen 2000 mennessä, kehittyvien maiden lapsia kuoli vuosittain 11 miljoonaa pelkkiin tartuntatauteihin. Tällainen tieto osoittaa, kurjuuden standardin mukaisesti, että katastrofi on tulossa. Termi 'kurjuus' voidaan tulkita seuraavasti: korkea lapsikuolleisuus, matala hygieniataso, puutteellinen ruokavalio, saastunut juomavesi, laajalle levinneet taudit, sota ja poliittiset levottomuudet. Jos tarkastellaan nälänhätiä, maailman ruoantuotanto on saavuttanut maksimipisteensä niillä alueilla, joilla ruokaa tarvitaan eniten. Esimerkiksi Etelä-Aasiassa keskimäärin puolet maasta on köyhtynyt niin, että ruoantuotannolle ei ole enää edellytyksiä. Kiinan maaperästä 29% on todettu peruuttamattomasti viljelyyn kelpaamattomaksi ja vuosittain menetetään 2500 km2 lisää. Madagaskarilla vähintään 30% aiemmin tuotannossa olleesta maaperästä on peruuttamattomasti hedelmätöntä. Toisaalta viimeaikaiset tutkimukset osoittavat, että ylipainoisten osuus ylittää aliravittujen määrän ja liikalihavuus jatkaa kasvuaan sekä rikkaissa että köyhissä maissa.