cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Legend of Zelda: Link’s Awakening
Pelattavuus ja ominaisuudet
Pääseikkailun lisäksi Link's Awakeningissä on eri sivutehtäviä ja muita tehtäviä pääseikkailun ohella. Ympäri koko pelimaailmaa on kätketty kerättäviä "salaisia simpukankuoria"; kun näitä on kerätty 20 kappaletta, pelaaja saa itselleen voimakkaan miekan, joka ampuu energiasäteitä pelaajan elinvoiman ollessa täysi, samaan tapaan kuin miekka toimi alkuperäisessä The Legend of Zelda -pelissä. Link's Awakening on ensimmäinen sarjan peli, joka sisältää niin sanotun vaihtokauppaketju -minipelin. Link's Awakening on myös sarjan ensimmäinen osa, jossa A- ja B-painikkeiden toiminto voidaan liittää eri esineisiin, mikä mahdollistaa vaihtelevammat pulmat ja monipuolisemmat esineyhdistelmät.
Perintö muille Zelda-peleille
Link’s Awakening on monien muiden Zelda-pelien tapaan kuvattu yläviistosta ruudun rullatessa neljään suuntaan pelaajan liikkeiden mukaan. Peli on ensimmäinen ylhäältä kuvattu Zelda-peli, jossa Link voi hypätä. Muita Link’s Awakeningissä esiteltyjä, myöhempiin peleihin jääneitä uutuuksia ovat vaihtokauppaketjut, kalastus ja liitäminen ilman halki kukon avulla.
Pelin kehitys
The Legend of Zelda: Link’s Awakening sai alkunsa valtuuttamattomana sivuprojektina; ohjelmoija Kazuaki Morita loi Zelda –tyylisen pelin yhdellä ensimmäisistä Game Boyn tuotantotyökaluista ja käytti sitä testatakseen pelialustan kykyjä. Muita Nintendo Entertainment Analysis and Developmentin työntekijöitä liittyi työajan jälkeen hänen seuraansa, ja he työskentelivät pelin parissa, mikä heidän mielestään tuntui kuin ”koulunjälkeiseltä kerholta”. Näiden kokeiden tulokset Game Boylla alkoivat näyttää lupaavilta, ja Super NESin The Legend of Zelda: A Link to the Past -videopelin vuonna 1991 tapahtuneen julkaisun jälkeen ohjaaja Takashi Tezuka pyysi lupaa kehittää kannettava Zelda -peli; aikomuksenaan hänellä oli, että se olisi ollut käännösversio A Link to the Pastista, mutta siitä kehittyi alkuperäinen pelinsä. Suurin osa tiimistä, joka oli luonut A Link to the Pastin, koottiin uudelleen yhteen edistämään tätä uutta projektia. Kaiken kaikkiaan heiltä kesti kehittää puolitoista vuotta Link's Awakeningiä.
Myöhemmin Yoshiaki Koizumi, joka oli aiemmin avustanut A Link to the Pastin juonen parissa, tuotiin tiimiin. Koizumi oli vastuussa Link's Awakeningin pääjuonesta, antoi ajatuksen saaresta unen maassa ja keksi kyläläisten kanssa tapahtuvat vuorovaikutukset. Link's Awakeningia sarjan tuottaja Eiji Aonuma kuvaili ensimmäisenä Zelda -pelinä, jossa oli kunnon juoni, minkä hän katsoi johtuvan Koizumin romantiikasta. Tezuka pyrki saamaan pelin maailmaan on samanlaisen tunnelman kuin yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Twin Peaks, jossa Links Awakeningin tapaan esiintyy henkilöhahmoja pikkukaupungissa.
Masanao Arimoto ja Shigefumi Hino suunnittelivat pelin hahmot, kun taas Yoichi Kotabe toimi kuvittajana. Avaus- ja loppudemoa lukuun ottamatta kaikki pelin kuvat olivat Arimoton piirtämiä. Yasahisa Yamamura suunnitteli luolastot, mihin kuului huoneiden ja reittien luominen sekä vihollisten sijoittelu. Shigeru Miyamoto, joka toimi Link’s Awakeningin tuottajana, ei antanut luovaa panosta henkilökunnan jäsenille. Hän kuitenkin osallistui mukaan pelitestaajana ja hänen mielipiteensä vaikuttivat suuresti jälkipuoliskon kehitykseen.
Musiikin Link's Awakeningiin sävelsivät Minako Hamano ja Kozue Ishikawa, joille se oli heidän ensimmäinen peliprojektinsa. Kazumi Totaka oli vastuussa ääniohjelmoinnista ja kaikista äänitehosteista. Kuten useimpien Zelda -pelien tapaan Link's Awakeningiin kuuluu uudelleen toistuva ylämaailman musiikki; tämän teeman Game Boylle tehty sovitus, nimeltään "Field", oli Ishikawan luoma. Yuko Tsujiyoko sovitti myöhemmin lopputekstien teeman "Yume o Miru Shima e" orkesterille, ja se esitettiin Orchestral Game Music Concerts 3 -konsertissa vuonna 1993.
Vastaanotto
Link’s Awakening sai kriitikoilta hyvän vastaanoton, ja arviosivusto Game Rankings on antanut sille keskiarvon 89,82 %.
Link’s Awakening menestyi kaupallisesti hyvin, ja nosti Game Boyn myyntiä 13 prosenttia vuonna 1993 – tehden siitä yhden Nintendon tuottoisimmista vuosista Pohjois-Amerikassa siihen asti. Peli pysyi julkaisunsa jälkeen bestseller -listoilla yli 90 kuukautta ja sitä myytiin 3,83 miljoonaa kappaletta vuoteen 2004 mennessä. Lisäksi DX –versio myi vielä 2,2 miljoonaa kappaletta.
Electronic Gaming Monthly valitsi Link's Awakeningin vuoden 1993 parhaaksi Game Boy -peliksi.
Myynti
Alkuperäisen version 3,83 miljoonaa myytyä ja DX-version 2,22 miljoonaa myytyä kappaletta tekevät yhteenlaskettuna pelistä myydyimmän Game Boy -alustoille tehdyn The Legend of Zelda -pelisarjan pelin.
Frida Kahlo
Frida Kahlo eli Magdalena Carmen Frieda Kahlo y Calderón (6. heinäkuuta 1907 Coyoacán, Meksiko – 13. heinäkuuta 1954 Coyoacán, Meksiko) oli meksikolainen taidemaalari, joka tunnettiin tuskaa, kuoleman läsnäoloa ja elon pimeää puolta ilmaisevista maalauksistaan. Kahlo maalasi laajan sarjan inhorealistisia omakuvia. Hän käytti voimakkaita värejä tyylillä, joka oli saanut vaikutteita Meksikon alkuperäiskansojen kulttuurista, mutta hänen tyylissään oli myös eurooppalaisia vaikutteita realismista, symbolismista ja surrealismista.
Perhe
Kahlo syntyi vanhempiensa talossa Coyoacánissa, joka oli tuohon aikaan pieni kaupunki Méxicon laitamilla. Hänen isänsä oli Pforzheimissa Saksassa syntynyt valokuvaaja Carl Wilhelm Kahlo (1871–1941), joka Meksikoon muutettuaan otti uudeksi etunimekseen Guillermo. Pitkään luultiin, että Guillermo Kahlo oli juutalaista syntyperää, mutta uudempi sukututkimus osoittaa, että näin ei ollut. Äiti Matilde oli lähes lukutaidoton, syvästi uskonnollinen meksikolaisnainen.
Fridalla oli kaksi vanhempaa sisarta ja vuotta nuorempi pikkusisko.
Lapsuus ja nuoruus
thumb|Kahlo 13-vuotiaana. Kahlo sairasti kuusivuotiaana polion. Oltuaan yhdeksän kuukautta vuodepotilaana hän ontui, ja isä rohkaisi häntä tytöille epätyypillisiin urheiluharrastuksiin selän ja jalan kuntouttamiseksi.
Vuonna 1922 viisitoistavuotias Kahlo aloitti kuuluisan lukion Escuela Nacional Preparatoria yhtenä sen harvoista tyttöoppilaista. Samana vuonna kuuluisa meksikolainen taiteilija Diego Rivera maalasi kouluun seinämaalauksen.
Syyskuussa 1925 Kahlo oli liikenneonnettomuudessa, jossa bussi ja raitiovaunu törmäsivät. Metallinen kaide lävisti hänen lantionsa ja aiheutti useita murtumia. Kahlo oli viikkoja sairaalassa. Hänelle piti tehdä 35 leikkausta.
Kahlo alkoi maalata toipilasaikanaan, ja ensimmäinen omakuva valmistui seuraavana vuonna. Samaan aikaan Kahlo aktivoitui poliittisesti ja liittyi Kommunistiseen nuorisoliikkeeseen ja Meksikon kommunistipuolueeseen.
Aikuiselämä ja ura kuvataiteilijana
Vuonna 1932 Rivera maalasi tilaustyötä Detroitissa. Kahlo koki keskenmenon, joka järkytti häntä kovasti mutta käynnisti myös hänen voimakkaimman luomiskautensa. Riveran ehdotuksesta Kahlo alkoi maalata meksikolaisten retablo-maalausten tyyliin peltilevyille. Retablot ovat uskonnollisia maalauksia, joita meksikolaiset omistavat pyhimyksille, joiden esirukousten he kokevat auttaneen selviämään arjen tragedioista. Monet Kahlon maalauksista ovat tyypillistä retablon kokoa, 30 × 40 cm tai 40 × 50 cm.
Vuonna 1939 Kahlo lähti Pariisiin ja ystävystyi siellä Marcel Duchampin ja Pablo Picasson kanssa. Hän maalasi yhden kuuluisimmista teoksistaan, Kaksi Fridaa. Maalauksessa on kaksi omakuvaa rinnakkain, toinen valkoinen, jonka sydän vuotaa verta, toinen värikäs ja tervesydäminen.
Vuonna 1941 Meksikon valtio tilasi Kahlolta sarjan muotokuvia kuuluisista meksikolaisnaisista. Henkilökohtaisten murheiden takia Kahlo ei kyennyt täyttämään tilausta loppuun. Hänen työnsä saivat silti paljon suosiota ja niitä oli mukana useissa yhteisnäyttelyissä.
1950-luvulla Kahlon terveys heikkeni entisestään. Hänen jalkaansa tuli kuolio. Vuonna 1953 Kahlolla oli ensimmäinen yksityisnäyttelynsä Meksikossa, ja sairautensa takia hän osallistui sen avajaisiin galleriaan tuodusta katosvuoteesta käsin. Kuolio paheni ja jalka jouduttiin amputoimaan. Kahlo vaipui syvään masennukseen. Vuonna 1954 hän oli jälleen sairaalassa, keuhko-ongelmien takia, jotka mahdollisesti liittyivät itsemurhayritykseen.
Kahlo kuoli 13. heinäkuuta 1954. Virallinen kuolinsyy on keuhkoveritulppa, mutta itsemurhasta on huhuttu. Viimeisessä päiväkirjamerkinnässä on vapiseva musta enkeli ja teksti "Toivon että lähtö on lopullinen ja riemukas – ja että en enää koskaan palaa. Frida".
Hänen tuhkansa sijoitettiin esikolumbiaaniseen uurnaan, joka on näytteillä hänen aikaisemmassa Coyoacánissa sijaitsevassa kodissaan La Casa Azulissa.
Työt ja merkitys
Kahlon omaan kokemukseen perustuvat työt ovat usein hätkähdyttävän voimakkaita kivun ja naisten ankaran elämän kuvauksia. Kahlon 143 maalauksesta 55 on omakuvia, jotka sisältävät henkilökohtaista symboliikkaa ja havainnollista ruumiin kuvausta. Kahloon vaikutti myös Meksikon alkuperäiskulttuuri, mikä näkyy kirkkaina väreinä sekä realismin ja symbolismin sekoituksena.
1930-luvun alussa Kahlo aloitti omaelämäkerrallisten teosten sarjan, tavoitteenaan tehdä maalaus jokaisesta elinvuodestaan. Sarjan aloittaa "Syntymäni" vuodelta 1932.
Vaikka Kahloa pidetään toisinaan surrealistina ja hänellä oli useita yhteisnäyttelyitä eurooppalaisten surrealistien kanssa, hän kuitenkin itse kiisti tämän luonnehdinnan.
Vastaanotto
Kahlon tuotannon naisteemat ja niiden rohkea käsittelytapa tekivät hänestä lähes feminismin kulttihenkilön 1900-luvun viimeisillä vuosikymmenillä. 1990-luvulla hänen töistään maksettiin miljoona, 2000-luvun alussa kymmenen miljoonaa dollaria.
Elokuvat, kirjat ja ooppera
thumb|right|La Casa Azul (Sininen talo). Saksassa valmistui vuonna 1982 televisiolle tehty arkistomateriaalia sisältävä elämäkertadokumenttifilmi nimeltä Frida Kahlo. Vuonna 1986 valmistui elokuvaohjaaja Paul Leducin elokuva Frida, naturaleza viva, jossa Ofelia Medina esittää Frida Kahloa. Vuonna 2002 valmistui Julie Taymorin elokuva Frida, jossa Salma Hayek esitti Frida Kahloa. Elokuva oli ehdolla kuuden Oscar-palkinnon saajaksi.
Vuonna 1983 ilmestynyt Hayden Herreran kirjoittama elämäkerta lisäsi kiinnostusta Frida Kahlon elämään ja taiteeseen.
Vuonna 2014 Helsingissä Suomessa kantaesitettiin Kahlosta ja hänen taiteestaan ja aatteistaan kertova ooppera Frida y Diego, jonka on säveltänyt Kalevi Aho ja libreton kirjoittanut Maritza Núñez.
Museo ja näyttelyt
Vuonna 1938 New Yorkissa oli suuri näyttely, jossa oli esillä 25 Kahlon työtä. Ennen kuolemaansa hän toi töitään näytteille myös Pariisiin ja Meksikoon.
Frida Kahlon lapsuudenkodista, Casa Azul (Sininen talo), on tehty museo, jossa on esillä hänen töitään. Museo avattiin vuonna 1958.
Vuonna 2007 Meksikon kansallinen taidemuseo järjesti suuren retrospektiivisen näyttelyn Kahlon satavuotisjuhlan kunniaksi.
Veikkausliigan kausi 2005
Veikkausliigan kaudella 2005 Myllykosken Pallo -47 voitti seuran historian ensimmäisen mestaruuden. Kautta varjosti AC Allianssia ravistellut ja seuran lopulta hajottanut sopupeliskandaali. Sopupeliskandaali syntyi AC Allianssin vierasottelusta FC Hakaa vastaan, jonka AC Allianssi hävisi 8–0.
Frida Kahlo
Museo ja näyttelyt
Osa Kahlon maalauksista on pysyvästi Caza Azulissa eikä niitä lainata ulkopuolisiin näyttelyihin. Osa on yksityisten keräilijöiden hallussa (esimerkiksi Madonnalla on Kahlon töitä). Eräs yrittäjä on teettänyt kiinalaisilla taiteilijoilla Kahlon maalauksista kopioita, ja järjestää niistä näyttelyitä eri puolilla maailmaa.
Veikkausliigan kausi 2005
Menestys eurokentillä
Mestarien liiga: UEFA Cup: Intertoto Cup:
Parhaat maalintekijät
14. elokuuta ottelussa FF Jaro - FC KooTeePee Mikko Paatelainen viimeisteli viisi maalia, joka on yhden ottelun maaliennätys Veikkausliigassa.
Karsintaottelu
Vaasan Palloseura nousi liigaan vierasmaalisäännöllä.
Alivaltiosihteeri
Alivaltiosihteeri on useiden maiden hallinnossa toimiva johtava virkamies, joka toimii hallinnollisissa tehtävissä avustaen valtiosihteeriä tai ministeriä. Tyypillisesti alivaltiosihteeri on ministeriön, viraston tai vastaavan kakkoshenkilö.
Alivaltiosihteeri Suomessa
Suomessa alivaltiosihteeri on valtioneuvoston kanslian, valtiovarainministeriön ja ulkoasiainministeriön virka, josta on määrätty kunkin ministeriön asetuksessa tai työjärjestyksessä. Esimerkiksi ulkoasiainministeriön työjärjestyksessä alivaltiosihteereistä määrätään seuraavaa:
Alivaltiosihteereillä on seuraavat vastuualueet:
Alivaltiosihteeri
Alivaltiosihteerin toimikausi on nykyisin enintään seitsenvuotinen.
Siuntion kylpylä
Siuntion kylpylä (ruots. Sjundeå bad) on vuonna 1976 rakennettu kylpylä ja hyvinvointikeskus Siuntiossa Uudellamaalla. Kylpylän yhteydessä on 191 huonetta kattava hotelli ja 30 hehtaarin ulkoilualue. Kylpylän on suunnitellut arkkitehti Matti Hakala.
Nykyisin kylpylän omistaa majoitusalan yritys Hotelli Siuntio, joka harjoittaa matkailutoimintaa entisen kylpylän tiloissa.
Historia ja toiminta
Siuntion kylpylä juontaa juurensa Miina Sillanpään perustamaan loma- ja virkistäytymispaikkaan Lepopirttiin, joka sijaitsee kylpylän läheisyydessä. Kylpylän omistaa nykyisin Miina Sillanpään säätiö, joka ilmoitti vuonna 2020 myyvänsä kiinteistön.
Vuonna 1978 Miina Sillanpään säätiö perusti Siuntion Yrtti OY -nimisen yrityksen hoitamaan kylpylän hotelli- ja ravintolatoimintaa. Tällöin kuntoutustoiminta jäi itse säätiön vastuulle. Vuonna 1984 Miina Sillanpään säätiö päätti yhtiöittää palvelunsa ja kylpylä siirtyi Miinan Hoitolat OY:n alaisuuteen.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2018
MM-lopputurnaukseen selviytyi järjestäjämaa Ranskan lisäksi viisitoista maata. Euroopasta mukana olivat Alankomaat, Englanti, Espanja ja Saksa, Aasiasta Japani, Kiina ja Pohjois-Korea, Oseaniasta Uusi-Seelanti, Afrikasta Ghana ja Nigeria, Pohjois-Amerikasta Haiti, Meksiko ja Yhdysvallat sekä Etelä-Amerikasta Brasilia ja Paraguay. Joukkueet pelasivat neljässä neljän joukkueen alkulohkossa, joista kustakin kaksi parasta pääsi puolivälieriin. Puolivälierien voittajat pelasivat välierissä, joiden voittajat pelasivat mestaruudesta loppuottelussa ja häviäjät kolmannesta sijasta pronssiottelussa.
Siuntion kylpylä
Historia ja toiminta
Siuntion kylpylän kuntoutuspalveluita nauttivat muun muassa erityisesti veteraanit ja aikuiset, jotka kaipasivat kuntoutusta. Kylpylän alkuperäiset tekstiilit, kuten verhot tehtiin vapaaehtoisten voimin talkootyönä. Alkuperäiset huonekalut hankittiin Artekilta ja liinavaatteet Marimekolta.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Mestaruuden voitti Japani, jolle mestaruus oli naisten tässä ikäluokassa ensimmäinen. Hopeaa saavutti loppuottelun maalein 3–1 hävinnyt Espanja, ja pronssia sai Englanti, joka voitti pronssiottelussa rangaistuspotkukilpailun jälkeen Ranskan. Muut puolivälieräjoukkueet olivat oman alkulohkonsa voittanut Saksa sekä lohkokakkosiksi sijoittuneet Alankomaat, Nigeria ja Pohjois-Korea.
Siuntion kylpylä
Historia ja toiminta
Ennen omistajanvaihdosta kiinteistöä vuokrasi Scandic ja kylpylä toimi nimellä Scandic Siuntio. Aiempia vuokralaisia olivat muun muassa Rantasipi ja Cumulus. Scandic ilmoitti marraskuussa 2021, että se ei uusi vuokrasopimustaan huhtikuun 2022 jälkeen. Hotelli oli tosin suljettuna johtuen koronaviruksesta jo vuoden 2020 keväästä.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Turnauksen parhaat maalintekijät olivat kuusi maalia tehneet Englannin Georgia Stanway ja Espanjan Patricia Guijarro, joista jälkimmäinen palkittiin turnauksen parhaana pelaajana. Parhaaksi maalivahdiksi valittiin Englannin Sandy MacIver.
Siuntion kylpylä
Hotelli Siuntio
Miina Sillanpään säätiö myi kylpyläkiinteistön Siuntio Invest -yhtiölle vuonna 2023. Siuntio Investin sisaryhtiö Lepolampi jatkaa kiinteistössä hotelli- ja ravintolatoimintaa. Hotelli Siuntio aloitti toimintansa toukokussa 2023. Siuntion kunta puolestaan vuokrasi Hotelli Siuntiolta muun muassa kuntosalin, uimahallin, liikuntasalin, sekä otti hoitaakseen ulkoilualueita kylpylän ympäristöstä. Hotelli Siuntio ilmoitti myös muuttavansa osan hotellihuoneista asunnoiksi, sekä nimeävänsä entisen kylpylän alueella sijaitsevan Lepopirtin uudelleen Villa Miinaksi.
Puutarha
Siuntion kylpylän puutarhasuunnitelman on laatinut maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer vuonna 1976. Rosenbröijer suunnitteli puutarhaan muun muassa kauniita ruusuistutuksia ilahduttamaan kylpylävieraita.
Mon Repó
Mon Repó eli Mon Repos (ransk.) on palatsi Palaiópolissa Korfun saarella Kreikassa. Se valmistui vuonna 1826. Nykyisin palatsissa toimii Palaiópolin arkeologinen museo.
Historia
thumb|left|220px|Mon Repón palatsi. thumb|left|220px|Palatsin sisätiloja.
Mon Repón palatsin rakennutti Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatin Jooniansaarten yhdysvaltojen kolmas käskynhaltija Sir Frederick Adam vuonna 1826. Hänen kerrotaan rakennuttaneen sen lahjaksi korfulaiselle vaimolleen Diamantína (Nína) Palatianoúlle. Palatsin suunnitteli arkkitehti Sir George Whitmore, joka suunnitteli myös Korfun kaupungissa sijaitsevan Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsin.
Myöhemmin Mon Repó toimi käskynhaltijoiden kesäpaikkana. Vuonna 1833 rakennukseen avattiin taidekoulu, ja sen puutarha avattiin yleisölle vuonna 1834. Vuodesta 1840 rakennuksessa toimi pappisseminaari. Kun Jooniansaaret liitettiin Kreikkaan vuonna 1864, palatsi lahjoitettiin Kreikan kuninkaalle Yrjölle. Tämän jälkeen se toimi Kreikan kuningasperheen kesäpaikkana. Juuri Yrjö antoi palatsille ranskankielisen nimen Mon Repos, ”minun lepopaikkani”. Palatsin vieraisiin kuului muun muassa Itävallan keisarinna Elisabet, joka ihastui saareen ja rakennutti sinne myöhemmin oman palatsina, Achílleion. Prinssi Philip, Edinburghin herttua, syntyi palatsissa vuonna 1921.
Toisen maailmansodan aikana palatsi toimi saaria miehittäneen Italian Jooniansaarten kuvernöörin Piero Parinin asuntona. Kuningasperhe omisti asunnon virallisesti vuoteen 1967 saakka. Kreikan julistauduttua tasavallaksi palatsi luovutettiin Korfun kunnalle. Sen omistuksesta syntyi kuitenkin kiista, sillä entinen kuningas Konstantin II piti sitä yksityisomaisuutenaan, kun taas Kreikan valtio piti sitä valtiolle kuuluvana. Vuonna 1991 oikeus päätti palatsin kuuluvan korfulaisille, minkä jälkeen palatsin alue avattiin yleisölle. Vuonna 2002 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin määräsi entiselle kuninkaalle yhteensä seitsemän miljoonaa euroa korvauksia palatsin sekä eräiden muiden omistusten menettämisestä.
Nykyisin palatsi on kunnostettu ja se on yksi Korfun suosituimpia nähtävyyksiä. Palatsi toimii Palaiópolin arkeologisena museona, jossa on esillä lukuisia antiikin aikaisia löydöksiä palatsin ympäristöstä.
Rakennus
thumb|Palatsin sisätiloja ja Palaiópolin arkeologisen museon näyttelyä.
Mon Repó sijaitsee noin kolme kilometriä saaren pääkaupungista Korfun kaupungista etelään. Palatsi on rakennettu Análipsis-kukkulalle antiikin Korkyran kaupungin eli nykyisen Palaiópolin arkeologisen alueen keskelle.
Palatsin päärakennus yhdistelee uusklassista tyyliä ja brittiläistä siirtomaa-arkkitehtuuria. Rakennus on kolmikerroksinen ja koristeltu pylväin ja erkkerein.
Palatsia ympäröi suuri puutarha, jonka laajuus on 100 hehtaaria. Puutarha on parhaimmillaan ollut yli 2 000 eri puolilta brittiläistä imperiumia tuodun kasvilajin kasvitieteellinen puutarha. Puutarhassa on lukuisia antiikin aikaisia raunioita. Näihin lukeutuvat muun muassa Apollonin temppeli, Heran temppeli, hellenistisen ajan agora, niin kutsuttu Alkinooksen satama, roomalainen kylpylä sekä varhaiskristillinen Pyhän Kerkyran basilika.
Pétros Galaktópoulos
70 ja 74 kilogramman painoluokissa kilpaillut Galaktópoulos voitti painijanurallaan kaksi olympiamitalia, hopeaa Münchenistä 1972 ja pronssia Méxicosta 1968. Montréalissa 1976 hän sijoittui kahdeksanneksi ja Tokiossa 1964 hän karsiutui sijoituskierroksilta. Lisäksi Galaktópoulos voitti kaksi MM-pronssia ja kaksi EM-mitalia, joista yhden kultaisen.
Vuonna 2004 Galaktópoulos nimettiin FILA:n kunniagalleriaan.
Psilomelaani
thumb|Mustaa psilomelaania, jossa olevat oranssit kiteet ovat [[vanadiniittia]] Psilomelaani on bariumia sisältävistä mangaanimalmimineraaleista koostuva ryhmä. Nämä mineraalit koostuvat yleensä pääosin romanechiitista. Multamaisia psilomelaanin ja muiden mineraalien yhdisteitä kutsutaan mangaanisuonimalmeiksi. Kuivilla alueilla tavattavat psilomelaanit ovat pinnaltaan mustia.
Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous
Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 654 miljoonaa dollaria ja on Internet Movie Databasessa 250:n eniten pisteitä käyttäjiltä saaneiden elokuvien listalla.
Psilomelaani
Psilomelaanin väri vaihtelee teräksen harmaan ja mustan välillä. Viiru on mustanruskea. Sen pinta on himmeä. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 5–5,5.
Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous
Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous oli ensimmäinen Disney-elokuva, joka sai Yhdysvalloissa PG-13 -ikärajan. HMS Interceptor oli ainoa elokuvassa käytetty oikea laiva. Muut toteutettiin studiolavasteilla ja tietokoneanimaatiolla.
Johnny Depp kertoi ottaneensa rooliinsa Jack Sparrow’na mallia Henry Haisulista ja kitaristi Keith Richardsista. Richards esiintyykin elokuvissa Maailman laidalla sekä Vierailla vesillä Jack Sparrow’n isänä.
Elokuvalle on tehty neljä jatko-osaa Kuolleen miehen kirstu, Maailman laidalla, Vierailla vesillä ja Salazar’s Revenge.
Juoni
Nuori Elizabeth Swann purjehtii Englannista Karibialle. Heidän laivansa poimii merestä nuoren pojan Will Turnerin. Willillä on kaulassa kultainen riipus, jonka Elizabeth ottaa pois, ettei poika paljastu merirosvoksi. Myöhemmin kultainen koru osoittautuu yhdeksi Cortézin 882 kirotusta kultaisesta medaljongista, joita Mustan Helmen miehistö etsii vapautukseen kirouksesta, jonka he ovat saaneet ryöstettyään kulta-aarteen: he ovat kuolemattomia, mutta eivät tunne mitään, eivät iloa, surua tai naisen sylin lämpöä, ruoka ei tyydytä heidän nälkäänsä eikä juoma heidän janoaan. Koottuaan kaikki korut arkkuun ja vuodatettuaan jokaisen ryöstöön osallistuneen verta he olisivat vapaita.
Kun Elizabeth pyörtyy ja putoaa veteen, koru kutsuu Helmen miehistön paikalle. He hyökkäävät Port Royaliin saadakseen korun takaisin. Elizabeth valehtelee sukunimekseen Turner ja pyytää sovintopuhetta, jolloin hänet viedään Helmelle. Huomattuaan merirosvojen etsivän medaljonkia hän haluaa vaihtaa korun siihen, että Helmi purjehtii pois Port Royalista ja jättää sen rauhaan. Näin tehdään, mutta Elizabethin palauttamista ei käsitelty neuvotteluissa, joten hän jää laivalle. Elizabeth ei aavistanut, että hänen valheellaan olisi pidemmät jäljet, sillä Helmen miehistö tarvitsee jokaisen ryöstöön osallistuneen miehen verta vapautukseen kirouksesta, ja yksi heidän tarvitsemansa mies on kuollut: Saappaanraksi Bill Turner heitettiin meren pohjaan kanuuna saapasremmeihinsä kiinnitettynä. Nyt merirosvot luulevat, että Elizabeth on tuon miehen lapsi ja että hänen suonissaan virtaa Saappanraksin veri. Hänen verensä siis kumoaa kirouksen.
Elizabethin kadottua merirosvojen mukaan Will Turner, seppä ja Elizabethin salainen ihailija, päättää pelastaa hänet. Yritettyään turhaan vakuuttaa kommodori Norringtonia ja muita Itä-Intian kauppakomppanian miehiä retken kiireellisyydestä hän päättää ryhtyä toimeen omin luvin. Port Royaliin saapunut kuuluisa merirosvokapteeni Jack Sparrow on Willille nyt kullanarvoinen. Aikaisemmin Jack oli saapunut Port Royaliin ”pakko-ottaakseen” laivan, mutta jäi kiinni ja passitettiin vankilaan. Nyt Will vapauttaa Jackin vastineeksi avusta Elizabethin pelastamisessa. Jack suostuu auttamaan Williä kuullessaan hänen olevan Saappaanraksi Bill Turnerin poika.
Musta Helmi kuului aikaisemmin Jackille, kunnes yliperämies Barbossa nosti kapinan häntä vastaan sen jälkeen, kun Jack oli paljastanut miehistölle Isla de Muertan aarteen sijainnin. Jack hylättiin autiolle saarelle pistoolin ja yhden luodin kanssa, joka oli tarkoitettu hänelle itselleen. Jack kuitenkin säästi luotia Barbossaa varten, jotta voisi tappaa hänet kirouksen haihduttua. Jack onnistui pakenemaan saarelta, omien sanojensa mukaan niin, että ”lassosi pari merikilpikonnaa ja ratsasti niiden selässä pois”, mutta parempien tietojen mukaan hän sai kyydin rommin salakuljettajilta, jotka pitivät saarella varastoaan. Willin avulla Jack saisi takaisin Helmen, sillä kirouksen murtamiseen tarvittiin Willin verta.
Will ja Jack aloittavat matkansa ”pakko-ottamalla” Interceptorin, joka oli Karibian nopein laivan Helmen jälkeen. He suuntaavat kohti Isla de Muertaa eli ”Kuolleiden saarta”, jonka voi löytää vain se, joka tietää missä se on. Sitä ennen heidän tulee kuitenkin saada laivaan miehistöä, ja he poikkeavat Tortugan kautta. Tortugalta täydennetty miehistö jatkaa matkaa Barbossan perään.
Isla de Muertalla Barbossa huomaa, ettei Elizabethin veri kumoa kirousta, ja tämän valhe paljastuu hänelle. Will ja Jack hiipivät samaan aikaan luolastoon, jossa piilopaikka sijaitsee, ja katselevat sivusta toimitusta. Will ei yhdy Jackin suunnitelmaan vaan lyö tämän tajuttomaksi ja hiipii pelastamaan Elizabethin ja palaa sitten laivalle. Barbossan miehet saavat myöhemmin Jackin kiinni, ja he lähtevät ajamaan takaa Williä ja Elizabethia. Näiden jäätyä kiinni Willin henkilöllisyys paljastuu, ja hän tarjoaa henkeään Elizabethin sijasta. Barbossa ottaa Willin vangiksi ja jättää Jackin ja Elizabethin samalle autiolle saarelle, jolla Jack oli aikaisemmin oleillut. Barbossa miehineen suuntaa takaisin Isla de Muertalle jättäen Elizabethin ja Jackin pohtimaan poispääsyä saarelta.
Rommintäytteisen illan jälkeen Jack herää rannalta ja huoma Elizabethin polttaneen kaiken saarella olevan: ruuan, varjon ja Jackin suurimmaksi harmiksi, rommin. Roviosta nouseva savupatsas on ainakin 300 metriä korkea, ja Elizabethiä etsivä kuninkaallinen laivasto varmasti huomaa sen. Pian Norrington saapuu pelastamaan haaksirikkoutuneet ja pidättää samalla etsintäkuulutetun Jack Sparrow’n. Elizabeth lupaa avioitua Norringtonin kanssa, mikäli tämä auttaa pelastamaan Willin. Tähän tarvitaan myös Jackia, sillä hän on ainoa joka tietää Isla de Muertan sijainnin.
Jack käskee Norringtonin miehiä jäämään väijytykseen luolan suulle, että he voisivat ampua tykeillä nyt kuolevaiset merirosvot. Jack itse menee luolaan neuvottelemaan Barbossan kanssa. Norrington ei kuitenkaan usko Jackin neuvoon vaan luulee sitä ansaksi, ja hän lähettää miehensä veneissä luolan suuaukon reunamille. Jack astelee luolaan Barbossan ja muiden ihmetykseksi ja kertoo ulkona odottavista sotilaista. Hän kertoo, ettei kirousta kannata murtaa vielä, sillä muuten he kuolisivat ulos astuessaan. Jack ehdottaa Barbossalle, että tämä valtaisi ulkona odottavat laivat ja perustaisi oman laivaston, jossa Jack purjehtisi toisena kapteenina mutta antaisi osan tuloistaan Barbossalle. Tuloprosenteista kiistellään, kunnes Jack saa tahtonsa lävitse lisäämällä kauppaan suuren hatun Barbossalle. Barbossa suostuu ja lähettää miehensä matkaan, ei tosin veneillä, vaan jalkaisin merenpohjaa pitkin. Laivoilla syntyy taistelu.
Barbossan miehistön taistellessa Jack varastaa yhden kultaisen kolikon ja saa samalla ylleen kirouksen. Hän vapauttaa Willin, ja he käyvät yhdessä taistoon luolaan jääneitä merirosvoja vastaan. Jack taistelee Barbossaa vastaan, ja Will sekä taisteluun liittynyt Elizabeth taistelevat muita merirosvoja vastaan. Barbossalle selviää, että Jack on osaltaan mukana kirouksessa, eivätkä he kumpikaan voi kuolla. Jack laukaisee pistoolinsa, ja Barbossa nauraa hänen tuhlanneen luotinsa. Kääntäessään katseensa, hän kuitenkin näkee Willin puristavan kädessään kahta viimeistä atsteekkikorua ja pudottavan ne arkkuun verestä punaisina. Barbossan rintaan osunut luoti tappaa hänet, mutta sitä ennen hän ehtii tuntea kylmyyttä kirouksen haihduttua.
Merellä kirotut merirosvot huomaavat kirouksen väistyneen, kun he muuttuvatkin tavallisiksi ihmisiksi. Merirosvot antautuvat, ja laivaston miehet hurraavat.
Kaikista ”hyvistä” teoistaan huolimatta Jack aiotaan hirttää. Suunnitelmiin tulee kuitenkin mutkia, sillä Will on päättänyt pelastaa Jackin, vaikka hänet on armahdettu merirosvoudesta. Hän kertoo Elizabethille rakastavansa tätä ja ryntää sitten väkijoukkoon kohti hirttolavaa ja vapauttaa Jackin. Suunnitelma epäonnistuu, ja he jäävät kiinni, mutta Elizabeth asettuu vihdoin Willin puolelle ja kertoo rakastavansa tätä ja kuolevansa hänen kanssaan. Kuvernööri Swann armahtaa heidät, sillä hän pelkää tyttärensä puolesta. Jack Sparrow puolestaan onnistuu karkaamaan virkavallalta ja putoaa linnoituksesta veteen, mistä paikalle saapunut Musta Helmi, joka on Jackin oman miehistön hallussa, poimii hänet mukaansa ja lähtee Port Royalista. Kommodori Norrington päättää antaa laivalle päivän etumatkan, ennen kuin lähtee jahtaamaan heitä. Will ja Elizabeth vaihtavat viimeinkin ensimmäisen suudelmansa.
Lopputekstien jälkeen Hector Barbossan apina varastaa yhden Cortézin 882 kirotusta kultaisesta medaljongista, jolloin apinasta tulee taas kuolematon ja kirottu.
Tuotto
Aluksi elokuvan uskottiin menestyvän huonosti ja siihen suhtauduttiin epäluuloisesti, mutta ilmestyttyään elokuva tuotti yhteensä 653 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä kaikkien aikojen 21. menestyneimmän elokuvan.
Palkinnot
Elokuva on saanut yhteensä 26 palkintoa ja 68 ehdokkuutta. Elokuva keräsi myös muutamia Oscar-ehdokkuuksia, mukaan lukien parhaan miespääosan palkintoehdokkuuden.
Soundtrack
Kappaleiden nimistä suurin osa on harhaanjohtavia; esimerkiksi ”Will and Elizabeth” soi Jackin ja Willin miekkailukohtauksen aikana, kappaleella ”One Last Shot” ei ole mitään tekemistä Jackin luodin kanssa ja ”Medallion Calls” on pikemminkin Jack Sparrow’n sisäänastumismarssi, sillä tämä teema alkaa Jackin purjehtiessa Port Royaliin ja loppuu tämän keskustellessa laiturinvalvojan kanssa.
Steiermarkin Grand Prix 2021
Steiermarkin Grand Prix 2021 (virallisesti Formula 1 BWT Grosser Preis der Steiermark 2021) oli Formula 1 -kauden kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 27. kesäkuuta Red Bull Ringin moottoriradalla Spielbergissä Itävallassa.
Vapaat harjoitukset
Kilpailuviikonlopun alussa rataprofiilia muutettiin kuljettajien antaman palautteen perusteella siten, että sora-aluetta tuotiin lähemmäksi ratareunoja 6. mutkassa ja sen korotetuista reunakivityksistä luovuttiin. Alfa Romeo Racing ajatti ensimmäisten vapaiden harjoitusten aikana testikuljettajaansa Robert Kubicaa, joka oli lopputuloksissa 19. Harjoitusten aikana nähtiin monta pyörähdystä. Kubican harjoitusten alkuvaiheen pyörähdyksen lisäksi myös Red Bullin Sergio Pérez ja Ferrarin Carlos Sainz pyörähtivät. Sainz aiheutti hetkeksi keltaiset liput radalle, kun hän pyörähti varikon uloskäynnin eteen ja varikolta lähtenyt Mercedeksen Valtteri Bottas joutui pysäyttämään autonsa välttääkseen kolaritilanteen. Sainzin kaasupolkimen vian aiheuttaman pyörähdyksen lisäksi tallilla oli vaikeuksia vauhdin kanssa, kun Sainz oli kymmenes ja tallikaveri Charles Leclerc yhdestoista. AlphaTaurin Yuki Tsunodan osalta vauhti oli parempaa edellisen kilpailun vaikeuksiin verrattuna, kun hän oli lopputuloksissa viides ollen Alpinen Fernando Alonsoa (6.) ja Esteban Oconia (7.) nopeampi. Red Bullin Max Verstappen oli ensimmäisten vapaiden harjoitusten nopein ennen AlphaTaurin Pierre Gaslya ja Mercedeksen Lewis Hamiltonia.
Toisissa vapaissa harjoituksissa kuljettajien haasteina olivat tuuli ja tummien pilvien mukanaan tuomat hetkelliset sadekuurot. AlphaTaurin hyvin alkanut vauhti muuttui toisissa vapaissa harjoituksissa, kun Gasly ei voinut osallistua harjoituksiin moottoriongelman vuoksi ja Tsunoda oli viidestoista. Tuuliolosuhteiden myötä moni kuljettaja pyörähti sora-alueelle, muun muassa Sainz, Haasin Nikita Mazepin ja Williamsin Nicholas Latifi, mutta he pystyivät jatkamaan ajamista. Ferrarin vaikeudet jatkuivat edelleen, kun Sainz oli yhdestoista ja Leclerc kolmastoista. Harjoitusten erikoisin tilanne koettiin Bottaksen toimesta, kun hän oli poistumassa varikkopysähdykseltään, pyörähti varikkosuoralla ja McLarenin varikkohenkilökunta joutui työntämään hänet takaisin radalle. Bottas oli harjoitusten kahdestoista ja hänelle annettiin varikkotilanteesta kolmen lähtöruudun rangaistus kilpailuun. Verstappen oli myös toisten vapaiden harjoitusten nopein, McLarenin Daniel Ricciardo oli toinen ja Ocon kolmas.
Kolmannet vapaat harjoitukset alkoivat yönaikaisen sadekuuron jäljiltä, mutta harjoitukset ajettiin lopulta kuivissa olosuhteissa. Mazepin pyörähti harjoitusten aikana menetettyään autonsa takaosan hallinnan. Harjoitusten aikana moni kuljettaja keskittyi nopeimman kierrosajan ajamiseen, joista AlphaTauri osoitti jälleen kilpailukykynsä Tsunodan viidennellä ja Gaslyn kuudennella sijoituksella. Kolmansien vapaiden harjoitusten nopein oli Hamilton, Verstappen toinen ja Bottas kolmas.
Aika-ajot
Aika-ajojen ensimmäisessä osiossa Pérezillä, Alfa Romeo Racingin Antonio Giovinazzilla ja Aston Martinin Sebastian Vettelillä oli vaikeuksia päästä jatkoon, minkä vuoksi he joutuivat ajamaan ylimääräiset nopeat aikakierrokset, joiden ansiosta Ocon ja Alfa Romeo Racingin Kimi Räikkönen karsiutuivat pois jatkosta.
Aika-ajojen toisessa osiossa Verstappen, Hamilton ja Bottas ajoivat muista kuljettajista poiketen keskikovalla renkaalla, koska he halusivat kilpailuun kestävämpää rengasseosta. Sainzin ja Vettelin nopeimmat kierrosajat hylättiin ratarajojen ylittämisen vuoksi, minkä seurauksena he karsiutuivat pois jatkosta. Williamsin George Russell oli lähellä ajaa aika-ajojen viimeiseen osioon, mutta hän jäi vain 8 sekunnin tuhannesosaa karsinta-ajasta.
Aika-ajojen kolmannessa osiossa Hamilton yritti kaikin keinoin voittaa Verstappenin ajamalla kolme nopeaa aikakierrosta pehmeällä rengasseoksella, mutta hän ei pystynyt kolmatta sijaa parempaan tulokseen. Hamilton myös aiheutti sekaannusta ohittamalla aikakierroksensa valmistelujen aikana edessä jonossa ajaneita kuljettajia. Tallikaveri Bottaksen yritykset puolestaan menivät pieleen, kun AlphaTauri ei tiedottanut Tsunodaa Bottaksen aikakierroksesta, minkä myötä Tsunoda ajautui Bottaksen eteen esteeksi ja sai tuomaristolta kolmen lähtöruudun rangaistuksen kilpailuun. Pérez puolestaan ei saanut renkaitaan lämpenemään ja hän oli viides lopputuloksissa. Verstappen ajoi paalupaikalle, Bottas oli toinen (lähtöruuturangaistuksen myötä viides) ja Hamilton kolmas.
Kilpailu
Kilpailun lähdössä Verstappen piti kärkisijoituksensa ja Hamilton joutui vaikeuksiin yliohjauksen kanssa. Kolmannesta ruudusta lähtenyt Lando Norris taisteli Péreziä vastaan. Ricciardo nousi lähdössä pistesijoille, mutta hän kärsi kilpailun aikana tehohäviöstä ja putosi pistesijoitusten ulkopuolelle.
Lähdössä Gasly ja Leclerc osuivat toisiinsa ja lisäksi Leclercin etusiipi rikkoi Gaslyn takarenkaan, mikä pakotti Gaslyn keskeyttämään kilpailun. Leclerc joutui varikolle korjauttamaan etusiipensä, hän ei saanut kolaritilanteesta rangaistusta. Leclercin ja Gaslyn kaksintaistelun ohella myös Giovinazzin ja Latifin kilpailu meni pieleen heidän osuttuaan Gaslyn kanssa. Kärkisijoitusten osalta Pérez ja Bottas ohittivat Norrisin 10. kierroksella. Kolmas sijoitus kääntyi Bottaksen eduksi, kun Pérezin varikkokäynti kierroksella 26 venyi epäonnistuneen renkaanvaihdon vuoksi.
Keskijoukon osalta Russell ajoi pistesijoilla, kunnes hänen autossaan havaittiin voimayksikön aiheuttama hydrauliikkavika, mikä pakotti hänet keskeyttämään kilpailun kierroksella 36. Leclerc nousi seitsemänneksi, vaikka hän rikkoi Räikkösen etusiiven ja joutui taistelemaan useampaa kuljettajaa vastaan.
Kärkitaistelun osalta Verstappen kasvatti eroaan Hamiltoniin varikkokäyntiin asti. Verstappenin varikkokäynnin jälkeen hän ja Red Bull havaitsivat kuitenkin autossa esiintyvän jarrupoljin- ja jarruvaijerivian, minkä vuoksi hänen täytyi ajaa mutkat varovaisemmin jarruja säästellen. Hamilton puolestaan joutui voimakkaan rengaskuluman vuoksi tekemään ylimääräisen varikkokäynnin, mutta onnistui ajamaan kilpailun nopeimman kierrosajan. Verstappen voitti kilpailun, Hamilton oli toinen ja Bottas kolmas.
Metyyli-isotiatsolinoni
Metyyli-isotiatsolinoni (C4H5SNO) on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa metyyli-isotiatsolinoni on kiteistä ainetta. Se liukenee veteen ja alkoholeihin sekä muihin poolisiin liuottimiin. Metyyli-isotiatsolinonilla on bakteerien ja sienien kasvua estäviä ominaisuuksia. Yhdiste reagoi proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Lisäksi se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Metyyli-isotiatsolinoni voi aiheuttaa kosketusihottumaa, minkä vuoksi sen käyttö on rajoitettua.
Metyyli-isotiatsolinonia valmistetaan N-metyylipropargyyliamidista. Ensimmäisessä vaiheessa se reagoi tiosyaanihapon kanssa ja muodostuva tuote syklisoituu metyyli-isotiatsolinoniksi. Toinen tapa on 3,3'-ditiopropaanihapon, sulfuryylikloridin ja metyyliamiinin reaktio, jossa muodostuu myös metyylikloori-isotiatsolinonia.
Metyyli-isotiatsolinonia käytetään usein seoksena metyylikloori-isotiatsolinonin tai bentsisotiatsolinonin kanssa. Käyttökohteita ovat esimerkiksi poishuuhdottava kosmetiikka, puhdistusaineet ja teollisuudessa sitä käytetään estämään prosessivesien limoittuminen.
Crispus Allen
Crispus Allen on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy DC Comicsin amerikkalaisissa sarjakuvissa. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Detective Comics #742 numerossa maaliskuussa 2000 ja hänet loivat Greg Rucka ja Shawn Martinbrough. Hahmo on tullut tunnetuksi Batmanin liittolaisena ja Aaveen kolmantena isäntäruumiina.
Taustaa
Alunperin Metropolisista kotoisin oleva etsivä Crispus Allen oli nelikymppinen poliisiveteraani, joka siirrettiin Gotham Cityyn, missä hän työskenteli etsivä Renee Montoyan kanssa Gotham Cityn poliisilaitoksen suurrikosten yksikössä. Allenilla oli rakastava vaimo ja kaksi teini-ikäistä poikaa, jotka hän asetti työnsä ja muiden turvallisuuden edelle Gothamin ollessa kriisissä. Allen piti Batmania välttämättömänä pahana, koska hän ei halunnut olla tekemisissä hänen kanssaan, mutta sietää hänen läsnäoloaan. Heidän satunnaiset vuorovaikutuksensa havainnollistavat hänen näkemyksiään Batmanista, erityisesti Brian Azzarellon "Broken City" -tarinassa. Allen oli agnostikko, joka epäili Jumalan olemassaoloa perheensä vahvasta uskosta huolimatta.
Eräänä yönä Allen ja hänen kumppaninsa Renee Montoya huomasivat jengin jäseniä ilmeisesti valmistautumassa johonkin väkivaltaiseen toimintaan. Allen pyysi apuvoimia, mutta he päättivät olla odottamatta vahvistusten saapumista. Seurattuaan jengiä autioon rakennukseen etsivät löysivät useita murhattuja miehiä sekä kaksi suurta jengin jäsentä. Allen ohjasi epäiltyjä, kun taas Montoya tiedusteli muun rakennuksen. Musta Hämähäkki ilmestyi yhtäkkiä rikospaikalle ampuen Montoyaa. Ensimmäiset laukaukset osuivat Montoyaan, mutta häntä suojasi luodinkestävä liivi. Sitten Black Spider tähtäsi hänen päähän, mutta Allen ampui ja tappoi konnan ennen kuin tämä ehti painaa liipaisinta.
Rajyavardhan Singh Rathore
Rajyavardhan Singh Rathore (s. 29. tammikuuta 1970 Jaisalmer) on intialainen haulikkoampuja ja poliitikko.
Rajyavardhan Singh Rathore on saavuttanut olympialaisissa Ateenassa 2004 hopeaa kaksoistrapissa tuloksella 179 (135+44).
Crispus Allen
Taustaa
Kun Allenin ruumis on ruumishuoneessa, Precence pakottaa Aaveen hyväksymään Allenin uudeksi isäntäkseen. Myöhemmin Maan taikuuden käyttäjät kokoontuvat Stonehengeen kutsuakseen esiin Aaveen ja aloittaakseen uuden taikuuden aikakauden. Allen esiintyy aavemaisessa versiossa omasta muodostaan ​​ennen kuin hän tekee ensimmäisen virallisen muutoksensa Aaveeksi. Aave tappaa sitten Tähtisafiirin (Deborah Camille Darnellin) ja kaksi muuta heidän aiemmista rikoksistaan ​​ennen kuin katoavat jättäen kokoontuneet taikuuden käyttäjät hämmentyneiksi ja peloissaan. Myöhemmin kun Aave pyysi Allenia uudelleen isännäkseen sanoen tajunneensa isäntäruumiinsa tarpeen, Allen kieltäytyi ja Aave jätti hänet vuodeksi aavemaiseen olomuotoon, kunnes Allen lopulta hyväksyi hänen tarjouksensa. Myöhemmin Allen todisti, kuinka hänen poikansa Malcolm tappoi Corriganin kostoksi isänsä murhasta. Aaveen kautta Allen rankaisi Malcolmia, joka kuoli Allenin käsivarsille. Allen tämän jälkeen sitoutui täysin Aaveeseen.
Rajyavardhan Singh Rathore
Rathore liittyi Intian kansanpuolueen jäseneksi vuonna 2013. Hän toimi Modin ensimmäisessä hallituksessa tiedotus- ja viestintäministeriössä sekä urheiluministeriössä valtioministerinä. Hänet valittiin parlamentaarikoksi parlamentin alahuoneeseen vuoden 2019 parlamenttivaaleissa.
Crispus Allen
Taustaa
Minisarjassa Final Crisis: Revelations Jumala kutsui Allenin Aaveen hahmossa kostamaan entiselle kumppanilleen Renee Montoyalle tämän synneistä. Hänet pysäytti tuomiossaan Radiant, armon henki, toinen läsnäolon uskollinen palvelija, jonka tehtävänä oli antaa Jumalan armo katuville olennoille tai niille, jotka on pakotettu toimimaan vastoin heidän puhdasta aikomustaan. Radiant kehotti Crispus Allenia käyttämään voimiaan vastuullisemmin ja muuttamaan maailmaa, kuten Aaveen entinen isäntä teki, sen sijaan, että hän kostaisi yhdelle sielulle kerrallaan. Radiantin anteeksiantamus sai Allenin kärsimään uskon kriisistä, joka vaati tietää, miksi Renee sai anteeksi, kun taas Allen pakotettiin tappamaan oman poikansa. Myöhemmin Kain, jonka Kiven kultti, Kainin palvomiseen omistautunut uskonnollinen lahko, herätti henkiin Vandal Savagen ruumiissa kohtalon keihään avulla, jonka Allen itse oli huolimattomasti sijoittanut väärin tuomitessaan Montoyaa, iski Aavetta keihäällä erottaen hänet Allenista ja tappoi tämän ihmisisännän. Aave asetettiin Kainin hallintaan ja Allenin henki poistui paikalta vieraillessaan poikansa haudalla. Kun Montoya onnistui ottamaan keihään Kainilta ja puhdistamaan sen vapauttaen Aaveen, Allen palasi mielellään rooliinsa sen ihmisisäntänä sen jälkeen, kun Montoya käytti keihästä elvyttääkseen tämän pojan. Yhdessä he voittivat Kainin ja rikoskultin. Allen kiitti Montoyaa avusta ennen kuin Läsnäolo kutsui hänet ja Radiantin seuraavaan tehtäväänsä.
Blackest Night tarinassa Black Hand paljastaa, että Aave on siirrettävä pois tieltä, jotta maailmankaikkeus olisi rauhallinen. Hän lähettää useita mustia sormuksia kiinnittymään Crispuksen kehoon, muuttaen hänet mustaksi lyhdyksi ja sinetöimällä hänen sisällään olevan Aaveen. Coast Cityssä Hal Jordan kohtaa Black Lanterniksi muuttuneen Aaveen. Käyttämällä todellista Aaveen voimaa suojellakseen itseään, se muuttuu immuuniksi tunnevalojen yhdistelmälle, joka yleensä tuhoaa Black Lanternit. Hal sallii vielä kerran itsensä olla Parallaxin hallinnassa pysäyttääkseen hänet. Parallax repeytyy Mustan Lyhdyn kehoon vapauttaen todellisen Aaveen ja tuhoten telekopion. Parallax yrittää sitten tuhota Aaveen, joka käyttää omaa voimaansa yhdistettynä rakkauteen, jota Carol Ferris tuntee Halia kohtaan erottaakseen Parallaxin isännästään.
Harmaasorsa
Koko ja ulkonäkö
Vanhin suomalainen rengastettu harmaasorsa on ollut 2 vuotta 10 kuukautta 16 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen, 22 vuotta 4 kuukautta.
Levinneisyys
Harmaasorsaa tavataan pesivänä Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Keski- ja Itä-Aasiassa. Lisäksi sitä esiintyy talvehtivana Meksikossa, Pohjois- ja Itä-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa. Sen maailmanlaajuiseksi kannaksi arvioidaan 3,2–3,8 miljoonaa yksilöä. Harmaasorsa on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa harmaasorsa esiintyy levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla. Sen esiintyminen keskittyy maan eteläosiin ja Oulun seudulle. 1980-luvun lopulla Suomen harmaasorsakannaksi arvioitiin noin 20 paria. Laji on runsastunut, ja nykyään Suomessa arvioidaan pesivän 500–1000 harmaasorsaparia.
Elinympäristö
Harmaasorsa elää pääasiassa rannikon rehevillä merenlahdilla ja tulvaniityillä. Suurin osa pareista pesii merellä pienillä saarilla tai luodoilla. Jotkin parit pesivät lokkien yhdyskunnissa. Myös sisämaan lintujärvillä asuu joitakin pareja.
Lisääntyminen
Harmaasorsa rakentaa pesänsä ruohokasvillisuuden tai pensaan suojaamaan paikkaan. Naaras munii touko-kesäkuussa 8–12 valkeankellertävää munaa, joita se hautoo 24–28 vuorokautta. Harmaasorsan poikaset ovat lentokykyisiä 7-8 viikon ikäisinä. Poikaset ovat pesäpakoisia, eli etsivät jo varhain itse oman ravintonsa vaikka pysyvätkin tiiviinä poikueena emon seurassa.
Ravinto
Harmaasorsan pääasiallista ravintoa ovat siemenet, silmut ja myös muut kasvinosat. Poikaset syövät myös veden pikkueläimiä ensimmäisien elinviikkojensa aikana.
Ryhmä Talvela
thumb|300px|Ryhmä Talvelan taistelijoita Tolvajärvellä. Ryhmä Talvela oli suomalainen sotatoimiyhtymä, joka taisteli talvisodan aikana Laatokan Karjalassa. Sitä komensi eversti Paavo Talvela. Ryhmä Talvelan käymistä taisteluista merkittävin oli Tolvajärven–Ägläjärven taistelu.
Perustaminen
Ryhmä Talvela perustettiin Päämajan käskystä 5. joulukuuta 1939. Ryhmän tehtävänä oli "Lyödä Korpiselän ja Ilomantsin suuntaan etenevät vihollisvoimat".
Eversti Paavo Talvela oli mennyt 2. joulukuuta ylipäällikkö C. G. E. Mannerheimin puheille kuultuaan Suojärven menetyksestä ja vaatinut päästä rintamalle pysäyttämään vihollisen eteneminen. Hän myös pyysi saada mukaansa rintamalle urhoolliseksi ja taitavaksi sotilaaksi tuntemansa everstiluutnantti Aaro Pajarin. 5. joulukuuta 1939 marsalkka määräsikin perustettavaksi Ryhmä Talvelan ja antoi sille edellä mainitun tehtävän. Talvela lähti valmistelujen jälkeen kohti Tolvajärveä ja saapui alueelle 7. joulukuuta. Pääesikunnan määräyksestä Talvelan komentopaikka perustettiin Värtsilään, josta käsin hän johti painopisteenä olevan Tolvajärven suunnan sekä pohjoisemman Ilomantsin suunnan taisteluita.