cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Meet Me on the Equinox
Musiikkivideo
Musiikkivideolla yhtye soittaa hylätyssä, pimeässä huoneessa kappalettaan samalla kun videolla nähdään kohtauksia Twilight – Uusikuu -elokuvasta.
Pi
Pi tarkoittaa seuraavia asioita ja henkilöitä:
Bilinda Butcher
thumb|Bilinda Butcher. Bilinda Jayne Butcher (s. 16. syyskuuta 1961 Lontoo) on brittiläinen pop-muusikko. Hän tuli tunnetuksi My Bloody Valentine -yhtyeen laulajana ja kitaristina.
My Bloody Valentine ei ole virallisesti hajonnut, mutta viettänyt hiljaiseloa useita vuosia. Butcher on tehnyt musiikillista yhteistyötä mm. Collapsed Lungin ja Dinosaur Jr:n kanssa.
Paul Volcker
Paul Adolph Volcker (5. syyskuuta 1927 Cape May, New Jersey, Yhdysvallat – 8. joulukuuta 2019 ) toimi Yhdysvaltain keskuspankin pääjohtajana Jimmy Carterin ja Ronald Reaganin presidenttikausilla vuosina 1979−1987. Hän toimi presidentti Barack Obaman taloudellisena neuvonantajana.
Varhainen elämä ja koulutus
Volker syntyi Cape May, New Jerseyssä. Hänen vanhempansa olivat Alma Louise (o.s. Klippel, 1892–1990) ja Paul Adolph Volcker (1889–1960). Kaikki hänen isovanhempansa olivat alkuperältään Saksasta. Volker eli lapsuutensa Teanneck, New Jerseyssä, jossa hänen isänsä oli alueen paikallisjohtaja. Paulin isä menestyi roolissaan 20 vuoden aikana parantamalla kasvavan kaupungin taloudellista vakautta ja paikallishallinnon tehokkuutta. Paulilla oli neljä vanhempaa sisarta: Ruth (1916–1991), Louise (1918–1966), Elinor (1922–1923) ja Virginia Streitfeld (1924–2011). Lapsena hän kävi äitinsä kanssa luterilaisessa kirkossa, kun taas hänen isänsä kävi piispan kirkossa. Volcker valmistui Teaneckin lukiosta vuonna 1945, jossa hän osallistui useisiin opiskelijaryhmiin, hän teki vaikutuksen ikäisilleen ja opettajilleen politiikan tuntemuksellaan.
Ura
Volcker osallistui Princetonin yliopistoon perustutkinnon-opiskelijana ja valmistui korkeimpien arvosanoin julkisien ja kansainvälisten asioiden korkeakoululta (nykyisin Princetonin julkisten ja kansainvälisten asioiden koulu) vuonna 1949. Vanhemmassa opinnäytetyössään otsikko "The Problems of Federal Reserve Policy since World War II", Volcker kritisoi keskuspankin toisen maailmansodan jälkeistä politiikkaa epäonnistumisesta hillitä inflaatiopaineita ja kirjoitti:" turvonnut rahan tarjonta aiheutti vakavan inflaatiouhan taloudelle. Rahan tarjonta oli saatettava hallintaan, jotta katastrofaalisen jyrkän hinnannousun vaikutuksia voitaisiin välttää. Kesän 1949 jälkeen hän toimi tutkimusavustajana New York Fedissä. Sittemmin hän muutti Harvardin yliopistoon suorittamaan maisterin tutkinnon poliittisen talouden tutkijakoulutusta. Hän työskenteli toisena kesänä New Yorkin federaation tutkimusavustajana ennen valmistumistaan ​​vuonna 1951. Harvardin jälkeen Volcker opiskeli vuosina 1951–1952 Lontoon kauppakorkeakoulussa Rotaryn säätiön stipendiaattina Rotaryn suurlähetystöapurahojen ohjelmassa.
Titania
Titania (tunnetaan myös nimellä Uranus III) on Uranuksen suurin kuu. Se on samalla Aurinkokunnan kuista kahdeksanneksi suurin. Sen koostumuksesta puolet on vesijäätä, 30 % silikaattikiveä ja 20 % metaanin muodostamia orgaanisia yhdisteitä. Titanian löysi William Herschel vuonna 1787.
Titania sisältää lähes yhtä suuret määrät jäätä ja kiveä, ja sillä on luultavasti kivinen ydin ja jäinen vaippa. Myös nestemäistä vettä voi olla ytimen ja vaipan rajalla. Titanian pinta on melko pimeä ja väriltään aavistuksen punertava. Se on muotoutunut meteoriittien törmäyksissä ja endogeenisen prosessin avulla. Titanian pinnalla on lukuisia törmäyskraattereita, joiden koko voi yltää jopa 326 kilometriin, mutta se ei ole niin paljon kraatterien peitossa kuin Uranuksen ulkoisin kuu, Oberon. Suurin osa Titanian pinnanmuodoista syntyi luultavasti kauan sitten tapahtuneessa endogeenisessä tapahtumassa, joka peitti aiemman, kraattereisemman pinnan. Titanian pinnassa on paljon erilaisia kanjoneita ja halkeamia. Kuten kaikki Uranuksen suuret kuut, Titania syntyi luultavasti planeettaa ympäröineestä kiekosta juuri sen muodostumisen jälkeen.
Vuosina 2001–2005 tehdyt spektroskooppiset infrapunakuvaukset paljastivat Titanian suuren vesijää- ja hiilidioksidimäärän kuun pinnalla. Määrät viittaavat todella heikkoon hiilidioksidi-ilmakehään, joka aiheuttaa painetta noin yhden baarin kymmenesbiljoonasosan verran. Vuonna 2009 ainut Uranuksen kuihin kohdistuva lähitutkimus oli Voyager 2:n ohitus tammikuussa 1986. Se otti joitakin kuvia Titaniasta. Näiden kuvien perusteella on pystytty kartoittamaan noin 40 % kuun pinta-alasta.
Löytäminen ja nimeäminen
Titanian löysi William Herschel 11. tammikuuta 1787. Hän löysi samana päivänä myös Uranuksen toiseksi suurimman kuun, Oberonin. Hän raportoi myöhemmin löytäneensä neljä muuta kuuta, vaikka myöhemmin varmistettiin, ettei tämä ollut totta. Noin 50 vuotta löydön jälkeen Titaniaa ja Oberonia ei ollut voitu havaita muilla havaintolaitteilla kuin Herschelin omistamilla. Nykyään kuut voi nähdä laadukkaalla harrastelijatason teleskoopilla.
Nimen kuulle antoi Herschelin poika John Herschel William Shakespearen näytelmässä Juhannusyön uni esiintyvän keijukaisten kuningattaren mukaan vuonna 1852. William Lassell oli ehdottanut nimeä löydettyään kaksi muuta Uranuksen kuuta, Arielin ja Umbrielin.
Alun perin Titaniaa sanottiin "Uranuksen ensimmäiseksi kuuksi", ja vuonna 1848 se saikin lisänimen Uranus I. Joskus lisänimessä on käytetty myös Herschelin alkuperäistä numerointia, jossa Titania on Uranus II. Vuonna 1851 William Lassell numeroi kaikki neljä Uranuksen tunnettua kuutta niiden kiertoetäisyyden mukaan roomalaisin numeroin, ja siitä lähtien Titanian lisänimi on ollut Uranus III.
Kiertorata
thumb|left|200px|Titanian massa on 40 % kaikkien Uranuksen kuiden massoista. Titania kiertää Uranusta 436 000 kilometrin etäisyydellä, ja se on toiseksi kauimpana planeetasta viidestä suurimmasta kuusta. Titanian kiertoradalla on pieni eksentrisyys ja se on inklisoitunut todella vähän verrattuna Uranuksen ekvaattoriin. Sen kiertoaika on 8,7 päivää, mikä on saman verran kuin sen kiertoaika akselinsa ympäri. Toisin sanoen planeetan pinnalta näkee aina vain Titanian toisen puolen, kuten Kuun näkee Maasta.
Titanian kiertorata on täysin Uranuksen magnetosfäärin sisällä. Tämä on tärkeää, sillä magnetosfäärin sisällä oleviin planeettoihin kohdistuu magnetosfäärin plasmaa, mikä voi kääntää kuun. Tämä pommitus voi johtaa näkymättömissä olevan puoliskon pimentymiseen, mikä on havaittu kaikkien Uranuksen kuiden pinnalla Oberonia lukuun ottamatta.
Koska Uranus kiertää Aurinkoa lähes kallellaan ja sen kuut kiertävät planeettaa ekvaattorin suuntaisesti, ne (mukaan lukien Titania) vaikuttavat planeetan äärimmäisiin vuodenaikoihin. Sekä planeetan pohjois- että etelänapa viettävät 42 vuotta täydessä pimeydessä, ja toiset 42 vuotta jatkuvassa auringonvalossa, jolloin Aurinko paistaa lähestulkoon suoraan taivaalta. Voyager 2:n ohitus 1986 sattui aikaan, jolloin valo osui etelänavalle, jolloin Uranuksen pohjoisosat jäivät kokonaan tutkimatta. Vuosina 2007–2008 Titanian pinnalla on nähty kaksi Umbrielin aiheuttamaa auringonpimennystä, 15. elokuuta ja 8. joulukuuta 2007.
Rakenne
left|thumb|200px|[[Voyager 2:n ottama kuva Titaniasta]] Titania on suurin ja suurimassaisin Uranuksen kuu sekä kahdeksanneksi suurimassaisin Aurinkokunnan kuu. Sen tiheys on 1,71 g/cm3, mikä on paljon suurempi tiheys kuin Saturnuksen kuiden keskiarvo. Tämä viittaa huomattaviin vesijään ja tiheiden (ei-jää) -tekijöiden suuriin määriin, joten Titania koostuu luultavasti kivistä ja hiilipitoisista materiaaleista mukaan lukien raskaat orgaaniset yhdisteet. Vesijään esiintymisen teoriaa tukevat spektroskooppiset havainnot vuosilta 2001–2005. Vesijään määrä on hieman suurempi Titanian näkyvällä puoliskolla kuin piilossa olevalla puoliskolla. Tässä suhteessa kuu on Oberonin vastakohta, sillä Oberonissa vesijäätä on enemmän piilossa olevalla puoliskolla. Tämän epäsymmetrian syytä ei tiedetä, mutta se voi liittyä Uranuksen magnetosfäärissä tapahtuneisiin muutoksiin.
Vettä lukuun ottamatta muu Titanian pinnalla infrapunaspektroskopialla havaittu materiaali on hiilidioksidia, jota havaittiin pääasiassa piilossa olevalla puoliskolla. Hiilidioksidin alkuperä ei ole täysin varma. Se voi olla muodostunut paikallisesti hiilestä ja muista materiaaleista Auringon ultraviolettisäteilyn avulla tai tullut Uranuksen magnetosfääristä. Magnetosfääriteoria voisi selittää määrien epätasaisuuden puoliskoilla, sillä piilossa oleva puolisko vastaanottaa enemmän magnetosfäärin vaikutteita kuin näkyvä puolisko. Toinen mahdollinen lähde on Titanian lähes olematon kaasukehä.
Titanian pinnanalaiset osat voidaan jakaa kiviseen ytimeen, jota ympäröi jäinen vaippa. Mikäli teoria on totta, ytimen säde (520 km) on 66 % kuun säteestä, ja sen massa noin 58 % kuun massasta. Paine Titanian ytimessä on noin 0,58 GPa (5,8 kbar). Titanian jäävaipan nykyinen olomuoto on tuntematon. Jos jää sisältää tarpeeksi ammoniakkia jäätymisenestoon, Titania voi tuottaa vaipan ja ytimen väliin nestemäistä vettä. Veden tiheys, jos sitä on olemassa, on noin 50 km ja sen lämpötila noin 190 K.
Pinta ja pinnanmuodot
thumb|250px|Titanian nimettyjä pinnanmuotoja Uranuksen kuista Titanian kirkkaus on keskitasoa tummien Oberonin ja Umbrielin ja kirkkaiden Arielin ja Mirandan välillä. Titanian pinnalla on monia vastakohtia: sen heijastuskyky vaihtelee 35 prosentista kulmassa 0° (geometrinen albedo) 25 prosenttiin 1° kulmassa. Titanialla on suhteellisen alhainen Bondin albedo, joka on noin 17 %. Sen pinta on pääasiassa aavistuksen punertava, mutta vähemmän punainen kuin Oberonin. Kuitenkin, uusimmat törmäyksen kohteeksi joutuneet alueet ovat sinisempiä, mutta tasaiset alueet näkyvällä puoliskolla Ursula-kraatterin lähistöllä ovat hieman punaisempia. Näkyvän ja piilossa olevan puoliskon välillä voi olla eroja; ensiksi mainittu vaikuttaa olevan 8 % punaisempi kuin jälkimmäinen. Kuitenkin tämä liittyy näkyvän puoliskon tasankoihin. Pinnan punertavuus voi johtua avaruustuulen aiheuttamista partikkelien ja mikrometeoriittien pommituksesta koko kuun olemassaolon ajan. Kuitenkin, väriepäsymmetria liittyy varmemmin punertavaan materiaaliin, jota tulee Uranuksen vaikutusalueen uloimmista osista, mahdollisesti näkyvää puoliskoa kohti kääntyneistä epäsäännöllisistä kuista.
Tieteilijät ovat havainneet Titaniassa kolmenlaisia geologisia pinnanmuotoja: kraattereita, kanjoneita ja jyrkänteitä. Titanian pinnalla on vähemmän kraattereita kuin Oberonin ja Umbrielin pinnalla, mikä tarkoittaa sitä, että kuu on paljon nuorempi. Kraattereiden koot vaihtelevat muutamasta kilometristä 326 kilometriin (Titanian suurin tunnettu kraatteri, Gertrude). Jotkut kraatterit (kuten Ursula ja Jessica) ovat sädeviirujen ympäröimiä, mikä viittaa jäähän. Kaikilla Titanian suurilla kraattereilla on matala pohja ja keskellä oleva huippu. Ainut poikkeus on Ursula, jonka pohja on kraatterin keskikohdassa. Gertrudesta länteen päin on epäsäännöllinen kohde, joka voi olla jopa 330 kilometriä leveä kraatteri.
Titanian pinnalla on ristiin meneviä valtavia siirroksia ja jyrkänteitä. Paikoittain kaksi siirrosta menevät ristiin, ja ristikohdassa on kanjoneita. Tunnetuin Titanian kanjoneista on lähes 1 500 kilometrin pituinen Messina Chasma, joka lähtee ekvaattorilta ja yltää lähes planeetan etelänavalle asti. Jotkin Titanian alueet lähellä Ursula-kraatteria vaikuttavat tasaisilta Voyagerin resoluutiolla. Ne ovat syntyneet myöhäisen Titanian geologisen historian aikana suurimman osan kraattereista syntymisen jälkeen.
Titanian geologiaan on vaikuttanut kaksi tärkeää voimaa: törmäyskraatterien synty ja endogeeniset muutokset. Ensimmäinen vaikutti koko kuun historian ajan kaikkiin sen alueisiin. Myöhempi on myös yleistä, mutta vaikutti enemmän kuun aikaisessa historiassa ja sen synnyn aikana. Voimien avulla aiempi kraatterintäytteinen pinta korvautui pinnalla, jossa on vain melko vähän törmäyskraattereita, niin kuin nykyäänkin. Lopulta on syntynyt myös tasankoja kraattereiden läheisyyteen. Titanian pinnalla on myös paljon suuria halkeamia, joiden peittämä osa koko kuun pinnasta on noin 0,7 %. Kaikki Titanian pinnanmuodot on nimetty Shakespearen töiden mukaan.
Messina Chasma
thumb|120px|Messina Chasma, suuri kanjoni Titanian pinnalla. Messina Chasma on Titanian suurin tunnettu kanjoni. Se on nimetty William Shakespearen Paljon melua tyhjästä -näytelmän tapahtumapaikan, Messinan, mukaan. 1 492 km pitkä kanjoni on syntynyt kahden tavallisen siirroksen luode-kaakko -siirtymäkohtaan. Kanjonin lähistöllä on paljon törmäyskraattereita, mikä tarkoittaa sitä, että se on syntynyt kuun historian myöhemmissä vaiheissa. Messina Chasman sisällä on vain muutama kraatteri, mikä tukee väittämää sen nuoresta iästä. Kuten muutkin Titanian pinnanmuodot, Messina Chasman kuvasi ensimmäiseksi Voyager 2.
Ursula
Ursula on Titanian suurin tunnettu kraatteri. Sen läpimitta on 135 km, ja sen leikkaa suuri kanjoni Belmont Chasma. Kuten Messina Chasmakin, sen nimi tulee Shakespearen Paljon melua tyhjästä -näytelmästä, tarkalleen ottaen erään päähenkilön nimestä.
Ursulan keskellä on kuoppa, läpimitaltaan noin 20 km. Ursula on luultavasti yksi Titanian nuorimmista suurista kraattereista. Kraatteria ympäröivät tasangot, ja se on kaikista kuun tunnetuista kraattereista matalin. Kraatterin alkuperä lienee kryovulkanistinen.
Ilmakehä
Hiilidioksidin määrä Titanian pinnalla viittaa siihen, että Titanialla voi olla hatara, kausiluonteinen ilmakehä, joka koostuu pääasiassa hiilidioksidista, kuten Jupiterin kuulla Kallistolla. Muita kaasuja, kuten typpeä ja metaania voi olla ilmakehässä, mutta se on melko epätodennäköistä, sillä kuun hatara vetovoima ei voisi estää kaasuja pakenemasta avaruuteen. Titanian kesäkauden korkeimman lämpötilan aikana hiilidioksidin aiheuttama höyrynpaine oli noin 3 nbar.
8. syyskuuta 2001 Titania pimensi kirkkaan tähden, HIP106829:n magnitudilla 7,2. Tilanne antoi mahdollisuuden tutkia kuun sädettä ja efemeridiä sekä etsiä mahdollista ilmakehää. Ilmakehää ei havaittu, ja paine oli vain 10–20 nanobaaria. Tulosten mukaan on silti mahdollista, että Titanialla on kaasukehä, mutta se olisi paljon hatarampi kuin Tritonilla tai Plutolla.
Uranuksen ja sen kiertolaisten vaikutus saa Uranuksen kuiden vastaanottamaan lisää aurinkoenergiaa navoilleen kuin niiden ekvaattorin alueille. Titanian kesän aikana lämpötila navoilla voi olla niinkin korkea kuin 85–90 K, jolloin hiilidioksidi sublimoituu ja alkaa liikkua kuun toiselle navalle tai sen ekvaattorin alueille. Titanian uskotaankin menettäneen suuren määrän hiilidioksidia sen synnystä 4,6 miljardia vuotta sitten.
Alkuperä
Titanian uskotaan syntyneen kertymäkiekosta tai pienestä kaasusumusta; kaasu- ja pölykiekosta, joka joko kiersi Uranusta jonkin aikaa sen syntymisen jälkeen tai syntyi kun Uranus joutui meteoritörmäyksen kohteeksi. Kaasusumun koostumus on tuntematon – kuitenkin Titanian ja muiden Uranuksen kuiden korkea tiheys verrattuna Saturnuksen kuihin viittaa siihen, ettei sumussa ole ollut paljon vettä. Sumu on voinut sisältää myös huomattavia määriä hiiltä, ja typpeä ammoniakin ja metaanin sijasta. Kuut, jotka syntyivät kaasusumusta, sisältäisivät vähemmän vesijäätä ja enemmän kiveä, mikä selittää niiden suuren tiheyden.
Tutkimus
Ainoa Titaniaa lähietäisyydeltä tutkinut luotain on Voyager 2, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Voyagerin ottamissa kuvissa on nähtävissä esimerkiksi valtava kanjoni, joka on samaa kokoluokkaa kuin Valles Marineris Marsissa. Koska lähin etäisyys Voyager 2:n ja Titanian välillä oli vain 365 200 km, parhaissa kuusta otetusta kuvasta havaittavat välimatkat ovat noin 3,4 km (vain Miranda ja Ariel kuvattiin paremmilla resoluutioilla). Kuvien avulla voidaan kartoittaa noin 40 % kuun koko pinta-alasta. Voyager 2:n ohituksen aikaan Titanian eteläinen puolisko (kuten muillakin kuilla) oli kohti Aurinkoa, joten pohjoista (pimeää) puolta ei voitu tutkia. Mikään toinen luotain ei ole koskaan tutkinut Uranusta (ja Titaniaa), eikä tulevia luotaimia ole vielä edes suunniteltu.
Tsuen Wan (piiri)
thumb|200px|Tsuen Wan Districtin sijainti Hongkongissa Tsuen Wan District on yksi Hongkongin 18 piiristä. Se sijaitsee Uusilla territorioilla. Alueen pinta-ala on 60,70 km2 ja asukasluku vuonna 2001 oli 275 527. Asukkaiden tulot ovat Uusien territorioiden suurimmat. Hongkongin metron Tsuen Wan Line -linja kulkee alueen läpi.
Lüneburg
Lüneburg on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, pohjoisessa Saksassa. Se sijaitsee noin 50 kilometriä kaakkoon Hampurista, Ilmenaujoen varrella ja Lüneburgin nummen koillisrajalla. Kaupungissa oli noin 75 000 asukasta vuoden 2018 arvioiden mukaan ja sen pinta-ala on 70,5 neliökilometriä.
Maantiede
Lüneburg sijaitsee Saksan pohjoisosassa Ala-Saksin osavaltiossa noin 50 kilometriä Hampurista kaakkoon. Kaupunki on rakennettu Ilmenaujoen varrelle Lüneburgin nummen koillisosan vieressä. Lüneburg sijaitsee keskimäärin 17 metrin korkeudella merenpinnasta, ja kaupungin korkein kohta on 86 metrin korkeudessa Steinhöhe-nimisellä kukkulalla.
Ilmasto
Lüneburgissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan lauhkea meri-ilmasto. Vuoden ympäri on melko sateista, kesällä on lämmintä ja talvisin viileää. 12 viimeisimmän vuoden ajanjaksolla Lüneburgin vuoden keskilämpötila on noin 8 °C ja yli sadan vuoden mittausjaksolla vuosittainen keskimääräinen sademäärä 620 millimetriä. Kesäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 16 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 0 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 80 millimetriä. Helmikuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 38 millimetriä.
Historia
Lüneburg perustettiin 800-luvulla, ja ensimmäiset kirjalliset maininnat kaupungista ovat vuodelta 956, jolloin siellä sijaitsi linnoitus ja luostari. Sydänkeskiajan keskivaiheilla Lüneburg tunnettiin nimellä Luniburc. 1100-luvulla kaupunki laajeni Saksin herttuan Henrik III Leijonan alaisuudessa. 1200–1600-luvuilla kaupungin merkitys kasvoi laajan suolatuotannon myötä taloudellisesti ja kulttuurisesti. Lüneburg saikin kaupunginoikeudet vuonna 1247 ja oli Braunschweig-Lüneburgin herttuoiden asuinpaikka vuoteen 1371 saakka. Etenkin 1400-luvun loppupuolen ja 1500-luvun aikana kaupungin talous kasvoi, ja uusia kirkkoja, lukuisia asuintaloja ja kaupungintalo rakennettiin tänä aikana. Lüneburg olikin vahva hansakaupunki, kunnes sen taloudellinen menestys alkoi hiipua 1600-luvun alussa. Vaikka Lüneburgin hallitsijan valta oli kasvanut reformaation myötä, kaupungin sisäiset selkkaukset lisääntyivät. Kaupunki selvisi kolmikymmenvuotisesta sodasta melko vähin vahingoin. Lüneburg liitettiin Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskuntaan vuonna 1705 ja tuli osaksi Preussia vuonna 1866. Kaupunki säilyi lähes vahingoittumattomana toisen maailmansodan ajan, ja siellä on säilynyt paljon vanhoja tiilirakennuksia.
Talous
Lüneburgin teollisuus tuottaa kemikaaleja, laitteita, ajoneuvoja, tekstiilejä ja elintarvikkeita. Kauppaa käydään myös metalleista ja kivihiilestä, suolaa louhittiin 900-luvulta vuoteen 1980 asti. Lüneburg on niin turismin kuin terveysmatkailun kohde, jossa sijaitsee suolalähteitä, mutakylpyjä ja museoita. Lüneburgin nummi vetää noin viisi miljoonaa turistien yöpymistä vuosittain.
Väestö
Vuoden 2018 arvioissa Lüneburgissa oli 75 351 asukasta. Kaupungin asukasluku on kasvussa: vuoden 2011 väestönlaskennassa asukkaita oli 69 905. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukkaista 85,6 prosenttia on syntynyt Saksassa, 6,4 % muualla Euroopassa ja 6,2 % Euroopan ulkopuolella. Noin 1,9 % synnyinmaa oli tuntematon. Suurin osa Lüneburgin asukkaista kuuluu johonkin kristilliseen yhteisöön. Asukkaista 45,3 prosenttia kuuluu protestanttiseen kirkkoon, 10,9 % roomalaiskatoliseen kirkkoon, 0,8 % evankelisiin vapaakirkkoihin ja 0,7 % ortodoksiseen kirkkoon. Noin 2 prosenttia on osana jotakin muuta uskonnollista yhteisöä ja noin 40 prosenttia ei kuulu mihinkään uskonnolliseen yhteisöön.
Koulutus
Kaupungissa sijaitsee vuonna 1946 perustettu Leuphana Lüneburgin yliopisto, jossa oli noin 9 900 opiskelijaa talvilukukaudella 2019.
Kulttuuri ja nähtävyydet
Koska Lüneburg säilyi lähes vahingoittumattomana toisesta maailmansodasta, siellä on säilynyt useita vanhoja goottilaistyylisiä tiilirakennuksia. Kaupungissa sijaitsee vanha kaupungintalo, 1200- ja 1300-luvuilla rakennettuja kirkkoja ja suolamuseo.
Ystävyyskaupungit
Lüneburgin ystävyyskaupunkeja ovat:
Kauno Kleemola
Kauno Antero Kleemola (aik. Klemola, 5. heinäkuuta 1906 Kälviä – 12. maaliskuuta 1965 Kannus) oli suomalainen maanviljelijä ja maalaisliittolainen poliitikko Kälviältä. Hän oli eduskunnan puhemies 1962–1965 ja ministeri Kekkosen hallituksissa.
Job Dragtsma
Jan Jochem ”Job” Dragtsma (s. 23. lokakuuta 1955) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Heinäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut AFC '34:n päävalmentajana.
Kauno Kleemola
Kauno Kleemola valmistui 1927 ylioppilaaksi, 1932 agronomiksi ja 1932 maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Hän toimi myös Kannuksen maamieskoulun johtajana vuosina 1943–1965. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1962.
Kleemola toimi kansanedustajana 1939–1945 ja 1948–1965. Joulukuussa 1958 presidentti Urho Kekkonen nimitti Kleemolan muodostamaan hallituksen, mutta hän epäonnistui. Tämän jälkeen presidentti Kekkonen nimitti Sukselaisen I hallituksen.
Sodan jälkeisessä Suomessa Kleemola oli myös keskeinen urheiluvaikuttaja. Hän toimi Valtion Urheilulautakunnan puheenjohtajana vuosina 1951–1965. Vuosina 1951–1960 Kleemola toimi SVUL:n puheenjohtajana. Tähän ajankohtaan liittyvät urheilupoliittiset vastakkainasettelut SVUL:n sisällä, jossa Kleemola kuului presidentti Kekkosen tukemaan ryhmään, jossa vastapuolen keskeisiä toimijoita olivat sosiaalineuvos Akseli Kaskela ja pääkonsuli Arvo Himberg.
Luettelo Loiren kunnista
border|right|200px|Loiren sijainti Tämä on luettelo Loiren departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 327 kuntaa.
Job Dragtsma
Ura
Pelaajaurallaan Dragtsma pelasi muun muassa Ajaxissa vuosina 1971–1973. Hän pelasi myös maansa futsal-maajoukkueessa yli 50 maaottelua.
Dragtsma aloitti valmentajauransa vuonna 1986. Hän toimi kotimaassaan alasarjojen seurojen kuten Vitesse '22, Jong Holland, ZAP (1995–1996), AFC '34 (1996–2001) päävalmentajana ennen siirtymistään AZ Alkmaariin kakkosvalmentajaksi vuonna 2001. Siellä hän toimi Henk van Steen alaisuudessa ensimmäisen kauden ja seuraavat kaksi kautta Co Adriaansen alaisuudessa.
Kaudeksi 2004–2005 Dragtsma siirtyi jälleen päävalmentajan tehtäviin, kun hän vastaanotti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen FC Volendamin käskyttäjän tehtävän. Hän toimi tehtävässä vain yhden kauden Volendamin sijoituksen sarjassa ollessa viides. Seuraavaksi kaudeksi Dragtsma siirtyi Turkkiin Fenerbahcen valmentajakouluttajaksi. Syksyllä 2006 Dragtsma puolestaan toimi maineikkaan junioriseura Reiger Boysin teknisenä neuvonantajana.
Kaudeksi 2007 Dragtsma siirtyi Suomen Veikkausliigaan FC Interin päävalmentajaksi. Edellissyksynä seuraa oli valmentanut Dragtsman maanmies René van Eck, jolta Dragtsma sai tietoa seurasta ja suomalaisesta jalkapallosta.
Dragtsma johdatti Interin kaudella 2007 Liigacupin finaaliin, jossa FC Lahti oli parempi vasta rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Veikkausliigassa seuran sijoitus oli lopulta 9:s. Dragtsma jatkoi tehtävässään myös kaudella 2008 ja johdatti kevään Liigacupissa turkulaiset jälleen finaaliin, tällä kertaa paikallisvastustaja TPS:ää vastaan. Loppuottelussa Dragtsma saalisti uransa ensimmäisen pokaalin, kun TPS kaatui Diego Corpachen maalilla 1–0. Veikkausliigassa pelit sujuivat huomattavasti edellisvuotta paremmin ja loppujen lopuksi FC Inter ja Dragtsma pääsivät juhlimaan Suomen mestaruutta.
Kausi 2009 sujui Interiltä kehnommin. Alkukauden vaisut otteet pudottivat Dragtsman suojatit mestaruuskamppailusta ja joukkue sijoittui lopulta viidenneksi. Kauden vanhetessa peliesitykset kuitenkin paranivat ja Inter raivasi tiensä Suomen cupin loppuotteluun, jossa se kaatoi Tampere Unitedin 2–1. Mestaruus oli Interin seurahistorian ensimmäinen Suomen cupissa.
Syyskuussa 2010 Dragtsma allekirjoitti kauteen 2016 ulottuvan jatkosopimuksen Interin kanssa. Mestaruuskauden jälkeen Dragtsma johdatti Interin kahdesti Veikkausliigassa hopealle sekä kahdesti Suomen cupin loppuotteluun. Cupin finaaleissa Inter kuitenkin taipui vuonna 2014 HJK:lle ja vuonna 2015 IFK Mariehamnille. Dragtsma erosi tehtävistään 26. toukokuuta 2016 joukkueen huonon alkukauden vuoksi.
Heinäkuussa 2018 Dragtsma palasi valmentamaan kotimaahansa AFC '34:n joukkuetta. Joulukuussa 2021 hän teki joukkueen kanssa kauteen 2022/23 ulottuvan jatkosopimuksen.
Agrigento
Agrigento (sisiliaksi Girgenti, entinen virallinen nimi) on kaupunki Sisilian saaren lounaisrannikolla Italiassa. Se on Agrigenton maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 59 770 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 244,57 neliökilometriä.
Aravana
Aravana tai arovana (Osteoglossum bicirrhosum) on runsaan metrin pituiseksi kasvava suurisuomuinen kala, joka elää Etelä-Amerikan joissa. Huomattava piirre on alaleuan kärjestä lähtevät kaksi lyhyttä rihmaa. Aravanan tiedetään usein hyppäävän vedestä nappaamaan veden yllä olevilla oksilla lepäileviä hyönteisiä. Siksi sitä kutsutaan myös vesiapinaksi. Aravana saalistaa enimmäkseen pieniä kaloja, mutta sadekauden aikana se saalistaa myös hyönteisiä vedenpinnan yläpuolelta. Sille maistuvat myös äyriäiset ja nilviäiset.
Agrigento
Maantiede
Agrigento sijaitsee Sisilian lounaisrannikolla. Se on rakennettu kukkuloille lähelle Drago ja San Biagio -jokien risteyskohtaa. Kaupungin talous perustuu kaivosteollisuuteen, maanviljelyyn sekä turismiin. Agrigenton satamana toimii Porto Empedocle noin 15 kilometriä kaupungista lounaaseen. Se on Sisilian lounaisrannikon paras satamapaikka ja merkittävä kaivossatama.
Aravana
Aravana on suuhautoja, eli mätimunat kehittyvät emon alaleuan pussissa. Pieninä poikaset saattavat myös hakea turvaa emon suusta. Samoin toimii myös esimerkiksi afrikkalainen niilintilapia.
Agrigento
Historia
pienoiskuva|vasen|upright=0.88|[[Concordian temppeli.]] pienoiskuva|vasen|upright=0.88|Agrigenton San Gerlandon katedraali.
Organum
Organum (, työväline, soitin) on keskiajalla kehitetty polyfonisen musiikin tuottamiseen käytetty menetelmä.
CEit ja CEift
CEit ja CEift ovat Valtionrautateiden antamat sarjatunnukset vuosina 1961–1968 valmistetuille yhdistetyille 1. ja 2. luokan vaunuille. Vaunuja valmistettiin 21. Ensimmäiset vaunut valmisti saksalainen Esslingen ja loput VR Pasilan konepaja. Esslingenin valmistamat vaunut olivat yhdessä alkupään Eit-vaunujen kanssa ensimmäiset teräskoriset vaunut Suomessa.
Organum
pienoiskuva|Rinnakkainen organum laulusta Te Deum laudamus Varhaisin organumin muoto oli rinnakkainen organum, jossa alkuperäisen melodian eli pää-äänen rinnalla kulki organum-ääni yleensä siten, että äänien etäisyys toisistaan pysyi samana, tavallisesti kvinttinä. Molemmat äänet saatettiin myös kerrata oktaavia korkeammalta tai matalammalta rikkaamman soinnin aikaansaamiseksi. Tavaksi muodostui nimittää varsinaista päämelodiaan kuljettavaa ääntä tenoriksi.
Agrigento
Antiikki
Antiikin Agrigento eli Akragas oli kreikkalainen doorilainen siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 582 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisen kauden lopulla ja klassisen kauden alussa noin 550–406 eaa., ja sinne rakennettiin suurimmat doorilaista tyyliä edustaneet temppelit Kreikan ulkopuolella. Suurin temppeleistä oli Olympoksen Zeuksen temppeli, parhaiten puolestaan on säilynyt niin kutsuttu Concordian temppeli. Kaupungin tunnetuin asukas oli filosofi Empedokles. Roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä Agrigentum.
Aravana
Kaakkois-Aasiassa elävä suurten akvaarioiden suosikkikala aasianaravana (Scleropages formosus) kuuluu samaan heimoon.
Organum
Guido Arezzolainen esitti teoksessaan Micrologus (noin 1025) monimutkaisemman polyfonisen teorian. Sen mukaan olivat mahdollisia erilaiset vaihtoehdot toiselle äänelle, jonka kuoron kanssa laulava solisti saattoi esittää improvisatorisesti. Organum-ääni saatettiin myös säveltää valmiiksi ja kirjoittaa nuotteihin melodian kanssa. Ensimmäiset löydetyt nuottikäsikirjoitukset, jotka sisältävät myös organumin nuotitettuna, ovat 1000-luvun alkupuolelta. Silloin polyfonia oli kehittynyt esitystekniikasta sävellystekniikaksi.
CEit ja CEift
Viimeiset vaunut poistettiin käytöstä 2000-luvun alussa. Yksi vaunu (CEit 2652) on museoituna Haapamäellä, mutta se on huonossa kunnossa.
Organum
Käsikirjoituksissa alkaa ilmetä 1100-luvun lopulla uusi organumin tyylisuunta vapaa organum, jossa organum-ääni on muuttunut tenori-ääneen verrattuna vapaammaksi ja itsenäisemmäksi. Vapaassa organumissa organum-ääni sijaitsee yleensä tenorin yläpuolella ja tenori- ja organum-ääni saattavat joskus myös ohittaa toisensa. Kuten vanhassa organum-tyylissä, äänien väliset intervallit olivat kuitenkin aina keskiajalla puhtaina intervalleina pidettyjä kvartteja, kvinttejä tai oktaaveja. Vapaassa organumissa organumin esittivät pääasiassa solistit, jotka saattoivat improvisoida sen kuoron laulamaa tenoria vasten.
Organumiksi sanotaan myös soittokonetta, erityisesti urkuja.
Agrigento
Antiikki
Kaupungin tärkein arkeologinen alue tunnetaan nykyisin nimellä Valle dei Templi (”Temppelien laakso”). Se kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997.
Myöhempi historia
Agrigentum mainitaan Sisilian merkittävimpien kaupunkien joukossa niin pitkään kuin saari säilyi Itä-Roomalla eli Bysantin valtakunnalla, mutta suhteessa antiikin aikaan kaupunki taantui. Sen kaupunkiala muuttui huomattavasti pienemmäksi, ja temppelit hylättiin tai muutettiin kirkoiksi.
Agrigentum oli ensimmäisiä kaupunkeja, jotka saraseenit valtasivat hyökättyään saarelle vuonna 825. Arabiaksi kaupunki tunnettiin nimimuodossa Kirkent tai Jirjent. Normannit valtasivat kaupungin saraseeneilta Roger Guiscardin johdolla vuonna 1087. Se on kehittynyt nykyiseksi Agrigenton kaupungiksi, joka on edelleen yksi saaren tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki tunnettiin vuoteen 1927 saakka virallisesti sisiliankielisessä nimimuodossa Girgenti, mikä oli muuntunut vanhasta nimestä keskiajalla.
pienoiskuva|none|upright=2.8|Panoraamakuva Agrigentosta.
Dylan Thomas
upright|thumb|Dylan Thomasin patsas Swanseassa upright|thumb|Dylan Thomasin synnyintalo [[Swanseassa.]]
Dylan Marlais Thomas (27. lokakuuta 1914 Swansea – 9. marraskuuta 1953 New York) oli walesiläinen runoilija.
Thomasin isä David Thomas toimi Swanseassa englanninkielisen kirjallisuuden opettajana ja antoi pojalleen englanninkielisen kasvatuksen, mutta Thomasin äiti Florence puhui kymriä. Thomas keskeytti koulun 16-vuotiaana ja ryhtyi toimittajan töihin.
Thomas aloitti täysimittaisten runokokoelmien julkaisun 1930-luvulla. Merkittävä käännekohta Thomasin uralla oli kokoelma Deaths and Entrances (1946), johon sisältyy esimerkiksi hänen tunnetuimpiin teksteihinsä kuuluva ”Fern Hill”. Muita tunnettuja yksittäisiä runoja on ”And death shall have no dominion”. Hänen tuotantoonsa kuuluu runojen lisäksi myös esimerkiksi kuunnelma Maitometsä (Under Milk Wood).
Thomas tutustui vuonna 1936 Caitlin MacNamaraan, ja he avioituivat seuraavana vuonna. Parille syntyi kolme lasta. Pahoin alkoholisoitunut Thomas oli 39-vuotias kuollessaan vuonna 1953 New Yorkissa. Yhdysvaltalaisen laulaja-runoilijan Bob Dylanin oikea sukunimi on Zimmermann, mutta kunnioittaakseen suurta walesiläistä runoilijaa hän otti taiteilijanimekseen Thomasin etunimen.
Veniamin Fleišman
Fleišman opiskeli lapsena viulunsoittoa ja työskenteli myöhemmin opettajana koulussa. Vuonna 1935 hän muutti Leningradiin, jossa aloitti sävellysopinnot Mihail Judinin johdolla. Vuonna 1937 hän siirtyi Dmitri Šostakovitšin ensimmäiselle sävellysluokalle Leningradin konservatorioon, jossa hänen opiskelutovereihinsa kuuluivat Orest Jevlahov, Georgi Sviridov, Juri Levitin ja Galina Ustvolskaja. Fleišmanista tuli myöhemmin Šostakovitšin ystävä, joka tämän mukaan tutustutti hänet juutalaisten kansanmusiikkiperinteisiin. Šostakovitš käytti pmaksumiaan juutalaisvaikutteita myöhemmissä sävellyksissään.
Fleišman liittyi Leningradin piirityksen aikana kaupunkilaisten vapaaehtoisprikaatiin ja sai surmansa taistellessaan. Myös hänen veljensä Isai ja Ilja kuolivat toisessa maailmansodassa vuosina 1941 ja 1942. Veniaminin kuollessa leskeksi jäi vaimo Ljudmila. Fleišman nimesi poikansa sävellysopettajansa mukaan Dmitriksi, ja hänellä oli vaimonsa kanssa myös tytär Olga.
Ainoa Fleišmanilta säilynyt teos on Anton Tšehovin novelliin pohjautuva ooppera Skripka Rotšilda (Rothschildin viulu). Säveltäjä ehti laatia valmiiksi ja osin orkestroida teoksesta version lauluäänille sekä pianolle. Oopperan aihetta Fleišmanille oli ehdottanut Šostakovitš. Vuonna 1943 Šostakovitš sai haltuunsa sen nuotit toiselta entiseltä opiskelijalta, armeijan kapteeni Boris Kljuznerilta. Hän saattoi orkestraation loppuun, ja hänen aloitteestaan ooppera kantaesitettiin Moskovassa vuonna 1960. Vuonna 1968 teos esitettiin Leningradissa, mutta viranomaiset julistivat sen "sionistiseksi" ja kielsivät sen myöhemmät esitykset.
Elokuvavuosi 1920
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1920 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Helsingin lyhytelokuvafestivaali
Helsingin lyhytelokuvafestivaali, aiemmin Kettupäivät, on Suomen elokuvakontaktin järjestämä vuosittainen lyhytelokuvatapahtuma.
Juhla järjestetään marraskuussa, ja juhlassa jaetaan vuodesta 2011 alkaen parhaalle lyhytelokuvalle 3 000 euron arvoinen Kettu-palkinto.
Theresienstadt
thumb|250px|Theresienstadtin keskitysleirin pääportti
Keskitysleirille lähetettiin arviolta 144 000 juutalaista, joista noin neljäsosa (33 000) kuoli Theresienstadtissa. Yleisin syy kuolemiin oli leirin epäinhimilliset olosuhteet: nälkä, stressi ja taudit, erityisesti pilkkukuume. Noin 88 000 vankia kuljetettiin Auschwitziin ja muille keskitysleireille. Sodan päättyessä Theresienstadtin keskitysleiriltä selvinneitä oli noin 19 000.
Historia
thumb|Terezínin sijainti thumb|Terezínin linnakkeen pohjapiirros 10. kesäkuuta 1940 Gestapo otti haltuunsa Terezínin kaupungin ja perusti vankilan ”Pieneen linnakkeeseen” (tšekiksi Malá pevnost, saksaksi Kleine Festung). Marraskuuhun 1941 mennessä paikka oli muutettu muurien ympäröimäksi ghetoksi. Theresienstadt oli natsien mallileiri, ”juutalaissiirtokunta”, jota esiteltiin vierailijoille kuten Punaisen Ristin tarkkailijoille. Leiriä käytettiin myös väliaikaisena säilytyspaikkana juutalaisille, joita kuljetettiin Auschwitziin tai muille tuhoamisleireille.
Leirin perustamisesta vastasi SS-johtaja Reinhard Heydrich. Sinne siirrettiin pian suuri määrä Tšekkoslovakian juutalaisia. Terezínin 7 000-henkinen muu väestö karkotettiin kesällä 1942.
Leirin hallinta siirtyi saksalaisilta Punaiselle Ristille 3. toukokuuta 1945. Viisi päivää myöhemmin Theresienstadtin vapauttivat neuvostojoukot.
Kesästä 1945 vuodelle 1948 Theresienstadtin ”Kleine Festung” -osassa säilytettiin vangittuja sudeettisaksalaisia siviilejä. Kohteluun kuului myös kidutus ja satunnaiset teloitukset.
Vangit
Theresienstadt suunniteltiin aluksi etuoikeutettujen saksalaisten, tšekkoslovakialaisten ja itävaltalaisten juutalaisten säilytyspaikaksi. Sinne siirrettiin paljon iäkkäämpiä ja arvostetuissa viroissa toimivia juutalaisia, ja leiri tuli tunnetuksi rikkaasta kulttuurielämästään. Leirin asukkaissa oli taiteilijoita, kirjailijoita, tutkijoita, diplomaatteja ja muusikkoja. Tunnetuimpiin vankeihin kuuluivat muun muassa säveltäjät Hans Krása, Erwin Schulhoff ja Viktor Ullmann sekä kapellimestari Karel Ančerl.
Leirin lapsille järjestettiin päivittäin kouluopetusta ja urheilutoimintaa. Yhteisössä ilmestyi oma lehti, Vedem. Taiteilija ja opettaja Friedl Dicker-Brandeis piti lapsille piirustustunteja, joilla syntyi yli neljä tuhatta piirustusta. Dicker-Brandeis säilytti piirroksia kahdessa matkalaukussa ennen kuin hänet lähetettiin Auschwitziin. Kokoelma pelastui ja löydettiin vuosikymmen myöhemmin. Useimmat näistä piirustuksista ovat nyt nähtävillä Prahan Juutalaisessa museossa. Leirin noin 15 000 lapsesta selvisi vain noin 1 100 (joidenkin arvioiden mukaan ainoastaan 150).
Olosuhteet leirillä olivat äärimmäisen ankarat. Aikaisemmin noin 7 000 asukkaan kaupunkiin asutettiin yli 50 000 juutalaista. Ruokaa oli vähän ja leirillä puhkesi epidemioita. Theresienstadtiin siirrettiin vuonna 1943 myös ne noin 500 Tanskan juutalaista, jotka eivät olleet paenneet ajoissa Ruotsiin. He vaativat Punaisen Ristin päästämistä ghettoon.
Propagandaväline
thumb|250px|Selli 23. kesäkuuta 1944 natsit päästivät leiriin Punaisen Ristin edustajia hälventääkseen keskitysleireistä kiertäviä huhuja. Vähentääkseen leirin ylikansoitusta osa vangeista siirrettiin Auschwitziin ennen vierailua. Leirille perustettiin myös kauppoja ja kahviloita luomaan vaikutelmaa juutalaisten hyvistä elinolosuhteista. Vierailijat vietiin katsomaan tanskanjuutalaisia, joita asui vain kolme samassa huoneessa, ja seuraamaan leirin vangin Hans Krásan kirjoittamaa lastenoopperaa Brundibár.
Huijaus onnistui niin hyvin, että natsit jatkoivat kuvaamalla Theresienstadtin leiristä propagandafilmin. Kuvaukset alkoivat 26. helmikuuta 1944, ja ohjaajana oli saksalainen kabareeartisti Kurt Gerron, itsekin geton asukas. Dokumentin tarkoituksena oli näyttää kuinka mukavasti juutalaiset elivät natsi-Saksan hyväntahtoisessa suojeluksessa. Filmintekoon osallistui satoja juutalaisia näyttelijöitä ja tuotantoryhmän jäseniä, joista useimmat vietiin elokuvan valmistuttua Auschwitziin. Dokumentti viimeisteltiin Prahassa, ja se valmistui maaliskuussa 1945. Vain osia on säilynyt tästä elokuvasta, jonka oikea nimi on ''Theresienstadt. Ein Dokumentarfilm aus dem jüdischen Siedlungsgebiet'' (Theresienstadt: dokumenttielokuva juutalaisesta jälleenasutuksesta). Siitä käytettiin myös nimeä Der Führer schenkt den Juden eine Stadt (Führer lahjoittaa juutalaisille kaupungin).
Sektor Gaza
Sektor Gaza  oli venäläinen vuosina 1987—2000 toiminut punk rock -yhtye. Yhtyeen keulahahmo, säveltäjä ja sanoittaja oli Juri Klinskih. Yhtye on levyttänyt 12 albumia.
Yhtyeen nimi on sanaleikki, joka voi tarkoittaa Gazan kaistaa tai kaasusektoria. Yhtyeen sanoitukset kaiken kaikkiaan ovat hyvin monitulkintaisia, koska yhtyeen alkuaikoina sanoituksia sensuroi Neuvostoliiton hallinto, jolloin piti keksiä sopivia kiertoilmaisuja sensuurin välttämiseksi. Monitulkintaisten sanoitusten perinne jäi kuitenkin yhtyeen sanoituksissa soimaan loppun asti.
Olavi Borg
Olavi Allan Borg (30. maaliskuuta 1935 Janakkala – 26. maaliskuuta 2020 Tampere ) oli suomalainen valtio-opin professori ja poliitikko. Hän oli kansanedustaja (lib.) vuosina 1972–1975.
Koulutus
Borg valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulusta 1955, valtiotieteiden kandidaatiksi 1958 ja lisensiaatiksi 1961 Helsingin yliopistosta. Hän työskenteli tutkijana Helsingin yliopistossa 1958–1965 ja väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 1964. Borgin väitöskirjan aiheena olivat suomalaiset puolueideologiat.
Politiikka
1960-luvun alussa Borg oli taustavaikuttajana, kun sekä Vapaamielisten Liitto että Suomen Kansanpuolue valmistelivat puolueohjelmiensa uudistamista. Vapaamielisten Liitossa ideologiatyötä teki Edistyspiiri-niminen työryhmä. Borg itse näkyi hieman enemmän Kansanpuolueen puolella, ja hän liittyi lopulta sen jäseneksikin.
Kun Liberaalinen Kansanpuolue muodostui Vapaamielisten Liiton ja Suomen Kansanpuolueen yhdistymisen tuloksena 1965, sen ohjelmaksi otettiin Borgin yhdessä muiden kanssa valmistelemat työt. Borg valittiin uuden puolueen tärkeisiin luottamustehtäviin.
Borg vastusti presidentti Urho Kekkosen virkakauden jatkamista poikkeuslailla maaliskuun alusta 1974 lähtien ja äänesti eduskunnassa tammikuussa 1973 puoluetoverinsa Irma Toivasen kanssa lain hyväksymistä vastaan. Muut LKP:n kansanedustajat äänestivät lain hyväksymisen puolesta.
Yksityiselämä
Borg jäi Tampereen yliopiston valtio-opin professorin virasta eläkkeelle vuonna 1999. Hän asui Tampereella. Myös hänen poikansa Sami Borg on politiikan tutkija. Tositelevisioesiintyjä ja yrittäjä Sointu Borg on Olavi Borgin lapsenlapsi ja Sami Borgin tytär.
Emilio Zapico
Emilio Rodríguez Zapico (27. toukokuuta 1944 León, Espanja – 6. elokuuta 1996 Huete, Espanja) oli espanjalainen kilpa-ajaja. Hän osallistui yhteen ainoaan Formula 1:n Grand Prix'hin Espanjassa 1976, muttei selviytynyt aika-ajoista osakilpailuun. Zapicon ajama Williams oli viime vuoden malli, eikä pärjännyt uudemmille autoille. Sittemmin Zapicon ajamaa autoa ajoi Brian McGuire.
Pääasiassa Zapico ajoi koko uransa vakioautoja, kunnes lopetti 1980-luvulla. Hän menehtyi auto-onnettomuudessa Hueten kunnassa Espanjassa 1996.
Torresinsalmen saaret
Maantiede ja ilmasto
Saaria on yhteensä ainakin 274, mutta asuttuja niistä on vain alle 20. Näistä vain muutamat sallivat vierailijoita.
Meripinta-alaa saarille kuuluvilla alueilla on yhteensä 48 000 km2 ja rannikolla esiintyy runsaasti korallia ja muuta merielämää.
Australialle kuuluvat asutut saaret (asutusyhteisöt) saariryhmittelyineen ovat:
Top Western Islands
Moa Island
Inner Islands
Lisäksi kaksi Torresinsalmen saarta (asutusyhteisöä) kuuluu Cape Yorkin niemimaan (Northern Peninsula Area) hallinnon piiriin: Ilmasto on trooppinen.
Historia
Yli 8 000 vuotta sitten merenpinta oli yli 100 metriä nykyistä tasoaan alempana. Koska Torresinsalmi on hyvin matalaa, pääosin alle 20 metriä syvää merialuetta, tuolloin nykyiseltä Australian pohjoispään Cape Yorkin niemimaalta pääsi maayhteyttä pitkin liikkumaan Uuteen-Guineaan. Tämä selittää osaltaan, miksi osa pohjoisimman Queenslandin ja Uuden-Guinean kotoperäisessä eläinlajistossa on yhtenevyyttä. Arkeologissa tutkimuksissa on toistaiseksi löydetty 2 500 vuotta vanhoja ihmisasutuksen jäänteitä. Tätä vanhempienkin esihistoriallisten asutusjäänteiden löytymistä pidetään mahdollisena.
Espanjalainen tutkimusmatkailija Luis Vaez de Torres, josta saaret ovat saaneet nimensä, purjehti saarten ohi vuonna 1606, mutta ne eivät juurikaan herättäneet kiinnostusta ja jäivät vähemmälle huomiolle yli sadaksi vuodeksi.
Osa Brittiläistä imperiumia saarista tuli vuonna 1770, kun James Cook julisti saaret osaksi Britanniaa. Samoihin aikoihin saarilta alettiin kalastaa helmiä ja merikurkkuja.
Saaren alkuepräisväestö sai oikeuden äänestää Australian liittovaltion vaaleissa vuonna 1962 ja kaksi vuotta myöhemmin osavaltion vaaleissa. Virallinen rajasopimus Australian ja Papua-Uuden-Guinean välille, jonka nojalla saaret jäivät osaksi Australiaa, saatiin allekirjoitettua joulukuussa 1978.
Väestö ja kulttuuri
Saarilla on ollut asutusta ainakain viimeiset 2500 vuotta. Saarten alkuperäisasukkaat edustavat pääsääntöisesti melanesialaisia toisin kuin muut Australian alkuperäisasukkaat ja Torresinsalmen saarten asukkaat mainitaan usein erillisenä ryhmänä. Kaikista Australian alkuperäisasukkaista saarten alkuperäisasukkaat muodostavat noin 10 prosenttia.
Vuoden 2016 väestönlaskennassa saarten asukasluvuksi todettiin 4514, joiden mediaani-ikä oli 24 vuotta.
Saarten asukaat puhuvat paikallisia kieliä (meriam mir ja kalaw lagaw ya) sekä torresinsalmen kreolia, joka perustuu englannin kieleen. Kreolikieltä käytetään erityisesti silloin, kun saarelaiset asioivat ulkopuolisten kanssa.
Hallinto ja politiikka
Australian tilastollisessa jaottelussa edelläluetellut saaret kuuluvat Queenslandin toisen tason alueesiin: Torres Strait Islands ja Torres. Saariryhmää hallitsee Australian hallituksen perustama Torres Strait Regional Authority eli Torresinsalmen alueellinen hallinto, joka yrittää saada saarille virallisen Australian territorion aseman.
Vuonna 1994, kun saaret saivat oman paikallishallituksen, Australian liittovaltio tunnusti myös saarten lipun viralliseksi lipuksi. Sen suunnitteli Bernard Namok.
Saarten hallinnollinen keskus on Torstaisaari.
Rubin Carter
Carter auttoi myöhemmin syyttöminä tuomittuja vankeja asiaa ajavassa järjestössä. Bob Dylan teki Carterista kertovan kappaleen ”Hurricane”, joka julkaistiin vuonna 1976 hänen Desire-albumillaan, ja juuri sen ansiosta Carterin tapaus ja rasismisyytökset nousivat julkisuuteen. Rubin Carter kirjoitti vankilassa ollessaan omaelämäkerran Sixteenth Round (Kuudestoista erä), ja hänen tapauksestaan kerrotaan myös useissa muissa kirjoissa. Hänestä on tehty elokuva Hurricane (1999), jonka pääosassa näyttelee Denzel Washington.
Carter asui Torontossa. Hän menehtyi eturauhasen syöpään vuonna 2014.
Hongkongin saari
thumb|Hongkongin saaren sijainti Hongkongissa Hongkongin saari on saari Hongkongin eteläisessä osassa. Saaren pinta-ala on 78,52 km². Yhdistynyt kuningaskunta valloitti saaren ensimmäisessä oopiumsodassa 1840-luvun alussa ja perusti Victoria Cityn alueelle.
Saaren keskinen alue on historiallinen, poliittinen ja kaupallinen keskus. Saaren pohjoinen rannikko muodostaa Victoria Harbourin eteläisen rannan. Syvien vesien ansiosta suuret kauppalaivat pääsevät satamaan. Causeway Bay on kaupan ja kulttuurin keskittymä saaren pohjoisosassa.
Tsalendžikhan piirikunta
250px|thumb|[[Tšanistsqali-joki virtaa piirikunnan alueella.]]
Tsalendžikhan piirikunta on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa Abhasian rajalla. Piirikunnassa on noin 26 158 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 647 neliökilometriä. Sen keskus on Tsalendžikhan kaupunki.
Tsalendžikhan kaupungissa on vuonna 2001 perustettu historiallis-etnografinen museo ja keskiaikainen Tsalendžikhan katedraali 1100–1300-luvuilta.
Tervahauta
thumb|right|250px|Noin sata vuotta vanha [[Etelä-Savon maakunta|eteläsavolaisen torpan tervahauta. Pohja on mustikanvarpujen peittämä, mutta rännin paikka erottuu vielä. Ränni oli aikalaistiedon mukaan tallella vielä 1950-luvulla.]]
Tervahauta on tervanpoltossa käytettävä luonnonmateriaaleista tehty ja maahan kaivettu kuivatislaus- eli pyrolyysilaite, jolla puusta saadaan irrotettua terva. Tervahaudan annetaan kyteä ja lopuksi terva on juoksevaa ja voidaan juoksuttaa kourua pitkin. Tervahaudan polttamisen sivutuotteena saadaan myös viskoosia pikeä.
Tervasten hankkiminen
Tervasta tuli 1700-luvulla Suomen tärkein vientituote. Vuosisadan lopulla tervanpoltto keskittyi Kainuun alueelle, Oulujoen toimiessa tervan kuljetusreittinä. Yksi syy oli myös, että isojakoa ei toimitettu vielä 1700-luvulla Kajaanin kihlakunnassa, joten tervasten hankkiminen oli siellä pitkään paljon helpompaa kuin esimerkiksi Pohjanmaan länsiosissa. Tosin Kajaani kielsi vuonna 1755 tervasten oton kaupunkialueelta ja kolmen vuoden päästä tervan polton viittä kilometriä kaupunkia lähempänä ilman erityislupaa. Vaikka tervaksina käytettiin myös pihkaisia männyn kantoja ja kuivuneita keloja, yleinen hankintakeino oli kolota ja pihkaannuttaa mäntyjä kolmen peräkkäisen vuoden aikana aina usean metrin korkeudelle asti. Kolotut puut kaadettiin ja vietiin rankoina tervahaudan paikalle, jossa niistä tehtiin säröksiä eli lyhyempiä halkaistuja soiroja.
Tervahaudan rakentaminen
pienoiskuva|Tervahauta [[Oulun Turkansaaressa.]]