cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rauhanaate
Sanan merkitys ja historia
Ennen termiä pasifismi rauhanyhdistysten ja kansainvälisten rauhanjärjestöjen jäsenet kutsuivat itseään ”rauhan tekijöiksi” ja ”rauhan puolestapuhujiksi”, mutta yleisimmin kuitenkin ”rauhan ystäviksi”. Nämä nimitykset koettiin hankaliksi ja aktivistit pyrkivät löytämään liikkeelle kuvaavan nimityksen. Sanan pasifismi otti ensimmäisenä käyttöön ranskalainen rauhanaktivisti Émile Arnaud, joka käytti termiä yleisessä mielessä kuvaamaan kansainvälistä rauhanliikettä. Termiä pasifismi käytettiin virallisesti ensimmäisen kerran 10. yleismaailmallisessa rauhankokouksessa Glasgow’ssa vuonna 1901 viittaamaan sodanvastaiseen ajattelutapaan. Glasgow’n kongressin jälkeen monet rauhanjärjestöjen jäsenet alkoivat kutsua itseään pasifisteiksi. Termin oli määrä kattaa kaikki, jotka työskentelivät rauhan säilyttämisen ja sodan ehkäisemisen puolesta. Pasifismi merkitsi myös yhteiskunnallista toimintaa ja erottautui näin joitain uskonnollisia lahkoja leimanneesta yhteiskunnalliseen toimintaan osallistumattomuuden perinteestä.
Termin käyttöönoton jälkeen alkoi keskustelu sen tarkasta merkityksestä ja soveltamisesta. Näkemyserot kärjistyivät rauhanliikkeen hajoamiseen ensimmäisen maailmansodan syttyessä vuonna 1914. Valtaosa rauhanliikkeen jäsenistä lähti sotaan ja vain murto-osa vastusti sotaa edelleen. Sodan jälkeisinä vuosina pasifismin merkityksestä kiisteltiin laajasti. Sotaan lähtemistä vastustaneet halusivat yksinoikeuden käsitteeseen ja kavensivat sen määritelmän kattamaan vain sodan ehdottoman hylkäämisen. Sodan kauhut olivat saaneet yhä useammat ihmiset ehdottoman sodanvastaisiksi ja näin pasifismi sen kapeassa merkityksessä tuli laajemmin hyväksytyksi.
Sosialistinen rauhanaate tai -liike syntyi Venäjän pyrkiessä irtautumaan Ensimmäisestä maailmansodasta ensin maailmanlaajuisella sosialistisella vallankumouksella ja lopulta täysin yksipuolisesti. Bolševikit olivat Venäjällä nousseet valtaan ja alkoivat lietsoa voimakkaalla propakandalla sosialistista maailmanvallankumousta. Ulkoasiainkomissaari Leo Trotskin luotsaama prokandajulistus vaikutti saavan aluksi lievää myötätuntoa keskusvalloissa, mutta erityisen myönteisesti siihen suhtauduttiin Venäjällä. Bolševikkien rauhantahdoksi naamioima maailmanvallankumous ei kuitenkaan käynnistynyt Trotskin oletusten mukaisesti. Sekä keskusvallat ja muut ympärysvallat torjuivat täysin heidän ehdotuksensa, Saksa ryhtyi sotatoimilla uudelleen pakottamaan Venäjän kahden keskiseen rauhaan. Ympärysvallat taas katsoivat Venäjän pettäneen keskinäisen liittosopimuksen. Prosessin lopputuloksena Saksan sotilasjohtajat sanelivat Brest-Litovskin rauhan maaliskuussa 1918.
Suomalaisia pasifisteja
Liberaali senaattori Leo Mechelin oli tunnettu rauhanaktiivi ja kuuluisa myös johtamastaan passiivisesta vastarinnasta 1800- ja 1900-lukujen vaihteen sortovuosina. Suomen Rauhanliiton säätiö on nimetty hänen mukaansa. Mechelin toimi myös kansainvälisen rauhankongressin varapuheenjohtajana ja ajoi kansainvälistä lainsäädäntöä rauhan takeeksi.
Merkittävä suomalainen pasifisti oli Arndt Pekurinen, joka teloitettiin jatkosodan aikana hänen kieltäydyttyään osallistumisesta maanpuolustustoimintaan. Myös Yrjö Kallinen oli kuuluisa suomalainen pasifisti – jopa maailmanhistoriallisestikin mielenkiintoinen tapaus, sillä vaikka oli pasifisti, hän toimi vuosina 1946–1948 Suomen puolustusministerinä. Professori Felix Iversen toimi pitkään Suomen Rauhanliiton puheenjohtajana ja on edustanut Suomea Maailman rauhanneuvostossa. Maailman rauhanneuvostossa Suomea ovat edustaneet myös Veikko Svinhufvud, Göran von Bonsdorff, Mirjam Vire-Tuominen ja Olavi Saarinen. Väinö Meltti toimi puheenjohtajana Maailman rauhanneuvoston alaisessa Suomen Rauhanpuolustajat ry:ssä.
Vuokratyövoima
Työvoiman vuokraus on sopimukseen perustuvaa järjestelyä, jossa työvoimaa tarvitseva yritys (käyttäjäyritys) tekee sopimuksen toisen yrityksen (vuokrayritys) kanssa työntekijän vuokraamisesta vastiketta vastaan. Työnteko tapahtuu käyttäjäyrityksen johdon ja valvonnan alaisena. Vuokrausyrityksen ja käyttäjäyrityksen välillä on kahden elinkeinonharjoittajan välinen velvoiteoikeudellinen sopimussuhde. Vuokrayrityksestä käytetään myös nimitystä henkilöstöpalveluyritys. Vuokratyössä vuokrayritys on työntekijän työnantaja, mutta työ tehdään käyttäjäyritykselle.
Suomalaisen vuokratyövoiman välittäjien alku
Suomalaisen henkilöstöpalvelualan historian alkuun kuuluvat kuuluvat jo toimintansa lopettanut henkilöstöpalvelualan yritys oli A 1 Temporary Help Service, joka perustettiin vuonna 1966 ja Eilakaisla Oy, joka on henkilöstöpalvelualalla Suomen toiseksi vanhin. Yhtiö aloitti toimintansa Nervanderinkadulla Helsingissä vuonna 1971.
Erityispiirteet
Vuokratyössä vuokrayritys on työntekijän työnantaja, mutta työ tehdään käyttäjäyritykselle. Tämä tarkoittaa työntekijän kannalta sitä, että työntekijä tekee työsopimuksen vuokrayrityksen kanssa, vaikka työntekopaikka on käyttäjäyrityksessä. Vuokrayritys maksaa työntekijän palkan ja hoitaa kaikki muutkin hänelle työnantajana kuuluvat velvoitteet. Käyttäjäyrityksen tehtävänä taas on ohjata ja opastaa työntekijää. Käyttäjäyritys myös valvoo työn tekemistä. Vuokratyössä työntekijältä ei saa periä mitään maksuja eikä hänen palkastaan saa vähentää palkkioita.
Vuokratyövoima Suomessa
Vuokratyön osuus Suomen kokonaistyövoimasta on noin 2,3 prosenttia (2021). Vuokratyötä tekeviä oli vuonna 2021 keskimäärin 50 000. Eniten vuokratyöntekijöitä oli toimialalla tukku- ja vähittäiskauppa, jossa heitä oli 10 000. Toimialaloilla teollisuus; sähkö-, lämpö-, vesi- ja jätehuolto ym. oli vuokratyöntekijöitä 7 000, kuten myös toimialalla kuljetus ja varastointi. Toimialalla majoitus- ja ravitsemistoiminta vuokratyöntekijöitä oli 4 000.
Yleisintä vuokratyö oli majoitus- ja ravitsemistoiminnan sekä kuljetuksen ja varastoinnin toimialoilla, joissa molemmissa vuokratyöntekijöiden osuus toimialan kaikista palkansaajista oli kuusi prosenttia. Kaikista vuokratyöntekijöistä naisia oli 55 % ja miehiä 45 % vuonna 2021.
Työvoimatutkimuksessa vuokratyötä tekevien määrää on tilastoitu vuodesta 2008 alkaen. Vuokratyöntekijöiden määrä on kasvanut vuodesta 2014 alkaen jonkin verran vuosittain. Vuodesta 2016 alkaen vuokratyöntekijöiden osuus palkansaajista on pysytellyt kahdessa prosentissa. .
Kasvavat vuokratyövoimamarkkinat ovat tuoneet poliittiseen keskusteluun prekariaatti-termin, jolla tarkoitetaan tilapäisissä tai epätyypillisissä työsuhteissa työskentelevien ihmisten luokkaa. Suomessa toimi 1 585 vuokratyöyritystä vuonna 2019. Suuri osa alan yrityksistä on hyvin pieniä.
Vuokratyön arvostelua
Vuokratyövoimaa käytetään arvostelijoiden mukaan siksi, ettei se sido työnantajaa samalla tavalla kuin suorassa työsuhteessa, ja työntekijät ovat usein heikommassa asemassa kuin normaalissa työsuhteessa esimerkiksi työntekijän oikeuksien suhteen. Usein vuokratyötä tekevät opiskelijat ja vastavalmistuneet, joiden on vaikea löytää vakituista työtä kokemuksen puutteen vuoksi.
Vuokratyötä on arvosteltu muun muassa vuokratyösuhteessa esiintyvästä vastavuoroisuuden puutteesta työnantajan ja -tekijän välisessä työsuhteessa sekä tekijälle aiheutuvasta epävarmuudesta ja turvattomuudesta. Myös vakituiseen työsuhteeseen perustuvan työkulttuurin aseman pelätään heikentyvän työnantajien ja työntekijöiden vastakkaisten tavoitteiden vuoksi. Vuokratyöntekijä on ikään kuin kahden yrityksen välinen kauppatavara, eli työntekijä auttaa panoksellaan kahta yritystä: työn teettäjää ja vuokrafirmaa. Vuokratyö myös murentaa perinteistä työsuhdeturvaa, sillä se on yrittäjälle riskitöntä ja työntekijästä on helppo päästä eroon.
Vuokratyö ja työsuhde
Vuokratyössä työsuhde sidotaan usein yksittäisen käyttäjäyrityksen toimeksiantoon. Tämä on laitonta, koska vuokratyödirektiivin mukaan toistaiseksi voimassa olevat työsopimukset ovat vallitseva työsuhdemuoto. Asiasta on korkeimman oikeuden päätös vuodelta 2012 (KKO 2012:10), jonka mukaan pelkästään työ joka on vuokratyötä, ei oikeuta tekemään määräaikaista työsopimusta.
Vuokratyöyrityksen toiminta
Vuokratyöyritysten, joita kutsutaan myös henkilöstöpalveluyrityksiksi, ansaintalogiikka perustuu siihen, että ne laskuttavat asiakkaaltaan vuokratyöntekijälle maksettavan palkan lisäksi tietyn suuruisen välityspalkkion. Palkkiolla katetaan toiminnan kuluja ja tehdään voittoa. Se lasketaan yleensä prosenttiosuutena vuokratyöntekijän palkasta. Laskentatapa vaihtelee: Jotkut vuokratyöyritykset käyttävät palkkionsa määrittämiseen kerrointa, joka on toimialasta ja sen työehtosopimuksesta (TES) riippuen esimerkiksi 1,65–1,95. Toiset taas hinnoittelevat työnsä tapauskohtaisesti muun muassa sen mukaan, kuinka hankalaa asiakkaan tilaaman työvoiman hankkiminen on.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1936
IV talviolympialaisissa Garmisch-Partenkirchenissä vuonna 1936 järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
Miesten yksinluistelu
<br style="clear:both;"/>
Naisten yksinluistelu
<br style="clear:both;"/>
Koinos
Koinos Polemokrateen poika (, kuoli 326 eaa.) oli makedonialainen sotilas Aleksanteri Suuren armeijassa.
Aleksanteri Suuren hyökätessä Illyriaan Koinos johti Elimiotiksen maakunnan jalkaväkiosastoa (taksis, noin 1500 miestä). Hän oli luultavasti kunnostautunut sodassa jo Filippos II:n aikana. Koinos johti osastoaan myös Granikosjoen taistelussa, Issoksen taistelussa, Tyroksen piirityksessä ja Gaugamelan taistelussa, jossa hän haavoittui pahasti. Halikarnassoksen piirityksen jälkeen Koinos sai tehtäväksi viedä Makedoniaan kaikki sotilaat, jotka olivat vuoden aikana menneet naimisiin. Luultavasti Koinos oli myös mennyt naimisiin samana aikana. Koinos oli naimisissa Parmenionin tyttären kanssa, ja pari saikin pian pojan, jonka nimeksi tuli Perdikkas.
Sogdian sotaretken aikana Koinos johti erillistä joukkoa persialaisen Artabazoksen kanssa. Heidän tehtäväkseen tuli kukistaa Spitamenes, joka kapinoi pian sen jälkeen, kun Aleksanteri Suuri oli vallannut Persian.
Filotaan salajuonen yhteydessä Koinos oli yksi niistä, jotka syyttivät Filotasta, joka itse asiassa oli myös Koinoksen lanko. Koinos säästyi Filotaan ja oman appensa Parmenionin kohtalolta ja sai tämän jälkeen kuninkaan luottamuksen. Intian sotaretken aikana Koinos oli ainoa, joka uskalsi neuvoa Aleksanteria sotaretken lopettamiseksi. Koinos kuoli kuitenkin pian sen jälkeen, kun armeija kääntyi takaisin.
Ampumahiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten normaalimatka
Venäläiset Olga Zaitseva (kilpailussa 15.) ja Jana Romanova (kilpailussa 53.) hylättiin myöhemmin dopingrikkeiden vuoksi.
Tulokset
Lähde:
Simpsonit (2. tuotantokausi)
'''Simpsoneiden 2. tuotantokausi''' käynnistyi Yhdysvalloissa 11. lokakuuta 1990 jaksolla Bart Gets an F, jonka nimisuomennos on Ihme. Kyseisen jakson ensiesitys sai ruudun ääreen enemmän katsojia kuin mikään muu jakso. Kausi käsittää 22 jaksoa. Suomessa se käynnistyi 9. joulukuuta 1991. Tämä kausi nähtiin ensimmäisen kerran tuotantokoodin loppuosan numeroiden mukaisessa järjestyksessä, vaikka Yhdysvalloissa jaksojen järjestystä verrattuna tuotantokoodiin oli sekoitettu, eli Suomessa jaksot nähtiin eri järjestyksessä.
Kausi julkaistiin DVD:llä Euroopassa ja Australiassa 8. heinäkuuta ja Yhdysvalloissa 6. elokuuta 2002.
Jaksoissa vierailevat Marcia Wallace, Harvey Fierstein, James Earl Jones, Tom Poston, Tony Bennett, Alex Rocco, Phil Hartman, Larry King, George Takei, Jon Lovitz, Danny DeVito, Tracey Ullman, Audrey Meadows, Ringo Starr, Dustin Hoffman, Cloris Leachman ja Daniel Stern.
Heinäjoki (Janakkala)
Heinäjoki on yksi Janakkalan kylistä. Kylän pohjoisosa kuului aikaisemmin vuonna 1967 lakkautettuun Vanajan kuntaan. Turengista Heinäjoelle on noin 6 kilometriä. Heinäjoen naapurikyliä ovat Koljala, Kerkkola, Mallinkainen ja Saloinen. Heinäjoella toimii ala-aste, jossa oppilaita on kolmisenkymmentä. Heinäjoen kylän alueella asukkaita on 242 (31.12.2000). Heinäjoelta on kotoisin elokuvaaja Pasi Myllymäki ja painija Veikko Lahti.
Heinäjoen vapaapalokunta perustettiin 1925, ja toiminta jatkuu vieläkin. Heinäjoen vpk:n ensimmäinen kalusto oli käsivoimin toimiva paloruisku 60 metrin letkulla.
Sira
Sira ( sīra 'elämäntaival') tai Sīrat Rasūl Allāh (arab. سيرة رسول الله‎ 'Jumalan lähettilään elämäkerta') on lukuisista Muhammedin elämäkerroista käytetty arabiankielinen nimitys. Ne ovat Muhammedin elämää ja islamin varhaisvaiheita koskevan tiedon pääasiallinen lähde.
Varhaiset elämäkerrat
Tärkein varhainen perimätiedon kokoaja ja merkitsijä oli Ibn Ishaq (k. 767). Hänen teoksensa ei ole säilynyt sellaisenaan vaan hänen oppilaidensa lyhennelminä. Tunnetuin näistä editioista on Ibn Hishamin (k. 833) laatima Sirat Rasul Allah. Tämä yhteensulautunut työ on saavuttanut lähes kanonisoidun aseman islamilaisessa kirjallisuudessa.
Professori Jaakko Hämeen-Anttila on kääntänyt Ibn Hishamin teoksen nimellä Profeetta Muhammadin elämäkerta vuonna 1999. A. Guillaume on kääntänyt englanniksi Ibn Hishamin teoksen, jota on täydennetty at-Tabarilta saaduilla teksteillä. Tämä Ibn Ishaqin kirjoittamaksi nimetty laaja teos löytyy verkosta useina versioina.
Autenttisuus
Islamilaisessa maailmassa Ibn Ishaqin varhainen elämäkerta Profeetta Muhammedista on saavuttanut vakiintuneen aseman, ja kaikki muut elämäkerrat perustuvat siihen. Uutta perimätietoa Muhammedista on silti syntynyt myös 800-luvun alun jälkeen jopa nykyaikaan asti (esimerkiksi Muhammedin jäähyväissaarna). Vaikka islamin käsitys Muhammedin elämänvaiheista perustuu Ibn Ishaqin elämäkertaan, uskonnollisiin laintulkintoihin sitä ei käytetä. Šarian sisältöä perustellaan Koraanin ja arvostettujen hadith -kokoelmien avulla.
Historioitsijoiden näkemykset elämäkertojen aitoudesta eroavat: jotkut, kuten William Montgomery Watt, pitävät niitä pääsääntöisesti luotettavina lähteina, kun taas toiset, muun muassa Patricia Crone, suhtautuvat niihin varauksellisemmin. Skeptisen kannan mukaan Muhammedin elämän ja sen kirjaamisen välillä ehti kulua niin pitkä aika - noin 200 vuotta, ettei yhtään tarinaa voi pitää luotettavana. Ensimmäiseksi tämän kannan esitti Ignaz Goldziher 1890-luvulla.
Adachi
Adachi on yksi Japanin pääkaupungin Tokion erillisalueista. Se sijaitsee sisämaassa kaupungin pohjoisosassa Tokion keisarillisen palatsin pohjoispuolella ja rajautuu Arakawan, Katsushikan, Kitan ja Sumidan erillisalueisiin sekä Saitaman prefektuurin Hatogayan, Kawaguchin, Sōkan ja Yashion kaupunkeihin. Arajoki virtaa erillisalueen eteläosassa ja Sumidajoki sen etelärajalla. Adachissa on 683 610 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 53,25 neliökilometriä.
Aluejako
Adachin erillisalueella on 88 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 269 osa-alueeseen. Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä yhdeksään osa-aluetta.
Caernarfonshire
pienoiskuva|200px|Caernarfornshiren sijainti Walesin kartalla. Caernarfornshire on yksi Walesin 13 historiallisesta historiallisesta kreivikunnasta ja entinen hallinnollinen kreivikunta. Merkittävimmät asutuskeskukset ovat Bangor, Betws-y-Coed, Caernarfon, Conwy, Llandudno, Porthmadog ja Pwllheli.
Mikko Kuukka
Mikko Kuukka (s. 3. marraskuuta 1985 Hämeenkyrö) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Kiekko-Espoossa.
Seurajoukkueura
Kuukka pelasi kauden 2002–2003 Ilveksen A- ja B-junioreidessa. Kesällä 2003 WHL-seura Red Deer Rebels varasi Kuukan. . Hän siirtyikin seuraavaksi kaudeksi Pohjois-Amerikan juniorisarjaan. Kuukka pelasi Red Deerissä kaksi kautta ja oli toisella kaudellaan seuran eniten peliaikaa saaneita puolustajia. Ilvekseen Kuukka palasi kaudeksi 2005–2006, kun hän teki kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Hänen sopimustaan jatkettiin vuodella toukokuussa 2007.
Kuukka loukkaantui pahasti kaudella 2008–2009, kun hänen polven ristisiteensa vaurioitui Antti Laaksosen taklauksesta lokakuussa ottelussa Lukkoa vastaan. Kuukka joutui sivuun koko loppukaudeksi, sillä vamma vaati puolen vuoden levon. Kuukan ura Ilveksessä jatkui kauteen 2009–2010, jonka jälkeen hän teki kaksivuotisen sopimuksen Lukon kanssa. Syyskuussa 2011 Kuukka joutui jälleen pitkäksi aikaa sivuun loukkaantumisen vuoksi.
Toukokuussa 2012 Blues ilmoitti Kuukan siirtyvän Espooseen. Alkuvuonna 2014 Blues ja Kuukka solmivat kauden 2014–2015 kattavan jatkosopimuksen.
Lokakuussa 2014 Kuukka pelasi 400. ottelunsa SM-liigassa.
Kaudeksi 2016-2017 Kuukka siirtyi JYPin organisaatioon jossa hän pelasi Mestistä JYP-Akatemiassa ja JYPin liigajoukkueessa. Hän oli tehnyt poikkeuksellisen debyyttiesityksen Mestis-sarjassa, yli 30-vuotiaana sekä 10 vuotta liigadebyytin jälkeen. Kaudella 2017-2018 Kuukka voitti JYPin kanssa CHL-mestaruuden helmikuussa 2018.
Maajoukkueura
Kuukka pelasi kahdesti nuorten arvoturnauksissa. Hän edusti Suomea kertaalleen sekä alle 18-vuotiaiden että alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Kuukka sai ensimmäisen kerran kutsun aikuisten maajoukkueeseen joulukuussa 2009, kun Jukka Jalonen valitsi hänet Euro Hockey Tourille kuuluvaan Moskovan turnaukseen. Kuukka valittiin keväällä 2010 MM-kilpailujen leiriryhmään.
Mikko Kuparinen
Mikko Kuparinen (s. 29. maaliskuuta 1977 Kerava) on suomalainen entinen jääkiekkoilija.
Peliura
Kuparinen aloitti ammattilaisuransa HPK:n riveissä, pelattuaan kaksi kautta joukkueen A-junioreissa. Hän siirtyi jo kesken ensimmäisen SM-liigakautensa Pohjois-Amerikkaan IHL-liigaan. Kuparinen palasi kuitenkin jo seuraavana kautena HIFKin kokoonpanoon. Kuparisen kokemus kuitenkin herätti huomiota kykyjenetsijöiden parissa, ja Tampa Bay Lightning varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 244 vuonna 1999.
Kuparinen palasi Pohjois-Amerikan kentille kaudeksi 1999–00, ja teki sopimuksen Tampa Bayn kanssa. Hän siirtyi joukkueen farmiseuraan ECHL:ään, mutta Tampa Bay ei nostanut häntä kertaakaan joukkueensa kokoonpanoon. Turhautuneena Kuparinen palasi kesken kauden 2001–02 Suomeen ja liittyi Ilveksen riveihin kevääseen 2003 asti. 2003–06 Kuparinen pelasi Ruotsin Elitserienissä Brynäs IF:ssä. Hän siirtyi tämän jälkeen Jokereihin kahden vuoden sopimuksella kaudella 2006–07.
Kuparinen lopetti uransa kesken kauden 2008–09 lonkkavaivojen vuoksi. Urallaan 183 SM-liigaottelua pelannut Kuparinen keräsi pelaamissaan otteluissa yhteensä tehopisteet 10+24=34. SM-liigassa Kuparinen ehti pelaamaan Jokereiden lisäksi myös Ilveksen, HPK:n ja HIFK:n riveissä. Pohjois-Amerikassa Kuparinen pelasi sekä IHL:ssa että ECHL:ssa. Ruotsissa pelatessaan puolustaja edusti Brynäsiä.
Kuparinen oli koko uransa ajan lähinnä puolustava puolustaja, josta kertoo paljon uran aikana karttunut vähäinen pistesaldo.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1966
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1966 Dortmundissa, Länsi-Saksassa. Kisojen ajankohta oli 27. maaliskuuta. Kisapaikkana oli Westfalenhalle, jonka juoksurata oli 160 metrin mittainen.
Mimikry
Mimikry on suojaavan yhdennäköisyyden muoto. Mimikryä esiintyy etenkin kasveilla ja hyönteisillä. Jos esimerkiksi jokin hyönteinen näyttää samalta kuin sellainen hyönteinen, jota saalistajat välttävät, se välttyy itsekin syödyksi tulemiselta. Mimikry on esimerkki lajien koevoluutiosta.
Monet eliöt pyrkivät naamioitumaan syömäkelvottomiksi suojavärin turvin tai esittämällä vaikkapa kuollutta lehteä. Tätä ei kuitenkaan pidetä varsinaisena mimikrynä vaan suojaavana yhdennäköisyytenä.
Müllerin mimikry
Müllerin mimikryksi kutsutaan ilmiötä, jossa kaksi eliölajia jäljittelee toistensa varoitussignaalia vaikka molemmat lajit ovat saalistajalleen aidosti epämiellyttäviä tai vahingollisia kohteita. Ilmiön selitti saksalainen Fritz Müller, joka havaitsi, että tilanteessa, jossa saalistaja saa epämiellyttävän kokemuksen yhdestä varoittavaa signaalia kantavasta saaliista, kaikki saalista muistuttavat eliöt hyötyvät tästä. Batesin mimikryn tapauksessahan on mahdollista, että saalistaja nappaa ensimmäisenä juuri harmittoman lajin edustajan ja saa näin varoitussignaalista positiivisen kokemuksen. Tällöin kirkas väritys ei suojaa myöskään aidosti haitallisten saalislajien yksilöitä, ainakaan niin kauaa, että tällainen joutuu pedon saaliiksi. Koska Müllerin mimikryssä kaikki samantyyppistä signaalia kantavat saaliit ovat haitallisia, sitä voikin ajatella useamman eliölajin yhteisenä "liittona", jossa kenen tahansa uhrautuminen koituu kaikkien eduksi.
Mertensin mimikry
Mertensin mimikry on erikoinen tilanne, jossa kuolettavan vaarallinen saaliseläin pyrkii muistuttamaan vähemmän vaarallista lajia. Nurinkuriselta vaikuttava ilmiö perustuu siihen, että jos saalistaja kohtaa ensin vaarallisemman lajin, se kamppailun seurauksena luultavasti kuolee, eikä opi välttämään varoitussignaalia esittäviä eläimiä. Toisaalta kamppailu voi koitua myös saaliskandidaatin kohtaloksi. Siksi on saalistajalleen kuolettavan vaarallisen lajin etu, että saalistaja saa epämiellyttävän kokemuksen vähemmän vaarallisen lajin kanssa ja oppii välttelemään varoitussignaalia, jolloin kaikki välttävät konfliktin jatkossa.
Ilmiön kuvasi ensimmäisenä Michael Emsley tutkiessaan pohjoisamerikkalaisia, myrkyllisiä korallikäärmeitä ja niitä muistuttavia vaarattomia telakäärmeitä ja kuningaskäärmeitä. Nimi on peräisin saksalaiselta biologilta Wolfgang Wickleriltä, joka nimesi ilmiön herpetologi Robert Mertensin mukaan.
Wasmannin mimikry
Wasmannin mimikryssä eliö pyrkii muistuttamaan sen ympärillä eläviä eliöitä. Esimerkiksi monet pistiäispesissä elävät loishyönteiset pyrkivät muistuttamaan isäntäpistiäisiä.
Mimikry saalistuksessa
Joissakin tapauksissa eliöt käyttävät yhdennäköisyyttä harmittoman eliön kanssa etuna ravinnonhankinnassaan. Esimerkiksi Aspidontus taeniatus jäljittelee ulkonäöltään ja käyttäytymiseltään puhdistajakalaa (Labroides dimidiatus), joka käyttää ravinnokseen isompien kalojen ihossa eläviä loisia. A. taeniatus esiintyy isäntäkalalle puhdistajana ja saatuaan isäntäkalalta luvan aloittaa loisten nyppimisen A. taeniatus pureekin irti palan isäntäkalan evästä ja ui pakoon ateriansa kanssa. Samantapaista harhautusta käyttävät eräät hämähäkit, jotka tekevät verkkoihinsa rakenteita, jotka muistuttavat kukissa pölyttäjiä houkuttavia kuvioita, mesiviittoja. Eräät hämähäkinsyöjiin lukeutuvat hämähäkkilajit värisyttävät saalishämähäkin seittiä tavalla, joka erehdyttää saaliin luulemaan, että kyseessä on parittelukumppani. Päästyään uhrinsa luokse hämähäkinsyöjä kuitenkin saalistaa verkon omistajan samaan tapaan kuin hämähäkit syövät verkkoon lentäneet hyönteiset.
Ilmiötä kutsutaan joskus Peckhamin mimikryksi George ja Elizabeth Peckhamin mukaan.
Mimikry lisääntymisessä
thumb|left|200px|Kimalaisorhon kukka muistuttaa pistiäisnaarasta.
Eräät kasvit käyttävät yhdennäköisyyttä etuna lisääntymisessään. Tämä ilmiö jaetaan Bakerin ja Dodsonin mimikryihin sekä valeparitteluun.
Bakerin mimikryssä kaksikotisen kasvilajin emikukinto muistuttaa saman lajin hedekukintoa, muttei tarjoa pölyttäjille mettä. Bakerin mimikry on yleistä papaijakasvien heimon (Caricaceae) lajeilla. Dodsonin mimikryssä sen sijaan kasvilajin medetön kukka muistuttaa toisen lajin medellistä ja tulee pölytetyksi mettä tarjoavien kukkien ohessa.
Valeparittelussa kukka muistuttaa ulkonäöltään ja tuoksultaan pölyttävän hyönteislajin edustajaa. Pölytyksen suorittaa pahaa-aavistamaton hyönteinen, joka luulee kukkaa oman lajinsa yksilöksi, mutta saakin vain siitepölyä siirrettäväksi seuraavaan harhauttavaan kukkaan. Suomessa esiintyvistä kasvilajeista valeparitteluun turvautuu ainakin kimalaisorho (Ophrys insectifera), jonka kukat muistuttavat Argogorytes-suvun pistiäisnaaraita.
Japanin Grand Prix 2003
Japanin Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan historian 713. kilpailu ja kauden 2003 päätösosakilpailu, joka ajettiin Suzukan moottoiradalla 12. lokakuuta. Kilpailu ajettiin puolipilvisellä ja kuivalla säällä. Kilpailun voitti Ferrarin brasilialaiskuljettaja Rubens Barrichello. McLarenin Kimi Räikkönen oli toinen ja hänen tallikaverinsa David Coulthard kolmas.
Ferrarin Michael Schumacher varmisti uransa kuudennen sekä neljännen peräkkäisen kuljettajien mestaruuden sijoittumalla kilpailussa kahdeksanneksi. Schumacher ohitti mestaruuksien lukumäärässä argentiinalaisen Juan Manuel Fangion, joka saavutti urallaan 5 kuljettajien MM-titteliä.
Ennakkotunnelmia
thumb|150px|left|Schumacherille riitti yksi piste Japanin osakilpailusta mestaruuden varmistamiseen.
Kauden viimeiseen osakilpailuun lähdettiin kuljettajien MM-pisteissä siitä tilanteesta, että Ferrari -kuljettaja Michael Schumacherille riittäisi yksi piste kuljettajien MM-sarjan voittamiseen. Schumacher oli kerännyt ennen Japanin osakilpailua yhteensä 92 pistettä. Schumacherin ainoa matemaattisesti mahdollinen vastustaja oli Williamsia edustaneen Juan Pablo Montoyan pudottua pois suomalainen Kimi Räikkönen, jolla pisteitä oli ennen kilpailua 83. Tämä tarkoitti käytännössä sitä, että Räikkösen olisi pitänyt voittaa kilpailu ja Schumaherin jäädä pisteittä. Valmistajien MM-sarjassa tilanne oli Ferrarille eduksi, mutta Williamsilla ja McLarenilla oli vielä matemaattiset mahdollisuudet mestaruuteen. Mestaruuksien ratkeaminen päätöskilpailussa oli kaiken kaikkiaan 23. kerta F1-sarjan historiassa. Edellisen kerran näin kävi kaudella, jolloin Mika Häkkinen voitti mestaruuden.
Ennen kilpailuviikonloppua BAR -tallin kanadalaiskuljettaja Jacques Villeneuve ilmoitti, että hän ei halua ajaa kilpailussa, joten Villeneuven korvasi myös ensikaudeksi BAR:n kanssa sopimuksen saanut japanilaiskuljettaja Takuma Satō.
Japanin osakilpailun aikana F1-komissio päätti, että ensi kaudesta alkaen perjantain alustava aika-ajo, jossa ratkeaa lauantain aika-ajon ajojärjestys, jää pois ohjelmasta. Muun muassa Minardin tallipäällikkö Paul Stoddart kritisoi ratkaisua.
Minardin kuljettaja Jos Verstappen ilmoitti olevansa tyytyväinen päättäessään touhunsa Minardilla kauden lopuksi. Verstappen kuitenkin kiirehti pian oikomaan lausuntojaan, joiden mukaan hän olisi ollut tyytymätön Minardiin. Hän kertoi verkkosivuillaan olevansa kiitollinen Minardin työntekijöille ja tallipäällikkö Stoddartille.
Perjantain harjoitusjakso
thumb|250px|Trulli ajoi nopeimman ajan ensimmäisissä harjoituksissa.
Japanin Grand Prix 2003 käynnistyi 10. lokakuuta perjantain 1. harjoituksilla. Nopeimman ajan teki 15 kierrosta ajanut Renaultia edustanut italialainen Jarno Trulli. Toiseksi nopeimmaksi ylsi Ferrarin Michael Schumacher jäätyään Trullista 0,280 sekuntia ja kolmanneksi sijoittui McLarenin David Coulthard 0,292 erolla kärkeen. Jenson Buttonilla ja Cristiano da Mattalla oli lisäksi ongelmia moottoreidensa kanssa harjoituksissa.
Tulokset
Lähteet:
Perjantain lisäharjoitusjakso
thumb|250px|Firman ajoi Jordanilla 40 kierrosta sijoittuen lisäharjoituksissa kuudenneksi. Perjantain lisäharjoitusjaksolle saivat osallistua kaikki testirajoitussopimuksen solmineet tallit eli Renault, Jordan, Jaguar ja Minardi. Lisäharjoitusten kärkiajan teki Renaultia ajanut Allan McNish. Toisen ja kolmannen sijan valtasivat niin ikään Renault-kuljettajat järjestyksessä Fernando Alonso-Jarno Trulli. Testikuljettajina radalla nähtiin Jordania ajanut Satoshi Motoyama ja Minardia ajanut Gianmaria Bruni.
Tulokset
* Kuljettaja on tallin testikuljettaja.
Lauantain 1. harjoitusjakso
thumb|250px|Ralf Schumacher ajoi harjoitusten nopeimman ajan, 1.32,931. Lauantaina 11. lokakuuta päästiin ajamaan 2. varsinaiset harjoitukset kuivalla radalla. Kimi Räikkönen menetti autonsa hallinnan radan ensimmäisessä mutkassa, liukui radalta ja osui seinään. Räikkönen ei loukaantunut, mutta auton keula kärsi vahinkoa niin paljon, että Räikkönen ei päässyt enää radalle harjoituksessa. Harjoituksien nopein oli Williamsin Ralf Schumacher 0,058 sekunnin erolla veljeensä Michaeliin.
Lauantain aika-ajot
Lähde:
Kilpailu
Lähde:
Johtokierrokset
Lähde:
HMS Clas Fleming (1912)
HMS Clas Fleming oli Ruotsin laivaston miinaristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Finnbodan telakalta. Se laskettiin vesille 14. joulukuuta 1912 ja valmistui reilua vuotta myöhemmin 23. helmikuuta 1914.
Palvelus
Toisessa maailmansodassa alus kuului Ruotsin rannikkolaivastoon. Sodan jälkeen se sijoitettiin huonokuntoisena reserviin. Alus luokiteltiin maalilaivaksi ja myytiin 1960 romutettavaksi Ystadiin.
Pamir
thumb|right|300px|Sijainti. thumb|300px|"Kommunismihuippu" (nykyään [[Qullai Ismoili Somonī|Ismail Samani huippu) Tadžikistanissa.]] Pamir on vuoristo Keski-Aasiassa Tienšan-, Karakorum-, Kunlun- ja Hindukuš-vuoristojonojen yhtymäkohdassa. Vuoristo tunnetaan myös kiinalaisella nimellä Congling.
Pamirin kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2013.
Ilmasto
Pamir-vuoret ovat peittyneenä lumeen läpi vuoden, talvet ovat kylmiä ja kesät lyhyitä ja viileitä. Vuosittain sataa noin 130 mm, mikä tukee aluskasvillisuutta, mutta harvoja puita.
The Essential Elvis Presley
The Essential Elvis Presley on vuonna 2007 julkaistu kahden CD:n kokoelma Elvis Presleyn tuotannosta.
CD 2
Bonuskappale:
Jaakko Seise
Jaakko Andreinpoika Seise (oik. Jakov Andrejev Sjelajev, 14. maaliskuuta 1876 Impilahti – 12. tammikuuta 1935 Salmi ) oli suomalainen liikemies, suojeluskuntalainen ja kansallissosialistinen poliitikko.
Elämä
Karjalaista sukua ollut Seise syntyi Impilahden pitäjän Nietjärven kylässä ja työskenteli kansakoulun jälkeen muun muassa myymäläapulaisena ryhtyen myöhemmin harjoittamaan puutavarakauppaa ja tukinuittoa. Lisäksi hän piti omaa sekatavarakauppaa Salmin pitäjän Tuleman kylässä. Epäonnistuneiden liiketoimien jälkeen Seise pääsi vuonna 1900 Salmin tuomiokuntaan kirjuriksi ja myöhemmin Rannan tuomiokunnan arkistonhoitajaksi. Saamansa laintuntemuksen johdosta hän alkoi työskentelemään itseoppineena asianajajana, jonka jälkeen Seise pystyi aloittamaan liiketoimensa uudelleen. Hänellä oli omia hinaajia ja proomuja, jotka kuljettivat puuta Laatokan yli Pietariin ja toivat paluumatkalla muun muassa viljaa. Venäjän vallankumouksen myötä vuonna 1917 liiketoimet pietarilaisten kanssa kuitenkin tyrehtyivät. Samoihin aikoihin Seise menetti myös näkönsä.
Salmissa hän toimi aktiivisesti yhteiskunnallisessa elämässä ja sai itselleen lempinimen ”Salmin keisari”. Seise oli puuhamiehenä muun muassa paikallisessa nuorisoseurassa ja oppikouluhankkeessa. Sisällissodan sytyttyä hän oli tammikuussa 1918 perustamassa Salmin suojeluskuntaa ja toimi myös sen esikuntapäällikkönä. Kaksi vuotta myöhemmin Seise oli sokeutumisestaan huolimatta mukana Aunuksen retkikunnassa ja kuului myös aluetta hallinneeseen Aunuksen väliaikaiseen hoitokuntaan. Seisen tyttären Ninan puoliso oli niin ikään Aunuksen retkellä mukana ollut laivanvarustaja Ragnar Nordström.
1930-luvulla Seise kiinnostui kansallissosialismista ja oli vuoden 1933 eduskuntavaaleissa Suomen Kansan Järjestön ehdokkaana omalla listallaan Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä. Hän sai yhteensä 630 ääntä, joista 520 tuli Salmin pitäjästä. Seisen äänimäärä oli lähes neljäsosa koko SKJ:n äänisaaliista.
Assuruballit II
Assuruballit II (Ashur-uballit II, Aššur-uballit II) oli Assyrian viimeinen kuningas 612–609 eaa. Hän oli sotilasylimystön jäsen, joka saattoi olla toiseksi viimeisen kuninkaan Sinsharishkunin veli.
Assur-uballit II pakeni Ninivestä meedialaisten hyökätessä sinne. Hän pystyi puolustamaan Syyrian Harranissa kaupunkia meedialaisia vastaan Egyptin suuren armeijan turvin. Egyptiläiset lähtivät kotimaahansa 610 eaa. ja silloin babylonialaiset ja meedialaiset hyökkäsivät Harraniin ryöstäen sen. Assyria kutsui Egyptiltä apua, Juudan kuningas Joosia liittoutui Babylonian kanssa estääkseen egyptiläisten saapumisen maahan. Faarao Neko II:n joukot voittivat kuitenkin Juudan joukot Megiddossa ja Joosia kuoli taistelussa. Nekon joukot jatkoivat etenemistään ja liittyivät Assur-Uballitin joukkoihin. Egyptiläiset kuitenkin saarrettiin Harraniin ja lyötiin taistelussa. Assur-Uballit II lienee kuollut Harranin saarrossa 609 eaa.
Bardit
Bardit on Hyvinkäältä kotoisin oleva lauluyhtye, jonka tyyleinä ovat folk- ja laulelmamusiikki. Yhtye säestää itseään akustisin soittimin ja esittää muun muassa Aale Tynnin, Oiva Paloheimon, Einari Vuorelan, Kaarlo Sarkian, Larin-Kyöstin, V. A. Koskenniemen, Hilja Haahden ja Laura Virkin runoihin tekemiään lauluja. Säveltäjinä ovat olleet yhtyeen jäsenet Ilmo Häkkinen, Seppo Nurminen ja Keijo Kupiainen.
Bardit toimi aktiivisesti keikkaillen ympäri Suomea 1971–1978, esiintyi usemman kerran televisiossa, teki useita radio-ohjelmia Yleisradiolle ja piti oman konsertin Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla vuonna 1974. Yhtye oli mukana myös perustamassa Sepän Soitto -⁠kansanmusiikkitapahtumaa Mäntsälään 1973. Yhtye levytti vuonna 1972 singlen ”Paimenet” (V. A. Koskenniemi) ja ”Lapsen lailla” (Hilja Haahti) sekä vuonna 1975 LP-levyn Hovirunoilija (EMI).
Yhtyeen jäähyväiskonsertti oli Hyvinkään yhteiskoululla 2. huhtikuuta 1978, josta tupla-CD:n toinen levy on editoitu ja sitten masteroitu Finnvox-studiolla.
Bardien ehkä tunnetuin kappale on Oiva Paloheimon runoon Ilmo Häkkisen säveltämä ”Lähtevien laivojen satama”, jota soitettiin radiossa varsin usein. Siitä on tehty vuosien mittaan useampia sovituksia.
Silja Line
thumb|200px|Silja Linen vanha logo. Tallink Silja Oy on suomalainen varustamo, jonka omistaa virolainen AS Tallink Grupp. Silja Line -aputoiminimen alla yritys harjoittaa risteily-, matkustajalautta- ja rahtiliikennettä Itämeren alueella linjoilla Helsinki–Maarianhamina–Tukholma ja Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma. Loppuvuonna 2020 ristelyjä on myös reiteillä Helsinki–Riika ja Turku–Långnäs–Tallinna.
Silja Linen logossa on teksti Silja Line ja tekstin perässä hyljehahmo. Vuodesta 2014 lähtien Silja Linen logossa on ollut selkeästi hymyilevä hylje. Silja Linen mainoksissa usein kuultu tunnusmusiikki on alun perin elokuvasäveltäjä Francis Lain sävellys ''Un homme et une femme. ''
Historia
Suomen Höyrylaiva Oy (vuodesta 1976 Effoa Oy), ruotsalainen Svea-varustamo ja turkulainen Bore-varustamo perustivat vuonna 1957 yhteisyrityksen Oy Siljavarustamo – Ab Siljarederiet. Varustamo sai nimensä elokuvan Silja – nuorena nukkunut ja sen päähenkilön sointuvan nimen mukaan.
Ensimmäisenä aluksena yhtiölle hankittiin matkustajalaiva Heimdall, joka sai nimen S/S Silja vuonna 1957. Samana vuonna hankittiin rahtilaiva S/S Warjo, joka kuljetti vain rahtia. Myöhempiä rahtialuksia olivat muun muassa M/S Holmia ja M/S Silvia. Yhtiön ensimmäinen moottorialus ja samalla ensimmäinen yhtiölle rakennettu alus oli M/S Sunnanhav, joka liikennöi kesän 1959.
Ensimmäiset yhtiölle rakennetut autolautat olivat M/S Skandia ja M/S Nordia, jotka valmistuivat vuosina 1961 ja 1962 ja edustivat uutta laiva-aikakautta. Myöhemmin 1960-luvulla valmistuivat M/S Fennia (1966), M/S Botnia (1967) sekä M/S Floria (1970).
Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja vuodesta 1957, joka hoiti tehtävää aina vuoteen 1974 asti ja toimi vielä vuoteen 1980 yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtajana, oli merenkulkuneuvoksen arvonimen saanut Nils Wetterstein.
Vuonna 1970 Siljavarustamo muutettiin Oy Silja Line Ab -nimiseksi markkinointiyhtiöksi, ja varustamon laivat siirrettiin sen osakasyhtiöiden omistukseen. Vuonna 1972 käynnistyi ympärivuotinen laivaliikenne Helsingistä Tukholmaan uusilla aluksilla M/S Aallottarella ja M/S Svea Reginalla, jotka korvasivat pääasiassa vanhat höyrylaivat. Tälle linjalle tuli jo 1970-luvulla useita uusia aluksia. Bore luopui vuonna 1980 Silja Linen osakkuudesta ja myi matkustaja-aluksensa muille varustamoille. Svea-varustamo puolestaan siirtyi ruotsalaisen Johnson Linesin omistukseen seuraavana vuonna.
Vuonna 1981 valmistuivat Helsingin-linjalle jälleen uutta aikakautta edustavat M/S Finlandia ja M/S Silvia Regina. Turku–Tukholma-linjalle valmistuivat vuosina 1985 ja 1986 M/S Svea ja M/S Wellamo. GTS Finnjet siirtyi vuonna 1986 Effoan omistukseen, joka luovutti sen seuraavana vuonna Siljan liikennöitäväksi.
Vuonna 1990 valmistuivat M/S Silja Serenade Effoalle ja vuonna 1991 M/S Silja Symphony Johnson Linesille, johon Svea-varustamo oli yhdistetty. Laivojen toimitus viivästyi rakentajatelakan Wärtsilä Meriteollisuuden konkurssin vuoksi, ja toimituksen varmistamiseksi tilaajat menivät telakan toimintaa jatkaneen Masa Yardsin osakkaiksi.
Effoa yhdistyi vuonna 1990 Johnson Linen kanssa Effjohn-varustamoksi. Tuolloin kaikki Siljan laivat saivat hyljelogon myös savupiippuunsa – aikaisemmin savupiipussa oli ollut kunkin omistajayhtiön tunnus. Vuosina 1993–1994 Silja Linen alukset M/S Silja Festival ja M/S Frans Suell (myöh. M/S Silja Scandinavia) liikennöivät Euroway-linjalla Malmön ja Travemünden välillä. Euroway osoittautui kuitenkin tappiolliseksi, ja alukset siirtyivät Suomen liikenteeseen.
Vuonna 1993 Silja Line vuokrasi käyttöönsä Viking Linelle rakenteilla olleen M/S Europan, ja antoi sille nimeksi M/S Silja Europa. Laiva tuli vuokrattavaksi, kun laivan tilaaja Rederi AB Slite ei pystynyt lunastamaan alusta pois rakennuttajatelakalta. Vuosina 1993–2001 Silja Line liikennöi Vaasanlaivat-yhtiön kumppanina Vaasa–Uumaja-linjalla M/S Fennialla ja M/S Wasa Queenilla.
Effjohn-varustamon nimeksi muutettiin vuonna 1995 Silja Oy Ab. Vuonna 1999 brittiläis-bermudalainen monialayhtiö Sea Containers Ltd osti enemmistön tästä yhtiöstä, johon myös Silja Line fuusioitiin. Ostajayhtiön pääomistaja oli yhdysvaltalainen miljonääri James Sherwood. Vuonna 2004 Silja oli kokonaan Sea Containersin omistuksessa.
Silja Linen myynti Tallinkille
Vuonna 2003 Silja kuljetti yhteensä 5,4 miljoonaa matkustajaa, sen liikevaihto oli 517 miljoonaa euroa ja henkilöstöä oli 3 558. Vuonna 2005 vastaavat luvut olivat enää 3,4 miljoonaa ja 380 miljoonaa euroa. Heikon kannattavuuden takia yhtiö irtisanoi väkeään. Finnjet, Silja Opera, risteilyalus Walrus ja SuperSeaCat-pika-alukset myytiin.
Sea Containersin taloudellinen asema heikkeni vuoden 2004 lopulla, pääasiassa muista kuin Siljasta johtuvista syistä. Yhtiö ajautui lähelle konkurssia, ja se ilmoitti myyvänsä Silja Linen 2006 kesään mennessä. Alustavien tarjousten jättöajan päätyttyä muun muassa Tallink ja Viking Line ilmoittivat tehneensä tarjouksen Siljasta.
12. kesäkuuta 2006 virolainen Tallink ilmoitti ostavansa Silja Linen. Kauppahinnasta Tallink maksoi 450 miljoonaa euroa käteisenä ja 20 miljoonaa euroa omilla osakkeillaan. Aiemmin maaliskuussa Tallink oli hankkinut Hangon ja Rostockin välillä liikennöineen Superfast Ferriesin kolme alusta 310 miljoonalla eurolla. Tallinkilla oli yritysostojen jälkeen velkaa noin 800 miljoonaa euroa. Silja Linen osto kaksinkertaisti Tallinkin markkinaosuuden Suomessa noin 40 prosenttiin.
Tallink osti Siljasta vain Ruotsiin suuntautuvan liikenteen kilpailuviranomaisten hyväksynnän varmistaakseen. Tallinnaan liikennöivät SuperSeaCatit säilyvät Sea Containersilla. Silja Line kuljetti vuonna 2005 4,8 miljoonaa matkustajaa ja Tallink 3,2 miljoonaa matkustajaa. Varustamojen liikevaihdot olivat 260 miljoonaa ja 470 miljoonaa euroa. Yrityksillä oli tuolloin yhteensä vajaat 6 400 työntekijää. Norjalainen Color Line ilmoitti tarjonneensa Silja Linesta noin 700 miljoonaa euroa, mutta Tallink pääsi kaupanteossa etusijalle.
Nykyisin käytössä olevat laivat
thumb|225px|[[M/S Silja Symphony|M/S Silja Symphony.]]
Aikaisemmat laivat
thumb|225px|[[M/S Silja Opera|M/S Silja Opera lähdössä Helsingin satamasta.]] thumb|225px|[[M/S Silja Europa|M/S Silja Europa saapumassa Maarianhaminan satamaan.]] thumb|225px|[[HSC Superseacat Four|HSC SuperSeaCat Four Kustaanmiekassa.]] Vihreällä korostusvärillä on merkattu yhä liikennöiviä aluksia.
Entombed
Entombed on ruotsalainen death metal -yhtye ja yksi suurimmista skandinaavisen death metalin vaikuttajista.
Yhtye oli alkujansa nimellä Nihilist (1987-1989), mutta hajottuaan ja pian uudelleen noustessaan nimeksi vaihtui Entombed. Kokoonpano oli muuttunut ainakin kahden jäsenen osalta, esimerkiksi Johnny Dordevicin korvasi Dismemberistä tuttu David Blomqvist. Jo perustamisvuonnaan yhtye julkaisi demon, But Life Goes On. Ennen vuonna 1990 julkaistua debyyttialbumia Left Hand Path Blomqvist jätti yhtyeen, joten albumin bassoraidat nauhoitti Nicke Andersson ja Uffe Cederlund. Pian kuitenkin Entombediin liittyi uusi basisti, Lars Roserberg.
Vuonna 1991 vokalisti Lars-Göran Petrov erotettiin yhtyeen riveistä, johtuen jatkuvista riidoista Nicken kanssa. Tulevaa albumia varten tarvittiin siis uusi vokalisti, ja se pian löytyikin, Orvar Säfström. Hän ei kuitenkaan kauan viihtynyt Entombedissa, joten samana vuonna julkaistulla Clandestine-albumilla lauloi Nicke Andersson.
Vuonna 1993 julkaistiin EP, jossa lauloi takaisin Entombediin tullut Lars-Göran Petrov. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen kolmas albumi, Wolverine Blues. Parin vuoden päästä yhtyeeseen liittyi uusi basisti, Jörgen Sandström. Entombed myös jätti levy-yhtiönsä (Earache Records), ja teki sopimuksen East Westin kanssa. Entombed ei kuitenkaan ollut tyytyväinen tämänkään levy-yhtiön toimintaan, joten vaihtoi taas levy-yhtiötä, tällä kertaa Music for Nationsiin. Vuonna 1997 julkaistiin neljäs albumi, DCLXVI - To Ride, Shoot Straight And Speak The Truth.
Syksyllä 1997 Nicke Andersson jätti yhtyeen, ja hänet korvasi Peter Stjärnvind, joka oli ennen soittanut rumpuja muun muassa yhtyeissä Face Down ja Merciless. Elokuussa 1998 yhtye äänitti albumin Same Difference, joka julkaistiin vielä samana vuonna. Same Difference oli saatavilla myös vinyyli- ja limited edition -versiona.
Entombedin seuraavat vuodet olivat erittäin aktiivisia. Yhtye julkaisutahti oli albumi vuodessa: vuonna 2000 julkaistiin Uprising, 2001 Morning Star, marraskuussa 2002 kokoelma Sons of Satan Praise the Lord, 2003 Inferno, vuonna 2004 livealbumi Unreal Estate, When In Sodom EP (2006) ja vuonna 2007 Serpent Saints.
Talousjärjestelmä
Talousjärjestelmä on mekanismi, joka käsittelee tuotteiden ja palveluiden tuotantoa, jakamista ja kulutusta jossakin yhteiskunnassa. Talousjärjestelmä muodostuu ihmisistä, organisaatioista ja niiden suhteista. Se pyrkii ratkaisemaan taloustieteessä käsiteltäviä ongelmia, kuten niukkojen resurssien allokoinnin.
Talousjärjestelmät ovat usein kiinteä osa poliittista järjestelmää tai ideologiaa, ja joissain tapauksissa näitä on vaikea erottaa toisistaan.
Talousjärjestelmiä
Erilaisia talousjärjestelmiä aakkosjärjestyksessä:
Rikoselokuva
Rikoselokuva on elokuvan lajityyppi, joka käsittelee rikosta ja sen seurausta. Rikoselokuva voidaan katsoa myös erilaisten lajityyppien kattotermiksi. Rikoselokuvia ovat esimerkiksi ryöstöelokuvat, mafiaelokuvat, poliisielokuvat, vankilaelokuvat ja oikeussalidraamat.
Tyyli ja teemat
Samaan lajityyppiin luokiteltavia elokuvia yhdistää tietyt elokuvakonventiot, kuten teemat tai elokuvahahmot. Lisäksi elokuvia voi yhdistää myös visuaaliset elementit, kuten tapahtumapaikka tai lavastus. Rikoselokuvista on vaikea löytää tiettyä juonikuviota tai päähenkilöä. Rikoselokuvat kuitenkin käsittelevät rikoksia ja niiden seurauksia. Juoni ja päähenkilö voi kuitenkin olla hyvinkin erilainen. Tyyliin vaikuttaa esimerkiksi rikostyyppi, sillä elokuvan aiheena voi olla muun muassa varkaus tai murha. Lisäksi rikoselokuva voi käsitellä esimerkiksi rikoksen suunnittelua (ryöstöelokuvat) tai sen seurauksia (vankilaelokuvat). Rikoselokuvien jakoa alatyyppeihin määrittelee erityisesti päähenkilön asema, sillä päähenkilö voi olla joko rikollinen tai rikosta tutkiva henkilö.
Rikoselokuvien keskeiset teemat liittyvät usein yhteiskunnallisiin näkökulmiin, joita voivat olla esimerkiksi rikollisuuden syyt tai oikeusjärjestelmän rajoitukset tai epäonnistumiset. Jos rikoselokuvan päähenkilöt ovat rikollisia (kuten ryöstö- tai gangsterielokuvissa), päähenkilö voi elokuvan lopussa selviytyä rikoksestaan. Sen sijaan poliisi- ja salapoliisielokuvissa on yleensä konservatiivisempi loppu, ja niissä ”oikeus toteutuu”, kun rikollinen joutuu tuomiolle teostaan.
Film noir
Film noir on erityisesti yhdysvaltalaisen rikoselokuvan tyylilaji, jonka valtakausi Hollywoodissa oli 1941–1955. Mustaa elokuvaa tarkoittavan nimen tyylille antoi ranskalaiset kriitikot 1940-luvulla. Tyylillisesti film noir on yksi helpoiten tunnistettavista genreistä. Film noir -elokuvat ovat kyynisiä, pessimisistä, juoneltaan monimutkaisia, ja ne pyrkivät usein kuvaamaan takaumilla kohtalon vääjäämättömyyttä. Visuaalisesti film noirit ovat tummia. Lisäksi päähenkilö on usein menneisyytensä vainoama mieshahmo, joka ajautuu vaaraatilanteisiin femme fatale -hahmon takia. Tunnettuja film noir -elokuvia ovat Nainen ilman omaatuntoa, Varjot menneisyydestä, Hermot pinnalla, Kiss Me Deadly ja Tappajat. Film noir -tyyliset elokuvat nousivat uudestaan pinnalle 1970-luvulla, ja sen jälkeen syntyneitä samantyylisiä elokuvia on kutsuttu nimellä post-noir tai neo-noir. Tällaisia elokuvia ovat muun muassa Chinatown, Yön siirrot, Pitkät jäähyväiset ja Taksikuski.
Gangsterielokuva
pienoiskuva|pysty|Gangstereita elokuvassa I due evasi di Sing Sing (1964) Gangsterielokuvat keskittyvät lähinnä järjestäytyneen rikollisuuden kuvaamiseen. Niissä saatetaan jopa kaunistella gangsterien toimintaa tai nostaa heidät lähes sankariasemaan. Gangsterielokuva on elokuvan varhaisimpia lajityyppejä lännenelokuvan, melodraaman ja kauhuelokuvan rinnalla. Gangsterielokuvat olivat suosittuja 1930-luvulla, ja niissä esitettiin usein järjestäytyneen rikollisuuden olevan ainoa keino ulos 1930-luvun lamasta. Tuon ajan elokuvia olivat muun muassa Pikku Caesar, Arpinaama ja Yhteiskunnan vihollinen. Gangsterielokuvia kritioisoitiin väkivallan ihanoinnista, ja ne olivat osaltaan vaikuttamassa Hayesin ohjeiston syntyyn. Siinä muun muassa kiellettiin rikollisten sympatisointi. Gangsterielokuvat nousivat uudelleen suosioon 1970-luvulla Kummisetä- ja Kummisetä, osa II -elokuvien suosion ansiosta. Uudempia gangsterielokuvia ovat muun muassa Sudenpesä, Scarface – arpinaama, Mafiaveljet, Once Upon a Time in America – suuri gangsterisota ja Casino.
Poliisielokuva
Poliisielokuva keskittyy poliisin toimintaan sen jäljittäessä rikollista. Se syntyi 1940-luvun puolivälissä Yhdysvalloissa.
Esimerkkejä poliisielokuvasta:
Rikosdraama
Rikosdraama yhdistää draama- ja rikoselokuvan. Rikosdraamoissa käsitellään usein rikollisen elämää, toimintaa ja moraalisia ongelmia ja ne keskittyvät usein toiminnan ja jännityksen sijaan hahmonkehitykseen ja juonenkuljetukseen ja pyrkivät antamaan realistisen ja vakavan kuvan rikollisuudesta. Varhaiset klassiset rikosdraamat olivat monet film noireja, kuten Varjot menneisyydestä, Tappajat ja He elävät öisin. Muita rikosdraamoja ovat muun muassa Kylmäverisesti, Hikinen iltapäivä ja Kiinalaisen kiristäjän murha.