cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jussi Niinistö
Tieteellinen ura
Niinistö väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1998 väitöskirjalla Paavo Susitaival 1896–1993: Aktivismi elämänasenteena. Hän oli ehtinyt tavata Susitaipaleen ennen tämän kuolemaa. Väitöskirjan ohjasi dosentti Juha Siltala. Hän ehdotti, että tutkimus suuntautuisi teoreettisemmin, mutta Niinistö teki väitöskirjansa perinteisellä elämäkerrallisella ja sotahistoriallisella otteella. Niinistön mukaan ”teoretisointi” on ollut hänelle ”aina vierasta”.
Vuosina 1995–2004 Niinistö toimi tutkimusavustajana ja tutkijana eri projekteissa. Vuonna 2003 hän oli Kansallisarkiston tutkija. Hän on kirjoittanut teoksia Suomen uudemmasta poliittisesta ja sotahistoriasta. Niinistö pitää pääteoksinaan väitöskirjaansa, elämäkertoja Bobi Sivénistä ja Isontalon Antista sekä teosta Heimosotien historia 1918–1922.
Heimosotien historia 1918–1922 sai pääasiassa myönteisen vastaanoton esimerkiksi Helsingin Sanomissa. Sen sijaan sosiaalidemokraattinen poliitikko ja historiantutkija Erkki Tuomioja väitti, että ”teos on tarkoitettu ensi sijassa suomettumisikeen alta vapautuneille uusnationalisteille sekä heimosotureiden jälkeläisille”, vaikka kehuikin lähde- ja tietomäärää sekä sisältöä päällisin puolin. Paljolti Niinistön teoksen pohjalta teki Greger Grönqvist tunnin pituisen dokumentin ”Tulkoon sota ja veriset vaatteet”, joka esitettiin FST5:llä huhtikuussa 2011. Niinistö myös itse esiintyi asiantuntijana dokumentissa.
Niinistö on kirjoittanut Historialliseen Aikakauskirjaan. Hänet nimitettiin vuonna 2004 Helsingin yliopiston Suomen historian dosentiksi ja Maanpuolustuskorkeakoulun Suomen sotahistorian dosentiksi.
Perinne- ja maanpuolustustyö
Niinistö oli Suomalaisuuden liiton hallituksessa vuosina 1996–2013 ja liiton toiminnanjohtaja vuosina 1999–2000 sekä 2001. Hän oli 1998–2011 Viro-säätiön hallituksessa ja P. E. Svinhufvudin Muistosäätiön hallintoneuvostossa 2003–2013. Lisäksi hän toimi Vapaussodan Invalidien Muistosäätiön perinnetyön sihteerinä 2003–2011. Sotilasperinteen Seuran tieteellisessä toimikunnassa Niinistö vaikutti vuosina 2005–2011. Vuosina 2006–2011 hän oli Vapaussoturi-lehden päätoimittaja. Vapaussoturin lisäksi Niinistö on kirjoittanut useita artikkeleita ja arvosteluita muun muassa Suomen Sotilas -lehteen ja Sotilasaikakauslehteen.
Niinistö oli Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan jäsen 2007–2011 ja kuului tuolloin myös suunnittelukunnan työjaostoon. Hän kuului puolustusministerin asettamaan 2009–2010 toimineen asevelvollisuustyöryhmän neuvottelukuntaan. Hän oli Maanpuolustuksen Tuki ry:n valtuuskunnassa 2012–2015 ja on ollut Paasikivi-seuran valtuuskunnassa vuodesta 2014 lähtien.
Perussuomalaisten työntekijänä ja luottamushenkilönä 2004–2011
Keväällä 2004 Niinistö lähti mukaan politiikkaan, kun hänen ystävänsä Timo Soini pyysi häntä perussuomalaisten vaalikoordinaattoriksi. Niinistö toimi perussuomalaisten vaalipäällikkönä vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa, vuoden 2006 presidentinvaalissa, vuoden 2007 eduskuntavaaleissa ja vuoden 2009 europarlamenttivaaleissa. Vuosina 2004–2011 hän oli Perussuomalaisten Uudenmaan piirin piiritoimikunnan jäsenenä tai varajäsenenä.
Niinistö oli perussuomalaisten projektisihteeri vuonna 2004, perussuomalaisten eduskuntaryhmän eduskuntasihteeri 2004–2005 ja ryhmän pääsihteeri 2005–2011. Hän oli Perussuomalainen-lehden vakituisena toimittajana. Niinistö kuului useisiin puolueen työryhmiin ja vaikutti etenkin vaaliohjelmatyöryhmissä.
Vaalikausi 2011–2015: puolustusvaliokunnan puheenjohtajana
pienoiskuva|Kansanedustaja Niinistö [[Suomi-areenassa vuonna 2014.]]
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Jussi Niinistö sai 4 911 ääntä ja tuli valituksi kansanedustajaksi. Niinistön vaalipäällikkönä toimi hänen veljensä Jaakko Niinistö.
Niinistö toimi 2011–2015 puolustusvaliokunnan puheenjohtajana ja Eduskunnan kirjaston hallituksen puheenjohtajana sekä oli jäsenenä Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnassa ja Kansainvälisten asiain foorumissa. Toukokuusta 2011 lokakuuhun 2012 hän oli suuren valiokunnan varajäsen ja siitä eteenpäin huhtikuuhun 2015 ulkoasiainvaliokunnan varajäsen. Lisäksi Niinistö oli perussuomalaisten eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja huhtikuusta kesäkuuhun 2011 ja sen jälkeen eduskuntaryhmän työvaliokunnan jäsen 2011–2017. Hän seurasi puolustusvoimauudistusta parlamentaarisen kontaktiryhmän jäsenenä 2011–2012 ja toimi siinä 2012–2013 turvallisuus- ja puolustuspoliittiseen selontekoon liittyen. Vuosina 2013–2014 hän oli parlamentaarisessa puolustusselvitysryhmässä.
Niinistö totesi Yleisradion haastattelussa huhtikuussa 2011, että jos jokin varuskunta olisi pakko lakkauttaa, niin se olisi Dragsvikin varuskunta, koska sille on hänen mukaansa vain kielipoliittiset perusteet, ei sotilas- eikä aluepoliittisia perusteita. Se voitaisiin Niinistön mielestä helposti yhdistää Upinniemen varuskuntaan. RKP:n ehdokkaana aiemmin ollut Ulkopoliittisen instituutin tutkija Charly Salonius-Pasternak syytti Helsingin Sanomien yleisönosastolla Niinistöä maanpuolustuksen heikentämisestä kielipoliittisista syistä. Salonius-Pasternakin mukaan Dragsvikin varuskunnan olemassaololle on sotilaalliset perusteet. Niinistön mielestä RKP oli se, joka perusteli asiaa kielipolitiikalla ja yritti nyt sysätä kielipoliittiset perusteet hänelle. Hän totesi Uuden Suomen haastattelussa, että varuskuntia ei tule lakkauttaa kielipoliittisista syistä, mutta että Dragsvik ”on ollut lakkautuslistalla jo pitkään”, mutta että se ”on säilytetty lähinnä kielipoliittisista syistä”.
Niinistö ehdotti blogissaan kesäkuussa 2011, että Suomeen voisi perustaa kodinturvajoukkoja muiden Pohjoismaiden ja Viron tapaan.
Niinistö toimi perussuomalaisten vaalipäällikkönä vielä vuoden 2012 presidentinvaalissa. Hän oli Suomen Perusta -säätiön hallituksen jäsen 2012–2015. Perussuomalaisten kesän 2013 puoluekokouksessa Niinistö valittiin puolueen 1. varapuheenjohtajaksi. Hän voitti vastaehdokkaansa Hanna Mäntylän äänin 560–194.
Vaalikausi 2015–2019: puolustusministerinä
pienoiskuva|Suomen puolustusministeri Niinistö ja Yhdysvaltain puolustusministeri [[James Mattis saapuvat tapaamiseen Pentagonissa vuonna 2016.]]
Eduskuntavaaleissa 2015 Niinistö sai 11 767 ääntä ja tuli valituksi kansanedustajaksi. Toukokuussa 2015 hän toimi hallintovaliokunnan varapuheenjohtajana ja suuren valiokunnan varajäsenenä. Sipilän hallituksen hallitusneuvotteluissa Niinistö kuului ulko- ja turvallisuuspoliittiseen työryhmään. Sipilän hallitus nimitettiin 29. toukokuuta 2015 ja Niinistöstä tuli sen puolustusministeri.
Syyskuussa 2015 Niinistö nimitti puolustusministeriön kansliapäällikön viisivuotiseen tehtävään Jukka Juustin. Edellisenä viisivuotiskautena päällikkönä toiminut Arto Räty haki toiselle kaudelle, mutta Niinistö totesi Juustin pätevämmäksi. Päätös herätti vastustusta kokoomuksessa, jonka Alexander Stubb pyysi esityksen pöydälle valtioneuvoston istunnossa. Juusti aloitti tehtävässä vuoden 2016 alussa.
10. kesäkuuta 2017 Niinistö hävisi Perussuomalaisten 1. varapuheenjohtajan vaalissa tehtävän Laura Huhtasaarelle äänin 450–781. 13. kesäkuuta Niinistö yhdessä 19 muun perussuomalaisen kansanedustajan kanssa erosi perussuomalaisesta eduskuntaryhmästä ja siirtyi Uusi vaihtoehto -ryhmään. Perussuomalaisten puoluehallitus totesi kokouksessaan 16. kesäkuuta, että loikanneiden kelpoisuus toimia puolueen jäseninä oli lakannut. Elokuussa 2017 Uusi vaihtoehto muutti nimekseen Sininen eduskuntaryhmä.
Helmikuussa 2019 Niinistö arvosteli perustuslakivaliokunnan tiedustelulakien käsittelyn yhteydessä käyttämiä asiantuntijoita, Europan University Instituten kansainvälisen oikeuden ja ihmisoikeuksien professoria Martin Scheininiä ja Turun yliopiston julkisoikeuden professoria Juha Lavapuroa ”perustuslakitalebaneiksi”, jotka ”verhoavat omat ideologiset tavoitteensa asiantuntijuuden valekaapuun ja pyrkivät sosiaalisen median välityksellä painostamaan kansanvaltaisesti valittua eduskuntaa”. Luonnehdinta oli reaktio siihen, että eduskunnan puhemiesneuvosto päätti Scheininin ja Lavapuron tiedustelulaeista esittämän kritiikin vuoksi vetää lakiesityksen pois täysistuntokäsittelystä ja palauttaa sen valiokuntiin. Puhemies Paula Risikko piti Niinistön kommentteja asiattomima. Pääministeri Juha Sipilä sanoutui irti Niinistön puheista ja sanoi, etteivät ne edustaneet hallituksen virallista kantaa, vaan olivat Niinistön omia mielipiteitä. Oppositiopuolue Vasemmistoliiton kansanedustaja Kari Uotila paheksui voimakkaasti sitä, että ”yksi valtioneuvoston jäsen rinnasti maamme keskeisiä ihmisoikeuksia puolustavia valtiosääntöasiantuntijoita Afganistanin lapsia, naisia ja vanhuksia murhanneisiin ja kiduttaneisiin talibaneihin”. Niinistö itse ei halunnut eduskuntakeskustelussa kommentoida sanavalintojaan. Martin Scheinin teki poliisille tutkintapyynnön, jossa hän katsoi Niinistön syyllistyneen kunnianloukkaukseen. Poliisi ei kuitenkaan käynnistänyt asiassa esitutkintaa, koska sen mukaan kyse oli ministerivastuulain piiriin kuuluvasta asiasta ja ratkaisu oli eduskunnan käsissä. Oikeuskansleri Tuomas Pöystille tehtiin kantelu, ja hän arvioi Niinistön toteamukset epäasiallisiksi. Niinistö sai tapauksesta oikeuskanslerin antamat moitteet.
Niinistön ministerikauden merkittävin yksittäinen hankinta oli K9 Thunder -panssarihaupitsien ostaminen vähän käytettynä Etelä-Koreasta 146 miljoonalla eurolla. Niitä tilattiin 48 ja sopimukseen kuului optio myös toisen 48 panssarihaupitsin ostamisesta.
Sipilän hallitus erosi 8. maaliskuuta 2019, minkä jälkeen siitä tuli toimitusministeristö. Niinistö oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa muttei tullut valituksi. Sipilän hallitukselle myönnettiin ero 6. kesäkuuta 2019, jolloin Niinistön ministerikausi päättyi.
Kuntapolitiikka
Kunnallisvaaleissa 2004 Niinistö oli perussuomalaisten ehdokkaana Nurmijärvellä. Hän sai 61 ääntä, eikä häntä valittu valtuustoon. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Niinistö valittiin Nurmijärven kunnanvaltuustoon 500 äänellä; hän oli perussuomalaisten ääniharava ja kunnan neljänneksi eniten ääniä saanut. Perussuomalaiset saivat Nurmijärvellä yhteensä 1 198 ääntä, joten Niinistön saama osuus listan äänistä oli 41 prosenttia. Niinistö oli Nurmijärven Perussuomalaisten varapuheenjohtaja 2008–2012 ja puolueen valtuustoryhmän puheenjohtaja kunnassa 2009–2014. Hän oli Suomen Kuntaliiton valtuustossa 2009–2013 perussuomalaisten valtuustoryhmän puheenjohtajana. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Niinistö sai 842 ääntä ja jatkoi Nurmijärven valtuustossa. Vuosina 2013–2015 hän oli Nurmijärven Sähkön ja sen tytäryhtiön Nurmijärven Sähköverkon hallituksen jäsen sekä kuului KUUMA-johtokuntaan. Hän muutti elokuussa 2015 Helsinkiin ja jätti Nurmijärven kuntapolitiikan. Niinistö valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 2017 kuntavaaleissa.
Poliittiset näkemykset
Niinistö luonnehtii olevansa näkemyksiltään ”enemmän vasemmalla kuin oikealla”, mutta ”maanpuolustuksessa voi sanoa, että olen oikealla”. Hän vastustaa pakkoruotsia ja kannattaa Karjalan palauttamista. 1990-luvulla oli Niinistön mielestä mahdollisuus saada Karjala takaisin ja se olisi pitänyt käyttää. Nykyisessä poliittisessa tilanteessa se on hänen mielestään mahdotonta, mutta luovutettu Karjala ei ”unohdu kansakunnan muistista” ja se voidaan saada takaisin ”aikana, jolloin me emme ole enää elossa”.
Muu työura
Kesäkuussa 2020 Jussi Niinistö valittiin Kannuksen kaupunginjohtajaksi.
Yksityiselämä
Niinistöllä on ensimmäisestä avioliitostaan 1993–2014 kolme lasta. Kesäkuussa 2015 hän avioitui toimittaja Leena Sharman kanssa. Vuonna 2015 he asuivat Helsingissä.
Kalle Saramäki
Kalle Saramäki (s. 27. heinäkuuta 1994 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Vaajakosken Pelikaaneissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura
Saramäki on JYPin kasvatti. Hän toimi kaudella 2010–2011 seuran B2-nuorten varakapteenina. Saramäki oli kaudella 2012–2013 JYPin A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä 12 osumallaan. Kevään 2013 pudotuspeleissä hän jakoi kolmella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Oula Palveen kanssa. Kaudella 2013–2014 Saramäki debytoi miesten peleissä. Hän pelasi tulokaskautensa Mestis-joukkue JYP-Akatemiassa tehden 50 runkosarjaottelussa tehot 7+6=13. Saramäki voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +8.
Kaudeksi 2015–2016 Saramäki nimettiin JYP-Akatemian varakapteeniksi. Hän nousi kauden mittaan myös joukkueen kapteeniksi Mikko Virtasen noustua JYPin SM-liigajoukkueeseen. Saramäki itsekin debytoi siellä kauden aikana saaden tililleen kaksi runkosarjaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä loukkaantumissuman aikana 20. marraskuuta 2015 Pelicansia vastaan. Saramäki merkittiin JYPin nelosketjuun Joel Sundin viereen, kun joukkue pelasi ottelun vain kolmella täydellä hyökkäysketjulla. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.55 minuuttia. Saramäki teki ottelussa myös liigauransa avausmaalin heti ensimmäisessä vaihdossaan ajassa 2.25. Jari Korhonen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi.
Saramäki siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhon riveihin. Hän oli 16 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Teemu Lepauksen kanssa. Saramäki voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Joulukuussa hän teki SaPKon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kauden 2017–2018 päätteeksi hän voitti Mestis-pronssia. Saramäki pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla JYPin SM-liigajoukkueessa helmikuussa 2018.
Kaudeksi 2018–2019 Saramäki siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Hän ei ehtinyt pelata joukkueessa yhtään sarjaottelua, kunnes Saramäen sopimus purettiin yhteisymmärryksessä lokakuussa 2018. Hän oli kokonaan pelaamatta kaksi kautta, kunnes Saramäki siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella II-divisioonajoukkue Vaajakosken Pelikaaneihin.
Muuta
Saramäki valmistui ylioppilaaksi Voionmaan lukiosta syksyllä 2013.
Munch-museo
pienoiskuva|Munch-museo [[Tøyenissä Oslossa avattiin vuonna 1963. Museossa oli Edvard Munchin Oslon kaupungille testamenttaamat teokset.]] Munch-museo on taidemuseo Oslossa. Museossa on maailmankuulun taidemaalarin ja -graafikon Edvard Munchin jälkeenjääneitä teoksia, jotka hän testamenttasi Oslon kaupungille vuonna 1940. Museo avattiin yleisölle vuonna 1963, jolloin Munchin syntymästä oli kulunut sata vuotta.
Vanha rakennus
Rakennuksen osoitteessa Tøyengata 53 Itä-Tøyenissä Oslossa ovat suunnitelleet arkkitehdit Gunnar Fougner ja Einar Myklebust. Myklebust suunnitteli myös museon kunnostuksen ja laajennuksen, joka vihittiin käyttöön vuonna 1994, jolloin Munchin kuolemasta oli kulunut 50 vuotta.
Museossa ovat muun muassa näyttelytilat, valokuvaus- ja konservointitilat, toimistotiloja, kirjasto ja varastotilat. Museon keskellä on luentosali, jota käytetään myös näyttelyihin, konsertteihin, teatteri- ja elokuvanäytöksiin, ja uudessa osassa on museokauppa ja kahvila.
Uusi rakennus
Tarvetta uudelle rakennukselle on esitetty vuodesta 2004 lähtien, jolloin Tøyenissa sijaitsevasta museosta varastettiin teos.
Kokoelmat
thumb|Turvallisuusjärjestelyt Munchin teoksen [[Huuto tuntumassa ovat nykyisin tehokkaat aiempien varkauksien vuoksi.]]
Edvard Munch testamenttasi Oslon kaupungille noin 1 100 maalausta, 15 500 grafiikanlehteä 700 aiheesta, 4 700 piirrosta sekä kuusi veistosta. Lisäksi testamenttiin kuului 500 painolevyä, 2 240 kirjaa, muistiinpanokirjoja, asiakirjoja, valokuvia, työkaluja ja huonekaluja. Munchsin laajan kirjekokoelman testamenttasi myöhemmin museolle hänen sisarensa Inger Munch, ja testamenttiin sisältyi myös huomattava määrä alkuperäisteoksia, etenkin 1880-luvulta.
Nykyisin museon omistuksessa on lahjoitusten ja vaihtojen ansiosta runsaasti yli puolet Munchin maalauksista, kaikki grafiikan aiheet ja kaikki olemassa olevat painolaatat. Niiden ja laajan kirjaston ansiosta Munch-museo on kansainvälisesti ainutlaatuinen. Kokoelmien ansiosta museossa käy runsaasti niin koti- kuin ulkomaisiakin tutkijoita ja opiskelijoita.
Muutto
Ehdotukset museon siirtämisestä uuteen paikkaan on aiemmin aina tyrmätty, mutta 28. toukokuuta 2008 tehtiin päätös, että Munch-museo ja Stenersen-museo sijoitettaisiin yhteisiin tiloihin Bjørvikaan Akerselvan itäpuolelle.
Tarasti
Tarasti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vanha virsikirja
pienoiskuva|Vuoden 1701 virsikirjan nimilehti Vanha virsikirja on vuonna 1701 hyväksytty ja käyttöön otettu virsikirja, jota käytettiin Ruotsissa ja Suomessa kirkon virallisena suomenkielisenä virsikirjana.
Kirjan synty
Vuoden 1701 virsikirja, niin sanottu Vanha virsikirja, on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kauimmin käytössä ollut virsikirja. Vuonna 1701 ilmestynyt piispa Johannes Gezelius nuoremman johdolla valmisteltu ja Eerik Cajanuksen toimittama kirja palveli kirkon virallisena virsikirjana vuodesta 1701 vuoteen 1886. Niinpä uuden kirjan ilmestyttyä vuoden 1701 virsikirja sai pian lisänimen "Vanha virsikirja". Ruotsissa sitä käytettiin suomenkielisenä virsikirjana aina vuoteen 1898. Tämän jälkeen kirjan käyttö jumalanpalveluksissa loppui vähitellen, mutta sen asema pysyi edelleen vahvana herätysliikkeiden keskuudessa. Vanha virsikirja on yhä aktiivisessa käytössä ainakin Länsi-Suomen Rukoilevaisuudessa.
Virsikirjan uudistus tapahtui sen jälkeen, kun vuonna 1695 ilmestyi uusi ruotsinkielinen virsikirja, ns. karoliininen virsikirja (Den karolinska psalmboken). Suomenkielinen virsikirja tuli tehdä sen mukaisesti ja sen hyväksyi "kolme konsisoria"ː Turun, Viipurin ja Narvan konsistorit (tuomiokapitulit), koska kirjaa tuli käyttää myös silloisen valtakunnan itäisimmissä osissa, nykyisen Pietarin kaupungin ympäristössä suomea puhuvan väestön parissa. Virsikirjan toimittaneen työryhmän jäsenistä ja virsien kääntäjistä ei ole tietoa. Kuitenkin Turun koulun silloinen director cantus Erik Cajanu s on ollut mukana kirjan valmistelussa.
Kirjan sisältö
pienoiskuva|Virsikirjan sisältö, "Luku ja järjestys" Kirjan nimi on ''Uusi Suomenkielinen Wirsi-Kirja Nijden Cappalden canssa jotca sijhen tulewat: Cuningal:sen Maij:tin Armolisesta Käskystä Colmen Consistoriumin suostumisella tarpellisest parattu ; Nijn myös Sen MDCXCV. ylitzecatzotun Ruotzalaisen Wirsi-Kirjan jälkeen jalosti enätty''. ”Kappaleilla” tarkoitetaan liitteitä, kuten kirkkovuoden eri pyhäpäivien luku- ja saarnatekstit, rukoukset ja virsiviitteet, Kristuksen kärsimyksen kuvaus, kertomus Jerusalemin hävityksestä, Lutherin Vähä katekismus, tärkeimpien kirkollisten toimitusten ja jumalanpalvelusten kaavat sekä laajahko rukouskirja.
Luku ja järjestys Niiden Kappalden päälle, jotka täsä ylitsekatsotussa kirjassa löytään
Kirjan alkuun oli lisäksi painettu ikuinen kalenteri, Calendarium perpetuum ja Ajan-Tieto eli luettelo maailmanhistorian tunnetuista, tärkeiksi katsotuista tapahtumista. Jokaiseen uuteen painokseen päivitettiin tuoreimmat historiatiedot. Näin virsikirja tarjosi luterilaiselle kristitylle lähes kaiken tarpeellisen uskonnon harjoittamiseen, ellei Raamattuun ollut varaa.
Virret
Kirja sisältää 413 virttä, yhtä monta kuin ruotsinkielinen vuoden 1695 virsikirja. Samoin sen osastojako on sama. Kuitenkin se sisältää omia virsiä, jotka eivät ole käännöksiä ruotsinkielisestä kirjasta. Virsistä oli 101 vuonna 1583 julkaistussa Jacobus Finnon toimittamassa ensimmäisessä suomenkielisessä virsikirjassa ja 122 Maskun kirkkoherra Hemmingin, ehkä vuonna 1605 toimittamassa toisessa suomenkielisessä virsikirjassa, jotka molemmat tunnetaan nimellä Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria. Loput 190 virttä ovat pääasiassa suomennoksia vuonna 1695 ilmestyneestä ruotsalaisesta virsikirjasta. Finnon ja Maskulaisen kirjojen virret otettiin uuteen kirjaan lähes sellaisenaan, ilman muokkausta. Kaikkiaan uusia virsiä kirjaan tuli vain 113. Uusia suomalaisia virsiä kirjassa oli todennäköisesti 17. Vuoden 1701 virsikirja oli ensimmäinen suomenkielinen virsikirja, jossa virret olivat numeroituja, ja siitä syystä virsitaulut alkoivat tulla kirkkoihin.
Virsikirjaan tuli uutena ainestona erityisesti saksalaisen ja koko 1600-luvun protestanttisen virsirunouden keskeisiä virsiä. Näitä ovat Paul Gerhandtin, Johann Heermannin, Johan Ristin, Johann Franckin, Martin Opitzin ja Georg Neumarkin virret, jotka useimmissa tapauksissa kääneettiin ruotsinkielisen uuden virsikrijan välityksellä. Ruotsalaisten 1600-luvun virsirunoilijoiden, kuten Haqvin Spegelin, Jesper Swedbergin ja Jakob Arrheniuksen virsiä käännettiin kirjaan, ja tässä vaiheessa virsikirjaan suomennettiin ruotsista myös Suvivirsi, joka oli kirjassa numerolla 318 "Jo joutuu armas aika Ja suvi suloinen". Virsikirjasta julkaistiin 1700- ja 1800-luvuilla yhteensä noin 250 painosta. Kirjan sisältöä ei muutettu, mutta oikieinkirjoitus muuttuu uusien painosten myötä seuraten kielenkätön yleistä kehitystä.
Virsien osastojako
Kirjan virret oli jaoteltu 16 osastoon
Suomen ev. lut. kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on 81 virttä, jotka olivat jo vuoden 1701 virsikirjassa, tosin kieliasultaan uudistettuina.
Vuoden 1701 virsikirja ei ole nuottipainos. Sen sijaan, jos mahdollista, virren alussa viitataan johonkin aiemmin tunnettuun virteen, jota lauletaan samalla sävelmällä ja tämä oli merkitty kirjaan kunkin virren kohdalle maininnalla V. k. Nːo (ja virren numero) - Veisataan kuten virsi XX.- Vuonna 1702 julkaistiin erikseen virsikirjan 1701 sävelmistö nimellä Yxi Tarpelinen Nuotti-Kirja. Siinä oli 259 sävelmää.
Giuliano Alesi
thumb|Giuliano Alesi vuonna 2018. Giuliano Ryu Alesi (s. 20. syyskuuta 1999 Avignon) on ranskalainen moottoriurheilija. Hänen isänsä on yhden GP-voiton F1-urallaan ajanut Jean Alesi.
Maaliskuussa 2016 Alesi nimitettiin Ferrarin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan, jossa hänen isänsä ajoi tallissa kilpaa 1990-luvun alussa.
Ura
Alesi aloitti karting-sarjoissa kilpaillen vuonna 2013 KF3-luokassa sijoittuen kokonaiskilpailussa 14:ksi. Vuonna 2014 hän ajoi KFJ-luokassa sijoittuen 28:ksi. Vuonna 2015 Alesi siirtyi formulaluokkiin ja ajoi Ranskan Formula 4 -sarjassa. Hän saavutti kauden aikana kolme voittoa, kaksi paalupaikkaa ja neljä palkintosijaa sijoittuen kokonaispisteissä neljänneksi. Vuonna 2016 Alesi kilpaili GP3-sarjassa Trident-tallin kuljettajana. Alesi saavutti kauden aikana yhden pisteen ja jatkoi kaudella 2017 samassa tallissa. Alesi oli osallisena Anthoine Hubertin kuolemaan johtaneessa onnettomuudessa Circuit de Spa-Francorchampsin radalla 31. elokuuta 2019.
Tuukka Soitso
Tuukka Styck-Soitso (25. marraskuuta 1911 – 17. huhtikuuta 1973) oli suomalainen tanssija, elokuvanäyttelijä ja elokuvajärjestäjä.
Soitso oli 1930-luvulla tanssijana Suomen Kansallisoopperassa ja 1945 tanssitaiteilijana Iloisessa Teatterissa.
Elokuvarooleja
Tuukka Soitso oli studiopäällikkönä elokuvassa Hopeaa rajan takaa (1963).
Wallander: Todistaja
Todistaja on Wallander-elokuvasarjan toisen tuotantokauden kolmastoista ja viimeinen elokuva. Se on koko sarjan 26. elokuva.
Arvostelut
Useilta ruotsalaisilta arvostelijoilta elokuva sai myös heikohkon arvosanan.
Koulutyttöjen sieppaus Nigeriassa
Koulutyttöjen sieppaus Nigeriassa tapahtui vuonna 2014 14.–15. huhtikuuta välisenä yönä Chibokissa, Koillis-Nigeriassa, kun ääri-islamistinen järjestö Boko Haram kaappasi 276 koulutyttöä. Boko Haramin joukot murtautuivat koululle, ampuivat vartijat ja pakottivat opiskelijat kuorma-autoihin. Tytöt olivat 16–18-vuotiaita. Boko Haram oli aiemminkin tehnyt iskuja kouluihin, koska se pitää niitä islamin oppien vastaisina. Monet kouluista oli suljettu iskujen takia, mutta Chibokia pidettiin turvallisena, ja koulu oli auki päättökokeita varten. Sieppaus oli eräänlainen huipentuma terroristijärjestön toiminnalle, jossa se on iskenyt kouluihin, kristittyjä, poliiseja, pettureina pitämiään muslimeja vastaan. Nigerialaiset viranomaiset ovat arvioineet, että kaapatut on saatettu viedä Kameruniin tai Tšadiin. Viranomaiset tarjoavat 300 000 dollarin vihjepalkkion ratkaisevasta vihjeestä.
Järjestö kaappasi myöhemmin toukokuussa lisää koululaisia.
Ensimmäinen tyttö löydettiin toukokuussa 2016, ja vuotta myöhemmin yhteensä noin sata tyttöä oli vapautettu, suurin osa heistä hallituksen ja Boko Haramin neuvottelujen kautta.
Reaktiot maailmalla
pienoiskuva|Yhdysvaltain ensimmäinen nainen [[Michelle Obama kampanjoi vahvasti koulutyttöjen vapauttamisen puolesta.]] Yhdysvallat tarjosi vuonna 2014 apua Nigerian hallitukselle kaapattujen vapauttamiseksi. Britannian ulkoministeri William Hauge on luvannut Britannian tarjoavan käytännön apua Nigerialle tilanteen ratkaisemisessa. Samoin Kiina ja Ranska ovat luvanneet apua. Koulutyttöjen vapauttamisen puolesta nousi myös suuri sosiaalisen median kampanja #BringBackOurGirls.
Vapauteen päässeet tytöt
Osa tytöistä pystyi karkaamaan heti sieppauksen jälkeen, mutta yli 200 jäi vangiksi.
Toukokuun 2017 alussa noin 80 tyttöä vapautettiin. Hallituksen mukaan kyse oli vaihtokaupasta, jossa viranomaiset puolestaan päästivät vapaaksi järjestön taistelijoita. Kadoksiin jäi vielä 113 tyttöä.
Osa vapautetuista naisista on palannut takaisin Boko Haramin joukkoihin. Syitä palaamiselle saattavat olla esimerkiksi heidän kokemansa stigmatisointi sekä huonot taloudelliset olosuhteet.
Bjørvika
thumb|300px|Bjørvika thumb|300px|Bjørvika ilmakuvassa. Bjørvika (muinaisnorjaksi Bœjarvík) on lahti Oslossa sisemmän Oslovuonon perällä Gamlebyenin ja Akersnesetin välissä. Se kuului aiemmin Oslon satama-alueeseen. Nykyisin se on suurelta osin täyttömaata. Keskiaikainen rantaviiva on osin palautettu idässä Medeltidsparkenissa. Pohjoisessa kulkevat kadut Grønland ja Grønlandsleiret pitkin vanhaa rantaviivaa. Lännessä on Dronningens gate. Vielä toisen maailmansodan jälkeen meri ulottui melkein Østbanenille.
Mombasa (albumi)
Mombasa on Taiskan debyyttialbumi vuodelta 1977.
Rusorinnat
Rusorinnat (Sheppardia) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 10 lajia.
HMS Capetown
HMS Capetown (viirinumero D88) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan.
Palvelus
Palvelukseen oton jälkeen alus liitettiin huhtikuussa 1922 Amerikan ja Länsi-Intian asemalle, mistä se palasi Englantiin ja siirrettiin reserviin 1929. Alus palautettiin palvelukseen 17. heinäkuuta 1934 5. risteilijäviirikköön Kiinan asemalle (Hongkong), mistä se palasi Englantiin elokuussa 1938 reserviin.
toisen maailmansodan alkaessa alukselle suunnitellut muutostyöt ilmatorjuntaristeilijäksi peruutettiin. Se oli Pohjois-Atlantin osastossa sijoituspaikkana Gibraltar, mistä alus siirrettiin Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön suojaamaan Adrianmeren saattueita.
Vuonna 1941 alus siirrettiin Intian valtamerelle tukemaan hyökkäystä Italian Somalimaahan. Alukseen osui 6. huhtikuuta Italian laivaston moottoritorpedoveneen MAS213:n laukaisema torpedo. HMS Parramatta hinasi vaurioituneen aluksen Port Sudaniin, jossa alus oli lähes vuoden korjattavana.
Palvelukseen palattuaan alus liitettiin Itäiseen laivastoon, mistä se palasi Englantiin 1944. Alus oli tukemassa Normandian maihinnousua kesäkuussa, mutta loppuosan sodasta alus oli majoituslaivana. Alus siirrettiin 5. huhtikuuta 1946 BISCOlle romutettavaksi. Se saapui 2. kesäkuuta T. W. Wardille Prestoniin, jossa varsinainen romutus tapahtui.
Verisure
Verisure Oy on turvallisuuspalvelualan yritys, joka on Securitas Direct Groupin tytäryhtiö. Securitas Direct on perustettu Ruotsissa vuonna 1988 osaksi Securitas-yhtiötä. Suomessa toiminta alkoi vuonna 1994. Yritys myy valvottuja murto-, palo- ja vuotohälytysjärjestelmiä. Yrityksen liikevaihto oli vuoden 2016 lopussa 30 478 000 euroa ja nettotulos +2 818 000 euroa (9,2 prosenttia liikevaihdosta). Verisure Oy:n toimitusjohtajaksi valittiin vuonna 2018 Alexander Gräsbeck.
Miinanraivaaja DR-4
Miinanraivaaja DR-4 (aiemmin ST-89) oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja. Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Koneena oli 400 hevosvoiman Atlas Imperial -diesel suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan.
Hankinta ja käyttö Suomessa
Aluksia ostettiin Suomeen kaikkiaan 18 kpl sodanjälkeistä miinanraivausoperaatiota varten. DR-4 osallistui operaatioon, jonka päätyttyä alus myytiin Rauma-Repola Oy:lle hinaajaksi. Se sai uuden nimen Rauma II.
Aluksen historiaan liittyy kohtalokas onnettomuus Rauman satamassa 8. joulukuuta 1964, kun armeijan kuljetusvene K-8 törmäsi räntätuiskussa hinaajan kanssa. Armeijan vene oli matkalla perinteisiin alokastanssijaisiin Kuuskajaskarin linnakkeelle. Matkustajina oli 38 nuorta naista, joista 25 ja koko kolmehenkinen miehistö hukkui veneen upotessa. Hinaajan päällikkö vapautettiin oikeudessa vastuusta, koska syyllinen onnettomuuteen todettiin olleen armeijan veneen kuljettaja.
Rauma II vaihtoi omistajaa kaikkiaan kuusi kertaa. Viimeksi sen omisti Rederi Alfons Håkans Ab. Aluksen nimi oli tuolloin Fakir. Alus romutettiin Naantalissa vuonna 1984.
Jääpallon Allsvenskan-kausi 2010–2011
Ruotsin jääpallon Allsvenskan pelattiin kaudella 2010-2011 kahdessa kahdentoista joukkueen lohkossa, joissa pelattiin kaksinkertainen sarja. Lohkojen kaksi parasta joukkuetta selviytyivät Elitserienin karsintoihin, kaksi heikointa putosi 1. divisioonaan ja sijoille 9.-10. sijoittuneet joutuivat karsimaan Allsvenskanin sarjapaikastaan.
Elitserien-karsinnat
Karsinnoissa pelasivat Allsvenskanin lohkojen kakkoset eli Ale-Surte BK ja Örebro SK Elitserienin kahta viimeistä eli Tillberga Bandy Västerås ja IFK Vänersborgia vastaan. Vastustajat luotiin maantieteellisesti eli Örebro-Tillberga ja Ale-Surte - IFK Vänersborg.
Allsvenskan-karsinnat
Jönköping, Köping ja Västanfors säilyivät Allsvenskanissa sekä Frillesås nousi uutena Allsvenskaniin.
Vainikainen
Vainikainen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Moskovan–Petrogradin linja
Moskovan–Petrogradin linja on yksi Pietarin metron linjoista. Se avattiin vuonna 1961. Linja merkitään karttoihin numerolla 2 ja sinisellä värillä. Linja leikkaa Pietarin pohjois–eteläsuunnassa, ja se on Pietarin metron pisin linja.
Kommutaattori
Kommutaattori tarkoittaa:
Houston Stewart Chamberlain
thumb|200px|Houston Stewart Chamberlain
Houston Stewart Chamberlain (9. syyskuuta 1855 – 9. tammikuuta 1927) oli brittiläissyntyinen kirjailija, josta tuli yksi vaikutusvaltaisimmista pangermanististen ja antisemitististen liikkeiden teoreetikoista.
Chamberlainin alaa olivat poliittinen filosofia, luonnontieteet ja hänen edesmenneen appensa Richard Wagnerin tutkiminen. Hänen kaksiosainen kirjansa Die Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts (1899) oli yksi 1900-luvun alun pangermanismin ja myöhemmin kansallissosialistisen rotuideologian perusteoksista. Chamberlain saksalaistui täysin ja muun muassa kirjoitti propagandaa entistä kotimaataan vastaan ensimmäisen maailmansodan aikana.
HMS Carnatic (1783)
HMS Carnatic oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1783 vesillelaskettu Carnatic-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 14. heinäkuuta 1779 Dudmanilta Deptfordista, missä köli laskettiin maaliskuussa 1780. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1783 ja valmistui 2. helmikuuta Deptfordista ja heinäkuussa Woolwichista.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen maaliskuussa 1873 päällikkönään Anthony Molloy Chathamin vartiolaivana ja vuodesta 1785 alkaen Plymouthin vartiolaivana.
Alus nimettiin 14. heinäkuuta 1815 HMS Captainiksi ja se romutettiin 1825.
WestEnd City Center
WestEnd City Center on kauppakeskus Unkarin pääkaupungissa Budapestissä. Se sijaitsee Pestin puolella Nyugati pályaudvar -rautatieaseman läheisyydessä. Kauppakeskus on avattu vuonna 1999 ja sen omistaa unkarilainen TriGránit-yhtiö.
WestEnd City Centerissä on yli 400 liikettä kolmessa kerroksessa.
Lähteet
47.51167°N, 19.0575°W
Peledui
Peledui on kaupunkikunta ja taajama Lenskin piirissä Sahan tasavallassa. Peledui sijaitsee piirin eteläosassa, Peleduijoen suulla Lenajoen länsirannalla, 199 kilometriä Lenskistä lounaaseen. Kuntaan kuuluu Peleduin kaupunkimainen taajama ja Krestovski lesoutšastok -niminen kyläasutus ("Krestovskin metsäpalsta"), joka sijaitsee 32 kilometriä Peleduin taajamasta koilliseen.
Peleduissa on jokisatama ja meijeri. Krestovskissa on metsäteollisuutta. Peleduissa on keskiasteen koulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kauppa ja terveyskeskus.
Vuonna 1989 asukkaista asui Peleduissa 5 400 ja Krestovskissa 500. Vuonna 1999 Peleduissa oli 5 200 asukasta ja vuonna 2001  Krestovskissa 232 asukasta. Vuonna 2007 Peleduissa oli 4 600 asukasta ja Krestovskissa 67 asukasta.
Hautamäki
Hautamäki on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Sinivatsa-amatsoni
Sinivatsa-amatsoni (Triclaria malachitacea) on Brasilian rannikkosademetsässä Etelä-Amerikassa elävä papukaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Sinivatsa-amatsonin ruumiinpituus on 28 senttiä, ja paino 110–115 grammaa. Sen höyhenpuku on lähes täysin vihreä, lukuun ottamatta pyrstö- ja siipisulkien sinertävänvihreitä höyheniä. Lisäksi koiraan vatsassa on silmiinpistävä sininen täplä, josta laji on saanut nimensä. Naaraat ovat tavallisesti myös vaaleampia. Nokka on varsin suuri ja vaalea. Pyrstö on pyöreä ja ruumiinkokoon suhteutettuna pitkä. Silmät ovat ruskeat, ja niitä ympäröi paljas harmaa rengas. Nuorten lintujen väritys on samanlainen kuin aikuisilla, mutta nuorten koiraiden sininen täplä on pienempi, ja rinnan alaosa vihreä. Varsinaisten amatsonien pyrstö on lyhyempi kuin sinivatsa-amatsonilla. Sen voi sekoittaa myös punanaamioarattien (Pionopsitta pileata) naaraisiin, jotka ovat pienikokoisempia.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sinivatsa-amatsonia tavataan varmuudella vain Brasiliassa. Ne elävät pääosin São Paulon, Rio de Janeiron ja Rio Grande do Sulin osavaltioissa maan kaakkoisosissa. Lajilla on muutamia elinpaikkoja myös Espírito Santon, Paranán ja Santa Catarinan osavaltioissa. Muutama epävarma havainto on myös Minas Geraisista. Misionesin maakunnasta Argentiinasta on myös kaksi vahvistamatonta havaintoa. Etelä-Bahiasta Brasiliassa ei ole havaintoja sitten vuoden 1833. Sinivatsa-amatsoni on ilmeisesti luonnostaan harvinainen. Viimeisimpien tutkimusten mukaan Rio Grande do Sulissa elää noin 10 000 lintua, ja merkittäviä määriä on myös Serra do Mar -vuoriston itärinteillä.
Elinympäristöä ovat vuoristometsät 300–1 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sinivatsa-amatsonit elävät pesimiskauden ulkopuolella myös alankometsissä. Niitä tapaa usein laaksoista vesiväylien varrella kasvavien metsien latvuskerroksessa. Ne vierailevat myös plantaaseilla, puutarhoissa ja esikaupunkien metsiköissä.
Elintavat
thumb|left|upright|Sinivatsa-amatsoni [[Vogelpark Walsrodessa Saksassa.]] Sinivatsa-amatsonit elävät pieninä ryhminä tai pareittain. Niiden ravintoa ovat siemenet, hedelmät, kukat, mesi, silmut ja ehkä myös hyönteiset. Satunnaisesti ne syövät myös pelloilta maissia. Vankeudessa elävien lintujen on huomattu syövän myös kaarnaa, lehtiä ja puissa kasvavaa levää. Sinivatsa-amatsoni on melko hiljainen papukaija. Sen ääntely on sarja rastasmaisia epäsäännöllisiä fraaseja. Se päästää myös nopeasti toistuvaa piipitystä. Parit harrastavat lisäksi yhteislaulua.
Sinivatsa-amatsonipariskunnat ovat elokuusta helmikuuhun kestävän pesimäkauden aikana hyvin reviiritietoisia. Eri parien pesien etäisyys voi olla jopa kaksi kilometriä. Koiras tekee naaraalle esityksen, jossa se kävelee nykivästi pää alhaalla. Se myös ojentelee nokkaansa eteenpäin istuessaan oksalla. Se pörhistää niskahöyheniään pystyyn, levittää pyrstönsä ja laulaa ravistellessaan nopeasti päätään. Tämän jälkeen se hankaa nokkaansa oksiin. Naaras puolestaan ravistelee päätään ja laulaa. Amatsonipari rakentaa pesänsä suuren puun, kuten palmun onkaloon, usein lähelle maata. Pesässä on tavallisesti 2–4 munaa, ainakin vankeudessa, ja niitä haudotaan 28 päivää. poikaset viipyvät pesässä 5–7 viikkoa.
Mitsubishi Pajero Evolution
Mitsubishi Pajero Evolution on Mitsubishi Motorsin valmistama erämaaralliauto, jolla on voitettu eniten dakar-ralleja, yhteensä 12 kertaa.
Mitsubishi lopetti toimintansa virallisesti 2007, jonka jälkeen autoa ovat käyttäneet yksityistallit. Muun muassa Cristina Gutiérrez ajoi Pajerolla vuosina 2017–2019.
1984
Mitsubishi tuli tehtaan tukemana 1984 Dakar-ralliin, jossa Cowan jatkoi kuljettajana ja sai kartturikseen Johnstone Syerin. Kaksikko ajoi Pajerolla rallin kolmanneksi, kun heidän tallikaveri Pascal Rigal oli seitsemäs.
1985
Pajerolla otettiin ensimmäinen Dakar-rallin voitto 1985, kun Patrick Zaniroli yhdessä kartturinsa Bernard Beguin ajoi ensimmäisenä maaliin ennen tallikaveriaan Cowania. Mitsubishi otti samalla ensimmäisen kaksoisvoiton.
1986
Mitsubishi ajatti kolmea kuljettajaa 1986 Dakar-rallissa, joista Pascal Rigal ajoi parhaimman tuloksen oltuaan kolmas. Vaikka Cowan ja Zaniroli ottivat yhdeksän erikoiskoe voittoa he jäivät sijoille viisi ja seitsemän.
1987
Kenjiro Shinozuka liittyi Mitsubishille vuoden 1987 Dakar-ralliin ja ajoi heti kolmanneksi Ari Vatasen Peugeotin, sekä toiseksi tulleen entisen Mitsubishikuljettajan Zanirolin jälkeen, joka ajoi tällä kertaa Range Roverilla. Mitsubishin toinen kuljettaja Cowan ajoi kahdeksanneksi ja yksityistallissa Pajerolla ajanut Kees Tijsterman oli sijalla 12.
1988
Vuoden 1988 Dakar-ralliin ilmoittautui 311 autoa, joista Mitsubishi ajatti kolmea. Cowan ja Shinozuka jatkoivat Pajerolla, kun tällä kertaa he saivat tallikaverikseen Pierre Lartiguen, joka oli aiemmin ajanut parhaimmillaan kolmanneksi vuoden 1983 Dakarissa Range Roverilla. Shinozuka onnistui edellisvuoden tapaan parhaiten Pajerolla ollen toinen. Sitä vastoin Cowan ja Lartigue keskeyttivät, kun yksityistallissa Pajerolla ajanut Jean-Pierre Fontenay oli kahdestoista.
1989
Mitsubishi teki pieniä kuljettaja muutoksia, kun Cowan, Lartigue ja Shinozuka saivat jatkaa Pajerolla 1989 Dakar-rallissa. Uusina kuljettajina tulivat entinen Formula 1 -kuljettaja Patrick Tambay ja Jean Da Silva. Tambay onnistui voittamaan yhden erikoiskokeen ja sijoittui lopulta rallin kolmanneksi. Loput kuljettajat Shinozuka ja Da Silva, sekä yksityistallissa ajaneet Tijsterman ja Fontenay sijoittuivat kaikki kymmenen parhaan joukkoon.
1990
Mitsubishi ajatti tehdastallissa tällä kertaa viittä autoa 1990 Dakar-rallissa. Lartigue ja Shinozuka jatkoivat, kun ainoan Dakar voiton Mitsubishille tuonut Zaniroli palasi takaisin. Fontenay pääsi ajamaan ensimmäistä kertaa tehdastallissa, sekä entinen rata-autoilija Jean-Louis Schlesser. Pajerolla saavutettiin parhaimmillaan Cowanin ajamana neljäs sija, kun Shinozuka ajoi viidenneksi. Yksityistalleista Hiroshi Masuoka ajoi Pajerolla sijalle 10.
1991
Lartigue, Shinozuka ja Fontenay jatkoivat myös 1991 Dakar-rallissa Pajerolla, kun uutena kuljettajina nähtiin Phillipe Wambergue ja rallikuljettaja Kenneth Eriksson. Lartigue onnistui ajamaan parhaimman tuloksen oltuaan toinen, kun Fontenay ajoi kolmanneksi ja Eriksson neljänneksi.
1992
Vuoden 1992 Dakar-ralliin tehtiin muutamia reittiuudistuksia ja ralli päättyi Kapkaupunkiin. Mitsubishillä ajettiin historian paras tulos, kun Pajerolla otettiin kolmoisvoitto. Hubert Auriol otti voiton, kun tulokastallikaveri Erwin Weber ajoi toiseksi ja Shinozuka kolmanneksi.
1997
Vuonna 1997 Dakar-rallin kolme ensimmäistä sijaa vietiin Mitsubishi Pajerolla. Myös neljäs sija vietiin Mitsubishillä.
2017
Cristina Gutiérrez osallistui ensimmäisen kerran 2017 Dakar-ralliin yksityistallin Pajerolla, joka tunnettiin Espanjassa Montero nimellä. Hän sijoittui kokonaistuloksessa sijalle 44, jonka myötä hänestä tuli ensimmäinen maaliin ajanut espanjalainen nainen Dakarin autoluokassa.
2018
Gutiérrez ajoi myös Dakar-ralli 2018, jossa hän ajoi sijalle 38.
2019
Gutiérrez ajoi tammikuussa 2019 urallaan ensimmäistä kertaa Dakar-rallissa 30-parhaanjoukkoon oltuaan sijalla 26. Heinäkuussa Gutiérrez ajoi Mitsubishilla sijalle 20 Baja Aragónissa.
Akryyliamidi
Akryyliamidi on vesiliukoinen orgaaninen yhdiste. Sen kemiallinen kaava on C3H5NO ja rakennekaava CH2=CHCONH2. Akryyliamidista käytetään myös nimiä prop-2-eeniamidi, akryylihappoamidi ja vinyyliamidi.
Akryyliamidi on palavaa, hajutonta ja normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä tai valkoisia kiteitä. Sen moolimassa on 71,09 g/mol, sulamispiste 84,5 °C, suhteellinen tiheys 1,13 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 138 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 424 °C ja CAS-numero 79-06-1. Akryyliamidin liukoisuus veteen on 204 g/ml (25 °C) ja se liukenee myös asetoniin, eetteriin, etanoliin, bentseeniin ja kloroformiin.
Kaupallisesti akryyliamidia on saatavana joko kiteisenä jauheena tai 40- tai 50-prosenttisena vesiliuoksina. 50-prosenttinen vesiliuoksen sulamispiste on 8–13 °C, kiehumispiste 99–104 °C ja tiheys 1,04 g/cm3. Yhdiste polymeroituu kuumentuessaan yli 85 °C, jolloin se vapauttaa lämpöä. Polymeroitumista voi tapahtua myös yhdisteen jouduttua valon tai hapettimien vaikutuksen alaiseksi. Polymeroitumisessa syntyy polyakryyliamidia.
Ihminen altistuu akryyliamidille hengittäessään tupakansavua tai syödessään paistettua tai paahdettua ruokaa. Akryyliamidia muodostuu kahvipapujen paahdossa ja kasviperäisen ruoan yli 120 °C:n lämpötilassa tapahtuvassa kypsennyksessä. Akryyliamidia muodostuu erityisesti elintarvikkeisiin, jotka sisältävät runsaasti tärkkelystä, sokereita ja asparagiini-aminohappoa. Elintarvikkeiden sisältämään akryyliamidiin alettiin kiinnittää huomiota vuonna 2002, kun ruotsalaiset julkistivat tutkimuksen sen haitoista. Suomalaisen ravinnon tärkeimmät akryyliamidilähteet ovat kahvi, ruisleipä ja keskiolut. Etenkin perunalastut, ranskalaiset perunat, kahvi, keksit ja näkkileipä sisältävät runsaasti akryyliamidia. Pitoisuudet voivat kuitenkin vaihdella jopa kymmenkertaisesti saman elintarvikkeen eri valmistajien välillä.
Terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistuminen akryyliamidille voi ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen yhdisteelle voi aiheuttaa toiminnallisia häiriöitä sekä ääreishermostossa että keskushermostossa ja vauriot voivat olla palautumattomia. Monet tutkimukset viittaavat siihen, että akryyliamidi saattaa häiritä lasten kehitystä.
Eläinkokeet ovat osoittaneet, että akryyliamidi aiheuttaa syöpää. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) on arvioinut, että elintarvikkeiden sisältämä akryyliamidi saattaa lisätä kuluttajien riskiä sairastua syöpään. Iso-Britannian elintarvikeviraston mukaan englantilaisten nauttimassa ravinnossa on liikaa akryyliamidia. Akryyliamidin saantia voidaan vähentää rajoittamalla yli 120 °C asteen lämpötilaan kuumennettujen elintarvikkeiden kuten perunalastujen, aamiaismurojen, keksien ja leivonnaisten syöntiä ja välttämällä leivän, ranskalaisten perunoiden ja muiden tärkkelyspitoisten ruokien paahtamista ruskeaksi.
Place de la Concorde
thumb|Place de la Concorde nähtynä [[Eiffel-tornista.]] Place de la Concorde on aukio Pariisissa, Ranskassa. Se sijaitsee Seinen pohjoisrannalla välittömästi Tuileries-puiston länsipuolella, ja aukiolta länteen johtaa Pariisin valtakatu Avenue des Champs-Élysées.
Aukion alkuperäinen nimi oli Place Louis XV silloisen kuninkaan mukaan. Sen suunnitteli Jacques Ange Gabriel vuonna 1755. Aukio oli vallihaudan reunustama kahdeksankulmio, ja sen nurkissa olivat pylväät, joihin myöhemmin nostettiin kahdeksan maakunnan symbolit. Vallihauta täytettiin myöhemmin.
Ranskan vallankumouksen aikana kuningas Ludvig XV:n patsas kaadettiin, aukio nimettiin uudelleen Vallankumouksen aukioksi (Place de la Révolution) ja sinne pystytettiin giljotiini. Päänsä siellä menettivät hurraavan väkijoukon edessä muun muassa Ludvig XVI, Marie Antoinette, Madame du Barry, Georges Danton, Antoine Lavoisier, Saint-Just ja Maximilien Robespierre. Ahkerimmassa käytössä giljotiini oli kesällä 1794, jolloin kuukaudessa teloitettiin yli 1 300 henkilöä. Poliittisen tilanteen vakiinnuttua hallitus nimesi aukion virallisesti Place de la Concordeksi.
Lähteet
48.86556°N, 2.32111°W
Palmutaskut
Palmutaskut (Cichladusa) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku.
Heiligendamm
thumb|300px|Kurhaus Heiligendammissa. Heiligendamm on kaupunginosa Bad Doberanin kaupungissa Saksassa Itämeren etelärannalla lähellä Rostockia Mecklenburg-Vorpommernin osavaltiossa.
Heiligendamm on Saksan vanhin Itämeren rannikon kylpyläpaikka; se rakennettiin ylimystön elegantiksi tapaamis- ja lomailupaikaksi. Ensimmäinen arvovieras oli Mecklenburg-Schwerinin herttua Friedrich Franz I, joka valitsi Doberanin kesäasunnokseen 1793, jonka jälkeen paikasta tuli muodikas lomailupaikka. Saksan vanhimmalla hevosradalla järjestettiin ensimmäiset kilpailut 1822.
Heiligendamm oli aateliston lomailupaikka aina 1930-luvulle asti, toisen maailmansodan jälkeen rakennuksia käytettiin parantoloina. Myöhemmin paikkakunnalla on järjestetty arvovieraiden vastaanottoja. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush vieraili siellä heinäkuussa 2006 ja kesäkuussa 2007 paikkakunnalla järjestettiin G8-maiden kokous. G8-kokousta varten koko paikkakunta ympäröitiin 2,5 metriä korkealla 13 km:n pituisella piikkilanka-aidalla.
Heiligendammissa on kapearaiteinen rautatie "Molli", jolla kuljetaan höyryveturin vetämillä junilla.
FV-3
FV-3 on Fuerteventuran saarella, Espanjassa kulkeva päätie, joka toimii saaren pääkaupunki, Puerto del Rosarion kehätienä. Tiellä on pituutta noin 8 kilometriä ja se yhdistää pääkaupungista säteittäin lähtevät tiet; FV-1 (pohjoiseen), FV-10 (luoteeseen), FV-20 (lounaaseen) ja FV-2 (etelään ja lentoasemalle). Tie ei ole moottoritie vaan yksikaistainen eritasoliittymillä varustettu sekaliikennetie.