cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
C2 (1928)
C2 oli Espanjan laivaston vuonna 1928 vesille laskettu C-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin SECN:ltä Cartagenasta, missä köli laskettiin 15. syyskuuta 1923. Alus laskettiin vesille 4. toukokuuta 1928 ja otettiin palvelukseen vielä samana kesänä 19. heinäkuuta.
Palvelus
Alus oli vuosina 1937-1939 modernisoitavana Ranskassa ja sen miehistö luovutti aluksen kansallismielisille 7. maaliskuuta 1939. Alus poistettiin 1952.
Autopankki
Autopankki tarkoittaa niin sanottua drive-in-pankkikonttoria. Autopankissa asiakas sai palvelua poistumatta autosta.
Suomen ensimmäinen autopankki oli Kansallis-Osake-Pankin Turkuun avaama konttori. Lisää autopankkeja avattiin Helsinkiin ja Turenkiin. Autopankki oli KOP:n lisäksi ainakin Yhdyspankilla, Helsingin Osakepankilla ja Osuuspankilla. Autopankit eivät kuitenkaan yleistyneet odotetusti. Suomen viimeiset autopankit suljettiin 1980-luvulla. Syynä oli asiakkaiden puute.
Tuure Mäntynen
Ura
Mäntynen aloitti jalkapallon FC Eurajoen junioreissa, josta hän siirtyi 13-vuotiaana porilaiseen FC Jazziin. Mäntynen debytoi FC Jazzin edustusjoukkueessa talvella 2015 Suomen Cupin ottelussa ÅIFK:a vastaan, ja pelasi seuraavana kesänä myös ensimmäiset sarjapelinsä Ykkösessä. Vuotta myöhemmin hän kuului jo FC Jazzin vakiokokoonpanoon, kunnes siirtyi tammikuussa 2017 saksalaisen FC Kaiserslauternin junioriorganisaatioon.
Kesällä 2019 Mäntynen siirtyi Kaiserslauternin U-19-joukkueesta seuran reservijoukkueeseen Saksan viidennelle sarjatasolle Oberligaan. Mäntynen pelasi syksyn aikana seitsemän ottelua, kunnes palasi tammikuussa 2020 Suomeen, ja teki FC Ilveksen kanssa kahden vuoden sopimuksen.
Evarts-luokka
Evarts-luokka eli GMT-luokka oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston saattuehävittäjäluokka. Aluksia tilattiin 105, mutta niistä valmistui ainoastaan 97. Alukset tunnetaan myös nimellä lyhyt runkoinen saattuehävittäjä. Ne palvelivat saattueidensuojaus sekä sukellusveneidentorjuntatehtävissä.
Luokan nimikkoalus USS Evarts laskettiin vesille 7. joulukuuta 1942, mutta luokan ensimmäinen 20. tammikuuta 1943 valmistunut alus luovutettiin Lend-Lease-sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle nimettynä HMS Bayntuniksi. Luokan aluksista luovutettiin kaikkiaan 32 Kuninkaalliselle laivastolle, jossa ne muodostivat fregateiksi luokiteltuina Captain-luokan, loppujen 65 palvellessa Yhdysvaltain laivastossa.
Luokan alusten voimanlähteenä oli General Motors -dieselmoottorit, jotka oli asennettu peräkkäin sähkömoottorien kanssa. Alkuperäisen suunnitelman mukaan kahdeksalla moottorilla olisi saavutettu 24 solmun nopeus, mutta rungon lyhentämiseksi aluksiin asennettiin ainoastaan neljä moottoria. Laivan elementit koottiin ympäri Yhdysvaltoja ja ne ainoastaan kasattiin hitsaamalla kokoamistelakoilla.
Ideoista
Ideoista oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen, metafysiikkaa käsitellyt teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teos käsitteli ennen kaikkea universaalien ongelmaa ja esitti samalla hyökkäyksen Platonin ideaoppia vastaan. Aristoteles katsoo, että Platonin argumentit osoittavat kyllä sen, että universaalit ovat olemassa jossakin yleisessä ja metafyysisesti ohuessa merkityksessä, mutta eivät täysimittaisina platonilaisina ideoina. Aristoteles esittää teoksessa mm. tunnetun ”kolmannen ihmisen argumenttinsa”.
Teos edustaa näin yhdessä Aristoteleen dialogin Filosofiasta kanssa sitä vaihetta, jolloin Aristoteles alkoi ottaa etäisyyttä opettajansa oppeihin. Gail Finen mukaan Aristoteles näki selvän eron Sokrateen ja Platonin ideaoppien välillä, eikä Aristoteleen ja Platonin ideoita koskevissa erimielisyyksissä ollut kyse pelkästä nokkapokasta opettajan ja oppilaan välillä, vaan suuresta erimielisyydestä kahden metafyysikon välillä.
Teoksen katkelmia on säilynyt ainoastaan Aleksanteri Afrodisiaslaisen kautta. Tämä hyödynsi teosta Aristoteleen Metafysiikan kommentaarissaan, jossa hän selventää niitä perusteita, joilla Aristoteles kritisoi ideaoppia Metafysiikkansa ensimmäisessä kirjassa. Mitä ilmeisimmin Aristoteleen Metafysiikassa esittämä kritiikki perustui teoksessa Ideoista laajemmin esitettyyn arvosteluun.
Aleksanteri laittaa lainaamansa katkelmat Aristoteleen nimiin. Teoksen sisältö myös sopii yhteen sen kanssa, mitä Aristoteles sanoo ideaopista Metafysiikassa. Ulkoinen todistusaineisto siitä, että teos todella on Aristoteleen kirjoittama, on kuitenkin heikkoa, eivätkä kaikki tutkijat ole hyväksyneet teoksen aitoutta. Aristoteles käsitteli ideaoppia myös teoksessaan Hyvästä, joka sekin on kadonnut.
Leppälä
Leppälä voi tarkoittaa seuraavia:
Shane Atkinson
Shane Atkinson on uusiseelantilainen roskapostittaja, joka tuli tunnetuksi New Zealand Herald -lehdessä olleesta artikkelista. Hän oli lähettänyt parhaimmillaan päivässä noin 100 miljoonaa viestiä, joissa mainostettiin peniksensuurentamispillereitä.
Christchurchista kotoisin oleva Shane Atkinson tuomittiin veljensä kanssa vuonna 2008 edellisenä vuonna säädetyn roskapostilain perusteella. Heidän operaatiossaan on arveltu pahimmillaan liikkuneen kolmasosa maailman roskapostiliikenteestä. Roskapostin aiheuttamiksi kustannuksiksi on arvioitu EU:n osalta 13 miljardia dollaria ja Yhdysvalloissa saman verran. Laskelman perusteena ovat hukkaan mennyt työaika, ylimääräinen kaista, siivousohjelmistot ja työvoima.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
thumb|300px|Taiteilijan näkemys kuvitteellisen punaisen kääpiön planeetan pinnasta. Kuvassa näkyy taivaalla myös [[kaksoistähti, jota punainen kääpiö kiertää.]]
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus on käsite, jolla tarkoitetaan elämän mahdollisuuden arviointia ja kartoittamista punaista kääpiötähteä kiertävillä planeetoilla ja kuilla. Aurinkoa kevyemmät punaiset kääpiöt ovat hyvin yleisiä ja tämän takia ne ovat varteenotettavia mahdollisesti elämää sisältäviä planeettakuntia. Punaisen kääpiötähden planeetan tai kuun elinkelpoisuutta lisää näiden tähtien pitkä ikä. Mutta sitä vähentää näissä tähdissä monesti esiintyvät rajut röntgenpurkaukset, suuret tähdenpilkut, planeettojen yleinen vuorovesilukkiutuminen ja mahdollinen veden vähyys. Lähellä olevan keskustähden vetovoima ja radan pienikin soikeus luovat planeetan pinnalle tulivuoritoiminnan, joka karkaavalla kasvihuoneilmiöllä kuumentaa planeetan kuumaksi kuin uuni. Mini-Neptunus saattaa tähden pitkän eliniän aikana ajautua elinkelpoiselle vyöhykkeelle, ja menettää elämälle sopimattoman kaasuvaippansa.
Vuorovesilukkiutuminen
thumb|300px|Taiteilijan näkemys punaisen kääpiön yli kulkevasta planeetasta. Elinkelpoinen planeetta on planeetta, jonka pinnalla voi olla elämää. Tällaisella planeetalla on vettä ja kaasukehä, se ei ole liian kuuma, eikä liian kylmä. Jos planeetta pyörii hyvin hitaasti, sen yöt ovat hyvin kylmiä ja päivät kuumia. Jos jokin pieni kappale on hyvin lähellä isompaa kappaletta, isompi kappale hidastaa pyörimistä ja lopulta lukitsee kappaleen pyörimisen samaksi kuin pienen kappaleen kiertoaika. Esimerkiksi Kuun pyöriminen on lukkiutunut samaksi kuin sen kiertoaika siten, että kuu kääntää aina saman puolen maata kohti. Aurinko on lukinnut Merkuriuksen pyörimään tahdissa 2/3 (2/3 resonanssissa kiertoajan suhteen) hidastamalla vetovoimallaan pyörimistä. Tätä ilmiötä sanotaan vuorovesilukkiutumiseksi. Nyt on tiedossa että esimerkiksi aurinkoa huomattavasti himmeämmän Proxima Centaurin Maata vastaava etäisyys on 0,007 AU. Tästä päätellen tähti lukitsee sitä kiertävän kappaleen nopeasti paikoilleen, vaikka Proximan massa on noin 12 % Auringon massasta.
”Pyörimätön” planeetta
Silloin planeetan päivänpuolella on Auringon alla kuumaa, ja koko yön puoli on kylmä. Siellä olisi luultavasti suuri jäätikkö. Lämpötila laskee planeetan valon ja varjon rajaa kohti mentäessä vyöhykkeittäin. Tällöin elämää voisi olla planeetan päivänpuolella, kapealla rengasmaisella vyöhykkeellä noin 70 leveysasteella. Vyöhykkeen leveys saattaa olla vain muutama sata kilometriä. On oletettu, että planeetan lukkiutuessa paikoilleen sen kaasukehä ja vesikin jäätyisivät pimeälle puolelle, tai osa niistä haihtuisi kuumalta päivänpuolelta avaruuteen.
Vuorovesivoimat vaikuttavat muutenkin negatiivisesti: niiden takia syntyvä olematon akselikallistuma tuottaa epätasaisen ilmaston. Vielä pahempaa on, että alle 0,3 MO tähden seuralaiselle vuorovesivoimien takia syntyy voimakasta tulivuoritoimintaa, joka purkaa suuret määrät kasvihuonekaasuja. Tämä keittää planeetan vedet pois, ja muuttaa planeetan Venusta muistuttavaksi pätsiksi. Ilmiö vaikuttaa eniten keveillä alle 0,15 Auringon massaisilla planeetoilla, soikeilla e > 0,05 radoilla, ja supermaapalloilla, jotka ovat maata suurempia
Joshin vuonna 1997 tekemien tutkimusten mukaan planeetalla voisi olla nestemäistä vettä, jos sen hiilidioksidi-ilmakehän paine olisi 1–1,5 bar, ja kaasukehä voisi pysyä, jos paine olisi 30 mbar. Tällöin punaisen kääpiön elinkelpoisen vyöhykkeen planeetoilla voisi monissa tapauksissa olla kaasukehä, ja joissain tapauksissa vettäkin. Lähellä planeettaa kiertävä suuri kuu voisi murtaa vuorovesilukkiutumisen. Joshin mukaan kaasukehä siirtää tehokkaasti virtauksillaan lämpöä yöpuolelle jo 0,1 bar paineisena, jos siinä on vesihöyryä ja hiilidioksidia. Toisten laskelmien mukaan maan tyyppinen planeetta, jolla on suuret meret, pysy elinkelpoisena, mutta jos vesimäärä on 10 % maan vesimäärästä, yöpuolelle syntyy jäätikkö ja päivän puoli kuivaa. Kaasukehän pilvet tasaavat ja siirtävät myös lämpöä. Samoin 10 % kaasukehän paine Maan ilmakehään verrattuna, 100 mbar, riittää tasaamaan planeetan lämpötiloja. Maan kokoisella vesimaailmalla olisi yönpuolella –33 °C pakkanen ja muutaman kymmenen metrin jääkerros.
Keskustähden säteily ja hiukkasvirta
thumb|300px|Tähdenpilkkuja punaisen kääpiön pinnalla.
Punaisen kääpiön säteilystä tulee suurin osa infrapuna-alueella, kun Aurinko säteilee eniten keltaisella alueella, jonka alue aiheuttaa kasvien yhteyttämisen lehtivihreässä. Tämä saattaa olla ongelmallista elämän kannalta, koska infrapunan energia on pienempi kuin näkyvän valon. Monet mikroskooppisen pienet eliöt tuottavat energiaa maan pinnalla kemosynteesissä mm. hajottamalla rikkiyhdisteitä, joten ne eivät ole riippuvaisia fotosynteesistä ja tämänkin mukaan elämä ainakin joillain punaisen kääpiön planeetan kohdilla saattaa olla mahdollista. M-tähden pitkäaaltoinen säteily lämmittää kaasukehän hiilidioksidia ja sen vesihöyryä enemmän kuin Auringon lyhytaaltoinen säteily maan ilmakehää. Niinpä elinkelpoinen vyöhyke on kauempana kuin mitä saattaisi ennustaa.
Proximassa ja monissa muissa punaisissa kääpiöissä tapahtuu voimakkaita flare-purkauksia, koska se on niin sanottu flare-tähti. Nämä purkaukset säteilevät tappavaa röntgensäteilyä ja äärimmäistä ultraviolettia EUV:ta. Tätä lyhytaaltoista säteilyä tulee punaisesta kääpiöstä sen ”hiljaisessa” vaiheessa noin 100 kertaa niin paljon kuin Auringosta.
Aino Malmberg
pienoiskuva|Aino Malmberg vuonna 1917. Aino Emma Wilhelmina Malmberg os. Perenius (24. helmikuuta 1865 Hollola – 3. helmikuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja sosialistinen poliitikko.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Keskustähden säteily ja hiukkasvirta
Flare on tyypillisesti 300, mutta saattaa hyvinkin olla 10 000 kertaa Auringon vastaavaa voimakkaampi. Mutta elämälle vaarallisen voimakkaita todella isoja flareja esiintyy vain suhteellisen nuorilla alle 1,2 miljardin vuoden ikäisillä punaisilla kääpiöillä. Tähtituulet ja koronapurkaukset puhaltavat keveimmillä M-tähdillä varsin helposti kaasukehän pois.
Aino Malmberg
Malmbergin vanhemmat olivat kirkkoherra Johannes Perenius ja Edla Olivia Björkstén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 ja valmistui Helsingin yliopistosta opettajakandidaatiksi 1886. Malmberg toimi sitten englannin kielen opettajana eri kouluissa ja myöhemmin vuosina 1898–1908 Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Keskustähden säteily ja hiukkasvirta
Mutta vuorovesilukkiutumisen tuottama hidas planeetan pyöriminen saattaa riittää tuottamaan planeetalle kyllin voimakkaan magneettikentän muuttamalla sen sisuksen sulan raudan virtauksia sopiviksi. Helpoiten tämä tapahtuu planeetoilla, joilla on Maan ydintä suurempi rautaydin. Toisaalta magneettikenttä ei suojaa Maatakaan täysin koronapurkauksilta. Revontulet ovat punaisen kääpiön lähellä jopa 100 000 kertaa voimakkaampia kuin Maassa, ja niitä esiintyisi siellä keskileveysasteillakin.
Aino Malmberg
Malmberg joutui lähtemään Suomesta Englantiin vuonna 1910 osallistuttuaan Venäjän hallinnon vastaiseen toimintaan. Hän palasi Suomeen vasta maan itsenäistyttyä. Malmberg edusti Englannin Independent Labour Partya kansainvälisessä työväenkongressissa Kööpenhaminassa 1910. Hän piti esitelmiä Suomen oloista myös Amerikassa ja teki 1928–1929 vierailun Australiaan, jossa perehtyi sikäläisten suomalaisten siirtolaisten oloihin.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Keskustähden säteily ja hiukkasvirta
Punaisten kääpiöiden pilkkuisuus himmentää usein niiden valoa jopa 40 % kuukausiksi kerrallaan eli paljon enemmän kuin Auringon pilkkuisuus, mikä aiheuttaa usein toistuvia talvia, jotka pahimmillaan jäädyttävät mahdolliset planeetan meret pysyvästi. Se usein esitetty väite, ettei punaisilla kääpiöillä voi olla planeettoja, on uusien tutkimusten mukaan väärä, koska punaisilta kääpiöiltä on löydetty jopa 10 Maan massaisia supermaapalloja. Tunnetuin planeettojen ympäröimä punainen kääpiö on Gliese 581.
Aino Malmberg
Malmberg oli naimisissa lehtori Emil Othniel Malmbergin kanssa vuosina 1887–1910, mutta liitto päättyi eroon. Heidän poikiaan olivat kenraaliluutnantti ja suojeluskuntien komentaja Lauri Malmberg, jääkärieversti Erik Malmberg ja kirjailija Olavi Malmberg.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Jättiläisplaneetan elinkelpoinen kuu
thumb|right|Jättiläisplaneettaa kiertävä kuu, jonka meressä on ehkä elämää.
Aino Malmberg
Teokset
Malmbergin kirjallinen tuotanto sisälsi mm. novelleja ja muistelmia sekä henkilö- ja matkakuvauksia:
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Jättiläisplaneetan elinkelpoinen kuu
Vetinen ja/tai Maata muistuttava suurikuu kiertää jättiläisplaneettaa. Tämän vuorovesivoimat ovat suurempia kuin keskustähden. Näin kuun pyörähdysaika on sama kuin sen kiertoaika planeetan ympäri. Tällöin kuulla on, tosin yleensä melko pitkä päivä ja yö. Näin kuu voisi ainakin teoriassa olla elinkelpoinen.
Suuri määrä elinkelpoisia planeettoja ?
Euroopan observatorion Eso:n tutkijat sanoivat maaliskuussa 2012, että 40 %:lla punaisista kääpiöistä saattaa olla elinkelpoinen planeetta. Koska punaiset kääpiöt ovat hyvin yleisiä, tämä nostaisi elämälle sopivien planeettojen määrää huomattavasti verrattuna ajatukseen, jonka mukaan elinkelpoisia planeettoja olisi auringon tyyppisillä tähdillä.
Liian kuivaa elämälle?
Aurinkokuntamme synnyn alussa Aurinkoa ympäröi pikkuplaneettavyöhyke, josta planeetat syntyivät. Tätä sanotaan ainekiekoksi. Maapallon kohdalla oli hyvin kuumaa, eikä täällä ollut nestemäistä vettä. Mutta ulompana Aurinkokunnassamme oli vetisiä pikkuplaneettoja lumirajan takana. Näitä ajautui vetovoimavuorovaikutusten takia Maan radalle. Tietokonelaskujen mukaan punaista kääpiötä ympäröivä pikkuplaneettakiekko oli harvempi kuin Aurinkoa ympäröinyt. Tällöin kiekon pikkuplaneetat kohtasivat ja vuorovaikuttivat toisiinsa harvemmin. Niinpä vetisiä pikkuplaneettoja tuli elinkelpoiselle etäisyydelle vähemmän. Lisäksi tällä etäisyydellä ainekiekko oli Maata vastaavaa kiekon osaa kuumempi.
Tutkijat Ida ja Tian väittävät, että punaiselle kääpiölle synty mieluummin valtamerimaailma tai aavikkoplaneetta, kuin keksivetinen Maan tyyppinen planeetta. Niinpä Idan ja Tianin mukaan punaisille kääpiöille syntyneistä 9000 Maan kokoisesta planeetasta 292 sijaitsi elämänvyöhykkeellä. 220 oli näistä hyvin kuivia. 60 oli valtameriplaneettoja. 12:lla oli suunnilleen sama määrä vettä kuin Maalla. Mutta Auringon massaiselle tähdelle syntyi elämänvyöhykkeelle 91 planeettaa, joista 45 kuivaa, mutta 27 keskivetistä niin kuin Maakin on. .
Mutta jos Maan vesi on lähinnä peräisin Jupiterin Maan radalle singonneista komeetoista ja pikkuplaneetoista, yllä kuvatulla kuivuusteorialla ei olisi suurta merkitystä punaisten kääpiöiden tapauksessakaan.
Karol Beck
25. lokakuuta 2004 Beck hävisi Pietarin avointen finaalissa Mihail Južnyille 6–2, 6–2.
Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Mini-Neptunuksen kehitys elinkelpoiseksi
Myös mini-Neptunus voi vaeltaa kääpiötähden pitkän eliniän aikana lähelle keskustähteään, menettää paksun kaasukehänsä ja tulla ehkä elinkelpoiseksi vesiplaneetaksi. . Lisäksi joillakin avaruuden alueilla raaka-ainekiekon erilainen kemiallinen koostumus saattoi vähentää veden määrää.
Karol Beck
13. helmikuuta 2006 Kansainvälinen tennisliitto kertoi Beckin dopingtestin olleen positiivinen. Hän oli käyttänyt clenbuterolia vuoden 2005 Davis Cupin semifinaalissa Argentiinaa vastaan. ITF antoi Beckille kahden vuoden kilpailukiellon 31. lokakuuta 2007 asti.
Mark Lilla
Mark Lilla (s. 1956 Detroit, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen filosofi.
Yhdysvaltojen demokraattipuolueen tappiota vuoden 2016 presidentinvaalissa ruotiva Lillan kirjoitus "The End of Identity Liberalism" New York Timesissa ja samaa aihetta käsittelevä kirja Once and Future Liberal (2017) ovat herättäneet Yhdysvalloissa suurta huomiota. Niissä hän kehottaa demokraatteja jättämään vähemmälle vähemmistöjen ongelmat ja keskittymään suuren enemmistön ongelmiin, sillä poliittinen korrektius ei hänen mukaansa tule toteutumaan.
Artibonite (departementti)
Artibonite on departementti Haitissa. Vuonna 2003 departementissa oli 1 299 398 asukasta ja sen pinta-ala on 4 984 neliökilometriä. Departementin väestötiheys on siten 260,7 asukasta neliökilometrillä. Pinta-alaltaan departementti on Haitin suurin. Se on saanut nimensä Artibonite-joelta. Departementin pääkaupungin Gonaïvesin lisäksi merkittäviin kaupunkeihin lukeutuu satamakaupunki Saint-Marc.
Artibonite rajautuu pohjoisessa Nord-Ouestin, koillisessa Nordin, idässä Centren ja etelässä Ouestin departementteihin sekä lännessä Gonâvenlahteen. Departementti jakautuu viiteen arrondissementtiin (väkiluvut vuonna 2003):
Auli
Auli on suomalainen naisen, aikaisemmin joskus miehenkin etunimi. Nimestä on käytössä myös pitempi muunnos Aulikki. Aulin ja Aulikin nimipäivä on 16. joulukuuta. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Auli on annettu 5 238 naiselle ja noin 50 miehelle, nimi Aulikki taas 13 671 naiselle ja alle viidelle miehelle.
Seksuaalivallankumous
Seksuaalivallankumous: perheen ja kulttuurin romahdus on Tapio Puolimatkan kirjoittama kantaa ottava tietokirja, jossa hän käsittelee yhteiskuntaelämän keskeiseksi paradoksiksi katsomiaan näkemyksiä: kun yksilön vapaus korotetaan ylimmäksi arvoksi, seurauksena on perheen ja yhteiskunnan hajoamisprosessi, jonka lopputuloksena yksilön vapaus kaventuu.
Kirjassa Puolimatka taustoittaa kysymystä lyhyellä katsauksella perheen merkitykseen korkeakulttuurin historian taitekohdissa. Hän esittää näkemyksiään perheen asemaa antiikin Kreikan ja Rooman kulttuureissa ja perheen atomisoitumisen merkitystä näiden kulttuurien heikkenemisessä. Tältä osin hän tukeutuu erityisesti Harvardin yliopiston professorin Carle Zimmermanin laajaan tutkimukseen Family and Civilization. Muita historiallisesti tärkeitä taitekohtia ovat hänen mielestään tässä suhteessa Ranskan suuri vallankumous ja bolsevikkivallankumous Venäjällä. Nykyajassa hän tarkastelee kriittisesti atomistista vapauskäsitystä, seksuaalisen vapauden myyttiä ja sukupuolineutraalia vallankumousta.
Yhteiskuntaelämän keskeinen paradoksi
Kirjan tarkoituksena on analysoida Puolimatkan arvion mukaan yhteiskuntaelämän keskeistä paradoksia: kun yksilön vapaus korotetaan ylimmäksi arvoksi, seurauksena on perheen ja yhteiskunnan hajoamisprosessi, jonka lopputuloksena yksilön vapaus kaventuu. Vaikka seksuaalisen vapauden ja valtion keskitetyn kontrollin ajatellaan Puolimatkan mielestä usein olevan toistensa vastakohtia, ne saattavat todellisuudessa olla toistensa edellytyksiä. Kirjassa viitataan esipuheeseen, jonka Aldous Huxley kirjoitti romaaniinsa Uusi uljas maailma:
Puolimatkan kirjassa esittämän väitteen mukaan vapaan yhteiskunnan edellytyksenä on perhekeskeinen kulttuuri, joka tukee sekä aikuisten että lasten moraalista kehitystä. "Vapaat instituutiot edellyttävät yksilöä, joka hallitsee itseään eettisesti. Itsehallinnan kyky ei ole synnynnäinen, vaan se kehittyy lasten saadessa henkilökohtaista ohjausta rakastavassa perheessä. Perheinstituution hajotessa nuorison häiriökäyttäytyminen ja nuorisorikollisuus kasvavat. Yhteiskuntamoraalin heikentyessä keskitettyjä valvontajärjestelmiä täytyy kehittää ja valtion viranomaisten valtaa kasvattaa. Ongelmien kasautuessa yhteiskunta ei enää pysty hallitsemaan niitä asettamatta lisärajoituksia kansalaisten vapaudelle." (Seksuaalivallankumous, s. 9.)
Kaksi kilpailevaa teoriaa
Puolimatka vertailee kahta kilpailevaa teoriaa seksuaalisuuden suhteesta inhimilliseen hyvinvointiin.
Puolimatkan käsityksen mukaan länsimaissa tällä hetkellä vallitseva teoria on, että seksuaalisen vapauden ajatellaan johtavan estottomien, suvaitsevaisten ja onnellisten ihmisten kehittymiseen ja syrjinnän häviämiseen. Seksuaalisesti vapautetun ihmisen ajatellaan tämän teorian mukaan olevan vapaa ennakkoluuloista, syrjivistä asenteista, homofobiasta, insestifobiasta ja jopa lajifobiasta (kammosta ihmisten ja eläinten välisiä seksuaalisuhteita kohtaan) (Seksuaalivallankumous, s. 10).
Seksuaalisen vapauden puolustajista ovat kirjassa esillä markiisi de Sade, Friedrich Engels, Sigmund Freud, Ruth Benedict, Margaret Mead, Alfred Kinsey, Wilhelm Reich ja kulttuurimarxilaiset. Puolimatkan mukaan aikamme seksuaalikasvatus rakentuu paljolti tämän näkemyksen varaan, koska sitä ovat ratkaisevasti muokanneet Kinseyn opetuslapset kuten Mary Calderone ja Wardell Pomeroy.
Puolimatkan mukaan vastakkainen näkemys tukeutuu niin sanottuun luonnonoikeuden perinteseen. Hän tulkitsee, että sen mukaan seksuaalisuus on voima, "joka lujittaa naisen ja miehen moraaliseen sitoumukseen perustuvaa rakkaussuhdetta avioliitossa ja luo pohjan äidin, isän ja lapsen erottamattomalle yhteydelle perheessä. Yksiavioisen kulttuurin ihanteena on naisen ja miehen solmima elinikäinen ja puolisouskollinen avioliitto: avioliittolupaus sisältää ehdottoman moraalisen velvoitteen." (Seksuaalivallankumous, s. 10)
Puolimatkan tulkitsee, että luonnonoikeuden tradition mukaan seksuaalisen vapauden kulttuuri johtaa perheen hajoamiseen ja lasten syrjäytymiseen. Lasten elinehtojen heikentäminen johtaa korkeakulttuurin murenemiseen. Tämän näkemyksen edustajista ovat kirjassa esillä J. D. Unwin, Pitirim Sorokin, Carle Zimmerman, Dietrich von Hildebrand, Roger Scruton, David Popenoe ja W. Bradford Wilcox.
Sukupuolieroon perustuva yksiavioisuutta korostava näkemys olettaa Puolimatkan teoriassa, että luonto tukee ihmisen hyvinvointia ja että luonnon rakenteiden kuten sukupuolieron ja avioliiton rakenteiden kunnioittaminen on edellytys ihmisen vapaudelle.
Nämä kaksi lähestymistapaa sisältävät Puolimatkan tulkinassa erilaisen näkemyksen normatiivisuudesta. Yksiavioinen näkemys ilmentää heteronormatiivisuutta, jonka mukaan seksuaalisen rakkauden tarkoitus toteutuu naisen ja miehen välisessä elinikäisessä ja puolisouskollisessa avioliitossa. Seksuaalista vapautta kannattava näkemys sen sijaan pyrkii lieventämään tai murtamaan sukupuolieroon ja puolisouskollisuuteen perustuvan avioliittoinstituution normatiivisen merkityksen.
Perheen historia toistaa itseään
Puolimatkan tulkinnassa Ranskan suuri vallankumous ja bolševistinen vallankumous Venäjällä ovat esimerkkejä yhteiskunnallisista murrosvaiheista, joissa seksuaalisen vapautta lisättiin avioliittoinstituution sitovuuden kustannuksella. Hän analysoi näiden muutosten yhteiskunnallisia seuraamuksia erityisesti lasten kannalta.
Vallankumouksellisia kehityskulkuja hän vertaa paljon hitaampiin vastaaviin kehityskulkuihin antiikin Kreikassa ja Roomassa ja myöhemmin Euroopassa. Erityisesti pohditaan perheinstituution heikentymisen vaikutusta antiikin Kreikan ja Rooman yhteiskuntaelämään.
Kritiikki
Filosofisen etiikan professori Timo Airaksinen kritisoi sitä, että Puolimatka tukeutuu kirjassaan niin vahvasti Harvardin yliopiston sosiologeihin Carle Zimmermaniin ja Pitirim Sorokiniin, joiden tuotanto painottuu 1900-luvun puoliväliin. Mika Bergmanin kritiikin mukaan "Rooman tuhon selittäminen avioliittoinstituution heikkemisellä voi olla osittain totta, mutta on paljon sanottu, että se olisi ollut perimmäinen syy". Timo Hännikäisen mukaan Puolimatkan teoksessa näkemykset ovat paikoin huonosti perusteltuja ja siinä on mutkien oikomista ja taustoittamattomia väitteitä. Tausta-aineisto, esimerkiksi Kansojen historia ja 1900-luvun alkupuolen materiaali, on ongelmallista tieteellisyyttä tavoittelevassa lähestymistavassa. Olisi tarvittu tuoreempaa aineistoa jotta teksti olisi vakuuttavampaa. Hännikäisen mukaan "parhaimmillaan Puolimatka taas on kirjan loppuosassa, käsitellessään seksuaalisen vapautumisen modernien teoreetikkojen kuten Margaret Meadin ja Alfred Kinseyn heppoisia tutkimusmenetelmiä".
Karl Hanke
Karl August Hanke (24. elokuuta 1903 Lauban, Sleesia, Saksan keisarikunta – 8. kesäkuuta 1945 Tšekkoslovakia) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen virkamies. Hän oli kuvernööri ja aluejohtaja (Gauleiter) Ala-Sleesiassa vuosina 1940–1945. Poliittisessa testamentissaan Adolf Hitler nimitti hänet tehtävistään erotetun Heinrich Himmlerin seuraajaksi SS-valtakunnanjohtajaksi (Reichsführer-SS). Hän toimi virassa 40 päivän ajan, todellisuudessa kuitenkaan osallistumatta SS:n johtamiseen ollessaan piiritettynä Breslaussa.
Poliittinen ura
Hanke syntyi Laubanissa Saksan keisarikunnan itäosassa. Vuodesta 1928 hän oli puhekoulun opettajana Berliinissä. Hän oli kansallissosialistisen puolueen ja SS:n varhainen jäsen. Vuodesta 1928 Hanke oli Preussin valtioparlamentin (Landtag) jäsen. Hän sai potkut Preussin valtion palveluksesta puhekoulussa vuonna 1931 poliittisen aktiivisuutensa takia. Syyskyyssa 1930 kansallissosialistisen puolueen suuren vaalivoiton jälkeen Hankesta tuli paikallisen puoluetoimiston johtaja Berliinin läntisellä alueella. Vuonna 1932 Hanke valittiin Saksan valtiopäiville kansallissosialistisen puolueen edustajana. 1. huhtikuuta Hankesta tuli Joseph Goebbelsin henkilökohtainen avustaja. Hankella oli myös suhde Goebbelsin vaimoon Magdaan, mutta Hitler kielsi suhteen. Vuonna 1938 Hanke ylennettiin valtiosihteeriksi (sijaisministeriksi) propagandaministeriöön.
Albert Speer
Asemassaan Hanke oli ensimmäinen puoluevirkamies, joka otti yhteyttä nuoreen arkkitehtiin nimeltä Albert Speer. Hanke sopi Speerin kanssa, että tämä suunnittelisi huvilan läntisiin kaupunginosiin puolueorganisaation käyttöön. Hankesta ja Speeristä tuli läheisiä ystäviä. Hanke järjesti Speerin suunnittelemaan kansallissosialistiselle puolueelle päämajan Berliinin keskustaan osoitteeseen Vosstrasse 1. Vuonna 1944 Hanke neuvoi Speeriä olemaan ikinä käymättä Auschwitzissa mistään syystä. Hanke oli nähnyt ”jotakin mitä ei saanut eikä voinut kuvata”.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1939 reserviupseeri Hanke tarjoutui vapaaehtoiseksi sotilaspalvelukseen. Syyskuusta lokakuuhun 1939 hän palveli 3. panssaridivisioonassa Puolassa. Touko–kesäkuussa 1940 Hanke palveli kenraali Erwin Rommelin alaisena 7. panssaridivisioonassa Ranskassa. Hänet vapautettiin Wehrmachtista yliluutnanttina vuonna 1941. Hitler nimitti Hanken aluejohtajaksi ja kuvernööriksi Breslauhun Ala-Sleesiaan. Vuotta myöhemmin Himmler ylensi hänet SS-kenraaliluutnantiksi (SS-Gruppenführer). Hanke oli fanaattinen kansallissosialisti: hänen hallintonsa aikana yli 1 000 ihmistä hirtettiin hänen käskystään, ja siitä hänelle annettiin lisänimi ”Breslaun hirttäjä”.
Hanken fanaattisuus ja ehdoton kuuliaisuus teki vaikutuksen Hitleriin, joka lopun koittaessa nimitti hänet viimeiseksi SS-valtakunnanjohtajaksi ja Saksan poliisin päälliköksi. Hanke korvasi petturiksi julistetun Himmlerin 29. huhtikuuta 1945. Kahdeksan päivää aikaisemmin Hanke oli palkittu Saksan korkeimmalla kunniamerkillä, Saksan ritarikunnan kunniamerkillä, palkintona Breslaun puolustuksesta.
Toisen maailmansodan lopulla etenevä puna-armeija piiritti linnoitukseksi muutetun Breslaun, ja Hitler nimitti Hanken kaupungin puolustustaistelun johtajaksi (Kampfkommandant). Ylimielinen Hanke järjesti kaupungin turhaan ja sotilaallisesti hyödyttömään vastarintaan. Hanken ansiot Breslaun puolustajana saivat Goebbelsinkin kirjoittamaan päiväkirjaansa ihailevia sanoja Hankesta keväällä 1945. Kun puna-armeija vihdoin valtasi kaupungin, Hankea ei sieltä enää löytynyt.
6. toukokuuta saksalainen kenraali Hermann Niehoff antautui Breslaussa. Hanke pakeni 5. toukokuuta pienellä varastossa häntä varten pidetyllä Fieseler Storch -lentokoneella. Speerin väite, jonka mukaan Hanke olisi paennut prototyyppisellä helikopterilla, ei ehkä ole uskottava.
Veera W. Vilo
Veera W. Vilo (s. 22. syyskuuta 1990 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja elokuvantekijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Bunny the Killer Thing (2015), Kyrsyä – Tuftland (2017) ja tv-sarjassa Nymfit (2014).
Vilo valmistui näyttelijäksi vuonna 2014 Isossa-Britanniassa, yliopistosta University of Wales Trinity Saint David (Bachelor of Fine Arts Honours Acting).
Vilo sai vuonna 2018 Västeråsin filmifestivaalilla Ruotsissa parhaan näyttelijän ehdokkuuden elokuvasta Kyrsyä – Tuftland. Näyttelemisen ohella Vilo on myös toiminut tuottajana elokuvassa, ja voittanut parhaan fiktiivisen elokuvan palkinnon Yhdysvalloissa Arizona Underground Film Festivaalilta, parhaan elokuvan palkinnon Kanadassa Cinemafantastique International Genre Film Festilta ja parhaan kotimaisen elokuvan palkinnon Helsingissä Scandinavian International Film Festivaalilta.
Vilo on tehnyt taitoluistelumaailmaan sijoittuvaa, urheilun pimeää puolta kuvaavaa elokuvaa Free Skate, jonka ohjaajana on hänen puolisonsa Roope Olenius.
Karl Hanke
Teorioita kuolemasta
Hanken todellinen henkilöllisyys ei selvinnyt vangitsijoille, ja hänet sijoitettiin sotavankileiriin yhdessä muiden, alempiarvoisten SS-miesten kanssa. Yksi mahdollinen selitys hänen kuolemalleen on, että hän yritti paeta leiristä aamulla 8. kesäkuuta 1945 tajuttuaan, ettei hänen henkilöllisyytensä pysyisi kauan salassa. Hän onnistui pakenemaan leiristä, mutta tšekkivartija näki hänet ja ampui häntä selkään, mihin hän kuoli välittömästi. Joidenkin versioiden mukaan puolalaiset tai tšekit olisivat hakanneet hänet kuoliaaksi.
Veera W. Vilo
Ennen näyttelijän uraansa Vilo voimisteli Olarin Voimistelijoissa Deltat-joukkueessa vuosina 2004–2008. Vilo oli voittamassa joukkuevoimistelun junioreiden maailmanmestaruuden vuonna 2005 ja naisten maailmanmestaruuden vuonna 2008 ja World Cup -kultaa vuonna 2008.
Howard Carmack
Howard H. Carmack (syntynyt noin 1967) on yhdysvaltalainen rikollinen, joka sai 2000-luvun alussa mediahuomiota jäätyään kiinni laajamittaisesta roskapostituksesta.
Carmack lähetti sähköpostitse arviolta yli 825 miljoonaa roskapostiviestiä ennen kiinnijäämistään Buffalossa toukokuussa 2003. Carmackin jäädessä kiinni roskapostien lähettäminen ei itsessään ollut New Yorkin osavaltiossa rikos: varsinaiset rikossyytteet liittyivätkin roskapostien lähettämisen sijaan siihen, että Carmack oli merkinnyt viestien lähettäjäksi muita ihmisiä (väärennös) ja käyttänyt roskapostittamista varten varastettuja luottokortteja (identiteettivarkaus). Carmack oli ensimmäinen henkilö, joka tuomittiin New Yorkissa uuden identiteettivarkauslain nojalla.
Carmack tuomittiin oikeudenkäynnissä syylliseksi ja hän sai 2-7 vuoden mittaisen vankeusrangaistuksen.
Pitsipyrstötrogoni
Pitsipyrstötrogoni (Harpactes diardii) on trogonien heimoon kuuluva kaakkoisaasialainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Thaimaan niemimaan, Malakan niemimaan, Linggan saariston, Sumatran, Borneon ja Bangkan saaren. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Pontianakin alueelta Borneosta vuonna 1832.
Antonio Veić
Antonio Veić (s. 18. helmikuuta 1988 Mali Lošinj) on kroatialainen tennispelaaja.
Macintosh IIci
Apple Macintosh IIci on Applen 20. syyskuuta 1989 julkaisema tietokone. Laite sisälsi 25 MHz:n Motorola 68030 -suorittimen ja 68882 -liukulukuprosessorin sekä 80 Mt:n kiintolevyn. Macintosh IIci oli ensimmäinen Macintosh, jossa 32-bittinen muistiavaruus toteutui ilman ROM-päivitystä. Macintosh IIci:n seuraajaksi tuli Macintosh IIvx ja mallin tuotanto lakkautettiin 10. helmikuuta 1993.
Yleistä
Macintosh IIci oli ensimmäinen Macintosh II -sarjan malli, jossa oli emolevylle integroitu näytönohjain. Näyttömuisti otettiin koneen keskusmuistista, joten NuBus-väylään asennettu, ylimääräinen näytönohjain nopeutti laitteen suorituskykyä merkittävästi. Toinen suorituskykyä lisäävä, suosittu päivitys oli 32 kt:n L2-prosessorivälimuistin asentaminen. Päivitys osoittautui niin suosituksi, että Apple lisäsi lopulta L2:n IIci:n vakio-ominaisuudeksi.
Sergei Uvarov
thumb|Sergei Uvarov, Vasili Goliken maalaama muotokuva vuodelta 1833. Sergei Semjonovitš Uvarov (5. syyskuuta (J: 25. elokuuta) 1786 Moskova – 16. syyskuuta (J: 4. syyskuuta) 1855 Moskova) oli venäläinen kreivi, kansainvälisesti tunnustettu antiikin Kreikan tuntija ja valtiomies, jolla oli merkittävä vaikutus Venäjän koulutuspolitiikkaan keisari Nikolai I:n valtakaudella.
Uvarov toimi vuosina 1806–1810 diplomaattina, 1811–1822 Pietarin koulupiirin johtajana, 1832–1833 Venäjän apulaisopetusministerinä ja 1833–1849 opetusministerinä. Hän esitti vuonna 1833 keisari Nikolai I:lle kuuluisan raportin, jossa hän julisti, että Venäjän koulutuksen pohjana tulisi olla kolme periaatetta: ortodoksinen usko, itsevaltius ja kansallisuus (narodnost). Nämä kolme sanaa muodostuivat seuraavina vuosina suosituksi iskulauseeksi, jonka nimeen monet venäläiset tahot vannoivat, sillä ne kiteyttivät tuolloin vallinneen konservatiivisen ideologian. Opetusministerinä Uvarov toteutti monia taantumuksellisia toimenpiteitä, kuten vahvisti valtion oikeutta kontrolloida yliopistojen ja lukioiden opetusohjelmia sekä rajoitti aatelittomien oikeutta koulutukseen. Kaikesta huolimatta Venäjän koulutusjärjestelmä laajeni merkittävästi Uvarovin ministeriaikana, sillä varsinkin teknistä ja ammattikoulutusta lisättiin. Myös korkeakouluopetusta uudistettiin.
Uvarov oli Venäjän tiedeakatemian puheenjohtaja vuodesta 1818 kuolemaansa asti. Hän myötävaikutti muun muassa kuuluisan Pulkovan observatorion perustamiseen. Uvarov sai vuonna 1846 kreivin arvon. Hän jätti ministerinvirkansa vuonna 1849, kun Nikolai I:n politiikka muuttui hänen mielestään liian vanhoilliseksi.
Smaragdikyyhky
Smaragdikyyhky (Chalcophaps indica) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|250px|Smaragdikyyhkynaaras Smaragdikyyhky voi kasvaa 23–27 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja lyhytpyrstöinen. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Smaragdikyyhkykoiraan päälaki ja otsa ovat osalla alalajeista sinertävänharmaat ja osalla ruskeat. Naaraan pää on kokonaan ruskehtavan violetti. Linnun kaula, rinta ja vatsa ovat väriltään ruskehtavanvioletit. Siivet ovat smaragdinvihreät ja selkä on harmaa. Selässä on vaaleampi viiru.
Levinneisyys ja elinympäristö
Smaragdikyyhkyn levinneisyysalue ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian poikki Kiinan eteläosiin ja Japanille kuuluville Riukiusaarille. Lajin elinympäristöä ovat monentyyppiset metsät, sademetsät, metsien reunamaat, kookospalmuviljelmät ja toisinaan myös puutarhat. Ne liikkuvat yleensä pareittain. Smaragdikyyhkyn ravintoa ovat pääasiassa marjat ja hedelmät, mutta se voi syödä myös pieniä selkärangattomia eläimiä. Linnun pesimäkausi on ympärivuoden, mutta aktiivisimmillaan se on lajin levinneisyysalueen pohjoisosissa maaliskuulta toukokuulle ja eteläosassa lokakuulta maaliskuulle. Pesä sijaitsee pensaassa tai puussa ja rakennetaan risuista. Naaras munii kaksi kellertävää munaa.
Savonlinja
Savonlinja-yhtiöt on Mikkelissä kotipaikkaansa pitävä, Suomen toiseksi suurin yksityinen linja-autoyhtiö. Autojen määrältään ainoastaan Koiviston Auto on suurempi. Yhtiö työllistää yli 700 linja-autoalan ammattilaista ja omistaa yli 500 linja-autoa. Savonlinja liikennöi etupäässä Itä- ja Kaakkois-Suomessa, sekä pääkaupunkiseudulla.
Kai Honkanen nimitettiin 1. elokuuta 2016 alkaen Savonlinja-yhtiöiden toimitusjohtajaksi ja hallituksen puheenjohtajaksi. Kain isä Raimo O. Honkanen on siirtynyt syrjään yrityksen operatiivisesta toiminnasta. Savonlinjan perusti Kai Honkasen isoisä Toivo vuonna 1924 ja vuonna 1956 vetovastuuseen tuli Raimo.
Historiaa
Maatilallisen poika Toivo Johannes Honkanen (s. 1900) kiinnostui uudesta ja kasvavasta maantieliikenteen alasta 1920-luvun alussa. Hänen vanhempiensa omistama pieni maatila ei tarjonnut elantoa kaikille, vaan osan perheestä oli työskenneltävä sen ulkopuolella. Toivo J. kirjoittautui vuonna 1924 autokouluun Lappeenrantaan ja saikin myöhemmin samana vuonna todistuksen ”täydellisen autokurssin” suorittamisesta. Ajokortin saatuaan hän sanoutui irti Kaukaan tehtaalta ja aloitti kuorma-auton kuljettajana. Töitä ei kuitenkaan ollut kovin säännöllisesti. Kun Honkanen sai kieltävän vastauksen Saimaan Osuus-Autolta työpaikkahakemukseensa Lappeenranta–Lauritsala-välille, hän päätti aloittaa liikennöinnin tuolla linjalla itsenäisenä yrittäjänä. Saatuaan tarvittavan käsirahan kasaan ja loppuosaan vekselin Toivo J. Honkanen hankki vuoden 1924 Fordin viipurilaisesta autoliikkeestä. Liikennöinti alkoi 1. joulukuuta 1924.
Vuonna 1927 Toivo J. Honkanen muutti Lappeenrannasta Mikkeliin, josta käsin hän alkoi ajaa linjaa Heinolaan. Lokakuussa 1929 syntyi toiminimi Toivo J. Honkanen ja kumppanit, joka aloitti paikallisliikenteen Ford AA -linja-autolla. Seuraavaksi liikenteenharjoittajat Toivo J. Honkanen, Onni Nojonen ja Nestor Hälikkä ryhtyivät joulukuussa 1930 yhteistyöhön ja aloittivat linjan Mikkelistä Joensuuhun. Yhtymä suuntasi voimakkaaseen kasvuun, ja Mikkelistä ajettiin Joensuun ja Heinolan lisäksi Savonlinnaan, Kouvolaan, Jyväskylään ja Viipuriin. Vuonna 1934 yhtymällä oli jo 15 linja-autoa. Tässä vaiheessa yhtymän asioiden hoito ei enää ollut yksinkertaista, sillä liikennekenttä oli laaja ja yhteisten linjojen lisäksi hoidettiin kunkin osakkaan henkilökohtaisessa omistuksessa ollutta liikennettä. Niinpä päätettiin perustaa osakeyhtiö, jolle siirtyisi yhtymän harjoittama linjaliikenne kokonaisuudessaan, ja kauppa- ja teollisuusministeriö vahvisti Savonlinja Oy:n yhtiöjärjestyksen 22. tammikuuta 1935. Yhtiön toimitusjohtajaksi valittiin Toivo J. Honkanen, ja osaltaan taloudellisen nousukauden siivittämänä yritys kasvoi 1930-luvun jälkimmäisen puoliskon aikana suorastaan rajusti. Esimerkiksi vuoden 1938 aikana Savonlinja hankki 15 uutta linja-autoa.
Vuoteen 1939 mennessä Savonlinjat oli kasvanut Suomen suurimmaksi Linja-autoliiton jäsenliikennöitsijäksi 81 autollaan. Kahta vuosikymmentä myöhemmin vuonna 1959 sijoitus oli kolmas ja autoja 70, ja vuonna 1972 Savonlinja oli toiseksi suurin automäärällä 189.
Vuosina 1942–1955 Savonlinja oli osakkaana tamperelaisessa autokoritehdas Ajokki Oy:ssä. Vuonna 1947 Savonlinja osti mikkeliläisen autoliikkeen Vauhti-Vaunu Oy:n turvatakseen varaosa- ja tarvikehankintansa. Vauhti-Vaunu toimi myöhemmin Volvon piirimyyjänä Mikkelissä. Vuonna 1949 yhtiö aloitti ensimmäisen pikavuoronsa reitillä Mikkeli–Heinola–Lahti–Helsinki. Samana vuonna Toivo J. Honkanen sai talousneuvoksen arvonimen. Vuonna 1952 Savonlinjan perustajaosakas Nestor Hälikkä irtaantui yhtiöstä ja perusti oman yrityksensä Salmenlinja Oy:n. Tämän vuoksi Savonlinjan kalusto väheni 11 autolla ja ajomäärä 15 prosentilla. Samalla Savonlinjasta tuli Honkasten perheyhtiö.
Toivo J. Honkanen kuoli vaikean sairauden murtamana maaliskuun lopussa 1956 ja hänen poikansa Raimo O. Honkanen joutui ottamaan vastuun yrityksestä vain 22-vuotiaana. Vuonna 1959 Helsingin ja Mikkelin välinen pikavuoro pidennettiin ulottuvaksi Savonlinnaan. Vuonna 1971 Savonlinjan autoluku ylitti 200:n rajan.
Vuoden 2015 lopussa Savonlinja erosi ExpressBus-markkinointiyhteenliittymästä, jossa Savonlinja oli ollut perustamisesta lähtien. Tammikuussa 2016 pikavuororeitit nimettiin Suomireiteiksi ja jokaiselle vuorolle annettiin oma numeronsa.
Lokakuussa 2018 Savonlinja myi Kymen Charterlinelle vuonna 1985 ostamansa Etelä-Suomen Linjaliikenne Oy:n ja osan Kymenlaakso reiteistään.
Savonlinja luopui paikallisliikenteestä Turun seudulla myymällä sen LS-Liikennelinjoille.
Savonlinja tänään
thumb|Savonlinjan linja-auto Savonlinnassa Savonlinjan palvelutarjontaan kuuluu kaupunkien ja kuntien sopimusliikenne, seutu- ja lähiliikenne, pikavuoro-, vakiovuoro-ja tilausajoliikenne sekä tapahtumakuljetukset ja elämysmatkat.
Savonlinja ajaa paikallisliikennettä Lappeenrannassa, Kuopiossa, Savonlinnassa, Kouvolassa sekä HSL-alueella.
Vakiovuoroliikennettä ajetaan Etelä-, Keski- ja Itä-Suomessa.
Savonlinjan pikavuororeitit ovat :
Palveluliikennettä ajetaan Kuopiossa, Savonlinnassa ja Joensuussa
Guémonin alue
Guémonin alue on Montagnesin piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon länsiosassa. Sen pinta-ala on 6 695 neliökilometriä. Hallinnollinen keskus on Duékoué. Asukkaita on 919 400 henkeä (vuonna 2014).
Guémonin alue rajoittuu idässä Haut-Sassandran, etelässä Nawan, lounaassa Cavallyn ja luoteessa Tonkpin alueisiin. Päiväntasaajailmastoon kuuluu kaksi sade- ja kuivaa kautta. Vuotuinen sademäärä on 1500–2000 millimetriä. Alueella sijaitsevat Taïn ja Mont Pékon kansallispuistot.
Alue käsittää Bangolon, Duékouén, Facoblyn ja Kouiblyn departementit ja kunnat.
Seudun pääelinkeino on maa- ja metsätalous, joka tuottaa muun muassa riisiä, maniokkia, banaania, kahvia, kaakaota ja kautsua. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä, kalastusta ja kaivetaan kultaa. Teollisuutta edustaa puutavaran jalostus.
The Punisher (muusikko)
The Punisher (oik. Marko Perälä; s. 1971) on rockyhtye The Flaming Sideburnsin basisti ja kuuluu sen alkuperäisjäseniin. Aiemmin hän on soittanut Ilmajoelta kotoisin olevassa Jack Meatbeat & the Underground Society -yhtyeessä.
Katri Bergholm
Katri Bergholm, os. Ignatius (27. joulukuuta 1878 Helsinki – 7. huhtikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kirjailija joka oli Suomen Sotilaskotiliiton perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja.
Katri Bergholmin vanhemmat olivat Suomen tilastollisen keskusviraston johtaja, senaattori Karl Emil Ferdinand Ignatius (1837–1909) ja Amanda Kristina Bergman (1841–1921). Hän oli naimisissa vuodesta 1900 filosofian tohtori, professori Axel Herman Bergholmin kanssa. Tohtori Bergholm toimi eduskunnan kirjaston ylikirjastonhoitajana.
Bergholm toimi 1917–1918 vangittujen ja karkotettujen avustustoimikunnan puheenjohtajana. Vuonna 1918 hän teki aloitteen sotilaskotien perustamisesta ja ensimmäinen sotilaskoti avattiinkin tammikuussa 1919. Bergholm toimi sitten Suomen Sotilaskotiliiton puheenjohtajana 1921–1937. Bergholm toimi myös Mannerheimin lastensuojeluliiton varapuheenjohtajana vuodesta 1928. Bergholm piti 1930- ja 1940-luvulla Isoäidin kirjeenvaihto-nimistä suosittua palstaa Kotiliesi-lehdessä.
Hänelle myönnettiin mm. Vapaudenristin 1 lk m.k., VR 2 ja VR 3 sekä Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Punaisen Ristin ansioristit. Suomen Sotilaskotiliitto lyötti vuonna 1948 Essi Renwallin suunnitteleman "Katri Bergholm mitalin, joka voidaan myöntää sotilaskotityössä erityisesti ansioituneille henkilöille.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä isoäiti:
Suomalainen Kirjakauppa
Suomalainen Kirjakauppa Oy (mainonnassa myös Suomalainen) on suomalainen kirjakauppaketju, joka kuuluu Otava-konserniin. Myymäläketju on Suomen laajimpia, ja myymälöiden lukumäärää täydentää verkkokauppa.
Kirjakauppaketjun historiaa
Suomalainen Kirjakauppa perustettiin vuonna 1912 nimellä Helsingin Suomalainen Kirjakauppa Oy. Se jatkoi Minerva Osakeyhtiön konkurssin jälkeen liikkeen uusien kirjojen myyntiä. Rautakirja omisti Suomalaisen Kirjakaupan vuodesta 1924. Verkkokirjakauppa Suomalainen.com perustettiin vuonna 1999.
Suomalainen Kirjakauppa kasvoi Suomen suurimmaksi kirjakauppaketjuksi vuonna 1997, jolloin Stockmannin omistama Akateeminen Kirjakauppa myi sille kuusi myymälää Jyväskylästä, Oulusta, Joensuusta, Lappeenrannasta, Kuopiosta ja Vaasasta. Suomalaisella Kirjakaupalla on myös kaksi myymälää Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Ketjun markkina-asemasta on käyty jonkin verran keskustelua.
Sanoma myi ketjun elokuussa 2011 Otavalle. Jo vuoden ounasteltu tieto Sanoman myyntihaluista tuli julki vähän aiemmin. Yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2011 oli noin 109 miljoonaa euroa, josta 70 % koostui kirjamyynnistä ja loput 30 % toimistotarvikkeista.
Myymälät
thumb|240px|Suomalaisen kirjakaupan liike Seinäjoen Epstorilla.
Toimitusjohtajia
Lähde:
Runo-Kaarina-palkinto
Runo-Kaarina on vuosittainen, valtakunnallinen runokokoelmakilpailu esikoisrunoilijoille. Kilpailu on avoin kaikille suomenkielisille runoille ja runojen aihe on vapaa. Kilpailuaika on marras-helmikuussa. Kaarinan kaupunki julkaisee kustannuksellaan kilpailun voittaneen runoteoksen Turun kirjamessuilla.
Juustila
Juustila (myös Juustilanjoki, v:sta 1948 lähtien ) on kylä ja taajama Saimaan kanavan varrella Viipurin pohjoispuolella Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Venäjällä. Osa Juustilan kylästä kuuluu Suomen vuokraamaan Saimaan kanavavyöhykkeeseen. Suomelle kuuluessaan Juustila kuului Viipurin maalaiskuntaan. Juustilan naapurikyliä olivat Jyrkilä, Kilpeenjoki–Sydänmaa, Kilpeenjoki, Ihantala, Ylivesi, Ventelä, Lavola ja Leppälä sekä Vahvialan kuntaan kuulunut Hanhijoki. Juustilan koulupiiriin kuuluivat myös Jyrkilän, Leppälän, Tikkalan ja Ventelän pikkukylät varsinaisen Juustilan ympäristöstä.
Runo-Kaarina-palkinto
Vuonna 1994 ensimmäisen kerran järjestetty Runo-Kaarina on vakiinnuttanut asemansa merkittävänä runokilpailuna Suomessa. Vuosina 1994 ja 1996 se järjestettiin kutsukilpailuna, mutta muutoin kuka tahansa on voinut osallistua. Ainoa vaatimus on, ettei osallistuja ole aiemmin julkaissut runokokoelmaa.