cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jason Krog
Euroopan vuodet 2004–2006 ja paluu Pohjois-Amerikkaan
Krog teki heinäkuussa 2008 vapaana pelaajana yksivuotisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän pelasi kauden pääosin farmijoukkue Manitoba Moosessa ja sijoittui tehopisteillä 30+56=86 AHL:n pistepörssissä kolmanneksi sekä syöttöpörssissä toiseksi. Krog oli Manitoban paras pistemies ja syöttäjä myös kevään 2009 pudotuspeleissä tehopisteillä 8+15=23. Hänet valittiin kauden päätteeksi AHL:n toiseen tähdistökentälliseen. Krog pelasi kauden 2008–2009 aikana Vancouverissa neljä NHL-ottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Kaudet 2009–2010 ja 2010–2011 Krog pelasi taas Chicago Wolvesissa ja toimi joukkueen kapteenina. Hän teki molempina kausina runkosarjassa 75 pistettä. Kaudeksi 2011–2012 Krog palasi Ruotsiin ja teki yksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue HV71:n kanssa. Hän jakoi tehoilla 12+28=40 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Johan Davidssonin kanssa. He sijoittuivat Elitserienin pistepörssissä kymmenenneksi Frölundan Mika Pyörälän ja Fredrik Petterssonin kanssa.
Maajoukkueessa
Krog ei ole pelannut yhdessäkään arvoturnauksessa, mutta hän on edustanut Kanadaa muutamassa maaottelussa. Krog pelasi joulukuussa 2004 ja 2005 Slovakian Piešťanyssä pelatussa Loto Cupissa Kanadan joukkueessa.
Amerikankrokotiili
Levinneisyys ja elinympäristö
Amerikankrokotiilia tavataan Karibialla ja sen lähialueilla. Lajia tavataan ainakin Kuubassa, Meksikossa, Floridassa, Haitilla, Jamaikassa, Hondurasissa, Venezuelassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Belizessä,Panamassa, Perussa ja Nicaraguassa. Mahdollisesti sitä elää myös Trinidadissa ja Margaritassa. Caymansaarilta se on hävinnyt. Monissa valtioissa se on melko harvinainen. Kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä ja laji on vaarantunut. Kanta kuitenkin kasvaa Floridassa.
Amerikankrokotiili elää joissa, järvissä, kanaaleissa ja patoaltaissa. Se viihtyy myös meressä, erityisesti mangrovemetsissä, vuorovesialueilla ja rannikkolaguuneissa. Poikaset eivät kuitenkaan kestä suolavettä, jonka takia laji ehkä puuttuu esimerkiksi Bahamasaarilta.
Elintavat
Amerikankrokotiilit usein vain kelluvat päivisin veden pinnassa liikkumatta. Auringon laskiessa ne vilkastuvat ja lähtevät ruoan hakuun. Pääravintoa ovat kalat, kilpikonnat ja ravut. Usein se myös syö lintuja ja nisäkkäitä. Voipa se syödä myös pienempiä lajitovereita. Satunnaisesti se on hyökännyt myös ihmisen kimppuun, muttei tiettävästi saalistusmielessä. Amerikankrokotiilit eivät kuitenkaan ole yleensä erityisen vihamielisiä toisiaan kohtaan ja niitä voi olla samalla alueella suuria määriä. Krokotiilit kaivautuvat pohjamutaan kuivina kausina ja ovat siellä usein myös sulattamassa ruokaansa.
Amerikankrokotiilit lisääntyvät ennen sadekautta, huhti-kesäkuussa. Naaraat rakentavat pesänsä hiekasta ja simpukankuorista. Pesäkeon valmistuttua naaras kiipeää sen päälle ja kaivaa takajaloillaan matalan kuopan, johon se munii kahteen tai kolmeen kerrokseen 19–80 munaa. Sen jälkeen munat peitetään ja naaras jää vartioimaan pesää munarosvoilta, kuten pesukarhuilta. Emo yleensä pakenee ihmisen tullessa lähelle, mutta suuret naaraat voivat myös hyökätä. Poikaset kuoriutuvat heinä-elokuussa. Poikaset ovat selkäpuolelta harmaanvihreitä ja niiden pyrstöstä puuttuvat poikkijuovat. Kasvu on nopeaa ensimmäisinä elinvuosina. Lisääntymiskykyiseksi amerikankrokotiilit tulevat 7–8-vuotiaina ja ne voivat elää luonnossa yli 60 vuotta, mutta vankeudessa jopa 80 vuotta.
Surtur
thumb|John Charles Dollman: The giant with the flaming sword. Surtur (myös Surt tai Surtr) on skandinaavisessa mytologiassa Muspelheimissa asuva tulijättiläinen, joka sytyttää maailman tuleen ragnarökin aikana sinkoamalla tulta joka suuntaan.
Surturilla oli palava miekka, joka loisti kirkkaampana kuin aurinko. Ragnarökin taistelussa hän sytyttää maailmanpuun tuleen ja tappaa Freyrin. Surtur katosi tuli- ja vesiaaltoihin, jotka lopulta ahmaisivat koko maailman.
Islannin tuliperäinen Surtseyn saari (islanniksi "Surtin saari”) on saanut nimensä Surturin mukaan.
Tanagra
Tanagra tunnetaan erityisesti terrakotasta valmistetuista niin kutsutuista tanagralaisista pienoispatsaista.
Maantiede
Tanagran kaupunki sijaitsi Kerykeion-vuoren itäpäässä olevalla kukkulalla lähellä Asopos-joen rantaa. Kukkula oli laajan, hedelmällisen tasangon laidalla. Paikka on noin viisi kilometriä itäkaakkoon nykyisestä Tanágran kylästä ja noin neljä kilometriä etelään Schimatárista. Kaupungin alueen etelälaidasta kulkee nykyisin osin avokanavana kulkeva vesikanava, joka yhdistää Ylíki-järven Marathónaksen tekojärveen. Tanagran kaupunkivaltion alue oli suhteellisen suuri, ja siihen kuuluivat laajimmillaan muun muassa Aulis, Delion, Hyria, Salganeus sekä Tetrakome (Farai, Harma, Heleon ja Mykalessos). Eteläisen Euboianlahden rannalla sijainnut Aulis toimi kaupungin satamana. Tanagra tunnettiin myös nimellä Poimandria ja sen alue nimellä Poimandris.
Historia
pienoiskuva|vasen|180px|Tyypillinen [[tanagralaiset pienoispatsaat|tanagralainen pienoispatsas, n. 325–300 eaa.]] Tanagran kuvataan olleen mukana perustamassa muun muassa Herakleia Pontiken ja Kymen siirtokuntia. 500-luvulta eaa. lähtien kaupunki löi omaa rahaa. Se kuului Boiotian liittoon persialaissotien lopulle vuoteen 480 eaa. saakka. Kaupungin lähellä käytiin Tanagran taistelu vuonna 457 eaa. ja Oinofytan taistelun vuonna 457/456 eaa. Tuohon aikaan spartalaiset olivat asettuneet kaupunkiin avustaakseen Ateenan oligarkkeja syrjäyttämään demokratian. Tanagran taistelun voitti Sparta, mutta Oinofytan taistelussa vain pari kuukautta myöhemmin Ateena sai vallattua Boiotian. Tämän jälkeen ateenalaiset tuhosivat Tanagran muurit. Tanagran lähellä käytiin myös Delionin taistelu vuonna 424 eaa. Vuosina 386–374/372 kaupunki oli jälleen Spartan valtaamana, ja siellä oli spartalainen varuskunta.
Daniel Petrov
Daniel Božilov Petrov (, s. 8. syyskuuta 1971 Varna) on bulgarialainen nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Petrov osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Barcelonassa 1992, jolloin hän oli toinen 48 kg sarjassa. Olympiakultaa hän saavutti Atlantassa 1996 48 kg sarjassa. Petrov saavutti maailmanmestaruuden Berliinissä 1995. Hänellä on myös MM-hopeaa vuodelta 1993 sekä MM-pronssia vuosilta 1991 ja 1997. Euroopan-mestaruuden Petrov voitti 1993 ja 1996. EM-pronssia hänellä on vuodelta 1991.
Tanagra
Historia
Roomalaisella kaudella vuodesta 145 eaa. Tanagralla oli vapaakaupungin (civitas libera et immunis) oikeudet. Ensimmäisellä vuosisadalla jaa. se oli Thespiain ohella Boiotian kukoistavin kaupunki. Kaupunki säilyi olemassa ainakin 500-luvulle jaa. saakka.
Tanagran alueella on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia. Ne on tehnyt Ateenan arkeologinen seura. Nykyinen Tanágran kylä on ottanut nimensä antiikin ajan kaupungista, mutta sijaitsee kuitenkin eri paikassa.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|180px|Stefanoksen hautakivi, 300-luvun eaa. alku. [[Kansallinen arkeologinen museo (Ateena)|Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]]
Tanagran kaupunki oli ympäröity muureilla, joiden yhteispituus oli noin 3,2 kilometriä. Niiden sijainti näkyy kohoumana maastossa, mutta muureista on jäljellä lähinnä kivikasoja. Muureissa oli torneja säännöllisin välein.
Teatterin lähellä sijaitsi myös Dionysokselle omistettu temppeli, joka oli kaupungin tärkein. Siellä sijaitsi Kalamiin paroslaisesta marmorista veistämä Dionysoksen kulttikuva. Temppelin lähellä sijaitsi myös Themiin, Afroditen ja Apollonin temppelit, sekä kaksi Hermeelle omistettua temppeliä, Hermes Krioforoksen ja Hermes Promakhoksen temppelit.
Kaupungin alueelta ja ympäristöstä on löydetty suuri määrä piirtokirjoituksia. Kaupungin lähistöltä on löydetty useita hautausmaita. Haudoista on löydetty tuhansittain tanagralaisia pienoispatsaita.
Tanagrasta tehtyjä esinelöytöjä on muun muassa Thívan arkeologisessa museossa sekä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Aaro Kivilinnan muistopalkinto
Aaro Kivilinnan muistopalkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto parhaalle seuralle. SM-liigan, Mestiksen, nuorten SM-liiga sekä B- ja C-nuorten SM-sarjan pisteet jakautuvat kahdeksalle parhaalle 10–8–6–5–4–3–2–1. Naisten ja B2-nuorten SM-sarjasta sekä A-tyttöjen ja C-tyttöjen SM-turnauksesta pisteitä jaetaan neljälle parhaalle, 5–3–2–1. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin kaudella 1972–1973.
Palkinto on tähän mennessä jaettu vain kertaalleen kahdelle seuralle kauden päätteeksi. Tämä tapahtui kauden 1996–1997 päätteeksi, kun Jokerit ja TPS olivat pistelaskujen jälkeen tasapisteissä. Useimmin Aaro Kivilinnan muistopalkinnon ovat saavuttaneet Tampereen Ilves ja Oulun Kärpät, joille palkinto on myönnetty kaikkiaan kahdeksan kertaa.
Aaro Kivilinna oli aikanaan jääkiekkoilija sekä jääkiekkovaikuttaja ja on aateloitu Suomen Jääkiekkoleijonaksi nro 2. Kivilinna kaatui talvisodassa vuonna 1940.
Marcus Annius Verus
Marcus Annius Verus (1. – 2. vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Marcus Aureliuksen isänisä.
Veruksen isä, Annius Verus oli kotoisin Ucubista, Etelä-Hispaniasta ja noussut urallaan senaattoriksi ja preettoriksi asti. Nuorempi Verus oli puolestaan sukunsa ensimmäinen patriisi, johon hänet korotettiin keisari Vespasianuksen ja Tituksen kaudella. Hän toimi konsulina kolmesti, mikä oli suuri kunnia, vuosina 97, 121 ja 126 ja oli Rooman kaupunginprefektinä keisari Hadrianuksen aikana.
Jälkimmäinen kuitenkin kuoli hänen poikansa Marcus Annius Catilius Severuksen, eli Marcus Aureliuksen, ollessa vielä nuori, joten Verus adoptoi tämän ja huolehti hänestä. Myöhemmin Marcus Aurelius kirjoitti edesmenneestä isoisästään erittäin lempeään sävyyn.
Elizabeth Wilson
Elizabeth Welter Wilson (4. huhtikuuta 1921 Grand Rapids, Michigan – 9. toukokuuta 2015 New Haven, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Grand Rapidsissa ja opiskeli New Yorkin American Academy of Dramatic Artsissa.
Wilson menestyi sekä näytelmissä että televisiossa ja valkokankaalla: hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1953 ja elokuvadebyyttinsä 1955. Hänelle myönnettiin vuonna 1972 Tony-palkinto roolista näytelmässä Sticks and Bones.
Wilson kuoli 94-vuotiaana 9. toukokuuta 2015 Connecticutin New Havenissa.
Jenni Alexandrova
Jenni Alexandrova (o.s. Heikkilä) (s. 25. toukokuuta 1980 Raahe) on suomalainen radio- ja televisiojuontaja. Hän juonsi Radio Rockin aamushow’ta kuuden vuoden ajan, kunnes siirtyi Radio Suomipopille tuottajaksi. Syyskuussa 2014 Alexandrova aloitti Sami Kurosen juontajaparina Suomipopin Popstudiossa. Vuoden 2020 alussa Alexandrova aloitti Radio Aallon juontajana. Alexandrova toimi Radio Aallon korvanneen Me Naiset Radion iltapäivän juontajana vuoden 2021 tammikuusta joulukuuhun. Hän aloitti 10. tammikuuta 2022 Aito Iskelmä -kanavan juontajana.
Televisiossa Alexandrova on toiminut juontajana Kuninkaalliset häät, The Voice Kids ja The Voice of Finland -ohjelmissa. Hän on toiminut myös uutistoimittajana Nelosen uutisissa. 2017 Alexandrova aloitti juontamisen Nelosen ohjelmassa Kummalliset kammot.
Alexandrova asui vuodesta 2015 lähtien avoliitossa radiojuontaja Jussi Heikelän kanssa. Lokakuussa 2019 pari ilmoitti eronneensa. Alexandrova asuu avoliitossa Diili-ohjelmasta tutun Toni Lähteen kanssa ja he aikovat kesällä 2022 perustaa yhdessä kesäravintolan Fiskarsin ruukkiin.
Kampanja neljää tuholaista vastaan
pienoiskuva|[[Pikkuvarpunen oli yksi kampanjan neljästä kohteesta.]] pienoiskuva|”Tuhoa neljä tuhoeläintä!”, juliste vuodelta 1958. Kampanja neljää tuholaista vastaan (, myös, ’varpustentappokampanja’) oli tuhoeläimien hävittämiseen tähdännyt kampanja, jonka Kiinan kommunistinen puolue käynnisti vuonna 1958. Se oli yksi suuren harppauksen ensimmäisistä toimenpiteistä.
Kampanjan kohteena olivat hyttyset, rotat, kärpäset ja varpuset. Varpuset olivat mukana vuoteen 1960, jolloin niiden hävittämisen aiheuttamat ongelmat huomattiin ja ne korvattiin kampanjassa lutikoilla. Alun perin oli laskettu, että jokainen varpunen söi 4,5 kiloa viljaa vuodessa, ja niinpä miljoona varpusta tappamalla saataisiin ruokaa 60 000 ihmiselle. Erityisesti varpusten suhteen kampanja oli menestys, ja ne kuolivatkin lähes sukupuuttoon koko Kiinan alueella. Varpusten laajamittainen hävittäminen johti kuitenkin vakavaan ekologiseen epätasapainoon, tuhohyönteisten määrän lisääntymiseen ja sitä kautta satomäärien pienenemiseen. Se oli osasyynä Kiinan suureen nälänhätään, jossa kuoli arviolta 30 miljoonaa ihmistä. Kiinan oli lopulta pakko tuoda varpusia maahan Neuvostoliitosta, jotta luonnon tasapaino saatiin palautettua.
Seigō Narazaki
Seigō Narazaki (, s. 15. huhtikuuta 1976 ) on japanilainen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut pitkään Nagoya Grampus Eight -joukkuetta J-leaguessa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Japanin jalkapallomaajoukkueessa vuonna 2002. Hän oli Japanin ykkösmaalivahti, kun se selvisi vuoden 2002 MM-kisoissa neljännesvälieriin. Saksan MM-kisoissa 2006 Narazaki oli varamaalivahtina.
Váli
right|200px|thumb|Váli Carl Emil Doeplerin kuvittamana (1882). Váli on skandinaavisessa mytologiassa Odinin ja naisjättiläisen Rindrin poika. Válilla on useita veljiä, kuten Thor, Baldr ja Víðarr. Hänen syntymänsä tarkoitus oli kostaa Baldrin kuolema, ja niin hän tekeekin tappamalla tietämättään tappoon osallistuneen Höðrin, sekä murhajuonen keksineen jumalan, Lokin, pojan Narfin. Loki sidotaan vangiksi Narfin suolilla. Váli kasvoi aikuiseksi vain yhden päivän ikäisenä, ja hänen on ennustettu selviävän ragnarökistä.
Joissakin yhteyksissä mainitaan virheellisesti, että Váli olisi Lokin ja hänen vaimonsa Sigynin poika. Tämä johtunee väärinkäsityksestä Gylfaginningin lauseessa "Sitten Lokin pojat Váli ja Nari vietiin". Vália kutsutaan kahdessa muussa kohdassa Gylfaginningissa Odinin pojaksi.
Route nationale 30
Route nationale 30 eli RN30 on valtatie Malissa. Se kulkee Koulikorosta Fanan, Dioïlan ja Kolondiéban kautta Norsunluurannikon rajalle Kadianaan. Tie liittyy Fanassa valtatie RN6:een ja Zantiébougoussa RN7:ään. Fanan ja Norsunluurannikon rajan välisen osuuden pituus on 310 kilometriä.
Zantiébougoun ja Norsunluurannikon rajan välinen 140 kilometrin tieosuus on osa suunniteltua Bamakon ja San-Pédron valtamerisataman välistä liikennekäytävää. Sen asfaltointi alkoi marraskuussa 2016. Afrikan kehityspankin tukemaan hankkeeseen liittyy myös Boundialin ja Kanin välisen 135 kilometrin osuuden päällystäminen Norsunluurannikolla. Sen ansiosta matka-aika molemmilla osuuksilla lyhenee kuudesta tunnista kahteen ja puoleen tuntiin. Kokonaisuutena liikennekäytävä muodostaa uuden lyhyemmän reitin Malista Norsunluurannikolle.
Nigerjoen ylitse on rakenteilla 975 metriä pitkä Kayon silta, jonka 24 kilometrin pituinen yhdystie johtaa etelässä Fayan suojelumetsän läpi RN6-valtatielle Zantiguilaan. Pohjoisessa silta liittyy Bamakon ja Koulikoron välille rakennettavaan nelikaistaiseen valtatiehen, jonka pituus on 45 kilometriä.
Sète
Sète [sɛt] (oksitaaniksi Seta [ˈseta]) on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Hérault’n departementissa Languedoc-Roussillon alueella. thumb|right|250px|Sèten kanaali
Jarno Laitinen
Jarno Laitinen (s. 27. maaliskuuta 1988 Pirkkala) on suomalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on maalivahti. Edellisen kerran Laitinen on pelannut kaudella 2013–2014, jolloin hän edusti Mestis-seura Lempäälän Kisaa.
Sète
Nimen etymologia
Vuoteen 1927 saakka Sète vaihtoi useamman kerran nimeään. Nimen etymolgian jotkut johtavat hepreasta, toiset vakuuttavat sen olevan kelttiläinen. Erään koulukunnan mukaan nimi oli kreikankielistä perua. Yksimielisyys kuitenkin näiden kaikkien kesken vallitsee siitä, että nimen taustalla on voimakkaana esiin pistävä vuosi kaupungin ympäristössä. Nimi oli keskiajalla muodossa Seta, ja 1500-luvulla se muuttui muotoihin Ceta ja Cetia. Kun Montmorencyn herttua 1500-luvulla rakensi kaupunkiin mahtavat ympärysmuurit, kaupunki sai nimekseen Montmerencette. Ranskan kuningas Ludvig XIV käytti asiakirjoissaan kaupungista vaihdellen nimiä Sète, mutta myös Sette ja Cette.
Jarno Laitinen
Ura
Laitinen aloitti jääkiekkoilun 7-vuotiaana Pirkkalan Ilveksessä. Hän debytoi ammattilaisena Tampereen Ilveksessä. Hän voitti Ilveksessä C- ja B-junioreiden Suomenmestaruuden ja siirtyi kaudeksi 2007–2008 JYPiin, kun hän teki joukkueen kanssa 2+1-vuotisen sopimuksen. Ilveksessä hän kamppaili peliajasta samanikäisen Riku Heleniuksen kanssa. Vuonna 2004 tullut vaikea lonkkavamma piti Laitisen kuitenkin sivussa peleistä yli vuoden. Loppukaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Lahden Pelicansiin. Seuraavan kauden alussa Laitinen siirtyi Tšekin Extraligan HC Kometa Brnoon, joka kuitenkin vuokrasi hänet välittömästi 1. Ligan Piráti Chomutoviin.
Sète
Nimen etymologia
1700-luvun alkupuolella nimestä Cette tuli kaupungin virallinen nimi. Se ei kuitenkaan estänyt kirjailijoita ja muista käyttämästä myös muita nimityksiä.
Kaupunginvaltuusto päätti 23. lokakuuta 1793, että kunnan virallinen nimi on vastedes Sète, koska nimi Cette voitiin sekoittaa samalla lailla kirjoitettavan pronominiin. Jo muutamaa vuotta myöhemmin nimi Cette oli kuitenkin jälleen käytössä, ja vaihtelua jatkui aina vuoteen 1927 saakka, jolloin päätettiin nimen palauttamisesta muotoon Sète perusteena lähinnä vuoden 1793 päätökset. Nimenmuutos vahvistettiin Ranskan hallituksen antamalla asetuksella 20. tammikuuta 1928.
Maantiede
Kaupunki on merkittävä kalastussatama ja tietenkin oman kantoninsa keskuskaupunki. Kaupungin kuvaa leimaa Välimeri ja Thaujärvi, joka on alueen isoin järvi, jonka erottaa Välimerestä kapea maakaistale. Toinen kaupunkia maantieteellisesti hallitseva elementti on vuoristo, joka kohoaa jylhänä kaupungin taustalla.
Kaupungin alue jakautuu eri osiin:
Historia
Kaupungin historiaan liittyviä päivämääriä ovat:
Barentsinmeri
thumb|300px|Barentsinmeri Barentsinmeri on Pohjoiseen  jäämereen kuuluva reunameri Euroopassa, Norjan ja Venäjän rannikoista pohjoiseen. Se on suhteellisen syvä mannerjalustalla sijaitseva meri (keskisyvyys 230 m, suurin syvyys 450 m). Barentsinmerta rajaavat idässä Frans Joosefin maa ja Novaja Zemlja, pohjoisessa Huippuvuoret. Lännessä sen raja Norjanmerta vastaan seuraa mannerjalustan reunaa; toisen, käytännöllisemmän IHO:n määritelmän mukaan länsiraja kulkee Norjanmeren koillisrajassa eli kulkee Huippuvuorten eteläkärjestä Karhusaareen ja siitä edelleen Nordkappiin.
Barentsinmeri on nimetty hollantilaisen, aluetta 1500-luvun lopulla kartoittaneen Willem Barentsin mukaan.
Barentsinmeren kaakkoinen osa Venäjän Nenetsian rannikon ja Novaja Zemljan eteläosan välillä on nimeltään Petšoranmeri. Etelässä Barentsinmereen aukeaa Vienanmeri, joka on Pohjoisen jäämeren lahti (ajattelutavassa maailmanmeri jaetaan viiteen osaan), mutta jota ei lueta osaksi Barentsinmerta. Barentsinmeren ja Vienanmeren raja kulkee Kaninin niemimaan kärjestä Kuolan niemimaan Svjatyi Nos -niemeen.
Barentsinmeren etelärannikon satamat kuten Murmansk, Kirkkoniemi ja Vuoreija pysyvät jäättöminä ympäri vuoden Golfvirran vuoksi.
Sekä Venäjän että Norjan puolella on runsaasti maaöljy- ja -kaasuvaroja. Öljyä alettiin alueelta etsiä 1970-luvulla. Ensimmäinen tuotantoon päässyt kenttä oli norjalainen Snøhvit. Vuonna 1988 Venäjän puolelta löytynyt Štokmanin kaasukenttä on yksi maailman suurimpia. Sen hyödyntämistä on kuitenkin lykätty liuskekiveen varastoituneeseen maakaasuun pohjautuvan tuotannon muutettua maailmanmarkkinoita. Toukokuussa 2012 Statoil- ja Rosneft-yhtiöt sopivat yhteisestä toiminnasta öljyn poraamiseksi Barentsinmerellä ja Ohotanmerellä, niin että tuotanto olisi käynnissä vuodesta 2016 alkaen. Samaan aikaan Norja tarjosi kolmea suurta Barentsinmeren tuotantoaluetta öljy-yhtiöiden väliseen tarjouskilpailuun, jonka tulos on määrä julkistaa alkuvuonna 2015.
Suomen Davis Cup -joukkue
Suomen Davis Cup -joukkue edustaa Suomea Davis Cupissa. Se toimii Suomen Tennisliiton alaisuudessa. Suomi osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1928 ja on osallistunut 78 vuonna (mukaan lukien 2022). Sinä aikana Suomi on pelannut 134 maaottelua, voittanut niistä 56 ja hävinnyt 77. Suomi on kolmesti (1990, 1999 ja 2002) karsinut maailmanlohkon paikasta, sekä sittemmin uudistuneessa formaatissa ollut finaaliturnauksen karsinnassa mukana vuosina 2022 ja 2023. Marraskuussa 2022 julkaistulla Davis Cupin rankinglistalla Suomi oli sijalla 28.
Historia
Ensimmäisen Davis Cup -maaottelunsa Suomi pelasi 4.–6. toukokuuta 1928 Jugoslaviaa vastaan. Zagrebissa pelatussa maaottelussa Suomi voitti Jugoslavian otteluin 4–1.
Suomi karsi ensimmäisen kerran maailmanlohkon paikasta vuonna 1990 maaottelussa Ruotsia vastaan. Ruotsi voitti kuitenkin kaikki viisi ottelua. Vuonna 1999 Suomi pelasi maailmanlohkon karsinnoissa Italiaa vastaan. Perjantain kaksinpeleissä Jarkko Nieminen hävisi Andrea Gaudenzille, mutta Ville Liukko voitti Davide Sanguinetin. Lauantain nelinpelin voittivat Tuomas Ketola ja Ville Liukko. Sunnuntain ensimmäisessä kaksinpelissä Ville Liukko oli jo yhden erävoiton päässä maailmanlohkon paikasta. Hän joutui kuitenkin taipumaan Andrea Gaudenzille lukemin 3–6, 7–6(5), 6–2, 1–6, 3–6. Viimeisessä kaksinpelissä Tuomas Ketola hävisi Davide Sanguinetille neljässä erässä. Kolmannen kerran Suomi karsi maailmanlohkon paikasta vuonna 2002 Alankomaita vastaan. Suomi hävisi karsintamaaottelun otteluin 1–4.
Joukkueessa pelanneet
Suomen joukkueessa on pelannut yhteensä 54 eri pelaajaa. Eniten otteluita (90 ottelua) on pelannut Jarkko Nieminen. Hänellä on myös eniten kaksinpelin (48 voittoa) ja nelinpelin (15 voittoa) voittoja. Niemisellä on myös eniten esiintymisiä Davis Cupissa (18).
thumb|right|180px|[[Jarkko Nieminen on voittanut eniten kaksinpelejä joukkueessa. ]] thumb|right|180px|[[Henri Kontinen on pelannut 22:ssa maaottelussa.]]
Tilastoja
Vahvennetut pelaajat ovat edelleen aktiivisia pelaajia.
Eniten otteluita kaksinpelissä
Eniten voittoja kaksinpelissä
Eniten otteluita nelinpelissä
Eniten voittoja nelinpelissä
Nykyinen joukkue
Vuonna 2023 Suomi kohtasi Davis Cupin karsinnassa Argentiinan. Suomi voitti ottelun ja eteni Davis Cupin lopputurnaukseen.
Vuoden 2023 Davis Cupissa pelaavat
Lähde:
Provinssien neuvosto
Provinssien neuvosto (National Council of Provinces) on Etelä-Afrikan parlamentin ylähuone. Se koostuu 90:tä edustajasta. Se edustaa maan provinsseja.
Säde Vallarén
Säde Vallarén (ent. Kankare) on suomalainen feministiaktivisti ja blogisti, joka pitää Pin the Fuck Ups -nimistä blogia nimellä Miss Ruki Ver.
Cult Cunth
2015 Säde Vallarén teki Tinder-kokeilun, jossa hän loi erilaisia profiileja palveluun ja vertasi niiden saamaa kiinnostusta.
Vuonna 2020 Marinsin ja Vallarénin toiminta laajeni feminististä ja poikkitaiteellista aktivismia tekeväksi Cult Cunth -aktivistiyhteisöksi. Cult Cunthin ensimmäinen aktio oli Tissiflashmob 2020, joka järjestettiin 1.8.2020 kahdeksassa eri kaupungissa. Yhteisön toinen aktio oli hashtagin #naakkajahti kaappaaminen sosiaalisessa mediassa. Haasteessa jaettiin Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton MTK:n järjestämän "naakkajahdin" virallinen hashtagin alla lintusaaliskuvien sijaan seksilelukuvia. Aktiossa otetaan kantaa eläinten oikeuksien lisäksi myös seksipositiivisuuteen ja tasa-arvoon. Vuoden 2020 itsenäisyyspäivänä Cult Cunth järjestää naisvihagaalan, jonka ehdokkaista media nosti esille korkeakouluopiskelijakulttuurin seksistiset perinteet. Blogaaja Natalia Salmela jakoi kokemuksensa teekkaribileistä jossa hänet fuksitytöt juotettiin tuhtiin humalaan, heitettiin vaatteet päällä uima-altaaseen jonka jälkeen käytännössä ainoa vaihtoehto oli siirtyä kylmästä ulkoilmasta lämmittelemään sekasaunaan.
Anna Böhm
Anna Elisa Böhm (s. 1992) on helsinkiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Ylen Sekasin-sarjan Lumikkina. Böhm on valmistunut teatteritaiteen maisteriksi 2021 Tampereen Yliopiston teatterityön koulutusohjelmasta eli Nätyltä. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kallion lukiosta vuonna 2011. Böhm näytteli Ilonaa Helsingin Kaupunginteatterissa Punaorvot-näytelmässä vuonna 2020. Böhm näytteli vuonna 2019 Kansallisteatterissa Otteita-näytelmässä ja kesällä 2019 Marian-neitoa Turun kesäteatterin Robin Hoodissa.
Vincent (vuoden 1982 elokuva)
Vincent on Tim Burtonin ohjaama lyhyt mustavalkoinen animaatioelokuva vuodelta 1982. Elokuva on tehty stop motion -tekniikalla. Päähenkilö 7-vuotias Vincent on tavallinen pikkupoika, joka kuvittelee olevansa Vincent Price. Elokuvassa on runomittainen kerronta. Burton teki lyhytelokuvan idolinsa Vincent Pricen kunniaksi, ja Price esiintyi kertojan roolissa.
Neljä ystävää
Neljä ystävää (Four Friends) on Arthur Pennin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1981.
Juoni
Käsikirjoittaja Steve Tesichin omiin muistoihin väljästi perustuvassa tarinassa työväenluokan perheissä Pennsylvanian terästeollisuusalueella 1950-luvulla varttuneet kolme poikaa ja tyttö nimeltä Georgia pohtivat tulevaisuuttaan vuonna 1961, erkanevat omille teilleen ja tapaavat taas 1960-luvun lopun poliittisesti myrskyisinä aikoina.
Jugoslavialaissiirtolaisten poika, hiljainen Danilo (Tesichin alter ego), haaveilee kirjailijan urasta. Hyvännäköinen ja urheilullinen Tom aikoo upseerin uralle, varovainen David jää kotikaupunkiin jatkamaan juutalaisperheensä hautaustoimistoa. Heidän kaikkien ihastus Georgia haaveilee boheemista taiteilijaelämästä ja tanssijan urasta, esikuvanaan Isadora Duncan.
Elokuva keskittyy näkemään tapahtumat Danilon näkökulmasta. Hänellä on vaikeuksia saada työläisisäänsä hyväksymään uuden sukupolven uudenlaiset ajattelutavat. Danilo rakastuu miljonäärin tyttäreen, jonka tytön oma isä ampuu kuoliaaksi häävastaanotolla estääkseen avioliiton. Georgia kiusaa Daniloa seksuaalisella vapautuneisuudellaan, josta pääsevät nauttimaan lähipiirissä kaikki muut paitsi häneen ikuisesti rakastunut Danilo.
Vastaanotto
Craig Wasson sai elokuvasta Golden Globe -ehdokkuuden vuoden parhaan miestulokkaan sarjassa.
Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi Neljälle ystävälle täydet neljä tähteä ja piti sitä erinomaisena kuvauksena oman sukupolvensa nuoruudesta. Ebert ja Tesich olivat molemmat syntyneet vuonna 1942.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti mietti, mitä vuoden 1982 uutta elokuvaa rakastaisi yhtä paljon kuin Neljää ystävää. Hän piti sitä kahden katselukerran perusteella koko 1980-luvun alun rikkaimpiin ja täyteläisimpiin elokuvakokemuksiin kuuluvana teoksena, joka jatkaa Elia Kazanin (America America) ja Coppolan (Kummisetä) aloittamaa suurten Amerikan siirtolaistarinoiden perinnettä.
Muuta
Steve Tesichin nuoruusvuosiin Indianassa perustuu väljästi myös Peter Yatesin ohjaama vuoden 1979 elokuva Fillarijengi.
Future Film Oy on julkaissut Neljä ystävää DVD:llä vuonna 2011.
Armas Lindgren
pienoiskuva|Suomen kansallismuseo, Gesellius-Lindgren-Saarinen pienoiskuva|Lindgrenin, Saarisen ja Geselliuksen koti [[Hvitträsk.]] pienoiskuva|Unioninkatu 26 pienoiskuva|Helsingin uusi ylioppilastalo pienoiskuva|Sammatintie 6-8 Helsingin Vallilassa. Armas Eliel Lindgren (28. marraskuuta 1874 Hämeenlinna – 3. lokakuuta 1929 Kööpenhamina) oli suomalainen arkkitehti ja rakennustaiteen professori. Hän oli osakkaana arkkitehtitoimisto Gesellius-Lindgren-Saarisessa vuosina 1897–1905 ja piti omaa toimistoaan vuosina 1905–1929. Lindgrenin kiinnostus suuntautui muun muassa rakennussuojeluun, ja hän otti voimakkaasti kantaa esimerkiksi Vanhan Rauman säilyttämisen puolesta. Vuonna 1902 hänestä tuli Taideteollisuuskeskuskoulun ensimmäinen taiteellinen johtaja. Alvar Aalto opiskeli Lindgrenin suojattina vuodesta 1916 ja työskenteli myös hänen toimistossaan.
Lindgrenin puoliso oli vuodesta 1898 opettaja Irene Olivia Hellstén (1878–1929). Armas Lindgren on haudattu Helsinkiin Kulosaaren hautausmaalle. Kulosaaressa on Armas Lindgrenin tie (entinen Södra Strandvägen).
Lucio Gutiérrez
Lucio Edwin Gutiérrez Borbúa (s. 23. maaliskuuta 1957, Quito) on ecuadorilainen sotilas ja poliitikko. Hän osallistui tammikuussa 2000 presidentti Jamil Mahuadin syrjäyttäneeseen vallankaappaukseen ja valittiin Ecuadorin presidentiksi kesken jääneelle kaudelle 15. tammikuuta 2003 – 20. huhtikuuta 2005. Hän edustaa perustamaansa "Sociedad Patriótica - 21 de Enero" -puoluetta.
Gutiérrez on opiskellut Quitossa Eloy Alfaron sotilaskoulussa, asevoimien ja maavoimien instituutissa sekä U.S. Inter-American Defense Collegessa.
Eversti Gutiérrez Borbúan joukot määrättiin 21. tammikuuta 2000 hajottamaan Quiton keskustaan maan talousvaikeuksien vuoksi kokoontuneet intiaanijoukot, mutta hän siirtyikin mielenosoittajien puolelle. Joukko syöksi vallasta presidentti Jamil Mahuad Wittin. Gutiérrez, CONAIE:n puheenjohtaja Antonio Vargas ja entinen korkeimman oikeuden tuomari Carlos Solorzano muodostivat juntan, joka kuitenkin luopui vallasta kolmen tunnin kuluttua, kun sitä ei tunnustettu. Varapresidentti Gustavo Noboa nimettiin presidentiksi. Kaappauksen seurauksena Lucio Gutiérrez ja kolmisensataa muuta kaapparia vangittiin, Gutiérrez kuudeksi kuukaudeksi ja hänet erotettiin myös armeijasta.
Päästyään vankilasta Gutiérrez aloitti populistisen kampanjan ja vasemmistopuolueiden ja alkuperäisväestön Pachakutikin ja CONAIE:n tuella hänet valittiin presidentiksi perustamansa "Sociedad Patriótica - 21 de Enero" -puolueen ehdokkaana marraskuussa 2002.
Presidenttinä Gutiérrez alkoi kuitenkin soveltaa edeltäjäänsäkin tiukempaa talouspolitiikkaa ja 40 prosenttia budjetista osoitettiin ulkomaanvelan lyhennyksiin. Hallitus solmi myös Kansainvälisen valuuttarahaston IMF:n kanssa helmikuussa 2003 sopimuksen, jonka ehtoja edellinen hallinto oli pitänyt liian ankarana. Siihen kuului mm. kaasun hintojen korotus 375 %, palkkojen jäädytys vuoteen 2007 asti, lakko-oikeuden rajoitus julkisella sektorilla ja laajat yksityistämiset. Menetettyään aikaisemman tukensa hän liittoutui oikeistopuolueiden kanssa.
Joulukuussa 2003 Gutiérrez erotti 27 korkeimman oikeuden 31 tuomarista ja peruutti entisiä presidenttejä Abdala Bucaramaa ja Gustavo Noboaa vastaan käydyt oikeudenkäynnit. Tammi- ja helmikuussa seuraavana vuonna Quitossa ja Guayaquilssa oli 100 000 hengen mielenosoituksia.
Maan kongressi erotti hänet 20. huhtikuuta 2005 useita päiviä jatkuneiden mellakoiden jälkeen, sillä perusteella että hän oli "hylännyt perustuslailliset velvoitteensa", ja nimitti virkaatekeväksi presidentiksi loppukaudeksi varapresidentti Alfredo Palacion. Eron jälkeen Gutiérrez pakeni Brasilian suurlähetystöön ja siirtyi maanpakoon. Kolumbia myönsi hänelle turvapaikan, mutta hän palasi maahan lokakuussa 2005. Ecuadorissa Gutiérrez julisti kansainväliselle medialle olevansa edelleen maan laillinen valtionpäämies ja käyttävänsä kaikkia perustuslaillisia ja laillisia keinoja asemaansa palaamiseen. Gutiérrez pidätettiin maan turvallisuuden vaarantamisesta, mutta oikeus hylkäsi syytteet ja hänet vapautettiin marraskuussa 2006.
Gutiérrez asettui myös uudelleen ehdolle vuoden 2009 vaaleissa vannoen pitävänsä Yhdysvaltain dollarin maan valuuttana, luovansa työpaikkoja ja alentavansa korkoja.
Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913
Jääpallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1913 järjestettiin Davosissa, Sveitsissä. Kilpailuihin osallistui kahdeksan maata: Alankomaat, Belgia, Englanti, Italia, Itävalta, Ranska, Saksa ja Sveitsi. Euroopan-mestaruuden voitti Englanti. Vuoden 1913 Euroopan-mestaruuskilpailut oli ensimmäinen jääpallon maajoukkueiden arvoturnaus. Euroopan-mestaruuskilpailuja ei ole järjestetty uudelleen sen jälkeen. Kilpailua juhlistettiin 101 vuotta myöhemmin, jolloin Davosissa järjestettiin epävirallinen Euroopan-mestaruusturnaus.
Seuraavissa jääpallon arvokilpailuissa, Oslon talviolympialaisissa 1952, ei enää yksikään Euroopan-mestaruuskisoihin osallistuneista maista ollut edustettuna.
Turnauksen koko olemassaolo on sittemmin kyseenalaistettu, koska tuloksia tai tietoja ei ole löytynyt. Turnauksen voittajaksi on myös ehdotettu Saksaa.
Katso myös
IIHF:n mestaruuskilpailut 1913 - onko kyse tästä turnauksesta?
Antiokian ruhtinaskunta
Antiokian ruhtinaskunta oli ristiretkivaltio, joka perustettiin ensimmäisen ristiretken aikana vuonna 1098. Bahriyan mamelukit kukistivat sen vuonna 1268.
Valtaus ensimmäisen ristiretken aikana
thumb|Antiokian piiritys. Yksityiskohta Sébastien Mamerotin teoksesta noin vuodelta 1474. Ensimmäisen ristiretken ritarit alkoivat piirittää Antiokiaa vuonna 1097. Antiokian kaupunki sijaitsi Orontesjoen varrella noin 20 kilometriä mereltä ja sitä ympäröivät muurit, joissa oli 400 tornia. Piiritys kesti talven yli ja oli raskas niin piiritetyille kun piirittäjille. Ristiretkeilijöiden sanotaan joutuneen syömään omia hevosiaan pysyäkseen hengissä.
Ruhtinaskunnan perustaminen
Kaupungin valtausta seurasi riita siitä, kuka saisi sen hallittavakseen. Bohemund ja hänen johtamat normannit voittivat lopulta ja Bohemund julistautui Antiokian ruhtinaaksi. Hän oli myös Taranton ruhtinas.
Aleksios vaati että Tankred palauttaisi Antiokian Bysantille, mutta tämä sai tukea Jerusalemin kuningaskunnalta ja Tripolin kreivikunnalta. Tankredin kuoltua vuonna 1112 ruhtinaaksi nousi Bohemundin poika Bohemund II joka oli vielä liian nuori hallitsemaan. Tankredin veljenpoika Salernon Roger hallitsi Antiokiaa siihen asti kun hän kuoli Ager Sanguinisin taistelussa. Antiokiasta tuli tämän jälkeen Jerusalemin vasalli ja sen hallitsijana toimi Jerusalemin kuningas Balduin II joka hallitsi vuoteen 1126.
Bohemund II, joka meni naimisiin Balduinin tyttären Alicen (käytetään myös nimiä Adelicia ja Antiokian Alice) kanssa, ehti hallita vain neljä vuotta. Antiokian ruhtinattareksi nousi hänen nuori tyttärensä Constance. Balduin toimi hallitsijana kuolemaansa asti vuonna 1131. Tämän jälkeen hallitsijaksi tuli Jerusalemin uusi kuningas Fulk. Vuonna 1136 kymmenvuotias Constance meni naimisiin 36-vuotiaan Poitiers'n Raymondin kanssa. Raymond hyökkäsi Bysantille kuuluvaa Kilikia vastaan, mutta keisari Johannes II Komnenos iski takaisin. Johannes saapui Antiokiaan vuonna 1138 ja pakotti Raymondin vannomaan hänelle uskollisuuttaan. Johannes joutui kuitenkin poistumaan kaupungista kun sen asukkaat alkoivat mellakoida. right|thumb|300px|Ristiretkivaltiot noin vuonna 1100.
Bysantin ja Armenian vallan alla
Sen jälkeen kun muslimit valtasivat Edessan vuonna 1144, Nur ad-Din hyökkäsi Antiokian kimppuun. Suurin osa ruhtinaskunnasta joutui muslimien vallan alle. Raymond kuoli Inabin taistelussa vuonna 1149. Vuonna 1153 Constance meni naimisiin erään Raynald de Chatillonin kanssa. Raynald joutui heti vaikeuksiin Bysantin kanssa ja vuonna 1158 hän joutui solmimaan rauhan keisari Manuel I Komnenoksen kanssa. Reynald joutui muslimien vangiksi vuonna 1160. Kun Manuelin vaimo Irene kuoli, lähetti hän avustajansa etsimään itselleen uutta vaimoa Lähi-idän latinalaisista ruhtinaskunnista. Lopulta valinta osui Constancen tyttäreen Mariaan. Constance kuitenkin syrjäytettiin vuonna 1163 ja ruhtinaaksi nousi hänen poikansa Bohemund III. Bohemund jäi kuitenkin Nur ad-Dinin vangiksi jo seuraavana vuonna ja samalla Orontesjoesta tuli Antiokian ja Aleppon pysyvä raja. Bohemund palasi kaupunkiin vuonna 1165. Hän meni naimisiin Manuelin veljentyttären kanssa ja asetti samalla kaupunkiin uuden ortodoksisen patriarkan.
Antiokia selvisi Saladinin hyökkäyksiltä italialaiskaupungeista tulleiden laivastojen ansiosta. Hattinin taistelun jälkeen Bohemundin pojasta Bohemund IV:stä tuli Tripolin kreivi. Bohemundin vanhin poika Raymond meni naimisiin armenialaisen prinsessan kanssa vuonna 1194. Bohemund III:n kuoltua vuonna 1201 syttyi valtataistelu Bohemund IV:n ja armenialaisia edustavan Bohemund III:n lapsenlapsen Raymond-Roupenin välillä. Bohemund IV otti vallan vuonna 1207, mutta Raymond hallitsi lyhyen aikaa vuosina 1216–1219.
Bohemund IV kuoli vuonna 1233 ja hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Bohemund V. Häntä seurasi vuonna 1251 Bohemund VI, joka meni naimisiin armenialaisen prinsessa Sibyllan kanssa vuonna 1254. Tähän loppui armenialaiskuningaskunnan ja Antiokian välinen vihanpito. Tosin Antiokia oli paljon naapuriansa heikompi, ja oli todellisuudessa Armenian vasalli. Mongolien ja mamelukkien sodan jälkeen mamelukit hyökkäsivät Armeniaa ja Antiokiaa vastaan, koska kummatkin olivat auttaneet mongoleja. Lopulta Baibars valtasi kaupungin vuonna 1268. Pian koko Pohjois-Syyria oli menetetty. Symbolinen "Antiokian ruhtinaan" arvonimi periytyi Kyproksen kuninkaille.
Ismo Kamesaki
Ismo Isamy Kamesaki (s. 3. helmikuuta 1970 Kuusankoski) on suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, joka ylsi parhaimmillaan EM-mitalistiksi vuonna 1989.
Ismo Kamesakin painiuran huippuhetki oli Oulun EM-kisoissa 1989, jolloin hän ylsi hopealle 52 kilon sarjassa. Hänen finaalivastustajansa oli kuuro jugoslavialainen Senad Rizvanovic. Kamesaki sijoittui yhteensä viisi kertaa EM-kisoissa kymmenen parhaan joukkoon. EM-hopea toi hänelle myös TUL:n parhaan urheilijan palkinnon vuonna 1989.
Olympiakisoissa Kamesaki paini seitsemänneksi Barcelonassa 1992. Hän voitti ensin Ranskan Serge Robertin pistein 3–1, sitten Iranin Majid Jahandidehin 6–0 ja toisen päivän aamupaineissa hallitsevan maailmanmestarin, Kuuban Raul Martinezin jatkoajalla 4–2. Seuraavaksi hän kuitenkin hävisi Romanian Valentin Rebegealle 0–7 ja kolmantena päivänä Etelä-Korean Min Kyung Kapille 2–10. Sijoitusottelussa vastustaja oli Senad Rizvanovic, jonka Kamesaki voitti pistein 2–1.
MM-kisoihin Kamesaki osallistui neljä kertaa, viimeksi 63 kilon sarjassa Gävlessä 1998, mutta menestystä ei tullut.
Svarog
Svarog on slaavilaisen mytologian jumala. Svarogia pidetään yleensä auringon ja tulen jumalana. Svarog oli alun perin yksi slaavien tärkeimmistä jumalista, mutta sittemmin hänen merkityksensä väheni ja esimerkiksi Venäjällä Svarogin sijan otti Perun. Joidenkin tulkintojen mukaan tulen jumala Svarogič oli Svarogin poika. Toisten mielestä nämä kaksi nimeä viittaavat samaan jumalaan.
Slaavilaiseen mytologiaan perustuvissa uuspakanallisissa uskonnoissa Svarog on usein luoja ja ylijumala ja pyhän kolminaisuuden Triglavin osa. Nimen etymologian on arveltu viittaavan sanskritin sanaan svarga (taivas) tai slaavilaiseen sananjuureen svar (kirkas).
Hjalmar Bergström
pienoiskuva|Hjalmar Bergström Hjalmar Bergström (19. tammikuuta 1907 – 30. maaliskuuta 2000) oli ruotsalainen hiihtäjä, jonka uran huippuvuodet ajoittuivat 1920- ja 1930-luvuille.
Bergström saavutti urallaan neljä arvokisamitalia. 1929 Zakopanen MM-hiihdoissa Bergström saavutti pronssia 18 kilometrillä. 1933 Innsbruckissa hän voitti viestikultaa ja saavutti 18 kilometrillä hopeaa sekä pronssia 50 kilometrillä. 1936 Garmisch-Partenkirchenin olympialaisissa hän varmisti ruotsalaisten neloisvoiton 50 kilometrillä sijoituttuaan neljänneksi maanmiestensä Elis Wiklundin, Axel Wikströmin ja Nils-Joel Englundin takana.
Ghilarza
Ghilarza on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 481 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 55,46 neliökilometriä. Se sijaitsee 290 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Timo Kivelä
Timo Kivelä on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä, joka edusti aktiiviurallaan Lahden Hiihtoseuraa.
Kivelä oli vuodenvaihteessa 1959–1960 Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa kuudes. Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivänkilpailussa hän sijoittui toiseksi 0,4 pistettä Max Bolkartille hävinneenä. Hän oli lisäksi yhdestoista Oberstdorfissa, kuudes Innsbruckissa ja kymmenes Bischofshofenissa.
Salpausselän kisoissa hän sijoittui parhaimmillaan kuudenneksi 1964.
Panzerkampfwagen IV
thumb|280px|Ausf. G [[Deutsches Afrikakorps|Afrikakorpsin väreissä.]] thumb|280px|Tuhottu Panzerkampfwagen IV. Panzerkampfwagen IV (PzKpfw IV, Panzer IV) eli Sonderkraftfahrzeug 161 on natsi-Saksassa 1930-luvulla kehitetty panssarivaunu, jota käytettiin laajasti toisessa maailmansodassa. Se kehitettiin aluksi keskiraskaaksi jalkaväen tukivaunuksi, toimimaan kevyempien Panzerkampfwagen III -vaunujen kanssa. Sodan kuluessa Panzer IV aseistettiin uudelleen ja sen panssarointia lisättiin, ja siitä kehittyi Saksan pääasiallinen panssarivaunu. Panzer IV:n runkoa käytettiin myös monien muiden taisteluajoneuvojen, kuten rynnäkkötykkien pohjana. Kaikkiaan eri Panzer IV -malleja rakennettiin noin 8 600 kappaletta sodan loppuun mennessä. Syyria käytti Panzer IV -vaunuja vuoden 1967 kuuden päivän sotaan asti.
Susa Saukko
Susa-Maria Saukko (s. 2. helmikuuta 1976 Lahti) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja pianisti. Hän on suorittanut Lahden kansanopiston näyttämötaiteen linjan 1994–1995, Teatterikorkeakoulun 1997–2001, opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa laulua sekä Lahden konservatoriossa ja Sibelius-Akatemiassa pianoa.
Panzerkampfwagen IV
Suunnittelu ja kehitys
11. tammikuuta 1934 armeijan aseosasto määräsi Heinz Guderianin doktriiniin pohjautuen suunniteltavaksi keskiraskaan (24 tonnin) vaunun, joka pystyisi 35 km/h huippunopeuteen. Se oli tarkoitettu jalkaväen tukemiseen ja se oli tarkoitus aseistaa suurikaliiperisella, lyhytputkisella tykillä, joka ampuisi sirpalekranaatteja. Kaikissa malleissa oli lisäksi 7,92 millimetrin konekivääri tykin suuntaisesti, ja kaikissa muissa paitsi B- ja C-mallissa toinen 7,92 millimetrin konekivääri rungossa.
Susa Saukko
Saukko oli vuosina 2001–2006 kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatteriin, jossa hän teki muun muassa Heinähatun roolin näytelmässä Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset (2003). Hän on näytellyt lisäksi Teatteri Pienessä Suomessa 2001 Pikku Heidin nimiroolin ja Komediateatteri Arenassa 2006 Natoni on toista maata -revyyssä.
Panzerkampfwagen IV
Suunnittelu ja kehitys
Krupp, MAN ja Rheinmetall valmistivat prototyypit, joita testattiin vuonna 1935. Kruppin malli valittiin sarjavalmistukseen. Ensimmäinen Panzer IV A valmistui lokakuussa 1937, ja yhteensä 35 valmistettiin seuraavan kuuden kuukauden aikana.
Susa Saukko
TV:n puolella Saukko esitti Salatuissa elämissä Aleksi Salinin opiskelutoveri Sinna Jokista tuotantokaudella 2002. Hän on lisäksi näytellyt muun muassa lyhytelokuvassa Muisti (2007). Hän oli mukana Peter Lindholmin vuonna 2008 valmistuneessa elokuvassa Kolmistaan ja esitti myös sen tunnusmusiikin ”Uusiin unelmiin”. Saukko on myös vieraillut Kymppitonnissa vuonna 2004.
Panzerkampfwagen IV
Suunnittelu ja kehitys
Ensimmäisessä Panzer IV A -mallissa panssarointi oli 15 millimetrin panssariterästä kaikilla sivuilla, 10 millimetriä kannessa ja viisi millimetriä pohjassa. Pian etupanssarointi päivitettiin 30 millimetriin mallissa IV B ja sodan kuluessa 50 millimetriin mallissa IV E ja 80 millimetriin mallissa IV H. Myös sivu- ja takapanssarointia parannettiin. Sivulle lisättiin helmat torjumaan panssarintorjuntakiväärien ammuksia ja ontelokranaatteja.
Rekolanmäen koulu
Rekolanmäen koulu on vuonna 2004 perustettu, Vantaan Koivukylän suuralueen Asolan kaupunginosassa sijaitseva noin 420 oppilaan suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6). Erityisopetusta annetaan luokka-asteilla 1–7 kehitysvammaisille.
Susa Saukko
Saukko on tehnyt myös monia äänirooleja ja pitänyt runo- ja lauluiltoja.
Panzerkampfwagen IV
Suunnittelu ja kehitys
Miehistöä oli viisi: vaununjohtaja, ampuja ja lataaja istuivat tornissa, ajaja ja radisti/runkokonekivääriampuja rungon etuosassa vierekkäin.
Panzer IV oli tarkoitettu käytettäväksi jalkaväkeä ja asepesäkkeitä vastaan, kun taas Panzer III tuhoaisi vihollisen panssarivaunut. Panzer IV aseistettiin siksi 75 millimetrin KwK 37 L/24 -tykillä, jonka kranaatin lähtönopeus oli pieni ja siksi panssarinläpäisy ja tarkkuus heikkoja. Tykin suorituskyvyn oli kuitenkin alun perin arvioitu olevan riittävä muita kuin panssaroituja maaleja vastaan. Alkuperäisen 75 millimetrin tykin putken pituus oli vain 1 800 millimetriä, kun pitkäputkisen 75 millimetrin KwK 40 L/48:n putki oli 3 600 millimetriä.
Rekolanmäen koulu
Koulun eteläpuolella toimii Rekolanmäen päiväkoti (Hansinkatu 4).
Panzerkampfwagen IV
Rooli muuttuu
Jo kesällä 1941 huomattiin, että edes Panzer III:n panssarintorjuntaan paremmin soveltuva 50 millimetrin L/60-tykki ei pystynyt tuhoamaan luotettavasti Neuvostoliiton KV-1- ja T-34-vaunuja. Lisäksi saksalaisten telaketjut eivät soveltuneet itärintaman vaativiin oloihin. Panzer III:n tornin kiinnitys oli sopimaton suurempikaliiperisen tykin asentamiseen. Panzer IV:ssä oli jo valmiiksi 75 millimetrin tykki, ja Wehrmachtin tarvitessa paremman vaunun T-34-panssareita vastaan, Panzer IV aseistettiin mallista F lähtien uudella tornilla ja 75 millimetrin Kwk 40 L/43 -tykillä, jossa oli pidempi 495 millimetrin hylsy. Myös telapyörästöä oli muutettava lisääntyneen painon vaatiessa leveämmän telaketjun. Vanha, 75 millimetrin KwK 37 L/24:llä aseistettu malli nimettiin F1:ksi ja 75 KwK 40 L/43:lla aseistettu malli sai nimen Panzer IV F2. Mallinimi muutettiin pian G:ksi ja tuotanto jatkui pienin parannuksin. Ensimmäiset pitkäputkiset vaunut tulivat käyttöön Pohjois-Afrikassa toukokuussa 1942 ja saivat briteiltä nimityksen ”Mark IV Special”. Loppuvuodesta 1942 G-mallin vaunujen 75 millimetrin KwK 40 -tykin putkea pidennettiin viisi kaliiperin mittaa 48-kaliiperiseksi. Tämä tykkimalli säilyi Panzer IV:n aseena tuotannon loppuun saakka.
Pitkäputkinen 75 millimetrin KwK 40 oli läpäisyltään huomattavasti parempi kuin T-34:n varhaisten mallien 76 millimetrin tykit tai M4 Shermanin 75 millimetrin tykki. Lisäksi vahvennettu etupanssari oli lähes immuuni T-34:n, KV:n ja SU-76:n 76 millimetrin tai Shermanin 75 millimetrin tykeille. Vaunun tornin etupanssaria ei kuitenkaan ikinä vahvistettu ja se jäi 50 millimetrin vahvuiseksi. Lisäksi kyljet olivat heikot, jopa puolalaisten ja neuvostoliittolaisten panssarintorjuntakiväärien läpäistävissä. Tilanne muuttui vähitellen, kun T-34:ssa otettiin käyttöön uusi 85 millimetrin tykki ja Shermanin myöhäiset mallit varustettiin Yhdysvaltain panssaritorjuntavaunujen käyttämällä suuren lähtönopeuden 76 millimetrin tykillä.
Panzer IV:n kehnompaa perusrakennetta kompensoivat muut ominaisuudet. Näitä olivat joka vaunun radiovarustus ja viiden hengen miehistö, jolla oli päällikkö ja selkeä tehtäväjako. Tämän edun merkitys väheni liittoutuneiden kehittäessä panssariaselajiaan.
Panzer IV oli tuotannossa sodan loppuun asti. Tuotanto jatkui vielä uuden ja ylivoimaisen Pantherin (PzKpfw V) tultua käyttöön Panzer IV:n hieman halvemman hinnan ja tuotannon muuttamisen vaatiman ajan puutteen vuoksi. Viimeinen tuotantomalli IV J ei ollut parannus entisiin, vaan tavoitteena oli halventaa vaunun tuotantoa. Vaunusta jätettiin pois sähkögeneraattori ja tornia voi kääntää vain käsiveivillä. Lisäksi tornin sähkökontaktit jätettiin pois ja korvattiin kaapelilla, joka rajoitti tornin kääntämistä.
Vuodesta 1943 eteenpäin selviytyneet vanhemmat Panzer IV E/F:t ja uudemmat mallit päivitettiin lisäpanssaroinnilla ja 75 millimetrin Kwk 40 L/48 -tykillä niiden taistelutehon parantamiseksi.