cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Erwin Wilson
Wilson ilmoitti 15. joulukuuta 1953, että Yhdysvallat oli suostuvainen jakamaan atomiteknologiaa liittolaisvaltioilleen.
Wilson lausui kongressissa sanat: ”Se, mikä on hyväksi maalle, on hyväksi myös Generals Motorsille ja päinvastoin”. Tämä lause muuntui pian päinvastaiseen muotoon: ”Se, mikä on hyväksi General Motorsille, on hyväksi myös USA:lle”. Eisenhower kirjoitti kerran Wilsoniin suuttuneena työtoverilleen, että ostaisi jatkossa ainoastaan Plymoutheja.
Macintosh File System
Macintosh File System (MFS) on tiedostojärjestelmä, jonka Apple Computer kehitti Macintosh 128K -tietokoneen 400 kt:n levykkeitä varten. MFS julkaistiin tammikuussa 1984 ja se korvattiin Hierarchical File System -tiedostojärjestelmällä syyskuussa 1985. Mac OS tuki MFS-tiedostojärjestelmää versioon 7.5.5 saakka, vain tiedonluvun osalta versioon 7.6.1 saakka.
MFS sisälsi mekanismeja, jotka tukivat Macintosh 128K:n muistinhallintaan liittyvien osoittimien käyttöä. Jokaisella tiedostolla oli erillinen resurssitietue, joka sisälsi osoittimia tiedoston ikoniin tai muuta vastaavaa, nopeasti tarvittavaa metatietoa. Resurssitietue oli osa levyindeksiä, jolloin sen sisältämä data oli saatavilla ilman varsinaisen tiedoston avaamista. Resurssitietueita käytetään Macintosheissa edelleen. Resurssitietueen lisäksi MFS tarjosi tiedostoille erillisen tietueen metatiedon tallentamista varten, jota käytettiin graafisen käyttöliittymän tarpeisiin. Tiedostojen nimille MFS varasi 255 merkkiä eikä nimeen tarvinnut lisätä tiedostopäätettä tiedostotyypin tunnistusta varten. Finder kuitenkin rajoitti tiedostonimen pituudeksi 63 (myöhemmin 31) merkkiä.
MFS ei tukenut hakemistoja, mutta Finderin avulla levyn sisältö pystyttiin näyttämään juurihakemistona ja sen alihakemistoina. Hakemistoihin ei pystynyt tekemään uusia hakemistoja. Juurihakemistossa oli aina yksi tyhjä hakemisto, jonka uudelleennimeäminen tai sinne tiedostojen kopioiminen aiheutti uuden tyhjän hakemiston luomisen. MFS tallensi tiedosto-hakemisto osoitinpareja yhdessä tiedostossa, josta Finder luki joko juurihakemiston tai alihakemiston sisällön tarpeen mukaan. MFS pystyi osoittamaan levytilaa 20 megatavuun tai 1 400 tiedostoon saakka. Macintosh 128K:n julkaisemisen aikaan systeemin rajoitus oli lähinnä teoreettinen, sillä Macintoshin levykeasema käytti 400 kt:n kokoisia levykkeitä. Suurin teoreettinen tiedostonkoko oli 256 Mt ja järjestelmä pystyi käyttämään päivämääriä väliltä 1. tammikuuta 1904 – 6. helmikuuta 2040.
Argenton-sur-Creuse
thumb|250px|Argenton-sur-Creuse Argenton-sur-Creuse on kunta Indren departementissa Centren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 5 146 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Argenton-sur-Creusen pinta-ala on 29 neliökilometriä.
Le Blanc
thumb|250px|Le Blanc
Dave Hunt
Dave Hunt (s. Solihull, Englanti) on brittiläinen metallimusiikin laulaja. Hän on tällä hetkellä laulajana death metal -yhtyeessä Benediction sekä black metal -yhtyeessä Anaal Nathrakh, kummassakin nimimerkillä "V.I.T.R.I.O.L.". Nykyään hän vaikuttaa myös Mistressin (sludge metal / grindcore) laulajana nimimerkillä Dave Cunt.
Nykyisin Dave Hunt asuu Birminghamissa.
Aleisha Allen
Aleisha Allen (s. 28. huhtikuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Allen syntyi Bronxissa, New Yorkissa. Hän on esiintynyt televisiossa 4-vuotiaasta alkaen. Kansainvälisesti tunnetuimpia rooleja lienee Alicia elokuvassa School of Rock (2003).
Näyttelemisen ohella Aleisha Allen laulaa ja tanssii balettia. Hän opiskelee Professional Performing Arts Schoolissa Manhattanilla.
Eilakaisla
Eilakaisla Oy on suomalainen henkilöstöpalvelualan perheyritys, jonka perusti Eila Kaisla vuonna 1971. Yritys on henkilöstöpalvelualalla Suomen vanhin. Eilakaislan toimitusjohtajana toimi vuodesta 2004 Eila Kaislan poika Tom Kaisla. Lokakuussa 2022 toimitusjohtajana aloitti Antti Soro.
Eilakaislalla on toimipisteet Helsingissä, Jyväskylässä, Lahdessa, Mikkelissä, Oulussa, Tampereella ja Turussa. Sillä on ollut myös toimipiste Tallinnassa Virossa.
Historia
Eilakaisla Oy:n perusti Eila Kaisla vuonna 1971. Yritys toimi alun perin nimellä Toimialapalvelu Eilakaisla Oy. Eila Kaisla oli aloittavan yrityksen ainoa työntekijä. Ensimmäinen työpaikkailmoitus ilmestyi Helsingin Sanomissa 7. maaliskuuta 1971. Yritys kasvoi nopeasti ja työllisti pian 120 henkeä kuussa. Vuonna 1984 Eila Kaisla valittiin vuoden yrittäjäksi Helsingissä, ja vuonna 1987 hänet sekä yritys palkittiin valtakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Vuonna 1988 yritys laajensi toimintaansa Espooseen ja sen pääkonttori siirtyi Helsingin keskustaan Aikataloon. Vuonna 1989 Eilakaisla laajensi toimintaansa Tampereelle.
Eila Kaisla kuoli vuonna 1991, jolloin yhtiön omistus siirtyi hänen pojilleen Aki ja Tom Kaislalle. Yrityksen toimitusjohtajaksi valittiin Juhani Luukkonen. Vuonna 1993 toimitusjohtajan pesti siirtyi Leena Martiskaiselle. Vuosina 1997–2007 Eilakaisla Oy laajeni franchising-ketjuna. Ensimmäinen franchising-yritys aloitti Oulussa vuonna 1997. Vuonna 2000 Suomen Franchising-Yhdistys ry valitsi Eilakaislan vuoden franchising-ketjuksi. Vuonna 2003 Leena Martiskainen siirtyi hallituksen puheenjohtajaksi ja toimitusjohtajaksi valittiin Riitta Ahlholm. Vuonna 2004 Tom Kaisla osti koko yrityksen osakekannan ja aloitti toimitusjohtajana, siirtyen vuonna 2019 hallituksen puheenjohtajaksi. Vuosina 2019–2022 toimitusjohtajana toimi Erika Ehrnrooth.
Polokwane
Polokwane on kaupunki Etelä-Afrikassa. Se on Limpopon provinssin suurin kaupunki sekä pääkaupunki, joka tunnettiin ennen nimellä Pietersburg. Polokwane perustettiin vuonna 1886 ja siitä tuli kaupunki 23. huhtikuuta 1992. Sen nimi on ollut virallisesti Polokwane 11. kesäkuuta 2003 lähtien. Polokwane oli yksi vuoden 2010 Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja isännöivistä kaupungeista.
Eilakaisla
Historia
Vuonna 2008 Eilakaisla uudisti strategiaansa ja luopui franchising-mallista. Viimeinen franchising-yrittäjä lopetti syksyllä 2013.
Polokwane
Historia
Andries Potgieter perusti vuonna 1840 Voortrekkerin johdolla Zoutpansbergdorpin kaupungin 100 km luoteeseen. Tämä ratkaisu oli hylättävä, koska yhteenottoja oli paikallisten heimojen välillä. He perustivat uuden kaupungin vuonna 1886 ja nimesivät sen Pietersburgiksi Voortrekker-johtajan Petrus Jacobus Joubertin kunniaksi. Britit rakensivat Polokwaneen buurisodan aikana keskitysleirin, johon sijoitettiin lähes 4000 buurinaista ja -lasta. Kaupunki tuli virallisesti kaupungiksi 23. huhtikuuta 1992. 25. helmikuuta 2005 hallitus julisti virallisesti englanninkieliseksi nimeksi kaupungin pohjoissothon kielisen nimen Polokwane. Kaupungissa oli ANC:n kansallinen konferenssi, jossa Jacob Zuma otti vastaan puolueen johtajajuuden.
Eilakaisla
Palvelut
Eilakaisla Oy tarjoaa henkilöstövuokrausta toimisto-, taloushallinto-, myynti-, markkinointi-, tuotanto-, logistiikka-, HoReCa- ja it-aloilla. Henkilöstövuokrauksen lisäksi Eilakaisla Oy:n palveluihin kuuluvat suorarekrytoinnit, erilaiset palveluratkaisut, uudelleensijoituskoulutukset, konsultointi sekä SHL- ja Aon Assessment -soveltuvuusarvioinnit.
Polokwane
Väestö
thumb|left|Nelson Mandelan mukaan nimetty liikenneympyrä ja monumentti. Vuonna 1904 Polokwanen asukasluku oli 3 276, joista 1 620 (49,5 %) oli valkoisia. Loput 50 % olivat todennäköisesti mustia. Polokwanessa oli valkoinen enemmistö oli ylivoimainen apartheidin aikana ennen vuotta 1990. Apartheidin loputtua kaupunki on edelleen säilyttänyt suuren valkoisen väestön. Naapurikunnissa on ylivoimaisesti musta enemmistö.
Eilakaisla
Palvelut
Eilakaisla maksaa vuosittain palkkaa yli 2 500 suomalaiselle ja on historiansa aikana ollut mukana yli 150 000 suomalaisen työuralla. Vuosina 2007–2018 Eilakaisla Oy arvioitiin Taloustutkimuksen teettämässä kyselyssä yleisarvosanaltaan toimialansa parhaaksi yritykseksi.
Polokwane
Väestö
Itse Polokwanen kaupungissa on noin 130 000 asukasta. Koko Polokwanen kunnan asukasluku on noin 630 000.
Eilakaisla
Palvelut
Eilakaisla lanseerasi vuonna 2018 päätelaiteriippumattoman Weople-rekrytointityökalun, jonka toiminta on sittemmin lopetettu.
Polokwane
Ilmasto
Köppen ilmastoluokittelun mukaan Polokwanen ilmaston ominaisuuksia kuvaa puolikuiva ilmasto. Huolimatta siitä, että kaupunki sijaitsee Kauriin kääntöpiirin eteläpuolella, että Polokwane on tasangolla 1230 metriä merenpinnan yläpuolella ilmasto on suopea. Keskilämpötila on noin tammikuussa 21–22 °C ja laskee heinäkuussa 11 °C:een. Kuten muuallakin Etelä-Afrikan sisämaassa, on Polokwanessakin ollut lämpimiä vuodenaikoja viime vuosikymmenellä yli pitkän aikavälin keskiarvon. Polokwanessa on kuiva ilmasto ja voimakas sadekausi talvella. Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 495 mm, joulukuu tai (harvemmin) tammikuu luetaan kosteisiin kuukausiin ja heinäkuu kuiviin kuukausiin.
Eilakaisla
Palvelut
Vuonna 2021 Eilakaisla julkaisi Osaajagalleria-nimisen anonyymin rekrytoinnin työkalun. Osaajagalleria on rekrytoivien työnantajien käyttöön tarkoitettu ESCO-luokitusjärjestelmään pohjautuva osaajapankki, josta voi selata palvelua käyttävien työnhakijoiden profiileja suoraan Eilakaislan kotisivuilta ilman kirjautumista.
Polokwane
Urheilu
thumb|[[Peter Mokaba Stadium.]] Kaupungin jalkapalloseura on Winners Park F.C., joka pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kaupungissa sijaitsevat jalkapallostadionit Pietersburg Stadium ja Peter Mokaba Stadium, joka rakennettiin Jalkapallon vuoden 2010 MM-kisoja varten.
Claire Bretécher
thumb|Claire Bretécher vuonna 1973. Claire Bretécher (17. huhtikuuta 1940 Nantes – 10. helmikuuta 2020 ) oli ranskalainen sarjakuvataiteilija, joka tunnetaan parhaiten sukupuolten tasa-arvoa ja naisasiaa käsittelevistä töistään. Hänen tunnetuin teoksensa on Les frustrés, joka ilmestyi Le Nouvel Observateurissa. Siinä hän satirisoi pariisilaista vasemmistoälymystöä. Sen kaksi ensimmäistä osaa on julkaistu Suomessa nimellä Turha joukko. Toinen suomennettu albumi Selluliitin sieluntilat kertoo tarinan prinsessasta nimeltä Selluliitti. Ranskassa hänen sarjakuvateoksiaan pidetään bandes dessinées eli BD-tyylisenä vakavana taidekirjallisuutena, joka on tarkoitettu sekä lapsille että aikuisille.
Valko-Venäjän historia
Tämä artikkeli käsittelee Valko-Venäjän ja sen alueen historiaa alkaen Veiksel-jääkauden jäätikön vetäytyessä alueelta noin 35 000–100 000 eaa.
Esihistoria
Ensimmäisten asukkaiden uskotaan saapuneen Valko-Venäjän alueen eteläosiin edellisen jääkauden mannerjään vetäytyessä 35 000–100 000 vuotta sitten keskipaleoliittisella kaudella. Myöhäispaleoliittisia kivikauden asutuksia perustettiin nykyisen Valko-Venäjän eteläosiin Homelin alueelle 23 000–27 000 vuotta ennen nykypäivää; näistä on löydetty jälkiä arkeologisissa kaivauksissa muun muassa Kalinkavitšyn ja Tšatšerskin piireistä.
Valko-Venäjän slaavilainen kansa asettui asuinsijoilleen 600–800-luvulla. 800–1100-luvuilla voimakkaimmaksi vallaksi nousi Polotskin ruhtinaskunta pohjoisessa. Myös Turaun ja Mahiljoun ruhtinaskunnat olivat merkittäviä. Polatsk nousi piti muita Rutenian keskuksia vasalleinaan ja hallitsi balttienkin maita lännessä. Se oli myös piispanistuin. Alue oli osa viikinkien perustamaa Kiovan Venäjää ja siellä asui myös suomalais-ugrilaista väestöä. Valko-Venäjän valloittivat mongolit 1200-luvulla ja se joutui liettualaisten ja Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen 1200–1400-luvuilla, pääkaupunkinaan aluksi Navahrudak ja myöhemmin Vilna.
Uusi aika Liettuan suurruhtinaskunnan, Puola-Liettuan ja Venäjän keisarikunnan osana
Maa joutui liettualaisten ja Liettuan suuriruhtinaskunnan alaisuuteen 1200–1400-luvuilla, pääkaupunkinaan aluksi Navahrudak (Novogrudok) ja myöhemmin Vilna. Vuonna 1569 Liettuan suuriruhtinaskunnasta tuli osa Puola-Liettuaa Puolan valittujen kuninkaiden alaisuudessa. Kuningas Sigismund III Vaasan valtakauden alussa (1592–1597) imperiumi kattoi Ruotsin (ja Suomen), Baltian, Puolan, Valko-Venäjän, suuren osan Ukrainaa ja Moldovan. Venäjän tsaaritar Katariina II:n aikana Puolan jaoissa 1772, 1793 ja 1795 Valko-Venäjä siirtyi osaksi Venäjän keisarikuntaa.
Vuosina 1809–1917 Suomi ja Valko-Venäjä kuuluivat samaan valtakuntaan, koska Suomen suuriruhtinaskuntakin oli tällöin osa Venäjän keisarikuntaa.
Valko-Venäjä oli sotatantereena ensimmäisen maailmansodassa, jonka itärintaman taistelut pyyhkivät Valko-Venäjän yli. Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Saksan miehityksen aikana 1917 perustettiin lyhytaikainen Valko-Venäjän kansallinen tasavalta.
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta
Venäjän vallankumouksen jälkeen ja Saksan miehityksen aikana 1917 perustettiin lyhytaikainen Valko-Venäjän kansallinen tasavalta.
Vuonna 1919 julistettiin perustetuksi Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta, joka oli Neuvostoliiton perustajajäsen.
Neuvostoliiton suunnitelmatalous tuotiin Valko-Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan vuosien 1928–1937 aikana. Teollistuminen ja maatalouden kollektivisointi toteutettiin osittain väkivaltaisesti maaseudun asukkaiden kustannuksella. Tuhansia talonpoikia kuoli ja 600 000–700 000 vainottua maaseudun asukasta muutti kotiseuduiltaan. Toteutettu talouspolitiikka johti nälänhätään. Samalle venäläistämisen ja suunnitelmatalouden jaksolle, erityisesti vuosiin 1930, 1933 ja 1937–1938, ajoittuivat stalinistiset vainot ja laajamittainen kansanmurha. Vainoissa tapettiin satoja tuhansia eri alojen edustajia ja katkaistiin erityisesti kansallisen älymystön kehitys kymmeniksi vuosiksi. Osa näistä julmuuksista – esimerkiksi Minskin läheisen Kurapatyn alueen teloitukset (1937–1941) – nousivat laajempaan tietoisuuteen vasta 1980-luvulla.
Noin puolet Valko-Venäjän nykyisestä alueesta oli joutunut Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan seurauksena vuonna 1921 Puolalle. Kun Saksa ja Neuvostoliitto toisen maailmansodan alkuvaiheessa syyskuussa 1939 jakoivat Puolan, nämä alueet liitettiin Valko-Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan.
Valko-Venäjä oli täysin natsi-Saksan miehittämä vuosina 1941–1944. Maan kenraalikomissaarina toimi vuosina 1941–1943 Wilhelm Kube. Einsatzguppe-nimellä toimineet SS:n neljä ryhmää toimeenpanivat Itä-Euroopan juutalaisten ja useiden muiden väestöryhmien joukkomurhia, ja niiden apuna oli paikallisia puolisotilaallisia joukkoja. Yksi näistä ryhmistä toimi Valko-Venäjällä. Teloitukselta saattoivat välttyä vain pienet piilottelevat ryhmät, esimerkiksi Nalibokskaja Pusjtjan metsässä elänyt partisaani Tuvia Bielskin ryhmä, joka onnistui sodan läpi pitämään hengissä 1 200 juutalaista.
Valko-Venäjän lähihistorian koettelemus, joka yhä merkittävästi vaikuttaa maan kansantalouteen, oli Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus nykyisen Ukrainan alueella 1986. Valko-Venäjällä saastui suuri osa maan viljavista kaakkoisosista, erityisesti Homelin ja Mahiljoun maakunnista.
Alkuajat
Valko-Venäjä julistautui melko vastahakoisesti suvereeniksi 27. heinäkuuta 1990 ja siitä tuli virallisesti Valko-Venäjän tasavalta 25. elokuuta 1991. 8. joulukuuta 1991 Venäjän Boris Jeltsin, Ukrainan Leonid Kravtšuk ja Valko-Venäjän Stanislav Šuškevitš tapasivat Valko-Venäjällä Belavežskaja Puštšassa ja julistivat Neuvostoliiton puretuksi ja Itsenäisten valtioiden yhteisön perustetuksi. Presidentti Šuškevitš kannatti demokratiaan ja vapaaseen markkinatalouteen siirtymistä, mutta parlamentti pysäytti uudistukset. Aljaksandr Lukašenka syytti Šuškevitšia korruptiosta ja sai tämän häviämään luottamusäänestyksen, mutta myöhemmin korruptioväitteet osoittautuivat tekaistuiksi.
Lukašenkan ensimmäiset kaudet
Uuden perustuslain jälkeisissä presidentinvaaleissa kesällä 1994 Aljaksandr Lukašenka valittiin Valko-Venäjän presidentiksi 45 prosentin ääniosuudella. Hän on pitänyt valtaa siitä lähtien. Vuoden 1995 kansanäänestyksillä presidentille annettiin valta hajottaa parlamentti, tiivistää taloussuhteita Venäjään, tehdä venäjästä toinen maan virallisista kielistä ja hyväksyä neuvostoaikaista lippua muistuttava uusi lippu Valko-Venäjän viralliseksi tunnukseksi. Hajanainen oppositio käyttää vielä toisinaan vuosien 1991–1995 valtiollisia tunnuksia.
Vuonna 1999 Valko-Venäjä solmi valtioliiton Venäjän kanssa. Venäjän ja Kazakstanin kanssa kesällä 2010 vahvistetun ja 2011 käytäntöön astuvan, Euraasian talousyhteisön tavoitteita toteuttavan tulliliiton myötä maiden väliset laajemmatkin taloudelliset integraatiopyrkimykset ovat voimistuneet. Osa valkovenäläispoliitikoista on nähnyt kehityksessä mahdollisuuden uudenlaisen Neuvostoliiton muodostamiselle. Vuonna 2017 Valko-Venäjä pyrki rakentamaan suhteita Euroopan unioniin. Venäjä kieltäytyi lainaamaan Valko-Venäjälle rahaa vedoten mahdollisiin maksuvaikeuksiin. Valko-Venäjä asettui Ukrainan kriisissä Ukrainan puolelle. Välit Venäjään tulehtuivat entisestään. Molempia maita vaivasi talouskriisi. Maat kiistelivät öljyn ja kaasun hinnoista. Venäjän mielestä Valko-Venäjän armeija ei kyennyt suojautumaan lännen uhkaa vastaan, joten sen olisi tukeuduttava Venäjään. Valko-Venäjä kieltäytyi kuitenkin Venäjän haluamasta tiiviistä puolustusyhteistyöstä.
Heinäkuussa 2019 presidentti Aljaksandr Lukašenka tuli olleeksi vallassa yhtäjaksoisesti 25 vuotta. Entinen kolhoosinjohtaja Aljaksand Lukašenka tuli valtaan Valko-Venäjän ensimmäisissä - ja toistaisesti ainoissa - demokraattisissa presidentinvaaleissa vuonna 1994. Sen jälkeen hän on keskittänyt itselleen valtaa ja luonut autoritaarisen systeemin, jossa presidentti kontrolloi käytännössä kaikkia yhteiskunnan valtarakenteita. Ulkopolitiikan kulmakivenä on erittäin läheinen suhde Venäjään, mutta tässä suhteessa on ollut jonkinlaista vaihtelua ja Venäjä-suhteen läheisyydessä on ollut eri vaiheita. Korkeiden virkamiesten valinnassa on keskeistä henkilökohtainen lojaalisuus presidentille. Lukašenkaa on kutsuttu Euroopan viimeiseksi diktaattoriksi. Toisaalta on myös arveltu, että Venäjästä taloudellisesti ja poliittisesti riipuvainen Valko-Venäjä saattaa jatkossa kohdata Venäjän aikaisempaa voimakkaampaa painostusta maiden yhdistymisen hyväksymiseksi.
Buzançais
Buzançais on kunta Indren departementissa Centren hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 581 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Buzançaisin pinta-ala on 59 neliökilometriä.
Valko-Venäjän historia
Vaalit 2019-2020
Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka torjui joulukuussa 2019 jyrkästi väitteet, joiden mukaan Venäjä ja Valko-Venäjä valmistelisivat pitkälle menevää valtioliittoa, jolla olisi yhteinen hallitus ja parlamentti. Maat ovat olleet virallisesti valtioliitossa vuodesta 1999, mutta sopimus on ollut monilta osin vain kuollut kirjain.
Jo ennen vaaleja maassa oli protesteja Lukašenkaa vastaan. Lukašenka voitti elokuussa 2020 presidentinvaalit 80,2 prosentin ääniosuudella. Oppositio piti Lukašenkan voittoa vilpillisenä ja protestit voimistuivat. Tämä ajoi Valko-Venäjän viikkoja jatkuneeseen poliittiseen kriisiin. . Venäjä antoi tukensa hallitukselle, länsimaat oppositiolle.
<!-- Teksti siirretty artikkeliin Jo ennen vaaleja maassa oli protesteja Lukašenkaa vastaan. Lukašenka voitti elokuussa 2020 presidentinvaalit 80,2 prosentin ääniosuudella. Oppositio piti Lukašenkan voittoa vilpillisenä. Niinpä katumielenosoitukset voimistuivat.<
Valko-Venäjä etsintäkuulutti 16. lokakuuta Tsihanouskajan, kun tämä oli kutsunut kannattajiene ylieslakkoon.
Vastatoimista huolimatta viikonloppujen protestit jatkuivat viikkoja. -->
Kansankoti
Kansankoti on pohjoismaista hyvinvointivaltiota kuvaava ilmaisu, jonka käyttö aloitettiin Ruotsissa 1900-luvun alussa. Poliittisena käsitteenä termi oli alun perin konservatiivien käyttämä. Nimitys tuli vasemmiston käyttöön pitkäaikaisen pääministerin Per Albin Hanssonin ja hänen johtamansa Sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toimesta 1920-luvulla. Käsite on sittemmin ollut monen pohjoismaisen sosiaalidemokraattisen pääministerin käytössä.
Kansankoti paikkana
Ennen sen käyttöä poliittisen retoriikan harjoittamisessa, kansankoti tarkoitti rakennusta, jossa köyhälistöllä oli edulliseen hintaan mahdollisuus saada tietoa yhteiskunnasta lukemalla kirjoja ja lehtiä. Kansankoteja oli Pohjoismaiden suurissa kaupungeissa 1800-luvun loppupuolella. Suomen ensimmäisen kansankodin perusti Helsinkiin vuonna 1889 Alli Trygg-Helenius.
Poliittinen käsite
Ruotsin konservatiivit ottivat folkhem-käsitteen käyttöön poliittisena käsitteenä ja kielikuvana. Termillä pyrittiin luomaan yhteisyyden tunnetta luokkarajojen yli ja näin säilyttämään yhteiskuntarauhaa työväenliikkeen esittämien demokratisoimisvaatimusten torjumiseksi.
Sosiaalidemokraattinen merkitys
1920-luvulla Ruotsin pääministeri Per Albin Hansson otti kansankoti-käsitteen käyttöön toisensisältöisenä. Kuuluisassa puheessaan vuonna 1928 Hansson ilmaisi sosiaalidemokraattien näkemyksen yhteiskunnasta:
Hanssonin jälkeen samaa politiikkaa jatkoi 1960-luvun lopulle saakka pääministeri Tage Erlander. Sosiaalidemokraattien mukaan kansankoti on demokraattinen hyvinvointiyhteiskunta, joka toimii yhteishengen ja yhteisyyden periaatteella. Tähän tarvitaan heidän mukaansa sosiaalipolitiikkaa, kuten yleinen sairausvakuutus, lapsilisät, työeläkejärjestelmä ja peruskoulu. Poliittiset vastustajat eivät useinkaan vastustaneet näitä uudistuksia sinänsä, mutta varoittelivat niiden kustannuksista ja verojen kiristymisestä.
Vreta
thumb|Nuorisoseurantalo Wrethalla Vreta on kylä Kemiönsaaren kunnassa kylä sijaitsee Kemiön kirkonkylän vieressä ja kuuluu kirkonkylän taajamaan.
Vreta muodostaa Kemiön kirkonkylän läntisimmän osan. Kirkonkylän muodostavat kylät ovat kasvaneet yhteen, eikä vanhoja kylärakenteita ole selkeästi havaittavissa. Vretan historiallinen kyläkeskus on ollut mäen päällä, jossa nykyään on Wrethallan nuorisoseurantalo ja Sagalundin museo. Kylässä on asutusta eri aikakausilta, pienteollisuutta ja yrityksiä sekä Kemiön paloasema. Vretan kyläalueeseen kuuluu myös peltoja ja metsää kirkonkylän läheisyydestä.
Varhaisin maininta Vretasta on vuodelta 1474. Kylän alueelta on tosin löydetty useita pronssi- ja rautakautisia röykkiöhautoja. 1500-luvulla kylässä on ollut neljä verollista taloa ja yksi säteri. Myöhemmin kylässä on neljän talon lisäksi yksi ratsutila. Isojako toteutettiin Vretassa 1786, jolloin neljä kylän taloista on ollut samalla omistajalla. Vretan kansakoulu perustettiin 1886. Kylään rakennettiin nuorisoseurantalo vuonna 1899 ja nuorisoseura osti vuonna 1906 Storgårdin tilan ja jakoi sen pienempiin palstoihin. Kylä kasvoi voimakkaasti 1900-luvun alussa kirkonkylän taajaman kehittyessä. Kylään perustettiin osuusmeijeri 1905 ja pienviljelijäkoulu 1906.
Kansakoulun yhteyteen perustettiin kotiseutumuseo vuonna 1900. Museoalueella rakennettiin Sagalundin huvila vuonna 1911. Kansakoulu liitettiin lakkauttamisen jälkeen osaksi kotiseutumuseota ja sen alue on kasvanut lisää myöhemminkin. Kemiön osuusmeijeri oli toiminnassa vuoteen 1991 asti.
Hennala
Hennala on Lahden kaupunginosa seututie 140:n varrella. Kaupunginosan nimi tulee aikaisemman kantatilan nimestä, joka jakaantui Ali-Hennalaksi ja Yli-Hennalaksi. Eteläisempi Ali-Hennala tunnettiin myös Metsä-Hennalana ja pohjoisempi Yli-Hennala Kylä-Hennalana, joka siirtyi maanjaoissa Joutjärven alueelle. Hennalassa sijaitsi vuoden 2014 loppuun saakka Lahden varuskunta.
Hennalassa on entisen varuskunta-alueen lisäksi myös Stora Enson pakkaustehdas ja Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon kokoontumistilat. Kirkkoa vastapäätä on huoltamo, jolla on ongelmajätepiste. Seututie 140:n itäpuolella alkaa Laune.
Vuosina 1918–19 Hennalan varuskunnan alueella toimi Hennalan vankileiri, jossa oli vangittuna yli 10 000 sisällissodan punaista. Heistä noin 1 200 kuoli teloitusten uhrina, nälkään tai kulkutauteihin.
Hennalan kautta kulkee Lahden bussilinja 7 Metsä-Pietilästä Karistoon.
Kaupungin palvelut
Hennalassa 31. joulukuuta 2014 lakkautettavan Lahden varuskunnan alueella toimii 75 päivähoitopaikan Hennalan päiväkoti, jonne pääsee linja-autovuoroilla 2 ja 12.
Aiheesta muualla
60.97°N, 25.62361°W
DAT-nauha
DAT-nauha tarkoittaa digitaalista magneettinauhan sisältävää äänikasettia, jonka mitat ovat 73 x 54 x 10,5 mm. Tavallisesti kasetti on kahden tunnin mittainen, mutta useissa DAT-nauhureissa on lisäksi puolinopeus, jolloin kasetille mahtuu neljän tunnin äänitys. Ensimmäinen DAT-nauhuri tuli markkinoille Sony-yhtiön toimesta Japanissa vuonna 1987. Suomessa DAT-nauhureiden myynti aloitettiin vuoden 1988 lopulla.
Tavallisessa ääninauhassa käytetään analogista tallennusta, jossa magnetointi muuttuu äänenvoimakkuuden mukaan. DAT-nauhassa ääni tallennetaan kuitenkin digitaalisesti bitteinä samaan tapaan kuin CD-levyssä. Näin päästään eroon suhinoista ja muista häiriöistä. DAT-järjestelmässä informaation digitaalinen tallentaminen magneettinauhalle ja lukeminen siltä tapahtuvat kuvanauhureista tuttua pyörivää rumpua käyttäen. Tarkalleen ottaen on siis kyse R-DATista (engl. rotary, pyörivä). Äänipäät sijaitsevat pyörivällä rummulla, jonka ympäri nauha pujotetaan 90 astetta.
Laitevalmistajat sopivat vuonna 1989, että DAT-nauhurit kykenevät kopioimaan digitaalisesti CD-levyjä. Marraskuussa 2005 Sony ilmoitti, että sen jäljellä olevien DAT-nauhurimallien valmistus lopetetaan seuraavan kuukauden aikana.
Mäkihyppy talviolympialaisissa 1956
Vuoden 1956 talviolympialaisten mäkihyppykilpailu käytiin kisojen viimeisenä kilpailupäivänä 7. helmikuuta. Kilpailupaikkana oli Cortina d'Ampezzon Trampolino Olimpico.
Olympiakultaa voitti Suomen Antti Hyvärinen ennen maanmiestään Aulis Kallakorpea. Pronssia saavutti Saksojen yhteisjoukkueen Harry Glaß. Kerta oli ensimmäinen, kun norjalaishyppääjä ei voittanut mäkihypyn olympiakultaa.
Osallistujat
Kilpailuun osallistui 51 hyppääjää 16 maasta. Neuvostoliitto osallistui ensimmäistä kertaa olympialaisten mäkihyppyyn.
Eva-Maria Pracht
Eva-Maria Pracht (o.s. Neckermann, 29. kesäkuuta 1937 Würzburg, Saksa – 15. helmikuuta 2021) oli kanadalainen kouluratsastaja ja olympiamitalisti.
Pracht voitti joukkuekilpailun olympiapronssia Soulissa 1988 ja sijoittui yksilökilpailussa 29:nneksi. Hän kilpaili myös Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984 ollen joukkuekilpailussa seitsemäs ja yksilökilpailussa 25:s. Prachtin isä, liikemies Josef Neckermann voitti ratsastuksessa kuusi olympiamitalia. Hänen tyttärensäkin kilpaili ratsastuksessa olympiatasolla. Pracht kuoli Kanadassa 83-vuotiaana 15. helmikuuta 2021 pandemiana riehuneeseen COVID-19-koronavirustautiin.
Kustaa Latvala
Kustaa Latvala (7. helmikuuta 1890 Lapua – 4. maaliskuuta 1932 Seinäjoki) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja toimittaja, joka oli yksi Lapuan liikkeen johtohahmoista. Latvala teki itsemurhan epäonnistuneen Mäntsälän kapinan jälkeen.
Elämä
Latvala valmistui opettajaksi Kajaanin seminaarista ja työskenteli aluksi opettajana Vähässäkyrössä. Kesällä 1917 Latvala liittyi Lapuan suojeluskuntaan ja oli perustamassa useita suojeluskuntia eri puolille Etelä-Pohjanmaata. Sisällissodassa hän osallistui Vilppulan rintaman taisteluihin ja haavoittui myöhemmin Tampereen taistelussa. Vuodesta 1920 lähtien Latvala työskenteli Lapualla Poutun kansankoulun opettajana yhdessä puolisonsa Elli Latvalan kanssa. 1920-luvulla Latvala kuului Vapaussodan Invaliidien Liiton johtokuntaan ja toimi järjestön Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtajana. Vuosina 1929–1931 Latvala oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin valistusohjaaja ja työskenteli myös toimittajana Nuijasoturi- ja Lapuan päiväkäsky -lehdissä.
Vuosikymmenen vaihteessa Latvala edusti suojeluskuntien radikaalia demokratianvastaista vähemmistösiipeä ja toimi aktiivisesti Lapuan liikkeessä. Hän kuului myös Talonpoikaismarssia valmistelleeseen Lapuanliikkeen valtuuskuntaan. Mäntsälän kapinan aikana Latvala toimi niin sanotun kapinaesikunnan kansliapäällikkönä yhdessä pankinjohtaja Aukusti Luoman kanssa. Presidentti P. E. Svinhufvudin pitämän radiopuheen jälkeen Latvala antoi suojeluskunnan piiriesikunnan nimissä mobilisointikäskyn, joka ei kuitenkaan enää saanut joukkoja liikkeelle. Suojeluskuntalaisiin pettyneenä hän ampui itsensä Seinäjoen Maakuntahotellissa. Itsemurhaviestissään Latvala pyysi Matti Laurilaa anomaan presidentiltä armoa kapinaan osallistuneille.
Latvala haudattiin Lapualle Länkipohjan taistelun vuosipäivänä 16. maaliskuuta 1932. Siunauksen toimitti lääninrovasti K. R. Kares ja muistotilaisuudessa puhui muun muassa Hilja Riipinen.
Perhe
Kustaa Latvalan puoliso oli Elli Tuovinen (1895–1967). Kirjailija Laura Latvala oli heidän tyttärensä.
Sopenkorpi
Sopenkorpi on Lahden kaupunginosa valtatien 12 eteläpuolella. Vielä 1940-luvulla alue oli metsää. Kaupunki osti sen teollisuuden kehittämistä varten ja samalla teollisuustyöväen asuinalueeksi. Sopenkorpi päättyy Vesijärveltä ja Lahden urheilukeskuksen vieritse tulevaan rautatielinjaan, jonka kiskot alkupäästään Vesijärven rannalta on purettu, koska Niemessä oleva teollisuus lopetti 1980-luvulla jolloin rautatiekuljetuksien tarve päättyi.
Sopenkorven itäpuolella on Mytäjäinen valtatien 12 eteläpuolella ja sen pohjoispuolella Salpausselkä ja Radiomäki.
60.9775°N, 25.62361°W
Jonathan Silva
Jonathan Cristian Silva (s. 29. kesäkuuta 1994 La Plata, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitapuolustaja.
Charles Lanrezac
thumb|180px|Charles Lanrezac Charles Lanrezac (31. heinäkuuta 1852 Pointe-à-Pitre, Guadeloupe – 18. tammikuuta 1925 Neuilly-sur-Seine, Ranska) oli ranskalainen kenraali, joka toimi ensimmäisen maailmansodan alussa Ranskan viidennen armeijan komentajana.
Ennen maailmansotaa Lanrezac oli Ranskan armeijan arvostetuin strategi, ja vuoteen 1914 mennessä hän oli kohonnut ylimmän sotaneuvoston jäseneksi ja viidennen armeijan komentajaksi. Sodan syttyessä hänen joukkojensa oli tarkoitus muodostaa vasen sivusta Ranskan joukoissa, joiden oli määrä hyökätä suunnitelma XVII:n mukaisesti Elsass-Lothringenin kautta Saksaan. Saksan hyökätessä yllättäen Belgiaan Lanrezac menetti uskonsa Ranskan hyökkäyssuunnitelmaan, ja hänet määrättiin kääntämään joukkonsa pohjoiseen torjumaan Belgian kautta tulevaa hyökkäystä. Charleroin taistelussa hän kohtasi kenraali Karl von Bülowin komentaman Saksan toisen armeijan, jolla oli kaksinkertainen ylivoima. Brittiläisten apujoukkojen viipyessä Lanrezacin oli suoritettava strateginen vetäytyminen etelään saksalaisten tieltä. Tämä strateginen perääntyminen oli isku hänen maineelleen, ja hänestä tehtiin sodan alkuvaiheen vastoinkäymisten syntipukki. Lanrezac tuki brittien siirtoarmeijaa Pariisin itäpuolella käydyssä voitokkaassa Guisen taistelussa 29. elokuuta 1914, mutta hänen jatkettuaan perääntymistä ylipäällikkö Joseph Joffre korvasi hänet Louis Franchet d’Espèreyllä 3. syyskuuta, juuri ennen ranskalaisten vastahyökkäyksen käynnistämistä.
Vuonna 1917 Lanrezacille tarjottiin uudelleen komentajantehtäviä, mutta hän kieltäytyi. Sodan jälkeen hän julkaisi kirjan, jossa arvosteli Joffren johtamistapaa sodan alkuvaiheessa. Lanrezac sai maineenpalautuksen vähän ennen kuolemaansa, kun hänet palkittiin korkealla kunniamerkillä.
Pp
Pp tarkoittaa seuraavia asioita:
Pq
Pq tai PQ voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pietarsaaren paperitehdas
thumb|260px|Pietarsaaren paperi- ja selluloosatehdas Pietarsaaren sellu- ja paperitehdas (ent. Wisapaper) on Billerud-konserniin kuuluva paperitehdas ja UPM-Kymmene Oyj-konserniin kuuluva sellutehdas Pietarsaaressa. Henkilöstöä on noin 86. Paperitehdas sijaitsee sellutehtaan vieressä (sellutuotanto 800 000 tonnia vuodessa). Sellutehtaalla työskentelee 300 henkilöä. Paperitehdas myytiin ruotsalaiselle Billerud-yhtiölle 1.2.2012.
Tuotteet
Erittäin valkoinen, konekalanteroitu sileä voimapaperi
Valkoinen, konekalanteroitu sileä voimapaperi
Valkoinen, joustava säkkipaperi
Valkoinen tai ruskea kiillottamaton voimapaperi
Kirlian Camera
Kirlian Camera on italialainen darkwave-yhtye, jonka Angelo Bergamini perusti keväällä 1980. Kirlian Cameran edeltäjä oli Bergaminin aiempi yhtye, vuonna 1979 toimintansa aloittanut Suicide Commando, jota ei pidä sekoittaa Belgiassa vuonna 1986 perustettuun Suicide Commandoon eikä USA:ssa toimineeseen samannimiseen ryhmään.
Sergei Solntsev
Sergei Solntsev (17. heinäkuuta 1867 Ilomantsi – 17. maaliskuuta 1933 Sortavala) oli Suomen ortodoksisen kirkon pappi ja opettaja.
Kirlian Camera
Kirlian Camera on historiansa aikana kokeillut erilaisia musiikkityylejä ja sen kokoonpano on muuttunut monta kertaa. Vain Angelo Bergamini on ollut jokaisessa kokoonpanossa. Bergaminin mukaan Kirlian Camera muuttui hänen sooloprojektistaan tosiasialliseksi ryhmäksi vasta tammikuussa 2000, jolloin laulaja Elena Alice Fossi liittyi siihen. Kirlian Cameran tunnetuimpiin kappaleisiin lukeutuvat ”Blue Room” vuodelta 1985 ja ”Eclipse” vuodelta 1988. Bergaminin näkemyksen mukaan yhtyeen merkityksellisintä musiikkia on kuitenkin tehty vasta vuodesta 1997 lähtien.
Sergei Solntsev
Solntsevin vanhemmat olivat lukkari Feodor Solntsev ja Anna Sotikov ja puoliso vuodesta 1889 Anna Tihomirov (k. 1951). Hän kävi 1889 Pietarin hengellisen seminaarin, oli Pietarin semstvohallituksen koulun opettajana 1889–1890, toimi 1890–1896 Vaasan ortodoksisen seurakunnan kirkkoherrana ja vuodesta 1897 Sortavalan seminaarin ortodoksinen uskonnon lehtorina. Solntsev oli Suomen ortodoksisen kirkon näkyviä kansallismielisiä henkilöitä. Hän kuului useisiin kirkollisiin komiteoihin ja lähetystöön, joka kävi 1923 Konstantinopolin patriarkan luona, hankkiakseen hyväksymisen Suomen ortodoksisen kirkon asemalle. Vuodesta 1925 Solntsev toimi ortodoksisen kirkollishallituksen varapuheenjohtajana. 1903–1924 hän julkaisi joukon teoksia, muun muassa Suomen ortodoksisen kirkon vaiheista.
Kirlian Camera
Yhtye käyttää huomiota herättävää symboliikkaa, vaatetusta ja lavastusta. Esimerkkeinä mainittakoon risteillä kuvioidut kommandopipot ja kristinuskoon viittaavan IHS-kirjainyhdistelmän toistuva käyttö. Hengellisyyteen liittyen Angelo Bergamini sanoi vuonna 1993: ”Meidän täytyy jatkaa elämistä ja selviytymistä saavuttaaksemme Taivaan. [...] Uskon, että parempi elämä on olemassa, sillä tämä elämä ja tämä todellisuus on helvetillinen.”
Pietarsaaren paperitehdas
Tuotteet
Ruskea, kiillotettu voimapaperi
Kirlian Camera
Kirlian Camera Suomessa
Kirlian Camera on esiintynyt Suomessa yhden kerran: 27. kesäkuuta 2008 Lumous Gothic Festivalissa Tampereella.
Pietarsaaren paperitehdas
Viitteet
63.70167°N, 22.70417°W
Hanna Andersin
Johanna Ottiliana ”Hanna” Andersin (30. elokuuta 1861 Turku – 7. huhtikuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen rehtori, suomentaja ja oppikirjojen julkaisija. Hän toimi rehtorina Suomen ensimmäisessä tyttölukiossa, jonka nimi oli aluksi Helsingin yliopistoon johtavat tyttökoulun jatkoluokat ja myöhemmin Helsingin tyttölukio. Andersin oli koulun ensimmäinen rehtori sen perustamisesta 1906 aina kuolemaansa saakka.
Hanna Andersinin isä oli muun muassa Postihallituksen pääjohtajana toiminut Fredrik Alexander Andersin ja veli merenkulkuneuvos Ernst Andersin.
Östen Elfving
Biografia
Elfvingin vanhemmat olivat Vaasan pormestari Karl Oskar Elfving vanhempi ja Jenny Sofia Nyman. Elfvingin veli oli metsänhoitaja Karl Oskar Elfving nuorempi (1872–1946) ja sisaria presidentti K. J. Ståhlbergin toinen puoliso vuodesta 1920, opettaja ja kirjailija Ester Ståhlberg (1870–1950) ja puutarhaviljelyn edistäjä Jenny Elfving.
Elfving valmistui agronomiksi 1895, filosofian kandidaatiksi 1911 ja filosofian lisensiaatiksi (tohtori) 1915, väitöskirjan aiheenaan Vermögensbildung kleinbäuerlicher Ansiedler in Finnland. Elfving toimi tilanhoitajana, maanviljelysinsinöörinä, lääninagronomin apulaisena ja maanviljelyskonsulenttina vuoteen 1906 saakka, sitten vuoteen 1917 asti valtion asutustarkastajana ja asutushallituksen ylijohtajana eli ylitirehtöörinä 1917–1926. Hän julkaisi muun muassa teokset ja tutkielmat Växtkultur, växtförädling och försöksverksamhet (1903), Petsamon taloudellisista edellytyksistä ja toimenpiteistä sen kehittämiseksi (1924) sekä Uusia teitä pienviljelyksen kohottamiseksi (1932).
Elfving kuoli heinäkuussa 1936 verenmyrkytykseen Bodenin sotilassairaalassa Ruotsissa. Hän oli sairastunut Kilpisjärvellä ollessaan suomalais-norjalaisen porokomission mukana tekemässä järjestelytöitä. Elfving kuljetettiin Kilpisjärveltä Bodenin sotilassairaalaan ambulanssilentokoneella.
Elfvingin puoliso vuodesta 1909 oli Aini Maria o.s. Borg (k. 1930). Heidän poikansa oli korkeimman oikeuden jäsen Östen Elfving nuorempi, toinen poika Gustaf Elfving (s. 1919) oli kirurgiaan erikoistunut lääketieteen tohtori.
Valtakunnallinen aforismikilpailu
Valtakunnallinen aforismikilpailu on järjestetty vuosina 2005 ja 2008. Vuoden 2005 kilpailussa haettiin laajaa aforismisikermää tai itsenäistä aforismikokoelmaa. Vuonna 2008 kilpailtiin sekä aforismikäsikirjoituksilla että suomennoksilla. Kilpailun pääjärjestäjä on Valtakunnalliset aforismipäivät, jonka järjestävät Varsinais-Suomen kansanopisto ja Paimion kaupunki.
Bennett
Bennett on englanninkielisissä maissa yleinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Vince Carter
Vincent Lamar ”Vince” Carter (s. 26. tammikuuta 1977 Daytona Beach, Florida) on yhdysvaltalainen koripalloilija ja olympiavoittaja. Carterin pitkään NBA-uraan lukeutuu muun muassa kahdeksan tähdistöottelua ja vuoden 1999 NBA:n vuoden tulokas -palkinto. Hänet muistetaan myös vuoden 2000 NBA:n donkkikilpailun voitosta.
Elämä ja urheilu-ura
Carter opiskeli Mainland High Schoolissa sekä Pohjois-Carolinan yliopistossa. Carteria valmensivat Dean Smith ja Bill Guthridge. Hän on osallistunut lukuisia kertoja NBA:n tähdistöotteluun ja voitti vuoden 1999 NBA:n vuoden tulokas -palkinnon.
Ammattilaisuransa Toronto Raptorsissa vuonna 1998 aloittanut Carter siirtyi 17. joulukuuta 2004 New Jersey Netsiin. 25. kesäkuuta 2009 hän siirtyi Orlando Magiciin ja joulukuussa 2010 Phoenix Sunsiin. Tämän jälkeen hän on edustanut Dallas Mavericksia 2011–2014, Memphis Grizzliesiä 2014–2017, Sacramento Kingsiä 2017–2018 sekä Atlanta Hawksia vuodesta 2018.
Carter kuului Yhdysvaltain miesten maajoukkueeseen, joka voitti vuonna 2000 kultamitalin Sydneyn kesäolympialaisissa ja vuonna 2003 Amerikan-mestaruuden.
NBA-pelaaja Tracy McGrady on Carterin sukulainen (kolmansia serkkuja). He aloittivat samoihin aikoihin Toronto Raptorsissa.
Carter ilmoitti uransa lopettamisesta 25. kesäkuuta 2020.
Thait
Thait [tait] ovat Kaakkois-Aasiassa asuva kansa, josta suurin osa asuu Thaimaassa ja muualla Aasiassa. Thait puhuvat äidinkielenään thain kieltä ja suurin osa heistä on uskonnoltaan buddhalaisia.
Raimonds Pauls
thumb|right|Raimonds Pauls Raimonds Pauls (s. 12. tammikuuta 1936 Riika, Iļģuciems, Latvia) on latvialainen säveltäjä ja pianisti. Hän on tunnettu ja arvostettu Latviassa ja entisen Neuvostoliiton alueella.
Paulsin isä oli lasinpuhaltaja ja äiti kotirouva.
Pauls on säveltänyt musikaaleihin, teatteriin, elokuviin, ja häneltä on ilmestynyt cd-levy My Favourite Melodies / So Many Stars, jossa hän soittaa pianolla jazzmusiikkia. Hänen suomalaisille tunnetuimpia sävellyksiään on Alla Pugatšovan tunnetuksi tekemä "Miljoona ruusua", jonka suomensi ja levytti Vera Telenius.
River-luokka (hävittäjä)
River-luokka oli Kanadan laivaston alusluokka, joka muodostettiin neljästätoista lähes identtisestä Britannian Kuninkaallisen laivaston luovuttamasta A-, C-, D-, E-, F-, G- ja H-luokkien hävittäjästä. Kaksi A-luokan alusta oli Kanadan hallituksen tilaamia ja ne olivat ensimmäiset varsinaisesti Kanadan laivastolle tilatut alukset.
Alukset palvelivat toisessa maailmansodassa saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla. Sodan alussa alusten varustus oli se mikä se oli ollut luovutettaessa, mutta sodan kuluessa niiden varustustasoa muutettiin merkittävästi.
Sodasta selvinneet alukset romutettiin pian sodan jälkeen.
Ernst Gråsten
Ernst Gråsten (8. huhtikuuta 1865 Suistamo – 5. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja ja lakitieteen kandidaatti. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1919–1930.
Gråstenin vanhemmat olivat nimismies Mikael Konstantin Gråsten ja Lovisa Broms.
Ylioppilaaksi Gråsten pääsi vuonna 1882. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1886 ja luki myöhemmin lakia valmistuen molempien oikeuksien kandidaatiksi vuonna 1902. Gråsten työskenteli kieltenopettajana ja lehtimiehenä vuodet 1886–1900. Asianajajana hän toimi Viipurissa 1903–1906 ja ministerivaltiosihteerinviraston virkamiehenä 1906–1913 sekä myöhemmin vuonna 1917. Tämän jälkeen Gråsten siirtyi Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi vuonna 1919.
Gråsten oli valtiovarainministerinä A. K. Cajanderin ensimmäisessä hallituksessa. Hän toimi tehtävässä ammattiministerinä.
BloodRayne 2
BloodRayne 2 on Terminal Realityn kehittämä ja Majesco Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan toimintapeli. Peli julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2:lle ja Xboxille sekä seuraavana vuonna Microsoft Windowsille.
Juoni
BloodRayne 2:n juoni ei jatku suoraan siitä, mihin BloodRayne loppui, vaan 60–70 vuotta myöhemmin vaihtoehtoisessa 2000-luvun ympäristössä. Professori Trumain tappoi Raynen isän Kaganin, joka oli vampyyri ja vaikutusvaltainen natsien yhteistyökumppani, toisen maailmansodan loppupuolella. Kun Rayneltä poistettiin tämä hänelle mielihyvää antava etu, hän on viimeiset vuosikymmenet etsinyt Kagan muita jälkeläisiä ja tuhonnut heidät. Näitä lapsia, Raynen puolisiskoksia, on liittynyt yhteen joukoksi, jota kutsutaan nimeltä Cult of Kagan. Kultti on luonut aineen nimeltä The Shroud, jonka avulla vampyyrit eivät vahingoitu auringon valolta, mikä antaa heille mahdollisuuden toimia kaikkina vuorokaudenaikoina. Se myös vääristää luontokappaleet kieroutuneiksi perversioiksi ja saa puut kuolemaan lähes välittömästi, ruohon syttymään tuleen ja ruumiit vääntelehtimään. Käyttämällä tätä ainetta kultti on vannonut luovansa uuden vampyyrien ylivallan jatkaen Kagan perintöä.
Erki Savisaar
Erki Savisaar (s. 16. kesäkuuta 1978 Vastse-Kuuste) on virolainen keskustapuolueen poliitikko. Hän toimi Viron ympäristöministerinä vuosina 2021–2022. Vuosina 2015–2021 hän oli edustaja riigikogussa.
Yksityiselämä
Savisaar on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Savisaaren isä oli Viron entinen pääministeri Edgar Savisaar.
Dog Soldiers
Dog Soldiers on vuonna 2002 tehty toiminta/kauhuelokuva. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Neil Marshall.
Antti Andelin
Henkilöhistoria
Andelinin vanhemmat olivat pitäjänräätäli Kustaa Andelin (Antela) ja Hedvig Anttila. Hän kävi Hämeenlinnan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1829. Andelin vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1835, minkä jälkeen hän toimi pappina Vöyrillä ja opettajana Vaasassa, saarnaajana Honkajoella 1837-1853, kirkkoherrana Utsjoella 1853-1859 ja samalla ajoittain Inarin kappalaisena, sekä vuodesta 1860 Paltamon kirkkoherrana. Andelin sai varapastorin arvon 1851 ja rovastin arvon 1860. Hänestä tuli lääninrovasti 1870.
Honkajoella Andelin johti valtion ojitustöitä, Lapissa pappina ollessaan hän taas opiskeli saamen kielen eri murteita ja käänsi joukon uskonnollisia kirjoja saameksi sekä julkaisi kielioppeja Suomen saamelaiskielistä.
Näihin kirjoihin kuuluivat muun muassa kaksi 1858 ilmestynyttä raittiuskirjaa, aapinen vuodelta 1859, vuonna 1860 julkaistut kaksi katekismusta, joissa toisessa oli teksti suomeksi ja saameksi sekä kaksikielinen raamatun historia ja evankeliumikirja, samoin kuin Aslak Laitin kanssa toimitettu Martti Lutherin lyhyt evankeliumi- ja epistolapostilla vuonna 1863. Yhteensä näissä kirjoissa oli painettuja sivuja noin 1700.
Andelin julkaisi myös ruotsiksi Utsjoen murteen kieliopin 1856, suomeksi kertomuksen Utsjoen pitäjästä 1858 sekä inarinlapin kielinäytteitä ruotsalaisine sanastoineen 1861. Sen sijaan suomalais-utsjokelais-inarinsaamelainen sanakirja jäi käsikirjoitukseksi. Andelin oli silti merkittävä edelläkävijä saamen kielten julkaisijana, hänen kuolemansa jälkeen ei uusia saamenkielisiä kirjoja julkaistu Suomessa neljäänkymmeneen vuoteen.
Andelinin puoliso vuodesta 1853 oli Jemima Kantinkoski (k. 1911).
Rudimentit
Rudimentit ovat rumpujen soiton ja 4 peruslyönnin harjoittelussa hyödynnettäviä rytmiharjoituksia, iskusarjoja ja liikeratoja. Rudimenttien käyttö on erityisesti Yhdysvalloissa yleistä. Jokaiselle rudimentille on olemassa nimi, (esimerkiksi Flamacue ja Paradiddle). Rudimentit ovat kehittyneet sotilasmusiikista.
Rudimentit muodostavat käsiä kehittävän osan rumpuharjoittelussa. Tarkoituksena on toistaa erilaisia iskusarjoja aloittaen hitaalla tempolla, lisäten tempoa vähitellen, kunnes saavutetaan maksimi, ja tempoa aletaan vastaavasti vähentää. Iskusarjojen harjoittavaa vaikutusta tehostetaan lisäämällä iskusarjoihin aksentteja (kovempia iskuja) tai jakamalla iskuja myös bassorummulle ja/tai hi-hatille.
Rudimentaalisen rummunsoiton perinteitä vaalii Yhdysvalloissa N.A.R.D. (National Association Of Rudimental Drumming). 21.10. 2018 N.A.R.D.:in hyväksynnällä perustettiin N.A.R.D. - Finland, ensimmäisenä Yhdysvaltojen ulkopuolisena alajaostona. N.A.R.D. - Finlandin perustajajäsenet: ovat Oskari Auramo, Ville Koppanen, Risto Skrikberg, Tomi Kauppila ja Teemu Leppänen.
Neljäntienristeys
Neljäntienristeys on kirjailija Tommi Kinnusen vuonna 2014 ilmestynyt esikoisromaani.
Kirjan nimi viittaa sen rakenneratkaisuun: teos muodostuu neljästä eri elämäntarinasta, jotka kerrotaan kunkin omasta näkökulmasta. Naisten asema tulee esille jokaisessa tarinassa. Myös ajan kuluminen tulee esiin, joten kyse on myös sukutarinasta. Teos alkaa Maria-nimisen kätilön ensi askeleista ammatissaan 1890-luvulla. Hän joutuu kokemaan erityisesti miesten vähättelyä. Työ kuitenkin sujuu ja Maria rakentaa itselleen ja lapselleen talon kaupungin keskeiselle paikalle, jota ihmiset alkavat kutsua Kätilönmutkaksi. Teos on myös talon tarina. Marian lapselle Lahjalle ja tämän aviomiehelle Onnille se on ensimmäinen yhteinen koti. Neljäs henkilö Kaarina palaa kotiveräjille 1960-luvulla ja kohtaa aikaisempien sukupolvien patoutuneita, puhumattomia jännitteitä.
Kirjallisuuskriitikko Antti Majander luonnehti romaania harvinaisen painokkaaksi ja varmaotteiseksi proosadebyytiksi. Romaani on julkaistu hollanniksi, islanniksi, japaniksi, liettuaksi, norjaksi, puolaksi, ranskaksi, ruotsiksi, sloveeniksi, tanskaksi, tšekiksi, turkiksi, kreikaksi, liettuaksi, italiaksi, kroatiaksi, saksaksi, unkariksi ja viroksi ja sen käännösoikeudet on myyty lisäksi Kiinaan ja Latviaan.
Palkinnot ja myynti
Ilmestymisvuonnaan se oli Finlandia-palkintoehdokas. Se oli ehdolla myös Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Keväällä 2015 teos sai Suuren journalistipalkinnon yhteydessä ensimmäistä kertaa jaetun Vuoden kirja -palkinnon. Kinnuselle myönnettiin Kiitos kirjasta -tunnustuspalkinto keväällä 2015. Syksyllä 2015 hän sai kirjasta Nuori Aleksis -palkinnon.
Teosta oli helmikuussa 2016 myyty noin 57 000 kappaletta.
Eta Ursae Majoris
ja koko säteilyntuotta 700 aurinkoa. Tähti ei ole voimakas röntgenlähde, koska se on juuri sen rajan alapuolella, missä tähdet tuottavat omiin tähtituuliinsa voimakkaita shokkiaaltoja, jotka kehittävät röntgensäteilyä.