cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boikotti
McLibel
Isossa-Britanniassa pikaruokaketju McDonald’s kävi vuosien ajan oikeutta postimies Dave Morrisia ja puutarhuri Helen Steeliä vastaan. Yhtiö syytti Morrisia ja Steeliä kunnianloukkauksesta. Kaksikko oli jakanut yhtiön toiminnasta kertovia lentolehtisiä. Lopulta tuomioistuin totesi Morrisin ja Steelin korvausvelvollisiksi, vaikka useimmat lentolehtisessä esitetyistä väitteistä osoittautuivat tutkittaessa tosiksi. McDonald’s jätti kuitenkin korvauksensa perimättä, koska jo oikeusprosessi oli aiheuttanut sille suuren imagohaitan.
Arla ja muslimipilapiirrokset
Vuonna 2006 muslimimaailmaa kuohuttaneet tanskalaiset pilapiirrokset pienensivät Arlan myyntiä Lähi-idässä noin 50 miljoonalla eurolla.
Suomalainen paperi
Suomalainen paperiteollisuus on kokenut useita boikotteja, boikotoijina etenkin saksalaiset. Tapaukset ovat johtaneet ympäristökriteerien tiukentamiseen. Harry Potter -kirjailija J. K. Rowling kielsi painamasta kirjaansa suomalaiselle paperille, koska suomalaiset metsäyhtiöt ovat hänen mielestään syyllistyneet vanhojen aarniometsien kaatamiseen.
Lordi ja Seiska
Juorulehti Seiska paljasti Lordin laulajan Mr. Lordin kasvot. Lukijat suuttuivat ja suuret mainostajat vetivät kampanjansa lehdestä. Seiska-lehti joutui anelemaan Lordilta anteeksi.
HIFK
Vuoden 2007 syksyllä HIFK:n fanit kyllästyivät joukkueen huonoon menestykseen ja aloittivat boikotin. Boikotin kohteena oli huonosti menestynyt toimitusjohtaja Pentti Matikainen. Otteluiden katsojaluvut putosivat vakaasta 6 500:n katsojan keskiarvosta 5 500:n katsojan lukemiin. Hallitus kuuli kritiikin ja reagoi. Matikainen sai potkut, tilalle nousi Jukka Valtanen, ja boikotti todettiin päättyneeksi.
"Verimekko"
Kun Marimekko vuonna 2000 osti turkisliike Grünsteinin, monet ympäristöaktivistit raivostuivat ja alkoivat osoittaa mieltään Marimekon myymälöissä He antoivat yhtiölle pilkkanimen "Verimekko" ja kehottivat boikotoimaan yhtiötä. Yhtiön toimitusjohtaja Kirsti Paakkanen kertoi myöhemmin aktivistien kampanjan saaneen hänet toisiin ajatuksiin ja päättämään myydä yhtiön. Myynti toteutui vuonna 2004 ja siinä yhteydessä Paakkanen myönsi, että sen ostaminen oli alun perinkin virhe.
Ilmari Huitti
Kustaa Ilmari Huitti (6. marraskuuta 1897 Vaskijärvi, Pyhäjärvi Ul. – 6. joulukuuta 1960 Karkkila) oli suomalainen taidemaalari.
Huitin vanhemmat olivat maakauppias Kaarle August Huitti (s. 23.11.1861 Marttila) ja Josefina o.s. Oila (s. 29.5.1863 Loppi). Hän opiskeli maalausta Alpo Sailon johdolla 1914 ja kävi vuosina 1915–1917 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun, jossa häntä opettivat Albert Gebhard ja Yrjö Ollila.
Huitti osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1917 alkaen ja kansainvälisiin näyttelyihin Amsterdamissa ja Antwerpenissä vuonna 1931. Huitin realististen maalausten aihepiirinä oli usein hänen kotikylänsä Karkkilan Vaskijärvi ja sen ihmiset. Hän oli myös lahjakas muotokuvamaalari.
Huitti keräsi vanhaa talonpoikaisesineistöä ja säilytti Vaskijärven ja Lopen taloista keräämiään kokoelmia Vaskijärven Myllymäen entisessä torpassa. Hän siirsi myös kolme vanhaa aittarakennusta torpan viereen ja rakensi paikalle itselleen asunnoksi Aittamäki-nimisen talon vuonna 1951. Huitin kuoleman jälkeen varsinainen torpparakennus purettiin ja Huitin kokoelmat siirrettiin Karkkilan-Högforsin työläismuseoon. Huitin paikalle siirtämät aittarakennukset ovat kuitenkin edelleen jäljellä.
Huitti seurusteli 1930-luvulla helsinkiläisen seurapiirikaunottaren Marita Kaliman (1915–1978) kanssa. Kalima julkaisi vuonna 1940 romaanin Uusi koti, jossa kuvattiin tätä päättynyttä suhdetta romaanin päähenkilöiden ”Simo Haikan” (Ilmari Huitti) ja ”Kaari Rantalan” (Marita Kalima) kautta. Marita Kalima, joka oli kielentutkija Jalo Kaliman tytär ja teatterinjohtaja Eino Kaliman veljentytär, meni myöhemmin naimisiin Pekka Niemeläisen kanssa ja piti yhdessä miehensä kanssa naisten kappaliikettä Helsingin Bulevardilla.
Huitti testamenttasi Karkkilan Vaskijärvellä sijainneen huvilansa Aleksis Kiven Seuralle kirjailijoiden lomanviettopaikaksi. Kirjailija Veijo Meri vietti perheineen kesän 1961 tällä huvilalla ja Ilmari Huitista kuulemiensa kertomusten perusteella hän loi taiteilija ”Otto Kukkakosken” henkilöhahmon valmisteilla olleeseen romaaniinsa Peiliin piirretty nainen (1963). Meri sai aiheen romaaniinsa löydettyään huvilan ullakolta Marita Kaliman Huitille lähettämiä kirjeitä. Kalima esiintyi romaanissa ”Kaarina Hallakorven” nimellä.
Rokki
Rokki voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Arvo Muroma
Suunnittelutöitä
thumb| [[Malmin hautausmaan Pro patria -muistomerkki, Helsinki (1953).]]
Tannerpihatatar
Tannerpihatatar (Polygonum arenastrum) on yksivuotinen tatarkasvi. Se on luokiteltu joko pihatattaren (Polygonum aviculare s.l.) alalajiksi tai lajiksi pihatatarryhmässä (Polygonum aviculare -ryhmä), jolloin pihatatar luokitellaan lajiryhmäksi ja sen eri rodut lähekkäisiksi lajeiksi.
Elinympäristö ja levinneisyys
Tannerpihatatar esiintyy alkuperäisenä Euroopassa. Se kasvaa useimmin kuivilla ja voimakkaasti tallatuilla paikoilla, kuten pihoissa, jalkakäytävillä, poluilla ja joutomailla. Pohjoismaissa laji on yleinen. Suomessa sitä esiintyy melkein koko maassa, tavallisimmin maan etelä- ja länsiosassa.
Chad Vader
Chad Vader on Tähtien sota -fanien tekemä parodiasarja, jonka on tuottanut Blame Society Productions. Se on saanut suosiota Internetin kautta erityisesti YouTubessa. Sarjaa tehtiin alun perin Channel 101:lle, jossa sen esittäminen lopetettiin kahden jakson jälkeen, mutta tekijät ovat tuottaneet uusia jaksoja itsenäisesti. Ensimmäinen jakso on katsottu pelkästään YouTubessa yli 9 miljoonaa kertaa. Osa neljännestä jaksosta näytettiin Good Morning America -ohjelmassa 12. lokakuuta 2006.
Sarjan on käsikirjoittanut ja ohjannut Matt Sloan ja Aaron Yonda. Chad Vaderin Empire Market -kohtaukset on kuvattu paikan päällä Willy Street Co-op -kaupassa Madisonissa, Wisconsinissa.
Ensimmäinen kausi
Lopulta Chad siirretään yövuoropäälliköksi, koska hän suututti kaupan johtajan. Kyllästyttyään yövuoropäällikön kiroihin Chad vaatii entistä hommaansa takaisin. Kun pomo ei sitä suostu antamaan, päättää Chad neljännessä jaksossa erota kokonaan. Työn loputtua Chad juopottelee baarissa. Chad juttelee baarissa Clarissalle, joka on siellä treffeillä Clintin kanssa. Clarissan puheiden perusteella Chad ymmärtää, että hän on "toivoton tapaus." Hän päättää tehdä itsemurhan hyppäämällä sillalta. Silloin ilmestyy Obi-Wan Kenobia parodioiva haamu, joka saa (Ihmeellinen on elämä -elokuvan hengessä) Chadin ymmärtämään mahdollisuutensa. Hän päättää hakea muita töitä.
Kuudennessa jaksossa hän käy useilla työpaikoilla, mutta mikään ei onnistu hienosta solmiosta huolimatta. Hän ymmärtää, että elintarvikekaupan työpaikka on tarkoitettu hänelle. Seitsemännessä jaksossa Chad juonii päästäkseen Clintin tilalle kaupan päivävuoropäälliköksi. Hän varastaa Clintin nimilätkän ja kiusaa hämmentyneitä asiakkaita. Juoni onnistuu, ja lopulta Chad kohtaa Clintin silmästä silmään. Kahdeksannessa jaksossa Clint tyrmää Chadin lyömällä tätä päähän. Tällöin Chad menettää uskon omiin kykyihinsä, mutta työkaverit ja ostoksilla olevat ihmiset valavat häneen uskoa. Chad nousee maasta ja tyrmää Clintin käyttämällä voimaa. Chad saa tekosyyn väittää johtajalle, että Clintillä on mielenterveyden ongelmia. Johtaja kertoo, että Clintin isä omistaa kaupan, mutta suuren kauppaketjun uskotaan sen. Johtaja päättää erottaa Clintin ja laittaa Chadin hänen tilalleen päivävuoropäälliköksi. Omanarvontuntoinen Chad sopii toiset treffit Clarissan kanssa, ja kaikki on taas mallillaan.
Muroma
Muroma voi tarkoittaa seuraavia:
Malin Brännkärr
Vuosina 2013–2014 Brännkärr työskenteli oikeusministerin erityisavustajana, vuosina 2014–2015 puolustusministerin erityisavustajana sekä vuosina 2019–2021 oikeusministeri Anna-Maja Henrikssonin valtiosihteerinä. Henrikssonia Brännkärr avusti erityisesti kansainvälisten tehtävien ja EU-asioiden valmistelussa. Syyskuusta 2015 lähtien Brännkärr työskenteli Ruotsalaisen eduskuntaryhmän ryhmäkansliassa vanhempana neuvonantajana ennen valintaansa Kruunupyyn kunnanjohtajaksi.
Virkavapaan jälkeen Brännkärr palasi Kruunupyyhyn kunnanjohtajaksi 1. heinäkuuta 2021 mutta on helmikuusta 2023 puoli vuotta vanhempainvapaalla.
Murtoonjärvi
Murtoonjärvi on Pirkanmaalla Nokialla Sarkolassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Sarkolanjoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Lanajoki laskee Sarkolanlahdessa Kuloveteen Sarkolassa.
Maantiede
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 250 metriä. Järveen laskee kolme metsä- tai pelto-ojaa. Järven läpi virtaa Lanajoki.
Järven rantaviiva on 1,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Länsirannat rajautuvat peltoon, jonka maatilat sijaitsevat samalla peltoaukealla. Seututie 2991 ohittaa järven itäpuolelta.
Takashi Fukunishi
Takashi Fukunishi, (, 1. syyskuuta 1976 ) on japanilainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Jubilo Iwata -joukkueessa J-leaguessa. Hän oli mukana Japanin maajoukkueessa MM-kisoissa 2006 ja pelasi avauskokoonpanossa Japanin kahdessa ensimmäisessä ottelussa.
Ko Kham
Ko Kham on pieni saari Ko Mak -saaren lähellä Ko Changin merikansallispuistossa, Tratin provinssissa, Thaimaassa.
Ko Kham -saarelle on helppo meloa merikajakilla Ko Mak -saarelta. Sinne on myös mahdollista kävellä alhaisen laskuveden aikaan. Ko Kham -saarella on mukavia snorklauspaikkoja, riippuen tuulensuunnasta. Erityisesti eteläpuolella on ranta, jossa meri on usein rauhallinen, mukava hiekkadyynit, mustia laavakiviä, joihin on kiinnittynyt koko joukko simpukoita. Siellä voi myös nähdä erilaisien rapujen juoksentelevan. Mustien kivien lähellä voi nähdä mustia merisiilejä, joilla on pallomainen keskus, noin 15-30 senttimetriä halkaisijaltaan, ja ohuita piikkejä, noin 30-50 senttimetriä pitkiä. Piikkien päissä on ilmeisesti myrkyllisiä neuloja, jotka voivat katketa ihon sisään. Paikallisten mukaan myrkky on kiusallista ja kivuliasta mutta ei kuolettavaa. Mikäli neuloja saa ihoonsa, pitäisi ne rikkoa esimerkiksi lyömällä sopivan kokoisella kivellä ne pirstaksi ihon sisään. Thain kielellä nimi on Hoi Ment (หอยเม่น).
Kauniainen (Suoniemi)
Kauniainen on kylä entisen Suoniemen kunnan alueella Nokialla. Kauniaisten kylä sijaitsee maastokartan mukaan Suoniemen pohjoisosassa valtatien 11 pohjoispuolella.
Kauniaisten kartano on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö. Kartano sijaitsee yhdystien 2505 eteläpuolella ja Tampere–Pori-rata kulkee kartanon eteläpuolelta. Kartanon edustalla on Kuloveteen kuuluva Kauniaistenlahti.
Depotlaastari
Depotlaastarin kautta voidaan antaa esimerkiksi voimakkaita kipulääkkeitä tai nikotiinia.
Atlas II
Atlas II oli Atlas-rakettiperheeseen kuuluva kantoraketti, jota käytettiin 1991–2004. Sitä valmistettiin kolmea mallia: II, IIA ja IIAS.
Viimeinen laukaisu
Viimeinen Lockheed-Martin -yhtiön Atlas II -kantoraketti laukaistiin 31. elokuuta 2004. Tämä oli 63. Atlas II- kantoraketin onnistunut laukaisu ja kaikkiaan 584. Atlas-raketin laukaisu. Atlas II toimi moitteettomasti 13 viimeisen vuotensa ajan – ei yhtään räjähdystä. Raketti oli täten maailman luotettavimpia kantoraketteja.
Atlas II:n korkea luotettavuus oli Suomellekin onneksi, koska vuonna 1995 ESA:n SOHO-luotain laukaistiin Atlas II:lla. Siinä oli ensimmäiset suomalaiset suuret avaruuslaitteet, ERNE ja SWAN, jotka tutkivat edelleen Aurinkoa. Muiden kantorakettien (Ariane 5, Pegasus, Proton) kyydissä on menetyksiä koettu useita kertoja.
Laukaisu oli samalla viimeinen, joka tehtiin Cape Canaveral Air Force Basen laukaisutorni 36A:sta. Torni 36A oli käytössä 42 vuotta ja siitä tehtiin 68 laukaisua. Etelä-Floridan "Cape Kennedy" alun perin oli Ilmavoimien rakettien laukaisukeskus. Laukaisutorni 36A oli ensin Ilmavoimien käytössä, sitten NASA käytti sitä miehittämättömien lentojen laukaisuihin ja palautti sen Ilmavoimille 1980-luvulla.
15-kerroksisen kerrostalon korkuisella (47 metriä) Atlas IIAS-kantoraketilla oli kuormanaan U.S. National Reconnaissance Office’n (NRO) NROL-1-satelliitti. Lennonjohto antoi satelliitille kutsumanimen "Nemesis". Koska NRO:n toimiala on vakoilu satelliittien avulla, satelliitista ei saada enempää tietoa muutamaan vuosikymmeneen.
Laukaisun toteutti International Launch Services (ILS) yhtiö, joka käytti pääomistajansa Lockheed-Martinin rakettia. Raketti oli aiemmin General Dynamicsin tuote, kunnes se myi 1990-luvulla kaiken avaruuteen liittyvän toimintansa. Atlas on Convair-yrityksen suunnittelema.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Atlas EELV-sarjan (Evolved Expendable Launch Vehicle) kantoraketteja.
Mihail Bakunin
Mihail Aleksandrovitš Bakunin (, 30. toukokuuta 1814 Prjamuhino – 1. heinäkuuta 1876 Bern) oli venäläinen vallankumouksellinen, jota ranskalaisen Pierre-Joseph Proudhonin ohella pidetään nykyisen anarkismin oppi-isänä ja myös sen merkittävimpänä vaikuttajana.
Bakunin matkusteli koko elämänsä ajan eri puolilla Eurooppaa tutustuen lukuisiin aikakauden merkittäviin vaikuttajiin. Lisäksi hän harjoitti vallankumouksellista toimintaa myös käytännön tasolla, muun muassa osallistumalla kansannousuihin. Aktivisminsa vuoksi Bakunin vangittiin ja karkotettiin Siperiaan, josta hän kuitenkin onnistui pakenemaan. Myöhempinä elinvuosinaan Bakunin siirtyi ajattelussaan kohti anarkismia ja oli mukana kansainvälisen työväenliikkeen ensimmäisessä internationaalissa, joka lopulta hajosi Bakuninin ja Karl Marxin välisiin erimielisyyksiin. Hajaannus näkyy edelleen työväenliikkeen jakaantumisessa marxilaisiin sosialisteihin ja anarkisteihin. Bakuninin keskeinen Marxista poikkeava näkemys oli, että "työläisten valtion" perustamisen sijasta valtio ja kaikki muut sortojärjestelmät pitää vallankumouksen yhteydessä tuhota.
Varhaiset vuodet
Luovuttuaan sotilasurastaan 21-vuotiaana Bakunin muutti Moskovaan, jossa hän opiskeli filosofiaa. Nikolai Stankevitšin johtamassa ryhmässä Bakunin tutustui muun muassa Kantin, Schellingin, Fichten ja Hegelin ajatuksiin. Hän perusti myös oman opintopiirin ja käänsi venäjäksi joitakin Fichten teoksia. Lisäksi Bakunin tapasi panslavismiin kannattajia, kuten Konstantin Aksakov, Pjotr Tšaadajev ja Aleksandr Herzen.
Vallankumouksellinen aktivismi
Vuonna 1840 Bakunin matkusti Berliiniin, jossa hän pian liittyi kaupungissa vaikuttaneeseen sosialistiseen opiskelijaliikkeeseen. Kolme vuotta myöhemmin Bakunin muutti Dresdeniin ja luopui samalla lopullisesti akateemisesta urasta keskittyen jatkossa vallankumoukselliseen toimintaan. Venäjän hallitus oli koko ajan tietoinen Bakuninin aikeista tsaarinvallan kumoamiseksi ja määräsikin hänet palaamaan kotimaahansa. Bakunin matkusti kuitenkin Zürichiin, jossa hän oleskeli puolen vuoden ajan viettäen paljon aikaa radikaalin sosialistin Wilhelm Weitlingin seurassa. Hänen pidätyksensä jälkeen Venäjän Bernin lähettiläs määräsi Bakuninin jälleen palaamaan kotiin, mutta tämä päätti seuraavaksi suunnata Brysseliin. Bakunin tapasi kaupungissa muun muassa puolalaisia itsenäisyysaktivisteja. Heidän joukossaan oli myös Karl Marxin ja Friedrich Engelsin tuttavapiiriin lukeutunut Joachim Lelewel.
Vuonna 1844 Bakunin muutti Brysselistä Pariisiin, jossa hän ensimmäistä kertaa tapasi Marxin ja Pierre-Joseph Proudhonin. Joulukuussa keisari Nikolai I otti Bakuninilta pois kaikki aatelisuuteen perustuvat etuoikeudet, takavarikoi maat sekä määräsi elinikäiseen karkotukseen Siperiaan. Bakunin vastasi Nikolaille La Réforme -lehdessä julkaisemallaan pitkällä kirjeellä, jossa hän kutsui keisaria despootiksi ja vaati Venäjälle ja Puolaan demokratiaa. Euroopan hullun vuoden 1848 aikana Bakunin matkusteli eri puolilla Saksaa ja osallistui myös Ranskan toisen tasavallan väliaikaishallituksen sosialistien taloudelliseen tukemiseen. Berliinistä hän yritti päästä Preussin hallitsemaan Poznańiin, jossa oli juuri käynnissä puolalaisten kansannousu, mutta poliisi esti matkan. Tämän jälkeen Bakunin matkusti Leipzigin ja Wrocławin kautta Prahaan osallistuen kaupungissa pidettyyn ensimmäiseen panslavistiseen kongressiin. Kokouksen päätyttyä hän oli mukana kaupungissa puhjenneessa Itävallan keisarikunnan vastaisessa kansannousussa, joka kuitenkin tukahdutettiin väkivalloin. Syksyllä 1848 Bakunin julkaisi pamflettinsa L’Appel aux slaves, jossa hän kehotti slaavivallankumouksellisia yhdistämään voimansa Unkarin, Italian sekä Saksan vallankumouksellisten kanssa ja syöksemään vallasta Venäjän, Itävalta-Unkarin ja Preussin kuningashuoneet.
Dresdenin kansannousu ja karkotus Siperiaan
Toukokuussa 1849 Bakunin oli Dresdenin kansannousun johtohahmo. Mukana olivat hänen lisäkseen myös muun muassa myöhemmin säveltäjänä maailmanmaineeseen noussut Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper. Epäonnistuneen kansannousun jälkeen Bakunin vangittiin Chemnitzissä ja tuomittiin yli vuoden vankeuden jälkeen kuolemaan. Tuomio kuitenkin muutettiin elinkautiseksi, jotta Bakunin olisi voitu viedä oikeuden eteen myös Itävalta-Unkarissa ja Venäjällä. Heinäkuussa 1850 hänet luovutettiin Itävallan viranomaisille, jotka 11 kuukauden vankeuden jälkeen langettivat Bakuninille toisen kuolemantuomion. Tämäkin muutettiin elinkautiseksi, ja toukokuussa 1851 hänet luovutettiin Venäjälle. Bakunin oli vangittuna aluksi Pietarissa sijaitsevassa Pietari-Paavalin linnoituksessa, josta hänet kolmen vuoden kuluttua siirrettiin Laatokan rannalle Pähkinälinnaan. Bakuninilla olisi ollut mahdollisuus vapautua allekirjoittamalla keisari Nikolai I:n vaatima tunnustus, mutta hän ei kuitenkaan suostunut siihen. Nikolain kuoltua vuonna 1855 keisariksi noussut Aleksanteri II suostui lopulta armahtamaan Bakuninin helmikuussa 1857 tämän äidin anomusten vuoksi. Vapauttamisen jälkeen Bakunin karkotettiin siperialaiseen Tomskin kaupunkiin, jossa hän vuoden kuluttua solmi avioliiton puolalaisen kauppiaan tyttären Antonia Kwiatkowskan kanssa. Vuonna 1859 Bakunin sai työpaikan kauppakomppaniasta Venäjän Kaukoidän kuvernöörinä toimineen serkkunsa Nikolai Muravjov-Amurskin ansiosta ja pääsi muuttamaan Itä-Siperian pääkaupunkiin Irkutskiin. Se puolestaan mahdollisti vallankumouksellisen aktivismin jatkamisen, koska Bakunin pystyi nyt muun muassa harjoittamaan kirjeenvaihtoa.
Pako, aktivismin jatkuminen ja kirje "suomalaisille isänmaanystäville"
Kesäkuussa 1861 Bakunin matkusti työmatkaa tekosyynä käyttäen Nikolajevsk-na-Amuren kaupunkiin Tyynenmeren rannalle, josta hän onnistui laivalla pakenemaan Hokkaidon saarelle Japaniin. Jokohamasta Bakunin matkusti laivalla San Franciscoon ja sieltä edelleen Panaman kautta New Yorkiin, koska rautatieyhteyttä mantereen halki ei vielä ollut. Yhdysvalloissa Bakunin tapasi useita maahan paenneita Euroopan hullun vuoden kansannousujen veteraaneja sekä myös amerikkalaisia poliitikkoja, kuten kenraali George B. McClellanin ja radikaaleihin republikaaneihin lukeutuneen senaattori Charles Sumnerin. Lisäksi Bakunin kohtasi vanhan tuttavansa Louis Agassizin, jonka hän esitteli runoilija Henry Wadsworth Longfellowille. Vietettyään muutaman viikon Yhdysvalloissa Bakunin astui Bostonissa Liverpoolin matkalla olevaan laivaan. Liverpooliin alus saapui joulukuussa 1861.
Bakunin asettui Marxin tavoin Lontooseen ja kävi kirjeenvaihtoa muun muassa italialaisen kenraalin Giuseppe Garibaldin kanssa. Hänen oli myös tarkoitus matkustaa Italiaan, jossa Garibaldi suunnitteli maan hajanaisten ruhtinaskuntien yhdistämistä. Takaiskujen vuoksi Bakunin ei kuitenkaan päässyt Pariisia pidemmälle. Vuonna 1863 Tammikuun kansannousun alettua Puola-Liettuassa Bakunin matkusti laivalla Kööpenhaminaan, jossa hänen tarkoituksensa oli liittyä puolalaisiin joukkoihin ja purjehtia Itämeren yli Puolaan. Sekin yritys epäonnistui, jonka jälkeen Bakunin ennen Lontooseen palaamistaan onnistui tapaamaan Venäjältä tulleen vaimonsa Tukholmassa.
25. huhtikuuta vuonna 1863 Bakunin lähetti Tukholmasta kirjeen "suomalaisille isänmaanystäville", jossa hän kehotti suomalaisia järjestäytymään kaavailemansa salaisen vallankumouksellisen organisaation ja Puolan kansallisen hallituksen liittolaiseksi yhdessä Venäjän keisarikuntaa vastaan. Liittymisen vastineeksi, Bakunin oli vannonut tekevänsä kaikkensa mahdollistaakseen Suomen itsenäisyyden ja lupasi sen saavan liittyä mihin tahansa poliittiseen järjestelmään Suomi haluaisi. Paria kuukautta kirjeen päiväyksen jälkeen, J.V. Snellman julkaisi pitkän sanomalehtikirjoituksensa Sota vai rauha Suomelle, jossa hän Bakuninia mainitsematta, tuomitsee reaalipolitiikan hengessä kapinoinnin keisaria vastaan Suomen kohtalolle arvaamattomana hankkeena.
Tammikuussa 1864 hän lopulta pääsi matkustamaan Italiaan, jossa Bakunin ensimmäistä kertaa alkoi pohtimaan anarkistista filosofiaansa. Hän muodosti vallankumouksellisen organisaation, johon liittyi italialaisten ja slaavien lisäksi ranskalaisia ja skandinaaveja. Kahden vuoden kuluttua Bakuninin Vallankumouksellisten sosialistien liitoksi nimeämässä ryhmässä oli jäseniä ainakin Pohjoismaista, Englannista, Belgiasta, Ranskasta, Espanjasta, Italiasta, Puolasta ja Venäjältä.
Ensimmäinen internationaali
Vuonna 1864 perustetun kansainvälisen työväenliikkeen ensimmäisen internationaalin toiminnassa Bakunin oli merkittävässä roolissa vuoden 1866 Geneven kongressista lähtien. Tuolloin hänet muun muassa valittiin sen keskuskomiteaan. Syyskuussa 1867 ranskalainen professori Émile Acollas kutsui Bakuninin niin ikään Genevessä järjestettyyn kokoukseen, jossa perustettiin Ligue internationale de la paix et de la liberte eli Kansainvälinen rauhan ja vapauden liitto. Acollas’n ja Bakuninin lisäksi mukana olivat muun muassa John Stuart Mill ja Élisée Reclus. Järjestön kannattajiin kuului lisäksi lukuisia tunnettuja hahmoja, kuten Victor Hugo, Giuseppe Garibaldi ja Louis Blanc. Vuotta myöhemmin anarkistit jäivät liitossa vähemmistöön ja perustivat oman järjestönsä nimeltä L'Alliance internationale de la démocratie socialiste (Kansainvälinen demokraattisten sosialistien liitto). Se yritti liittyä myös ensimmäisen internationaalin jäseneksi, mutta sääntöjen mukaan siihen hyväksyttiin vain kansallisia työväenjärjestöjä.
Lokakuussa 1868 Bakunin lähetti kustannuksellaan italialaisen anarkistin Giuseppe Fanellin Barcelonaan tapaamaan espanjalaisia vallankumouksellisia. Matkan aikana Fanelli esitteli Bakuninin radikaaleja ajatuksia, joihin muun muassa lukeutui kaikkien auktoriteettien, kuten kirkon ja valtion hylkääminen. Hänen tarkoituksenaan oli myös pyytää espanjalaisia mukaan Bakuninin delegaatioon seuraavaan ensimmäisen internationaaliin kongressiin. Fanellin matkasta tuli menestys, se pohjusti Espanjaan ja varsinkin Kataloniaan Euroopan vahvimman anarkistisen liikkeen, jonka vaikutus tuntui aina maan sisällissotaan 1930-luvun lopulle saakka.
Haagin kongressi ja internationaalin hajoaminen
Syyskuussa 1872 ensimmäinen internationaali järjesti Haagin kongressin, jossa internationaali ja samalla koko kansainvälinen työväenliike hajosi Marxin ja Bakuninin keskinäisiin erimielisyyksiin. Olennaisin ero heidän ajattelussaan oli suhtautuminen valtioon, jonka Bakunin halusi lakkauttaa kokonaan ja Marx puolestaan ottaa työläisten haltuun. Bakunin taas piti näin syntyvää ”proletariaatin diktatuuria” jopa kapitalismiakin pahempana. Hänen mukaansa työläisten ja talonpoikien pitää toimia keskenään vallankumouksellisessa liitossa ilman puolueita ja johtavaa eliittiä.
Anette Sjölind
Anette Sjölind (s. 1969 Kruunupyy) on ruotsinsuomalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi 12 ottelua Suomen naisten jalkapallomaajoukkueessa vuosina 1989–1991. Seuratasolla hän edusti Gideonsbergs IF:a.
Suomessa syntynyt Sjölind muutti vanhempiensa mukana Ruotsiin kaksivuotiaana. Vuonna 1989 hän oli ehdolla Ruotsin maajoukkueeseen, mutta kun kävi ilmi, että Sjölind oli edelleen Suomen kansalainen, valitsi päävalmentaja Jyrki Nieminen hänet Suomen A-maajoukkueeseen. Sjölind pelasi ensimmäisen maaottelunsa elokuussa 1989 Ruotsia vastaan.
Itä-Lollandin rovastikunta
Itä-Lollandin rovastikunta ( Lolland Østre Provsti) on rovastikunta Lolland-Falsterin hiippakunnassa Tanskan kansankirkossa. Rovastikunta sijaitsee Guldborgsundin kunnan alueella.
Rovastikuntaan kuuluu 20 seurakuntaa (sogn) ja 8 pastoraattia (pastorat).
Pihtiputaan kirkonkylä
Pihtiputaan kirkonkylä on kirkonkylä ja Pihtiputaan kunnan keskustaajama Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa, linnuntietä noin 125 kilometriä Jyväskylästä pohjoiseen. Pihtiputaan kirkonkylä sijaitsee kahden järven - Koliman ja Alvajärven - välisen kannaksen pohjoisosassa.
Pihtipudas kuului aluksi vuonna 1561 muodostettuun Rautalammin pitäjään, ja Viitasaaren seurakunnan muodostamisen (1635) jälkeen osa Viitasaarta. Pihtiputaasta tuli 1780 Viitasaaren rukoushuonekunta; kirkko valmistui 1783. Nykyisen asunsa tämä Pihtiputaan kirkko sai vuoden 1874 korjauksissa. Viitasaaren kappeliseurakunnaksi Pihtipudas 1833, oma seurakunta 1863. Ensimmäisen kunnallislautakunnan Pihtiputaan kunnalliskokous valitsi 1868. Kansakoulu aloitti 1877 ja kirjasto 1878.
Don Henley
Musiikkiura
Henley perusti Eaglesin vuonna 1971 yhdessä kitaristi-laulaja Glenn Freyn, basisti Randy Meisnerin ja kitaristi Bernie Leadonin kanssa ja yhtye julkaisi ensilevynsä Eagles vuonna 1972. Yhtye hajosi kuuden studioalbumin jälkeen vuonna 1980 syviin erimielisyyksiin. Henley esiintyi 1980-luvun ajan sooloartistina ja julkaisi kolme sooloalbumia. Eagles palasi yhteen vuonna 1994 ja sittemmin hän on julkaissut kaksi sooloalbumia, kaksi kokoelma-albumia konsertti-DVD:n. Hän menestyi soolourallaan Eaglesissa vaikuttaneista muusikoista parhaiten.
Henleyn tunnetuimpia Eaglesissa tulkitsemia kappaleita ovat muun muassa hänen yhtyeelle kirjoittamansa hittikappaleet "Hotel California", "Desperado", "Life in the Fast Lane", "One of These Nights", "Witchy Woman", "Best of My Love" ja "The Long Run". Hänen soolouransa tunnetuimpia kappaleita ovat "Dirty Laundry", "The Boys of Summer", "All She Wants to Do is Dance", "The Heart of the Matter", "The Last Worthless Evening", "Sunset Grill", "Not Enough Love in the World", "New York Minute" ja "The End of the Innocence". Henley on soolotuotannollaan voittanut kaksi Grammy- ja viisi MTV Video Music Award-palkintoa, ja hänen soolotuotantoaan on kansainvälisesti myyty yli kymmenen miljoonaa kappaletta. Suomalaisen Radio Aallon "365 maailman parasta biisiä"-äänestyksessä Henleyn kappale "The Boys of Summer" ylsi sijalle 344.
Iljušin Il-86
thumb|S7 Airlinesin Iljušin Il-86. Iljušin Il-86 on neuvostoliittolainen keskipitkän matkan laajarunkoinen matkustajakone, jonka ensilento tapahtui 22. joulukuuta 1976.
Don Henley
Musiikkiura
Vuonna 2008 musiikkilehti Rolling Stonen julkaisemassa "100 Greatest Singers"-äänestyksessä Henley äänestettiin sijalle 87. Vuonna 2012 Celebrity Networt-verkkosivuston laatimassa listassa Henley listattiin maailman rikkaimpien rumpaleiden listalla neljännelle sijalle 200 miljoonan dollarin ansioillaan, ja hänen edelleen ylsivät ainoastaan Nirvana-yhtyeessä vaikuttanut Dave Grohl, muun muassa Genesis-yhtyeessä soittanut Phil Collins ja listan kärkipaikalle noussut, The Beatlesissa kuuluisuuteen noussut Ringo Starr. 2015 hän oli noussut listalla kolmanneksi.
Iljušin Il-86
Il-96-300 on Il-86:sta kehitetty pitkän matkan versio, jossa on lyhennetty runko ja pidempi lentomatka.
Lars O. Meling
Lars Olai Meling (8. toukokuuta 1876 Haugesund – 12. toukokuuta 1951) oli norjalainen laivanvarustaja ja Venstren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1925–1927 ja 1937–1945 sekä toimi Norjan kauppaministerinä 1924–1926 ja 1933–1935. Ennen valtakunnanpoliittista uraa hän oli vuonna 1917 Haugesundin pormestari (ordfører).
Live & Indestructible
Live & Indestructible on Disturbedin Live EP Indestructible kiertueelta. Se julkaistiin vuonna 2008.
Corticiaceae
Corticiaceae on taksonomialtaan vanhentunut, mutta käyttökelpoinen sieniheimo. Siinä on arviolta yli 50 000 tutkittua lajia maailmanlaajuisesti. Käytännössä lajit ja suvut saattavat olla hyvinkin kaukana toisistaan. Luokitustä käytetään etenkin kääpämäisten sienien, jotka eivät kuitenkaan ole varsinaisesti kääpiä, tutkimukseen. Corticiaceae-ryhmä sisältää monia metsän ekologian kannalta merkittäviä lajeja, esimerkkinä orvakat.
Hannu Kalliojärvi
Hannu Kalliojärvi on suomalainen lentopallovalmentaja, joka valmentaa Kyyjärven Kykyn 1-sarjan miesten joukkuetta. Kalliojärvi on ammatiltaan betonityöntekijä.
P. G. T. Beauregard
Pierre Gustave Toutant Beauregard (28. toukokuuta 1818 – 20. helmikuuta 1893) oli Louisianassa syntynyt etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Hänet tunnettiin "Napoleonina harmaissa", ja hän oli myös kirjailija, poliitikko, siviilivirkamies ja keksijä. Beauregard oli ensimmäinen virkaansa nimetty konfederaation kenraali. Hän johti Charlestonin puolustusta Etelä-Carolinassa Fort Sumterin taistelun aikaan 12. huhtikuuta 1861, ja kolme kuukautta myöhemmin hän saavutti voiton ensimmäisessä Bull Runin taistelussa.
Hän komensi myös armeijoita läntisellä taistelunäyttämöllä, mukaan lukien Shilohin taistelussa Tennesseessä ja Corinthin piirityksessä Pohjois-Mississippissä. Hänen kiistatta suurin saavutuksensa oli Petersburgin kaupungin pelastaminen Virginiassa sekä konfederaation pääkaupungin Richmondin puolustaminen ylivoimaisilta unionin armeijoilta kesäkuussa 1864. Kuitenkin hänen vaikutustaan konfederaation strategiaan varjosti hänen huonot suhteensa presidentti Jefferson Davisiin ja toisiin vanhempiin kenraaleihin ja viranomaisiin. Nykyisin häntä kutsutaan yleisesti P.G.T. Beauregardiksi, mutta sodan aikana hän käytti harvoin etunimeään ja allekirjoitti kirjeenvaihtonsa nimellä G.T. Beauregard.
Lapsuus ja nuoruus
Beauregard syntyi "Contreras" plantaasilla St. Bernard Parishissa New Orleansin ulkopuolella valkoiseen kreoliperheeseen. Hän kävi koulunsa New Orleansissa ja meni sitten "ranskalaiskouluun" New York Cityyn. Hän opiskeli Yhdysvaltain sotilasakatemiassa West Pointissa New Yorkissa. Yksi hänen kouluttajistaan oli Robert Anderson, josta myöhemmin tuli Fort Sumterin komentaja kun sisällissota alkoi. Ironisesti Anderson tulisi antautumaan Beauregardille Fort Sumterissa. Hänen perhenimensä oli alkuaan Toutant-Beauregard, mutta hän jätti sen pois ja käytti Toutantia keskimmäisenä lisänimenään, jotta olisi sopinut luokkatovereidensa keskuuteen; hän ei myöskään käyttänyt ensimmäistä nimeään ja vaan kutsui itseään nimellä "G. T. Beauregard." Hän valmistui toisena luokastaan 1838 ja valmistui sekä tykkimieheksi että sotilasinsinööriksi. Hänen lempinimensä tovereidensa keskuudessa oli Pikku Kreoli (mutta myös Bory, pikku ranskalainen, Felix ja pikku Napoleon).
Sotilasuran alku
Meksikon–Yhdysvaltain sodassa Beauregard palveli insinöörinä kenraali Winfield Scottin alaisuudessa. Hänet ylennettiin kapteeniksi Contrerasin ja Churubuscon taisteluihin sekä majuriksi Chapultepeciin missä hän haavoittui olkapäähän ja reiteen.
1841 Beauregard nai entisen Marie Laure Villerén, Jules Villeré-nimisen sokerinviljelijän tyttären Plaquemines Parishista. Marie oli tyttärentytär Jacques Villerélle, Louisianan toiselle kuvernöörille. Pariskunta sai kolme lasta: Renén, Henrin, ja Lauren. Marie kuoli 1850. Kymmenen vuotta myöhemmin leskimies Beauregard nai Caroline Deslonden, André Deslonden tyttären, joka oli sokerinviljelijä St. James Parishista. Caroline oli käly Louisianan senaattori John Slidellille, josta myöhemmin tuli konfederaation diplomaatti.
Beauregard oli lyhyen aikaa mukana politiikassa kotikaupungissaan ja hävisi vähin äänin New Orleansin pormestarinvaaleissa 1858. Hän oli New Orleansin salaojitushankkeen pääinsinöörinä 1858-1861, ja johti liittovaltion tullirakennuksen rakentamista sinne. Hän palasi sittemmin opettamaan West Pointiin, missä yleni sotilasinstituutin ylitarkastajaksi 1861, mutta erosi viiden päivän jälkeen kun Louisiana erosi Unionista.
Sisällissota
Beauregard meni konfederaation armeijaan prikaatinkenraaliksi maaliskuussa 1861, mutta ylennettiin 21. heinäkuuta yhdeksi kahdeksasta täydestä kenraalista etelävaltioiden armeijaan; hänen nimittämisensä päivämäärä teki hänestä viidenneksi vanhimman kenraalin etelävaltioiden armeijaan. Hän suositteli vahvojen voimien varustamista New Orleansia puolustamaan, mutta presidentti Davis kumosi hänen käskynsä. Siitä alkoi Beuregardin ja Davisin vuosia kestänyt riitely, joka vain kiihtyi vuosien varrella.
Beauregardin viimeinen komennus etelävaltioiden hallitukselta oli Charlestonin satamakaupungin puolustus. Pitkän ajan kuluttua ja konfederaation vaadittua monta kertaa Lincolnia poistamaan unionin joukot etelän maaperältä hän avasi tulen unionin hallussaan pitämään Fort Sumterin linnoitukseen. Tästä alkoi Yhdysvaltain sisällissota, mutta ensimmäisessä laukaustenvaihdossa ei kaatunut kukaan. Beauregard ja kenraali Joseph E. Johnston Virginiasta johtivat konfederaation joukot voittoon ensimmäisessä Bull Runin taistelussa (ensimmäinen Manassas), missä he voittivat Unionin kenraalimajurin Irvin McDowellin, yhden Beauregardin West Pointin luokkatovereista.
Bull Runin jälkeen Beauregard kannatti tavallisen taistelulipun käyttöä tavallisen kansallisen tähtilipun sijaan, jotta vältettäisiin sen sekoittaminen katseltaessa Yhdysvaltain lippuun. Hän työskenteli Johnstonin ja William Porcher Milesin kanssa luodakseen ja tuottaakseen konfederaation taistelulipun. Koko uransa ajan hän työskenteli lipun järjestelmällisen käytön puolesta ja teki siitä konfederaation tunnetuimman symbolin.
Beauregard siirrettiin Tennesseehen ja hän otti konfederaation joukkojen komennon Shilohin taistelussa kun kenraali Albert Sidney Johnston kaatui. Huolimatta taistelun ensimmäisestä onnistuneesta päivästä 6. huhtikuuta 1862 Beauregard veti hyökkäyksen takaisin ennenaikaisesti, olettaen että unionin armeija oli lyöty. Hänet pakotettiin vetäytymään toisena päivänä kun kenraalimajuri Ulysses S. Grant sai vahvistuksia ja teki vastahyökkäyksen. Beauregard pakotettiin myöhemmin peräytymään huoltotukikohdastaan Corinthista Mississippistä unionin armeijankomentajan kenraalimajuri Henry Wager Halleckin joukkojen vuoksi. Sen jälkeen hän antoi armeijan komennon kenraali Braxton Braggille Alabamasta.
Itsevarmana Butlerista saamastaan voitosta Beauregard ehdotti Leelle ja Davisille että hän johtaisi suurta invaasiota Pohjoisvaltioihin, millä Grant ja Butler lyötäisiin ja sota voitettaisiin. Sen sijaan, jotta Leeltä poistettiin ärsytyksen aihe Virginiasta, Beauregard nimitettiin läntisen taistelunäyttämön konfederaation joukkojen komentajaksi. Koska hänen kaikki joukkonsa olivat taisteluissa muualla (Tennesseessä, Alabamassa ja Mississippissä) hänellä ei ollut riittävästi voimavaroja pysäyttää unionin kenraalimajuri William Tecumseh Shermanin suuresti ylivoimaisia joukkoja heidän marssillaan merelle. Hän ja Joseph E. Johnston antautuivat Shermanille lähellä Durhamia, Pohjois-Carolinassa huhtikuussa 1865.
Sodan jälkeiset vaiheet
Sodan jälkeen Beauregard puhui kansalaisoikeuksien puolesta ja äänestysoikeudesta äskettäin vapautuneille orjille. Beauregard oli demokraatti joka työskenteli päättääkseen republikaanien hallinnon jälleenrakentamisen aikana.
Beauregardin sotilaskirjoituksen käsittivät mm. kirjat "Principles and Maxims of the Art of War" (1863), "Report on the Defense of Charleston" ja "Commentary on the Campaign and Battle of Manassas" (1891). Hän oli myös nimeämätön kirjoittaja kirjassa "The Military Operations of General Beauregard in the War Between the States" (1884). Hän kirjoitti artikkelin "Bull Runin taistelu" erääseen aikakauslehteen marraskuussa 1884. Näiden vuosien aikana Beauregard ja Jefferson Davis julkaisivat sarjan katkeria syytöksiä ja vastaväitteitä syyttäen toisiaan konfederaation tappiosta.
Kenraali Beauregard hylkäsi tarjoukset Romanian (1866) ja Egyptin (1869) armeijoiden komentajuudesta. Sen sijaan hän osallistui rautatiehallintoon, sekä yritysjohtajana että konsultoivana insinöörinä. Hän oli presidenttinä New Orleansin, Jacksonin ja Mississippin rautateillä vuosina 1865–1870 ja New Orleansin ja Carrolltonin katurautateiden presidenttinä 1866–1876, mihin hän keksi rautateillä kaapelivoimalla kulkevia johdinautoja.
Beauregard palveli Louisianan osavaltion hallinnossa, ensin adjutanttikenraalina Lousianan valtionmiliisissä (myöhemmin kansalliskaarti), ja vähän myöhemmin Louisianan arpajaisten presidenttinä. Vaikka hän oli henkilökohtaisesti rehellinen, hän epäonnistui kitkemään korruption arpajaisista. Kenties arpajaisten kovin moraalinen kritisoija oli pastori Benjamin M. Palmer, New Orleansin ensimmäisestä presbyteerikirkosta, joka työskenteli tuhotakseen projektin. 1888 Beauregard valittiin New Orleansin yleisten töiden komissioon.
P.G.T. Beauregard kuoli New Orleansissa ja hänet haudattiin Tennesseen armeijan hautaan historialliseen Metairien hautausmaahan kaupungissa. Beauregard Parish Länsi-Louisianassa ja Camp Beauregard, kansalliskaartin leiri lähellä Pinevilleä Keski-Louisianassa, on nimetty hänen kunniakseen
Alexander Doylen Beauregardia kuvaava ratsastajapatsas on sijoitettu New Orleansissa risteykseen nimeltään Beauregard Circle.
Ezio Pascutti
pienoiskuva|Ezio PascuttiEzio Pascutti (1. kesäkuuta 1937 – 4. tammikuuta 2017 Bologna ) oli italialainen jalkapalloilija. Hän pelasi pitkään Bologna Football Club 1909:ssä. Hän kuului myös maajoukkueeseen, jossa hän osallistui maailmanmestaruuskilpailuihin 1962 ja 1966.
Beverley Owen
thumb|Owen roolihahmossaan Marilyn Munsterina vuonna 1964. Beverley Owen, oik. Ogg (13. toukokuuta 1937 – 21. helmikuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Suuri yleisö muistaa hänet parhaiten Marilyn Munsterin roolista 1960-luvun televisiosarjassa Me hirviöt. Jätettyään roolin hän sai seuraajakseen Pat Priestin.
Vielä 1970-luvun alussa Owen esiintyi Another World -sarjassa. Sittemmin hän omistautui lähinnä uralleen teatterissa.
Owen oli vuosina 1964–1974 naimisissa televisio-ohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja Jon Stonen kanssa. Eroon päättyneestä avioliitosta syntyi kaksi lasta.
Rock & Roll Divorce
Rock & Roll Divorce on Hanoi Rocksin toinen livealbumi ja itse asiassa bootleg. Yhtyeen oli tarkoitus julkaista uusi albumi syyskuussa 1985 kansainvälisen menestyslevyn Two Steps from the Moven jälkeen, mutta yhtyeen rumpalin Razzlen kuolema auto-onnettomuudessa joulukuussa 1984 aloitti yhtyeen hajoamisen. Razzlen Helsingin Kulttuuritalon muistokonserttien jälkeen 3. tammikuuta basisti Sam Yaffa erosi yhtyeestä. Näin ollen yhtyeeseen jäi tunnetuimmasta kokoonpanosta vain Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy. Uudeksi rumpaliksi otettiin yhtyeen vanha ystävä The Clashin Terry Chimes. Sam Yaffan tilalle basistiksi otettiin René Berg, mutta hänestä ei pidetty, ja hänet todettiin yhtyeeseen sopimattomaksi heti jo ennen Puolan kiertuetta. Molemmat uudet jäsenet soittavat tällä live-levyllä, mutta Monroen mukaan yhtye ei kuitenkaan ollut enää entisensä kahden ydinjäsenen poistuttua yhtyeestä.
Levyn on nauhoittanut Mick Staplehurst yhtyeen hajottaneen Puolan kiertueen viimeisellä keikalla Rockerina Festivalilla 19. toukokuuta 1985. Alkujaan levyä ei yleisesti pidetty hyvänä fanien eikä kriitikkojen keskuudessa, mutta myöhemmin se on saanut arvostusta. Yhtyeen viimeinen kiertue Puolassa vedettiin tuskallisesti läpi, ja koko kiertueen ajan yhtye tiesi tulleensa tiensä päähän. On sanottu, että nauhalle tallentunut Michael Monroen tuhahdus "Boring, fucking boring" levyn kahden viimeisen kappaleen välissä kertoo hyvin yhtyeen soittoasenteesta tuolla nauhoitushetkellä.
Nauhat jäivät yhtyeen hajoamisen jälkeen ilmeisesti Staplehurstin haltuun, mutta Andy McCoy varasti ja julkaisi ne Suomessa levynä elokuussa. Michael Monroe ei tosin olisi halunnut levyä koskaan julkaistavan. Tästä syystä levy on itse asiassa vain yhtyeen puolivirallinen albumi, koska se on koostettu bootleg-nauhoista. Rock & Roll Divorce -albumi julkaistiin aikanaan vain vinyylilevynä Isossa-Britanniassa ja Japanissa, eikä sitä ole saatavilla CD:nä tai remasteroituna. Seuraava Hanoi Rocks-levy julkaistiin vasta comebackin jälkeen vuonna 2002.
21 senttimetrin säteily
21 senttimetrin säteily on sähköisesti neutraalin vedyn energiatason muuttumisessa vapautuvaa sähkömagneettista säteilyä, jonka taajuus on noin ja aallonpituus noin 21 senttimetriä. Säteilyä hyödynnetään runsaasti erityisesti radiotähtitieteessä, sillä se on radiosäteilyä.
Rock & Roll Divorce
Kappalelista
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Andy McCoy, ellei toisin mainittu.
21 senttimetrin säteily
Säteilyn syntyminen
Sähköisesti neutraali vety koostuu yhdestä protonista, jota kiertää yksi elektroni. Kummallakin on spin-niminen ominaisuus. Spinin klassinen analogia on pyörimisliike (kuten Maan pyöriminen akselinsa ympäri sen kiertäessä Auringon ympäri) mutta koska kyseessä on hiukkasmaailman ilmiö, on spinin merkitys hieman toinen. Protonin ja elektronin spinit voivat saada kaksi arvoa analogiana myötä- ja vastapäivään tietyn akselin ympäri. Protonin ja elektronin spinit voivat olla saman- tai erisuuntaiset.
Hiukkasten magneettisten vuorovaikutusten vuoksi vetyatomilla, jonka protonin ja elektronin spinit ovat samansuuntaiset, on hiukan enemmän energiaa kuin atomissa, jossa spinit ovat vastakkain. Siirtymä pienemmälle energiatasolle on hyvin epätodennäköistä, 2,9 · 10−15 s−1. Tämän vuoksi sitä tuskin havaitaan laboratoriossa, mutta koska vetyatomeja on niin runsaasti avaruudessa havaitaan säteily helposti radioteleskoopeilla. Lisäksi toisten atomien kanssa törmäämisen ja kosmisen taustasäteilyn vaikutuksesta tapahtuma nopeutuu.
Säteilyn löytäminen
Hendrik van de Hulst ennusti vuonna 1944 kylmän tähtienvälisessä aineessa olevan atomaarisen vetykaasupilven emissioivan tietyn taajuista radioaaltoa. Ensimmäisen kerran Harold Irving Ewen ja Edward Mills Purcell havaitsivat säteilyn Harvardin yliopistossa vuonna 1951. Havainnon vahvistivat pian Jan Oort ja A. C. Müller. Löydön pohjalta pystyttiin myös päättelemään Linnunradan spiraalimainen muoto.
Juan José Flores
Juan José Flores (1800 Puerto Cabello, Venezuela – 1864 Guayaquil, Ecuador) oli ecuadorilainen sotilas ja valtiomies. Hän toimi maansa presidenttinä 1830–1834 ja uudelleen 1839–1845.
Mitsuo Ogasawara
Mitsuo Ogasawara (, s. 5. huhtikuuta 1979 ) on japanilainen jalkapalloilija, joka on edustanut pitkään kotimaansa Kashima Antlers -seuraa. Hän pelasi lainsaopimuksella myös Italian Serie A:ssa FC Messina Pelorossa. Ogasawara pelasi Japanin maajoukkueessa Saksan MM-kisoissa 2006 kahdessa alkulohko-ottelussa avauskokoonpanossa.
Juan José Flores
Hän taisteli Simon Bolivarin joukoissa, ja nautti Bolivarin arvostusta. Hänet nimitettiin Paston alueen komentajaksi 1824, ja Suur-Kolumbian eteläisen osan komentajaksi 1826, asemapaikkanaan Quito. Alueen asukkaiden tuella hän irrotti eteläosat Suur-Kolumbiasta, ja muodosti näin Ecuadorin valtion.
Erotettu presidentti lähti Eurooppaan, missä hän alkoi valmistella aseellista maihinnousua Ecuadoriin ja haki sille tukea useilta eurooppalaislta valtioilta. Muut Amerikan valtiot estivät suunnitelman toteuttamisen. Flores palasi Etelä-Amerikkaan ja asettui synnyinmaahansa Venezuelaan, luopui Ecuadorn kansalaisuudesta ja omistautui jälleen sotilasuralle. Vuonna 1858 entinen vihollinen Gabriel García Moreno kutsui Floresin johtaman Ecuadorin joukkoja maan eteläosissa puhjenneiden levottomuuksien tukahduttamisessa.
Sauber C24
Sauber C24 oli Sauber-tallin viimeinen Formula 1 -auto ennen Sauberin myymistä BMW:lle. Auton suunnitteli saksalainen Willy Rampf kaudelle 2005. Auto julkistettiin 11. tammikuuta 2005 Valenciassa F1-talvitestien aikana. Autoa ajoivat kanadalainen vuoden 1997 maailmanmestari Jacques Villeneuve ja brasilialainen Felipe Massa. Autossa oli Ferrarin valmistama, Petronasiksi nimetty moottori sekä Michelinin valmistamat renkaat.
Kausi alkoi kahdella pisteettömällä kilpailulla. Ensimmäiset pisteet autolla saavutettiin Bahrainin GP:stä, jossa Massa ylsi seitsemänneksi. Seuraavana ajetussa kilpailussa, San Marinon GP:ssä, Villeneuve ajoi neljänneksi. Kolmen pisteettömän kilpailun jälkeen Kanadan GP:ssä autolla saavutettiin lisää pisteitä, kun Massa oli kilpailun neljäs. Yhdysvaltain GP:ssä kaikki Michelinejä käyttäneet tallit vetäytyivät turvallisuussyistä joten autolla ei saavutettu kilpailusta pisteitä. Ranskan GP:ssä Villeneuve ylsi kahdeksanneksi. Autolla kerättiin lisää pisteitä Saksan ja Belgian GP:stä. Auton viimeiset pisteet saavutettiin kauden viimeisestä kilpailusta, Kiinan GP:stä, jossa Massa ajoi kuudenneksi.
Autolla kerättiin 20 pistettä, mitkä oikeuttivat kahdeksanteen sijaan valmistajien MM-sarjassa.
Papa (mytologia)
Papa on Polynesian mytologiassa esiäiti tai jumalatar. Havaijilaisten mytologiassa hän on esiäiti sekä maan jumalatar ja manalan valtiatar. Papan nimi tarkoittaa matalaa, ja todennäköisesti jumalatar yhdistettiin alun perin Havaijisaarten vedenalaisiin perustuksiin. Hänen täydellinen nimensä oli Papa-hanau-moku (olento josta maa on saanut alkunsa). Papa pidettiin Havaijisaarten varhaisen elämän kantavana voimana. Tarujen mukaan hän otti puolisokseen Wakean, ensimmäisen heimopäällikön, ja synnytti hänelle monta lasta. Mutta kun Wakea ryhtyi sukurutsaiseen suhteeseen heidän tyttärensä kanssa, Papa raivostui niin, että lähti maan päältä ja antoi ihmiskunnalle kuoleman kiroukseksi. Papan ja Wakean erosta johtuu paitsi kuolevaisuus myös havaijilaisen yhteiskunnan jakautuminen eri luokkiin. Yhdestä Papan hylkäämästä lapsesta tuli nimittäin ajan oloon ensimmäinen orja.
Papa esiintyy myös Uuden-Seelannin maorien luomismyyttissä, jossa hän on taivaan jumalan Rangin puoliso. Maorien mukaan Rangi ympäröi Papan joka puolelta sulkien siten kaiken maan jumalattaren kohtuun. Ratkaistakseen tilanteen heidän poikansa Tane-mahuta työnsi heidät eroon toisistaan.
Papu tunnetaan lisäksi nimellä Papatuanuku, ja hän on myyteissä alkujumalien naisellinen puolisko. Kun hän kohotti kätensä halatessaan puolisoaan Rangia, heidän lapsensa näkivät ensimmäisen auringonsäteen.
Minimoog
Minimoog on Moog Musicin valmistama syntetisaattori. Se on yhdessä ARP 2600:n ja ARP Odysseyn kanssa kuuluisimpia analogisista syntetisaattoreista. Minimoogia valmistettiin vuosina 1970–1975 ja tuli uudelleen tuotantoon vuosiksi 1977–1981. Minimoog suunniteltiin erityisesti keikkakäyttöön, koska Moogilla oli tuohon aikaan tuotannossa vain suuria modulaarisia syntetisaattoreita, jotka eivät sopineet hyvin keikkakäyttöön.
Kuala Lumpur
Kuala Lumpur (Jawi:كوالا لمڤور) on Malesian suurin kaupunki ja liittovaltion pääkaupunki. Usein se tunnetaan lyhenteellä KL. Kaupungin väkiluku on lähes 1,9 miljoonaa ja esikaupunkeineen noin 7,2 miljoonaa. Suurin osa asukkaista on malaijeja ja kiinalaisia, mutta kaupungissa asuu myös runsaasti intialaisia.
Minimoog
Moog Voyager
Moog-syntetisaattoreiden luoja Bob Moog sai oikeudet Moogin nimeen 1990-luvulla ja toi Minimoogin uudelleen tuotantoon vuonna 2002. Nimi on tosin Moog Voyager, mutta se perustuu sekä ulkomuodollisesti että tekniikaltaan alkuperäiseen Minimoogiin. Syntetisaattoria kutsutaan epävirallisesti myös Minimoog Voyageriksi. Vuosina 2008–2009 valmistettiin Moog Voyager Old School -nimistä syntetisaattoria, jota tehtiin täysin alkuperäisen Minimoogin mukaan paitsi, että jotkut osat olivat uusia vastineita alkuperäisten osien ollessa mahdottomia hankkia.