cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arseenihappo
Valmistus ja käyttö
Arseenihappoa valmistetaan käsittelemällä arseenitrioksidia väkevällä typpihapolla. Reaktiotuotteena muodostuu lisäksi typpimonoksidia.
Tegera Arena
Areena on toiminut vuoden 2007 jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailujen kilpailupaikkana. Areena on myös isännöinyt Melodifestivalenin semifinaaleja.
Arseenihappo
Valmistus ja käyttö
Yhdistettä voidaan valmistaa myös liuottamalla arseenipentoksidia veteen, mutta tämä reaktio on hyvin hidas. Lisäksi arseenihappoa syntyy, kun orto- tai meta-arseenihappoa käsitellään kylmällä vedellä.
Arseenihapon myrkyllisyyden vuoksi sen käyttö on rajoitettua. Ainetta käytetään puunsuoja-aineena ja puuvillaviljelmillä kasvin lehtien tuhoamiseen, jolloin sadonkorjuu tulee helpommaksi.
Myrkyllisyys
Arseenihappo, kuten useat muutkin arseeniyhdisteet, on myrkyllistä. sen LD50-arvo rotille on 48 mg/kg. Arseenihappo aiheuttaa hengitettynä ja nieltynä huonoa oloa ja kouristuksia. Pitkäaikainen altistuminen voi aiheuttaa vaurioita iholle, verenkiertoelimistöön ja hermostoon. Arseenihapon on todettu aiheuttavan ihmisessä syöpää ja on luokiteltu syöpävaaralliseksi aineeksi.
Yhdysvaltain Grand Prix 2018
Yhdysvaltain Grand Prix 2018 (virallisesti Formula 1 Pirelli 2018 United States Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 18. osakilpailu, joka ajettiin 21. lokakuuta Circuit of the Americasin moottoriradalla Yhdysvalloissa.
Johan Arajuuri
Johan (Janne) Viktor Ahlroth (vuodesta 1936 Arajuuri; 23. kesäkuuta 1894 Tohmajärvi – 28. helmikuuta 1961 Helsinki ) oli suomalainen jääkärikenraalimajuri ja poliisikomentaja.
Opinnot
Arajuuren vanhemmat olivat tehtailija Viktor Ahlroth ja Ida Maria Suhonen. Hänen veljensä oli jääkärieverstiluutnantti Armas Arajuuri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Elise Maria Seeckin kanssa.
Johan Ahlroth kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassisesta lyseosta vuonna 1912. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisella osastolla vuosina 1912–1915. Hän suoritti metsienhoitotutkinnon alkututkinnot ja käytännölliset työt. Hän liittyi Karjalaiseen Osakuntaan. Hän seurasi opetusta Sotakorkeakoulun komentajakurssilla syksyllä 1925, suoritti yleisen osaston 1. vuosikurssin loppututkinnot ja kävi 2. vuosikurssin vuosina 1926–1927.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Johan Ahlroth liittyi yhtenä ensimmäisten niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedtin leirin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodan itärintamalla Saksan armeijassa Riianlahdella Misa- ja Lielupejokien suilla. Hänet komennettiin Suomeen suorittamaan värväystehtäviä 12. toukokuuta 1916 ja hän palasi takaisin pataljoonaan 30. kesäkuuta 1916. Hän suoritti Liepājassa sotakoulun A-kurssin sekä osallistui Suomalaisen sotilaskäsikirjan laatimiseen.
Suomen sisällissota
Ahlroth saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka päällikkönä hän osallistui taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeen
Hän palveli samassa yksikössä, josta muodostettiin Porin jalkaväkirykmentti N:o 2, myöhemmin hänet nimitettiin rykmentin I pataljoonan komentajaksi. Vastaperustetun Keski-Suomen rykmentin I pataljoonan komentajaksi hänet komennettiin 15. maaliskuuta 1919. Armeijasta hänet siirrettiin Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 4. kesäkuuta 1919 ja sijoitettiin Yliesikunnan sotilaallisen osaston päälliköksi. Tästä tehtävästä hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1920 Porin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi, josta tehtävästä hän siirtyi 1. huhtikuuta 1921 Uudenmaan rykmentin II pataljoonan komentajaksi. Jalkaväen aliupseerikoulun johtajaksi hänet nimitettiin 22. heinäkuuta 1921, Polkupyöräpataljoona 1:n komentajaksi hänet nimitettiin 27. helmikuuta 1924, josta tehtävästä edelleen Keski-Suomen rykmentin komentajaksi 20. maaliskuuta 1925. Hän toimi 2. divisioonan komentajan sijaisena 27. huhtikuuta – 29. elokuuta 1925, jonka jälkeen hänet siirrettiin Porin rykmentin komentajaksi. Kesällä 1930 hän toimi sotakorkeakoulun väliaikaisena johtajana. Hänet komennettiin 1. maaliskuuta 1932 1. sotilasmaakuntaan ja määrättiin Turunmaan sotilasläänin komentajaksi 1. heinäkuuta 1933. Helsingin kaupungin poliisimestariksi ja poliisikomentajaksi hänet nimitettiin 23. helmikuuta 1934.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Arajuuri osallistui 4. divisioonan komentajana Karjalankannaksella. Kyseisen divisioonan komentajana hän toimi 1. maaliskuuta 1940 alkaen, jolloin hänet nimitettiin eversti A. A. Kailan tilalle. Sodan jälkeen Arajuuri toimi Helsingin kaupungin poliisikomentajana. Jatkosodassa hän toimi Suomen miehitystä edustaneen Itä-Karjalan sotilashallinnon päällikkönä 1941–1942 ja komentajana 1942–1943, jonka jälkeen hänet komennettiin takaisin Helsingin kaupungin poliisikomentajaksi.
Jatkosodan jälkeinen aika
Hävityn jatkosodan jälkeen Arajuuren oli siirryttävä maanpakoon varsinkin Itä-Karjalan sotilashallinnon komentajuuden vuoksi. Ruotsista käsin hän avusti Suomen viranomaisia Lapin läänin evakuoimisessa Lapin sodan tieltä syksyllä 1944. Vakinaisten upseerien luettelosta Arajuuri poistettiin siirrolla reserviin 1945. Ruotsista Arajuuri matkusti Etelä-Afrikkaan Gustaf Eriksonin nelimastoparkki Passatilla jatkaen matkaansa edelleen Argentiinaan ja Brasiliaan. Monien jatkosodan suomalaisupseerien tavoin hän sai uuden työpaikan metsäteollisuuden palveluksessa, ja toimi päällikkönä Suomen Paperitehtaiden Yhdistyksessä vuodesta 1949 kuolemaansa saakka.
Arajuuri on haudattu Joensuuhun.
Demos Helsinki
Demos Helsinki on yhdistyspohjainen tutkimuslaitos eli ajatushautomo. Se tekee tutkimusta, strategioita ja kokeiluja julkiselle, yksityiselle ja kolmannen sektorin organisaatioille ja työllistää 50 eri alojen asiantuntijaa. Emoyhteisönä toimii Demos ry.
Johan Arajuuri
Luottamustoimet
1. divisioonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1928–1931, Suomen Ilmapuolustusliiton lisätyn johtokunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1929–1934 ja varajäsenenä vuonna 1935. Ohjesääntötoimikunnan jäsenenä hän laati ehdotuksen jalkaväen ohjesäännöksi vuosina 1930–1932.
Demos Helsinki
Kansalaisyhteiskunnan ja kokeilujen näkökulmaa korostava Demos Helsinki on vakiinnuttanut paikkansa itse hankkimallaan projektirahoituksella. Se eroaa muista suurista suomalaisista ajatushautomoista, joiden toiminta perustuu tuille ja avustuksille.
Demos Helsingin perustivat Roope Mokka ja Aleksi Neuvonen. Vuosina 2013–2017 sen toiminnanjohtajana toimi Tuuli Kaskinen. Vuoden 2018 alusta toiminnanjohtajana aloitti Juha Leppänen.
Toiminta
Demos Helsinki on julkaissut laajasti yhteiskunnan ja talouden tulevaisuudesta Se on tehnyt palkittuja kokeiluja liiketoiminnan sekä julkisten tilojen ja palveluiden kehittämiseksi. Se on saanut projekteillaan kansainvälistä näkyvyyttä ja sen projekteista ovat kirjoittaneet muun muassa The Guardian, Monocle , The Economist ja Süddeutsche Zeitung. Vuonna 2014 se laajensi toimintaansa yrityspalveluihin ja perusti tätä varten uuden Demos Effect Oy -nimisen tytäryhtiön. Sittemmin yhtiön nimi on vaihdettu Demos Helsinki Oy:ksi.
Historia
Demos Helsinki aloitti toimintansa vuonna 2005 tekemällä Suomen itsenäisyyden juhlarahastolle Sitralle tutkimusta julkisten palvelujen tulevaisuudesta ja hyvinvoinnin muutoksesta. Tutkimuksen tulokset julkaistiin nimellä Yksilön ääni – Hyvinvointivaltio yhteisöjen ajalla -raportissa vuonna 2006. Vuonna 2007 yhdistys käynnisti Ilmastotalkoot, Suomen suurimman yksityisesti rahoitetun ilmastokampanjan. Vuonna 2010 se kirjoitti Suomen maabrändivaltuuskunnan loppuraportin sekä metropolialueen kilpailukykytutkimuksen Espoon kaupungin toimeksiannosta.
Palkinnot
Demos Helsinki on saanut työstään useiden eri alojen palkintoja. Vuonna 2007 se sijoittui toiseksi kansainvälisessä Greater Helsinki Vision 2050 -ideakilpailussa, ja vuonna 2012 sen Hoas-laboratorio palkittiin Tekesin ja Asuntomarkkinoiden innovaatiopalkinnolla sekä markkinoinnin alan Kultahuipulla. Demos Helsingin konseptoima World Design Capital 2012 -paviljonki voitti Helsingin rakennuslautakunnan vuosittain myöntämän rakennustaiteen palkinnon Rakentamisen ruusun. Vuonna 2013 World Resource Forum palkitsi sen esityksen Davosin konferenssin parhaaksi esitykseksi kestävästä liiketoiminnasta ja teollisuudesta.
Yhteydet muihin Demoksiin
Demos Helsinki ei ole osa Britannian suurimpiin think tankeihin kuuluvaa Demos UK:tä tai New Yorkissa toimivaa Demosta. Demos UK:n kanssa Demos Helsinki on tehnyt yhteistyötä.
Hevinkelium
Hevinkelium on turkulainen heavy metal -yhtye, joka tuli tunnetuksi metallimusiikiksi sovittamistaan virsistä. Yhtye on julkaissut yhden albumin ja muutaman singlen.
Historia
Kotisivujensa mukaan baarikeskustelusta alkunsa saanut yhtye perustettiin vuonna 1997, ja se julkaisi Mefisto Productions -levymerkillä albumin Varrella virren. Julkaistuaan esikoislevynsä Hevinkelium hankki mainetta soittamalla useita konsertteja vuodessa.
Vuonna 2003 laulaja Taage (Tapio Laiho) perusti heavy metal -yhtyeen Kilpi yhdessä kitaristi Petteri Kilven kanssa. Vuonna 2006 Taage osallistui Metallimessuun esilaulajana. Tämä metallimusiikin säestyksellä pidettävä jumalanpalvelus herätti konseptina huomiota lehdistössä, ja jotkut toimittajat olettivat Taagen olevan mukana juuri Hevinkelium-taustansa vuoksi.
Sakkeus/Sacce eli Sakke Koivula tunnetaan myös Peer Günt -yhtyeen rumpalina.
Yhtyeen managerina on toiminut Jukka Miettinen, joka kuului aiemmin kappaleillaan pahennusta herättäneeseen Shitter Limited -yhtyeeseen.
Hevinkelium teki paluun vuonna 2007, vaikka olikin ollut kasassa koko ajan, ja aloitti jälleen vuotuiset konserttiesiintymiset. Hevinkelium soittaa Turussa joka vuosi joulun tietämillä jouluehtoollis-konsertin (tapahtuma on jo perinne vuodesta 1998).
Tyyli
Hevinkeliumin musiikki on perinteistä, melodista ja suoraviivaista heavy metalia. Laulu on korkeaa ja mahtipontista. Tempo vaihtelee keskinopeasta laahustavan hitaaseen tyyliin. Uruilla on kuuluva osuus yhtyeen äänimaisemassa, ja niitä soitetaan myös kirkkomusiikin tyylisesti. Yhtye nimittää musiikkiansa "Beetleheviksi", ja metallisovitukset noudattavat vapaasti mukaillen alkuperäisiä virsisävellyksiä. Varhaisissa mainoskuvissaan yhtye käytti uskonnollisia asuja.
Vastaanotto
Yhtyeellä on parodinen maine, ja lehdistö ottaa Hevinkeliumin harvoin vakavasti. Vaikka Hevinkeliumia ei välttämättä voi nimittää "kristilliseksi yhtyeeksi", ryhmä mainitaan usein suomalaisissa metallimusiikkia käsittelevissä lehtiartikkeleissa, kun huomioidaan suuntauksen kristillisemmät edustajat tai puhutaan kristillisen metallimusiikin käsitteestä. Hevinkeliumin levyt eivät ole myyneet suuria määriä (joskin 1000 kpl ensimmäinen painos myytiin loppuun hetkessä), ja sen saamat arvostelut ovat vaihtelevia. Levystä on otettu ainakin kolme painosta. Hevinkelium on kuitenkin tunnettu Suomen metallipiireissä, ja yhtyeellä on huumorimaineestaan huolimatta kannattajia myös hengellisissä piireissä.
Vuonna 2011 internet-palvelu UGO listasi Hevinkeliumin promootiokuvan maailman 36. huonoimmaksi kautta aikojen. Tämä oli orkesterin jäsen Sakkeuksen mielestä jopa "jonkinasteinen loukkaus", sillä "sijoittuminen listalla vähintään top vitoseen olisi ollut paljon mielekkäämpää ja ansaitumpaa".
Diskografia
Singlet: Tiellä ken vaeltaa/ Herra matkamies maan (1999), ja Mä silmät luon ylös taivaaseen (2006)
Maija Kauhanen
pienoiskuva|Maija Kauhanen esiintymässä Saksan Rudolstadtissa musiikkifestivaaleilla 2018. Maija Kauhanen (s. 1986) on suomalainen kansanmuusikko ja kanteletaiteilija. Hän on soittanut useissa yhtyeissä, kuten Okra Playground, Malmö, Rönsy ja Folk’Avant. Kauhanen ja Helmi Camus ovat esittäneet ja levyttäneet Duo Pimperot -nimellä eroottisia kansanlauluja.
Kauhanen soittaa useita erikokoisia ja -mallisia kanteleita sekä lisäksi muita soittimia. Hänen erikoistumisalueensa on 23-kielinen Saarijärven kantele ja sen perinteinen soittotapa käyttäen pientä puutikkua plektrana. Kauhasen käyttämät Saarijärven kanteleet ovat hänen isänsä Kari Kauhasen rakentamia.
Kauhasen ensimmäinen sooloalbumi Raivopyörä palkittiin 2018 Emma-gaalassa vuoden etno-albumina. Vuonna 2017 Kauhanen sai Kritiikin kannukset -palkinnon. Vuoden 2017 Etnogaalassa Kauhanen palkittiin vuoden tulokkaana. Menneet-albumi oli Emma-gaalassa 2022 ehdolla vuoden etnoksi.
Pulterit
Pulterit ry on Turun yliopiston ja Åbo Akademin geologian opiskelijoiden yhteinen ainejärjestö. Yhdistys on perustettu vuonna 1960.
Yhdistys
Yhdistyksen tavoitteena on ajaa jäsentensä yhteisiä etuja opinnoissa ja työelämässä. Yhdistys tuottaa jäsenistölleen sen tarpeisiin vastaavaa ja opiskeluita tukevaa monipuolista ja monikielistä toimintaa yhteishengen, viihtyvyyden sekä perinteiden säilyttämiseksi. Yhdistyksen sisarjärjestöt ovat Helsingin yliopistosta Varasa ry ja Oulun yliopistosta Nikoli ry.
Logo
Yhdistyksen logo muodostuu kahdesta hakusta, joiden päällä on vaskooli. Yhdistyksen tunnusvärit ovat purppura ja harmaa. Opiskelijahaalarit ovat harmaa, sävy vaihtelee vuosiluokkien mukaan.
Lähteet
Hallitus 2023
Pulterit ry:n nettisivut
BGM-71 TOW
BGM-71 TOW on yhdysvaltalainen panssarintorjuntaohjus, jonka kehitti Hughes Aircraft Company 1960-luvun lopulla. TOW tulee sanoista Tube launched, Optically tracked, Wire command link guided.
TOW:n valmistus aloitettiin vuonna 1968 ja se otettiin käyttöön vuonna 1970. Ohjus on yksi yleisimmin käytettävistä panssarintorjuntaohjuksista maailmassa. Nykyisin tuotettavat TOW:t pystyvät lävistämään kaikkien tällä hetkellä tunnettujen panssarivaunujen panssarin. Suomessa Puolustusvoimien käyttämä järjestelmä on saanut nimen PstOhj 83 M.
Ohjuksen seuraava merkittävä kehitysaskel oli IITOW (Improved TOW) tai BGM-71C, jonka Yhdysvaltain asevoimat sai käyttöönsä 1976. Panssarinläpäisyä on merkittävästi parannettu.
Balázs Baji
Balázs Baji (s. 9. kesäkuuta 1989 Békéscsaba) on unkarilainen yleisurheilija, joka kilpailee 110 metrin aitajuoksussa. 192 senttimetriä pitkä ja 84 kilogrammaa painava Baji edustaa budapestilaista Honvéd SE -seuraa.
Baji saavutti pronssia vuoden 2017 MM-kilpailuista Lontoosta ajalla 13,28. Vuoden 2016 EM-kilpailuista Amsterdamista hän saavutti hopeaa niin ikään ajalla 13,28. Baji on kilpaillut myös kaksissa kesäolympialaisissa, vuosina 2012 ja 2016.
Baji pitää hallussaan Unkarin ennätyksiä 60 metrin ja 110 metrin aitajuoksussa.
Silja Viita
Silja Viita (s. 2001) on suomalainen koripalloilija.
Viita on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 20 ottelua ja 18-vuotiaiden maajoukkueessa 28 ottelua. Huhtikuussa 2019 hän oli Kreikassa voittamassa koululaisten maailmanmestaruutta Mäkelänrinteen lukion joukkueessa.
Viita syntyi kuurona mutta sai leikkauksissa magneettiset sisäkorvaistutteet, joiden avulla hän pystyy kuulemaan.
Robin Roberts
thumb|Robin Roberts Robin Evan Roberts (30. syyskuuta 1926 Springfield, Illinois – 6. toukokuuta 2010 Temple Terrace, Florida ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli aloittava syöttäjä. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä MLB:ssä 18. kesäkuuta 1948 ja viimeisensä 26. elokuuta 1966.
Roberts pelasi Philadelphia Philliesissa (1948–1961), Baltimore Oriolesissa (1962–1965), Houston Astrosissa (1965–1966) ja Chicago Cubsissa (1966).
Roberts oli seitsenkertainen All-Star-pelaaja vuosina 1950–1956. Hänet valittiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1976.
Matti Simanainen
Matti Simanainen (11. lokakuuta 1920 Joutseno – 20. marraskuuta 2010 Toronto, Kanada ) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painin maailmanmestari. Hän saavutti mestaruutensa 73 kilon sarjassa Tukholmassa 1950. Kotimaassa hän edusti Helsingin Atleettiklubia ja joutsenolaista Korven Honkaa ja saavutti kaksi Suomen mestaruutta.
Teernijärvi
Teernijärvi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi kuuluu Kuloveden lähialueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 71,3 hehtaaria ja sen pituus on 2,1 kilometriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee muutama pelto-oja ja yksi Kahtalammista laskeva oja. Teernijärven luusua sijaitsee järven luoteisrannalla, josta saa alkunsa 1,4 kilometriä pitkä laskuoja Nokianvirtaan.
Järven rantaviiva on 5,8 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantaan rajautuu muutama peltotilkku. Rannoille on rakennettu joitakin loma-asuntoja. Valtatie 12 ja yhdystie 2501 kulkevat eri puolilla järveä.
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Ternejärvi".
The Change-Up
The Change-Up on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kehonvaihdosta kertova komediaelokuva, jonka on tuottanut ja ohjannut David Dobkin, käsikirjoittaneet Jon Lucas ja Scott Moore ja jonka pääosia näyttelevät Ryan Reynolds ja Jason Bateman. Universal Pictures julkaisi elokuvan Pohjois-Amerikassa 5. elokuuta 2011
Juoni
Yhdessä kasvaneet Mitch Planko ja Dave Lockwood (Ryan Reynolds ja Jason Bateman) olivat erottamattomat parhaat ystävät, mutta vuosien kuluessa he ovat hiljalleen ajautuneet erilleen. Daven ollessa ylityöllistetty lakimies, aviomies ja kolmen lapsen isä, Mitch on puolityöllistetty mies-lapsi, jolla ei ole ikinä ollut vastuuta mistään. Mitchin silmissä Davella on kaikkea: kaunis vaimo Jamie (Leslie Mann), kolme lasta, jotka palvovat tätä sekä korkeapalkkainen työ arvostetussa lakifirmassa. Dave puolestaan näkee Mitchin stressivapaan elämän ilman vastuuta tai seuraamuksia todeksi tulleena unelmana.
Yhdessä vietetyn ryyppyillan jälkeen Mitchin ja Daven maailmat menevät ylösalaisin, kun he heräävät kehoja vaihtaneina. Huolimatta uudesta vapaudestaan suhteessa normaaleihin rutiineihinsa ja tapoihinsa, he huomaavat pian etteivät toistensa elämät olleetkaan läheskään niin ruusuisia kuin miltä alun perin vaikutti. Lisää ongelmia tuovat Daven seksikäs työtoveri Sabrina McArdle (Olivia Wilde) ja Mitchin vieraantunut isä, Mitch vanhempi (Alan Arkin). Ajan ollessa heitä vastaan, Mitch ja Dave yrittävät olla tuhoamatta toistensa elämiä yrittäessään löytää tavan päästä takaisin omaansa.
Piura
Piura on kaupunki Perussa. Se on Piuran maakunnan ja Piuran alueen pääkaupunki. Vuonna 2007 Piurassa asui 377 496 asukasta ja se on vanhin espanjalaisten perustama kaupunki Etelä-Amerikassa. Piura on perustettu vuonna 1532.
Historia
Piura, kuten valtaosa Pohjois-Perua, on ollut ollut tallanit- ja yungat-nimisten alkuperäisasukkaiden asuttama. Alkuperäisasukkaat asuivat järjestäytymättöminä ilman selvää johtajaa, kunnes mochet ottivat alueen hallintaansa. Vuosisatoja myöhemmin, noin 40 vuotta ennen espanjalaisten tuloa, alue siirtyi inkojen haltuun.
Espanjalaiset saapuivat Piuran alueelle vuonna 1532, mikä johti voimakkaiden mestitsi- ja kreolikulttuureiden syntyyn. Mestitsikulttuuriin on tullut vaikutteita Etelä-Espanjasta, madagaskarilaisilta orjilta, Kiinasta tulleilta siirtolaisilta ja romaneilta, jotka ovat tulleet alueelle merirosvoina tai espanjalaisten mukana.
Konkistadori Francisco Pizarro julisti Piuran paikalla olleen asutuskeskuksen kaupungiksi, ja näin ollen ”perusti” sen vuonna 1532. Piurasta tuli ensimmäinen espanjalainen kaupunki Etelä-Amerikassa, ja se oli myös ensimmäinen kaupunki, josta lähetettiin inkojen kultaa takaisin Espanjaan. Piuran sijaintipaikka on kuitenkin muuttunut kolmesti ennen sen vakiintumista nykyiselle paikalleen. Piuran katedraali on rakennettu vuonna 1588.
Nykypäivänä
Piurassa toimii Piuran yliopisto, joka on yksityinen. Kaupungissa on myös lentokenttä.
Juliaca
Juliaca on Perussa Punon alueella sijaitseva kaupunki, jossa asuu noin 216 716 asukasta (2007). Juliaca sijaitsee 3 824 metriä merenpinnan yläpuolella.
Aristide Bancé
pienoiskuva|Aristide Bancé vuonna 2011 Aristide Bancé (s. 19. syyskuuta 1984 Abidjan, Norsunluurannikko ) on burkinalainen jalkapallohyökkääjä, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Helsingin Jalkapalloklubia. Hän on pelannut aikaisemmin muun muassa Bundesliigassa 1. FSV Mainzissa sekä FC Augsburgissa.
Bancé on pelannut 33 maaottelua Burkina Fason maajoukkueessa. Maaottelumaaleja on syntynyt kahdeksan.
Juna
pienoiskuva|Juna ylittää rautatiesiltaa [[Saltan maakunta|Saltan provinssissa, Argentiinassa.]]
Luettelo sienikaarista
Luettelo sienikaarista esittää sienten ryhmittelyn suurin piirtein sen mukaan, miten David Hibbettin johtama työryhmä on sienten keskinäisen sukulaissuhteen pyrkinyt jaottelemaan 2000-luvulla. Kaaria on määritelty seitsemän ja lisäksi tunnetaan kaariin toistaiseksi kuulumattomia alakaaria.
Alakaaria on luokittelussa yksitoista, ja niistä kaariin kuulumattomina pidetään alakaaria Entomophthoromycotina, Kickxellomycotina, Mortierellomycotina, Mucoromycotina ja Zoopagomycotina.
Juna
Tekniikkaa
Junia liikuttaa joko erillinen veturi tai vaihtoehtoisesti moottorivaunu, jossa vetokoneisto on sulautettu vaunuun. Nykyisin veturit tuottavat voimansa pääasiallisesti sähköllä tai dieselmoottorilla, mutta aikaisemmin höyrykoneella toimivat höyryveturit olivat yleisin tyyppi. Nykyäänkin höyryvetureita on yhä käytössä joissakin maissa, muun muassa Intiassa ja Brasiliassa. Kaasuturbiinikäyttöiset veturit ovat jääneet kokeiluluontoisiksi.
Matkustajajuna
pienoiskuva|Suomen [[lähijunaliikenteessä on käytössä nykyaikaisia matalalattiaisia ja ilmastoituja moottorivaunuja vanhojen vaunujen ohella. Kuvassa P-linjalla oleva Sm4-yksikkö Helsingin asemalla.]] Matkustajajunat kulkevat yleensä kerran tai kahdesti vuodessa julkaistavien aikataulujen mukaan.
Matkustajajunassa saattaa olla jopa 16–20 matkustajavaunua, jotka ovat yleensä neliakselisia ja joihin mahtuu keskimäärin satakunta matkustajaa kuhunkin. Yöllä kulkevissa junissa osa vaunuista on yleensä makuuvaunuja. Matkustajajunien kulkunopeudet vaihtelevat, mutta Suomessa Intercity-junien suurin sallittu nopeus on 200 km/h ja Pendolino-junien (Sm3 ja Allegro Sm6) jopa 220 km/h ajettavan rataosan mukaan. Nämä nopeudet ovat hyvää eurooppalaista tasoa. Vielä nopeampia ovat eurooppalaiset ja japanilaiset suurnopeusjunat, joiden huippunopeudet vaihtelevat varta vasten rakennetuilla erikoisradoilla 240–330 km/h. Ensimmäiset liikenteessä olevat ja suunnitellut maglev- eli leijujunat käyttävät nopeutta 400–500 km/h. Shanghaissa on maglev-rata, jonka huippunopeus on 580 km/h.
Yleisestä käytöstä poistettuja henkilöjunia käytetään joko suljetuilla rautatieliikennerataosilla tai rajoitetusti yleisillä rautatieliikennerataosilla museojunaliikenteeseen, jossa on veturin lisäksi muutamia matkustajavaunuja.
Tavarajuna
pienoiskuva|Kolmen dieselveturin vetämä tavarajuna Oulun alueella.
Tavarajunat kootaan tavaraliikenneasiakkaiden tuotteilla ja tavaroilla kuormatuista tavaravaunuista, ja Suomessa tavarajunat kulkevat aikataulun mukaan. Esimerkiksi Yhdysvalloissa sen sijaan on tapana päättää junan kulkuunpanosta vasta silloin, kun kuljetettavaa on riittävästi. Tavarajunien koko vaihtelee noin 1 000 tonnista noin 5 000 tonniin ja Yhdysvalloissa ja joissain muissa maissa jopa 12 000–18 000 tonniin. Suomessa tavarajunien käyttämä nopeus (suurin sallittu nopeus) on yleensä 70–100 km/h, suurimman viranomaistaholta hyväksytyn nopeuden ollessa 120 km/h.
Matkustaja- ja tavarajunan yhdistelmä
Autopikajuna on Suomessa yksi esimerkki matkustaja- ja tavarajunien yhdistelmistä. Autot lastataan sitä varten erikseen suunniteltuihin autonkuljetusvaunuihin. Auton kuljettaja – ja matkustajat – matkustavat saman junan kyydissä. Suomessa autopikajunat ovat yöjunia, joten niissä on myös makuuvaunuja päivävaunujen lisäksi.
Sotilaskuljetukset on Suomessa toinen esimerkki matkustaja- ja tavarajunien yhdistelmistä, olkoonkin, että tällöin matkustajat yleensä kuljetetaan tavaravaunutyyppisissä, niin sanotuissa härkävaunuissa, joissa on vaunun molemmissa päissä makuulaverit, ja keskellä kamiina. Näin kyseessä on itse asiassa tavarajuna, joka kuljettaa myös matkustajia.
Sekä Suomessa että muissa maissa on aikaisemmin ollut liikenteessä myös sekajunia, joissa on kuljetettu matkustajia sekä kappale- ja kiitotavaraa. Sekajunat ovat yleensä liikennöineet sivuradoilla. Suomessa tämä junatyyppi oli liikenteessä 1960-luvulle asti.
Nopeusennätyksiä
pienoiskuva|Newag 14 WE
Myrskylän seurakunta
Myrskylän seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se vastaa alueeltaan Myrskylän kuntaa, ja kuuluu Helsingin hiippakunnan Porvoon rovastikuntaan.
Elokuussa 2022 seurakunnan jäsenmäärä oli 1320.
Historia
Porvoon piispa toimi Myrskylässä kirkkoherrana vuosina 1809–1865. Kirkollisia menoja suoritti paikallinen sijaiskirkkoherran apulaiseksi tai nuoremmaksi varapastoriksi nimitetty pappi. Vuodesta 1865 seurakunta on ollut jälleen itsenäinen.
Anneksiseurakunta 1747–1865
pienoiskuva|oikea|Porvoon piispa Gustav Ottelinia kirkkoherran sijaisena palvelleen varapastori Carl Lindholmin ja puolisonsa Gustava [[Stenius|Steniuksen yhteinen hautakivi Myrskylän vanhalla hautausmaalla.]]
pienoiskuva|Porvoon piispa ja Myrskylän kirkkoherra Magnus Jacob Alopaeus oikea|pienoiskuva|Porvoon piisa ja Myrskylän kirkkoherra Johan Molander
Diakonia
Myrskylän evankelis-luterilainen seurakunta sai ensimmäisen diakonissansa 1. kesäkuuta 1960, minkä jälkeen seurakunnalla on ollut dianonissa, diakoni, sosionomi tai muu diakoniatyön johtaja. Diakoniatyö osallistuu muun toiminnan mukana paikallisten tapahtumien järjestämiseen. Järjestetään mm. lähetyspiiri. Diakoniaa hoitavat Anne Hämäläinen ja aikaisempi diakoni Helka Fabritius sekä vapaaehtoiset seurakunnan jäsenet.
Kolmas kirkko ja kirkkoherranvirasto
Myrskylän evankelis-luterilaisella kirkolla on 1803 rakennettu järjestyksessään seurakunnan kolmas kirkko ja sitä ennen toisen kirkon aikana rakennettu kellotapuli vanhan hautausmaan alueella. Hautausmaan länsipuolella on kirkkoherranvirasto ja entinen tiilinen kirkkoherran virka-asunto. Nykyään Myrskylän kirkkoherrat eivät asu vakinaisesti Myrskylän kunnassa, vaan ajanmukaiset asuinrakennukset on vuokrattu asumiskäyttöön muille. Niiden piha-alueella on omenapuita. Kirkkoherranviraston, minkä itäpihalla on puistomaisesti puita, ovat 1900-luvun alusta, luoteispuolella on pieni puurakennus, missä on Suomen Partiolaisten myrskyläläisen Myrskylinnut - lippukunnan kolo. Partiossa on noin 80 osallistujaa eli noin neljä prosenttia koko kunnan väestöstä. Lisäksi seurakunta käyttää Orimattilan evankelis-luterilaisen seurakunnan kiinteistöjä Mallusjoella rippikoululeiriä varten. Siellä on myös entisestä viljamakasiinista tehty puinen leirikirkko.
Hautausmaat
Hautausmaita on Myrskylän kirkonkylässä kaksi. Entisen toisen ja nykyisen kolmannen kirkon ympärillä on vanha hautausmaa, minkä eteläosassa on mäen asemesta lähemmäs pellon tasoa oleva alaosa. Vanhalla hautausmaalla on muiden muassa talvi- ja jatkosotien sankarivainajien hautausmaaosa sekä 1918 vakaumuksensa puolesta kaatuneiden muistokivi. Myös paikallisesta Myrskylän punagrantiitista veistetty malja on vanhalla hautausmaalla.
Etäämpänä olevalla uudella hautausmaalla on Karjalaan jääneiden muistokivi sekä kaksi betonirunkoista penkkiä ristin kanssa hiljetymistä varten. 2021 uudelta hautausmaalta kaadettiin vanhoja puita. Seurakuntamestarina toimii Merja Hämäläinen.
Tapahtumat
Kirkollisten tapahtumien lisäksi Myrskylän seurakunta järjestää yhdessä Myrskylän kunnan kanssa syyskuisin Pyhä yö - Taiteiden yö -tapahtuman, missä kirkkoherra ja kunnanjohtaja puhuvat, ja missä on uskonnollinen konsertti uuden hautausmaan pysäköintialueella. 2022 tapahtuma järjetettiin aikaisempaa aikaisemmin iltatilaisuutena kello 18-21. Tapahtuman jälkeen Myrskylän suomalaisella nuorisoseuralla oli tavanomainen konsertti. Se on vanhan hautausmaan ja Myrskylän kotiseutumuseon pohjoispuolella.
Kirkkoherranviraston salissa järjestetään luontoaiheisia valokuvanäyttelyitä, samoin kuin harvemmin kirkossa. Syyskuussa kirkossa on ja on ollut Suomen diakonia 150-vuotta -näyttely. Myrskylässä on valokuvauskerho.
Myrskylän seurakunnan kirkkovaltuusto
Myrskylän seurakunnan kirkkovaltuustossa on nelivuotisella kaudellaan 15 kirkkovaltuutettua. Kirkkoneuvosto on kaksivuotinen ja 2021-2022 on kirkkovaltuustokauden toinen kirkkoneuvosto.
Seurakuntavaaleissa ("kirkollisvaaleissa") 20. marraskuuta 2022, on Myrskylän seurakunnassa kolme vaalilistaa: Kansankirkko, Keltavihreät, Sinivalkoiset ja Sitoutumattomat. Jälkimmäinen viitannee siihen, ettei vaalilistaa ole koottu kunnassa vaikuttavista henkilöistä. Valtakunnallisesti edellisissä seurakuntavaaleissa oli äänestysprosentti 14,4 %, joka seitsemäs äänesti. Myrskylässä äänestysaktiivuus oli suurempaa, 23,9%, miltei joka neljäs äänesti.
Kirkkoneuvoston puheenjohtaja on virkamies, kirkkoherra.
Seurakuntalaiset
Myrskylän kunnan väenvähenemisestäkin johtuen on seurakunnan jäsenmäärä ollut vähenevä
Alavilla mailla hallan vaara
Alavilla mailla hallan vaara on Tuula Kuittisen käsikirjoittama ja Kirsi Liimataisen ohjaama suomalainen televisiosarja. Sarjaa kuvattiin Lapuan Hellanmaassa ja jonkin verran myös Kauhajoella.
Keski-Suomen rahasto
Keski-Suomen rahasto on Suomen Kulttuurirahaston maakuntarahasto, joka perustettiin 1. lokakuuta 1958. Se tukee maakunnan kulttuurityötä ja tieteellistä tutkimusta jakamalla kerran vuodessa apurahoja ja palkintoja. Sen toimipaikka on Jyväskylässä.
Suomen Kulttuurirahaston yhteydessä toimii 17 maakuntarahastoa, ja Keski-Suomen rahasto on niistä vanhin. Rahaston toimialueeseen kuuluu 23 kuntaa. Keski-Suomen rahasto muodostuu yleisrahastosta sekä lahjoituksiin ja testamentteihin perustuvista nimikkorahastoista. Nimikkorahastojen lahjoittajat ovat määritelleet niiden käyttötarkoituksen. Keski-Suomen 33 nimikkorahastoa jakavat varoja maakunnan yleisiin, paikallisiin tai aihepiireittäin rajattuihin kulttuuritarkoituksiin.
Maakuntarahastojen apurahoja haetaan alkuvuodesta tammi-helmikuussa. Apurahahakemukset arvioi alueellinen hoitokunta ulkopuolisten asiantuntijoiden avustuksella.
Pachamama
thumb|Pachamama, Inkojen kosmologia, [[Juan de Santa Cruz Pachacuti Yamqui Salcamayhua (1613).]] Pachamama tai Mama Pacha oli inkojen mytologiassa lohikäärmettä muistuttava luonnon ja hedelmällisyyden jumalatar. Lähteistä riippuen hänen puolisonsa oli joko Pacha Kamaq tai Inti. Pachamama asui vuorilla, ja hän suojeli kaikkia vuorilla asuvia eläimiä. Hänen uskottiin aiheuttavan maanjäristyksiä, ja hänelle uhrattiin laamoja.
Luettelo Viron kaloista
Tämä on luettelo Virossa esiintyvistä kalalajeista. Sarakkeessa "lähde" on lähde sille että lajia tavataan Virossa.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 tilastot
Tämä artikkeli sisältää jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 tilastoja.
Parhaat maalintekijät
6 maalia 3 maalia
2 maalia
1 maali
Oma maali Lähde: UEFA
Torjunnat
7 torjuntaa
6 torjuntaa
5 torjuntaa
3 torjuntaa
2 torjuntaa
1 torjunta
Lähde: UEFA
Ottelun paras pelaaja -palkinto
Ottelun parhaan pelaajan -palkinto oli nimetty sponsori Carlsbergin mukaan.
Virgil Abloh
Virgil Abloh (30. syyskuuta 1980 – 28. marraskuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen vaatesuunnittelija, joka tunnetaan parhaiten italialaisen muotitalo Off-Whiten perustajana. Abloh toimi maaliskuusta 2018 lähtien Louis Vuittonin miesten pääsuunnittelijana. Abloh asui vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa Lincoln Parkissa, Chicagossa.
Vuonna 2009 Abloh aloitti työharjoittelun Fendi-muotitalossa, jossa hän tapasi muusikko Kanye Westin. Heistä tuli kavereita ja West palkkasi Ablohin työskentelemään Donda-asioimistossa vuonna 2011. Vuonna 2011 hän suunnitteli Westin ja Jay-Z:n Watch the Throne -albumin kansikuvan. Kansitaide voitti Grammy-palkinnon parhaasta albumin pakkauksesta. Abloh myös päätyi vuonna 2018 Time-lehden listaan sadasta vaikutusvaltaisesta ihmisestä.
Abloh kuoli 28. marraskuuta 2021 sairastettuaan harvinaista ja aggressiivista angiosarkoomaa kahden vuoden ajan. Hän piti sairautensa salassa. Kuollessaan Abloh oli 41-vuotias.
Granaattiomenat
Granaattiomenat (Punica) on rantakukkakasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on kaksi lajia. Niistä tunnetumpi on granaattiomena, jota viljellään laajasti hedelmäkasvina. Toinen suvun laji Punica protopunica kasvaa ainoastaan Jemenissä Sokotran saarella.
The Nanny
The Nanny voi viitata seuraaviin asioihin:
Santa Maria di Loreto
Historia
Kirkon kohdalla sijaitsi aikaisemmin pieni kappeli, joka 1400-luvun lopulla lahjoitettiin leipureiden yhdistykselle (Università dei Fornari), joka oli yksi keskiajan Rooman käsityöläiskilloista. Vuonna 1507 yhdistys päätti rakentaa tilalle suuren kirkon. Hankkeen vei päätökseen seitsemänkymmentä vuotta myöhemmin Giacomo Del Duca, joka oli Michelangelon oppilas. Hän suunnitteli kauniin kupolin ja esibarokkisen kellotornin. Lähellä Santa Maria di Loretoa on vuonna 1741 rakennettu kirkko Santissimo Nome di Maria, jonka kupoli jäljittelee viereisen kirkon muotoja. Kirkkoa hoitaa edelleen Hurskas Leipureiden Yhdistys.
Marjapussi
Marjapussi on vanha suomalaisena pidetty korttipeli. Peli on kuitenkin alkujaan espanjalainen. Peli kuuluu ns. Marriage-korttipeleihin, josta suomalainen nimi on saanut alkunsa. Pelissä kerätään tikkejä ja taktikoidaan itselle tai joukkueelle pisteitä tuottavia yhdistelmiä, kuten valtti (kuningas ja kuningatar samaa maata). Marjapussia voi pelata neljän hengen joukkuepelinä (2+2) tai kolmen hengen yksilöpelinä. Marjapussista on kehitetty kahden hengen peli, avomarjapussi. Pelistä on myös muita variaatioita, kuten huutopussi.
Korttien jako
54 kortin pakasta poistetaan jokerit sekä kaikkien maiden kortit väliltä 2–5. Kortit jaetaan tasan jokaiselle pelaajalle ennen jokaista kierrosta. Kolmen hengen yksilöpelissä jaetaan myös kolme korttia sisältävä pirunpakka, joka annetaan ensimmäisen tikin voittajalle. Tikin voittanut pelaaja poistaa kädestään ns. kaatopinoon kolme valitsemaansa korttia (ei matteja). Jakajana toimii edellisen kierroksen aloittanut pelaaja. Ensimmäisen jaon suorittajalla ei ole merkitystä, koska ensimmäisen jaon aloittaa ristiässän jaossa saanut henkilö.
Pelin kulku
Pelaajat heittävät yhden kortin pöydälle kukin vuorollaan. Vuoro etenee jaon aloittajasta myötäpäivään. Tikki muodostuu, kun jokainen pelaaja on heittänyt yhden kortin pöydälle. Pöydälle heitettävien korttien pitää noudattaa ns. pakkoja, jotka rajaavat mahdollisten heitettävien korttien määrää ja luovat järjestystä tikkeihin. Tikin saa haltuunsa korkeimman kortin pelannut henkilö, joka saa aloittaa uuden tikin pelaamisen millä tahansa kädessään olevalla kortilla (poikkeuksena maan tunnustaminen pikkuvaltin muodostamisen jälkeen). Tikit kerätään kuvapuoli alaspäin pelaajan eteen erikseen kädessä olevista korteista. Peli etenee, kunnes kaikilta loppuvat kortit ja pisteet lasketaan. Tämän jälkeen aloitetaan uusi tikkikierros.
Korttien arvojärjestys
Korttien arvojärjestys suurimmasta pienimpään on: A, 10, K, Q, J, 9, 8, 7, 6. Näistä ässää ja kymppiä kutsutaan mateiksi, jotka ovat ratkaisevassa roolissa yhden tikkikierroksen pisteitä laskettaessa. Valtin tekeminen vaikuttaa korttien arvoihin. Valttina julistetaan aina tietty maa, jolloin kyseisen maan kortit ylittävät arvojärjestyksessä kaikki muut. Tällöin esimerkiksi valttimaan kutonen on muiden maiden ässiäkin suurempi. Valttimaan korttien keskinäinen arvojärjestys on sama kuin edellä mainittu.
Säännöt
Pelissä pyritään keräämään pisteitä seuraavilla asioilla: Valtti, Pikkuvaltti, Voitto ja Viimeinen. Neljän hengen pelissä pelaajien saamat tikit ja syntyvät pisteet ovat joukkueen yhteisiä.
Tikkeihin ei saa heittää aivan mitä tahansa kortteja, vaan järjestystä luovat erilaiset "pakot". Maantunnustamispakko on kaikkein vahvin ja edellyttää pelaajaa pelaamaan aina tikin aloituskortin edustamaa maata. Seuraavana tulee ylimenopakko joka edellyttää laittamaan kädestään aina suurempaa korttia kuin tikkiin viimeksi laitettu maantunnustamispakkoa noudattava kortti. Jos viimeksi laitettu kortti ei noudata maantunnustamispakkoa, ei seuraavan pelaajan tarvitse ottaa sitä huomioon. Ylimenopakkoon liittyy myös pakote valttikortin pelaamisesta, jos maantunnustamispakkoa ei pysty noudattamaan. Jos pakkoja ei pysty noudattamaan, ei tikkiä voi saada itselleen vaikka pelaisi arvojärjestykseltään suurimman kortin.
Muita pakkoja ovat ässäpakko ja patapakko, jotka liittyvät tikkikierroksen aloittamiseen. Ässäpakko merkitsee, että jokainen kierros on aloitettava ässällä, jos sellainen kädestä löytyy. Patapakko astuu voimaan tilanteessa jossa ässää ei aloittajalta löydy. Tällöin aloittajan on pelattava mitä tahansa pataa.
Pistelasku
Pelin voittaa ensimmäisenä tasan 12 pistettä saavuttanut pelaaja tai joukkue. Jokaisen tikkikierroksen päätteeksi lasketaan pisteet. Tehdystä valtista jaetaan kaksi pistettä ja muista yksi piste. Pelaajat tavoittelevat tasan kahtatoista pistettä. Jos pistemäärä menee yli kahdentoista, putoaa pelaaja tai joukkue seitsemään pisteeseen. Jos joku jää tikkikierroksella kokonaan ilman tikkejä menee hän Porvooseen eli pisteet nollataan. Jos pelaajat saavuttavat 12 pistettä samalla tikkikierroksella kummatkin osapuolet putoavat seitsemään pisteeseen. Vaihtoehtoisesti voidaan pelata laistokierros eli joukkueiden on vältettävä pisteitä. Ainakin toinen joukkue saa pisteitä sillä jaossa saa ainakin yhden pisteen (viimeisestä tikistä). Jos samalla toinen joukkue välttää pisteet (pysyvät 12 pisteessä), he voittavat pelin, muutoin hekin putoavat seitsemään. Jotkut myös sopivat, että vaikka puolueella olisi 12 pistettä, pelataan laistokierros, jos voitto on jäänyt "pakkaan" (matit ja silmät tasan).
Taktiikka
Marjapussi on hyvin taktiikkapitoinen peli. Etenkin pisteiden lähestyessä haluttua kahtatoista korostuu pelaajan tai joukkueen kyky hallita kierrokselta tulevaa pistemäärää, koska pisteitä pitää saada tasan kaksitoista. Taktiikkaa on kyettävä muuttamaan saatujen korttien perusteella ennakoimalla tulevaa kierrosta ja mahdollisuutta pisteiden tekemiseen. Etenkin neljän hengen joukkuepelissä on kyettävä ottamaan huomioon myös joukkuetoverin kortit. Tärkeintä Marjapussissa on olla selvillä siitä, mitä kortteja on jo pelattu ja mitä on vielä pelaajien käsissä.
Valtin tekemisen ajankohtaan ja maahan liittyy myös omia taktiikoitaan. Pelaajalle on hyödyllistä tehdä valtti maasta, jota itseltä löytyy paljon kädestä. On myös ajateltava kierroksen voittoa eli mattien saamista omaan tikkikasaan, jolloin valttia ei välttämättä kannata tehdä ennen kuin on pelannut muiden maiden matit omaan pinoon. Usein kannattaa myös säästää hyviä kortteja viimeiseen tikkiin, josta on tarjolla yksi piste. Etenkin suuria valttikortteja on edullista pitää itsellään niin kauan kuin mahdollista. "Orpo" kymppi joutuu helposti ässän imaisemaksi.
Tšekin kieli
Tšekki on länsislaavilainen kieli, jota puhuu noin 10 miljoonaa ihmistä pääasiallisesti Tšekissä. Kieltä puhuvat pääasiassa tšekit. Läheisintä sukua kieli on slovakille, hieman kaukaisempaa puolalle, ylä- ja alasorbille, kašubille sekä jo kuolleelle slovintsille. Varsinkin kolmikymppiset ja sitä iäkkäämmät tšekit ja slovakit ymmärtävät toisiaan erinomaisesti, koska ovat kuulleet toistensa kieltä television kautta Tšekkoslovakian aikana eikä Tšekissä ole perinteisesti käännetty slovakinkielisiä ohjelmia Tšekkoslovakian hajoamisen jälkeen. Nuoremmilla voi olla jonkin verran vaikeuksia ymmärtää toisiaan: nuoret tšekin puhujat eivät ymmärrä slovakkia yhtä hyvin kuin päinvastoin.
Tšekin ääntämistä pidetään yleisesti vaikeana ulkomaalaisille, toisaalta kielelle ominaisen ř-kirjaimen kuvaaman äänteen, toisaalta vokaalien vähyyden takia. Suomalaisille tšekin ääntäminen ei kuitenkaan ole erityisen hankalaa, koska esimerkiksi painotus ja vokaalit muistuttavat pitkälti suomea. Tšekissä on kuitenkin useita pelkistä konsonanteista koostuvia sanoja, ja on jopa mahdollista muodostaa lauseita ilman ainuttakaan vokaalia, joskin useimmat sellaiset ovat melko väkinäisiä (Strč prst skrz krk, ”työnnä sormi kaulan läpi”, ).
Tšekissä on muiden slaavilaisten kielten tavoin runsaasti taivutusmuotoja. Kolmeen sukuun (maskuliineihin, feminiineihin ja neutreihin sekä näistä lisäksi elollisiin ja elottomiin maskuliineihin) jakautuvat substantiivit taipuvat seitsemässä sijamuodossa yksikössä ja monikossa. Myös muilla sanaluokilla on rikas taivutusjärjestelmä, ja oma lukunsa on slaavikielille ominainen verbien jakautuminen kahteen tekemisen tapaan eli aspektiin.
Puhuttu tšekki
Puhuttu tšekki jakautuu kolmeen suureen murreryhmään. Näistä selkeästi yleisin on Böömin alueella puhuttava niin sanottu yleistšekki (obecná čeština), joka on levinnyt laajalle historiallisen ydinalueensa ulkopuolelle ja muodostunut jonkinlaiseksi yleispuhekieleksi. Se poikkeaa kirjakielestä jonkin verran niin kielioppinsa kuin ääntämyksensäkin suhteen. Yleisesti ottaen Böömin murteessa sijataivutus on yksinkertaistunut: Erityisesti instrumentaalin monikossa yleensä unohdetaan monimuotoinen taivutus suvussa ja taivutetaan kaikkia sanoja samalla tavalla. Myös ääntämys on jonkin verran avoimempaa Böömissä kuin Määrin alueella; vokaalien avoimuuden sanotaan olevan erityisesti prahalaisten puheen ominaispiirre. Yleisesti kuitenkin Böömissä puhuttu kieli on melko yhtenäistä eikä eroa eri kylien ja alueiden kesken juurikaan ilmene.
Toinen kolmesta suuresta murteesta on Määrin alueella puhuttu tšekki, joka eroaa kirjakielestä kielioppinsa ja ääntämyksensä sekä muita murteita enemmän myös sanastonsa puolesta: Esimerkiksi Brnon raitiovaunuista käytetään saksalaisperäistä sanaa šalina eikä yleiskielen sanaa tramvaj. Toisin kuin Böömissä, Määrin murteessa on myös hyvin paljon paikallisia eroavaisuuksia. Nykypäivän Määrissä kuitenkin arkikieli on yhä useammin sekoitus eri paikkakuntien murteita, vanhoja paikallisia murteen ominaispiirteitä, kirjakieltä ja nykyään myös Böömin alueen murretta. Kirjakielen käyttö arkipäivän tilanteissa on Määrissä yleisempää kuin Böömissä.
Kolmas suuri murre on Tšekille kuuluvassa pienessä osassa Sleesiaa, Ostravan kaupungin ympäristössä puhuttu murre. Tämä murre muistuttaa eniten kirjakieltä, mutta sitä puhutaan hyvin nopeasti, ja pitkät vokaalit jäävät usein samanpituisiksi kuin lyhyet.
Kielioppi
Tšekki on synteettinen kieli, jonka sanat taipuvat hyvin monimuotoisesti. Nominit taipuvat seitsemässä sijamuodossa: nominatiivissa, genetiivissä, akkusatiivissa, datiivissa, vokatiivissa, lokatiivissa ja instrumentaalissa sekä lisäksi yksikössä ja monikossa. Sukuja on kolme. Lisäksi maskuliinisukuisilla sanoilla on joissakin sijamuodoissa erillinen taivutus elollisille ja elottomille kohteille.
Verbit taipuvat kolmessa aikamuodossa – preesensissä, futuurissa ja preteritissä – sekä kolmessa tapaluokassa: indikatiivissa, imperatiivissa ja konditionaalissa. Lisäksi verbit taipuvat persoonan ja luvun mukaan. Verbeille on ominaista myös slaavilaisille kielille tyypillinen taipuminen aspektimuodoissa, joita on kaksi: Imperfektinen aspekti kuvaa päättymätöntä tai toistuvaa toimintaa, perfektinen taas loppuun asti suoritettua toimintaa.
Nominien ja verbien taipuminen tapahtuu sanan loppuun lisättävillä liitteillä; myös astevaihtelu on yleistä. Päätteitä on runsaasti ja ne ovat usein epäsäännöllisiä.
Sanajärjestys on suhteellisen vapaa, ja sitä käytetään suomen tavoin merkitsemään muun muassa eri näkökulmia: Češi udělali revoluci (Tšekit tekivät vallankumouksen), Revoluci udělali Češi (Vallankumouksen tekivät tšekit), Češi revoluci udělali (Tekivät tšekit vallankumouksen).
Kirjaimisto
Tšekkiä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla lisättynä joukolla erikoismerkkejä. Kirjaimet Č, Ch, Ř, Š ja Ž aakkostetaan omiksi kirjaimikseen (Ch tulee H:n jälkeen), muut erikoismerkein varustetut kirjaimet aakkostuvat peruskirjaimen mukaan. Ohessa tšekin kielen aakkosjärjestys kokonaisuudessaan (suluissa olevat eivät aakkostu omiksi kirjaimikseen):
A, (Á), B, C, Č, D, (Ď), E, (É), (Ě), F, G, H, Ch, I, (Í), J, K, L, M, N, (Ň), O, (Ó), P, Q, R, Ř, S, Š, T, (Ť), U, (Ú), (Ů), V, W, X, Y, (Ý), Z, Ž.
Vokaalit
Yleisesti ottaen tšekin vokaalit ääntyvät kuten suomessa. Oikeinkirjoituksesta pitää huomata, että nousevalla aksenttimerkillä ´ merkitään vokaalin pituutta, ei siis sanapainoa, joka on tšekissä aivan kuten suomessakin aina ensimmäisellä tavulla. Diftongit ääntyvät kuten ne kirjoitetaan. Lisäksi konsonantit r, l ja (harvoin) m voivat ääntyä vokaalin kaltaisena äänteenä; tämän takia tšekissä on paljon sanoja, jotka näyttäisivät muodostuvan pelkistä konsonanteista, vaikka ne sisältävätkin vokaalin kaltaisia äänteitä, niin sanottuja loisvokaaleja tai puolivokaaleja: esimerkiksi krk (kaula), blb (typerys) ja vlk (susi).
Konsonantit
Tšekin konsonantit voidaan jakaa niin sanottuihin pehmeisiin, neutraaleihin ja koviin konsonantteihin. Kovia konsonantteja ovat h, ch, k, g, r, d, t ja n, neutraaleja b, f, l, m, p, s, v ja z, sekä pehmeitä ž, š, č, ř, c, j, ď, ť ja ň, joista tosin vain ť, ď ja ň äännetään pehmeinä eli liudentuneina. Konsonantin kovuusaste vaikuttaa pieneen, mutta tärkeään oikeinkirjoitukselliseen ja sanojen taivutukseen liittyvään seikkaan: Kovien ja neutraalien konsonanttien jälkeinen [i]-äänne kirjoitetaan kirjaimella y, pehmeiden jälkeinen kirjaimella i. Kouluissa opetellaan kovat ja neutraalit konsonantit loruina ulkoa, ja muutenkin asian opettamiseen käytetään paljon aikaa. Aikuiset kielenkäyttäjät osaavatkin oikeinkirjoitusasian jo ”automaattisesti”, eivätkä tarvitse loruja avukseen.
Kalevi Hämäläinen
Elämäkerta
Hämäläinen teki läpimurtonsa saavuttaessaan 15 kilometrin SM-hopeaa 1956. Saman vuoden Cortina d'Ampezzon olympialaisissa hän sijoittui 30 kilometrillä 20:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän starttasi 30 kilometrille numerolla yhdeksän. Hän johti jo kahdeksan kilometrin väliajoissa ja voitti kilpailun lopulta 12,2 sekunnin erolla Pavel Koltšiniin. Hän saavutti lisäksi pronssia viestissä, oli seitsemäs 50 kilometrillä ja kymmenes 15 kilometrillä.