cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kartoitus
Maastokartoitus
GPS-laitteistolla voidaan myös saada xyz-koordinaattitiedot pisteelle suoraan ilman takymetrin käyttöäkin, tämä tosin vaatii varsin avointa maastoa jossa näkyvyys satelliitteihin on hyvä. Myös virhemarginaalissa voi olla muutamien millien heittoja mittaustekniikasta ja olosuhteista johtuen. GPS tarjoaa kuitenkin monesti takymetriä nopeamman mittaustavan etenkin projekteissa joissa ei vaadita tiheää pistepilveä maastomallin rakentamiseksi tai joissa absoluuttisesta mittaustarkkuudesta voidaan joustaa.
Tieteellinen kartografia ja geoinformatiikka
Tieteenalaa joka tutkii kartoituksen tehtäviä, menetelmiä ja ongelmia kutsutaan kartografiaksi tai karttaopiksi. Perinteisen kartografian lisäksi, joka tutkii lähinnä paikkatietojen visualisointia paperikarttojen muodossa, on viime aikoina vahvasti kehittynyt geoinformatiikka, ala, joka tutkii digitaalisessa muodossa olevien paikkatietojen valmistusta ja käyttöä. Kartografian tärkeät tutkimusaiheet ovat yleistys ja metadata.
Käytännön kartoitus
Kartoituksessa käytettyjen koordinaattien oikeellisuutta varmistetaan geodesian menetelmien avulla. Kartoitettavan alueen yli on ensin mitattava runkoverkko, jolla riittävä geometrinen oikeellisuus varmistetaan. Eritasoisten runkoverkkojen hierarkian alapäässä löytyy kartoitusmittaus, lukuisten kartoitettavien yksityiskohtien mittausta maastossa.
Nykyisin käytetyin runkomittaustekniikka on GPS, mutta suosittu kartoitusmittaustekniikka on edelleen stereokartoitus, jolloin yksityiskohtien mittaus tapahtuu stereokuvaparien muodostamassa ns. stereomallissa. Jälkirekognosointi on silloin aina tarpeen, koska kaikki yksityiskohdat eivät näy ilmakuvista.
Kaisa Savolainen
Kaisa Marjatta Savolainen (s. 18. joulukuuta 1940, Nilsiä) on entinen Yhdistyneiden kansakuntien kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unescon Rauhankasvatusdepartementin johtaja, josta toimesta hän jäi eläkkeelle 2001. Savolainen väitteli vuonna 2010 filosofian tohtoriksi aiheesta Kasvatus maailmanrauhan välineenä: tapaustutkimus Unescon vuoden 1974 suosituksesta. Kun hänet nimitettiin Unescon päämajaan Pariisiin osastopäälliköksi 1986, oli virka korkein jolle kukaan suomalainen oli yltänyt Unescossa. Rauhaan ja ihmisoikeuksiin tähtäävän kansainvälisyyskasvatuksen edistäminen oli Savolaisen toiminnan keskiössä Suomen Unesco-toimikunnan kasvatusjaoston puheenjohtajana.
Valmistuttuaan Jyväskylän Yliopistosta kasvatustieteen maisteriksi 1964 Savolainen toimi aluksi psykologina. Kuopion ammatinvalinnanohjaustoimistossa, josta hän siirtyi Suomen YK-liiton tiedotussihteeriksi 1967 ja sittemmin Vapaan sivistystyön yhteisjärjestön pääsihteeriksi. Kuopion aikanaan hän toimi Teinien YK-seuran puheenjohtajana. Helsingissä hänen yhteiskunnalliseen harrastustoimintaansa kuului vuosina 1972–1976 Suomi–Kuuba-seuran puheenjohtajuus.
Savolaisen muistelmateos Tieni vei Pariisiin julkaistaan 2021.
Vilna
Vilna (liett. Vilnius) on Liettuan pääkaupunki ja noin 580 000 asukkaallaan maan suurin kaupunki sekä samannimisen läänin keskus. Kaupunki sijaitsee Neris- ja Vilnia-jokien yhtymäkohdassa, Liettuan kaakkoisosassa ja on maan koulutuksen, kulttuurin ja talouden keskus.
Vapaalehdykkäsoitin
Vapaalehdykkäsoitin on aerofoneihin kuuluva soitintyyppi, jonka ääni muotoutuu joustavan kieliliuskan värähtelystä sille sovitetussa kehyksessä. Ääni syntyy, kun kieli sulkee ja avaa jaksoittaisesti ilmakanavansa, johon saatetaan ilmaa puhaltamalla, palkeilla tai koneellisesti. Tämä saa ilmavirran aaltoliikkeeseen. Äänen korkeutta voidaan säädellä kielten pituudella, paksuudella, jäykkyydellä, massalla, muodolla ja joskus myös resonaatioputken pituudella.
Vapaalehdykkäsoittimissa on tavallisimmin useita vapaalehdykkäsarjoja, joissa jokaista ääntä vastaa oma kieliliuskansa ja ilmakanavansa. Esimerkkejä ovat huuliharppu, harmonikka, harmoni, urkujen eräät kielipillit sekä aasialaiset suu-urut.
Vilna
Vilnalla on sen historiansa aikana ollut syvä vaikutus itäisen Euroopan kulttuuriin ja arkkitehtuuriin, ja Vilnan vanhakaupunki ollut osa Unescon maailmanperintöluetteloa vuodesta 1994.
Vapaalehdykkäsoitin
Kieliin usein liitetyillä resonaatioputkilla on yleensä pelkästään sointia värittävä vaikutus, mutta suu-uruissa niillä on äänenkorkeuden muodostava merkitys.
Vilna
pienoiskuva|Vilna, 2015
Vapaalehdykkäsoitin
Tunnusomaista vapaalehdykkäsoittimille on äänen voimakkuuden herkkyys ilmanpaineen mukaan, joten ne sopivat hyvin dynaamisesti vaihtelevaan musiikkiin.
Vilna
Maantiede ja ilmasto
Vilna sijaitsee Kaakkois-Liettuassa Vilnia- ja Nerisjokien yhtymäkohdassa, ja kaupungista on matkaa Itämerelle ja Liettuan tärkeimpään satamaan Klaipėdaan yli 300 kilometriä. Vilnasta 26 kilometriä pohjoiseen sijaitsee Euroopan maantieteellinen keskipiste, joka on nimetty Europos Centrakseksi.
Vilnan kaupungin pinta-ala on 401 neliökilometriä, mutta Vilnan lääni kattaa 9 650 neliökilometriä ja siihen kuuluvat myös Šalčininkain, Širvintosin, Švenčionysin, Trakain, ja Ukmergėn kunnallispiirit sekä Elektrėnain kunta.
Kaupungissa vallitsee kostea mannerilmasto. Lämpimimmät kuukaudet ovat kesä-, heinä ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 21–22 °C. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin keskimääräinen alin lämpötila on −8,7 °C. Myös joulu- ja helmikuussa on tyypillisesti pakkasia. Sateet jakautuvat varsin tasaisesti eri kuukausille, kesällä sataa enemmän kuin talvella.
Historia
Vuodesta 1795 kaupunki kuului Venäjän keisarikuntaan ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Se oli Venäjän imperiumin suurimpia kaupunkeja ja merkittävä monikulttuurinen kauppa- ja kulttuurikeskus. Vilnan väkiluku oli 53 538 (1840) ja 165 532 (1897).
Syyskuusta 1915 tammikuuhun 1919 oli kaupunki saksalaisten joukkojen miehittämä.
Toiseen maailmansotaan asti Vilna oli pitkälti puolalais-juutalainen kaupunki. Saksalaisten vuonna 1916 tekemän väestönlaskennan mukaan Vilnan asukkaista puolalaisia oli 54,7 prosenttia, juutalaisia 41,5 prosenttia, liettualaisia 2,1 prosenttia, venäläisiä 1,6 prosenttia, valkovenäläisiä 0,4 prosenttia ja saksalaisia 0,6 prosenttia. Puolalaisten vuonna 1931 tekemän väestönlaskennan mukaan puolalaisia oli 65,9 prosenttia, juutalaisia 28 prosenttia, venäläisiä 3,8 prosenttia, valkovenäläisiä 0,9 prosenttia, liettualaisia 0,8 prosenttia, saksalaisia 0,3 prosenttia ja ukrainalaisia 0,1 prosenttia.
Vilna oli Itä-Euroopan jiddišinkielisen kulttuurin keskuspaikka, jonne oli vuosisatojen kuluessa kerääntynyt juutalaista älymystöä. Sanotaan, että pysähtyessään 1812 Vilnaan Napoleon kutsui sitä "pohjoisen Jerusalemiksi". Ennen toista maailmansotaa Vilnan asukkaista oli juutalaisia kolmasosa, noin 60 000, ja heillä oli 105 synagogaa ja rukoushuonetta ja kaksi juutalaista päivälehteä. Siellä perustettiin YIVO-instituutti, jonka tehtäväksi tuli koota tietoa juutalaisesta kulttuurista ja kerätä arkisto. Juutalaisten siirrot ja kulttuurin tuhotyön panivat alkuun neuvostoliittolaiset, jotka Puolan vallattuaan olivat liittäneet kaupungin Liettuaan. Kun saksalaiset vuorostaan valtasivat Vilnan kesäkuussa 1941, he aloittivat tuhotyön, jossa he tuhosivat käytännöllisesti katsoen koko juutalaisyhteisön. Osa tapettiin paikalla, osa vietiin keskitysleireihin. Juutalaisten kirjastot ja arkistot ryöstettiin, osa niistä vietiin Saksaan, suurin osa poltettiin tai vietiin läheiseen paperitehtaaseen raaka-aineeksi. Saksalaiset vetäytyivät kaupungista heinäkuussa 1944.
Vilna toimi Euroopan kulttuuripääkaupunkina vuonna 2009.
Väestö
pienoiskuva|Vilnan väestöpyramidi vuonna 2021.
Etninen jakauma
Kaupungin väestön kansallisuusjakauma poikkeaa merkittävästi Liettuan kaupunkien keskiarvosta. Kaupungissa on suhteellisesti erittäin paljon puolalaisia ja valkovenäläisiä, ja tavallista runsaammin myös venäläisiä ja ukrainalaisia sekä juutalaisia ja tataareja. Väestönlaskennan (2011) mukaan kaupungin etninen jakauma oli seuraava:
Liikenne
pienoiskuva|oikea|Vilnan eteläosissa sijaitsevalta lentoasemalta on junayhteys Vilnan päärautatieasemalle.
Sisäinen liikenne
Kaupungin sisäinen joukkoliikenne hoidetaan busseilla ja johdinautoilla. Bussilinjoja on yli 60, johdinautolinjoja 19. Metroa suunnitellaan.
Lento- ja junayhteydet
Vilnan lentoasema sijaitsee tasangolla kaupungin eteläpuolella. Lentoasemalle on rautatieyhteys Liettuan rautatieverkon Vilnan rautatieasemalta. Kaupungin itäosissa on lisäksi Naujoji Vilnian rautatieasema, josta pääsee myös junalla lähikaupunkeihin.
Tärkeimmät valtatiet
Vilnasta länsiluoteeseen lähtevä A1-moottoritie Vilna–Kaunas–Klaipėda (osa eurooppatietä ) yhdistää maan kolme suurinta kaupunkia. Via Balticalta Panevėžysissa kaakkoon erkaneva A2-moottoritie (osa :tä) tuo Suomesta sujuvan valtatieyhteyden Vilnaan. Eurooppatie luo puolestaan valtatieyhteyden lähimpään miljoonakaupunkiin, 190 kilometrin päässä kaakossa sijaitsevaan Valko-Venäjän Minskiin; Vilnan länsipuolella sama valtatiereitti jatkuu Kaliningradin alueen kautta Puolan Gdańskiin ja edelleen Saksan Berliiniin.
Richard Oesterreicher
pienoiskuva|Richard Oesterreicher vuonna 2017 Richard Oesterreicher (10. marraskuuta 1932 Wien, Itävalta – 17. tammikuuta 2023 Wien) oli itävaltalainen kapellimestari ja jazzmuusikko. Hän opiskeli pianon ja kitaran soittoa Wienin konservatoriossa. Österreicher liittyi ORF:n big bandiin vuonna 1972, ja hänet nimettiin orkesterin musiikilliseksi johtajaksi vuonna 1976. Tuona aikana hän sävelsi tunnusmusiikit ORF:n ohjelmille Wer A sagt, Champion, O du mein Österreich ja Countdown. Vuonna 1981 hän perusti Richard Oesterreicher-Big-Bandin, joka on toiminut yhteistyössä monien TV-ohjelmien ja viihdetaiteilijoiden, kuten Udo Jürgensin, Peter Alexanderin, Bill Ramseyn, Caterina Valenten, Kurt Sowinetzin, José Carrerasin, Edita Gruberován ja Marianne Mendtin kanssa.
Oesterreicher toimi myös 12 kertaa Itävallan kapellimestarina Eurovision laulukilpailussa, vuosina 1978–1987, 1990 ja 1991.
Lautrec (Tarn)
Lautrec on Ranskan kunta Occitanien alueella Tarnin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 784. Kunta kuuluu departementissaan Plaine de l'Agoût’n kantoniin Castresin arrondissementissa.
Kunnasta on kotoisin taidemaalari Henri de Toulouse-Lautrecin suku. Lautrec tunnetaan myös vaaleanpunaisten valkosipulien viljelystä.
Keskiaikaisesta keskustastaan tunnettu Lautrec kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Tarnin departementista kuuluu viisi muutakin kylää.
Kaljuvarsipoimulehti
Kaljuvarsipoimulehti (Alchemilla glabricaulis) on poimulehtiin kuuluva monivuotinen ruusukasvilaji. Sen kuvasi ensimmäisenä suomalainen Harald Lindberg.
Se kasvaa 15–40 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa eniten lähteikköpoimulehteä, johon verrattuna se on jonkin verran pienempi ja lähes täysin kalju. Ruusukelehtien lapa on viidestä yhdeksään senttimetriä leveä ja pyöreähkö. Lavan yläpinnalla voi olla yksittäisiä karvoja ja alapinnalla karvoja kasvaa lehtisuonten kärkipäässä. Lehti on piparkakkulaitaisesti jakaantunut seitsemään–yhdeksään liuskaan, jossa on keskimäärin 15 laitahammasta. Kukinto on ruusukelehtien yläpuolelle ulottuva viuhkosto, kukat ovat poimulehdille tyypillisiä, pieniä.
Kaljuvarsipoimulehteä esiintyy Keski- ja Itä-Euroopassa Saksasta, Puolasta, Baltiasta ja Ukrainasta Venäjälle. Suomessa se on vakiintunut tulokaslaji, joka on levinnyt toisen maailmansodan aikaan. Suomessa sitä esiintyy Kainuun ja Koillismaan seudulla, eniten Kuhmossa ja Suomussalmella. Se kasvaa niityillä ja pientareilla asutuksen lähellä.
Google AdSense
thumb|right|AdSensen logo. Google AdSense on hakukoneyhtiö Googlen luoma ja ylläpitämä ohjelma, jonka avulla verkkojulkaisijat voivat ansaita mainostuloja. Google hallinnoi jaettavia mainoksia, tilastoi tapahtumat, laskuttaa mainostajia ja maksaa julkaisijoille osan mainosten tuotoista. AdSense-mainosten tuotto perustuu toteutuneisiin hiiren klikkauksiin.
Google jakaa mainoksia eri sivuille niiden sisällön, kielen ja lukijan sijainnin perusteella. Tarkoituksena on jakaa sivuille mainoksia, jotka ovat sidoksissa sivujen sisältöön ja siten ehkä kiinnostavat lukijaa. Google AdSense on tullut erittäin suosituksi tavaksi hankkia lisätuloja www-sivuilla, koska Googlen jakamat tekstipohjaiset mainokset koetaan vähemmän häiritseviksi kuin perinteiset bannerit. Mainosten kohdistaminen sisällön mukaan ei myöskään herätä niin suurta vastustusta kuin perinteisillä bannereilla mainostaminen.
Kummeli Stories
Kummeli Stories on vuonna 1995 ilmestynyt ensimmäinen Kummeli-ryhmän elokuva. Kummeli Stories oli vuoden 1995 toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Elokuva on myös esitetty neliosaisena sarjana ensimmäisen kerran syksyllä 1996 TV2:ssa. Sarjaa varten kuvattiin lisäsketsejä, joita ei itse elokuvassa ollut. Varsinainen elokuva esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaisuudessaan televisiossa kesällä 2000 TV2:ssa. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä 26. marraskuuta 2004 ja VL-Media uudestaan 3. heinäkuuta 2015. VL-Median julkaisema painos on nimetty elokuvan 20-vuotisjuhlajulkaisuksi.
Rakenne
Elokuva jaksottuu viiteen eri episodiin, joiden ympärille on rakennettu kehyskertomus Suomen ja Luxemburgin välisestä sodasta. Elokuvassa esiintyy useita jo Kummeli-televisiosarjoissa esiintyneitä hahmoja.
Pohjola-ralli
Kolme kaverusta Moisio, Lampinen ja heidän mekaanikkonsa Stefa, ovat osallistuneet jo 35 kertaa Pohjolan ralleihin jääden jokaisessa kilpailussa viimeiseksi. Matkan aikana kolmikko törmää Sorin poliiseihin, jotka tekevät sattumoisin ratsiaa ja pysäyttävät rallikolmikon. Kolmikko pääsee pälkähästä, kun he ilmoittavat poliiseille, että osallistuvat Pohjola-ralliin.
Kalassa
Tarinan päähenkilöinä ovat kaksi kaverusta (Heikki Silvennoinen ja Timo Kahilainen) jotka katsovat ”Munasillaan” -nimistä tv-tietovisailua, jossa väärin vastannut joutuu ottamaan peniksen peittäjänä olevan sukan pois. Mainoskatkolla kaverukset näkevät tv-marketissa Catch a Fish -nimisen vieheen ja päättävät ryhtyä kalamiehiksi. He ostavat myös kalliin maastoauton ja veneen. Oston aikana myyjät sanovat aina ”Tämä ei ole ainoastaan hyvä, tämä on paras” ja ”tästä puuttuu tonni”. Päästyään vesille kaksikko kohtaa vanhan kalamiehen (Heikki Hela), jolle kaverukset alkavat huutaa ”Hei äijä, luuletko saavas kalaa?”
Jääkiekko
Tarinassa Kangasalan Voitto pelaa 6. divarissa, tiputtuaan 5. divarista kautta aiemmin. Seura saa Alaskan farmiliigoista uuden vahvistuksen Mr. Beginningin. Joukkueessa pelaavat myös Raimo Helminen, sekä Raimo Summanen. Ottelu ei suju odotetulla tavalla, vaan Voitto on häviöllä ensimmäisen erän jälkeen 0–5. Erän aikana Esko (valmentaja) käy pukuhuoneessa juomassa pikaisesti viskiä. Toisen erän aikana Mr. Beginning tekee maalin ja Esko alkaa flirttailla Beginningin vaimolle.
Speedy ja Saku koulussa
Tarinan päähenkilönä ovat Pertti ”Speedy” Keinonen ja Sakari ”Saku” Östermalm, jotka käyvät yläastetta. Kaverukset alkavat metelöidä tunnin aikana, mutta opettaja syyttää tästä Samia (Heikki Hela). Speedy ja Saku kohtaavat Harri ”Höylä” Soikkelin, puukäsityön opettajan ja telkeävät tämän heidän tekemäänsä arkkuun viikonlopun ajaksi ja jättävät soimaan Tuomiopäivä-kappaleen päättymättömältä kasetilta. Myöhemmin Speedy ja Saku ihastuvat ruotsinkielen opettajaan (Mari Turunen).
Lakaisijat
Tarinan päähenkilönä on pariskunta (Heikki Vihinen ja Mari Turunen), joka menee viettämään hääpäiväänsä syrjäiseen hotelliin. Hotellin omistaa häijy mies, joka on tuttu Apteekki-sketsistä. Paikalle saapuvat lakaisijat Otto (Timo Kahilainen) ja Verneri (Heikki Silvennoinen) lakaisemaan hotellin puhtaaksi. Lakaisijat metelöivät siivouksen aikana ja aiheuttavat melkoisen sotkun. Avioparin käydessä katsomaan mitä tapahtuu, huone näyttää yllättäen paljon siistimmältä ja siltä kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Tarinan Otto ja Verneri -hahmot parodioi elokuvan Kuutamosonaatti 2: Kadunlakaisijat Arvo ja Sulo Kyyrölää.
Satu ja Tuija kaupassa
Tämä tarina nähdään vain Kummeli Storiesin televisioversiossa. Satu ja Tuija lähtevät ostoskeskukseen shoppailemaan. Tarkoituksena heillä oli käydä vain kermaa ostamassa, mutta mukaan päätyikin kaikkea muuta.
Urho Kekkosen olympiapuhe
Tämä tarina on vain televisioversiossa. Urho Kekkonen pitää olympialaisten avauspuheen, joka ei suju kovin hyvin.
Castelnau-de-Montmiral
Castelnau-de-Montmiral on Ranskan kunta Occitanien alueella Tarnin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 1 037. Kunta kuuluu departementissaan Vignobles et Bastidesin kantoniin Albin arrondissementissa. Se sijaitsee Albin ja Montaubanin kaupunkien puolessavälissä Gaillacin kaupungin luoteispuolella.
Kummeli Stories
Pesäpallo
Vain televisioversiossa. Liikunnan opettaja opettaa tunnin aikana pesäpalloa. Ensimmäinen yrittäjä ei onnistu lyömään palloa. Seuraavaksi vuoroon asettuu isokokoinen Niko, joka lyö opettajalta vahingossa pään irti.
Nauttiainen
Nauttiainen on Keski-Suomessa Uuraisissa Jokihaaran kylän lähellä sijaitseva järvi.
Kummeli Stories
Soundtrack-levy
Elokuvan soundtrack-levy, Kummeli Stories – Elokuvasävelmiä ynnä muuta, sisältää nimensä mukaisesti myös elokuvaan liittymätöntä materiaalia. Raitojen välissä olevat ”Mauno Ahosen sävellahjat” esittelee seuraavan kappaleen.
Nauttiainen
Maantietoa
Järven pinta-ala on 61 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Sillä on 9 saarta, joiden yhteispinta-ala on 4,48 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 849 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,4 metriä ja suurin syvyys on 4,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 6,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,8 metriä mpy.
Windows Server 2003
right|300px|Windows Server 2003 -käyttöjärjestelmän logo Windows Server 2003 on Microsoftin huhtikuussa 2003 julkaistu palvelinkäyttöjärjestelmäohjelmisto. Se korvasi Windows 2000 Server -käyttöjärjestelmän.
Käyttöjärjestelmästä on useita versiota:
Datacenter Edition
Datacenter on Microsoftin lippulaiva, joka tukee jopa 32 suoritinta ja 64 GB RAM-muistia, 64-bittinen versio vieläkin enemmän.
Storage Server
Storage Server on tarkoitettu NAS-palvelimiin ja on saatavissa vain kolmansien osapuolten kautta.
Blood (Franz Ferdinandin albumi)
Blood (tunnetaan myös nimellä Blood: Franz Ferdinand) on skotlantilaisen indie-rockyhtye Franz Ferdinandin remix-albumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2009. Se sisältää dub-versioita kaikista albumin Tonight: Franz Ferdinand kappaleista, lukuun ottamatta kappaleita ”Bite Hard”, ”Lucid Dreams” ja ”Katherine Kiss Me”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat yhtyeen jäsenten tekemiä, paitsi ”Be Afraid”, jonka on kirjoittanut Franz Ferdinand ja Philipp Plessman.
Geoff Huegill
Geoff Huegill (s. 4. maaliskuuta 1979 Gove) on australialainen uimari. Hänen kotikaupunkinsa on Scarborough. Huegill edustaa Redcliff Leagues SC:tä, ja hänen valmentajanaan toimii Ken Wood. Huegill ilmoitti 17. helmikuuta 2007 jättävänsä kilpauinnin. Swimming World Magazinen haastattelussa hän mainitsi Ian Thorpen päätöksen vaikuttaneen hänen omaansa. Huegill palasi kuitenkin kilpailuihin ja saavutti 4 × 100 metrin sekauinnissa pronssia Tyynenmeren-mestaruuskilpailuissa 2010.
Me kaksi
Me kaksi (Le vieil homme et l’enfant) on Claude Berrin ohjaama ranskalainen draamakomedia vuodelta 1967. Elokuva oli Berrin esikoisohjaus ja saavutti melko suuren kansainvälisen suosion. Berri laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Gérard Brachin ja Michel Rivelinin kanssa. Pääosaa, äreää vanhaa maalaismiestä esittää Michel Simon.
Vastaanotto ja jälkimaine
Michel Simon voitti Berliinin elokuvajuhlilla pääosastaan Hopeisen karhun. Lisäksi Claude Berri sai kaksi palkintoa ja oli ehdolla Kultaisen karhun saajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Charly Mottet
Charly Mottet (s. 16. joulukuuta 1962 Valence) on entinen ranskalainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena vuosina 1983–1994.
Mottet voitti Lombardian ympäriajon vuonna 1988, Tour de Romandien ja Züri-Metzgeten 1990 sekä Dauphiné Libérén kaikkiaan kolme kertaa. Hän sijoittui toiseksi ammattilaisten maantieajon MM-kilpailussa Colorado Springsissä vuonna 1986 Moreno Argentinin jälkeen. Ranskan ympäriajossa Mottet sijoittui parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1987 ja 1991 sekä Italian ympäriajossa toiseksi 1990. Hän voitti etappeja kaikissa kolmessa suuressa ympäriajossa.
Resonanssi (yhdistys)
pienoiskuva|Resonanssin jäseniä laskemassa mäkeä järjestön lipun kanssa. Resonanssi ry on Helsingin yliopiston Kumpulan kampuksen fysikaalisten tieteiden opiskelijoiden ainejärjestö. Resonanssi huolehtii jäsentensä edunvalvonnasta, sekä järjestää virkistys- ja vapaa-ajan toimintaa.
Resonanssin haalareiden väri on fuksianpunainen.
Toiminta
Resonanssi jakaa opiskelijahuoneensa muiden fysikaalisten tieteiden ainejärjestöjen, Meridiaani ry:n ja Synop ry:n kanssa, vuoteen 2019 asti myös Geysir ry:n kanssa. Myös suuri osa toiminnasta järjestetään yhteistyössä näiden järjestöjen kanssa, ns. "yhteisfysikaalisesti". Resonanssi omistaa pehmiskoneen, jolla se tarjoaa jäsenilleen tapahtumissaan jäätelöä. Pehmiskonetta on myös mahdollisuus vuokrata. Resonanssi on Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden ainejärjestön Matlu ry:n, sekä Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan alainen järjestö. Resonanssi järjestää myös toimintaa Matlu-klusterilla Domus Gaudiumilla.
Resonanssin perustamispäivä on huhtikuun 19., ja sen kunniaksi synttäriviikolla pidetään synttärisitsit, sekä viidella jaollisina vuosina suuremmat ja juhlallisemmat vuosijuhlat.
AG 16
AG 16 (AG 13 vuoden 1917 heinäkuuhun asti) oli Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene, jonka Electric Boat Company rakensi vuonna 1912. Alus oli tyypiltään Holland 9 ja Venäjä osti niitä kaksitoista kappaletta laivastoilleen. Veneet tulivat Yhdysvalloista osina ja niistä koottiin viisi yksilöä Pietarissa Putilovin telakalla Itämeren laivastolle.
AG 13 upposi onnettomuudessa, mutta hylky nostettiin ja palautettiin palvelukseen nimellä AG 16 21. heinäkuuta 1917. Joulukuussa 1917 veneet asettuivat talvehtimaan Hankoon. Ne pidettiin normaalista poiketen koko ajan lähtövalmiudessa eli esimerkiksi akkuja ei viety talvisäilöön maihin. AG 16 upotettiin Hankoon 3. huhtikuuta 1918 AG 11:n, AG 12:n ja AG 15:n tavoin, juuri ennen saksalaisten maihinnousua.
Suomalaiset nostivat kaksi Hankoon upotetuista veneistä eli AG 16:n ja AG 12:n, jotta nämä veneet voitaisiin korjata ja liittää Suomen merivoimiin. AG 16 kuljetettiin Helsinkiin. Aluksen tutkinnassa todettiin että dieselit olivat niin vajavaisia että ne olisi uusittava, samoin akut ja sähkömoottorit olivat tuhoutuneet täydellisesti upottamisen johdosta; potkurit, niiden akselit ja ohjauslaitteet sen sijaan olivat kunnossa. Samoin painerungon vauriot olivat helpostikin korjattavia. Suomalainen amiraali suositteli sen ottamista koulutuskäyttöön suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehdessä 1927.
Kaiken kaikkiaan alus oli yhteensä yhdestätoista Suomen rannikolle itse upotetusta venäläisestä ja englantilaisesta sukellusveneestä parhaassa kunnossa – Harmajan luo upotetut C- ja E-luokkien englantilaisveneet olivat täydellisesti romuttuneet. AG-16:n runko suojamaalattiin mönjällä estämään ruostumisen korjausta odotettaessa.
Julmalampi (Uurainen)
Julmalampi on Keski-Suomessa Uuraisissa Jokihaaran kylän lähellä sijaitseva lampi.
AG 16
Veneen korjauksen tiedettiin olevan kallista eikä yksikään telakka halunnut taata onnistunutta korjausta, joten alus poistettiin laivastosta ja romutettiin 1929, kun uusien sukellusveneiden rakentaminen päätettiin aloittaa.
Julmalampi (Uurainen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170,6 metriä mpy.
Julie Murphy (kirjailija)
Julie Murphy (s. 8. marraskuuta 1985 Bridgeport, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen kirjailija. Murphyn esikoisteos, nuorille aikuisille suunnattu romaani Side Effects May Vary julkaistiin vuonna 2014.
Murphyn toinen romaani, vuonna 2015 julkaistu Dumplin, sai hyvän vastaanoton ja nousi New York Timesin bestseller-listan kärkeen. Kirja julkaistiin suomeksi vuonna 2016 Peikko Pitkäsen kääntämänä. Kirjan päähenkilö on ylipainoinen teinityttö Willowdean Dickson, jonka äiti muistetaan nuoruusvuosiensa kauneuskuningattarena. Willowdean päättää osallistua paikalliseen teinimissikilpailuun, ja mukaan lähtee myös muita tyttöjä, jotka eivät sovi perinteiseen missimuottiin. Anne Fletcher on vuonna 2018 ohjannut kirjan pohjalta elokuvan Dumplin'.
Mustahartiaopossumi
Mustahartiaopossumi eli kaulusvillaopossumi (Caluromysiops irrupta) on pussieläimiin kuuluva nisäkäslaji. Lajia tavataan sademetsäalueilta Brasiliassa, Kolumbiassa ja Perussa.
Củ Chi -tunnelit
Củ Chin alue on 40 kilometriä Hồ Chí Minhin kaupungista (ent. Saigon) luoteeseen. Saigonjoki ja kantatie 1 kulkevat alueen läpi. Sodan aikana ne olivat Saigonin tärkeimmät huoltoreitit, joten Củ Chin alueella oli suuri strateginen merkitys.
Kukaan ei koskaan antanut yksittäistä käskyä tunneliverkoston rakentamiseen, vaan se kasvoi vähä vähältä reaktiona erilaisiin ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten toimiin. Việt Minh aloitti tunneleiden rakentamisen alun perin 1940-luvun lopulla piiloutuakseen ranskalaisilta. Vähitellen tunneleita jatkettiin ja yhdistettiin. Pisimmillään tunneleita pitkin saattoi kulkea 250 km matkan Saigonista Kambodžan rajalle.
Nykyisin tunnelit ovat suosittu matkailukohde.
Bokot
Bokot ovat mandelaista bokon kieltä puhuva kansa historiallisella Borgun alueella Beninin koillisosassa ja Nigerian länsiosassa. He ovat kulttuuriltaan lähellä barboja. Nigeriassa myös hausat ovat vaikuttaneet bokojen kulttuuriin. . Beninissä bokoja arvioidaan olevan 30 000 henkeä.
Cyonosaurus
Cyonosaurus (nimen merkitys: ”koiralisko”) on sukupuuttoon kuollut gorgonopsien ryhmään kuuluva terapsidisuku, joka eli myöhäisellä permikaudella nykyisen Etelä-Afrikan alueella.
Cyonosaurusta ei pidä sekoittaa kynodonttiin Cynosaurus.
30 päivää filosofiaa
30 päivää filosofiaa on ranskalaisen filosofin Dominique Janicaud’n vuonna 2003 ilmestynyt kirja, jossa tekijä pyrkii esittelemään helppotajuisesti filosofian peruskysymyksiä ja kannustamaan pohdintaan ja kriittiseen asenteeseen.
Janicaud kirjoitti teoksen tyttärelleen, kun tämä ryhtyi opiskelemaan filosofiaa yläkoulussa. Luettuaan useita oppikirjoja Janicaud piti niitä liian vaikeaselkoisina. Hän päätti kirjoittaa oman kirjan kaikille, jotka haluavat tutustua filosofiaan ja joilla on vain vähän aikaa. Janicaud kirjoitti lyhyen kirjan kuukauden aikana kesällä 2002.
Sisältö
Janicaud’n mielestä filosofiaan voi osallistua pohtimalla, ajattelemalla järkevästi ja selkeästi. Ajattelu ei ole oppisanojen, kaavojen tai lauseparsien toistelua. Toisaalta kysymysten historiallisen taustan ymmärtäminen voi olla hyödyllistä.
Janicaud perustelee filosofian merkitystä esittämällä sen toimintana, johon jokainen voi osallistua. Ajattelusta saa hänen mukaansa vain sen, minkä sille itse antaa. Kun asioihin ottaa arvostelevaa etäisyyttä, ajattelun kurinalaisuus ja tietoisuus kasvaa. Kriittinen ajattelu on osa nykyaikaisen, kehittyneen ja demokraattisen yhteiskunnan elämää. Järkevien valintojen teko itsen ja muiden kannalta kuuluu niin talouteen kuin politiikkaan. Oletusten ja väitteiden etuja ja haittoja on osattava punnita. Kriittisyys merkitsee Janicaud’n mukaan kykyä toimia todellisuudessa.
Janicaud muistuttaa myös, että kriittinen ajattelu edellyttää aina koulutusta ja harjaannusta. Jos ihminen ei ole luku- ja kirjoitustaitoinen, jos hänellä ei ole välineitä tiedonsaantiin ja hän elää epävarmoissa olosuhteissa, hänen on vaikea osoittaa arvostelukykyä. Kriittinen ajattelu ei ole etusijalla niille ihmisille, jotka elävät puutteessa ja taistelevat olemassaolostaan. Ajatteluun on varaa hyvinvoinnin vallitessa, kun voidaan nauttia älyllisestä itsenäisyydestä.
Tämän vuoksi muinaisissa yhteiskunnissa ei esiintynyt kriittisen ajattelun perinnettä. Niissä valtaa pitivät hallitsija, suvun vanhimmat tai papisto. Heimoyhteisöjen kaltaisissa tiiviissä yhteisöissä ihmisten toimintaa ohjasivat kunkin yksilön asema ryhmässä. Vain yhteisön tai yhteisön väitetyn jumalan ajattelulla on merkitystä, ja ajatus sääntöjen ja käsitysten arvostelemisesta on sopimaton. Nykyaikaisissakin yhteiskunnissa sellaista vastaan väittäjää, jonka esittämälle kritiikille ei nähdä perusteita, pidetään arvojen kieltäjänä, joka ”ei usko mihinkään”. Kriittisen ajattelun tulisi kuitenkin Janicaud’n mielestä olla arvostettu kyky. Se on silti vain väline, ei päämäärä. Arvostelu arvostelun vuoksi ei Janicaud’n mukaan johda mihinkään.
Janicaud varoittaa guruista, mestareista joista tulisi seurata. Kriittinen ajattelu auttaa kyseenalaistamaan annettuja käsityksiä ja paljastamaan huijareita. Kysymyksiä ei tule välttää, vaikka ne tuntuisivatkin asiaankuulumattomilta. Väitteen totuus ei riipu siitä, kuka sen esittää. Sen sijaan tulee kysyä, onko ajatuskulku pätevästi päätelty ja onko koko ajatuksessa mitään mieltä. Näitä kysymyksiä tulee pohtia niiden itsensä vuoksi, vapaasti ja rauhassa.
Pikkulapsi kysyy usein miksi-kysymyksiä. Sen sijaan esimerkiksi kysymys ”Mikä tämä on?” etsii asian keskeisiä ominaisuuksia. Esimerkiksi painovoimalaki kertoo, miten eräs tärkeimmistä luonnonilmiöistä toimii. Sen sijaan kysymys ”Miksi?” kysyy yhtä aikaa sekä syytä että tavoitetta. Luonnonilmiöillä on syitä, tavoitteita on toimijoilla. Monet uskovat jumalaan, jonka ajatellaan tehneen luonneen ja elämän tavoitteidensa mukaisesti. Jos kaikkeudella ajatellaan olevan tavoite, ajatellaan yleensä myös, että sillä olisi alku.
Toisten mielestä taas ajatus jumalasta on tarpeeton ja vanhentunut. Yleispätevän sopusuhdan kaipuu on seurausta järjen usein liikaa korostuneesta tarpeesta nähdä johdonmukaisuutta kaikkialla. Ihmisiä vaivaava epävarmuus tulee aina uudelleen esiin, esimerkiksi haluna uskoa yliluonnollisiin ilmiöihin tai vetona kiihkeisiin uskonnollisiin liikkeisiin. Janicaud sanoo, että uskonnollisen ajattelun takana on aina väijymässä suvaitsemattomuus. Historian aikana tämä on näkynyt uskonnollisissa sodissa ja vainoissa sekä nykyisin fundamentalismin leviämisenä.
Filosofia syntyi antiikin Kreikassa aikana, jolloin uskonnon valta väheni, todellisuutta alettiin tutkia järkiperäisesti ja alettiin vaatia kansanvaltaa itsevaltaisen hallinnon sijaan. Janicaud’n mukaan järkiperäisen ajattelun, tieteen ja demokratian yhteys ei ole ollut koskaan vallitseva koko maapallolla ja se on haavoittuva vielä nykyisinkin. Maailmassa on Janicaud’n mielestä yhä liian paljon diktatuureja, taikauskoa ja kiihkoilua.
Sateenkaaripeippo
Sateenkaaripeippo (Erythrura prasina) on värikäs Kaakkois-Aasiassa esiintyvä paratiisipeippoihin kuuluva lintu.
Tuntomerkit
Sateenkaaripeippo on 13–15 cm pitkä. Sen väritys vaihtelee jonkun verran. Naaraan värit eivät ole niin kirkkaita kuin koiraan, sekä naaraalla on lyhyempi pyrstö kuin koiraalla.
Esiintyminen
Sateenkaaripeipon esiintymiskartta: reunus
Ulpukka
Lajikuvaus
220px|thumb|vasen|Ulpukan kukinto, keskellä emin luottilevy. 220px|thumb|vasen|Ulpukan "kärsämäisiä" hedelmiä. 220px|thumb|vasen|Ulpukan kelluslehtiä. Ulpukan juurakko on vaakasuora, pitkähkö ja 3–7 cm paksu. Lehdet ovat korvakkeettomia ja niiden ruotien kaikki ilmaontelot ovat samankokoisia. Uposlehtien lapa on pyöreähkö ja kurttuinen. Kelluslehtien ruoti on litteähkön kolmikulmainen. Lehtien lapa on pitkänpyöreä, kooltaan 13–30 × 8–20 cm, kalju ja molemmin puolin vaaleanvihreä. Lehtilavan suonet ovat näennäisen halkihaaraisia ja päättyvät lehtilaitaan. Kukka on keltainen, pallomainen ja 4–6 cm leveä. Verhiö on viisi- tai joskus harvoin kuusilehtinen. Ulommat verholehdet ovat ulkopinnalta vihreitä, sisemmät molemmin puolin keltaisia. Terälehtiä on 15–20 kappaletta ja ne ovat noin kolmasosan verholehtien pituudesta. Emin sikiäin on kehänpäällinen. Emin "kärsämäinen" luottilevy on väriltään keltainen, 7–13 mm leveä, pyöreä ja pyöreäreunainen. Luottisäteitä on 12–20 kappaletta, mutta ne eivät ulotu luottilevyn reunaan saakka ja eivät ole koholla sen pinnasta. Suomessa ulpukka kukkii kesä-elokuussa. Hedelmä kypsyy vedenpinnalla ja sen sisällä on 4–5 mm pitkiä siemeniä. Kukinto tuoksuu uutena makealta ja hieman pistävältä, vanhenevana hieman mädältä. Ulpukan lehdet kestävät virtausta paremmin kuin lumpeen. Toisin kuin lumme, ulpukka pärjää hiljalleen virtaavissakin vesissä.
Myrkyllisyys
Kaikki ulpukat ovat lievästi myrkyllisiä ja niiden vaikuttavat aineet ovat alkaloidit nufariini ja desoksinufariini. Koko kasvi on myrkyllinen mutta erityisesti sen juurakko. Nufariini vaikuttaa atropiinin ja papaveriinin tavoin kouristuksia laukaisevasti ja verenpainetta alentavasti. Desoksinufariini vaikuttaa myös verenpainetta alentavasti ja sen lisäksi aiheuttaa kouristuksia.
Levinneisyys
Ulpukkaa tavataan lähes koko Euroopassa aivan eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta Keski-Siperiaan sekä Turkin kautta Israeliin ja Pohjois-Iraniin asti. Suomessa ulpukka kasvaa alkuperäisenä ja varsin yleisenä aina napapiirin korkeudella saakka. Vain aivan pohjoisimmasta Lapista laji puuttuu kokonaan.
Elinympäristö
Ulpukka on vaatimaton kasvupaikkansa valinnassa ja kelpuuttaa kaikenlaiset vedet pikku lammista, järvistä ja puroista murtovetisiin merenlahtiin saakka. Se kasvaa tavallisesti rantamatalasta runsaan kahden metrin syvyyteen asti kelluslehtisenä, syvemmällä vain uposlehtisenä.
Ulpukan lehtiä syövät muun muassa järvikoisan toukat.
Kansanomaiset nimet
Suomessa erityisesti ulpukan hedelmän "kärsämäinen" tai "possumainen" muoto on näkynyt kasvin kansanomaisissa nimissä. Pohjanmaalla sitä on kutsuttu jokipossuksi. Muita nimiä ovat muun muassa hilpukka, klupukukka, kärsäkukka, piikapumppuinen, poikapulpukka, plumppu, pumppula, siankärsä, sianmollonen ja sianupponen. Ulpukasta on johdettu myös naisen etunimi Ulpu.
Baiokassit
pienoiskuva|Baiokassien lyöttämä kolikko. Baiokassit, myös Baiocassit tai Bodiocassit , olivat gallialainen heimo, joka asui nykyisen Normandian alueella. Plinius vanhempi kutsui heitä nimellä Bodiocasses, Ausonius nimellä Baiocasses. Ranskan Calvadosin departementin Bayeux on ilmeisesti saanut nimensä heimon mukaan.
Pikkukarpalo
Pikkukarpalo (Vaccinium microcarpum) on puolukoihin (Vaccinium) kuuluva hyvin hento, punakukkainen ja -marjainen, ikivihreä varpu. Sen varsi kasvaa 10–30 senttimetriä pitkäksi.
Saarinen (Uurainen)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 17,4 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Järven tilavuudeksi on saatu 285 200 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,6 metriä ja suurin syvyys on 3,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171 metriä mpy.
In Hollywood with Potash and Perlmutter
In Hollywood with Potash and Perlmutter (Isossa-Britanniassa nimellä So This Is Hollywood) on Alfred E. Greenin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1924. Elokuvan pääosissa ovat Alexander Carr, George Sidney, Vera Gordon ja Betty Blythe.
In Hollywood with Potash and Perlmutter perustuu Montague Glassin ja Jules Eckert Goodmanin Broadway-näytelmään Business Before Pleasure, jonka pohjalta Montague Glass ja Frances Marion laativat elokuvan käsikirjoituksen. Alkuperäinen Broadway-näytelmä sai ensi-iltansa 15. elokuuta 1917, ja sitä esitettiin 357:n esityksen verran kesäkuuhun 1918 asti. Glass myös laati elokuvaan välitekstit. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Samuel Goldwyn Productions, ja sen työnimenä oli Potash and Perlmutter at Hollywood. In Hollywood with Potash and Perlmutter sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 29. syyskuuta vuonna 1924. First National Pictures toimi elokuvan levittäjänä. Elokuva on jatko-osa vuonna 1923 ilmestyneelle Yhtiön rakkausseikkailu eli Potash & Perlmutter, ja kolmas osa Lentävä juutalainen sai ensi-iltansa vuonna 1926.
Harpa
Harpa (suom. harppu) on vuonna 2011 valmistunut Islannin musiikkitalo, joka sijaitsee Reykjavikissa. Rakennuksen on suunnitellut tanskalainen Henning Larsenin toimisto. Julkisivun on suunnitellut tanskalais-islantilainen taiteilija Olafur Eliasson. Rakennus vihittiin käyttöön elokuussa 2011
Kööpenhaminan lentoasema
Kööpenhaminan lentoasema, Kastrup  on Amagerin saarella Tårnbyssä Tanskassa, kahdeksan kilometriä Kööpenhaminasta etelään sijaitseva lentoasema. Se on matkustajamääriltään Pohjoismaiden vilkkain etenkin kansainvälisillä matkustajilla mitattuna ja kokonaisuudessaan vuonna 2017 kenttä palveli yli 29 miljoonaa matkustajaa. Lentoasema on toinen Scandinavian Airlinesin (SAS) kahdesta päälentoasemasta. Lentoasema avattiin 20. huhtikuuta 1925 ja työllistää nykyään noin 1 700 työntekijää, ja sitä ylläpitää Copenhagen Airports A/S.
Harpa
Rakennus
Rakennushanke oli alkuun yksityinen. Sen takana olivat Landsbankinn-pankki ja sijoitusyhtiö Nýsir. Tarkoitus oli, että ne vuokraisivat rakennusta valtion ja kaupungin kautta eri toimijoille.
Kööpenhaminan lentoasema
Lentoasema on saanut useita tunnustuksia ja palkintoja. Sen on muun muassa monesti eri tahot valinneet yhdeksi Euroopan parhaista lentoasemista, ja Forbes-lehti sijoitti sen kymmenen joukkoon listallaan The World’s Ten Best Airport Lounges.
Moses Laken C-124-onnettomuus
Moses Laken C-124-onnettomuus tapahtui lähellä Moses Laken kaupunkia Washingtonin osavaltiossa 20. joulukuuta 1952, kun Yhdysvaltain ilmavoimien Douglas C-124 Globemaster II oli nousemassa ilmaan. Koneen vasen siipi osui maahan, minkä seurauksena kone hajosi ja syttyi tuleen. Koneen 115 matkustajasta ja miehistön jäsenestä 87 kuoli.
Harpa
Rakennus
Islannin pankkiromahdus kuitenkin aiheutti sen, että hanke pysähtyi puoleksi vuodeksi, ennen kuin valtio ja kaupunki tarttuivat siihen ja jatkoivat hankkeen valmiiksi.
Kööpenhaminan lentoasema
Lentoyhtiöt ja kohteet
Kööpenhaminan Kastrupin lentoasemalle lentävät lentoyhtiöt tammikuussa 2023:
Moses Laken C-124-onnettomuus
Lento oli osa operaatiota, jossa kuljetettiin Korean sodan veteraaneja jouluksi kotiin.
Vjatkanpoimulehti
Vjatkanpoimulehti (Alchemilla leiophylla) on poimulehtiin kuuluva monivuotinen ruusukasvilaji, joka kasvaa alkuperäisenä Venäjällä. Suomessa se on harvinainen sotatulokas Kainuussa.
Kööpenhaminan lentoasema
Terminaali 3
thumb|right|250px|Terminaali 3
Harpa
Rakennus
Rakennuksen ulkopuoli on tehty lasitiilistä, joista jokaisessa on ledlamppu, jonka väriä ja kirkkautta voi säätää. Rakennuksen väri vaihtelee valaistuksen mukaan.
Rakennus on ulkoisesti pienempi kuin Helsingin musiikkitalo, jossa tiloista vie osan Sibelius-akatemia. Saliin mahtuu kuitenkin 1 800 henkeä, sata enemmän kuin Helsingissä. Sali on väriltään syvänpunainen. Pääsalin lisäksi on muutama pienempi sali.
Vjatkanpoimulehti
Se kasvaa 30–60 senttimetriä korkeaksi. Laji muistuttaa pyökkipoimulehteä. Vjatkanpoimulehden varret ovat tanakoita ja niiden tyviosa on usein punainen. Tyveltä ruusukkeena kasvavien lehtien lapa on vaaleanvihreä tai kellanvihreä, kymmenen senttimetriä leveä, päältä kalju ja alapinnan suonista pitkäkarvainen. Lehti on piparkakkulaitaisesti jakaantunut yhdeksään liuskaan, jotka ovat melko matalia ja niistä keskimmäinen on suhteellisesti pienempi kuin pyökkipoimulehdellä. Kukinto on runsas, harsomaisen harva latvaviuhkosto. Kukat ovat poimulehdille tyypillisiä: pieniä, kellanvihreitä, hedelmöityksettä siemeniä tuottavia.
Harpa
Rakennus
Talon kiitosta saaneen akustiikan on suunnitellut Artec-toimisto, joka on suunnitellut myös Lahden Sibeliustalon ja Birminghamin musiikkitalon salit.
Rakennus maksoi 150 miljoonaa euroa.
Fundamento de Esperanto
Fundamento de Esperanto (Esperanton peruskirja) on L. L. Zamenhofin keväällä 1905 julkaisema kirja, josta tehtiin 9. elokuuta 1905 esperanton virallinen lähdeteos niin sanotun Boulognen julistuksen neljännessä artiklassa ensimmäisessä esperantistien maailmankongressissa Boulogne-sur-Merissä, Ranskassa. Kirjaa pidetään esperanton ylimpänä velvoittavana auktoriteettina, ja niinpä se onkin täysin muuttumaton. Fundamento de Esperanton lisäksi samanlainen ylimmän auktoriteetin asema on siihen tehdyillä virallisilla lisäyksillä (Oficialaj Aldonoj), joita on tullut yhdeksän (viimeisin maaliskuussa 2007).
Harpa
Toiminta
Rakennuksen valmistuttua siihen tuli mukaan Islannin kansallisooppera, joka oli toiminut 500-paikkaisessa entisessä elokuvateatterissa. Ooppera tekee vuosittain kaksi produktiota, joita esitetään kuusi viikkoa kumpaakin. Muusikot vuokrataan jokaiseen produktioon erikseen.
Fundamento de Esperanto
Fundamento de Esperanto koostuu neljästä osasta: esipuheesta (Antaŭparolo), kieliopista (Gramatiko), harjoitustehtävistä (Ekzercaro) ja sanakirjasta (Universala Vortaro). Kielioppi ja sanakirja on kirjoitettu viidellä kansallisella kielellä: ranskaksi, englanniksi, saksaksi, venäjäksi ja puolaksi.
Harpa
Toiminta
Sinfoniaorkesteri käyttää rakennusta 90 iltaa vuodessa. Muina iltoina tiloja vuokrataan ulkopuolisille. Johtajalla on myös mahdollisuus suunnitella hankkeita omalla riskillä, kuten on jo ollut viulisti, kapellimestari Maksim Vengerov, joka on kehunut salia yhdeksi maailman parhaista.
Fundamento de Esperanto
Fundamenta Gramatiko
Fundamenta Gramatiko on esperanton peruskielioppi 16 säännön muodossa, joka kuitenkin vasta kuvaa kieliopin perusperiaatteet, menemättä yksityiskohtiin. Se on osa heinäkuussa 1887 Varsovassa venäjänkielisenä julkaistusta kirjasta Unua Libro (Ensimmäinen kirja). Fundamenta Gramatiko de Esperanto on kirjoitettu ranskaksi, englanniksi, saksaksi, venäjäksi ja puolaksi. Täsmällisimmin laadittuna versiona pidetään englanninkielistä versiota. Kaikki viisi osaa ovat kuitenkin tasa-arvoisia. Yleisesti puhutaan 16:sta säännöstä, mutta itse asiassa niitä on enemmän, sillä kielioppi alkaa "ylimääräisellä säännöllä" eli aakkosten/kirjaimiston esittelyllä ja kahdella huomautuksella.
16 säännön puitteissa käsitellään (suluissa lyhyesti säännön sisällöstä):
Ekzercaro
Ekzercaro on Fundamento de Esperanton harjoituskokoelma. Se ilmestyi vuonna 1894 ja koostuu 42:sta kappaleesta, jotka sisältävät kaikkiaan yli sata harjoituslausetta. Näiden harjoituksien ilmaisuja eikä myöskään lauseenmuodostusta ole selitetty Fundamenta Gramatikossa kirjallisina sääntöinä, niinpä vasta harjoituksien tekeminen tuo selkeyttä näihin kysymyksiin. Kappaleisiin 11, 13, 15, 17, 19, 21 ja 23 on hauskasti ja käytännöllisesti sisällytetty pieni satu "La feino" (Haltijatar).
Universala Vortaro
Universala Vortaro on esperanton yleissanakirja. Se ilmestyi elokuun lopussa 1893, sisältäen "Unua libro" -kirjan lähes 920 sanajuuren lisäksi noin 1 710 uutta sanajuurta varustettuna ranskan, englannin, saksan, venäjän ja puolankielisin käännöksin, esimerkiksi:
instru' instruire, enseigner | instruct, teach | lehren | учить | uczyć
Muutokset perussanastossa eivät ole sallittuja, mutta Akademio de Esperanto voi tehdä "virallisen lisäyksen" (Oficiala Aldono) sanastoon.
Antaŭparolo
Antaŭparolo on Fundamento de Esperanton esipuhe. Zamenhof kirjoitti sen vuoden 1905 heinäkuussa. Siinä hän määritteli kielen kehityksen järjestelmät ja menettelytavat. Boulogne-sur-Merissä (Ranskassa) järjestetyn ensimmäinen esperantistien maailmankongressin julistuksen (Bulonja Deklaracio) neljännen artiklan kolmannen lauseen mukaisesti se on osa Esperanton peruskirjaa eli Fundamento de Esperantoa, ilman että siinä käytetyt sanat ja kielioppisäännöt aluksi kuuluivat esperanto-normiin; tämä tapahtui vasta myöhemmän virallisen lisäyksen avulla.
Valuuttatili
Valuuttatili on ulkomaan valuutan määräinen pankkitili. Kotimainen valuuttatili on tarkoitettu kotimaassa, esimerkiksi Suomessa asuvan suomalaisen valuuttatalletuksille. Ulkomailla asuvia suomalaisia ja Suomessa asuvia ulkomaalaisia varten tilimuoto on vaihdettava valuuttatili.
Valuuttatilejä ei Suomessa ole kovin paljon. Niitä on erityisesti ulkomaankauppaa käyvillä yrityksillä, mutta jossain määrin myös yksityisillä.
Valuuttatilillä on aina kurssiriski. Varallisuuden suojaamisessa taloudellisen tilanteen kärjistymisen varalta on vakavarainen pankki pankkien mukaan valuuttatiliä varmempi suoja.
Lauseenjäsenet
Lauseenjäsenet eli kieliopilliset funktiot tai syntaktiset roolit ovat kielitieteellisiä termejä, joilla kuvataan sanan tai lausekkeen syntaktista asemaa lauseessa. Lauseenjäsenet luokitellaan ensisijaisesti sen mukaan, mikä tehtävä niillä on lauseessa, mutta kielikohtaisesti voidaan käyttää myös muodollisia kriteereitä, kuten sanaluokkaa tai sijamuotoa. Subjektia ja predikaattia kutsutaan lauseen pääjäseniksi, sillä niiden ympärille lause rakentuu. Loput jäsenet ovat lisäjäseniä eli määritteitä.
Predikaatti
Predikaatti eli maine on lauseen ydin, johon muut lauseenjäsenet liittyvät. Suomen kielessä predikaatin muodostaa verbin finiittimuoto joko yksinään (koira haukkuu) tai osana liittomuotoa (hän on ollut vankilassa), verbiketjua tai ‐liittoa (minun pitää kohta lähteä) tai verbin ja jonkin toisen ilmauksen muodostamaa idiomaattista kokonaisuutta (mietinnön oli määrä valmistua tänään).
Lauseessa on vain yksi predikaatti, joten laskemalla predikaatit saadaan tietää, kuinka monta lausetta on virkkeessä: Suomessa predikaatti voi sisältää myös subjektin.
Subjekti
Subjekti on predikaatin täydennys. Tyypillinen subjekti ilmaisee lauseen tekijän tai toimijan, mutta subjekti voi olla myös esimerkiksi aiheuttaja tai kokija.
Sanaluokaltaan subjektit ovat substantiiveja, pronomineja tai substantiivisesti käytettyjä sanoja, kuten partisiippeja (ei kysyvä tieltä eksy). Suomen kielessä useimmiten subjektin sijamuoto on nominatiivi, mutta myös genetiivi tai partitiivi on mahdollinen.
Jos lause on passiivissa, siinä ei ole subjektia:
Subjektin löytää lauseesta helpoiten kysymällä, kuka teki tai ketkä tekivät. Esimerkiksi: Genetiivisubjektin löytää kysymällä, kenen (esim. pitää tehdä):
Suomen kielessä predikaattina toimiva verbi mukautuu subjektin persoonaan. Tätä ilmiötä kutsutaan persoonakongruenssiksi. Esimerkiksi:
Objekti
Objekti ilmoittaa tekemisen kohteen:
Suomessa objektin sija on nominatiivin tai genetiivin kaltainen akkusatiivi (totaaliobjekti) tai partitiivi (partitiiviobjekti).
Jos lause sisältää olla-verbin, objektia ei monissa kielissä ole. Semanttisesti sitä osittain vastaa predikatiivi.
Joissakin kielissä, kuten englannissa ja ranskassa, lauseessa voi olla sekä suora että epäsuora objekti. Näistä suora objekti vastaa suomen objektia, mutta epäsuora objekti tulkittaisiin suomalaisittain adverbiaaliksi: