cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juha Mieto
Lapsuus ja nuoruus
Mieto vietti hyvin liikunnallisen lapsuuden. Hän alkoi auttaa isäänsä metsätöissä ja pellolla jo kahdeksanvuotiaana. Hiihdosta Mieto kiinnostui alle kouluikäisenä, liittyi Kurikan Ryhtiin ja alkoi kouluikäisenä osallistua hiihtokilpailuihin. Hän ei lasten kisoissa vielä taistellut voitoista, mutta kilpaili hyvin ahkerasti ja osallistui viikonloppuleireille.
Ensimmäisissä nuorten SM-hiihdoissaan Lahdessa 16-vuotias Mieto sijoittui 19:nneksi. Ensimmäisen kilpailumatkansa ulkomaille Mieto teki Itävallan Murauhun 17-vuotiaiden epävirallisiin nuorten EM-hiihtoihin, missä hän sijoittui parhaana suomalaisena kuudenneksi. Seuraavan talven virallisissa nuorten EM-hiihdoissa Ranskan Les Roussesissa Mieto sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi ja sai pronssia Suomen viestijoukkueessa. Seuraavana talvena viimeisissä nuorten EM-kisoissaan Mieto jäi kahden kaatumisen vuoksi 16. sijalle.
Hiihdon lisäksi Mieto harrasti nuoruudessaan muitakin urheilulajeja, etenkin suunnistusta, pesäpalloa, lentopalloa, keskimatkan juoksua ja moukarinheittoa. Hän voitti muun muassa moukarinheitossa useita piirinmestaruuksia, juoksuviesteissä SM-pronssia ja lentopallossa kaksi nuorisoseurojen Suomen-mestaruutta. Suunnistuksen Jukolan viestiin Mieto osallistui elämänsä aikana yhteensä 19 kertaa.
Käytyään kansakoulun loppuun Mieto ei mennyt oppikouluun vaan aloitti työt setänsä puusepänverstaassa. Asevelvollisuutensa Mieto suoritti Kainuun prikaatin urheilujoukoissa vuosina 1969–1970 ja yleni kersantiksi.
Armeijan jälkeen Mieto aloitti työt Kurikan kaupungin palveluksessa urheiluohjaajan apulaisena. Puolipäivätyö antoi hänelle mahdollisuuden panostaa päätoimisesti urheiluun. Mieto oli kaupungin palveluksessa yhtäjaksoisesti 17 vuoden ajan.
Kilpailut
Mieto valittiin vuonna 1970 olympiavalmennettavien ryhmään vuoden 1972 Sapporon talviolympialaisia varten. Miedon ensimmäinen päävalmentaja oli Arto Tiainen. Mieto harjoitteli paljon Itävallan Ramsaussa korkean paikan leirillä.
Mieto kilpaili Suomen joukkueessa Sapporon olympialaisten esikisoissa 1971 ja sijoittui päämatkallaan 15 kilometrin hiihdossa kuudenneksi.
Sapporon olympialaisissa 1972 Mieto sijoittui ensimmäisessä olympialähdössään 15 kilometrin hiihdossa neljänneksi vain 0,06 sekunnin erolla pronssiin ja kahden sekunnin erolla hopeaan. Viestissä Suomen joukkue sijoittui viidenneksi ja Mieto hiihti osuutensa nopeimman ajan.
Falunin MM-hiihdoissa 1974 Mieto käytti vielä puusuksia, kun jotkut muut huippuhiihtäjät olivat jo siirtyneet lasikuitusuksiin. 30 kilometrin hiihdossa Mieto otti hopeamitalin lasikuitusuksia käyttäneen Thomas Magnussonin jälkeen. Miedon paras suksipari oli lisäksi vahingossa tärveltynyt edellisenä päivänä niitä voideltaessa. 15 kilometrillä Mieto oli neljäs, mutta epäonnistui 50 kilometrin kilpailussa pieleen menneen voitelun vuoksi. Saman kevään Holmenkollenin kilpailuista alkaen myös Mieto hiihti lasikuitusuksilla, ensin Kneisslen ja seuraavasta syksystä alkaen Fischerin suksilla. Pari vuotta myöhemmin hän vaihtoi suomalaisiin Järvisiin ja 1980-luvulla takaisin Fischerin suksiin.
Mieto sijoittui historian ensimmäisessä hiihdon maailmancupissa 1974–1975 toiseksi Norjan Ivar Formon jälkeen. Mieto voitti maailmancupin kokonaiskilpailun vuosina 1975–1976 ja 1979–1980.
Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 Mieto otti avausmatkallaan 30 kilometrillä neljännen sijan, mutta jäi parhaalla matkallaan 15 kilometrillä kymmenenneksi. Viestissä Mieto saavutti uransa ainoan arvokisakultamitalin, kun Suomi voitti. Mieto hiihti toisen osuuden ja nosti hiihdollaan Suomen selvään johtoon.
pienoiskuva|vasen|pysty|Juha Mieto Holmenkollenilla vuonna 1978. Lahden MM-kisoissa 1978 Mieto hiihti kaikki matkat. Hän sijoittui 30 kilometrillä seitsemänneksi, mikä oli kaikille pettymys. 15 kilometrillä Mieto sijoittui lipsuvilla suksilla pronssille vain viisi sekuntia kultamitalista jääneenä. Viestissä Mieto hiihti kaikkein nopeimman yksityisajan ja Suomi sijoittui Ruotsin jälkeen hopealle. 50 kilometrin kilpailussa Suomen voitelu epäonnistui, ja Mieto luovutti ja jättäytyi toiseksi viimeiseksi.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Mieto aloitti sijoittumalla 30 kilometrillä seitsemänneksi. 15 kilometrin kilpailussa Mieto menetti kultamitalin Ruotsin Thomas Wassbergille vain yhden sadasosasekunnin erolla. Mieto ei suostunut ruotsalaisten ehdotukseen antaa Wassbergin kultamitalista puolet Miedolle. Olympialaisten jälkeen Kansainvälinen hiihtoliitto luopui sadasosasekuntien käytöstä. Mieto ei pitänyt ajatusta hyvänä, sillä urheilijat on laitettava paremmuusjärjestykseen. Viestikilpailussa Mieto toi ankkurina Suomen olympiapronssille. Mieto sai vielä 50 kilometrin hiihdossa hopeaa.
Oslon MM-hiihdoissa 1982 Mieto kurotti maaliviivalla Suomelle pronssia viestihiihdossa, joskin myös selvästi neljänneksi jääneelle Itä-Saksan joukkueelle annettiin pronssimitalit. 15 kilometrin hiihdossa Mieto sijoittui kuudenneksi ja 30 kilometrillä viidenneksi. 50 kilometrin kilpailun Mieto keskeytti huonojen suksien vuoksi. Näissä kisoissa nähtiin ensimmäiset luistelutyylillä hiihtäneet kilpailijat. Mieto päätti, ettei itse harjoittelisi uutta tyyliä. Hän kuitenkin myöhemmin opetteli senkin ja voitti sillä kansallisia kilpailuja.
Viimeisissä olympiakisoissaan Sarajevossa 1984 Mieto sijoittui neljänneksi 15 kilometrin hiihdossa, vaikka hän hiihti ainoana kärkimiehenä vielä perinteisellä tyylillä eikä luistellen. Viestistä Mieto sai pronssia Suomen joukkueen toisen osuuden hiihtäjänä. Hän sijoittui vielä 30 kilometrillä kahdeksanneksi ja 50 kilometrillä kymmenenneksi.
Seefeldin MM-kisoissa 1985 luistelutyyliä ei Miedon toiveista huolimatta ollut kielletty. Mieto hiihti kisoissa vain yhden matkan ja jäi kauas kärjestä.
Seefeld jäi Miedon kansainvälisen huippuhiihtäjän uran viimeiseksi arvokisaksi. Mieto hiihti uransa aikana 20 henkilökohtaista olympia- ja MM-kilpailua ja seitsemän viestikilpailua. Hän voitti kaikkiaan yhdeksän arvokisamitalia. Yhdeksännentoista ja viimeisen Suomen-mestaruutensa Mieto voitti talvella 1985. SM-hopeita ja -pronsseja Mieto voitti urallaan neljä kumpaakin.
Vuoden 1985 jälkeen Mieto ei enää kuulunut maajoukkueeseen vaan jatkoi kilpahiihtoa kansallisella tasolla. Viimeisen kilpailunsa Mieto hiihti talvella 1990.
Mieto kilpaili aina poikkeuksellisen ahkerasti, ja hänen uransa ajoittui vuosiin, jolloin Suomessa ja Ruotsissa järjestettiin hiihtokilpailuja talvisin lähes päivittäin. Mieto itse arvelee hiihtäneensä koko 20-vuotisen uransa aikana yli 1300 kilpailua, joista yleisessä sarjassa keskimäärin yli 50 kilpailua kaudessa. Kaudella 1975–1976 Mieto hiihti peräti 76 kilpailua.
Harjoittelu
Miedon harjoitteluun kuuluivat viikoittaiset hapenottoharjoitukset sekä noin 70 kilometrin mittaiset hiihtolenkit. Hän harjoitteli myös juoksemalla talvisin villasukat jalassaan. Vuodesta 1972 alkaen Mieto kävi harjoittelemassa joka syksy yksinään Muonion Jerismajalla.
Mitat ja ominaisuudet
Miedon kilpailupaino vaihteli 95 ja 105 kilogramman välillä. Hänet mitattiin 25-vuotiaana 197 senttimetrin pituiseksi. Miedon lepopulssi on ollut alimmillaan 27 ja maksimisyke nuorena tehdyssä testissä 170, mikä on melko matala arvo. Hänen hemoglobiiniarvonsa on ollut noin 170. Miedon adrenaliinituotanto oli poikkeuksellisen korkea. Cooperin testissä Mieto juoksi 20-vuotiaana tuloksen 4 060 metriä. 5 000 metriä hän on juossut aikaan 15.03 minuuttia.
Miedon maksimaalinen hapenottokyky on yli 7,4 litraa minuutissa, mikä on mahdollisesti korkein hiihtäjälle koskaan mitattu lukema. Hänen suhteellinen hapenottokykynsä oli vain 77 millilitraa kilogrammaa kohden minuutissa, mikä johtuu hänen suuresta koostaan.
Työura hiihtouran jälkeen
Kilpahiihtäjän uransa jälkeen Mieto on näyttäytynyt usein erilaisissa tilaisuuksissa ja tapahtumissa puhumassa tai markkinoimassa erilaisia tuotteita. Hän kiersi kahdeksan vuoden ajan Keskon markkinointitilaisuuksissa. Hän on esiintynyt televisiomainoksissa ja näytellyt sekä toiminut muun muassa juontajana, isäntänä ja selostajana. Hänestä tuli Kurikan Urheiluliike Oy:n osakas, mutta yritys velkaantui ja meni nurin.
Farimaké
Farimaké on maalaiskunta Moptin alueen Youwaroun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Gathi-Loumo sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen länsireunalla 40 kilometriä Youwarousta luoteeseen. Kunnassa on 11 900 asukasta (vuonna 2009).
Juha Mieto
Poliittinen ura
Mieto käytti täysistunnossa neljän vuoden aikana 284 puheenvuoroa ja lausui ne leveällä pohjalaisella murteellaan. Hän puhui usein koululiikunnan ja muun liikunnan puolesta. Hän pyrki myös saamaan pikavipit kielletyiksi. Mieto oli jäsenenä eduskunnan työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa, puolustusvaliokunnassa ja tulevaisuusvaliokunnassa.
Farimaké
Farimakén kunnan pinta-ala on 3 148 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Youwaroun piirin Youwaroun ja Bembéré Taman kuntiin sekä etelässä Moptin alueen Ténenkoun, lännessä Ségoun alueen Nionon ja Timbuktun alueen Goundamin ja pohjoisessa Niafunkén piireihin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Nigerjoesta lähtevä Tialga-kanava ruokkii lukuisia järviä.
Juha Mieto
Poliittinen ura
Mieto oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2011, mutta 3 907 ääntä eivät riittäneet läpimenoon. Kevään 2015 eduskuntavaaleissa Mieto oli jälleen ehdokkaana Vaasan vaalipiirissä, mutta 2 971 äänen saalis ei riittänyt valituksi tulemiseen.
Farimaké
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi hyödynnetään metsiä sekä harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Gathi-Loumossa pidetään viikoittaiset markkinat sekä suuret karjamarkkinat.
Juha Mieto
Poliittinen ura
Mieto oli Kurikan kaupunginvaltuuston jäsen 2013–2017 keskustan edustajana. Hän oli kaupunginvaltuuston toinen varapuheenjohtaja. Hän putosi valtuustosta vuoden 2017 vaaleissa.
Farimaké
Gathi-Loumosta on tieyhteydet Diankéen, Youwarouhun, Léréen ja Diouraan. Vesiteitä voidaan käyttää vain kolme kuukautta vuodessa. Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, yksi paimentolaiskoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja terveysasema.
Femme fatale
pienoiskuva|Kohtalokas nainen elokuvasta [[Tuhoava isku (1949)]] Femme fatale [fam fatal] (ranskaa, ) on kirjallisuuden ja populaarikulttuurin arkkityyppinen naishahmo, joka kietoo miehiä hypnoottisesti pauloihinsa ja saa nämä ajautumaan vaarallisiin, jopa hengenvaarallisiin tilanteisiin. Femme fatalessa salaperäisyys, viettelevyys, kauneus ja seksuaalinen vetovoima yhdistyvät ovelaan valheellisuuteen sekä usein myös noitamaisiin, vampyyrimäisiin tai paholaismaisiin piirteisiin. Femme fatale voidaan näkökulmasta riippuen nähdä niin sankarittarena, antisankarittarena kuin uhrinakin.
Esimerkkejä
Varhaisia femme fatale -hahmon edustajia ovat kreikkalaisen mytologian kaunis Helena, joka aiheutti Troijan sodan, homeeristen runojen seireenit ja kaunis velhonainen sekä Hesiodoksen Pandora lippaineen. Vanhan testamentin femme fataleja ovat Aadamin perisyntiin houkutellut Eeva ja syöjätär Lilith. Myös tosielämän Egyptin kuningatar Kleopatra on nähty femme fatalena.
Juha Mieto
Tunnustuksia
Opetusministeriö myönsi Miedolle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2007.
Juha Miedon patsas Legenda paljastettiin Kurikan keskustassa 26. syyskuuta 2020. Yhteensä 130 000 euroa maksanut patsas rahoitettiin kokonaan yksityisillä lahjoituksilla ja kansalaiskeräyksellä. Patsaan suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu vuonna 2018. Kilpailuun osallistui 11 ehdotusta, joista voittajaksi selviytyi kuvanveistäjä Pekka Jylhän teos.
Femme fatale
Esimerkkejä
Keskiajalla femme fatalen hahmon kautta varoiteltiin naisen hillittömän seksuaalisuuden vaaroista. Romantiikan aikakaudella hahmo esiintyi muun muassa Edgar Allan Poen novelleissa. 1800-luvun ja 1900-luvun oopperoista femme fatalen hahmolla on keskeinen rooli muun muassa Bizet’n Carmenissa, Wagnerin Parsifalissa ja Alban Bergin Lulussa. Maalaustaiteessa kohtalokasta naista kuvasivat muun muassa Edvard Munch ja Gustav Klimt symbolistisissa ja ekspressionistisissa töissään. Alankomaalainen Mata Hari oli 1900-luvun alun tosielämän salaperäinen tanssijatar ja vakooja.
Juha Mieto
Tunnustuksia
Miedon elämästä ollaan tekemässä elämäkerrallista musiikkinäytelmää, jonka käsikirjoittaa näyttelijä Kari Hakala.
Femme fatale
Esimerkkejä
Mika Waltarin romaanissa Sinuhe egyptiläinen (1945) esiintyy kohtalokas Nefernefernefer. Elokuvassa femme fatale esiintyy etenkin 1940- ja 1950-lukujen amerikkalaisissa film noir -filmeissä. Niistä tunnetuimpia on Gilda (1946), jossa pääosaa esittää Rita Hayworth. Uudemmista femme fatale -hahmoista tunnetaan esimerkiksi trillerin Basic Instinct (1992) salaperäinen nainen, jota esittää Sharon Stone.
Muita esimerkkejä:
Juha Mieto
Yksityiselämä
Mieto meni kihloihin Porista kotoisin olleen Minna Grönroosin kanssa kesällä 1976, ja naimisiin he menivät seuraavana keväänä. Mieto rakennutti pariskunnalle talon Miedon kylään vuonna 1978. Minna Mieto kuoli sydänkohtaukseen tapaninpäivänä 1996. Heillä on yksi poika, Juha-Petteri (s. 1988).
Mieto on kilpaillut myös halonhakkuussa. Vuonna 2007 Iin Raasakkakoskella pidetyissä Kuningasjätkä 2007 -kilpailuissa Mieto voitti halonhakkuukilpailun halkomalla motin halkoja aikaan 9:06,8. Median mukaan tulos oli maailmanennätys.
Miedolle on tyypillistä hänen pohjalainen murteensa. Hän sai siitä 1970-luvulla paljon kritiikkiä, ja esimerkiksi äidinkielenopettajat lähettivät hänelle haukkumakirjeitä. Sittemmin murteeseen on alettu suhtautua arvostavammin.
Mieto pitää mämmistä, mikä on ollut pitkään kevään vakioaiheita mediassa.
Abdulqadir Bajamal
Abdulqadir Bajamal (1946 Sanaa, Jemen – 7. syyskuuta 2020 Dubai, Yhdistyneet arabiemiraatit) oli jemeniläinen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 31. maaliskuuta 2001 – 7. huhtikuuta 2007. Hän oli Yleinen kansankokous -puolueen jäsen. Ennen pääministeriyttä Bajamal toimi Jemenin ulkoministerinä vuosina 1998–2001. Hänen edeltäjänsä pääministerinä oli Abdulkarim al-Iryani.
Bajamalille myönnettiin vuonna 2008 YK:n ympäristöohjelman Champions of the Earth -palkinto. Hän joutui 26. huhtikuuta 2008 Singaporessa salamurhayrityksen kohteeksi ja vajosi koomaan saatuaan peräkkäin sydän- ja aivoinfarktin. Hänen kannattajansa väittivät presidentti Ali Abdullah Salehin olleen murhayrityksen takana. Bajamal kärsi jälkiseurauksista elämänsä loput 12 vuotta.
Plays Metallica by Four Cellos
Plays Metallica by Four Cellos on suomalaisen Apocalyptica-yhtyeen vuonna 1996 julkaistu debyyttialbumi. Se sisältää Metallican kappaleita neljällä sellolla soitettuina. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti noin 800 000 kappaletta. Suomessa albumia on myyty yli 23 000 kappaletta eli kultalevyyn oikeuttava määrä.
Kappaleet
Sovitukset Eicca Toppinen.
Kaupallinen menestys
Albumi on myynyt Suomessa platinalevyn verran.
Leopold II (Toscana)
thumb|Leopold II, [[Giuseppe Bezzuolin maalaama muotokuva noin vuodelta 1840.]] Leopold II (3. lokakuuta 1797 Firenze – 29. tammikuuta 1870 Rooma) oli Toscanan suurherttua vuosina 1824–1859. Hän menetti valtakuntansa Italian yhdistymisen seurauksena.
Kääntyminen vastavallankumoukselliseksi ja tukeutuminen itävaltalaisiin miehitysjoukkoihin romahduttivat Leopoldin kansansuosion. Lisäksi hän hajotti parlamentin syyskuussa 1850 ja peruutti antamansa perustuslain toukokuussa 1852. Hän kieltäytyi liittymästä vuonna 1859 uuteen sotaan Itävaltaa vastaan, mutta arvatessaan uuden vallankumouksen olevan ovella hän lähti uudelleen maanpakoon 27. huhtikuuta. Leopold ilmoitti 21. heinäkuuta 1859 luopuvansa kruunusta poikansa Ferdinand IV:n hyväksi, joka ei tosiasiassa koskaan päässyt hallitsemaan valtakuntaansa. Leopold asui tämän jälkeen maanpaossa Itävaltaan kuuluneessa Böömissä. Hän kuoli vuonna 1870 ollessaan matkalla Roomassa ja hänet haudattiin Habsburgien perinteiseen hautapaikkaan Wienin Kapusiinikirkon kryptaan.
Leopold II:n ensimmäinen puoliso oli Saksin prinsessa Maria Anna, joka kuoli vuonna 1832. Hänen toinen puolisonsa oli Molempain Sisiliain kuninkaan Frans I:n tytär Maria Antonia. Heidän poikiaan olivat suurherttua Ferdinand IV ja arkkiherttua Juhana.
Aporia
Aporia (: ”umpikuja”, ”pulma”) on filosofisessa päättelyssä tai argumentaatiossa tila, josta ei voida edetä, ja retoriikassa keino ilmaista epäilyä.
Filosofiassa
Filosofiassa aporia on filosofinen pulmatilanne, (näennäisesti) ratkaisemattomissa oleva umpikuja tai hämmennyksen tila, johon on päädytty esittämällä joku kysymys. Sitä selvitettäessä on päädytty tilanteeseen, jossa lopullista vastausta ei voida antaa. Tämä on usein seurausta siitä, että jäljellä on kaksi yhtä mahdollista mutta keskenään ristiriitaista vaihtoehtoa. Ajatus aporioista esiintyy ennen kaikkea antiikin filosofiassa, mutta se löytyy myös esimerkiksi Jacques Derridan ajattelusta.
Platonin varhaisia dialogeja kutsutaan usein hänen aporeettisiksi dialogeikseen, koska ne päättyvät usein aporiaan. Näissä dialogeissa Sokrates kyselee kuulustelemaltaan henkilöltä jonkun käsitteen, kuten hyve tai rohkeus, määritelmää. Tämän jälkeen Sokrates osoittaa sokraattista menetelmää käyttäen, ettei henkilön antama määritelmä ole tyydyttävä. Useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen kuulusteltava myöntää lopulta olevansa aporiassa tutkitun käsitteen suhteen, eli myöntää, ettei tiedä käsitteen määritelmää. Platonin dialogissa Menon Sokrates kuvaa aporiaan päätymisen puhdistavaa vaikutusta: se osoittaa jollekin joka vain luuli tietävänsä jotain ettei hän todellisuudessa tiedä sitä, ja synnyttää hänessä halun todella tutkia asiaa.
Aristoteleen Metafysiikassa aporia (”ongelma”) ja niiden määrittely on osana tutkimusmenetelmää. Teoksessa Aristoteles aloittaa tutkimuksen rationalistisen a priori -periaatteen ja empiristisen tabula rasa -lähtökohdan sijasta tutkimalla tunnettuja aporioita ja selvittämällä, mikä pohditutti häntä edeltäneitä metafyysikoita. Teoksen kolmas kirja luettelee näitä aporioita. Aristoteleen sanoin: ”Päästäksemme käsiksi tutkittavaan tieteeseen [metafysiikkaan] meidän on aluksi lueteltava ensimmäiseksi käsiteltävät ongelmat – – Niille, jotka pyrkivät eroon ongelmista, on hyödyksi perusteellinen paneutuminen niihin; päästäänhän ongelmista eroon ratkaisemalla ne”.
Aporioiden yleisyys on ollut yhtenä perusteluna skeptisismille sekä antiikin että nykyajan filosofiassa.
Retoriikassa
Aporia on myös retorinen keino, jonka avulla puhuja esittää epäilyn – usein teeskennellyn – koskien omaa mielipidettään, tai kysyy yleisöltä retorisesti, kuinka hänen tulisi edetä. Tästä käytetään myös nimiä dubitatio.
Jevgeni Kulikov
Jevgeni Nikolajevitš Kulikov (s. 25. toukokuuta 1950) on venäläinen pikaluistelun olympiavoittaja, joka aktiiviuransa aikana edusti Neuvostoliittoa. Hänen paras matkansa oli 500 metriä.
Innsbruckin 1976 olympialaisten 500 metrillä Kulikov luisteli kuumeisena ja vilustuneena, mutta voitti tästä huolimatta kultamitalin olympiaennätyksellä 39,17 s. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin olympialaisissa hän oli 500 metrillä hopealla ajalla 38,37 s. Vuonna 1977 hän oli sprintterien MM-kisoissa kolmas. Vuonna 1981 hän paransi vielä omaa 500 metrin maailmanennätystään ja luisteli matkan ensimmäisenä ihmisenä alle 37 sekunnin. Uransa aikana hän teki kaikkiaan yhdeksän maailmanennätystä.
Glee: The Music, Journey to Regionals
Glee: The Music, Journey to Regionals on toinen EP-levy FOXin televisiosarjasta Glee. Se julkaistiin 8. kesäkuuta 2010. Albumi sisältää ensimmäisen tuotantokauden jaksossa ”Matkalla” esitettyjä cover-kappaleita, joista puolen alkuperäinen esittäjä on rockyhtye Journey. Albumin versio Journeyn kappaleesta Don’t Stop Believin’ sai Grammy-ehdokkuuden ja oli myös 2011 Grammy Nominees -kokoelmalevyllä.
Kriittinen vastaanotto
Denver Postin Ricardo Baca piti albumin kappaleiden hauskuudesta ja tuttuudesta ja etenkin kappaleesta Faithfully. Hänen mielestään kuitenkin kappaleen Don't Stop Believin' rockmusiikki voitti näyttelijöiden "sievän" laulun.
Allmusicin Andrew Leahey antoi albumille 2.5/5 tähteä. Reutersin kirjoittaja kutsui Journeyn sikermää "sydämelliseksi ja kohottavaksi" ja CBS Newsin Jessica Derschowitz arvioi sen "fantastiseksi". Myös Los Angeles Timesin Gerrick Kennedy piti albumista ja korosti sen tunteellisuutta ja ylisti koko näyttelijäkaartin laulutaitoja. IGN:n Eric Goldmanin mielestä kappaleen Don't Stop Believin' esittäminen uudelleen sarjassa toimi hyvin ja hän piti myös sen musiikillisesta uudelleensovituksesta.
The Houston Chroniclen Bobby Hankinson piti eniten kappaleesta Don't Stop Believin', mutta Vanity Fairin Brett Berk katsoi sen tarpeettomaksi sikermässä. Berkin suosikki oli Bohemian Rhapsody ja hän antoi sille 4/5 tähteä, vaikka hän pitikin sitä liian ennalta-arvattavana kappalevalintana. Timen James Poniewozik arveli kappaleen Gleen yhdeksi parhaista, mutta ei ollut varma siitä minkä kuoron kilpailuesitys oli parempi.
Journeyn entinen keulahahmo Steve Perry, joka on ollut toisena kirjoittajana useissa yhtyeen kappaleissa, ylisti vuolaasti kappaleidensa käyttöä sarjassa: "Glee on avannut kansainvälisen lauluntekijöiden luettelon ja esitellyt kappaleet uudelle sukupolvelle, joka ei olisi muuten ikinä kuullut niitä".
Braden Schneider
Braden Schneider (s. 20. syyskuuta 2001 Prince Albert, Saskatchewan, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue New York Rangersissa. Rangers varasi Schneiderin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Schneider pelasi suurimman osan juniorivuosistaan kotikaupungissaan Saskatchewanin Prince Albertissa. Hän oli kaudella 2014–2015 tehoilla 6+14=20 Prince Albert Raidersin U15-junioreiden tehokkain puolustaja. Kaudella 2015–2016 Schneider nousi joukkueen kapteeniksi. Hän oli Raidersin tehokkain puolustaja tehoilla 7+13=20. Brandon Wheat Kings varasi Schneiderin 12. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2016. Kauden 2016–2017 hän pelasi kuitenkin vielä suurimmaksi osaksi B-nuorten SMAAAHL-sarjaa Prince Albert Minorsissa. Hän jakoi tehoilla 12+19=31 koko sarjan puolustajien pistepörssin toisen sijan Swift Current Legionnairesin Zach Zieglerin kanssa edellään vain Regina Pat Canadiansin Alex Kannok-Leipert. Schneider debytoi samalla kaudella myös Wheat Kingsin WHL-joukkueessa, jossa hän pelasi yhden runkosarja- ja kolme playoff-ottelua.
Varsinaisella WHL:n tulokaskaudellaan 2017–2018 Schneider teki Brandon Wheat Kingsissa 66 runkosarjaottelussa tehot 1+21=22 ja 11 playoff-ottelussa kuusi syöttöpistettä. Kaudella 2018–2019 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Schneider oli kahdeksalla osumallaan Wheat Kingsin eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 2019–2020 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+35=42. Hänet valittiin kauden päätteeksi liigan itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Schneider pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
New York Rangers varasi Schneiderin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän oli seuran toinen varaus, sillä Rangers varasi ennen Schneideria koko varaustilaisuuden ykkösvarauksena Alexis Lafrenièren. Tammikuussa 2021 hän teki amatööritry-out -sopimuksen AHL-joukkue Hartford Wolf Packin kanssa. Hän pelasi siellä alkukaudella 2020–2021 kaksi ottelua tehden yhden syöttöpisteen, kunnes WHL-kauden käynnistyessä Schneider palasi Brandon Wheat Kingsin WHL-joukkueeseen. Hän nousi joukkueen kapteeniksi. Maaliskuussa Schneider teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa.
Maajoukkueura
Schneider pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti hopeaa. Välieräottelussa Venäjää vastaan Schneider sai syöttöpisteen Alex Newhookin tekemään avausmaaliin, joka jäi Kanadan 5–0-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi ja vei joukkueen finaaliin. Hän kärsi turnauksen aikana myös yhden ottelun pelikiellon, kun Schneider taklasi alkulohkon ottelussa Saksaa vastaan Jan-Luca Schumacheria päähän.
Schneider pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän jakoi Kanadan sisäisen tehotilaston voiton Peyton Krebsin kanssa lukemalla +9. Valmennus valitsi Schneiderin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Latviaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Muuta
Schneiderin pikkuveli Marek pelaa puolustajana WHL-joukkue Saskatoon Bladesissa.
Tohnisen Äijä
Tohnisen Äijä tai Tohnin äijä on legendan mukaan ollut iso voimamies. Hän on kantanut Isonkyrön vanhan kirkon rakentamiseen ison kiven Lapuan Simpsiöltä.
Boreal Kasvinjalostus
thumb|Boreal Kasvinjalostuksen jalostama perunan Timo-lajike.
Tohnisen Äijä
Tohnisen Äijä -arvonimi
Töysässä valitaan vuosittain Tohnisen Äijä -arvonimellä, kuntaa tunnetuksi tekevä henkilö.
Seuraavat henkilöt on valittu Tohnisen äijäksi:
Boreal Kasvinjalostus
Boreal Kasvinjalostus Oy on kasvinjalostusta harjoittava yhtiö. Se perustuu Hankkijan kasvinjalostuksen ja valtion Maatalouden tutkimuskeskuksen kasvinjalostuslaitoksen toiminnan yhdistämiseen. Toiminta alkoi jälkimmäisen tiloissa vuonna 1994 Jokioisissa. Sen ja edeltäjiensä kehittämistä perunalajikkeista Satu kaupallistettiin vuonna 1995 sekä Sini ja Suvi vuonna 1997. Boreal Suomen Kasvinjalostus Oy muuttui vuonna 2000 Boreal Kasvinjalostus Oy:ksi.
Boreal Kasvinjalostuksen perunalajikkeita ovat Hankkijan Timo (1975 Hankkijan kasvinjalostus), Hankkijan Tanu, Hankkijan Tomppa, Satu (1995 Boreal Suomen Kasvinjalostus), Sini (1997 Boreal Suomen Kasvinjalostus) ja Suvi (1997 Boreal Suomen Kasvinjalostus).
Gadoliniumgalliumgranaatti
Gadoliniumgalliumgranaatti (GGG, Gd3Ga5O12, gadoliniumgalliumoksidi) on keinotekoinen silikaattimineraali, joka kuuluu granaattien ryhmään. Se sisältää harvinaista maametallia gadoliniumia ja puolijohde galliumia. Sitä käytetään joissakin teknillisen optiikan ja lasertekniikan sovellutuksissa sekä keinotimanttina koruteollisuudessa. Siihen voidaan doupata muita harvinaisia maametalleja ja käyttää materiaalia muiden granaattikiteiden kasvatusalustana. GGG:tä tutkittiin 1970- ja 1980-luvuilla käytettäväksi tietokoneiden magneettisissa kuplamuisteissa.
Saade Vol. 2
Saade Vol. 2 on ruotsalaisen poplaulaja Eric Saaden kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 30. marraskuuta 2011. Albumi on jatkoa saman vuoden kesäkuussa julkaistulle Saade Vol. 1:lle.
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin "Hotter Than Fire" 2. marraskuuta 2011, ja se debytoi Ruotsin singlelistalla viidentenä.
Coloretto
Coloretto on Michael Schachtin kehittämä ja Abacusspielen julkaisema korttipeli. 77 kortin pakka sisältää 63 värillistä korttia, 3 jokerikorttia, 10 "+2"-korttia sekä yhden lopetuskortin. Värikortteja on seitsemää eri väriä ja niissä on kameleontin kuva. Pelin tarkoituksena on hankkia pisteitä keräämällä mahdollisimman paljon kolmea väriä ja erikoiskortteja.
Valmistelut
Jokaiselle pelaajalle arvotaan yksi aloitusväri, joka ei saa olla sama kahdella pelaajalla. Aloituskortti ei myöskään voi olla "+2"-kortti tai jokeri. Pakka sekoitetaan ja asetetaan ylösalaisin pöydälle. Lopetuskortti laitetaan 15. alimmaiseksi pakkaan. Pöydälle asetetaan niin monta rivimerkkiä kuin on pelaajia.
Kierros
Vuoron aikana pelaaja saa: TAI
Pelin päättyminen
Peli päättyy sen kierroksen loppuun, jonka aikana pakasta on vedetty lopetuskortti.
Pisteenlasku
Pelaaja saa kolmesta väristä pluspisteitä ja jokaisesta lisäväristä miinuspisteitä, molempia alla olevan pistetaulukon mukaan. Jokerikortin voi laskea haluamakseen väriksi ja jokaisesta "+2"-kortista saa ylimääräiset kaksi pistettä. Pelaaja, jolla on eniten pisteitä, voittaa.
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2000
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Kanadassa. Maailmanmestaruuden voitti Kanada kaatamalla loppuottelussa jatkoajalla Yhdysvallat lukemin 3–2. Suomi saavutti pronssia.
Yoshio Tani
Yoshio Tani (s. 1945 tai 1946) on japanilainen diplomi-insinööri, joka murhasi 21. huhtikuuta 1990 Siuntiossa kaksi suomalaista liikemiestä, Juhani Komulaisen ja Turkka Elovirran. Hänet tunnetaan tiedotusvälineissä "kultasurmaajana".
Tani tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, mutta armahdettiin 2006.
Kaksoismurha
Yoshio Tani kauppasi kahdensadan kilon kultaerää, jota oli muka säilytetty sota-ajoista lähtien jalkaväenkenraali Adolf Ehrnroothin kotona. Turkulainen liikemies Turkka Elovirta halusi ostaa kullan. Liikeneuvottelun välittäjänä toimi helsinkiläinen liikemies Juhani Komulainen.
Tarina kullasta oli kuitenkin keksittyä. Tani odotti miehiä Pikkalan Golfkartanossa Siuntiossa. Hänellä oli mukanaan kullan sijasta pistooli, jolla hän ampui molemmat liikemiehet. Tämän jälkeen Tani anasti Elovirran mukana olleet viisi miljoonaa markkaa ja ajoi uhriensa ruumiit pois. Komulaisen ruumis löydettiin seuraavana päivänä Uutelantien varresta Helsingin Vuosaaresta ja Elovirran ruumis muutaman viikon kuluttua metsästä Hyvinkää-Mäntsälä-tien varresta Hyvinkäältä. Tanin vaimo toimi avunantajana ruumiiden kätkemisessä.
Tani on aina kiistänyt murhat. Oikeudessa hän väitti, että syyllinen oli 30–40-vuotias saksalainen "Hans", jolle hän toimi autonkuljettajana. Iltalehdelle Tani ilmoitti "inhoavansa väkivaltaa".
Hansin olemassaoloa ei kuitenkaan kyetty todistamaan. Sen sijaan todisteita Tania vastaan pidettiin riittävinä, ja hän sai Kirkkonummen kihlakunnanoikeudessa sekä Helsingin hovioikeudessa elinkautistuomion kahdesta murhasta, törkeästä ryöstöstä ja valuutan salakuljetuksesta. Tanin vaimo sai yhdeksän kuukauden ehdollisen tuomion osallistumisesta ruumiiden kätkemiseen.
Tanin anastamista rahoista saatiin takaisin vuonna 1990 vain puolet, jotka löydettiin hänen omakotitalonsa keittiöstä. Loput rahat saatiin takaisin 1999. Tani yritti tuolloin vankilasta käsin saada haltuunsa loput ryöstösaaliista, jonka hän oli ennen kiinnijäämistään tallettanut sveitsiläiseen pankkiin. Tani värväsi avukseen suomalaismiehen, johon hän oli tutustunut Hämeen lääninvankilassa Kylmäkoskella. Tani lupasi suomalaiselle palkkiona kymmenen prosenttia rahasummasta. Suomalainen lähti vapauduttuaan 1999 rahanhakumatkalle Sveitsiin. Hän saikin Zürichissä haltuunsa japanilaisen tallettamat 2,5 miljoonaa markkaa (787 000 Sveitsin frangia). Setelit mukanaan suomalainen entinen vanki lähti matkaamaan junalla kohti Suomea. Matka sujui tavanomaisesti, kunnes juna saapui Puttgardeniin Saksan ja Tanskan rajalle. Siellä Saksan tulli kiinnitti jostain syystä huomionsa suomalaismieheen. Tullimiehet löysivät takin vuoriin kätkettynä paksun rahanipun. Saksassa suurta rahamäärää ihmeteltiin, mutta sitä ei voitu yhdistää mihinkään rikokseen. Selvittelyn jälkeen saksalaisviranomaiset laittoivat rahat miehen ilmoittamalle suomalaiselle pankkitilille, joka oli hänen vaimonsa nimissä. Suomessa ulosottomies pääsi kuitenkin väliin, sillä pariskunnalla oli runsaasti ulosottovelkoja. Mies yritti turhaan saada ulosottoa puretuksi. Siinä vaiheessa myös poliisi kiinnostui rahoista ja pääsi selville, että todellisuudessa kyse oli Yoshio Tanin ryöstösaaliista. Rahat on sittemmin palautettu murhatun kultakauppiaan yritykselle.
Aikansa vankeudessa istuttuaan Tani pääsi avolaitokseen, josta presidentti Tarja Halonen hänet lokakuussa 2006 armahti. Tani oli vapautuessaan 60-vuotias.
Ivan Gontšarov
thumb|240px|[[Ivan Kramskoi, Ivan Gontšarov, 1865.]]
Ivan Aleksandrovitš Gontšarov ; (18. kesäkuuta (J: 6. kesäkuuta) 1812 Simbirsk, Venäjän keisarikunta – 27. syyskuuta (J: 15. syyskuuta) 1891 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija.
Suku ja koulutus
Isä Aleksandr Ivanovitš Gontšarov (1754-1819) ja äiti Avdotja Matvejevna Šaktorina (1785-1851) kuuluivat varakkaaseen kauppiasluokkaan. Isä kuoli kun Ivan oli seitsemänvuotias ja hänen kasvatuksestaan alkoi huolehtia kummisetä, eläkkeellä oleva merimies Nikolai Nikolajevitš Tregubov. Gontšarov sai peruskoulutuksensa kotona ensin Tregubovin valvonnassa ja sitten yksityisessä sisäoppilaitoksessa Arkhangelskoje-Repjovkan kylässä. Kymmenenvuotiaana hänet lähetettiin Moskovaan opiskelemaan kaupalliseen kouluun, jossa hänen vanhempi veljensä Nikolai oli jo opiskellut. Gontšarov vietti koulussa kahdeksan vuotta 1822-1830. Vaikka koulutus ei juuri kiinnostanut häntä, hänen nimensä sijoitettiin säännöllisesti koulun kunniataululle.
Aleksandr Puškinin vuosina 1823–1831 useassa osassa ilmestynyt Jevgeni Onegin teki nuoreen poikaan ja hänen tovereihinsa valtavan vaikutuksen. Hän pyysi äidiltään vuonna 1830 että hänet otettaisiin pois kauppakoulusta kesken kurssin. Hänessä oli jo lapsena syttynyt halu kirjoittaa, kiinnostus humanistisiin tieteisiin, erityisesti kaunokirjallisuuteen ja hän halusi lähteä opiskelemaan kielitiedettä yliopistoon. pienoiskuva|Ivan Aleksandrovitš Gontšarov, Kirill Gorbunov 1847 pienoiskuva|Gontšarovin kotitalo Simbirskissä, 1890-luku Gontšarov opiskeli Moskovan yliopistossa kielitieteellisessä tiedekunnassa kolmen vuoden ajan ja ryhtyi virkauralle vuonna 1835. Pitkän virkauransa aikana hän toimi muun muassa sensuurin palveluksessa vuodesta 1855.
Kirjallinen ura
pienoiskuva|Fregatti Pallas, Aleksei Bogyljubov 1847 Gontšarov kirjoitti monipuolisesti romaaneja, novelleja, esseitä ja matkakertomuksia. Hän kirjoitti kolme romaania: Tavallinen juttu (ven. Обыкновенная история, Obyknovennaja istorija 1847), Oblomov (ven. Обломов 1859) ja Obryv (ven. Обрыв, Äkkijyrkänne 1869), joita hän myöhemmin itse piti trilogiana. Romaanien lisäksi hän kirjoitti muun muassa matkakuvauksen Fregat Pallada (ven. Фрегаты Паллада, Fregatti Pallas 1855-1857), joka kertoo tekijän kolme vuotta kestäneestä Kaukoitään ja Japaniin suuntautuneesta matkasta.
Oblomov on kuitenkin se teos, jonka ansiosta hänen nimensä on jäänyt kirjallisuuden historiaan. Romaanin päähenkilö Oblomov on mies, jolla on paljon hyviä pyrkimyksiä, mutta ei voimaa toteuttaa niitä. Vähitellen Oblomov vajoaa täydelliseen toimettomuuteen ja hiipuu kohti ennenaikaista kuolemaa.
Gontšarov halusi antisankari Oblomovin kautta kritisoida Venäjän aateliston toimetonta elämäntapaa, mutta kritiikin voidaan katsoa myös kohdistuvan kaikkiin niihin ihmisiin, jotka suosivat toimettomuutta työnteon sijasta. Venäjällä onkin yhä käytössä käsite "oblomovilaisuus", joka tarkoittaa suurin piirtein samaa kuin äärimmäinen saamattomuus, unelias toimettomuus, jahkaileva päättämättömyys, saamaton haaveilu.
Gontšarov toimi amiraali Jefimi Putjatinin sihteerinä tämän "maailmanympäryspurjehduksella" höyryfregatti Palladalla vuosina 1852–1855.
Varangin niemimaa
thumb|250px|Hamningbergin kalastajakylä niemimaan koillisosassa Varangin niemimaa (,, kveeniksi Varenkinniemi ) on Finnmarkin läänissä Norjan koilliskolkassa sijaitseva Barentsinmereen työntyvä niemimaa. Lännessä sen rajaa Tenovuono ja etelälaitaa reunustaa Varanginvuono.
Varangin niemimaalla sijaitsevia kuntia ovat Vesisaari, Vuoreija, Berlevåg ja Båtsfjord, joilla on samannimiset keskustaajamat, sekä Uuniemi (Unjárga-Nesseby).
Niemimaata hallitsee tunturikasvillisuus. Korkein kohta Stangnestind kohoaa 724 m merenpinnan yläpuolella. Vuonna 2006 perustettu Varangin niemimaan kansallispuisto (Varangerhalvøya nasjonalpark) kattaa suuren osan niemimaata.
Baseballin SM-sarja 2004
Baseballin SM-sarjassa pelasi kaudella 2004 kuusi joukkuetta. Icebreakers voitti runkosarjan, mutta Expos voitti mestaruuden, vaikka oli finaalisarjassa jo 0-2 -tappiolla.
Marielle
Marielle on suomalaisittain yhdysnimi, jossa yhdistyvät nimet Mari ja Elle. Näistä jälkimmäinen, Elle, on saamelainen nimi ja usein käytössä yhdysnimen osana. Syyskuuhun 2017 mennessä Marielle-nimi oli Suomessa annettu noin 160 henkilölle. Nimi on tällä hetkellä käytössä ympäri maailman ja esimerkiksi Ruotsissa on noin 3 000 Marielle-nimen kantajaa.
Kansainvälisessä kontekstissa nimi Marielle on alun perin ranskalainen naisen etunimi. Alkuperältään se on diminutiivimuoto raamatullisesta nimestä Maria ja sen ranskankielisestä muodosta Marie. Vastaava italiankielinen nimi on Mariella ja espanjankielinen nimi Mariela.
Anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokitus
Anatomical Therapeutic Chemical Classification System eli Anatomis-terapeuttis-kemiallinen lääkeluokitus on WHO:n ylläpitämä kansainvälinen, lähinnä lääkkeiden käytön tutkimusta varten luotu luokitusjärjestelmä. Lääkkeitä luokitellaan anatomisen vaikutuskohdan, indikaation ja kemiallisen vaikutuksen mukaan. Lääkelaitos huolehtii luokituksen suomenkielisestä käännöksestä ja luokitus päivitetään kerran vuodessa.
ATC-luokitusta edelsi AT-luokitus. AT-luokituksessa lääkkeet jaetaan eri elinjärjestelmiin tai solukokonaisuuksiin liittyviin pääryhmiin, jotka puolestaan jaetaan terapeuttisiin alaryhmiin.
Luokitus
ATC-luokituksessa lääkkeet jaetaan viiteen eri tasoon, joista ensimmäinen jaetaan edelleen 14 pääryhmään. Toinen ja kolmas taso ovat terapeuttisia/farmakologisia alaryhmiä. Neljäs taso ilmaisee joko farmakologisen, kemiallisen tai terapeuttisen ryhmän, johon lääke kuuluu. Viides taso yksittäisen kemiallisen aineen tai yhdistelmävalmisteen aineyhdistelmän.
Ensimmäinen taso
Ensimmäisen tason neljätoista pääryhmää:
Bestum
thumb|Bestum vuonna 1936 Bestum on asuinalue Oslossa Ullernin kaupunginosassa Skøyenin länsipuolella.
Alueelle alkoi muodostua asutusta 1870, kun sinne tuli rautatie. Asema lakkautettiin 1973. Asutus levisi pohjoiseen, kun Lilleakerbanen avattiin 1919. Alue jakautuu kahteen osaan, jotka ovat Nedre Bestum ja Øvre Bestum. Nimi Bestum esiintyy joskus muodossa Bestun. Se on peräisin keskiajalta, ja dokumentoitua tietoa on vuodesta 1277.
Bestumissa on bunkkeri Festung Furulund eli Furulundin bunkkeri, jossa oli toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehittäjien yhteyskeskus. Sieltä Gestapo-päällikkö Heinrich Fehlis pakeni Porsgrunniin.
Bestum Vel -kyläyhdistys on perustettu 1892.
Ramones
Ramones oli New Yorkissa vuoden 1974 maaliskuussa perustettu punk rock -yhtye. Yhtye hajosi vuonna 1996. Ramones tunnetaan punkmusiikin edelläkävijänä. Yhtyeen musiikki oli humoristista ja yksinkertaista, vaikka ensilevyn ilmestymisen aikana populaarimusiikin maailmaa hallitsivat vielä kunnianhimoiset progressiivista rockia soittavat yhtyeet. Ramones oli luultavasti tärkein yksittäinen yhtye, joka toi muutosta tähän tilanteeseen ja teki punk-genreä suosituksi. Ramonesin jäsenet käyttivät kaikki sukunimenään Ramonea, vaikka he eivät olleet sukua. Yhtye ei 1970-luvulla noussut kotimaassaan suosituksi, mutta oli sitäkin suositumpi Euroopassa, varsinkin Britanniassa.
Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi ”Blitzkrieg Bop”, ”Pet Sematary”, ”I Wanna Be Sedated”, ”Rock ’n’ Roll High School”, ”Rockaway Beach”, ”The KKK Took My Baby Away”, ”Sheena Is a Punk Rocker”, ”Bonzo Goes to Bitburg”, ”I Wanna Be Your Boyfriend” ja ”Somebody Put Something in My Drink”.
Alkuvuodet
Ramones perustettiin New Yorkissa vuonna 1974 kokoonpanolla Joey Ramone, Johnny Ramone ja Dee Dee Ramone. Joey soitti rumpuja, Johnny sähkökitaraa ja Dee Dee soitti bassoa ja lauloi. Pian yhtyeeseen liittyi rumpaliksi Tommy Ramone ja Joey siirtyi laulajaksi. Esikuvina yhtyeellä olivat klassiset rock-yhtyeet kuten The Beatles, The Crickets ja Beach Boys, amerikkalaiset 60-luvun purukumipop-yhtyeet sekä protopunk-yhtyeet kuten New York Dolls ja The Stooges. Yhtye aloitti CBGB-klubilla Manhattanin Boweryssa, jossa aloittelivat uraansa samaan aikaan muun muassa Television, Blondie, Patti Smith, Johnny Thunders & The Heartbreakers, The Cramps ja The Dictators. Yhtyeen esiintymiset kestivät alkuaikoina keskimäärin 20 minuutista puoleen tuntiin.
Elokuussa 1975 yhtye sai Sire Recordsilta levytyssopimuksen. Saman vuoden marraskuussa Yhdysvalloissa julkaistiin yhtyeen ensimmäinen single ”Blitzkrieg Bop”. Tämän jälkeen Sire Records julkaisi esikoislevyn Ramones vuonna 1976. Sen kappaleet herättivät huomiota varsinkin Britanniassa. Ramones ja muut New Yorkin punk-yhtyeet olivat herättäneet brittilehtien, kuten New Musical Expressin ja Melody Makerin, kiinnostuksen.
Joey Ramone halusi, että yhtye lähtisi Englantiin, jossa se vaikutti olevan suositumpi kuin kotimaassaan. Yhtye esiintyi The Roundhouse -klubilla Lontoossa 4. heinäkuuta 1976. Tämän jälkeen yhtyeen maine alkoi nousta. Ramones julkaisi myös livealbumin It’s Alive Britannian kiertueidensa jälkeen.
Yhtyeen esikoisalbumia seurasi vuonna 1977 albumi Leave Home, joka menestyi esikoisalbumia heikommin. Samana vuonna julkaistiin albumi Rocket to Russia, joka sisälsi yhtyeen ensimmäisen singlehitin ”Sheena Is a Punk Rocker”.
Tommy Ramone jätti yhtyeen tämän jälkeen, koska hän halusi keskittyä tuottajan työhön. Hänen tilalleen yhtyeeseen liittyi Marc Bell eli Marky Ramone, joka oli aiemmin soittanut yhtyeissä Dust, Wayne County & the Electric Chairs ja Richard Hell & the Voidoids.
Neljäs albumi Road to Ruin julkaistiin vuonna 1978. Albumi ei myynyt kovin hyvin, mutta kappaleesta ”I Wanna Be Sedated” tuli yksi yhtyeen tunnetuimmista.
1980-luku
Yhteistyö Spectorin kanssa ei tuonut odotettua läpimurtoa kotimaassa Yhdysvalloissa. Sen sijaan yhtyeen suosio kääntyi laskusuhdanteeseen seuraavilla levyillä Pleasant Dreams (1981) ja Subterranean Jungle (1983). Seuraavilla albumeilla Ramonesin musiikki muuttui kovemmaksi, ottaen vaikutteita hardcore punk -musiikkisuuntauksesta suurimmilta osin yhtyeen uuden rumpalin, Richie Ramonen, vaikutuksesta. Vuosikymmenen loppupuolella suosio lähti jälleen nousuun lähinnä jatkuvan kiertämisen ansiosta. Albumit eivät edelleenkään menestyneet listoilla lukuun ottamatta kokoelmaa Ramones Mania, josta yhtye sai ensimmäisen kultalevynsä (yli 500 000 myytyä kpl) Yhdysvalloissa.
Vuonna 1987 Richie Ramone jätti yhtyeen. Hänet korvasi Clem Burke, joka sai taiteilijanimen Elvis Ramone. Elvis Ramone oli mukana kahden keikan ajan, mutta hänen soittotyylinsä ei ollut sopiva Ramonesille. Lopulta Marky Ramone palasi yhtyeeseen. Vuonna 1989 Dee Dee Ramone jätti yhtyeen kyllästyttyään lopullisesti sen imagoon. Hänet korvasi CJ Ramone.
Loppuvuodet
Ramones jatkoi keikkailua ja levyttämistä 1990-luvulla. Vuonna 1991 julkaistiin Ramonesin toinen livealbumi Loco Live ja vuonna 1993 cover-kappaleita sisältävä albumi Acid Eaters. Viimeinen studioalbumi, ¡Adios Amigos!, julkaistiin vuonna 1995. Vuonna 1996 Ramones julkaisi livealbumin Greatest Hits Live. Seuraavana vuonna, 1997 julkaistiin vielä toinen livelevy, We’re Outta Here!, joka sisältää bändin viimeisen keikan taltioituna. Samana vuonna Ramones hajosi 23 vuoden uran jälkeen.
Hajoamisen jälkeen
Laulaja Joey Ramone kuoli imusolmukesyöpään vuonna 2001, alkuperäinen basisti Dee Dee Ramone heroiinin yliannostukseen vuonna 2002, kitaristi Johnny Ramonen eturauhassyöpään vuonna 2004 ja yhtyeen rumpali Tommy Ramone niin ikään syöpään 2014. Yhtyeen alkuperäisjäseniä ei siis ole enää elossa.
Suuren yleisön arvostus Ramonesille tuli vasta lopettamisen jälkeen. Kaikki yhtyeen 1970- ja 1980-lukujen albumit on 2000-luvulla julkaistu remasteroituna.
Yhtyeen ensialbumi Ramones ylitti kultalevyn rajan (500 000 kappaletta) Yhdysvalloissa vuonna 2014, vasta 38 vuotta ilmestymisensä jälkeen.
Vuonna 2002 Ramones liitettiin Rock 'n roll hall of fameen. Vuonna 2003 nimettiin New Yorkin Manhattanin kaupunginosan East 2nd Streetin ja Boweryn kulmat aina CBGB-klubin kortteliin saakka Joey Ramone Placeksi.
Vuonna 2016 kadulle New Yorkin Queensin kaupunginosassa annettiin uusi nimi Ramonesin kunniaksi, The Ramones Way.
Hannu Lepistö
Ura
Lepistö siirtyi seuraavaksi Italian maajoukkueen valmentajaksi, jossa vuosien 1985–1992 aikana Italian ykköshyppääjä Roberto Cecon voitti yhden MM-pronssin lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa Tšekkoslovakian Harrachovissa vuonna 1992.
Vuodet 1994–1998 Lepistö luotsasi jälleen Suomea, tuloksena 16 arvokisamitalia. 1998 Lepistö lähti Suomen peräsimestä riitaisissa merkeissä. Suomen pestinsä jälkeen Lepistö piti valmentamisesta neljän vuoden tauon. Vuonna 2002 Lepistö siirtyi Itävallan päävalmentajaksi. Kahden menestyneemmän vuoden jälkeen vuosi 2004 oli joukkueelta tuloksellisesti odotettua heikompi, joten Lepistö sai lähteä.
Seuraavaksi hänen tiensä vei taas kerran Italiaan, jossa hän valmensi maajoukkuetta yhdessä entisen suojattinsa Roberto Ceconin kanssa. Lepistö nosti italialaisen mäkihyppykulttuurin orastavaan nousuun ja Italian ykköshyppääjä Sebastian Colloredo väläytteli ajoittain hyviä suorituksia. Lepistö päätti kuitenkin antaa ohjat Ceconin käsiin ja lähti Italian peräsimestä.
Vuonna 2006 Lepistö siirtyi kovin odotuksin Puolan mäkijoukkueen ykköskäskijäksi Heinz Kuttinin tilalle. Pesti käynnistyi lupaavasti kun Adam Małysz voitti kesä GP:n kokonaiskisan ylivoimaisesti. Maailmancupin alkukausi oli Puolalle kuitenkin vaikea eikä ykköshyppääjä Małysz ollut mainittavasti menestynyt mäkiviikkoon mennessä. Małysz kuitenkin palasi entisaikojensa tasolle juuri ennen Sapporon MM-kisoja ja voitti Sapporossa normaalimäen kultaa. Lopulta Małysz vei myös koko maailmancupin kokonaiskisan voiton ja nousi kahdeksan voiton päähän Matti Nykäsen voitto-ennätyksestä. Puolan mäkimaajoukkueen valmentajan tehtävät Lepistö jätti vuonna 2008, mutta hän toimi Małyszin henkilökohtaisena valmentajana vuoteen 2011 saakka.
Vuonna 2015 Lepistö palasi tositoimiin Lahden Hiihtoseuran mäkihyppyvalmentajana ja toiminnan koordinaattorina.
Lepistö on toiminut asiantuntijana Eurosportilla mäkihyppylähetyksissä. Hänen poikansa Kalle Lepistö selostaa mäkihyppyä kanavalla.
Umboisaari
Umboisaari, joka tunnetaan myös nimillä Rooke ja Siassi, on Bismarckin saariryhmään kuuluva vulkaaninen saari. Se sijaitsee Papua-Uuden-Guinean ja Uuden-Britannian saaren välissä. Sen korkeus on 1 548 metriä. Umboi on holokonikompleksitulivuori, joka ei ole vielä purkautunut.
Umboin asukkailla ei ole paljon nykytekniikkaa käytössä ja heidän asutuksensa ovat melko alkukantaisia. Saarella on lentokenttä, joka ei ole kovassa käytössä. Toisen maailmansodan aikana yhdysvaltalaiset kutsuivat Umboita nimeltä Rooke.
Saarella uskotaan olevan lentoliskoja, joiden vuoksi se on tullut kuuluisaksi. Jotkut saaren asukkaista väittävät nähneensä liskoja, joita he kutsuvat nimellä ropen.
Yotsuba&!
Yotsuba&! (よつばと! Yotsuba to!) on edelleen jatkuva mangasarja Kiyohiko Azumalta, Azumanga Daioh'n tekijältä. Vuosina 2005-2007 sarjaa julkaisi englanniksi ADV Manga, nykyinen julkaisija on Yen Press. Japanissa sitä julkaistaan seinenlehti Dengeki Daioh'ssa.
Suomalainen fanikäännösryhmä Nordic Anime käänsi sarjaa suomeksi muutaman pokkarin verran ennen toimintansa lopettamista 12.12.2005. Punainen Jättiläinen alkoi julkaista sarjaa huhtikuussa 2008. Sarjan yhdeksäs osa palkittiin Suomessa vuonna 2011 DesuTalks-seminaarissa parhaana mangajulkaisuna.