cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tiibetinterrieri
Alkuperä
Rodun löytäjä, tri Agnes Greig sai ensimmäisen tiibetinterrierinsä, Buntin, lahjaksi tyytyväiseltä asiakkaaltaan vuonna 1922 Intian Kanpurissa. Koiraharrastajana tohtori Greig halusi tietää mikä tämä pieni karvainen koira oli alkujaan, ja otti yhteyttä Intian Kennelklubiin. Siellä Bunti arvioitiin ja todettiin, että se ei ole Lhassa Terrier (lhasa apso), mutta annettiin ohjeeksi etsiä samantyyppinen uros ja jalostaa kolme sukupolvea. Kun kolme sukupolvea oli saatettu maailmaan, tuomarit päättivät, että koirien täytyy olla tiibetiläisiä Pyhiä Koiria (the Holy Dogs of Tibet), ja päätettiin antaa nimeksi tiibetinterrieri – englantilaiset tuomarit päättivät, että koska koirat ovat terrierin kokoisia ja vähän samannäköisiä, niin ne saavat nimekseen tiibetinterrieri.
Ensimmäinen tiibetinterrieri tuotiin Englantiin vuonna 1926. Tosin aikaisemmin oli tuotu jokunen Lhassa Terrier -tyyppinen koira Englantiin. Ensimmäisen tiibetinterrierin Suomeen toi Duginin perhe Ruotsista. Koira oli Ch Slättängs Chrysantemum, josta tuli myös Suomen ensimmäinen valio. Rodun kasvatustyön Suomessa aloitti ensimmäisenä vapaaherratar Eva Wrede av Rabbelugn -kennel 1960-luvulla, jonka kantanarttu Slättängs Dorinda tuli myös Ruotsista. Pian sen jälkeen vapaaherratar Wrede tuotti maahan uroksen, joka jätti suuren vaikutuksen suomalaiseen tiibetinterrierikasvatukseen – Ch Dordsche vom Gaurisankar.
Tiibetinterrierin sukulaisiin kuuluvat muun muassa lhasa apso ja tiibetinspanieli.
Hotel D’Angleterre
thumb|upright=1.2|Hotel D’Angleterre Hotel D’Angleterre on Tanskan kuuluisimpia hotelleja. Se sijaitsee maan pääkaupungissa Kööpenhaminassa Kongens Nytorvilla. Hotelli on sijainnut nykyisellä paikallaan vuodesta 1755 lähtien. Nykyinen hotellirakennus on peräisin vuodelta 1874, ja sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehdit Vilhelm Dahlerup ja Georg E. W. Møller.
Hotellissa aloitettiin laajat korjaukset toukokuussa 2011. Korjaustoimissa hotelli palautettiin entiseen loistoonsa, ja hotelli avasi ovensa jälleen 1. toukokuuta 2012.
Hotellissa on 90 huonetta, joista 60 sviittiä. Hotellin kaikissa huoneissa on tilavat kylpyhuoneet, jotka on varustettu viimeisimmällä teknologialla ja yksilöllisellä ilmastoinnilla. Muista Pohjoismaisista hotelleista poiketen hotellin kaikkien huoneistojen kylpyhuoneissa on käytettävissä suihku-WC. Suurimmasta 250 neliömetrin Royal Suite -sviitissä on suuri parveke, josta on näkymä Kongens Nytorville ja Tanskan kuninkaallisen teatterin suuntaan.
Hotellissa on järjestetty koko sen historian ajan poliittisia, kuninkaallisia ja kansallisia tapahtumia.
SinoSat
SinoSat on kiinalainen tietoliikennesatelliittien sarja.
1. heinäkuuta 1998 Kiina laukaisu SinoSat-1-satelliitin, joka oli pääosin ranskalaisen Alcatel Space-yhtiön rakentama. Sitä käytetään myös lähetyksiin Aasiaan Kiinan ulkopuolelle.
1. kesäkuuta 2007 klo 0:08 Pekingin aikaa Kiinan avaruushallinto laukaisi Pitkä Marssi 3A-kantoraketilla SinoSat-3-satelliitin Xichangin avaruuskeskuksesta Setsuanin maakunnasta. Sen kiertorata on GEO-rata. Satelliittia käytetään radio- ja televisiolähetysten transponderina.
Satelliitin valmistaja on China Academy of Space Technology ja China Academy of Launch Vehicle Technology, jotka kuuluvat China Aerospace Science and Technology Corporation-yhtiöön.
Satelliitteja operoi Sino Satellite Communications Co. Ltd. (SinoSat). Kiinalla on 12,6 miljoonaa digitaalitelevision katsojaa ja kaikkiaan yli 400 miljoonaa televisiota.
Valtteri Tuominen
Valtteri Tuominen (s. 2. kesäkuuta 1972 Rautalampi) on suomalainen näyttelijä, sekä ensihoitaja ja sairaanhoitaja. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri, sekä ensihoitaja AMK. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1993–1997. Ensihoitajaksi hän valmistui vuonna 2017 Metropolia-ammattikorkeakoulusta.
Valtteri Tuomisen työskentely näyttelijänä on painottunut teatteriin ja valtaosa hänen töistään on ollut juuri teatterirooleja. KOM-teatterin Kirsikkapuiston Lopahinin rooli oli Tuomisen ensimmäinen vakavasti otettava ammattiteatterityö. Roolityö oli mm. kriitikko Jukka Kajavan mieleen. Sittemmin Tuomisen on nähty tulkitsevan lukuisia Tšehovin kynästä lähteneitä rooleja eri ammattiteattereissa. Näistä viimeisin oli Ryhmäteatterissa nähdyssä Lokki-näytelmässä.
Valtteri Tuominen on ollut näyttelijäkiinnityksellä Tampereen Työväen Teatterissa vuosina 1997–2001, jonka jälkeen hän on ollut freelancer-näyttelijä ja yrittäjä. TTT:stä hänet muistetaan Mustalaisruhtinatar-operetin subrettitenoriroolista, roolista Pekka Töpöhäntänä ja Himasen roolista Jouko Turkan Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa -näytelmässä.
Freelance-kaudellaan Valtteri Tuominen on vieraillut mm. Helsingin Kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Seinäjoen kaupunginteatterissa, Ryhmäteatterissa, Lilla Teaternissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Vuonna 2001 Tuominen vastaanotti Kansan Sivistysrahaston Veikko Sinisalo -palkinnon.
Näyttelijäntyön ohella Valtteri Tuominen toimii dokumenttilukijana YLE:ssä, kuten myös sairaanhoitajana ja ensihoitajana.
Debyyttinsä Suomen Kansallisteatteriin Tuominen teki näytelmässä Avara on tämä ranta. Vuonna 2010 hänet nähtiin Kansallisteatterissa Amijima-näytelmässä, joka sai ensi-iltansa joulukuussa 2009, Olviretki-näytelmässä, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2010, sekä Valpurin Yö -näytelmässä, jonka ensi-ilta oli joulukuussa 2010. Kesällä 2010 Tuominen nähtiin Reino Helismaan roolissa Tuusulassa, Krapin kesäteatterissa. Kesän 2012 Tuominen esiintyi Akustin roolissa Lappeenrannan Kesäteatterissa Niskavuoren Heta -näytelmässä. Helsingin Kaupunginteatterissa hänet on nähty musikaaleissa Katri-Helena (2011), sekä Viulunsoittaja katolla (2012) ja Zivago (2013). Otto Wille Kuusisesta kertovassa näytelmässä Toveri K Tuominen oli sekä Hruštšovin, että Stalinin rooleissa. Tuominen on ns. laulava näyttelijä ja hän on esittänyt operettien ja musikaalien lisäksi kupletteja ja myös Eero Ojasen ja Kaj Chydeniuksen lauluja. Tuomisen säestäjänä on usein toiminut muusikko Jani Uhlenius.
Valtteri Tuominen on taannoin toiminut Suomen Näyttelijäliiton luottamustehtävissä. Hän aiemmin ollut Järvenpään kaupungin sivistyslautakunnan jäsen ja Järvenpään keskusvaalilautakunnan varapuheenjohtaja. Nykyisin hän on Thalia-säätiön (ent. Näyttelijöiden Vanhuudenkotisäätiö) hallituksessa. Opetustyössä Tuominen on ollut Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa, jossa oli ohjaavana opettajana vuonna 2016.
Tv-töitä
Konstan Koukkuja - sarja (MTV3), Hovimäki - sarja (TV2), Eteenpäin - tv-elokuva (TV1), Jepu Neulanen (TV2, Pikku kakkonen), Donna - sarja (TV1)
Kuunnelmia: Ruuhkavuosi, Täällä Pohjantähden alla, Onnellinen mies, Lasten ristiretki, Viiri
Carr
Carr on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Etnografinen museo (Tukholma)
thumb|305px|Museorakennus Etnografinen museo on Tukholman Gärdetin kaupunginosassa toimiva museo. Se on yksi Ruotsin valtion neljästä maailmankulttuurien museosta. Etnografinen museo esittelee maailman eri kansojen historiallisia esineitä. Se oli pitkään osa Ruotsin luonnonhistoriallista museota. Museoon on ilmainen sisäänpääsy.
Aakirkeby
Aakirkeby on kaupunki ja entinen kunta Tanskan Bornholmin saaren eteläosan keskellä Rønnen ja Nexøn välissä. Aakirkebyn entinen kunta on nykyään osa Bornholmin regionskommunea, joka luotiin 1. tammikuuta 2003 yhdistämällä viisi entistä kuntaa (Allinge-Gudhjem, Hasle, Nexø, Rønne ja Aakirkeby) ja maakuntahallitus. Aakirkebyn kunnan pinta-ala oli 186 km² ja siellä oli 6 622 asukasta.
Etnografinen museo (Tukholma)
Puisen museorakennuksen suunnittelivat kilpailun pohjalta arkkitehdit Jan Gezelius ja Gunnar Mattsson, ja se rakennettiin 1977–1978. Rakennus voitti myöhemmin Kasper Salin -arkkitehtuuripalkinnon. Museo avattiin 1980.
Aakirkeby
Aakirkeby voitaisiin suomentaa ”jokikirkonkyläksi”. Aa tarkoittaa vanhassa tanskan kielessä jokea – jotkut haluaisivat korvata sen nykyaikaisella Å-muodolla, kuten Åkirkeby, mutta vanha kirjoitusmuoto on päätetty säilyttää sillä se on paikannimissä yleinen. Aakirkebyn kirkossa (AA Kirke erikseen kirjoitettuna) on kaksi kattoa ja joidenkin mielestä se on rakennettu muistuttamaan ulkonäöltään AA:ta. Kirkossa on hiekkakivinen kastemalja, jossa on kuvia ja riimukirjoituksia 1200-luvulta.
Aakirkebyssä on Tanskan television paikallisasema TV2/Bornholm.
Etnografinen museo (Tukholma)
Aiheesta muualla
59.3325°N, 18.12056°W
Xi Jinping -aate
pienoiskuva|Xi Jinping -aatteen mukainen mainostaulu [[Shenzhen|Shenzhenissa.]] Xi Jinping -aate, virallisesti Xi Jinping -aate sosialismista kiinalaisin erityispiirtein uudelle aikakaudelle , on suuntaus Kiinan kommunistisessa puolueessa. Aate on nimetty puoluesihteeri Xi Jinpingin mukaan.
Maon lisäksi Xi Jinping on ainoa maan johtaja, jonka aatteita on otettu samalla tavalla kokonaisvaltaisesti käyttöön Kiinassa tekemällä niistä muun muassa osa koulujen opetussuunnitelmaa. Tämän on katsottu olevan osa vahvemman, Maohon verrattavan, henkilökultin rakentamista Xin ympärille hänen lujittaessaan otettaan puolueesta yhä enemmän. Xi on Maon lisäksi myös ainoa johtaja, jonka nimeä kantava aate on saanut vastaavan kohtelun henkilön vielä ollessa elossa saati virassa.
Historia
Kiinan taloutta alettiin avata maailmalle 1980-luvulla, jolloin Deng Xiaoping kehitti ajatuksen sosialismista kiinalaisin erityispiirtein. Tämän keskeinen idea on se, että Kiina on virallisesti sosialistinen maa, vaikka sen talous onkin hyvin markkinaehtoinen.
Xi on myöskin vahvistanut Dengin ajatuksia sanomalla, että miten ikinä Kiina uudistaakaan itseään, se pyrkii aina loppupeleissä toteuttamaan sosialismia kiinalaisin erityispiirtein.
Vuonna 2017 aatetta alettiin opettaa Kiinan kansan yliopistossa sekä Tianjinin yliopistossa. Kumpaankin perustettiin omat yksikkönsä Xi Jinping -aatteen opettamiseksi, minkä lisäksi paikallisia opintopiirejä alettiin perustaa ympäri maata. Aate kirjattiin osaksi Kiinan perustuslakia vuonna 2018. Vuonna 2021 puolue teki aatteesta pakollisen aineen Kiinan kouluissa.
Keskeinen sisältö
Xi Jinping -aate lainaa perinteisestä kiinalaisesta poliittisesta filosofiasta muun muassa käsitteet tianxia, joka tarkoittaa kutakuinkin ”kaikki taivaan alla”. Sen mukaan koko ihmiskunnalla on yksi yhteinen kohtalo. Tianxiata on käytetty selittämään esimerkiksi Kiinan Vyö ja tie -projektia.
Osittain Xi Jinping -aatteen nojalla Kiinassa on myös kielletty ulkomaalaiset oppikirjat sekä suljettu käytännössä kaikki ulkomaalaisten pyörittämät yksityiskoulut.
14 kohtaa
Xi Jinping -aate on tiivistetty 14 kohtaan:
Antoine Pinay
Antoine Pinay (30. joulukuuta 1891 Saint-Symphorien-sur-Coise – 13. joulukuuta 1994 Saint-Chamond) oli ranskalainen konservatiivipoliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä maaliskuusta joulukuuhun vuonna 1952.
Pinay toimi Saint-Chamondin pormestarina 1929–1977 ja tuli valituksi Ranskan kansalliskokoukseen vuonna 1936. Vaikka hän oli tukenut Philippe Pétainia, häntä ei pidetty natsien tukijana ja hänet valittiin parlamenttiin myös toisen maailmansodan jälkeen. Hän toimi useissa ministerin tehtävissä vuosien 1948 ja 1956 välillä. Pinay tuki Charles de Gaullen valtaan paluuta 1958 ja toimi Ranskan talousministerinä vuoteen 1960 asti. Hän loi "uuden frangin" tipauttamalla kaksi nollaa pois vanhoista rahamääristä.
Hänen oikea käsivartensa oli halvaantunut ensimmäisessä maailmansodassa saatujen vammojen seurauksena. Hän sai Ranskan korkeimman mitalin urheudestaan.
Pari viikkoa ennen 103-vuotispäiväänsä vuonna 1994 kuollut Pinay on Ranskan kaikkien aikojen pitkäikäisin pääministeri.
Mark Milligan
Mark Milligan (s. 4. elokuuta 1985 ) on australialainen jalkapallopuolustaja, joka on pelannut Australian jalkapallomaajoukkueessa ja Sydney FC:ssä, Australian A-liigassa. Hänen ensimmäinen maaottelunsa oli Liechtensteinia vastaan. Vaikka Milligan luettiinkin Australian pelaajiin vuoden 2006 jalkapallon maailmanmestaruuskisoissa, hän ei saanut minuuttiakaan peliaikaa.
Karate Kid (vuoden 1984 elokuva)
Karate Kid on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva. Pääosaa, karatesta kiinnostunutta nuorukaista, esittää Ralph Macchio, ja hänen opettajaansa Pat Morita. Elokuvan ohjasi John G. Avildsen, joka tunnetaan Oscar-palkinnon voittaneen Rocky-elokuvan ohjaajana. Karate Kidin Suomen-ensi-ilta oli 16. marraskuuta 1984.
Arvioita
American Film Institute valitsi elokuvan vuonna 2006 listalleen sadasta kaikkien aikojen innostavimmasta yhdysvaltalaiselokuvasta.
Jatko-osat
Karate Kid II... kertomus jatkuu ilmestyi 1986 ja Karate Kid III 1989. Mikael Fränti kuvasi kakkososaa ”jahkaavaksi” ja kolmososaa ”veltoksi”.
Sarjaan tehtiin vielä neljäs Karate Kid saa seuraajan -niminen jatko-osa vuonna 1994. Pääosaa esitti Hilary Swank, ja muitakin näyttelijöitä vaihtui. Elokuva ei menestynyt.
Elokuvasta valmistui vuonna 2010 uusintaversio, jossa pääosaa näyttelee Will Smithin poika, Jaden Smith.
Karate Kid -elokuvat tuottivat Yhdysvalloissa noin 250 miljoonaa dollaria.
Pierre de La Rue
pienoiskuva|Pierre de La Rue Pierre de La Rue (1460–1518), alankomaalainen renessanssisäveltäjä, lienee ollut oikealta nimeltään Van der Straeten. La Rue oli aikalaisensa Josquin Desprezin tavoin taiturimainen säveltäjä ja kykeni säveltämään mm. neliäänisen Agnus Dein kirjoittamalla vain yhden äänen: muut äänet kehiteltiin suoraan siitä. Hän sävelsi myös muun muassa kuusiäänisen messun Ave sanctissima Maria, jossa on vain kolme kirjoitettua ääntä: kolme muuta ääntä olivat kaanoneita kirjoitetuista osuuksista. La Ruen mestariteos on kuitenkin Missa pro defunctis (eli requiem), jonka sävelala on huomattavan matala ja vaikutelma tumman juhlava. Monet La Ruen teokset ovat luonteeltaan melankolisia.
Beta Tauri
El Nathin läheltä löytyy suunta, Ajomiehen tähdistön puolelta, joka on vastakkainen Linnunradan keskustaan nähden. Linnunradan laidalla olevat tähdet ovat kuitenkin liian himmeitä näkyäkseen maanpinnalle asti.
Kadmiumkarbonaatti
Kadmiumkarbonaatti (CdCO3) on epäorgaaninen kadmium- ja karbonaatti-ioneista muodostuva ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kadmiumyhdisteiden kuten väriaineiden valmistukseen. Luonnossa kadmiumkarbonaattia esiintyy harvinaisena otaviittimineraalina.
Valmistus ja käyttö
Kadmiumkarbonaattia käytetään muiden kadmiumyhdisteiden kuten kadmiumkloridin, kadmiumbromidin ja kadmiumsulfidin valmistamiseen. Näistä kadmiumsulfidia käytetään keltaisena tai punaisena väriaineena kadmiumkeltaisen tai -punaisen nimellä.
Nikolai Muravjov-Amurski
thumb|right|Nikolai Muravjov-Amurski thumb|Nikolai Nikolajevitš Muravjov-Amurski
Nikolai Nikolajevitš Muravjov-Amurski (23. elokuuta (J: 11. elokuuta) 1809 Pietari – 30. marraskuuta (J: 18. marraskuuta) 1881 Pariisi) oli tutkimusmatkailija, diplomaatti ja Venäjän kaukoidän kuvernööri, joka pyrki vakiinnuttamaan Venäjän aseman Kaukoidässä niin Japanin kuin Kiinankin suhteen. Hänet nimitettiin kenraalikuvernööriksi 1847, ja hän lähetti venäläisen laivan tutkimaan Amur-joen suuta sekä Sahalinia 1849. Muravjovin myötävaikutuksesta Vladivostok vallattiin Kiinalta Venäjän alueeksi ja perustettiin Habarovsk.
Miàojiēn kaupunki nimettiin Nikolajevskiksi, ja alus purjehti Sahalinille ottamaan vahvistamaan, että alue kuului Venäjälle. Toukokuussa 1854 Muravjovilla oli Amurilla 70 alusta. Muravjov torjui mantšuvaltuutetun Hu Sun-bunin vastalauseet alueelle tunkeutumisesta ja ehdotti Aleksanteri II:lle myös Ulko-Mongolian ottamista Kiinan etupiiristä Venäjälle. Vuonna 1855 Muravjov saapui jälleen Amurille, nyt 130 aluksen ja 3 000 sotilaan kanssa.
Silloin voimassa ollut Venäjän ja Kiinan välinen raja oli määritelty Nertšinskin rauhan­sopimuksella vuonna 1689. Ensimmäinen venäläinen asutusaalto alueelle toteutui 1600-luvulla, kun perustettiin Ohotsk (1647), Anadirski (1649), Nertšinsk (1654), Udskin (1679) ja muita kasakkayhteisöjä.
Syyskuussa 1855 mantšu­valtuutettu Fu Nijanga meni Kuotunduniin valvomaan Nertšinskin sopimusta. Muravjovin mukaan Amur-joki oli Venäjän alueella, ja hän lupasi tulla kolmannen kerran laivoillaan Amurille seuraavana vuonna. Tammikuussa Jilinissä oleva mantšukenraali Jiang-zhun ei saanut keisarilta pyytämiään 2000 sotilasta Etelä-Kiinasta vahvistukseksi ja Muravjov saatoi tulla kolmannen kerran laivoineen Amurille. Jälleen perustettiin muutamia siirtokuntia Amurin pohjoisrannalle. Neljännen kerran Muravjovin johtamat kasakat saapuivat alueelle 1857 ja valloittivat Hailanpaon, asettuivat aseineen Aiguniin sekä ilmoittivat, että Amurin pohjoisrannalla olevien kiinalaisten tuli muuttaa etelärannalle, mikäli eivät haluaisi elää venäläisten alamaisina.
Muravjovista tuli Amurin kreivi ja hän sai nimen Muravjov-Amurski aikaansaannostensa vuoksi.
7. syyskuuta 1858 Muravjov-Amurski lähetti venäläiset laivat Ussurille ja ilmoitti päivien kuluessa, että myös Aigunin sopimuksessa mainittu yhteishallinta-alue Ussuri-joelta merelle, 400 000 neliökilometriä, oli siirtynyt Venäjän hallintaan.
Vuonna 1859 mantšuhovi kieltäytyi tunnustamasta mantšuvaltuutettu Ji-hsanin allekirjoittamaa Aigunin sopimusta. Koska ranskalaiset ja britit olivat Dakokoussa ja koska Venäjä oli saanut kiinalaiset myöntämään samat etuudet, jotka oli myönnetty ranskalaisille ja briteille myös venäläisille, oli kiinalaisten 14. marraskuuta 1859 allekirjoitettava Tianjinin erityissopimus samanlaisten oikeuksien myöntämiseksi myös venäläisille.
Asia vahvistettiin Pekingin rauhansopimuksella, jonka mukaan Ussurin ja Japaninmeren välinen alue, muun muassa Vladivostok, siirtyivät Venäjän hallintaan.
Muravjovin kausi kuvernöörinä päättyi vuonna 1861.
Eino Leino (albumi)
Eino Leino on vuonna 1978 julkaistu Vesa-Matti Loirin albumi. Se sisältää Vesa-Matti Loirin tulkinnat Eino Leinon runoista tehdyistä lauluista. Säveltäjinä toimivat säveltäjä Perttu Hietanen sekä kitarataiteilija Taisto Wesslin, joka vastasi myös kappaleiden sovituksista. Albumin tuotti Vexi Salmen levy-yhtiö Levytuottajat. Levyä on myyty kaikkiaan lähes 120 000 kappaletta.
Hurrikaani Beta
Hurrikaani Beta oli vuoden 2005 Atlantin  hurrikaanikauden 23. nimetty trooppinen myrsky ja 14. hurrikaani (molemmat ennätyksiä).
Beta on toinen Atlantin trooppinen myrsky, joka on nimetty kreikkalaisen aakkosen mukaan ja ensimmäinen 3. luokkaan kuulunut, kreikkalaisella aakkosella nimetty hirmumyrsky.
Trooppinen myrsky Beta alkoi muodostua 26. lokakuuta 2005 ja vahvistui hurrikaaniksi 29. lokakuuta. Hurrikaani iski 29. lokakuuta Kolumbian ja Nicaraguan rannikolla sijaitseville saarille. Se vahvistui 3. luokan hirmumyrskyksi 09.00 UTC 30. lokakuuta mutta iski maihin 2. luokan hurrikaanina.
Beta aiheutti laajoja aineellisia tuhoja Nicaraguassa muttei tiettävästi aihettanut ihmishenkien menetyksiä.
Kamputsean kansantasavalta
Kamputsean kansantasavalta oli vuosina 1979–1989 toiminut valtio Aasiassa nykyisen Kambodžan alueella. Se perustettiin, kun Vietnamin joukot olivat 1978–1979 miehittäneet punaisten khmerien hallitseman Demokraattisen Kamputsean. Vietnamilaisjoukkojen mukana Kambodžaan palasivat maanpaossa olleet Hun Sen ja Heng Samrin, jotka olivat mukana myös Vietnamin tukemassa uudessa hallituksessa. Heng Samrin toimi presidenttinä ja Hun Sen ulkoministerinä. Valtion nimi muutettiin 1989 Kambodžan tasavallaksi, ja siitä tuli uudestaan kuningaskunta 1993. Valtion pääliittolaisia olivat Vietnam ja Neuvostoliitto.
Henrik Schwartzberg
Henrik Schwartzberg -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Itä-Aasian museo
Museorakennus sijaitsee Moderna museetin ja Skeppsholmenin kirkon vieressä. Kyseessä on Ruotsin laivaston käytössä ollut historiallinen rakennus, joka rakennettiin alun perin vuonna 1663 köydenpunomoksi. Se muutettiin 1699–1700 arkkitehti Nicodemus Tessin nuoremman suunnitelmien mukaan kuninkaallisten drabanttien talliksi ja myöhemmin laivaston ammus- ja tarvikevarastoksi. Myöhemmin sitä on useasti muutettu, viimeksi vuonna 1963 museokäyttöön.
Aiheesta muualla
59.32722°N, 18.08194°W
Viljelykierto
Viljelykierto eli vuoroviljely on maanviljelyä, jossa samalla pellolla viljeltävä kasvi vaihtuu peräkkäisinä vuosina. Tarkoituksena on välttää haitat, joita aiheutuu saman kasvilajin viljelystä samalla paikalla. Viljelykierrossa vältetään maan väsyminen ja tuholaisten pesiytyminen, se vähentää rikkakasveja ja kasvinsuojeluongelmia, sekä pitää maan ravinnevarannot tasapainoisena. Luomuviljelyssä kierto on keskeinen tekijä maan ravinteisuuden ja rakenteen ylläpitäjänä. Hyvään kiertoon kuuluu nurmia, viljoja ja juurikasveja. Viljelykiertoa on käytetty jo vuosisatoja ja sen vaikutuksia satoon on tutkittu kauan.
Historia
Vuoroviljely on vanha tapa, jota on käytetty mm. Andeilla 600–1000 jaa. Suomessa vuoroviljely oli osa perinteistä maataloutta ja uusia viljelykierron muotoja otettiin käyttöön 1800-luvulla, mikä osaltaan paransi esimerkiksi karjatalouden tuottavuutta ja muutti viljelyn suuntaa. Nykyään vuoroviljelyä opetetaan viljelijöille erityisesti kehitysmaissa maan hedelmällisyyden lisäämiseksi ja olojen parantamiseksi.
Viljelykierron toteuttaminen
Viljelyalueella kasvatettavien kasvien sijaintia vaihdetaan eri vuosina. Osa pellosta saattaa olla kesantona, osalla voidaan kasvattaa herneitä ja kolmannella osalla esimerkiksi porkkanaa. Seuraavana vuonna viljelykasvien sijaintia vaihdettaessa voidaan kesantona levänneelle alueelle kylvää hernettä, joka juuristonsa typensitojabakteereja sisältävien nystyröiden avulla lannoittaa maata, hernettä kasvaneelle alueelle kylvää porkkanaa ja porkkanapelto jättää kesannolle. Luontaisen, joskin pienimuotoisen lannoituksen lisäksi vuoroviljelyn etuna on se, että edellisvuonna maaperään jääneet tiettyyn kasviin erikoistuneet tuhohyönteiset eivät löydä välittömästä ympäristöstään ravintokasviaan jolloin tuhot jäävät pienemmiksi.
Agde
pienoiskuva|Agde illalla Agde [aɡdə] on kunta ja kaupunki Hérault’n departementissa entisellä Languedoc-Roussillonin hallintoalueella (nyk. Occitanie) Ranskassa. Kunnassa oli 19 988 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Agden pinta-ala on 51 neliökilometriä.
pienoiskuva|vasen| Agde on perinyt nimensä sen paikalla sijainneelta antiikin ajan Agathen (lat. Agatha) kaupungilta. Agathe oli alun perin Massalian perustama kreikkalainen siirtokunta ja kauppa-asema. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Simon Affleck
Simon Affleck eli Simo Hurtta (noin 1660 Narva – 9. toukokuuta 1725 Pielisjärvi) oli Suomessa toiminut ruotsalainen veronvuokraaja eli arrendaattori, joka muistetaan suomalaisessa kansanperinteessä säälimättömänä ja julmana. Hän keräsi vuodesta 1695 alkaen veroja kruunulta vuokraamassaan Pielisjärven pitäjässä eli nykyisen Lieksan seudulla. Häntä vastaan nousi useita talonpoikien kapinaliikkeitä erityisesti suurten kuolonvuosien (1695–1697) ja suuren Pohjan sodan (1700–1721) aikana, sillä hän ei antanut huonoinakaan aikoina talonpojille helpotuksia veroista. Suuren Pohjan sodan aikana Affleckilla oli seudulla myös sotilaallisia tehtäviä.
Kansantarinoissa, joissa Affleck tunnetaan muun muassa nimillä Simo Hurtta ja Aplekki, hänen pahuuttaan ja julmuuttaan on liioiteltu. Hänen on väitetty joko tehneen itsemurhan tai kuolleen talonpoikien surmaamana. Myöhempänä aikana ”Simo Hurtasta” on tehty romaaneja, näytelmiä ja elokuvia.
Elämä
Affleckin suku oli alkujaan Skotlannista ja asettunut Ruotsin valtakuntaan 1600-luvulla. Simon Affleckin isä Thomas Affleck toimi 1640–1670-luvuilla Narvan kenraalinkuvernöörin kansliassa venäjän kielen kääntäjänä ja tulkkina. Äidin nimeä ei tiedetä. Affleck lienee varttunut vanhempiensa luona Narvassa.
Jo Ehnbergin aikana Pielisjärven talonpojat yrittivät tuloksetta valittaa kohtelustaan esivallalle. Affleckin aikana tilanne paheni entisestään, sillä vuosina 1696–1697 koettiin paha katoaika ja nälänhätä eli niin sanotut suuret kuolonvuodet, mutta Affleck yritti silti periä verot talonpojilta täysimääräisinä helpotuksia antamatta. Hänen saapuessaan syksyllä 1696 pitämään verollepanoa Haapajärvelle (nyk. Valtimo) kiivastuneet talonpojat karkottivat hänen virkamiehensä väkivalloin. Palatessaan vuoden kuluttua samaan kylään hän joutui kahteen aseelliseen väijytykseen, joista kuitenkin selviytyi lievin vammoin. Joulukuussa 1697 talonpojat ryöstivät Nurmeksen hovin ja yrittivät hyökätä myös Lieksan hoviin, jota Affleck kuitenkin puolusti 14 miehen kanssa. Saatuaan avukseen sotaväen osaston hän vangitutti pääkapinoitsijat, joista kymmenen tuomittiin kuolemaan ja vietiin Käkisalmeen teloitettaviksi. Heidän valituksensa veronvuokraajien toiminnasta kuitenkin kuultiin ja asiaa päätettiin tutkia.
Affleck nai ilmeisesti 1690-luvun lopulla Anna Herkepaean, jonka isä oli Affleckia vihannut Pielisen rovasti Pehr Herkepaeus. Heidän lapsistaan viisi tunnetaan nimiltä. Affleckilla tiedetään olleen myös vähintään kaksi aviotonta lasta, mahdollisesti enemmänkin. Erään asiakirjan mukaan Anna Herkepaea olisi kuollut vuonna 1699, missä tapauksessa Afflkeckilla olisi ollut myös toinen vaimo, sillä hänelle tiedetään syntyneen lapsia vielä vuonna 1710, mutta kyseessä saattaa olla myös sekaannus.
Suuren Pohjan sodan alettua vuonna 1700 Affleck määrättiin Pielisjärven pitäjänluutnantiksi ja hän kunnosti Lieksan linnoituksen. Vuonna 1704 hän osti Sotkamon suurimpiin taloihin kuuluneen Turunkorvan kartanon, jonka maat käsittivät 2 000 hehtaaria. Saadakseen olla siellä perheineen rauhassa hän jätti naapuritilojen talonpojat verottamatta. Maaliskuussa 1709 Affleck nimitettiin Kajaanin läänin maamajuriksi. Seuraavana vuonna hän evakuoi varotoimenpiteenä omaisuutensa Turunkorvaan Pohjanmaan läänin alueelle. Varotoimiin oli syynsä: Pielisjärven seudulla vallitsi omin luvin venäläisten kanssa tehty rajarauha, mutta uuden katotalven 1708–1709 aikana Affleckiin tyytymättömät talonpojat tekivät ryöstöretken Venäjän puolelle yllyttääkseen venäläiset vuorostaan ryöstämään Affleckin hovit. Kun näin ei heti tapahtunut, talonpojat aloittivat vuonna 1710 uuden kapinan. Affleck pelastui jälleen täpärästi väijytyksestä ja pakeni Lieksaan. Venäläisten pian saapuessa talonpojat vannoivat rovasti Herkepaeuksen kannustamina uskollisuutta Venäjän keisarille ja ryöstivät uudelleen Nurmeksen hovin. Affleck valtasi sen pian takaisin 30 sotilaan kanssa, mutta ei voinut enää liikkua turvallisesti pitäjänsä alueella, varsinkaan sotilaidensa lähdettyä.
Niin sanotun sarkasodan aikana maaliskuussa 1712 venäläiset ja heihin liittyneet Nurmeksen talonpojat polttivat ryöstöretkensä yhteydessä Turunkorvan kartanon ja veivät Affleckin vaimon ja lapset vangeiksi. Affleck itse sattui olemaan tuolloin muualla. Neljä lapsista onnistui palaamaan vankeudesta Venäjältä isonvihan päätyttyä, mutta Affleckin vaimon kohtaloa ei tunneta. Myöskään Affleckin toiminnasta tai asuinpaikasta isonvihan aikana ei ole tietoja, mutta hänen tiedetään palanneen rauhan tultua ja rakennuttaneen Turunkorvan kartanon uudelleen. Hänen otteensa ei kuitenkaan ollut enää entisellään, sillä veronvuokraajien oikeudet oli rajoitettu enää pelkkään varsinaiseen veronkantoon. Affleck myi Turunkorvan vuonna 1724. Perimätiedon mukaan hän olisi kuollut seuraavana vuonna tekemällä itsemurhan ampumalla Lieksanjoen lossilla. Pääosa hänen omistamistaan tiloista myytiin pian hänen kuolemansa jälkeen, mutta Lieksan hovi pysyi hänen poikansa Carlin omistuksessa vuoteen 1736.
Tapani Löfving toimi Affleckin palveluksessa vuodesta 1708 tammikuuhun 1711. Löfving hoiti Suorlahden kartanoa Kiteellä. Kansallismuseon kokoelmissa on Turunkorvan myöhempien omistajien vuonna 1858 lahjoittama hopeinen kaulakilpi, jonka arvellaan kuuluneen Affleckille.
Jälkimaine
Kansan syvästi vihaamasta Affleckista on säilynyt Itä-Suomessa suuri määrä perimätietoa ja tarinoita, joissa kuvaillaan mielikuvituksekkaasti hänen säälimättömyyttään, häijyyttään ja intoaan julmasti simputtaa ja nöyryyttää kansaa. Näillä Simo Hurtta -kertomuksilla ei liene juuri yhteyttä todelliseen historiaan. Simo Hurtan on väitetty ottaneen talonpoikia orjikseen sekä tappaneen tai silponeen näitä. Monien tarinoiden mukaan hän oli elostelija, jolle piti jatkuvasti toimittaa naisia. Hänen on väitetty käyttäneen ensiyön oikeutta. Hänen kerrotaan myös vaatineen verojen maksamista mahdottomissa muodoissa, kuten vaatimalla toimittamaan tynnyrillisen kiiskenmätiä tai säkillisen itikanraatoja.
Tarinoissa esiintyy monta versiota Simo Hurtan väkivaltaisesta kuolemasta kostonhimoisten talonpoikien käsissä: yhden mukaan hänet kivitettiin kuoliaaksi, toisen mukaan haudattiin elävältä kiviröykkiön alle ja jätettiin sinne. Erään tarinan mukaan hänet ”muurattiin” hiekalla kaulaansa myöten kivilouhikkoon kaivettuun kuoppaan Sotkamon Nuasjärven saareen, joka nykyään tunnetaan nimellä Muuraussaari. Saaresta on arkeologisissa kaivauksissa löydetty ihmisen luita, muita ne eivät ole kuuluneet Affleckille.
Kainuusta kerätyissä kansantarinoissa Affleck tunnetaan Simo Hurttana, Karjalasta kerätyissä tarinoissa myös muilla nimillä kuten Aplekki. Nimi Simo Hurtta tuli mahdollisesti siitä, että hänen sanottiin pitäneen isoa koiraa. Toisen tulkinnan mukaan se viittasi hänen pelottavaan olemukseensa. Kiteen seudun kansanperinteessä tunnettu hahmo paha pajari saattaa myös olla Affleckin innoittama.
Suomalaiset historiantutkijat kiinnostuivat Affleckista 1800-luvun lopulla, jolloin kansantarinoiden rinnalle alettiin etsiä luotettavampaa tietoa.
Taiteessa ja kulttuurissa
Affleck on esiintynyt useasti kaunokirjallisuuden aiheena. Anni Kepplerus julkaisi vuonna 1897 Affleckin kuvitteellisesta sukulaistytöstä kertoneen historiallisen romaanin Hovin Inkeri. Ilmeisesti tämä romaani synnytti myöhemmin myytin, jonka mukaan Affleckin toinen vaimo olisi ollut Inkeri Sormunen -niminen talonpojan tytär. Eino Leino kirjoitti Simo Hurtta -tarinoiden pohjalta runoelman Simo Hurtta, joka ilmestyi kahdessa osassa vuosina 1904 ja 1919, sekä viisinäytöksisen historiallisen näytelmän Simo Hurtta (1908). Kirjailija Onni Palaste on kirjoittanut hänestä kolmessa romaanissaan: Simo Hurtta (1978), Simo Hurtta ja Anna (1982) sekä Simo Hurtta ja isoviha (1983). Mauri Sariola kirjoitti vuonna 2002 kirjana julkaistun jatkokertomuksen Simo Hurtta ja kultainen pikari.
Valtimon vaakunassa kuvatun suden ja seitsemän kultakolikon on sanottu viittaavan Simo Hurtan nimeen ja ankaraan veronkantoon. Olof Erikssonin alkuperäinen vaakunaehdotus vuodelta 1951 oli nimeltäänkin ”Hurtta”. Simo Hurtan mukaan on nimetty myös urheiluseura Lieksan Hurtat.
Poiketa ry toteutti Simo Hurtasta kertovan Hurtta-nimisen monitaiteellisen esityksen Joensuun Ilosaaressa helmikuussa 2010. Esitystä varten laguuniin rakennettiin luminen katsomo, ja esitys tapahtui jäällä.
Europarlamenttivaalit 2014
Europarlamenttivaalit järjestettiin 22.–25. toukokuuta 2014 kaikissa Euroopan unionin 28 jäsenmaassa. Vaaleissa valittiin Euroopan parlamenttiin yhteensä 751 meppiä seuraavaksi viisivuotiskaudeksi. Vaalien äänestysprosentti oli 42,54%.
Vaalipäivä oli Alankomaissa ja Britanniassa 22. toukokuuta, Tšekissä 23.–24. toukokuuta, Latviassa, Maltalla ja Slovakiassa 24. toukokuuta, Italiassa 24.–25. toukokuuta ja muissa jäsenmaissa 25. toukokuuta.
Ehdokkaiden alaikäraja Italiassa, Kyproksella ja Kreikassa oli 25 vuotta, Romaniassa 23 vuotta, Belgiassa, Bulgariassa, Tšekissä, Virossa, Irlannissa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa ja Slovakiassa 21 vuotta ja muissa jäsenmaissa 18 vuotta.
Vaalipäivät
22. toukokuuta: Alankomaat, Yhdistynyt kuningaskunta 23. toukokuuta: Irlanti 23.-24. toukokuuta: Tšekki 24. toukokuuta: Latvia, Malta, Slovakia 25. toukokuuta: Belgia, Bulgaria, Espanja, Italia, Itävalta, Kreikka, Kroatia, Kypros, Liettua, Luxemburg, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska, Unkari, Viro
Tulokset
Vaalien jälkeen europarlamentin suurimpana ryhmänä säilyi Euroopan kansanpuolueen ryhmä (EPP) 221 paikalla. Toiseksi suurimmaksi ryhmäksi muodostui sosialistien ja demokraattien ryhmä (S&D) 191 paikalla ja kolmanneksi Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmä 70 paikalla. Neljänneksi putosi liberaalidemokraattien liiton ryhmä (ALDE) 67 paikalla. Vasemmistoryhmä (EUL-NGL) sai 52 paikkaa, Vihreät 50 paikkaa, eurokriittinen Vapaa ja demokraattinen Eurooppa 48 paikkaa ja sitoutumattomat 51 paikkaa. Parlamenttiin valittiin 60 edustajaa, joiden puolueet eivät olleet parlamentissa edelliskaudella.
Béziers
thumb|250px|St. Nazairen katedraali ja Pont Vieux-silta
Béziers on kunta ja kaupunki Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kaupungissa oli 69 153 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Béziersin pinta-ala on 95 neliökilometriä.
Janne Korhonen
Janne Korhonen, katso:
Yrjö Puhakka
Yrjö Wilhelm Puhakka (5. syyskuuta 1888 Juuka – 28. helmikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli koulutukseltaan molempien oikeuksien tohtori. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä vuonna 1927 sekä uudelleen vuosina 1929–1930.
Puhakka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1907. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1909 ja maisterin tutkinnon seuraavana vuonna. Puhakka opiskeli myöhemmin lakia valmistuen molempien oikeuksien kandidaatiksi 1913, lisensiaatiksi 1920 ja lopulta väitellen molempien oikeuksien tohtoriksi vuonna 1920. Hän toimi Sortavalassa asianajajana vuosina 1913–1918. Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä toiminut Puhakka oli kaupungin pormestarin virassa vuosina 1918–1919, jonka jälkeen hän jatkoi asianajajana vuoteen 1922 saakka. Karjalan sotilaspiirin esikunnan jäsen sisällissodan aikana.
Puhakka valittiin kansanedustajaksi vuoden 1927 eduskuntavaaleissa Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä. Hänet valittiin eduskunnan oikeusasiamieheksi 1. helmikuuta 1928, jolloin hän lakkasi olemasta kansanedustaja. Hänen seuraajanaan eduskunnassa aloitti Antti Vainio. Puhakka palasi eduskuntaan vuoden 1929 vaaleissa. Vuosina 1925–1937 Puhakka toimi valtio- ja hallinto-oikeuden opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, vuosina 1930–1932 ja 1937–1942 eduskunnan lakivaliokunnan sihteerinä, vuosina 1937–1958 Suomen Työnantajain Keskusliiton lainopillisena neuvonantajana ja vuosina 1945–1958 Liiketyönantajain Keskusliiton toimitusjohtajana.
Puhakka toimi kahteen otteeseen ministerinä, ensin sisäasiainministerinä Kivimäen hallituksessa ja sitä seuranneessa Kallion neljännessä hallituksessa, sitten oikeusministerinä Törngrenin hallituksessa 169 päivän ajan vuonna 1954.
Perhe
Yrjö Puhakan vanhemmat olivat kappalainen Tapani Puhakka ja Jenny Sofia Fredrika Vilskman. Hän meni vuonna 1914 naimisiin Ester Amalia Oeschin kanssa. Yrjö Puhakan poikia olivat hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari Olli Puhakka sekä tekniikan professori Lauri Puhakka. Puhakka kuoli Helsingissä helmikuussa 1971, jolloin hän oli 82-vuotias.
Vantaan ja Helsingin pitäjän keskiaika
Vuonna 2013 julkaistun kirjan julkistuspäivä oli 14. tammikuuta 2014.
Norichika Tsukamoto
Norichika Tsukamoto (, s. 4. helmikuuta 1974 Isahaya, Nagasakin prefektuuri) on japanilainen karateka. Hän on Kyokushinin kolminkertainen WKO-liiton maailmanmestari, joista Tsukamoto voitti World Openin kahdesti. Tsukamoto voitti myös Japanin mestaruuden seitsemän kertaa.
Kilpaura
Tsukamoto kilpaili uransa alkuvaiheessa IKO-liitossa, jossa hän onnistui parhaimmillaan sijoittumaan neljänneksi Japanin mestaruuskilpailuissa. Tsukamoto hävisi ensin raskaansarjan pronssiottelun Nicholas Pettasille ja sijoittui sen jälkeen avoimessa sarjassa kuudenneksi. Liiton hajottua 1994 jälkeen Tsukamoto siirtyi WKO-liittoon.
Tsukamoto saavutti heti uudessa liitossa Japanin mestaruuden 1996, voitettuaan loppuottelussa Kunihiro Suzukin.
Tsukamoto saavutti uransa toisen maailmanmestaruuden 1997 WKO-liiton ensimmäisissä painoluokallisissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän voitti loppuottelussa Toru Okamoton. Tsukamoto voitti samana vuonna myös Japanin mestaruuden toisen kerran peräkkäin. Hän voitti loppuottelussa toistamiseen Kunihiro Suzukin.
Tsukamoto oli voittaa jo kolmannen kerran Japanin mestaruuden 2000, mutta hänet hylättiin turnauksen jälkeen.
Tsukamoto eteni sittemmin 2002 Japanin mestaruuskilpailuissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi neljännen kerran jo Kunihiro Suzukin. Tsukamoto tällä kertaa hävisi mestaruuden ja sai hopeaa.
Hän jäi poikkeuksellisesti 2004 Japanin mestaruuskilpailuissa kuudenneksi.
Kesäkuussa 2005 Tsukamoto eteni raskaansarjan MM-kilpailuissa pronssiotteluun, jonka hän hävisi Kunihiro Suzukille.
Tsukamoto selvitti tiensä uudelleen Japanin mestaruuskilpailujen loppuotteluun 2006. Tällä kertaa hän voitti Takayuki Tsukakoshin.
Tsukamoto saavutti uransa seitsemännen Japanin mestaruuden 2010. Hän voitti loppuottelussa Tsutomu Murayaman.
Morgan Lily
Morgan Lily Jane Gross eli Morgan Lily (s. 11. huhtikuuta 2000 Santa Monica, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti varhain uran mallina. Sittemmin hän on esiintynyt rooleissa elokuvissa Ihmeellinen Henry Poole (Millie Stupek, 2008), Jätä se! (2009) ja 2012 (2009). Morgan Lily kuuluu kolmilapsiseen perheeseen, jonka isä on taikuri ja vatsastapuhuja Andy Gross. Morgan Lilyn vanhempi sisko on malli Riley Jane ja vanhempi veli näyttelijä Jordan David.
Chipewyan
Chipewyan eli dëne on Kanadassa asuvien chipewyan-intiaanien puhuma athabasca-kieli, jota puhuu äidinkielenään 11,900 ihmistä˔ Se on yksi Luoteisterritorioiden provinssin virallisista kielistä.
Chipewyan-intiaanit käyttävät kielestään nimeä dëne. Termi ”chipewyan” oli vihollisen käyttämä nimi ja sitä pidetään halventavana. Suomeksi chipewyan on kuitenkin suositeltu nimi kielelle.
Piksillaatio
Piksillaatio on stop motion -animaatiotekniikka, jossa näyttelijöitä käytetään animaatiofilmissä ikään kuin elävinä nukkeina. He ottavat erilaisia asentoja, ja kutakin asentoa valotetaan filmille yhden tai useamman ruudun verran. Tämä tuottaa valmiissa elokuvassa erikoisen, nykivän liikevaikutelman.
Piksillaatiota käytti tiettävästi ensi kerran Segundo de Chomón jo vuonna 1908. Tekniikan kuuluisin esimerkki on Norman McLarenin Oscar-palkinnon voittanut lyhytelokuva Naapurit (1952). Piksillaatio on ollut myös hyvin suosittu mainoksissa ja rockvideoissa (esimerkiksi Peter Gabrielin Sledgehammer).
Abebe Bikila
Abebe Bikila (7. elokuuta 1932 Mout, Etiopia – 25. lokakuuta 1973 Addis Abeba, Etiopia) oli etiopialainen kestävyysjuoksija ja kaksinkertainen maratonin olympiavoittaja.
Bikila oli toiminut nuoruutensa paimenena, ja hän liittyi 16-vuotiaana 1952 Haile Selassien keisarilliseen armeijaan. Ruotsissa asuva suomalainen Onni Niskanen etsi Etiopian armeijasta urheiluvalmennettavia ja järjesti maratonjuoksuja Addis Abebassa. Keisarilliseen vartiokaartiin kuulunut Bikila osallistui ensimmäiseen juoksuun ja kellotti ajan 2.39.50. Seuraavassa juoksussa Bikila juoksi 2.21.23, eli yli kolme minuuttia nopeammin kuin vuoden 1956 kesäolympialaisten voittoaika.
Olympialaisten jälkeen Bikila lepäsi hetken kotimaassaan mutta palasi toukokuussa 1961 kansainvälisille kilpakentille, kun hän osallistui Ateenassa järjestettyyn alkuperäisen maratonjuoksun reitille. Bikila voitti Ateenan kilpailun lisäksi heinäkuussa Osakan ja lokakuussa Košicen maratonin. Hän osallistui 1963 maanmiehensä Mamo Wolden kanssa Bostonin maratonille, jota yksikään olympiakultamitalisti ollut vielä voittanut. Bikila ja Wolde aloittivat kovaa mutta hiipuivat lopulta kramppien takia. Bikila sijoittui lopulta viidenneksi. Tämän jälkeen hän palasi takaisin Etiopiaan.
Bikila joutui 1969 auto-onnettomuuteen, jossa hänen kuudes ja seitsemäs nikama menivät pois paikoiltaan. Hän oli väistänyt vastaan tulevaa autoa ja ajanut ojaan. Bikila halvaantui kaulasta alaspäin mutta pystyi kuntouttamisen jälkeen liikuttamaan käsiään. Hän osallistui vielä vammaisten jousiammuntaan. Bikila kuoli 1973 aivoverenvuotoon.
Kansallinen stadion Addis Abebassa on nimetty hänen kunniakseen.
Balaruc-les-Bains
Balaruc-les-Bains on kunta Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillonin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 688 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Balaruc-les-Bainsin pinta-ala on 9 neliökilometriä.
Ria Baran
Ria Baran (2. marraskuuta 1922 Dortmund, Saksa – 12. marraskuuta 1986) oli saksalainen taitoluistelija. Hän oli luisteluparinsa Paul Falkin kanssa kaksinkertainen maailmanmestari vuosina 1951 ja 1952; pari voitti kultaa myös vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa.
Martti Paavola
Martti Paavola -nimisiä henkilöitä ovat ainakin:
Ria Baran
Baran ja Falk avioituivat aktiiviuransa aikana, ja Baranista käytetään myös sukunimeä Falk.
Outo vieras Muumitalossa
Outo vieras Muumitalossa on vuonna 1980 ilmestynyt Tove Janssonin viimeinen muumikirja. Tove Janssonin veli Per Olov Jansson on tehnyt kirjaan valokuvakuvituksen.
Hahmot ja juoni
Kirjan päähenkilöitä ovat muumiperhe, esi-isä, Pikku Myy, Miska ja Haisuli. Tapahtumat sijoittuvat siniseen Muumitaloon.
Eräänä täysikuisena syysyönä muumit ajattelevat, että on aika mennä talviunille. Keskellä yötä Muumitaloon tulee outo vieras, joka menee kellariin. Pian kaikkialla haisee ja on sotkuista. Pikku Myy menee alas tutkimaan tapausta. Vieras paljastuu pieneksi ja karvaiseksi merirosvo-Haisuliksi.
Toteutus
Kirjan kuvissa käytetyn Muumitalon pienoismallin ovat rakentaneet Pentti Eistola, Tuulikki Pietilä ja Tove Jansson vuosina 1976–1979. Rakennuspiirustuksia ei käytetty, vaan rakentaminen eteni vapaasti. Kyseessä on itsenäinen taideteos, joka ei muistuta aiemmissa muumikirjoissa kuvattua Muumitaloa. Teos kuuluu nykyään Tampereen taidemuseon osana toimivan Muumilaakson kokoelmaan.
Kuvissa esiintyvät hahmot ovat Tuulikki Pietilän suunnittelemia nukkeja.
Micheline Lannoy
Micheline Lannoy (s. 30. kesäkuuta 1925) on belgialainen taitoluistelija, joka tuli tunnetuksi Pierre Baugniet'n parina. Lannoy ja Baugniet olivat vuosien 1947 ja 1948 maailmanmestarit. He voittivat kultaa myös vuoden 1948 talviolympialaisissa St. Moritzissa, ja ovat Belgian ainoat olympiavoittajat talviolympialaisissa.
Saponiinit
Saponiinit on rakenteeltaan laajakirjoinen ryhmä glykosideja, joita esiintyy niin kasvi- kuin eläinkunnassakin. Kaikille saponiineille on tyypillistä vesiliuosten vaahtoaminen tavalla, joka muistuttaa saippualiuosten käyttäytymistä. Nimi saponiinit tulee Saponaria-kasvisuvun eli suopayrttien tieteellisestä nimestä ja aikaisemmin Saponaria-suvun kasvien juurakoita on käytetty saippuan tavoin. Monille saponiineille on tunnusomaista karvas maku. Myrkyllisyydeltään ne ovat muille nisäkkäille kuin märehtijöille yleensä alhaisia.
Rakenne ja esiintyminen eliöissä
Saponiinit koostuvat muiden glykosidien tavoin aglykonista ja sokeriosasta. Vaahtoamisominaisuus johtuu hydrofiilisesta sokeriosasta ja hydrofobisesta aglykoniosasta. Aglykonia kutsutaan sapogeniiniksi, joka voi olla 27 hiiliatomia sisältävä steroidi tai 30 hiiliatomia sisältävä triterpeeni. Steroidirakenteisia saponiineja kutsutaan usein saraponiineiksi. Tyypillisiä saponiinien sisältämiä sokereita ovat glukoosi, galaktoosi, ramnoosi, arabinoosi ja ksyloosi. Saponiinit voidaan luokitella myös sokerisivuketjujen määrän mukaan. Monodesmosideissa sokeriketjuja on yksi, bisdesmosideissa kaksi.
Kasveissa saponiineja esiintyy erityisesti koppisiemenisissä kasveissa. Kasvien saponiinit voivat olla joko steroidi- tai triterpenoidirakenteisia. Monodesmosideja esiintyy kasvien juurissa, siemenissä ja kuoressa, kun taas bisdesmosidit ovat tyypillisiä kasvien lehdissä. Eläinkunnassa ainoastaan piikkinahkaiset tuottavat saponiineja. Merimakkaroiden saponiinit ovat triterpenoidirakenteisia ja meritähtien saponiinit ovat steroidirakenteisia. Merimakkarat ja meritähdet tuottavat saponiineja puolustautuakseen saalistajilta.
Hávarðr Jäävuonolaisen saaga
Hávarðr Jäävuonolaisen saaga (isl. Hávarðar saga Ísfirðings) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saaga sijoittuu 900-luvun Länsi-Islantiin Ísafjörðurin alueelle. Saagassa Hávarðrin poika Óláfr työskentelee lammaspaimenena. Rikas mutta epäoikeudenmukainen tilallinen Þorbjörn surmaa Óláfrin, minkä seurauksena Hávarðr menettää elämänhalunsa. Hänen vaimonsa Bjargey kuitenkin kannustaa häntä toimimaan, ja saaga kuvaa, miten Hávarðr maksaa ystäviensä ja sukulaistensa avulla Þorbjörnille takaisin. Þorbjörn on vähällä surmata Hávarðrin, mutta Hávarðr sattuu muistamaan kuulleensa kuningas Olavi Tryggvenpojan saarnaamasta uudesta uskosta ja vannoo tulevansa kastetuksi. Samalla hetkellä Þorbjörn kaatuu ja Hávarðr onnistuu pääsemään niskan päälle. Kostettuaan Hávarðr purjehtii vaimonsa kanssa Norjaan, missä kuningas Olavi kastaa heidät molemmat. Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa ei ole suomennettu.
Ajoituksesta ja käsikirjoituksista
Nykyisin tunnettu Hávarðr Jäävuonolaisen saaga on kirjoitettu vuoden 1330 tietämillä, mutta se pohjautuu nyt jo kadonneelle vanhemmalle versiolle. Sturla Þórðarson käytti tätä nyt jo kadonnutta saagaversiota 1200-luvun loppupuolella kirjoittamassaan Landnámabókin Sturlubók-versiossa ja viittaa siihen nimillä ”Þorbjarnar saga ok Hávarðar hins halta” ja ”Ísfirðinga saga” eli ”Jäävuonolaisten saaga”. Saaga sisältää toisaalta myös skaldirunoutta, jota on pidetty vanhana, jo 1000-luvulta peräisin olevana. Runot muistuttavat kuitenkin Egillin, Kalju-Grímrinpojan saagassa säilynyttä runoa Sonatorrek sekä erästä Orkneysaarten jaarlin Rögnvaldr kali Kolssonin (k. 1158) nimiin luetun runon säkeistöä.
Hávarðr Jäävuonolaisen saagan vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1600-luvulta peräisin olevia paperikäsikirjoituksia (esim. AM 157 b fol., 1690-l.; AM 106 fol., n. 1650). Niistä esimerkiksi käsikirjoitusten AM 160 fol. ja AM 502 4to katsotaan olevan kopioita varhaisemmasta 1300-luvulla laaditusta versiosta.
Saagan erityispiirteitä
Monesta muusta islantilaissaagasta poiketen Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa on pidetty suuressa määrin fiktiivisenä tekstinä, huolimatta siitä, että saagan päähahmo, vanha Hávarðr-niminen mies, ja tämän vaimo Bjargey mainitaan myös Islannin asuttajista kertovassa Landnámabókissa. Syynä tähän on ollut esimerkiksi se, että Hávarðr Jäävuonolaisen saagaa on pidetty tyyliltään liioittelevana ja henkilöhahmojensa suhteen epätarkkana. Kirjoittajan on katsottu sekoittaneen kuningas Olavi Tryggvenpojan ja Pyhän Olavin keskenään, ja joidenkin hahmojen osalta saagassa esitetyt tiedot eroavat siitä, mitä näistä kerrotaan Landnámabókissa. Säilyneen saagan kirjoittaja ei myöskään näytä tunteneen saagan tapahtumapaikkoja Länsivuonojen alueella kovinkaan hyvin. Tutkijoiden parissa saaga on herättänyt melko vähän kiinnostusta.
Koomikon synty
Koomikon synty (En komikers uppväxt) on Rojda Sekersözin ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 2019. Se perustuu Jonas Gardellin samannimiseen, omaelämäkerralliseen romaaniin, josta on aiemmin tehty vuonna 1992 ensiesitetty tv-minisarja Koomikon lapsuus.