cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksan 5. jalkaväkidivisioona
Palvelus
Helmikuussa 1942 divisioona palasi itärintamalle pohjoiseen armeijaryhmään ja se otti osaa Demjanskin taisteluihin maaliskuusta huhtikuuhun taisteluosasto Seydlitzissä, kun se avusti II armeijakunnan motista vapauttamisessa.
Divisioona nimettiin 6. kesäkuuta 1942 edelleen 5. jääkäridivisioonaksi, jolloin se organisoitiin kuten vuoristodivisioonat, mutta divisioona varustettiin runsaimmin ajoneuvoin. Vuoden 1942 lopun ja koko vuoden 1943 divisioona taisteli Staraja Russan alueella.
Divisioona siirrettiin alkuvuodesta 1944 keskustan armeijaryhmmään, jossa se osallistui tammikuusta maaliskuuhun Vitebskin taisteluihin ja Kovelin alueen taisteluihin huhtikuusta heinäkuuhun. Keskustan armeijaryhmän rintaman romahdettua divisioona lähetettiin länteen puolustamaan Puolaa ja edelleen itäiseen Saksaan. Alkuvuodesta 1945 se taisteli Pommerissa Neustettinissä ja Dramburgissa (nyk. Drawsko, Puolassa). Divisioona kävi viimeiset taistelunsa huhtikuussa Berliinin taisteluissa Freienwaldessa lähellä Oderia. Se antautui toukokuussa puna-armeijalle Wittenbergissä. Muutamat pienet osastot murtautuivat länsiliittoutuneiden linjoille Lenzenissä, jossa ne antautuivat amerikkalaisille 3. toukokuuta.
Sixto José Parzinger Foidl
thumb|right|Parzinger Foidlin vaakuna
Sixto José Parzinger Foidl (s. 21. joulukuuta 1931 St. Johann in Tirol) on Chilessä toiminut itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Araucanían apostoliseksi vikaariksi sekä Gaguarin titulaaripiispaksi 17. joulukuuta 1977. Hänet asetettiin apostolisen vikaarin virkaan 5. helmikuuta 1978, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 5. maaliskuuta Agnelo Rossi, jota avustivat Sergio Otoniel Contreras Navia ja Francisco Maximiano Valdés Subercaseaux.
Ramón Carnicer
Ramón Carnicer (24. lokakuuta 1789 Tàrrega, Katalonia – 17. maaliskuuta 1855 Madrid) oli espanjalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän sävelsi muun muassa useita oopperoita, lauluja ja requiemin. Kapellimestarina hän ansioitui juuri oopperan alalla. Nykypäivänä hänet kuitenkin muistetaan parhaiten Chilen kansallislaulun säveltäjänä.
Siniyökönlehti
Siniyökönlehti (Pinguicula vulgaris) on kosteilla paikoilla viihtyvä sinikukkainen yökönlehtilaji. Laji on lihansyöjäkasvi. Sen lehdet ovat tyviruusukkeena maan rajassa, ja ruusukkeen keskeltä kasvaa korkeintaan 20 senttimetriä pitkä kukkavana, jonka kärjessä on yksi kukka. Siniyökönlehteä kasvaa laajalla alueella pohjoisella pallonpuolikolla, ja se suosii erityisesti kosteita kasvupaikkoja, kuten lettoja ja kosteita niittyjä. Se kasvaa usein niukkaravinteisilla paikoilla, joten se hankkii lisäravinteita hyönteisistä.
Sixto José Parzinger Foidl
19. marraskuuta 2001 Araucanían apostolisesta vikariaatista tuli Villarrican hiippakunta, ja Parzinger Foidl sai nimityksen sen piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 7. helmikuuta 2009.
Siniyökönlehti
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Siniyökönlehden kukka thumb|220px|vasen|Siniyökönlehden lehtiruusuke, jossa on takertuneena hyönteisiä pienoiskuva|Kukka Monivuotisen siniyökönlehden lehdet ovat tyviruusukkeena maan rajassa. Ruusukkeessa on 5–10 lyhytruotista lehteä. Vihreä lehtilapa on tavallisesti 2–5 cm pitkä, ehytlaitainen, soikeahko ja laidoiltaan ylöspäin kiertyvä. Lehtien yläpinta on tahmea. Lehtiruusukkeen keskeltä nousee 1–6 kukkavanaa, jotka tavallisesti ovat korkeintaan 20 cm pitkiä. Vanat ovat etenkin yläosistaan nystykarvaisia, ja niiden kärjessä on yksi kukka. Kukan verhiö on kaksihuulinen: ylähuuli on kolmiliuskainen ja alahuuli kaksiliuskainen. Teriö on 15–25 mm pitkä ja väriltään punasininen lukuun ottamatta nielua, joka on valkoinen. Myös teriö on kaksihuulinen: ylähuuli on kaksiliuskainen ja alahuuli kolmiliuskainen. Nielu on avoin. Teriön kannus on pitkä, suora, hoikka ja suippo. Suomessa siniyökönlehti kukkii kesä-heinäkuussa. Kota on monisiemeninen. Kasvin juuret ovat ohuita.
Ramón Carnicer
Carnicer oli myös kirjailija. Hän ei koskaan käynyt Chilessä.
Siniyökönlehti
Levinneisyys
Siniyökönlehti on levinnyt laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa sitä tavataan Britteinsaarilta, Pohjois-Ranskasta, Alppien alueelta ja Unkarista pohjoiseen aina Fennoskandian pohjoisosiin ja Pohjois-Venäjälle saakka. Satunnaisemmin lajia kasvaa myös Pyreneilla ja Romaniassa. Aasiassa lajia tavataan Turkissa, Länsi-Kaukausuksella, Keski-Siperiassa sekä Venäjän Tyynenmeren rannikolla ja Pohjois- ja Keski-Japanissa. Levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Amerikkaan ja kattaa suurimman osan Alaskaa sekä Kanadan pohjoisosat.
Suomessa siniyökönlehti kuuluu alkuperäislajistoon. Laji on yleinen maan pohjoisosissa Oulun korkeudelta pohjoiseen. Runsaimmillaan se on pohjoisimmassa Lapissa. Etelämpänä siniyökönlehteä kasvaa yleisenä myös Kainuussa ja paikoin Pohjois-Karjalassa. Laji harvinaistuu etelään ja länteen päin mennessä. Itä-Suomessa lajia voi tavata harvinaisena, mutta Länsi- ja Lounais-Suomesta laji puuttuu tai on kuollut sukupuuttoon. Poikkeuksena on Ahvenanmaa, jossa laji on vielä paikoitellen yleinen, joskin harvinaistunut monin paikoin elinympäristöjen tuhoutumisen takia.
Alfredo Evangelista
pienoiskuva|Alfredo Evangelista vuonna 1977.Alfredo Evangelista (s. 3. marraskuuta 1954 Montevideo, Uruguay) on entinen Espanjan kansallisuuden ottanut nyrkkeilijä.
Siniyökönlehti
Elinympäristö
Siniyökönlehti on kosteiden kasvupaikkojen laji. Sitä kasvaa muun muassa letoilla, kosteilla niityillä, lähteiköissä, rantatörmissä ja -soraikoilla sekä kosteilla kallionseinämillä.
Alfredo Evangelista
Evangelista nyrkkeili Muhammad Alia vastaan nyrkkeilyn raskaan sarjan titteliottelussa vuonna 1977, häviten tuomariäänin 15-eräisessä ottelussa. Hän otteli myös Larry Holmesia vastaan World Boxing Council-tittelistä 1978, jonka hän hävisi tyrmäyksellä seitsemännessä erässä. Hän otteli myös Leon Spinksiä vastaan vuonna 1980, häviten tyrmäyksellä 5. erässä.
Hänen elämästään on tehty dokumenttielokuva "Bichuchi, la historia de Alfredo Evangelista" jonka on ohjannut Aldo Garay.
Siniyökönlehti
Elinympäristö
Siniyökönlehti kasvaa niukkaravinteisilla paikoilla, jossa on puutetta typpi- ja fosfaattiravinteista. Lisäravinteita kasvi saa saalistamalla hyönteisiä. Kiiltävät mutta tahmeat lehdet houkuttelevat pieniä hyönteisiä, jotka jäävät niihin kiinni. Kun hyönteinen on kuollut, lehden pinnalla olevat entsyymit sulattavat sen vähitellen kasvin ravinnoksi.
Käyttö
Ruotsissa yökönlehtiä on käytetty viilin tapaisen maitotuotteen valmistukseen. Tuoreita lehtiä laitettiin siivilän pohjalle ja päälle kaadettiin maitoa. Siivilöidyn maidon annettiin seistä muutaman päivän, kunnes se oli jähmettynyt viiliksi. Valmistustavan kirjoitti ylös jo Carl von Linné teoksessaan Flora Lapponica (1737).
Siniyökönlehden tuoreita ja kuivattuja lehtiä on käytetty aikoinaan myös hinkuyskän lääkkeenä.
Joen saari
pienoiskuva|Rapaätnon joella, joka saa vetensä [[Sarekin rinteiltä, virtaa Rapadalenin laaksossa putaita muodostaen.]] pienoiskuva|Ilmakuva [[Paranájoen tulvatasangosta Brasiliassa, jossa pienempi Verdejoki yhtyy siihen.]] pienoiskuva|Vuonna 1902 otettu valokuva [[Alaskassa sijaitsevasta jäätikköjoen tulvatasangosta, jossa veden kuljettama maa-aines on soraa.]] pienoiskuva|Yleisnäkymä [[Missourijoen tulvalaaksosta Niobarajoen yhtymäkohdassa.]] Joen saari on virtavedessä eli joessa tai purossa sijaitseva saari. Joen saari eroaa järven tai meren saaresta siinä, etteivät sen rantojen vedenpinnat ole aina samalla korkeudella, ja siksi esimerkiksi saaren alajuoksulla vedenpinta on alempana kuin sen yläjuoksulla. Lisäksi ne ovat alttiina virtaveden aiheuttamalla eroosiolle, minkä vuoksi ne ovat muita saaria lyhytikäisempiä.
Virtavesien eroosio ja kasautuminen
Maaperä on syntynyt, kun kallioperä on rapautunut tuhansien ja miljoonien vuosien aikana. Rapautunut irtomaan aines on aluksi kasannut vuorten juurelle, josta se on levinnyt ympäristöön painovoiman, tuulen ja veden kuljettamana. Virtaava vesi irrottaa maaperästä kiviä, soraa, hiekkaa sekä lietettä ja kuljettaa niitä veden mukana. Joen virtavesi siis kuluttaa joen uomaa toiminnallaan. Rapautumista ja maa-aineksen kuljettamista kutsutaan yhdessä eroosioksi. Virtaava vesi kuljettaa näitä aineksia joessa alavirtaan päin, jolloin ne kulkeutuvat lopulta joen suistoon ja edelleen järveen tai mereen. Eroosion vastakohta on kasautuminen, jossa veden kuljettama materiaali laskeutuu uoman pohjalle. Virtaavan veden aiheuttama eroosio on suurinta virtaveden valuma-alueen yläjuoksulla ja pienintä sen alajuoksulla, jossa tapahtuu sekä kulutusta että kasautumista. Tulvien aikana vedenpinta kohoaa yli joen äyräiden ja veden kuljettama maa-aines voi kasautua myös uoman lähiympäristöön. Toistuessaan kasautuminen voi muuttaa uoman ympäristöä suurestikin ja muodostaa sinne esimerkiksi tulvatasankoja tai alemmaksi suistotasankoja. Myös jokien saarten synty ja olemassaolo voidaan selittää näiden kolmen prosessin, kulutuksen, kuljetuksen ja kasautumisen, tasapainotilalla.
Suistojen ja estuaarien saaret
pienoiskuva|Otterin saari Ashepoon, Combaheen ja Ediston jokien yhteisessä esturaarissa [[Atlantti|Atlantilla.]] Kun joki tuo vettä suistoalueelle, kohtaa se seisovan veden järvessä tai meressä. Silloin veden virtausnopeus pienenee ja sen mukanaan kuljettama maa-aines laskeutuu uoman pohjalle. Tästä on seurauksena suistoalueen uomien vähittäinen kohoaminen. Kun lisäksi tulvan aikana joen vedenpinta kohoaa ylemmäksi, nousee vesi suistoalueen saarille ja rannoille peittäen ne ohuella maa-aineskerroksella. Jos joen kuljettaman maa-ainesten määrä on suuri voivat toistuvat tulvat nostavat vähitellen myös maa-alueiden korkeutta muodostaen tasaisen suistotasangon. Vesi pyrkii purkautumaan kohoavan suiston läpi, jolloin se hakee usein leveyssuunista uusia purkautumisteitä. Joella on tämän vuoksi suistossa usein useita suuhaaroja. Suuhaarojen välisiä saaria kutsutaan suiston saariksi. Ne ovat usein matalia, lietteestä muodostuneita ja päältä tasaisia saaria. Merenrannikolla suistoalueen kulutus- ja kasautumisprosesseihin osallistuu myös vuoroveden edestakainen vedenpinnan liike sekä sen aiheuttamat virtaukset. Maailman suurin suistomaa on Gangesjoella, jossa syntyy koko ajan uusia suistomaan saaria.
Tulvatasanko
Jos jokilaakso on täyttynyt lietteestä, savesta ja hiekasta, muodostaa se tasapintaisen tulvatasangon. Ajoittaiset tulvat ruokkivat sitä tuomalla siihen tulvaveden mukana lisää hienojakoista maa-ainesta. Matalan veden aikana joen uoma on kapea ja se mutkittelee alati veden turbulenttisten virtauksien takia. Riippuen jokilaakson kaltevuudesta, veden määrästä ja maaperän aineksien karkeusasteesta, jokiuoma elää veden kuluttaessa rantojen penkereitä ja kasaamalla vastarannoille takaisin maa-ainesta. Uoma alkaa silloin meanderoida tai lisäksi haarautua ja sitten palmikoida.
Meanderoiva joki
pienoiskuva|Des Lacs River on [[Pohjois-Dakotassa virtaava pieni joki, jonka meanderin kannas oikealla alhaalla on katkennut ja muodostanut samalla saaren.]] Virtaveden uoma ei siis pysty virtaamaan tulvatasangolla suorana, vaan se alkaa veden turbulenttisten virtausten takia kuluttamaan uomansa rantoja ja kuljettamaan irronnutta maa-ainesta veden mukana alajuoksulle. Kun veden virtaus uomassa kasvaa, synnyttää se kulutusta, ja kun veden virtaus heikkenee, aiheuttaa se aineksen kasautumista. Uomasta tulee mutkikkaan prosessin vuoksi luikertelvan käärmeen kaltainen. Vaikka vesi virtaa laaksoa alaspäin, saa uoma myös poikittaisia muotoja. Tällaisia uomia kutsutaan meanderoiviksi joiksi ja joen mutkia meandereiksi.
Meanderoivan uoman mutka voi kulua kannaksestaan ohueksi ja lopulta matalaksi. Kun vedenpinta välillä kohoaa, voi vesi juosta kannaksen yli ja kuluttaa sen hetkessä poikki. Kannaksen kärki jää vanhan mutkan ja uuden uoman väliin saareksi. Saari on kuitenkin gelogisesti lyhytikäinen, sillä uudessa uomassa vesi virtaa nopeasti ja vanhalle mutkalle riittää vain vähän vettä. Siksi vanha uoma on altis kasautumiselle ja madaltumiselle. Mikäli tulvien vuolaat vedet eivät pysty riittävästi puhdistamaan vanhoja mutkia sedimenteistä, katkeavat ne myöhemmin joen lahdiksi tai juoluoiksi eli makkarajärviksi. Silloin saarikin maatuu joen rantaan kiinni niemeksi.
Palmikoiva joki
pienoiskuva|Palmikoiva joenuomaa [[Pastazajoessa Ecuadorissa.]] pienoiskuva|Osittain kuivuneen joen palmikoita ja kuivaksi jääneiden uomien saaria [[Alazanijoella Gruusiassa.]] Uoma voi myös hajota useaksi rinnakkaiseksi uomaksi, jotka yhtyvät välillä toisiinsa ja haarautuvat uudelleen rinnakkaisiksi uomiksi. Uomien verkosto muistuttaa palmikoituja hiuksia. Tällainen tilanne voi syntyä tulvatasangolla, kun veden mukana kulkeutuu paljon liejua, savea ja ennen kaikkea hiekkaa. Ne muodostavat veden alle särkkiä samalla tavalla kuin tuuli muodostaa hiekkaerämaassa dyynejä. Vedenalaiset särkät voivat aiheuttaa virtauksen jakautumisen eri uomiin, joiden väliin jää saaria. Tämä prosessi on mutkikas ja vaikea ennustaa. Palmikoivan joen uomien väliin jää lukuisia saaria, joiden proksimaalipäässä eli ylävirran puolella saari kuluu eroosiosta ja distaalipäähän eli alavirran puoleiseen päähän kasautuu maa-ainesta. Tämä prosessi saa näyttämään siltä, että saari kulkeutuu vuosien aikana alavirran suuntaan ja että koko palmikoivan joen osuus muuttuu vuosi aikana selvästi.
Yksittäinen rinnakkaisuoma
pienoiskuva|[[Velikajan keskijuoksulla Ostrovin kaupungissa Pihkovan alueella sijaitsee pieni luostarisaari.]] Joskus joen uomalle tapahtuu jokin virtauksen estävä tapahtuma. Se voi olla rinteen maavyöry, kevättalvella kerääntyvä jääpato tai esimerkiksi ihmisen aiheuttama muu tukos. Vedenpinta alkaa nousta tukoksen yläpuolella ja vesi tulvii uoman rannoille, jossa vesi alkaa etsiä uutta uomaa alajuoksulle päin. Kun se sitten muodostuu, alkaa maaperä virtaavan veden alla kulumaan ja vesi muodostaa maaperään yhä syvenevän ja levenevän uoman. On tavallista, että vanhan uoman rinnalle syntynyt uoma yhtyy takaisin uomaansa, sillä joki virtaa yleensä jokilaaksossa. Suomessa tällaisia uomia kutsutaan putaiksi. Putaat jäävät rinnakkaisiksi uomiksi, jos vanhan uoman tukos avautuu myöhemmin. Jääpadot purkautuvat aina, mutta maanvyöryistä ei voi olla täysin varma.
Arktisilla alueilla voi kevättulvan aikana syntyä rinnakkaisuomia, kun voimakkaasti routivassa ja tasaisessa jokilaaksossa roudan sulaminen on epätasaista.
Saaret jokien yhtyessä
Toisinaan kaksi jokea yhtyy kohdassa, jossa on saari tai niemi. Saari on kuitenkin syntynyt yhtymäkohdassa kummankin uoman tuomasta maa-aineksesta, joka laskeutuu yhtymäkohdassa uoman pohjalle. Maa-ainekselle ilmaantuu laskeutumiselle tilaisuus, kun sivulta työntyvä vesi pysäyttää toisen uoman veden hetkeksi. Prosessin tuloksena voi syntyä niemi, mutta saarikaan ei ole harvinaisuus.
Kallioiset jokisaaret
pienoiskuva|Saari Tower Rock sijaitsee [[Mississippi|Mississipissä Missourissa. Sen kalliopinta on pehmeää kalkkikiveä.]] Joen eroosio kuluttaa maaperän lisäksi myös kallioperää, vaikka tämä prosessi on paljon hitaampi. Kun veden eroosio on siirtänyt maaperän ainekset alajuoksulle päin, paljastuu niiden alta lopulta siellä sijaitsevat kallioperän rakenteet. Kallioperän korkeimmat osat voivat kohota vedenpinnan yläpuolelle muodostaen kalliosaaren, kunhan joen vedenpinnan yleinen taso aikanaan laskee tarpeeksi.
RN Alcione
RN Alcione oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Genovasta Ansaldon telakalta, missä köli laskettiin 29. lokakuuta 1936. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta 1937 ja liitettiin laivastoon 10. toukokuuta 1938.
Palvelus
Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusvene HMS Truantin laukaisema torpedo upotti 11. joulukuuta 1941 Alcionen.
Girls’ Generation (albumi)
Girls’ Generation on ensimmäinen studioalbumi eteläkorealaiselta Girls' Generation -yhtyeeltä, jonka levy-yhtiönä toimii SM Entertainment.
Albumi uudelleenjulkaistiin 17. maaliskuuta 2008. Uudelleenjulkaistun albumin nimeksi tuli Baby Baby. Kolmatta singleä "Baby Baby", käytettiin albumin promootioissa.
Albumin promootiot päätettiin 13. huhtikuuta 2008, Inkigayossa.
Haarukkapuuyökkönen
Haarukkapuuyökkönen (Lithophane furcifera) on Etelä-Suomessa melko yleinen yöperhonen. Sen siipien kärkiväli on 43-47 millimetriä. Haarukkapuuyökkösellä on kaksi sukupolvea, joista ensimmäinen lentää huhti-toukokuussa pajunkukilla ja toinen syys-lokakuussa. Laji on saanut nimensä etusiipien keskellä olevista juovista, jotka jakautuvat haarukkamaisesti. Haarukkapuuyökkösen toukka elää tervalepällä.
Ralph Ineson
Ralph Ineson (s. 15. joulukuuta 1969 Leeds, West Yorkshire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnettaneen parhaiten Chris Finchin roolista televisiosarjassa Konttori.
Hän näyttelee kuolonsyöjä Amikus Carrowia elokuvissa Harry Potter ja puoliverinen prinssi, Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 ja Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2.
Miguel Caviedes Medina
Miguel Caviedes Medina (s. 30. tammikuuta 1930 Coltauco) on chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Rancaguan hiippakuntaan Eduardo Larraín Córdovez 18. syyskuuta 1954. Hänet nimitettiin Osornon hiippakunnan johtoon 8. marraskuuta 1982, ja piispaksi vihkiminen seurasi 19. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alejandro Durán Moreira, jota avustivat Orozimbo Fuenzalida y Fuenzalida ja Alberto Jara Franzoy. Caviedes Medina asetettiin virkaansa 2. tammikuuta 1983.
Caviedes Medina sai 19. helmikuuta 1994 nimityksen Los Ángelesin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 18. maaliskuuta. Hän jäi eläkkeelle 7. tammikuuta 2006.
Kalaharinkiuru
Elinympäristö
Kalaharinkiurut asuvat kuivilla ruohoa kasvavilla savanneilla ja aavikoilla.
Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä
Luetteloon Ranskan tiedeakatemian jäsenistä on koottu Ranskan tiedeakatemian niin menneet kuin nykyisetkin jäsenet.
B
Jean-François Bach – George Backus – Roger Balian – John Ball – Gilbert Ballet – David Baltimore – Neil Bartlett – Jean-Marie Basset – Étienne-Émile Baulieu – Pierre Baux – Klaus Bechgaard – Alim-Louis Benabid – Christophe Benoist – Alain Benoît – Henri Benoît – Alain Bensoussan – Pierre Benveniste – Seymour Benzer – Paul Berg – André Berger – Marcel Berger – Sune Bergström – Jean Bernard – Claude Berrou – Gérard Berry – Erwin Félix Lewy-Bertaut – Alain Berthoz – Guy Bertrand – Joseph Bertrand – Albert Bijaoui – Jean-Paul Binet – Jean-Michel Bismut – Jacques Blamont – Sylvain Blanquet – Guy Blaudin de Thé – Brebis Bleaney – Nicolaas Bloembergen – David Blow – Joël Bockaert – Enrico Bombieri – Jean-Louis Bonnemain – Jean-Michel Bony – Christian Bordé – Armand Borel – Raoul Bott – Claude Bouchiat – Marie-Anne Bouchiat – Alain-Michel Boudet – Jean Bourgain – Joseph Boussinesq – Joseph Bové – Pierre Braunstein – Catherine Bréchignac – Abraham Louis Breguet – Sydney Brenner – Édouard Brézin – Haïm Brezis – Gérard Bricogne – François Bruhat – Huy Duong Bui – Pierre Buser – Louis de Bussy
C
Bernard Cabane – Henri Cabannes – Michel Caboche – Jacques Caen – Sébastien Candel – Nicole Capitaine – André Capron – Lennart Carleson – Paul Caro – Edgardo D. Carosella – Alain  Carpentier – Henri Cartan – Bernard Castaing – Luigi Luca Cavalli-Sforza – André  Cauderon – Roger Cayrel – Anny Cazenave – Carlo Cercignani – Catherine Cesarsky  – Marc Chabre – William  Chaloner – Pierre  Chambon – Christian Champy - Jean-Pierre Changeux – Marie-Lise Chanin – Jean-Antoine Chaptal – Patrick Pierre Charnay – Georges Charpak – Yves Chauvin – Shiing-Shen Chern – Gustave Choquet – Yvonne Choquet-Bruhat – Philippe Ciarlet – Paul Clavin – Georges Cohen – Claude Cohen-Tannoudji – Alain Colmerauer – Michel Combarnous – Claude Combes – Françoise Combes – Geneviève, Marie Comte-Bellot – Nicolas de Condorcet – Alain Connes – Yves Coppens – Robert, Jean-Pierre Corriu – Riccardo Cortese – Pierre Corvol – Suzanne Cory – Pascale Cossart – Albert Cotton – Georges Courtès –  Charles Augustin Coulomb – Francis Crick – Hubert Curien – François Cuzin
D
Jack Dainty – André Dalesme – Thibault Damour – Pierre Darriulat – Raymond Daudel – Jean Baptiste, Gabriel Dausset – Robert Dautray – Georges David – Roger David – Michel Davier – Gérard Debreu – Claude Aimé Debru – Henri Léon Décamps – Laurent Degos – Stanislas Dehaene – Paul René Louis Deheuvels – Anne Dejean-Assemat – Pierre Dejours – Pierre Deligne – Michel Delseny – Jean-Pierre Demailly – Jean-François Denisse – Derek Denton – Jean-Michel Dercourt – Peter Dervan – Pierre Deslongchamps – Michel Devoret – Joseph Leo Doob – Adrien Douady – Roland Douce – Ann Patricia Dowling – Michel Duflo – Henri Louis Duhamel du Monceau – Bernard Dujon – Catherine Dulac – Christian Dumas – Michel Durand-Delga – Henri Duranton – Georges Duvaut – Christian de Duve – Freeman Dyson
E
Gerald Edelman – Stuart Edelstein – Sir Samuel Frederick Edwards – Manfred Eigen – Pierre Encrenaz – Daniel Esteve
F
Ludwig Faddeev – Anne Fagot-Largeault – Michel Fardeau – Olivier Faugeras – Alexandre Jean Auguste Favre – Charles François de Cisternay du Fay – Pierre Fayet – Charles Fehrenbach – Noël Felici – Gérard Férey – Albert Fert – Mathias Fink – Alain Fischer – Jean Flahaut – Philippe Flajolet – Jean-Marc Fontaine – Maurice Fontaine – Jean-Paul Grandjean de Fouchy – Louis Claude de Saulces de Freycinet – Jacques Friedel – Uriel Frisch
G
Pierre Gabriel – Pierre Galle – Madeleine Gans – Antonio Garcia-Bellido – Walter Gehring – Israel Gelfand – Pierre-Gilles de Gennes – Reinhard Genzel – Paul Germain – Étienne Ghys – Martin Gibbs – François-Hilaire Gilbert – Jean Girard – Jean Yves Girard – Jacques Glowinski – Roland Glowinski – André Goffeau – Marcel Golay – Maurice Goldman – John Goodenough – Denis Gratias – Howard Green – Norman Greenwood – Mikhaïl Gromov – François Gros – Marianne Grunberg-Manago – Jean-Pierre Grünfeld – Robert Guillaumont – Roger Guillemin – Philibert Guinier – André Guinier – Bernard Guinot – Irwin Gunsalus – John Gurdon
H
Paul Hagenmuller – Erwin Hahn – Albin Haller – Serge Haroche – Heisuke Hironaka – Friedrich Hirzebruch – Jules Alphonse Hoffmann – Gerard 't Hooft – Francis Clark Howell – Patrick Huerre – Gérard Huet – Jean-Paul Hurault – Christiaan Huygens
I
Jean Ichbiah – Jean Iliopoulos – Michel Imbert – Gérard Iooss – Kiyoshi Itō – Masao Itō
J
François Jacob – Maurice Jacob – Hervé Jacquet – André Jaumotte – Claude Jaupart – Claude Jeanmart – Marc Jeannerod – Yves Jeannin – Denis-Olivier Jérome – Georges Jobert – Zdenek Johan – Pierre Joliot – Jacques Joussot-Dubien – Michel Jouvet – Marc Julia
Panula
Panula on kylä Kauhajoen keskiosassa, Kauhajoen keskustasta itään. Kylä sijaitsee kantatie 44:n varrella (kylän kohdalla Rahikkatie). Kantatien länsipuolella on pääasiassa asuinrakennuksia, kun taas itäpuolella on Panulan teollisuusalue. Teollisuusalueen pohjoispuolella sijaitsee 126,6 metriä korkea Kalmarinmäki.
Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä
K
Fotis Kafatos – Henri Boris Kagan – Jean-Pierre Kahane – Axel Kahn – Gilles Kahn – Rudolf Kalman – Eric Kandel – Daniel Kaplan – Pierre Karli – Richard Karp – Éric Karsenti – Masaki Kashiwara – Ephraim Katchalski-Katzir – Sergiu Klainerman – Daniel Kleppner – Bernard Kloareg – Aaron Klug – Paul Knochel – Donald Knuth – Maxim Kontsevich – Henri Korn – Jean-Louis Koszul – Vladimir Kotlyakov – Philippe Kourilsky – Jean Kovalevsky
Panula
Panulasta on matkaa Kauhajoen keskustaan kilometri, Koskenkylään 3,1 kilometriä, Lustilaan 3,8 kilometriä ja Aronkylään 4,5 kilometriä.
Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä
L
Antoine Labeyrie – Laurent Lafforgue – Philippe de La Hire – Jean-Yves Lallemand – Pierre-Simon Laplace – Yves Laporte – Jacques Laskar – Lucien Laubier – Guy Laval – Patrick Lavelle – Jean Lavorel – Peter Lax – Michel Lazdunski – Guy Lazorthes – Gilles Lebeau – Denis Le Bihan – Jean-Baptiste Le Blond – Nicole Le Douarin – Gérard Le Fur – Adrien-Marie Legendre – Jean-Marie Lehn – Pierre Lelong – Yvon Le Maho – Jean-Louis Le Mouël – Pierre Léna – Gilbert Lenoir – Jean-Bernard Le Pecq – Jean-Antoine Lepesant – Xavier Le Pichon – Henri Léridon – Hervé Le Treut – Pierre Lévêque – Claude Lévi – Rita Levi-Montalcini – Jean-Marc Lhoste – Albert Libchaber – Amable Liñan – Pierre-Louis Lions – Joseph Liouville – Jacques Livage – Rodolfo Llinas – Joseph Lorius – Daniel Louvard – William Lucas – Henry de Lumley-Woodyear – Anders Lundberg
Panula
Kauhajoen kapinaa seuranneiden kostotoimenpiteiden aikana 11. heinäkuuta 1808 venäläisen kenraali Vasili Orlov-Denisovin kasakat polttivat Panulan ja läheisen Koskenkylän alueen lähes kaikki torpat ja talot.
Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä
M
Odile Macchi – Bernard Mach – Bernard Malgrange – Edmond Malinvaud – Jacques Mallet – Paul Malliavin – Jean-Louis Mandel – Daniel Mansuy – Robert Maréchal – Charles-Michel Marle – Andrée Marquet – Ghislain de Marsily – Goury Martchouk – André Martin – François Mathey – Michel Mayor – Ernst Mayr – Gérard Mégie – Matthew Meselson – Bernard Meunier – Dominique Meyer – Philippe Meyer – Yves Meyer – Elliot Meyerowitz – Jan Michalski – Jean-François Minster – Keith Moffatt – Roger Monier – Gaspard Monge – Luc Montagnier – Jean Montreuil – Dino Moras – Philippe Morat – René Moreau – François Morel – William Jason Morgan – Leonard Mortenson – Vernon Mountcastle – Teruaki Mukaiyama – Arnold Munnich – James Murray
Panula
Lähteet
left|thumb|250px|Kantatie 44 (Rahikkatie) Panulassa. Tien oikealla puolella Panulan teollisuusalue. Taustalla Kalmarinmäen masto.
Luettelo Ranskan tiedeakatemian jäsenistä
N
Robert Naquet – Louis Nirenberg – Yasutomi Nishizuka – Maurice Nivat – Jean Normant – Gustav Nossal – Arlette Nougarède – Philippe Nozières
O
Satoshi Omura – Luis Antonio Oro – Gérard Orth – Ernst Otten – Guy Ourisson – Paul Ozenda
P
Adolphe Pacault – Jacob Palis – Wolfgang K. H. Panofsky – Giorgio Parisi – Louis Pasteur – Lucio Paternò – Renaud Paulian – Jean-Claude Pecker – Georges Pédro – Marc Pélegrin – René Pellat – Georges Pelletier – Pierre Perrier – Christine Petit – Michel Petit – Richard Peto – Emilio Picasso – Bernard Picinbono – Charles Pilet – Olivier Pironneau – Gilles Pisier – Louis Poinsot – Jean-Paul Poirier – Alexandre Polyakov – Yves Pomeau – Pierre Potier – Michel Pouchard – Robert Pound – Jacques Pouysségur – Frank Press – Alain Prochiantz – Jacques Prost – Jean-Loup Puget
Q
Yves Quéré
R
Michael Rabin – Miroslav Radman – Jean-Pierre Ramis – Norman Ramsey – Chintamani Rao – André Rassat – Auguste Rateau – Bernard Raveau – Pierre-Arnaud Raviart – Michel Raynaud – Paul-Henri Rebut – Serge Renaudin – Pascal Ribéreau-Gayon – Jacques Ricard – James Rice – Alexander Rich – Rex Richards – Daniel Ricquier – Jean Robieux – Henri Rochefort – Herbert Roesky – Michel Rohmer – Michel Rolle – Bernard Roques – Jean Rosa – Maurice Roseau – Jean Rossier – Emmanuel de Rougé – François Rougeon – David Ruelle – Jacques Ruffié
S
David Sabatini – José-Alain Sahel – Jean Salençon – Bengt Samuelsson – Evariste Sanchez-Palencia – Frederick Sanger – Philippe Sansonetti – Jean-Pierre Sauvage – Jean-Michel Savéant – Évry Schatzman – Knut Schmidt-Nielsen – Daniel Schwartz – Jean-Charles Schwartz – Maxime Schwartz – Eugen Seibold – Michaël Sela – André Sentenac – Jean-Pierre Serre – Pierre Sigwalt – Arndt Simon – Pierre Sinaÿ – Georges Slodzian – Piotr Slonimski – Ionel Solomon – Susan Solomon – Christophe Soulé – Erich Spitz – Mathias Springer – Dominique Stéhelin – Raymond Stora – Gilbert Stork – Jacques Charles François Sturm – Pierre Suquet
T
Michel Talagrand – Paul Tapponnier – Philippe Taquet – Jean-Marie Tarascon – Andrzej K. Tarkowski – Luc Tartar – John Tate – Valentine Teledgi – Roger Temam – Guy Blaudin de Thé – Michel Thellier – Mathieu Tillet – Pierre Tiollais – Jean François Marie Tirouflet – Bernard Tissot – Jacques Tits – Gérard Toulouse – Roland Tricot – Rudolf Trümpy – Ehrenfried Walther von Tschirnhaus – Maurice Tubiana
U
Georges Urbain
V
Constantin Vago – Alain-Jacques Valleron – Gabriele Veneziano – Michèle Vergne – Jacques Villain – Jean-Didier Vincent
Y
Moshe Yaniv – Jean-Christophe Yoccoz – Marc Yor
Z
André Zaoui
Petra Kalliomaa
Petra Kalliomaa (s. 24. huhtikuuta 1980) on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän juontaa Yle Radio Suomen, Uudenmaan alueen iltapäivää arkisin kello 14–18. Radiojuontamisen lisäksi Kalliomaa on toiminut juontajana muun muassa useilla festivaaleilla ja erilaisissa tapahtumissa.
Petra Kalliomaa aloitti radiossa vuonna 2007 Lahdessa silloisessa Radio 99:ssä ja työskenteli myöhemmin Radio Voima:ssa iltapäiväjuontajana. Vuonna 2009 Kalliomaa aloitti Jaajo Linnonmaan juontajaparina Radio Suomipopin Aamulypsy - ohjelmassa Anni Hautalan jäätyä äitiyslomalle. Jaajo Linnonmaan, Petra Kalliomaan, Juha Vuorisen ja Juha Perälän viimeinen yhteinen Aamulypsy-lähetys kuultiin Radio Suomipopilla 23.12. 2011. Aamylypsyn jälkeen hän jatkoi juontajana Metro Helsingin Aamussa ja myöhemmin iltapäivälähetyksissä. Kalliomaa lopetti Metro Helsingillä 10.05.2016 siirtyen Nelonen Median ja Mediatakojien uuden Helmiradion keskipäiväjuontajaksi. 2021 tammikuussa hän aloitti Radio Suomen iltapäivä -juontajana.
Kalliomaa on palkittu RadioMedian Radio Gaalassa vuoden tulokkaana vuonna 2009. Yleisö valitsi Aamulypsyn vuoden radio-ohjelmaksi 2011.
Petra Kalliomaa on naimisissa Turmion Kätilöt -yhtyeen basistin Hannu Voutilaisen kanssa. Pari tutustui vuonna 2011 ja heidät vihittiin seuraavana vuonna.
Gustaf Schröder
Gustaf Schröder (6. kesäkuuta 1824 Edsvalla bruk, Nor, Värmlanti – 2. elokuuta 1912) oli ruotsalainen metsämies ja kirjailija.
thumb|left|100px|Muistokivi [[Arvikassa.]] Schröder toimi sahalla Värmlannissa 1847–1863 ja Taalainmaalla 1863–1884. Hän asui sittemmin tilallaan Edsforsissa Värmlannissa, mutta muutti 1887 Tukholmaan kirjoitustyön vuoksi.
Schröder oli nuoresta pitäen omistautunut metsä- ja metsästyselämälle. Hän aloitti kirjailijana 1867, jolloin ilmestyi kuvaus En björnjagt i Dalarna (julkaisussa Svenska jägarförbundets Nya tidskrift). Seuraava julkaisu oli kirja ''Minnen från skogarne. Jagter'' ilmestyi vasta 1888, mutta sitten ilmestyi tiheään tahtiin useita metsästys- ja kalastuskuvauksia, joista monilla on kulttuurihistoriallista kiinnostavuutta. Lisäksi hän kirjoitti nuortenkirjoja, joista osaa kuvitti August Malmström. Niiden aiheena on Värmlannin suomalaisten elämä. Schröderin tyyli oli yksinkertainen ja lämminhenkinen, ja teksti on aitoa ja uskottavaa.
Työläiset, läheiset ja ystävät pystyttivät 1914 Arvikan hautausmaalle muistokiven.
Giuseppe Pinto
pienoiskuva|Giuseppe Pinto Giuseppe Pinto (s. 26. toukokuuta 1952 Noci) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi 1. huhtikuuta 1978. Hänet nimitettiin Pandosian titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Senegaliin ja apostoliseksi delegaatiksi Mauritaniaan 4. joulukuuta 2001. Piispaksi konsekroinnin suoritti 6. tammikuuta 2002 paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Leonardo Sandri ja Robert Sarah.
Kakarat
Kakarat on suomalainen 12-osainen draamasarja, jonka esittäminen alkoi Yle TV2:lla 1. tammikuuta 2020. Samana päivänä se julkaistiin kokonaisuudessaan Yle Areenaan. Sarjan pääkäsikirjoittajana on toiminut Terhi Arola ja sen ovat ohjanneet Juho Kuosmanen (jaksot 1–4) ja Markus Lehmusruusu (jaksot 5–12).
Sarjan keskiössä on kaksi perhettä: duunarihenkiset Oksaset sekä varakkaammat Sundströmit. Perheiden nuoret aikuiset Asta ja Joona seurustelevat. Barcelonasta Suomeen palaavaa Joonaa odottaa lentokentällä poliisi, sillä hän on sekoittanut armeijan aloituspäivänsä. Pian sen jälkeen Asta puolestaan huomaa olevansa raskaana. Astan nuoremmalla veljellä Eerolla on teini-iän ongelmia ja Astan vanhemmat yrittävät saada vielä yhtä lasta. Joonan isällä on alkoholiongelma ja Joonan ydinfyysikkoäiti työskentelee burn outin partaalla. Sarja sijoittuu Loviisaan.
Sarja kuvattiin keväällä 2019.
Ernesto Antolin Salgado
Ernesto Antolin Salgado (s. 22. marraskuuta 1936 Santa Lucia) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Nueva Segovian arkkihiippakuntaan 23. joulukuuta 1961 ja nimitettiin Mountain Provincesin (myöhemmin Baguio) apostoliseksi koadjuuttorivikaariksi sekä Burunin titulaaripiispaksi 17. lokakuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. tammikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Emiliano Kulhi Madangeng ja Orlando Beltran Quevedo.
18. joulukuuta 1987 Salgadosta tuli Mountain Provincesin apostolinen vikaari. Hän sai 7. joulukuuta 2000 nimityksen Laoagin piispaksi ja 12. helmikuuta 2005 Nueva Segovian arkkipiispaksi.
Naskalivyömesikko
Naskalivyömesikko (Acanthorhynchus tenuirostris) on Australian itäosissa tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan naskalivyömesikko on 15–16 cm. Lajin pää on musta. Silmä on väriltään punainen ja nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Rinta ja kurkku ovat linnulla väriltään valkoiset ja kurkussa on punaruskea läikkä. Vatsa ja selkä ovat naskalivyömesikolla vaalean punaruskeat. Naaras muistuttaa ulkonäöltään koirasta, mutta rinnan kuviointi on epäselvempi.
Ravinto
Naskalivyömesikon ravinto koostuu pääasiassa kukkien medestä ja hyönteisistä. Muiden mesikoiden tavoin kielessä on harjamainen pää, joka sopii hyvin medellä ruokailuun. Puutarhoissa laji imee muun muassa kamelioiden ja verenpisarojen mettä. Mettä imiessään naskalivyömesikot voivat lentää paikallaan kolibrien tapaan.
Pesintä
Naskalivyömesikkojen pesimäkausi kestää elokuusta tammikuulle. Pesä on pieni ja kuppimainen ja rakennetaan tikuista, ruohosta ja puunkuoresta. Pesä sidotaan yhteen hämähäkinseitin ja eläinten karvojen avulla. Naaras munii kahdesta kolmeen vaaleanpunertavaa munaa, joissa on punaisia tai kastanjanruskeita pilkkuja. Naaras hautoo yksin, mutta koiras auttaa ruokkimaan poikasia hyönteisravinnolla.
Britney: For the Record
Britney: For the Record on poplaulaja Britney Spearsista kertova yhdysvaltalainen dokumenttielokuva vuodelta 2008.
Dokumentti kuvattiin 60 päivän aikana. Spears kertoo avoimesti tekemistään virheistä ja henkilökohtaisista ongelmistaan, mutta myös elämänsä huippuhetkistä ja ilon aiheista. Haastattelujen lomassa Spearsin on muun muassa esiintymislavalla, shoppailureissulla ja musiikkivideon kuvauksissa sekä viettämässä aikaa lastensa kanssa. Ääneen pääsevät myös useat Spearsin läheiset, esimerkiksi hänen koreografinsa, isänsä sekä kollegansa Madonna.
Dokumentti kuvattiin Beverly Hillsissä, Hollywoodissa ja New Yorkissa. Britney: For the Record ensi-ilta oli Yhdysvalloissa MTV-televisiokanavalla 30. marraskuuta 2008, kaksi päivää ennen Spearsin kuudennen albumin Circus julkaisua.
Moottoripyöräilyn Japanin Grand Prix 2009
200px|right|thumb|Motegin rataprofiili
Japanin Grand Prix oli kauden 2009 toinen kilpailu. Se ajettiin Twin Ring Motegin radalla 24.–26. huhtikuuta.
Yamato-Kōriyama
Yamato-Kōriyama on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Naran prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin ja Naran altaan pohjoisosassa. Kaupungin läpi pohjoisesta etelään virtaavat Tomio- ja Sahojoet, luoteisosat ovat kukkulaisia. Yamato-Kōriyamassa on 85 871 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 42,69 neliökilometriä.
Kaupungin keskustan muodostava Kōriyama oli vanhastaan yksi Tōdai-jin temppelin läänitysalueista. Sinne rakennettiin linna 1500-luvun loppupuolella, ja Edo-kaudella se kehittyi linnanaluskaupunkina. Vuodesta 1724 lähtien se oli Yanagisawa-klaanin hallinnassa. Kōriyama on säilyttänyt linnakaupungin rakenteen nykyaikaan saakka. Kaupunkioikeudet silloiselle Kōriyaman maaseutukaupungille myönnettiin vuonna 1954. Samalla se muutti nimensä Yamato-Kōriyamaksi (Fukushiman prefektuurissa sijaitsee suurempi Kōriyama-niminen kaupunki). Perinteisiä elinkeinoja ovat esimerkiksi kultakalojen vesiviljely ja Akahada-keramiikan tuotanto. 1960-luvulta lähtien kaupungista on tullut liikenneyhteyksien parannuttua merkittävä logistiikan ja tukkukaupan keskus. Sinne on sijoittunut etenkin tekstiiliteollisuutta. Maaseutualueilla viljellään riisiä, vihanneksia ja hedelmiä.
Yamato-Kōriyaman nähtävyyksiä ovat muun muassa kaupungin koillisosan vuorenrinteillä sijaitsevat Yata-deran ja Matsuo-deran temppelit. Yatan alueella on myös Naran prefektuurin kansatieteellinen museo, jonka yhteydessä toimii perinteistä arkkitehtuuria esittelevä ulkomuseo. Kōriyaman linnan rakennukset ovat kivimuureja lukuun ottamatta rekonstruktioita 1980-luvun alusta. Jikō-inin temppeli tunnetaan puutarhastaan. Kaupungin alueella sijaitseva Hieda on vuorostaan merkillepantava vallihaudan ympäröimänä kyläasutuksena. Yamato-Kōriyamaa palvelevat JR Nishi-Nihonin Kansai-päälinja (Yamatoji-linja) sekä Kintetsu-rautateiden Kashihara-linja ja Tenri-linja.
Miesten Ykköspesis-kausi 1993
Pesäpallon Ykköspesis kausi 1993 oli kolmastoista ykkössarjakausi pesäpallossa. Sarjan voitti Pattijoen Urheilijat.
Ottelut putoamisesta Suomensarjaan
Pattijoki nousi SM-sarjaan. Hakunila ja Vaasa karsintaan Superpesiksen 12.-13. sijoittuneiden kanssa. Suomensarjaan putosivat Ikaalinen, Joensuu ja Hongikko. Tilalle nousivat Suomensarjan lohkovoittajat: Ylivieskan Kuula, Maaningan Mahti ja Vihdin Pallo.
Ivo Scapolo
pienoiskuva|Ivo Scapolo vuonna 2014. Ivo Scapolo (s. 24. heinäkuuta 1953 Terrassa) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihittiin papiksi Padovan hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1978 ja nimitettiin Thagasten titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Boliviaan 26. maaliskuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Sodano, jota avustivat Antonio Mattiazzo ja Oscar Rizzato.
Scapolo sai 17. tammikuuta 2008 nimityksen nuntiukseksi Ruandaan ja 15. heinäkuuta 2011 Chileen.
Friday the 13th Part 4: The Final Chapter
Friday the 13th Part 4: The Final Chapter on 1984 ensi-iltansa saanut Joseph Ziton ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva. Elokuvan pääosissa näyttelivät Corey Feldman, Kimberly Beck ja Peter Barton. Nimestään huolimatta elokuva sai 8 lisää jatko-osaa.
Juoni
Jason Voorheesin ruumis on löydetty ja toimitettu ruumishuoneelle. Jason on kuitenkin hengissä ja hoitaa päässä olevan haavansa. Sen jälkeen Jason tappaa lääkärin rautasahalla ja puukottaa sairaanhoitajaa. Seuraavana päivänä ryhmä teinejä ajaa Crystal Lakelle viikonloppuna. Ryhmässä on Paul, Sam, Sarah, Tina, Doug, Jimmy, ja Ted. Matkalla he huomaavat Pamela Voorheesin hautakiven ja liftarin, jota he eivät ota kyytiin. Jason tulee ja tappaa liftarin.
Nuoret saapuvat ja tapaavat naapurinsa Trish Jarvisiksen ja hänen veljensä Tommyn. Seuraavana päivänä teinit harrastavat naku-uintia. Trish ja Tommy satuttuvat paikalle ja lähtevät. Jälkeenpäin heidän autonsa hajoaa, ja Trish ja Tommy tapaavat nuoren miehen nimeltä Rob. He ottavat hänet taloonsa, jossa Tommy näyttää Robille useita hirviö naamareita, joita hän on tehnyt itselleen. Sen jälkeen Rob lähtee telttailemaan.
Tom Iredale
thumb|200px|Tom Iredale Tom Iredale (24. maaliskuuta 1880 Stainburn, Workington, Cumberland – 12. huhtikuuta 1972 Harbord, Sydney, Australia) oli englantilainen lintutieteilijä ja nilviäistutkija, joka teki pääasiallisen elämäntyönsä Australiassa.
Friday the 13th Part 4: The Final Chapter
Juoni
Myöhemmin samana iltana teinit juhlivat. Heidän juhliessa, Jason alkaa tappaa teinejä yksi kerrallaan aina tilaisuuden tullen. Ted löytää vanhan polttari filmin ja alkaa katsoa sitä projektorista. Sen jälkeen Jimmy menee alakertaan hakemaan lasin viiniä, mutta Jason tappaa hänet lihakirveellä. Yläkerrassa, Tina huomaa, että Terrin polkupyörä on yhä ulkona. Tina menee katsomaan tarkemmin, mutta Jason heittää hänet ikkunasta, tappaen tämän. Ted kuolee, kun Jason puukottaa häntä keittiöveitsellä. Jason menee yläkertaan ja murskaa Dougin kallon suihkussa. Sarah löytää hänet kuolleena ja pelästyy. Hän yrittää paeta, mutta Jason astuu esiin ja tappaa tämän.
Tom Iredale
Iredale opiskeli apteekkariksi 1899–1901. Vapaa-aikanaan hän kävi Luoteis-Englannin järviseudulla tarkkailemassa lintuja ja keräämässä munia, usein yhdessä ystävänsä kemisti William Carruthers Lawrien kanssa. Huonon terveytensä takia (mahdollisesti tuberkuloosi) hän lähti pitkälle merimatkalle ja saapui Wellingtoniin, Uuteen-Seelantiin joulukuussa 1901. Wellingtonista hän matkusti saman tien Christchurchiin. Siellä hän meni paikalliseen museoon (Foreign Natural History Gallery of the Museum and Public Library) ja havaitsi, että kuudestatoista näytteillä olevasta englantilaisesta linnunmunasta kaksi oli väärin määritetty.
Friday the 13th Part 4: The Final Chapter
Juoni
Trish ja Tommy palaavat ja löytävät sähkökatkon. Etsiessään heidän äitiään, jonka Jason oli aikaisemmin tappanut, Trish törmää Robiin leirintäalueella. Rob selittää hänelle, että Jason on edelleen elossa ja hän palasi Crystal Lakelle. Etsiessään Jasonia, he menevät teinien taloon ja löytävät heidät kuolleena. Jason tappaa Robin ja Trish pakenee taloonsa. Hän ja Tommy telkeävät ovet ja ikkunat, mutta Jason murtautuu sisään ja jahtaa heitä Tommyn huoneeseen. Trish lyö Jasonia televisiolla, jonka takia Jason pyörtyy hetkeksi. Tommy on tekemässä itsestään lapsi-Jasonin näköistä. Jason herää ja käy Trishin kimppuun. Tommy hämää Jasonia ulkonäöllään ja Trish yrittää tappaa Jasonin, mutta saa otettua machetella vain hänen naamionsa pois. Trish säikähtää Jasonin epämuodostuneita kasvoja. Tommy ottaa macheten ja lyö sillä Jasonia päähän ja Jason kaatuu. Kun Tommy huomaa, että Jasonin sormet liikkuvat, hän alkaa hakata Jasonin ruumista machetella ja hokee "Die! Die!"
Tom Iredale
Iredale ryhtyi konttoristiksi erään uusiseelantilaisen yrityksen palveluksessa Christchurchissa (1902–1907). Hän avioitui Alice Maud Atkinsonin kanssa ja heille syntyi tytär Ida. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1923. Iredale oli itseoppinut eikä koskaan opiskellut yliopistossa. Opintojen puute näkyi hänen myöhemmissä töissään, sillä hän ei koskaan tarkistanut käsikirjoituksiaan eikä myöskään käyttänyt kirjoituskonetta.
Vuonna 1908 Iredale osallistui Kermadecsaarille tehdylle tutkimusretkelle ja asui kymmenen kuukautta syrjäisellä saarella tutkien tuhansien lintujen elämää ja kehittyen ylen taitavaksi lintujen tuntijaksi. Hän eli ampumalla lintuja, tutkimalla ne ja lopulta syöden niitä. Hän keräsi nilviäisiä ja kiinnostui niistä. Vuonna 1909 Iredale kävi Australian Queenslandissa keräten noin 300 nilviäisljia.
Iredale palasi Britanniaan ja ryhtyi British Museumin freelance-työntekijäksi (1909–1910). Hän työskenteli Gregory Mathewsin avustajana tämän kirjan Birds of Australia (1911–1923) kirjoittamisessa. Iredale kirjoitti suuren osan tekstistä, mutta kirjan tulot menivät Mathewsille. Iredale jatkoi työskentelyään varakkaiden luonnontieteilijöiden kuten Charles Rothschildin kanssa, joka palkkasi hänet Unkariin keräämään lintukirppuja. Englannissa Iredale avioitui toisen kerran, nyt Lilian Marguerite Medlandin (1880–1955) kanssa vuonna 1923. Medland kuvitti Iredalen teoksia ja hänestä tuli eräs Australian parhaista lintumaalareista. Tästä liitosta heille syntyi kaksi lasta.
Vuonna 1923 Iredale muutti Australiaan. Samana vuonna hänet valittiin Royal Australasian Ornithologists Unionin (RAOU) jäseneksi. Hän toimi RAOU:n Muuttolintukomiteassa 1925–1932. Hän oli Royal Zoological Society of New South Wales-seuran jäsen vuodesta 1931 ja toimi seuran puheenjohtajana 1937–1938. Iredale sai konkologin eli kotilonkuorien tutkijan viran Australian Museumissa Sydneyssä (1924–1944). Hän julkaisi yli 400 kirjoitusta kotiloista, linnuista, ekologiasta ja eläinmaantieteestä. Sen lisäksi hän luennoi ahkerasti ja kirjoitti kansantajuisia tieteellisiä artikkeleita sanomalehtiin. Paljolti hänen ansiostaan museon nilviäiskokoelma on nykyään eteläisen pallonpuoliskon laajin yli 6 000 näytteellään. Iredale sai useita palkintoja merkittävästä työstään.
Iredale nimesi suuren joukon uusia nilviäislajeja. Linnuista hän nimesi, Mathewsin kunniaksi, kiurukertun (Cincloramphus mathewsi).
Stephen Ouimette
Stephen Ouimette (s. 30. kesäkuuta 1954, St. Thomas, Ontario) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta The Top of His Head. Sittemmin Ouimette tuli tunnetuksi myös äänirooleistaan, kun hän toimi 1980- ja 1990-luvuilla muun muassa Babar-piirretyissä Pompadourin äänenä, elokuvaan Beetlejuice perustuvassa samannimisessä piirrossarjassa Beetlejuice, sekä oltuaan Marvelista tutun Enkelin äänenä piirrossarjassa X-Men. Vuosien 2003–2006 aikana Ouimette esiintyi televisiosarjassa Slings and Arrows, josta hänet palkittiin Geminilla.
Pakkausten hyötykäyttö Suomessa
Pakkausten hyötykäyttö on pakkausten käyttämistä hyödyksi kierrättämällä tai energiana. Suomessa velvoitteet huolehtia pakkausten hyötykäytöstä kuuluvat pakkauksia markkinoille toimittaville yrityksille, joiden liikevaihto on yksi miljoona euroa tai enemmän
Jätelaki velvoittaa, että pakkaajien ja pakattujen tuotteiden maahantuojien on järjestettävä pakkausten erilliskeräys ja jätehuolto sekä vastattava sen kustannuksista asteittain vuoden 2015 toukokuusta lähtien. Nykyisin tuottajalla on vain osittainen vastuu pakkausjätteen jätehuollosta. Käytännössä kunnat ovat lähes kokonaan järjestäneet asumisessa syntyvän pakkausjätteen erilliskeräyksen ja hyödyntämisen.
Pakkausten lisäksi yrityksillä on jätelaissa tuottajavastuu, joka koskee moottorikäyttöisten ajoneuvojen renkaita, autoija, sähkö- ja elektroniikkalaitteita, paristoja ja akkuja sekä keräyspaperia. Suomen Pakkauskierrätys Rinki Oy:n kanssa yritys siirtää pakkausten tuottajavastuunsa tuottajayhteisöille, jotka organisoivat kierrätyksen yhteistyössä pakkausjätettä hyödyntävien yritysten kanssa.
Nykyisen, Euroopan unionin direktiiveihin perustuvan Suomen lain mukaan vähintään 61 prosenttia käytetyistä pakkauksista tulee hyödyntää. Suomessa tämä ylitetään selvästi: Ringin tilastojen mukaan lähes 90 prosenttia käytöstä poistetuista pakkauksista hyödynnetään uusien tuotteiden raaka-aineena tai energiana. Vain 3–5 % kaikista pakkauksista jää hyödyntämättä.
Pakkausten hyötykäyttö Suomessa
Kun pakkaus poistetaan käytöstä, siitä tulee pakkausjätettä, jota voidaan käyttää hyödyksi kahdella menetelmällä:
Rally Costa Smeralda
250px|thumb|[[Giandomenico Basso vuoden 2007 Costa Smeralda rallissa.]] Rally Costa Smeralda on Italiassa, Sardinian saarella ajettava rallikilpailu. Kilpailun historia ulottuu vuoteen 1978 ja se oli keskeinen osa rallin EM-sarjaa aina vuoteen 1994 asti. Kolmen vuoden tauon jälkeen ralli palasi kalenteriin vuonna 1998 Italian kansallisen mestaruussarjan osakilpailuna. Suomalaisista rallin ovat voittaneet Harri Rovanperä kerran, Juha Kankkunen, Henri Toivonen ja Markku Alén kukin kahdesti.
Pakkausten hyötykäyttö Suomessa
Pakkausten hyötykäyttö Suomessa
Hyötykäyttöä ei ole
Pakkausten hyötykäyttövelvoite
Lainsäädännön tarkoitus on