cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aden
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä Adeniin [[Kansainvälinen avaruusasema|Kansainväliseltä avaruusasemalta.]] Aden sijaitsee Adeninlahden pohjoisrannikolla Punaisenmeren suulla Arabian niemimaan lounaisosassa. Itse kaupunki on rakennettu kapealle rannikkotasangolle meren ja sisämaan vuorten väliin, sammuneen tulivuoren kraatterin muodostamalle niemimaalle, joka reunustaa Adenin satamaa (Bandar at-Tawahi). Sataman edustalla on Sirahin saari. Niemimaasta länteen on toinen niemimaa, Adan as-Sughra eli Pikku-Aden. Niemet suojaavat Adenin satamaa monsuunikaudella, ja toisin kuin monissa muissa Punaisenmeren satamissa, Adenin satamassa ei ole liikennettä haittaavaa koralliriuttaa. Adenin satamaa onkin pidetty yhtenä maailman parhaista luonnonsatamista. Nykyinen kaupunki on muodostunut alueella aikanaan sijainneiden useiden kylien yhdistyessä.
Varhainen historia
thumb|Adenin vanhakaupunki sammuneen tulivuoren [[kraatterilla.]] Adenin perustamisajankohtaa ei tunneta varmasti. Mahdollisesti alueella on ollut ihmisasutusta jo neoliittiselta kaudelta lähtien, mutta varsinainen kaupunki on muodostunut myöhemmin varhaisella rautakaudella. 900-luvulla ennen ajanlaskun alkua alueella vaikutti Awsanin eteläarabialainen kuningaskunta, jonka pääasiallisena satamana Aden mahdollisesti toimi. Vanhin Adenin mainitseva historiallinen lähde on Vanhan testamentin Hesekielin kirja, jossa mainitaan kaupungilla olleen kauppayhteyksiä Tyrokseen. Aluetta hallitsivat pitkään sisämaan kuningaskunnat, jotka pitivät hallussaan mausteita ja hajusteita kuljettaneita karavaanireittejä. Mausteita ja suitsuketta vietiin etenkin hellenistisiin kuningaskuntiin ja sittemmin Roomaan. Monet antiikin historioitsijat luulivat esimerkiksi kanelin tulevan Jemenistä, vaikka todellisuudesta se tuotiin Punaisenmeren seudulle meriteitse Intiasta ja kauempaa idästä. Kauppayhteyksistä kertovat esimerkiksi Adenista löytyneet kreikkalaiset kolikot. Himyarin kuningaskunta yhdisti suuret osat Etelä-Arabiaa 200-luvun lopulla jaa., alun ja Adenin kaupan hallinta lienee ollut vähintään osasyy heidän menestykseensä. Vuoden 570 paikkeilla alueen valloittivat sasanidit, ja vuonna 628 alueen persialainen kuvernööri kääntyi islamiin.
Islam
thumb|vasen|Aden teoksessa vuodelta 1590. Aluetta sittemmin hallinneiden Damaskoksen umaijadien valta päättyi valtakunnan kapinoihin ja vuodesta 750 aluetta hallitsivat Bagdadin abbasidit. Jemenissä alkoi näihin aikoihin syntyä huomattava ero šiialaisen sisämaan ja rannikon sunnalaisten välillä. Tärkeä satama oli useiden eri tahojen tavoittelema ja se vallattiin useampaan otteeseen. Vuonna 1173 Aden päätyi aijubideille, jotka laativat pitkään heidän jälkeensä'kkin sovelletut säännökset satamalle. Aijubidien heiketessä valtaan nousivat rasulidit, jotka hallitsivat Adenista kunnes pääkaupunki siirrettiin Taizin kaupunkiin. Satamakaupunkina Aden oli hyvin kansainvälinen. Kaupungissa asui esimerkiksi juutalaisia ja hindulaisia kauppiaita. Vastaavasti adenilaisia muutti kauppiaine muihin tärkeisiin satamiin. Paikka mainitaan myös kiinalaisissa lähteissä ja esimerkiksi Ming-dynastian amiraali Zheng He kävi kaupungissa kolmeen otteeseen vuosien 1417 ja 1433 välillä. On mahdollista, että sen läpi kulki myös Marco Polo vuonna 1293. Ibn Battuta vieraili Adenissa vuoden 1330 paikkeilla. Ensimmäinen Adenia henkilökohtaisten kokemusten perusteella kuvaillut oli italialainen Ludovico di Varthema vuonna 1511. Samalla vuosisadalla kaupungin valtausta yrittivät pariin otteeseen portugalilaiset. Vuonna 1538 kaupungin valtasivat osmanit.
Osmanien valtakudella Aden nähtiin ensisijaisesti suojana islamin pyhiä kaupunkeja vastaan. Valtakuntaan kuului monia muita käyttökelpoisia satamia, jolloin Adenin merkitys kokonaisuudessan väheni. 1600-luvun aikana Jemenin sisämaassa oli muodostunut zaidilainen valtio, joka hääti osmanit Adenista vuonna 1630. Kaupungilla oli edelleen kiinteät yhteydet Intiaan ja Afrikan rannikolle. Afrikasta tuotiin esimerkiksi orjia, ja sieltä vietiin oopiumia Intiaan. Alueella oli kuitenkin kasvanut 1600-luvulla muitakin kilpailevia satamia, kuten lähellä oleva Mokka. Vuonna 1728 Adenin sunnalainen väestö karkotti zaidilaiset, ja paikalle perustettiin itsenäinen Lahjin sulttaanikunta. Zaidilaisten ei onnistunut vallata kaupunkia takaisin useista yrityksistä huolimatta. Adenin merkitys väheni edelleen, ja 1700-luvun loppupuolella se oli vain noin 800 asukkaan kalastajakylä.
Britit
thumb|Adenin satama postikortissa vuoden 1910 paikkeilta. Britit alkoivat vahvistaa asemiaan Punaisenmeren ympäristössä 1800-luvun alkupuolella. Mokka oli tuolloin tärkeä yhteys Intiaan ja britit pelkäsivät Ranskan kasvavaa vaikutusvaltaa alueella. Kapteeni Stafford Hainesin johtama laivasto-osasto brittiläisestä Intiasta valtasi kaupungin tammikuussa 1839 tekosyynä Lahjin sulttaanin väitetty tuki merirosvoille. Lopulta sulttaanin kanssa solmittiin sopimus, jolla Adenin hallinta siirtyi briteille vuotuista maksua vastaan. Britti säilyttivät asemansa huolimatta 1800-luvulla heimojen parissa syntyneiden uskonnollisten liikkeiden yrityksistä karkottaa vääräuskoiset alueelta. Vuonna 1850 Aden julistettiin vapaasatamaksi, joka siirsi kaupankäynnin Adeniin alueen muista satamista. Pian Aden oli kasvanut noin 20 000 asukkaan kaupungiksi. Sataman keskeisyyttä lisäsi entisestään Suezin kanavan avautuminen vuonna 1869. Kaupungin kautta vedettiin myös Britannian ja Intian välinen lennätinlinja.
Aden kukoisti myös aikoina, jolloin muu Jemen oli sekasorrossa, esimerkiksi zaidilaisen imaamin kapinoidessa osmaneja vastaan vuosina 1904–1911. Adenin kautta britit tukivat myös arabikapinallisia ensimmäisessä maailmansodassa. Toisen maailmansodan jälkeen Aden kasvoi maailman neljänneksi vilkkaimmaksi satamaksi. Jemenistä saapui monia poliittisia pakolaisia Adeniin ja kaupungin noin 8 000 juutalaista lennätettiin Israeliin vuosien 1949 ja 1950 välillä. Vuonna 1963 britit muodostivat Etelä-Arabian federaation, joka ei riittänyt hillitsemään kasvavaa kansallismielisyyttä. Eri vapausliikkeet alkoivat tehdä iskuja brittejä vastaan ja vuonna 1963 alueelle julistettiin hätätila. Huonon turvallisuustilanteen takia Englannin Adenin kuvernööri kumosi 24. syyskuuta 1965 Adenin perustuslain ja ryhtyi itse hallitsemaan suojelualuetta. Vuoteen 1967 mennessä väkivaltaisuuksissa oli kuollut noin tuhat henkilöä. Britit päättivät lopulta vetäytyä alueelta 29. marraskuuta 1967 ja Etelä-Jemen itsenäistyi. Tuolloin Adenin asukasluku oli noin 250 000. Suuri osa kaupungin virkamiehistä ja kauppiaista muutti pois brittien mukana ja sataman liikenne hiljeni merkittävästi.
Itsenäinen Jemen
thumb|Adenin vanhaakaupunkia. Taloudelliset olosuhteet heikkenivät merkittävästi kommunistien hallitsemassa Etelä-Jemenissä, vaikka jonkin verran apua saatiin Kiinasta ja Neuvostoliitosta. Tilannetta pahensi Suezin kanavan sulkeminen vuosina 1967–1975. Kanavan jälleenavautuminen ja Hadramawtin alueen öljylöydöt helpottivat lopulta tilannetta. Etelä- ja Pohjois-Jemen yhdistyivät Jemenin tasavaltana 21. toukokuuta 1990 ja perustamisjulistus annettiin Adenista. Etelä-Jemenin itsenäisyydellä oli kuitenkin edelleen kannattajansa. Kaupunki kärsi huomattavia vahinkoja tilanteeseen liittyneessä sisällissodassa vuonna 1994. Jemenin viimeisimmän sisällissodan sytyttyä vuonna 2015 huthi-kapinalliset valtasivat maan pohjoisosat ja maan kansainvälisesti tunnustettu hallitus siirtyi Adeniin. Taisteluja on kuitenkin esiintynyt myös etelässä Etelä-Jemenin separatistien ja hallituksen välillä.
Indiana Pacers – Detroit Pistons -joukkotappelu
thumb|250px|Ottelu pelattiin Pistonsin kotiareenalla, Palace of Auburn Hills -stadionilla [[Michiganissa.]] Pacers–Pistons-joukkotappelu (tunnetaan myös nimellä Malice at the Palace) oli NBA-liigassa Indiana Pacersin ja Detroit Pistonsin välisessä koripallo-ottelussa syntynyt joukkotappelu ja sekamellakka 19. marraskuuta 2004. Ottelu käytiin Pistonsin kotiareenalla, Palace of Auburn Hills -stadionilla Michiganissa.
Ottelun peliaikaa oli jäljellä enää 45,9 sekuntia kun joukkueiden välille syntyi tappelu. Se levisi lopulta katsomoihin asti, kun Pacersin Ron Artest ja muut pelaajat alkoivat tappelemaan fanien kanssa. Ottelu keskeytettiin Pacersin johtaessa pistein 97–82. Viimeiset sekunnit jätettiin pelaamatta ja Pacersille myönnettiin voitto.
Pelikieltoja jaettiin yhdeksälle pelaajalle yhteensä 146 ottelun edestä. Viisi tappeluun osallistunutta fania pidätettiin pahoinpitelystä ja heille annettiin elinikäinen porttikielto Pistonsin kotiotteluihin.
Aziz Zakari
Zakari osallistui Ateenan MM-kisoihin 1997, mutta karsiutui 100 metrin juoksun toisissa alkuerissä ajallaan 10,29. Seuraavana vuonna hän selvisi Kuala Lumpurin Kansainyhteisön kisoissa 100 ja 200 metrin juoksun välieriin, mutta 4 x 100 metrin viestijuoksussa hänet diskattiin. Vuonna 2000 Zakari voitti Afrikan mestaruuden 100, 200 ja 4 x 100 metrillä. Sydneyn olympialaisissa hän selviytyi loppukilpailuun 100 metrillä, mutta keskeytti loppukilpailussa. 4 x 100 metrillä Ghanan joukkue keskeytti alkuerissä.
Zakari sijoittui seitsemänneksi 100 metrillä Edmontonin MM-kisoissa 2001. Kauden lopussa GP-finaalissa hän oli 200 metrillä kuudes ajalla 20,63. Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002 hän karsiutui 100 metrin välierissä, mutta selviytyi 200 metrin loppukilpailuun, jossa sijoittui viidenneksi ajalla 20,29. Kauden lopussa hän juoksi GP-finaalissa 100 metrillä viidenneksi. Zakari karsiutui Pariisin MM-kisoissa 2003 100 metrin alkuerissä. Seuraavana vuonna Ateenan olympialaisissa hän karsiutui 4 x 100 metrin alkuerissä. Henkilökohtaisella 100 metrillä hän selviytyi finaaliin, mutta keskeytti loppukilpailussa. Loppukilpailun seitsemästä maaliin tulleesta kuusi alitti kymmenen sekunnin rajan. Kauden lopussa Zakari sijoittui IAAF:n yleisurheilufinaalissa 100 metrillä kolmanneksi ajalla 10,15.
Zakari juoksi ensimmäisen kerran alle 10 sekunnin 14. kesäkuuta 2005 samassa juoksussa, jossa Jamaikan Asafa Powell juoksi uuden maailmanennätyksen. Samana vuonna hän juoksi Helsingin MM-kisoissa 100 metrillä kahdeksanneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa toiseksi ajalla 10,01. Seuraavana vuonna hän sijoittui Kansainyhteisön kisoissa 100 metrillä viidenneksi. Huhtikuussa 2006 Zakari jäi kiinni doping-testissä anabolisten aineiden käytöstä ja sai kahden vuoden kilpailukiellon. Hänen 29. huhtikuuta 2006 alkaen tekemänsä tulokset mitätöitiin. Hänen kilpailukieltonsa päättyi 8. kesäkuuta 2008.
Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Daegun MM-kisoissa 2011 hän karsiutui sen sijaan jo alkuerissä.
Jussi Havulinna
Kaarlo Johannes (Jussi) Havulinna, sukunimi vuoteen 1906 Nyman (29. kesäkuuta 1887 Kangasala – 24. kesäkuuta 1948 Tampere) oli suomalainen talousneuvos ja tamperelaisen Havulinnan Sähköliike Oy:n perustaja ja johtaja.
Magomed Ibragimov (1983)
right|200px
Jussi Havulinna
Havulinnan vanhemmat olivat Kangasalan kirkonvartija Kaarle Havulinna, ent. Nyman (1860–1948) ja Amanda Sofia Rundelin (1859–1925). Hän kävi kansakoulun ja erilaisia ammattikursseja. Havulinna oli työssä useammalla eri alalla ennenkuin hän siirtyi sähköalalle.
Magomed Ibragimov (1983)
Magomed Ibragimov (s. 18. elokuuta 1983 Mahatškala, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on uzbekistanilainen vapaapainija.
Jussi Havulinna
Havulinna oli viiden vuoden ajan työssä asentajana tamperelaisissa sähköliikkeissä ja hän hankki teoreettisia tietoja alalta itseopiskelulla. Joulukuussa 1911 hän perusti oman sähköliikkeen Tampereelle. Liike toimi aluksi syrjäkaupungilla Havulinnan ja parin apulaisen voimin mutta ajan kuluessa liike kasvoi ja muutti sitten kaupungin keskustaan Kauppakadun varrelle. Liike muutettiin osakeyhtiöksi 1931 Havulinnan ollessa yhtiön toimitusjohtaja. Havulinnan Sähköliike oli 1930-luvulla Suomen suurin sähköliike muutamia alan tukkuliikkeitä huomioonottamatta. Vuonna 1936 liikkeen palveluksessa oli noin 100 sähköasentajaa ja näiden apulaista korjauspajoissa ja työmailla sekä 15 konttorihenkilökuntaan kuulunutta. Liike toimi Tampereen ohella muualla Hämeessä sekä teollisuusalueilla eri puolilla Suomea. Vuotuinen liikevaihto oli noin 10 miljoonaa markkaa. Havulinna sai talousneuvoksen arvon 1941.
Magomed Ibragimov (1983)
Ibragimov saavutti hopeaa Ateenan olympialaisissa 2004 96-kiloisten sarjassa kärsittyään loppuottelussa tappion Venäjän Hadžimurat Gatsaloville. Samana vuonna hän voitti Aasian mestaruuden. Lisäksi hän on saavuttanut Aasian-mestaruuskisoista hopeaa 2003. Vuonna 2002 hän saavutti pronssia Aasian kisoista.
Jussi Havulinna
Havulinna oli Tampereen Käsityö- ja Tehdasyhdistyksen ja Tampereen Sähköliikkeiden yhdistyksen johtokunnan jäsenenä sekä Sähköliikkeiden liiton johtokunnan jäsenenä.
Magomed Ibragimov (1983)
Juniorivuosinaan aiemmin Venäjää edustanut Ibragimov on saavuttanut lisäksi vuonna 2000 kadetti-ikäisten EM-kultaa (100 kg), 2003 juniorien maailmanmestaruuden ja 2001 juniorien MM-hopeaa.
Jussi Havulinna
Havulinna sai surmansa auto-onnettomuudessa juhannuksena 1948 Tampereen Messukylässä, kun hänen ohjaamansa henkilöauto syöksyi maantieltä ojaan ja kivikkoon murskautuen pahoin. Autossa matkustajina olleet kolme miestä loukkaantuivat kahden heistä saadessa pahoja vammoja. Havulinna oli ollut kuljettamassa otsansa loukannutta miestä Kangasalan kesäasunnoltaan Tampereelle sairaalaan.
Jussi Havulinnan poikia olivat sähköinsinööri, jääkiekkoilija Kalle Havulinna ja meloja Matti Havulinna.
Palkkionmetsästäjä
Palkkionmetsästäjä on yksityishenkilö, joka jäljittää etsintäkuulutettuja rikollisia ja karkureita rahapalkkiota vastaan.
Palkkionmetsästäjät nykypäivän Yhdysvalloissa
Palkkionmetsästys on laillista Yhdysvalloissa, eikä ammatin harjoittajilta yleensä vaadita erityistä koulutusta tehtäväänsä. Palkkionmetsästäjät voivat myös tunkeutua yksityisalueelle ilman etsintälupaa, toisin kuin poliisit.
Toiminnassa on omat vaaransa, sillä Yhdysvaltain perustuslain 2. lisäyksen mukaisesti jokainen Yhdysvaltain kansalainen saa kantaa ampuma-asetta, myös etsintäkuulutettu rikollinen. Lisäksi yksityisalueelle tunkeutuvaa (ilman etsintälupaa tai alueen omistajan/asukkaan lupaa) vastaan on oikeus puolustautua. Palkkionmetsästäjä siis toimii tällaisessa tilanteessa henkensä uhalla.
Jotkut osavaltiot ovat kuitenkin asettaneet rajoituksia palkkionmetsästäjille: Kaliforniassa heiltä vaaditaan kahden viikon koulutus, minkä lisäksi heidän taustansa tarkastetaan. Joissakin osavaltioissa palkkionmetsästäjien täytyy pitää palkkionmetsästäjän univormua.
Kansainvälinen terrorismin vastainen sota
Käsitettä palkkionmetsästäjä käytetään nykyään myös laajemmissa yhteyksissä. Osana Yhdysvaltain johtamaa sotaa kansainvälistä terrorismia vastaan on käytetty al-Qaidan jäseniksi epäiltävien kiinni ottamiseen muun muassa pakistanilaisia. He ovat ottaneet kiinni henkilöitä, joiden ei ole voitu todistaa olleen al-Qaidan taistelijoita vuosia kestäneen tuomioon perustumattoman tutkintavankeuden jälkeenkään.
Royal Blood
Royal Blood on brittiläinen rock-duo, joka perustettiin Brightonissa vuonna 2013. Yhtyeen musiikki on modernia garage rockia, jossa on vaikutteita blues rockista. Yhtyeessä ei ole kitaristia, mutta basisti-laulaja Mike Kerr soittaa soitinta, joka muistuttaa basson ja kitaran sekoitusta.
Duon debyyttialbumi Royal Blood, julkaistiin 25. elokuuta 2014. Albumi oli kaupallinen menestys ja se sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Albumi oli kolmanneksi nopeiten myynyt debyyttialbumi kolmeen vuoteen Britanniassa.
Tales of Zestiria
Tales of Zestiria on Bandai Namcon kehittämä ja julkaisema roolipeli. Peli julkaistiin Japanissa PlayStation 3:lle tammikuussa 2015 sekä Yhdysvalloissa ja Euroopassa lokakuussa 2015. Länsimainen versio julkaistiin myös PlayStation 4:lle ja Windowsille. Japanissa PlayStation 4 -versio julkaistiin heinäkuussa 2016.
Peli kuuluu Tales of -sarjaan.
Tarina sijoittuu ihmisten ja maailman vakauttajina toimivien henkimäisten olentojen nimeltä seraphim asuttamaan maailmaan, jossa poika nimeltä Sorey ottaa tehtäväkseen kukistaa Glenwoodin maailmaa uhkaavat negatiivisista tunteista syntyneet olennot, hellionit.
Juoni
Nuori mies nimeltä Sorey oli kasvanut seraphimin keskuudessa kylässä nimeltä Elysia. Eräänä päivänä hän ja hänen ystävänsä vesi-seraph Mikleo tutkivat läheisiä raunioita ja pelastavat tytön nimeltä Alisha Diphda ja vievät hänet Elysiaan. Alishan lähdettyä kotiin, Sorey ja Mikleo kohtaavat Lunarren, joka on hellioniksi kutsuttu olento. He kohtaavat myös Järven neitona tunnetun tuli-seraphin nimeltä Lailah. Lailah ryhtyy Soreyn päälordiksi (Prime Lord) ja Mikleo ensimmäiseksi alilordiksi (Sub-Lord), antaen Soreylle kyvyn puhdistaa hellioneja ja ryhtyä Paimeneksi (Shepherd). Sorey, Mikleo ja Lailah tapaavat Alishan, joka paljastuu Hylandin kuningaskunnan prinsessaksi ja ryhtyy Soreyn ”aseenkantajaksi” (Squire) taistellakseen hellioneja vastaan tämän rinnalla. He alkavat matkustaa valtakuntien halki puhdistaakseen hellioneja ja etsiäkseen ”Katastrofin herraa” (Lord of Calamity), joka on vastuussa Kaaoksen aikakauden aiheuttamisesta olemalla hellionien synnyn aiheuttaneen ”pahansuopuuden” lähde. Matkalla he kohtaavat hellioneja itsenäisesti metsästävän tuuli-seraphin nimeltä Zaveid sekä Soreyn toiseksi alilordiksi ryhtyvän maa-seraph nimeltä Edna, jonka veli Eizen on muuttunut pahansuopuuden vaikutuksesta lohikäärmeeksi. Alishan resonanssi eli kyky nähdä seraphimia on kuitenkin alhainen ja hankaloittaa Soreyn tehtävää, minkä vuoksi hän joutuu jättämään ryhmän.
Hyland ja Rolancen keisarikunta ajautuvat sotaan, ja Hyland ottaa Alishan panttivangikseen pakottaakseen Soreyn auttamaan heitä. Taistelun aikana Heldalf, Katastrofin herra, näyttäytyy ja melkein tappaa Soreyn, mutta salamurhaajakilta Scattered Bonesin jäsen Rose pelastaa hänet. Sorey saa tietää neljästä pyhäköstä, joiden kokeista Paimenen täytyy selvitä tullakseen vahvemmaksi. Matkan aikana paljastuu, että Rosella on korkean tason resonanssi, joten hänestä tulee Soreyn uusi aseenkantaja. Ryhmään liittyy myös Rosea suojeleva tuuli-seraph nimeltä Dezel, joka ryhtyy Soreyn kolmanneksi alilordiksi. Neljän kokeen jälkeen ryhmä joutuu Heldafin palvelijoiden, muut Scattered Bonesin jäsenet pettäneen Lunarren sekä ”kuoleman enkeliksi” itseään kutsuvan seraph Symonnen, ansaan. Dezel paljastaa Soreylle ja muille salaisen päämääränsä olleen kostaa Symonnelle ystävänsä kuolema sekä Scattered Bonesin häpäiseminen. Rose haavoittuu ja Dezel joutuu uhraamaan itsensä. Zaveid liittyy ryhmään Dezelin tilalle Soreyn uudeksi tuulen alilordiksi.
Natsushio
Natsushio oli keisarillisen Japanin laivaston Kagerō-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Tales of Zestiria
Juoni
Kun ryhmä kohtaa Heldalfin jälleen, tämä ei haluakaan tappaa heitä, vaan yrittää houkutella Soreyn puolelleen. Ryhmä perääntyy ja he päättävät ottaa selvää Heldalfin menneisyydestä. Heille paljastuu, että Heldalf oli alun perin Rolancen kenraali, jonka entinen Paimen nimeltä Michael oli pakottanut sitoutumaan langenneeseen seraph Maotelusiin ja tehnyt kuolemattomaksi rangaistuksena kylänsä hylkäämisestä vihollisen hyökkäyksen aikana. Tämä oli täyttänyt Heldalfin vihalla ja tehnyt hänestä Katastrofin herran. Kylän asukkaista kaksi vauvaa, joista toinen oli muuttunut uhrausrituaalin kautta seraphiksi, pelastuivat ja vietiin seraphimin kylään kasvatettaviksi. Nämä vauvat olivat Sorey ja Mikleo. Kuultuaan tämän kaiken, Sorey tovereineen kohtaa Heldalfin viimeisessä taistelussa ja muuttavat hänet takaisin ihmiseksi. Antaakseen Heldalfille rauhan, Sorey surmaa hänet ja yhdistyy Maotelusin kanssa karkottaakseen maailmasta kaiken pahansuopuuden, jotta ihmiset ja seraphim voivat vihdoin elää sovussa. Lopputekstien jälkeen näytetyssä kohtauksessa Mikleo tutkii vuosia myöhemmin eräitä raunioita ja unestaan herännyt Sorey pelastaa hänet putoamiselta.
Natsushio
Valmistus
Alus tilattiin Fujinagatalta, missä köli laskettiin 1938. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 31. elokuuta 1940.
Tales of Zestiria
Pelaaminen
Pelin taistelumekanismia on muutettu aiemmista osista: pelissä on mittarit, jonka rajoissa pelaaja voi vapaasti toimia. Spirit Chain Gauge ja Blast Gauge ovat kaksi mittaria eri tyyppisille toiminnoille.
Natsushio
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 2. laivaston 2. hävittäjälaivueen 15. hävittäjäviirikköön päällikkönään Nagai Sumitaka. Alus siirtyi 26. marraskuuta – 1. joulukuuta 1941 laivueen mukana Terashiman salmesta Palaulle, jossa se määrättiin suojaamaan lentotukialus Ryūjōa hyökättäessä 6.–8. joulukuuta Davaoon.
Tales of Zestiria
Kehitys
Japanilainen tri-Crescendo avusti pelin ohjelmoinnissa.
Natsushio
Palvelus
Alus suojasi vuoden 1941 lopun ja 1942 alun eri osastoja, jotka japanilaisten edetessä laskivat miinoja ja miehittivät tukikohtia. Se liitettiin 8. helmikuuta Makassarin miehistysosastoon. Alus sai 9. helmikuuta 1942 osuman Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS S-37:n laukaisemasta torpedosta, jolloin aluksen perä murtui ja kahdeksan miehistönjäsenen sai surmansa. Kuroshio yritti ottaa vaurioituneen aluksen hinaukseen, mutta sen osoittautuessa mahdottomaksi pelasti eloonjääneet. Natsushio upposi 40 kilometriä Makassarista, Sulawesistä etelään. Alus oli ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen upottama japanilainen hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Tales of Zestiria
Ääniraita
Pelin tunnuskappale on "White Light", jonka esittää Superfly. Kappale paljastettiin televisiomainoksen yhteydessä.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7.8/10.
Saint-Honoré-les-Bains
Saint-Honoré-les-Bains on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 27 kilometriä Château-Chinon (Ville)’n kaupungista lounaaseen.
pienoiskuva|vasen|Saint-Honoré-les-Bainsin kylpylä Aquae Nisinei -vesilähteet olivat jo roomalaisten tiedossa, ja niitä käytettiin 300-luvulle saakka kylpylöinä. Vuonna 373 barbaarit hyökkäsivät sinne tuhoten kylpylät, ja lähteet jäivät käyttämättömiksi. Vasta 1800-luvulla lähteiden hyödyntämistä alettiin taas tutkia, ja uusi kylpylä rakennettiin vuonna 1838, sekä kasino vuonna 1875.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Allan Tallqvist
Allan Emil Tallqvist (1. toukokuuta 1909 Lohja – 22. helmikuuta 1970 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Tallqvistin kolme 1930-luvulla julkaistua romaania sijoittuivat Helsingin Sörnäisten työläiskaupunginosaan.
Glen Sather
Glen Sather (s. 2. syyskuuta 1943 High River, Alberta, Kanada) on entinen jääkiekkoilija ja valmentaja WHA:sta ja NHL:stä. Tällä hetkellä hän on New York Rangersin GM. Sather on tunnettu siitä, että hän valmensi aikoinaan Edmonton Oilersin moneen Stanley Cup -mestaruuteen.
Pelaajaura
Sather pelasi yhteensä kymmenen kautta NHL:ssä ja yhden kauden WHA:ssa. Hän pelasi runkosarjassa 739 ottelua, joissa teki 99 maalia ja 146 syöttöä; yhteensä siis 245 pistettä. Hän keräsi myös 801 rangaistusminuuttia.
Pudotuspeleissä hän pelasi 77 ottelua, tehden pisteet 2-6-8, ja sai 88 rangaistusminuuttia. Hän lopetti uransa WHA-kauden jälkeen 1977.
Valmentajaura
Sather aloitti Oilersin valmentajana 1979 ja johdatti joukkueen heti pudotuspeleihin. Hän valmensi lopulta Oilersin dynastiaan neljällä Stanley Cup -voitolla 1984, 1985, 1987 ja 1988. Hän jatkoi Oilersin organisaatiossa vuoteen 2000 asti, vaikka ei toiminutkaan enää 1990-luvulla päävalmentajana. Hän siirtyi New York Rangersin organisaatioon, ja on mm. valmentanut joukkuetta 90 ottelun verran. Nykyään hän on NHL:n pitkäaikaisimpana toiminut GM.
Sather valittiin Hockey Hall of Fameen 1997.
Tyree Washington
Tyree Washington (s. 28. elokuuta 1976 Riverside, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Washington voitti Ateenan MM-kisoissa 1997 pronssia 400 metrin henkilökohtaisesta kilpailusta pronssia ajalla 44,39 ja oli mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-kultaa. Pitkän viestin joukkue kuitenkin hylättiin myöhemmin Antonio Pettigrew'n tunnustettua käyttäneensä dopingia. Vuonna 2003 Washington voitti maansa mestaruuden 400 metrillä, ja MM-kultaa 400 metrillä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa. Pariisin kultamitalin hän sai jälkikäteen, kun Jerome Young hylättiin dopingin käytön vuoksi. Sekä Birminghamissa että Pariisissa hän oli mukana Yhdysvaltain 4x400 metrin viestin voittaneessa joukkueessa, mutta molemmilla kerroilla joukkueet hylättiin muiden juoksijoiden dopinghylkäysten vuoksi.
Washington voitti myös IAAF:n yleisurheilufinaalin 2005 sekä 2006 Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 4x400m viestikullan.
Washington oli mukana 4x400 metrin viestijuoksun maailmanennätyskvartetista, johon hänen lisäksi kuuluivat myös Antonio Pettigrew, Jerome Young sekä Michael Johnson. Maailmanennätys 2.54,20 juostiin New Yorkissa 22. heinäkuuta 1998. Aika kuitenkin hylättiin vuonna 2008 kun Antonio Pettigrew myönsi käyttäneensä dopingia urallaan.
Washingtonin valmentajana toimi Blackman Ihem sekä myöhemmin myös Antonio Pettigrew. Sairasteluja ja loukkaantumisia vastaan taistellut Washington ilmoitti heinäkuussa 2008 lopettavansa pitkän uransa.
Kalenteri
Aurinkokalenteri
Länsimainen gregoriaaninen kalenteri on esimerkki aurinkokalenterista. Se perustuu Auringon kiertoon, ja tärkeitä siinä ovat vuodenajat, jotka pyritään pitämään paikoillaan.
Aurinkokalenterin vuosi jaetaan yleensä kuukausiin, mutta nämä kuukaudet eivät perustu Kuun vaiheisiin vaan usein Auringon kulkuun Eläinradan 12 merkin poikki vuoden aikana.
Saadakseen kalenterivuodet tasattua aurinkovuosien ja vuodenaikojen kanssa aurinkokalentereissa on käytetty erilaisia menetelmiä. Esimerkiksi muinaisilla egyptiläisillä oli kaksitoista 30-päiväistä kuukautta ja vuoden lopussa viisi ylimääräistä päivää. Joissain toisissa aurinkokalentereissa kuukaudet ovat keskenään eri pituisia.
Kuukalenteri
Moni kuukalenteri, kuten islamilainen kalenteri edelleen, aloittaa kuukauden uudestakuusta, kun kuu alkaa jälleen näkyä kapeana sirppinä. Jotkin kuukalenterit aloittavat kuukauden täysikuusta.
Kuu-aurinkokalenteri
On olemassa myös yhdistettyjä aurinko- ja kuukalentereita, joissa kuukaudet on määritetty kuun vaiheiden mukaan, mutta aika ajoin vuoteen lisätään ylimääräinen kuukausi, jotta kalenterikuukaudet pysyvät ainakin suunnilleen samana vuodenaikana. Sellaisia ovat esimerkiksi juutalainen ja vanha kiinalainen kalenteri.
Vuoden alkuhetki
Vuosi on aloitettu eri kalentereissa eri hetkestä, joskus kevätpäivän- tai syyspäiväntasauksesta, tai helpommin havaittavista talvipäivän- tai kesäpäivänseisauksesta. Muinaiset egyptiläiset aloittivat vuotensa Siriuksen heliakkisesta noususta ja maorit Seulasten heliakkisesta noususta.
Kuukaudet ja viikot
Monessa kalenterissa vuosi jaetaan 12 kuukauteen, joista jokaisessa on noin 30 päivää, mikä on lähes sama pituus kuin kuunkierrossa.
Perintösopimus
Perintösopimus on kirjallinen oikeustoimi, jossa sovitaan elossa olevan henkilön (perittävän) jäämistön jaosta hänen kuolemansa jälkeen. Sopimus voidaan tehdä ilman perittävän myötävaikutusta tai perittävän myötävaikutuksella. Perintösopimus voi olla joko positiivinen tai negatiivinen perintösopimus.
Kalenteri
Vuorokauden alkuhetki
Eri kalenterit aloittavat kalenterivuorokauden eri hetkestä, jotkin yöllä tai tarkkaan keskiyöllä, toiset auringonlaskun aikaan ja jotkin auringonnousun aikaan.
Perintösopimus
Positiivinen perintösopimus on perittävän myötävaikutuksella tehty sopimus, jossa tämä määrää jäämistönsä tai osan siitä yhdelle tai useammalle tulevalle perilliselle. Tällöin pyritään perittävän vielä eläessä sopimaan tulevasta perinnön jakamisesta tavalla, joka sitoo kaikkia osapuolia eli perittävää ja perillisiä. Tällä oikeustoimella sopijakumppanille tai -kumppaneille pyritään perustamaan perillisen asema. Nykyinen perintökaari (40/1965) pitää positiivista perintösopimusta pätemättömänä, vaikka aiemmin oikeustoimi oli pätevä. Nykyisin perittävä voi määrätä jäämistöstään testamentilla, mutta testamenttioikeutta rajoittavat sopimukset ovat pätemättömiä (perintökaari 17:1).
Kalenteri
Karkausvuodet
Kalenterikuukaudessa on aina kokonaislukumäärä päiviä ja kalenterivuodessa kokonaislukumäärä kuukausia. Koska aurinkovuodessa tai kuunkierrossa ei kuitenkaan ole kokonaislukumäärää päiviä, eri kalentereissa ollaan otettu käyttöön erilaisia keinoja tasata päivien määrä vuodessa aurinkovuoden mukaiseksi. Kun kalenterivuosi on erkaantunut tarpeeksi aurinkovuodesta, on karkausvuosi, johon on lisätty yksi tai useampia ylimääräisiä päiviä eli karkauspäiviä. Näin tehdään yleensä noin joka neljäs vuosi.
Perintösopimus
Negatiivisen perintösopimuksen tekeminen on perintökaaren mukaan mahdollista ja oikeustoimi on oikeudellisesti pätevä (perintökaari 17:1). Sopimuksessa tuleva perillinen luopuu perinnöstä perittävälle tehtävällä ilmoituksella. Jos luopujalla on oikeus lakiosaan, hän saa lakiosansa, ellei hän ole saanut siitä kohtuullista vastiketta. Vastikkeena voi olla myös luopujan puolisolle testamentilla tai luopujan jälkeläisille testamentilla tai lain nojalla tullut lakiosaa vastaava omaisuus. Negatiivinen perintösopimus -nimitys on vanha, mutta sitä käytetään jonkin verran edelleen, vaikka se ei enää vastaakaan nykyisen perintökaaren sisältöä.
Kalenteri
Kalenterin nollahetki
Jokaisella kalenterilla on oma alkuhetkensä. Se ei juuri koskaan ole se hetki, jolloin kalenteri otettiin käyttöön, vaan jokin oletettu alkuhetki. Esimerkiksi gregoriaanisen kalenterin alkuhetki on 1. tammikuuta vuonna 1. Juutalaisen kalenterin alkuhetki on nykyisen länsimaisen ajanlaskun mukaan 7. syyskuuta vuonna −3760, kiinalaisen kalenterin 15. helmikuuta −2636 ja islamilaisen kalenterin 19. heinäkuuta 622.
Oslon tuomiokirkko
thumb|Oslon tuomiokirkko
Oslon tuomiokirkko on kirkkorakennus Norjan pääkaupungissa Oslossa. Se sijaitsee Oslon Stortorvet-aukiolla. Kirkko on Norjan kirkon Oslon hiippakunnan pääkirkko. Norjan kuningashuone ja valtio käyttävät kirkkoa kirkollisiin tilaisuuksiinsa. Kirkko valmistui vuonna 1697, ja sitä on uudistettu vuosina 1848–1850. Vuonna 1950 kirkko restauroitiin Oslon 900-vuotisjuhlia varten.
Eric von Schantz
Eric Emil Eberhard von Schantz (11. marraskuuta 1909 Helsinki – 14. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija.
Eric von Schantzin tunnetuin teos oli 1947 ilmestynyt romaani Irene : Silkki-Saaran muistelmat. Romaanimuotoon kirjoitettujen muistelmien päähenkilö oli 1874 syntynyt helsinkiläinen prostituoitu Irene Saara Björkhem eli Silkki-Saara joka oli saanut nimensä siitä että hän käytti aina silkkisiä vaatteita. Von Schantzin kirjoittaman esipuheen mukaan hän oli todellisuudessa italialaista alkuperää ollut, Kokkolassa syntynyt Sofia Arletti.
Yleisradion toimittaja Timo Heikkinen tutki vuonna 2017 Silkki-Saaran todellista henkilöllisyyttä ja selvisi että hän oli todellisuudessa Ylistarossa syntynyt torpparintytär Sofia Jaakontytär Arentti (1869–1947). Arentti oleskeli kansakoulun ja rippikoulun käytyään Ruotsissa vuosina 1887–1891 ja 1895–1906. Hän oli Helsingin kaupungin terveystoimiston ja myöhemmin huoltopoliisin kirjoissa prostituoituna vuodesta 1907 alkaen ja harjoitti tätä ammattia Helsingissä aina 1920-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1926 hän joutui Nikkilän mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi ja oli viimeiset 20 vuotta elämästään eri mielisairaaloissa. Sofia Arentti kuoli maaliskuussa 1947 Uudenkaupungin piirimielisairaalassa. Karl E. Malm niminen mies toimitti sinikantisiin vihkoihin kirjoitetut alkuperäiset muistelmat Nide-kustantamolle jo ennen sotia ja näiden vihkojen perusteella Eric von Schantz kirjoitti romaaninsa. Malm oli asunut Silkki-Saaran kanssa ja kirjoittanut vihkot Silkki-Saaran päiväkirjan pohjalta vankilassa ollessaan. Von Schantz muutti romaania kirjoittaessan käsikirjoituksessa olleet nimet ja syntymävuodet suojatakseen vielä elossa olleita henkilöitä.
Toisessa von Schantzin romaanissa Slyngeln Måhrberg (1936) ja sen jatko-osassa Ny dag (1937) päähenkilönä oli taidemaalari Myhrberg joka joutuu vankilaan taideväärennösten takia ja lähtee vankilasta päästyään Amerikkaan.
Kirje roomalaisille
Kirje roomalaisille eli Roomalaiskirje on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Sen on kirjoittanut apostoli Paavali Roomassa sijainneelle seurakunnalle. Teologisesti kirje on yksi Uuden testamentin merkittävimmistä, ja se on vaikuttanut hyvin paljon kristinuskon suuriin opettajiin kuten Augustinukseen ja Martti Lutheriin. Luther piti Roomalaiskirjettä yhtenä Uuden testamentin tärkeimmistä kirjoista, joka jokaisen kristityn tulisi tuntea sydämellään, sanasta sanaan.
Historia
Roomalaiskirje on yksi seitsemästä Paavalin kirjeestä, joiden aitoutta ei kyseenalaisteta. Kirje on todennäköisesti kirjoitettu Korintissa tai lähellä sijainneessa Kenkhreaissa (myös Kenkrea), Korintin Egeanmeren puoleisessa satamakaupungissa. Paavali mainitsee kirjeessä kenkrealaisen Foibean (Room. 16:1). Muita Paavalin tuntemia korinttilaisia olivat muun muassa Gaius (Room. 16:23; 1 Kor. 1:14) ja Erastus (2 Tim. 4:20).
Kirjeessä ei mainita kirjoitusajankohtaa, mutta perinteisen näkemyksen mukaan se on kirjoitettu n. 57–58, mahdollisesti jo 54. Paavali oli kertomansa mukaan lähdössä toimittamaan rahalahjaa Jerusalemiin. Tämän matkan Paavali teki noin vuonna 55–58, joten kirje on kirjoitettu hieman aiemmin. On mahdollista, että Paavali halusi Roomasta uuden tukikohdan lähetystyölleen Espanjaan, minne hän oli aikeissa lähteä (Room.15:23–28).
Roomassa sijaitsi alkukristillinen seurakunta jo hyvin varhain kristinuskon synnyn jälkeen. Uusille uskonnoille oli tyypillistä levitä ensimmäisenä valtakunnan pääkaupunkiin. Kristinusko oli todennäköisesti levinnyt Roomaan Jerusalemista joidenkin niiden juutalaisten mukana, jotka olivat kokeneet ensimmäisen kristillisen helluntain. Siihen aikaan juutalaisia oli hyvin paljon myös Roomassa, ja todennäköisesti myös uskonnolliset roomalaiset käyttivät heidän synagogiaan. Näin kristinusko levisi paitsi juutalaisten myös roomalaisten keskuuteen nopeasti. Seurakunta koostui siis lähinnä juutalaisuudesta kääntyneistä kristityistä, mutta myös pakanoista. Kristittyjä oli kaupungissa todennäköisesti jo paljon, ja heillä oli useita kokoontumispaikkoja (Room. 16:14–15).
Sisältö
Roomalaiskirjettä on sanottu Paavalin teologian pääkirjeeksi. Siksi se on myös sijoitettu Uuden testamentin kirjeistä ensimmäiseksi. Kirje on myös Paavalin kirjeistä pisin. Paavali oli esittänyt monet Roomalaiskirjeen argumenteista jo aiemmissa kirjeissään, erityisesti Galatalaiskirjeessä sekä Korintin seurakunnalle osoitetuissa kirjeissä.
Kirje on hyvä Paavalin opin yleiskatsaus, koska hän on kirjoittanut sen seurakunnalle, jossa hän ei ollut aiemmin käynyt. Niin hän joutui selittämään oppinsa alusta alkaen ja loogisesti edeten. Muut kirjeet Paavali kirjoitti sellaisille seurakunnille, jossa hän oli jo aiemmin käynyt kertomassa oppinsa suullisesti. Paavalin aikomus oli matkustaa Roomaan myöhemmin, joten kirje on tarkoitettu ikään kuin käymään häntä edellä, jotta Rooman kristityt avustaisivat sitten Paavalia lähetysmatkalle Espanjaan (15:23–24).
Tervehdysosuuden (luku 1:1–15) jälkeen kirje sisältää opetuksellisen ja dogmaattisen pääosan (luku 1:16 – luku 11). Tämän jälkeen seuraa neuvova ja varoittava osa (luvut 12 – 15:13), jonka jälkeen kirje päättyy matkasuunnitelmien kuvaamiseen sekä lopputervehdyksiin muutamille nimeltä mainituille henkilöille (luvut 15:14–16). Kirjeen luku 16 on ollut väittelyiden aiheena. Jotkut kyseenalaistavat sen, että se olisi alun perin kuulunut kirjeeseen.
Kirjeen läpi kulkevana teemana on se, kuinka sidottuja ihmiset ovat syntien ja Mooseksen lain alla. Kristuksessa ihmiskunta oli tullut vapautetuksi juutalaisen lain kahleista, synnistä ja kuolemasta. Kirje sisältää myös tulkinnan siitä, mikä on ollut Jumalan tarkoitus Israelin kansalle.
Kirjeen pääajatus on seuraava: Sekä juutalaiset että pakanat, jotka kummatkin ovat yhtä syntisiä eivätkä voi kehuskella pelastuvansa itsessään, pelastuvat ainoastaan uskosta. Luterilainen vanhurskauttamisoppi perustuu ennen kaikkea Roomalaiskirjeeseen. Tämän opin avainjae on Room 5:1: ”Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa.” Näin Jumalan ja ihmisen välissä ei ole enää mitään estettä, ei mitään syntiä, joka estäisi suoran yhteyden. Rauha Jumalan kanssa on mahdollista ainoastaan siksi, että Jeesus maksoi synneistä ristinkuolemallaan.
Evankelistat ovat poimineet Roomalaiskirjeestä joukon jakeita, joita kutsutaan ”Roomalaiskirjeen tieksi”. Se esittää selkeän ja yksinkertaisen tien henkilökohtaiseen pelastukseen:
Taikaministeriö
right|300px|thumb|Taikaministeriö elokuvassa [[Harry Potter ja Feeniksin kilta (elokuva)|Harry Potter ja Feeniksin kilta.]]
Cappella Pazzi
thumb|230px|Cappella Pazzi Cappella Pazzi ("Pazzi-kappeli") on Firenzessä aivan Basilica di Santa Croce -kirkon vieressä sijaitseva pieni Filippo Brunelleschin suunnittelema kappeli. Sitä pidetään yhtenä renenssanssiarkkitehtuurin mestariteoksista ja Brunelleschin tärkeimpiin lukeutuvana työnä.
Taikaministeriö
Taikaministeriö on Harry Potter -maailman velhomaailman fiktiivinen poliittinen elin, joka päättää velhomaailman asioista. Taikaministeriö sijaitsee Lontoossa maan alla, ja siellä työskentelee muun muassa taikaministeri Kingsley Kahlesalpa (engl. Kingsley Shacklebolt). Ensimmäinen Harry Potterissa esiintynyt taikamisteri on Cornelius Toffee (engl. Cornelius Fudge), joka oli Britannian taikaministeri vuosina 1990—1996. Seuraavaksi taikaministeriksi valitaan Rufus Rymistyir (engl. Rufus Scrimgeour). Rymistyir kuitenkin kuolee ja seuraavaksi viralliseksi taikaministeriksi valitaan Kingsley Kahlesalpa. Kahlesalvan jäätyä eläkkeelle seuraavaksi taikaministeriksi valitaan Hermione Granger.
Cappella Pazzi
Kappelin rahoitti Pazzi-sukuun kuulunut Andrea Pazzi. Brunelleschi aloitti rakennuksen suunnittelun vuonna 1429 tai 1430 saatuaan valmiiksi San Lorenzon kirkon sakariston. Sisätilat valmistuivat vuonna 1444 ja kupoli holvattiin vuonna 1461 Brunelleschin jo kuoltua.
Taikaministeriö
Ministeriö osoittautuu usein korruptoituneeksi, jopa diktaattorimaiseksi hallitukseksi, joka pyrkii pikemminkin peittelemään ja kiistämään yhteisönsä epäkohtia kuin korjaamaan niitä. Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset ministeriö joutuu Voldemortin käsiin Rufus Rymistyirin murhan jälkeen. Pius Sakian alaisena ministeriö alkaa vangita jästisyntyisiä velhoja ja lukita heitä Azkabaniin. Virallisena syynä näihin toimenpiteisiin on salaperäisyyksien osaston tekemä tutkinta, jonka tuloksien mukaan taikavoimat voivat siirtyä sukupolvelta sukupolvelle vain, jos velhot lisääntyvät, ja jästisyntyisten on täytynyt "varastaa" taikuutta ja "ryöstetyistä" velhoista on tullut surkkeja. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa.
Cappella Pazzi
Rakennuksen pohja on neliskulmainen ja sen yllä kohoaa kartiomainen kupoli. Sisätilat on jaettu selkeisiin geometrisiin kuvioihin. Seinät on päällystetty valkoisella laastilla, mikä antaa kontrastia harmaasta hiekkakivestä tehtyihin rakennelmiin. Luca della Robbia on tehnyt sisätilojen terrakottaiset koristelut. Kappelia edeltävä pylväskäytävä rakennettiin vasta Brunelleschin kuoleman jälkeen. Pylväskäytävä toimii myös valonsuodattimena, minkä ansiosta eteisestä tuleva kohtaa kupolista tulevan muodostaen tasaisen valaistuksen.
Taikaministeriö
Taikaministerinä Harry Potter ja viisasten kivi -kirjasta lähtien toiminut Cornelius Toffee joutuu eromaan teosten Harry Potter ja Feeniksin kilta ja Harry Potter ja puoliverinen prinssi välisenä aikana, koska on vähätellyt lordi Voldemortin takaisinpaluun mahdollisuutta. Harry Potter ja puoliverinen prinssi -kirjasta eteenpäin taikaministerinä toimii Rufus Rymistyir. Rymistyir kuitenkin murhataan teoksessa Harry Potter ja kuoleman varjelukset, jolloin hänen tilalleen nousee Pius Sakia, joka on komennuskirouksen alaisena. Rowling on kertonut, että viimeisen kirjan tapahtumien jälkeen taikaministeriksi valitaan Kingsley Kahlesalpa. Kirjassa Harry Potter ja Feeniksin kilta Harry lähtee Albuksen kaartin kanssa Taikaministeriön salaperäisyyksien osastolle nähtyään näyn Voldemortista kiduttamassa Siriusta ja pyytämässä tältä ennustusta. Myöhemmin samassa kirjassa selviää, että näky oli ansa ja että Voldemort halusi Harryn salaperäisyyksien osastolle vain, koska Harry on ainoa, joka voi hakea ennustuksen. Kirjassa Harry Potter ja kuoleman varjelukset Harry, Ron ja Hermione soluttautuvat ministeriöön, joka on Voldemortin vallassa.
Cappella Pazzi
Vaikka Cappella Pazzia pidetään yleisesti Brunelleschin työnä, siitä ei ole täyttä yksimielisyyttä. Myös firenzeläinen Michelozzo on mainittu kappelin suunnittelijana.
Taikaministeriö
Ludo Bagman
Ludovic ”Ludo” Bagman on taikaurheiluosaston huoleton päällikkö ja entinen Impoon Ampiaisten huispaaja. Hän pelasi lyöjänä. Jossain vaiheessa ennen peliuran loppua ilmeisesti harhautunut ryhmy on murskannut hänen nenänsä, mutta hän vähät välittää moisesta kauneusvirheestä.
Bagmania on syytetty aikanaan taikaministeriön tietojen luovuttamisesta pimeyden velhoille. Syytökset kumottiin Bagmanin kertoessa, ettei tiennyt tietoja antaneen Augustus Rookwoodin olleen vakooja ja Voldemortin alainen. Kaikki tuomioistuimen noita- ja velhojäsenet halusivat vain onnitella häntä loistavista pelisaavutuksista, eivätkä tuominneet häntä.
Bagman on Weasleyn isän Arthurin ystävä ja hankki heille paikat huippuaitioon huispauksen MM-kisoihin neljännessä kirjassa. Bagmania syytetään siitä, ettei hän lähtenyt ajoissa etsimään osastoltaan kadonnutta noitaa Bertha Jorkinsia. Tämän vuoksi Percy Weasley ei pidä hänestä.
Huispauksen MM-kisoissa Bagman lyö Fred ja George Weasleyn kanssa vetoa Irlannin voiton puolesta, mutta Bulgarian etsijä Viktor Krum nappaa siepin. Bagman häviää kaikki vetonsa, jolloin maahiset vievät kaiken hänen kultansa. Tämän vuoksi Bagman maksaa pojille katoavalla metsinkäiskullalla ja pakoilee näitä koko loppuvuoden.
Pelastaakseen rahatilanteensa Bagman lyö vetoa, että Harry voittaisi kolmivelhoturnajaiset ja yritti auttaa häntä voittoon tarjoamalla apua, mutta hän kieltäytyi. Kuitenkaan maahiset, joilta Bagman lainasi suuret määrät kultaa, eivät hyväksy Harryä voittajaksi, koska Harry haluaa jakaa voittonsa Cedric Diggoryn kanssa. Tästä seuraa väistämättä se, että Bagman joutuu pakenemaan maasta ja hän elää pelivelkaisena maanpaossa. Viidennessä kirjassa Harryn oikeudenkäynnin aikana Cornelius Toffee tekee lyhyen viittauksen Bagmaniin toteamalla, ettei edes Bagman olisi voinut lyödä vetoa asiasta Harryn kerrottua käyttäneensä suojelius-loitsua ankeuttajia vastaan.
Harry Potter ja kirottu lapsi -näytelmässä Bagman kertoi Albuksen ja Scorpiuksen Cedric Diggoryn koetuksiin kohdistuvista sabotaasiyrityksistä. Jälkimmäisessä poikien luomassa aikajanassa Bagman oli voittanut vetonsa Harryn voitettua turnajaiset, mutta siinä ei tiedetty, mitä Bagmanille oli tapahtunut Voldemortin noustua valtaan.
Basil
Basil oli töissä ministeriössä taikalainvalvontaosastolla mahdollisesti porttiavainvirastossa. Basil oli läsnä huispauksen maailmanmestaruuskisoissa ja keskusteli Arthur Weasleyn kanssa. Hän oli pukeutunut ponchoon ja kilttiin näyttääkseen jästiltä, jotta hän ei herättäisi epäilyksiä.
Bletchley
Bletchley oli töissä taikaministeriössä mahdollisesti vahinkotaikojen peruutusosastolla. Arthur Weasley mainitsi Bletchleyn Ronille, joka oli naamioitunut Kissimyyriksi hänen oltua kyvytön lopettamaan Yaxleyn työhuoneen sadetta. Arthur sanoi Bletchleyn saaneen sateen loppumaan omasta työhuoneestaan Meneomanaus peruuto -loitsulla.
Broderick Ennus
Broderick Ennus oli töissä salaperäisyyksien osastolla ja hän oli sanomaton. Ennus oli mukana huispauksen maailmanmestaruusottelussa katsojana ja hän oli myös läsnä Harry Potterin oikeudenkäynnissä. Myöhemmin Lucius Malfoy langetti Ennukseen komennuskirouksen, jotta hän yrittäisi varastaa Harryä koskevan ennustuksen; mutta koska ennustukseen voi koskea ainoastaan se, jota ennustus koskee, Ennus sekosi ja uskoi olevansa teepannu. Ennus joutui hoidettavaksi Pyhän Mungon ja taikavammojen sairaalaan. Jouluaattona Macnair toi Ennuksen huoneeseen ruukkukasviksi naamioidun pirunnuoran, joka kuristi Ennuksen hengiltä.
Amelia Bones
Amelia Bones toimi ministeriössä taikalainvalvontaosaston päällikkönä. Amelia oli Susan Bonesin täti. Amelia oli läsnä Harry Potterin oikeudenkäynnissä ylimpänä tuomarina ja hän ilmaisi ihailunsa Harryä kohtaan siitä, että alaikäinen pystyi loitsimaan suojeliuksen. Amelia äänesti Harryn vapauttamisen puolesta ja näin tapahtui. Kuolonsyöjät murhasivat Amelian vuoden 1996 tienoilla.
Dirk Cresswell
Dirk Cresswell oli töissä maahisyhteyksien viraston päällikkönä. Cresswell oli syntyperältään jästisyntyinen. Kun kuolonsyöjät valtasivat taikaministeriön, Cresswell yritti salata jästisyntyisyytensä väärennetyn sukupuun avulla, mutta Albert Pyryjyvä antoi hänet ilmi ja Cresswell joutui pakenemaan perheensä kanssa. Myöhemmin Harmaaselän johtama ryhmä sai Cresswellin kiinni ja tehdessään vastarintaa Cresswell sai surmansa.
John Dawlish
John Dawlish oli taikaministeriön henkilökuntaa ja työskenteli aurorivirastossa. Kouluaikoina Dawlish sai viisi Upeaa arvosanoiksi S.U.P.E.R.-kursseiltaan. Hän oli taikaministeri Cornelius Toffeen, Kingsley Kahlesalvan ja Percy Weasleyn kanssa Tylypahkassa pidättämässä Albus Dumbledorea Toffeen käskystä, mutta huonoin tuloksin. Dumbledore tainnutti kaikki ja katosi. Dawlish yritti myöhemmin pidättää Rubeus Hagridin sekä yritti tainnuttaa hänet ja pyysi häntä olemaan järkevä, mutta Hagrid tainnutti Dawlishin.
Kun Rufus Rymistyir valittiin taikaministeriksi, hän määräsi Dawlishin pitämään silmällä Dumbledorea, mutta Dumbledore tainnutti Dawlishin estääkseen sen. Myöhemmin Dawlishiin langetettiin sekavuusloitsu, jotta hän kertoisi kuolonsyöjille väärää tietoa Harry Potterin siirtämisestä Likusteritieltä, mutta Kalkaros kertoi heille oikean siirtämisajan. Taikaministeriön valtauksen jälkeen Dawlish päätyi avustamaan kuolonsyöjiä jästisyntyisten pidättämisessä ja kuljettamisessa Azkabaniin. Dirk Cresswell oli tainnuttanut Dawlishin heidän lentäessä kohti Azkabania ja oli vienyt tämän luudan paetessaan. Myöhemmin Dawlish oli joutunut Pyhän Mungon taikatautien ja -vammojen sairaalaan, koska hän oli saanut selkäänsä Augusta Longbottomilta yrittäessään vangita tämän, jotta kuolonsyöjät pystyisivät saamaan Nevillen aisoihin. Dawlish vangittiin lopputaistelun jälkeen, ja on todennäköistä, että hän joutui Azkabaniin kuolonsyöjien avustamisesta.
Amos Diggory
Amos Diggory työskenteli taikaministeriössä taikaolentojen sääntö- ja valvontaosastolla. Amos oli mukana huispauksen maailmanmestaruuskisoissa, joissa Arthur esitteli hänet Harrylle. Amos kerskaili sillä, että Cedric oli voittanut Harryn huispauksessa silloin, kun ankeuttajat aiheuttivat Harryn putoamisen luudanvarrelta ottelun aikana. Myöhemmin Amos oli läsnä, kun kuolonsyöjät hyökkäsivät ottelualueelle, ja Amos aluksi syytti Harryä pimeyden piirron loitsimisesta mutta joutui perumaan puheensa. Amos myöhemmin langetti Harryn sauvaan Varhennum Loitsus -loitsun, mikä paljasti, että pimeyden piirto oli loitsittu Harryn sauvasta. Syyt langetettiin myöhemmin Winky-nimisen kotitontun harteille. Kun Amoksen poika Cedric valittiin edustamaan Tylypahkaa kolmivelhoturnajaisiin, hän oli ylpeä pojastaan. Myöhemmin ennen kolmatta koetusta hän solvasi Harryä Mollyn kuullen, mikä melkein aiheutti yhteenoton kaksikon välillä. Kun Amos sai kuulla Cedricin kuolemasta, hän järkyttyi suuresti ja myöhemmin vaimonsa kanssa kieltäytyi Harryn tarjoamista turnauksen voittorahoista, jotka Harryn mukaan olisivat kuuluneet Cedricille.