cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Intranet
Intranet (sisäverkko) on lähiverkko, joka on eristetty tietyn ryhmän käyttöön. Tavallisesti intranetillä tarkoitetaan organisaation lähiverkkoa, jota käytetään yrityksen tai yhteisön sisäiseen viestintään ja tietojenkäsittelytoimiin. Intranetiksi nimitetään usein myös pelkästään organisaation henkilöstön käyttöön rajattua sisäistä verkkopalvelua. Intranetiä, jonka käyttöoikeus on laajennettu tietyn ulkopuolisen asiakkaan tai asiakasryhmän käyttöön, kutsutaan ekstranetiksi.
Historiaa
Suurin piirtein 1990-luvun puolivälissä liiketoimintajohtajat ja ohjelmistoyritykset alkoivat innostua ajatuksesta rakentaa organisaatioiden sisälle omia sisäisiä tietoverkkoja käyttäen samoja teknologioita kuin internet. Näitä sisäisiä tietoverkkoja alettiin nimittää yhteisnimellä "intranetit". Ensimmäisiä organisaatioiden sisäisiä sovelluksia olivat yleensä sähköposti, ilmoitusluontoiset www-sivustot, dokumenttivarastot, työryhmien tukiympäristöt ja erilaiset tietokantasovellukset. Usein intranetit ovat syntyneet organisaatioissa innokkaiden harrastajien aloittamina ja ovat saattaneet toimia useita vuosia ennen kuin organisaatiossa lähdetään kehittämään intranetiä "oikeana" kehitysprojektina.
Organisaation intranetiä tehokkaimmin hyödyntävä osasto on perinteisesti ollut henkilöstöosasto, koska henkilöstöosastolla on yleensä ollut paljon dokumentteja ylläpidettävänään ja intranet on tarjonnut tehokkaan kanavan tiedon jakeluun. Myös muut intranetin hyödyntämiseen lähteneet osastot ovat perinteisesti saattaneet nähdä intranetin vain kustannustehokkaana jakelukanavana – eivät niinkään esimerkiksi yhteistyöympäristönä tai päätöksenteon tukijärjestelmänä.
Intranetit ja portaalit
Portaaleita pidetään jossain määrin intranetien seuraavana sukupolvena, mutta käytännön erot "yksinkertaisen" intranetin ja "hienostuneemman" portaalin välillä saattavat olla vaatimattomia. Portaali-käsitteen onkin väitetty olevan varsin sekava. Toisaalta esimerkiksi ns. "business-to-employee" (B2E) portaalit ovat ainakin jossain määrin saaneet huomiota osakseen myös järjestelmätoimittajien markkinointimateriaalien ulkopuolella. Esimerkiksi Sugianto ja Tojib (2006) ovat määritelleet B2E-portaalien tärkeimmät hyödyt:
Organisaation sisäisen portaalin perustarkoituksena pidetään yleisesti yhden kanavan tarjoamista työntekijöille kaikkeen organisaation informaatioon. Lisäksi tämän yhden kanavan personointia työntekijäkohtaisesti pidetään keskeisenä. Portaalien yhtenä menestyksen avaintekijöistä on myös sanottu olevan yhtenäisen, turvallisen kanavan tarjoaminen kaikkiin organisaation palveluihin ja työkaluihin. Erityisesti useiden eri kirjautumisten poistuminen portaalin myötä on todettu ratkaisevaksi käyttäjien hyväksynnän saamisessa.
Finpro
Finpro Oy (nykyisin Business Finland, alk. Suomen vientiyhdistys, 1938–1999 Suomen ulkomaankauppaliitto) oli Suomen valtion kokonaan omistama osakeyhtiö, jonka tavoitteena oli viennin edistäminen. Sen perustivat suomalaiset yritykset rekisteröidyksi yhdistykseksi vuonna 1919. Finpro auttoi suomalaisia pk-yrityksiä kansainvälistymään, hankki Suomeen lisää ulkomaisia investointeja ja kasvatti ulkomaisten matkailijoiden virtaa Suomeen. Finpron tehtävä oli tuoda kasvua Suomeen. Finpron toiminta oli valtion rahoittamaa.
Finpro oli osa Team Finland -verkostoa. Vuoden 2018 alussa Finpro ja Tekes yhdistyivät uudeksi toimijaksi nimeltä Business Finland.
Toiminta
Finpron toiminta uudistui syyskuussa 2014 Työ- ja elinkeinoministeriön ja tärkeimpien sidosryhmien aloitteesta. Uudistuneella Finprolla oli kolme keskeistä toimintoa: edistää suomalaisten yritysten kansainvälistymistä, hankkia ulkomaisia investointeja Suomeen ja kasvattaa ulkomaisten matkailijoiden virtaa Suomeen. Kyseiset palvelut tarjottiin Export Finland, Invest in Finland ja Visit Finland -brändien alla. Finprolla oli noin 200 asiantuntijaa yli 40 maassa.
Historiaa
Finpron toiminta alkoi, kun Turussa perustettiin vuonna 1919 Suomen Vientiyhdistys. Sitä johti kauppaneuvos Edvard Åström. Yhdistyksen kotipaikaksi tuli keväällä 1921 Helsinki.
Yhdistys loi edustajaverkoston useisiin maihin. Vienninedistys koski lähinnä maataloustuotteita. Uusia markkinoita haettiin Itä-Euroopan maista. 1930-luvulla kohdetuotteiksi tulivat myös huonekalut ja lahjatavarat sekä urheiluvälineet. Tällöin suomalainen muotoilu ja urheilu olivat avanneet pään näiden kaupalle.
Vuonna 1938 yhdistyksen nimeksi tuli Suomen Ulkomaankauppaliitto (Finlands Utrikeshandelsförbund). Sen toiminnan pääpaino oli kansainvälisiin messuihin osallistumisessa, joka oli tuolloin markkinointitrendinä Euroopassa. Messutoiminta katkesi toiseen maailmansotaan ja jatkui sen jälkeen. 1950-luku oli messujen kultaista kautta. 1960-luvun alussa kansainvälisiä viennin esteitä poistui Länsi-Euroopasta ja muualtakin maailmalla. Tämä johti siihen, että Ulkomaankauppaliitto alkoi tehdä laajempia maakohtaisia kampanjoita. Vuonna 1968 valtio aikoi perustaa oman valtion laitoksen vienninedistämiseen. Teollisuus ja Ulkomaankauppaliitto kuitenkin saivat pidettyä tämän roolin Ulkomaankauppaliitolla, jonka rahoitus kaksinkertaistui. 1980-luvulla liitto perusti etenkin pieniä yrityksiä neuvovia toimistoja eri puolille Suomea. Suomen lähetystöissä toimineet kaupalliset sihteerit siirtyivät Ulkomaankauppaliittoon syksyllä 1992. Vuonna 1995 Ulkomaankauppaliitto solmi KTM:n kanssa puitesopimuksen. Syyskuussa 1997 liiton aluetoimistojen henkilöt siirtyivät TE-keskuksiin. KTM arvioi Ulkomaankauppaliiton toiminnan vuonna 1996, ja se johti mittaviin uudistuksiin. Liiton nimi muuttui muotoon Finpro 4. maaliskuuta 1999.
Rekisteröitynä yhdistyksenä toiminut Finpro ry muutettiin kokonaan valtion omistamaksi osakeyhtiöksi vuonna 2015. Vuoden 2018 alussa Finpro ja Tekes yhdistyivät uudeksi toimijaksi nimeltä Business Finland.
Finpron organisaatio
Finpron toimitusjohtajana toimi vuoden 2018 alkuun asti DI Markus Suomi.
2. Baltian rintama
2. Baltian rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 31. maaliskuuta 1943 Baltian rintamasta ja lakkautettiin 31. maaliskuuta 1945.
2. Baltian rintama osallistui operaatio Bagrationiin aloittamalla 23. kesäkuuta 1944 laajan hyökkäyksen koko rintaman mitalla saksalaisen 18. armeijan asemia kohti. Se mursi rintaman kahdesta kohdasta, ja pian koko rintama mureni.
1. ja 2. Baltian rintama saivat Stavkalta määräyksen Kuurinmaan armeijaryhmän tuhoamisesta, jotta Baltiaan sijoitetut joukot saataisiin vapautettua tärkeämpiin tehtäviin. Ensimmäinen hyökkäys aloitettiin 16. lokakuuta 1944, mutta se pysähtyi lähelle Tukumsin kaupunkia. 27. päivänä aloitettu uusi offensiivi pysähtyi sekin ilman merkittäviä saavutuksia. Kolmannen kerran motin tuhoamista yritettiin 20. marraskuuta, mutta saksalaisten ja latvialaisten joukkojen onnistui säilyttää puolustusasemansa. Epäonnistuneita yrityksiä tehtiin vielä joulukuussa, helmikuussa ja huhtikuussa 1945.
Leinoperä
Leinoperä on kylä Pohjois-Pohjanmaalla Raahessa entisen Saloisten kunnan alueella. Leinoperän läpi virtaa Poikajoki. Leinoperä on saanut alkunsa heti ison vihan jälkeen 1700-luvun alkupuolella, jolloin perustettiin Leinosen uudistila. Ensimmäinen maininta Leinosesta on vuodelta 1742, rekisterinumeron perusteella se voisi olla 10–20 vuotta vanhempi. Myöhemmin Leinosen kantatila on jaettu moneksi pienemmäksi tilaksi. Toinen kylän vanhoista tiloista on Puustin kantatilasta 1700-luvun lopulla erotettu Poikajoki. Kylällä harjoitetaan edelleen runsaasti maataloutta, suurin tila on nykyisin Tamminen. Myös Rautaruukilla käydään töissä. Leinoperällä on myös ravirata, jonka vieressä on Tervakankaan rautakautinen kalmisto.
Silversystrar
Silversystrar on ruotsalainen vuonna 2006 perustettu hip hopia ja soulia tuottava duo Göteborgista. Duon muodostavat Meldeah (Miah Jarnevi) ja Fröken B (Ulrika Broberg).
Live in Paris 1975
Live in Paris 1975 sisältää Deep Purplen kolmoskokoonpanon viimeisen keikan. Areenana toimi Palais des Sports Pariisissa Ranskassa 7. huhtikuuta 1975. Ritchie Blackmore erosi yhtyeestä keikan jälkeen.
Ivan L’ovkin
Ivan L’ovkin (ven. Иван Иванович Левкин, Ivan Ivanovitš Levkin; 1903–1974) oli neuvostoajan karjalainen säveltäjä ja karjalaisen kansanrunouden kerääjä, Neuvosto-Karjalan ansioitunut taiteilija (1949), Venäjän neuvostotasavallan kulttuurialan arvostettu työntekijä.
Médine (Mali)
Médine on Hawa Dembayan kunnan keskuskylä Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Se sijaitsee Senegaljoen rannalla 12 kilometriä Kayesista kaakkoon. Kylässä on 1 100 asukasta (vuonna 2009).
Ivan L’ovkin
Syntymä
Ivan L’ovkin oli karjalainen. Hän syntyi maanviljelijöiden perheeseen 20. huhtikuuta 1903 Munjärven kylään. Perheessä oli monta lasta.
Live in Paris 1975
Kappaleet
CD 2:
Ivan L’ovkin
Festivaalit
Kontupohjan piirissä pidetään Ivan L’ovkinille omistettua festivaalia: ”Karjalan mändylöin pajot”.
Médine (Mali)
Louis Faidherben johtamat ranskalaiset perustivat vuonna 1855 Médineen linnoituksen, josta tuli sittemmin siirtomaavallan tärkein tukikohta Ranskan Sudanissa. Alue kuului tuolloin Khasson kuningaskuntaan. Umar Tallin johtamat tukulorit piirittivät linnoitusta kolmen kuukauden ajan vuonna 1857. Alueen hallinto siirrettiin vuonna 1881 Médinestä Kayesiin.
Korkean kivimuurin ympäröimä linnoitus käsittää kaksikerroksisen upseerimessin, asevaraston, vankilan ja panttivangeiksi otettujen päälliköiden poikien koulun. Sen ulkopuolella sijaitsevat kahdeksan metriä korkea vartiotorni, sotilashautausmaa, khasonkakuningas Hawa Demba Diallon hauta, pienen kivimoskeijan rauniot ja vedensaannin turvaamista varten kaivettu lampi.
Amazonas (Brasilia)
Amazonas on osavaltio Brasilian luoteisosassa. Siellä on arviolta 4 001 667 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 1 559 162 neliökilometriä, joten pinta-alaltaan se on Brasilian osavaltioista suurin. Se rajautuu Roraiman, Parán, Mato Grosson, Rondônian ja Acren osavaltioihin sekä Peruun, Kolumbiaan ja Venezuelaan. Osavaltion pääkaupunki on Manaus.
Suurinta osaa Amazonasia peittää Amazonin sademetsä. Nimensä osavaltio on saanut Amazonjoelta.
Aluejako
Amazonas on jaettu väestönlaskentaa ja tilastointia varten neljään suuralueeseen: Centro Amazonense, Norte Amazonense, Sudoeste Amazonense ja Sul Amazonense. Hallinnollisesti Amazonas jakautuu 13 ala-alueeseen ja 62 kuntaan. Ala-alueet ovat:
Lando Calrissian
Lando Calrissian, koko nimeltään Landonis Balthazar Calrissian III, on Tähtien sota -elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo. Billy Dee Williams esittää häntä elokuvissa Imperiumin vastaisku, Jedin paluu ja Star Wars: The Rise of Skywalker ja animaatiosarjassa Star Wars Rebels, Donald Gloverin esittäessä nuorempaa Landoa antologiaelokuvassa Solo: A Star Wars Story. Calrissian esiintyy myös hahmona Star Wars Legends -jatkumoon kuuluvissa kirjoissa, sarjakuvissa ja videopeleissä.
Alkuperäinen trilogia
Lando Calrissian teki ensiesiintymisensä elokuvassa Imperiumin vastaisku. Hän oli planeetta Bespinillä sijaitsevan Pilvikaupungin käskynhaltija. Kun Han Solo saapui prinsessa Leian, Chewbaccan ja C-3PO:n kanssa Pilvikaupunkiin vaurioittuneella Millennium Falconilla (jonka entinen omistaja Lando oli), Darth Vaderin palkkaama palkkionmetsästäjä Boba Fett jäljitti heidät sinne. Pian ennen Solon ryhmää, Vader ja Imperiumin joukot saapuvat Bespiniin. He uhkaavat vallata kaupungin, jolloin Lando vastahakoisesti pettää vanhan ystävänsä ja luovuttaa tämän karboniittiin jäädytettynä Boba Fettille. Kun Vader päättää pitää Leian ja Chewbaccan vankeina, Lando päättää auttaa nämä pakoon. Chewbacca kuitenkin uhkaa kuristaa Landon, eikä Leia huoli tämän apua. Pilvikaupungin evakuoinnin aikana hän auttaa Leiaa, Chewbaccaa, C-3PO:ta ja R2-D2:ta pakenemaan. Lisäksi hän auttaa näitä pelastamaan kaupungin alapuolelta Luke Skywalkerin, joka oli joutunut Vaderin ansaan ja menettänyt toisen kätensä valosapelitaistelussa. Lando liittyy Kapinaliittoon ja lähtee Chewbaccan kanssa Millennium Falconilla etsimään Hania.
Jedin paluussa Lando soluttautui hutt Jabban palatsiin osana Luken toteuttamaa operaatiota Hanin pelastamiseksi. Taistelun aikana Han pelastaa Landon, estäen tätä joutumasta sarlacc-hirviön ruuaksi. Jabban huvipurren tuhon jälkeen, hän lähtee muiden kapinallisten luokse, jotka antavat hänelle kenraalin arvon. Lando saa ohjaukseensa Millennium Falconin ja johtaa hyökkäystä Toisen Kuolemantähden tuhoamiseksi. Hän lopulta tuhoaa avaruusaseman ytimen, aiheuttaen ketjureaktion, joka tuhoaa Kuolemantähden.
Jatko-osatrilogia
Landon kaavailtiin alun perin esiintyvän Star Wars: The Force Awakensissa ja Billy Dee Williams oli ilmaissut halunsa palata Landon rooliin. Mutta hahmo jätettiin pois elokuvasta, koska Williamsin mukaan tämä ei mahdollisesti sopinut elokuvan tarinaan. Lando ei esiintynyt myöskään elokuvassa Star Wars: The Last Jedi, johon häntä oli alun perin harkittu Finnin ja Rose Ticon etsimäksi koodinmurtajaksi ennen kuin tilalle kirjoitettiin Benicio del Toron näyttelemä uusi hahmo DJ. Lando kuitenkin lopulta palasi elokuvassa Star Wars: The Rise of Skywalker ja Williams palasi näyttelemään hahmoa.
Vuosia Galaktisen sisällissodan jälkeen Lando yritti perustaa perheen ja sai tyttären. Mutta kun tytär oli vasta kaksivuotias, Ensimmäinen ritarikunta sieppasi tytön ja muita entisten Kapinaliiton jäsenten lapsia. Lando yritti myös auttaa Luke Skywalkeria sithien kätketyn planetaan, Exegolin, sijainnin selvittämisessä, mutta jäi lopulta elämään erakkona aavikkoplaneetta Pasaanalle. Noin vuosi Craitin taistelun jälkeen Rey, Finn, Poe Dameron, Chewbacca ja C-3PO tulivat tapaamaan häntä ja saivat kuulla Landolta, että tikari, joka paljastaisi Exegolille vievän tiennäyttäjän sijainnin, oli viimeksi nähty reliikinmetsästäjä Ochin hallussa. Lando kieltäytyy kohteliaasti liittymästä Vastarintaan. Myöhemmin, kun muuttaa mielensä ja saapuu Vastarinnan tukikohtaan viidakkokuu Ajan Klossille kuultuaan Leian kuolemasta. Kun Poe uskoi, ettei ollut valmis Vastarinnan uudeksi johtajaksi, Lando sanoi, etteivät hän, Luke, Han ja Leia olleet itsekään valmiita, mutta että heillä oli toisensa. Tämän inspiroimana Poe johtaa Vastarinnan hyökkäyksen Exegoliin, jonka sijainnin Rey saa selville, ja Lando ja Chewbacca lähtevät Millennium Falconilla pyttämään keskusmaailmoissa useita Vastarinnan tukijoita osallistumaan taisteluun. Myöhemmin he saapuvat Exegolille mukanaan Wedge Antilles, Zorii Bliss, Babu Frik ja muita Vastarinnan tukijoita, veteraaneja ja liittolaisia, tuhoten kokonaan kuolleista palanneen Palpatinen muodostamaan Viimeisen ritarikunnan laivaston. Lando ja Chewbacca pelastavat lopuksi Finnin ja Jannahin, jotka olivat tuhonneet Steadfastin, liittokenraali Enric Pryden tähtihävittäjän, ja sen mukana laivaston navigaatiosignaalin. Kun Vastarinta palaa Ajan Klossille, Jannah lähestyy Landoa ja kertoo haluavansa tietää mistä on kotoisin. Lando tarjoutuu auttamaan häntä.
Solo: A Star Wars Story
21. lokakuuta 2016 Lucasfilm ilmoitti Donald Gloverin olevan valittu näyttelemään Lando Calrissiania elokuvaan Solo: A Star Wars Story, joka sai ensi-iltansa 25. toukokuuta 2018.
Lando esitettiin uhkapelaamista harrastavana entisenä salakuljettajana, joka omisti Millennium Falconin, nopeimman aluksen, joka voisi viedä Han Solon, Tobias Beckettin ja Qi’ran kaivosplaneetta Kesseliin ryöstämään coaxiumia. Han yritti ennen ryöstöretkelle lähtöä voittaa sabacc-korttipelissä Falconin omistajuuden, mutta Lando voittaa huijaamalla. Lando suostuu osallistumaan ryöstöön perämiehensä droidi L3-37:n kanssa pyytäen vastineeksi osan saaliista. Ryöstön aikana Lando kuitenkin haavoittuu ja L3 vahingoittuu korjauskelvottomaksi. L3:n navigointitietokanta ladataan Falconiin, jonka Han ohjaa turvallisesti Kesselin reitin läpi noin 12 parsekissa. Falcon kärsi kuitenkin vakavia vaurioita ja tästä tuohtuneena Lando jättää Hanin ja muut oman onnensa nojaan heti kun he saapuvat planeetta Savareenille. Myöhemmin Han jäljittää Landon olinpaikan viidakkoplaneetta Numidian Primeen, missä hän ottaa salaa kortin, jolla Lando oli huijannut ja voittaa Falconin omistajuuden.
Televisio
Lando esiintyy animaatiosarjan Star Wars Rebels ensimmäisellä tuotantokaudella jaksossa ”Kovan onnen kuljetus” sekä toisen tuotantokauden ensimmäisessä erikoispitkässä jaksossa ”Lothalin piiritys”.
Aiheesta muualla
Figuren aus Star Wars
Coleocephalocereus
Coleocephalocereus on muutaman lajin käsittävä brasilialainen kaktuskasvisuku. Sen erikoistuntomerkki on kovera kefalio eli verson osa, johon kukat kehittyvät, mihin tieteellinen nimikin viittaa. Muita tuntomerkkejä ovat pitkänomaiset varret, lepakoiden suorittama pölytys (kukat avautuvat yöllä) ja tyvirei’illä avautuvat hedelmät. Suvun lähimmät sukulaiset lienevät melonikaktukset (Melocactus), joiden kukat, hedelmät ja siemenet ovat samanlaisia kuin Coleocephalocereus-suvussa.
Ulkonäkö ja koko
Kasvit ovat enemmän tai vähemmän pystykasvuisia tai maanmyötäisiä, toisinaan tyvestä haarovia. Varret voivat saavuttaa viiden metrin pituuden ja uurteita niissä on 6–35. Piikkiryhmät (areolit) sijaitsevat tiiviisti ryhmittyneinä. Piikit ovat hentoja tai vahvoja, neulamaisia, väriltään vaihtelevia ja jopa 45 cm pitkiä.
Levinneisyys
Suku kasvaa Brasiliassa, tarkemmin sanottuna São Paulossa, Rio de Janeirossa, Espirito Santossa, Bahiassa ja Minas Geraisissa.
Lajit
Suvun lajeja ovat seuraavat kuusi :
Käyttö
Joskus ainakin lajia C. goebelianus on kaupan huonekasviksi (oma havaintoni).
Joachim Böckerman
Böckerman aloitti jalkapallon Kyrkslätt IF:ssä, josta hän siirtyi 11-vuotiaana Helsingin Jalkapalloklubiin. Böckerman teki ensiesiintymisensä Kakkosessa HJK:n reservijoukkue Klubi 04:ssä kaudella 2014. Ensimmäisen kerran hän pelasi Veikkausliigassa vierasottelussa FF Jaroa vastaan 13. syyskuuta 2015, tullen vaihdosta puoliajalla Juhani Ojalan tilalle.
Böckerman on edustanut Suomen poikamaajoukkueita vuodesta 2013 asti. Syyskuuhun 2015 mennessä hän on esiintynyt yhteensä 29 maaottelussa.
Keltalieko
Keltalieko (Diphasiastrum complanatum) on talvivihreä, kangasmetsän pohjakerroksen sanikkainen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Itiötähkällisiä keltaliekoja.
Keltalieko muodostaa jopa yli metrin pituisia, litteitä varpumaisia versoja, jotka luikertelevat pitkin maanpintaa tai sammalkerroksen alla. Pääversosta kohoaa kellanvihreitä, 5–30 senttimetrin korkuisia ja monihaaraisia pystyversoja, joiden kärjet ovat litteitä. Keltalieon lehdet ovat pieniä, varrenmyötäisiä ja suomumaisia. Lehdet ovat varsissa neljänä pitkittäisrivinä. Kynttilämäiset, vaaleankeltaiset itiötähkät ovat pituudeltaan 1–3 cm. Yhden haaran päässä on yhdestä kolmeen itiötähkää. Itiötähkien perät ovat 1–6 cm pitkiä. Itiölehdet ovat kolmiomaisia, suippokärkisiä ja litteäruotisia. Suomessa itiöt kypsyvät kesä–syyskuussa. Maansisäinen ja lehtivihreätön alkeisvarsikko on yksikotinen sekä mukulamainen.
Toisinaan myös harjuliekoa (D. tristachyum) pidetään keltalieon alalajina (subsp. chamaecyparissus).
Levinneisyys
Euroopassa keltalieon levinneisyysalue on itäinen. Lajia tavataan Saksasta itään ja Alpeilta, Unkarista ja Romaniasta pohjoiseen Fennoskandiaan ja Baltiaan. Venäjällä se on levinnyt maan länsiosista Keski-Venäjälle. Sitä tavataan myös Venäjän Kaukoidässä sekä Japanissa, sekä Pohjois-Amerikassa Kanadassa, Alaskassa ja muualla Yhdysvaltojen pohjoisosissa. Suomessa keltaliekoa tavataan koko maassa. Alalajeista kangaskeltaliekoa kasvaa koko Suomessa, mutta on Lapissa harvinaisempi. Pohjankeltaliekoa tavataan Pohjois-Suomessa Oulun korkeudelta pohjoisimpaan Lappiin.
Elinympäristö
Keltalieko viihtyy erityisesti kuivahkoissa mäntymetsissä ja kuivilla tunturikankailla. Joskus lajia tavataan myös tuoreissa kangasmetsissä. Kasvustot ovat tavallisesti pienikokoisia.
Käyttö
Nimensä keltalieko on saanut siitä, että siitä saadaan perinteistä keltaista väriainetta kankaiden värjäykseen.
Eliel Sjöström
Wiktor Eliel Sjöström (9. helmikuuta 1889 Finström – 15. lokakuuta 1950) oli suomalainen maanviljelijä ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Sjöströmin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Wiktor Sjöström ja Ulrika Amalia Eriksdotter.
Cestas
thumb|250px|Cestasin kirkko Cestas on kaupunki ja kunta Gironden departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 16 927 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Cestasin pinta-ala on 100 neliökilometriä.
Cestas kuuluu suureen Landesin metsäalueeseen (La forêt des Landes), joka on Euroopan suurin rannikkomäntymetsä.
Margaret Chase Smith
Margaret Madeline Chase Smith (14. joulukuuta 1897 Skowhegan, Maine – 29. toukokuuta 1995 Skowhegan, Maine) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä 1940-1949 ja Yhdysvaltain senaattorina Mainesta vuosina 1949-1973. Smith oli ensimmäinen nainen, joka toimi sekä edustajainhuoneessa ja senaatissa. Maltillisena republikaanina hän kritisoi McCarthyismin taktiikkaa Declaration of Conscience -puheessaan 1950.
Smith haki republikaanien presidenttiehdokkuutta vuoden 1964 presidentinvaaleissa. Hän oli ensimmäinen nainen, joka haki pääpuolueen presidenttiehdokkuutta. Lopettaessaan työt senaatissa Smith oli pisimmin siellä toiminut nainen. Tämä ennätys rikottiin vasta 5. tammikuuta 2011, jolloin senaattori Barbara Mikulski aloitti viidennen toimikautensa. Tähän päivään asti Smith on pisimmin vallassa ollut republikaaninen naissenaattori.
Kansanlaulu
Kansanlaulu on kansanmusiikkiin kuuluva laulu, jonka tekijänoikeuksien haltijoita, säveltäjää, sanoittajaa tai sovittajaa tai mitään näistä ei tunneta. Joskus kansanlaulu merkitään nuotistoihin ”trad.”, traditionel eli perinteen mukainen.
Kansanlaulut Suomessa
Tunnettuja suomalaisia kansanlauluja ovat muun muassa "Säkkijärven polkka", "Karjalan kunnailla", "Seitsemän miehen voima" ja "Kalliolle kukkulalle". Neuvostoaikana suomalaisissa nuotistoissa merkittiin tunnettujenkin venäläissäveltäjien 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa säveltämät teokset kansanlauluiksi. Neuvostoliitto liittyi tekijänoikeussopimukseen 1973.
Suomalaisen kansanmusiikin suosio oli suurimmillaan 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Vuodesta 1968 järjestetyt Kaustisen kansanmusiikkijuhlat ylittivät yli 100 000 hengen yleisön rajan 1970-luvun alussa ja Konsta Jylhän johtamien Kaustisen purppuripelimannien LP-levyt ohittivat iskelmälevyjen myynnin vuosina 1971−1972. Vuonna 1970 Viktor Klimenko julkaisi venäläisiä kansanlauluja sisältäneen albumin Stenka Rasin, joka herätti huomiota myös ulkomailla. Hortto Kaalo -yhtye puolestaan julkaisi useita romanimusiikkia sisältäneitä albumeja. Samoihin aikoihin myytiin menestyksekkäästi myös kisällilauluja ja muuta työväenmusiikkia sekä ns. "isojen poikien lauluja" sisältäviä levyjä. Useiden kansanmusiikkilevyjen myynti ylitti kultalevyrajan, Viktor Klimenko sai Stenka Rasin -albumistaan jopa timanttilevyn.
Tero Nissinen
Tero Juhana Nissinen (s. 17. heinäkuuta 1970 Tampere) on suomalainen kuntajohtaja. Vuosina 2021–2022 hän toimi Salon kaupunginjohtajana. Aiemmin Nissinen on toiminut kaupunginjohtajana Kemissä vuosina 2012–2021, Ikaalisssa vuosina 2006–2012 ja Pyhäjärvellä vuosina 2002–2006. Hän on ollut töissä Hollolan kunnassa 1997–1999, Euran kunnassa 1999–2001 ja Evtek-kuntayhtymässä 2001–2002. Nissinen on toiminut myös Kuntaliiton asiantuntijana ”takaisin kartalle” -seutukaupunkien kehittämismenetelmässä.
Nissinen on valmistunut hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1998 pääaineenaan kunnallistalous.
SM-62 Snark
thumb|right|Yhdysvaltain SAC:n pitkän kantaman risteilyohjus Northrop SM-61 Snark. Northrop SM-62 Snark on yhdysvaltalainen pitkän kantaman strateginen risteilyohjus. Ohjus saattoi kuljettaa taistelukärkenään yhden, W39-tyyppisen 3,5–3,8 megatonnin lämpöydinräjähteen. Ohjus oli alisooninen (0.95 Machia, 1 044 km/h) ja se käytti Pratt & Whitney J-57 suihkumoottoria matkamoottorinaan. Ohjuksen kantama oli mannertenväliseksi luokiteltava 10 200 km. Maksimi lentokorkeus oli 18 300 metriä, joten Snark oli torjuntahävittäjille hyvin vaikea tavoittaa. Ilmatorjuntaohjukset (tuolloin lähinnä S-75) ylsivät SM-62 Snarkin toimintakorkeuteen.
Pääasiallinen SM-62 Snark-ohjuksen käyttäjä, sen lyhykäisen palvelusuran aikana oli Strategic Air Command eli SAC. Ohjus oli tarkoitettu korvaamaan raskaita pommituskoneita (kuten B-36, B-47 ja B-50), sekä estämään niiden miehistötappioita. Pitkän kantaman ohjusaseena SM-62 oli ensimmäinen lajissaan. Inertiaaliseen suunnistukseen perustuva ohjausjärjestelmä toi 2,4 km:n (2 400 m) osumatarkkuuden (CEP).
SM-62 Snark oli käytössä vain hyvin lyhyen aikaa, eli noin vajaat kolme vuotta (1959–1961). Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy lakkautti Snark-ohjusohjelman. Asetyypin korvasivat hyvin nopeassa tahdissa ballistiset ohjukset. SM-61 Snarkin kehitysohjelmaa ja sen kalleutta on jälkikäteen arvosteltu, jopa irvailevasti. Yksikköhinta on ollut 4,1 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (USD). Ilmatorjunnan tarkastaja, evp. eversti Ahti Lappi kuvailee kuitenkin, tätä ohjustyyppiä eräänä tärkeänä, kehitykseen liittyneenä merkkipaaluna.
Herra Lindberg
Herra Lindberg, eli Lennart Lindberg on  kuvitteellinen hahmo Risto Räppääjä -kirjasarjassa ja Risto Räppääjän alakerran naapuri. Lennart on kuvattu viiksekkääksi 50-vuotiaaksi varhaiseläkepäiviään viettäväksi mieheksi. Tarinoissa sivistynyt ja rauhaa rakastava Lennart toimii sovittelijana eri tilanteissa. Risto Räppääjän täti Rauha ja Lennart ovat ihastuneet toisiinsa. Rauhan topakka serkku Elvi puolestaan vikittelee Lennartia joka puolestaan pelkää tätä. Lennart toimii myös tarinan isähahmona ja teemaa on käsitelty kirjassa Risto Räppääjä saa isän ja siihen perustuvassa elokuvassa Risto Räppääjä ja liukas Lennart joissa Elvi päättää etsiä Ristolle miehen mallia.
Risto Räppääjä -kirjoissa Lennart pukeutuu murretuilla väreillä väritettyihin vanhan tyylisiin vaatteisiin. Risto Räppääjä ja Nukkavieru Nelli -teatteriesityksessä Lennartilla oli kukkakuvioinen paita jonka päällä oranssi slipoveri ja okranpunaiset vakosamettihousut. Lennart Lindbergiä näytteli kolmessa ensimmäisessä Mari Rantasilan ohjaamassa Risto Räppääjä -elokuvassa Martti Suosalo ja kolmessa seuraavassa Timo Koivusalon ohjaamassa on näytellyt Vesa Vierikko. Viimeisimmässä elokuvassa Lennartia näytteli Ylermi Rajamaa.
Verkkoselain
pienoiskuva|300px|Google Chrome ja suomenkielisen Wikipedian etusivu. Verkkoselain (puhekielessä usein pelkkä selain tai nettiselain) on tietokoneohjelma, joka antaa käyttäjänsä katsella ja lähettää tekstiä, kuvia ja muita verkkosivuilta löytyviä tietoja. Sivuilla olevat tekstit ja kuvat voivat sisältää hyperlinkkejä muille sivuille, jotka voivat kuulua samaan tai johonkin muuhun sivustoon. Selaimen avulla voi hyödyntää verkosta löytyviä tietoja näiden linkkien avulla.
Herra Lindberg
Lindberg on ollut mukana Risto Räppääjä -kirjoissa ensimmäisestä alkaen.
Verkkoselain
Selaimilla luetaan yleensä World Wide Webissä olevia tietoja, mutta niillä voi myös käyttää yksityisverkoissa olevia tai omalta tietokoneelta löytyviä sivuja.
Protokollat ja standardit
Verkkoselaimet kommunikoivat palvelimien kanssa pääasiassa käyttämällä HTTP-protokollaa (Hyper-Text Transfer Protocol, hypertekstin siirtoprotokolla) verkkosivujen hakemiseen. HTTP:llä selaimet voivat sekä lähettää tietoja palvelimelle että hakea niiltä WWW-sivuja. Tällä hetkellä käytetyin HTTP on HTTP/1.1. Internet Exploreria lukuun ottamatta suurin osa tämän sukupolven selaimista tukee HTTP/1.1 -standardeja. HTTP/2.0 on julkaistu vuonna 2015.
QUIC-protokollan suunnitellaan korvaavan HTTP:n jatkossa.
Sivustojen paikallistamiseen käytetään URL-osoitetta (Uniform Resource Locator). HTTP-yhteyttä otettaessa osoite alkaa http:. Useat selaimet tukevat myös monen muun tyyppisiä URL:eja ja niitä vastaavia protokollia, kuten ftp: FTP:lle (File Transfer Protocol), rtsp: RTSP:lle (Real-Time Streaming Protocol), ja https: HTTPS:lle (SSL-salattu versio HTTP:stä).
Verkkosivujen tiedostomuoto on useimmiten HTML (Hyper-Text Markup Language) ja se tunnistetaan HTTP-protokollassa MIME-tyypin avulla. Useimmat selaimet tukevat natiivisti HTML:n lisäksi muunkin tyyppisiä tiedostoja, kuten JPEG, PNG ja GIF kuvia, ja tukea voi laajentaa liitännäisten avulla. HTTP content type:n ja URL-spesifikaation yhdistelmällä web-suunnittelijat voivat lisätä sivuille kuvia, videota ja ääntä.
Varhaiset verkkoselaimet tukivat vain erittäin erittäin yksinkertaista HTML:ää. Nopea kaupallisten verkkoselainten kehitys johti epästandardeihin HTML:n muunnoksiin, joka taas johti yhteensopivuusongelmiin. Nykyaikaiset selaimet tukevat standardeihin pohjautuvaa HTML:ää ja XHTML:ää, jonka pitäisi näkyä samanlaisena kaikilla selaimilla. Internet Explorer ei vielä täysin tue HTML 4.01:tä eikä XHTML:ää. Monet sivut suunnitellaan nykyään WYSIWYG-editoreilla, kuten Macromedia Dreamweaver ja Microsoft Frontpage. Näiden ohjelmien luoma HTML-koodi on usein oletuksena epästandardia, mikä haittaa W3C:n työtä standardien kehittämisessä varsinkin XHTML:n ja CSS:n (Cascading Style Sheets) kohdalla.
Joillakin selaimilla saa liitännäisten avulla tuen myös Usenetille, IRC:lle, ja sähköpostille. Tuettuja protokollia voivat olla NNTP (Network News Transfer Protocol), IMAP (Internet Message Transfer Protocol) ja POP (Post Office Protocol). Esimerkiksi Mozilla Suite on sovellus, jossa on valmiina tuki useille näistä.
Historiaa
Tim Berners-Lee, joka kehitti HTML-kielen tiedon jakelemiseen, teki myös ensimmäisen WWW-selaimen nimeltään WorldWideWeb vuonna 1990. Hän esitteli sen kollegoilleen CERN:ssä maaliskuussa 1991. Berners-Lee nimesi selaimen pian uudelleen Nexus jotta se ei sekaantuisi World Wide Webin konseptiin.
Selaimen ajateltiin olevan avuksi CERN:in valtavan puhelinluettelon käsittelyyn. Sen avulla käyttäjät pääsivät selailemaan toisten kirjoittamia sivuja. Ratkaiseva tekijä Internetin läpilyönnissä oli kuitenkin graafisen tuen lisääminen selaimiin. Maailman ensimmäinen graafinen selain oli suomalainen Erwise. Erwiseä seurasi vuoden 1992 puolivälissä julkaistu ViolaWWW, josta tuli ensimmäinen suosittu www-selain.
Valtavan WWW:n suosion kasvun laukaisi NCSA Mosaic, joka oli graafinen, alun perin Unixille luotu, mutta myöhemmin myös Macintosh ja Microsoft Windows versiot saanut WWW-selain. Versio 1.0 julkaistiin syyskuussa 1993. Marc Andreessen, joka oli Mosaic-ryhmän johtaja NCSA:lla, erosi perustaakseen yrityksen, joka tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Netscape Communications Corporation.
Netscape vastasi tekemällä selaimestaan avoimen lähdekoodin tuotteen, luoden Mozillan. Netscapen osti vuoden 1998 lopulla America Online. Mozillan täytyi aluksi ponnistella haaliakseen kehittäjiä, mutta vuoteen 2002 mennessä siitä oli jo tullut suhteellisen vakaa ja tehokas ohjelmisto. Sen merkiksi Mozillasta julkaistiin versio 1.0. Samana vuonna julkaistiin myös projekti, josta tulisi aikanaan suosittu Mozilla Firefox. Firefox 1.0 julkaistiin vuonna 2004 ja 1.5 joulukuussa 2005. Vuodesta 2005 Mozilla ja sen johdannaiset ovat muodostaneet noin 10 % verkon liikenteestä.
Sekä työpöytäkäyttöön että mobiililaitteille suunnattulla vuonna 1996 julkaistulla Operalla -selain on pieni markkinaosuus. Opera oli maksullinen, mutta muuttui ilmaiseksi käytettäväksi, joka on lisännyt sen suosiota. Opera Softwaren perustajajäsen on myöhemmin perustanut Vivaldi-selain kehittävän yrityksen. pienoiskuva|[[Lynx (selain)|Lynx-selaimesta kertova artikkeli Lynxillä katsottuna]] Täysin tekstipohjainen Lynx -selain on vieläkin suosiossa joidenkin Unix-käyttäjien ja huononäköisten keskuudessa. On myös muita kehittyneillä ominaisuuksilla varustettuja tekstipohjaisia selaimia, kuten Links ja sen muunnelmat, kuten ELinks.
Macintosh-koneilla on ollut sekä Internet Explorer ja Netscape -selaimet, jotka Safari on syrjäyttänyt. Safari on macOS:n oletusselain.
Vuonna 2003 Microsoft ilmoitti, että sen Internet Explorer -selainta ei enää julkaista erillisenä tuotteena, eikä sitä julkaistaisi enää Macintoshille, vaan se jatkaisi kehitystään Windows-alustan mukana. Kuitenkin 2005 Microsoft ilmoitti, että selaimen versio 7 julkaistaan uuden Windows Vistan lisäksi vanhemmille Windows XP- ja Windows Server 2003 -käyttöjärjestelmille.
Microsoft on julkaissut Edge-selaimen, joka on myös siirtynyt käyttämään Chromiumin selainmoottoria.
Vuonna 2020 selaimien käyttöosuuksia seuraava NetMarketShare ilmoitti lopettavansa tilastojen julkaisun nykymuodossa seurannan vaikeutuessa.
Suosituimmat selaimet lokakuussa 2020 NetMarketSharen ja Statcounterin mukaan:
Ominaisuuksia
Eri selaimet eroavat toisistaan sen suhteen, mitä ominaisuuksia ne tukevat. Nykyajan WWW-selaimet ja -sivut hyödyntävät ominaisuuksia, joita ei ollut olemassa WWW:n alkuaikoina. Alla oleva lista luettelee joitakin merkittävimpiä ominaisuuksia:
Selainytimet
Monet verkkoselaimet käyttävät samoja ohjelmistokomponentteja. Selainmoottoreiksi kutsutut komponentit ovat monissa selaimissa samoja. Lisäksi selaimissa on muun muassa JavaScript-tulkki ja muuta ohjelmistoa, jotka nekin ovat usein samoja komponentteja.
Selainmoottoreita:
JavaScript-moottoreita:
Kansas (täsmennyssivu)
Kansas voi tarkoittaa:
Milan Martić
Milan Martić (s. 18. marraskuuta 1954) on Kroatiassa syntynyt serbipoliitikko ja sotilasjohtaja, joka johti Krajinan serbialuetta Kroatian sodassa. Martic oli alkujaan paikallinen poliisipäällikkö Kninissä. Hänellä oli erilaisia huippuvirkoja Kroatian serbialue Krajinassa välillä 4. tammikuuta 1991 – elokuu 1995. Martić oli Krajinan serbitasavallan presidentti, puolustusministeri ja sisäministeri eri aikoina. Jugoslavian sotarikoksia tutkinut kansainvälinen tuomioistuin etsintäkuulutti Martićin, joka lopulta antautui 15. maaliskuuta 2005.
Martićia syytetään kroaattien murhista, väestön ajamisesta pois kodeistaan, kidutuksista ja epäinhimillisestä kohtelusta, omaisuuden ryöstöstä ja kylien ja kaupunkien tuhoamisista. Hän johti Kroatian pääkaupungin Zagrebin tulitusta tykistöllä. Hänet tuomittiin 12. kesäkuuta 2007 vankeuteen 35 vuodeksi.
No One Like You
No One Like You on saksalaisen rock-bändin Scorpionsin kappale. Kappaleen kirjoittivat kitaristi Rudolf Schenker ja laulaja Klaus Meine. Kappale on Scorpionsin kahdeksannella albumilla Blackout (1982).
Tausta
Kappale esiintyy usealla kokoelma-albumilla kuten: Best of Rockers 'n' Ballads, Bad for Good: The Very Best of Scorpions ja Box of Scorpions. Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Alcatraz-vankilasaarella San Franciscossa.
Kidō senshi Gundam
Kidō senshi Gundam on Sunrise-studion tuottama japanilainen mecha-animaatiosarja ja Gundam-sarjan ensimmäinen teos. Sarja pääjulkaisijana toimi Nagoya terebi, ja sen 43 osaa näytettiin ensimmäisen kerran 7. huhtikuuta 1979 – 26. tammikuuta 1980. Sarja kertoo Maapallon ylikansoituksen vuoksi avaruuteen muuttaneiden siirtolaisten ja planeettaa hallitsevan yläluokan välisestä sodasta.
Yleistä
Kidō senshi Gundamin loi Umi no Tritonin ja Yūsha Raideenin ohjannut Yoshiyuki Tomino. 70-luvun lopulla japanilainen animaatio oli suunnattu yksinomaan lapsille, mutta Tomino päätti kohdistaa sarjansa varttuneimmille nuorille. Tämän vuoksi hän sisällytti sarjaan sponsorien vaatimien robottitaisteluiden lisäksi myös päähenkilöiden henkiseen kasvuun liittyvien ongelmien käsittelyä. Sijoittamalla tapahtumat sotaan ja asettamalla ihmisenkaltaiset, valtavat taistelukoneet (mobile suitit) tarinan keskiöön hän tuli luoneeksi 80-luvun alkupuolella suosioon nousseen real robot -genren kantaisän.
Sarja tuli suosituksi teini-ikäisten keskuudessa, ja vuosina 1981 ja 1982 sarjan jaksoista koostettiin kolme elokuvaa. Kidō senshi Gundamista tuli 80-lukua leimaava anime, joka vaikutti voimakkaasti populäärikulttuuriin samoin kuin Tähtiritarit 70- ja Neon Genesis Evangelion 90-luvulla.
Juoni
Eletään avaruusvuosisadan vuotta 0079. Puolet ihmiskunnasta on paennut maapallon ylikansoitusta sideiksi kutsuttuihin valtaviin avaruussiirtokuntiin, jotka on rakennettu Maan ja Kuun välisiin Lagrangen pisteisiin. Maasta kaukaisin Side 3:n siirtokuntajoukko julistautuu itsenäiseksi Maan liittovaltiosta, vaihtaa nimensä Zeonin ruhtinaskunnaksi ja aloittaa itsenäisyyssodan Maata vastaan käyttäen aseinaan ihmisen muotoisia taistelukoneita, mobile suiteja. Vain kuukauden kuluessa puolet ihmiskunnasta saa surmansa konfliktin seurauksena. Tämän jälkeen sota ajautuu pattitilanteeseen.
Sodan kestettyä kahdeksan kuukautta Side 7:n avaruussiirtokunnassa asuva Amuro Ray joutuu keskelle taistelua Zeonin Zaku- mobile suitien tunkeutuessa siirtokuntaan tutkimaan Liittovaltion armeijan salaista V-suunnitelmaa. Amuro ryhtyy olosuhteiden pakottamana suunnitelman tuloksen, uuden mobile suit Gundamin ohjaajaksi. Vaikka Amuro onnistuu tuhoamaan Zakut, Gundamia noutamaan tulleen liittovaltion tukialus White Basen lähes koko miehistö kaatuu taistelussa. Amuro, muut siirtokuntalaiset ja aluksen henkiinjääneet pakenevat White Basellä Side 7:stä, mutta saavat peräänsä Zeonin ässäpilotin, punaista Zakua ohjastavan ”Punainen komeetta” Char Aznablen.
Tarina kertoo Amuron ja muun White Basen miehistön selviytymistaistelusta sodassa, heidän kohtaamistaan ystävistä ja vihollisista ja heidän aikuistumisestaan, kun he kamppailevat voittaakseen kohtaamansa vaikeudet.
Tuotanto
Kidō senshi Gundam oli kolmesta yhdistyvästä taistelukoneesta kertovan Muteki chōjin Zambot 3:n ja kolmeen eri muotoon muuttuvan superrobotin tähdittämän Muteki kōjin Daitarn 3:n jälkeen Sunrisen kolmas alkuperäistuotanto. Sarjan ohjaajaksi valittiin Yoshiyuki Tomino ja pääsponsoriksi lelu-yhtiö Clover.
Gundamin erityispiirteitä sitä edeltäneisiin sarjoihin verrattuna
1970-luvulla animaatiota pidettiin yleisesti lapsille tarkoitettuna ja lelumarkkinoiden jatkeena. Silti jo ennen Kidō senshi Gundamia Tähtiritarienn ja Lupin III:n kaltaiset elokuvat olivat laajentaan vanhemmalle yleisölle suunnattun animaation markkinoita.
Aiemmin Tetsujin 28-gōn (1963) ja Mazinger Z:n (1972) kaltaiset animet olivat raivanneet tietä robottianimegenrelle, jossa tyypillisesti oikeamielinen sankari ohjastaa voimakasta jättiläisrobottia ja taistelee pahaa organisaatiota vastaan palauttaakseen rauhan maailmaan. Näissä vihollisen rooliin tarvittiin avaruusolentoja tai vieraan kulttuurin edustajia. Niinpä Gundam, jossa sekä tarinan sankarit että viholliset olivat normaaleja ihmisiä, oli nuorelle katsojakunnalle uutta. Lisäksi Gundam yritti vielä tuoda robottianimegenreen kokonaisvaltaisen sotatilan kuvaamisen.
Animaatioissa esiintyvien robottien pohjalta luodut lelut olivat myös tärkeä myyntiartikkeli sarjojen sponsoreina toimineille leikkikaluvalmistajille. Koska itse sarjan kohtalo riippui usein lelujen myyntimenestyksestä, pyrittiin sarjan roboteille antamaan muodonmuutoksen tai yhteenliittymismahdollisuuden kaltaisia voimia, jotka lelumuodossa kiinnostaisivat lapsia. Niinpä sarjan pää- mobile suit Gundamille annettiin prototyyppiosien varjolla sarjan edetessä voimanlisäyksiä ja yhdistettäviä osia. Toisaalta vihollisarmeijan massatuotettu yksikkö Zaku kohotti sarjan militaristista henkeä ja sai osakseen susiota, vaikka sarjan ensiesityksen aikaan sponsorit eivät ajatelleet sen tuotteistamista.
Näin Kidō senshi Gundam suunniteltiin vetoamaan niin lapsiin kuin vanhempiinkin katsojaryhmiin. Gundam osoitti, että oli mahdollista saavuttaa laaja kohdeyleisö lisäämällä juonen ja tapahtumaympäristön todellisuudentuntua rikkomatta silti robottianimegenren rajoja. Gundamin pääjuoni keskittyi kahden poliitisen ryhmittymän vastaisen sodan mylleryksessä olosuhteiden pakottamana selviytyäkseen taistelemaan joutuvien päähenkilöiden kuvaamiseen. Vaikka tarina seurasi päähahmoja, taustalla etenevä sota ja tarinan poliittinen taso vetosivat vanhempiin katsojiin. Päähenkilö Amurolle, hänen tovereilleen ja vihollisina toimiville zeonlaisille luotiin vuorosanoilla ja eleillä omat persoonallisuudet. Myös sankarien taustalla olevan Liittovaltion säröileminen ja vihollisen puolella taistelevan Char Aznablen kostotarina toivat omat elementtinsä tarinaan.
Freedom Fighteristä Gundamiksi
Kidō senshi Gundamin kehitys alkoi aluksi nimellä Freedom Fighter, eikä siihen ollut tarkoitus sisällyttää robotteja. Tähtiritarien ja Jules Vernen Kahden vuoden loma-ajan tavoin tarinan oli tarkoitus kertoa avaruualuksen nuoren miehistön selviytymistaistelusta avaruussodan pyörteissä. Tässä vaiheessa päähenkilöiden suunniteltiin taistelevan avaruushävittäjillä avaruusolentoja vastaan.
Sponsori Clover kuitenkin toivoi sarjaan leluina suosittuja jättiläisrobotteja sekä muodonmuutos- ja yhteenliittymiskykykyisiä taistelukoneita. Studio Nuessa työskentelevä tieteiskirjailija Haruka Takachiho kehotti tuotantotiimiä tutustumaan Robert A. Heinleinin kirjaan Starship Troopers. Studio Nue työsti Heinelinin kirjassa esiintyvien ”powered suit” -robottipukujen kuvan pohjalta 18-metrisen ”mobile suit” -koneen luonnoksen. Robotille annettiin tässä vaiheessa työnimi Ganbōi. Tämä muutettiin ensin englannin kielen saattuetta merkitsevää ”convoy”-sanaa muistuttavaksi Gunboyksi, ja lopulta sanaan liitettiin tuolloin suositun Charles Bronsonin tv-mainosrepliikki ”Ūn, Mandom”in innoittamana ”Freedomin” -dom-pääte (japanilaisittain -dam), jolloin lopputuloksena oli ”Gundam”.
Lopullisessa muodossaan pääosarobotti Gundam koostui irrotettavista ylä- ja alaosasta, joiden välissä oli muotoaan muuttava pienoishävittäjä. Myös Heinleinin powered suitista vaikutteita saanut Guncannon ja panssarivaunumainen Guntank käyttivät tätä systeemiä.
Vaikka kolme pääosarobottia olivat kaikki tarinassa prototyyppikoneita, kuvattiin Zeonin Zakut alusta alkaen massatuotettuina sotakoneina. Lisäksi, vaikka nämä kolme protyyppiä olivatkin tarinan keskiössä, ne eivät yksin kääntäneet sodan kulkua tarinan edetessä. Zakun perijiksi kehitetyt Zeonin mobile suitit kuten Dom ja Gelgoog samoin kuin Gundamiin pohjautuva liittovaltion massatuotettu GM esiintyvät myös suurin joukoin tarinan edetessä. Mobile suitien olemassaoloa selittämään Gundamin maailmaan sijoitettiin myös kuvitteelliset Minovskin hiukkaset. Nämä hiukkaset tekevät käyttökelvottomiksi sähkömagneettisten aaltojen perusteella ohjautuvat aseet häiritsemällä niiden ohjauslaitteistoja, millä selitetään se, että taistelut käydään Gundamissa pääasiassa lähietäisyydeltä. Kiinnittämällä erityistä huomiota myös avaruuden painottomuuden kuvaamiseen ja muihin pieniin yksityiskohtiin pyrittiin lisäämään Kidō senshi Gundamin todellisuudentuntua. Näiden asioiden vuoksi sarja on viime vuosina alettu sanoa real robot -genren äidiksi.
Vielä yksi Gundamin keskeisistä käsitteistä on newtype. Gundamin maailmassa newtype-ihmiset ovat evoluution seuraava askel, joilla on yliluonnolliselta vaikuttava havaintokyky. Aluksi tällä oli tarkoitus selittää tarinan sankari Amuron yli-inhimillinen suorituskyky, mutta lopulta myös päävastustaja Char Aznable ja Amuron tapaama tyttö Lalah Sune osoittautuvat newtypeiksi. Näiden kolmen välillä tapahtuu murhenäytelmä, joka pakottaa päähahmot kysymään, mitä ”uusi ihmistyyppi” oikein tarkoittaa.
Vastaanotto ja kulttuurivaikutukset
Vaikka Kidō senshi Gundamin aikoihin oli jo julkaistu moderneja avaruusoopperoita, ei sen ilmestymisen aikaan pidetty mahdollisena, että absurdeja jättiläisrobotteja käyttämällä voitaisiin kertoa vakava tarina, joka ei olisi juoneltaan vain yksinkertainen hyvän ja pahan välinen taistelu. Gundamin katsojaprosentit sen ensilähetyksen aikaan olivatkin heikot: keskimäärin vain 9,1 % Nagoyan ja 5,3 % Kantōn alueilla. Tämän vuoksi Gundam-lelut eivät myyneet lelu-yhtiöiden odottamalla tavalla, ja lopputuloksena 52-osaiseksi tarkoitettu sarja päättyi sponsorien painostuksesta osaan 43.
Gundamista kuitenkin kirjoitettiin ajoittain innostuneita lehtijuttuja, ja sarjan suosio kasvoi pikku hiljaa myöhäisteinien keskuudessa. Niinpä sarjan viimeisten jaksojen katsojaluvut olivat lähetysajankohtaan nähden kohtuulliset.
Gundamin ensimmäisen lähetyskierroksen päätyttyä sarjan fanit ja animaatiolehdet vaativat uusintaesitystä, ja kun Gundam uusittiin sama toistui. Näin Gundam vähitellen tuli osaksi yleistä populäärikulttuuria. Sarja sai uusintakierroksellaan yli 10 % katsojaluvut, ja vuonna 1982 keskimääräinen prosentti Nagoyan seudulla oli jo 25,7 % (korkeimmillaan 29,1 %). Näin Gundamin suosio kasvoi todistetusti televisionkatsojien keskuudessa.
Puoli vuotta sarjan ensimmäisen uusinnan päättymisen jälkeen Gundam-tuotteiden oikeudet saanut Bandai toi markkinoille Gundam-pienoismallit, jotka saavuttivat nuorimmat ikäryhmät mukaan lukien räjähdysmäisen suosion. Tämä osaltaan auttoi Gundamin suosion kasvua. Hyvän myynnin johdosta Bandai julkaisi Mobile Suit Variation -pienoismallijatkosarjan, joka sisälsi sarjan roboteista virallisia muunnelmia, joita ei kuitenkaan itse sarjassa nähty. Tämä ja alan lehdissä esitellyt erilaiset Gundam-skenaariot ja lehtijutut entisestään syvensivät Gundamin maailmaa. Myös Haruka Takachiho julkaisi omia mielipiteitään siitä, missä määrin Gundamin teknologia ja newtypet olisivat todellisuudessa mahdollisia.
Kolme elokuvaa ja ”Anime shin seiki sengen”
Lokakuussa 1980 ilmoitettiin, että televisiosarjasta muokattaisiin elokuva muokkaamalla olevassaolevaa ja lisäämällä uutta materiaalia. Ensimmäinen elokuva käsitti sarjan osat 1–13, ja se sai ensi-iltansa 14. maaliskuuta 1981 Shōchiku-yhtiön jakelemana. Elokuva nimetiin yksinkertaisesti Kidō senshi Gundamiksi, mutta erotukseksi sarjasta siitä käytetään joskus elokuvan päätöskappaleen mukaan nimeä Suna no jūjika hen. Ensi-iltaa ennakoiden 2. helmikuuta 1981 Shinjukussa järjestettiin Anime shin seiki sengen (”Animaation uuden aikakauden julistus”) -niminen tapahtuma, johon osallistui noin 15 000 nuorta. Osa paikalle tulleista oli jopa pukeutunut päähahmoiksi, kuten Chariksi ja Lalah’ksi. Osallistujien edessä Tomino piti puheen, jossa hän kyseenalaisti sen, miten yritykset saattoivat pitää animaatiota vulgäärinä ja ala-arvoisena, vaikka se sai näin suuren ihmisjoukon liikkeelle.
Ensimmäisen elokuvan menestyksen myötä ensi-iltansa saivat Kidō senshi Gundam II – ai senshi hen (tv-sarjan osat 16– 31:n alkupuoli) 11. heinäkuuta 1981 ja Kidō senshi Gundam III – meguriai sora hen (jakson 31 loppu – 43) 13. maaliskuuta. 1982. Kummankin elokuvan tunnuskappaleet nousivat Oricon-listalle, ja elokuvien oheismarkkinointi synnytti suuren mediailmiön Japanissa.
Elokuvia seurasivat Gundamin maailmaan sijoittuvat lukuisat romaanit ja sarjakuvat, ja Gudamista tulikin tuli yksi ensimmäisistä suurista mediafranchiseista. Myöhempinä vuosina lukuisat henkilöt tuottivat seitsemän vuotta Kidō senshi Gundamia myöhempään aikaan sijoittuvasta Kidō senshi Z Gundamista lähtien samaa fiktiivistä maailmanhistoriaa tai maailmankuvaa teemanaan käyttäviä Gundam-nimisiä animaatioita, romaaneja, sarjakuvia, videopelejä ynnä muita tuotteita.