cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armenia
Politiikka
Armenian tärkeimmät liittolaiset ovat Iran ja Venäjä, jonka kanssa Armenia on puolustusliitossa Azerbaidžania vastaan. Armenia liittyi vuonna 2014 jäseneksi Euraasian unioniin, ja se on nyt unionin neljäs jäsen Venäjän, Valko-Venäjän ja Kazakstanin rinnalla.
Osat
pienoiskuva|Armenian maakunnat Armeniassa on 10 maakuntaa (marz) ja tähdellä merkitty pääkaupunkialue (k'aghak')
Suurimmat kaupungit
Kaupunkeja on yhteensä 49 kappaletta. Yli 30 000 asukkaan kaupunkeja oli vuonna 2011 seitsemän: Jerevan (1 060 138 as.), Gjumri (121 976 as.), Vanadzor (86 199 as.), Vagharšapat (Etšmiadzin, 46 540 as.), Abovjan (43 495 as.), Kapan (43 190 as.) ja Hrazdan (41 875 as.).
Talous
pienoiskuva|[[Metzamorin ydinvoimalaitos]] Ennen itsenäisyyttä Armenian talous oli keskittynyt teollisuuteen – kemikaaleihin, elektroniikkaan, koneisiin, elintarvikkeisiin, synteettiseen kumiin ja tekstiileihin. Maatalous vastasi vain 20 prosenttia koko tuotannosta ja 10 prosenttia työvoimasta ennen Neuvostoliiton hajoamista. Itsenäistymisen jälkeen rakennusteollisuus ja palvelusektori ovat kasvaneet tuotantoteollisuuden tilalle. Vuonna 2012 maatalous tuotti 21 % bruttokansantuotteesta ja työllisti 44 % työvoimasta. Maatalouden tuotteita ovat vihannekset ja hedelmät, varsinkin rypäleet, sekä karjataloustuotteet.
Kuten muut entisen Neuvostoliiton valtiot, Armenian talous kärsii keskitetysti suunnitelmatalouden jättämästä perinnöstä ja vanhojen kauppasuhteiden hajoamisesta. Lisäksi vuoden 1988 Spitakin maanjäristys, joka tappoi yli 25 000 ihmistä ja jätti 500 000 kodittomaksi, vaikuttaa yhä maan talouteen. Kansainväliset järjestöt ja ulkomailla asuvat armenialaiset rahoittavat edelleen jälleenrakentamista järistysalueella.
Hallitus on onnistunut kuitenkin tekemään laajoja taloudellisia uudistuksia, jotka ovat auttaneet talouskasvua ja inflaation hillitsemistä. Armenialla on ollut vakaa talouskasvu vuodesta 1995 lähtien ja uudet talousalueet kuten jalokivien prosessointi, tietotekniikka ja jopa turismi ovat alkaneet korvata perinteisempiä elinkeinoja. Vahva kehitys on tuonut maalle lisääntyvää tukea IMF:ltä, Maailmanpankilta ja muilta kansainvälisiltä instituutioilta. Lainat Armenialle vuodesta 1993 lähtien ylittävät 1,1 miljardia dollaria, ja ne on suunnattu maan talouden kehittämiseen. Armenia liittyi WTO:hon 5. helmikuuta 2003.
Kaivokset maassa tuottavat kuparia, sinkkiä, kultaa ja lyijyä. Valtaosa energiasta tuotetaan Venäjältä tuoduilla raaka-aineilla. Kotimaisissa voimaloissa tuotetusta sähköstä 40 prosenttia tulee Armenian ydinvoimalasta, 30 prosenttia vesivoimaloista ja 30 prosenttia lämpövoimaloista.
Liikenne
pienoiskuva|Armenian rautateiden kartta. Liikennöinti oli vuoden 2015 alussa poikki mm. Azerbaidžaniin Vuoristo-Karabahia koskevien kiistojen takia. Armeniassa on 11 lentokenttää, joista 10 on päällystettyjä. Niistä kahdella on yli kolmen kilometrin kiitotie. Tärkein lentokenttä on Jerevania palveleva Zvartnotsin kansainvälinen lentoasema. Rautateitä on 869 kilometriä, mutta kaikki rataosuudet eivät ole käytössä. Maanteitä oli vuonna 2012 yhteensä 7 705 kilometriä. Kotimaanliikenteen tärkein kulkuväline on maršrutkaksi kutsuttu minibussi. Monet ulkomaiset matkailijat ajelevat takseilla kaupungista toiseen. Polkupyörät ja moottoripyörät ovat harvinaisia.
Väestö
Armenian tilastokeskus arvioi vuoden 2011 väestönlaskennan perusteella Armenian väkiluvun olleen vuoden 2018 alkupuoliskolla 2 979 400. Eurostat arvioi väkiluvun olevan vuonna 2018 2 972 732.
Armenialaisten valtaosa (2 956 615) puhui vuonna 2011 äidinkielenään armeniaa. 30 973 ilmoitti puhuvansa äidinkielenään jesidiä, 23 484 venäjää, 2 402 assyriaa, 2 030 kurdia, 733 ukrainaa, 491 englantia, 455 georgiaa, 397 persiaa, 332 kreikkaa. 913 puhui muita kieliä.
Uskonnon saralla 2 897 267 ilmoitti kuuluvansa johonkin uskonnolliseen ryhmään. Niistä suurin oli 2 796 519 henkilöä käsittänyt Armenian apostolinen kirkko. Muita ryhmiä olivat esimerkiksi evankelistit (29 280), jesidit (25 204), katolilaiset (13 843), Jehovan todistajat (8 695) ja ortodoksit (7 532).
Armenialaisilla oli varhaisia kontakteja kristittyihin Antiokiassa ja Edessassa, ja vuonna 301 Armenian kuningaskunnasta tuli ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut maa – 12 vuotta ennen uskonnon virallista tunnustamista Rooman valtakunnassa ja 30–40 vuotta ennen Konstantinuksen kastamista.
Kulttuuri
pienoiskuva|800-luvulla perustettu [[Tatevin luostari]] pienoiskuva|Armenian aakkosilla julkaistu sanomalehti Armenian kulttuurissa on vahvoja vaikutteita sekä idästä että lännestä, se muistuttaa naapurimaitaan kuten Venäjää, Georgiaa ja Irania mutta myös Välimeren seutua kuten Kreikkaa. Varsinkin Jerevan on kahviloineen tunnelmaltaan eurooppalainen kaupunki, mutta maaseudulla vallitsee selvemmin itämainen kulttuuri. Jerevanin vuorokausirytmi on rento, illanvietto venyy yli puolenyön, työpäivä alkaa kymmenen maissa ja jatkuu iltakuuteen, mutta välissä voi käyttää muutamia tunteja omien asioiden hoitamiseen.
Armenian valtakieltä armeniaa kirjoitetaan 400-luvulla kehitetyllä armenialaisella kirjaimistolla.
Armenialaista perinneruokaa on harissa, vehnänjyvistä ja lampaanlihasta hitaasti haudutettu pata.
Jerevanin kansallisessa taidemuseossa on monia keskiajalta peräisin olevia teoksia sekä useita eurooppalaisten mestarien maalauksia. Modernin taiteen museo ja Martiros Saryan -museo ovat muita tärkeitä kokoelmia. Lisäksi yksityisiä gallerioita perustetaan kaupunkiin kiihtyvällä tahdilla.
Maassa toimii Armenian filharmoninen orkesteri, joka esiintyy Jerevanin uudistetussa oopperatalossa, sekä muita orkestereita. Jazz on suosittua etenkin kesäisin ulkoilmakonserteissa. Jerevanissa on useita draamateattereita, jotka esiintyvät pääasiassa armeniaksi ja venäjäksi.
Armenialaisilla käsitöillä ja kultaesineillä on pitkät perinteet, ja maassa on useita arkeologisesti merkittäviä kohteita jälkenä maan asemasta eri kulttuurien kohtauspaikkana. Maailmanperintöluettelossa on Armeniasta kolme kohdetta: Etšmiadzinin katedraali ja kirkot sekä Zvartnotsin arkeologinen alue, Geghardin luostari ja ylempi Azatin laakso sekä Haghpatin ja Sanahinin luostarit.
Ivan Aivazovski, aikansa tunnetuin venäläistaiteilija, oli syntyjään armenialainen. Aram Hatšaturjan syntyi Georgiassa, mutta oli armenialainen. G. I. Gurdjieff, armenialais-kreikkalainen filosofi-kirjailija ja mystikko, syntyi Aleksandropoliissa eli Gjumrissa.
Armenia on osallistunut Euroviisuihin vuodesta 2006 lukuun ottamatta vuotta 2012 hyvällä menestyksellä sijoittuen yleensä kymmenen parhaan joukkoon, lukuun ottamatta vuosia 2011, jolloin Armenia jäi semifinaaliin, ja 2013, jolloin sijoitus finaalissa oli 18. Armenian paras sijoitus on neljäs (2008). Vuonna 2012 Armenia boikotoi Azerbaidžanin isännöimiä kisoja.
Urheilu
Olympialaisiin Armenia on osallistunut vuodesta 1994 alkaen, kesäkisoissa sillä on ollut 18–32 hengen joukkue ja talvikisoissa alle kymmenen urheilijaa. Maa on saanut yhteensä 14 mitalia, eniten mitaleja on tullut painista. Muut mitalit ovat tulleet painonnostossa ja nyrkkeilyssä. Ainoat kultamitalit ovat saaneet Armen Nazarjan ja Artur Aleksanjan.
Armenian jalkapallomaajoukkue on FIFA:n rankingissa lokakuussa 2020 sijalla 101. Keskimäärin sen sijoitus FIFA-rankingissa on ollut 96. Se ei ole koskaan selviytynyt Euroopan- tai maailmanmestaruuskilpailuihin. Rekisteröityjä pelaajia on hieman yli 41 000. Jalkapallon lisäksi suosittuja urheilulajeja ovat koripallo, lentopallo ja jääkiekko.
Ukumbi
Ukumbi ry on suomalainen voittoa tavoittelematon organisaatio. Organisaation tarkoitus on tarjota arkkitehtuuripalveluita kehitysmaihin, joissa näitä palveluita on vähän. Ukumbin tavoiteryhmä on nuoret ja naiset, jotka ovat avun tarpeessa. Arkkitehdit Saija Hollmén, Jenni Reuter ja Helena Sandman perustivat Ukumbin vuonna 2007.
Projektit
Ukumbilla on projekteja muun muassa Tansaniassa, Senegalissa, Kambodjassa, Egyptissä ja Intiassa. Projektit ovat suojakoteja, lastenkoteja, kouluja ja nuorisokeskuksia.
Tanssivat kuviot
Tanssivat kuviot on yksi Arthur Conan Doylen kirjoittamista Sherlock Holmes -tarinoista. Tarinan perusajatuksena ovat salaperäiset kuviot, kuten nämä:
Juoni
Erään aatelismiehen talon pihalle on alkanut ilmestyä outoja tuherruksia, jotka mies palkkaa Sherlock Holmesin tulkitsemaan. Holmes käyttää muinaisten arabien keksimää kryptoanalyyttistä menetelmää, jonka avulla onnistuu lopulta lukemaan salakirjoitusta ja saa selville, että miehen vaimo on vaarassa. Holmes saapuu paikalle kuitenkin liian myöhään: mies on kuollut ja tämän vaimo kuolemaisillaan. Tapaus näyttää itsemurhalta, mutta lähettämällä salakirjoitusviestin murhaajalle Holmes saa oikean murhaajan, Abe Slaneyn, kiinni.
Selviää, että salakirjoitus on New Yorkista lähtöisin olevan rikollisliigan johtajan keksimä. Vaimo oli johtajan tytär ja Abe Slaney tyttären kihlattu. Tytär oli lähtenyt liigaa pakoon Lontooseen.
Meritupet
Meritupet (Ascidiacea) on vaippaeläinten luokka. Ne ovat alustaan kiinnittyneitä, vaipan ympäröimiä merieläimiä, joilla on suu- ja hylkyaukko. Toukat uivat vapaasti ja niillä on selkäjänne, jonka yläpuolella on selkäydin, mikä viittaa sukulaisuuteen selkärankaisten kanssa. Merituppilajeja tunnetaan noin 1 000. Niiden elinikä on muutamia kuukausia.
Rumba (veistos)
pienoiskuva|[[Martti Aiha: Rumba, 1992, Helsinki.]] Rumba on kuvanveistäjä Martti Aihan suunnittelema veistos, joka sijaitsee Porkkalankadulla, Salmisaaressa, Helsingissä. Martti Aiha pitää veistosta yhtenä parhaimmista teoksistaan. Rumba on valmistettu mustamaalatusta alumiinista ja se on 15 metriä korkea. Veistos kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin.
Meritupet
Rakenne
Runkokuntina elävien merituppiyksilöiden koko on vain muutaman millimetrin, mutta kolonia voi kasvaa 15 sentin mittaiseksi. Yksin elävät meritupet kasvavat huomattavasti suuremmiksi ollen korkeintaan 20-senttisiä. Runkokunnassa merituppia yhdistää toisiinsa hyytelömäinen väliaine. Jokainen ottaa sisäänsä vettä yhdestä putkesta, suodattaa siitä ravintohiukkaset ja pumppaa veden ja jätteet toisesta päästä pois.
Rumba (veistos)
Rumba voitti vuonna 1994 palkinnon vuoden ympäristötaideteoksesta. Palkinto myönnettiin kokonaisuudesta, jonka se luo Veli-Pekka Tuomisen suunnitteleman asuinrakennuksen kanssa.
Meritupet
Lisääntyminen
Meritupet ovat hermafrodiitteja eli jokaisella yksilöllä on sekä koiraan että naaraan sukupuolielimet. Periaatteessa ne voisivat lisääntyä yksinäänkin, mutta käytännössä ne eivät sitä tee. Sitä vastoin meritupet päästävät siittiönsä veteen ja saavat hengitysveden mukana lajikumppaniensa sukusolut. Siten perinnöllinen muuntelu säilyy, eikä jälkeläisistä tule vanhempansa kloonia. Jotkin merituppilajit päästävät munasolutkin veteen, jossa ne hedelmöittyvät ja kelluvat jonkin aikaa vapaasti ennen toukkavaihetta. Toisilla taas on sisäinen hedelmöitys, jossa vasta aktiivinen toukka poistuu emonsa ruumiista. Eräät lajit pystyvät lisääntymään silmikoimalla. Silloin meritupen kyljestä kasvaa pieni jälkeläinen, joka lopulta irtoaa itsenäiseksi yksilöksi.
Rumba (veistos)
Tausta
Valmistautuessaan 60-vuotisjuhliinsa Alko päätti vuonna 1990 järjestää juhlien kunniaksi taideteoskilpailun. Valittu taideteos lahjoitettaisiin Helsingin kaupungille ja sijoitettaisiin Alkon konttorin lähistölle Salmisaareen. Martti Aiha voitti kilpailun.
Meritupet
Elinympäristö
Aikuiset meritupet ovat sessiilejä eli paikoilleen kiinnittyneitä. Ne voivat liimautua mihin tahansa merenalaiseen rakenteeseen, kuten kookkaisiin leviin, öljynporauslauttaan tai laivan pohjaan. Meritupet eivät kestä kuivumista, joten ne elävät vuorovesirajan alapuolella. Useimmat merituppilajit elävät matalissa ja ravinteisissa rannikkovesissä, mutta jotkin lajit elävät jopa 5000 metrin syvyydessä. Ne syövät pinnasta vajonnutta osittain hajonnutta eloperäistä ainesta.
Rumba (veistos)
Tausta
Martti Aiha ajatteli montaa asiaa suunnitellessaan teosta. Hän tiesi, että teoksen ohi kulkisi paljon liikennettä, joten hän halusi, että teoksen voisi kokea kokonaisuudessaan, vaikka menisi nopeasti sen ohi esimerkiksi linja-autolla. Hänen valitsi veistoksen väriksi mustan, sillä hän piti sitä ainoana värinä, joka sopisi ympäristöön. Rumban nimi perustuu tanssiin ja liikenteeseen, joka ”rumbaa” veistoksen ohi.
Los Alamos National Laboratory
Los Alamos National Laboratory on laboratorioalue Los Alamosin kaupungissa New Mexicossa, Yhdysvalloissa. Se perustettiin vuonna 1943.
Rumba (veistos)
Tausta
Rumba paljastettiin 5. huhtikuuta 1992. Teoksen otti vastaan ylipormestari Kari Rahkamo, ja paljastuspuheen piti Alkon hallintoneuvoston puheenjohtaja Ilkka Suominen.
Los Alamos National Laboratory
Alueesta käytettiin lukuisia salanimiä: kuten Kukkula (engl. Hill) sekä Projekti Y (engl. Project Y). Alue muodostui kuitenkin atomikaupungiksi (ven. Atomgrad). Samoin muodostui myös Oak Ridgestä (suom. Tammiharju) oma atomikaupunkinsa.
Rumba (veistos)
Varastointi vuonna 2020
Rumba siirrettiin väliaikaisesti varastoon elokuun 2020 aikana. Siirto liittyy rakennusyhtiö NCC:n We Land -nimisen toimistotalon rakentamiseen. Siirtoa varten veistos puretttiin ensin osiin. Teos palautetaan myöhemmin takaisin paikoilleen.
Yläpuolinen indeksointipilkku
Yläpuolinen indeksointipilkku, lyhyesti myös indeksointipilkku tai pilkku, on matematiikassa, luonnontieteissä ja kielitieteessä käytettävä merkki.
Los Alamos National Laboratory
Los Alamos National Laboratory:n johtajat
Los Alamosia on 1990-luvulta alkaen kehitetty myös matkailukohteeksi.
Yläpuolinen indeksointipilkku
Tuottaminen
Unicode sisältää yhdeksän erilaista yläpuolista indeksointipilkkua. Näistä kahdelle on määritelty HTML-koodi.
LaTeXissa yläpuolinen indeksointipilkku tuotetaan merkinnällä <tt>\prime</tt>, joka tulostaa merkin yksinään käytettynä tekstirivin korkuisena (\prime). Merkki on asetettavissa ylä- ja alaindeksiksi normaaliin tapaan: esimerkiksi <tt>f_\prime^\prime</tt> tulostuu muodossa.
Käyttö
Unicode-standardin mukaan tarkkeenomaisia indeksointipilkkuja käytetään kielitieteessä ja muita matematiikassa, luonnontieteissä sekä erilaisissa tekniikkaan liittyvissä asioissa. Tosin ulkoasultaan ne ovat keskenään samanlaisia kuin merkit, joiden Unicode-arvot ovat 02B9 ja 2032 sekä 02BA ja 2033.
Matematiikka
Yläpuolisilla indeksointipilkuilla on matematiikassa monia eri merkityksiä eri asiayhteyksissä.
Mittayksiköt
Indeksointipilkkuja käytetään myös eräiden pituuden ja kulman, joskus ajankin mittayksiköiden tunnuksina. Pituusmerkintänä yläpuolinen indeksointipilkku (2032) ja kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku (2033) tarkoittavat jalkoja ja tuumia, eli merkintä 3′ 5″ tarkoittaa kolmea jalkaa ja viittä tuumaa.
Kulman yksikkönä yläpuolinen indeksointipilkku tarkoittaa kulmaminuuttia eli asteen kuudeskymmenesosaa ja yläpuolinen kaksinkertainen indeksointipilkku kulmasekuntia eli kulmaminuutin kuudeskymmenesosaa. Esimerkiksi merkintä 10° 3′ 5″ tarkoittaa kymmentä astetta, kolmea kulmaminuuttia ja viittä kulmasekuntia.
Kolminkertaista yläpuolista indeksointipilkkua (2034) käytetään Ranskassa ja Sveitsissä ilmaisemaan ranne- ja taskukellojen koneiston kokoa. Yksikköä kutsutaan nimellä ligne, ja sen vaihtoehtoinen tunnus on L. Yksi ligne on 2,2558291 millimetriä.
Kielitiede
Kielitieteessä yläpuolisia indeksointipilkkuja käytetään translitteroinnissa ja ääntämisasun esittämisessä. Niistä on tarkoitettu kielitieteelliseen käyttöön tarkkeenomainen yläpuolinen indeksointipilkku (02B9) ja tarkkeenomainen kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku (02BA). Näistä ensiksi mainittu on ISO 9 -standardin mukainen translitteraatio kyrilliselle kirjaimelle ь ja jälkimmäinen kirjaimelle ъ. Englanninkielisissä sanakirjoissa, joissa ääntämisasua ei ilmaista IPA-merkein, ilmaistaan painollinen tavu sen perään sijoitetulla tarkkeenomaisella yläpuolisella indeksointipilkulla. Esimerkiksi sanan syllabification ääntämisasu voidaan ilmaista merkinnällä /si-labʹ-ə-fi-kayʹ-shən/. Normaali IPA:n mukainen esitys on //.
Kirjava nauha
Kirjava nauha (myös Pilkullinen nauha, engl. The Adventure of the Speckled Band) on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novelli. Se ilmestyi ensimmäisen kerran Strand Magazine -lehdessä helmikuussa 1892 Sidney Pagetin kuvittamana. Doyle itse pitää sitä parhaimpana Holmes-tarinanaan.
Suomeksi novelli ilmestyi ensimmäisen kerran 1893 novellikokoelmassa Ystäwäni yksityissalapoliisin seikkailuja ja 1896 novellikokoelmassa Ystävämme salapoliisin seikkailuja.
Juoni
Neiti Stoner saapuu Sherlock Holmesin luokse hakemaan apua. Hänen nuori siskonsa kuoli vuosia sitten kuultuaan vihellyksen huoneessaan. Nyt neiti Stoner joutui remontin takia muuttamaan siskonsa vanhaan huoneeseen. Edellisenä yönä hänkin kuuli vihellyksen ja peloissaan kääntyi Holmesin puoleen.
Teatteri
Doyle kirjoitti ja tuotti novelliin perustuvan näytelmän. Sen ensi-ilta oli 4. kesäkuuta 1910 Lontoon Adelphi-teatterissa. Sherlock Holmesia esitti H. A. Saintsbury. Näytelmän alkuperäinen nimi on The Stonor Case, ja se poikkeaa muutamissa yksityiskohdissa novellista, esimerkiksi joidenkin henkilöiden nimet on muutettu.
Elokuva
Novellin ensimmäinen elokuvasovitus on brittiläis-ranskalainen lyhyt mykkäelokuva The Speckled Band 1912. Sen on ohjannut Georges Tréville, joka myös näyttelee Holmesia. Elokuva ei tiettävästi ole säilynyt.
George W. Ridgwell on ohjannut Britanniassa 1923 lyhyen mykkäelokuvan The Speckled Band. Sherlock Holmesia esittää Eille Norwood. Elokuvan kohtalosta ei ole tietoa, ja todennäköisesti se on kadonnut.
Ensimmäinen novellin pohjalta tehty äänielokuva on brittiläinen The Speckled Band 1931. Sen on ohjannut Jack Raymond ja käsikirjoituksen on tehnyt W. P. Lipscomb. Holmesia esittää Ramond Massey.
Televisio
Novellin pohjalta on 1949 muokattu yhdysvaltalaisen televisiosarjan Your Show Time jakso The Adventure of the Speckled Band. Sen on ohjannut Sobey Martin ja Holmesia esittää Alan Napier.
Sherlock Holmesin seikkailut -televisiosarjaan se sovitettiin 1984. Sen on ohjannut John Bruce ja käsikirjoituksen tehnyt Jeremy Paul. Pääosissa ovat Jeremy Brett Sherlock Holmesina ja David Burke tohtori Watsonina.
Suomennokset
Novellin suomennokset ovat ilmestyneet seuraavissa kokoelmissa :
Nimellä ”Kirjava nauha”
Nimellä ”Pilkullinen nauha”
Ostrov Vozroždenija
Ostrov Vozroždenija (, "Uudestisyntymän saari") on Araljärven keskellä sijaitseva saari, josta vuonna 2001 kuitenkin muodostui järven kuivumisen seurauksena niemi. Se sijaitsee Kazakstanin ja Uzbekistanin välisellä rajalla, minkä vuoksi molemmat valtiot jatkuvasti kiistelevät sen hallinnasta.
Asekokeet
Ostrov Vozroždenija on tunnettu siitä, että saarella sijaitsi aikoinaan yksi Neuvostoliiton huippusalaisen biologisten aseiden kehittelyohjelman tärkeimmistä tutkimuslaitoksista.
Markus Similä
Markus Similä (7. toukokuuta 1937 Helsinki – 17. heinäkuuta 2018 ) oli suomalainen toimittaja, lehtimies ja kirjailija. Hän juonsi lukuisia viihdeohjelmia sekä radiossa että televisiossa. Hän oli muun muassa Napakympin alkuperäinen juontaja ennen Kari Salmelaista.
Ostrov Vozroždenija
Asekokeet
Saari otettiin Neuvostoliiton käyttöön vuonna 1936, jolloin puna-armeijan lääketieteellisen instituutin professori Ivan Velikanovin johtama sadan hengen suuruinen tutkimusryhmä saapui Ostrov Vozroždenijalle suorittamaan lääketieteellisiä kokeita erilaisilla mikrobeilla, kuten jänisrutolla. Vuonna 1937 kuitenkin tiedemiehet evakuoitiin ja saari hylättiin, koska Neuvostoliiton mukaan saarella oli ilmennyt "turvallisuusongelmia". Vasta vuonna 1952 Neuvostoliitto päätti ottaa Ostrov Vozroždenijan uudelleen käyttöön, ja ensimmäiset tutkimuslaitokset valmistuivat saarelle vuoden 1954 aikoihin. Koska Ostrov Vozroždenija sijaitsi syrjäisellä ja asumattomalla alueella, neuvostoliittolaiset tiedemiehet uskoivat, etteivät kokeet edes mahdollisen onnettomuuden tapahtuessa kykenisi aiheuttamaan ympäristökatastrofia.
Markus Similä
Similä on kirjoittanut lukuisia elokuvakäsikirjoituksia, satu- ja jännityskuunnelmia, näytelmiä, sketsejä ja muuta viihdettä. Hän kirjoitti myös useita yrityshistoriikkeja ja elämäkertoja sekä omat muistelmansa Takki auki (1993).
Elämä ja ura
Kapellimestari Martti Similän poika Markus Similä pääsi 17-vuotiaana 1950-luvun keskivaiheilla töihin Helsingin Sanomiin ja jätti koulun kesken. Hän oli kiinnostunut myös teatteriurasta näyteltyään sivuosaa muun muassa vuoden 1957 elokuvassa Nummisuutarit. Hänen ensimmäinen radio-ohjelmansa oli nimellä ”Masi” tehty Nuorten radion lähetys vuonna 1956. Televisiossa hän esiintyi ensi kerran vuonna 1958. 20-vuotiaana Similä haki kesätoimittajaksi Leo Mellerin vetämään radion ajankohtaisohjelmaan Päivän peiliin ja sai paikan, vaikka ohjelmaa tekemään ei yleensä otettu alle 25-vuotiaita. Pian Similä ryhtyi toimittamaan kuudesti viikossa lähetettyä Päivätarjotinta, ja samoihin aikoihin Ylen kuulutuskäytäntö muuttui niin, että ohjelmien tekijät kerrottiin. Näin Markus Similästä tuli nopeasti yksi ensimmäisistä yleisön nimeltä tuntemista radiotoimittajista. Siirtyminen tekemään sunnuntaiaamujen viihteellistä haastatteluohjelmaa Nimipäiväkahvit vuorotellen Jaakko Jahnukaisen kanssa. Tämä ja muut sunnuntaiaamujen viihdeohjelmat lisäsivät Similän tunnettuutta entisestään.
Ostrov Vozroždenija
Asekokeet
Ostrov Vozroždenijan suoritetut asekokeet aiheuttivat jo neuvostoaikana vakavia ympäristöongelmia lähialueen luonnolle. Saarella suoritettujen asekokeiden seurauksena sen kasvillisuus on kuihtunut, eläimistö miltei täysin tuhoutunut, ja saarelta valuneet myrkylliset kemikaalit ovat tuhonneet kokonaisia kalakantoja ja entisestään kiihdyttäneet Araljärven saastumista. Tutkimuslaitosten turvatoimista huolimatta saarelta myös pääsi karkuun vaarallisia bakteereja, mitkä aiheuttivat laajamittaisia epidemioita lähialueiden ihmisväestön keskuuteen.
Markus Similä
Elämä ja ura
1960-luvulta 1970-luvun alkuun Similä toimi 11 vuotta freelancerina ja teki paljon ohjelmia sekä radioon että televisioon ja kirjoituksia lehtiin.
Kaupallisen paikallisradiotoiminnan alkaessa vuonna 1985 Similä oli yhdessä Markku Veijalaisen kanssa aloittamassa helsinkiläisen Radio Ykkösen ohjelmatoimintaa ja mukana radioaseman konkurssiin 1995 saakka. Vuosina 1985–1992 hän toimi radioaseman uutis- ja ajankohtaispäällikkönä ja 1992–1995 tuottajana. Hän jatkoi radio- ja TV-työtä vielä Radio Stadissa ja MTV:n lauantaiaamujen Huomenta Suomessa mutta keskittyi 1990-luvun puolestavälistä etupäässä yrityshistoriikkien ja elämäkertojen kirjoittamiseen.
Markus Similä kirjoitti pakinoita Uuteen Suomeen vuosina 1977–1985 ja Nykypäivään vuodesta 1992 alkaen.
Ostrov Vozroždenija
Sulkeminen ja ympäristöuhka
Nykyisin Ostrov Vozroždenija on useiden tiedemiesten mukaan huomattava turvallisuusriski Keski-Aasiassa, sillä alue on pahoin saastunut ja on täten merkittävä terveysuhka lähialueiden väestölle. Ostrov Vozroždenijalla ei ole myöskään minkäänlaista vartiointia tai turvatoimia, minkä vuoksi Yhdysvallat on ilmaissut huolensa siitä, että terroristit saattaisivat kaivaa alueen maaperästä pernaruttokanistereita ja käyttää niitä biologisten aseiden valmistukseen. Vuonna 2001 Ostrov Vozroždenija muuttui Araljärven kuivumisen seurauksena saaresta niemeksi, minkä vuoksi monet tiedemiehet pelkäävät, että lähialueiden elämistö, kuten myyrät, käärmeet ja linnut, pääsevät levittämään sairauksia muualle.
Vuonna 2002 Yhdysvaltain puolustusministeriö lähetti uhkaavan ympäristökatastrofin ehkäisemiseksi Ostrov Vozroždenijalle biologisten aseiden asiantuntija Brian Hayesin johtaman 113 hengen suuruisen tutkimusryhmän, joka onnistui kolmen kuukauden sisällä neutralisoimaan 100–200 tonnia pernaruttoa. Puhdistusoperaation kustannukset olivat arviolta 4–5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin suuruiset.
Aiheesta muualla
Aralsjön
Ceylonin dominio
Vuosien 1948 ja 1972 välillä Ceylon oli Kansainyhteisöön kuuluva itsenäinen valtio, jolla oli yhteinen monarkki Australian, Kanadan, Uuden-Seelannin sekä Yhdistyneen kuningaskunnan ja eräiden muiden valtioiden kanssa. Brittiläiselle Ceylonin siirtomaalle myönnettiin itsenäisyys Ceylonina. Vuonna 1972 valtiosta tuli yksi Kansainyhteisön tasavalloista ja se muutti nimensä Sri Lankaksi.
Valtio oli buddhalaisuususkonnon ja -kulttuurin keskus.
Toisen maailmansodan aikaan Ceylon toimi liittoutuneiden merkittävänä tukikohtana sodassa Japanin keisarikuntaa vastaan.
Iso D
Iso D on Jyrki Hämäläisen Dannysta kertova elämäkertaromaani, joka on julkaistu vuonna 2006. Koska Hämäläinen oli pitkään mukana Dannyn kiertuetoiminnassa, myös hän itse esiintyy kirjassa usein. Kirjan kieli on värikästä. Suomen Kuvalehden toimittaja Karo Hämäläinen on kuvannut kirjan sisältöä mielenkiintoiseksi ja nostalgian värittämäksi.
Joseph Lanner
Joseph Franz Karl Lanner (12. huhtikuuta 1801 Wien – 14. huhtikuuta 1843 Oberdeubling, Wienin lähellä) oli itävaltalainen muusikko ja säveltäjä, joka yhdessä Johann Strauss vanhemman kanssa loi aidon wienervalssin. Lannerin tyyli oli kuitenkin pehmeämpi ja surumielisempi kuin Straussin tanssillinen ja temperamenttinen tyyli.
Niigata
Niigata on Niigatan prefektuurin pääkaupunki. Se sijaitsee Honshūn saaren hedelmällisellä länsirannikolla, Japaninmeren rannalla, Japanin keskiosassa. Kaupungin läpi virtaavat Shinano- ja Agano-nimiset joet. Merellä on samoilla kohdin Sado-niminen saari.
Joseph Lanner
Lanner alkoi säveltää tansseja amatöörikvartetille, jossa hän itse soitti viulua ja Johann Strauss vanhempi alttoviulua ja josta sitten kehittyi kokonainen orkesteri, joka ihastutti Wieniä ja itävallan maakuntakaupunkeja valsseillaan, polkillaan, ländlereillään ja galopeillaan. Lanner on aidon wienervalssin oikea luoja. Strauss astui hänen jalanjäljissään. Lannerin valsseista ilmestyi koottu julkaisu 1889. Hän sävelsi runsaasti, jopa satoja sävellyksiä. Lanner kuoli lavantautiin 42-vuotiaana. Hänen elämäkertojaan ovat kirjoittaneet muun muassa H. Sachs (1889), Rebay ja Keller (1901).
Niigata
Niigatan stadionilla pelattiin jalkapallon maailmanmestaruusotteluita vuonna 2002.
Aluejako
Niigata jakautuu kahdeksaan suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan suurin on kaupungin ydinalueen muodostava Chūō-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Nishikan-ku.
Vanha sukusalaisuus
Vanha sukusalaisuus on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novelli. Se julkaistiin alun perin Strand Magazinessa toukokuussa 1893 Sidney Pagetin kuvittamana. Suomeksi novelli ilmestyi ensimmäistä kertaa nimellä ”Musgraven perhesalaisuus” 1901.
Poikkeuksellista tarinassa on, ettei tarinan kertojana toimi tavalliseen tapaan tohtori Watson vaan itse Sherlock Holmes, joka selostaa ystävälleen tätä yhtä varhaisimmista tapauksistaan (se on Holmesin kolmas tapaus).
Juoni
Tarinassa Sherlock Holmes saa tehtäväkseen selvittää erään vanhan sukulinnan hovimestarin yllättävän katoamisen. Muutamaa päivää ennen katoamista linnan isäntä oli tavannut tämän silmäilemässä joitakin suvun aikuistumisriittejä koskevia papereita. Muutamaa päivää tämän jälkeen hovimestari - joka sattui aikanaan rakastamaan erästä linnan palvelijatarta, ennen kuin hylkäsi tämän - katosi salaperäisesti, samoin tämän entinen rakastettu.
Holmes päättelee, että hovimestari on saanut tietää suvun aarteesta, jonka vuoksi tämä on salaa tutkinut sukuriitin sisältöä. Noudattamalla ohjeita hänkin on löytänyt kellarin. Kivi on kuitenkin ollut liian raskas hänelle, joten hän on pyytänyt entisen rakastettunsa apuun. Tämä on kuitenkin kostanut miehelle ja sulkenut aukon kivellä miehen ollessa aukossa.
Sovitukset
Novellin pohjalta on tehty kaksi mykkäelokuvaa, kumpikin nimellä The Musgrave Ritual. Brittiläis-ranskalaisen version ohjasi 1913 Georges Tréville, joka myös näytteli Holmesia. Brittiläisen version ohjasi vuonna 1922 George W. Ridgwell, ja Holmesia näytteli Eille Norwood.
Novellin pohjalta on tehty televisiosarjaan Sherlock Holmesin paluu jakso Musgraven sukusalaisuus (The Musgrave Ritual 1986).
Suomennokset
Novellin suomennokset ovat ilmestyneet nimillä ”Musgravien perhesalaisuus”, ”Sukulinnan salaisuus” ja ”Vanha sukusalaisuus” :
Asser Fagerström
Asser Fagerström (27. heinäkuuta 1912 Helsinki – 6. lokakuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen muusikko, kustantaja ja toimittaja. Muusikkona hän toimi pianistina, hanuristina, säveltäjänä, sovittajana ja kapellimestarina. Fagerström vaikutti muun muassa kokoonpanoissa Dallapé, Ramblers ja Rion tanssiorkesteri. Ensimmäisen soololevynsä Asser ystävineen hän julkaisi vasta vuonna 1975. Vuosina 1958–1961 hän toimitti ja julkaisi ulkoisesti vaatimatonta Iskelmämusiikki-lehteä.
Fagerström sai radiotoimittaja Antero Alpolalta vuonna 1958 tehtäväksi koota tanssimusiikkia esittävä orkesteri Kankkulan kaivolla -radio-ohjelmaa varten. Tästä syntyi humppamusiikkia esittänyt orkesteri Pumppu-Veikot, joka Kullervo Linnan johdolla alkoi levyttää nimellä Humppa-Veikot. Fagerström erosi ryhmästä pian sen ensilevytyksen jälkeen.
Fagerströmin omiin nimiin julkaistiin ensimmäiset levyt vasta 1970-luvulla.
Fagerström soitteli harrastukseksi 1980-luvulla viikonloppuisin vielä pianoa eräässä hämeenlinnalaisessa kahvilassa.
Diskografia
Asser Fagerström nimellä:
Okunin laki
Okunin laki kuvaa työttömyysasteen muutoksen ja bruttokansantuotteen (bkt) kasvun välistä yhteyttä. Vuonna 1962 julkaistussa artikkelissa Arthur Okun osoitti, että kolmen prosentin kasvu bkt:ssa merkitsee työttömyyden alenemista yhdellä prosentilla. Tarkka suhde kuitenkin vaihtelee yli ajan sekä maittain olosuhteiden mukaan. Suhde on aina approksimaatio, sillä myös muut tekijät kuin bruttokansantuote vaikuttavat työttömyyteen.
Okunin laki esitetään empiirisenä säännönmukaisuutena johtavissa makrotaloustieteen oppikirjoissa kuten Mankiw (2012) and Romer (2012).
Okunin laki Suomessa
Suomen Pankissa tehtyjen selvitysten perusteella bruttokansantuotteen ja työttömyysasteen välinen suhde on muuttunut viime vuosikymmenten aikana: Työttömyysaste ei ole 1990-luvun laman jälkeen vuosina 1994-2011 reagoinut tuotannon muutoksiin ja talouskasvuun yhtä herkästi kuin aiemmin vuosina 1976-1993.
Toisaalta Työ- ja elinkeinoministeriön työvoimapoliittisessa aikakauskirjan vuosikerroissa (2002, 2004-2005) ekonomisti Eero Siljander osoittaa ekonometrisen lisensiaattityönsä ja TOP500-yritysaineiston perusteella, että työn kysynnän palkka- ja tuotantojousto ovat kasvaneet aikajaksolla 1995-2005. Siis työllisyys laskee jyrkemmin (noin -1:1) reaalipalkkojen noustessa prosentilla ceteris paribus. Tuotantojousto on noin 1:1 ceteris paribus, eli tuotannon kasvaessa 1 % liikevaihdolla mitattuna, niin työllisyys kasvaa 0,8 %.
Oscar-gaala 2012
Oscar-gaala 2012 oli 84. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2011 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Kodak-teatterissa Los Angelesissa 26. helmikuuta 2012.
Koomikko Billy Crystal isännöi yhdeksännen kerran Oscar-gaalan. Aiemmin gaalaisännäksi ilmoitettu Eddie Murphy jättäytyi pois tehtävästä, kun yksi tapahtuman tuottajista, Brett Ratner, joutui jättämään työnsä käytettyään alatyylistä kieltä homoseksuaaleista. Eniten ehdokkuuksia sai Hugo, joka oli ehdolla 11 kategoriassa. Parhaasta elokuvasta palkittiin The Artist, joka oli ensimmäinen parhaasta elokuvasta palkittu mykkäelokuva sitten vuoden 1927 elokuvan Siivet. Parhaasta miespääosasta palkittiin Jean Dujardin roolistaan elokuvassa The Artist. Parhaasta naispääosasta palkittiin toista kertaa Meryl Streep roolistaan elokuvassa Rautarouva.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|175px|[[Michel Hazanavicius palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla elokuvasta The Artist]] thumb|175px|[[Jean Dujardin palkittiin parhaan miespääosan Oscarilla elokuvasta The Artist.]] thumb|175px|[[Meryl Streep palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla elokuvasta Rautarouva.]] thumb|175px|[[Christopher Plummer palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla elokuvasta Beginners.]] thumb|175px|[[Octavia Spencer palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla elokuvasta Piiat.]]
Aigle (kaupunki)
Aigle on kaupunki Sveitsissä Vaud’n kantonin kaakkoisosassa. Kaupungissa on runsaat 10 000 asukasta. Kunnan pinta-ala on noin 16 neliökilometriä.
Liikenne
Moottoritie A9 kulkee Aiglen kautta. Aigle on rautateiden risteyspaikka: SBB:n Lausanne–Brig-rata kulkee kunnan kautta; Aiglesta lähtee myös TPC-yhtiön rautatiet Leysiniin, Les Diableretsiin ja Montheyhin.
Muuta
Kansainvälisen pyöräilyliiton (UCI) päämaja sijaitsee Aiglessa.
Marcela Bovio
thumb|[[Stream of Passionin basisti Johan van Stratum ja Marcela Bovio vuonna 2006.]]
Bovio aloitti musiikkiharrastuksen kuusivuotiaana musiikin teorialla ja huilunsoitolla paikallisessa musiikkikoulussa. Teini-ikäisenä hän aloitti viulunsoiton ja klassisen laulun opiskelun. Samaan aikaan hän kiinnostui progressiivisesta rock- ja metallimusiikista, ja myöhemmin jazzista. Vuonna 1995 Bovio perusti ystävineen yhtyeen nimeltä Hydra, jossa hän soitti aluksi bassoa, mutta siirtyi pian laulajaksi muiden kuultua hänen ääntään. Hydra julkaisi yhden demon ennen hajoamistaan vuonna 2001. Samana vuonna Bovio ja Hydran kosketinsoittaja Alejandro Millán perustivat uuden yhtyeen Elfonía, joka on julkaissut kaksi albumia. Bovio on laulanut myös zarzuelaa kotikaupungissaan Monterreyssä.
Vuonna 2003 Bovio valittiin sadan ehdokkaan joukosta laulamaan alankomaalaismuusikko Arjen Anthony Lucassenin Ayreon-projektin vuonna 2004 julkaistulle The Human Equation -albumille. Hänen ääntään kuullaan vaimon ("Wife") roolissa yhdeksässä kappaleessa. Bovio lauloi myös Ayreonin ensimmäisen albumin The Final Experiment uusintajulkaisulla. Bovion ja Lucassenin yhteistyön seurauksena sai alkunsa Stream of Passion -yhtye, jonka debyyttialbumi Embrace the Storm julkaistiin 24. lokakuuta 2005. Stream of Passionin konserteissa esiintyy taustalaulajana Marcelan sisko Diana Bovio.
Jaakko Furman
Jacob ”Jaakko” Furman (14. toukokuuta 1924 Helsinki – 27. kesäkuuta 2012) oli suomenjuutalainen rumpali ja steppaaja. Furman oli Suomen steppimestari vuodelta 1938. Rumpalina hän vaikutti oman orkesterinsa lisäksi muun muassa Laila Kinnusen ja Pirkko Mannolan, Herbert Katzin yhtyeissä. Furman työskenteli muusikon uransa ohessa vaatturimestarina ja Atelier Furmanin toimitusjohtajana.
Furmanin perhe saapui Puolasta Suomeen, ja Jacob syntyi pian sen jälkeen. 1930-luvulla hän alkoi esiintyä ”ihmelapsena” stepaten Erkki Ahon orkesterin mukana. Vuosina 1939–1940 Furman näytteli Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa, ja T. J. Särkkä keksi hänelle taiteilijanimen Jaakko Vuormaa.
Furman toimitti sodan aikana ruotsinkielistä jazz-lehteä, joka ilmestyi ensin nimellä SWING, sitten YAM. Hän sai Suomen Jazzliiton Andania-palkinnon vuonna 1994.
Meidän Ukrainamme
Meidän Ukrainamme oli Ukrainan presidentti Viktor Juštšenkoa tukeva monen puolueen muodostama ryhmittymä vuosina 2001–2012. Ukrainan puoluejako ei ole kiinteytynyt, joten ohjelmallisista eroista huolimatta politiikan sisällöt saattavat olla samankaltaisia ja uusia ryhmittymiä muodostuu henkilökysymysten pohjalta.
Suopotkupallo
pienoiskuva|270px|Suopotkupalloa. Suopotkupallo on Suomessa kehitetty muunnelma jalkapallosta. Siinä on jalkapallo siirretty uuteen elementtiin, riittävän märälle suolle. Ajatus on lähtenyt liikkeelle suomalaisten hiihtäjien voimaharjoittelusta, jossa he juoksivat suolla.
Meidän Ukrainamme
Vuoden 2002 parlamenttivaalien jälkeen Meidän Ukrainamme -ryhmittymällä oli 112 edustajaa 450-jäsenisessä radassa.
Suopotkupallo
Kilpailut
Lajin ensiaskelia otettiin 1990-luvun lopulla ja vuonna 1998 järjestettiin ensimmäiset SM-kisat. Seuraavana vuonna oli vuorossa EM-kisat ja sitä seuraavasta eli vuodesta 2000 lähtien on pelattu maailmanmestaruudesta. Kisat järjestetään Hyrynsalmen Pölhövaaran Vuorisuolla.
Meidän Ukrainamme
Vuoden 2004 presidentinvaaleja varten myös Julija Tymošenkon kannattajat olivat mukana ryhmittymässä, mutta hänen jouduttuaan luopumaan pääministerin tehtävästä erosivat Tymošenkon kannattajat Meidän Ukrainastamme ja muodostivat oman Julija Tymošenkon ryhmittymänsä.
Vuonna 2005 Juštšenkoa tukevasta Meidän Ukrainamme -ryhmittymästä tuli puolue "Kansanliitto meidän Ukrainamme" (Narodnyi Sojuz Naša Ukrajina), johon suurin osa muista blokin puolueiden jäsenistä ei halunnut liittyä. NSNU:n johtoon tuli Vjatšeslav Kyrylenko ja se liittyi tarkkailijaksi Euroopan kansanpuolueeseen, joka erotti sen 2013.
Suopotkupallo
Kilpailut
Ensimmäiset ulkomaalaiset maailmanmestarit olivat vuonna 2004 miesten kilpasarjassa Penza-Center ja business-sarjassa LiRa/2, molemmat joukkueet ovat Venäjältä. Vuonna 2005 Penza-Center uusi voittonsa. Mestaruus palasi Suomeen vuoden 2006 turnauksessa, kun Nicky on the Butt kirkasti neljä vuotta aiemmin voittamansa pronssin maailmanmestaruudeksi. Vuoden 2017 mestaruuden voitti miehissä venäläinen Saint-Petersburg Lakes -joukkue ja naisissa suomalainen STBF-joukkue.
Meidän Ukrainamme
Meidän Ukrainamme -blokki (Блок Наша Україна) hävisi raskaasti vuoden 2006 vaaleissa ja jäi kolmanneksi Tymošenkon ja Alueiden puolueen taakse saaden 13,94 % äänistä ja 81 paikkaa.
Suopotkupallo
Sääntöjä
Jalkapallosta suopotkupallo poikkeaa muutenkin kuin kenttänsä pehmeyden puolesta. Kentän koko on 60x35 metriä ja maalit 2x5 metriä. Peliaika on 2x10 minuuttia. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset ja sivurajaheitot suoritetaan käsistä potkaisemalla. Paitsiosääntö ei ole voimassa. Suoraan maalivahdin käsistä lähteneestä avauksesta tullutta maalia ei hyväksytä (ellei joku muu koske palloon ennen maalin syntyä). Kaikki vapaapotkut, sivurajaheitot ja kulmapotkut ovat epäsuoria. Kentällä on yhtä aikaa 1 + 5 pelaajaa. Pelissä on lentävät vaihdot eikä vaihtopelaajien määrää ole rajoitettu (ellei järjestäjä tee niin).
Meidän Ukrainamme
Vuoden 2007 vaaleja varten perustettiin uusi Meidän Ukrainamme – Kansan itsepuolustus -vaaliliitto, johon liittyi 12 puoluetta tai järjestöä. 30. syyskuuta järjestetyissä vaaleissa vaaliliitto sai 14,15 % äänistä ja 72 paikkaa. Kun toiseksi tulleella Tymošenkon rymittymällä oli 156 paikkaa, niiden yhteinen paikkamäärä olisi riittänyt hallituksen muodostamiseen. Osa Meidän Ukrainamme edustajista kuitenkin kieltäytyi allekirjoittamasta sopimusta hallitusyhteistyöstä Tymošenkon ryhmittymän kanssa.
Puolueryhmittymän hajoaminen vuosina 2011–2012 johtui vuoden 2011 vaalilaista, jossa kiellettiin useiden puolueiden blokit.
Purísima Concepción (1779)
Purísima Concepción oli Espanjan laivaston vuonna 1779 vesille laskettu 112-tykkinen kolmikantinen Purísima Concepción -luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista ja laskettiin vesille vuonna 1779.
Palvelus
Alus oli Cádizissa vuonna 1780 ja osallistui sotatoimiin Englannin kanaalissa. Alus kuului 9. elokuuta Britannian kuninkaallisen laivaston 52 aluksen saattueen vallanneeseen amiraali Luis de Córdova y Córdovan ja vara-amiraali Jose de Mazarredo y Salazarin johtamaan laivastoon.
Alus oli 5. lokakuuta 1781 ankkurissa Cádizissa. Vuonna 1782 alus oli laivaston mukana Gibraltarin piirityksessä, mistä se palasi Cádiziin 15. huhtikuuta. Alus kuului 22. lokakuuta Espanjan laivaston 38 linjalaivan laivastoon Cape Spartelin taistelussa, mutta se ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin.
Vuonna 1784 alus lähti Cádizista Cartagenaan, missä se otettiin palvelukseen. Alus lähti 13. elokuuta Cartagenasta partiomatkalle fregatti Santa Gertrudisin kanssa palaten Cádiziin. Seuraavana päivänä 14. elokuuta alus tuki fregattia vallattaessa algerialainen merirosvoalus. Osasto saapui 15. elokuuta Cádiziin.
Helmikuun alussa 1793 alus saapui palvelukseenottoa varten Cartagenaan, mistä se palasi Cádiziin. Alus lähti merelle 23. helmikuuta kuuden linjalaivan osaston kanssa kohti Cartagenaa, missä osasto liittyi Toulonia piirittäneeseen laivastoon. Laivasto lähti 2. lokakuuta Cartagenasta Touloniin, jonka edustalle saavuttiin 21. lokakuuta liittyen brittiläis-espanjalaiseen laivastoon. Toulonin kukistuessa 19. joulukuuta Purísima Concepción aloitti 25. joulukuuta paluumatkan Cartagenaan, jonne se saapui 31. joulukuuta.
Alus oli 3. maaliskuuta 1795 Cádizissa ja 26. kesäkuuta 1796 Cartagenassa. Telakalla olleessa aluksessa syttyi tulipalo, jonka miehistö onnistui sammuttamaan ennen merkittävien vahinkojen syntymistä.
Vuonna 1797 alus oli Cádizissa, joka oli Britannian kuninkaallisen laivaston piirittämä. Alus osallistui 14. helmikuuta Cabo São Vicenten taisteluun, jossa se oli toisen espanjalaisen laivueen komentajan kenraaliluutnantti Francisco Javier de los Ríosin lippulaivana päällikkönään José Escaño. Taistelussa aluksella sai surmansa kahdeksan ja haavoittui 21 miehistönjäsentä.
Vuonna 1800 alus liitettiin Kanaalissa operoineeseen laivastoon. Myöhemmin samana vuonna alus oli saarrettuna Brestissä, jonka valvonnasta vastasi kontra-amiraali John Colpoys'n laivasto. Brestin saarto jatkui aina vuoteen 1801.
Vuonna 1808 alus oli huollettavana Ferrolissa, mistä se siirtyi työn valmistuttua Cádiziin. Seuraavan vuoden alus oli satamassa. Myrsky osui 6. maaliskuuta 1810 Cádizin satamaan ja seuraavana päivänä aluksen ankkuri petti. Alus ajautui Ranskan hallussa olevaan rantaan. Alus joutui 8. maaliskuuta Ranskan laivaston alusten ja maajoukkojen maalitauluksi ja seuraavana päivänä ranskalaiset sytyttivät aluksen tuleen. Alus upposi rantaveteen.
Muhammad Hawadle Madar
Mohammed Hawadle Madar oli Somalian pääministerinä 3. syyskuuta 1990 – 24. tammikuuta 1991. Hän kuului Xisbiga Hantiwadaagga Kacaanka Soomaaliyeed -puolueeseen.
Nordzucker
thumb|250px|Nordzuckerin pääkonttori [[Braunschweigissa]] Nordzucker on saksalainen sokeria tuottava yritys. Yhtiön päätoimipaikka on Braunschweigissa. Vuoden 2005 lopussa yhtiöllä oli liikevaihtoa 1,2 miljardia euroa, 3 600 työntekijää. Sen toiminnan piirissä oli 14 300 sokerijuurikkaan viljelijää, jotka kasvattivat juurikkaita 199 000 hehtaarin alalla. Yhtiöllä oli 15 sokeritehdasta Saksassa, Puolassa, Serbiassa, Slovakiassa ja Unkarissa. Lisäksi sillä oli kaksi osakkuustehdasta Tšekissä.
Daniscon sokeriliiketoiminta
Nordzucker osti heinäkuussa 2008 tanskalaisen Daniscon sokeriliiketoiminnan, johon kuuluu muun ohessa koko Suomen sokerintuotanto. 30. huhtikuuta 2008 päättyneen Daniscon tilikauden mukaan sen sokeriliiketoiminnan liikevaihto saavutti miltei 940 miljoonaa euroa ja voitto ennen pääomien korkoja ja veroja 60 miljoonaa euroa. Nordzuckerin liikevaihto oli 2007 päättyneellä tilikaudella 1,3 miljardia euroa ja voitto ennen pääomien korkoja ja veroja 110 miljoonaa euroa. Kaupan arvoksi Danisco ilmoitti 750 miljoonaa euroa, minkä lisäksi Danisco saa vielä 80 miljoonaa euroa siirtäessään tuotantoonsa liittyvät Euroopan unionin yhteiseen maatalouspolitiikkaan liittyvät sokerintuotantokiintiöt.
MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtaja piti kauppaa suomalaista sokerijuurikkaan tuotantoa turvaavana tekijänä.
Suljetut tehtaat
Euroopan unioni pienensi sokerikiintiöitä ja tehtaita jouduttiin sulkemaan.
Kolumbiankerttulitangara
Kolumbiankerttulitangara (Dacnis hartlaubi), myös Pseudodacnis hartlaubi, on kotoperäinen varpuslintulaji Kolumbiassa. Laji on nimetty Gustav Hartlaubin kunniaksi. Dacnis-sukuun (Georges Cuvier, 1816) kuuluu 9 lajia.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 11 cm. Pienikokoinen, koiras on turkoosin ja mustan kuvioima. Naaras on ruskea ja sen kurkussa ja rinnassa on keltaista.
Esiintyminen
Laji on kotoperäinen kolumbialainen tangara, jonka esiintyminen huonosti tunnettu. 1980-luvun jälkeen se on havaittu ainoastaan Bogotájoen valuma-alueella, 2 paikassa Támesiksessa, Antioquiassa ja Risaraldassa. Laji on harvinainen ja näyttää olevan vähenemässä. Vähenemisen syynä saattaa olla rinnemetsien kaskeaminen ja muokkaaminen pelloiksi.
Elinympäristö
Kosteat vuoristojen rinnemetsät etupäässä 1 350–2 200 metrin korkeudella sekä istutusmetsiköt.
Lisääntyminen
Lajin lisääntymisbiologia on huonosti tunnettu. Naaras munii 3–5 munaa, joita se hautoo yksin. Molemmat puolisot hoitavat poikasia.
Ravinto
Hedelmät ja hyönteiset. Myös kukat ja mesi.
Erik Blomberg
Erik Blomberg (18. syyskuuta 1913 Helsinki – 12. lokakuuta 1996 Kuusjoki) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja sekä kuvaaja. Hän oli 1930-luvun suomalaisen äänifilmin kuvaajatoivo ja työskenteli kuvaajana muun muassa yhdessä Teuvo Tulion ja Nyrki Tapiovaaran kanssa. Hänen viidestä omasta ohjauksestaan nousi palkittu Valkoinen peura tunnetuimpien suomalaisten elokuvien joukkoon. Puolassa tehdyn kansainvälisen yhteistyöelokuvan Hääyö jälkeen hän siirtyi työskentelemään televisiolle. Hänen on laskettu olleen mukana noin 250 elokuvassa kaikissa elokuvatuotannon tehtävissä tuotantopäälliköstä mainoskuvien tekijään. Kuvaajana hänen yhtenä vahvuutenaan on pidetty valon käyttöä, jonka avulla hän sai kuviin vivahteikkaan sävyasteikon ja ilmaisevat kontrastit.
Alkuvaiheet
Blombergin isä oli vuori-insinööri Wilhelm Blomberg ja äiti sairaanhoitaja Märtha Grönvik. Hän harrasti teini-ikäisenä valokuvausta ja työskenteli kesäisin valokuvaamoissa apulaisena sekä myöhemmin valokuvaajana.
Blomberg suoritti asevelvollisuuden Ilmasotakoulun valokuvauslaboratoriossa ja Turkinsaaren merilentoasemalla, jossa hän vastasi koko kuvaustoiminnasta. Asevelvollisuuden jälkeen Blomberg toimi harjoittelijana Suomi-Filmissä ja opiskeli Regent Street Polytechnic -korkeakoulussa Lontoossa, tosin erehdyksessä elokuvauksen sijasta valokuvauslinjalla. Blomberg ei ollut tyytyväinen koulun opetukseen vaan siirtyi työskentelemään lontoolaisen Madame Yevonden kuvaamoon. Lontoosta Blomberg siirtyi Pariisiin, jossa hän toimi valokuvaaja Georges Saadin oppilaana ja myöhemmin apulaisena useilla pariisilaisilla elokuvastudioilla.
Kuvaajana ja tuottajana
Vuonna 1935 Topo Leistelä kutsui Blombergin kuvaajaksi Suomi-Filmin tuottamaan VMV 6 -elokuvaan. Aluksi Blomberg toimi kokeneemman Theodor Lutsin apulaisena, mutta vakuutettuaan ohjaaja Risto Orkon taidoistaan siirtyi pääkuvaajaksi.
Suomi-Filmillä Blomberg jakoi työhuoneen Regina Linnanheimon kanssa, ja tätä kautta hän tutustui Teuvo Tulioon. Blomberg kuvasi Tulion kolme ensimmäistä elokuvaa, Taistelu Heikkilän talosta (1936), Nuorena nukkunut (1937) ja Kiusaus (1938), jotka olivat Adams Filmin tuottamia. Elokuvat tuhoutuivat myöhemmin yhtiön varastossa sattuneessa tulipalossa vuonna 1959. Vuonna 2006 Suomen elokuva-arkistosta tosin löydettiin katkelmat Taistelu Heikkilän talosta -elokuvan alusta ja lopusta ja vuonna 2015 Ranskasta 20 minuuttia Nuorena nukkunut -elokuvan keskeltä. Blombergia oli suunniteltu myös 1936 kuvatun Risto Orkon elokuvan Ja alla oli tulinen järvi kuvaajaksi, mutta tehtävään tuli kuitenkin ruotsalainen Albert Rudling.
Kiusaus-elokuva menestyi huonosti, ja sen jälkeen Tulion ja Adams Filmin yhteistyö päättyi. Blomberg jäi vaille töitä, sillä Suomi-Filmi oli erottanut hänet palveluksestaan jo Tulio-yhteistyön alettua. Blomberg onnistui kuitenkin vuokraamaan itselleen Adams Filmin tyhjilleen jääneen Katajanokan studion.