cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Barcelona
Urheilu
Barcelonan tunnetuin urheiluseura on Futbol Club Barcelona, joka on eräs maailman tunnetuimmista jalkapalloseuroista. Sen kotistadion on lähes 100 000 -paikkainen Camp Nou. Toinen paikallisseura on Reial Club Deportiu Espanyol de Barcelona. Kaupunki tunnetaan myös FC Barcelonan koripallo- ja käsipallojoukkueista, jotka ovat saavuttaneet useita seurajoukkueiden Euroopan-mestaruuksia. FC Barcelonalla on myös yleisurheilujaosto.
Koska Barcelona oli vuoden 1992 olympialaisten isäntäkaupunki, kaupungissa on myös olympiastadion, Lluís Companys. Se rakennettiin alkujaan vuoden 1929 maailmannäyttelyä varten mutta kunnostettiin olympialaisiin. Montjuïcin kukkulalla sijaitseva stadion toimi aiemmin RCD Espanyolin kotikenttänä.
Barcelona on tunnettu myös espanjalaisen tenniksen keskuksena, ja niinpä kaupungista löytyykin useita maineikkaita tennisseuroja, joista tunnetuin lienee Real Club de Tenis Barcelona eli Barcelonan kuninkaallinen tennisseura.
Montmelóssa, 20 km kaupungin keskustasta koilliseen sijaitsee Katalonian Formula 1 -rata, Circuit de Catalunya.
Koulutus
Barcelonassa toimii seitsemän korkeakoulua. Vanhin niistä, Barcelonan yliopisto, on perustettu 1450. Useimmissa kouluissa annetaan opetusta sekä espanjan että katalonian kielillä.
Politiikka
Barcelonan pormestarina on kesäkuusta 2023 lähtien toiminut Katalonian sosialistien puolueen Jaume Collboni.
Barcelonan politiikan haasteita on erityisesti siirtolaisuus, joka vuosittain kasvaa lähes räjähdysmäisesti ja jonka tekee ongelmalliseksi ennen kaikkea se, että suuri osa siirtolaisista tulee maahan laittomasti.
Katalaanin ja espanjan välinen kielikysymys sekä siihen liittyvä kansallismielisyys erilaisine rinnakkais- ja vastakkaisilmiöineen ovat myös merkittäviä haasteita kaupungin politiikalle.
Liikenne
Barcelonan liikennettä hoitavat bussit, metro, paikallisjunat ja kaksi köysirataa. Barcelonan metro avattiin vuonna 1924. Nykyisin se käsittää 11 linjaa. Barcelonan lentoasema sijaitsee noin kymmenen kilometriä kaupungista lounaaseen.
Barcelonan satama on merkittävä rahtisatama. Sieltä on henkilöliikennettä Italiaan ja Baleaarien saarille.
Daniel Branca
Daniel Branca (7. joulukuuta 1951 Buenos Aires, Argentiina – 28. tammikuuta 2005 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen sarjakuvapiirtäjä.
Aku Ankka oli Brancalle tuttu jo lapsuudesta saakka, sillä espanjankielistä Aku Ankka -lehteä oli ilmestynyt jo vuodesta 1944. Ensimmäisen työpaikkansa Branca sai taiteen alalta 16-vuotiaana, kun hänet palkattiin mainostoimistoon tekemään suunnittelijan ja animaattorin töitä. Hän työskenteli mainosanimaatioiden parissa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa ja piirsi sarjakuvia opettavaisiin lastenlehtiin.
Vuonna 1976 Branca muutti Espanjaan ja asettui Barcelonaan, joka oli tuolloin espanjalaisen sarjakuvan keskus. Jonkin aikaa Branca teki sekalaisia kuvitustöitä, kunnes vuonna 1977 hänelle tarjoutui mahdollisuus piirtää Disney-sarjoja tanskalaiskustantamo Egmontille. Branca tarttui tilaisuuteen ja ryhtyi piirtämään ankkasarjoja. Hän käytti esikuvinaan Carl Barksin klassikkotarinoita. Branca on tehnyt Aku Ankka -lehtiin myös erilaisia kansikuvia, joita nähtiin erityisesti 1980-luvulla. Lisäksi hän on käsikirjoittanut itse muutaman sarjakuvatarinan.
1980-luvun alussa Branca toimi taidemaalarina Pariisissa ja opiskeli alaa siellä. Hänen maalaustensa on sanottu edustavan kubistista] tyyliä ja niitä on nähty useissa näyttelyissä. Sittemmin hän asui pitkään Mallorcalla ja maalaamisen ohella piirsi Egmontille kymmenkunta sivua kuukaudessa. Branca muutti takaisin Buenos Airesiin 1990-luvun puolivälissä. Piirtämisen ja maalaamisen ohella hän koulutti uusia sarjakuvataiteilijoita: esimerkiksi José Massaroli ja Wanda Gattino ovat olleet hänen oppilaitaan.
Branca kuoli äkillisesti sydänkohtaukseen tammikuun lopulla 2005 53-vuotiaana.
Michelsonin–Morleyn koe
thumb|[[Michelsonin interferometrin toimintaperiaate]] Michelsonin-Morleyn koe (1887) oli koejärjestely, jolla pyrittiin selvittämään ns. eetterituulen vaikutus valon nopeuteen. Kokeen tuloksena eetterituulta ei löydetty. Albert Michelson sai tämän tutkimuksen ansiosta Nobelin palkinnon 1907. Kokeen toinen järjestäjä oli Edward Williams Morley.
Kokeen lähtökohtana oli ajatus siitä, että maailmankaikkeuden täyttäisi jonkinlainen eetteriksi kutsuttu massaton väliaine, jossa sähkömagneettinen säteily voisi liikkua. Tällöin maapallon liikkeen eetterin suhteen pitäisi aiheuttaa Maan pinnalla havaittava "eetterituuli". Valon suunnan ja eetterituulen välisen kulman pitäisi vaikuttaa valon nopeuteen. Kokeen tarkoituksena oli havaita "sivutuuleen" ja "vastatuuleen" liikkuneiden valonsäteiden eri nopeuksista aiheutunut vaihe-ero. Kokeessa ei kuitenkaan onnistuttu saamaan varmaa tulosta, sillä vaikka laitteella mitattiin pieni "nopeus", se mahtui mittausvirheen rajoihin. Koetta pidetään yhtenä kuuluisimmista epäonnistuneista kokeista.
Victor Audouin
thumb|200px|Victor Audouin Jean Victoire Audouin (27. huhtikuuta 1797 Pariisi – 9. marraskuuta 1841 Pariisi) oli ranskalainen luonnontieteilijä, hyönteistieteilijä ja lintutieteilijä.
Audouin opiskeli lääketiedettä. Vuonna 1824 hän pääsi Ranskan kansallismuseon entomologian professorin Pierre André Latreillen assistentiksi ja astui hänen tilalleen vuonna 1833. Vuonna 1838 Audouin nimitettiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi.
Audouin oli toimittamassa Dictionaire Classique d'Histoire Naturellea (1822) ja tutki yhteistyössä Milne-Edwardsin kanssa Ranskan rantavesien merieläimiä. Hän myös kirjoitti valmiiksi Marie Jules César Savignyn teoksen Description de l'Egypte lintutieteellisen osion (1826).
Vuonna 1833 Audouin valittiin Ruotsin tiedeakatemian ulkomaalaisjäseneksi. Charles Payraudeau nimesi välimerenlokin (Larus audouini) hänen kunniakseen.
Pirunpesä
Pirunpesäksi kutsutaan useita paikkoja Suomessa, joissa on uskottu asuneen pahoja olentoja. Pirunpesiä on monta tyyppiä: rapaumaonkalo eli tafoni, kalliohalkeama, siirtolohkare tai luola.
Momentti (fysiikka)
Fysiikassa termi momentti voi viitata moniin erilaisiin asioihin:
Момент на сила Ροπή Momenti
LÉ Kathleen Roma
LÉ Kathleen Roma oli Irlannin laivaston koululaiva. Alus oli sijoitettu Shannonjoelle laivaston reservin An Slua Muirin käyttöön 1980-luvulla. Alus oli vuodesta 1981 alkaen vuokralla ja puolustusministeriö lunasti aluksen 1985. Alus myytiin 1989.
Teatteri Tarmo
Teatteri Tarmo on Turussa toimiva harrastajateatteri. Vuonna 1902 perustettu Tarmo on Turun vanhin suomenkielinen teatteri. Sen jäsenmäärä on noin 180, joista noin puolet on teatterin henkilökuntaa ja puolet kannatusjäseniä. (Teatteri toimi viimeksi vuonna 2015)
Teatteri Tarmo toimi vuonna 1902 valmistuneessa, silloisen Maarian kunnan Raunistulassa sijaitsevassa työväentalossa vuoteen 2015. Teatteri toimi vuoteen 1952 asti Tarmon työväenyhdistyksen alajaostona, ja sen toimintaan liittyi vahvasti työväenaate. Vuodesta 1952 lähtien teatteri on toiminut erillään työväenyhdistyksestä eikä ole sitoutunut mihinkään aatteeseen.
Tunnettuja teatterin jäseniä ovat olleet muiden muassa Kirsti Hurme, Rafael Ramstedt, Aarne Leppänen, Eero Roine, Senni Nieminen, Taito Mäkelä ja Sirppa Sivori-Asp.
Vesa Lattunen
Vesa Antero Lattunen (31. joulukuuta 1949 Oulu – 3. maaliskuuta 2005 Lahti)  oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, laulaja, kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän oli Haikara-yhtyeen kantava hahmo ja toimi muun muassa Keski-Suomen läänintaiteilijana. Lattunen tuli tutuksi lukuisille lahtelaisille peruskoululaisille musiikinopettajana sekä bändikoulun vetäjänä.
Karvio
thumb|215px|Karvion kanava ja sen ympäristö.
Karvio on kylä pohjoisella Heinävedellä, Valtatie 23:n ja Heinäveden reitin varrella.
Karvio on Heinäveden kirkonkylän jälkeen Heinäveden toiseksi suurin taajama. Kylässä toimii luokka-asteiden 0-6 alakoulu, Karvion koulu. Valtatien vierellä on Nesteen huoltoasema, päivittäistavarakauppa asiamiesposteineen, seurakuntakoti ja muutamia muita palveluja. Karvionkosken eteläpuoli on rakennettua aluetta sen pohjoispuolen ollessa rakentamatonta. Kosken länsipuolella sijaitsee Lomakeskus Karvio, jossa on mahdollista yöpyä mökeissä, caravan- tai camping-alueella sekä vierasvenesatamassa.
Kylä valittiin Mikkelin läänin vuoden kyläksi 1993.
Karvionkoski ja Karvion kanava
Heinäveden reitti laivaväylineen kulkee Karvion kohdalla Karvionkoskena, joka yhdistää Varisveden Kermajärveen. Koski kuuluu luokkaan 2 ja sen korkeus on 1,21 metriä. Se ja Kermankoski ovat Heinäveden reitin suosituimmat kalastuskosket. Karvionkoskeen istutetaan kalaa syksyisin ja se on oivallinen myös melontaan. Kosken yli kulkee 11 metriä korkea betonirakenteinen silta. Karvionkosken kiertää itäpuolelta vesiliikenteen mahdollistava Karvion kanava, joka on Heinäveden reitin vanhin kanava, rakennettu 1895–1896. Kanavassa on yksi sulku ja sitä ympäröi rakennusajan tyylin mukaisesti kaunis kanavapuisto. Kanavan äärellä on kanavanvartiotorni, joka ei kuitenkaan enää ole säännöllisessä käytössä. Kanava on automatisoitu ja on itsepalvelukäyttöinen.
Alaranta (Ii)
thumb|100px|Kestilän sahan piippu Alaranta on kylä Perämeren rannalla Iijoen suistossa Iin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Iijoen etelärannalla, noin kolme kilometriä Iin Haminan länsipuolella. Kylällä on oma 150 oppilaan kahdeksanopettajainen koulu, jossa on esikoulun lisäksi luokka-asteet 1.–6. Kyläläisten käytössä on myös 200 m²:n liikuntasali, luistelualue sekä jalkapallokenttä.
Kylä levittäytyy noin kolmen kilometrin matkalle Iijoen etelärannalle, ja käsittää Alarannan, Rantakestilän (Kestilän), Valassaaren ja Tupakkaperän alueet. Kestilässä sijaitsi Kestilän saha, joka oli Suomen ensimmäinen höyrysaha.
Pinocchio (vuoden 2002 elokuva)
Pinocchio on vuonna 2002 julkaistu italialainen fantasia/perhe-elokuva, joka perustuu Carlo Collodin lastenromaaniin Pinokkion seikkailut. Elokuvan pääosia esittävät Roberto Benigni, Nicoletta Braschi, Carlo Giuffrè, Peppe Barra, I Fichi d'India, Kim Rossi Stuart, Giorgio Ariani, Mino Bellei, Remo Masini ja Alessandro Bergonzoni. Elokuvan on ohjannut Roberto Benigni. Elokuvan amerikkalaisessa versiossa elokuvan äänirooleja esittävät muun muassa Breckin Meyer, David Suchet, Glenn Close, John Cleese, Cheech Marin, Eddie Griffin, Topher Grace, Giacomo Gonnella ja James Belushi. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti ja voitti ensimmäisenä ulkomaalaisena elokuvana Razzie-palkinnon huonoimmasta miespääosasta.
Hotel Vancouver
thumb|200px|Hotel Vancouver Hotel Vancouver on hotelli Vancouverin kaupungissa Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa. Rakennus on 111 metriä korkea, siinä on 17 kerrosta ja 556 huonetta. Hotelli avattiin vuonna 1939.
Len Deighton
Leonard Cyril Deighton (18. helmikuuta 1929 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen kirjailija ja historioitsija.
Tausta
Deighton syntyi Marylebonen esikaupunkialueella englantilais-irlantilaisille vanhemmille. Hänen isänsä työskenteli British Museumin virkailijan Campbell Dodgsonin autonkuljettajana. Toisen maailmansodan aikana Deightonit muuttivat Dodgsonien talouteen. Deightonin äiti työskenteli hotellin kokkina, mistä pojan katsotaan perineen kiinnostuksensa ruokaan.
Sota katkaisi Deightonin koulunkäynnin ja hän toimi jonkin aikaa isänsä apupoikana sekä rautatievirkailijana. 17-vuotiaana hän liittyi Kuninkaallisten ilmavoimien palvelukseen ja toimi tiedusteluosaston valokuvaajana. Hän siirtyi siviiliin vuonna 1949 ja sai entisille sotilaille suunnatun opiskeluapurahan, minkä turvin hän opiskeli St. Martin's School of Artissa ja sen jälkeen Royal College of Artissa. Tämä oli tärkeää hänen kirjallisen uran kehitykselleen.
Vuonna 1960 Deighton kirjoitti viikoittaista ruokapalstaa The London Observer -lehteen ja julkaisi ensimmäisen keittokirjansa 1965.
Tuotanto
Deighton julkaisi ensimmäisen kirjansa, The Ipcress File, 33-vuotiaana vuonna 1962, julkaisijana Hodder & Stoughton. Kirjasta tuli menestys, kuten useimmista myöhemmistäkin. Hänet mainittiin arvosteluissa "paremmaksi kuin Fleming". Hän vaihtoi kustantajaa toiselle romaanilleen ja Jonathan Cape -yhtiö oli hänen pääkustantajansa 1980-luvulle saakka. Hänen tunnetuimmat kirjansa ovat vakoiluaiheisia romaaneja tai historiallisia tietokirjoja. Deightonin kirjoista on tehty myös elokuvia. Hänen ensimmäisten kirjojensa nimetön sankarihahmo sai elokuvissa nimen Harry Palmer, jota näytteli Michael Caine. Bernard Samson -trilogiasta tehtiin 13-osainen televisiosarja Vakoilupeli (1988) Granada-televisioyhtiölle. Deighton on julkaissut myös sarjan keittokirjoja.
Osastopäällikkö
Osastopäällikkö on organisaation toimintayksikön johtajan tehtävänimike, valtion ja kuntien hallinnossa yleensä virka. Ministeriöissä ja keskusvirastoissa osastopäällikkö kuuluu viraston ylimpään johtoon ja toimii suoraan virastopäällikön (kansliapäällikkö, pääjohtaja tai ylijohtaja) alaisena, valtiovarainministerössä ja työ- ja elinkeinoministeriössä kuitenkin alivaltiosihteerin alaisena. Ministeriöissä on tyypillisesti 3–8 osastoa. Useiden ministeriöiden osastopäälliköillä on ylijohtajan arvonimi. Ministeriöiden osastopäälliköt nimittää valtioneuvoston yleisistunto.
Malla Ylijurva
Malla Collin (oik. Ylijurva) (s. 14. huhtikuuta 1998 Rovaniemi ) on suomalainen näyttelijä, tubettaja ja laulaja.
Malla Ylijurva tunnetaan parhaiten YouTuben kautta. Vuonna 2015 yhdessä ystävänsä Susanna Kyrön kanssa Ylijurva aloitti tekemään videoita HallaSign-nimiselle kanavalle. Vuonna 2017 Ylijurva perusti oman YouTube-kanavan nimeltä MALS. Ylijurva ja Kyrö tekivät videoita HallaSign-kanavalle vuoteen 2018 asti, jonka jälkeen kanava on ollut tauolla pääsyynä heidän asuminen eri paikkakunnilla.
YouTuben lisäksi Malla Ylijurva on tehnyt ääninäyttelijän töitä ja hän on myös näytellyt enimmäkseen teatterissa. Ylijurvan ensimmäinen teatteriesitys isomman yleisön edessä tapahtui vuonna 2012 Konttisen kesäteatterissa. Ylijurva on lisäksi työskennellyt mm. Lapin ylioppilasteatterissa ja Rovaniemen Teatterissa. Vuonna 2017 Ylijurva ohjasi yhdessä Maiju Saikkosen kanssa Lapin ylioppilasteatterissa Kasvun paikka teatteriesityksen.
Malla Ylijurva on tehnyt myös musiikkia taiteilijanimellä Malla Collin. Lisäksi Ylijurva on esiintynyt poplaulaja Robin Packalenin musiikkivideolla Haluan sun palaavan ja vuoden 2020 syksystä asti hän on toiminut niin sanottuna "Suppari Mallana" K-Supermarketin mainoksissa.
Yksityiselämä
Malla Ylijurva on valmistunut viittomakielen ohjaajaksi Rovalan kansalaisopistosta ja tanssijaksi Lapin Urheiluopistosta. Ylijurva on kertonut avoimesti sairastavansa colitis ulcerosa -suolistosairautta.
Juha Sten
Juha Sten (s. 23. joulukuuta 1983 Turku ) on suomalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija, pelipaikaltaan takamies.
Sten pelasi ammattilaisena Turun NMKY:ssä, Aura Basketissa, Mitteldeutscher BC:ssä, Lappeenrannan NMKY:ssä, Solna Vikingsissä, Kouvoissa, CB Peñas Huescassa ja Joensuun Katajassa. Suomen maajoukkuetta hän edusti vuosina 2005–2009. Sten valittiin kahdesti Korisliigan vuoden puolustuspelaajaksi ja kertaalleen Basketliganin vuoden puolustuspelaajaksi. Hän lopetti pelaajauransa terveysongelmien vuoksi kesällä 2012.
Kaudella 2018–2019 Sten toimii Joensuun Katajan päävalmentajana.
Pelaajaura
Sten pelasi ensimmäiset miesten koripallo-ottelunsa kasvattajaseurassaan Turun NMKY:ssä. Hän oli ratkaisevassa roolissa, kun seura nousi koripallon I-divisioonaan kevään 2002 karsintapeleistä. Seuraavasta kaudesta 2002–2003 tuli Stenille siten ensimmäinen aikuisten kansallisissa sarjoissa, kun hän jatkoi pelaamista nousijajoukkueessa. Hänet palkittiin vuoden I-divisioonapelaajan tittelillä heti ensimmäisenä divisioonakautenaan. Kaudeksi 2003–2004 Turun NMKY:n ja Kaarinan Uran edustusjoukkueet yhdistyivät Aura Basketiksi, jossa Sten jatkoi koripalloilijan uraansa. Hän oli yksi joukkueensa runkopelaajista, kun seura nousi kauden päätteeksi suoraan miesten pääsarjaan, silloiseen Sparliigaan. Sten voitti I-divisioonan riistotilaston molempina divisioonakausinaan 2002–2003 ja 2003–2004.
Kaudella 2004–2005 Sten pelasi ensimmäisen kautensa Sparliigassa nousijajoukkue Aura Basketissa. Hänen johdollaan Aura Basket sijoittui historiansa ensimmäisellä liigakaudellaan runkosarjassa kolmanneksi. Sten voitti sarjan riistotilaston ylivoimaisesti 3,73 riiston keskiarvollaan. Hänet valittiin tulokaskaudellaan sekä Sparliigan vuoden tulokkaaksi että vuoden puolustuspelaajaksi. Lisäksi Suomen Koripalloliitto valitsi hänet kuukauden pelaajaksi tammikuussa 2005. Hänen henkilökohtainen piste-ennätyksensä, 27 pistettä, syntyi 19. tammikuuta 2005 pelatussa ottelussa KTP-Basketia vastaan.
Sten aloitti kansainvälisen uransa Saksan kakkosbundesliigasta, jonne hän siirtyi kausiksi 2005–2006 ja 2006–2007 Mitteldeutscher BC:n riveihin. Sten kirjautti ensimmäisen kauden keskiarvoikseen 12,1 pistettä, 3,4 koriin johtanutta syöttöä sekä 3,1 riistoa pelaamissaan 30 ottelussa. Stenin toinen kausi Saksassa jäi loukkaantumisten takia puolinaiseksi. Mitteldeutscherin päävalmentajana toimi Stenin molemmilla kausilla suomalainen Ari Tammivaara.
Sten teki paluun Suomeen kaudeksi 2007–2008 Korisliigaa ja EuroChallengea pelanneen Lappeenrannan NMKY:n riveihin. Hän sijoittui Korisliigan runkosarjassa koriin johtaneiden syöttöjen tilastossa kolmanneksi 4,4 syötön keskiarvolla ja riistotilastossa toiseksi 2,9 riiston keskiarvolla. Pudotuspeleissä hän oli liigan paras pallonriistäjä 3,1 riiston keskiarvolla. Lappeenrannan NMKY voitti kauden aikana Suomen cupin ja SM-pronssia. Sten valittiin lisäksi toista kertaa urallaan Korisliigan vuoden puolustuspelaajaksi.
Kaudeksi 2008–2009 Sten teki Basketliganissa pelanneen Solna Vikingsin kanssa yksivuotisen sopimuksen. Hän johdatti joukkueensa aina finaaleihin saakka, joissa Solna hävisi Sundsvall Dragonsille niukasti otteluvoitoin 4–3. Sten nimettiin myös sarjan parhaaksi puolustuspelaajaksi.
Kaudeksi 2009–2010 Sten teki Kouvojen kanssa sopimuksen. Hänen alkuperäinen tarkoituksensa oli kuitenkin jatkaa pelaamista ulkomailla, mutta koska sopivaa tarjousta ei tullut, siirtyi Sten Kouvoihin. Sopimuksessa oli myös pykälä, jolla siirto ulkomaille onnistui elokuun loppuun saakka. Elokuun puolivälissä Sten siirtyikin Espanjan kolmosliigassa pelaavan CB Peñas Huescan riveihin. Hän edusti seuraa kauden 2009–2010 ajan, mutta kärsi loppukauden aikana akillesjännevaivoista, joiden takia kausi jäi hieman vajaaksi. Toukokuussa 2010 Sten siirtyi Joensuun Katajaan.
Sten pelasi viimeisen pääsarjaottelunsa 27. marraskuuta 2011. Hän sairastui ylirasitustilaan, ja samana talvena hänellä diagnosoitiin sydänlihastulehdus. Sten lopetti pelaajauransa kesäkuussa 2012 muttei sulkenut pois paluun mahdollisuutta.
Valmennusura
Kesäkuussa 2012 Sten siirtyi kaksivuotisella sopimuksella LrNMKY:n valmennusjohtoon. Hän toimi joukkueen päävalmentajana I-divisioona A:ssa kaudella 2014–2015. Kesäkuussa 2015 jyväskyläläinen I-divisioona A:ssa pelannut HoNsU ilmoitti Stenin palaavan pelikentille joukkueessaan kolmen vuoden tauon jälkeen, mutta hänelle ei kirjattu otteluita HoNsUssa.
Kaudella 2015–2016 Sten toimi HoNsUssa A-poikien valmentajana ja Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Huhtikuussa 2016 Sten teki alueellisessa II-divisioonassa pelanneen Äänekosken Huiman kanssa 2+2-vuotisen sopimuksen päävalmentajuudesta. Sten työskentelee myös opettajana Suolahdessa.
Toukokuussa 2018 Sten teki kaksivuotisen sopimuksen Joensuun Katajan päävalmentajana toimimisesta.
Muuta
Hänen isänsä, Tapio Sten on entinen maajoukkuekoripalloilija ja koripallon SM-sarjan korikuningas kaudelta 1979–1980. Juhan sisaret Tiina ja Minna Sten pelaavat myös koripalloa ammattilaistasolla. Tiina Sten pelasi kaudella 2010–2011 Panionisin joukkueessa Kreikan liigaa ja Minna Sten pelasi koripallon naisten SM-sarjaa Forssan Alun riveissä.
Sten työskentelee myös opettajana Telakkakadun koulussa.
Kaarle Langén-Laurila
Kaarle (Karl) Gustaf Langén-Laurila (3. lokakuuta 1829 Porin maalaiskunta – 17. toukokuuta 1883 Eurajoki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Kaarle Langén-Laurilan vanhemmat olivat Iisak ja Maria Lovisa Langén ja puoliso Maria Sofia Langén. Langén-Laurila oli Eurajoella huomattava maanviljelijä, osakas laivayhtiössä ja kunnallismies. Hän oli talonpoikaissäädyssä Vehmaan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867 ja 1877–1878. Edellisillä valtiopäivillä hän oli laki- ja talousvaliokunnan ja jälkimmäisillä lakivaliokunnan jäsen. Hän esiintyi valtiopäivillä usein, puolustaen muun muassa naisten ja miesten tasa-arvoa, mutta asettuen toisaalta esimerkiksi rautateiden rakentamista vastaan.
Polydektes
Polydektes oli kreikkalaisessa mytologiassa Serifoksen kuningas, Magneen ja nimettömäksi jääneen najadin poika.
Polydektes rakastui Danaeen, jonka hänen veljensä Diktys oli pelastanut luokseen, mutta ei voinut saada tätä tämän pojan Perseuksen vartuttua aikuiseksi. Niin hän kokosi ystävänsä, ja teeskennellen keräävänsä myötäjäisiä Hippodameiaa varten, vaati näitä tuomaan hänelle hevosia häälahjaksi. Perseuksella, joka eli kalastajan suojissa, ei hevosia ollut, joten hän ilmestyi hoviin tyhjin käsin. Sen sijaan hän lupasi tuoda kuninkaalle mitä tahansa tämä haluaisi. Polydektes lähetti Perseuksen tällöin noutamaan Medusan päätä, jonka Perseus oli itse maininnut aiemmin olevan mahdollista toivoen pääsevänsä tästä eroon. Samalla hän painotti, ettei Perseus voisi tulla takaisin ilman päätä.
Kun Perseus lopulta palasi Serifokseen gorgon pää mukanaan, hän joutui huomaamaan, että hänen poissa ollessaan hänen äitinsä ja Diktys olivat joutuneet pakenemaan temppeliin Polydekteen väkivaltaisuuden vuoksi. Raivoissaan tästä hän syöksyi palatsiin, jossa Polydektes, yllättyneenä edes näkevänsä Perseusta enää koskaan, ei uskonut, että hän todellakin olisi surmannut Medusan. Tällöin Perseus otti säkistään gorgon pään esiin kehottaen heitä katsomaan todistetta, jolloin sekä kuningas että tämän avustajat kivettyivät niille sijoilleen.
Max McCormick
pienoiskuva|Max McCormick vuonna 2015. Max McCormick (s. 1. toukokuuta 1992 De Pere, Wisconsin) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. McCormick edustaa NHL-seura Seattle Krakenia. Hän on edustanut NHL-urallaan myös Ottawa Senatorsia sekä Carolina Hurricanesia. Senators varasi McCormickin vuoden 2011 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella varausnumerolla 171. McCormick on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja kätisyydeltään left. McCormick on 11. helmikuuta 2021 mennessä pelannut urallaan 73 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt kuusi maalia ja neljä syöttöä eli kymmenen tehopistettä.
Masashi Abe
Masashi Abe (s. 13. elokuuta 1965) on japanilainen entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän kilpaili 1980-luvun loppupuolella ja 1990-luvun alkupuolella. Hän voitti 3 × 10 kilometrin joukkuekilpailun vuoden 1994 Lillehammerin kisoissa. Abe voitti hiihdon MM-kilpailuissa kaksi kultaista mitalia (1993 ja 1995) sekä pronssia vuodelta 1991, kaikki joukkuekilpailuista.
Call of Duty: World at War
Call of Duty: World at War on Treyarchin kehittämä ja Activisionin marraskuussa 2008 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. World at Warin tarina sijoittuu toisen maailmansodan Tyynenmeren ja itärintaman taisteluihin. Pelisarjasta poiketen pelissä voi pelata kampanjaa yhteistyötilassa, joka tukee korkeintaan neljää pelaajaa samaan aikaan.
Pelaaminen
Peli sisältää laajan yksinpelitilan, jossa jaetulla kuvaruudulla on mahdollista pelata kahden henkilön voimin ja verkon kautta neljän. Pelissä pelataan Tyynenmeren sodassa Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaana japanilaisia vastaan ja itärintamalla neuvostoliittolaisilla saksalaisia vastaan.
Moninpeli
Moninpeliin on lisätty uudistuksia, kuten panssarivaunu ja kaasukranaatteja. Saadessaan seitsemän tappoa peräkkäin pelaaja voi kutsua koiria vihollisten kimppuun ja asettaa tykistön tuli-iskun, kun tappoja on kertynyt viisi peräkkäin. Kolmella peräkkäisellä tapolla voi kutsua tiedustelulentokoneen, joka paljastaa vihollisten sijainnin.
Zombies
Kampanjan ja moninpelin lisäksi pelissä on pelimuoto Nazi Zombies, jossa 1–4 pelaajaa taistelee loputtomia zombilaumoja vastaan, kunnes kaikki pelaajat ovat kuolleet. Kierroksien edetessä zombit vahvistuvat ja niiden määrä kasvaa. Pelimuodon alkuperäinen taso on nimeltään Nacht der Untoten, mutta Windowsille ilmaisilla päivityksillä ja konsoleille maksullisilla karttapaketeilla avattavat tasot ovat Verrückt, Shi No Numa ja Der Riese. Pelimuodon yhtenä erikoisuutena on Raygun eli lasersädepyssy, joka on kaikista tehokkain ase. Tasossa Der Riese on mahdollisuus kehittää aseisiin muun muassa tulivoimaa ja lipaskokoa Pack-a-Punch-koneen avulla.
Pelimuodon tasoissa käsitellään epäkuolleita natseja, paitsi Shi No Numassa, jossa zombeina ovat japanilaiset sotilaat. Pelimuodon tasoissa Shi No Numa ja Der Riese on myös epäkuolleita koiria/susia (Hellhounds).
Juoni
Kaksi vuotta myöhemmin Miller, Roebuck ja kersantti Sullivan ovat mukana Peleliun taistelussa. Tykistön avulla yhdysvaltalaiset etenevät kohti japanilaisten asemia. Japanilainen tappaa Sullivanin katanalla, minkä vuoksi Roebuck ylennetään kersantiksi. Yhdysvaltalaiset kohtaavat väijytyksen suolla ja etenevät tukikohtaan, jossa Miller tappaa japanilaiset bunkkereista ja juoksuhaudoista liekinheittimen avulla. Lopulta yhdysvaltalaiset valtaavat saaren lentokentän ja etenevät syvemmälle sisämaahan.
Itärintaman peliosuus alkaa venäläisen sotamiehen Dimitri Petrenkon nähdessä, kuinka hänen toverinsa teloitetaan Stalingradin taistelun aikana. Petrenko seuraa kersantti Viktor Reznovin ohjeita ja murhaa kenraali Heinrich Amselin tarkkuuskiväärillä. Kolme vuotta myöhemmin Petrenko ja Reznov tapaavat toisensa Seelowin kukkuloiden taistelussa.
Okinawan taistelun aikaan upseeri Locke tuhoaa japanilaisia aluksia ja pelastaa veden varaan joutuneita yhdysvaltalaisia PBY Catalina -lentokoneella. Miller tuhoaa japanilaisten tukikohtia Okinawalla ja osallistuu Shurin linnan taisteluun.
Berliinin taistelussa Petrenko ja Reznov etenevät kaupungin laitamilta keskustaan ja valtaavat metrotunnelin. Lopullinen taistelu puna-armeijan ja Wehrmachtin välillä käydään valtiopäivätalossa, jonka katolle Petrenko asettaa Neuvostoliiton lipun.
Final Fronts
Call of Duty: World at War – Final Fronts on Rebellion Developmentsin kehittämä ja Activisionin marraskuussa 2008 julkaisema pelin PlayStation 2 -versio. Call of Duty: World at Warista. Peli poikkeaa World at Warista monella tavoin ja sillä on omat episodinsa. Peli sisältää muun muassa Ardennien taistelun ja pelattavina hahmoina ovat myös britit. Pelissä ei esiinny neuvostoliittolaisia. Final Fronts on World at Waria graafisesti heikompi, eikä pelissä ole Nazi Zombies -pelimuotoa ja verkkopeliä.
Bartleby
Bartleby on kuvitteellinen hahmo Herman Melvillen novellissa tai pienoisromaanissa Bartleby, the Scrivener: A Story of Wall Street vuodelta 1853. Tarinassa Bartleby-niminen mies otetaan töihin asiakirjojen jäljentäjäksi lakiasiaintoimistoon New Yorkin Wall Streetillä, mutta mies alkaa pian kieltäytyä tehtävistään ja vain tuijotella ulos ikkunasta. Bartlebyn arvoituksellinen, mitään itsestään kertomaton hahmo on innoittanut monia myöhempiä tarinankertojia. Hahmo nähdään esimerkkinä muun muassa passiivisesta vastarinnasta tai masennuksesta, mutta varsinaisesti Melvillen tarinan päähenkilönä eli protagonistina on kertoja, Bartlebyn esimies, jonka mielenliikkeitä yllättävän ja absurdin antagonistin haastamana tarina seuraa.
”Mieluummin en”
Melvillen novellissa Bartleby hoitaa työnsä aluksi pari päivää hyvin, mutta alkaa kolmantena päivänä yllättäen kieltäytyä kaikista tehtävistä vakiolauseella ”Mieluummin en” (engl. ”I would prefer not to”). Esimies, tarinan kertoja, hämmentyy eikä osaa antaa miehelle potkuja. Vähitellen tilanne kärjistyy niin, että Bartleby eristäytyy muista ja näyttää vain tuijottavan ikkunastaan näkyvää viereisen talon tiiliseinää. Kun kertoja käy kerran toimistolla sunnuntaina, Bartleby vaikuttaa muuttaneen huoneeseensa asumaan. Pyydettäessä poistumaan hän vastaa ”Mieluummin en”. Lopulta Bartleby kieltäytyy syömästäkin ja sen seurauksena kuolee.
Suomennoksia
Novelli on suomennettu nimillä ”Bartleby, kirjuri” (Amerikkalaisia kertojia: valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta, Tammi, 1959) ja ”Bartleby, jäljentäjä” (Herman Melville: Lumotut saaret ja muita kertomuksia, Pequod, 1999). Tuorein suomennos on Juhani Lindholmin Bartleby, joka ilmestyi vuonna 1999 Ai-ai-kustantamon lyhytproosajulkaisujen sarjassa Lue vähemmän.
Tarinaan perustuvia muita teoksia
Vuonna 2000 ilmestyi katalonialaisen Enrique Vila-Matasin Melvillen novelliin ja hahmoon perustuva, pelkistä alaviitteistä koostuva kokeellinen romaani Bartleby ja kumppanit (suom. Anu Partanen, Basam Books 2007), jonka teemana on tyhjän paperin kammo ja luovasta työstä kieltäytyminen.
Tarinasta on tehty elokuvat ainakin vuosina 1970 (ohj. Anthony Friedmann ), 1976 (ohj. Maurice Ronet) ja 2001 (ohj. Jonathan Parker). Bartleby-novelli oli pohjana myös Juha Koirasen käsikirjoittamassa ja ohjaamassa suomalaisessa televisioelokuvassa Partanen (2003), jossa konepajan omistaja (Risto Tuorila) saa muiden ongelmiensa lisäksi riesakseen uuden merkillisesti käyttäytyvän työntekijän (Marko Tiusanen).
Tammikuussa 2018 sai Helsingin ruotsalaisessa teatterissa kantaesityksensä Milja Sarkolan Bartleby-tarinasta sovittama näytelmä I Would Prefer Not To.
Hugo Kalima
Hugo Kalima, ent. Landgren (4. helmikuuta 1851 Nilsiä – 27. elokuuta 1933 Askola) oli suomalainen maanviljelijä, toimittaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Kaliman vanhemmat olivat Johan Fredrik Landgren ja Gustava Olivia Ruuth ja puoliso Matilda Kalima. Eino Kalima ja Jalo Kalima olivat heidän poikiaan. Hugo Kalima kävi koulua Kuopiossa, mutta muutti 16-vuotiaana Porvoon pitäjään maanviljelijäksi ja sitten Sääminkiin, jossa hän osallistui kunnalliselämään. Vaimonsa kotipaikalle Askolaan Kalima siirtyi asumaan myöhemmin. Kalima toimi Raittiuden Ystävät -yhdistyksen sihteerinä Helsingissä vuodesta 1898 ja 1900-luvun alussa oululaisten lehtien Oulun Ilmoituslehti ja Kaiku toimittajana. Kalima oli talonpoikaissäädyssä Rantasalmen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1900. Kalima oli valtiopäivillä useiden eri valiokuntien jäsen ja vuonna 1897 valitsijamies.
Antiminssi
pienoiskuva|220px|Antiminssi vuodelta 1834, [[Aunus (kaupunki)|Aunus.]] thumb|220px|Antiminssi. [[Transilvania, 1890]] thumb|220px|Edellisen kuvan yksityiskohta
Antiminssi on ortodoksisessa kirkossa alttaripöydälle kuuluva silkkinen tai pellavainen liina. Piispan antaa sen tavallaan "valtakirjaksi" suorittaa liturgia kyseisessä kirkossa. Ensimmäiset maininnat antiminsseistä ovat 600-luvulta. Niitä painettiin aluksi puupainometelmällä mutta 1600-luvulta lähtien on käytetty syvä- että laakapainoa.
Antiminssiin on kuvattu keskelle Kristuksen hautaaminen ja nurkkiin evankelistat tai heidän symbolinsa. Liinaan on myös merkitty, milloin ja kuka piispa on sen vihkinyt ja mille kirkolle.
Antiminssejä on olemassa runsaasti, koska vakiintunut tapa on että kun hiippakunnan piispa vaihtuu, uusi piispa siunaa ensimmäisen piispantarkastuksensa yhteydessä uuden antiminssin seurakunnan pääkirkkoon ja seuraavilla muihin kirkkoihin ja tsasouniin.
LÉ Creidne
LÉ Creidne on Irlannin laivaston purjekoululaiva. Alus on kaksimastoinen sketsi, ja se on liitetty laivaston reservin 1. ja 2. komppaniaan. Alus on sijoitettu Dún Laoghaireen.
Sygate Personal Firewall
Sygate Personal Firewall oli ilmainen palomuuriohjelmisto Windows-tietokoneille. Se suojaa hakkereilta, troijalaisilta sekä muilta verkkouhilta. Palomuurista oli yksityiskäyttöön tarkoitettu ilmaisversio, sekä ammattilaisille ja yrityksille suunnattu maksullinen versio.
Nykyään Sygate Personal Firewall on korvattu Symantecin Norton Internet Security ohjelman sisäisellä palomuurilla.
Condé
Condé voi tarkoittaa seuraavia:
Ukrainan jalkapalloliiga
Ukrainan jalkapalloliiga (, suomeksi yleensä vain Ukrainan liiga) on Ukrainan jalkapallon pääsarja. Se on myös alempia sarjatasoja, kaikkiaan 67 seuraa ja 78 joukkuetta käsittävän Ukrainan jalkapallon ammattilaisliigan korkein taso. Aikaisemmin liigan järjesti Ukrainan jalkapalloliitto. Liigaa on pelattu heti Ukrainan itsenäistymisestä lähtien.
Sarjajärjestelmä
Sarjassa pelaa 16 joukkuetta, joista kauden päätteeksi kaksi heikoimmin sijoittunutta putoaa ykkösliigaan, mistä nousee kaksi parasta tilalle.
Kauden aikana joukkueet kohtaavat toisensa kahdesti, kerran kotona ja kerran vieraissa, minkä johdosta kullekin joukkueelle kertyy 30 ottelua kauteen. Sarjakausi alkaa heinäkuun puolivälin vaiheilla ja kestää kesäkuun puoliväliin. 15 ottelukierroksen jälkeen on kolmen kuukauden talvitauko, joka kestää joulukuulta maaliskuulle. Sarjan ensimmäinen kausi 1992 kesti vain puoli vuotta, kun Neuvostoliiton mestaruussarjan viimeinen kausi kesti elokuulle, mutta Ukrainan jalkapalloliitto päätti siirtyä ns. eurooppalaiseen pelirytmiin. Ensimmäisellä kaudella 20 joukkuetta jaettiin kahteen lohkoon ja mestaruus ratkaistiin lohkovoittajien kesken. Sittemmin pelisysteemi muutettiin nykyisenkaltaiseksi ja joukkuemäärä on vaihdellut 14 ja 18 välillä. Kaudella 2005–2006 astui voimaan ns. kultaisen ottelun sääntö, eli mikäli kaksi kärkijoukkuetta on kauden päätteeksi tasapisteissä, pelaavat he keskenään mestaruusottelun. Sääntöä jouduttiinkin käyttämään heti sen ensimmäisellä kaudella kun Dynamo Kiova ja Šah’tar Donetsk päätyivät tasapisteisiin. Šah’tar voitti ottelun jatkoaikamaalilla 2–1.
Mitalistit ja maalikuninkaat kausittain
1) Kausi 2021–2022 päätettiin ennenaikaisesti Venäjän hyökättyä Ukrainaan, eikä mestaria nimetty. Šah’tar Donetsk, Dynamo Kiova ja Zorja Luhansk muodostivat sarjataulukon kärkikolmikon kauden keskeytyessä.
Teräsmies (1940-luvun animaatiosarja)
thumb|right|Lyhytelokuvan alkuteksti. Teräsmies on yhdysvaltalainen, vuosina 1941–1943 ilmestynyt animoitu lyhytelokuvasarja, jossa seikkailee sarjan nimihahmo Teräsmies. Animaatiota esitettiin 1940-luvulla elokuvateattereissa ja se oli aikansa kallein animaatio. Wizard Magazinen vuonna 2001 julkaisemassa kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listassa Teräsmies-lyhytanimaatiot sijoitettiin neljänneksi.
Saksan Shakkiliitto
Saksan Shakkiliitto ( DSB) hallinoi Saksan shakkitapahtumia. DSB on perustettu 18.7.1877. Liitto järjestää vuosittain shakin saksanmestaruuskilpailut. Liitolla oli vuonna 2006 lähes sata tuhatta jäsentä. Merkittävimmät turnaukset jotka Saksan Shakkiliitto on järjestänyt ovat shakkiolympiakisat 1930 (Hampuri), 1936 (München, epäviralliset koska Saksa ei ollut Fiden jäsen sillä hetkellä), 1958 (München), 1970 (Siegen) sekä 2008 (Dresden). DDR:n Shakkiliitto järjesti lisäksi shakkiolympiakisat 1960 (Leipzig). DDR:n Shakkiliitto (DSV) liitettiin Saksan Shakkiliittoon 29.9.1990. Saksan Shakkiliiton nimenä oli Hitlerin Saksassa "Suur-Saksan Shakkiliitto" 1933-45 (saks. Grossdeutscher Schachbund, GSB).
Teräsmies (1940-luvun animaatiosarja)
Vuosina 1941–1942 sarjaa tuotti Max Fleischer ja ohjasi hänen veljensä Dave Fleischer. Myöhemmin Paramount Pictures osti Fleischereiden tuotantoyhtiön, ja toukokuusta 1942 lähtien Teräsmiestä tuotti Famous Studios, jossa Fleischerit eivät enää olleet mukana. Yhteensä Teräsmies-lyhytelokuvia syntyi 17 osaa, kukin kestoltaan noin 7–10 minuuttia.
Sarjan tekijänoikeudet ovat rauenneet. Elokuvat on julkaistu myös Suomessa DVD:llä. Suomessa sarjan jaksoja on julkaistu suomeksi puhutuilla VHS-kaseteilla. Dubbauksesta vastasi Oy PVP Voice Ab.
Pelon neljäs valtakunta
Albumi on tyyliltään edeltäjäänsä nähden klassisempaa hardcorea.
Vastaanotto
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Imperiumi.net -sivuston Janne Rintala antoi albumille arvosanan 9–, ja sanoi albumin ”repivän munat irti kokonaan”. Hän piti kappaleiden tarttuvuutta sekä groovea hyvänä lisänä katu-uskottavaan paahtamisen, ja hämmästyi kapearaamisen hardcoren monimuotoisuudesta, kuten ”Kiire läpi elämän” -kappaleen kitarasoolosta. Kaaoszinen Sami Liikanen piti tuotosta esikoisalbumia aggressiivisempana ja tiukemmalta. Hän totesi levyyn mahtuvan ”enemmän koukkuja kuin Rapalan uistimeen”, ja kehui erityisesti laulaja Helena Hiltusen kylmäävää ulosantia.
Kuolemanjälkeinen elämä
Kuolemanjälkeinen elämä on monissa uskonnoissa esiintyvä uskomus, jonka mukaan ihminen jatkaa olemassaoloaan tuonpuoleisessa eli jossakin olotilassa kuoleman jälkeen.
Käsitykset tuonpuoleisesta vaihtelevat paljon eri uskontojen ja jopa samaan uskontokuntaan kuuluvien ihmisten välillä. Tuonpuoleinen on usein myös jumalten kotipaikka.
Tiede suhtautuu epäilevästi kuolemanjälkeiseen elämään. Fyysisestä kehosta erillisen henkiminän tai sielun olemassaolo on kyseenalaistettu, sillä ihmiskehon on todettu toimivan fysiikan ja kemian lakien mukaisesti. Nykyaikaan asti kuolemanjälkeisen elämän pohdinta on kuitenkin ollut kaikissa kulttuureissa yleistä. Ihmiset olivat entisaikoihin nykyistä uskonnollisempia, ja käsitys kuolemanjälkeisestä elämästä on useimpien uskontojen oleellinen osa. Nykyisin tiede ja kuolemanjälkeinen elämä kohtaavat niin sanottujen kuolemanrajakokemusten tutkimuksessa.
Tapoja ja käsityksiä
Vainajala on tuonpuoleinen tai tuonpuoleisessa sijaitseva kuolleiden sielujen maa tai koti. Tuonpuoleisessa voi joskus olla monta vainajalaa, kuten kristityillä on taivas ja helvetti. Joissakin uskonnoissa kuolemanjälkeisen elämän lisäksi on toinenkin kuolemanjälkeinen vaihtoehto sielun kohtaloksi, kadotus. Kadotus tarkoittaa yleensä sielun tuhoutumista, mutta se voi olla myös synonyymi helvetille.
Tuonpuoleista pidetään usein vainajan sielun luonnollisena asuinpaikkana, jonne se pyritään erilaisin rituaalein saattelemaan. Hautaamisen eräs merkitys monissa kulttuureissa on auttaa sielua siirtymään tuonpuoleiseen, yleensä mahdollisimman mukavasti. Eräs syy tähän on kummitteleviin sieluihin kohdistuva pelko.
Monessa kulttuurissa eri puolilla maailmaa kunnioitetaan tai palvotaan edesmenneitä esi-isiä. Yleisintä se on Kaukoidässä ja Afrikassa. Tarkemmat käytännöt riippuvat kunkin kulttuurin kuolemanjälkeisen elämän käsityksistä. Joskus esi-isille tarjotaan uhrilahjoja, joilla heidän elämänsä tuonpuoleisessa olisi mukavampaa. Toisissa kulttuureissa lahjoilla pyritään lepyttämään esi-isiä. Vainajilta voidaan myös pyytää apua tai neuvoja.
Jälleensyntymisessä ihmisen sielun uskotaan siirtyvän kuoleman jälkeen toiseen ruumiseen.
Vainajan on usein uskottu ilmestyneen eläville kummituksena, ja merkkejä kummittelusta on nähty monenlaisissa ilmiöissä.
Jotkut samastavat nykyisin enkelit ja vainajien henget toisiinsa, mutta alun perin kyseessä ovat kokonaan eri olennot.
Kuolemanjälkeiseen elämään uskovissa kulttuureissa on pystytetty temppeleitä ja muita rakennuksia, joissa ilmenee usko tuonpuoleiseen.
Esihistoria
Esihistoriallisista haudoista on löydetty käyttöesineitä, joita vainajan uskottiin tarvitsevan tuonpuoleisessa.
Muinainen Egypti
Muinaisen Egyptin kuolemankäsityksellä on ollut suuri vaikutus Lähi-idän uskontoihin. Muinaisegyptiläinen uskonto pohdiskeli paljon kuolemanjälkeistä elämää ja kuolema nähtiin usein vain siirtymävaiheena toisenlaiseen todellisuuteen. Jumala Osirista on pidetty alkuperäisenä vapahtajajumalana, josta käsitys levisi muihin uskontoihin. Osiris-mysteeriot levisivät Serapis-kultin mukana myös Antiikin Kreikkaan ja Roomaan. Muinaisegyptiläisessa uskonnossa Anubis johdatti kuolleen Osiriksen saliin, jossa hän joutui osoittamaan kelvollisuutensa päästäkseen vihannoiville kentille. Vainajan sydän punnittiin Osiriksen salissa 42 jumalan läsnä ollessa Osiriksen vaa'alla Maatin sulkaa vasten. Kirjuri Thot kirjasi tuloksen muistiin ja vainaja pääsi joko Osiriksen kentille tai joutui kuolemaan toisen kerran, jolloin hän lakkasi olemasta.
Lähi-idän uskonnot
Lähi-idässä syntyneissä uskonnoissa, juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa, ihmisellä on kuoleman jälkeen mahdollisuus pelastua tai joutua kärsimykseen. Persialaisen zarathustralaisuuden mukaan Viimeisellä tuomiolla hyvien ihmisten sielut saivat jatkaa elämäänsä ruumiillisissa kehoissa. Tämä käsitys levisi juutalaisten ajatteluun ja sitä kautta kristinuskoon ja islamiin. Ajatus kuolemattomasta sielusta on peräisin kreikkalaisesta kulttuurista. Varhaiskristityt uskoivat ristillä kuolleen Jeesuksen pikaiseen toiseen tulemiseen, josta seuraisi kaikkien kuolleiden ylösnousemus, viimeinen tuomio ja maailmanloppu. Kristittyjen Uuden testamentin 27 kirjassa näkyy kuolemanjälkeistä elämää koskevien näkemysten monimuotoisuus ja niiden synteesi kristillisessä ajattelussa.
Taivas oli vielä Vanhassa testamentissa Jumalan fyysinen asuinsija. Uuden testamentin ajan ja keskiajan välillä taivas alettiin nähdä onnellisena paikkana, johon kaikki uskovaiset pääsivät jumalallisten olentojen ja pyhimysten joukkoon turvaan tuskalta ja surulta. Taivaan vastakohdaksi varhaisessa kristinuskossa nähtiin helvetti, jossa kärsittiin tuskaa ja rangaistuksia. Taivaaseen pääsyn välitilaksi katolinen kirkko sijoitti kiirastulen niitä varten, joiden oli ensin sovitettava syntinsä.
Islamiin kuuluu usko elämän jatkumisesta tuonpuoleisessa maailmassa. Ihminen joutuu joko Helvettiin tai Paratiisiin sen mukaan, miten kukin tuomitaan viimeisellä tuomiolla. Kuoltuaan ihminen saa haudassa kaksi vierasta. He ovat enkelit nimeltä Munkar ja Nakir (منكر ونكير). Nämä kuulustelevat kuollutta hänen uskostaan Muhammediin ja kiduttavat häntä, jos vastaukset eivät kelpaa. Uskottomien kidutus alkaa heti kuoleman jälkeen. Uskovat sen sijaan saavat nähdä jo välähdyksen Paratiisista. Sielulla on neljä peräkkäistä asuinsijaa, jokainen suurempi kuin edellinen: kohtu, tämä maailma, kuolemanjälkeinen välitila barzakh haudassa sekä ikuisuus joko Helvetissä tai Paratiisissa. Välitilan kuollut voi viettää monessa paikassa: profeetat suoraan Paratiisissa, marttyyrit lähellä Paratiisin porttia sieltä saatavaa ruokaa nauttien tai vihreinä lintuina Paratiisissa. Uskottomat viettävät väliajan uuneissa tai verivirroissa kidutusta kärsien. Ennen puberteettia kuolleet lapset pääsevät kaikki Paratiisiin, koska šaria ei pidä lapsia täysivaltaisina ihmisinä ja vastuullisina teoistaan.
Idän uskonnot
Hindulaisen ja buddhalaisen käsityksen mukaan ihmiset ja eläimet syntyvät uudestaan jonakin toisena elävänä. Buddhalaisuuden mukaan yksilöllä ei ole ikuista sielua, ja tämänpuoleinen elämä ruumiissa on kärsimystä. Buddhalaisten tavoitteena on päästä irti kuoleman ja jälleensyntymisen kierteestä eli samsarasta. Joissain mahajanabuddhalaisuuden suuntauksissa uskotaan taivaiden maailmaan, jonne hurskaat buddhalaiset pääsevät kuoleman jälkeen jatkamaan valaistumisen tavoittelua. Helvettiin taas joutuvat väliaikaisesti kärsimään erityisen syntiset yksilöt. Tiibetiläinen kuolleiden kirja opastaa vainajaa matkallaan tuonpuoleiseen.
Afrikan uskonnot
Afrikan perinteisissä uskonnoissa esi-isien palvonta ja heidän kanssaan kommunikointi ovat usein tärkeässä osassa. Esi-isät ovat afrikkalaisille kuitenkin edelleen vain vainajia, eivätkä he ole muuttuneet jumaliksi. Vähemmän merkittävät vainajat jäävät pelkiksi haamuiksi tai varjoiksi.
Joillain metsästäjä-keräilijöillä kuten Tansanian hadzoilla ei ole kuolemanjälkeisen elämän käsitettä, vaan heidän käsityksensä mukaan ihmisen henkinen olemassaolo lakkaa kuolemassa.
Suomen muinaisusko
Muinaissuomalaisilla vainaja jatkoi elämäänsä kuoleman jälkeen Tuonelassa tai Manalassa.
Uudet uskonnot
1800-luvulla nousi ”tieteellisiä uskontoja” kuten spiritualismi, joka perustui kommunikoimiseen vainajien kanssa meedioiden välityksellä. Spiritualistit uskoivat, että kuolemassa sielu aluksi vain vetäytyy syrjään mutta ei katoa. Spiritualismin mukaan helvettiä, kadotusta, viimeistä tuomiota tai fyysisen kehon ylösnousemusta ei ole.
Jälleensyntymisen ajatus alkoi saavuttaa suosiota länsimaissa 1960-luvulta alkaen, kun itämaisten uskontojen suosio nousi. New age -ajattelussa jälleensyntyminen nähdään parantumisen ja kehittymisen mahdollisuutena.
Peach Girl
Peach Girl on Miwa Uedan shōjo-mangasarja. Se julkaistiin Japanissa Bessatsu Friend -lehdessä vuosina 1998–2003 ja koottiin sitten 18 mangapokkariksi. Peach Girlistä on tehty myös 25 jakson mittainen anime.
Juoni
Peach Girl on lukiodraama, jonka päähenkilönä toimii Momo Adachi. Uimajoukkueen jäsenenä, Momo ruskettuu helposti ja hänen hiuksensa ovat vaalentuneet: valitettavasti, hänet luokitellaan usein ennakkoluuloisesti ganguro tytöksi hänen tietämättömän luokkatoverinsa takia, ja hänen täytyy sietää huhuja, joiden mukaan hän on rantapupu ja lutka. Hänen ainoa ystävänsä on Sae, joka on vastuussa ilkeiden huhujen levittämisestä. Momo on rakastunut Toujiin, joka on harvasanainen pesäpallon pelaaja, mutta Sae on myös iskenyt silmänsä poikaan. Momolle selviää, että Touji on myös rakastunut häneen ja he alkavat seurustella, mikä ei Saelle käy. Momon elämä mutkistuu entisestään, kun kuvaan astuu Kairi Okayasu, tyttöjen kesken suosittu naistenmies, joka on päättänyt tehdä Momosta omansa, koska Momo pelasti hänet hukkumasta pari kesää ennen lukion alkua.
Asiat muuttuvat jopa mutkikkaimmiksi, kun Sae, tarkoituksenaan tehdä Momo onnettomaksi, laittaa alulle huhuja, joiden mukaan Momolla ja Kairilla on ystävyyttä syvempi suhde. Jotkut huhuista olivat ainakin osittain totta, ja kun Touji joutuu sairaalaan, hän eroaa Momosta Saen manipuloinnin seurauksena. Pian Momo ja Touji kuitenkin alkavat seurustella uudestaan ja Sae yrittää jälleen tehdä heidän suhteestaan mutkikkaan uhkaamalla häpäistä Momon hänen hiljattain hankkimalla pääsyllään massa mediaan, ellei Touji eroa Momon kanssa. Vaikka Touji on alkuun uhmakas, niin hän kuitenkin vastahakoisesti suostuu Saen ehtoon, jotta saisi suojeltua Momoa. Ensin Momo on erittäin masentunut varsinkin, kun hän ei tiennyt Saen osuutta asiaan. Lopulta hän kuitenkin alkaa seurustella Kairin kanssa, jota oli aiemmin pitänyt ärsyttävänä, ja pian hän rakastuu tähän syvästi.
Kun Touji paljastaa Momolle mitä oli oikeasti tapahtunut ja miksi oli jättänyt tämän, Momon täytyy valita Toujin ja Kairin väliltä. Lisää ongelmia ilmestyy ja rakkauskolmio muodostuu.
Momo päättää valita Toujin, joka hänen mielestään oli "Se Oikea" hänelle, mutta Kairi on epäilemättä hurmaantunut häneen.
Myöhemmin Momo eroaa Toujista, koska tajuaa rakastavansa Kairia. Hän ajaa taksilla sille rannalle, jossa Kairi on ja pelastaa hänet uudestaan hukkumalta. Heidän ensitapaamisensa varjolla kuinka he tulevat lopussa yhdessä onnellisiksi.
Momo Adachi
Ääninäyttelijä: Saeko Chiba (Japani), Kate Oxley (Englanti)
Momo on sarjan päähenkilö. Hänellä on erittäin ruskettunut iho ja vaaleat hiukset (johtuu jatkuvasta uimisesta kloorisessa vedessä, Momo oli kerran nimittäin uimajoukkueessa), jotka antavat muille vääränkäsityksen siitä, että hän olisi "rantapupu", Ganguro tyylin rakastaja tai ilotyttö. Todellisuudessa Momo on kuitenkin ujo ja turvaton tyttö, vaikka hänellä onkin tulinen luonne. Hän on rakastanut Toujia jo vuosia, mutta huomaakin rakastuvansa jossain vaiheessa Kairiin. Momon nimi tarkoittaa persikkaa Japaniksi.