cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristiina Kumpula
Kristiina Kumpula syntyi työnjohtaja Eelis Kumpulan ja ompelija Helvi Ylileppäsen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on professori Hannu Nieminen. Kumpula valmistui hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1986. Suomen Akatemian tutkimusapulaisena hän toimi 1983–1985 ja Suomen Punaisessa Ristissä kansainvälisyyskasvatussihteerinä 1987–1995, pakolais- ja maahanmuuttotyön suunnittelijana 1995–1997, järjestöpäällikkönä 1997–2000 ja ohjelmajohtajana 2000–2003. Järjestön pääsihteeri hänestä tuli vuonna 2004. Kumpula on toiminut myös muun muassa rikosuhripäivystyksen johtokunnan puheenjohtajana.
Kumpulan seuraajaksi Suomen Punaisen Ristin pääsihteeriksi on valittu Eero Rämö, joka aloittaa tehtävässä 1. lokakuuta 2023.
La forza
La forza on virolaisen oopperalaulajan Elina Netšajevan italiankielinen oopperapopkappale. Hän voitti kappaleella vuoden 2018 Eesti Laul -kilpailun ja edusti näin Viroa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa, Lissabonissa.
Kappaleen ovat säveltäneet Mihkel Mattisen sekä Timo Vendt ja sanoittaneet Ksenia Kutšukova sekä Netšajeva itse.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 245 pistettä ja saavutti sijan 8. thumb|left|250px|Netšajeva esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Timo Rahja
Timo Rahja (s. 9. lokakuuta 1948) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Rahja edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1967–1971 ja 1973–1976, HIFK:a 1972 ja Oulun Työväen Palloilijoita 1977–1978. Lisäksi hän pelasi kaudella 1974–1975 Alankomaiden pääsarjan MVV Maastrichtissa. Rahja voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1973. Kaikkiaan Rahja pelasi Suomessa 12 kauden aikana 169 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 52 maalia.
S/S Primula
S/S Primula oli suomalainen Helsingin Höyrylaiva Oy:n ja Suomen Höyrylaiva Oy:n omistama rahtihöyrylaiva joka oli liikenteessä 1904–1955.
S/S Primula rakennettiin W. Lindbergs Verkstad och Varfs Ab:n telakalla Tukholmassa tilaajan ollessa Helsingin Höyrylaiva Oy (Helsingfors Ångfartygs Ab). Matkustaja- ja rahtilaivaksi rakennettu alus liikennöi Helsinki-Lyypekki-linjalla. Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 saksalaiset takavarikoivat aluksen Lyypekissä ja se oli sitten vuodesta 1915 alkaen miinanraivaajien tuki- ja saattuealuksena. Laivan omistaja Helsingin Höyrylaiva Oy yhdistettiin vuonna 1920 Suomen Höyrylaiva Oy:hyn ja kun S/S Primula luovutettiin 1921 takaisin Suomen Höyrylaiva Oy:lle se vietiin Norddeutscher Lloydin telakalle Bremerhaveniin jossa laiva kunnostettiin ja muutettiin kokonaan rahtilaivaksi.
Timo Rahja
Rahja pelasi maajoukkueessa vuosina 1970–1974 yhteensä 7 maaottelua, joissa hän teki kaksi maalia.
S/S Primula
S/S Primula oli sitten vuodesta 1923 alkaen rahtilaivana muun muassa Helsinki-Tukholma-linjalla. Laiva sai konevian marraskuussa 1955 minkä jälkeen se myytiin Oy Vuoksenniska Ab:lle romutettavaksi.
S/S Primulan pituus oli 61,65 metriä, leveys 8,59 metriä ja syväys 4,80 metriä. Laivan vetoisuus oli 867 bruttorekisteritonnia. Sen voimanlähteenä oli kolmisylinterinen 870 hevosvoiman trippelihöyrykone. Suurin kulkunopeus oli 10 solmua.
Gloria Garrido
Gloria Canton (o.s. Garrido, ent. Borfiga, s. 7. lokakuuta 1951 Manosque, Alpes-de-Haute-Provence, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Gloria Garrido sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 korkeushypyssä 21:nneksi tuloksella 170 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1973 sijalle 16 tuloksella 173 cm. Sisäratojen Ranskan mestaruuden hän voitti vuonna 1974.
Tilaa huipulla
Tilaa huipulla (Room at the Top) on Jack Claytonin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1959, ja se pohjautuu samannimiseen John Brainen romaaniin. Elokuvassa Laurence Harveyn näyttelemä työläistaustainen Joe Lampton pyrkii avioitumaan miljonäärin tyttären Susan Brownin kanssa, jota esittää Heather Sears. Simone Signoret sai roolistaan Lamptonin rakastajattarena Alicena parhaan naispääosan Oscar-palkinnon ja BAFTAn. Laurence Harvey sai roolistaan Oscar-ehdokkuuden.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Tilaa huipulla äänestettiin kaikkien aikojen 32. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Müller-Lyerin illuusio
thumb|Kaksi nuolijoukkoa, joissa ilmenee Müller-Lyerin optinen illuusio. Alempi kuvio osoittaa, että kaikki nuolet ovat yhtä pitkät.|200px
Müller-Lyerin illuusio on optinen illuusio, joka ilmenee tyylitellyistä nuolista muodostetussa kuviossa. Kun katsojia pyydetään silmä­määräisesti piirtämään merkki kuvion keski­pisteeseen, jokseenkin kaikki tekevät merkin liian kauas nuolen kärjestä. Ilmiön pani merkille F.C. Müller-Lyer vuonna 1889.
Saman illuusion nykyisin tunnetumpi muunnelma ilmenee kahden vertailtaessa kahta allekkain sijoitettua nuoli­kuviota. Molemmissa on yhtä pitkät vaaka­suorat janat, joiden kummastakin päästä lähtee kaksi lyhempää janaa siten, että toisessa kuviossa vaaka­suoran janan ja lyhempien janojen väliset kulmat ovat teräviä, toisessa tylppiä. Toisin sanoen toisen vaakasuoran janan kummassakin päässä on nuolen kärkeä, toisen kummassakin päässä taas nuolen takapäätä muistuttavat kuviot. Tällöin jälkimmäinen jana näyttää selvästi edellistä pidemmältä.
Erot eri ihmisryhmien välillä
Segall, Campbell ja Herskovitz ovat tehneet vertailevaa tutkimusta siitä, kunka voimakkaana maailman eri alueiden asukkaat havaitsivat neljä eri optista illuusioita. Tätä varten tutkimukseen valittiin kolme ihmisryhmää Euroopasta, yksi Afrikasta ja yksi Filippiineiltä. Eri ryhmissä silmämääräiset arviot siitä, kuinka suuri janojen pituusero oli, vaihteli 1,4 %:n ja 20,34 %:n välillä. Osoittautui, että eri oli suurin kolmen tutkimuksessa olleen eurooppalaisen ihmisryhmän mielestä. Tämän on arveltu johtuvan siitä, että Müller-Lyerin illuusioon vaikuttavat suuressa määrin ihmisen jokapäiväisessä ympäristössä olevat tutut esineet. Koska länsimaisessa kulttuurissa suora­kulmaisia esineitä ja huoneita on runsaasti kaikkialla ihmisen asuinympäristössä, pitkälti niiden vaikutuksesta tasokuviot hahmotetaan helposti perspektiivisesti havaittujen suora­kulmaisten esineiden särmiksi.
Myöhemmin Ahluwalia teki samanlaisen tutkimuksen sambialaisilla lapsilla ja nuorilla aikuisilla. Tällöin verrattiin maaseudun ja kaupungin asukkaiden vastauksia. Osoittautui, että kaupunkilaiset havaitsivat illuusion maalaisia voimakkaamin, samoin nuorimmat koe­henkilöt vanhempia voimakkaammin. Vaikka tämä ei suoranaisesti vahvistakaan hypoteesia siitä, miten suora­kulmaisten esineiden runsaus vaikuttaa asiaan, se osoittaa kuitenkin, että samassakin kulttuuri­piirissä ympäristö vaikuttaa siihen, kuinka herkästi Müller-Lyerin illuusio ilmenee.
Perspektiiviin perustuva selitys
Mahdollisen selityksen illuusiolle esitti R. L. Gregory,. Hänen mukaansa Müller-Lyerin illuusio ilmenee, koska ne näkö­järjestelmän prosessit, joilla päättelemme näkemiemme kohteiden etäisyyden, olettavat yleensä, että kuviot, joissa on kulmia sisäänpäin, vastaavat läheisiä, kun taas ne, joissa on kulmia ulospäin, vastaavat kaukaisempia kohteista. Tämä on oikeastaan heuristinen keino, jolla kuviot tulkitaan perspektiivisesti nähdyiksi suoriksi kulmiksi. Tämä heuristiikka helpottaa normaaleissa olosuhteissa monien todellisten kohteiden hahmottamista oikein, mutta epätavallisissa tilanteissa se johtaa moniin optisiin harhoihin. Äskettäin julkaistussa tutkimuksessa Catherine Howe and Dale Purves tekivät Gregoryn päätelmistä seuraavan yhteen­vedon:summarizes current thinking on Vaikkakin Gregoryn intuitiivinen käsitys Müller-Lyerin kuvion kokemus­peräisestä merkityksestä on oikean­suuntainen (eli viittaa siihen, että selitys liittyy aikaisempiin saman­tapaisiin ärsykkeisiin), kuperat ja koverat kulmat eivät vaikuta juuri lainkaan Müller-Lyerin ilmiöön.
Ihmisen aivot ja näkö­järjestelmä oppivat varsin tehokkaasti tulkitsemaan kolmi­ulotteisia näkymiä. Niinpä kun joku kulkee meistä poispäin, emme tulkitse näkemäämme niin, että hän todella pienenisi. Myöskään kun ojennamme toisen käsi­vartemme, toinen käsi ei hahmotu toista suuremmaksi. Kuten optiset harhat selvästi osoittavat, meistä ei näytä siltä kuin hän pienenisi. Ei pidä unohtaa, että aivomme vaikuttavat ratkaisevasti siihen, miten hahmotamme ympäristömme. Vaikka mainitussa tilanteessa toisen käden kuva verkkokalvolla on toista pienempi, aivot tulkitsevat niiden olevan yhtä suuret. Tätä kutsutaan koon vakioisuusmekanismiksi. thumb|left|160px|Müller-Lyerin illuusiota muistuttava oikea havainto: maton etureuna on lyhempi kuin huoneen takaseinä
Tämän selityksen mukaan Müller-Lyerin illuusio johtuu siitä, että näkö­järjestelmämme, joka on kehittynyt tulkitsemaan kolmi­ulotteisia näkymiä, erheellisesti tulkitsee kaksi­ulotteisen kuvionkin sellaiseksi. Tämän vuoksi koon vakioisuusmekanismi saa sen janan, jonka se tulkitsee olevan kauempana, näyttämään pidemmältä.
Yllä oleva kuvio osoittaa, että tavan­omaisessa ympäristössä tämä heuristiikka toimii varsin hyvin ja saa meidät tulkitsemaan näkemämme oikein. Kuvan esittämässä huoneessa maton etureuna todella on lyhempi kuin huoneen takaseinä.
Álvaro Vázquez
Álvaro Vázquez García (s. 27. huhtikuuta 1991 Badalona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut Espanjan Primera Divisiónissa Espanyolia ja Getafea sekä Englannin Valioliigassa Swansea Cityä. Hän on vuodesta 2021 pelannut Intiassa.
Seurajoukkueura
Vázquez on Espanyolin kasvatti. Kesällä 2010 edustusjoukkueen päävalmentaja Mauricio Pochettino valitsi hänet mukaan joukkueen harjoituskaudelle. Hän palasi kuitenkin ennen kauden alkua takaisin Tercera Divisiónissa pelanneeseen Espanyolin reservijoukkueeseen. Lopulta hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 22. syyskuuta 2010 vierasottelussa Real Madridia vastaan. Seuraavalla sarjakierroksella Osasunaa vastaan hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa maan pääsarjassa Primera Divisiónissa.
Kesällä 2011 Pablo Osvaldon siirryttyä Italiaan, Vázquez nousi joukkueensa ykköskärjeksi. Tammikuussa 2012 hän onnistui tekemään neljän päivän sisällä kahdessa ottelussa yhteensä neljä maalia. 8. tammikuuta 2012 hän tasoitti lukemat 1–1:een ottelussa Barcelonaa vastaan ja myöhemmin viikolla pelatussa Copa del Reyn ottelussa Córdobaa vastaan hän teki hattutempun.
Pelinumeron jäädyttäminen
Pelinumeron jäädyttäminen on yhdysvaltalaisesta ammattilaisurheilusta ympäri maailmaa levinnyt kunnianosoitus joillakin ansioilla kunnostautuneelle pelaajalle. Yleensä pelinumeron jäädyttää urheiluseura, jonka riveissä pelaaja on vaikuttanut, eikä hänen numeroaan saa enää jäädyttämisen jälkeen käyttää kukaan. Poikkeuksia tästä ovat baseballpelaaja Jackie Robinsonin (42) ja jääkiekkoilija Wayne Gretzkyn (99) numerot, jotka on jäädytetty koko liigan kattavasti Major League Baseballissa ja National Hockey Leaguessa.
Tavan noudattamista on tietyissä tapauksissa yritetty rajoittaa. Kansainvälinen jalkapalloliittokin on yrittänyt estää muutamien numeroiden jäädyttämisen. FIFA ei ole esimerkiksi sallinut Argentiinan jalkapallomaajoukkueelle lupaa jäädyttää Diego Maradonan (10) pelinumeroa.
Suomessa jäädytetyn pelinumeron omaavien ammattilaispelaajien jälkeläisillä on ollut perinteisesti oikeus halutessaan käyttää tätä numeroa. Esimerkiksi jääkiekkoilija Timo Nummelinin (3) jäädytettyä pelinumeroa on hänen jälkeensä saanut TPS:ssa käyttää ainoastaan hänen poikansa Petteri Nummelin.
.eu
.eu on Euroopan unionin Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Tunnus tuli Euroopan talousalueen (EU:n jäsenvaltiot, Islanti, Liechtenstein ja Norja) jäsenvaltioiden järjestöiden ja kansalaisten saataville 7. joulukuuta 2005, ja sitä hallinnoi EURid, joka koostuu Belgian, Ruotsin, Italian ja Tšekin kansallisten maatunnusten hallinnointijärjestöistä.
Amadou Diagne
Amadou Diagne on senegalilainen griotmuusikko. Hän on kotoisin griotsuvusta Dakarin ympäristöstä. Hän soitti vuosien ajan lyömäsoittimia l'Orchestre National du Senegalissa. Muutettuaan Englantiin hän on jatkanut uraansa laulaja-lauluntekijänä ja multi-instrumentalistina. Hänen tyylinsä perustuu vahvasti Länsi-Afrikan perinnemusiikin ja -rytmien varaan. Suurimman osan lauluistaan Diagne kirjoittaa ja esittää wolofin kielellä, mutta hän on käyttänyt myös ranskan ja englannin kieliä. Laulamisen ja rumpujensoiton lisäksi Diagne myös soittaa kitaraa ja koraa.
Saatuaan levytyssopimuksen World Music Networkilta Diagne julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa (Introducing Amadou Diagne) vuonna 2012. Se ylsi 16. sijalle Euroopan maailmanmusiikkilistoilla. Seuraava albumi Yakar, jonka tuotti Griselda Sanderson, julkaistiin Waulk Recordsin kautta toukokuussa 2013. Albumi muun muassa sai neljä tähteä Songlines-lehden arvostelussa. Diagne on esiintynyt Penzancen Golowan-festivaalilla. Hänen musiikkiaan on esitetty radiossa muun muassa Australiassa, Israelissa, Tanskassa ja Yhdysvalloissa sekä BBC Radio 3:n Late Junction -lähetyksessä.
Diagnen pääasiallisesti Isossa-Britanniassa toimivan yhtyeen nimi on Group Yakar.
Haukanmaa
Haukanmaa on kylä Toivakassa. Se sijaitsee Päijänteen Hauhonselän rannalla. Aikoinaan alue kuului hauholaisille, ja Erkki Fredrikson on arvellut, että alueen nimi oli kauan sitten Hauhonmaa mutta kartalla vääntyi vähitellen Haukanmaaksi. Ennen Toivakan kunnan perustamista Haukanmaa kuului Korpilahteen.
Good Wife
Good Wife on yhdysvaltalainen CBS-kanavan draamasarja, joka esitettiin alun perin vuosina 2009–2016. Sarjan loivat Robert King ja Michelle King. Keskeisiä rooleja sarjassa esittivät Julianna Margulies sekä Christine Baranski ja Josh Charles. Kingit toimivat myös sarjan vastaavina tuottajina yhdessä veljesten Ridley ja Tony Scottin, Charles McDougallin ja David W. Zuckerin kanssa.
Good Wifea alettiin esittää Yhdysvalloissa 22. syyskuuta 2009 ja Nelonen Suomessa 31. toukokuuta 2010. 7. lokakuuta 2009 CBS nosti Good Wifen ensimmäisen kauden jaksomäärän 13 jaksosta 22 jaksoon ja myöhemmin 23:een. 4. tammikuuta 2010 CBS ilmoitti tilanneensa sarjalle toisen tuotantokauden.
Sarjaa tehtiin kaikkiaan seitsemän tuotantokautta, mikä oli myös Kingien alkuperäinen päämäärä. Sarjan päätösjakso esitettiin Yhdysvalloissa 8. toukokuuta 2016.
Good Wifen spin-off-sarja on The Good Fight. Sen ensimmäinen kausi esitettiin vuonna 2017.
Suomessa sarja on katsottavissa Paramount+-suoratoistopalvelussa.
Juoni
Sarjan tarina keskittyy Alicia Florrickiin (Julianna Margulies), jonka puoliso Peter Florrick (Chris Noth), entinen Chicagon valtion syyttäjä, joutuu vankilaan julkisen seksi- ja korruptioskandaalin vuoksi. Alicia palaa vanhaan työhönsä juridiikan pariin rakentaakseen uudelleen maineensa ja elättääkseen kaksi lastaan. Sarjan alkuasetelma sai inspiraationsa pääasiassa Eliot Spitzerin prostituutioskandaalista sekä muista amerikkalaisten poliitikkojen, kuten John Edwardsin ja Bill Clintonin, seksiskandaaleista.
Kansainväliset lähetykset
Good Wife-sarja on myyty useille ulkomaisille televisiokanaville; muun muassa Irlantiin (RTÉ Two), Hollantiin (NET 5) In The Netherlands the series premiered on January 1, 2010 on NET 5 , Saudi-Arabiaan (MBC), Isoon-Britanniaan (Channel 4 ja More4) , Australiaan (Network Ten) , Etelä-Afrikkaan (M-Net), Etelä-Aasiaan , Keski-Euroopan joihinkin osiin, Latinalaiseen Amerikkaan (Universal Channel), Saksaan (ProSieben), Ruotsiin (TV4), Suomeen (Nelonen), Hongkongiin (TVB Pearl) ja Unkariin (Tv2).
Voitetut
Screen Actors Guild Awards
Ehdokkuudet
Satellite Awards
Screen Actors Guild Awards
Writers Guild of America -palkinto
Šahr-e Kord
Šahr-e Kord, (joskus myös muodossa Shahr-e Kord, Shahr-e-Kord tai Shahr Kord ) Šahr Kord on Iranin Chahār Mahāl ja Bakhtīārīn provinssin pääkaupunki.
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti: 15 476 (1956), 23 575 (1966), 40 359 (1976), 75 080 (1986), 89 253 (1991), 100 477 (1996), 131 612 (2006) ja 159 775 (2011).
Maakunta tunnetaan ilmastoltaan Iranin viileimpänä seutuna, jonka vuotuinen keskilämpötila on vain noin 12 °C. Talvi kestää tyypillisesti marraskuun alusta huhtikuun alkuun. Usein Iranin (sääkatsausten) kylmimmät lämpötilalukemat raportoidaan Šahr-e Kordista.
Esko Järvelin
Esko Uolevi Järvelin (2. lokakuuta 1927 Kemi – 9. maaliskuuta 1988 Joensuu) oli suomalainen apulaiskaupunginsihteeri ja kotiseutuhistorioitsija. Järvelin kirjoitti useita teoksia, artikkelisarjoja ja pakinoita Joensuun seudun sosiaali-, talous- ja henkilöhistoriasta.
Opinnot ja virkaura
Esko Järvelin kävi koulunsa Kemissä, ensin Veitsiluodon kansakoulussa vuosina 1934–1938. Oppikoulun hän kävi Kemin lyseossa ja kirjoitti sieltä ylioppilaaksi vuonna 1947. Sodan aikana hän palveli Veitsiluodon ilmapuolustuksessa. Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Helsingissä hän suoritti ensin sosiaalihuoltajatutkinnon vuonna 1950 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi vuonna 1953. Järvelin täydensi vielä opintojaan kansansivistysopilla ja hänet promovoitiin maisteriksi vuonna 1956. Ennen tuloaan Helsingin maalaiskunnan sosiaalijohtajan virkaan vuosiksi 1954–1956 hän oli jo ehtinyt työskennellä Veitsiluoto Oy:n sosiaalitoimistossa ja invalidihuoltajana Sulkavan Invalidien ammattioppilaitoksessa. Kemissä hänellä oli myös useita luottamustoimia.
Pääkaupungiseudulta Järvelin siirtyi yhdessä puolisonsa Ilmi Järvelinin ja Sakari Kiurun kanssa perustamaan Pohjola-opistoa Haukiputaalle. Esko Järvelin opetti opistossa yhteiskunnallisia aineita. Hän myös auskultoi kansanopistonjohtajan toimia varten Työväen akatemiassa v. 1957. Järvelin muutti perheineen Joensuuhun tultuaan valituksi Joensuun kaupungin sosiaalijohtajan virkaan, jota hän hoiti vuosina 1958–1973. Sosiaalijohtajavuosina 1960 hän teki Asla Special Grant -stipendiaattina puolen vuoden opintomatkan USA:han perehtyen siellä ongelmanuorten parissa tehtävään sosiaalityöhön. Järvelin valittiin vuonna 1973 Joensuun kaupungin kansliasihteeriksi, josta hän vuonna 1975 siirtyi 1. apulaiskaupunginsihteerin virkaan. Eläkkeelle Järvelin jäi Joensuun kaupungin palveluksesta v. 1987. Järvelinin luottamustehtäviin kuului mm. toiminta Joensuu-seuran pitkäaikaisena sihteerinä ja seuran toiminnan ideoijana ja toteuttajana. Hän toimi myös Pohjola-Nordenissa. Kirjoittamisen lisäksi hän harrasti kesämökkeilyä, matkailua ja valokuvausta.
Kotiseutuhistorioitsija
Esko Järvelin kirjoitti nimimerkillä Apusihteeri vuosina 1975–1987 sanomalehti Karjalaiseen Joensuun seudun historiaa käsitteleviä pakinoita ja artikkeleita. Vuonna 1978 Joensuu-seura julkaisi näihin kirjoituksiin perustuvan teoksen Kolmen kauppaneuvoksen aikaa. Kirja kertoo neljän joensuulaisen merkkihenkilön, pormestari J. A. Nystenin sekä kauppaneuvoksien A. J. Mustosen, Petter Parviaisen ja Frithiof Neppenströmin tarinat ja kuvaa samalla elämää Joensuun kaupungissa sen ensimmäisinä vuosikymmeninä. Kirja sai kiitosta paitsi huomattavasta kulttuurihistoriallisesta arvostaan myös selkeydestä ja helppolukuisuudesta.
Kirjassa Konstiniekkoja ja kauppamiehiä, joka ilmestyi vuonna 1981, Järvelin jatkaa Joensuun menneisyyden tutkimista. Teos sisältää viiden kauppiaan, Henrik Parviaisen, Simon Parviaisen, Mathias Silvénin, Reinhold Ryynäsen, Jacob Gustaf Cederbergin sekä kolmen käsityöläisen, puuseppä Anders Muikun, maalarimestari ja raatimies Johan Nousiaisen ja kirkonrakennusmestari Theodor Johan Tolpon elämäkerrat. Niiden välityksellä käsitellään kirjan toista teemaa, Joensuun kaupungin vähittäistä kehittymistä Pohjois-Karjalan keskukseksi.
Esko Järvelinin kirjoittamista järjestö- ja yhteisöhistoriikeista ensimmäisenä julkaistiin teos Yhy vappaapalokuntaan : Joensuun vapaaehtoinen palokunta 1881–1981, joka perustuu monipuoliseen lähdemateriaaliin. Vuonna 1982 ilmestynyt historiikki kertoo paitsi Joensuun vpk:n vaiheista myös kaupungin palosuojelusta ennen vapaaehtoisen palokunnan perustamista.
Farmasian historiasta Järvelin siirtyi lääninhallinnon historiaan ja teos ''Järvelin, Esko. Pohjois-Karjalan lääni : lääninhallinnon syntyvaiheet ja lääninhallituksen toiminta 1960–1985'' ilmestyi vuonna 1985. Historioitsija kaivautuu maakunnan menneisyyteen aina 1300-luvulle taustoittaessaan paikallishallinnon pitkää tietä heimomaakunnasta ”kehityksen keihäänkärjeksi”.
Järvelin sai vuonna 1985 Kansan sivistysrahaston apurahan, joka soveltui Joensuun työväenyhdistyksen historian kirjoittamiseen Suomen vanhimpiin kuuluvan työväenyhdistyksen kattava satavuotishistoriikki ilmestyi vuonna 1988 nimellä ''Vaalien vartiotulta. Joensuun työväenyhdistys 1888–1988''. Työtä hankaloitti alkuperäislähteiden puute, kunnes kirjoittamisen loppuvaiheessa v. 1987 löytyivät yhdistyksen pöytäkirjat 30 vuoden ajalta vahvistaen luottamusta toisen käden lähdeaineiston todenmukaisuuteen.
Joensuun kaupungin edustustilaksi kunnostetun Vainoniemen puujugendhuvilan tarina ilmestyi huvilan saavuttaessa 80 vuoden iän v. 1988. Järvelin oli kerännyt Vainoniemen huvila : totta ja tarua vuosilta 1881–1979 -nimiseen kirjaan omistajasukujen jäseniin liittyvää muistitietoa ja sen tueksi arkistojen ja kirkonkirjojen aineistoa vuodesta 1979 lähtien. Kirjassa on runsas valokuvakuvitus, johon kirjoittajan lisäksi on osallistunut Jussi Järvelin.
Esko Järvelin ei myöskään ehtinyt saattaa painokuntoon laatimaansa matrikkelia Joensuun ensimmäisistä liikeyrittäjistä eli kauppiaista ja käsityöläisistä, joille oli myönnetty porvarioikeudet vuosina 1849–1879. Joensuu-seura julkaisi sen v. 1993 nimellä Joensuun porvarimatrikkeli Ilmi Järvelinin puolisonsa käsikirjoituksesta viimeistelemänä.
Sanomalehti Karjalaisen lisäksi Järvelin avusti Sosiaaliturva-lehteä. Siinä ilmestyi laaja Joensuun sosiaalitoimen historiaa käsittelevä artikkelisarja Menneitä aikoja Ylisessä Karjalassa. Osat 1–20.
Järvelinin tekstejä löytyy myös Joensuu-aiheisista kuvateoksista.
Esko Järvelin sai vuonna 1982 Joensuu-palkinnon Joensuun historian kirjaamisesta.
Julkaisut
Järvelin, Esko: Joensuun porvarimatrikkeli. [Joensuu] : Joensuu-seura, 1993.
Järvelin, Esko. Vaalien vartiotulta : Joensuun työväenyhdistys 1888–1988 / Esko Järvelin. - Joensuu : Koliprint, 1988.
Järvelin, Esko. Vainoniemen huvila : totta ja tarua vuosilta 1881–1979 / [valokuvat: Esko Järvelin, Jussi Järvelin]. - Joensuu : [Joensuun kaupunki], 1988.
Järvelin, Esko. Apusihteerin paalit / Esko Järvelin ; [toimituskunta: Veijo Saloheimo...et al.]. - [Joensuu] : Joensuu-seura, 1988
Järvelin, Esko: Heernen testamentista Ukko-Heikin rohtoihin. Teoksessa [Heernen testamentista Pohjois-Karjala projektiin] : Pohjois-Karjalan lääkäriyhdistys r.y. 70 vuotta / päätoim.: Pekka Kääpä. - [Joensuu] : [Pohjois-Karjalan lääkäriyhdistys], 1988, s. 13–18
Valokuvia Joensuusta / kuvat Mikko Savolainen ; sanat Esko Järvelin. - [Joensuu] : Joensuun kaupunki, 1986.
Järvelin, Esko. Pohjois-Karjalan lääni : lääninhallinnon syntyvaiheet ja lääninhallituksen toiminta 1960–1985 / Esko Järvelin. - [Joensuu] : [Pohjois-Karjalan lääninhallitus], 1985
Järvelin, Esko. Summarohdoista erikoisvalmisteisiin : Joensuun vanha apteekki 1834–1984 / Esko Järvelin. - [Joensuu] : [V. Mannelin], 1984
Joensuu - Järvelin, Esko. Teoksessa Karjala. 4, Karjalan vaiheet / [toimitusneuvosto: Markku Haapio] ; [toim.: Yrjö-Pekka Mäkinen...et al.] ; [kartat piirt. Inna Niskanen] ; [kirj.: Silvo Hietanen...et al.]. - [Hämeenlinna] : Karisto, 1983.
Järvelin, Esko. Yhy vappaapalokuntaan : Joensuun vapaaehtoinen palokunta 1881–1981 / Esko Järvelin. - Joensuu : [Joensuun vapaaehtoinen palokunta], 1982
Järvelin, Esko. Konstiniekkoja ja kauppamiehiä / Esko Järvelin ; [valokuvat: kirjoittajan]. - [Joensuu] : [Joensuu-seura], 1981
Järvelin, Esko. Joensuun vapaaopisto 1920–1980. - 1981.
Joensuu : puun ja virran kaupunki / Mikko Savolainen ; teksti Esko Järvelin. - 1979.
Järvelin, Esko. Kolmen kauppaneuvoksen aikaa / Esko Järvelin. - [Joensuu] : [Joensuu-seura], 1978
Menneitä aikoja Ylisessä Karjalassa. Osat 1–20. Sosiaaliturva. - 75(1987) : 3 - 22
Coupvray
Coupvray on ranskalainen kunta, joka sijaitsee Île-de-Francen alueella Seine-et-Marnen departementissa vain noin 33 kilometriä itään Pariisin Notre Damen katedraalista.
Bert I. Gordon
Bert Ian Gordon (24. syyskuuta 1922 Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat – 8. maaliskuuta 2023 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten scifi-elokuvista.
Coupvray
Coupvrayn pinta-ala on 8,09 km² ja sen asukasluku oli 2 790 vuonna 2007 ; väestötiheys noin 345 asukasta neliökilometrillä. Kunnan asukkaita kutsutaan ranskaksi nimellä cupressiens.
Bert I. Gordon
Gordon keskittyi urallansa erityisesti b-elokuviin, ja hän ohjasi, tuotti tai käsikirjoitti yli 25 täyspitkää elokuvaa. Ne oli tuotettu pienellä budjetilla ja tiukoilla kuvausaikatauluilla. Gordonin drive-in-teattereihin tarkoitetuissa elokuvissa esiintyi jättiläismäisiä hahmoja, pienentyviä ihmisiä ja radioaktiivisia hirviöitä.
Coupvray
Brien tasangolla sijaitsevaa kuntaa halkoo vanha Morinjoen haaran uoma, jonka metsäiset savikkorannat ovat molemmin puolin noin 80 metriä korkeat. Louis Braillen kotitalon ja hänen muistomerkkinsä lisäksi kunnan nähtävyyksiin kuuluvat de Rohan -suvun linnan rauniot ja niitä ympäröivä metsäinen puisto. Kunnan eteläisimmässä osassa sijaitsevat 1990-luvulla rakennetun Eurodisney-huvipuiston suurimmat hotellit.
Bert I. Gordon
Gordon sai elokuviinsa useita tunnettuja näyttelijöitä. Don Ameche, Martha Hyer ja Zsa Zsa Gábor olivat mukana elokuvassa Picture Mommy Dead, Peter Graves Pelon kadussa, Basil Rathbone elokuvassa The Magic Sword, Beau Bridges ja Ron Howard elokuvassa Village of the Giants sekä Orson Welles Noituudessa.
Hänen tyttärensä, Susan, näytteli joissakin hänen elokuvissaan.
Coupvray
Coupvrayn kuuluisimpia asukkaita:
Oleanterikiitäjä
Oleanterikiitäjä (Daphnis nerii) on lähinnä trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä elävä perhonen, joka kuuluu kiitäjien (Sphingidae) heimoon. Suomessa se on äärimmäisen harvinainen harhailija.
Koko ja ulkonäkö
Toukka on vihreä tai ruskea, ja sen kyljissä on vaalea pitkittäisjuova, valkoisia pisteitä ja niskassa kaksi sinistä silmätäplää. Peräpäässä on kiitäjille tyypilliseen tapaan sarvi, joka lajilla on kuitenkin lyhyt ja väriltään keltainen. Ennen koteloitumista toukka muuttuu punertavaksi. Täysikasvuinen toukka on 105–125 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika
Laji on levinneisyydeltään afrikkalainen, eikä sillä ole vakituista kantaa Välimeren pohjoispuolella. Afrikan mantereen lisäksi sitä tavataan Etelä- ja Keski-Aasiassa aina Filippiineille saakka. Perhosella on voimakas vaellusvietti ja oleanterikiitäjiä vaeltaakin vuosittain Afrikasta Eurooppaan. Vaelluksen aikana laji voi olla Etelä- ja Keski-Euroopassa melko yleinen, ja useita kertoja sitä on tavattu jopa Suomessa asti.
Oleanterikiitäjällä tavataan kahdesta neljään, joskus jopa viiteen, sukupolvea vuodessa. Aikuisten perhosten lentoaika on toukokuusta syyskuuhun. Suomesta perhosyksilöitä on tavattu pääasiassa loppukesällä, toukkia ei koskaan.
Elinympäristö ja elintavat
Oleanterikiitäjä on kuivien joenuomien ja keitaiden laji. Sitä tavataan paikoilla, joilla kasvaa jonkin verran oleanteripensaita, mutta runsaat kasvustot eivät näytä perhosta kiinnostavan. Perhonen lepää päivisin oksistojen kätköissä. Perhonen lentää enimmäkseen ilta- ja aamuhämärässä ja käy silloin ahkerasti kukilla. Häirittynä se voi lähteä lentoon myös päivällä. Laji ei lennä valolle.
Parittelu kestää muutamia tunteja, mutta pari pysyy yleensä yhteen kiinnittyneenä seuraavaan iltaan saakka. Naaras munii 250–300 munaa, jotka se munii ravintokasvin nuoriin versoihin. Nuoret toukat eivät piilottele, mutta vanhemmat toukat viettävät päivät pensaan tyvellä tai karikkeessa. Toukan kasvu riippuu paljon lämpötilasta. Toukka on täysikasvuinen runsaassa kahdessa viikossa, kun lämpötila pysyy 28 °C tuntumassa, ja noin kuukaudessa 25 °C:n lämpötilassa. Toukka koteloituu kellertävän kotelokopan sisään maanpinnalle, karikkeen joukkoon. Kotelo on talvehtiva elämänvaihe, joskaan perhosen elinalueella ei varsinaista talvea ole, eikä se selviä edes Etelä-Euroopan talvista kuin poikkeuksellisen suotuisina vuosina.
Ravintokasvi
Toukka käyttää ravinnokseen pääasiassa oleanteria (Nerium oleander) mutta myös talvioita (Vinca).
John Stenström
John Benjamin Stenström (17. joulukuuta 1874 Turku − 3. maaliskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Stenströmin vanhemmat olivat Turun tuomiokirkon taloudenhoitaja, varapastori Gustaf Ferdinand Stenström (1826−1897) ja tämän toinen puoliso Hilda Adolfina Olivia Lundenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa 1896. Stenström sai varatuomarin arvon 1899.
Stenström oli Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1927−1930 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1930−1944.
John Stenström oli naimisissa 1901−1906 lääkintävoimistelija Lilly Tammelinin kanssa, liitto päättyi avioeroon. Hän oli sitten naimisissa 1906−1910 Bertha Procopén (k. 1910) kanssa ja 1913−1935 Elin Sofia Holmbergin, o.s. Annala (k. 1935) kanssa.
Elina Netšajeva
Netšajeva valmistui Tallinnan ranskalaisesta lyseosta vuonna 2011, opiskeli laulua Tallinnan taideinstituutissa vuosina 2011–2014 ja valmistui vuonna 2016 Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta klassisen laulun maisteriksi.
Netšajeva on osallistunut kahdesti Eesti otsib superstaari -laulukilpailuun, ja sijoittui Klassikatähed 2014 -kilpailussa kolmen parhaan joukkoon. Hän oli yksi vuoden 2017 Eesti Laul -kilpailun semifinaalien juontajista.
Cecil Green (kilpa-autoilija)
Cecil Green (30. syyskuuta 1919 Dallas Texas – 29. heinäkuuta 1951 Winchester Indiana) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500:een kahdesti kausilla 1950–1951. Hän ajoi neljänneksi vuoden 1950 kilpailussa saavuttaen 3 pistettä.
Green voitti 34 kilpailua AAA-sarjassa vuosina 1948–1950 Oklahomassa, Missourissa ja Teksasissa. Hän voitti seitsemällä eri Offenhauserin autolla. Green menehtyi aika-ajoissa vuonna 1951 Winchester Speedwayllä Winchesterissä, Indianassa. Onnettomuus tunnetaan nimellä "Musta sunnuntai".
Green valittiin vuoden 2003 National Midget Auto Racing Hall of Fameen.
Cameron Meyer
Cameron Meyer (s. 11. tammikuuta 1988 Viveash, Länsi-Australia) on australialainen rata- ja maantiepyöräilijä.
Meyer on voittanut ratapyöräilyn MM-kilpailuissa pisteajon maailmanmestaruuden 2009, pisteajon, joukkuetakaa-ajon ja pariajon maailmanmestaruuden 2010, pariajon maailmanmestaruuden 2011, pisteajon maailmanmestaruuden 2012, pisteajon ja joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden 2017 sekä pisteajon maailmanmestaruuden 2018. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia. Delhin Kansainyhteisön kisoissa 2010 hän voitti kolme kultamitalia.
Meyer aloitti maantiepyöräilyn ammattilaisuransa Garmin-tallissa 2009–2011. Hän edusti Orica-GreenEDGE-joukkuetta 2012–2015, Dimension Dataa puoli vuotta kesäkuuhun 2016 sekä Mitchelton-Scott / Team BikeExchangea syyskuusta 2017 alkaen uransa loppuun, syyskuuhun 2022 saakka. Hän voitti UCI World Tour -sarjaan kuuluneen Tour Down Under -etappikilpailun 2011 kahden sekunnin erolla Matthew Gossiin. Hän voitti Kansainyhteisön kisoissa 2018 kultaa aika-ajossa.
Saavutuksia
Lähde: Cycling Archives
Odette Ducas
Odette Ducas (o.s. Delcellier, s. 4. marraskuuta 1940 Chevrainvilliers, Seine-et-Marne, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälajeina olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Odette Ducas sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 viisiottelussa kuudenneksi tuloksella 4 926 pistettä. Hänen tuloksensa ottelun osalajeissa olivat 14,5 s 100 metrin aitajuoksussa, 12,53 m kuulantyönnössä, 166 cm korkeushypyssä, 650 cm pituushypyssä sekä 24,8 s 200 metrin juoksussa. Hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestijuoksuun, jossa Ranskan joukkue sijoittui seitsemänneksi ajalla 45,5 s. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui viisiottelussa 22:nneksi pistein 4 101 sekä karsiutui pituushypyssä tuloksella 616 cm. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1969 Belgradissa Ducas voitti kultaa 4×1 kierroksen viestijuoksussa.
Ranskan mestaruuden Ducas voitti pituushypyssä vuosina 1962 ja 1968–1973 sekä viisiottelussa vuosina 1970–1971. Ranskan ennätystä hän paransi pituushypyssä kolmesti vuosina 1968–1971 sekä viisiottelussa neljä kertaa vuosina 1970–1971. Hänen viimeisimmän pituushyppyennätyksensä 649 cm ylitti Jacqueline Curtet syyskuussa 1977. Viimeisimmän viisiotteluennätyksensä 4 925 pistettä, joka taulukkomuutoksen myötä muuttui 4 330 pisteeksi, Ducas menetti kesäkuussa 1972 Marie-Christine Debourselle.
Elysium (Pet Shop Boysin albumi)
Elysium on Pet Shop Boysin studioalbumi, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2012.
Please Stay
"Please Stay" on dancepopkappale Kylie Minoguen albumilta Light Years (2000). Se julkaistiin singlenä 11. joulukuuta 2000, ja sen kirjoittivat Kylie Minogue, Richard Stannard, Julian Gallagher ja John Themis.
Par-4
Par-4 on eturauhasesta löydetty geeni. Geeni estää hiirillä syövän kehittymistä. Geeni ohjelmoi syöpäsoluja siten, että ne tuhoavat itsensä. Näin ne myös estävät syöpää syntymästä. Geeni löytyi kentuckylaisessa yliopistossa.
Eurovision laulukilpailu 2013
Eurovision laulukilpailu 2013 oli järjestyksessään 58. Eurovision laulukilpailu. Kilpailu järjestettiin Malmössä, Ruotsissa, koska Ruotsin edustaja Loreen voitti kappaleellaan ”Euphoria”.
Peikonmalja
Peikonmalja (Ionomidotis irregularis) on Suomessa kasvava erittäin uhanalainen sienilaji. Se kasvaa lehdoissa sekä norojen ja purojen ympäristössä. Peikonmaljaa on löydetty vain kahdesta metsästä Suomesta.
Eurovision laulukilpailu 2013
Tämä oli viides kerta, kun Ruotsi isännöi kilpailua, edellisen kerran Ruotsi toimi isäntänä vuonna. SVT valitsi Malmö Arenan kilpailun areenaksi harkittuaan muita Ruotsin areenoita. Ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1995 kilpailun juontajana toimi vain yksi henkilö, Petra Mede. Kilpailuun osallistui kaikkiaan 39 maata; palasi yhden välivuoden jälkeen. ,, ja  ilmoittivat vetäytyvänsä. Kilpailun design rakennettiin teeman "We are one" avulla – korostaen kaikkien osallistuvien maiden tasavertaisuutta kulttuuri-eroista huolimatta. Verrattuna edellisvuosien Euroviisuihin kilpailussa keskityttiin artisteihin ja heidän maihinsa, sen sijaan että olisi markkinoitu Ruotsia. Edellisvuosista poiketen "postikorttivideot" esittelivät artistia ja hänen jokapäiväistä elämäänsä maan sijasta. Viimeksi artistit nähtiin postikorteissa vuonna 2003.
Kilpailun voitti Tanskan edustaja Emmelie de Forest kappaleellaan "Only Teardrops". Kappale sai 281 pistettä, toiseksi tulleeseen Azerbaidžaniin eroa oli 47 pistettä. Tanska voitti myös edellisellä kerralla Ruotsin isännöidessä kilpailua vuonna 2000. Ukraina tuli kolmanneksi ja Norja neljänneksi. Suoraan finaaliin päässeistä maista vain Italia pääsi top 10:een, tullen seitsemänneksi. Alankomaat pääsi pitkästä aikaa finaaliin ja tuli yhdeksänneksi, edellisen kerran se oli ollut mukana finaalissa vuonna 2004.
Ensimmäistä kertaa kahteenkymmeneen vuoteen yksikään entisistä ei päässyt finaaliin. Suomen antamat pisteet ilmoitti finaalissa laulaja Kristiina Wheeler.
Tapahtumapaikka
thumb|Malmö Arena
SVT tiedotti 8. heinäkuuta 2012, että Malmössä sijaitseva Malmö Arena on valittu vuoden 2013 kilpailun areenaksi. Tämä on viides kerta, kun Ruotsi ja toinen kerta, kun Malmö isännöi Eurovision laulukilpailua. Aikaisemmat Ruotsissa järjestetyt kilpailut olivat vuosina, , ja. Näistä kilpailu järjestettiin Malmössä vuonna.
Valintavaihe
Ruotsin voitettua vuoden 2012 kilpailun SVT:n toimitusjohtaja Eva Hamilton kertoi tiedotusvälineille, että vuoden 2013 kilpailun tapahtumapaikaksi on harkinnassa joko Tukholma, Göteborg tai Malmö. Kun kisat edellisen kerran järjestettiin Ruotsissa, käytössä oli Globen-areena. Vuonna 2013 se oli kuitenkin varattu jääkiekon MM-kilpailulle, eikä sitä voitu käyttää Eurovision laulukilpailun järjestämiseen valittuina päivinä.
Expressen-lehden mukaan yksi mahdollisuus olisi ollut järjestää kilpailu kolmessa eri paikassa – semifinaalit Göteborgissa ja Malmössä ja finaali Tukholmassa. SVT kuitenkin hylkäsi tämän mahdollisuuden, sillä televisioväen, katsojien ja osallistujien siirtäminen paikkojen välillä olisi tuottanut ongelmia. Tämän vuoksi tiedotettiin, että koko tapahtuma järjestetään vain yhdessä kaupungissa.
Kesäkuun 20. päivänä 2012 tiedotettiin, että kilpailua ei voida järjestää Göteborgissa, koska siellä on Göteborg Horse Show -hevoskilpailu huhtikuun loppupuolella. Lisäksi oli epävarmuutta hotellihuoneiden saatavuudesta, koska alueella järjestetään samaan aikaan muitakin tapahtumia.
Susu (makeinen)
Susu on Fazerin valmistama maitosuklaalla kuorrutettu riisimuroja ja toffeeta sisältävä makeinen. Susua on saatavilla 175 gramman makeispussissa, Susu Original sekä 19 gramman minipatukkana, Susu Mini. Alkuperäisen version valmistus aloitettiin vuonna 1975, jolloin sitä mainostettiin sloganilla "Susu maistuu niinkuin pusu, jonka antaa paras ystävä". Minipatukat tulivat myyntiin vuonna 2006. Susua löytyy myös joistain irtokarkkivalikoimista.
Eurovision laulukilpailu 2013
Valintavaihe
SVT oli kertonut, että kilpailun areena oli edellisiin vuosiin verrattuna pienempi, koska yleisön kokemaa elämystä haluttiin parantaa. Tämän takia areenaksi valittiin Malmö Arena. Eurovision laulukilpailun vastaava tuottaja Martin Österdahl Malmössä kertoi Ruotsin lehdistölle, että hän ei pitänyt siitä, että Eurovision laulukilpailuja oli järjestetty isoilla areenoilla viime vuosina. Hänen mielestään isompi areena ei tehnyt Euroviisuja paremmaksi. Hän ja SVT haluavat, että Eurovision laulukilpailu vuonna 2013 on persoonallisempi. He myös halusivat tuoda "Eurovision-kokemuksen uudelle tasolle". SVT ja Österdahl huomauttavat myös EBUn toiveesta, että Eurovision laulukilpailua pienennettäisiin vuonna 2013, koska rahalliset kulut ovat jo niin suuria. SVT kuitenkin teki itsenäisesti vuoden 2013 kilpailua koskevat päätökset.
Wilhelm Harteveld
thumb|upright|Wilhelm Harteveld Wilhelm Julius Napoleon Harteveld (5. huhtikuuta 1859 Tukholma – 1. lokakuuta 1927 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari, pianisti, kirjailija sekä kansanlaulujen keräilijä ja sovittaja. Hän työskenteli yli 40 vuotta Venäjällä, jossa hän muun muassa keräsi lauluaineistoa. Venäjällä hän käytti nimeään muodossa Wilgelm Napoleonovitj Garteveld.
Eurovision laulukilpailu 2013
Valintavaihe
Seuraavat kaupungit olivat ehdolla, ja ne olivat alustavasti varanneet hotellihuoneita ja areenoita Eurovision laulukilpailua varten. 8. heinäkuuta 2012 kerrottiin, että Malmö Arena on valittu kilpailupaikaksi.
Wilhelm Harteveld
Varhaiset vaiheet
Harteveldin isä oli hollantilaissyntyinen litografi Salomon Harteveld ja äiti Johanna Gustafva Vidgar. Harteveld varttui sisarensa Hannan kanssa Vanhassakaupungissa. Hänen on kerrottu opiskelleen Leipzigin konservatoriossa, mutta hän ei ollut siellä kirjoilla; hän saattoi silti osallistua luennoille, todennäköisesti 1870-luvun puolessavälissä.
Työ Venäjällä
Harteveld muutti Moskovaan vuonna 1877. Venäjällä alettiin kustantaa hänen laulujaan Heinrich Heinen sanoihin ja hänen pianokappaleitaan. Hänen musiikkinsa nuotteja mainostettiin myös Ruotsissa, Norjassa ja Saksassa. 1880-luvulta 1890-luvulle hän työskenteli pianistina ja kuoronjohtajana Kiovassa. Hän perusti kaupunkiin musiikkiseuran noin vuonna 1890 ja ryhtyi sen johtajaksi. Seuran ensimmäiseen konserttiin osallistui Pjotr Tšaikovski. Harteveld soitti konserteissa Edvard Griegin, Franz Lisztin, Robert Schumannin, August Södermanin, Halfdan Kjerulfin ja Niels Gaden ohjelmistoa sekä omia pianokappaleitaan ja romanssejaan. Hän ei säveltäjänä ollut uudistaja, vaan häneltä säilyneet harvat alkuperäiset sävellykset osoittavat hyvää romanttisen ohjelmiston tuntemusta enimmäkseen Saksan ja Skandinavian perinteistä.
Eurovision laulukilpailu 2013
Formaatti
Puhelin- ja raatiäänten tuloksiin tehtiin muutoksia vuoden 2013 säännöissä. Jokaisen jäsenen kunkin maan raadista täytyi arvioida kaikki kappaleet, oman maansa kappaletta lukuun ottamatta. Jokaisen jäsenen äänestystulokset yhdistettiin maaraadin tuloksiin, ja näin saatiin sijoittuminen viimeisestä ensimmäiseen. Samoin myös puhelin- ja tekstiviestiäänet käsiteltiin kokonaisena sijoituksena, ottaen huomioon kaikki sijat pelkän kymmenen kärjen sijasta. Raatien tulokset yhdistettiin puhelinäänestyksen tuloksiin. Kappale, joka sijoittui parhaiten, sai 12 pistettä ja huonoiten sijoittunut yhden pisteen.
Kilpailun viralliset yhteistyökumppanit olivat ruotsalainen teleoperaattori TeliaSonera ja saksalainen kosmetiikkayritys Schwarzkopf. Lisäksi meikkiyhtiö IsaDora, päivittäistavaraketju ICA ja Tetra Pak olivat kilpailun yhteistyökumppaneita.
Wilhelm Harteveld
Työ Venäjällä
Vuonna 1912 Harteveld osallistui hankkeeseen, joka järjestettiin Borodinon taistelun 100-vuotisjuhlan kunniaksi. Hän valmisti ohjelman, joka sisälsi sovituksia ranskalaisista ja venäläisistä lauluista Napoleonin sotaretkestä Venäjälle. Sovitukset oli tehty orkesterille, puhallinyhtyeelle, solisteille ja kuorolle. Toisena kansanmusiikkisovitusten kokoelmana ilmestyi Balkanfolkets krigssånger – 22 sånger och marscher. Kansanlaulusovitukset hallitsivat Harteveldin vuoden 1900 jälkeistä tuotantoa, ja hän alkoi saada niistä enemmän tunnustusta kuin muista teoksistaan. Vuosina 1908–1918 hän valmisti musiikkiesityksiä Nikita Balijevin johtamaan Letutšaja Myš -kabareepaikkaan. Tämän jälkeen hän lähti paluumatkalle Ruotsiin. Matkasta muodostui vaivalloinen ja vasta yli puolentoista vuoden päästä Harteveld pääsi vaimonsa ja tyttärensä kanssa Göteborgiin.
Eurovision laulukilpailu 2013
Formaatti
Sarah Dawn Finer esitteli molemmissa semifinaaleissa sekä finaalissa Ruotsia Lynda Woodruff -hahmona. "Lynda" kertoi Ruotsin äänet viime vuoden kilpailussa Bakussa. 28. huhtikuuta tiedotettiin, että jalkapalloilija Zlatan Ibrahimović tulisi olemaan osa finaalin avajaisnumeroa. Hän toivotti vieraat tervetulleeksi kotikaupunkiinsa Malmöhön etukäteen nauhoitetun videoviestin muodossa. Ruotsin vuoden edustaja Eric Saade toimi lämpiön isäntänä finaalissa.
Wilhelm Harteveld
Myöhemmät vaiheet
Palattuaan Ruotsiin Harteveld ei enää säveltänyt uusia teoksia, eikä vanhempien sävellysten saaminen esitetyiksi osoittautunut helpoksi. Kabareekomedioita kuitenkin käänsi ja käytti Robert Ryberg Tukholman Folkteaternissa. Kärlekens triumfsång -oopperaa ei ennakkoesityksen jälkeen hyväksytty Kuninkaallisen draamateatterin ohjelmistoon. Harteveld sai kuitenkin julkisuutta ja tuloja kappaleilla "Marcia Carolus Rex" (alun perin soolopianolle) ja "Hymn till Apollo i Delfi" (kuorolle) sekä kirjallisilla töillä, joihin kuului ''Svart och rött. Sorglustiga historier från det gamla och nya Ryssland''. Kumpikaan mainituista kappaleista ei ollut alkujaan Harteveldin omaa käsialaa; "Marcia Carolus Rex" perustui Venäjän-aineistoon, nykytiedon perusteella sotilaalliseen marssiin Moskovasta vuodelta 1812. Ruotsissa Harteveldin nimi on yhdistetty ennen kaikkea tähän kappaleeseen, joka nousi huomattavaan suosioon 1920-luvulla. Harteveldin vaimo oli juuriltaan venäläis-virolainen Anna Peder, jonka kanssa hänellä oli tytär Magda Lagerman, myöhemmin itse kirjailija ja kielenkääntäjä. Harteveldilla oli kolme lasta myös aiemmista suhteista Venäjällä. Yksi hänen pojistaan, Georgi, työskenteli sittemmin konserttipianistina ja säveltäjänä ja vieraili esiintyjänä Ruotsissa 1930-luvulla.
Eurovision laulukilpailu 2013
Semifinaaleihin jako
Maiden jakaminen semifinaaleihin järjestettiin 17. tammikuuta 2013 Malmö City Hallilla. Koska Malmö on maantieteellisesti lähellä sekä Tanskaa että Norjaa, ne päätettiin sijoittaa eri semifinaaleihin, jotta molemmista maista tuleville vierailijoille riittäisi lippuja. EBU suoritti arvonnan, jonka seurauksena Tanska esiintyi ensimmäisessä semifinaalissa ja Norja toisessa semifinaalissa. Israel pyysi saada esiintyä toisessa semifinaalissa, sillä sen kansallispäivä olisi ollut päällekkäin ensimmäisen semifinaalin kanssa. Edellisvuosien tapaan jäljelle jääneet maat automaattisia finaalimaita (Ranska, Saksa, Italia, Espanja, Ruotsi ja Iso-Britannia) lukuun ottamatta jaettiin lisäjännityksen luomiseksi edellisten yhdeksän vuoden äänestystapojensa mukaisesti ryhmiin.
Wilhelm Harteveld
Myöhemmät vaiheet
Laulut Harteveldin Siperian-aineistosta ovat saaneet osakseen uutta huomiota nyky-Venäjällä. Niitä on myös esitetty, levytetty ja julkaistu uusina painoksina Venäjän ulkopuolella. Harteveldin ohjelma Borodinon taistelun satavuotisjuhlaa varten otettiin esiin arkistoista vuonna 2012. Hänen sovituksensa kansanlaulusta "Vanitjka, prihodi" ja hänen Almansor-oopperansa neljännen näytöksen "Zulejman andalusialainen romanssi" ovat olleet melko suosittuja Venäjän sopraano-ohjelmistossa.
Eurovision laulukilpailu 2013
Semifinaaleihin jako
Ryhmiinjaon suoritti puhelinäänestyskumppani Digame seuraavasti:
Esiintymisjärjestys
Aiemmista vuosista poiketen esiintymisjärjestystä ei määritetty arpomalla, vaan sen päättivät ohjelman tuottajat. Uuden käytännön tavoitteena on tehdä kilpailusta jännittävämpi ja varmistaa, että kaikilla kilpailijoilla on tasavertainen esiintymismahdollisuus eivätkä liian samankaltaiset esitykset jätä toisiaan varjoonsa. Päätös sai aikaan vaihtelevia reaktioita fanien ja televisioyhtiöiden keskuudessa.
Esiintymisjärjestys julkaistiin 28. maaliskuuta 2013. Finaalin esiintymisjärjestys määritettiin 17. toukokuuta 2013.
Isäntämaan toimittaja
11. heinäkuuta 2012 ruotsalaisen tuotantoryhmän ja ohjelman tuottaja Christer Björkman kehotti, etteivät fanit ostaisi lippuja, jotka ovat jo nyt liikkeellä, vaan odottaisivat lipunmyynnin alkua virallisilta Eurovision-lipunmyyntikanavilta. Björkman sanoi, että kuluu vielä kauan aikaa ennen kuin viralliset liput julkaistaan, sillä istumapaikka- ja lavasuunnitelmat ovat vielä kesken. Björkman myös vakuutti, että majoitusvaihtoehtoja tulee olemaan riittävästi Malmöhön kilpailun vuoksi matkustaville ihmisille ja että organisaatio on varannut suuren määrän hotellihuoneita muun muassa eri maiden delegaatioille. Osa näistä saatetaan myöhemmin luovuttaa yleisesti varattavaksi. SVT tiedotti virallisesta lipunmyynnin aloituksesta 21. marraskuuta.
17. lokakuuta 2012 kilpailun vastaava tuottaja Martin Österdahl kertoi ruotsalaiselle Dagens Nyheter -lehdelle, että SVT suunnittelee vuoden 2013 kilpailussa olevan vain yksi juontaja, toisin kuin edellisten vuosien kilpailuissa, joissa jokaisessa on ollut jopa kolme eri juontajaa. Vain yhtä juontajaa käytettiin viimeksi vuonna, jolloin ohjelman juonsi Mary Kennedy. 28. tammikuuta ilmoitettiin, että kisan juontaa yksin Petra Mede.