cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uranuurtajia ja rakentajia
Elämäkerrat
Teoksen elämäkertojen kirjoittajina on useita eri henkilöitä, Otto P. Pehkonen laati seitsemän elämäkertaa ja Kaarlo I. Tuominen ja Martti Väinölä neljä, mutta myös esimerkiksi Väinö Tanner kaksi. Elämäkerrat ja niiden kirjoittajat ovat teoksen esittämässä järjestyksessä seuraavat:
Muurahaiskävyt
Muurahaiskävyt (Pholidota) ovat muurahaisia syöviä hampaattomia ja pitkäkielisiä nisäkkäitä, joiden koko ruumista vatsaa lukuun ottamatta peittää keratiinista koostuvien kovien, teräväreunaisten ja käpyjen suomuja muistuttavien levyjen muodostama panssari. Muurahaiskävyt ovat ainoita nisäkkäitä, joilla on tällainen puolustuspanssari. Petoja vastaan ne puolustautuvat kääriytymällä palloksi kuten vyötiäiset, mutta eivät ole niille läheistä sukua. Muurahaiskäpyjä elää Afrikassa Saharan eteläreunan ja Etelä-Afrikan valtion pohjoisrajan välisellä alueella. Aasiassa niitä elää Kaakkois-Aasiassa ja Intiassa.
Muurahaiskäpyjen lahkoon kuuluu kahdeksan lajia, joista neljä elää Afrikassa ja neljä Aasiassa. Niistä suurikokoisin on jättiläismuurahaiskäpy (Manis gigantea). Muurahaiskävyillä on neljä jalkaa, mutta liikkuessaan maalla nopeasti ne kävelevät vain takajaloillaan ja pitävät lyhyitä eturaajojaan rintansa edessä. Etujalkoja ja teräviä kynsiä ne käyttävät kaivamiseen ja puissa kiipeämiseen.
Suoranainen uhka on (sala)metsästys, joka liityy lajin käyttöön sekä ravintona että perinteisessä lääketieteessä Aasiassa.
Evoluutio
Muurahaiskäpyjen esihistoria on jäänyt hämärän peittoon, mutta monet niiden poikkeukselliset piirteet viittaavat siihen, että muurahaiskävyt erottautuivat muiden nisäkkäiden kehityshaaroista jo varhaisessa vaiheessa dinosaurusten joukkosukupuuton jälkeen. Varhaisimmat muurahaiskäpyfossiilit ovat löytyneet Euroopasta noin 45 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista (keskieoseenikausi). Saksasta löytyneen Eomanis-muurahaiskävyn fossiilin perusteella voidaan todeta, että se muistutti hyvin paljon nykyisiä lajeja. Muurahaiskävyt ovat sittemmin levittäytyneet Aasiaan ja Afrikkaan. Beringinsalmenkin ne ovat ilmeisesti ylittäneet, sillä muurahaiskäpyjen fossiileita on löydetty noin 35 miljoonaa vuotta vanhoista kerrostumista. Varhaisimmat Aasian muurahaiskäpyfossiilit ovat 24 miljoonaa vuotta vanhoja, ja Afrikkaan ensimmäiset lajit ovat siirtyneet fossiiliaineiston perusteella noin 30 miljoonaa vuotta sitten. Viimeiset merkit eurooppalaisista muurahaiskävyistä ovat peräisin pleistoseenikaudelta.
Huolimatta siitä, että muurahaiskävyt muistuttavat Etelä-Amerikan vajaahampaisia, kuten vyötiäisiä puolustusmekanisminsa ansiosta ja muurahaiskarhuja ruokavalionsa ja kielensä perusteella, eivät ne ole läheistä sukua keskenään. Varhaisessa vaiheessa muurahaiskävyt kyllä luokiteltiin vajaahampaisiin. Nykyisin muurahaiskäpyjen arvellaan geenitutkimusten perusteella kehittyneen sattumalta vajaahampaisia muistuttavaksi eurooppalaisista petoeläimistä. Muurahaiskävyt ovat vajaahampaisten ja maasian kanssa eläviä todisteita konvergenttisestä evoluutiosta. Tarkempia tietoja petoeläinten muurahaiskäpyihin johtaneesta kehityksestä ei ole pystytty saamaan.
Taksonomia
Muurahaiskäpyjen Pholidota-lahkossa on yhteensä kahdeksan elossa olevaa lajia, jotka kaikki kuuluvat heimoon Manidae. Ne on tavallisesti luokiteltu myös yhteen sukuun, Manis. Nyttemmin jotkin lähteet, muun muassa kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN, ovat jakaneet lajit neljään sukuun. Nämä aiemmin alasukuina pidetyt uudet suvut ovat Manis, Smutsia, Phataginus ja Uromanis.
Elossa olevan Manidae-heimon lisäksi muurahaiskäpyjen lahkoon luokitellaan kaksi esihistoriallista heimoa, Metacheiromyidae ja Epoicotheriidae. Esihistoriallisia sukuja ovat Eurotamandua, Cryptomanis, Eomanis, Necromanis ja Patriomanis.
Muurahaiskävyt ovat melko läheistä sukua petoeläimille (Carnivora) ja ne on toisinaan luokiteltu yhteiseen Ferae-nimiseen kladiin.
Nykyiset lajit
Tämän lajilistan taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World-teokseen vuodelta 2005.
Ulkonäkö
Muurahaiskävyillä on liikkuvien, limittäin menevien ja teräväreunaisten levyjen peittämä pitkulainen ruumis, lyhyet jalat ja pitkä lihaksikas häntä. Levyt muistuttavat muodoltaan hain hammasta tai käpyjen siementä. Levyjen väri vaihtelee lajeittain tumman ruskeasta kellertävään, ja ne tarjoavat oivan suojavärin öiseen aikaan. Levyt koostuvat keratiinista. Levyt ovat yleensä limittyneet 18 riviin. Aasialaiset ja afrikkalaiset lajit eroavat toisistaan muutamalla tavalla panssarin suhteen. Aasialaisilla lajeilla levyjen välistä pilkottaa 3–4 ohutta karvaa, kun taas afrikkalaisilla ei näitä karvoja ole. Vatsassa, kaulassa ja kuonon päässä ei suojalevyjä ole lainkaan, mutta näitä kohtia peittää kevyt karvoitus, joten muurahaiskävyt eivät ole täysin kaljuja. Levyttömiä kohtia muurahaiskävyt suojaavat työntämällä pään vatsansa alle ja asettamalla häntänsä päänsä yläpuolelle. Levyjen määrä ei muutu eläinten elinaikana, mutta jos levyjä irtoaa elämän aikana, niin ihon tyvisolukerroksen kudokset tuottavat nopean kopioitumisen seurauksena ihoon nystyjä (dermal papillae), jotka kovettuessaan muodostavat uuden suojalevyn.
Muurahaiskäpyjen kehon rakenne muistuttaa jonkin verran Etelä-Amerikassa elävää isomuurahaiskarhua. Lajien ruumiinpituus vaihtelee 30–90 cm välillä, mihin ei sisälly vielä häntää, joka on yleensä vähintään yhtä pitkä kuin ruumis. Pitkähäntämuurahaiskävyllä on nimensä mukaisesti ruumista huomattavasti pitempi häntä. Painavimmat lajit painavat noin 35 kilogrammaa, kun pienimpien kohdalla täysikasvuisen yksilön massa on 1 kg. Painosta noin 20 % johtuu panssarikilvestä, ja urokset ovat naaraita 10–50 % painavampia. Arboreaalisilla eli puussa elävillä lajeilla panssarilevyt ovat kevyempiä.
Muurahaiskävyt ovat melko hiljaisia, niiden äänet ovat lähinnä puhinaa ja sihinää. Ääntelyllä ei siksi arvella olevan suurta merkitystä niiden sosiaalisessa käyttäytymisessä.
Anatomia
Muurahaiskävyillä ei ole lainkaan hampaita. Niille on kehittynyt tahmea, 15–40 senttimetriä pitkä ja lantiosta alkunsa saava kieli, jolla ne syövät helposti muurahaisia ja termiittejä. Kielen tahmeutta ylläpitävät rinnassa sijaitsevat suuret sylkirauhaset. Hampaiden puuttumisen takia muurahaiskäpyjen mahalaukun rakenne on erilainen kuin muilla nisäkkäillä: mahaporttia ympäröi paksu lihaskerros, jossa on keratiinista koostuvia piikkejä. Tämän maharakenteen avulla muurahaiskävyt "pureskelevat" syömänsä ruoan, kuten linnut tekevät lihasmahassa. Joidenkin lintujen tapaan myös muurahaiskävyt nielevät pikkukiviä, jotka auttavat ruoan pillkomisessa.
Muurahaiskäpyjen pää on suippomainen, ja sen kärjessä ovat suuaukko ja sieraimet. Silmät ja korvat sijaitsevat pään sivuilla. Ulkokorvat ovat yleensä erittäin pienet tai ne ovat surkastuneet kokonaan pois. Muurahaiskävyt pystyvät sulkemaan korva- ja sierainaukkonsa, mikä helpottaa muurahaisten syömistä. Pään luustollinen rakenne on hyvin tasainen. Poskikaaret ovat epätäydelliset. Pääkallosta puuttuu monia rakenteita, joihin pureskelulihakset voisivat kiinnittyä. Alaleuka on hyvin heikko, eikä se juuri liiku eläimen syödessä, koska siltä puuttuu monia alaleuan ulokkeita, jotka mahdollistaisivat sen liikkumisen (, coronoid process). Kasvolihaksia muurahaiskävyillä on hyvin vähän.
Levinneisyys
Muurahaiskäpyjen reviirit ovat laajoja, uroksilla parikymmentä hehtaaria ja naarailla kolmesta neljään hehtaaria. Muurahaiskävyt elävät maanalaisissa pesissä. Pesäkolojen suuaukon halkaisija on muutamia kymmeniä senttejä. Kahden metrin läpimittaiseen pesään johtaa noin 2,5 metriä pitkä käytävä. Joillakin lajeilla pesäkolot ovat jopa kuusi metriä syviä. Pesässä ollessaan muurahaiskävyt yleensä tukkivat suuaukon maalla. Arboreaaliset lajit kulkevat korkeimmillaan noin kuuden metrin korkeudessa, mutta vierailevat säännöllisesti maanpinnalla.
Marco Polo
Marco Polo (n. 1254 – 8. tammikuuta 1324) oli venetsialainen kauppias ja tutkimusmatkailija. Hänet tunnetaan matkakertomuksestaan Marco Polon matkat, jossa hän kertoo matkastaan silkkitietä pitkin Kiinaan isänsä ja setänsä kanssa 1270-luvulla sekä 17 vuotta kestäneestä oleskelustaan mongolihallitsija Kublai-kaanin hovissa ja muualla Aasiassa. Kirja on ensimmäinen eurooppalainen omiin kokemuksiin perustuva matkakirja Kiinasta.
Muurahaiskävyt
Ravinto
Muurahaiskävyt ovat hyönteissyöjiä, joiden ruokavalio koostuu lähinnä muurahaisista ja termiiteistä. Ne pyydystävät saaliinsa pitkällä, ohuella ja tahmealla kielellään, joka ulottuu hyvin termiittien pesätunneleihin. Lepoasennossa kieli työntyy rintaonteloon. Muurahaiskävyt käyttävät kieltään myös veden juomiseen. Päästäkseen paremmin käsiksi hyönteisiin, ne joutuvat rikkomaan pesiä tai kääntämään maata vahvoilla etujaloillaan. Yksilön syömä ruoka voidaan päätellä sen ulosteesta: muurahaisia syöneellä se on mustaa ja termiittejä syöneellä se on ruskeaa. Ruoan etsimisessä ne käyttävät tarkkaa hajuaistiaan. Suurimmat muurahaiskäpylajit syövät muitakin hyönteisiä, ja ruokatilanteen niin pakottaessa, muutkin lajit syövät saatavilla olevia kuorettomia hyönteisiä.
Marco Polo
Perhetausta
Marco Polo syntyi johtavaan venetsialaiseen kauppiasperheeseen noin vuonna 1254. Polon suvulla oli vakiintuneet kauppasuhteet Levanttiin ja Mustanmeren rannikoille, ja he omistivat asuntoja Konstantinopolissa ja Krimillä.
Muurahaiskävyt
Lisääntyminen
Muurahaiskäpy kaivaa maahan pesäkolon, jossa se synnyttää. Emo elää yleensä pesässä yksin, mutta joissakin tapauksissa uroksen on nähty elävän naaraan kanssa. Muurahaiskäpyjen kohtu on kaksisarvinen, ja siinä kehittyy yleensä yksi poikanen. Kahden poikasen raskaudet ovat mahdollisia, mutta kolmoset ovat harvinaisia. Poikanen on jo maailmaan tullessaan suomuinen, vaikka suomut ovatkin pehmeitä ja etenkin kuonon seudulla heikosti kehittyneitä. Vastasyntyneiden yksilöiden pituus on noin 30 cm ja ne painavat 90–500 grammaa. Naaraalla on kaksi nisää, joilla se ruokkii poikastaan.
Marco Polo
Perhetausta
Marco Polon isä Niccolò ja tämän veli Maffeo Polo olivat kauppiaita Konstantinopolin venetsialaiskorttelissa. Olosuhteiden muuttuessa poliittisesti rauhattomiksi veljekset lähtivät vuonna 1260 pohjoiseen Kultaisen ordan mongolivaltion alueelle ja pääsivät paikallisen mongolihallisijan suosioon. Niccolò ja Maffeo kiertelivät ja kävivät kauppaa mongolien hallitsemilla alueilla, kunnes saivat Buharassa tehtäväkseen toimia viestinviejinä suurkaani Kublai-kaanille, joka hallitsi Kataissa, nykyisessä Kiinassa. Heidät kutsuttiin Kublai-kaanin hoviin Xanaduun, missä he saivat ystävällisen vastaanoton. Polot palasivat Venetsiaan vuonna 1269 yhdeksän vuoden reissun jälkeen. Kublai oli antanut Poloille kirjan, lahjoja ja kirjeitä paaville vietäväksi, ja pyysi heitä takaisin tullessaan tuomaan mukanaan lähetyssaarnaajia ja öljyä Jeesuksen Kristuksen pyhästä öljylampusta.
Muurahaiskävyt
Lisääntyminen
Muurahaiskäpyjen elinikää luonnossa ei tunneta, mutta vankeudessa ne ovat eläneet 12-vuotiaiksi.
Marco Polo
Kublai-kaanin hovissa
pienoiskuva|Marco Polo [[Kublai-kaanin hovissa. Marco Polon matkakirjan Il milione kuvitusta.]] Polot viettivät Kiinassa 17 vuotta. Marco Polo asui Kublai-kaanin vieraana ja pääsi tutustumaan tämän valtakuntaan, perehtyen samalla Kiinan yhteiskuntaan ja kulttuurisiin tapoihin. Hän myös oppi Kiinassa oleskelunsa aikana neljä kieltä.
Kaani nimitti Polon erikoislähettilääkseen ja lähetti tämän Aasian kolkkiin, joissa kukaan eurooppalainen ei koskaan ollut käynyt, kuten Burmaan, Intiaan ja Tiibetiin. Polo sai palveluksistaan ylennyksen, ja hän toimi erään kiinalaisen kaupungin kuvernöörinä, kaanin yksityisen neuvoston virkailijana sekä Yanzhoun verotarkastajana.
Paluumatka
Polot saivat tilaisuuden palata Eurooppaan, kun Marco sai tehtäväkseen saattaa mongoliprinsessamorsian meriteitse Persiaan. Polot purjehtivat 14 laivan saattueessa kahden vuoden ajan kohti länttä luovuttamaan prinsessa paikalliselle kaanille vaimoksi. Polot olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka kävivät Jaavassa, Sumatralla ja Borneossa. Marco Polo kuvailee matkalla norsuja, sarvikuonoja ja "hännällisiä ihmisiä".
Venetsiassa
Persiasta Polot jatkoivat kohti Venetsiaa, minne he saapuivat vuonna 1295. Paluunsa jälkeen Polo sekaantui Venetsian ja Genovan välisiin sotiin, ja hänet vangittiin genovalaiseen vankilaan vuoden ajaksi. Siellä hän saneli vuonna 1298 matkakertomuksensa vankitoverilleen, näytelmäkirjailija Rustichellolle, joka kirjoitti ne ylös. Kirja julkaistiin nimellä Il Milione, ’miljoona’ (suom. Marco Polon matkat). Siitä tuli hyvin suosittu, ja se teki Polosta kuuluisan. Moni kuitenkin piti kirjan kertomuksia täysin keksittyinä ja Poloa pelkkänä valehtelijana. Kirjan alkuperäinen versio on jo kadonnut, ja tunnetuissa versioissa on myöhempien kirjoittajien lisäyksiä ja muita muutoksia.
Polo meni naimisiin Donata Badoerin kanssa ja sai kolme tytärtä. Hän eli loppuelämänsä melko hiljaista elämää. Hän kuoli vuonna 1324 ja jätti omaisuutensa tyttärilleen.
Totta vai tarua?
Marco Polon matkakertomuksen lukijoiden sekä tutkijoiden välillä on ollut erilaisia käsityksiä siitä, kävikö Polo todella Kiinassa asti, vai saiko hän vain tietonsa esimerkiksi persialaisilta kauppiailta. Etenkin pian ilmestymisensä jälkeen monet lukijat pitivät Polon kertomusta vain vilkkaan mielikuvituksen tuotteena. Myöhemmin moni tutkimusmatkailija ja historioitsija on kuitenkin vahvistanut useat Polon kuvailemat asiat todellisiksi. Esimerkiksi Hans Ulrich Vogel on huomauttanut, että Polo kuvailee kirjoituksissaan hyvin tarkasti Kiinan hallinnonjakoa, verotusjärjestelmää, rahalaitosta ja suolantuotantoa. Hänen mielestään Polo ei olisi voinut saada näin tarkkoja tietoja muuten kuin käymällä Kiinassa.
Aikakauden runsaista kiinalaisista lähteistä ei kuitenkaan löydy ainuttakaan mainintaa Polosta, mikä asettaa kyseenalaiseksi ainakin hänen väitteensä korkeasta asemasta Kiinan hovissa. Kaikkein skeptisimmät, kuten kirjan Did Marco Polo Go to China? kirjoittanut Frances Wood, epäilevät, kävikö Polo Kiinassa lainkaan, ja arvelevat hänen koonneen kirjansa kuulopuheiden perusteella. Polon muistelmissa kuvataan todenmukaisesti joitakin silloisen Kiinan piirteitä, toisaalta kirjassa ei mainita mitään esimerkiksi Kiinan muurista, päivittäisestä teenjuonnista tai puikoilla syömisestä.
Jälkimaine
Marco Polon mukaan on nimetty Marco Polon kansainvälinen lentoasema Venetsiassa. Lukuisat muut asiat, kuten leikit, lelut, laivat ja jopa jotkut satelliitit ovat saaneet nimensä Marco Polon mukaan.
Ordnance QF 6-pounder
Ordnance QF 6-pounder on brittiläinen 57 mm tykki, jota käytettiin panssarintorjuntatykkinä ja panssarivaunukanuunana. Ase tuli käyttöön vuonna 1942.
Historia
Vanhemman 2-paunaisen tykin rajoitukset olivat selvät jo ennen toista maailmansotaa, ja Woolwich Arsenal sai tehtäväkseen uuden panssaritorjuntatykin kehityksen vuonna 1938. Kaliiperiksi valittiin 57 mm, koska tätä kaliiperia oli käytetty jo kauan laivastossa ja valmistuskapasiteetti oli olemassa. Tykin nimi tulee brittiläisestä käytännöstä ilmoittaa kaliiperi vastaavan kokoisen rautaisen kanuunankuulan painona nauloina. QF (quick-firing) tarkoittaa brittiläisessä terminologiassa tykkiä, jossa käytetään pronssisia hylsyjä.
Tykki valmistui jo 1940 ja lavetti myöhemmin, mutta valmistuksen aloittamista viivytti tappio taistelussa Ranskasta ja Brittiläinen siirtoarmeijan raskaat kalustomenetykset vetäytymisessä. 2-paunaisen valmistusta jatkettiin jotta tuotanto ei keskeytyisi. Arvioitiin, että sadan 6-paunaisen valmistus johtaisi 600 2-paunaisen vajeeseen. Tämän vuoksi tykin valmistuksen aloitus viivästyi marraskuulle 1941 ja sen käyttöönotto toukokuuhun 1942. Valmistuksen vaikeuden vuoksi ensimmäisessä tuotantoon tulleessa mallissa Mk II käytettiin esituotantomallia lyhyempää L/43-putkea. Mk IV malliin tuli suunniteltu L/50-putki ja suujarru.
Panssarivaunuihin tykkiä asennettiin Churchill Mk III-, Valentine Mk IX- ja Crusader Mk III -malleista eteenpäin. Valentineen ja Crusaderiin tykin mahduttaminen tarkoitti yhden miehistönjäsenen vähentämistä. Alusta asti tykkiä käyttämään suunniteltiin Cavalier-, Cromwell- ja Centaur-vaunut. Cromwellissa kuitenkin käytettiin sen tullessa palvelukseen 1944 Ordnance QF 75 mm -tykkiä, joka oli 6-paunainen sovitettuna ampumaan yhdysvaltalaista 75 mm ammusta, joka oli hyödyllisempi pehmeitä kohteita vastaan. Tykki sovitettiin myös AEC Mk II -panssariautoon.
Myös Yhdysvallat otti panssaritorjuntatykin käyttöön joukoilleen nimellä 57 mm Gun M1. Yhdysvaltain edeltävä tykki oli 37 mm Gun M3. Tykin valmistus aloitettiin alkuvuodesta 1942 ja sitä valmistettiin 1945 asti. Tykeistä 10 000 meni Yhdysvaltain divisioonille Euroopassa, britit saivat 4 200 amerikkalaisvalmisteista tykkiä ja Neuvostoliitto 400. Tykki poistettiin käytöstä Yhdysvalloissa 1950-luvulla. Lend-lease-ohjelmassa tykkejä saivat käyttöönsä myös Vapaan Ranskan asevoimat ja Brasilia.
Saksalaiset käyttivät sotasaaliksi saaduista tykeistä nimiä 5,7 cm PaK 209(e) ja 5,7 cm PaK 202(a).
Israeli käytti tykkiä ja osti vielä vuonna 1956 niitä lisää Alankomaista.
SPF
SPF voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Turkvision laulukilpailu 2013
Turkvision laulukilpailu 2013 oli ensimmäinen Turkvision laulukilpailu. Se järjestettiin Eskişehirissä, Turkissa 19. ja 21. joulukuuta 2013. Siihen osallistui 24 maata tai aluetta, joissa asuu paljon turkkilaisia tai puhutaan turkkilaista kieltä.
Formaatti
Kilpailu koostui 19. joulukuuta järjestetystä semifinaalista sekä finaalista, joka kilpailtiin 21. joulukuuta. Kaikki 24 osallistujaa kilpailivat semifinaalissa, josta 12 pääsi finaaliin. Käytetystä äänestys- ja pistejärjestelmästä ei kerrottu tarkemmin, eikä esimerkiksi kappaleiden semifinaalissa saamia pisteitä julkistettu.
Osallistujat
Kilpailuun osallistui 24 valtiota ja aluetta.
Hermann auf der Heide
Hermann auf der Heide (1. kesäkuuta 1911 – 17. lokakuuta 1984) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Auf der Heide pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1936–1942 yhteensä viisi ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Atar kustannus
Atar Kustannus on vuonna 2006 perustettu suomalainen kirjankustantamo, jonka omistaa Thor-Fredric Karlsson. Kustantamon ensimmäinen julkaisu oli Kahlil Gibranin teoksen Profeetta uusi suomennos.
United Soccer League
United Soccer League (lyh. USL) on pohjoisamerikkalainen miesten jalkapalloliiga, johon kuuluu joukkueita Yhdysvalloista ja Kanadasta. Se on Yhdysvaltain sarjajärjestelmässä toisella tasolla Major League Soccerin alapuolella. Liigan ensimmäinen kausi pelattiin vuonna 2011.
Liigaa hallinnoi NuRock Soccer Holdingsin omistama United Soccer Leagues, ja se perustettiin vuonna 2010 nimellä USL Pro yhdistämällä USL First Division ja USL Second Division. Perustaminen oli seurausta sekavasta kaudesta 2010, jota ennen useat joukkueet erosivat USL First Divisionistä ja perustivat kilpailevan North American Soccer Leaguen. Yhdysvaltain jalkapalloliitto ei antanut kummallekaan liigalle hyväksyntäänsä, vaan kaudella 2010 USL First Divisionin ja NASL:n joukkueet kilpailivat liiton hallinnoimassa väliaikaisessa USSF Division 2 Pro Leaguessa.
Liiga on tehnyt yhteistyötä Major League Soccerin kanssa kaudesta 2013 alkaen, ja se on asteittain korvannut MLS:n oman reserviliigan. Kaudella 2015 liigassa pelaa kahdeksan MLS-seuran reservijoukkuetta ja lisäksi 12 joukkueella on yhteistyösopimus MLS-seuran kanssa. Kaudeksi 2015 myös liigan nimi muutettiin USL Prosta United Soccer Leagueksi.
Liigan ensimmäisellä kaudella 2011 siihen kuului kolme puertoricolaisjoukkuetta, mutta ne suljettiin liigasta kesken kauden talousvaikeuksien vuoksi. Liigaan on kuulunut myös antiguabarbudalainen joukkue.
Joukkueet kaudella 2017
Kaudella 2017 liigassa pelaa 30 joukkuetta, jotka on jaettu kahteen konferenssiin. Joukkueet pelaavat 30 ottelun runkosarjan, ja kuusi parhaiten sijoittunutta joukketta molemmista konferensseista pääsevät pudotuspeleihin.
Aitoa ruokaa
Aitoa ruokaa on Svenska Dagbladetin toimituspäällikön Mats-Eric Nilssonin toinen kirja teollisesti valmistettujen elintarvikkeiden runsaasta lisäaineiden ja aromien käytöstä sekä kuluttajien johtamisesta harhaan. Suomenkielinen laitos ilmestyi Atarin kustantamana lokakuussa 2010, ja se on sisällöltään mukautettu Suomen oloihin.
Kirja on "vaativan kuluttajan selviytymisopas". Se sisältää noin 150 teollisesti valmistettua elintarviketta ja kuvailee, miten niitä on manipuloitu. Nilsson tarjoaa niille aitoja vaihtoehtoja. Lisäksi kirjassa kerrotaan, kuinka kauppa ohjailee ostoksiamme ja esitellään käytössä olevat elintarvikkeiden merkit, kuten luomun ja kotimaisten elintarvikkeiden tunnukset. Kirjassa on myös vihjeitä ostopaikoista ja verkkosivustoista, joista saa aitoa ruokaa.
Kirjan mottona on vuodelta 1883 peräisin oleva sitaatti, jossa sanotaan: "Suuri osa niistä ravintoaineista, joita ostetaan, on väärennettyjä". Kirja käynnisti Ruotsissa vallankumouksen: elintarviketeollisuus ryhtyi siivoamaan tuotteistaan ylimääräisiä lisäaineita, ja kuluttajat valveutuivat tarkkailemaan ostoksiaan.
Piraattipuolue (Islanti)
Piraattipuolue on islantilainen poliittinen puolue. Sen puolueohjelma perustuu piraattipolitiikalle ja suoralle demokratialle.
Puolue perustettiin vuonna 2012. Se kannattaa muun muassa suoraa demokratiaa, hallinnon läpinäkyvyyttä, informaatiovapautta ja tekijänoikeuslainsäädännön uudistamista. Puolueen vaalikirjain oli aluksi Þ, mutta vuodesta 2016 lähtien se on ollut P. Ensimmäisissä parlamenttivaaleissaan vuonna 2013 puolue sai 5,1 prosenttia äänistä – juuri yli viiden prosentin äänikynnyksen – ja Alltingiin kolme edustajaa.
Vuonna 2015 Charlie Hebdon iskun jälkeen Allting hyväksyi äänin 43–1 piraattipuolueen Helgi Hrafn Gunnarssonin lakialoitteen jumalanpilkan laillistamiseksi. Vuosina 2015–2016 puolue oli Islannin suosituin puolue ja sen kannatus oli korkealla: toukokuussa 2015 sitä kertoi kannattavansa 32 prosenttia, huhtikuussa 2016 Panaman paperit -vuodon jälkeen 43 prosenttia. Vuoden 2016 parlamenttivaaleissa puolue sai kuitenkin vain 14,5 prosenttia äänistä ja kymmenen edustajaa Alltingiin. Seuraavan vuoden vaaleissa puolueen kannatus laski entisestään, ja se sai 9,2 prosenttia äänistä ja kuusi paikkaa Alltingissä. Vuoden 2021 parlamenttivaaleissa piraattipuolueen ääniosuus laski 8,6 prosenttiin, ja se sai Alltingiin kuusi edustajaa.
Huopalahden kirkko
Huopalahden kirkko sijaitsee Helsingin Etelä-Haagassa, ja se kuuluu Haagan seurakuntaan. Kirkko aloitti toimintansa vuonna 1917 rakennuksessa, joka oli aiemmin toiminut kouluna ja sitä ennen suomenkielisten kokouspaikkana. Sen käytön kirkkona piti olla tilapäistä, sillä Eliel Saarinen oli suunnitellut alueelle uuden kirkon, jota ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Hakavuoren kirkosta luopumisen myötä Huopalahden kirkko on tätä nykyä Haagan seurakunnan ainoa kirkko.
Omari Tetradze
Omari Tetradze (, s. 13. lokakuuta 1969) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Lokakuusta 2015 lähtien hän on toiminut FK Jenisei Krasnojarskin päävalmentajana.
Huopalahden kirkko
Kirkkorakennus on puurakenteinen ja punaiseksi maalattu. Sinne mahtuu 200 henkeä. Alttaritauluna on Harry Kivijärven pronssiveistos Ristiinnaulittu (1959). Kirkossa on myös Eeva Ryynäsen ja Auli Korhosen veistokset sekä entinen alttaritaulu, joka on jäljitelmä Peter Paul Rubensin maalauksesta.
Omari Tetradze
Tetradze syntyi Georgian SNT:ssa nimellä Omari Osipov. Hän vaihtoi äitinsä puolen sukunimen 18-vuotiaana. Hänellä on kreikkalaiset sukujuuret ja 1990-luvun alussa hän sai myös Kreikan kansalaisuuden, josta kuitenkin myöhemmin luopui.
Ura pelaajana
Tetradze aloitti pelaajauransa FK Dynamo Tbilisissä 1987. Hän edusti seuraa kolmen kauden ajan, muttei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa avauskokoonpanossa. Kaudeksi 1990 hän siirtyi FK Mertškali Ozurgetiin, josta jo seuraavana vuonna FK Dynamo Moskovaan. Dynamossa oikeana puolustajana pelannut Tetradze sai kohtuullisesti peliaikaa ja oli voittamassa joukkueelle Venäjän liigassa hopeaa sekä pronssia. Kaudeksi 1995 hän siirtyi entisen Dynamo-valmentajan Valeri Gazzajevin perässä FK Alania Vladikavkaziin, jossa voitti yllätysmestaruuden debyyttikaudellaan.
Kauden 1996 jälkeen Tetradze jätti Venäjän kentät siirtyen italialaiseen suurseura AS Romaan. Ura ei Romassa kuitenkaan lähtenyt toivottuu nousuun ja kolmen kauden aikana hän pelasi vain 15 ottelua. Kesällä 1999 Tetradze jätti seuran jatkaen uraansa kreikkalaisessa PAOKissa. Peliaikaa tuli jo enemmän ja kaudella 2000–2001 hän juhli Kreikan cupin mestaruutta.
Tetradze palasi Venäjälle Alanian joukkueeseen 2002. Kaudeksi 2003 hän siirtyi 2. divisioonassa pelanneeseen FK Anži Mahatškalaan. Tetradze pelasi uransa kaksi viimeistä kautta PFK Krylja Sovetov Samarassa lopettaen pelaajana kauteen 2005.
Maajoukkuetasolla Tetradze edusti Neuvostoliittoa, IVYä sekä Venäjää. Hän oli mukana Venäjän joukkueessa MM-kisoissa 1994 ja EM-kisoissa 1996.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Tetradze aloitti Krylja Sovetovin apulaisvalmentajana siirtyen tammikuun alussa 2007 FK Anži Mahatškalan peräsimeen. Kahden vaisumman kauden jälkeen hän johdatti seuran kaudella 2009 Venäjän 1. divisioonan mestariksi. Hän erosi kuitenkin yllättäen tehtävistään maaliskuussa 2010 juuri liigakauden alla. Syyksi eroon hän ilmoitti väsymyksen matkustamiseen. Kuitenkin jo toukokuussa 2010 hänestä tuli FK Volga Nižni Novgorodin uusi päävalmentaja. Hän johdatti seuran 1. divisioonan hopealle ja liigaan kaudelle 2011/12. Liigamenestys ei kuitenkaan tyydyttänyt seurajohtoa ja Tetradze sai potkut kesäkuussa 2011.
Elokuussa 2012 Tetradzen valmennusura jatkui FK Himkin päävalmentajana. Hän jätti seuran kuitenkin jo lokakuussa. Helmikuussa 2013 hänestä tuli Kazakstanin Superliigassa pelaavan FK Zhetysun päävalmentaja. Hän erosi seuran palveluksesta syyskuussa 2014. Lokakuussa 2015 Tetradzesta tuli Venäjän 1. divisioonassa pelanneen FK Jenisei Krasnojarskin päävalmentaja.
Pahkala (Oulu)
Pahkala on Oulussa Yli-Iin suuralueella sijaitseva kaupunginosa. Se muodostettiin vuoden 2013 alussa Oulun kuntaliitoksen yhteydessä. Se rajoittuu Yli-Iin kaupunginosaan ja Katinhännän kylän rajalle.
Kaupunginosan halki kulkee Yli-Iin keskuksen ja Pudasjärven Kipinän kylän välinen yhdystie 8540.
Kaupunginosassa sijaitsee Pohjolan Voima Oy:n omistama Pahkakosken voimalaitos. Pahkakosken voimalaitos sijaitsee pääosin Iin kunnan enklaavilla, joka on Pahkalan kaupunginosan ympäröimä.
Shahmukhi
Shahmukhi on toinen pandžabin kielen pääasiallisista kirjoitusjärjestelmistä. Se on johdettu urdun aakkostosta, joka puolestaan perustuu arabialaiseen kirjaimistoon. Shahmukhia käytetään pandžabin kirjoittamiseen Pakistanissa. Intian Punjabissa pandžabia kirjoitetaan brahmi-kirjoitukseen perustuvalla gurmukhi-kirjaimistolla.
Oski the Bear
thumb|Oski vuonna 2008 Oski (koko nimeltään Oski the Bear, ) on Kalifornian yliopiston maskotti. Se teki ensiesiintymisensä vuonna 1941. Oskina esiintyvät henkilöt päättää Oski-komitea. Toisinaan Oskin esittäjinä voi tilanteen vaatiessa olla vuoron perään useita komitean jäseniä. On tavallista, että Oskin esittäjä ei paljasta ulkopuolisille toimintaansa tehtävässä. Maskotti on saanut nimensä yliopiston kannustushuutona käytettävän Oski-huudon mukaan.
Kathleen Newton
Kathleen Irene Ashburnham Newton (1854 Lahore – 1882 Lontoo), syntyjään Kelly, oli irlantilaistaustainen taidemalli ja taiteilija James Tissot’n elämänkumppani ja muusa.
Elämänvaiheita
Kathleen Newton isä oli upseeri, joka oli tyttärensä syntymän aikoihin sijoitettuna perheineen Intiaan. Newton kävi aluksi luostarikoulua Intiassa, ja äitinsä kuoleman jälkeen hänet lähetettiin Englantiin koulutettavaksi. Kun hän täytti 17, oli isä päättänyt, että tyttären pitää mennä naimisiin.
Ranskasta Iso-Britanniaan muuttanut taidemaalari James Tissot ja Newton tapasivat vuonna 1875. Newton synnytti seuraavana vuonna pojan, joka sai nimen Cecil George Newton Ashburnham. Pojan isän arvellaan olleen James Tissot. Newtonista tuli Tissot’n suuri rakkaus sekä muusa. Newton muutti asumaan Tissot’n luo, mutta väestökirjanpidon mukaan lapset eivät muuttaneet mukana. Vihkimättömän parin avoimesti viettämä yhteiselämä oli aikansa oloissa suuri skandaali. Skandaalin suhteesta teki se, että suhdetta ei piilotettu. Monet varakkaat lontoolaismiehet pitivät salaisesti rakastajatarta mutta eivät koskaan julkisesti. Tissot’n piti valita joko elämä seurapiireissä tai Kathleen. Hän valitsi Kathleenin.
Yhteiselämä Newtonin kanssa oli Tissot’n elämän onnellisinta aikaa. Sitä ei kestänyt kovin kauan, vain noin kuusi vuotta. Newton sairastui tuberkuloosiin mutta ei kestänyt sairautensa aiheuttamia kipuja ja päätyi itsemurhaan. Itsemurhaajana häntä ei ajan tapojen vuoksi haudattu siunattuun maahan.
Eelis Lyytikäinen
Eelis Aarne Lyytikäinen oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Missejoella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Myöhempiin Suomen sotiin Lyytikäinen osallistui muun muassa intendenttinä divisioonatasolla.
Perhetausta
Lyytikäisen vanhemmat olivat metsäpiiripäällikkö Abel Lyytikäinen ja Anni (o.s. Huuskonen). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 odont.lis, hammaslääkäri Sirkka-Liisa Hultinin (o.s. Wallenberg) kanssa.
Opinnot
Lyytikäinen kävi viidennen luokan Kuopion suomalaista yhteiskoulua ja Tampereen kauppaopiston vuosina 1912 - 1914. Hän suoritti Sotilashallinnollisten kurssien ensimmäisen jakson vuosina 1926 - 1927 ja toisen jakson vuosina 1927 - 1928.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg. Lyytikäinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 22. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja Aajoella.
Living Planet Programme
Living Planet Programme (LPP) (kirj. suom. elävä planeetta ohjelma) on ESA:n Maan kaukokartoitus -ohjelma, jota hoitaa Earth Observation Programmes Directorate. LPP koostuu kahdesta luokasta satelliitteja. Earth Explorers -satelliitit ovat ensisijaisesti tieteellisiä ja Earth Watch ensisijaisesti operationaalisia esimerkiksi sääsatelliitteja.
Eelis Lyytikäinen
Suomen sisällissota
Lyytikäinen astui Suomen armeijan palvelukseen kornetiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän toimi myöhemmin 25. huhtikuuta 1918 lähtien eskadroonan päällikkönä. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kämärällä. Nuoraalla ja Viipurissa.
Living Planet Programme
Satelliitit
Marraskuussa 2015 neljä Earth Explorer -satelliittia on kiertoradalla ja toiminnassa. Kaikkiaan satelliitteja on hyväksytty toteutettavaksi 8 kappaletta ja 9. on suunnitteilla.
4 toteutunutta satelliittia ovat: 4 hyväksyttyä satelliittia ovat:
Eelis Lyytikäinen
Sisällissodan jälkeinen aika
Lyytikäinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. eskadroonan päällikkönä Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Hämeen ratsurykmentti. Hänet määrättiin 25. helmikuuta 1919 alkaen rykmentin adjutantiksi ja 3. toukokuuta 1919 rahastonhoitajaksi, mistä tehtävästä vapauduttuaan hänet siirrettiin 19. elokuuta 1919 alkaen 2. eskadroonan päälliköksi. Vuoden 1921 alusta hänet siirrettiin rykmentin talouspäälliköksi ja 17. tammikuuta 1923 alkaen 1. eskadroonan päälliköksi. Hänet komennettiin 21. maaliskuuta 1924 ja siirrettiin lopullisesti 23. lokakuuta 1926 alkaen intendentiksi Ratsuväkiprikaatiin. Ratsuväestä hänet siirrettiin intendentiksi Ilmavoimiin 12. lokakuuta 1928.
Talvi- ja jatkosota
Lyytikäinen osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä Jalkaväkirykmentti 34:ssä. Välirauhan aikana hän jatkoi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin 14. Divisioonan intendentiksi. Intendentin toimesta hänet siirrettiin myöhemmin 14 Prikaatin huoltopäälliköksi ja edelleen Huoltopataljoonan 4:n huoltopäälliköksi. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin intendentiksi Ryhmä Oinoseen. Myöhemmin vuonna 1941 hänet siirrettiin Viipurin huoltokeskuksen päälliköksi. Vuonna 1942 hänet siirrettiin intendentiksi V Armeijakunnan esikuntaan, josta hänet siirrettiin edelleen samana vuonna hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Kotijoukkojen esikunnan yleiselle huolto-osastolle. Vielä vuonna 1942 hänet kerittiin siirtämään Jalkaväkirykmentti 55:n 3. pataljoonaan, josta hänet siirrettiin seuraavana vuonna huoltopäälliköksi Jalkaväenkoulutuskeskus 25:een, missä hän palveli vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 1:een. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen. Hänet haudattiin Hietaniemen Sankarihautausmaahan Helsinkiin.
Luottamustoimet
Lyytikäinen toimi Ilmavoimien kunniatuomioistuimen varapuheenjohtajana vuonna 1930 ja jäsenenä vuosina 1929, 1931–1933 sekä Ilmavoimien esikunnan kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1935–1936.
Korvakaljuselkä
Korvakaljuselkä (Dobsonia praedatrix) on hedelmälepakoiden heimoon kuuluva Papua-Uusi-Guinean Bismarckinsaarilla elävä lepakkolaji. Sitä tavataan trooppisissa metsissä, plantaaseilla ja puutarhoissa. Päivänsä se viettää yleensä yksin tai pieninä ryhminä kasvillisuudessa.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on korvakaljuselkä.
Pohjoisi
Pohjoisi oli inkeriläis-inkeroinen kylä entisessä Tyrön luterilaisessa seurakunnassa Inkerissä. Kylän paikka sijaitsee nykyään Pietarhovin piirissä, lähellä Suomenlahden rantaa Pietariin kuuluvan Pietarhovin kaupungin itäpuolella. Venäjän keisarikunnan puitteissa Pohjoisi kuului Pietarin kuvernementin Pietarhovin kihlakuntaan.
Kylä oli merkitty ensimmäinen kerta ruotsalaisella kartalla 1600-luvun lopussa (Pohjoisis). Vuonna 1854 kylässä (Pohjois) oli asunut 82 inkerikkoa (37 miestä ja 45 naista), ja lisäksi 79 inkeriläistä ja 7 venäläistä. Vuonna 1867 kylässä asui inkerikkoja ja inkeriläisiä (äyrämöisiä). Vuonna 1926 kylässä oli 55 taloa ja 223 asukasta, joista 65 inkeriläisiä. . Pohjoisin kylän nimi oli venäläistetty muodossa Poezi (joskus Poezia). Kylän myöhäinen venäläinen nimi Šuvalovka lienee johtuu Ivan Šuvalovin hovista, joka sijaitsi 1700-luvun lopussa lähellä kylää.
Satiiri
300px|pienoiskuva|[[Pieter Brueghel vanhempi|Pieter Bruegelin satiirinen maalaus Sokeat johtamassa sokeita (1568).]] Satiiri on taiteen laji ja tyylikeino, joka tarttuu todellisuuden ja ihanteiden eroavaisuuksiin ja kritisoi ihmisten paheita tai yhteiskunnan epäkohtia. Satiirista teosta läpäisee kriittinen, pilkallinen tai aggressiivinen asenne, pureva iva.
Teksti määrittyy satiiriksi yleensä sen sävyn tai tarkoituksen mukaan, ei niinkään sen ulkoisten muotokriteerien perusteella. Ulkoisen muotonsa satiiri lainaa isäntälajiltaan. Satiiri on laji tai moodi, joka voi tunkeutua mihin tahansa muuhun lajiin ja alistaa sen satiirisen tarkoituksensa palvelukseen, näin muuttaen sitä oleellisesti. Satiirin isäntälaji voi olla esimerkiksi runo, matkakertomus, kirje, pitokuvaus, essee, dialogi, tutkielma tai romaani.
Luonne
Satiirista teosta läpäisee kriittinen, pilkallinen tai aggressiivinen asenne, pureva iva. Satiirin päätarkoitus on poliittinen, yhteiskunnallinen tai moraalinen. Satiiriin kuuluu kuitenkin myös hauskuus, sillä se esittää kritiikkinsä naurua herättäen ja koomisin keinoin, tekemällä kohteestaan naurettava. Satiiri onkin joskus luettu huumorin lajiksi. Mutta siinä kun huumori ymmärretään yleensä hyväntuuliseksi ja kujeelliseksi leikinlaskuksi, jossa naurettaviin elämän ilmiöihin suhtaudutaan myötätuntoisesti, satiiri on harvemmin tällä tavoin myötätuntoista. Satiirissa kohteen naurettavuus voidaan osoittaa ilman myötäelämisen signaaleja.
Satiiri lähenee toisinaan tarkoitushakuista polemiikkia ja propagandaa. Satiiria ja propagandaa yhdistää musta-valkoisen kontrastin luominen, selvästi hahmottuvat hyvän ja pahan symbolit sekä abstraktin periaatteen esittäminen konkreettisessa muodossa. Satiiri kuitenkin käyttää näitä keinoja tarinansa lähtökohtana mutta ei pyri propagandan tavoin vastakohtien lopulliseen lukitsemiseen.
Valtioneuvoston kanslian julkaiseman Informaatiovaikuttamiseen vastaaminen -oppaan mukaan satiiria ja parodiaa voidaan käyttää disinfomaation keinona harhaanjohtavan informaation levittämiseen ja yksilöiden, narratiivien tai mielipiteiden naurunalaiseksi saattamiseen tai kritisointiin. Huumoria voidaan käyttää kiistanalaisten mielipiteiden oikeuttamiseen.
Kohde
Satiiri nauraa kohteille, joissa on jotain pahaa, vahingollista ja tuhoavaa, mutta ei harmittomille kohteille kuten mille huumorissa nauretaan. Satiirissa naurettava tulkitaan eettisessä valossa, hyvän vastakohtana. Tähän poikkeus on typeryyden pilkkaamiseen keskittyvä satiiri.
Satiirin kohteeksi voidaan periaatteessa valita mikä tahansa. Kohde voi olla yleisinhimillinen, ajaton heikkous tai pahe, kuten vallanhalu, ahneus tai tekopyhyys. Kohde voi olla myös historiallinen henkilö tai ryhmittymä, kuten vallanpitäjä, poliittinen liike tai uskonnollinen ryhmä. Yhdellä satiirilla voi olla useitakin kohteita. Hyvä satiiri on purevaa, pisteliästä, iskevää tai myrkyllistä, ja sen pitää ainakin periaatteessa pystyä vahingoittamaan kritisoimaansa kohdetta.
Satiirikko perustaa toimintansa mielestään oikeellisuuteen ja nimeää syyllisiä. Useat satiirien kirjoittajat ovat korostaneet, että he hyökkäävät kohdistetusti pahetta ja typeryyttä vastaan; viattomat, hyveelliset ja viisaat ovat satiirilta turvassa. Satiireille on kuitenkin ominaista hyökkäävä subjektiivisuus, harvemmin kriittinen objektiivisuus.
Satiirin aggressiivisuus näkyy yksinkertaisimmillaan verbaalisena väkivaltana, haukkumasanoina ja kirouksina. Kertovassa ja fantastisessa satiirissa esiintyy piilevämpää, symbolista aggressiota. Juonen tasolla se ilmenee siten, että satiirien henkilöhahmot joutuvat toistuvasti kivuliaisiin seikkailuihin. Epäsuoraa aggressiota on siinä, kun henkilöhahmoja alennetaan eläimiksi, mekaanisiksi olioiksi tai karikatyyreiksi.
Satiirin henkilökuvaus on kärjistävää. Kohteen naurettavia puolia liioitellaan pilkallisesti, ei niinkään henkilön fyysisiä piirteitä kuten koomisessa esityksessä, vaan hänen heikkouksiaan tai paheita. Ulkomuotonsa kohentelijoita ja oikean olemuksensa kätkijöitä satiireissa käsitellään happamasti.
Jaakko Malkamäki
Jaakko (Jaska) Albert Malkamäki oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana. Malkamäki osallistui vielä myöhemmin käytyihin talvi- ja jatkosotaan pataljoonan komentajana.
Satiiri
Kohde
Satiirien henkilöinä on vallanhaluisia sadisteja, turhamaisia diivoja sekä omaa tähteyttään suojelevia typeryksiä. Henkilöt ovat litteitä karikatyyreja, jotka koostuvat muutamista keskeisistä luonteenpiirteistä, heikkouksista tai paheista.
Jaakko Malkamäki
Perhetaustat
Malkamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Malkamäki ja Maria Helena Keltto. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1935 Signild Maria Blåfieldin kanssa.
Satiiri
Kohde
Satiirin kohde on komediasta poiketen usein tunnistettava ja historiallinen henkilö. Nauru suuntautuu satiirissa myös yleensä ylöspäin sosiaalisessa hierarkiassa, kuten poliittisiin vaikuttajiin, auktoriteettihahmoihin tai oppineisiin. Satiirikko asettuu näiden yläpuolelle tuntemalla moraalista tai älyllistä ylemmyyttä. Oppineisuus voidaan osoittaa näennäiseksi ja ihminen teeskentelijäksi. Satiirissa ei ole yleensä hyväksyttyä että valtaa pitävä pilkkaisi alaistaan. Myöskään vakavasti sairaille ei satiirissa naureta, luulosairaille kylläkin.
Jaakko Malkamäki
Opinnot
Malkamäki kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1930. Malkamäki kävi aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1920 ja jalkaväkitykkikurssin Perkjärvellä vuonna 1924 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Kaasukurssin hän suoritti Helsingissä ja Haminassa vuonna 1927 ja kävi Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuosina 1927 - 1928.
Satiiri
Kohde
Ihmisen mekaanisuutta satirisoidaan esimerkiksi Aldous Huxleyn Uljaassa uudessa maailmassa, jossa ihmisiä valmistetaan sarjatuotantona tehdasmaisissa oloissa.
Jaakko Malkamäki
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Malkamäki työskenteli maanviljelijänä Ylihärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Käymissään taisteluissa hän haavoittui partiokahakassa Misse-joella 24. heinäkuuta 1916 ja oli sen jälkeen hoidettavana eri sotilassairaaloissa Saksassa 2. syyskuuta 1916 saakka.
Seppo Vaakanainen
Seppo Vaakanainen (s. 12. helmikuuta 1947 Pielisjärvi) on suomalainen harrastajaraviohjastaja.
Jaakko Malkamäki
Suomen sisällissota
Malkamäki astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kiväärin- ja joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, missä hän haavoittui 6. huhtikuuta 1918.
Satiiri
Kohde
Uudempana aikana suosituiksi satiirin kohteiksi ovat nousseet henkilöt, joiden identiteetit ovat rakentuneet naistenlehdistä ammennetun minäkuvan, merkkituotteiden tai populaarikulttuurin luomien mielikuvien varaan.
Seppo Vaakanainen
Vaakanainen pitää hevostallia kotonaan Lieksan Kelvän Läpikäytävässä. Hevosia hänen tallissaan oli syksyllä 2009 yhdeksän. Vaakanainen aloitti raviohjastajan uransa 1960-luvulla. Suomen Hippoksen vuonna 1977 aloitetussa kirjanpidossa Vaakanaisella on yli 2300 lähtöä, joissa hän on saavuttanut 276 voittoa. Hän on ajanut myös ulkomailla, muun muassa Oslossa. Kasvattamansa Marizan hän ohjasti 1600 metrin Suomen ennätykseen 15,6 Mikkelin radalla 9. elokuuta 1977. Seppo Vaakanaisen vuonna 1937 syntynyt edesmennyt veli Esko Vaakanainen toimi ohjastajana 1980-luvun lopulle saakka. Myös heidän veljensä Antti Vaakanainen on raviohjastaja.
Jaakko Malkamäki
Sisällissodan jälkeinen aika
Malkamäki määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä vääpeliksi Suomen valkoisen kaartin 3. konekiväärikomppaniaan. Hänet siirrettiin 5. maaliskuuta 1919 alkaen Kadettikoulun esikuntavääpeliksi, mistä hän palasi 24. joulukuuta 1919 takaisin Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hänet sijoitettiin ensin joukkueenjohtajaksi ja 11. huhtikuuta 1922 alkaen aseupseeriksi Lapuan pataljoonaan. Joukkueenjohtajaksi hän palasi 31. joulukuuta 1922. Myöhemmin hänet siirrettiin 20. heinäkuuta 1925 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Aliupseerikoulusta hänet siirrettiin 1. elokuuta 1928 alkaen l. komppanian päälliköksi. Hänet komennettiin 3. tammikuuta 1935 ja siirrettiin lopullisesti 6. helmikuuta 1936 Sortavalan suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi.
Satiiri
Kohde
Satiirien kestokohteita eri aikoina ovat olleet esimerkiksi materiaalisuuden ja pinnallisuuden kritiikki sekä kuvaukset ihmisistä, jotka ovat vieraantuneet itsestään, elämästään ja todemmasta todellisuudesta. Esimerkiksi Evelyn Waugh’n teosten hyvin toimeentulevat ihmiset täyttävät tyhjyyttään erilaisilla pirskeillä ja makaabereilla huvituksilla.
Jaakko Malkamäki
Talvi- ja jatkosota
Malkamäki osallistui talvisotaan Erillisen pataljoona 9:n komentajana ja 39. Rakennuspataljoonan komentajana Ryhmä Talvelassa. Hän osallistui talvisodan taisteluihin Uomaalla ja Tolvajärvellä. Välirauhan aikana hän toimi toimistopäällikkönä Jalkaväenkoulutuskeskus 2: toimisto kolmessa. Myöhemmin hänet siirrettiin Vahvennetun Jalkaväkirykmentti 31:n komentajaksi ja edelleen Sisä-Suomen suojeluskuntapiirin koulutusupseeriksi.
Jatkosodan puhjettua Malkamäki komennettiin Jalkaväkirykmentti 50:n III pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin myöhemmin samana vuonna VI Armeijakunnan Henkilötäydennyskeskuksen päälliköksi. Myöhemmin hän sai komentoonsa Iskuosasto Malkamäen VI Armeijakunnassa ja oli Osasto Laguksen esikunnan käytössä. Vielä vuonna 1941 hänet siirrettiin Sotasaalistoimistopäälliköksi Kannaksen Ryhmän esikuntaan, josta hänet siirrettiin seuraavana vuonna Päämajan Sotilashallinto-osastolle, missä hän palvelikin vuoteen 1944 saakka. Päämajasta hänet siirrettiin Henkilötäydennyskeskus l:een, missä hän sai komentoonsa Täydennyspataljoona Malkamäen. Täydennyspataljoonasta hänet siirrettiin toimistopäälliköksi Linnoitussuunnitteluesikuntaan. Täydennyspataljoonasta hänet siirrettiin myöhemmin toimistopäälliköksi Sisä-Suomen sotilaspiirin esikuntaan. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen. Hänet haudattiin Ylihärmään.
Satiiri
Kohde
Nykyajan satiireissa toistuvia aiheita ovat esimerkiksi virtuaalimaailman ylivalta, rahan, menestyksen tai elämysten loppumaton halu sekä oman yksilöllisyyden epätoivoinen etsintä. Nykyajan satiirille tyypillistä on ahneuden, itsekkyyden tai vallanhimon kaltaisten paheiden tuomitseminen.
Muita piirteitä
Satiiri on usein rakenteeltaan episodimaista, siinä on poikkeamia, nopeita näkökulman vaihdoksia, äkillistä lopetusta ja kaikenlaista runsautta.
Satiiri joskus hämärtää normaaliuden ja hulluuden rajaa, kyseenalaistaen nämä luokittelut mielivaltaisina. Tästä tunnettu esimerkki on Jaroslav Hašekin sotamies Švejk. Viisaus näyttäytyy satiireissa usein Svejkin kaltaisten narrien hahmoissa, jotka näennäisen naiiveilla mutta selvänäköisillä kysymyksillään aiheuttavat häiriöitä yhteiskunnan näennäisen toimivassa koneessa.
Satiiriin kuuluu lahjomaton tuomitseminen. Satiirikot sanovat pyrkivänsä kertomaan totuuden tai tuomaan esiin havaitsemiaan näennäisarvoja tai valheellisuutta. Satiirikon totuudessa on toki usein myös subjektiivisuutta, valikointia ja liioittelua. Satiiri on usein nähty sananvapauden pioneerina, jolla on lupa rangaistuksetta, suorapuheisesti ja sopivuuden rajoja koetellen kritisoida yhteiskunnallista kehitystä ja paljastaa ihmisten paheita.
Satiirissa voi olla sanaleikkejä, kielellistä nokkeluutta ja fantasiaa, joilla satiirista tehdään nautittavaa ja huvittavaa. Muista kritiikin muodoista satiirin erottaakin hauskuus ja fiktiivisen maailman luominen. Satiirista ja koomista esitystä yhdistää potentiaalinen hauskuus, eikä lajien välillä ole selvää rajaa. Satiirin päätarkoituksena ei kuitenkaan ole viihdyttäminen tai hauskuuttaminen kuten komedialla, vaikka se hyödyntäisikin komiikkaa ja huumoria. Satiirisuuteen kuuluu huumorin alla piilevä vakavuus, ja se pyrkii ennemmin opettamaan kuin huvittamaan. Satiirin nauru on äärimmillään vahingoniloista, leimaavaa ja ulkopuolelle sulkevaa. Siinä on mukana sosiaalinen ja rankaiseva aspekti, ja se kykenee tuottamaan häpeää.