cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Renault-skandaali
Salaliitto paljastuu
Piquet’n potkujen jälkeen hän ja Briatore ajautuivat julkiseen sanasotaan. Piquet arvosteli vanhaa talliaan siitä, ettei ollut koskaan saanut tasapuolista kohtelua Alonsoon verrattuna ja kuvaili Briatorea mestaajakseen. Tähän Briatore vastasi vihjailemalla Piquet’n olevan homoseksuaali. Myös Piquet’n isä Nelson Piquet oli tapahtumien aikaan tiiviisti julkisuudessa puolustamassa poikaansa ja syyttämässä Briatorea. Tämän jälkeen Briatore syytti Piquet vanhempaa kiristyksestä ja uhkasi tätä oikeustoimilla kunnianloukkauksesta. Samalla hän totesi olevansa järkyttynyt ja raivoissaan siitä, että tallia voitiin syyttää salaliitosta.
Tapahtumasarja huipentui 16. syyskuuta 2009, kun Renault ilmoitti Briatoren ja tallin insinööriosaston johtajan Symondsin eronneen tehtävistään. Samalla se ilmoitti, ettei aio kiistää FIA:n syytteitä järjestetystä kolarista. Briatore kertoi eronneensa pelastaakseen tallin, vaikkei myöntänyt syyllisyyttään.
Maailmanneuvoston tuomio
thumb|vasen|Flavio Briatore tuomittiin elinikäiseen toimitsijakieltoon kolarin vuoksi . Tuomiota lievennettiin myöhemmin Briatoren valitettua siitä pariisilaiseen tuomioistuimeen . Kuva vuodelta 2007.
Renault-talli tuomittiin sääntörikkomuksen takia kahden vuoden ehdolliseen kilpailukieltoon. Kielto astuisi täytäntöön, jos talli rikkoisi sääntöjä vastaavalla tavalla saman ajan sisällä. Lisäksi talli määrättiin maksamaan aiheutuneet tutkimuskustannukset. Renault hyväksyi tuomion. Tallipäällikkönä toiminut Briatore tuomittiin määrittelemättömäksi ajaksi toimitsijakieltoon kaikissa FIA:n alaisissa moottoriurheilusarjoissa. Hänen liittymisensä johonkin talliin veisi tallilta osallistumisoikeuden. Briatorelta vietiin myös oikeudet toimia FIA:n sarjoissa ajavien kuljettajien managerina. Rangaistuksen antohetkellä Briatore toimi Piquet’n, Mark Webberin, Heikki Kovalaisen, Romain Grosjeanin ja tuolloin GP2-sarjassa ajaneen Vitali Petrovin managerina. Briatoren mahdollisuus liikkua F1-varikolla kiellettiin. Rangaistus tarkoitti käytännössä sitä, että Briatore saisi ottaa osaa F1-osakilpailuun vain katsojana. Flavio Briatore ei missään vaiheessa myöntänyt sääntörikkomusta, mitä pidettiin raskauttavana. Tallin insinööriosaston johtaja Pat Symonds tuomittiin toimitsijakieltoon viideksi vuodeksi. Lieventävänä asianhaarana oli, että hän myönsi osallisuutensa tahalliseen kolariin ja katui sitä. Kuljettajia ei rangaistu eikä kilpailun tuloksia muutettu.
FIA uskoi Renault’n selityksen siitä, että Briatore, Symonds ja Piquet olivat yhdessä suunnitelleet Singaporen GP:n tahallisen kolarin, eikä tapaukseen liittynyt muita henkilöitä. Piquet ei saanut rangaistusta, koska FIA antoi hänelle syytesuojan vapaaehtoista todistajalausuntoa vastaan. FIA totesi myös, ettei Alonso ollut ollut osallisena sääntörikkomuksissa. Antamassaan tiedonannossa FIA ilmoitti Renault’n saaneen ehdollisen kilpailukiellon, koska talli oli myöntänyt syyllisyytensä aikaisessa vaiheessa, erottanut salaliitossa mukana olleet Symondsin ja Briatoren sekä pyytänyt FIA:lta anteeksi aiheuttamaansa harmia.
Nimi
Renault-skandaalista käytettiin tapahtuma-aikanaan julkisuudessa monia nimityksiä. Muita käytettyjä nimiä olivat Singaporen kolariskandaali ja Renaultin kolariskandaali. Englanniksi tapaus tunnetaan yleisesti nimellä Crashgate.
Felipe Massan syytökset
thumb|Fernando Alonso sai pitää voittonsa, jota kolari vahvasti edesauttoi. Tutkimusten mukaan hän oli syytön kolariin, eikä häntä rangaistu. Kuva kesäkuulta 2008.
Kilpailun tapahtumat vaikuttivat oleellisesti kauden tasaiseen maailmanmestaruuskilpailuun. Turva-auton tultua radalle Ferrarin Felipe Massa menetti saavuttamansa etumatkan. Massan varikkopysähdys epäonnistui tankkausletkun juututtua kiinni autoon, ja hän jäi kilpailussa viimeiseksi ja ilman pisteitä. Mestaruudesta kilpaillut McLarenin Lewis Hamilton sijoittui kolmanneksi ja kasvatti piste-eroaan Massaan seitsemään pisteeseen. Hamilton varmisti maailmanmestaruutensa kauden päätöskilpailussa vain yhden pisteen erolla.
Kun Singaporen tapaus kävi ilmi, Massa väitti, ettei Hamilton olisi voittanut mestaruutta ilman skandaalia. Hamilton kiisti väitteen ja sanoi ajaneensa loppukauden ilman turhia riskejä. Julkisuuteen levisi myös huhuja, joiden mukaan Massa olisi arvostellut Fernando Alonsoa kolarista. Tapaus oli Ferrari-tallille kiusallinen, sillä Fernando Alonson sopimus Ferrarin kanssa oli julkistettu aiemmin 30. syyskuuta 2009. Alonso piti huhuja perättöminä eikä uskonut niitä Massan sanomiksi. Jälkikäteen hän katsoi, ettei hänen maineensa ollut ryvettynyt kolarin takia mitenkään.
Muut mielipiteet tuomiosta
Renault-skandaalia on kutsuttu koko F1-historian pahimmaksi skandaaliksi. Kolminkertainen maailmanmestari Jackie Stewart totesi, että Formula 1 -sarjassa ”on nyt jotain perustavanlaatuisesti mätää ja väärää”. Maailmanmestari Damon Hill piti Renault’n ehdollista rangaistusta vääryytenä koko lajia kohtaan ja huomautti Formula 1 -sarjan saapuneen risteyskohtaan, jossa pitäisi päättää, onko valta talleilla vai FIA:lla.
Maailmanmestari Keke Rosberg piti Piquet’n motiivia kolariin oman edun tavoitteluna ja hämmästeli, miksei häntä rangaistu tapauksesta. Toimittaja Erkki Mustakari kirjoitti kolumnissaan ”suursyyllisen välttyneen rangaistukselta” viitaten Piquet’hen. Lisäksi Rosberg kyseenalaisti väitteen, jonka mukaan Fernando Alonso ei olisi tiennyt suunnitellusta kolarista. Samaa hämmästeli myös F1-selostaja Oskari Saari, joka ihmetteli blogissaan avoimesti, miten Alonso olisi voinut olla tietämätön asiasta.
Flavio Briatoren elinikäinen toimitsijakielto herätti mielipiteitä. Formula 1 -sarjan kaupallisia oikeuksia hallitseva Bernie Ecclestone piti rangaistusta liian ankarana, mutta samalla hän oli myös sitä mieltä, että Briatore toimi tilanteessa huonosti ja olisi tunnustaessaan saattanut välttyä niin kovalta tuomiolta. FIA:n puheenjohtajana tuomion aikana toiminut Max Mosley pahoitteli, että Briatoren uran piti loppua näin.
Piquet
Nelson Piquet selitti vuonna 2012 antamassaan haastattelussa olleensa kolaroinnin aikaan nuori ja heikossa asemassa tallinsa sisällä. Kausi 2008 oli sujunut paljon heikommin kuin GP2-ura oli antanut odottaa, ja Piquet’n oli kuunneltava kaikessa sekä managerinaan että tallipäällikkönään kolarin aikaan toiminutta Flavio Briatorea.
Piquet’n maine tahraantui kolaroinnin takia. Hän myönsi saksalaisen Auto, Motor und Sport -lehden haastattelussa uuden F1-tallipaikan löytämisen vaikeaksi tehtäväksi, koska tallit pelkäsivät tahallisen kolaroinnin toistuvan. Myöhemmin Piquet alettiin yhdistää Formula 1 -tallipaikkahuhuissa Campos- ja Force India -talleihin, muttei niistä huolimatta ajanut sarjassa enää seuraavalla kaudella. Myöhemmin hän sai paikan pohjoisamerikkalaisesta avolavasarjasta, joka on NASCAR-sarjan alempi taso.
Renault
Renault haastoi 11. syyskuuta 2009 Nelson Piquet’n ja tämän isän Nelson Piquet vanhemman oikeuteen Ranskassa vääristä syytöksistä ja kiristyksestä. Renault väitti Piquet’n isän yrittäneen kiristää tallia tiedoillaan tahallisesta kolarista.
Renault nimitti toimitsijakiellon saaneen tallipäällikkönsä Briatoren tilalle loppukauden kattavalla sopimuksella 23. syyskuuta Bob Bellin, joka aiemmin oli toiminut johtotehtävissä tallin teknisissä tehtävissä. Toimitusjohtajaksi nimitettiin Jean-François Caubet. Talli joutui skandaalin paljastuttua vaikeuksiin, kun se menetti pääsponsorinaan kaudesta toimineen alankomaalaisen rahoitusalan yhtiön ING:n. Myös espanjalainen vakuutusyhtiö Mutua Madrileña päätti katkaista sponsorisopimuksensa tallin kanssa, koska koki maineensa tahraantuneen jupakassa. Yhtiö ilmoitti kuitenkin jatkavansa Alonson henkilökohtaisena sponsorina. Molempien yhtiöiden mainokset oli poistettu Renault’n autoista jo ennen tuomiota seurannutta Singaporen kisaviikonloppua. Lähinnä ING:n vetäytymisen vuoksi talli joutui taloudellisiin vaikeuksiin, ja kauden 2009 jälkeen se alkoi harkita lopettamista. Jatko kuitenkin varmistui, kun Renault-autovalmistaja myi merkittävän osan F1-tallistaan luxemburgilaiselle Genii Capital -yhtiölle, joka ilmoitti jatkavansa tallin toimintaa Renault-nimellä.
Joulukuussa 2010 Piquet kertoi uskovansa, että talli halusi järjestää Alonsolle voiton, jotta tämä pysyisi tallissa heikosti sujuneen kauden jälkeen. Lisäksi Piquet totesi, ettei usko Alonson tienneen järjestelystä.
Briatore
Flavio Briatore koki monia vaikeuksia skandaalin jälkeen. Hän oli jo menettänyt oikeutensa toimia missään FIA:n alaisessa moottoriurheilusarjassa, mutta jupakan jälkeen hän oli uhassa saada toisetkin potkut: jalkapalloseura Queens Park Rangers FC (QPR) oli osittain Briatoren manageroima, ja skandaalin takia hänen erottamistaan tehtävästä oli alettu suunnitella. Myös Football League tutki hänen toimiaan, olisiko niissä aihetta erottamiseen QPR:n johtotehtävistä. Tutkimukset eivät johtaneet potkuihin, mutta Briatore lähti itse QPR:stä kesken kauden 2009–2010. Briatoren eron virallisena syynä oli QPR:n huono menestys, mutta taustalla lienee ollut kuitenkin henkilökohtaiset syyt ja Renault-skandaalin vaikutus.
Oikeudenkäynti
Briatore haastoi lokakuussa 2009 FIA:n oikeuteen ja vaati miljoonan euron korvauksia. Oikeus kumosi tammikuussa 2010 Briatoren toimitsijakiellon, koska FIA:n asettamaa rangaistusta pidettiin sääntöjenvastaisena. Lisäksi FIA tuomittiin maksamaan Briatorelle 15 000 euron korvaukset. Briatoren mielestä hänen tuomionsa takana oli FIA:n silloinen puheenjohtaja Max Mosley, joka halusi käyttää FIA:n moottoriurheilun maailmanneuvostoa kostaakseen miesten väliset vanhat henkilökohtaiset kaunat. 11. tammikuuta FIA ilmoitti vielä vastustavansa ranskalaisen tuomioistuimen päätöstä, mutta päätti sallia Briatoren manageroimien kuljettajien osallistumisen seuraavalle kaudelle.
Tuomion myötä Briatore ja Symonds saivat palata F1 -sarjaan 31. joulukuuta 2012 jälkeen ja muihin FIA:n moottoriurheilusarjoihin jo vuoden 2012 alussa. Kaksikosta Symonds palasi ensimmäisenä Formuloihin ja teki vuonna 2011 sopimuksen Marussia-tallin kanssa. Toimitsijakieltonsa vuoksi hän toimi tallin konsulttina eikä saanut osallistua kilpailuviikonloppuihin ennen kautta. Vuonna 2013 Briatore sanoi, ettei hänellä ole mitään syytä palata F1-sarjaan tällä hetkellä.
LÉ Macha
LÉ Macha (viirinumero 01) oli Irlannin laivaston Flower-luokan korvetti, joka oli toisen maailmansodan aikana valmistunut Britannian kuninkaallisen laivaston korvetti HMS Borage. Se nimettiin Irlannin laivaston palvelukseen otettaessa 15. marraskuuta 1946 Irlannin mytologian sodanjumalattaren Machan mukaan, ja sen ensimmäiseksi päälliköksi nimettiin luutnantti W. Reidy.
Valmistus
Alus tilattiin 12. joulukuuta 1939 työnumerolla J1161 Greenockista George Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1940. Alus laskettiin vesille 6. marraskuuta 1941, jolloin se nimettiin HMS Borageksi viirinumerolla K120. Alus otettiin palvelukseen 29. huhtikuuta 1942, jolloin se liitettiin saattajaosasto B3:een Greenockiin koulutettavaksi miinanraivaajavarustettuna sukellusveneentorjunta-aluksena.
HMS Borage
Kesäkuussa 1942 alus siirrettiin Läntisen reitin alaiseen saattajaryhmä B4:ään Londonderryyn. Alus poimi 4. lokakuuta 1942 merestä 350 merimailia Islannista lounaaseen 33 eloonjäänyttä kovassa merenkäynnissä katkenneelta amerikkalaiselta tankkerilta Robert H. Colleyltä suojatessaan saattuetta HX-209. Alus siirrettiin joulukuussa saattajaryhmä B1:een.
Aluksen miehistö poimi 18. maaliskuuta 1943 merestä 13 eloonjäänyttä norjalaiselta kauppalaivalta Jamaicalta, jonka Saksan laivaston sukellusvene U-221 oli upottanut torpedoimalla 9. maaliskuuta Irlannin luoteispuolella (48°N, -23.5°W).
Kesäkuussa 1943 alus palasi saattajaryhmä B3:een. Se lähti 20. joulukuuta 1943 merelle Loch Ewestä Kuolanniemimaalle matkaavan saattueen JW55B paikallissaattueena yhdessä sisaraluksensa HMS Wallflowerin sekä miinanraivaajien HMS Hydran ja HMS Houndin kanssa. Alus erkani saattueesta Wallflowerin kanssa ja palasi Loch Eween.
Alus siirrettiin huhtikuussa 1945 sukellusveneidentorjunnan peruskoulutuslaivueeseen Cambletowniin, josta se sijoitettiin tammikuussa 1946 reserviin. Alus varastoitiin huhtikuussa Devonportin telakalle, ja samalla se päätettiin romuttaa, ellei sen myynti onnistuisi.
LÉ Macha
Alus myytiin 17. toukokuuta Irlannin tasavallalle. Se palasi 8. lokakuuta varastosta ja valmisteltiin palvelukseen Devonportin telakalla. Tom McKenna lähti syksyllä 1946 Devonportiin vastaanottamaan Flower-luokan korvetteja Boragea ja HMS Oxlipia. Hän ilmoitti 4. marraskuuta Boragen olevan valmis vastaanotettavaksi aikaisintaan 8. tai 9. marraskuuta ja Oxlipin vikojen korjaamisen vaativan telakointia. Walter Reidy vastaanotti Boragen 15. marraskuuta, ja alus nimettiin LÉ Machaksi. Alus lähti 18. marraskuuta Devonportista Haulbowlineen, jossa se luovutettiin uudelle päällikölle F. Whitelle.
Vastaanotettu alus oli valmistunut laivueenjohtajaksi, ja siten siinä oli pidempi yläkansi ja messikansi oli jaettu hytteihin aluksella palvelevan esikunnan upseereille. Vuonna 1953 aluksen masto vaihdettiin verkkorakenteiseen, ja vuosikymmenen lopulla aluksen nelituumainen vaihdettiin Mk19 tykkiin. 1960-luvun lopulla alus siirrettiin kalastuksenvalvontatehtäviin, ja sen aseistus riisuttiin nelituumaista lukuun ottamatta.
Alus myytiin romutettavaksi 2. marraskuuta 1970 Haulbowline Industries Limitedille Passage Westiin Corkiin.
Tony Lovato
Anthony "Tony" John Cappiello Lovato (s.20. kesäkuuta 1980) oli punk rock-yhtye Mestin laulaja ja kitaristi. Hän perusti bändin yhdessä veljensä Steven ja serkkunsa Mattin kanssa.
Mest
Lovato soitti Mestissä vuosina 1995-2006. Hän kirjoitti ja sävelsi suurimman osan yhtyeen kappaleista.
Kansallispyhäkkö : Turun tuomiokirkko 1300-2000
Kansallispyhäkkö : Turun tuomiokirkko 1300-2000 on vuonna 2000 ilmestynyt laaja teos Turun tuomiokirkon historiasta. Teoksen ovat kirjoittaneet valtionarkeologi Carl Jacob Gardberg ja professori Simo Heininen. Teoksen valokuvista on vastannut Per-Olof Welin.
Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu
Turun tuomiokirkko : Rakkaudella rakennettu on vuonna 2013 ilmestynyt Riikka Kaistin teos Turun tuomiokirkon historiasta.
Tony Lovato
Maddenin kaksoset
Lovato on Good Charlotte-yhtyessä soittavien Joel ja Benji Maddenin kanssa hyviä ystäviä. Hän esiintyi mm. GC:n "The Anthem" videolla ja Benji on tehnyt Mestin kanssa kappaleen "Jaded (These years)".
Puukotus
25.3.2007 Lovato pidätettiin ex-tyttöystävänsä poikaystävän murhasta. Lovato puukotti Wayne Huges-nimistä miestä rintaan ja soitti hätänumeroon. Lovato tunnusti heti tappaneensa miehen, mutta sanoi sen olevan itsepuolustusta. Lovato vapautettiin 27.3.2007 ja syytteet häntä vastaan kumottiin.
Mestin jälkeen
Mestin jälkeen Lovato on aloittanut uuden musiikkiprojektin nimeltä "A Permenent Holiday" joka vaihtoi nimekseen "Kisses For Kings".
Göynücek
Göynücek on piirikunta Turkin Amasyan maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Göynücekin väkiluku oli 10 203.
Hermopääte
Hermopääte on hermohaaran päättymisalue, joka voi olla paljas tai erilaistunut pääte-elin. Hermopäätteitä ovat sekä efferenttien hermosyiden ja niitä hermottavien elinten väliset liitokset että afferenttien hermosyiden aistinreseptorit.
Hyvä esimerkki efferentin hermosyyn hermopäätteestä on hermo-lihasliitos, joka on motorisen hermosyyn ja lihassyyn välinen, synapsin kaltainen liitos.
Afferenttien hermosyiden aistinreseptoreita yhdistävä piirre on, että ne kykenevät reagoimaan tiettyyn (joko elimistön ulko- tai sisäpuolelta tulevaan) ärsykkeeseen ja synnyttämään sen seurauksena hermoimpulssin.
Yksinkertaisimpia ja runsaslukuisimpia aistinreseptoreita ovat vapaat hermopäätteet, joita on ihon epiteelissä, sidekudoksessa ja karvafollikkeleiden läheisessä yhteydessä. Ne reagoivat melko epäspesifisti useisiin erilaisiin ärsykkeisiin kuten kylmään tai kuumaan. Osa reseptoreista reagoi alle 15 tai yli 45 asteen lämpötiloihin lähettämällä aivoihin kipuaistimuksen. Karvatuppien ympärillä ne reagoivat hyvin herkästi karvan vähäisiinkin liikkeisiin ja toimivat siten mekanoreseptoreina. Vapaat hermopäätteet välittävät myös kipua; esimerkiksi hammasjuurissa on runsaasti vapaita hermopäätteitä. Niitä sijaitsee lihaksissa ja jänteissä, joissa ne toimivat proprioseptoreina eli kertovat elimistön asennosta, sekä useissa sisäelimissä kertomassa muun muassa virtsarakon täyttymisasteesta.
Muut ihon hermopäätteet ovat sidekudoksisen kapselin ympäröimiä, mm. kosketusta aistivat solut. Näitä ovat esimerkiksi Pacinin keräset, Meissnerin keräset, Merkelin kiekot ja Ruffinin keräset. Samoja reseptoreita on myös nivelien, luukalvon ja sisäelinten yhteydestä.
Enemmistösääntö
Enemmistösääntö on politiikassa käytetty sääntö, jonka mukaan kahdesta vaihtoehdosta voittaja on se, jolla on enemmistön tuki takanaan. Sääntö on todettu varsin tehokkaaksi demokraattisten valtioiden lainsäädännön kannalta. Kriitikoiden mukaan enemmistösääntö pitäisi korvata ainakin tietyissä tilanteissa. Sen pelätään johtavan etenkin ”enemmistön tyranniaan”. Tilalle on ehdotettu määräenemmistösääntöä. Jotkut äänestysteoreetikot ovat vastanneet, että pelko on turha ja että enemmistösääntö saattaisi olla jopa kaikkein paras tapa suojella vähemmistön etuja.
MTV Unplugged
MTV Unplugged on Music Televisionin televisio-ohjelma, jossa esiintyy yhtyeitä ja artisteja, jotka soittavat musiikkia akustisilla soittimilla. Ohjelman tuottaa Viacom ja sen ohjaa Beth McCarthy-Miller.
Jostakin esiintymisistä on tehty virallisia CD- ja DVD-julkaisuja, mutta osasta on olemassa vain epävirallisia niin sanottuja bootleg-julkaisuja.
Salmisen seisake
Salmisen seisake on Jokioisten Museorautatien seisake Jokioisten kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Rehtijärven kylän länsipuolella, kaksi kilometriä etelään Minkiön asemalta ja neljä kilometriä pohjoiseen Jokioisten asemalta. Se sijaitsee ratakilometrillä 10,0 museorautatien ja Hiitelänmäentien tasoylikäytävän vieressä, aivan Kujanpää-nimisen tilan pihapiirin tuntumassa.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se avattiin liikenteelle ensimmäisen kerran 22. toukokuuta 1932, kun Jokioisten rautatie aloitti moottorivaunuliikenteen Forssan ja Humppilan välillä. Liikennepaikka lakkautettiin 31. toukokuuta 1949. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt matkustajalaituri. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Salminen on ollut junanlähetyspaikkana Höyryfestivaalien yhteydessä, kun LWR 6 -veturilla on ajettu Minkiön ja Salmisen väliä. Seisakkeelle ei ole kiinteätä puhelinyhteyttä, vain käsipuhelimet.
Greg Kinnearin filmografia
Tämä on luettelo Greg Kinnearin filmografiasta.
Eila Paakkinen
Eila Esteri Paakkinen (28. tammikuuta 1929 Viipuri – 22. lokakuuta 2020 Kontiolahti ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija.
Paakkinen pääsi ylioppilaaksi Lappeenrannan tyttölyseosta 1950 ja valmistui 1952 opettajaksi Helsingin opettajakorkeakoulusta.
Luettelo televisiosarjan Z Nation jaksoista
Z Nation on yhdysvaltalainen post-apocalypse-, kauhu- ja draamasarja, jota alettiin esittää 12. syyskuuta 2014 Syfy-kanavalla. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi koostuu 13 jaksosta ja toinen tuotantokausi 15. Sarja saa kolmannen tuotantokauden syksyllä 2016.
Saksan hallintopiirit
lang=de|thumb|350px|Saksan hallinnollinen jako Hallintopiiri on neljässä Saksan osavaltioissa käytössä oleva aluehallinnon muoto. Se on Saksassa osavaltioiden jälkeen suurin hallinnollinen yksikkö. Hallintopiirit on edelleen jaettu piirikuntiin tai piirikuntiin kuulumattomiin kaupunkeihin, eli niin kutsuttuihin piirivapaisiin kaupunkeihin. Hallintopiirejä hallinnoi piirihallitus.
Historia
Ensimmäiset hallintopiirit luotiin Preussin kuningaskunnassa vuosina 1808–1816. Kuningaskunta jaettiin tuolloin 25 hallintopiiriin. Samankaltaisia yksiköitä luotiin myöhemmin muuallakin Saksan keisarikunnassa. Saksissa hallintopiirit kantoivat tuolloin nimeä Kreishauptmannschaft, Baijerissa ja Württembergissä käytettiin nimitystä Kreis. Natsi-Saksassa nimitykset samankaltaistettiin ja siitä lähtien niistä on käytetty nimitystä Regierungsbezirk. Hallintopiirit Rheinland-Pfalzin osavaltiossa lakkautettiin vuonna 2000, Saksi-Anhaltissa vuonna 2004, Ala-Saksissa vuonna 2005 ja Saksissa vuonna 2012.
Valtioneuvoston valtion omaisuuden valvonta- ja hallintokomissio
thumb|Komission logo. Valtioneuvoston valtion omaisuuden valvonta- ja hallintokomissio (kiin. 国务院国有资产监督管理委员, pinyin iksi Guówùyuàn Guóyǒu Zīchǎn Jiāndū Guǎnlǐ Wěiyuánhuì) ( , lyhenne SASAC) on vuonna 2003 perustettu Kiinan kansantasavallan valtioneuvoston alainen erityiskomissio, joka on päävastuussa Kiinan keskeisten keskusjohtoisten valtionyhtiöiden hallinnoinnista. Komissio myös nimittää hallitsemiensa valtionyhtiöiden korkeimmat johtajat, hyväksyy tai hylkää niiden yrityskaupat sekä säätää lakeja, jotka liittyvät valtionomistukseen.
Esimerkiksi vuodelta 2019 Kiinan keskusjohtoiset keskeiset valtionyhtiöt (, lyhennys SOE) raportoivat noin 1,3 triljoonan juanin (CNY; noin 188,8 biljoonaa USD) liikevoiton. Kiinan valtiontalouden 13. viisivuotissuunnitelmakauden (2016–2020) lähestyessä loppuaan, SASAC ennakoi tiedotusvälineille Kiinan keskeisten keskusjohtoisten valtionyhtiöiden yhteisten omistusten (assets) olevan vuoden 2020 lopussa rahalliselta arvoltaan lähes 69 triljoonaa juania (CNY; eli noin 10,56 triljoonaa USD). Tämä edustaisi 45 prosentin arvonnousua viisivuotiskaudella.
SASACin lisäksi Kiina hallinnoi esimerkiksi finanssialan omistuksiaan Kiinan valtion varainhallintakonserni China Investment Corporationin (CIC) välityksellä. Lisäksi useilla ministeriöillä ja maakuntahallinnoilla on merkittävästi valtiollista omistusta kiinalaisissa yrityksissä. Kiina hallinnoi esimerkiksi useita maailman suurimmista pankeista (ICBC, China Construction Bank, AgBank) CIC:n ja valtiovarainministeriönsä kautta.
Luettelo Kiinan keskeistä keskusjohtoisista valtionyrityksistä
Kesäkuussa 2020 SASACin alaisuudessa oli komission (kiinankielisen sivun mukaan) yhteensä 97 keskeistä valtionyhtiötä. Toisaalta SASACin pyrkimysten mukaan yhtiöitä uudelleenorganisoidaan ja yhdistetään, joten SOE-konsernien lukumäärää pyrittiin supistamaan myös vuonna 2020. Oheisessa listassa on SASACin luettelemien keskeisten valtionyhtiöiden englanninkieliset nimet (93 kpl, SASAC verkkosivulta 31.12.2020) olivat:
Vladivostokin satama
thumb|250px|Vladivostokin sataman konttialuetta thumb|250px|Vladivostokin matkustajasataman rakennus thumb|250px|Vladivostokin satamaa thumb|250px|Vladivostokin sataman ydinosa sijoittuu satelliittikuvan yläosassa sijaitsevan oikealle kaartuvan lahden (Zolotyi Rog, [[Kultainen sarvi) länsirannalle.]] Vladivostokin satama (, LOCODE:RU FIP tai RU VVO ) on Venäjän Primorjen aluepiirin Vladivostokissa sijaitseva merkittävä merisatama. Sen keskeisin osa sijaitsee suojaisan merenlahden (Zolotyi Rog, suom. "Kultainen sarvi" Istanbulin samannimistä lahtea jäljitellen) länsirannalla. Osana satamaa toimii Vladivostokin merimatkustajasatama (Morskoi vokzal). Satamalla on useita muitakin laiturialueita - kuten kalasatama - samalla lahdella. Lisäksi joitain laitureita sijaitsee Itä-Bosporinsalmen eteläpuolisella Venäläisellä saarella.
Sataman rahtimäärät
Vuonna 2013 Vladivostokin satama oli rahtimäärältään Venäjän 5. suurin Tyynenmeren merisatama.
Vladivostokin sataman vuosittainen rahtimäärä:
Särkjärvi (Loviisa)
Särkjärvi on karu ja kirkasvetinen järvi Loviisan ja Lapinjärven rajalla itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Loviisan keskustasta on yhdeksän kilometriä itäkoilliseen ja Helsingistä 87 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Särkjärven pituus etelästä pohjoiseen on 2,5 kilometriä. Leveys on noin kilometrin. Saaria on kaksi: Rajasaari itärannan kupeessa ja Kakarsaari järven pohjoisosassa. Loviisan ja Lapinjärven raja kulkee Rajasaaren kautta. Särkjärven luoteis- ja keskiosa kuuluu Lapinjärveen. Syvin kohta sijaitsee altaan keskiosassa. Järven näkösyvyydeksi on arvioitu neljä metriä, joka ylittää järven keskisyvyyden.
Särkjärvi on puhdasvetinen ja luonnontilainen. Vesitilavuus on 7 798 000 kuutiometriä. Rantoja reunustaa metsämaa, huviloita on kymmenittäin, vakituista asutusta ei ole. Järven puhtautta on vaalittu kieltämällä moottoriliikenne ja minimoimalla metsätalouden ja loma-asutuksen vaikutus. Järven laskuoja Särkijärvibäcken alkaa lounaisrannalta ja virtaa Taasianjokeen, joka laskee Suomenlahteen.
Särkjärvi (15.009.1.004) kuuluu Särkijärvibäckenin valuma-alueeseen (15.009), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Taasianjoen vesistössä (15). Särkjärvi on Särkijärvibäckenin alueen laajin makean veden allas, alueeseen kuuluu myös Tervajärvi, Pitkäjärvi ja Myllykylänlampi.
Särkjärvi on viidenneksi laajin Loviisan 42:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Vuohijärvi, Yläallas ja Lappominjärvi.
Tieteen huipulla: Lars Ahlforsin elämä
Tieteen huipulla: Lars Ahlforsin elämä on vuonna 2013 ilmestynyt elämäkertateos matemaatikko Lars Valerian Ahlforsista. Teoksen on kirjoittanut professori Olli Lehto.
Lappominjärvi
Lappominjärvi on matala järvi Loviisan kaakkoisosassa itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Etäisyys Loviisan keskustasta on seitsemän kilometriä kaakkoon ja Helsingistä 82 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Lappominjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,5 kilometriä. Leveys on noin kilometrin. Saaria on neljätoista, joista virallisesti nimettyjä ovat Storholmen, Vikesholmen ja Vinterholmen. Rannat ovat metsää ja suota, asutusta ei ole. Lappominjärvi laskee Lappomvikeniin, joka sijaitsee 600 metriä etelään.
Lappominjärven vesitilavuus on 1 471 000 kuutiometriä.
Lappominjärvi (81V026.1.004) kuuluu Välialueeseen (81V026), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Suomenlahden rannikkoalueella (81). Välialueeseen 81V026 kuuluu lisäksi Lappomviken, Keitalaviken (l) ja Keitalaviken (i).
Ilona Karjalainen
Elvi Ilona Karjalainen (15. tammikuuta 1929 Joensuu – 2008) oli suomalainen Joensuussa asunut kirjailija.
Teoksia
Ilona Karjalaisen tekstejä on julkaistu myös seuraavissa teoksissa:
Louis Michel
Louis Michel (s. 2. syyskuuta 1947 Tienen) on belgialainen poliitikko, joka toimi Euroopan unionin komission kehitystyöstä ja humanitaarisesta avusta vastaavana komissaarina vuosina 2004–2009.
Michel on koulutukseltaan peruskoulunopettaja ja hän toimi Jodoignen École normale provinciale -koulun hollannin-, englannin- ja saksankielisen kirjallisuuden lehtorina vuosina 1968–1978. Hän oli Jodoignen kunnanhallituksen jäsen 1977–1982 ja pormestarina 1983–2004. Michel toimi myös Belgian varapääministerinä, ulkoministerinä ja institutionaalisista uudistuksista vastaavana ministerinä vuosien 1999–2004 välillä.
Michel on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hänen poikansa Charles Michel on Belgian nykyinen pääministeri.
Pursi
Pursi on pienehkö purjealus. Polttomoottorien aikakaudella lähes kaikki purret ovat käyttötarkoitukseltaan huvipursia. Maapallolla on kuitenkin alueita, joissa pienehköjä purjealuksia käytetään edelleen ammatinharjoittamisessa esimerkiksi kalastuksessa, liikkumisessa ja tavaran siirtämisessä paikasta toiseen. Pursisanan johdannaisia ovat muun muassa huvipursi, päiväpursi, matkapursi, pursilippu ja pursiseura.
Scott Langkow
Scott Langkow (s. 21. huhtikuuta 1975 Edmonton, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
Viannan kanava
thumb|250px|Viannan kanavan eteläosa maantieltä nähtynä. Etualalla on purettu sulkukammio. thumb|250px|Viannan kanavaa maantieltä pohjoiseen. Viannan kanava on Kuopion Maaningalla sijaitseva historiallinen sulkukanava, joka oli virallisesti käytössä vuosina 1852–1873. Venekulun mahdollistanut kanava yhdisti Maaninkajärven ja Onkiveden ohittaen Viannankosken.
Viannankosken vieritse nykyisen Viannan venekanavan paikalle rakennettiin jonkinlainen kaivanto tai avokanava jo 1750-luvulla. Venäläiset laajensivat sitä vuosina 1811–1813. Avokanavasta huolimatta suurimmat veneet oli vedettävä maata pitkin tai lasti oli purettava ja lastattava uudelleen maakannaksen toisella puolen.
Tie- ja vesikulkulaitosten johtokunta tutki 1840-luvulla Vuoksen vesistön kanavointia ja päätyi esittämään sulkukanavan rakentamista. Keisari Nikolai I antoi käskyn Viannan venekanavan rakentamisesta 18. toukokuuta 1844. Kanavaa rakennettiin 4 000 ruplan vuosibudjetilla ja se saatiin valmiiksi kaksi vuotta etuajassa 1852. Kanavaan tehtiin yksi kivirakenteinen sulku, jonka pituus oli 29,6 metriä, leveys 3,9 metriä ja syvyys 1,2 metriä. Liikenteelle kanava avattiin 8. lokakuuta. Kanavan valmistuttua voitiin 1,2 metriä syvä laivaväylä Kuopiosta Iisalmeen ottaa käyttöön. Tätä väylää varten oli rakennettu Viannan kanavan lisäksi vuosina 1845–1846 avokanavat Ruokovirran, Nerkkoonvirran ja Tomperinvirran ohi sekä perattu Lammasvirta. Väylä osoittautui kuitenkin ajan myötä liian matalaksi alusten koon kasvaessa.
Viannan kanavan kanavataksa määrättiin vuonna 1854. Sen mukaan isoista veneistä perittiin kymmenen ja pienistä viisi kopeekkaa hopeassa. Suolasta ja lihasta perittiin kolme kopeekkaa leiviskältä. Päävientiartikkelista voista kannettiin maksua neljäsosa kopeekkaa leiviskältä. Viannan kanavan kautta kulki sen käyttöaikana keskimäärin noin 200 venettä vuosittain.
Vuonna 1874 valmistunut Ahkiolahden kanava korvasi Viannan kanavan. Siitä huolimatta veneilijät käyttivät kanavaa edelleen, koska siten saattoi välttää kanavamaksut. Viranomaiset yrittivät estää kanavan käytön sulkemalla sen tammisella padolla. Kanavaa käytettiin kuitenkin ainakin 1800-luvun ajan.
Katariinan palatsi
Katariinan palatsi (myös Suuri Katariinan palatsi) on Puškinin esikaupunkialueella, noin 25 km Pietarista kaakkoon, entisessä Tsarskoje Selossa eli Tsaarin kylässä sijaitseva venäläis-italialaista barokkityyliä edustava palatsi. Se toimi alun perin Venäjän keisareitten kesäasuntona. Palatsin kuuluisin huonetila on Meripihkahuone.
Suuren Pohjan sodan jälkeen Venäjä sai takaisin Saari Mojs (korkea paikka) tai Sarskaja Miza -nimisen maatilan, joka sijaitsi 65 metriä korkealla kukkulalla. Vuonna 1710 Pietari I Suuri luovutti puisen yksikerroksisen vuonna 1702 rakennetun kartanon vaimolleen Katariina I:lle, kylän nimi oli alun perin Sarskoje Selo ja lopulta Tsarskoje Selo (Tsaarin kylä).
Rakennusvaiheet
Ensimmäinen rakennusvaihe vuosina 1717/1718–1723/1724 käsitti pienen hollantilaistyylisen kivipalatsin Katariina I:n kesäkäyttöön. Arkkitehtina oli saksalainen Johann Friedrich Braunstein ja rakentamista valvoi Johann Ferster. Kaksikerroksisessa rakennuksessa oli kuusitoista huonetta kussakin kerroksessa, edustushuoneet oli viimeistelty kiillotetulla alabasterilla ja ylemmän kerroksen huoneissa oli gobeliini-kuvakudokset. Kartanon kaakkoisosaan kuului hollantilaisen maisema-arkkitehdin Jan Roosenin suunnittelema puutarha, jossa oli terasseja, kiviportaat, muotopuutarha, köynnöskaaria ja -portteja, lampia sekä eläintarha, joka sijaitsi kartanoa vastapäätä.
Rakennusta muuteltiin ja laajennettin sen jälkeen pariin otteeseen. Vuonna 1733 Keisarinna Anna laajennutti palatsia arkkitehti Mihail Zemtsovin ja arkkitehti Andrei Kvasovin suunnitelmien mukaisesti. Keisarinna Elisabet palkkasi arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin uudistamaan vuodesta 1728 perimänsä ja metsästyslinnana käyttämänsä rakennuksen ulkoasun ylellisemmäksi. Monivaiheisten uudistusten toteuttaminen, jossa useita rakennusvaiheita purettiin ja rakennettiin uudelleen vuosina 1752–1756 maksoivat 1,6 miljoonaa ruplaa, josta osan keisarinna maksoi omista rahoistaan. Samanaikaisesti hän rakennutti Rastrellin johdolla myös Talvipalatsia, joka tuli maksamaan 2,5 miljoonaa ruplaa, johon kerättiin varoja verottamalla.
Elisabetin ajalta ovat peräisin muun muassa palatsin Edustusportaikko, Kultainen vastaanottosali ja Meripihkahuone. Palatsin valkoista, taivaansinistä ja kultaa yhdistelevä julkisivu on 306 metrin pituinen. Palatsia ympäröivät koristeelliset, hollantilaistyyliset puistopuutarhat, ja rakennuksen lukuisat salit on sisustettu taideaartein. Takorautaisissa lukkoseppämestari Kordonin, arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnitelmien mukaan valmistamissa aidoissa ja porteissa on pronssikoristeet. vasen|pienoiskuva|300x300px| Katariinan palatsin puistojulkisivu thumb|200x200px| Katariinan palatsin pääportti, lukkoseppämestari Kordoni, arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnitelmien mukaan pienoiskuva|300x300px| Katariinan palatsi, julkisivu ja kappelin kullatut kattokupolit Elisabetin hallituskaudella Mihail Zemtsov suunnitteli uuden palatsin ja työt aloitettiin vuonna 1744. Vuonna 1745 edesmenneen Zemtsovin työtä jatkoi hänen oppilaansa, nuori arkkitehtioppilas Andrei Vasiljevitš Kvasov (1720-1777 jälkeen), joka laajensi palatsin Ludvig XV:n tyyliseksi 300 metrin pituiseksi ensin arkkitehti Giuseppe Trezzinin valvonnassa ja sitten yhteistyössä arkkitehti Savva Tševakinskin kanssa, josta tuli pääarkkitehti vuonna 1748, koska valtiovarainkansleri Ivan Tšernov piti Kvasovia liian kokemattoma. Tähän sisältyi keskirakennus, kaksi siipirakennusta, kappeli ja kasvihuonesali, jotka kaikki yhdistettiin neljällä pylväskäytävällä ja avoimella kukkaistutuksia sisältävällä kuistilla. Keisarinna Elisabet rakasti sekä uskontoa että puutarhanhoitoa. Vuonna 1751 Bartolomeo Rastrelli aloitti keisarinnan määräyksestä suuren jälleenrakennustyön yhdistämällä useita rakennuksia, mikä toi palatsin julkisivuun valkoiset pylväät, taivaansiniset seinät, kullatut stukkokoristeet, kullattu kattobalusteri kaide, sekä kullatut kappelin kupolit ja karyatidi-veistokset, jotka vaativat 14 vuoden aikana yhteensä lähes 100 kiloa (6 puutaa, 17 naulaa, ja 2 grammaa) kultaa. Hänen avustajinaan olivat arkkitehti Savva Tševakinski ja nuori arkkitehtiopilas Vasili Nejolov (1722-1782). vasen|pienoiskuva| Katariinan palatsi puistosta nähtynä Bartolomeo Rastrellin suunnittelemat sisätilat perustuivat barokkityyliin. Kuvanveistäjä Johann Franz Dunker, kultausmestari Leprince ja venetsialainen sisustusmaalari Giuseppe Valeriani (1708–1762) olivat eräitä arvostetuista sisustustaiteilijoista. Kiinalainen huone, jossa oli posliini- ja mustat coromandel-lakatut paneelit; Kuvahuone, Kultainen sali ja Meripihkahuone, jossa oli Andreas Schlüterin suunnittelemat meripihkapaneelit sekä viisi etuhuonetta eli eteistä yhdistyivät Kultaiseen saliin, joka on kooltaan 860 m². Rakentaminen päättyi vuonna 1756, jolloin palatsissa oli 40 edustusasuntoa sekä yli 100 yksityis- ja taloushuonetta. 1770-luvulla rakennettiin uusi englantilainen maisemapuutarha ja vanhaa 1720-luvun hollantilaista puutarhaa parannettiin syventämällä Suurta lampea, joka oli yhdistetty 6 km päässä oleviin lähteisiin ja rakennettiin Kelkkamäki sekä Eremitaaši-, Grotto-, Saari- ja Mon Bijou (metsästysmaja, 1759) -paviljongit.
Katariina II:n aika
Barokkkiarkkitehtuuri väistyi uusklassisen arkkitehtuurin tieltä 1770-luvulla, kun Tsarskoje Selosta tuli Katariina II Suuren hovin kesäasunto. Arkkitehti Juri Felten suunnitteli palatsin eteläjulkisivun uudelleen ja siipirakennukset muutettiin yksikerroksisista nelikerroksisiksi Zubov- ja Kappeli siipirakennuksiksi. Lisäksi korkeitten siipirakennusten jatkeeksi rakennettiin puolikaarenmuotoiset, yksikerroksiset sisääntulopihaa ympäröivät siivet, virkamiesten ja palatsin kappelissa vihittyjen pariskuntien majoittamiseen. vasen|pienoiskuva|250x250px| Arabeskihuone, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron 1779-1783 ]] pienoiskuva| Sininen kiinalainen salonki, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron 1752-1756. Aleksanteri I:n yksityistyöhuone vuodesta 1801 lähtien. ]] Pääportaikko korvattiin edustus- ja yksityishuoneilla, kuten arkkitehti Charles Cameronin suunnittelema uusi Kiinalainen huone sekä uusi mahonkiportaikko, jotka rakennettiin keskelle sitä, missä Rastrellin 1750-luvulla suunnittelema Kiinalainen huone oli aiemmin sijainnut. Cameronin 1780-luvun sisustussuunnitteluun sisältyi Arabeskihuone, jossa oli arabeskikoristeilla maalattu katto, seinät sekä ovet ja seinien pystypaneeleissa käytettiin kreikkalaisia ​​ja roomalaisia ​​klassisia aiheita. Charles Cameronin suunnitteleman Lyonhuoneen seiniin käytettiin ranskalaista kullankeltaista Lyonin brokadia ja ovissa, uuneissa ja paneeleissa käytettiin koboltinsinistä Baikalin lapis lazulia.
Keisarinnan makuuhuoneessa käytettiin Wedgwoodin posliinitehtaan mallimestarin John Flaxmanin (1755–1826) ja George Stubbsin suunnittelemia posliini-jaspis -reliefejä. Keisarinnan Sinisen huoneen eli "Nuuskarasian" seinillä oli valkoista ja kirkkaansinistä lasia. Arkkitehti Giacomo Quarenghi suunnitteli keisarinnan yksityiset Peili- ja Hopeahuoneet vuonna 1789. Bartolomeo Rastrellin suunnittelema Riippuva puutarha eli kukkaistutuksia sisältänyt avokuisti purettiin kosteusongelmien vuoksi vuonna 1773. vasen|pienoiskuva|200x200px| Hovimiesten ruokasali, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Bartolomeo Rastrelli 1750-luku ]] pienoiskuva|200x200px| Lyonhuone, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron 1779-1783 ]] pienoiskuva|200x200px| Valkoinen muodollinen ruokasali, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Bartolomeo Rastrelli 1750-luku, katto arkkitehti Andrei Stakenschneider 1850-luku ]] Hovimiesten ruokasalia vastapäätä on Valkoinen muodollinen ruokasali. Salia käytettiin keisarinnan virallisiin illallisiin tai pienimuotoisiin ilta-aterioihin. Ruokasalin seinät koristeltiin äärimmäisen ylellisesti kullatuilla kaiverruksilla ja ne oli verhottu valkoisella damastilla. Kiinteinä kalusteina on kaiverettuja kullattuja konsoleita. Osa huonekaluista on alkuperäisiä. Seinämaalaus Apollon voitto oli kopio italialaisen Guido Renin 1500-luvulla valmistuneesta maalauksesta.
Kultaisen salin takana on Hovimiesten (Hopea) ruokasali. Huoneen suunnitteli Bartolomeo Rastrelli 1700-luvun puolivälissä. Pienen huoneen valaisevat neljä ikkunaa, joista on näkymä sisäpihan muotopuutarhaan. Arkkitehti sijoitti huoneeseen peililasin sisältäviä valeikkunoita, jotka heijastuvat vastakkaiselle seinälle, mikä teki salista tilavamman ja valoisamman. Tyypilliseen barokkityyliin sisustettu huone on täynnä kullattuja seinäkaiverruksia, monimutkaisia ​​kullattuja ovia ja tyyliteltyjä kukkakuvioita. Kattomaalauksen aiheena on auringonjumala Helioksesta ja aamuruskon jumalattaresta Eosista.vasen|pienoiskuva| Vihreä ruokasali, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron 1779 |200x200px]]Vihreä ruokasali, joka korvasi Rastrellin "Riippuvan puutarhan" vuonna 1773, on ensimmäinen Katariinan palatsin pohjoissiiven huoneista, jonka arkkitehti Charles Cameron suunnitteli vuonna 1779 tulevalle keisari Paavali I:lle ja hänen ensimmäiselle vaimolleen, suuriruhtinatar Natalia Aleksejevalle, joiden huoneisto sijaitsi ensimmäisessä kerroksessa. Huoneen pistaasinvärisiä seiniä reunustavat Ivan Martoksen stukko hahmot.
Katariina II muutti asumaan palatsin vasemman siiven (etelä eli Zubov-siipi) kolmanteen kerrokseen vuonna 1781 (hänellä oli uusi suosikki Aleksandr Lanskoi, 1758-1784) ja hänen aiemmat yksityishuoneensa ensimmäisessä kerroksessa peri pojanpoika, tuleva Aleksanteri I. Keisarinnan yksityishuoneisiin kuuluivat makuuhuone, työhuone, oleskeluhuone ja ruokasali, jotka suunnitteli Charles Cameron. Vuoden 1820 suuren tulipalon aikana huone vaurioitui vakavasti, kuten muutkin Cameron suunnittelemat sisustukset. Vihreä ruokasali kunnostettiin arkkitehti Vasili Stasovin johdolla. vasen|pienoiskuva| Sininen muodollinen ruokasali, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron |200x200px]] Charles Cameronin suunnittelemia sisustuksia Paavali I:n tarkoitettuun huoneistoon ovat myös Tarjoilijoiden huone, jossa on ruusupuusta, amarantista (eteläamer. Peltogyne paniculata) ja mahongista valmistetut lattiat sekä Chippendale-korttipöydät; Sinisessä muodollisessa ruokasalissa on sini-valkoinen silkkitapetti ja Carraran marmoritakat; vuosina 1752-1756 suunniteltu Sininen kiinalainen salonki, on omalatuinen yhdistelmä Adam-tyyliä ja chinoiserietä; Kuoron etuhuoneen seinät on verhottu aprikoosinvärisellä silkillä ja Aleksanteri I:n keisarinnan pylväs-makuuhuone on toteutettu pompejalaiseen tyyliin.pienoiskuva| Keisarinna [[Elisabet Aleksejevna|Elisabet Aleksejevan pylväs-makuuhuone, Katariinan palatsi, arkkitehti Charles Cameron, n. 1780-luku |200x200px]] vasen|pienoiskuva|200x200px| Tarjoilijoiden huone, Katariinan palatsi, arkkitehti [[Charles Cameron, n. 1780-luku ]]
Hovin seurusteluhuoneet
Suurin osa virallisista illallisista pidettiin Kuvasalissa tai Kultaisessa salissa, joissa keisarinna Katariina vastaanotti hyvin juhlallisissa tilaisuuksissa tervehdyksiä seurueelta ja muilta hoviin tulleilta henkilöiltä. Näinä päivinä noin kello 6 illalla alkoi "yksityinen juhla", joka kesti puoleen yhdeksään. Kuvasalissa keisarinna pelasi usein iltaisin šakkia tai brelan-korttipeliä suuressa pyöreässä pöydässä.
Katariina II:n hallituskauden ensimmäisellä puoliskolla Meripihkahuoneessa järjestettiin toisinaan pieniä iltajuhlia, joihin osallistuivat hänen seureensa läheisimmät henkilöt, ja siellä Katariina antoi myös audiensseja ulkomaisille suurlähettiläille. Usein lähdettyään yksityishuoneistaan, ennen illallista tai iltajuhlaa, keisarinna keskusteli ystävällisesti Kuvasaliin kokoontuneiden hovineitojen ja -herrojen kanssa. Myös sunnuntaisin jumalanpalveluksen jälkeen keisarinna vastaanotti siellä tervehdyksiä seurueeltaan ja "kaupungista erityisesti saapuneilta maineikkailta henkilöiltä" sekä ojensi armollisesti kätensä suudeltavaksi. "Sinä päivänä", kertoo ylikamariherra päiväkirjassaan, "naiset olivat puvussa ja hatussa ja hovimiehet pitivät kunniamerkkejään puoleenpäivään asti ja riisuivat ne sen jälkeen". Ruokasalissa pöytä oli suurimmaksi osaksi katettu keisarinnalle, jos Pietarista ei ollut saapujia. Täällä hovi ruokaili, kun huonovointisuus esti keisarinnaa poistumasta yksityishuoneistaan.
Katariinan hallituskauden jälkipuoliskolla koko hovielämä, jota siihen asti vietettiin Meripihkahuoneessa, Kuvasalissa ja Punaisessa sekä Vihreässä pilasterihuoneessa, siirtyi Lyon- ja Arabeskihuoneisiin. Kiinalainen sali erotti Lyonhuoneen keisarinnan yksityishuoneista. Lyonhuoneessa odottivat virkamiehet raporttiensa kanssa ennen kuin heidät kutsuttiin kuultaviksi, siellä keisarinna pelasi iltajuhlien aikana korttia, vaikka hän vietti mieluummin illat Arabeskihuoneessa, jossa joskus järjestettiin myös yksityiskonsertteja. Lyonhuoneessa suuriruhtinattaret pukeutuvat häihinsä keisarinna Anna Ioannovnan kultaisen pukeutumispöydän ääreen, jos hääjuhla pidettiin Tsarskoje Selossa.
Keisarinnan yksityishuoneet
Keisarinnan yksityishuoneitten eli "yläkerroksen", kuten hovimiehet sitä kutsuivat, ikkunoista näki yksityispuutarhaan tai puistoon. Hopeisessa työhuoneessa oli yksi ikkuna, seinät oli peitettty hopeakehyksisillä renessanssimaalauksilla ja kapeilla peilipaneeleilla. pienoiskuva| Sininen työhuone "Nuuskarasia", Katariinan palatsi vuonna 1917 Makuuhuoneessa oli kaksi ikkunaa, seinät ja ovet koristeltu pronssikoristeisilla valkoisilla lasi- ja posliinilautasilla sekä Wedgewood-posliinimedaljongeilla, ovien päällä pronssikoristeista lasia. Leveällä peililn taakse piilotetussa tummanlilojen pronssikapiteelisten lasipylväiden välissä olevassa alkovissa oli sänky ja ikkunoiden välissä peili katosta lattiaan. Poikittaisseinillä tummanlilojen pronssikapiteelisten lasipylväiden välissä oli kolme peiliä, takka kehystetty kullatuilla pronssi- ja posliinimedaljongeilla, seinillä neljä lyhtyä. Alkovissa säilytettiin keisarinnan pyörivää nojatuolia ja syvennyksissä alkovin edessä oli kaksi kiinalaista 1400-luvun maljakkoa.
Makuuhuoneen vieressä oli Pieni sininen työhuone "Nuuskarasia", jossa oli yksi ikkuna. Tämä oli ainoa huone, jossa oli säilynyt Katariinan aikaisia huonekaluja. Seiniä, kattoa ja ovia koristivat maidonvalkoiset lasilevyt, joissa oli sinistä lasia ja kullattua pronssia; sinisissä lasimedaljongeissa olevat pronssireliefit koristivat seiniä; ovissa oli sinilasiset pronssikapiteeliset pylväät ja ovien päällä maidonvalkoista lasia. Huoneen päässä oli korotettu taso, jossa oli leveä sinisellä kankaalla päällystetty pehmeä divaani, pieni pöytä ja kaksi sinilasijalkaista jakkaraa. pienoiskuva| Peilihuone, Katariinan palatsi vuonna 1917 Täältä johti ovi Peilihuoneeseen, jossa oli kaksi ikkunaa ja lasiovi, joka johti Cameronin galleriaan eli suurelle katetulle lasikuistille. Kaikki seinät ja ovet oli peitetty kapeilla majolika kehyksisillä peileillä, katossa renessityylisiä maalauksia ja lasilyhty. Seinän vieressä oli upotekoristeinen pronssitaoksinen kirjoituspöytä, huonekalut olivat pehmeitä ja verhoiltu punaisella silkillä. Tämä oli Katariina II:n suosikkityöhuone. Hän nautti huoneittensa sisustamisesta niin paljon, että ei voinut odottaa, kunnes arkkitehti Charles Cameronin suunnitelmat oli saatu valmiiksi. Katariina muutti asumaan niihin, kun vain kaksi huonetta yhdestätoista oli valmiina. "'Myönnän, että olen viettänyt täällä jo 9 viikkoa enkä ole hetkeksikään lakannut ihailemasta koristelua', kirjoitti Katariina II Friedrich Melchior von Grimmille."Peilihuoneen ja Katariina II:n pukeutumishuoneen (myöh. keisarinna Maria Aleksandrovnan makuuhuone) välissä sijaitsi pieni yksi-ikkunainen Käytävähuone, josta oli näkymä puistoon. Sen seiniä koristivat kopiot Giovanni Volpaton Roomassa vuonna 1774 tekemistä Rafaelin kuvasarjoista. Friisi ja katto olivat renessanssityylisiä, kattokruunu oli karmiininpunaista lasia, jossa oli valkoiset kristalliprismat.
Käytävähuoneen oikealla puolella oli kaksi pientä hovinaisten huonetta, jotka oli sisustettu yksinkertaisemmin. Ikkunoista oli näkymä puistoon, seinät oli peitetty antiikkipaperilla. Ensimmäisessä niistä oli hollantilaisista kaakeleista valmistettu uuni ja kalusteet olivat tummaa norjalaista vaahteraa. Toisessa hovinaisen huoneesta johti ovi pieneen portaikkoon, josta oli uloskäynti puistoon.
Käytävähuoneen toinen ovi avautui keisarinna Katariinan pukeutumishuoneeseen, josta oli näkymä puistoon. Sen ruusunsävyiset seinät oli koristeltu papier-mâché medaljongeilla ja pienillä kuvilla, joissa oli hedelmiä, kukkia ja ​​maisemia. Pukeutumishuoneen vieressä oli pieni yksi-ikkunainen huone, jonka seinät ja huonekalut oli päällystetty yksinkertaisella kretongilla. Sirrettävän sohvan alla oli Katariinan marmorikylpyamme. Väsyneenä tai huonovointisena keisarinna söi joskus illallista tai pelasi korttia pukeutumishuoneessa seurueensa läheisimmän henkilön kanssa.