cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saatanan kirkko
Historia
LaVey kuoli 1997, jolloin uudeksi johtajaksi tuli Blanche Barton. LaVeyn ”Mustan talon” uudet omistajat eivät sallineet Bartonin asua talossa, mutta toiminnan keskus pysyi Etelä-Kaliforniassa vielä jonkin aikaa. Vuonna 2001 uudeksi ylipapiksi tuli Peter H. Gilmore, ja Saatanan kirkon päämaja siirtyi hänen kotiseuduilleen New Yorkiin. Barton luopui ylipapittaren tehtävistä 2002, ja hänen tilalleen tuli Gilmoren vaimo Peggy Nadramia. Barton on edelleen kirkkoa johtavan Yhdeksän neuvoston pää.
Opetukset
Saatanan kirkko ei usko Saatanan olemassaoloon. Sen sijaan Saatana edustaa ylpeyttä, elämästä nautiskelua, kapinaa tyranniaa vastaan sekä ”tahratonta viisautta”. Hengellisten seikkojen sijaan LaVey painotti egoismia, mielihalujen tyydyttämistä sekä ihmisruumista. Saatanan kirkon rituaalit ovat eräänlaista draamaa, jonka tarkoituksena on voimistaa harjoittajansa egoa ja itsenäisyyttä. Kirkko ei kannusta jäseniään pahuuteen, ja Encyclopædia Britannica kuvailee satanismin oppeja humanistisiksi. Kirkon mukaan yliluonnolliset olennot ovat ihmisen keksintöä. Jumalien palvomisen sijaan Satanistit kohottavat itse itsensä jumalalliseen asemaan.
Vaikka LaVey kehotti ihmisiä toteuttamaan mielihalunsa, hän korosti, ettei se saanut tapahtua muiden ihmisten kustannuksella. LaVey myös kannusti seuraajiaan noudattamaan lakia.
Jäsenmäärä
Kirkko ei julkista jäsenmääräänsä. Tätä perustellaan sillä, että jos kirkon vastustajat pitävät jäsenmäärää pienenä, he eivät ota kirkkoa vakavasti. Jos taas jäsenmäärä vaikuttaa liian suurelta, vastustajat pitävät kirkkoa uhkana. Enimmillään jäseniä lienee ollut joitakin tuhansia.
Nocebo (Stam1nan albumi)
Nocebo on Stam1na-yhtyeen 8. helmikuuta 2012 ilmestynyt viides studioalbumi. Albumin nimi viittaa lumelääkkeen negatiiviseen vaikutukseen noseboon. Kappaleesta ”Valtiaan uudet vaateet” julkaistiin single ja kuvattiin musiikkivideo, jonka ohjasi Medialouhoksen Tuomas Petsalo. Albumin kannessa on kuva Kotiteollisuuden rumpalin Jari Sinkkosen rintaan tatuoidusta Stam1nan hammaslogosta.
Nauhoitus
Nocebon tuotti, äänitti ja miksasi yhdysvaltalainen Joe Barresi. Albumi äänitettiin Petrax-studiossa Hollolassa syyskuussa 2011, ja Barresi miksasi sen JHOC-studiossaan Pasadenassa.
Päävastuun albumin säveltämisestä kantoivat Antti Hyyrynen ja Pekka Olkkonen. Edellisellä Viimeinen Atlantis -albumilla sävellysdebyyttinsä Stam1nassa tehnyt Kai-Pekka Kangasmäki sävelsi tällä kertaa kaksi kappaletta. Sanoituksista vastasi Hyyrynen lukuun ottamatta Kangasmäen säveltämää ”Tavastia palamaan!” -kappaletta, jonka sanoitti Mariska. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun yhtye käytti ulkopuolista sanoittajaa. ”Nomad” puolestaan on Stam1nan ensimmäinen englanninkielinen kappale sitten yhtyeen demoaikojen.
Vastaanotto
Albumia myytiin Suomessa kultalevyyn oikeuttavat 10 000 kappaletta heti julkaisupäivänään, ja se sijoittui viikolla 7/2012 Suomen albumilistan ensimmäiseksi. Yhtye sai kultalevynsä 18. helmikuuta 2012 Finnish Metal Expo -tapahtumassa, jossa se myös esitti Nocebon kokonaisuudessaan livenä. Albumi pysyi Suomen top 50:ssä kaksitoista viikkoa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Antti Hyyrynen sekä sovittanut Stam1na, ellei toisin mainittu.
Majakkalaiva Storkallegrund
Majakkalaiva Storkallegrund oli Selkämeren pohjoisosassa toiminut suomalainen majakkalaiva.
Alkuperä
Selkämerellä Moikipään ja Bergön kautta Vaasan on jo kauan kulkenut suosittu ja vilkasliikenteinen väylä; sen suulle päätettiin vuonna 1878 asettaa majakkalaiva; liikenteen vilkkauden ja merialueen myrskyisyyden vuoksi päätettiin että alus tulisi olemaan höyrylaiva; Suomessa se olikin ensimmäinen lajissaan.
Uusi majakkalaiva rakennettiin Viipurin Konepaja Oy:n telakalla seuraavana vuonna; mitoiltaan se oli hiukan suurempi kuin vanhemmat alukset eli 29,7 x 6,6 x 2,3 metriä; runko oli terästä ja koneisto höyryhiilikäyttöinen teholtaan 160 hevosvoimaa. Alus oli muista poiketen valmistuessaan rungoltaan ruskea. Valolaite oli vanhaa majakkalaivoilla käytettyä tyyppiä eli kolme naurisöljyllä toimivaa lyhtyä, jotka oli sijoitettu keulamastoon ja näyttivät valkoista valoa ympäri näköpiirin.
Uudistuksia
Jo varsin varhain alus maalattiin muiden majakkalaivojen tapaan italianpunaiseksi, koska entinen väri aiheutti sekaannuksia.
Valolaite uusittiin asetyleenikäyttöiseksi 20-luvulla. Alukseen asennettiin samanlainen maston huippuun kiinteästi tullut lyhty kuin aiemmin sähköisellä valolaitteella varustettuun Äransgrundiin. Molemmissa laivoissa lyhty asennettiin suoraan mastohuippuun eikä siihen liittynyt erillistä suojahäkkiä kuten mm. Rauman majakkalaivassa.
Rahtilaivaksi
Majakkalaiva Storkallegrund oli eräs harvoja lajissaan, joka sai pitää koko palvelusaikansa saman nimen ja asemapaikan.
Vuonna 1957 sen tilalle asetettiin valopoiju ja alus myytiin tarpeettomana. Se sai uuden nimen Österö ja siitä tuli rahtilaiva.
Aluksen uppoaminen ja nykytila
Österö palveli Itämeren liikenteessä uskollisesti. Vuonna 1960 se vaihtoi omistajaa ja sai uuden nimen Nordö. Koska uudella omistajalla ei ollut höyrypätevyyskirjaa, alus dieselöitiin saman tien. Ruuma muutettiin avoimeksi irtolastin kuljettamista varten ja kansirakennelmat purettiin. Uusi kansihytti sijoitettiin perään.
Alus kuljetti kaikkea kaikille. 16.6.1966 se oli lastattu tiilillä, soralla ja sementillä, joita piti viedä Stor Mälöstä Maarianhaminaan. Päällikkönä toimi Per Hägglund, perämiehenä aluksen omistaja Stig Danielsson ja kolmantena kansimies Veikko Mäki. Nauvon luona alus kosketti karia ja sai vuodon alkaen kallistua. Ohi kulkenut autolautta havaitsi onnettomuuden ja kutsui merivartioston, mutta aluksen ainoa pelastusvene kaatui uppoamispyörteissä.
Aluksen päällikkö ja kansimies nostettiin vartioveneeseen ja sukeltaja löysi omistajan hukkuneena hylyn sisältä.
Entisen majakkalaivan hylky makaa Houtskarin Vuoluodon kupeessa muutaman metrin syvyydessä. Alus on pääosin ehjä, takahytti ja skailetti ovat romahtaneet, pätkä perämastoa on pystyssä. Ruumassa on yhä tiililastia, vaikka osa pelastettiinkin uppoamisen jälkeen. Vinssi ja ankkuripeli ovat tallella. Hylky on levän peitossa.
Alfred Pfaff
Alfred Pfaff oli saksalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikentällä.
Metsäkurjenpolvi
Metsäkurjenpolvi (Geranium sylvaticum) on violettikukkainen polvenkorkuinen metsissä kasvava kasvi. Se kuuluu kurjenpolvikasvien heimoon. Metsäkurjenpolvi on valittu Kajaanin nimikkokasviksi.
Alfred Pfaff
Pfaff pelasi maajoukkueessa vuosien 1953 ja 1956 välillä yhteensä seitsemän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuoden 1954 MM-kilpailuissa, joissa hän pelasi yhden ottelun ja teki yhden maalin.
Seurajoukkueessaan Eintracht Frankfurtissa Pfaff voitti Bundesliigan vuonna 1959 ja pelasi seuraavana vuonna Real Madridia vastaan Euroopan cupin finaalissa.
Metsäkurjenpolvi
Levinneisyys
Metsäkurjenpolvea tavataan koko Suomessa, muualla Euroopassa sekä Siperiassa, Turkissa ja Iranissa. Se on levinnyt ihmisen mukana Grönlantiin ja tietyille alueille Yhdysvalloissa.
Alfred Pfaff
1960-luvulta lähtien Pfaff työskenteli baarin- ja hotellinpitäjänä Odenwaldissa.
Metsäkurjenpolvi
Elinympäristö
Metsäkurjenpolvi kasvaa kosteissa paikoissa: lehdoissa, rantaniityillä ja ojanpientareilla. Metsäkurjenpolvi on aluskasvillisuuden valtalajina kurjenpolvi-oravanmarjatyypin ja kurjenpolvi-metsäimarretyypin lehdoissa. Sitä esiintyy myös mustikkatyyppiin kuuluvilla tuoreilla kankailla.
Kurjenpolvikärsäkäs (Zacladus geranii) syö reikiä kurjenpolvien kukkiin. Myös monet päiväperhoslajit käyttävät kukkia ravinnokseen. Metsäkurjenpolvi on myös sinisiipien toukkien ravintokasvi.
Ports of Call
Ports of Call on Jack Vancen vuonna 1998 ilmestynyt tieteisromaani. Kirja muodostaa kokonaisuuden vuonna 2004 ilmestyneen romaanin Lurulu kanssa.
Bolton Wanderers FC
Bolton Wanderers Football Club on englantilainen jalkapalloseura Boltonin kaupungista. Se pelaa kaudella 2022–2023 Englannin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1874 nimellä Christ Church Football Club, joka oli yksi alkuperäisestä kahdestatoista Football Leaguen perustajajäsenestä.
Joukkue ei ole saavuttanut erityistä menestystä sitten vuoden 1958, jolloin se voitti FA Cupin loppuottelussa Manchester Unitedin Nat Lofthousen kahdella maalilla Wembleyllä yli 100 000 katsojan edessä. Bolton on voittanut Cupin myös vuosina 1923, 1926 ja 1929.
Vuonna 1997 seura siirtyi uudelle Reebok Stadiumille pelattuaan 102 vuotta perinteikkäällä Burnden Parkilla. thumb|240px|Boltonin kotistadioni
2010-luku
Bolton Wanderers nappasi Liigacupin kakkossijan vuonna 2004 ja kaksi UEFA Cup-paikkaa kausiksi 2005–06 ja 2007–08 sijoittumalla kahdeksan parhaan joukkoon Valioliigassa. Joukkue ehti jo vakiinnuttaa itsensä yhdeksi varteenotettavista eurokandidaateista, kun manageri Sam Allardyce jätti työnsä Boltonissa, ja hänen vuodesta 1999 vuoteen 2007 rakentamansa menestys katosi kuin tuhka tuuleen. Yhtä aikaa toppari Tal Ben Haim lähti Chelsea FC:iin, mikä teki liian suuren aukon puolustuslinjaan.
Allardycen lähdön jälkeen joukkue romahti putoamistaisteluun, minkä seurauksena vuonna 2008 tärkeä keskikentän kolmikko Ivan Campo-Gary Speed-Kevin Nolan sekä hyökkäyspään Nicolas Anelka ja El Hadji Diouf vaihtoivat maisemaa. Toisaalta tilalle hankittiin tukku päteviä vahvistuksia mm. Englannin U21-, Puolan, Ruotsin ja Nigerian maajoukkueista. Vahvistusten myötä Wanderers yrittää siirtyä 2010-luvulle valioliigaseurana.
Francisco Morazán
Francisco Morazán Quezada (3. lokakuuta 1792 Tegucigalpa – 15. syyskuuta 1842 San José, Costa Rica) oli hondurasilainen kenraali ja liberaalipoliitikko, joka johti useita Keski-Amerikan maita 1827–1842. Hän oli myös Keski-Amerikan liittotasavallan presidentti.
Elämäkerta
Morazán syntyi Hondurasissa 1792, ja hän ei käynyt kouluja. Hän liittyi nuorena armeijaan ja sai pian tunnustusta urheudestaan. Morazán oli kookas aikakauteen nähden, älykäs ja johtamistaitoinen, joten hän sai myös pian johtotehtäviä. Morazán osallistui myös politiikkaan ja vastusti 1821 Keski-Amerikan liittämistä Meksikoon. Keski-Amerikan liittotasavalta irtautuikin Meksikosta 1823.
Liberaali Manuel José Arce valittiin Keski-Amerikan liittotasavallan presidentiksi 1824, mutta hän siirtyi hallituskaudellaan konservatismin suuntaan. Liberaalien ja konservatiivien riidat räjähtivät, kun Arce lähetti armeijansa kapinoivaan Hondurasiin. Morazán johti Hondurasin puolustusta, mutta hänet kukistettiin, ja hän joutui lähtemään maanpakoon. Nicaraguassa Morazán sai johdettavakseen pienen armeijan, joka onnistui kukistamaan liittotasavallan joukot La Trinidadin taistelussa 11. marraskuuta 1827. Morazánista tuli voiton ansiosta liberaalien johtohahmo. Liberaalit kaatoivat konservatiivihallinnon 1829, ja Morazán valittiin seuraavana vuonna liittotasavallan presidentiksi.
Morazán uudisti presidenttinä liittotasavaltaa. Hän muun muassa rajoitti katolisen kirkon valtaa. Hän siirsi 1834 pääkaupungin San Salvadoriin, ja hänet valittiin jatkokaudelle 1835. Morazán onnistui kukistamaan useita konservatiivien kapinayrityksiä. Guatemala syttyi kuitenkin intiaanien tukema kapina, jota johti lukutaidoton sikafarmari Rafael Carrera. Kansannousua seurasivat useat muut konservatiivijohtajat, mutta Morazán oli taitava sotapäällikkö, ja hän pystyi voittamaan vuonna 1839 käydyssä San Pedro Perulapánin taistelussa määrällisesti suuremman vastustajan. Liittotasavalta oli kuitenkin jo pahasti hajaantunut, ja Morazán johti käytännössä enää El Salvadoria, Costa Ricaa ja joitakin mutia yksittäisiä alueita.
Nicaragua erosi liittotasavallasta 5. marraskuuta 1838, ja sitä seurasivat muutaman vuoden sisällä muutkin valtiot. Carreran joukot onnistuivat kukistamaan liittotasavallan armeijan lopulta 1840, ja Morazán lähti maanpakoon Kolumbiaan. Costaricalainen kenraali Vicente Villaseñor houkutteli 1842 Morazánin auttamaan häntä Braulio Carrillo Colinan vastaisessa kapinassa. He onnistuivat kaatamaan hallinnon, ja Morazán nimettiin Costa Rican presidentiksi. Hänen tavoitteenaan oli yhdistää Keski-Amerikka uudestaan Costa Ricasta käsin. Kansa nousi kuitenkin Morazánia vastaan, ja hänet syöstiin pian vallasta. Morazán ja Villaseñor teloitettiin 15. syyskuuta 1842.
Orla Jørgensen
Orla Jørgensen (25. toukokuuta 1904 – 29. kesäkuuta 1947) oli tanskalainen maantiepyöräilijä. Hän voitti kultaa Harry Hensen ja Leo Nielsenin kanssa maantieajon joukkuekilpailussa vuoden 1928 Amsterdamin kesäolympialaisissa.
Luettelo siirtomaista
Tämä on luettelo siirtomaista valtioiden mukaan.
Mokhtar Tlili
Mokhtar Tlili (s. 1942) on tunisialainen jalkapallovalmentaja, joka toimi Tunisian maajoukkueen päävalmentajana vuosina 1988–1989. Tlili saavutti Tunisian cupin voiton vuonna 1982 CA Bizertinin luotsina.
Vastuu
Vastuu (vanhahtavasti myös edesvastuu) merkitsee oikeus­tieteellisenä käsitteenä erityistä velvollisuutta, joka henkilölle aiheutuu hänen tekemisensä tai tekemättä jäämisensä vuoksi.
Yleisten oikeus­periaatteiden mukaan jokainen on vastuussa eli korvaus­velvollinen aiheuttamastaan vahingosta. . Korvattava vahinko saattaa aiheutua rikoksesta, mutta myös siviilioikeudellisesta sopimuksen rikkomisesta. Vastuu edellyttää yleensä, että teko on tahallinen tai tuottamuksellinen, mutta se voi perustua myös tehtyyn sopimukseen, missä tapauksessa puhutaan sopimusvastuusta.
Rikos­oikeudellinen vastuu merkitsee sitä, että henkilö voidaan tuomita rangaistukseen tekemistään rikoksista. Tällainen vastuun­alaisuus edellyttää, että henkilö voidaan katsoa syyn­takeiseksi. Useimmissa maissa on säädetty ikäraja, jota nuoremmat henkilöt eivät ole rikos­oikeudellisesti vastuun­alaisia. Suomessa tämä ikäraja on 15 vuotta. Syyn­takeisena ei myöskään pidetä henkilöä, joka mieli­sairauden, syvän vajaamielisyyden tai tajunnan häiriön vuoksi ei kykene ymmärtämään tekonsa tosiasiallista luonnetta tai oikeuden­vastaisuutta tai jonka kyky säädellä käyttäytymistään on sellaisesta syystä ratkaisevasti heikentynyt
Vastuu vakuutusalalla
Vakuutusalalla vastuulla tarkoitetaan vakuutusyhtiön ottamaa korvaus­velvoitetta vakuutuksen kohteena olevasta omaisuudesta tai etuudesta vakuutustapahtuman sattuessa. Vakuutusyhtiö ottaa kannettavakseen tällaisen vastuun hyväksyessään vakuutuksenottajan tekemän hakemuksen. Vakuutus­ehdoissa voidaan rajoittaa tai lisätä vakuutusyhtiön vastuuta.
Zürich (kantoni)
Sijainti
Kantonin alue on kumpuilevaa Mittellandia, jota halkovat luoteeseen laskevat joet kuten Limmat, Thur ja Sihl.
Zürichin kantoni rajoittuu pohjoisessa Reinjokeen ja Saksaan sekä Schaffhausenin kantoniin, etelässä Zürichjärveen sekä Zugin ja Schwyzin kantoneihin, idässä Thurgaun ja Sankt Gallenin kantoneihin sekä lännessä Aargaun kantoniin.
Historiaa
Zürich on kuulunut Sveitsin valaliittoon vuodesta 1351.
Asukkaat ja hallinto
Zürichin kantoni on saksankielinen: saksaa puhuu 82 prosenttia asukkaista. Toiseksi yleisin kieli on englanti. Suurin uskonnollinen ryhmä ovat protestantit (vuonna 2017 28 prosenttia). Katolisia on 26 prosenttia. Kantonin vakituisista asukkaista 27 prosenttia on ulkomaalaisia (31.12.2019).
Kunnat ja kaupungit
Zürichin kantonissa on 162 kuntaa (1.1.2019 alkaen), jotka muodostavat 12 hallintoaluetta. Kantonissa on 32 väkiluvultaan yli 10 000 asukkaan kuntaa eli kaupunkia (tilanne 31.12.2019).
Kantonin kaupungit ovat:
Talous
Zürichin kantonin osuus maan bruttokansantuotteesta oli vuonna 2015 maan suurin, 21,5 prosenttia, arvoltaan 141 miljardia frangia. Zürichin kaupunki lähikuntineen on Sveitsin liike-elämän, erityisesti pankki- ja vakuutusalan, keskus.
Liikenne
Zürichin alue on Sveitsin liikenteen keskus. Sveitsin suurin lentoasema, Zürichin lentoasema, sijaitsee Klotenissa. Moottoritiet A1, A3 ja A4 kulkevat kantonin halki.
Rautateitä on kantonin alueella 519 kilometriä ja rautatietiheys on maan toiseksi suurin, 30 km/100 km². Zürichin päärautatieasemalta on suorat junayhteydet maan eri puolille sekä kaikkiin naapurimaihin (Ranska/Pariisi; Saksa/Hampuri, München, Berliini, Stuttgart; Itävalta/Wien; Italia/Milano).
Matkailu
Matkailu on kantonissa merkittävä elinkeino: matkailijoiden yöpymisten määrä hotelleissa ja muissa matkailuyrityksissä oli vuonna 2017 noin 5,4 miljoonaa.
Richard Tom
Richard Tom (8. marraskuuta 1920 Kanton, Kiina – 20. helmikuuta 2007 Havaiji, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Lontoon olympialaisissa 1948 alle 56-kiloisten sarjassa. Tom nosti yhteistuloksen 295 kiloa ja jäi voittajasta 12,5 kiloa. Punnerruksessa Tomin tulos oli 87,5 kg, tempauksessa 90 kg ja työnnössä 117,5 kg.
Samuli Vauramo
Samuli Vauramo (s. 22. lokakuuta 1981 Vantaa) on suomalainen näyttelijä. Hän teki läpimurtonsa Tyttö sinä olet tähti -elokuvan miespääosassa.
Elämäkerta
Vauramo kouluttautui näyttelijäksi Teatterikorkeakoulussa, josta hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi keväällä 2005. Vuoden 2006 alusta vuoden 2007 alkuun hänellä oli kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin. Ensimmäinen näytelmä, jossa hän Kotkassa esiintyi, oli Tuomo Aitan ohjaama Aleksis Kiven Nummisuutarit, jossa hän esitti Mikko Vilkastusta. Muita näytelmiä, joissa Vauramo Kotkassa näytteli, olivat Johanna Freundlichin ohjaamat Eurooppa (David Greigin näytelmä) ja Brand (Henrik Ibsenin näytelmä), jossa hän esiintyi nimiroolissa, ja Kari Arffmanin ohjaama Veriveljet (Willy Russellin musikaali).
Elokuvan puolella Vauramo nähtiin ensimmäistä kertaa Aki Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Mies vailla menneisyyttä (2002), jossa hän toimi avustajana. Ensimmäisen ison roolinsa hän teki Dome Karukosken ohjaamassa elokuvassa Tyttö sinä olet tähti, joka sai ensi-iltansa lokakuussa 2005. Vauramo sai roolistaan rap-muusikko Sunena Jussi-ehdokkuuden kategoriassa paras miespääosa.
Seuraavan elokuvaroolinsa hän teki Markku Pölösen ohjaamassa elokuvassa Lieksa!, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2007. Muita suomalaiselokuvia, joissa Vauramo on näytellyt, ovat muun muassa Aku Louhimiehen Käsky, joka ilmestyi vuonna 2008, ja Marko Mäkilaakson War of the Dead, joka kuvattiin vuonna 2007, ja joka saa Suomen ensi-iltansa vuonna 2012. Television puolella Vauramo on nähty pienissä rooleissa sarjoissa Sairaskertomuksia (2004) ja Rikospoliisi ei laula (2006), Vesa Suomisen roolissa sarjassa Uutishuone (2009) sekä Nils Grönholmin roolissa Tapio Piiraisen ohjaamassa televisioelokuvassa Bodomin legenda. Hän esiintyy myös Irinan ja Maija Vilkkumaan musiikkivideolla ”Kunnon syy” vuodelta 2010.
Vauramo oli vuonna 2009 yksi kymmenestä European Film Promotionin Shooting Stars -näyttelijästä. Hän on näytellyt suomalaiselokuvien ja -sarjojen lisäksi myös kansainvälisissä tuotannoissa. Vauramo näyttelee pientä roolia, ruotsalaista palkkamurhaajaa, elokuvassa The American (2010), jonka pääosaa esittää George Clooney, ja lisäksi hän on pääosassa itävaltalais-amerikkalaisessa elokuvassa. Autumn Blood -niminen elokuva on kuvattu Itävallassa, ja se kertoo ankaran isän varjossa kasvaneesta nuoresta metsästäjästä. Vauramon lisäksi elokuvassa nähdään muun muassa Peter Stormare, Sophie Lowe ja Gustaf Skarsgård. Elokuvan on ohjannut Markus Blunder, ja sen maailman ensi-ilta oli syyskuussa 2013 Oldenburgin kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Hän on näytellyt myös Bryan Singerin tuottamassa, vuonna 2011 kuvatussa nettisarjassa H+, jossa hänellä on suomalaissyntyisen Topi Kuuselan rooli.
Vauramo näyttelee uudessa, vuoden 2017 versiossa Tuntemattomasta sotilaasta luutnantti Lammion roolin. Hänellä on rooli myös kotimaisessa elokuvassa Kääntöpiste, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 2018.
Yksityiselämä
Vauramo kihlautui huhtikuussa 2017 yhdysvaltalaisen naisen kanssa.
Itsesensuuri
Itsesensuuri on julkaisijan itsensä harjoittamaa sensuuria tai pidättymistä ilmaisemasta valtiollisesti arkaluonteisia mielipiteitä. Laajempi itsesensuurin määritelmä on omien tekojen tai lausuntojen rajoittaminen, jotta vältyttäisiin muiden loukkaamiselta tai ärsyttämiseltä ilman, että sitä olisi virallisesti ilmoitettu välttämättömäksi.
Historia
Carl-Gustaf Liliuksen Kanava-lehdessä vuonna 1977 julkaistu kirjoitus käsitteli suomalaista viestintäilmastoa. Kirjoituksessaan Lilius väitti itsesensuurin estävän vähimmäisinformaation. Sosiaalipsykologian professori Antti Eskola polemisoi Liliusta vastaan. Eskolan mielestä itsesensuuri on sama asia kuin ihmissuhteissa yleisesti hyväksytty hienotunteisuus, joka kuuluu rehelliseen ystävyyteen.
Belinski
Belinski (, vuoteen 1948 Tšembar, ) on kaupunki Venäjällä Penzan alueella. Se on samannimisen piirin hallinnollinen keskus. Se sijaitsee 129 kilometrin päässä alueen pääkaupungista Penzasta.
Belinskin asukasluku on noin 9 028 (1989). Kaupungista on ensimmäinen havainto vuodelta 1713, mutta vuonna 1780 kaupunki sai virallisen aseman ja se nimettiin Tšembariksi (ven. Чембар). Kaupungin nimi muutettiin nykyiseen muotoon vuonna 1948 venäläisen kriitikon Vissarion Belinskin mukaan, joka vietti lapsuusvuotensa kaupungissa.
Isidor Niflot
Isidor Gadar "Jack" Niflot  (s. 16. huhtikuuta 1881 – 29. toukokuuta 1950) oli yhdysvaltalainen vapaapainija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Saint Louisin olympialaisissa 1904 alle 56,7-kiloisten sarjassa. Sarjan finaalissa Niflot kukisti maanmiehensä August Westerin.
Roxy
Roxy on yhdysvaltalainen, Kaliforniassa vuonna 1990 perustettu pelkästään naisille suunnattu lumilautailu- ja surffausmerkki. Roxy on Quiksilverin sisaryhtiö. Roxy sponsoroi monia lumilautailijoita. Roxy pitää joka vuosi naisille suunnattuja TTR-tähtiluokituksen saaneita lumilautakilpailuita, kuten Roxy Chicken Jam ja Roxy Pro.
Laivanvarustaja
Laivanvarustaja on henkilö, joka omistaa kauppalaivoja ja/tai osuuksia niistä. Yleensä Suomen laivanvarustajat olivat satamakaupunkien porvareita. Jotkut, kuten ahvenanmaalainen Gustaf Erikson, olivat urallaan menestyneitä merikapteeneja.
Yhtiö, joka omistaa kauppalaivoja, on varustamo. Suomalaisia varustamoita ovat muun muassa Viking Line ja Eckerö Line.
Etelä-Afrikan Grand Prix 1985
Etelä-Afrikan Grand Prix 1985 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. lokakuuta 1985 Kyalamin radalla. Kilpailun voitti Nigel Mansell, jolle voitto oli toinen perättäinen.
Kyläkurjenpolvi
Kyläkurjenpolvi (Geranium pratense) on kurjenpolvien sukuun kuuluva monivuotinen kasvi, jota tavataan Euraasiassa. Sitä viljellään myös koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
Kyläkurjenpolvi kasvaa 30–70 senttimetriä korkeaksi. Se kasvattaa useita varsia, jotka ovat hieman särmikkäitä sekä hapsi- ja nystykarvaisia. Lehdet ovat sormiliuskaiset ja liuskat suippoja. Kyläkurjenpolven sinivioletit kukat ovat 3–4 cm leveitä. Terälehdet ovat pyöreäkärkisiä, verholehdet leveitä ja teriötä lyhyempiä. Hedelmänä on viisiosainen, nystykarvainen lohkohedelmä.
Majakkalaiva Äransgrund
Majakkalaiva Äransgrund oli Helsingin edustan alkuperäinen majakkalaiva.
Alkuperä
Majakkalaiva Äransgrund rakennettiin teräksestä Turussa W:m Crichton & Co:n telakalla vuonna 1892; se oli hiukan muita samanikäisiä isompi eli mitoiltaan 29 × 6 × 2,7 metriä, uppoamaltaan 223 tonnia. Alus oli vanhaan tapaan koneeton ja purjeilla varustettu. Valoina oli normaaliin tapaan kaksi mastoihin sijoitettua alas laskettavaa kolmilamppuista öljyvaloa. .
Hankala alku
Tällainen alus, uusi Äransgrund (nykyinen majakkalaiva Kemi) saatiinkin vuonna 1901; nyt entinen koneeton alus sai epävirallisen nimen ”Gamla Äransgrund” ja siitä tehtiin uuden aluksen varalaiva, joka sai olla paikoillaan kauneimman kesän ajan, ja uusi laiva lomitti telakalla olevia muita majakkalaivoja.
Uusi asemapaikka
Vuonna 1930 koneettomaan alukseen asennettiin potkuri ja kuulamoottori. Aluksen uudeksi asemapaikaksi määrättiin nyt Porvoon eteläpuolella oleva Kallbådagrundin matalikko. Alukseen asennettiin nyt majakkatorni asetyleenivaloineen. Nimeksi tuli nyt Kalbådagrund. Entinen venäläisperäinen varsin puutteellinen samanniminen alus siirrettiin asuntolaivaksi merenmittaajille. .
Jatkosodan aikana alus oli vartiomoottoriveneiden emälaivana, kunnes tarvittiin jälleen siviilityössään liikenteen palatessa rauhanajan tahtiin.
Uudessa paikassaan alus oli aina vuoteen 1953 asti, jolloin uusi, Suomen ensimmäinen pohjamajakka valmistui ja korvasi kelluvan majakkalaivan.
Rahtilaivaksi
Tarpeettomaksi jäänyt majakkalaiva myytiin yksityiselle ja siitä tehtiin vuonna 1956 Arle -niminen kuivarahtilaiva.
Alus myytiin 1980-luvulla eteenpäin. Sittemmin se myytiin Vaasaan ja siitä tuli ravintolalaiva nimellä Faros.
Luottokortti
thumb|right|Kaksi luottokorttia. Luottokortti (myös credit-kortti) on maksukortti ja maksuväline, jonka käyttäjä saa ostoksia varten luottoa kortin myöntäneeltä yhtiöltä. Luottokorttia käytetään yleisesti maksamiseen käteisen rahan asemasta. Osalla luottokorteista voi maksaa laajasti ympäri maailmaa, mutta osa käy vain tietyssä liikkeessä tai liikeketjussa.
Luottokorttiostokset laskutetaan tyypillisesti jälkikäteen kerran kuussa. Luottokortin avulla kuluttaja voi halutessaan kuluttaa tulonsa jo etukäteen, minkä voi ajatella lisäävän ostohalukkuutta.
Luottokorttien historiaa
Suomen ensimmäiset maksukortit olivat kansainvälisten öljy-yhtiöiden niin sanottuja bensakortteja, jotka tulivat markkinoille 1950-luvulla. 1960-luvulla saapuivat ensimmäiset luottokortit.
1960-luvulla lanseerattiin Suomessa Luottokunnan OK-kortti.
Suomessa luottokortit yleistyivät 1980-luvulla. Luottokorttia pidettiin jopa statussymbolina. Sillä voi näyttää, että menee hyvin.
Yleisluottokortti ja erityisluottokortti
Yleisluottokortit ovat pääosin pankkien rahoitusyhtiöiden liikkeelle laskemia, ja ne kelpaavat lähes kaikkiin liikkeisiin. Suomessa tavanomaisia kansainvälisiä yleisluottokortteja ovat Visa, Mastercard (sekä Eurocard ja First Card), Diners Club ja American Express. Käyttöluotto on suomalainen yleisluottokortti.
Erityisluottokorteilla voi maksaa tietyssä liikkeessä tai liikeketjussa. Tyypillisiä erityisluottokortteja ovat öljy-yhtiöiden kortit. Suomessa valtaosa erityisluottokorttien myynnistä tuleekin huoltoasemilta.
Tavallisin korttityyppi on Suomessa nykyään yleisluottokortti. Aiemmin tavalliset erityisluottokortit ovat vähentyneet. Yleisluottokorttien määrä kolminkertaistui Suomessa vuosina 1996–2012 yli kolmeen miljoonaan korttiin. Samaan aikaan erityisluottokorttien määrä putosi aiemmasta kolmannekseen, vain vajaaseen 300 000 korttiin. Vielä 1980-luvulla erityisluottokorttien määrä ylitti selvästi sekä yleisluottokorttien että myös pankkikorttien määrän.
Maksuaikakortti ja varsinainen luottokortti
Yleiskielessä luottokortti merkitsee kaikkia maksuaikaa antavia kortteja. Toisinaan erotellaan maksuaikakortti ja varsinainen luottokortti.
Maksuaikakorteilla maksuaika on yleensä alle kaksi kuukautta. Niiden käytöstä ei peritä korkoa.
Varsinaisten luottokorttien maksuaika voi vaihdella kuukaudesta useaan vuoteen. Kortilla voi myös olla sekä maksuaika- että luotto-ominaisuus.
Jotkut maksuaikakortit eivät tarjoa luotto-ominaisuutta ollenkaan, mutta niistä silti puhutaan yleisesti luottokortteina. Esimerkiksi American Express, joka usein mielletään luottokortiksi, on todellisuudessa maksuaikakortti. Maksun viivästyessä peritään viivästyskorkoja ja perintäkuluja.
Debit-kortti ja yhdistelmäkortti
Debit-kortti on pankkikorttia vastaava maksukortti, jolla tehdyt ostokset veloitetaan suoraan pankkitililtä. Debit-kortti ei ole luottokortti eikä sillä saa maksuaikaa. Tunnettuja kansainvälisiä debit-kortteja ovat Visa Debit ja Mastercard Debit.
Osa luottokorteista on saatavana yhdistelmäkortteina. Tällöin yhdellä muovikortilla on kaksi toimintoa: debit ja itse luottokortti (credit). Debit-toiminnossa ostokset veloitetaan pankkitililtä, kun taas credit-ostokset käsitellään luottokorttiostoksina. Yhdistelmäkortilla voi lukea credit/debit merkkinä siitä, että kortilla on kaksi toimintoa.
Kanta-asiakasohjelmat
Moniin luottokortteihin voidaan yhdistää kanta-asiakastili. Tällöin kortilla tehtävät ostokset kirjautuvat tietyn yhtiön tai liikeketjun kanta-asiakasjärjestelmään. Suomessa saatavia yhdistelmiä ovat 2013 muun muassa K-Plussa Mastercard, S-Etukortti Visa, Pins Mastercard, Stockmann Mastercard, St1 Visa, Diners Club Eurobonus, Finnair Plus Diners Club, Finnair Plus Mastercard ja Finnair Plus Visa.
Eräisiin luottokortteihin liittyy oma kanta-asiakasohjelmansa. Tällaisia ohjelmia liittyy Suomessa ainakin American Expressin ja Diners Clubin tietyihin kortteihin.
Kanta-asiakasohjelmille on tyypillistä, että tietty määrä kortilla tehtyjä ostoksia oikeuttaa alennuksiin, maksunpalautuksiin tai palkintoihin.
Matkavakuutus
Varsinkin vuosimaksultaan kalleimpiin luottokortteihin sisältyy usein matkavakuutus. Matkavakuutusten kattavuus ja ehdot ovat kuitenkin usein kirjavia, ja esimerkiksi monet luottokorttien matkavakuutukset edellyttävät, että matkakulut on maksettu vähintään osittain luottokortilla.
Useimmiten luottokorttien matkavakuutukset sisältävät vähintään sairauskulujen korvaukset, matkan peruutusturvan sekä matkatavaravakuutuksen. Kattavimmat luottokorttien matkavakuutukset korvaavat sairauskuluja ilman ylärajaa ja ilman omavastuuta kaikkialla maailmassa. Useat luottokorttien matkavakuutukset vakuuttavat myös luottokortin omistajan seurassa matkustavat perheenjäsenet sekä matkatavarat.
Lisäominaisuudet
Joihinkin luottokortteihin liittyy lisäominaisuuksia. Tällaisia ovat mm. ostosturva, assistenttipalvelu ja pääsy lentokenttien lounge-tiloihin. Samasta korttimerkistä voi olla saatavana halvempi peruskortti, josta lisäominaisuudet puuttuvat, sekä kalliimpi kortti lisäominaisuuksilla.
Luottokorttien myöntäminen
Luottokortteja myöntävät Suomessa pankit sekä eräät luottokorttiyhtiöt. Tällaisia yhtiöitä ovat mm. Diners Club, American Express ja Nets Oy.
Saadakseen luottokortin asiakkaan on täytettävä tietyt myöntäjän asettamat ehdot. Esimerkiksi American Express -kortin hakijan on oltava 18 vuotta täyttänyt ja hänellä on oltava säännölliset vuositulot. Diners Club -kortin hakijan on oltava 24 vuotta täyttänyt ja hänen vuositulojensa on ylitettävä 30 000 euroa. Yrittäjiltä vaaditaan lisäksi, että yritystoiminta on jatkunut vähintään kaksi vuotta. Maksuhäiriömerkintä estää kummankin kortin saamisen.
Luottokortin käytöstä peritään usein vuosi- tai kuukausimaksu. Lisäksi voidaan periä tilinhoitomaksu. Markkinoilla on myös käyttäjälle maksuttomia luottokortteja. Luottokorttivelasta peritään korko, mikä ei kuitenkaan koske luottokortin käyttöä maksuaikakorttina.
Luottokorttien hyväksyminen ja kustannukset
Luottokortti hyväksytään maksuvälineenä monissa liikkeissä ja muun muassa verkkokaupoissa. Kaikki liikkeet eivät kuitenkaan hyväksy luottokortteja. Yksi syy tähän ovat luottokorttimaksamiseen liittyvät kustannukset.
Ottaakseen vastaan luottokorttitapahtumia on liikkeen tehtävä sopimus luottokorttiyhtiön tai pankin kanssa.
Luottoyhtiöt saavat tulonsa korttien vuosi- ja käyttömaksuista, luottojen korosta ja provisiosta jokaisesta ostotapahtumasta. Visa- ja Mastercard-ostosten provisio Suomessa on 0,9–1,95 % ostosten loppusummasta riippuen ostotapahtuman varmennus- ja tilitystavasta. Provisio saatetaan lisätä laskun loppusummaan, mutta usein se kuitenkin jää kaupan maksettavaksi. Provisio voi olla kauppakohtainen siten, että toisella kaupalla provisio on toista korkeampi.
Provision lisäksi luottokorttimaksujen hyväksymisestä aiheutuu muitakin kuluja kuten maksupäätteen kustannukset.
Luottokorttien määrä Suomessa
Vuonna 2012 Suomessa oli 3,4 miljoonaa aktiivista luottokorttitiliä, joita oli käytetty vuoden aikana vähintään kerran. Keskimäärin yhtä aktiivista korttitiliä käytettiin ostoihin 45 kertaa vuoden aikana. Yhteen korttitiliin voi liittyä useampia rinnakkaiskortteja.
Yritysluottokortti
Yritysluottokortti on sellainen luottokortti, jonka asiakkaana on yritys. Yritysluottokortin käyttäjät kuuluvat yrityksen henkilöstöön. Yhteen korttitiliin voi liittää useita kortteja. Myös yritysluottokortti voi olla joko yleisluottokortti tai erityisluottokortti.
Yritysluottokorttiin voi liittyä erityisesti yritysasiakkaiden tarvitsemia lisäominaisuuksia kuten matkavakuutus, lentokenttien lounge-tilojen käyttö ja korttitapahtumien siirto yrityksen omiin taloushallinnon järjestelmiin kuten matkalaskujärjestelmään tai kirjanpitoon. Joihinkin korttiohjelmiin on liitettävissä myös matkatili. Korttiyhtiöiden mukaan yritysluottokortilla maksettaessa voi yritys saavuttaa etuja kulujensa hallinnassa ja säästöjä kuittien ja matkalaskujen käsittelyssä.
Maksuvastuun jakamisessa yrityksen ja käyttäjän kanssa on erilaisia tapoja:
Usein tarjolla on myös lisäkortti yksityiskäyttöön sekä puolisokortti. Tällöin maksuvastuu on yksityinen.
Luottokorttitapahtumien maksujenvälitysjärjestelmät
Luottokorttitapahtumien maksujenvälitysjärjestelmät:
Sääminki
right|thumb|Säämingin entinen kunnantalo ja sen takana vasemmalla Säämingin seurakuntatalo Savonlinnan keskustassa. Sääminki oli Mikkelin läänissä Savonlinnan kaupungin ympärillä sijainnut Suomen kunta. Säämingin kunnan pääosa liitettiin 1973 Savonlinnaan ja loput Punkaharjuun. Säämingin naapurikunnat olivat Enonkoski, Kangaslampi, Kerimäki, Parikkala, Punkaharju, Rantasalmi, Ruokolahti, Savonlinna ja Sulkava. Säämingin vaakunan ovat suunnitelleet Gustaf von Numers ja Viktor Räsänen vuonna 1950.
Historia
Sääminki on perustettu Savon kolmantena kirkkopitäjänä. Säämingin pitäjän perustamisvuotta ei tiedetä, mutta perustamisvuotena pidetään vuotta 1504, jolloin Turun arkkipiispa sai ohjeen jakaa liian suuret pitäjät. Sääminki erotettiin Juvasta eri pitäjäksi vuoden 1477 jälkeen, viimeistään vuoteen 1510 mennessä.
Säämingin kirkkopitäjään ovat aikoinaan kuuluneet Kerimäki, Puumala, Rantasalmi ja Sulkava. Rantasalmi perustettiin Säämingin kappeliksi 1554 ja erotettiin emäseurakunnaksi 1578, josta myöhemmin erotettiin Heinävesi ja Kangaslampi. Puumalan kappeli erotettiin Säämingistä noin vuonna 1617 ja Sulkavan kappeli noin vuonna 1630. Kerimäki perustettiin Säämingin kappeliksi vuonna 1630 ja Kerimäki erotettiin vuonna 1640 eri kirkkoherrakunnaksi, josta myöhemmin erotettiin Savonranta, Enonkoski ja Punkaharju. Säämingistä erotettiin Joroisten seurakuntaan Kaitaisen ja Ruokoniemen kymmenyskunnat, kun Joroisten seurakunta muodostettiin vuonna 1631. Vuonna 1856 perustettuun Heinäveden seurakuntaan liitettiin muun muassa Säämingistä Ihamaniemen ja Pölläkän taloja.
Hattujen sodan jälkeen Turun rauhassa 1743 Savonlinna ympäristöineen, muun muassa suurin osa Säämingin pitäjästä, liitettiin Venäjän alueisiin. Säämingin Venäjän-puoleinen osa tuli kuulumaan Viipurin kuvernementtiin, joka myöhemmin tunnettiin myös nimellä Vanha Suomi. Mutta vaikka valtakunnan raja jakoikin Säämingin kahtia, se pysyi kuitenkin yhtenä seurakuntana koko sen ajan, minkä Turun rauhan raja oli voimassa. Vastaavanlaisia kahden valtakunnan alueelle ulottuvia seurakuntia olivat myös naapuripitäjät Sulkava ja Kerimäki sekä lännempänä Mäntyharju. Monessa tapauksessa uusi raja jakoi saman talonkin maat kahtia. Tästä aiheutuneiden hallinnollisten ja muiden hankaluuksien poistamiseksi ehdotettiin aika ajoin, että Säämingin Ruotsille jäänyt osa olisi liitetty Sulkavaan ja Sulkavan Venäjään liitetty osa Sääminkiin, mutta tällaiset ehdotukset eivät johtaneet tulokseen.
Kun Vanha Suomi vuonna 1812 liitettiin muun Suomen yhteyteen, siitä muodostettiin Viipurin lääni. Savonlinnan seudut, muun muassa Sääminki, siirrettiin kuitenkin vuonna 1831 kuulumaan tuolloin muodostettuun Mikkelin lääniin.
Keskelle Sääminkiä, vuonna 1475 rakennetun Olavinlinnan ympärille, perustettiin vuonna 1648 Savonlinnan kaupunki. Seurakunnallisesti sekin kuului Sääminkiin vuoteen 1932 saakka, jolloin se muodostettiin omaksi seurakunnakseen.
Kun vuonna 1865 annettiin asetus kunnallishallinnosta maaseudulla, Säämingistä muodostettiin vuonna 1867 oma kuntansa. Siitä tuli reikäleipäkunta, sillä sen keskellä sijaitsi Savonlinnan kaupunki, joka muodosti oman kuntansa.
Säämingin kunta lakkautettiin vuoden 1973 alussa, jolloin sen alue liitettiin suurimmaksi osaksi Savonlinnaan, osa (kylät Ruhvana, Saukonsaari, Särkijärvi, Särkilahti, Vuoriniemi ja Utrasniemi sekä metsätilat Kallio, Kivelä ja Peräsalo) kuitenkin Punkaharjuun. Kuntaliitoksen seurauksena Säämingin ja Savonlinnan seurakunnat muodostivat seurakuntayhtymän vuonna 1973. Vuonna 1995 seurakuntayhtymä lopetettiin ja Säämingin ja Savonlinnan seurakunnat yhdistettiin Savonlinna-Säämingin seurakunnaksi, jonka nimi on vuodesta 2013 alkaen ollut Savonlinnan seurakunta. Säämingin seurakunnan 500-vuotisjuhlavuotta vietettiin vuonna 2004.
Sääminkiläisten ensimmäisenä pyhäkkönä toimi Olavinlinnan kappeli. Säämingin seurakunnan ensimmäinen oma suorakaiteen muotoinen hirsinen kirkkorakennus valmistui vuonna 1509 Pihlajaveden rannalle Kirkkoniemeen. Säämingin ensimmäisen kirkon poltti salama vuonna 1716. Salaman polttaneen pitkäkirkon paikalle rakennettiin vuonna 1722–1728 tasavartinen ristikirkko. Kirkko purettiin vuoden 1783 jälkeen Säämingin kolmannen kirkon valmistuttua. Kolmas kirkko sai väistyä vuonna 1882, kun nykyinen Savonlinnan tuomiokirkko valmistui vuonna 1878. Kolmannen kirkon hirsistä rakennettiin arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema Sääminkitalo Savonlinnan tuomiokirkon lähelle Savonniemeen. Kirkkoniemeen on jäänyt nähtävyydeksi leppävirtalaisen rakennusmestari Olli Rautiaisen 1773 rakentama kellotapuli. Kirkkoniemessä vanhalla hautausmaalla on nähtävissä kaksi vanhaa hautakammiota; viimeisin hautaaminen Kirkkoniemessä on tapahtunut 1936. Säämingin seurakunnan kirkkoherran pappilat ovat sijainneet Poukkusalmen eteläpuolella Pihlajaniemellä. Viimeisimmässä eli vuonna 1886 rakennetussa pappilassa toimii nykyisin Savonlinnan kansanopisto. Pihlajaniemen kansakoulu toimi vuodesta 1932–1970 kappalaisen pappilassa, kunnes se siirrettiin Pihlajaniemen taajamaan.
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Säämingin perinneruoiksi valittiin muikkupaisti ja marjavelli.
Taajamia ja kyliä
pienoiskuva|oikea|Säämingin vuoden 1973 liitos. Vaaleanpunainen alue liitettiin [[Savonlinna|Savonlinnaan (tummanpunainen), vaaleanvihreä Punkaharjuun (tummanvihreä).]]Säämingin kunnan kyliä olivat Aholahti, Ahvionsaari, Haapalahti, Haukiniemi, Heikinpohja, Ikoinniemi, Juvola, Kaartilanranta, Kallislahti, Kesamonsaari, Kiilanmäki, Kiviapaja, Kokonsaari, Kommerniemi, Kosola, Laakkola, Laukansaari, Liistonsaari, Loikansaari, Mikkolanniemi, Moinsalmi, Niittylahti, Otavanniemi, Pellossalo, Pesolansaari, Pietolansaari, Pihlajalahti, Pihlajanniemi, Pirhiänniemi, Pitkälä, Ritosaari, Ruhvana, Saukonsaari, Särkilahti, Tolvanniemi, Tuohisaari, Tynkkylänjoki, Utrasniemi, Varparanta, Vuoriniemi.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Säämingin taajamat olivat Aholahti (1 696 asukasta), Itäinen taajama (568 asukasta), Kallislahden asemanseutu (283 asukasta), Pihlajaniemi (552 asukasta) ja Rinkilä (230 asukasta). Näistä Aholahti, Itäinen taajama ja Pihlajaniemi sijaitsivat osin Savonlinnan puolella, ja niiden kohdalla on mainittu pelkästään Säämingin puolella asunut asukasmäärä.
Vuonna 1922 Kerimäestä liitetyt kylät Haapala, Hannolanpelto, Moinsalmi, Nojanmaa ja Pitkälä.
Vuonna 1968 Rantasalmesta liitetyt kylät Ahvensalmi ja Oravi.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Säämingin väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Vuonna 1932 Säämingistä liitettiin Savonlinnaan alue, jossa oli 2 128 asukasta. Kunta lakkautettiin vuonna 1973, jolloin sen alue jaettiin Savonlinnan ja Punkaharjun kesken. Savonlinnaan liitetyllä alueella oli 10 031 asukasta ja Punkaharjuun liitetyllä 1 200 asukasta.
Kartanoita
Säämingin kuuluisia kartanoita olivat Nojamaan, Aholahden, Tynkkylänjoen ja Mönkkölän kartanot.
POP-yhdiste
POP-yhdisteillä tarkoitetaan pysyviä orgaanisia ympäristömyrkkyjä. Ne ovat ympäristössä hyvin hitaasti hajoavia ja kaukokulkeutuvia orgaanisia yhdisteitä, jotka kerääntyvät eliöihin. POP-yhdisteitä pidetään virheellisesti usein supermyrkkyinä, todellisuudessa ne ovat toksisuudeltaan hyvin erilaisia. Kaikille niille on kuitenkin tyypillistä kestävyys ympäristössä. Suomessa niiden yleisin lähde ihmisille on Itämerestä pyydetty kala.
Kaukokulkeutumisen ja yhdisteiden pitkäikäisyyden vuoksi mikään valtio tai muu yksittäinen alue ei yksistään voi ratkaista POP-yhdisteiden aiheuttamia ympäristö- ja terveysongelmia. POP-yhdisteiden rajoittamiseksi tarvitaan kansainvälisiä toimia (esimerkiksi alueellinen ECE-POP -pöytäkirja 1998 ja maailmanlaajuinen POP-sopimus 2001 eli Tukholman sopimus).
Esimerkkejä POP-yhdisteistä ovat aldriini, dieldriini, DDT, endriini, heptakloori, klordaani, mireksi, toksafeeni, heksaklooribentseeni, PCB-yhdisteet, dioksiinit ja furaanit eli ns. "likainen tusina". Mainitut 12 POP-yhdistettä ovat mukana maailmanlaajuisessa Tukholman sopimuksessa pysyvien orgaanisten yhdisteiden rajoittamiseksi sekä YK:n alaisen Euroopan talouskomission (UNECE) ilman epäpuhtauksien kaukokulkeutumista rajoittavan sopimuksen (CLRTAP) POP-pöytäkirjassa. Näistä aineista ainoastaan DDT on perustellussa käytössä malarian torjumisessa tropiikissa. Suomessa näitä ei ole käytetty vuosikymmeniin, monia ei koskaan. Alueellinen POP-pöytäkirja kattaa 4 muutakin POP-yhdistettä (lindaani, klordekoni, heksabromibifenyyli ja PAH-yhdisteet).
Intian presidentinvaali 2002
Intian presidentinvaali 2002 oli valitsijamiesvaali, jossa Intian parlamentin jäsenet sekä osavaltioiden lainsäätäjät äänestivät maalle uuden presidentin. Vastakkain olivat A. P. J. Abdul Kalam, joka sai tukea tuolloin hallinneelta kansalliselta demokraattiselta allianssilta (NDA) sekä kongressipuolueelta, ja vasemmiston tukema Lakshmi Sahgal. Vaalien ylivoimainen voittaja oli Kalam, josta tuli Intian 11. presidentti sekä kolmas muslimi, joka on toiminut Intian presidenttinä.
Kalam oli kirjailija ja tiedemies, joka oli osallisena Intian ydinohjelman toteuttamisessa. Hänen vastaehdokkaansa Lakshmi Sahgal oli Intian kansallisarmeijan riveissä komentajana toiminut itsenäisyystaistelija.
Äänioikeutettuja olivat 776 parlamentaarikkoa sekä 4120 osavaltion lainsäätäjää. Intian poliittisessa järjestelmässä eri osavaltioiden äänillä on erilainen painoarvo, joka määräytyy osavaltion asukasluvun mukaan. A. P. J. Kalam sai 4150 ääntä, joiden painoarvo oli 922 844, Sahgalille ääniä kertyi 459 painoarvolla 107 366. 174 ääntä hylättiin, näistä 42 kuului parlamentaarikoille, loput lainsäätäjille. Tribunen lähteiden mukaan hylätyt äänet oletettavasti kuuluivat eri äärihindulaisten järjestöjen kuten RSS:n ja Vishva Hindu Parishadin jäsenille, jotka eivät halunneet äänestää muslimia.
Päivästtoiseen
Päivästtoiseen on suomalaisen rap-yhtye Kapasiteettiyksikön esikoisalbumi, joka julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 27. helmikuuta 2001. Albumilta lohkaistiin singlet "Etenee", "4elementtii", "Heineidit" ja "A-Ay!", jolla on mukana norjalainen rap-artisti Diaz. Viimeksi mainitusta kappaleesta on tehty myös musiikkivideo. Albumin tuotannosta vastasivat Ääretön, Elastinen, Wretch, Hawk, Kkassi ja Iso H.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 11.
Margareeta (pyhimys)
thumb|right|Margareetaa esittävä veistos thumb|right|120px|Margareeta suomalaisen [[Vehmaan kunnan vaakunassa. Vehmaan vanha kirkko on pyhitetty hänen muistonsa kunniaksi.]] Margareeta Antiokialainen, ortodoksisessa kirkossa Pyhä suurmarttyyri Marina syntyi 300-luvulla Vähässä-Aasiassa Pisidiassa pakanalliseen perheeseen. Hän kärsi keisari Diocletianuksen (284−305) aikana ankaraa vainoa, kidutusta ja lopulta marttyyrikuoleman.
Margareetan tunnus kirkkotaiteessa on lohikäärme, jonka hän lannistaa ristisauvalla. Suomessa kansanperinteessä Margareeta tunnetaan nimellä Marketta. Keskiajalla hän oli yksi neljästätoista hädässäauttajasta eli pyhimyksistä, joiden uskottiin suojaavan vaaroilta ja taudeilta.
Margareetan muistopäivä on 20. heinäkuuta, keskiajan Suomessa 13. heinäkuuta. Ortodoksinen kirkko kunnioittaa suurmarttyyri Marinan muistoa vuosittain heinäkuun 17. päivänä. Katolisen kirkon pyhimyskalenterista Margareeta on poistettu epähistoriallisena 1960-luvulla.
Panakton
Panakton oli antiikin aikainen linnoitus Attikan ja Boiotian rajalla Kreikassa. Se sijaitsi Kithairon-vuoren pohjoisrinteessä Eleutherain ja Fylen välillä. Linnoituksen arkeologinen kohde sijaitsee kukkulalla nykyisten Dervenochórian Pánakton ja Prásinon kylien välillä Tanágran kunnassa Boiotian alueyksikössä.
Ateenalaiset rakensivat Panaktonin linnoituksen ennen peloponnesolaissotaa, mahdollisesti jo arkaaisen kauden lopulla 500-luvulla eaa. Se hallitsi nykyistä Skoúrtan tasankoa, jonka kautta kulki Ateenan ja Theban välinen tie. Sitä ei luettu Attikan demosten joukkoon. Boitialaiset valtasivat Panaktonin petoksella sodan aikana vuonna 422 eaa. He myös tuhosivat linnoituksen vastoin sopimusta ennen sen palauttamista. Thukydides mainitsee linnoituksen usein Peloponnesolaissotansa viidennessä kirjassa näiden tapahtumien yhteydessä. Panakton ilmeisesti rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.
Linnoituksen muurien pituus on ollut noin 300 metriä. Sen sisäosissa on säilynyt kahden tornin ja niiden välisen muurin jäänteitä. Aiemmin Panakton on joskus sijoitettu virheellisesti Eleutherain paikalle.
Kehruurauhaset
Kehruurauhaset ovat rauhasia, joiden avulla eläimet voivat tuottaa sitkeää, ilmassa kovettuvaa rihmaa. Rihmaa voidaan käyttää pyydysverkon tekemiseen (hämähäkit ja joskus vesiperhostoukat) tai sitä voidaan kutoa munien tai kotelon suojaksi (useat perhostoukat, verkkosiipiset, jotkut kärsäkkäät ja hämähäkit) ja käytetään sitä itsesuojeluunkin (eräät punkkilajit). Hämähäkit käyttävät seittiään myös paikasta toiseen liikkumiseen kulkien seitin varassa tuulten mukana. Perhos- ja vesiperhostoukilla kehruurauhaset ovat suussa, muilla ne ovat takaruumiissa.
Majakkalaiva Kallbådagrund
Majakkalaiva Kalbådagrund oli venäläisiltä Suomeen vuonna 1918 jäänyt, sittemmin Suomen lipun alle siirretty majakkalaiva.