cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pasi Eerikäinen
Koulutus
Eerikäinen aloitti viulunsoiton synnyinmaassaan Japanissa ja jatkoi sitä Rauman musiikkiopistossa sekä Eeva Koskisen luokalla Tampereen konservatoriossa. Hän valmistui vuonna 2006 musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hänen opettajinaan olivat toimineet Petri Aarnio ja Mi-kyung Lee. Lisäksi Eerikäinen osallistui mestarikursseille ja yksityistunneille, joita pitivät Chaim Taub, Ana Chumachenko, Gerhard Schulz, Hagai Shaham, Tuomas Haapanen, Ilmo Ranta, Liisa Pohjola ja Ralf Gothóni.
Jean-Pierre Raffarin
Poliittinen ura
Vuoden 2000 jälkeen Ranskan valtavirran oikeisto alkoi tutkia läheisempää yhteistyötä, paljolti äärioikeiston muodostaman paineen takia. Muodostui uusi puolue, UMP, joka on enimmäkseen RPR:n jatkajapuolue, mutta johon liittyi myös muita. Vuonna 2002 RPR lakkasi kokonaan olemasta. Yksi tärkeimmistä UMP:hen siirtyneistä UDF:n poliitikoista on nimenomaan Raffarin, jolla oli tärkeä osa tämän uuden liittouman muodostamisessa.
Ensimmäinen hallitus 2002–2004
Vuoden 2002 presidentinvaalissa Jacques Chirac valittiin uudelleen, mikä merkitsi hallituksenvaihdosta, valtaan nousisi taas oikeisto. Chirac oli kahden vaiheilla, nimittääkö pääministeriksi Jean-Pierre Raffarin vaiko entisen RPR:n edustaja Nicolas Sarkozy. Raffarinista tehtiin pääministeri osittain siksi, että häntä pidettiin vähemmän oikeistolaisena kuin Sarkozya. Tämä oli tärkeää, sillä kansa oli tyrmistynyt äärioikeistolaisen Front Nationalin ehdokkaan Jean-Marie Le Penin pääsystä presidentinvaalin toiselle kierrokselle.
Jean-Pierre Raffarinin hallitus aloitti toimintansa 6. toukokuuta 2002. Sarkozy nimitettiin sisäministeriksi, ja muista tärkeimmistä viroista valtiovarainministeriksi Francis Mer, puolustusministeriksi Michèle Alliot-Marie sekä ulkoministeriksi Dominique de Villepin. Hallitus lähti innokkaasti toteuttamaan oikeistolaista politiikkaa, ei vähiten siksi, että edeltävät viisi vuotta olivat kuluneet oikeistolaisen presidentin ja vasemmistolaisen hallituksen välisessä kiistelyssä.
Keskeisimpänä lupauksenaan Raffarin ilmoitti uuden hallituksensa politiikan vauhdittavan talouskasvua, ja sanoi myös työttömyyden tulevan putoamaan Chiracin presidenttikauden loppuvaiheessa (tarkoittaen vuoden 2006 loppua ja 2007 alkua) nopeasti hallituksen toimien seurauksena. Kuitenkaan talouskasvu ei juuri lähtenyt nousuun 2 %:n vuositasoltaan, ja vastaavasti työttömyys pysytteli koko hallituskauden lähes 10 %:n tasolla, eli hyvin korkeana.
Raffarinin hallituksen politiikassa korostettiin vahvaa valtiota, mutta jossain määrin myös vapaan kilpailun liberaalia talouspolitiikkaa (laissez-faire). Vuoden 2003 aikana edistettiin hajasijoitusta ja uudistettiin eläkejärjestelmää; molemmat johtivat laajoihin lakkoihin. Kesällä 2003 Eurooppaa koetellut helleaalto vei hengen tuhansilta huonokuntoisilta vanhuksilta. Vaikka helleaallon uhreja oli monissa muissa maissa enemmänkin, nosti Ranskassa media aiheen terävästi esille, ja hallitusta syytettiin toimettomuudesta. Toisaalta ulkopoliittisesti hallitus pystyi menestyksekkäästi pitämään maansa erossa Irakin sodasta.
Vuonna 2004 Raffarinin hallitus aloitti uudistukset terveydenhuoltojärjestelmässä. Samoihin aikoihin hallituksen sisäinen yhtenäisyys rakoili pahasti, kun osa ministereistä haukkui toistensa päätöksiä julkisesti tiedotusvälineissä. Sisäinen riitaisuus olikin Raffarinin hallituksen suurimpia ongelmia, ja sillä oli osansa kannatuksen laskussa.
Heikko menestys mielipidemittauksissa jatkui, ja 28. maaliskuuta 2004 oikeisto kärsi murskatappion Ranskan aluevaaleissa. Manner-Ranskan 21 alueesta kaikki paitsi yksi saivat vasemmisto-oppositiota edustavan johdon. Raffarin katsoi hallituksensa kärsivän vakavasta luottamuksen puutteesta, ja 30. maaliskuuta 2004 pyysi presidentti Chiracilta eroa, jonka tämä myönsikin seuraavana päivänä, mutta nimitti heti sen jälkeen Raffarinin uudestaan pääministeriksi hallitusta kokoamaan.
Toinen hallitus 2004–2005
Uusi isku hallitukselle olivat samana kesänä järjestetyt Euroopan parlamentin vaalit 2004, joissa sosialistipuolue PS sai melkein kaksi kertaa niin paljon ääniä kuin UMP; tulos oli jälleen pohjanoteeraus oikeistolle. Hallituksen EU-politiikkaa kritisoitiin laajasti: Raffarinia pidettiin tässä suhteessa yleisesti tehottomana johtajana, jolla ei ollut käsitystä siitä, mihin Unionia tulisi viedä. Samoja syytöksiä esitettiin myös Chiracia kohtaan, mikä sekin heikensi pääministerin suosiota, ja hän uhkasi jäädä suosittujen ministeriensä varjoon.
Puolueessa suosittu Sarkozy lähti hallituksesta 29. marraskuuta 2004 tultuaan valituksi UMP:n johtoon. Valtiovarainministeriksi tuli aiempi maatalousministeri Hervé Gaymard, joka ehti hoitaa virkaa vain kolme kuukautta, kunnes joutui eroamaan valtion varojen väärinkäytöstä seuranneen skandaalin vuoksi. Häntä seurasi virassa Thierry Breton. Skandaali ei voinut olla laskematta hallituksen ja siihen luottavan presidentin kannatusta entisestään.
Keväällä 2005 Raffarinin uudet työvoimapoliittiset toimet nostattivat taas lakkoaaltoja. Ranska päätti järjestää kansanäänestyksen EU:n perustuslaista, ja Chirac otti asian lähestulkoon henkilökohtaiseksi kannatusmittauksekseen. Hallitus luonnollisesti seisoi lain takana, mutta myös pääoppositiopuolue sosialistit tuki lain hyväksymistä. Kansa oli kuitenkin epäluuloinen, ja sekä presidentti että hallitus poikkeuksellisen epäsuosittuja. Mielipidemittausten mukaan Raffarin oli toukokuussa ehkä kaikkein epäsuosituin Ranskan pääministeri sitten viidennen tasavallan perustamisen 1958.
Kävi siis niin, että Ranska hylkäsi EU:n perustuslakisopimuksen kansanäänestyksessä 29. toukokuuta 2005. Hallituksen luottamus oli nyt mennyt lopullisesti, ja Raffarin erosi 31. toukokuuta 2005. Hänen seuraajakseen pääministerinvirkaan nimitettiin Villepin.
Pääministerikautensa jälkeen Jean-Pierre Raffarin ei ole pyrkinyt uuteen hallitukseen. 18. syyskuuta 2005 hänet valittiin jälleen senaattoriksi Viennen departementista. Hän jatkoi senaattorina lokakuuhun 2017 asti.
Lainauksia
Raffarinin eräänlaisena tavaramerkkinä olivat pääministerikaudella lyhyet optimistiset lausahdukset, joita media tapasi ivailla. Lehdistössä näistä alettiin käyttää nimitystä raffarinade. Tunnetuin "raffarinadeista" tai "raffarismeista" on "La route est droite mais la pente est forte" eli jotakuinkin "Tie on suora mutta rinne on jyrkkä". Libération-lehti keräsi aforismeista tunnetuimpia omille sivuilleen.
Pablo Birger
Pablo Américo Birger (7. tammikuuta 1924, Buenos Aires – 9. maaliskuuta 1966 ) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja.
Birger ajoi vuonna Argentiinan osakilpailun vuokratulla Simca-Gordinilla. Hänen osaltaan kilpailu päättyi 21. kierroksen kohdalla. Kaksi vuotta myöhemmin hän kokeili Argentiinan osakilpailua uudelleen Gordinin autolla, mutta joutui jälleen keskeyttämään, tällä kertaa ensimmäisen kierroksen jälkeen.
Ottmar Mergenthaler
Ottmarin isä oli opettaja Johann Georg Mergenthaler ja äiti Rosine Ackermann. Perheen kolmas poika Ottmar oli kellosepän oppipoikana syntymämaassaan Saksassa. Hän muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin 1872 ja sai maan kansalaisuuden 1878. Hän työskenteli hienomekaanisia instrumenttejä valmistavassa yrityksessä, kun kaksi oikeuden pöytäkirjojen painatuksen nopeuttamista kehittänyttä henkilöä, James Clephane ja Charles T. Moore ottivat häneen yhteyttä 1876 saadakseen apua koneensa kehittämiseen. Ottmarilta meni 8 vuotta parantaa prototyyppiä. Hän patentoi koneen 1884. Latomakoneen myötä kirjapainotaidossa tapahtui suoranainen mullistus. Aikaisemmin latojat olivat kirjapainossa laittaneet kirjasimet yksitellen painolevyihin, mikä oli erittäin työlästä, ja nyt kirjasimet valettiin tekstiriviksi ladonnan yhteydessä.
Mergenthaler esitteli koneensa New York Tribunen kustantajille 1886. Kone teki seitsemän ammatitaitoisen latojan työn kooten painolevylle automaattisesti rivin kirjasimia, "a line o' types", josta menetelmä sai nimen Linotype. Latojat vastustivat kiihkeästi latomakoneita, mikä hidasti huomattavasti Linotypen yleistymistä. Pitkällä aikavälillä kehitys ei kuitenkaan ollut pysäytettävissä. Latomakonetta on kiittäminen muutaman kolikon hintaisista sanomalehdistä ja tavallisten ihmisten ostettavissa olevista kirjoista ja sitä kautta lukutaidottomuuden vähittäisestä katoamisesta. Myös "keltainen lehdistö" sai tästä koneesta vauhtia. Painatuskulujen pieneminen tuki myös lehdistön asemaa "neljäntenä valtiomahtina".
Baltimoressa sijaitseva Mergenthaler Vocational Technical Senior High School niminen koulu on nimetty Ottmar Mergenthalerin kunniaksi. Mergenthaler kuoli tuberkuloosiin 1899.
Janne Hakulinen
Johan Henrik (Janne Heikki) Viljo Hakulinen (26. syyskuuta 1906 Terijoki – 28. helmikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen sosialidemokraatteihin kuulunut ammattiyhdistysjohtaja ja liikemies. Hän oli 1950-luvulla uranuurtaja ottaessan käyttöön markkinointi- ja mielipidetutkimukset työväenliikkeen piirissä.
Janne Hakulisen vanhemmat olivat kirvesmies, myöhemmin kauppias Heikki Hakulinen ja ompelija Serafiina Lappalainen. Hakulinen liittyi Suomen Sosialidemokraattiseen Puolueeseen (SDP) vuonna 1924 ja työskenteli vuodesta 1930 Suomen Liiketyöntekijäin liiton toimitsijana. Hän toimi liiton sihteerinä 1939–1946 ja puheenjohtajana 1946–1950. Hän oli SAK:n valtuuston jäsenenä vuodesta 1937, SAK:n työvaliokunnan jäsenenä 1942–1952 sekä toimi myös SAK:n tilintarkastajana. Hakulinen johti SDP:ssä 1950-luvun puolivälissä toiminutta ns. keskiluokkatoimikuntaa. Hakulisen toimistossa kokoontui 1950-luvulla korkeat toverit -niminen keskusteluryhmä, johon kuului SDP:n silloisen puheenjohtajan Emil Skogin ympärille ryhmittynitä poliitikkoja ja ammattiyhdistysjohtajia. Ryhmä perustettiin vastapainoksi puolueessa Väinö Leskisen johdolla toimieelle ns. Bunkkeri-ryhmälle.
Hakulinen perustamia yrityksiä olivat mainostoimisto Yhteismainos, Liikennemainos, Kansan Elokuva, Allotria-filmi, mielipide- ja markkinatutkimuslaitos Psykotyö, Kansan Pika-arpajaiset, Työväentalojen Keskusliike ja Työväentalojen Keskusliitto sekä Ohjelmapalvelu. Nämä kaikki toimivat Työväen Yhteisöjen Keskus -nimisen yrityksen alla, ja yritysryhmää kutsuttiin epävirallisesti ”Jannen konserniksi” tai ”Jannen putiikiksi”. Yritysten omistajiin kuuluivat SAK, TUL, SDP sekä Kulutusosuuskuntien Keskusliitto. Yritysryhmä joutui kuitenkin SDP:n puolueriidan takia vuonna 1962 konkurssiin, jota juristit arvelivat Suomen siihen asti sekavimmaksi puutteellisten kirjanpitojen, omaisuusarvojen liioittelun ja monien yritysten ja yhdistysten mutkikkaiden keskinäisten yhteyksien takia.
Tämän jälkeen Hakulinen perusti Ohjelma-Apu-nimisen yrityksen, joka välitti SEV-maista taiteilijoita esiintymään Suomeen.
Hakulinen oli Helsingissä SDP:n kaupunginvaltuutettuna 1948–1958, SDP:n opposition kaupunginvaltuutettuna 1959 ja TPSL:n kaupunginvaltuutettuna 1959–1968. Syksyllä 1955 Hakulinen oli mukana tekemässä aloitetta metron rakentamisesta Helsinkiin.
Hakulinen kuoli Helsingin lentoasemalla ollessaan palaamassa matkalta.
Kaleva (Viipuri)
Kaleva (aik. Pietarin esikaupunki ja Anina) oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se sijaitsi keskustan koillisosassa Pietarin radan ja Valtion rautateiden alueen eteläpuolella. Kaleva sai uuden asemakaavan vuonna 1861, jolloin aluetta kutsuttiin vielä Pietarin esikaupungiksi. Vuosisadan vaihteessa siitä käytettiin paikalla aikaisemmin toimineen venäläisen varuskunnan mukaan nimitystä Anina; Kaleva vakiintui kaupunginosan nimeksi 1920–1930-luvuilla. Kalevan läpi kulki Punaisenlähteentorilta alkanut Kannaksenkatu (ent. Pietarinkatu), joka jatkui maantienä kohti Terijokea ja Pietaria.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Kalevassa oli 4 391 asukasta, joista 4 069 oli suomenkielisiä, 142 ruotsinkielisiä ja 180 muunkielisiä.
Rakennuksia
thumb|250px|Viipurin pääpaloasema Myllymäenaukion laidalla. Kalevan kaupunginosassa sijaitsivat Viipurin läänin- ja kaupunginsairaalat, pääpaloasema, Suomen Vapaakirkon rukoushuone sekä juutalaisen seurakunnan synagoga. Viipurin lääninsairaalan ensimmäinen rakennus valmistui silloisen Pietarinkadun varrelle vuonna 1839. Sitä laajennettiin useaan otteeseen muun muassa 1890- ja 1910-luvulla, sekä viimeisen kerran 1930-luvulla, jonka jälkeen sairaalassa oli yhteensä 360 sairaansijaa. Viipurin kaupunginsairaala perustettiin Pietarinkadulle vuonna 1856, josta se 1929 siirrettiin läheiselle Patterinmäelle. Sen yhteydessä toimi myös köyhäintalo.
Viipurin pääpaloaseman suunnitteli arkkitehti Brynolf Blomqvist ja se valmistui Kalevan- ja Kullervonkatujen kulmaukseen vuonna 1906. Kolme vuotta myöhemmin otettiin käyttöön Blomqvistin piirtämä Viipurin II:n piirin poliisiasema. Uskonnollisia rakennuksia Kalevassa olivat lääninarkkitehti Heikki Lankisen suunnittelema Suomen Vapaakirkon rukoushuone (1935) ja Viipurin synagoga (1910), jonka alun perin suunnitteli arkkitehti Gerhard Sohlberg. Synagoga toteutettiin kuitenkin lopulta rakennusmestari Viktor Riihelän muokkaamana. Teollisuutta edustivat muun muassa vuonna 1920 rakennettu Valion konttori varastoineen sekä Viipurin Tupakka Oy:n tehdas.
Maksim Tšudov
Maksim Aleksandrovitš Tšudov (, s. 12. marraskuuta 1982 Baškortostan) on venäläinen ampumahiihtäjä, sprintin ja viestin maailmanmestari.
Tšudov saavutti Anterselvan MM-kilpailuissa 2007 hopeaa takaa-ajokilpailussa. Hän lähti kilpailuun sprintin (10 kilometriä) jälkeiseltä 13. sijalta, mutta nousi toiseksi kolmesta sakkokierroksestaan huolimatta. Eroa kilpailun voittaneeseen Ole Einar Bjørndaleniin oli toista minuuttia. Viestissä Tšudov hiihti toisen osuuden Venäjän joukkueessa, joka voitti maailmanmestaruuden yli minuutin erolla Norjaan.
Tšudov voitti sprintin maailmanmestaruuden Östersundin MM-kilpailuissa 2008 19,8 sekunnin erolla Halvard Hanevoldiin; molemmat selviytyivät kilpailusta ilman sakkokierroksia. Takaa-ajossa Tšudov sijoittui Ole Einar Bjørndalenin jälkeen hopealle. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Venäjän joukkueessa, joka voitti kultaa lähes 50 sekunnin erolla Norjaan. Yhteislähtökilpailussa Tšudov saavutti pronssia kolmesta ohilaukauksestaan huolimatta; hän hävisi yhden sakkokierroksen kiertäneille Emil Hegle Svendsenille ja Ole Einar Bjørndalenille noin 25 sekuntia.
Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Tšudov saavutti hopeaa takaa-ajossa. Välillä hänet nostettiin mestariksi Bjørndalenin saatua minuutin aikasakon väärästä reitinvalinnasta. Tuomaristo kuitenkin perui päätöksensä myöhemmin, jolloin Tšudov putosi takaisin toiseksi. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän hiihti kolmannen osuuden pronssia saaneessa Venäjän viestijoukkueessa.
Maailmancupissa Tšudov on voittanut neljä kilpailua, ollut yhdeksän kertaa toinen ja viisi kertaa kolmas. Kauden 2007–2008 kokonaiskilpailussa hän oli seitsemäs ja kaudella 2008–2009 viides.
Saavutuksia
thumb|Tšudov MM-kisoissa 2008
Erma Maschinenpistole 1935
Erma Maschinenpistole 1935 (EMP-35; ttunnetaan myös ranskalaisella nimellä PM Erma Mle 1935 ja espanjalaisella nimellä WFP Mle 41/44) on saksalainen konepistooli. Aseen kehitti saksalainen asesuunnittelija Heinrich Vollmer ja sitä valmisti vuosina 1930–1938 asevalmistaja Erma Werke. Asetta valmistettiin lähinnä vientiin ja sitä käyttivät muun muassa espanjalaiset, ranskalaiset ja jugoslavialaiset joukot. Erma Werken lisäksi asetta valmistettiin lisenssillä Espanjassa A Coruñassa sijaitsevassa asepajassa. Ennen toista maailmansotaa asetta käytettiin taistelukäytössä ainakin Espanjan sisällissodassa.
Toisessa maailmansodassa EMP-35:ttä käytti Waffen-SS ja Ranskan armeija. Saksalaisten joukkojen aseistuksessa EMP-35 korvattiin MP-40-konepistoolilla.
Kalastusvakuutusyhdistys
Kalastusvakuutusyhdistys on kalastusvakuutukseen erikoistunut vakuutusyhdistys. Suomessa toimii kuusi kalastusvakuutusyhdistystä ja Ahvenanmaalla keskinäinen vakuutusyhtiö. Kalastusvakuutusyhdistykset vakuuttavat päätoimisten ammattikalastajien kalastusvälineitä, esimerkiksi kalastusaluksia ja kalanpyydyksiä. Tätä kutsutaan kalastusvakuutukseksi. Kalastusvakuutusyhdistysten toimintaa ohjaavia säädöksiä ovat muun muassa laki kaupallisen kalastuksen vakuutustuesta, vakuutusyhdistyslaki ja vakuutussopimuslaki.
Yleinen topologia
Yleinen topologia on matematiikassa topologian haara, jossa käytetään joukko-opin perusasioita ja konstruktioita. Se on monen muun topologian haara perusta, kuten differentiaalitopologian, geometrisen topologian ja algebrallisen topologian. Toinen yleisen topologian nimitys on pistejoukkotopologia.
Metriset avaruudet ovat tärkeä luokka topologisia avaruuksia, missä pisteiden välisiä etäisyyksiä mitataan epänegatiivisella luvulla. Tätä etäisyys-funktiota kutsutaan metriikaksi. Usein metrisessä avaruuksissa topologiset todistukset ovat helpompia kuin yleisissä topologisissa avaruuksissa, ja monet tavalliset topologiset avaruudet ovat metristyviä.
Webb Hayes
James Webb Cook Hayes (20. maaliskuuta 1856 Cincinnati, Ohio – 26. heinäkuuta 1934 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen sotilas ja liikemies. Hayes palveli Yhdysvaltain armeijassa useissa eri sodissa ja oli sotilasarvoltaan prikaatikenraali. Hänelle myönnettiin vuonna 1902 Yhdysvaltain armeijan korkein ansiomerkki, Medal of Honor, hänen toiminnastaan Filippiineillä vuonna 1899 suoritetussa sotilasoperaatiossa. Liikemiehenä Hayes tunnetaan yhtenä yhä toiminnassa olevan Union Carbide -kemikaaliyhtiön perustajista.
Hayesin äiti oli Lucy Webb Hayes ja isä Yhdysvaltain 19. presidentti Rutherford B. Hayes. Isänsä kuoleman jälkeen Webb Hayes perusti Fremontiin Yhdysvaltain ensimmäisen presidentin kirjaston.
Uolevi Konttinen
Kauko Uolevi Konttinen (23. joulukuuta 1912 – 13. kesäkuuta 2004 ) oli suomalainen tekniikan tutkija ja professori. Hän oli Valmetin Rautpohjan tehtaan palveluksessa 1938–1969 ja vuodet 1969–1980 Oulun yliopiston koneensuunnitteluopin professori. Hän kehitti raskaan metalliteollisuuden koneita ja uranuurtajana aloitti Suomessa yleisen koneensuunnittelun opetuksen ja tutkimuksen.
Vessölandet
Vessölandet on saari Porvoon edustalla Suomenlahdella. Saaren pinta-ala on 52 km².
Vessölandet on 14 kilometriä pitkä ja kuusi kilometriä leveä hiekkakerrostumista ja muinaisrannoista kuuluisa saari, josta Helsinki on saanut huomattavan määrän hiekkaa rakennusteollisuuteen. Hiekka on laivattu Helsinkiin. Vessölandetiin johtaa tie numero 1551 (Porvoo–Sondby). Saaren erottaa mantereesta kapea lähes umpeenkasvanut Fladanin kanava.
Vessölandetin eteläosassa lähellä Sondbyn kylää on Porvoon kaupungin virkistysalueita. Alueella on myös paljon kesähuviloita. Huvilan rakentamisedellytyksenä on minimissään hehtaarin maatontti.
Meurthe-et-Moselle
Meurthe-et-Moselle on Ranskan departementti numero 54. Se sijaitsee Ranskan koillisosassa, Lorrainen alueella, ja on nimetty Meurthe- ja Mosel-jokien mukaan. Departementti on pinta-alaltaan 5 246 neliökilometriä, ja siellä on 725 303 asukasta (vuonna 2006). Departementin pääkaupunki on Nancy.
Rakkauden aamu (albumi)
20 suosikkia - Rakkauden aamu on Juhani Markolan vuonna 1996 julkaistu kokoelmalevy.
Two International Finance Centre
thumb|200px|Two International Finance Centre 6. joulukuuta, 2006
Two International Finance Centre (lyhennetään usein 2 IFC) on pilvenpiirtäjä Hongkongin saarella Hongkongissa, Kiinassa. Rakennuksen korkeus antennin huippuun on 416 metriä. Katto taas on 413 metrin korkeudella. Rakennuksessa on 90 kerrosta, joista kuusi sijaitsee maan alla. Two International Finance Centre on Hongkongin korkein rakennus ja maailman seitsemänneksi korkein pilvenpiirtäjä. Two International Finance Centren suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimistot Rocco Design Ltd. ja César Pelli & Association Architects. Pilvenpiirtäjä valmistui vuonna 2003 ja sen rakentaminen aloitettiin jo vuonna 1997. Rakennus on varattu pääosin toimistotiloille ja se on postmodernia tyyliä, jota monet nykyiset pilvenpiirtäjät ovat. Hissejä pilvenpiirtäjässä on 62 ja lattipinta-alaa 185 805 m².
Rakennuksen alla sijaitsee Hongkongin metron Airport Express -linjan metroasema.
Mika Niemi (jääkiekkoilija, 1988)
Mika Petteri Niemi (s. 10. maaliskuuta 1988 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Junioriura
Niemi on Porin Ässien kasvatti. Hän voitti C-nuorten SM-pronssia vuonna 2004. Niemi voitti kaudella 2005–2006 seuran B-nuorten sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 12+30=42 ja kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2006–2007 hän oli Ässien A-nuorten toiseksi paras pistemies Sakari Salmisen jälkeen tehoilla 16+26=42, joilla Niemi jakoi A-nuorten SM-liigan pistepörssin kahdeksannen sijan Ilveksen Jan-Mikael Järvisen kanssa. Hän voitti myös sarjan alivoimamaalipörssin voiton neljällä osumallaan. Niemi pelasi kauden aikana myös ensimmäiset miesten pelinsä pelattuaan kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Toukokuussa 2007 Niemi teki sopimuksen Rauman Lukon kanssa, mutta hän palasi kuitenkin Ässiin juuri ennen kauden 2007–2008 alkua. Niemi voitti koko A-nuorten SM-liigan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 15+42=57, mutta sijoittui myös jäähypörssissä kolmanneksi 107 minuutillaan. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa ja valittiin kauden päätteeksi sarjan tähdistökentälliseen. Niemi pelasi myös yhden Mestis-ottelun alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Kaudella 2008–2009 hän voitti A-nuorten SM-liigan syöttöpörssin ja jakoi pistepörssin kolmannen sijan Lukon Olli Palolan ja Kärppien Mikael Granlundin kanssa. Yhteensä Niemi teki A-nuorten SM-liigassa neljän kauden aikana runkosarjassa 125 ottelussa tehot 48+108=156, joilla hän nousi koko sarjan kaikkien aikojen pistepörssissä toiseksi edellään vain Karo Koivunen. Niemen on ohittanut sittemmin kolme muuta pelaajaa.
SM-liigaura Ässissä ja Kärpissä 2009–2016
Toukokuussa 2009 Niemi teki vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen Ässien kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä kauden 2009–2010 avauskierroksella 11. syyskuuta 2009 paikallisvastustaja Rauman Lukkoa vastaan. Niemi sai ottelussa myös syöttöpisteen Marko Mäkisen tekemään 1–1-tasoitusmaaliin maaliin ajassa 6.39. Liigauransa avausmaalin hän teki 15. marraskuuta 2009 vieraissa Jokereita vastaan. Niemi nousi heti tulokaskautensa edetessä joukkueen ykkössentteriksi ja hän teki kauden aikana kaikkiaan 57 runkosarjaottelussa tehot 6+25=31, joilla Niemi sijoittui SM-liigan tulokkaiden pistepörssissä toiseksi Jarno Koskirannan kanssa edellään vain HIFK:n Mikael Granlund. Hän oli Ässien kolmanneksi paras pistemies. Joulukuussa 2009 Niemi teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2012–2013 Niemi teki varsinaisen läpimurtonsa johtamalla läpi kauden Ässien ykköskenttää, vaikkakin hänen terävyytensä ei riittänyt aivan SM-liigan eliittiin saakka. Niemi jakoi kevään 2013 pudotuspelien syöttöpörssin voiton Tapparan Dragan Umicevicin kanssa ja sijoittui Lukon Justin Azevedon jälkeen pistepörssissä toiseksi tehoilla 4+9=13. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2013–2014 Niemen odotettiin ottavan askel SM-liigan elittiin, mutta se jäi kuitenkin kaukaiseksi asiaksi ja hänen teholukemansa oli alhainen –22. Niemi oli kuitenkin muutenkin heikon kauden pelanneiden Ässien kolmanneksi paras pistemies tehoilla 7+19=26. Kaudella 2014–2015 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+38=46, joilla Niemi voitti Ässien sisäisen piste- ja syöttöpörssin. Hän jakoi koko liigan pistepörssin yhdeksännen sijan JYPin Markus Hännikäisen ja Tapparan Kristian Kuuselan kanssa. Niemi kantoi runkosarjassa kultakypärää 58 ottelussa, eli maksimimäärän ja palkittiin Veikkauksen Kultainen kypärä -palkinnolla.
Niemi siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hänet hankittiin joukkueen ykkössentteriksi. Niemi oli Kärppien kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+24=38. Hänen tehopisteensä kuitenkin laski noin puolella kevätkaudella ja myös Niemen itseluottamus hieman laski, kun Kärppien keskushyökkääjäosastolla tapahtui rotaatiota mm. Kim Hirschovitsin hankinnan myötä. Niemi voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Hän voitti kauden aikana myös Mestarien liigan hopeaa.
KHL-vuodet Jokereissa 2016–2020
Niemi ei pelannut Kärpissä enää toista sopimuskauttaan, vaan hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin. Niemen ensimmäinen kausi toi siellä 56 runkosarjaottelussa tehot 9+11=20. Neljässä playoff-ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä. Niemellä oli kuitenkin hieman vaikeaa vastata kiekollisessa pelissä päävalmentaja Jukka Jalosen pelitavan haasteisiin. Kaudella 2017–2018 hän kuitenkin nosti tasoaan ja vakiinnutti paikkansa Jokereiden nelosketjussa Marko Anttilan ja Antti Pihlströmin keskellä. Jukka Jalosen mukaan Niemi meni fyysisesti eteenpäin ja otti itseään niskasta kiinni myös henkisesti. Jalosen mukaan hän vaati itseltään enemmän jäällä ja pelasi aktiivisemmin. Huhtikuussa 2018 Niemi teki Jokereiden kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Kausien mittaan Niemi löysi tasaisuutta otteisiinsa ja hän jatkoi myös kaudella 2018–2019 pääasiassa Jokereiden nelosketjussa Marko Anttilan tutkaparina. Maaliskuussa 2019 Jokerit käytti Niemen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Niemi loukkaantui heti harjoituskauden 2019–2020 ensimmäisessä ottelussa, mikä piti hänet sivussa syyskuuhun saakka. Niemen kausi osoittautui kuitenkin todelliseksi pettymykseksi, sillä hän jäi kauden 26 ensimmäisessä ottelussaan kokonaan ilman tehopisteitä. Niemi pelasi lopulta vain 30 runkosarjaottelua tehden kaksi maalia ja hän keräsi Jokereiden heikoimman teholukeman –10. Niemi kärsi kauden aikana loukkaantumisista, mutta hän jäi lopulta myös terveenä kokoonpanon ulkopuolelle, eikä Niemi saanut vastuuta enää pudotuspeleissä.
Takaisin Ässiin 2020–
Syyskuussa 2020 Niemi palasi vuoden mittaisella sopimuksella kasvattajaseuraansa Ässiin. Syyskaudella 2020–2021 hän kärsi loukkaantumisista ja Niemi pelasi runkosarjassa kaikkiaan vain 35 ottelua. Hänen odotettiin palaavan SM-liigatasolla jälleen kiekolliseksi sentteriksi, mutta Niemen kausi osoittautui kuitenkin pettymykseksi, sillä hän teki vain tehot 3+1=4. Niemi ei loistanut myöskään puolustuspelissä, sillä hänen teholukemakseen jäi –11.
Maajoukkueura
Niemi valittiin Suomen alustavaan MM-kisajoukkueeseen vuoden 2018 turnaukseen. Hänen kisapassinsa jätettiin lopulta kuitenkin leimaamatta, kun Eeli Tolvanen liittyi lopulliseen kisajoukkueeseen kesken turnauksen. Yhteensä Niemi on pelannut 21 A-maaottelua tehopistein 3+3=6. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä ensimmäisellä MM-leiriviikolla 1. huhtikuuta 2015 Euro Hockey Challengen ottelussa Klotenissa Sveitsiä vastaan. Niemi merkittiin Suomen nelossentteriksi laidoilleen Max Wärn ja Veli-Matti Savinainen. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1. Seuraavassa ottelussa 3. huhtikuuta 2015 Niemi teki Baselissa Sveitsiä vastaan ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa.
Pelityyli
Niemen aiemman seuran, KHL-joukkue Jokereiden GM Jari Kurri on kuvaillut häntä luotettavaksi ja monipuoliseksi kahden suunnan sentteriksi. Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin vuonna 2012 tekemän analyysin mukaan Niemi on luova sentteri, jolla on runsaasti hyökkäyspään taitoja. Strozykin mukaan hän on hyvä syöttäjä, joka omaa hyvän vision ja kiekolliset taidot. Niemi löytää hyvin maalipaikoille, mutta Strozykin mukaan hän on kuitenkin jokseenkin tehoton viimeistelijä. Niemi on käyttökelpoinen ylivoimapelaaja, mutta hänellä on kuitenkin parannettavaa luistelunopeudessa.
Niemi pelasi SM-liigassa uransa alussa useimmiten kärkisentterinä, mutta KHL:ssä hänen roolinsa vakiintui kuitenkin vuosien mittaan alempien ketjujen ”työmyyräksi”, joka saa vastuuta alivoimalla.
Yksityiselämä
Niemi tuomittiin Satakunnan käräjäoikeudessa marraskuussa 2016 veropetoksesta ja salakuljetuksesta 45:een päiväsakkoon (4995 €) ja 6 857 € maksamatta jääneitä veroja valtiolle hänen salakuljetettuaan nuuskaa Suomeen.
Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu
thumb|250px|Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu 27. heinäkuuta 1940–5. helmikuuta 1953. thumb|250px|Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu 6. helmikuuta 1953–20. elokuuta 1991. thumb|250px|Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu 7. elokuuta 1990 alkaen (de facto). Viron sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Viron sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ohella. Se otettiin käyttöön Viron sosialistisen neuvostotasavallan Korkeimman neuvoston puhemiehistön asetuksella 6. helmikuuta 1953. Se vahvistettiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan 7. marraskuuta 1977 hyväksytyn uuden perustuslain § 167:ssä.
Lipussa oli punainen tausta, joka kuvaa kommunismia. Lipun vasemmassa yläkulmassa oli tähti sekä sirppi ja vasara. Sen alareunassa oli leveä sininen raita, jonka päällä oli kaksi kapeaa valkoista raitaa ja niiden välissä ohut sininen raita. Raitaan oli kuvattu viisi terävää lainetta. Kuvion oli tarkoitus kuvata Itämeren laineita, jotka huuhtovat Viron rannikkoa.
Lipun erotti Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lipusta se, että Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipussa aaltokuvion alla oli punainen raita, joka Latvian lipusta puuttui. Lisäksi lainekuviointi oli Viron lipussa terävä, Latvian lipussa pyöreä.
Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipun takapuolella ei yleensä ollut sirppi ja vasara -kuviota. Vuoden 1977 perustuslaki määräsi tämän säännöksi.
Lippu poistettiin käytöstä lopullisesti Viron itsenäistyttyä uudelleen 20. elokuuta 1991.
Katso myös
Flagge Estlands
Seppo Konttinen (ekonomi)
Seppo Sakari Konttinen (3. elokuuta 1930 Käkisalmi – 17. lokakuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja ekonomi. Hän oli Osuuspankkien Keskuspankin (OKO) pääjohtaja vuosina 1967–1984.
Konttinen kirjoitti ylioppilaaksi 1950, valmistui ekonomiksi 1954 ja lainopin kandidaatiksi 1955 sekä sai varatuomarin arvon 1959. Hän tuli OKO:n palvelukseen lakimieheksi vuonna 1956 ja toimi osastopäällikkönä 1961–1963. Hän toimi Teollistamisrahaston toimitusjohtajana vuosina 1963–1966 ja siirtyi 1967 OKO:n pääjohtajaksi. Pankki oli tuolloin konkurssin partaalla rahoitettuaan taloudellisesti kannattamattomia Mekesiä ja Tikkakoskea, mutta Konttinen sai yhtiöt saneerattua takaisin kannattaviksi ja auttoi siten myös OKO:n uudelleen jaloilleen. Hänen pääjohtajakaudellaan osuuspankit saivat aiempaa vahvemman jalansijan kaupungeissa, sitä ennen niiden pääpainopiste oli ollut maaseudulla. Konttinen jäi varhaiseläkkeelle 53-vuotiaana.
Konttinen oli myös Maa- ja teollisuuskiinteistöpankin toimitusjohtaja vuosina 1967–1972 ja sen johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1967, Sponsor Oy:n johtokunnan jäsen vuodesta 1967, Talouselämä Oy:n johtokunnan jäsen 1967–1971 sekä Aura-yhtiöiden hallintoneuvoston jäsen 1967–1971. Hän oli opiskeluaikanaan ainejärjestö Pykälän puheenjohtaja vuonna 1955, Keskisuomalaisen Osakunnan kuraattori 1957–1960 ja Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja 1959–1961. Konttinen oli lisäksi Suomen Nykyaikaisen 5-ottelun Liiton puheenjohtaja vuosina 1969–1974 ja kuului Suomen Kulttuurirahaston säätiön, Liikesivistysrahaston ja Maanpuolustuksen tuki ry:n hallituksiin sekä Veronmaksajain Keskusliiton valtuuskuntaan.
Eero Nero
Eero Veikko Nero (8. lokakuuta 1916 Rovaniemi – 17. heinäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen upseeri ja jatkosodan aikana sotavankileirin komentaja, joka tuomittiin myöhemmin tässä tehtävässä tekemistään rikoksista vankeuteen.
Nero, ammatiltaan rakennusmestari ja sotilasarvoltaan luutnantti, toimi IV armeijakunnassa Jalkalan sotavankileirin komentajana. Armeijakuntaa johti kenraaliluutnantti Lennart Oesch. Tutkija Antti Kujalan mukaan armeijakunnassa komentaja Oesch, pioneerikomentaja Matti Oinonen ja sotavankileirien johtaja P. Simelius lietsoivat käskyillään venäläisvastaisuutta ja antoivat esimerkiksi 19. marraskuuta 1941 selvästi lainvastaisen käskyn sotavankien kohtelusta, jonka mukaan muun muassa niskuroivat vangit oli heti teloitettava.
Jo aikaisemmin syksyllä kaksi vankia ampunut ja yhden ammututtanut Nero lähetti vuodenvaihteessa 1941–1942 työpalvelussaan 14 pahoja paleltumia saanutta sotavankia miinoja polkemaan. Loput paleltuneet, kaikkiaan 13 miestä Nero ampui itse tai ammututti. Esikunnan linnoitustoimisto määräsi tammikuussa Neron sotavankikomppanioiden valvojaksi. Ampumiset jatkuivat, keväällä 1942 ammuttiin esimerkiksi karanneiden sotavankien toverit varoitukseksi muille.
Sodanjälkeiset tapahtumat
Jatkosodan jälkeen Nero pakeni Ruotsiin, mutta palautettiin vuonna 1946 puolentoista vuoden luovutustaistelun jälkeen. Asiasta nousseessa oikeudenkäynnissä muun muassa Neroa syytettiin kaikkiaan 51 sotavangin surmasta. Luvussa eivät olleet mukana esimerkiksi miinanraivaukseen lähetetyt. Nero tuomittiin yhteensä 33 taposta aluksi 12 vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta Korkein oikeus nosti rangaistuksen elinkautiseksi vankeudeksi, jota hänet lähetettiin suorittaman Riihimäen vankilaan. Myöhemmin rangaistus aleni jälleen 12 vuodeksi ja Nero vapautui vankilasta 1950-luvun alussa. Sen jälkeen hän työskenteli Suomen sementtiyhdistyksen palveluksessa.
Erlabrunn
Erlabrunn on kunta Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Se kuuluu Unterfrankenin hallintopiiriin ja Würzburgin piirikuntaan. Kunta sijaitsee noin 10 kilometriä pohjoiseen Würzburgin kaupungista. Vuoden 2015 lopussa kunnan asukasluku oli 1 742. Pinta-alaltaan kunta on 4,01 neliökilometrin suuruinen.
Aiheesta muualla
thumb|left|Näkymä Erlabrunniin
Ähtärin varikko
Organisaatio
Varikosta tuli vuoden 2008 alussa Haapajärven Asevarikon sekä Parkanon ja Keuruun Pioneerivarikon tavoin Räjähdelaitoksen osasto. Räjähdelaitoksen esikunta sijoittui Inhaan.
Varikkoon kuuluu myös Palolammen varastoalue ja sen yhteydessä toimiva massaräjäytysalue ammusten tuhoamiseksi.
Henkilöstö ja johto
Varikko työllistää yli 130 henkeä. Varikon päällikkö vuonna 2013 on insinöörimajuri Pentti Rinne. Aikaisempia päälliköitä ovat olleet mm.
Historia
Varikko on perustettu 1.2.1940 nimellä Ampumatarvikevarikko 8 Ähtärin Inhan kylään, Myllymäelle menevän maantien ja Väliveden väliselle alueelle. Ensimmäisenä päällikkönä toimi sotilasvirkamies Arvo Rinta-Kanto
Aikaisemmat nimet
Keskusvarikko 4:n aikakautena varikkoon kuului Eläinlääkintävarikko, joka siirtyi Parkanoon 1949. Suurimmillaan 1945 varikon vahvuus oli yli 400 henkeä.
Tehtävät
Varikon ensimmäinen tehtävä oli ampumatarvikkeiden varastointi ja huoltaminen.
Sodan jälkeen varikko teki myös asehuoltoja. Asehuoltola lakkautettiin 1976 ja varikon päätehtäväksi tulivat ampumatarvikkeiden huoltaminen ja tuotantotehtävät. Puolustusvoimien tarvitsemat savut tehtiin Inhassa vuosina 1969–1973. Varikosta muodostui koulutusampumatarvikkeiden jakotoiminnasta vastaava yksikkö.
Vuonna 1966 varikon alueeseen liitettiin Palolammen varastoalue, jonka käyttöönoton jälkeen varikon varastointikapasiteetti kasvoi huomattavasti. Patruunoiden ja muiden pienräjähteiden hävittämistä varten rakennettiin varikolle hävittämislaitos 1980-luvulla.
Puolustusvoimien Materiaalilaitoksen perustamisen 1993 jälkeen varikon päätehtäviksi muodostuivat edelleen koulutusampumatarvikkeiden jako joukoille, ampumatarvikkeiden huolto- ja tuotantotoiminta sekä räjähteiden hävittäminen.
Feliks onnellinen
Feliks onnellinen on Mika Waltarin kirjoittama romaani, joka ilmestyi vuonna 1958. Se kertoo tilastovirkailija Felix Tienhaarasta, jolla on pakonomainen tarve todistaa vieraille ihmisille syntien anteeksiantoa. Romaani pohtii sitä, millaisia ongelmia uskonnollisuus kohtaa modernissa maailmassa, ja sitä on pidetty jopa suomalaisen kirjallisuuden parhaana uskonnollisena romaanina.
Tapahtumat ja henkilöt
Kirjan päähenkilö on Feliks Tienhaara, perheensä menettänyt tilastovirkailija, jolla on sekä henkisiä että fyysisiä ongelmia. "Felix" on latinaa ja tarkoittaa onnellista. Pilkkanimen ”Feliks onnellinen” päähenkilö sai koulutovereiltaan, koska hänellä oli aina epäonnea. Hänellä on pakkomielle, että hänen on kerran päivässä todistettava jollekulle sattumalta tapaamalleen ihmiselle: ”Syntisi ovat anteeksi annetut, jos vain tahdot.” Hän ei kuitenkaan pyri käännyttämään ihmisiä sen enempää. Ihmiset suhtautuvat häneen usein ensin epäluuloisesti ja järkyttyvät sitten ymmärtäessään, että hän on vilpitön.
Eräänä päivänä Feliks kohtaa entisen koulutoverinsa, professori Erkki Järvenpään, joka on kyllästynyt ja pettynyt elämäänsä. He rukoilevat yhdessä Feliksin asunnolla ja saavat mystisen kokemuksen hengen läsnäolosta. Myöhemmin he tapaavat ravintolassa insinööri Marttisen, joka on Erkin tuttavia. Marttinen on muutamia tunteja aiemmin jättänyt hyvästit veljelleen tämän kuolinvuoteella ja pahastuttanut kuolevan väittämällä, ettei tuonpuoleista ole. Nyt hän juo suruunsa ja tivaa Feliksiltä todisteita Jumalan olemassaolosta.
Marttinen saa sappikivikohtauksen, ja Erkki ja Feliks saattavat hänet hotellihuoneeseen. Kun Feliks rukoilee, Marttisen kivut poistuvat yllättäen ja paikalle hälytetty lääkäri toteaa, että kohtaus on mennyt ohi itsestään. Marttinen kokee äkkinäisen kääntymyksen. Feliks ja Erkki kuitenkin vieroksuvat hänen itsetyytyväistä varmuuttaan ja poistuvat paikalta. Hotellin aulassa he tapaavat vielä vihkiparia matkaan saattavan kirkkoherran, jonka kanssa he keskustelevat pitkään uskonnollisista asioista, kuten luonnontieteiden ja kristinuskon suhteesta. Kirkkoherran hahmo on kuvattu positiivisesti, ja Markku Envall on pitänyt hänen esikuvanaan Erkki Niinivaaraa, joka oli Waltarin luokkatoveri ja Meilahden pitkäaikainen kirkkoherra.
Kotonaan Feliks saa epileptisen kohtauksen, jonka aikana hän tuntee syövänsä tuhkaista leipää ja hiiltynyttä kalaa ja kuulee Herran puhuttelevan häntä. Feliks ymmärtää saaneensa armon ja hän pääsee eroon pakkomielteestään.
Teemat
Romaani pohtii sitä, millaisia ongelmia uskonnollisuus kohtaa modernissa maailmassa. Ennen Feliks onnellisen ilmestymistä Waltari oli kirjoittanut viisi laajaa historiallista romaania. Vaikka hänen odoteltiin jo palaavan oman aikansa teemoihin, uskonnollinen aikalaisromaani oli monille yllätys. Waltari oli kuitenkin käsitellyt tuotannossaan usein uskonnollisia teemoja, esimerkiksi Surun ja ilon kaupungissa, Johannes Angeloksessa ja Turms, kuolemattomassa. Hän oli myös kirjoittanut aikaisemmin näytelmän Pimeä komero, jota ei kuitenkaan koskaan esitetty, ja Panu Rajalan mukaan Feliks Onnellinen onkin itse asiassa ”tämä näytelmä uudelleen ja vähän muunnellen proosamuotoon kirjoitettuna”.
Vaikka kirja käsitteleekin uskonnollisia ongelmia fiktiivisten henkilöiden asenteiden ja kokemusten kautta, se on myös kirjailijan tunnustuksellinen, henkilökohtainen tilitys. Waltari on luonnehtinut itseään harrastajateologiksi, jolla on vahva papillinen sukurasitus. Hän on myös kertonut ajatelleensa, ”etten soisi kenellekään niin hirveää kohtaloa kuin olla todellinen kristitty meidän aikanamme”.
Arvioita
Kirja on käännetty ainakin englanniksi, espanjaksi, kroatiaksi, ruotsiksi, saksaksi, viroksi ja unkariksi.
Leimautuminen (molekyyligenetiikka)
Leimautuminen tarkoittaa geenin aktiivisuuden riippumista siitä, kummalta vanhemmalta geeni on periytynyt. Eläinten perimässä on jokaista geeniä kaksi kappaletta, mutta leimautuminen johtaa siihen, että vain toinen geeni on aktiivinen. Ihmisellä leimautuneita geenejä tunnetaan noin 100.
Geenin aktiivisuus riippuu usein DNA:n GC-jakson sytosiini-emästen metyloinnista. Mitoottisen solunjakautumisen jälkeen vain toinen sytosiineista on metyloitu, mutta leimautumista ylläpitävä metylaasi-entsyymi muuttaa hemimetyloidun kohdan täysin metyloiduksi. Meioottisessa jakautumisessa kaikki sukusolut on metyloitava tai demetyloitava riippuen siitä, kumpaa sukupuolta sukusoluja tuottava yksilö on.
Leimautuminen jättää soluun vain yhden aktiivisen alleelin, mikä lisää geneettisten sairauksien riskiä. Leimautuneisiin geeneihin liittyviä sairauksia tunnetaankin useita.
Ormusmäki
Ormusmäki on kalliokukkula ja sitä ympäröivä asuinalue Helsingin Ala-Malmilla, nykyisen kauppakeskus Malmin Novan ja uuden Ormuspellon asuinalueen välissä, pääradan ja Malminkaaren itäpuolella.
Ormusmäen alueella on ollut joitakin puurakenteisia huvilamaisia pientaloja jo 1900-luvun alusta lukien. 1980-luvun mittaan aluetta tiivistettiin kerrostalorakentamisella 70 asukkaan pientaloalueesta yli 600 asukkaan asuinalueeksi.
Alueella toimivat muun muassa kiinteistöalan suunnittelutoimistot Granlund ja Hepacon sekä muita insinööritoimistoja.
Historiaa
Nimi Ormusmäki, eräissä 1900-luvun alun kartoissa Ormosmäki, tulee ruotsinkielisestä nimestä Ormusbacken, joka on alun perin ollut Orrmossebacken eli ”Teerisuonmäki”. Lähistöllä on muitakin Ormus- ja Teeri-alkuisia paikan- ja kadunnimiä.
Ormusmäen kalliolla oli ensimmäisen maailmansodan aikana puolustusasema, josta on yhä näkyvissä neljä kallioon louhittua luolatilaa. Kallion reunoille ja päälle oli sijoitettu tuliasemat, ja eri kohteita yhdisti noin 30 metriä betonilla tuettua yhdyshautaa. Ormusmäen keskitetty luolarakentaminen on ainutlaatuista koko pääkaupunkiseudun linnoitusalueella. Linnoitukset on suojeltu muinaismuistolain mukaisina kiinteinä muinaisjäännöksinä ja luokiteltu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin yhdessä muiden Krepost Sveaborgin maalinnoitteiden kanssa.
Doug Ingle
Douglas Lloyd ”Doug” Ingle (s. 9. syyskuuta 1946 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muusikko, joka muistetaan Iron Butterfly -yhtyeen perustajajäsenenä, urkuri-laulajana ja pääsäveltäjänä. Ingle sävelsi muun muassa yhtyeen suurimman hitin, samannimisellä albumilla vuonna 1968 julkaistun kappaleen ”In-A-Gadda-Da-Vida”. Hän oli mukana yhtyeessä sen hajoamiseen vuonna 1971 asti. Sen jälkeenkin hän on ollut silloin tällöin mukana yhtyeen uudelleenkokoontumisissa.
FC Kuusankoski
Historia
FC Kuusankoski perustettiin 24. lokakuuta 1996 ja vuonna 1997 se aloitti varsinaisen kilpailutoiminnan Kakkosessa. Ykkösessä joukkue pelasi vuosina 2001–2004. Seura luopui miesten edustusjoukkueestaan ja Kakkosen sarjapaikastaan kauden 2010 päätteeksi. Seuran toimintaa jatkoivat naisten sekä B-poikien ja -tyttöjen joukkueet.
Slender Man
Slender Man (myös Slenderman, ) on kuvitteellinen hahmo, internet-meemi ja creepypastahahmo, jonka loi Eric Knudsen (tunnetaan myös nimellä Victor Surge) vuonna 2009. Slenderman on mustaan pukeutunut pitkä mies, jolla on piirteettömät kasvot ja toisinaan lonkerot selässä. Slendermanin kerrotaan sieppaavan lapsia.
Hahmon pohjalta on luotu selviytymiskauhupelisarja, jonka osia ovat Slender: The Eight Pages (2012) ja Slender: The Arrival (2013).
Vuonna 2014 tapahtui niin sanottu Slenderman-puukotus, jossa kaksi 12-vuotiasta tyttöä Waukeshan kaupungissa Wisconsinissa Yhdysvalloissa yritti tappaa ystävänsä, koska he ajattelivat sen miellyttävän Slendermania. Samana vuonna naamioitunut teinityttö puukotti äitiään Ohiossa Yhdysvalloissa aiemmasta tapauksesta vaikutteita saaneena.
Slender Manista on tehty samanniminen elokuva (2018).
Transkriptiotekijä
Transkriptiotekijät eli transkriptiofaktorit ovat eukaryoottisolujen proteiineja, jotka tunnistavat DNA:ssa promoottoreita ja tehostajia ja säätelevät siten geenin transkriptiota. Muut proteiinit voivat säädellä transkriptiofaktoreiden aktiivisuutta.
Transkriptiotekijöiden on tunnistettava ja liityttävä DNA:n aloituskohtaan, ennen kuin RNA-polymeraasi voi liittyä siihen. Transkriptiotekijöissä on erilliset domeenit DNA-sekvenssien ja RNA-polymeraasin tunnistamiseen.
Transkriptiotekijät jakaantuvat kolmeen luokkaan.
Jinhua
Jinhua (, pinyin: Jīnhuá Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Zhejiangin maakunnan keskellä. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä runsas 140 kilometriä maakunnan pääkaupunki Hangzhousta etelälounaaseen. Kaupungin väkiluku on 5,362 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 10 919 neliökilometriä.
Jinhuan kaupunki rajautuu etelässä Lishuin, lännessä Quzhoun, pohjoisessa Hangzhoun ja Shaoxingin, sekä idässä Taizhoun prefektuuritason kaupunkiin.
Vapun valtakunta
Vapun valtakunta on vuosina 2012–2014 esitetty ruokaohjelma, jossa Vappu Pimiä kokkasi ruokaa jokaisessa jaksossa yhden julkisuudesta tutun henkilön kanssa.
Neuvostoliiton 27. armeija
Perustaminen
Se perustettiin Baltian erityissotilaspiirissä toukokuussa 1941, jolloin sen komentajaksi määrättiin Nikolai Berzarin.
Palvelus
Saksan aloitettua 22. kesäkuuta 1941 operaatio Barbarossan armeijaan kuuluivat XXII ja XXIV kivääriarmeijakunnat, 16. ja 67. kivääridivisioonat, 3. erillinen kivääriprikaati, kaksi tykistörykmenttiä ja kaksi panssarintorjuntarykmenttiä. Se liitettiin sodan alussa Luoteen rintamaan suojaamaan Baltian aluetta. Kesäkuusta lokakuuhun armeijan joukot osallistuivat taisteluihin Väinäjoella, Holmissa ja Demyanskissa. Se osallistui myös Saksan pohjoisen armeijaryhmän pysäyttämiseen, kunnes se joulukuussa 1941 nimettiin 4. iskuarmeijaksi
toukokuu 1942 - 1946
Armeija perustettiin uudelleen Luoteen rintaman alaisuuteen toukokuussa 1942, jolloin siihen liitettiin viisi kivääridivisioonaa. Huhtikuussa 1943 se siirrettiin Stavkan reserviksi. Heinäkuusta alkaen se osallistui lukuisiin taisteluihin, kun se liitettiin ensin Arorintamaan ja sitten Voronežin rintamaan. Armeija osallistui Belgorodin-Harkovan operaatioon ja ]]Bukrinan sillanpää]]n taisteluihin. Lokakuussa se osallistui 1. Ukrainan rintaman mukana Kiovan taisteluun. Armeija osallistui vuosina 1944-1945 2. ja 3. Ukrainan rintamaan mukana Zhitomir-Berdichev, Korsun-Shevchenkovski, Uman-Botoșani, Jassy-Kishinev offensiiveihin, Debrecenin taisteluun ja Wienin valtaukseen.
Armeija lakkautettiin sodan päätyttyä vuonna 1946.
Suviyön salaisuus
Suviyön salaisuus on Eino Karin ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1945. Elokuvan käsikirjoitus perustuu nimimerkki Tuulikki Kallion romaaniin Karjamajan salaisuus. Elokuva oli kuvaajana toimineen Eino Karin ainut ohjaus. Pekka Puupää -elokuvista tunnettu Masa Niemi nähdään elokuvadebyytissään. Käsikirjoittajista Antti Metsalon takana on tuottajan puoliso Aksella Luts.
Elokuvan tuottaja ja tuotantoyhtiön perustaja Theodor Luts joutui vielä kuvausten ollessa kesken poistumaan puolisonsa Aksella Lutsin kanssa salaa Ruotsiin, sillä kun välirauha tuolloin solmittiin, oli vaara, että heidät olisi virolaisina internoitu.
Tarina
Elokuva kertoo Eirtolan talon palvelustytöstä, jota perheen ylioppilaspoika Jouko ryhtyy piirittämään. Eriikka pääsee Joukon salaisuuden jäljille nähdessään yöllä unta valkopukuisesta, salaperäisesti kuolleesta Jennystä. Eriikka torjuu toistuvasti Joukon lähentelyt. Nähtyään taas saman unen hän löytää lattialankun alta lippaan, jonka sisältä löytyy Jennyn päiväkirja. Asiaa setviessään hän lähentyy pappilan pastorin kanssa, johon Eirtolan emäntä Ulla-Maija on rakastunut.