cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen romanit
1900-luvun vaihteesta sotavuosiin
Jatkosodan aikana sisäministeriön alaisen Siirtoväen huollon keskuksen johtajan Urho Kekkosen aloitteesta Suomessa käynnistettiin hanke, jonka tavoitteena oli romanien pakkotyöllistäminen. Vuonna 1943 eduskunta hyväksyi erikoistyöleirilain, joka käytännössä tarkoitti pakkotyöleirien perustamista romaneille. Lain käyttöönottoa perusteltiin romanien lisääntyneellä kiertämisellä ja siihen liittyneellä rikollisuuden uhan kasvulla. Ainakin yksi romanien pakkotyöleiri perustettiin Lappajärvelle. Sinne sijoitettujen miesten työ koostui puiden hakkuusta ja kuorimisesta sekä puutavaran purouitoista. Viranomaisten ”työtä kaihtaviksi” määrittelemiä romanimiehiä sijoitettiin jatkosodan aikana Kihniössä sijainneeseen irtolaisille tarkoitettuun työleiriin. Vieremälle perustettiin jatkosodan aikana oma työleirinsä romaninaisia varten.
Toisinaan on esitetty faktana huhupuheita, joiden mukaan marsalkka Mannerheim olisi pelastanut Suomen romanit joutumasta saksalaisten keskitys- ja tuhoamisleireille. Todellisuudessa saksalaiset eivät vaatineet Suomen romaneiden luovuttamista saksalaisten haltuun, kuten he tekivät Suomen juutalaisten kohdalla.
Suuria muutoksia
1930-luvun lopulla Suomen romaneista yli tuhat asui sillä Karjalan alueella, joka jouduttiin sotien myötä luovuttamaan Neuvostoliitolle. Alueen romanit joutuivat sodan takia lähtemään evakkoon muualle Suomeen noin 430 000 muun Karjalan asukkaan tavoin. Karjalankannakselta kotoisin olleet evakkoromanit levittäytyvät pääasiassa pitkin Etelä-Suomea, kun taas Sortavalan seudulta ja sen pohjoispuolisesta Laatokan Karjalasta lähteneistä romaneista monet sijoittuivat Savon ja Pohjois-Karjalan kuntiin. Mustalaislähetyksen vuonna 1954 keräämässä kortistossa oli tiedot 875 evakkoromanista, joiden selkeästi yleisimmät lähtöpaikkakunnat olivat Viipuri ja Viipurin maalaiskunta (yhteensä 141 henkeä) sekä Sortavala ja Sortavalan maalaiskunta (yhteensä 139 henkeä).
Kuntien viranomaiset ja paikalliset asukkaat pyrkivät monin paikoin estämään muualta tulleiden romanien asettumisen juuri omalle alueelle ja sen hyväkuntoisiin vuokra-asuntoihin. Vuosina 1953–1955 Suomen ”mustalaiskysymystä” käsitellyt valtiollinen komitea väitti, että romanit olivat pitkälti itse syypäitä asunto-ongelmiinsa sopimattomien elämäntapojensa ja epäsiisteytensä vuoksi. Naapurusto hääti asunnon saaneita romaneita omavaltaisesti ja kovakouraisesti muun muassa Kemijärvellä 1951, Vehmersalmella ja Huittisissa 1955 sekä Pielisjärven Pankakoskella 1956.
Valtiolliselta taholta alettiin esittää pian sotien jälkeen ehdotuksia romanilasten siirtämisestä pois oman heimonsa keskuudesta. Lasten koettiin turmeltuvan perinteisessä romanielämässä, jossa henkinen ja taloudellinen rappio nähtiin vallitseviksi piirteiksi. Romanilapsia alettiin siirtää runsaasti lastenkoteihin, joissa heitä kasvatettiin pääväestön normien mukaan. Lastenkotien romanilapset pyrittiin eristämään vanhemmistaan, ja heitä painostettiin luopumaan omasta kulttuuristaan. On arvioitu, että joka toinen romanilapsi on asunut 1950–1980-luvuilla lastenkodissa ainakin jonkin aikaa.
Suomalainen maatalous alkoi koneellistua sotien jälkeen, ja ihmisiä tarvittiin maaseudun perinteisissä töissä entistä vähemmän. Rahan käyttö lisääntyi maaseudulla, eikä tavaroiden ja palveluiden vaihtokaupalla ollut enää suurta merkitystä. Suomen elinkeinorakenteen voimakas murroskausi 1950- ja 1960-luvuilla johtikin siihen, että väestöä siirtyi runsain joukoin maaseuduilta kaupunkeihin. Muutos alkoi viedä pohjaa myös maaseudun perinteisiltä romaniammateilta, ja monet romanitkin joutuvat muuttamaan toimeentulon perässä kasvukeskuksiin. Suurelle osalle romaneita muutos johti näin ollen vuosisatoja jatkuneen kiertävän elämäntavan lopettamiseen. Vaihdantatalouden hiipuessa pääväestön ja romanien välinen kanssakäyminen väheni, ja ryhmien asennoituminen toisiaan kohtaan alkoi muuttua entistä negatiivisemmaksi.
Vuonna 1969 ilmestyneessä teoksessa Mustalaiselämää kuvataan edellisten parinkymmenen vuoden aikana kehittynyttä tilannetta seuraavasti: "”Traktorit ovat tappaneet hevoskaupat, tehdastuotteet syrjäyttäneet naisten käsityöt, läkkisepät ja tinurit on tehnyt tarpeettomiksi muovikulhojen tulva, siansalvajat ja kuoharit ovat menettäneet markkinansa, povaus ei kannata, kun lehdet ovat horoskooppeja täynnä. [– –] Mustalaisten oma elinkeinorakenne on tullut tarpeettomaksi. Taloudellinen itsenäisyys on mennyttä. [– –] Ilman peruskoulutusta, vailla ammattitaitoa, jopa luku- ja kirjoitustaidottomina mustalaiset eivät ole kilpailukykyisiä nopeasti teollistuneessa koulutusyhteiskunnassamme.”"Uudessa tilanteessa romanien asuntojen ja työpaikkojen saamista Suomessa vaikeuttivat osaltaan pääväestön voimakkaat ennakkoluulot. Suomalaisromaneja alkoikin 1960- ja 1970-luvuilla muuttaa runsaasti Ruotsiin, jossa heidän tilanteensa osoittautui asumisen, työnsaannin ja sosiaaliturvan suhteen Suomea paremmaksi. Yleinen asenneilmapiiri oli Ruotsissa laajemman kansainvälisyyden ja suvaitsevaisuuden vuoksi romaneja kohtaan suotuisampi kuin Suomessa. Ruotsissa suomalaisromanit eivät kohdanneet muun muassa työtä hakiessaan läheskään niin paljon vaikeuksia kuin Suomessa, ja monet muuttajista onnistuivatkin saamaan työtä varsinkin teollisuudesta, rakennustyömailta ja palvelualoilta.
1960-luvun mittaan romanien asuinolot ja toimeentulo alkoivat Suomessa vaivalloisesti kohentua hyvinvointivaltion yleisen kehityksen myötä. Romanien asuntotilannetta saatiin kunnolla parannettua kuitenkin vasta 1970-luvun edetessä. Vielä ainakin vuonna 1972 julkaistussa valtakunnallisessa raportissa tyypillisiksi romanien sen hetkisiksi asuinpaikoiksi on mainittu vanhat junanvaunut, kioskit, autot, purkutuomion saaneet hökkelit, kellarit sekä varasto- ja liiterirakennukset.
Yhteiskunnallinen aktivoituminen
1960–1970-lukujen taitteesta alkaen suomalaiset romanit ovat vaikuttaneet itse kansalliseen romanipolitiikkaan vaatimalla tasa-arvoa ja puuttumalla ryhmän sosiaalisiin ongelmiin yhteiskunnassa. Uusi romanipolitiikka alkoi toimia vastareaktiona perinteiselle assimilaatiopolitiikalle – uudet aktiivit eivät hyväksyneet romanien asemaa pelkästään toimenpiteiden kohteina. Romaniaktiivit suhtautuivat kielteisesti myös toimenpiteiden uskonnollisiin perusteluihin ja niiden takana olleisiin pääväestöön kuuluvien johtamiin uskonnollisiin organisaatioihin eli Mustalaislähetykseen (nykyinen Romano Missio) ja Mustalaisasiain neuvottelukuntaan.
Vuonna 1967 perustettu Suomen Mustalaisyhdistys ryhtyi toimimaan romanien hyväksi huomioiden aidosti romaniväestön ominaispiirteet. Järjestö vaati maan romaniväestön olojen kohentamista ilman, että parannukset olisivat väkivaltaisia romanien omaehtoiselle kulttuurille. Yhdistykselle oli keskeistä romanien ja muun yhteiskunnan lähentäminen molemminpuolisen tiedonvälityksen keinoin, asenteiden uudistaminen sekä romanien että pääväestön keskuudessa sekä romanikulttuurille arvokkaiden perinteiden vaaliminen. Järjestö vaikutti huomattavasti 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa tehtyihin selvityksiin, joissa keskityttiin maan romanien heikkojen taloudellisten ja sosiaalisten olosuhteiden kartoittamiseen ja ehdotuksiin ongelmien ratkaisemiseksi. Yhdistys toimi aktiivisesti romanien asuttamista koskevan lain aikaansaamiseksi; eduskunta hyväksyi lain vuonna 1975. Järjestö myös tarkkaili valppaasti sitä, kuinka vuonna maassa 1970 voimaan tullut rotusyrjinnän kieltävä laki toteutui käytännössä.
Maan romanipolitiikassa tapahtui merkittävä käänne 1980-luvulla, jolloin romanien vaatimukset oman kielen ja kulttuurin kehittämisestä ja ylläpitämisestä muodostivat romanipolitiikan ytimen. Suomen aktivoituminen 1990-luvun taitteessa eurooppalaisessa ihmisoikeuspolitiikassa vaikutti romanipolitiikkaan siten, että siinä siirryttiin sosiaalisista ongelmista puhumisesta ihmisoikeuksien vaatimisen retoriikkaan. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla romanipolitiikkaan nousi mukaan romanien yksilövapauksia korostava liberaali suuntaus.
Nykyään
Vaikka romaneilla on nykyään Suomessa samat oikeudet ja velvollisuudet maan muiden kansalaisten kanssa, on heidän yhteiskunnallisessa asemassaan vielä runsaasti parannettavaa. Kehittämiskohteita ovat edelleen muun muassa asunto-, toimeentulo- ja koulutustilanteen kohentaminen. Uutena kohteena on 2010-luvulla on tullut mukaan myös terveyskasvatuksellinen työ. Kokonaisuutena Suomen romaniväestön tilanne on parantunut kaikilla elämänalueilla merkittävästi 1990-luvun alusta lähtien.
Mustalaiskomitea
Suomen valtioneuvosto asetti 19. maaliskuuta 1953 komitean selvittämään maan ”mustalaiskysymystä”. Mustalaiskomiteaksi nimetty komitea käsitteli erityisesti romanien sopeuttamista ”normaaliseen yhteiskuntaelämään”, aikuisten romanien sijoittamista työhön sekä romanilasten ja -nuorten oppivelvollisuuden täyttämistä. Komitea myös laati ehdotuksia tarpeellisiksi katsomikseen lainsäädäntö- ja muiksi toimenpiteiksi. Sosiaalineuvos Paavo Mustalan johdolla työskennellyt komitea sai mietintönsä valmiiksi 14. huhtikuuta 1955. Mietinnössä esitettiin, että:
Vuonna 2012 julkaistussa Suomen romanien historia -teoksessa on todettu, että Mustalaiskomitea edusti vahvasti vanhaa assimilaatiopolitiikkaa ja että sen linjaukset olivat pitkälti suoraa jatkoa vuoden 1900 Wallen komitean mietinnölle. Teoksessa esitetään, että molempien komiteoiden ehdottamista toimenpiteistä keskeisimmät olisivat toteutuessaan johtaneet viime kädessä romanien ryhmäidentiteetin ja kulttuurin hävittämiseen. Suomen romanien historia -kirjan mukaan kumpikin komitea määritteli romanit ryhmäksi, jonka kulttuuri ja ”luonteenominaisuudet” olivat ongelma itsessään. Mustalaiskomitean näkemyksen mukaan ”mustalaisten erikoislaatuisten elämänolosuhteiden samoin kuin heidän lapsenomaisen ja vailla kestävyyttä olevan, mutta samalla kiihkeän levottoman luonteensa vuoksi heidän olojensa järjestäminen on vaikea ja perusteellista harkintaa vaativa tehtävä”.
Mustalaiskomitean ehdotuksista useimmat jäivät toteutumatta. Komitean työskentelyllä oli Suomen romanien historia -kirjan mukaan kuitenkin kaksi tulevaisuuden kannalta merkittävää seurausta. Ensinnäkin valtio perusti komitean ehdotuksen mukaisesti maahan Mustalaisasiain neuvottelukunnan. Toisekseen, Mustalaislähetyksen alaisuuteen asetettu lastenkotitoiminta alkoi komiteamietinnön jälkeen saada säännöllistä valtion tukea ja laajentua voimakkaasti.
Vuoden 1895 romanitutkimus
Romanien asutus oli painottunut vahvasti itäiseen Suomeen. Heitä asui Viipurin, Mikkelin ja Kuopion lääneissä yhteensä 846 henkeä eli 54,5 prosenttia kokonaismäärästä. Toisaalta myös Vaasan läänissä romaneja asui verraten paljon eli 302 henkeä, mikä muodosti 19,5 prosentin osuuden Suomen romanien silloisesta kokonaismäärästä. Kymmenen suurinta romanikeskittymää kuntatasolla olivat Sortavala (104 henkeä), Säkkijärvi (89), Leppävirta (61), Viipuri (57), Impilahti (53), Hartola (40), Sysmä (40), Halsua (33), Iitti (29) ja Savitaipale (28).
Vuoden 1954 romanitutkimus
Sosiaaliministeriö pyysi Suomen kuntia vuonna 1952 toimittamaan tiedot alueillaan asuvista romaneista, ja seuraavana vuonna perustettu Mustalaiskomitea antoi Sosiaalisen tutkimustoimiston tehtäväksi tilastollisen tutkimuksen tekemisen Suomen romaniväestöstä ja sen elinoloista. Keväällä 1954 tehdyn tutkimuksen mukaan Suomessa oli 3 569 romaniksi luokiteltua henkilöä ”puoliromanit” mukaan lukien. On pidetty kuitenkin todennäköisenä, että romanien määrä olisi tuolloin ollut todellisuudessa noin 4 000. Laskelmista puuttumaan jääneiden arveltiin oleva pääasiassa vailla vakituista asuinpaikkaa olevia kiertolaisia. Suomen 547 kunnasta romaneja todettiin olleen tuolloin 357:ssa.
Tutkimuksesta käy ilmi Suomen romaniväestön jakautuneen lääneittäin siten, että heitä oli eniten Vaasan läänissä (880 henkilöä eli 24,7 prosenttia kokonaismäärästä) ja vähiten Lapin läänissä (106 henkilöä eli 3,0 prosenttia kokonaismäärästä). Muissa lääneissä väkimäärä vaihteli 297 henkilöstä (Oulun läänissä) aina 445 henkilöön (Kuopion läänissä). Suurimmat romanikeskittymät vuonna 1954 Suomessa olivat Helsinki (251 henkeä), Pori ympäristöineen (113), Kuusankoski–Kouvola (115), Lappeenranta–Lauritsala–Savitaipale (112) ja Jyväskylän seutu (86) sekä maaseutumaisen asutuksen piirissä Kauhajoki–Jalasjärvi (225) ja Viitasaari–Pihtipudas (278). Suurin osa kyselyä varten vuonna 1954 tavoitetuista Suomen romaneista – 78 prosenttia – asui maaseudulla.
Tutkimuksen mukaan Suomen yli 15-vuotiaiden miespuolisten romanien selkeästi yleisimmät ammattinimikkeet olivat hevoskauppias tai hevosmies (296 henkilöä) ja sekatyöläinen (230 henkilöä). Yli 15-vuotiaiden naispuolisten romanien osalta yleisin ammattinimike oli käsityöntekijä (462 henkilöä); seuraavaksi yleisin merkintä oli tutkimuksen mukaan ”ei ammattia tai ei tietoa” (318 henkilöä).
Suomen romaniväestöstä noin puolet oli tutkimusta tehtäessä alle 16-vuotiaita. Yli 60-vuotiaiden osuus oli vain 10 prosenttia, mikä osoitti keskimääräisen eliniän romanien joukossa olleen selvästi kantaväestöön kuuluvia alhaisempi. Heikkojen asuin- ja elinolojen seurauksena yli puolet 30 vuotta täyttäneistä romaneista oli tutkimushetkellä työkyvyttömiä. Vankeusrangaistusta parhaillaan kärsiviä romaneja oli Suomessa tutkimuksen mukaan 104 henkilöä. Tutkimuksen tavoittamista romaneista 48 prosenttia ei ollut käynyt lainkaan koulua. Aikuisista romaneista oli lukutaidottomia 32 prosenttia ja kirjoitustaidottomia 43 prosenttia.
Tilastotietoja vuodelta 1972
Vuonna 1972 julkaistussa teoksessa Raportti suomen mustalaisista esitetään seuraavat maan romaniväestöä koskevat tuolloin ajankohtaiset tilastotiedot:
Historiallisia kuvauksia
Vielä ainakin 1960-luvulle asti suomenkielisissä asiateksteissä oli yleistä kuvailla romaneille tyypillisinä pidettyjä piirteitä tavalla, jota ei nykyään yleisesti pidetä enää soveliaana. Kuvausten taustalla ovat nykynäkökulmasta tarkasteltuna stereotyyppiset ja jopa rasistiset käsitykset romaneista.
Suomen ”mustalaiskysymystä” 1800–1900-lukujen vaihteessa tutkineen niin sanotun Wallen komitean mietinnössä kuvaillaan maan romaniväestön antropologisia ominaisuuksia. Tekstin on laatinut komitean sihteeri, Suomen romanien kieltä ja tapoja tutkinut Arthur Thessleff: "”Suomen mustalaiset ovat kasvultaan keskikokoisia, heillä on tavallisesti pitkä pää, hyvin muodostunut, vaikka sangen leveä nenä, jotenkin suuri suu, lyhyt ja vahva kaula, lyhyet käsivarret, pienet ja leveät kädet, korkeat ja leveät jalat, sinervän musta, karhea tukka, tummanruskeat silmät; hampaat ovat, vaikka niitä ei koskaan hoideta, hohtavan valkoiset, pienet, säännölliset ja täydelliset. Tukka ei harmene niin varhain kuin muiden ihmisten. Etelän miespuolisten mustalaisten kantaessa pitkää tukkaa, leikkaavat Suomen mustalaiset sen useimmiten lyhyeksi. Ihon väri on keltainen, mustanruskea tai oliivin värinen ja säännöllisesti ei vähinkään puna tule näkyviin. Kiivaissa mielenliikutuksissa voi kuitenkin tapahtua muutos kasvojen värissä, se kun vähän kalpenee. Ilmanala ei näytä lainkaan ihonväriin vaikuttaneen, sillä Suomessa on yhtä tummia henkilöitä kuin Espanjan tai Afrikan tummaihoisimmat mustalaiset.”"”Mustalaiskysymystä” Suomessa vuosina 1953–1955 selvittänyt Mustalaiskomitea sanoo mietinnössään maan romaneista esimerkiksi seuraavaa: "”Mustalaiset eli romaanit eivät maassamme ole paljoakaan sekoittuneet muuhun väestöön, josta he niin hyvin ulkonäkönsä kuin värikkään vaatetuksensakin puolesta yleensä selvästi erottuvat. [– –] Taiteellista lahjakkuutta ei mustalaisilla Suomessa esiinny samassa määrin kuin eräissä muissa maissa. [– –] Luonteenomainen piirre suurelle osalle maamme mustalaisia on halu kuljeksia. Kuljeksemiseen liittyy [– –] usein kerjääminen tai povaaminen tahi elatuksen hankkiminen muulla epäsosiaalisella tai rikollisellakin tavalla. Kiertelevistä mustalaisista on toisinaan varsinkin syrjäisempien seutujen asukkailla ollut haittaa mustalaisten vaatiessa itselleen ruokaa ja yösijaa. Muutoinkin mustalaiset ovat yksinkertaisten ihmisten parissa usein pyrkineet esiintymään määräävinä ja muita parempina.”"Armas Viita kirjoittaa vuonna 1967 julkaistussa Mustalaislähetyksen historiaa käsittelevässä teoksessaan Mustalaisväestön hyväksi romaneista muun muassa näin: "”Mustalaiset ovat nimensä mukaisesti tummia. Heillä on sinertävän musta tukka. Nenä on kyömy ja silmissä on säihkyvä loisto. Otsa on korkea. Mustalaiset liikkuvat ja elehtivät vilkkaasti. Käynti on joustavaa. Älyltään ja tunne-elämältään he ovat vilkkaita ja ailahtelevia.”"
Alueellinen sijoittuminen
Suomen romaniväestö on sijoittunut asumaan pääväestön rinnalle melko tasaisesti ympäri maata. Hieman tiheämmin romaneja asuu Etelä-Suomen suurissa kaupungeissa ja maan länsirannikolla.
Vuonna 2000 julkaistusta sosiaali- ja terveysministeriön selvityksestä Romanipolitiikan strategiat käy ilmi, että maakunnittain romaneja asui silloin eniten Uudellamaalla ja heistäkin 85 prosenttia pääkaupunkiseudulla. Vuonna 2018 arvioitiin, että Tampereella ja sen ympäryskunnissa asui noin 600 romania ja koko Pirkanmaalla noin tuhat. Kuntien asukaslukuihin suhteutettuna romaneja asui vuonna 2015 eniten Kauhajoella, jossa romanit muodostivat noin viiden prosentin osuuden kaupungin väestöstä.
Sari Välimäen tekemän Romanivanhusten elinoloista Suomessa -tutkimuksen mukaan kesällä 1995 Suomessa asui 8 910 romaniksi katsottua henkilöä, jotka jakautuivat silloisten läänien mukaan seuraavasti:
Koulutus
Vielä 1950-luvulla koulunkäynnillä ei ollut juurikaan merkitystä surkeissa olosuhteissa eläneille Suomen romaneille. Koulua käyneistä romaninuorista sai päättötodistuksen silloin ainoastaan noin 25 prosenttia. 1970-luvulla romanien koulunkäynti tuli paremmin mahdolliseksi vakinaisten asuntojen myötä, ja päästötodistuksen saaneiden osuus kohosi tuolloin noin 65 prosenttiin. Varsinainen koulutuksellinen integraatio romaneilla alkoi Suomessa vasta 1990-luvulla.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on Suomen rikoslaissa rangaistavaksi säädetty teko, josta voi seurata sakkoa tai enintään kaksi vuotta vankeutta. Yksityiselämää loukkaavaan tiedon levittämiseen syyllistyy levittämällä sellaisia toisen yksityiselämään kuuluvia tietoja, joiden leviäminen voi aiheuttaa kärsimystä sille, jota tieto koskee. Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on sisältörikos, jossa rikos tehdään saattamalla tietoa julkisuuteen. Tällaisten tekojen säätämisellä rangaistavaksi halutaan suojella yksityiselämän suojaa, joka on turvattu perustuslain 10 §:ssä. Rikos eroaa kunnianloukkauksesta siten, että siinä on kysymys oikeellisen tiedon levittämisestä, kun taas kunnianloukkauksessa on ensisijaisesti kyse valheellisen tiedon levittämisestä. Politiikassa, elinkeinoelämässä tai julkisessa virassa toimivan henkilön yksityiselämästä saa kuitenkin ilman lupaa levittää myös sellaisia tietoja, jotka voivat aiheuttaa tietojen kohteelle kärsimystä. Tiedon levittämisen on tällöin oltava tarpeen jonkin yhteiskunnallisesti merkittävän asian käsittelyssä ja sen pitää liittyä tällaisen henkilön tehtävien suorittamisen arviointiin.
Suomen romanit
Koulutus
Peruskoulussa romanilapsille vuosiluokan kertaaminen on selvästi yleisempää kuin muilla oppilailla. Lukuvuonna 2001–2002 luokalle jäi romanioppilasta 19 %. Luokalle jäätiin erityisesti alakoulun ensimmäisillä luokilla ja vuosiluokalla 7. Osalla oppilaista poissaolojen suuri määrä aiheuttaa koulunkäyntiin vakavia ongelmia, eivätkä kaikki huoltajat suhtaudu asiaan riittävän vakavasti. Peruskoulun keskeyttää romanioppilaista noin viisi prosenttia. Vaikka erityisluokkia hyödynnetään oppimisvaikeuksissa, niitä ei suositella romanilapsille. Opetushallituksen mukaan erityisluokalle siirto kaksinkertaistaa romanioppilaan syrjäytymisriskin ja vaikeuttaa jatko-opintoihin hakeutumista. Tästä huolimatta 29 % romanioppilaista oli vuonna 2001 siirretty luokilla 7–9 erityisluokille, kun muiden kohdalla osuus oli 6 %.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Rikoksesta käytetään usein virheellistä nimitystä yksityiselämää loukkaavan tiedon levittäminen. Nimitys on virheellinen, koska tekoon ei syyllisty levittämällä loukkaavaa tietoa vaan levittämällä tietoa yksityiselämää loukkaavalla tavalla. Virheellinen kirjoitusasu on päätynyt jopa hovioikeuden päätöksiin. Käytännössä muun kuin suoranaisesti yksityiselämään liittyvän tiedon levittämisestä syyttäminen voisi tämän lain perusteella tulla kyseeseen vain poikkeustapauksissa. Tällainen tilanne saattaisi olla esimerkiksi se, että joku tarkoituksellisesti levittäisi muuta tietoa sellaisessa asiayhteydessä, että siitä ilmeisen perustellusti olisi pääteltävissä tai muuten ymmärrettävissä toisen henkilön yksityiselämän suojan piiriin kuuluva seikka.
Suomen romanit
Romaniväestön koulutustiimi
Opetushallituksessa Vapaan sivistystyön ja kulttuuriryhmien koulutus -yksikössä toimii romaniväestön koulutustiimi. Sen tehtävät liittyvät romanien koulutuksen kehittämiseen sekä romanikielen ja -kulttuurin edistämiseen. Toimenpiteitä ovat muun muassa:
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on asianomistajarikos. Valtakunnansyyttäjä voi kuitenkin määrätä syytteen nostettavaksi, jos rikos on tapahtunut joukkotiedotusvälinettä käyttäen ja erittäin tärkeä yleinen etu vaatii syytteen nostamista.
Suomen romanit
Romaniväestön koulutustiimi
Lisäksi romaniväestön koulutustiimi myöntää vuosittain valtionavustuksia romanikielen opetuksen järjestämiseen ja tuottaa romanikielen oppimateriaalia.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Säännös tuli ensimmäisen kerran rikoslakiin vuonna 1974 (laki 908/1974) ja sille annettiin kutsumanimeksi Lex Hymy, koska säännöstä perusteltiin Hymy-lehden sopimattomaksi katsotulla kirjoittelulla. Lex Hymy tarkoittaa rikoslain silloiseen 27 lukuun lisättyä pykälää 3 a yksityiselämän loukkaamisesta, ja säännös tuli voimaan 1. tammikuuta 1975.
Hangon musiikkijuhlat
Hangon musiikkijuhlat on heinäkuun puolivälissä Hangossa järjestettävä kaupunkifestivaali, jonka tavoitteita ovat Hangon kulttuurielämän ja kaupunkikuvan elävöittäminen, klassisen musiikin kuluttamisen kynnyksen madaltaminen sekä lasten ja nuorten musiikkikasvatuksen vaaliminen. Toistaiseksi viimeinen Hangon musiikkijuhlat järjestettiin vuonna 2017.
Suomen romanit
Työllisyys
Suomen romaneilla on vanhojen perinneammattien kadottua ollut suuria vaikeuksia työnsaannissa. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) vuosina 2017–2018 tekemän romanien hyvinvointitutkimuksen Roosan mukaan alle 30-vuotiaista suomalaisromaneista 75 prosenttia oli työttöminä.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistö
Joka oikeudettomasti
Hangon musiikkijuhlat
Musiikkijuhlien konserttisarjaan kuuluu kansainvälisen tason klassisen musiikin konsertteja ja vähintään yksi jazzkonsertti. Ilmaistapahtumien sarja Fringe tuo musiikin ulos konserttisaleista kesäkaupungin parhaille paikoille. Musiikkijuhlien yhteydessä järjestetään lapsille ja nuorille suunnattu Hangon musiikkileiri. Hangon musiikkileirillä instrumenttiopetusta annetaan viulussa, pianossa, sellossa, kitarassa, huilussa ja laulussa.
Suomen romanit
Työllisyys
Tutkimusten perusteella romanien työllistymisen esteet ovat Suomessa monitahoisia. Keskeisiä työllistymisen esteitä ovat työnhakijana olevien romanien alhainen koulutustaso, vähäinen ammatillinen koulutus ja työkokemuksen puute. Työnsaantia haittaavat myös sopivien työpaikkojen puuttuminen, romanien kulttuuriset erityispiirteet ja omat asenteet sekä syvälle juurtuneet ennakkoluulot ja kielteiset asenteet romaneja kohtaan. Tutkimuksissa haastatellut romanit pitivät itse ennakkoluuloja suurimpana työllistymisen esteenä vähäisen koulutustason ja työkokemuksen puutteen lisäksi.
Hangon musiikkijuhlat
Hangon musiikkijuhlilla ovat esiintyneet muun muassa jousikvartetti Meta4, kapellimestarit Leif Segerstam ja Yukihiro Notsu, pianistit Antti Siirala, Arnon Erez, Kirill Kozlovski ja Ilmo Ranta, viulistit Hagai Shaham ja Petteri Iivonen, mezzosopraano Monica Groop, kanteletaiteilija Eva Alkula, alttoviulisti Lilli Maijala, huilisti Sami Junnonen, klarinetisti Olli Leppäniemi, sellistit Tomas Nuñes-Garcés ja Silver Ainomäe, kototaiteilija Tomoya Nakai, harpisti Lily-Marlene Puusepp, saksofonisti Jussi Kannaste, Novjaro Quintet, Verneri Pohjola Quartet, Kadri Voorand Group, Kuukumina, Johanna Juhola, Johanna Iivanainen, viulisti Emmanuel Tjeknavorian ja mezzosopraano Virpi Räisänen.
Eurakosken vesivoimalaitos
Eurakoskessa on aikojen kuluessa ollut useita myllyjä. Nykyinen pato on rakennettu vuonna 1934. Sen kupeessa toimi saha ja mylly aina vuoteen 1971, jolloin molemmat tuhoutuivat tulipalossa. Eurakosken pato oli palon jälkeen hyödyntämättömänä vuoteen 2006 saakka, jolloin vastaperustettu Eurakosken Woima Oy ryhtyi rakentamaan paikalle minivesivoimalaa. Voimala valmistui keväällä 2007.
Hangon musiikkijuhlat
Hangon musiikkijuhlat järjestettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa 2009 Hangosta kotoisin olevan viulistin Milla Rantalan pitkään kypsyneen idean pohjalta. Hangon musiikkijuhlien taustaorganisaatio on rekisteröity, voittoa tavoittelematon yhdistys Hangon Musiikkijuhlat ry, Hangö Musikdagar rf. Hangon musiikkijuhlat kuuluu Finland Festivals -ketjuun.
Suomen romanit
Syrjintä
Suomalaiset viranomaiset kohtelivat menneinä vuosisatoina romaneja irtolaisina ja yrittivät lähinnä päästä ryhmästä eroon. Myöskään tavallinen kansa ei monesti suhtautunut romaneihin myötämielisesti, vaan arkipäivän rasismi purkautui pahimmillaan jopa romanien talojen polttamisena. Viime sotien aikana useat romanimiehet joutuivat palvelemaan muiden suomalaisten miesten kanssa rintamilla, mutta sotien jälkeen yhteiskunta muuttui romaneja kohtaan rasistisemmaksi ja jätti heidät pitkälti heitteille. Monille sodan myötä Karjalasta evakkoon joutuneille romaneille ei järjestetty asuntoja, ja heistä monet päätyivätkin asumaan jopa metsiin kyhättyihin majoihin.
Vielä nykyäänkin romanit kohtaavat Suomessa usein etnistä syrjintää. Vuonna 2014 julkaistun vähemmistövaltuutetun selvityksen mukaan hieman useampi kuin kaksi kolmesta Suomen romanista oli kokenut syrjintää jollakin elämänalueella viimeisen vuoden aikana. Selvityksestä käy ilmi, että romanit olivat kokeneet syrjintää enemmän kuin Suomen somalit ja venäjänkieliset. Selvitykseen oli haastateltu 249:ää romania eri ikäluokista.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistö
esittää toisen yksityiselämästä tiedon, vihjauksen tai kuvan siten, että teko on omiaan aiheuttamaan vahinkoa tai kärsimystä loukatulle taikka häneen kohdistuvaa halveksuntaa, on tuomittava yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä sakkoon.
Suomen romanit
Syrjintä
Romanit joutuvat arkielämässään syrjityiksi esimerkiksi ollessaan asiakaspalvelutilanteissa. Julkisuudessa on muun muassa kerrottu vuosina 2015 ja 2016, että romaneja oli Tampereella ja Turussa vaadittu maksamaan ravintoloissa tilauksensa etukäteen, vaikkei muilta asiakkailta ollutkaan vaadittu etukäteissuoritusta. Vuonna 2018 sosiaalisessa mediassa levisi video, josta kävi ilmi, että vantaalainen huoltoasema oli kieltäytynyt myymästä romaniperheelle bensiiniä, kun he halusivat tankata autonsa ja maksaa käteisellä. Samana vuonna julkisuuteen nousi myös Joensuussa sattunut tapaus, jossa tivolin työntekijä oli soittanut huvipuistolaitteessa rasistiseksi tulkittavaa ”Ei myö myyvä villihevosia” -musiikkikappaletta, kun romanimies oli mennyt laitteeseen kahden lapsensa kanssa. Miehen mukaan työntekijä oli lisäksi laulun aikana ilkkunut perhettä katseellaan ja näyttämällä käsimerkkejä. On varsin yleistä, että myymälävartijat tarkkailevat kaupoissa asioivia romaneja herkemmin, kuin muihin väestöryhmiin kuuluvia. Toisinaan romaneja jopa estetään pääsemästä sisään kauppaan etnisen alkuperänsä takia.
Vuoden 2014 vähemmistövaltuutetun selvityksen mukaan syrjityksi oli kokenut tulleensa noin puolet niistä romaneista, jotka olivat viiden edellisen vuoden aikana yrittäneet vuokrata tai ostaa asunnon. Valtion tuella rahoitettua vuokra-asuntoa hakeneista 48,5 prosenttia oli kertonut kohdanneensa syrjintää. Vastanneista 54,7 prosenttia oli katsonut tulleensa syrjityksi yrittäessään vuokrata tai ostaa asunnon yksityisiltä markkinoilta.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistö
Yksityiselämää loukkaavana tiedon levittämisenä ei pidetä sellaisen yksityiselämää koskevan tiedon, vihjauksen tai kuvan esittämistä politiikassa, elinkeinoelämässä tai julkisessa virassa tai tehtävässä taikka näihin rinnastettavassa tehtävässä toimivasta, joka voi vaikuttaa tämän toiminnan arviointiin mainitussa tehtävässä, jos esittäminen on tarpeen yhteiskunnallisesti merkittävän asian käsittelemiseksi.
Suomen romanit
Syrjintä
Saman selvityksen mukaan työtä hakeneista romaneista yli puolet kertoi tulleensa syrjityksi työnhaussa. Romanien syrjintä ilmenee työmarkkinoilla usein siten, että työnhakijat, joilla on selkeästi romaneille tyypillinen nimi, eivät saa kutsuja työhaastatteluihin. Monet romanitaustaiset suomalaiset ovat kertoneet, että työhaastatteluihin pääseminen helpottuu nimen vaihtamisen myötä – toisinaan jopa työvoimaviranomaiset ovat kehottaneet työtä hakevia romaneja vaihtamaan nimensä.
Romaneista monet ovat kertoneet kokeneensa, että Suomen poliisi on ainakin takavuosina toiminut heitä kohtaan liikenneratsioissa usein eri tavoin kuin muihin ryhmiin kuuluvien suhteen; kaikilta autossa olevilta on tarkastettu henkilöpaperit ja koko auto tavaroineen on tutkittu.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistö
Yksityiselämää loukkaavana tiedon levittämisenä ei myöskään pidetä yleiseltä kannalta merkittävän asian käsittelemiseksi esitettyä ilmaisua, jos sen esittäminen, huomioon ottaen sen sisältö, toisten oikeudet ja muut olosuhteet, ei selvästi ylitä sitä, mitä voidaan pitää hyväksyttävänä.
Suomen romanit
Syrjintä
Tutkija Markus Himanen on todennut vuonna 2018, että romanien syrjintä on pysynyt Suomessa pitkään epävirallisesti sosiaalisesti hyväksyttävänä. Hän on kuitenkin arvellut, että ajan henki on muuttamassa tilannetta asiallisempaan suuntaan. Himasen mukaan romaneihin kohdistuvan syrjinnän olemassaolo on suomalaisessa yhteiskunnassa jossain määrin tunnustettu. Hän kokee, että romanien kokemasta syrjinnästä on joka tapauksessa välttämätöntä käydä julkista keskustelua, jotta myönteisiä muutoksia saataisiin aikaiseksi. Myös vähemmistövaltuutettu Eva Biaudet on todennut vuonna 2014, että pääväestön täytyy irrottautua ennakkoluuloista ja kohdata romanit yksilöinä kaikilla elämän alueilla.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistön täyttyminen ja tahallisuus
Teon tunnusmerkistön täyttymisessä ei ole olennaista asianomistajan henkilökohtainen kokemus kärsimyksestä tai halveksunnasta. Lain valmisteluasiakirjojen mukaan rikoksen tunnusmerkistö täyttyy, kun teon "yleisesti ajatellaan aiheuttavan kärsimystä suurelle osalle sellaisista ihmisistä, joihin se kohdistuu".
Suomen romanit
Syrjintä
Romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteeri Janette Grönfors totesi vuonna 2020 suomalaisten rasismisyytöksistä, että "Suomi on ehdottomasti Euroopan paras maa romaneille".
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistön täyttyminen ja tahallisuus
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on laitonta vain, jos teko on tahallinen. Tuottamuksellisesta teosta ei rangaista.
Hangon musiikkijuhlat
Lähteet
Hangon Musiikkijuhlat
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Tunnusmerkistön täyttyminen ja tahallisuus
Rikoslain 24:8 § suhteen tahallisuuden tulee ulottua siihen, että
Lisäksi teon on oltava tahallinen oikeudettoman levityksen suhteen. Tietoa on pitänyt levittää ilman kohteen nimenomaista tai hiljaista suostumusta.
Suomen romanit
Kielet
Suomen romanien äidinkieli on yleensä suomi. Länsi- ja Etelä-Suomen rannikkoalueilla on ainakin aiemmin asunut myös ruotsinkielisiä romaneja. Maailman romanien perinteinen oma kieli – romanikieli – on alun perin lähtöisin Intiasta. Se on indoeurooppalainen kieli, kuten muun muassa kreikka sekä romaaniset, germaaniset, slaavilaiset ja kelttiläiset kielet. Tarkemmin luokiteltuna romanikieli katsotaan indoarjalaisiin kieliin kuuluvaksi. Se on sukua sanskriitille ja muistuttaa jossain määrin nykypäivän hindiä. Suomessa romanikieli on elänyt vuosisadasta toiseen lähinnä romaniyhteisön keskuudessa puhuttuna perhe- ja salakielenä.
Serapeion
Serapeion (, myös ) eli Serapeum (lat., harvemmin Sarapeum) oli antiikin maailmassa ja erityisesti muinaisessa Egyptissä Serapikselle omistettu temppeli tai muu tila.
Suomen romanit
Kielet
1900-luvun alkupuolen Suomessa virallisen romanipolitiikan tavoitteena oli romanien pakkosulauttaminen pääväestöön, ja yhtenä keinona tavoitteen toteuttamiselle nähtiin romanikielen ja -kulttuurin tuhoaminen. Koska romanit vielä toisen maailmansodan aikoihin olivat Suomessa suurimmilta osin kiertäviä, olivat he hyvin riippuvaisia maatalousväestön avusta esimerkiksi yösijan saamisessa. Romanikielen käyttämiseen suhtauduttiin kuitenkin epäluuloisesti, ja usein lupa yöpyä annettiin sillä ehdolla, ettei romanikieltä puhuttaisi majapaikassa. Kuitenkin monesti ainoa mahdollisuus perheen sisäisistä asioista keskustelemiseen oli oman kielen käyttäminen. Tällaisissa ristiriitaisissa tilanteissa romanit joutuivat väkisin varomaan ja välttämään omalla kielellään puhumista. Romanien kohtaamista vainoista tietoisina vanhemmat romanit ajattelivat myös usein, että mitä vähemmän ulkopuoliset tietävät ryhmästä, sen tavoista ja kielestä, sitä vähemmän he voivat vahingoittaa ryhmää. Siksi kieltä ei ole juurikaan haluttu opettaa ryhmän ulkopuolisille.
Vielä 1950-luvulla Suomen romanit osasivat romanikieltä melko hyvin; arviolta noin 70 prosenttia aikuisista hallitsi tuolloin kielen. Keskustelukielenä valtaosalla romaneista oli silloinkin enimmäkseen tai pelkästään suomi. 1960- ja 1970-lukujen mittaan romanikielen osaaminen rappeutui nopeasti. Esimerkiksi Helsingin huoltoviraston vuonna 1979 laatiman kartoituksen mukaan enää 37 prosenttia tutkimukseen osallistuneista perheistä osasi silloin kieltä hyvin, 21 prosenttia tuli toimeen arkipäivän tilanteissa, mutta 42 prosenttia osasi vain muutaman sanan. Vuonna 1996 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaisromaneista enää vain yli 65-vuotiaat kykenivät kommunikoimaan sujuvasti romanikielellä, 32–64-vuotiaat hallitsevat kieltä tyydyttävästi, mutta alle 32-vuotiaat eivät enää käytännössä osanneet romanikieltä lainkaan. Parisenkymmentä vuotta myöhemmin alle kolmannes suomalaisromaneista arvioi romanikielen taitonsa vähintään hyväksi.
Viime vuosikymmeninä romanikieltä on käytetty Suomessa opetuksen, kirkon, hallinnon ja median kielenä. Romanikielen asema on turvattu maassa lailla; vuonna 2000 voimaan astuneessa perustuslaissa turvataan oikeus romanikulttuurin ja kielen kehittämiseen sekä ylläpitämiseen. Romanikielen opettaminen peruskouluissa alkoi vuonna 1989, ja opetus on osittain elvyttänyt romanikielen käyttöä. Koululainsäädännön mukaan kunnat voivat järjestää romanikielen opetusta kaksi tuntia viikossa, mikäli ryhmässä on vähintään neljä romanilasta. On kuitenkin todettu, ettei romanikielen opetus ei toteudu riittävästi kuntatasolla muun muassa siksi, ettei kaikilla opetustyötä tekevillä ei ole pedagogista koulutusta eikä riittävää kielitaitoa. Lisäksi ajantasaisesta koulutus- ja oppimateriaalista on todettu olevan puutetta. Romanikielen voi nykyään kirjoittaa toisena äidinkielenä ylioppilastutkinnossa, ja sitä myös voi opiskella Helsingin yliopistossa.
Lähes kaikki romanikielinen kirjallinen materiaali on tuotettu Suomessa opetuksen tarpeisiin ja hengelliseen käyttöön. Yleisradio lähettää kerran viikossa Suomen romaneja koskevia aiheita käsittelevää Romano Mirits -radio-ohjelmaa, joka sisältää romaninkieliset uutiset. Romanikieltä käytetään myös Romano Mission julkaisemassa Romano Boodos -lehdessä.
Romanien tapa puhua suomen kieltä vaihtelee paikkakuntien ja alueiden mukaan. Koska maan romanit ovat juuriltaan melko suurelta osin Karjalasta evakuoitua väkeä, on Karjalan murre edustettuna vahvasti romanien puheessa. Romanikielen tutkija Kimmo Granqvist kutsuu fennoromaniksi sellaista romanien käyttämää suomen kielen tyylilajia, joka sisältää romanikielestä lainattuja sanoja, joitakin kiteytyneitä romanikielisiä ilmauksia ja joitakin romanikielen taivutusmuotoja. Granqvistin mukaan varsinkaan rapautuneen romanikielen ja fennoromanin erotteleminen ei ole helppoa, koska kyseessä on jatkumo, jonka ääripäinä ovat aidosti taipuva romanikieli ja täysin suomen mukaan taivutettu kielen variantti.
Nimitykset ja suku- ja etunimet
Romaneista on aiemmin käytetty Suomessa yleisesti nimitystä mustalainen, mutta nykyään sitä pidetään usein halventavana. Romanit viittaavat kielenkäytössään kuitenkin usein itse omaan ryhmäänsä kuuluviin käyttämällä sanaa mustalainen neutraalissa sävyssä. Romanit käyttävät Suomessa itsestään usein myös nimityksiä kaalo (yksikkö) ja kaaleet (monikko), jotka pohjautuvat romanikielen tummaa tarkoittavaan sanaan. Osin romanisukuisesta henkilöstä käytetään romanien puhekielessä usein nimityksiä puolikaalo tai varttikaalo. Sanaa mustalainen vielä selkeämmin halventavana pidetty nimitys romaneille on manne. Kielitoimisto antoi vuonna 1992 suosituksen, jonka mukaan sana romani kirjoitettaisiin jatkossa yhdellä a:lla aikaisemmin yleisen kaksi a:ta sisältävän muodon sijasta. Monien suomalaisromanien on sanottu vierastavan nimitystä romani. Esimerkiksi Suomen romaniväestöön kuuluva kirjailija Veijo Baltzar on kertonut kokevansa, että romani on suomalaisen ”romanieliitin” omiin tarkoitusperiinsä käyttämä sana, eikä sen käyttö tunnu yleisesti luontevalta. Hän kutsuukin itseään mustalaiseksi.
Muiksi romaneista käytetyistä (osittain vanhentuneiksi) nimityksiksi suomen kielessä mainitaan muun muassa: mustilainen, mustolainen, mustulainen, muskalainen, muskulainen, mustiainen, lätti, tattari, haipoika, halepralle, lenkkari, moure ja tumma. Leo Lipsosen Vankilaslangin sanakirjassa luetellaan viitisenkymmentä nimitystä romaneille. Niitä ovat esimerkiksi: asfalttipaikka, black-pete, feija, haagertti, hevosmies, hevosvaras, hiilihanko, himmee, häkään kuollut, kaalee, kekäle ja manne.
Romanit ovat saaneet Suomessa sukunimensä alun perin Ruotsin vallan aikaiselta papistolta. Monille eri romanisuvuille annettiin sama sukunimi, joten nimistön perusteella ei voi tehdä kunnollisia päätelmiä suomalaisromanien sukulaissuhteista. Romaneille kirjattiin alkujaan vain tiettyjä sukunimiä, jotta heidät saataisiin eroteltua etnisesti muusta Suomen väestöstä. Sukunimien merkitys on romaniväestölle pitkälti erilainen kuin pääväestölle, sillä romanit eivät tavallisesti yhdistä tosiaan virallisten sukunimien kautta. Romanien keskuudessa on sen sijaan yleistä lempi- ja lisänimien käyttö ja henkilöiden "nimeäminen" jonkun pojiksi ja tyttäriksi. Tällaisten käytäntöjen avulla pystytään samannimiset henkilöt erottamaan helposti toisistaan. Perinteen mukaisesti henkilöä voidaan siis kutsua nimellä, joka yhdistää hänet toiseen henkilöön (esimerkiksi ”Mannen Feija”), kertoo kotipaikan (esimerkiksi ”Valkealan Roope”) tai viittaa vaikkapa henkilön ulkonäköön (esimerkiksi ”Pikku-Valde”).
Arthur Thessleffin 1901 julkaiseman luettelon mukaan suomalaisten romanisukujen nimiä olivat muun muassa seuraavat: Ahlgrén, Asp, Baltzar, Berg, Blomerus, Ek, Enroth, Flink, Florin, Grek, Grönfors, Grönstrand, Hagert, Hedman, Hörman, Isberg, Klarin, Korp, Kärkkänen, Lind, Lindeman, Lindgren, Långström, Moderus, Nikkinen, Nulva, Nyman, Palm, Palmroth, Peltomäki, Roth, Santalakso, Schwartz, Sjöberg, Stenroth, Svart, Tobin, Walerius, Wallentin, Zitron ja Åkerlund.
Vuoden 1954 romanitutkimuksessa esiintyneistä sukunimistä kymmenen yleisintä olivat:
Suomen romanien keskuudessa ensimmäinen sukunimien suomennosaalto oli 1940- ja 1950-luvuilla. Esimerkkejä suomennoksista:
Syinä sukunimien suomentamiseen oli monesti halu erottautua toisista samannimisistä, ja toisinaan nimenvaihdokset olivat seurausta avioliiton solmimisesta pääväestöön kuuluvan kanssa. Nimenmuutokset olivat joissakin tapauksissa merkki täydellisestä sulautumisesta pääväestöön ja halusta päästä eroon romanisukunimen tuomasta rasitteesta. Joillekin yhteiskunnassa menestyneille suvuille ja henkilöille on ollut erittäin tärkeätä saada sukunimeä vaihtamalla häivytettyä tieto etnisestä alkuperästä.
Sukunimistön perusteella on tehty päätelmiä romanisukujen alueellisesta sijoittumisesta (ainakin 1800-luvun) Suomessa. Esimerkiksi Halsuan ja Oulaisten seudulla asui Svarteja, kun puolestaan Kestilään ja Rantsilaan oli kotiutuneina Bollströmejä ja Långströmejä. Sysmä oli varsinkin Wallentinin suvun aluetta, ja Hagerteja asui runsaasti Itä-Suomessa, erityisesti Leppävirralla. Hartolassa asui Borgeja ja Orimattilassa Klarineja. Säkkijärvi oli puolestaan Åkerlundien ja Sortavala erityisesti Blomeruksen suuren suvun kotiseutua.
Miespuolisten romanien etunimiksi on kirjallisuudessa mainittu muun muassa: Aleksanteri, Allan , Feija, Janne , Kaarle , Kalle, Kusti, Manne, Otto, Roope, Santeri, Saska , Taisto , Terno, Valte , Valtteri ja Voitto. Naispuolisten romanien etunimien osalta on vastaavasti lueteltu esimerkiksi: Alinda, Bertta, Elli , Fanni, Iida, Maria, Orvokki , Rauha, Roosa, Sandra, Marita, Miranda, Regina ja Rosita.
Romanikulttuuri
Romanikulttuurista on Unescon elävän perinnön kansalliseen luetteloon kaksi perinnettä, Suomen romanien lauluperinne ja romanien hevostaidot
Taustalla paimentolaiskulttuuri
Opetushallituksen mukaan romanikulttuuri pohjautuu ikivanhaan paimentolaiskulttuuriin, mutta Suomessa siinä on merkkejä myös suomalaisista vaikutteista ja etenkin karjalaisesta talonpoikaiskulttuurista. Unkarilainen romanipoliitikko Aladár Horváth on todennut: ”Sisäisen identiteettimme mukaisesti olemme kulttuurinen ja taloudellinen yhteisö, joka perustuu klaanijärjestelmään.” Klaaniyhteisöt ovat valtiovaltaa pakenevia yhteisöjä, jotka Jared Diamondin mukaan vielä 500-luvulla muodostivat valtaenemmistön kaikista. Ne perustuivat paimentolaisuuteen ja keräilyyn, ja liikkuvuutensa ansiosta kykenivät välttämään paikoilleen asettuneen maanviljelijäväestön kohtalon riiston ja verotuksen kohteina. Romanikulttuurin omalaatuiset piirteet tulevatkin parhaiten ymmärretyksi, kun ne nähdään heimopohjaisen paimentolaisyhteiskunnan ilmauksina. Esimerkiksi romaninaisten pukeutuminen ilmaisee klaanisolidaarisuutta.
Keskusvallan puuttuminen on pakottanut klaaniyhteisöt luomaan uusia tapoja järjestyksen säilyttämiseen, jotka professori Martti Grönforsin sanoin edustavat ”esivaltiollista” oikeudellista järjestelmää. Niitä ovat olleet sukuyhteyteen perustuva tiukka keskinäinen auttamisvelvollisuus ristiriitatilanteissa sekä oman loukkaamattomuuden varjelu verikoston kaltaisilla kollektiivisilla toimilla, joita voi luonnehtia kunniaväkivallaksi. Antropologit ovat eritelleet erilaisia klaanikulttuurin mekanismeja, jotka auttavat estämään konfliktien pahimpia seurauksia. Yksi niistä on antropologi Edward Evans-Pritchardin nimeämä ”tasapainotettu vastakkaisuus” (balanced opposition), jonka hän kuvasi tutkimuksessaan libyalaisesta sanusi-heimosta vuonna 1949. Sama ilmiö esiintyy kaikissa klaaniyhteisöissä. Martti Grönfors löysi sen myös Suomen romaneilta ja käytti ilmiöstä nimeä ”tasaväkiset miehet tasaväkisin asein”. Muita kontrollikeinoja ovat suvun vanhimpien vastuulla oleva sovittelu tai romanien väistämisvelvollisuus.
Romanikulttuuri Suomessa
Osa suomalaisromanien perinteestä pohjautuu romanikansan alkuperämaan Intian tapaperinteeseen. Joillekin tavoille löytyy yhtäläisyyksiä myös Raamatussa kerrotuista tavoista. Suomen romanien kulttuuriin on ajan mittaan myös sulautunut tapoja sittemmin jo kadonneesta suomalaisesta talonpoikaiskulttuurista. Vanhat talonpoikaistavat ovat säilyneet juuri romanien kulttuurissa siksi, ettei se ei ole niin altis ajassa tapahtuville nopeille muutoksille kuin pääväestön kulttuuri. Vaikka Suomen romanien tapaperinne on melko yhtenäinen, on siinäkin luonnollisesti olemassa pienehköjä alue-, suku-, perhe- ja yksilökohtaisia eroja.
Romanikulttuuri eroaa Suomen pääväestön kulttuurista selkeimmin keskeisen arvoperustansa osalta. Romanikulttuuri on pitkälti ihmissuhdekulttuuri, jossa perhe ja suku ovat keskeisessä asemassa. Pääväestölle tyypillinen kilpailumentaliteetti, rahan ja aseman arvostus ovat romaneille verraten vieraita. Ihmisen arvostus perustuu romanien keskuudessa pääasiassa sen sijaan sosiaalisten taitojen hallintaan, kulttuuriin sitoutumiseen sekä ikään ja sukupuoleen. Myös tunteiden ilmaisemisella ja intuitiolla on romaneille yleensä suurempi merkitys kuin muille suomalaisille. Romanien sosiaalisen kanssakäymisen ydinasioita ovat kohteliaisuus, vieraanvaraisuus ja aito kiinnostus toisten kuulumisia kohtaan.
Perhe ja suku
Perhe ja suku ovat suomalaisille romaneille erittäin tärkeitä, ja romanit vierailevatkin sukulaistensa luona lähes päivittäin. Romanien keskuudessa perheellä tarkoitetaan yleensä laajempaa kokonaisuutta kuin pääväestön keskuudessa, sillä siihen lasketaan kuuluviksi myös tädit, sedät, enot, serkut ja isovanhemmat. Romaneille on kunnia-asia hoitaa sairaat ja iäkkäät perheenjäsenet kotona sen sijaan, että heidät sijoitettaisiin hoitolaitoksiin ja vanhainkoteihin. Nykyään romanit eivät Suomessa juurikaan asu enää suurissa sukuyhteisöissä, vaan pitkälti ydinperheittäin.
Vanhempien ihmisten kunnioittaminen
Suomen romaneille on perinteistä vanhempien ihmisten ja heille iän myötä karttuneen viisauden kunnioittaminen. Romanien arvojärjestyksessä iäkkäät ihmiset tulevat aina ennen nuoria. Paikalla olevista ihmisistä vanhimmat syövät ja saunovat ennen muita, ja heille annetaan talossa aina paras istumapaikka. Romanikulttuuriin kuuluu vahvasti myös vanhempien ihmisten teitittely kunnioituksen osoituksena. On tyypillistä, että 15-vuotiaat ja tätä vanhemmat lapset teitittelevät myös vanhempiaan ja puhuttelevat heitä etunimellä. Häveliäisyyssyistä eri-ikäiset romanit eivät keskustele keskenään esimerkiksi seksuaalisuudesta, parisuhteesta, seurustelusta, meikkaamisesta, kuukautisista, raskaudesta tai synnytyksestä. Mikäli vaikkapa televisiossa käsitellään seksuaalisuutta tai esimerkiksi suudellaan, poistuvat nuoret paikalta, jos huoneessa on myös vanhempia romaneja.
Puhtauskäsitykset
Romanit jaottelevat puhtaan ja likaisen osittain eri tavoin ja tiukemmin kuin muut suomalaiset. Romanit kokevat puhtaiksi ihmisen kehon yläosan sekä esineet, jotka ovat välittömästi tai välillisesti kosketuksissa siihen eli esimerkiksi naisen päähuivin, miehen hatun, ruoka-astiat, tyynyt ja tyynynpäälliset. Puhtaaksi tilaksi kodissa luokitellaan keittiö, jossa säilytetään ja valmistetaan ruoka sekä säilytetään astiat, astiapyyhkeet ja pöytäliinat. Keittiön pöytä ja liesi koetaan myös puhtaiksi. Romanikodissa keittiöön ei sovi tulla vajavaisesti pukeutuneena, koska se olisi ristiriidassa keittiön puhtauden kanssa.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Suomi
Yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä tuomittiin Suomessa vuosina 2003–2006 yhteensä 28 kertaa. Tuomio on yleensä sakkoja.