cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brendan Fraser
Henkilökohtaiset vaikeudet ja paluu
Fraser oli tehnyt uransa aikana stunttinsa itse, ja hän joutui 2010-luvulla useisiin leikkauksiin. Häneltä leikattiin selkä, polvet ja äänihuulet. Hän kertoi myöhemmin, että hänet käytännössä kursittiin kolmanteen Muumio-elokuvaan kasaan teipillä ja jäällä. Fraser taisteli samaan aikaan myös oikeudessa ex-vaimonsa kanssa elatusmaksuista. Fraser väitti myös vuonna 2018, että Hollywood Foreign Press Associationin entinen johtaja Philip Berk olisi kourinut häntä vuonna 2003 järjestyssä tilaisuudessa. Berk on kiistänyt väitteen, mutta Fraser kertoi, että tapaus johti eristäytymiseen.
Hammer Film Productions
Hammer-kauhun synty 1955-1959
Draculan tuotannon aikana Hammerilla oli jälleen ongelmia Universalin kanssa, sillä Draculan tekijänoikeudet olivat epäselvempiä kuin Frankensteinin. Yhtiöt löysivät kuitenkin sopuratkaisun, jonka myötä Hammer sai lisäksi uudelleenfilmatisointioikeudet kolmeen Universalin kauhuklassikkoon: Näkymätön mies, Suuren oopperan kummitus ja The Mummy's Hand. Ensimmäistä Hammer ei lopulta koskaan tehnyt, Suuren oopperan kummitus (1962) jäi vaille jatko-osia, mutta Muumion kosto (1959)  oli Frankensteinin ja Draculan tapainen menestyselokuva.
Brendan Fraser
Henkilökohtaiset vaikeudet ja paluu
Fraser näytteli oikeastaan koko 2010-luvun pienimuotoisissa tuotannoissa, joista osa tehtiin suoraan DVD-levitykseen. Hän sai positiivista huomiota kuitenkin televisiosarjan The Affair kolmannella tuotantokaudella (2016–2017) ja sarjasta Trust.
Hammer Film Productions
Jatko-osien aika 1959-1974
Hammer aloitti menestyselokuviensa jatko-osien tuotannon heti ensimmäisen menestyselokuvan Quatermassin jälkeen, joka sai jatko-osan Vihollinen avaruudesta jo 1957.
Brendan Fraser
Henkilökohtaiset vaikeudet ja paluu
Fraser oli jo palkattu Batgirl-elokuvan superrikollisen Tulikärpäinen rooliin, mutta elokuva lopulta hyllytettiin elokuussa 2022. Darren Aronofskyn ohjaama The Whale sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla syyskuussa 2022. Siinä Fraser näyttelee erakkomaista ja sairaalloisen ylipainoista englannin opettajaa, joka yrittää tutustua uudelleen tyttäreensä. Fraser sai roolista laajamittaista kriittistä kehua, ja hänet palkittiin roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Oscarilla.
Hammer Film Productions
Frankensteinin jatko-osat
Frankensteinin kirous sai kuusi jatko-osaa ja Peter Cushing näytteli paroni Frankensteinia kaikissa muissa paitsi elokuvassa The Horror of Frankenstein, joka oli vitsimielessä tehty uusintaversio Frankensteinin kirouksesta.
Hammerin kaikki Frankenstein-elokuvat:
Brendan Fraser
Henkilökohtaiset vaikeudet ja paluu
Fraser on eronnut ja hänellä on kolme poikaa.
Hammer Film Productions
Draculan jatko-osat
Hammer teki Draculalle kahdeksan jatko-osaa, joista tosin vain neljä ensimmäistä jatkoivat alkuperäisen elokuvan tarinaa. Vampyyrin arvet -elokuvan (1970) huonon menestyksen takia seuraavat elokuvat siirrettiin nykyaikaan – Peter Cushing esitti niissä edelleen Van Helsingiä, joka nyt oli alkuperäisen Van Helsingin jälkeläinen.
Muumio-elokuvat
Muumion kosto (1959) oli Frankensteinin kirouksen ja Draculan kaltainen menestys ja myös se sai jatko-osia, joilla tosin ei ollut mitään tekemistä ensimmäisen elokuvan kanssa.
Hammerin kaikki Muumio-elokuvat:
Muita huomattavia ohjaajia
Monet merkittävät ohjaajat työskentelivät Hammerille kerran tai kaksi. Eräs merkittävä on John Gilling, jonka hyytävän tehokas mysteerikuvaus The Reptile (1966) (suom. Käärmeihmiset, TV:ssä Liskonainen) muodostui lajissaan poikkeuksellisen tehokkaaksi, eritoten nimiosaa näytelleen Jacqueline Pearcen moni-ilmeisen työskentelyn johdosta.
Elokuva oli Suomessa kielletty raaistavana vuodesta 1967 vuoteen 1992. Sitä sai esittää vain suljetuissa tilaisuuksissa, kuten Suomen Elokuva-arkiston näytöksissä. Kiellon purkamisen jälkeen elokuva on televisioitu ainakin kertaalleen.
Nuori tulokas Seth Holt avasi työskentelynsä Hammerilla hyvin elokuvalla Pelon tunne - mutta hänen uransa jäi tähdenlennoksi hänen kuollessaan sairauskohtaukseen kesken elokuvansa Blood from Mummy's tomb ohjauksen.
Myös Peter Sasdy, joka ohjasi yhtiölle 1970 sekä elokuvat Draculan himo (Countess Dracula), että Dracula, paholaisen lähettiläs (Taste the Blood of Dracula), ohjasi yhtiölle vuonna 1971 kauhuelokuvan Tappajan kädet (Hands of the Ripper).
Aleksandre Orbeliani
thumb|230px Prinssi Aleksandre Orbeliani (Džambakur-Orbeliani,, 24. toukokuuta 1802 – 28. joulukuuta 1869) oli georgialainen romantiikan ajan runoilija, näytelmäkirjailija, journalisti ja historioitsija. Hän kuului aateliseen Orbeliani-sukuun.
Aleksandre Orbeliani syntyi Tiflisissä (Tbilisissä), joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan, prinssi Vakhtang Orbelianille ja prinsessa Tekle Bagrationille. Tekle oli Georgian toiseksi viimeisen kuninkaan Erekle II:n rakastettu tytär. Vuonna 1817 hän liittyi Venäjän armeijaan. Hän kuitenkin johti äitinsä ja veljensä Vakhtangin kanssa epäonnistunutta vallankaappausyritystä Venäjän hallintoa vastaan vuonna 1832. Salaliittoon kuuluneet aikoivat kutsua Venäjän virkamiehet Kaukasukselle suuriin tanssiaisiin, joissa heille annettaisiin mahdollisuus kuolla tai antautua. Juonen epäonnistumisen jälkeen Orbeliani pidätettiin ja karkotettiin Orenburgiin, josta hän ei kyennyt palaamaan ennen vuotta 1840. Pieleen mennyt kapina ja siitä langetettu suhteellisen vähäinen rangaistus saivat monet kapinalliset näkemään Georgian itsenäisyyden lopullisesti menetettynä, ja heidän oli pakko sopeutua Venäjän autokratiaan. Surunsa kadonneesta menneisyydestä ja omaperäisen georgialaisen hallitsijadynastian kaatumisesta he muunsivat romanttiseksi runoudeksi.
Orbelianin onnistuneimmat teokset ovat vuonna 1832 laadittu allegorinen runo Mtovare (, "kuu") ja patrioottinen novelli Umanko siskhli (, "tarhraton veri") kolmesta nunnasisaruksesta, jotka mieluummin kuolevat kuin luopuvat uskostaan persialaisen hyökkäysarmeijan komentajan vaatimuksesta; komentaja on sisarusten teosta niin vaikuttunut, että hänen on kuoltava heidän kanssaan. Orbeliani kirjoitti myös useita näytelmiä, mutta hänen kiinnostuksensa lehdistöön nousi niitä merkittävämmäksi. Hän oli perustamassa Tsiskari-lehden toimituskuntaa, ja usean vuoden ajan se muodosti Georgian aikakauslehdistön selkärangan. Orbeliani kanavoi lehden kautta yrityksensä georgian kirjakielen standardisoimiseksi ja elvytti kielen arkaaisia ilmauksia. Hän oli myös yksi ensimmäisistä georgialaisista kirjailijoista, joka kiinnostui kansanrunouden keräämisestä. Hän kirjoitti useita teoksia Georgian historiasta ja kulttuurista.
Henry Parland
Henry George William Parland (29. heinäkuuta 1908 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 10. marraskuuta 1930 Kaunas, Liettua) oli suomenruotsalainen runoilija ja kirjailija.
Henkilöhistoria
Henry Parlandin vanhemmat olivat insinööri Osvald Parland ja Maria Sesemann. Hän vietti lapsuutensa Kiovassa, Pietarissa ja Karjalankannaksella, ja perheen kotikielet olivat saksa ja venäjä. Hän muutti vuonna 1920 perheineen Viipurista Kauniaisiin ja päästyään ylioppilaaksi Kauniaisten yhteiskoulusta 1927 opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa 1927–1929. Kauniaisissa hän alkoi opetella ruotsia, jolla hän muutamaa vuotta myöhemmin kirjoitti teoksensa. Ylioppilaselämää hän vietti riehakkaasti.
Parland kuoli tulirokkoon Liettuassa 1930. Hän ehti lyhyeen katkenneen elämänsä aikana julkaista vain yhden runokokoelman, Idealrealisationin (1929). Postuumisti on julkaistu runsaasti jäämistöstä löytynyttä materiaalia, kuten romaani Rikki (Sönder).
Henry Parlandin nuorempia veljiä olivat kirjailijat Oscar Parland ja Ralf Parland sekä rakennustekniikan professori Herman Parland.
Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekossa alle 19-vuotiaiden kansainvälisissä otteluissa. Alle 19-vuotiaiden ikäluokassa ei enää järjestetä arvokisoja. Suomen jääkiekkoliitto nimittääkin joukkuetta ajoittain nuoremmaksi U20-joukkueeksi, ja tapaa uutisoida siitä alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen yhteydessä. Suomen alle 19-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue onkin eräänlainen haastajajoukkue, jonka pelaajat tavoittelevat pelipaikkaa alle 20-vuotiaiden joukkueesta. Joukkueen päävalmentajana toimii Miika Elomo.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa
Alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa joukkue on saavuttanut kaksi pronssimitalia, vuonna 1974 Sveitsin kisoista ja vuonna 1976 Tšekkoslovakian kisoista. Vuonna 1974 joukkueeseen kuuluivat Ilkka Alatalo, Kari Eloranta, Matti Forss, Matti Hagman, Hannu Helander, Jarmo Hällfors, Pertti Järvenpää, Ari Kankaanperä, Antero Kivelä, Keijo Kivelä, Jari Laiho, Markus Mattsson, Hannu Niemi, Jouni Peltonen, Hannu Raittinen, Jouni Rinne, Jarmo Tolvanen ja Auvo Väänänen.
Vuonna 1976 mukana olivat Forssin ja Mattssonin lisäksi Jukka Hirsimäki, Raimo Hirvonen, Jarmo Huhtala, Juha Jyrkkiö, Kari Järvinen, Erkki Laine, Jukka Laukkanen, Jarmo Lilius, Ari Mäkinen, Harry Nikander, Jukka Peitsoma, Harri Pöyhiä, Mika Rajala, Reijo Ruotsalainen, Risto Siltanen, Rauli Sohlman, Tomi Taimio ja Pertti Vaelma.
Valmennus
Joukkuetta on valmentanut muun muassa Jussi Ahokas. Vuonna 2019 joukkuetta valmentanut Juha Vuori on valmentanut joukkuetta kahteen otteeseen. Kun Vuori oli ensi kertaa joukkueen valmentajana, hänen valmennusryhmäänsä kuuluivat Juuso Nieminen, Jukka Varmanen sekä Markus Korhonen.
Kesäkuussa 2019 joukkueen johtoryhmään kuuluivat:
Juha Vuori, päävalmentaja
Miika Elomo, valmentaja
Lauri Merikivi, valmentaja
Janne Pekkarinen, maalivahtivalmentaja
Hunor Marton, videovalmentaja
Ville Bister, lääkäri
Mika Uuttu, huoltaja
Jarmo Jalarvo, joukkueenjohtaja
Provincial reconstruction team
thumb|right|300px thumb|right|300px|Camp Marmal - yksi jälleenrakennusosastojen käyttämistä tukikohdista
Provincial reconstruction team on Afganistanissa toimivaan ISAF-operaatioon liittyvä maakunnallinen koordinaatioelin, jonka tehtävänä on aluehallinnon rinnalla vastata maakunnallisesta kehityksestä. Provincial reconstruction teamia johtaa aina jonkin operaatioon osallistuvan maan alueellinen sotilasjohto.
Ritsuryō
Ritsuryō oli historiallinen kungfutselaisuuteen ja kiinalaiseen legalismiin perustunut lakijärjestelmä Japanissa. Ritsuryōn mukaista poliittista järjestelmää kutsutaan nimellä "ritsuryō-sei". Ritsuryōhon kuuluu sekä rikoslaki ja hallintolaki.
Myöhäisellä Asuka-kaudella 500-luvun lopusta vuoteen 710 ja Nara-kaudella vuosina 710–794 Japanin keisarillinen hovi loi ja otti käyttöön ritsuryō-kokoelmia yrittäessään kopioida Tang-dynastian Kiinan poliittista järjestelmää. Taika-uudistukset 600-luvun puolivälissä olivat ensimmäinen merkki järjestelmän käyttöönotosta.
Ritsuryōn tärkeitä kokoelmia olivat:
Rolf
Rolf on miehen etunimi, lyhentymä germaanisesta nimestä Rudolf, joka merkitsee maineikasta sutta.
Suomessa nimi Rolf on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4 336 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Rolfin samoin kuin Rudolfinkin nimipäivä on 6. maaliskuuta.
Aiheesta muualla
Raúl Raul (nome)
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars
The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars (usein käytetään myös nimeä Ziggy Stardust) on David Bowien vuonna 1972 julkaisema konseptialbumi, joka äänitettiin vuosina 1971–1972. Se on Bowien läpimurto- ja kenties myös tunnetuin albumi. Tyyliltään se edustaa glam rockia.
Albumi sijoittui parhaimmillaan Britannian listalla viidenneksi ja Yhdysvalloissa sijalle 75. Melody Maker -lehti nimesi Ziggy Stardustin 1970-luvun keskeiseksi albumiksi. Vuonna 1997 Ziggy Stardust sijoitettiin 20. parhaimmaksi albumiksi HMV:n, Channel 4:n, The Guardianin ja Classic FM:n järjestämässä Music of the Millennium -äänestyksessä. Albumin tunnetuin kappale on ”Starman”, joka julkaistiin singlenä 28. huhtikuuta 1972 b-puolenaan ”Suffragette City”. Kappale nousi Britanniassa listan sijalle 10. Hyvän menestyksen siivittämänä Bowie pääsi myös esittämään sen suosittuun Top of the Pops -televisio-ohjelmaan.
Levyn kansikuvan otti Brian Ward -niminen valokuvaaja kylmänä, sateisena yönä Lontoossa osoitteessa 23 Heddon Street. Siitä on tullut Bowien faneille lähes pyhiinvaelluspaikka. Kuva otettiin alun perin mustavalkofilmille, joka myöhemmin väritettiin.
Albumin vinyyliversion takakannessa on merkintä ”To be played at maximum volume” eli ”soitettavaksi täysillä”.
Ziggy Stardust -hahmo
Bowie loi levyä ja lavaesiintymisiään varten itselleen alter egon nimeltä Ziggy Stardust, joka oli ulkoavaruudesta maan pinnalle laskeutunut rocktähti. Ziggyn hahmossa Bowie hyödynsi japanilaista kabuki- ja nō-teatteria, pantomiimia ja androgyynisyyttään, johon kuului vahva meikki, punaiseksi värjätty piikkikampaus ja kimaltavat asusteet. Media kritisoi usein Bowien keksimää Ziggy Stardust -hahmoa kopioksi amerikkalaisesta glam/shock rock -yhtye Alice Cooperista ja yritti luoda yleisölle käsitystä, että Cooper ja Bowie olivat ilmiriidoissa keskenään. Bowie oli ennen Ziggy-hahmonsa keksimistä ollut Cooperin konsertissa ja nähnyt androgyynin, silmämeikkiä käyttäneen Cooperin teatraalisen esityksen ja vaikuttunut siitä suuresti. Bowien entisen managerin Tony Zanettan mukaan Bowie oli äärimmäisen kateellinen Alice Cooperille, koska ei keksinyt ideaa ensin.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Singlet
Starman / Suffragette City (julkaistu 14. huhtikuuta 1972 )
Eleuterio Rodolfi
thumb|175px|Eleuterio Rodolfi. Eleuterio Rodolfi (28. tammikuuta 1876 Bologna – 19. joulukuuta 1933 Brescia) oli italialainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Näyttelijä Giuseppe Rodolfin perheeseen syntynyt Eleuterio aloitti uransa teatterissa ja siirtyi vuonna 1911 elokuva-alalle. Hän työskenteli Ambrosio Filmillä ja esiintyi varsinkin komedioissa, usein Gigetta Moranon parina. Vuonna 1913 Rodolfi alkoi myös ohjata, keskittyen aluksi komedioihin sekä sittemmin myös historiallisiin elokuviin ja teatterisovituksiin. Hän näytteli Ambrosiolla kaikkiaan 95 elokuvassa ja ohjasi noin 80. Vuodesta 1916 lähtien Rodolfi teki seitsemän elokuvaa Jupiter Filmille. Vuonna 1919 hän perusti oman tuotantoyhtiön Rodolfi Filmin.
Rodolfi vetäytyi elokuva-alalta vuonna 1923 ja työskenteli vuosikymmenen lopulle saakka teatterissa. Hän vietti viimeiset vuotensa Bresciassa, jossa hän teki itsemurhan.
M/S Aurella
M/S C.T.M.A. Vacancier on laiva, joka valmistui kesäkuussa 1973 nimellä M/S Aurella saksalaiselta J.J. Sietas Shiffswerft -telakalta. Aluksen oli tilannut Viking Linen suomalainen osakasvarustamo SF-Line Oy. Valmistuttuaan M/S Aurella asetettiin Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitille, jolla se palveli aina 1980-luvun taitteeseen asti. Tämän jälkeen Aurella myytiin Irlantiin.
33 miljoonaa Saksan markkaa maksanut Aurella luovutettiin SF Linelle kesäkuussa 1973. Se oli kapasiteetiltaan Euroopan suurin. Laiva korvasi Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-reitillä aiemman palvelleen M/S Marellan, joka siirrettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille. Aurellan ensimmäinen reittimatka oli 3. heinäkuuta 1973. 21. syyskuuta 1973 se ajoi karille Ahvenanmaan saaristossa. M/S Kapella nouti sen matkustajat ja yritti kaksi päivää myöhemmin irrottaa sen karilta, mutta ei onnistunut. 24. syyskuuta myös Marella yritti irrottaa laivaa karilta siinä onnistumatta. Aurella irtosi karilta lopulta omin voimin 8. lokakuuta 1973. Se korjattiin ja palasi liikenteeseen 3. marraskuuta 1973.
Aurella myytiin 16 miljoonalla dollarilla Irlantiin tammikuussa 1982. Tämän jälkeen laivan hyttipaikkojen määräksi nostettiin 450.
Suomen liikenteeseen Aurella palasi vuonna 1992, jolloin se Viroon liputettuna ja Tallinkille aikarahdattuna palveli talvikauden Saint Patrick II -nimisenä Helsinki–Tallinna-välillä. Sama toistui ainakin seuraavana talvikautena.
Laconicum
Laconicum (lat., ”spartalainen (sauna)”) oli hellenistisen ajan ja varhaisen roomalaisen kylpylän kuumin huone. Se oli yleensä muodoltaan pyöreä kupolilla varustettu tila, jossa lämpötila pystyttiin kohottamaan enimmillään 70 celsiusasteeseen. Myöhempinä aikoina useat laconicumit muutettiin uima-altaiksi.
M/S Aurella
Tämän jälkeen Aurella liikkui muun muassa Välimerellä, Englannin ja Irlannin välillä sekä Kanadan merialueilla. Aurella liikennöi edelleenkin välillä Montreal–Cap-aux-Meules C.T.M.A Groupin alaisuudessa.
Kansikuvaus
Aluksen matkustajakansia on kolme ja ne ovat:
Otto Binswanger
thumb|right|Otto Binswanger
Otto Ludwig Binswanger (14. lokakuuta 1852 Münsterlingen – 15. heinäkuuta 1929 Kreuzlingen) oli sveitsiläinen neurologi ja psykiatri.
Binswangerin isä Ludwig Binswanger vanhempi (1820–1880) sai lääketieteellisen sekä filosofisen koulutuksen ja perusti yksityisen mielisairaiden hoitolaitoksen Kreuzlingeniin vuonna 1857. Binswangerin veli oli hoitokodin johdossa isäänsä seurannut Robert Binswanger (1850–1910). Yksi Binswangerin veljenpojista oli psykiatri Ludwig Binswanger nuorempi (1881–1966). Binswanger opiskeli lääketiedettä Heidelbergissä, Strasbourgissa ja Zürichissä. Työskenneltyään vanhempana avustajana Breslaun patologian instituutissa hän hyväksyi vuonna 1880 Carl Westphalin tarjouksen työpaikasta Berliinin Charité-sairaalasta. 30-vuotiaana Binswanger sai nimityksen psykiatrian professoriksi ja mielisairaiden hoitolaitoksen johtajaksi Jenaan, jossa hän työskenteli, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1919. Eläkkeelle jäätyään Binswanger palasi Kreuzlingeniin, jossa hän kuoli 76-vuotiaana heinäkuussa 1929.
Binswangerin erikoistumisalat ja tieteellinen näkökulma olivat laajat. Hän pyrki patologisen histologian tutkimuksessa määrittämään samankaltaisuuksia ja eroavaisuuksia progressiivisen paralyysin ja muiden orgaanisen aivo-oireyhtymän tyyppien välillä. Vuonna 1894 Binswanger kuvasi uuden neuropatologisen oireiston, josta hän käytti nimitystä "encephalitis subcorticalis chronica progressiva". Myöhemmin sairaus nimettiin hänen mukaansa Binswangerin taudiksi. Binswangerin epilepsiaa käsitellyt oppikirja Die Epilepsie (1899) pääsi standarditekstin asemaan. Hänen tutkimuksensa heikkohermoisuudesta (1896) ja hysteriasta (1904) tulivat yhtä tunnetuiksi kuin hänen neuropatologinen työnsä. Vuonna 1904 Binswanger laati Ernst Siemerlingin kanssa psykiatrian alan oppikirjan Lehrbuch der Psychiatrie.
Binswangerin tunnettujen potilaiden joukossa olivat filosofi Friedrich Nietzsche sekä kirjailijat Hans Fallada ja Johannes R. Becher. Binswangerilla oli myös monia opiskelijoita, joista tuli tunnettuja tutkijoita; näiden joukossa oli psykiatri, neuroanatomisti Korbinian Brodmann. Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue poisti aikoinaan Binswangerin juutalaisen taustan johdosta tämän muistolaatan Jenasta, johon se asetettiin sitten takaisin vuonna 2012.
Topkani
Topkanin pelaaminen
Topkanin pelit oli jaoteltu kuuteen luokkaan: pulma-, toiminta-, sana-, kortti-, strategia- ja urheilupelit. Topkanissa pelaaminen oli ilmaista ja kaikenikäisille sallittua, mutta yli 18-vuotiaat voivat osallistua myös maksullisiin taitopeliturnauksiin, joissa palkintona oli rahaa. Topkanissa oli yksin pelattavia pelejä sekä kaksin tai verkon yli useampaa pelaajaa vastaan pelattavia pelejä. Osa peleistä oli selaimessa pelattavia verkkopelejä ja osa omalle tietokoneelle ladattavia pelejä. Pelivalikossa oli lisätietoa kunkin pelin juonesta, säännöistä, teknisistä vaatimuksista sekä pelimuodosta (yksipelattava vai moninpelattava).
Seda
Seda voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Luettelo pikkuplaneetoista: 53001–54000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 53001:stä ja päättyen 54000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 53001-53250
Kaavin kirjasto
Kaavin kirjasto on Kaavin kirkonkylässä, Kirkonkylän koulun naapurina sijaitseva yleinen kirjasto. Vaikka Kaavi on edelleen itsenäinen kunta, se toimii nykyisin Kuopion kaupunginkirjaston lähikirjastona.
Kirjastopalveluja tarjotaan myös verkkokirjaston ja usean kunnan yhteisen kirjastoauton välityksellä.
Margarita Drobiazko
Margarita Aleksandrovna Drobiazko (, s. 21. joulukuuta 1971, Moskova) on liettualainen taitoluistelija. Hän muodostaa Povilas Vanagasin kanssa kuuluisan jäätanssiparin.
Drobiazko ja Vanagas menivät naimisiin kesäkuussa 2000.
Unverricht–Lundborgin tauti
Unverricht–Lundborgin tauti on julkaistujen raporttien perusteella Suomessa yleisempi kuin missään muualla. Esiintyvyys Suomessa on vähintään 1,9 / 100 000, mahdollisesti jopa kolmanneksen tätä suurempi. Taudin katsotaan kuuluvan suomalaiseen tautiperintöön. Sen aiheuttaa CSTB-geenin (kystatiini B -geeni) mutaatio, ja sillä on peittyvä periytymistapa.
Husky (vaatemerkki)
Husky on metsästykseen ja ulkoiluun tarkoitetuista tikkitakeista tunnettu vaatemerkki, jonka perustivat Stephen ja Edna Guylas vuonna 1965. Vuodesta 2004 Husky on ollut italialaisen Moschillo-yritysryhmän omistama tuotemerkki.
Historiaa
Unkarilaissukuinen Stephen Guylas toimi Yhdysvaltain ilmavoimien everstinä. Viimeisinä palvelusvuosinaan 1960-luvun alussa hän osallistui hankkeeseen, jossa kehitettiin uudenlaisia työasuja taistelulentäjille ja muille ilmavoimien työntekijöille. Guylas harrasti metsästystä ja kiinnostui metsästysvaatteiden kehittämisestä ilmavoimissa saamansa vaatealan kokemuksen pohjalta. Eläkkeelle jäätyään hän muutti vaimonsa Ednan kanssa Yhdysvalloista Englannin Suffolkiin ja perusti sinne Husky Inc. -nimisen yrityksen valmistamaan ja markkinoimaan kehittämäänsä tikattua, vedenpitävää ja lämmittävää liiviä aluksi savikiekkoampujien tarpeisiin. Pian Husky ryhtyi valmistamaan myös samaan ideaan pohjautuvia tikkitakkeja.
Husky-vaatteiden päällismateriaali oli aluksi oliivinvihreää tai tummansinistä nailonia ja täyte polyesteriä. Väljästi leikattu takki suljettiin painonapein. Alun perin takeissa oli kaksi vinoa vakosamettireunaista pussitaskua ja hihansuissa resorit.
Husky-tikkitakeista tuli nopeasti hyvin suosittuja Britannian yläluokan metsästystä ja ulkoilmaelämää harrastavissa piireissä, etenkin kun kuningasperheen jäsenten, jopa itse kuningattaren, nähtiin käyttävän niitä. Myös muut laatuvaatevalmistajat kuten Barbour, Burberry ja Lavenham toivat markkinoille omia tikkitakkimallejaan. 1980- ja 1990-luvuilla Husky-takeista ja -liiveistä tuli suosittuja ensin yläluokan nuorten ”preppy”- tai ”Sloane Ranger” -tyylissä ja sitten myös Milanon katumuodissa. Voimakas vino tikkauskuvio, jäykkä materiaali ja takkien suorakulmainen leikkaus eivät kuitenkaan aina näyttäneet erityisen tyylikkäiltä, joten Husky-tuotteilla oli myös vastustajansa ja ne jäivät nuorisomuotina lyhytikäiseksi.
Per Berg Lund
Per Berg Lund (14. lokakuuta 1878 Kristiania – 22. tammikuuta 1954) oli norjalainen juristi ja Venstren poliitikko. Hän toimi Norjan valtiovarainministerinä 1928–1931 ja 1933–1934. Vuosina 1926–1928 ja 1931–1933 hän oli Trondheimin pormestari.
Sébastien Flute
Sébastien Flute (s. 25. maaliskuuta 1972) on ranskalainen jousiampuja, hänen uransa huippuhetket sijoittuivat 1990-luvun alkupuolelle.
Fluten uran suurin saavutus on yksilökilpailun olympiakulta Barcelonasta 1992. Hän osallistui vielä Atlantaan 1996, Sydneyyn 2000 ja Ateenaan 2004, jossa hän ei kuitenkaan menestynyt. Samana vuonna hän voitti myös yksilökilpailun euroopan-mestaruuden. Vuotta myöhemmin hän voitti maailmanmestaruuden joukkuekilpailusta.
Keiji Tamada
Tamada pelasi ensimmäisen ottelunsa Japanin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2004 Singaporea vastaan. Hän on pelannut maajoukkueessa Aasian mestaruuskilpailuissa 2004 ja Maanosaliittojen Cupissa 2005. Saksan MM-kisoissa 2006 hän pelasi kahdessa ottelussa, joista toisessa avauskokoonpanossa.
Pahkala (Kalajoki)
Pahkala on noin 250 asukkaan kylä Kalajoen kaupungissa, entisen Himangan kunnan alueella Pohjois-Pohjanmaalla, noin 10 kilometriä Himangan kirkonkylältä itään, kohti Rautiota. Pahkalan postinumero oli aiemmin 68130 Pahkala, mutta nykyisin se kuuluu Himangan kirkonkylän kanssa samaan postinumeroalueeseen 68100 Himanka.
Maa- ja metsätalous ja yritystoiminta ovat suurimmat työllistäjät kylällä. Pahkalasta käydään töissä Himangan kirkonkylän ja Kalajoen lisäksi lähikaupungeissa Kannuksessa ja Kokkolassa.
Kylällä oli oma ala-aste, jota kävivät myös naapurikylien kuten Pöntiön oppilaat. Kylän lävitse virtaa Himanganjoki.
Soraja Tarzi
Soraja Tarzi tai vain kuningatar Soraja (1899–1968) oli Afganistanin kuningatar ja kuningas Aman Allahin aviopuoliso. Hallitsijapari tunnettiin uudistusmielisyydestään, ja Soraja kampanjoi esimerkiksi naisten koulutuksen puolesta. Hän tuli tunnetuksi myös ulkomailla parin ulkomaanvierailujen yhteydessä. Luonteenpiirteiltään häntä pidettiin älykkäänä, sivistyneenä ja kosmopoliittisena. Uudistukset eivät kuitenkaan lopulta ottaneet tuulta alleen Afganistanissa, vaan hallitsijapari joutui vuonna 1929 pakenemaan Afganistanista Eurooppaan Habib Allah Kalakanin johtaman kapinan takia. Soraja kuoli Italiassa vuonna 1968.
Elämäkerta
thumb|vasen|Soraja miehensä mukana vierailulla [[Saksassa. Kuva otettu Tempelhofin lentoasemalla. Soraja on pukeutunut länsimaalaisittain muodikkaaseen avoimeen asuun ja lyhyeen kampaukseen.]] Soraja Tarzi syntyi vuonna 1899. Hänen äitinsä oli korkeakoulutuksen saanut syyrialainen ja hänen isänsä oli Mahmud Beg Tarzi. Mahmud oli Dust Muhammadin veljen jälkeläinen. Hän oli muuttanut Abd al-Rahman Khanin valtakaudella Osmanien valtakuntaan, mutta palasi takaisin Afganistaniin uudistusmielisemmän Habib Allahin valtakaudella. Afganistanissa uudistusmielisestä Mahmudista tuli merkittävä vaikuttaja maan kulttuurielämässä ja politiikassa.
Sorajalla oli samoja ominaisuuksia kuin isällään. Häntä pidettiin älykkäänä, sivistyneenä ja kosmopoliittisena, mikä teki hänestä yhden oman aikansa kansainvälisesti tunnetuimmista naisvaikuttajista ja ehkä merkittävimmän historiallisen naisvaikuttajan Afganistanissa. Soraja pukeutui länsimaalaiseen tyyliin ja edusti aviomiestään virallisissa tilaisuuksissa. Hän perusti myös naisille suunnatun lehden ja pyrki kampanjoimaan tyttöjen koulutuksen puolesta. Hänen miehensä päätti myös naisten huntupakon, mikä oli Afganistanissa ennenkuulumatonta. Sorajan ja hänen miehensä uudistusmielisyydestä huolimatta uudistukset vaikuttivat lähinnä vain pääkaupunki Kabulissa, kun taas maaseudun kansa pidättäytyi paljolti ikiaikaisissa kunniakäsityksissään ja sosiaalisissa rakenteissa. Monet konservatiivit näkivät myös naisten asemaan liittyvät uudistukset länsimaalaistumisen ja sekularisaation merkkeinä.
Aman Allah nautti aluksi suurta kansansuosiota etenkin kolmannen afgaanisodan takia. Uudistuksia ei kuitenkaan ymmärretty pienen koulutetun yläluokan ulkopuolella, mikä kiristi sisäpoliittista tilannetta. Vuonna 1927–1928 Soraja oli miehensä mukana pitkällä ulkomaanmatkalla Euroopassa, Turkissa, Egyptissä ja Iranissa. Ulkomailla vierailu vahvisti parin näkemystä uudistusten tarpeellisuudesta. Afganistanissa Aman Allah ilmoitti vielä uusista uudistuksista, jotka hän aikoi viedä läpi. Niihin kuului esimerkiksi moniavioisuuden rajoittaminen ja oppivelvollisuus sekä pojille että tytöille. Kabulissa miehet ja naiset määrättiin käyttämään länsimaalaisia asuja ja Soraja riisui huntunsa džergan kokouksessa heimopäällikköjen läsnä ollessa.
Deborah Feldman
thumb|Feldman vuonna 2017. Deborah Feldman (s. 1986 ) on Berliinissä Saksassa asuva, syntyään amerikanjuutalainen kirjailija. Hänet tunnetaan omaelämäkerrallisesta kirjastaan Unorthodox: näin hylkäsin hasidijuutalaiset juureni (Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots, 2012, suomeksi Tammi 2021). Kirjassa hän kuvaa lapsuuttaan ja nuoruuttaan Brooklynin Williamsburgin kaupunginosan ortodoksijuutalaisessa hasidiyhteisössä, sekä lähtöään sieltä.
Feldman kasvoi Williamsburgissa jiddišinkielisessä ultraortodoksisessa satmar-lahkossa isänsä vanhempien hoivissa hänen äitinsä jätettyä henkisesti jälkeenjääneen miehensä ja koko yhteisön. Feldman astui perinteiseen tapaan järjestettyyn avioliittoon 17-vuotiaana ja sai lapsen. Hän jätti miehensä ja ahdistavaksi kokemansa tiukan uskonnollisen yhteisönsä 23-vuotiaana.
Vuonna 2014 Feldman julkaisi toisen kirjansa Exodus, jossa hän kertoo sopeutumisestaan maalliseen elämään.
Feldmanin elämään osin pohjautuva television minisarja Unorthodox esitettiin Netflixissä keväällä 2020.
George Pataki
George Elmer Pataki (s. 24. kesäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi New Yorkin osavaltion 53. kuvernöörinä vuosina 1995–2006; seuraajaksi valittiin Eliot Spitzer.
Patakin sukujuuret ovat Unkarissa. Ennen kolmea kuvernöörikauttaan hän oli toiminut Peekskillin pormestarina (1981–1984) sekä istunut New Yorkin osavaltion lainsäädäntöelimen alahuoneessa (1985–1992) ja ylähuoneessa eli osavaltion senaatissa (1993–1994).
New Yorkin Peekskillissä syntynyt Pataki lähti Peekskill High Schoolin jälkeen Yalen yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1967. Hän jatkoi Columbiaan, josta hän sai Juris Doctorin arvon vuonna 1970. Hänen puolisonaan on ollut vuodesta 1973 Elizabeth ”Libby” Pataki, o.s. Rowland, jonka kanssa hänellä on neljä lasta.
Joel Casamayor
Joel Casamayor Johnson (s. 12. heinäkuuta 1971 Guantánamo) on kuubalainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja ammattilaisten WBC-liiton (World Boxing Council) entinen maailmanmestari.
Uran alkuvaiheet
Amatöörinä Casamayor otteli pitkän ja menestyksekkään uran. Vuonna 1989 hän voitti kääpiosarjassa juniorien maailmanmestaruuden. 1992 Barcelonan olympialaisissa hän voitti kultamitalin. Loppuottelussa vastassa oli irlantilainen Wayne McCullough. Seuraavana vuonna Tampereen MM-kisoissa hän jäi hopealle hävittyään finaalissa bulgarialaiselle Aleksandr Hristoville. 1994 hän saavutti pronssia maailmancupissa Thaimaassa ja hopeaa Hyvän tahdon kisoissa Pietarissa hävittyään finaalissa isäntämaan Ramaz Palianille. 1995 MM-kisoissa hän epäonnistui ja putosi jo ensimmäisellä kierroksella.
Ammattilaiseksi
Casamayorin oli määrä edustaa Kuubaa myös 1996 Atlantan olympialaisissa, mutta hän loikkasikin Yhdysvaltoihin pysyvästi, jäi asumaan Floridaan ja ryhtyi ammattilaiseksi jo samana syksynä.
Ensimmäiset ottelut
Casamayor palasi tappionsa jälkeen kehään seuraavan vuoden tammikuussa ja kohtasi 4. lokakuuta Diego Corralesin IBF-liiton (International Boxing Federation) haastajaottelussa. Ottelu päättyi hänen voittoonsa kuudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Miehet kohtasivat uudelleen 6. maaliskuuta 2004 varsinaisessa MM-ottelussa. Tällä kertaa ottelu kesti täydet erät ja voitto meni kaikin tuomariäänin Corralesille. Tappion jälkeen Casamayor siirtyi painoluokkaa ylemmäs kevytsarjaan ja otteli jo 4. joulukuuta WBC-liiton maailmanmestaruudesta Jose Luis Castilloa vastaan. Hän kuitenkin hävisi Las Vegasin Mandalay Bay Resort & Casinolla käydyn ottelun hajaäänipäätöksellä.
Seuraavassa ottelussaan hän voitti Almazbek Raimkulovin haastajaottelussa ja pääsi kohtamaan vanhan vihollisensa Diego Corralesin jälleen MM-ottelussa. 7. lokakuuta 2006 käydyssä kamppailussa voitto meni Casamayorille tuomarien hajaäänipäätöksellä. Ensimmäisessä tittelinpuolustusottelussaan 11. marraskuuta Casamayor voitti Jose Armando Santa Cruzin hajaäänituomiolla. Ringside arvioi kamppailun huonoimmaksi otteluksi koko vuonna.
Kamppailu Michael Katsidisin kanssa
Toisen kerran Casamayor puolusti vyötään Michael Katsidisia vastaan voittaen kymmenennessä erässä teknisellä tyrmäyksellä. Kamppailun ensimmäisessä erässä Casamayor kaatoi Katsidisin kolmesti kanvesiin. Toistakin erää Casamayor hallitsi mutta kolmannessa erässä Katsidis pääsi paremmin kamppailuun mukaan. Neljännessä erässä Katsidis horjutti Casamayoria kovalla oikea vasen yhdistelmällä. Kuudennessa erässä Katsidis satutti mestaria iskemällä tätä kovalla vasemmalla koukulla vartaloon jatkaen vasen - oikea yhdistelmällä päähän paiskaten Casamayorin köysiin. Casamayor onnistui selviytymään erän. Seuraavat kaksi erää olivat Katsidisin selvää hallintaa. Yhdeksännessä erässä Casamayor sai ottelun hallintaansa menettäen erässä pisteen vyön alle lyömisestä. Kymmenennessä erässä Katsidis ryntäsi vauhdikkaasti Casamayorin kimppuun mutta mestari iski Katsidisia leukaan saaden tämän romahtamaan kanveesille. Katsidin selviytyi vielä pystyyn mutta oli puolustuskyvytön jolloin tuomari keskeytti ottelun julistaen Casamayorin voittajaksi.
Myöhemmät ottelut
Kamppailun jälkeen Casamayor luopui WBC-liiton vyöstä kohdatakseen Jose Armando Santa Cruzin toisen kerran urallaan. Kamppailu ei kuitenkaan toteutunut, vaan Casamayor kohtasi Juan Manuel Marquezin Ring Magazinen kevytsarjan mestaruudesta. Casamayor hävisi kamppailun teknisellä tyrmäyksellä yhdennessätoista erässä
Tampereen Ilves (jääkiekko)
Tampereen Ilves on vuonna 1931 perustettu suomalainen urheiluseura, joka on tunnettu erityisesti jääkiekkotoiminnastaan. Ilveksen edustusjoukkueet pelaavat miesten SM-liigassa ja naisten SM-liigassa. A-nuoret (U20) pelaavat niin ikään omassa SM-liigassaan sekä B- ja C-nuoret SM-sarjassa. Edustusjoukkueen ja U20-joukkueen toiminnasta vastaavan Ilves Hockey Oy:n hallituksen puheenjohtajana toimii Jyrki Seppä ja toimitusjohtajana Risto Jalo. Yhtiön suurimpia omistajia ovat Ilves ry, Tuukka Rask, Pekka Kantonen, Timur Kärki sekä Hannu Meskanen.
Ilves pelaa kotiottelunsa Tampereen Kannen areenalla, jonne se siirtyi Hakametsän jäähallilta vuonna 2021. Vuosina 1934–1939 ja 1945–1965 Ilves pelasi Koulukadun kentällä, kaudella 1933–1934 Palomäen uimalaitoksella ja 1941–1944 Eteläpuiston kentällä. Muut Ilveksen joukkueet pelaavat nykyään kotiottelunsa Tampereen eri jäähalleissa.
Historia
Tampereen Ilves perustettiin Niilo Tammisalon johdolla keväällä 1931. Alkuun seura keskittyi jalka-, jää- ja pesäpalloon, mutta jo seuraavana talvena se pelasi myös ensimmäisen jääkiekko-ottelunsa. Lapinniemen Visan kentällä Näsijärven Naistenlahden jäällä pelatussa SM-cupin ottelussa Tampereen Palloilijat voitti Ilveksen 1–2. Ilveksen historian ensimmäisen maalin teki Reino Lahtinen.
Ilves-alumni
Ilvekseen perustettiin vuonna 2007, ensimmäisenä jääkiekkoseurana Suomessa, entisille pelaajille tarkoitettu alumni. Sen perustamisessa aktiivisina olivat muun muassa Jyrki Lumme, Timo Peltomaa ja Pertti Kontto. Alumnin nimeksi päätettiin Ilves-Niilot seuran perustajan Niilo Tammisalon mukaan.
Alumnitoiminta on alun perin lähtöisin USA:n yliopistoista ja on pitkään ollut yleistä myös NHL -seuroissa.
Alumni tarjoaa kaveripohjalta apua erilaisissa ongelmissa. Ilves-Niiloissa on yli 80 jäsentä.
Tunnukset
thumb|Ilveksen ensimmäinen pelipaita.
Värit
Ilveksen perinteiset värit ovat keltainen, vihreä ja musta. Ilveksen perinteinen vihreän sävy on metsänvihreä. Nämä värit ovat olleet tavallisimmat joukkueen peliasuissa vuosien varrella, joskin usein joko koti- tai vieraspaita on ollut valkopohjainen.
Kausina 1982–1984 Ilveksen peliasu oli kuitenkin poikkeuksellisesti violetti-valkoinen pääsponsorina toimineen SKOP:n tahdon mukaisesti. Kannattajat eivät pitäneet värityksestä, mutta seuran taloudelle yhteistyösopimus oli tärkeä.
Nykyisin Ilves pelaa kotiottelunsa vihreissä ja vierasottelunsa keltapohjaisissa paidoissa. Poikkeuksina ovat kuitenkin vierasottelut keltapohjaista kotipaitaa käyttäviä SaiPaa ja KalPaa sekä oranssipohjaista kotipaitaa käyttävää HPK:ta vastaan, joissa Ilves pelaa vihreissä paidoissa. Peliasun housut ja sukat ovat vihreät ja kypärä musta.
Merkki
thumb|Antti Hulkkonen Ilveksen kauden 2009–2010 asussa.Ilveksen ensimmäinen merkki oli keltainen sivulta kuvattu ilves. Tämä merkki oli käytössä seuran perustamisesta vuoteen 1945, jolloin merkkiä muutettiin yksityiskohtaisemmaksi ja sijoitettiin keltareunuksisen ympyrän sisälle vihreämustalle pohjalle. Tämä merkki oli pienin muutoksin käytössä Ilveksen pelipaidoissa vuoteen 1962 asti.
Kellie Pickler
thumb|Kellie Pickler vuonna 2008. Kellie Dawn Pickler (s. 28. kesäkuuta 1986 Albemarle, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka oli yksi finalisteista American Idolin viidennellä tuotantokaudella.
Tampereen Ilves (jääkiekko)
Merkki
Vuonna 1962 Ilveksen silloinen manageri Seppo Helle halusi uudistaa seuran merkin sähäkämmäksi ja vauhdikkaammaksi, nuorisoon vetoavammaksi. Lukuisia ehdotuksia torjuttuaan Helle valitsi harrastajataiteilija Rauno Bromsin suunnitteleman ilveksen päätä kuvaavan merkin, jota käytettiin vuosina 1962–1993.
Kellie Pickler
Lapsuus ja nuoruus
Kellie Pickler syntyi Stanly Memorialin sairaalassa, Pohjois-Carolinassa. Kellie Pickler asui koko lapsuutensa ajan isovanhempiensa luona, sillä hänen oma äitinsä jätti hänet Kellien ollessa vain kaksivuotias. Kellien isä Clyde "Bo" Picklerillä on ollut lukuisia ongelmia, joihin vaikuttivat huumeet ja alkoholi, ja hän joutui vankilaan vuonna 2003 puukotustapaturmasta. Clyde vapautui vankilasta viikon sen jälkeen, kun Kellie putosi American Idolista. Kellie ei pitkään aikaan tiennyt äidistään mitään, kunnes hieman aikaa sitten Kellien äiti "astui ulos varjoista". Kellien äiti kertoi Clyden lyöneen häntä, ja Kellien pois-antamisen olevan ainoa mahdollisuus. Kellien äiti on koettanut saada yhteyttä Kellieen, mutta Kellie ei missään tapauksessa halua tavata äitiään, koska tämä on Kellien sanojen mukaan satuttanut Kelliä niin paljon.
American Idol
Pickler kilpaili American Idolin viidennellä tuotantokaudella vuonna 2006. Hän tuli mukaan Greensboron, Pohjois-Carolinan koelauluista. Pickler aloitti koelauluissa laulamalla Kelly Clarksonin kappaleen ”Since U Been Gone” ja Martina McBriden kappaleen ”A Broken Wing” ja kaikki tuomarit halusivat hänet jatkoon. Hollywood-viikolla tuomari Simon Cowell moitti Picklerin hermostuneisuutta, mutta hän eteni semifinaaleihin hyvien esitysten johdosta. Pickler oli erityisesti Cowellin suosikkeja ja hän on jopa sanonut, että hän pitää tästä vielä enemmän kuin neljännen kauden voittajasta Carrie Underwoodista. Pickler sijoittui kilpailussa lopulta kuudenneksi.
Tampereen Ilves (jääkiekko)
Merkki
Vuonna 1993 Ilveksen edustusjoukkueen johtoon noussut Mikko Mäkelä halusi uudistaa joukkueen visuaalista ilmettä. Peliasu uudistettiin ja Harri Sulonen suunnitteli vuotta 1962 edeltäneen kokovartaloilveksen pohjalta uuden merkin. Emoseura Ilves ry. ei kuitenkaan ilahtunut muutoksesta ja pysyttäytyi entisessä merkissä, ja seurauksena oli kiistaa muun muassa fanituotteiden myynnistä. Merkki säilyi käytössä vuoteen 1999, joskin vuonna 1997 siitä tehtiin joukkueen peliasuun yksinkertaistettu versio, jossa kuviota ei kiertänyt teksti.
Kellie Pickler
Levytysura
Picklerin debyyttialbumi Small Town Girl ilmestyi 31. lokakuuta 2006, ja ensimmäinen single Red High Heels 13. syyskuuta 2006. Kappaleessaan ”I Wonder” Pickler kertoo äidistään, joka hylkäsi hänet hänen ollessaan vasta kaksivuotias.
Vuonna 2008 julkaistiin toinen, Picklerin nimeä kantava albumi Kellie Pickler.
Tampereen Ilves (jääkiekko)
Merkki
Ilveksen toimitusjohtajaksi syksyllä 1999 valittu Risto Jalo halusi korjata vaurioituneet sillat liigajoukkueen ja emoseuran välillä, ja tämän symbolina palattiin jälleen vuosien 1962–1993 ilveksenpää-tunnukseen, joka on käytössä edelleen.
Musiikki
Ilveksen maalilaulu on Costello Companyn esittämä ”We Are the Kings”, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Popedan kitaristina tunnettu Costello Hautamäki. Toinen Ilveksen otteluissa soitettu kappale on Sami Hintsasen Ilves murisee esittäjinä Sami Hintsanen & Ruostuneet Hokkarit, jota soitetaan Ilveksen voittaessaan kotipelin. Vanhempia Ilves-aiheisia kappaleita ovat Mika Sundqvistin ”Ilves ykköseksi”, Ilari Siekkisen ”Ipassa on voimaa” ja Toivo Honkosen ”Ilves iskee”. Vuonna 2013 tamperelainen räp-artisti BB Salby julkaisi Ulkojään Kingi Ilves -nimisen kappaleen.
Omistajat ja hallitus
Ilveksen edustusjoukkueen ja A-nuorten toiminta on eriytetty emoseura Ilves ry.:stä Ilves-Hockey -nimisen yhtiön alle. Alun perin toiminta siirtyi pois emoseurasta maaliskuussa 1981 Liiga-Ilves ry.-nimiseen yhdistykseen, ja osakeyhtiömuotoiseksi toiminta muuttui kesäkuussa 2000.
Ilves Hockey Oy:n hallituksen puheenjohtajana toimii Jyrki Seppä ja toimitusjohtajana Risto Jalo. Suurimipiin omistajiin kuuluvat Ilves ry ja joukko entisiä pelaajia.
Kannattajatoiminta
thumb|Fanikatsomo (takana kaarteessa) juhlii maalia helmikuussa 2007. Hakametsän jäähallissa Ilveksen varsinainen kannattajakatsomo on perinteisesti ollut D1-katsomo. Ilveksen äänekkäimmät kannattajat sijoittuivat ennen D1-katsomon yläpuolella sijainneeseen puulautaseisomakatsomoon, kunnes kaudeksi 2013-2014 D1-katsomon istumakatsomo muutettiin kannattajien toiveesta seisomakatsomoksi. Kannattajayhdistys Osasto 41 on perustettu vuonna 2007. Yhdistys edistää kannatuskulttuuria Ilveksen otteluissa ja järjestää matkoja vieraspeleihin. Yhdistyksen nimi viittaa Ilves-legenda Raimo Helmisen pelinumeroon. Ilveksen kannatustoiminta on 2010-luvulla saanut yhä enemmän eurooppalaiseen kannattajakulttuuriin liitettäviä piirteitä: tifoja, suuria heilutettavia lippuja, kannatus jatkuu pelitilanteesta riippumatta. Suuri vaikutus toiminnan kehittymiseen on ollut jalkapallo-Ilveksen kannattajilla, joista monet käyvät Hakametsässä katsomassa Ilveksen jääkiekko-otteluita.
Vuonna 2002 tehdyn kyselyn mukaan suurin osa Ilveksen kannattajista on perinyt aatteen vanhemmiltaan. Toiset ovat valinneet joukkueen kaveripiirin vaikutuksesta tai pelattuaan itse Ilveksen junioreissa. Tutkimuksen mukaan Ilveksen kannatus oli hienoisesti painottunut Tampereen itäosiin länsipuolen ollessa enemmän Tapparan valta-aluetta.
Ilvekselle perustettiin kesäkuussa 2010 kannattajatukiyhdistys Share Ilves ry, jonka tavoitteena on hankkia Ilves-Hockeyn osakkeita, tukea Ilveksen toimintaa sekä kehittää ja lisätä Ilveksen kannustusta.
Entisiä pelaajia
right|thumb|Ilveksen jäädytetyt pelinumerot vuonna 2010. Jukka Tammen numeroa ei ollut vielä jäädytetty.
Jäädytetyt pelinumerot
Ilves on jäädyttänyt seitsemän entisen tähtipelajaansa numeron.
Numero 24
Yllä mainittujen lisäksi numeroa 24 ei käytetä. Numeroa kantoi viimeksi Veikko Suominen, joka teki itsemurhan kesken kauden vuonna 1978. Sitä ei kuitenkaan ole jäädytetty kunnianosoituksena eikä paitaa kuvaava lippu roiku hallin katossa.
Muita maineikkaita entisiä pelaajia
Len Lundea lukuun ottamatta kaikki yllä luetellut on valittu Suomen Jääkiekkoleijoniksi. Heidän lisäkseen Ilveksessä pitkään vaikuttaneita jääkiekkoleijonia ovat valmentaja ja manageri Seppo Helle, huoltaja Lasse Laukkanen sekä Ilveksen naisjoukkueen monivuotinen pelaaja ja valmentaja Marianne Ihalainen.
Kannattajien äänestämät tähdistökentälliset
1960-luvun lopulta Juhani Lahtinen
Jarmo Wasama – Erkki Koiso Lasse Oksanen – Jorma Peltonen – Aarne Honkavaara
Vuodelta 1997 Jukka Tammi Risto Siltanen – Jyrki Lumme Lasse Oksanen – Raimo Helminen – Aarne Honkavaara
Saavutukset
Kaikkiaan Ilveksen joukkueet ovat voittaneet jääkiekossa 69 Suomen mestaruutta, toiseksi eniten Suomessa. IIHF myönsi vuonna 2006 Ilvekselle kultaisen ansiomitalin merkittävästä työstä jääkiekon hyväksi. Ilves on ainoa pohjoismainen seura, jolle tämä kunnianosoitus on myönnetty.
Ilves SM-tasolla yhteensä
(Tilanne kauden 2009–2010 jälkeen)
Kaikkiaan Ilves on pelannut kauden 2014–15 loppuun mennessä 40 kautta SM-liigassa (1975–2015), 39 kautta SM-sarjassa (1933–54, 1955–75), 1 kauden Suomen sarjassa (1954–55), 2 kautta SM-sarjaa edeltäneessä SM-cupissa (1932, 1933) sekä 12 kautta SM-sarjan kanssa rinnakkain pelatussa Suomen Cupissa (1954–58, 1963–71).
Kausitaulukko
,, ,
Naiskiekko
Ilves on Suomen toiseksi menestynein seura myös naisten jääkiekossa. Vuodesta 1983 pelatussa naisten SM-sarjassa Ilves on voittanut 10 kultaa, 10 hopeaa ja 6 pronssia. Tosin 2000-luvun naiskiekkoilun mahtiseura Blues ohitti keväällä 2013 mestaruuksien määrässä Ilveksen, kun espoolaiset juhlivat mestaruutta jo 11. kerran. Ilves on ainoa joukkue, joka pelannut naisten SM-sarjassa joka kausi sen perustamisesta lähtien.
Ilveksen naisjoukkue pelaa kotiottelunsa Tesoman jäähallissa Länsi-Tampereella Tesomajärven kaupunginosassa.
Historia
Naisten jääkiekkotoiminta alkoi Ilveksessä vuonna 1971. Mukana oli alkuun edustusjoukkueen tähtipelaaja Lasse Oksanen, joka ei kuitenkaan toiminut joukkueessa varsinaisena valmentajana, vaan omien sanojensa mukaan ”kummisetänä”, joka opasti ja kannusti tyttöjä jääkiekon pariin.
Ensimmäisinä kausinaan Ilveksellä oli ainoa naisjoukkue Tampereella, joten vastusta haettiin poikien juniorijoukkueista. Vasta 5.3.1978 pelattiin ensimmäinen ottelu naisia vastaan; Ilves voitti Jäähongan Espoossa luvuin 5–6.
Alkuun naisjoukkueen toiminta oli hyvin omatoimista. Seuran puolelta ei tullut aloitteita juuri mihinkään, vaan joukkueen ensimmäinen valmentaja ja monivuotinen puuhamies Esko Peltonen, tähtihyökkääjä Jorma Peltosen veli, järjesti suhteillaan joukkueelle niin sponsoreita, medianäkyvyyttä kuin jäävuorojakin. Peltosen aktiivisen varainhankinnan ansiosta Ilveksen ei pitkään aikaan tarvinnut vaatia lisenssimaksuja pelaajilta, mikä oli tärkeää uuden harrastuksen juurruttamisessa Tampereelle.
Vuonna 1980 pelaajia oli jo niin paljon, että naisille voitiin perustaa kakkosjoukkue, nimeltään Ilves-Kiekko.
Ilves osallistui Lipstick-turnauksen nimellä vuosina 1978–1979 ja 1981–1983 pelattuun epäviralliseen naisten SM-turnaukseen. Turnausten mitalisteista ei ole kuitenkaan säilynyt tietoa. Vuonna 1982 alkoi virallinen SM-sarja. Ilveksen avausottelu pelattiin 27.11. Koulukadun kentällä. Ilves voitti Porin Ässät 14–2.