cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miekkailu kesäolympialaisissa 1952
Miehet
Italia haastoi säilässä Unkarin jota oli yrittänyt tiputtaa lajin valtaistuimelta jo neljännesvuosisadan ajan. Helsingissä kilpailu oli tasainen, mutta Unkari otti jälleen joukkuemestaruuden. Henkilökohtaisessa kilpailussa unkarilaiset veivät kolmoisvoiton järjestyksessä Pál Kovács, Aladár Gerevich ja Tibor Berczelly, joka oli ratkaissut joukkuekilpailun.
Naiset
Naisten ainoassa lajissa floretissa koettiin yllätys, kun kaksinkertainen olympiavoittaja Unkarin Ilona Elek jätettiin hopealle. Italialainen Irene Camber kaatoi hänet finaalissa. Camber ei ollut yltänyt Lontoossa edes välieräkierroksille, eikä ollut olympialaisten välilläkään erityisesti kunnostautunut. Helsingissä hänet kuitenkin kruunattiin olympiavoittajana.
Max Kronqvist
right|150px|thumb|Max August Kronqvist Max August Kronqvist oli suomalainen jääkäri.
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat työmies August Vilhelm Kronqvist ja Ida Augusta Wörgren.
Opinnot ja harrastukset
Hän kävi kansakoulun ja Pietarsaaren käsityökoulun. Vapaa-aikanaan hän oli kova urheilumies ja perustikin aikanaan urheiluseura Sportin, minkä johtokunnan jäsenenä hän myös toimi. Hän oli myös Jakobstads brottningsklubb-nimisen painiseuran perustaja.
Jääkärikausi
thumb|100px|Jääkärimerkki Kronqvist työskenteli tehdastyöläisenä Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän koki kohtalonsa joutumalla omalla vartiovuorollaan vihollisen kovaan rumputuleen 25. kesäkuuta 1916 ja menehtyi samalla saamiinsa haavoihin. Kuollessaan hän oli naimaton. Kronqvist haudattiin Gallingin sotilashautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Kylänlahti
pienoiskuva|Kylälahden rautatieasema 2012Kylänlahti on noin 120 asukkaan kylä Lieksassa. Lieksan keskustaan on matkaa 15 km, Nurmekseen 43 km ja Joensuuhun 108 km. Kylä sijaitsee Viekijärven rannan läheisyydessä. Kylänlahden halki kulkee vanha tie Lieksasta Nurmekseen. Ennen vuoden 1973 kuntaliitosta Kylänlahti oli osa Pielisjärven kuntaa.
Kylässä toimii Lieksan kristillinen opisto, joka on tunnettu myös Kylänlahden opistona.
Kylänlahden rautatieasema on rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Asemalla pysähtyy päivittäin kaksi kiskobussivuoroa.
Lavoslav Ružička
Lavoslav (Leopold) Stjepan Ružička (13. syyskuuta 1887 Vukovar – 26. syyskuuta 1976 Mammern) oli kroatialainen kemisti ja biokemisti. hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1939 useita atomeja sisältävien rengasrakenteisten yhdisteiden, terpeenien tutkimisesta. Palkinto jaettiin Ružičkan ja Adolf Butenandtin kesken. Hän sai kahdeksan kunniatohtorin arvoa (4 tieteestä, 2 lääketieteestä, 1 luonnontieteestä, 1 lakitieteestä). Lisäksi Ružička sai 24 tieteellisen seuran kunniajäsenyyttä ja useita muita kunnianosoituksia.
Elämäkerta
Ružička aloitti koulunkäyntinsä Osijekissa. Hän alkoi opiskelemaan kemiaa tavoitteenaan saada työ Osijekiin vasta avatussa sokerinjalostustehtaassa.
Myöhemmin Ružička opiskeli Saksassa Karlsruhessa. Hän oli hyvä oppilas niissä aineissa, joista ja piti ja joiden hän ajatteli olevan välttämättömiä ja hyödyllisiä tulevaisuutta varten. Tällainen aine oli orgaaninen kemia. Siksi hänen fysikaalisen kemian professorinsa Fritz Haber vastusti Ružičkan summa cum lauden hyväksymistä. Ružička työskenteli yhdessä Hermann Staudingerin kanssa ja saavutti tohtorin arvon vuonna 1910. Yhdessä Staudingerin kanssa hän siirtyi Zürichiin ja toimi siellä Staudingerin assistenttina.
Ružičkan ensimmäiset tutkimukset kohdistuivat luonnossa tavattavien yhdisteiden tutkimiseen. Hän selvitti Pyrethrum cinereriifolium - kasvista saatavan hyönteismyrkyn koostumuksen. Tällä tavoin hän tutustui terpeenien ja tuoksuöljyjen kemiaan.
Vuosina 1916–1917 maailman vanhin parfyymien tuottaja Haarman & Reimer tuki hänen tutkimuksiaan. Terpeenien asiantuntijana hänestä tuli vanhempi lehtori vuonna 1918 ja kunniatohtori ETH Zürichiin. Sieelä hän selvitti yhdessä oppilaidensa kanssa muskonin ja sivetonin rakenteen. Ružička kehitti nimeään kantavan toimintatavan näiden kaltaisten yhdisteiden syntetisoimiseen.
Vuonna 1921 geneveläinen parfyymivalmistaja Chuit & Naef ehdotti yhteistyötä. Myöhemmin Ružička työskenteli Ciba Specialty Chemicalsin palveluksessa Baselissa. Vuodesta 1927 hän toimi kolme vuotta Utrechtin yliopistossa Alankomaissa.
Vuonna 1929 Ružička sai kemian professuurin ETH:ssa, ja hän palasi Zürichiin mielellään. Tämä aloitti hänen uransa loistavimmat vuodet. Samaan aikaan Sveitsin kemianteollisuus kasvoi voimakkaasti, ja hyvät työllistymismahdollisuudet houkuttivat alalle monia opiskelijoita. Ružička laajensi tutkimuksiaan steroideihin. Androsteronin ja testosteronin onnistuneen synteesin jälkeen hänen laboratoriostaan tuli maailman orgaanisen kemian keskus. Se teki yhteistyötä sekä sveitsiläisen lääketeollisuuden että Rockefellerin säätiön kanssa, ja aiheesta saatiin tusinoittain patentteja ja noin 70 tieteellistä julkaisua. Laboratorioita parannettiin ja varusteltiin, ja lopulta rakennettiin kaksi uutta laboratoriota, jotka valmistuivat 1937 ja 1954.
Kemian professorina Ružičkan olisi pitänyt luennoida kaikkia keskeisiä kursseja, mutta vuodesta 1931 hän jätti epäorgaanisen puolen kollegoilleen ja keskittyi orgaaniseen kemiaan. Hän piirsi liitutaululle molekyylien rakenteita ja pisti opiskelijat kopioimaan niitä yhä uudelleen saadakseen muodot painumaan opiskelijoiden alitajuntaan asti. Silti hän oli suosittu opettaja, enhä enemmän innostavan persooniallisuutensa kuin opetusmenetelmiensä ansiosta. Monet opiskelijat menestyivät myöhemmin orgaanisen kemian alalla.
Ružička sai Nobelin palkinnon vuonna 1939 "polymetyleenien ja terpiinien tutkimuksesta". Toinen puoli palkinnosta myönnettiin saksalaiselle Adolf Butenandtille, joka kuitenkin saattoi ottaa palkinnon vastaan vasta toisen maailmansodan jälkeen. Butenandt oli Ružičkan tärkein kilpailija mieshormonien tutkimuksessa. Sodan takia Ružičkaan ei saanut palkintoaan Tukholmassa, vaan hänelle järjestettiin ETH:ssa tilaisuus ,jossa palkinnon luovutti Ruotsin suurlähettiläs.
Vuonna 1940 Ružička kutsuttiin Kroatiaan. Toisen maailmansodan aikana muutamat hänen erinomaisista yhteistyökumppaneistaan tuhoutuivat, mutta Ružička perusti yhdessä nuorten lupaavien ihmisten kanssa laboratorionsa uudelleen. Hänen oppilaittensa joukossa oli muun muassa myöhemmin Nobelin kemianpalkinnon saanut Vladimir Prelog.
Vuodesta 1950 Ružička aloitti biokemian tutkimukset. Näistä tutkimuksista tuli hänen uransa huippu. Vuonna 1957 Ružička jäi eläkkeelle ja jätti laboratorionsa Prelogin johtoon.
Risto Piipari
Risto Piipari (s. 21. kesäkuuta 1947) on suomalainen koripallovalmentaja ja opettaja. Keväällä 2007 hän jäi eläkkeelle Kotkassa sijaitsevan Langinkosken koulun rehtorin virasta.
Sosthene Moguenara
Sosthene Taroum Moguenara (s. 17. lokakuuta 1989 Sarh, Moyen-Chari, Tšad) on saksalainen pituushyppääjä. Hän edustaa TV Wattenscheid -seuraa ja on pituudeltaan 180 cm.
Risto Piipari
Piipari valmensi Suomen naisten koripallomaajoukkuetta vuosina 1989–1993 ja 1999–2005. Miesten Korisliigassa hän on voittanut Kouvolan Kouvojen päävalmentajana mestaruuden vuosina 1995 ja 1999. Molempina vuosina hänet valittiin Korisliigan vuoden valmentajaksi. Lisäksi hän on valmentanut Kotkan Työväen Palloilijoita. Valmentajana hän on saavuttanut Korisliigassa yhteensä 245 voittoa, joilla hän on jaetulla kolmannella sijalla kaikkien aikojen tilastossa.
Sosthene Moguenara
Moguenara sijoittui neljänneksi Kaunasin alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2009. Hän karsiutui loppukilpailusta Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Hän sai pronssia alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa Ostravassa 2011 tuloksella 674, mutta karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Daegun MM-kilpailuissa.
Moguenara sijoittui 2012 Helsingin EM-kilpailuissa neljänneksi tuloksella 666, mutta karsiutui loppukilpailussa Lontoon olympialaisissa. Hän oli kahdestoista Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän karsiutui loppukilpailusta Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 ja oli yhdeksäs Zürichin EM-kilpailuissa.
Risto Piipari
Risto Piiparin tytär Reetta Piipari on pelannut koripalloa Suomen maajoukkueessa.
Piipari nimettiin Suomen koripallon Hall of Fameen vuonna 2019.
Sosthene Moguenara
Moguenara saavutti Prahan sisäratojen EM-kilpailuissa 2015 hopeaa tuloksella 683. Saman vuoden Pekingin MM-kilpailuissa hän karsiutui loppukilpailusta. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui kymmenenneksi. Hän saavutti pronssia Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 tuloksella 685, mutta karsiutui samana vuonna loppukilpailusta Berliinin EM-kilpailuissa 2018.
Moguenara hyppäsi ennätyksensä 716 cm Weinheimissa 28. toukokuuta 2016. Hallissa hän on hypännyt parhaimmillaan 686 cm Saarbrückenissä 11. tammikuuta 2015.
Moguenara on voittanut Saksan-mestaruuden ulkoradoilla 2013 sekä sisäradoilla 2009, 2010, 2014 ja 2015.
Pieni jääkausi
pienoiskuva|Pienen jääkauden lämpötila-arvioita muun muassa vuosirenkaista laskettuna. Siniset kuvaajat ovat vanhempien, punaiset uudempien tutkimusten kuvaajia. Pieni jääkausi tai pikku jääkausi oli viileä ajanjakso etenkin Euroopassa noin vuosien 1400–1900 välisenä aikana. Euroopassa oli tuolloin useita kylmiä kausia, jolloin keskilämpötila oli kaksi tai kolme astetta normaalia alempi. Kaikkein kylmintä aikaa Euroopassa oli 1690-luvulla. Pohjois-Amerikassa kylmintä oli 1800-luvulla, Aasian itäosissa 1600-luvulta 1700-luvun lopulle, tropiikissa 1500-luvulta 1800-luvulle ja eteläisellä pallonpuoliskolla arviolta 1500–1600-luvuilla.
Viileneminen näkyi vain talvilämpötiloissa. Euroopan talvien keskilämpötila oli kauden aikana arviolta noin asteen matalampi kuin 1900-luvun alussa. Ajanjakson kesälämpötiloissa ei ole havaittu suuria muutoksia, mikä nähdään esimerkiksi Burgundin viinialueen sadonkorjuutilastoista, jotka kertovat kasvukausien lämpötiloista. Pienen jääkauden aikana oli myös lämpimiä kausia.
Koska lämpötilatietoja ei ole riittävästi saatavilla, ei tiedetä, oliko pienen jääkauden aikainen ilmaston viilentyminen globaali vai vain paikallinen ilmiö. Joidenkin tutkijoiden mukaan pieni jääkausi oli vain paikallinen ilmiö, mutta toisten tutkijoiden mukaan kyseessä oli maapallon ilmaston luonnollinen vaihtelu lämpimästä kaudesta viileään kauteen ja takaisin lämpimään. Pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla oli joka tapauksessa monin paikoin keskimäärin kylmempää kuin edeltäneellä keskiajan lämpimällä kaudella tai 1900-luvun alussa. Laaksojäätiköt etenivät eri puolilla maapalloa, kuten Norjassa ja Alpeilla. Lontoon läpi virtaava Thames-joki oli melko säännöllisesti jäässä toisinaan jopa kuukausien ajan. Thamesin jäätyminen johti Frost Fair -markkinatradition syntyyn, jossa joen jäälle pystytettiin markkinakojuja, ja alueella saattoi olla samanaikaisesti tuhansiakin ihmisiä.
Pienen jääkauden ilmastoon on esitetty erilaisia syitä, kuten Auringon aktiivisuuden muutokset sekä maapallon ilmastoon vaikuttavien tekijöiden sykliset vaihtelut. Yhtenä selityksenä on pidetty muutoksia ilmakehän virtausjärjestelmässä, mitä osoittavat Pohjois-Atlantin oskillaation muutokset.
Christian Sarron
pienoiskuva|Christian Sarron vuonna 1978. Christian Sarron (s. 27. maaliskuuta 1955) on kilpauransa lopettanut ranskalainen ratamoottoripyöräilijä ja valmentaja. Hän voitti 250-kuutioisten sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1984.
Pieni jääkausi
Mahdolliset syyt
Tutkijat ovat alustavasti tunnistaneet seitsemän mahdollista syytä pieneen jääkauteen: Maan kiertoratasyklit, vähentynyt Auringon aktiivisuus, lisääntynyt tulivuorten aktiivisuus, merivirtojen muutokset, muutokset väkiluvussa eri puolilla Maapalloa ja siihen liittyvä metsäpinta-alan muutos, ja ilmastojärjestelmän sisäinen vaihtelu.
Kiertoratasyklien muutokset
Maan kiertoratasyklien muutokset ovat viimeisten 2 000 vuoden aikana aiheuttaneet pitkäkestoisen pohjoisen pallonpuoliskon viilenemisen, joka jatkui läpi keskiajan ja pienen jääkauden. Arktiksen viilenemisnopeus on noin 0,02 °C vuosisadassa. Tätä trendiä voitaisiin jatkaa tulevaisuuteen, jolloin maapalloa voisi koittaa taas uusi jääkausi, mutta 1900-luvun lämpötilamittausaikasarjat näyttävät tämän trendin äkillisesti kääntyneen, sillä lämpötilat ovat nousseet ihmisperäisten kasvihuonekaasujen päästöjen seurauksena.
Auringon aktiivisuus
Alhaisen auringonpilkkuluvun ja viilenevien lämpötilojen välinen yhteys tunnetaan edelleen huonosti. Vuosina 1645–1715, keskellä pientä jääkautta, auringon aktiivisuus oli alhaisessa vaiheessa eli niin sanotussa Maunderin minimissä. Spörerin minimin ajallinen yhteys vuosina 1460–1550 tapahtuneeseen viilenemiseen on myös tunnistettu. Muita merkkejä alhaisesta auringon aktiivisuudesta tänä aikana antavat mm. hiili-14- ja beryllium-10-isotooppien pitoisuudet.
Säilyneiden havaintojen ja radiohiilen vaihtelujen mittausten pohjalta on joskus päätelty, että pienen jääkauden aiheutti auringonpilkkujen muutos. Vaikutusmekanismia ei silti tarkkaan tunneta. Pieneen jääkauteen ajoittuvat auringonpilkkuköyhät Spörerin minimi, Maunderin minimi ja Daltonin minimi. Ilmasto alkoi viiletä pieneen jääkauteen eri laskutapojen mukaan viimeistään noin vuosina 1250–1380 keskiajan lämpökauden jälkeen. Todella kylmää tuli vuoden 1420 tienoilla, kun Spörerin minimi alkoi.
Christian Sarron
250-kuutioisten maailmanmestaruuskauden jälkeen Christian Sarron siirtyi jälleen 500-kuutioisiin. Tällä kertaa paremmalla menestyksellä. Heti seuraavalla kaudella 1985 500-kuutioisissa Sarron voitti yhden MM-osakilpailun ja oli kokonaissarjan kolmas. Tämän jälkeen Sarron ei yltänyt enää urallaan osakilpailuvoittoihin, mutta oli vielä kaudella 1989 MM-sarjan kolmas kokonaispisteissä. Viimeisen MM-osakilpailunsa Sarron ajoi kaudella 1992.
Pieni jääkausi
Tulivuorten aktiivisuus
Vuonna 2012 ilmestyneessä artikkelissaan Miller ym. kytkevät pienen jääkauden "epätavalliseen 50-vuotiseen jaksoon, jona tapahtui neljä suurta rikkiä vapauttavaa räjähdyspurkausta, joista kukin kuormitti maapalloa yli 60 teragrammalla sulfaattia", ja huomauttavat, että "suuria muutoksia auringonsäteilyssä ei ole tarpeen olettaa".
Pienen jääkauden kuluessa tulivuoritoiminta lisääntyi maapallolla. Kun tulivuori purkautuu, sen tuhka nousee korkealle ilmakehään ja voi levitä koko maapallon alueelle. Tuhkapilvi estää osaa auringonsäteilystä pääsemästä Maan pinnalle, mikä johtaa maailmanlaajuiseen viilenemiseen, joka voi jatkua jopa kaksi vuotta purkauksen jälkeen. Tulivuorenpurkauksissa vapautuu myös rikkiä rikkidioksidin muodossa. Kun se saavuttaa stratosfäärin, se muuttuu rikkihappopisaroiksi, jotka heijastavat auringonvaloa ja sitä kautta vähentävät Maan pinnalle pääsevän auringonsäteilyn määrää.
Christian Sarron
Ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan lisäksi Christian Sarron on kilpaillut menestyksekkäästi Bol d'orin 24 tunnin ajoissa. Vuonna 1976 hänen joukkueensa oli kilpailun toinen ja vuonna 1994 hän voitti kilpailun veljensä Dominique Sarronin ja Yasutomo Nagain kanssa. He tekivät silloin kilpailun uuden matkaennätyksen 667 kierrosta Paul Ricardin radalla.
Pieni jääkausi
Tulivuorten aktiivisuus
Eräs viimeaikainen tutkimus havaitsi, että erityisen massiivinen trooppinen tulivuorenpurkaus vuonna 1256, mahdollisesti nyt jo sammunut Samalas lähellä Rinjania (molemmat nykyisen Indonesian Lombokissa), sekä sitä seuranneet pienemmät purkaukset vuosina 1268, 1275 ja 1284 eivät antaneet ilmaston palautua. Tämä saattoi aiheuttaa alkuperäisen viilenemisen, ja vuosien 1452–1453 purkaus Kuwae-vuorella Vanuatussa käynnisti toisen viilenemisen. Kylmät kesät voivat säilyä merijää/valtameri-palauteketjujen kautta pitkään senkin jälkeen kuin tuhka ja sulfaattipisarat ovat poistuneet.
Christian Sarron
Kilpauran jälkeen Christian Sarron on toiminut Eurosportin moottoripyöräkilpailujen asiantuntijakommentaattorina sekä moottoripyöräilyn valmennus- ja johtotehtävissä. Hän on ollut Yamahan Superbike -joukkueen tallipäällikkö ja toimii nykyisin Yamaha Viltaïs Expérience Superstock -joukkueen valmentajana ja teknisenä asiantuntijana.
Pieni jääkausi
Tulivuorten aktiivisuus
Muihin pienen jääkauden aikana purkautuneisiin tulivuoriin, jotka ovat voineet vaikuttaa viilenemiseen, luetaan Billy Mitchell (n. 1580), Huaynaputina (1600), Mount Parker (1641), Long Island (n. 1660) ja Laki (1783). Tambora-vuoren purkaus Indonesiassa vuonna 1815 täytti ilmakehän tuhkalla; seurannutta vuotta 1816 kutsuttiin kesättömäksi vuodeksi, kun pakkaspäiviä ja lunta havaittiin vielä kesä-heinäkuussa sekä Uudessa-Englannissa että Pohjois-Europassa.
Salinarin kulttuuri
thumb|right|200px| Salinarin kulttuurin alue
Pieni jääkausi
Valtameren kiertoliike
Toinen vaihtoehto on, että valtamerten termohaliinikierto heikentyi pienen jääkauden aikana. Kiertoliike olisi voinut keskeytyä suuren määrän makeaa vettä purkautuessa Pohjois-Atlanttiin, mahdollisesti pientä jääkautta edeltäneen keskiajan lämpimän kauden aikana. On esitetty huolia siitä, että termohaliinikierron pysähtyminen voisi tapahtua myös uudestaan nykyisen ilmaston lämpenemisen seurauksena.
Salinarin kulttuuri
Salinarin kulttuuri oli Pohjois-Perun rannikolla noin 200 eaa.–200 jaa. oli siirtymävaihe Cupisniquen kulttuurin ja Moche-kulttuurin välissä. Yhteiskunnallisesti kulttuurin aika oli levoton, minkä on arveltu johtuneen helposti käyttöön otettavan viljelysmaan loppumisesta. Kauden aikana ihmiset hylkäsivät vanhoja peltojaan ja rakensivat suojattuja pakopaikkoja. Asutuskeskusten koko myös kasvoi, koska suurempina ne tarjosivat paremman suojan.
Asuinpaikat
Suurin tunnetuista asuinpaikoista oli kaupunki Cerro Arena joka sijaitsi Moche-joen laaksossa olevalla harjanteella noin 400 kilometriä etelään Piura-joesta. Sen koko oli yli 2 km² ja sen alueella on kaivauksissa löydetty yli 2 000 rakennelmaa. Kaupungista on muun muassa löydetty sekä kansan että eliitin asuinrakennuksia ja hallinnollisia ja uskonnollisia rakennuksia.
Pieni jääkausi
Väkiluvun lasku
Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että ihmiskunnan vaikutus ilmastoon alkoi aiemmin kuin sen yleensä oletetaan alkaneen, ja että merkittävät väkiluvun vähenemiset Euraasiassa ja Amerikoissa heikensivät tätä vaikutusta, mikä johti viilenevään trendiin.
Salinarin kulttuuri
Sotaisuus
Sotaisuus lisääntyi Salinarin kulttuurin aikoihin Mochen laaksossa ja lähialueilla. Tähän näyttää liittyneen kulttuurin vaihdos. Ilmestyi uusi "valkea punaisella" keramiikkatyyli. Se saattoi johtua uuden intiaanikansan levittäytymisellä pohjoisesta ensin vuoristoon ja myöhemmin joen laaksoihin. Tulokkaat olisivat miehittäneet ainakin jokien ylä- ja keskijuoksun.
Pieni jääkausi
Väkiluvun lasku
Mustan surman arvioidaan tappaneen 30–60 % Euroopan väkiluvusta. Kokonaisuudessaan rutto olisi voinut vähentää maailman väkilukua arvioidusta 475 miljoonasta 350–375 miljoonaan 1300-luvulla. Väkiluku palautui entiselle tasolleen vasta 200 vuoden jälkeen. William Ruddiman esitti, että nämä laajat väkiluvun vähenemiset Euroopassa, Itä-Aasiassa ja Lähi-idässä saivat maatalouden vähenemään. Ruddiman ehdottaa, että entiset maatalousalueet jälleenmetsittyivät sen jälkeen luonnollisesti, jolloin ne sitoivat hiiltä ilmakehästä. Tämä olisi aiheuttanut osan pienen jääkauden aikaisesta viilenemisestä. Ruddiman ehdotti myös, että Amerikkojen väestön väheneminen eurooppalaisten saavuttua mantereelle 1500-luvulla olisi voinut vaikuttaa samalla tavalla. Muut tutkijat ovat yhtyneet näkemykseen Amerikkojen väestön vähenemisen vaikutuksista todeten, että ihmiskunta oli raivannut huomattavan määrän metsää maataloutta varten ennen kuin eurooppalaiset toivat mukanaan väkiluvun romahduksen. Richard Nevle, Robert Dull ja heidän työtoverinsa ehdottivat lisäksi, että neotrooppisiin metsiin sitoutunutta hiiltä ei vapauttanut pelkästään metsien raivaus vaan myös ihmisen aiheuttamat metsäpalot, jotka pienensivät Amazonian ja Väli-Amerikan metsienbiomassaa ennen eurooppalaisten saapumista ja heidän mukanaan saapuneiden tautien leviämistä mantereella. Dull ja Nevle laskivat, että trooppisten metsävyöhykkeiden uudelleenmetsittyminen pelkästään Amerikoissa vuosina 1500–1650 sai hiiltä sitoutumaan kasvillisuuteen 2–5 petagrammaa. Brierley ehdotti, että eurooppalaisten saapuminen Amerikkoihin aiheutti joukkokuolemia vieraan tautiperimän kautta, mikä johti maatalousmaan hylkäämiseen, metsien palautumiseen alueelle ja näin ollen hiilidioksidin uudelleensitoutumiseen. Sedimentti- ja maaperänäytteiden tutkimus on osoittanut, että hiilidioksidin sitoutuminen jälleenmetsittymisen kautta Amerikoissa on voinut vaikuttaa pieneen jääkauteen. Väestömäärän romahdus liittyy Etelämantereen Law'n jäätikködoomin alueella havaittuun pudotukseen hiilidioksidimäärissä. Vuonna 2011 julkaistu tutkimus (Carnegien tiedeinstituutin Globaalin ekologian laitos) väitti, että mongolivalloitukset, jotka kestivät lähes kaksi vuosisataa, vaikuttivat merkittävästi maapallon viilenemiseen, koska laajat alueet tyhjenivät väestöstä, ja hiiltä sitovat metsät palautuivat viljellyille maille.
Salinarin kulttuuri
Sotaisuus
Toisten tutkijoiden mileestä mitään invaasiota ei tapahtunut. Levottomuudet olisivat johtuneet sisäisistä ja/tai jokilaaksojen välisistä yhteenotoista. Joka tapauksessa väki siirtyi ainakin joksikin aikaa helpommin puolustettaviin paikkoihin
Keramiikka
Jatkuvuus näkyi muun muassa kulttuurin keramiikassa. Salinar-kulttuurin keramiikka on paljolti jatkoa Cupisnique-kulttuurin keramiikalle. Siitä puuttui kuitenkin Cupisniquen kulttuurille ominainen hienostuneisuus. Veistoksellisia keramiikan motiiveja olivat eläimet ja ihmiset. Uutena aiheena keramiikassa oli Salinarissa erotiikka. Myös tavanomaisempaa vähemmän koristeellista keramiikkaa valmistettiin. Keramiikan värit vaihtelelivat oranssista beigeen.
Pieni jääkausi
Väkiluvun nousu
On spekuloitu, että väkiluvun kasvu pohjoisilla leveysasteilla aiheutti pienen jääkauden metsäkadon seurauksena. Tämä metsäkato olisi kasvattanut Maan albedoa (heijastuskykyä) ja vaikuttanut syvästi maailmanlaajuisiin lämpötiloihin.
Ilmastojärjestelmän sisäinen vaihtelu
Spontaanit vaihtelut maapallon ilmastossa voisivat myös selittää pienen jääkauden. On vaikea selvittää, mikä on sisäisen vaihtelun osuus silloin, kun muita vaikuttavia tekijöitä ei tunneta kovin tarkkaan. Yksi tapa sisäisten vaihtelujen kuvaamiselle on ajaa kytkettyjä ilmastomalleja, joissa ulkoisen pakotteen osuus on asetettu nollaksi. Kaaoksen ajamat muutokset valtameressä, ilmakehässä tai näiden vuorovaikutuksessa voivat ohjata mallia spontaanisti tilasta toiseen. Kahdessa tutkimuksessa on todettu, että sisäinen vaihtelu ei ole tarpeeksi suurta selittämään pientä jääkautta. Euroopan ankarat talvet vuosina 1770 ja 1772 selittyvät kuitenkin poikkeamalla Pohjois-Atlantin oskillaatiossa.
Ilindenin–Preobraženien kansannousu
pienoiskuva|Kartta kapinakeskuksista Etelä-Balkanilla. Kartalla Osmanien valtakunnan silloiset rajat mustalla katkoviivalla, valtioiden nykyiset rajat valkoisella. Ilindenin–Preobraženien kansannousu eli Ilindenin kansannousu oli Makedoniassa ja Traakiassa elo–lokakuussa 1903 järjestetty epäonnistunut kapina Osmanien valtakuntaa vastaan. Sen valmisteli ja toteutti separatistinen VMRO-järjestö. Kansannousu nojasi lähinnä Makedonian alueen kristityn slaavilaisen väestön ja Traakian bulgaarien tukeen, mutta se ei saanut tuekseen alueen muita väestöryhmiä.
Kansannousun nimi viittaa sen alkamispäivään 2. elokuuta (juliaanisen kalenterin 20. heinäkuuta), joka on ortodoksisessa kalenterissa profeetta Elian päivä (Ilinden). Lisänimi viittaa siihen, että Ilindenin kansannousua tukenut toinen samanaikainen kansannousu Traakiassa alkoi 19. (6.) elokuuta eli Kristuksen kirkastumisen päivänä (Preobraženie).
Tausta
VMRO:n kaksi siipeä, vuonna 1893 perustettu ”sisäinen järjestö” (viralliselta nimeltään Makedonian keskusvallankumouskomitea) ja vuonna 1895 perustettu, Bulgariasta käsin toiminut ”ulkoinen järjestö” (viralliselta nimeltään Makedonian ylin komitea) olivat 1890-luvun lopulta alkaen käyneet Makedonian maaseudulla pienimuotoista sissisotaa turkkilaisia viranomaisia ja sotilaita vastaan. ”Sisäinen järjestö” halusi Makedonialle itsehallinnon, ”ulkoinen järjestö” halusi liittää sen Bulgariaan. Iskuja tekivät četoiksi kutsutut sissiryhmät. ”Ulkoisen järjestön” toiminta oli aggressiivisempaa, sillä sen strategiana oli lietsoa Makedoniassa tarpeeksi suuri sisäinen konflikti, jotta Bulgarian ja muiden ulkovaltojen olisi lähdettävä sotaan Osmanien valtakuntaa vastaan.
”Ulkoinen järjestö” järjesti syyskuussa 1902 Gorna Džumajan kaupungin ympäristössä Bulgarian rajan lähellä aseellisen kapinan, jonka osmanijoukot kukistivat vain muutamassa päivässä. Kapinaa johtaneet sissit pakenivat takaisin Bulgarian puolelle, minkä jälkeen turkkilaiset kohdistivat rangaistustoimet VMRO:n ”sisäiseen järjestöön”, vaikka sen johtajat olivat jyrkästi vastustaneet tuhoontuomittuun kapinaan ryhtymistä. ”Sisäinen järjestö” alkoi tämän seurauksena kiihdyttää omia terrori- ja sabotaasi-iskujaan, jotka kohdistuivat kaikkiin ei-slaavilaisiin väestöryhmiin.
Koko Makedonian laajuisen kansannousun järjestämisestä päätettiin VMRO:n ylimääräisessä kongressissa Salonikissa tammikuussa 1903. Päämääränä oli houkutella ulkovallat suorittamaan sotilaallinen väliintulo, joka pakottaisi Osmanien valtakunnan myöntämään Makedonialle ja Adrianopolin vilayetille samanlaisen itsehallinnon kuin Kreetalla jo oli. VMRO:n johtajista muun muassa Damjan Gruev, Boris Sarafov ja Ivan Gravnov kannattivat kansannousua, kun taas Gotse Deltšev, Hristo Tšernopeev ja Jane Sandanski vastustivat sitä liian suurisuuntaisena.
Tapahtumien kulku
Kansannousu alkoi illalla 2. elokuuta 1903, jolloin kapinalliset sytyttivät merkkitulensa Monastirin kaupunkia ympäröivissä kylissä ja ottivat käyttöön vuosien aikana luodut asekätköt. Kapinallisjoukkojen vahvuus oli noin 20 000 miestä, ja niitä komensivat Gruev ja Sarafov. Kapina-alue ulottui etelässä Kastoriáan ja pohjoisessa Debariin. Monastirin ja Salonikin välisen rautatien katkaiseminen kuitenkin epäonnistui. Tärkein kapinallisten valtaama kaupunki oli Kruševo, jossa julistettiin perustetuksi Kruševon tasavalta. Sen perustamista johti Nikola Karev. Muista kaupungeista kapinalliset saivat haltuunsa muun muassa Neveskan. Kansannousua tukivat useimmat Makedonian kristityistä slaaveista ja osa valakeista, mutta sillä ei ollut juurikaan kannatusta alueen muiden väestöryhmien kuten kreikkalaisten, muslimien tai juutalaisten keskuudessa.
Kruševon tasavalta kukistui alle kahdessa viikossa, kun Bachtiar paššan komentama 5 000 miehen armeija saapui piirittämään Kruševoa. Pääosa kapinallisjoukoista pakeni Kruševosta jo ennen taistelua, mutta osmanien armeija tulitti silti kaupunkia neljä päivää kestäneellä tykkitulella ja kävi sen jälkeen ryöstelemään sitä.
Ilindenin kansannousu oli kehnosti suunniteltu, ajoitettu ja johdettu. Se kukistettiin pääosin jo elokuun 1903 aikana ja lopullisesti lokakuuhun mennessä. Euroopan muut suurvallat painostivat Bulgariaa olemaan puuttumatta tapahtumiin. Kansannousun yhteydessä on laskettu saaneen surmansa 8 816 henkeä. Tukahduttamistoimien yhteydessä osmanijoukot polttivat 119 kylää ja 8 400 taloa. 30 000 – 50 000 ihmistä pakeni ulkomaille, pääasiassa Bulgariaan. VMRO:n kummankin siiven organisaatio Makedoniassa tuhoutui lähes kokonaan.
Seuraukset
Ilindenin kansannousun brutaalin kukistamisen herättämän paheksunnan johdosta Venäjän keisari Nikolai II ja Itävalta-Unkarin keisari Frans Joosef I hyväksyivät lokakuussa 1903 niin sanotun Mürzstegin ohjelman, jonka mukaan Makedoniassa olleet turkkilaiset santarmijoukot oli uudistettava ulkomaisten poliisiviranomaisten johdolla paikallisen väestön suojelemiseksi. Osmanien sulttaani Abd-ul-Hamid II joutui vastentahtoisesti hyväksymään ohjelman, mutta sillä ei ollut paljoakaan käytännön vaikutusta makedonialaisten oloihin.
Makedonian ei-slaavilaiset väestöryhmät kokivat joutuneensa pahimmin turkkilaisten kostotoimien kohteeksi, vaikka eivät olleet edes kannattaneet kansannousua. Kapinan jälkiselvittelyt pahensivat väestöryhmien välistä etnistä konfliktia, ja joillain paikkakunnilla kreikkalaiset suorittivat kostotoimia.
Bulgarian voimattomuus Ilindenin kansannousun aikana kannusti Bulgariaa vahvistamaan asemiaan Balkanilla. Tämä osittain johti Balkanin liiton muodostamiseen vuonna 1912.
Muistaminen
Ilindenin kansannousun muistoa kunnioitetaan sekä Pohjois-Makedoniassa että Bulgariassa Osmanien valtakuntaa vastaan suunnatun kansallisen vapaustaistelun huipentumana. Molemmat maat ovat pyrkineet omimaan sen itselleen, vaikka 2000-luvulla on ehdotettu myös yhteisiä muistojuhlia. Bulgariassa perustettiin jo vuonna 1921 kansannousun muistoa vaalinut veteraanijärjestö. Myös kommunistit vetosivat Ilindenin perintöön. Makedonian sosialistisen tasavallan kansalliskokous ASNOM perustettiin 2. elokuuta 1944, tarkoituksella Ilindenin kansannousun muistopäivänä. Kansannousuun viitataan myös nykyisessä Pohjois-Makedonian kansallislaulussa ”Denes nad Makedonija”.
Nykypäivän pohjoismakedonialainen historiankirjoitus yhdistää Ilindenin kansannousun makedonialaisten kansallisen identiteetin muovaamiseen ja itsenäisyyspyrkimyksiin bulgarialaisista erillisenä ryhmänä. On kuitenkin hyvin kiistanalaista, oliko makedonialaisia olemassa erillisenä kansakuntana vielä 1900-luvun alussa. Makedonian alueen slaavilaiset asukkaat saattoivat kutsua itseään makedonialaisiksi viittauksena kotiseutuunsa, mutta vielä tuolloin se ei tarkoittanut julistautumista ei-bulgarialaisiksi.
Boccia
Suomen CP-liitto on järjestänyt boccian SM-kilpailuja, joihin osallistuminen edellyttää vähintään 10 prosentin invaliditeettiä. Viralliset sisä- ja ulkokenttien SM kilpailut järjestää Suomen paralympiakomitea/Boccian lajijaosto, ja niissä pelataan luokissa 1-4. Luokka 1. on vaikevammaisten sekä kourupelaajien ja luokka ja 4. lievästi vammautuneiden luokka. Lisää luokiteuksesta täältä. Suomessa boccian lajiliittona toimii Suomen Paralympiakomitea ry. Kansainvälisesti laji kuului aiemmin CP-vammaisten urheilujärjestön Cerebral Palsy International Sports and Recreation Associationin (CPISRA) alaisuuteen. Vuoden 2013 alussa boccian kansainvälinen lajiliitto Boccia International Sports Federation (BISFed) aloitti toimintansa. Laji on kuulunut paralympialaisten ohjelmaan vuodesta 1984.
Toisinaan bocciaa pidetään italialaisperäisenä lajina, mikä johtuu nimisekaannuksesta: italian bocce on kuulapeleihin yleensä viittaava sana, jolla tarkoitetaan erityisesti Italian kahta kansallista kuulapeliä, nimiltään volo ja raffa. Jälkimmäisestä tosin näkyy eri yhteyksissä käytettävän nimitystä boccia, mutta kyseessä on täysin eri peli.
Pelivälineet ja kenttä
Ulkopelissä käytetään kovamuovisia pelipalloja, joiden ympärysmitta on sääntöjen mukaan 270 mm +/- 8 mm (läpimitta on noin 86 mm), ja pallon paino on 275 grammaa ( +/- 12 g). Sisäpelissä käytetään vastaavankokoisia keinonahkaisia tai nahkapäällysteisiä palloja. Maalipallona toimii valkoinen pallo, jonka kokoa tai materiaalia ei ole säännöissä määrätty.
Toinen joukkueista pelaa punaisilla, toinen sinisillä palloilla. Henkilöt, jotka eivät kykene heittämään palloa, voivat käyttää vierittämisessä hyväkseen jalkoja tai kourua. Kourua käyttää avustaja pelaajan ohjeiden mukaisesti.
Kentän leveys on kansainvälisissä säännöissä 6 x 12,5 m. Kenttä jakaantuu kolmeen alueeseen:
* Väli- ja maalialueen erottaa toisistaan v:n muotoinen raja, joka kentän keskiviivalla on 1,5 metrin ja sivurajoilla 3 metrin päässä heittoalueesta.
Pelin kulku
Pelissä pyritään saamaan mahdollisimman monta omaa palloa maalipallon lähelle, lähemmäksi kuin vastustajan paras pallo.
Aloittajaksi arvottu joukkue, pelaa aina punaisilla, heittää maalipallon maalialueelle sekä myös ensimmäisen pallonsa. Tästä eteenpäin heittovuorossa on se, jonka lähin pallo ei ole lähinnä maalipalloa.
Pallot heitetään kentän toisessa päässä heittoalueella olevista ruuduista. Kullakin pelaajalla on erän aikana oma ruutunsa, josta hän heittää ja josta hän pääsääntoisesti ei erän aikana saa poistua. Ns. henkilökohtaisessa pelissä (=joukkueessa vain yksi pelaaja) kummallakin pelaajalla on kuusi palloa, kun taas joukkuepeleissä kullakin pelaajalla on kaksi palloa. Kierroksia pelataan parikilpailussa (2 + 2) neljä, muissa pelimuodoissa kuusi.
Huarásin kulttuuri
Huarásin kulttuuri 200 eaa. – 200 jaa. kytketään barbaareihin, jotka tuhosivat Chavin-kulttuurin.
Epídavros
Epídavros ( eli Δήμος Επιδαύρου, Dímos Epidávrou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Argoliksen alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Kunnan pinta-ala on 338,1 neliökilometriä ja väkiluku 8 115 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Lygourió.
Epídavros sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itäosassa. Kunta on perinyt nimensä antiikin ajan Epidauroksesta, joka sijaitsee sen alueella. Nykyinen Epídavroksen kunta muodostui, kun Epídavros ja Asklipieío yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnassa on kolme Epídavros-nimistä kylää, Saroninlahden rannalla sijaitseva Archaía Epídavros (myös Palaiá Epídavros, "Vanha Epidauros"), joka sijaitsee Epidauroksen antiikin aikaisen satamakaupungin paikalla, sekä Epáno Epídavros ("Ylempi Epidauros") ja Néa Epídavros ("Uusi Epidauros"). Varsinainen antiikin Epidauroksena tunnettu arkeologinen alue Asklepioksen pyhäkköineen ja kuuluisine teattereineen sijaitsee Asklipieíon puolella lähellä Lygourióta.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Epídavroksen kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Dora
Dora voi tarkoittaa seuraavia:
Sean Astin
Sean Astin on ollut naimisissa Christine Astinin (o.s. Harrell) kanssa vuodesta 1992 lähtien. Heillä on kolme tytärtä (s. 1996, 2002 ja 2005).
Vito Bonsignore
pienoiskuva|Vito Bonsignore (oikealla) vuonna 2011.Vito Bonsignore (s. 3. heinäkuuta 1943) on italialainen poliitikko. Hän kuuluu Nuovo Centrodestra -puolueeseen.
Bonsignore istui Italian parlamentissa vuosina 1987–1994 ja oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2009. Europarlamentissa hän toimi Euroopan kansanpuolueen ryhmässä ja oli sen varapuheenjohtajana.
Kuyucak
Kuyucak on piirikunta Turkin Aydınin maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Kuyucakin väkiluku oli 26 671.
Sven Kalisch
Sven Kalisch (s. 21. maaliskuuta 1966 Hampuri), aikaisemmin Muhammad Sven Kalisch on saksalainen juristi ja entinen islamilainen teologi, joka irtautui islaminuskosta. Hän oli Saksan liittotasavallan ensimmäinen islamin professori, joka koulutti yliopistossa koulujen islaminopettajia. Nykyään hän opettaa Münsterin yliopistossa Lähi-idän myöhäisantiikin aatehistoriaa.
Elämä
Sven Kalisch kääntyi protestanttisesta kristinuskosta 15-vuotiaana shiialaisen islamin zaydilaiseen suuntaukseen ja vaihtoi etunimensä Muhammadiksi. Vuonna 1997 hän suoritti oikeustieteellisen tohtorintutkinnon aiheena islamilainen oikeustiede. Hän toimi asianajajana vuoteen 2001. Vuonna 2002 hän pätevöityi islamintutkimuksen kentälle tutkielmalla ''Fiqh und Usul-al-fiqh in der Zaidiya. Die historische Entwicklung der Zaidiya als Rechtsschule''. Sen jälkeen hän toimi islamin dosenttina Hampurin yliopistossa.
Kalisch oli vuodesta 2004 Münsterin yliopiston islamin professorin virassa ja opetti tulevia islaminopettajia saksalaisiin kouluihin. Vuonna 2008 hän päätyi käsitykseen, ettei Muhammedia todennäköisesti koskaan ollut olemassa. Muhammedin ohella Kalisch alkoi epäillä myös Abrahamin, Mooseksen, Jeesuksen ja eri uskontojen profeettojen olemassaoloa. Kalisch luopui islamista 42-vuotiaana, minkä jälkeen alettiin miettiä hänen oikeuttaan pitää hallussa islamilaisen teologian professuuria. Yliopiston johdon kanssa käytyjen neuvottelujen tuloksena sovittiin, että hän edustaa vastedes ”Lähi-idän jälkiantiikin aatehistorian” oppituolia. Professorin työhuone on salainen, ja hän elää poliisivartiossa, koska islamista luopuminen rangaistaan sharia-lain mukaan kuolemantuomiolla.
Vladimir Isakov
Vladimir Vjatšeslavovitš Isakov (s. 25. helmikuuta 1970 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen pistooliampuja ja olympiamitalisti. Hänen uransa kirkkaimmat saavutukset ovat pronssiamitalit olympialaisista 10 metrin ilmapistoolissa Ateenasta 2004 ja 50 metrin pistoolissa Pekingissä 2008. Maailmanmestaruuskilpailuissa Isakov on saavuttanut joukkuekilpailuissa kahdesti kultaa ja kahdesti hopeaa sekä henkilökohtaista pronssia 50 metrin pistoolissa.
Sven Kalisch
Tutkimus
Kalisch katsoo, että muslimit eivät koskaan ole olleet edes kiinnostuneita kysymyksestä, oliko Muhammed historiallinen henkilö. Islam esittää Muhammedissa mielikuvan täydellisestä ihmisestä (ma'sum), joka on jäljittelemisen arvoinen. Jokainen projisioi tähän hahmoon sen, minkä haluaa. Muhammed on symboli eikä historiallinen henkilö.
Vladimir Isakov
Olympialaiset
Atlantan olympialaisissa 1996 Isakov osallistui 10 metrin ilmapistooliin, jossa hän sijoittui 12. tuloksella 579 pistettä.
Sven Kalisch
Tutkimus
Kalisch on huomauttanut haditheihin liittyvästä kehäpäätelmästä. Hadithit kertovat, mikä on oikea usko, mutta tullakseen hyväksytyksi niiden täytyi olla sellaisten henkilöiden välittämiä, joilla jo oli oikea usko. Oikea usko täytyi siis tietää jo ennen kuin tiedettiin, mikä oli hadithin sisältö eli oikea usko. Juuri tämän takia sunnit ja shiiat eivät ole vieläkään päässeet sopuun siitä, mitkä hadithit ovat luotettavia ja mitkä eivät.
Vladimir Isakov
Olympialaiset
Ateenan olympialaisissa 2004 Isakov sijoittui 10 metrin ilmapistoolissa pronssille tuloksella 684,3. Peruskilpailussa hän ampui 584 pistettä, jolla hän sijoittui kolmanneksi. Isakovin edellä olivat Mihail Nestrujev seitsemän ja Wang Yifu kuuden pisteen päässä. Finaalissa hän ampui 100,3 pisttä, joka oli finaalin kolmanneksi paras tulos. Isakov kuitenkin piti kolmannen sijansa ja hän voitti pronssia 0.9 pisteen erolla neljänneksi jääneeseen Tanju Kirjakoviin. Isakov jäi 5,5 pisteen päähän hopealle ampuneesta Nestrujevista ja 5,7 pisteen päähän voittaneesta Wangista.
Sven Kalisch
Tutkimus
Kalisch lähestyi islamista luovuttuaan islamintutkimuksen Saarbrückenin koulukuntaa, johon kuuluvat mm. Karl-Heinz Ohlig, Gerd R. Puin ja Christoph Luxenberg, jotka kaikki ovat toimineet Saarlandin yliopistossa Saarbrückenissä. Koulukunnan edustajat pitävät Koraania alun perin kristillisenä tekstinä, jonka alkukieli oli syyroaramea arabiankielen sijasta. Muhammedia pidetään käännösvirheen perusteella syntyneenä hahmona, jota kristinuskon pohjalta kehittyvä uskonto tarvitsi omaksi profeetakseen. Koulukunta on osa historiallis-kriittistä islamintutkimusta ja edustaa sen radikaaleinta laitaa.
Vladimir Isakov
Olympialaiset
Pekingin olympialaisissa 2008 Isakov sijoittui 50 metrin pistoolissa neljänneksi, mutta nousi pronssille toiseksi sijoittuneen pohjoiskorealaisen Kim Jong-sun tultua hylätyksi dopingin takia.
Maailmanmestaruuskilpailut
{|
Lahti 2002
Lahdessa 2002 Isakov kilpaili 10 metrin ilmapistoolissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli tuloksella 579 sijalla 15. Joukkuekilpailun Isakovin edustama Venäjä voitti tuloksella 1745. Toiseksi tullut Kiina jäi kahdeksan pisteen päähän. Joukkueessa ampuivat Isakovin lisäksi Mihail Nestrujev ja Vladimir Gontšarov.
Zagreb 2006
Zagrebissa 2006 Isakov kilpaili 10 metrin ilmapistoolissa ja 50 metrin pistoolissa. 50 mertin pistoolissa Isakov ampui henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia tuloksella 662,7 (568+94,7). Hän jäi 0.1 pisteen päähän hopealle ampuneesta Italian Vigilio Faitista ja 4.3 pisteen päähän MM-kultaa voittaneesta Tan Zongliangista. Joukkuekilpailussa Venäjä sijoittui hopealle tuloksella 1668. Kilpailun voittaneeseen Kiinaan eroa jäi 17 pistettä. Joukkueessa kilpailivat Isakovin lisäksi Mihail Nestrujev ja Vladimir Gontšarov.
10 metirn ilmapistoolissa Isakov ampui neljänneksi henkilökohtaisessa kilpailussa. Hän jäi pronssimitalisti Vladimir Gontšarovista 0.1 pisteen päähän. Hopeaa Isakovin olisi pitänyt ampui kaksi pistettä ja kultaan 2,8 pistettä parempi tulos. Joukkuekilpailussa Venäjä ampuivat 1745 pistettä, jolla se sijoittui hopealle. Voittajaksi selvisi Kiina, jolle Venäjä hävisi kaksi pistettä. Joukkueessa ampuivat Isakovin lisäksi Mihail Nestrujev ja Vladimir Gontšarov.
Maailmancup
Isakov on saavuttanut maailmancupin osakilpailuista yhteensä neljä kultaa, seitsemän hopeaa, kahdeksan pronssia ja 29 finaalipaikkaa. Maailmancupin finaalissa hän on kilpaillut kahdeksan kertaa jolloin Isakov on saavuttanut kaksi kultaa, kolme pronssia ja 11 finaalipaikkaa.
Maailmanennätys
Isakovin ampumat voimassa olevat maailmanennätykset.
Serafim (arkkipiispa)
Arkkipiispa, myöhemmin metropoliitta Serafim (siviilinimeltään Алекса́ндр Ива́нович Лукья́нов, Aleksandr Ioannovitsh Lukjanov, s. 23. elokuuta 1879, Saratov, Venäjän keisarikunta – 18. elokuuta 1959 Hîrbovăț'n luostari, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) oli viimeinen venäläinen itsenäisessä Suomessa toimivan Suomen autonomisen ortodoksisen kirkkokunnan päämies. Suomen kansalaisuuden Serafim sai vuonna 1921.
Serafim toimi Sortavalan piispana eli apulaispiispana vuosina 1914–21. Vuosina 1921 lähtien hän toimi Viipurin piispana eli Suomen ortodoksisen kirkon johtajana. Arkkipiispan arvon hän sai vuonna 1921, mutta hänelle ei myönnetty valkoista piispanpäähinettä, jollaisen ensimmäinen Suomen hiippakunnan arkkipiispa Antonij oli saanut.
Toisin kuin edeltäjänsä, Serafim oli itsepäisesti ummikkovenäjänkielinen: hänen mielestään aitoon ortodoksisuuteen kuului nimenomaan venäjä saarna- ja virkakielenä.
Serafim yritti lopulta suorastaan epätoivoisesti pitää Suomen ortodoksisen kirkon Moskovan patriarkaatin yhteydessä; kun neuvostovalta käytännössä tuhosi patriarkaatin estämällä sen toiminnan, Serafim väitti että maanpakolaispiispojen muodostama Karlovcin synodi olisi käytännössä oikeutetuin sijainen, kunnes tilanne Venäjällä asettuisi.
Suomen valtiovalta, kärjessä senaattori Emil Setälä, piti ajatusta poliittisesti mahdottomana, ja lopulta venäläinen arkkipiispa työnnettiin kylmästi sivuun. Serafimille annettiin mahdoton kuukauden määräaika selvitä valtion virkamiehelle pakollisesta tutkinnosta suomenkielessä - ja hän ei osannut suomea ensinkään, jopa kieltäytyi oppimasta.
Serafim siirrettiin vastoin omaa tahtoaan lakkautuspalkalle 1. tammikuuta 1924 ja uudeksi arkkipiispaksi valittiin virolaissyntyinen vuonna 1923 apulaispiispaksi valittu pastori Herman Aav vuodesta 1925 alkaen.
Serafim määrättiin kotiarestiin Konevitsan luostariin; hän olisi halunnut asua Valamon luostarissa, mutta sitä ei voitu sallia; luostari oli vielä käynnissä olleen ajanlaskukiistan polttopiste, ja entinen arkkipiispa oli kiistan käynnissä pitävä voima.
Tämä siksi, että Venäjän kirkko oli ilmoittanut, että päätös uudesta ajanlaskusta kuuluisi yleisortodoksiselle kirkolliskokoukselle, ja siihen asti pitäisi pysyä vanhassa juliaanisessa ajanlaskussa. Tätä päätöstä Serafim pyrki piispanvalansa vuoksi noudattamaan - ja Suomen valtiovalta ei taas voinut hyväksyäkään ajatusta, että valtionkirkoissa vietettäisiin kahta pääsiäistä ja muita juhlapyhiä.
Serafimin ehdottamaa ratkaisua, että koko Suomi palaisi vanhaan ajanlaskuun, ei voitu edes harkita.
Siksi kapinanlietsojaksi määritelty venäläinen pappismies lähetettiin Konevitsaan, jonka johto oli vannonut uskollisuutta Suomen hallitukselle. Hänelle ei annettu piispan oikeuksia luostarissa, joskin hän sai ottaa osaa jumalanpalveluksiin - mutta vain pappismunkkina, ei toimittavana piispana. Hänen valvojanaan ja rippi-isänään toimi luostarin valvoja, pappismunkki (1931 alkaen igumeni) Mavriki (Mihail Seretšin).
Sodan jälkeen hän olisi halunnut palata Suomeen, mutta kansalaisuudesta huolimatta häntä ei päästetty maahan; Serafim muuttikin Neuvostoliittoon ja kuoli moldavialaisessa Hîrbovăț'n luostarissa vuonna 1959.
Köndös
Köndös on Mikael Agricolan mainitsema karjalainen henkiolento, jonka löytyminen myöhemmin kirjatusta kansanperinteestä on epävarmaa.
Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Köndös teki huhdat ja pellot:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Kondus kyntää kummut ja sarmaattilaiseen taitoon perehtyneenä opettaa uskomaan siemenet poltetun korven huostaan:
Uno Harva oletti että Köndös olisi jokin Kalevanpoikiin verrattava olento. Harva viittasi tässä yhteydessä Johannes Häyhän mainitsemaan satuun Köntys-nimisestä merkillisestä kaskenkaatajasta:
Martti Haavion teorian mukaan Köndöksen taustalla olisi viiniköynnöksiä suojeleva Pyhä Urbanus eli Köynnös-Urbanus. Nimi Köndös juontuisi siis pyhimyksen määreestä.
Nokie Edwards
pienoiskuva|Nokie Edwards soittamassa vuonna 2009.
Nole "Nokie" Edwards (9. toukokuuta 1935 Lahoma, Oklahoma – 12. maaliskuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli The Venturesin alkuperäinen ja tunnetuin soolokitaristi. Hän levytti myös sooloalbumeita.
Edwards lähti The Venturesista vuonna 1968, mutta palasi siihen vuonna 1973. Siinä välissä hän levytti useita sooloalbumeita. Edwardsin toinen jakso The Venturesissa kesti vuoteen 1984, jolloin hän muutti Nashvilleen counrtykitaristiksi. Uransa loppuvaiheissa Edwards esiintyi myös televisiossa, ja hänellä oli rooli muun muassa sarjassa Deadwood.
Liman kulttuuri
thumb|right|200px|liman kulttuuri
Liman kulttuurin loivat intiaanit ja se kukoisti Perun rannikolla 100 jaa. - 550 tai 650 jaa.
Kulttuurin alueella oli kolme jokea, Rimac, Chillon ja Lurin, jossa oli Pachacamac, tunnetuin kulttuurin keskus. Kulttuurista jäi tekstiilejä, rakennelmia ja keramiikkaa tyypilliseen muinaisperulaiseen tapaan. Kulttuuri rakensi monia temppelikumpuja, wak'oja (huacoja).
Kulttuuria on vaikea erotella ympäröivistä Paracas-, Moche- ja Nazca-kulttuureista, koska sillä oli yhteisiä piirteitä niiden kanssa. Keramiikassa on ensin Mochen, sitten Warin vaikutusta.
Liman suurimat keskukset olivat Pachacamac, Pucllana, Cajamarquilla y Catalina Huanca ja Wallamarka. Kulttuuria loivat myös Maranga ja Cerro Culebras
Helmi ja Heikki
Ensimmäinen Blondie-strippi julkaistiin Yhdysvalloissa 8. syyskuuta 1930. Vuonna 2005 sarjakuva juhlisti 75-vuotista ilmestymistään sarjalla, jossa esiintyi muiden sarjojen piirroshahmoja.
Helmi ja Heikki Suomessa
Suomen Kuvalehdessä Helmi ja Heikki alkoi ilmestyä 21. tammikuuta 1956. Sarjakuva ilmestyy 15 eri lehdessä, kuten Suomen Kuvalehdessä kokosivun sarjakuvana viimeisellä sivulla. Monissa sanomalehdissä (muun muassa Aamuposti, Etelä-Suomen Sanomat, Karjalainen, Kaleva, Kymen Sanomat, Turun Sanomat, Warkauden lehti ym.) sarjakuva ilmestyy nimellä Touhulan perhe.
Toistuvia teemoja
thumb|right|Dagwood sandwich -mallinen kerrosvoileipä.
Monikerroksiset kerrosvoileivät tunnetaan Yhdysvalloissa nimellä Dagwood sandwich sarjan päähenkilön mukaan.
Delfins (yhtye)
Delfins on portugalilainen pop- ja rock-yhtye Cascaisin kaupungista. Yhtye aloitti toimintansa 1980-luvulla.
Cajamarcan kulttuuri
Cajamarcan kulttuuri oli vallalla Pohjois-Perussa Cajamarcan kaupungin ympäristössä vuosina 200–1300 jaa. ja tuotti mm. kolmijalkakeramiikkaa. Keramiikka on Wari-vaikutteista. Francisco Pizarro vaelsi 1532 Cajamarcan kautta matkallaan kohti Perun pääkaupunkia Cuzcoa.