cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iskutilavuus
Iskutilavuus on mäntämoottorissa iskunpituuden ja männän poikkipinta-alan tulo. Iskunpituus on männän alakuolokohdasta yläkuolokohtaan kulkeman matkan pituus. Monisylinterisessä moottorissa iskutilavuus ilmoitetaan kaikkien moottorin sylintereiden iskutilavuuksien summana. Pienissä laitteissa, kuten mopoissa ja moottorisahoissa, moottorin iskutilavuus ilmoitetaan useimmiten kuutiosenttimetreinä, mutta suuremmissa moottoreissa litroina ja joissakin amerikkalaisissa autoissa kuutiotuumina.
Moottorista saatava vääntömomentti on usein suoraan verrannollinen iskutilavuuteen. Tosin nykyään suuremmilla ahtopaineilla saadaan pienestäkin moottorista yhtä paljon tai jopa enemmän vääntömomenttia, kuin suurempitilavuuksisilta. Tämä ei kuitenkaan aina pidä paikkaansa, sillä moottorin vääntömomenttia voidaan lisätä muutenkin kuin iskutilavuutta kasvattamalla. Esimerkiksi käytettävä polttoaine, polttoaineen ja ilman syöttö, puristussuhde ja monet muut seikat vaikuttavat saatavaan vääntömomenttiin.
Mopon moottorin suurin sallittu iskutilavuus on 50 cm³ ja kevytmoottoripyörän moottorin 125 cm³. Tavallisen henkilöauton moottorin iskutilavuus on tyypillisesti alle 2 000 cm³ eli kaksi litraa. Iskutilavuus otetaan huomioon myös verotuksessa.
Kapealampi (Ähtäri, Mäkikylä)
Kapealampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Mäkikylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 8,6 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,7 metriä mpy.
Alarik Uggla
thumb|Alarik Uggla vuonna 1877 Knut Alarik Uggla (18. huhtikuuta 1860 Helsinki – 31. elokuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja (baritoni) ja kuoronjohtaja.
Alarik Uggla aloitti lauluopinnot Italiassa vuoden 1880 tienoilla ja esiintyi oopperalaulajana Tukholmassa vuonna 1882. Myöhemmin, vuodesta 1887 alkaen, hän esiintyi Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa esitetyissä oopperoissa.
Alarik Uggla teki 1904–1906 ja 1908 29 levytystä, esittäen suomen- ja ruotsinkielisiä lauluja, osan näistä yhdessä oopperalaulaja Agnes Poschnerin kanssa. Oskar Merikanto oli pianistina joissakin levytyksissä. Uggla toimi muutamia vuosia laulunopettajana Ruotsalaisessa normaalilyseossa ja Ruotsalaisessa reaalilyseossa. Hän oli kuitenkin paremmin tunnettu useiden amatöörikuorojen johtajana ja hän kantoi päävastuun Svenska folkskolans vänner-yhdistyksen musiikkijuhlan järjestämisestä Helsingissä vuonna 1907. Hän toimi myös musiikkiarvostelijana ja kirjoitti arvosteluja muun muassa Nya Pressen-lehteen.
Uggla oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Hannes Häkkilä
Hannes Häkkilä (s. 22. syyskuuta 2002 Kalajoki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue Imatran Ketterässä lainalla SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureita.
Seuraura
Häkkilä on JHT Kalajoen kasvatti. Kaudella 2017–2018 hän toimi seuran C-nuorten varakapteenina. Häkkilä pelasi kauden aikana myös JHT:n A- ja B-nuorissa. Kaudella 2018–2019 hän toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Häkkilä voitti pelipaikastaan huolimatta B-nuorten Mestiskarsinnoissa tehoilla 18+25=43 joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Hän voitti myös koko sarjan puolustajien piste- ja maalipörssin. Häkkilä oli JHT:n paras pistemies myös B-nuorten Mestiksessä tehoilla 17+23=40, joilla hän voitti puolustajien piste- ja syöttöpörssin. Häkkilä debytoi samalla kaudella vain 16-vuotiaana seuran miesten Suomi-sarjajoukkueessa, jossa hän pelasi seitsemän runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Heinäkuussa 2019 Häkkilä teki JHT:n Suomi-sarjajoukkueen kanssa vuoden mittaisen sopimuksen. Vain 17-vuotias Häkkilä pelasi joukkueessa ensimmäisellä täysimittaisella kaudellaan 2019–2020 runkosarjassa 35 ottelua tehopistein 4+14=18. Pudotuspeleissä hän pelasi viisi ottelua tehden viisi syöttöpistettä, joilla Häkkilä jakoi JHT:n sisäisen pistepörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa. Hän pelasi myös kaksi Suomen Cupin ottelua ilman tehopisteitä. Häkkilä pelasi osan kaudestaan vielä myös seuran A- ja B-nuorissa. Kaudeksi 2020–2021 hän siirtyi Oulun Kärppien U20 SM-sarjajoukkueeseen. Helmikuussa 2021 seura lainasi hänet kahden ottelun ajaksi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Hän teki niissä yhden syöttöpisteen.
Suurpääkilpikonna
Suurpääkilpikonna (Platysternon megacephalum) on kilpikonniin kuuluva matelijalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Kaakkois-Aasiasta. Suurpääkilpikonna on ainoa laji suurpääkilpikonnien heimossa (Platysternidae).
Hannes Häkkilä
Seuraura
Kaudella 2022–2023 Häkkilä pelasi SM-liigassa 25 runkosarjaottelua tehopistein 2+6=8. Marraskuussa 2022 Jukurit lainasi hänet viikon mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään, jonne Häkkilä lainattiin Jukureiden kauden päätyttyä jälleen loppukaudeksi maaliskuussa 2023. Tammikuussa hän teki Jukureiden kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Häkkilä on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Suurpääkilpikonna
Koko ja ulkonäkö
Suurpääkilpikonna voi kasvaa noin 40 cm pitkäksi. Kilven osuus pituudesta on 15–18 cm ja pää ja häntä muodostavat loput. Lajin pää on hyvin kookas, kolmiomainen ja sitä suojaavat luusuomut. Suurpääkilpikonnan leuat ovat vahvat ja nokka on koukkumainen. Kaula on pitkä ja häntä on poikkeuksellisen pitkä ja lihaksikas. Lajin kilpi on litteä ja väriltään harmahtavat tai kellertävän ruskea.
Levinneisyys ja elintavat
Suurpääkilpikonnaa tavataan laajahkolta alueelta Kaakkois-Aasiasta. Alalajeista nimialalajia P. m. megacephalum tavataan Kiinan etelä- ja itäosista, P. m. peguense elää Myanmarista Vietnamiin ja P. m. shiui elää Vietnamissa. Lajin elinympäristöä ovat nopeasti virtaavat, viileät ja kivikkopohjaiset vuoristopurot. Suurpääkilpikonna liikkuu kuitenkin myös maalla ja kykenee kiipeämään puihin ja pensaisiin. Suurpääkilpikonna on yöaktiivinen ja syö kaloja, nilviäisiä, hyönteisiä, äyriäisiä ja hedelmiä. Naaras munii kerran vuodessa 2–8 munaa. Lajin keskimääräinen elinikä on 50 vuotta.
Suurpääkilpikonna luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi ja sen kanta on vähentynyt nopeasti. Suurimmat uhat kannalle ovat pyydystäminen lemmikiksi tai ravinnoksi. Myös elinympäristön laadun heikkeneminen on uhka.
Vekseli
thumb|Saksalainen vekseli vuodelta 1854 Vekseli on määrämuotoon laadittu maksusitoumus. Vekseliä on käytetty maksuvälineenä ja lyhytaikaiseen luotonantoon.
Alun perin vekseliä käytettiin maksuosoituksena paikkakuntien välisessä kaupassa. Myöhemmin tämä käyttö jäi kuitenkin taka-alalle. 1970-luvulla vekseliä käytettiin jo pääasiassa luottovälineenä. Yleinen vekselin käyttötarkoitus oli lyhytaikaisen lainan ottaminen pankista. Kansainvälisessä kaupassa vekseli oli kuitenkin tuolloin edelleen käytössä maksujärjestelyissä.
Vekseli on siirtokelpoinen arvopaperi. Tämä tarkoittaa, että vekseli voidaan siirtää toiselle. Vekselipaperin laillinen haltija on oikeutettu hakemaan vekselivelan suorittamista itselleen. Rektavekseli on sellainen vekseli, jossa vekselin asettaja on nimenomaan kieltänyt vekselin siirtämisen.
Vekseli Suomessa
Vekselit olivat yleisiä velkainstrumentteja 1900-luvulla. Nykyään niiden merkitys on vähentynyt ja ne ovat suhteellisen harvinaisia luottovälineitä. Vekseleitä käyttivät Suomessa sekä liike-elämä että yksityiset ihmiset hyvin yleisesti. Suurimmillaan vekselien käyttö oli 1970–80-luvuilla. Vekseleitä käytettiin muun muassa autojen ja tavaroiden ostamiseen ja myös talokaupoissa. Pankkien kannalta vekseliluotot olivat tuottoisia, mutta niiden käsittely vaati paljon työvoimaa. Pankit lopettivat vekseliluottojen antamisen 2000-luvun alkuvuosina.
Vekseleitä käytettiin 1990-luvulle asti rahoitusvekselinä myyntisaatavien rahoitukseen, vakuusvekselinä saatavien turvaamiseen ja perintävekselinä perinnän helpottamiseen. 2000-luvun alussa käyttö oli kuitenkin jo harvinaista ja liittyi pääasiassa ulkomaankauppaan. Yritysten välisessä ulkomaankaupassa vekseliä käytetään edelleen, vaikkakin vientivekselit ovat harvinaisia.
Vekselin ottaminen kuluttajaluotosta on nykyisin kokonaan kielletty. Kielto astui voimaan vuoden 1987 alusta, jolloin kuluttajansuojalakiin lisättiin uusi kulutusluottoja koskeva 7. luku. Asuntokaupan käsirahana vekseleistä luovuttiin vuonna 1991.
Suomessa vekseleistä säädetään vuonna 1932 voimaan tulleessa vekselilaissa, jonka pohjana on Genevessä solmittu kansainvälisen vekselilainsäädännön yhtenäistämistä koskeva sopimus.
Vekselityypit
Vekseli on joko asetettu vekseli tai oma vekseli. Näistä asetettu vekseli on ollut omaa vekseliä huomattavasti tärkeämpi käytännössä.
Asetettu vekseli eli asete
Asetetussa vekselissä on siis kolme osallista:
Tunnuste (aksepti) on sellainen asete, jonka hyväksyjä on allekirjoituksellaan hyväksynyt, hyväksytty vekseli. Hyväksyminen on lupaus vekselin suorittamisesta. Myös hyväksymistä kutsutaan akseptiksi.
Oma asete on sellainen asete, jossa asettaja ja hyväksyjä ovat samat. Asiallisesti oma asete vastaa omaa vekseliä. Oma asete on harvinainen. Yritys on voinut asettaa sen toisella paikkakunnalla sijaitsevan haarakonttorinsa maksettavaksi.
Oma vekseli
Oma vekseli on vekselityyppi, jossa vekselin asettaja sitoutuu maksamaan määrätyn rahaerän. Omassa vekselissä on kaksi osapuolta:
Oma vekseli on asiasisällöltään velkakirja, jossa asettaja sitoutuu maksamaan tietyn rahasumman toiselle henkilölle. Velkakirjasta se eroaa siten, että oma vekseli on tehtävä määrämuodossa.
Oma vekseli on ollut harvinainen. Sitä on käytetty luottoasiakirjana, joka pysyy alusta pitäen saman velkojan hallussa. Kansainvälisesti sitä ei ole käytetty. Myös maan sisäisesti oma vekseli on ollut asetettua vekseliä harvinaisempi.
Tavaravekseli
Tavaravekseli eli liikevekseli eli kauppahintavekseli on ollut liike-elämässä tavallinen asetetun vekselin tyyppi. Tavaravekseli syntyy, kun tavaroiden ostaja hyväksyy myyjän asettaman vekselin. Myyjä voi käyttää vekselin joko luovuttamalla sen eteenpäin oman velkansa maksuna tai muuttamalla sen rahaksi pankissa. Tavaravekseli on ollut liike-elämässä tärkeä tapa saada pääomaa, kun tavaroita ei ostettu käteisellä vaan vekseleitä vastaan.
Tavaravekseli piti tavallisesti lunastaa kolmen kuukauden kuluttua asettamisesta. Kun tavaraerän ostaja tarvitsi luottoa eli maksuaikaa, mutta myyjä halusi kauppasumman heti haltuunsa, myyjä asetti vekselin ostajan maksettavaksi. Tämän vekselin myyjä diskonttasi pankissa, joka suoritti korolla vähennetyn rahamäärän etukäteen myyjälle. Kun vekseli erääntyi maksettavaksi, ostaja lunasti sen pankista maksamalla vekselin summan. Tällaista vekseliä kutsuttiin itsemaksavaksi vekseliksi, ja luoton takana oli tavaraliike.
Rahoitusvekseli ja vekseliluotto
Vekseliluotto tarkoittaa vekselin diskonttaamista pankissa. Vekseliluotto on lyhytaikaista, tilapäistä ja kiinteäkorkoista velkaa. Vekseliluotto on ollut tavallisesti enintään 3–6 kuukauden mittainen. Yleisin juoksuaika on ollut 3 kuukautta, mutta vekselin saattoi tehdä myös pariksi viikoksi tai vain muutamaksi päiväksi.
Rahoitusvekseli eli luottovekseli tai apuvekseli on ollut erittäin tavallinen vekselilaji velaksiannossa. Rahoitusvekseli on laadittu yksinomaan velkasitoumukseksi eikä sillä ole maksutehtävää. Rahoitusvekseliä on käytetty melko runsaasti yksityishenkilöidenkin välillä mutta kaikkein eniten pankkiluotonannossa.
Rahoitusvekseliä on käytetty siten, että asetettu vekseli on diskontattu heti luotonantajapankkiin. Pankki säilytti vekselin velan erääntymiseen saakka. Rahoitusvekselin asettaja on tavallisesti ollut velan takaaja ja hyväksyjä velan ottaja. Jos vekseliin on tarvittu useampia takaajia, on siihen merkitty lisäksi yksi tai useampi siirto.
Korko oli yleensä alhaisempi, jos vekseli oli asetettu kolmeksi kuukaudeksi. Sitä pidempien vekseliluottojen korko oli yleensä korkeampi. Korko nousi, jos vekseli uusittiin.
Yksityishenkilön kulutusta varten ottamaa vekseliluottoa on kutsuttu kulutusvekseliksi tai vippivekseliksi. Finanssivekselit puolestaan olivat vekseleitä, joilla pankit antoivat yrityksille lyhytaikaista luottoa.
Yksityishenkilöiden ottamat vekseliluotot olivat kalliita. Korkotaso kaikki kulut huomioiden nousi 20–30 prosenttiin.
Avoin vekseli
Avoin vekseli (avoin tunnuste) on vekselilomake, jonka hyväksyjä on allekirjoituksellaan hyväksynyt jo ennen kuin lomakkeen kaikki kohdat on täydennetty. Avoimesta vekselistä voi puuttua rahamäärä tai erääntymispäivä.
Avointa vekseliä voidaan käyttää tavaraluotonantajan ja asiakkaan välisessä liikesuhteessa siten, että luotonantajalla on oikeus täydentää vekseliin rahamäärä, joka vastaa tavaraluoton määrää. Tämän jälkeen luotonantaja voi tarvittaessa viedä vekselin protestoitavaksi. Avoin vekseli perustuu luottamukseen. Vekselin hyväksyjä ottaa riskin siitä, että vekseliä täydennettäisiin sopimuksen vastaisesti.
Pankkivekseli
Pankkivekseli on pankin asettama oma vekseli, jolla pankki sitoutuu maksamaan nimetylle henkilölle tai tämän määräämälle tietyn rahamäärän. Pankkivekseliä on voinut käyttää käteiseen rahaan rinnastettavana maksuvälineenä sekin tapaan. Sen on voinut lunastaa yleensä kuluitta kaikissa rahalaitoksissa.
Pankkivekseliä käytetään käteisen sijasta mm. nostettaessa pankkitililtä suurehko rahasumma.
Postilähetysvekseli
Postilähetysvekseli eli postivekseli oli pankin tavallisesti itsensä maksettavaksi asettama vekseli, jota käytettiin rahan lähettämiseen postitse. Lähettäjä osti postivekselin pankista ja lähetti sen postissa vastaanottajalle. Tämä sai rahat lunastamalla vekselin pankissa. Pankin oli lunastettava postivekseli näytettäessä.
Postivekseleitä on käytetty vain Suomessa ja Ruotsissa. Alkuaikoina postivekselit olivat setelin kaltaisia, sillä ne olivat haltijan lunastettavissa. Myöhemmin postivekselit asetettiin nimetylle henkilölle. Postivekseleiden käyttö oli laajaa. Niiden kierto oli nopeaa, sillä pankit lunastivat ne melko nopeasti. Nopean kierron vuoksi liikkeellä olevien postivekseleiden yhteenlaskettu rahamääräinen arvo ei noussut korkeaksi.
Kun seteleistä oli vuonna 1918 pulaa, postilähetysvekseleitä käytettiin käteisenä. Kansallis-Osake-Pankki laski liikkeelle kiinteän rahasumman määräisiä postilähetysvekseleitä.
Juoksuaika ja erääntyminen
Vekselin juoksuaika tarkoittaa sitä aikaa, joka kuluu vekselin asettamisesta sen erääntymispäivään.
Vekseli erääntyy maksettavaksi kerralla sen mukaan, mitä vekselissä määrätään. Vekseli voidaan asettaa maksettavaksi:
Vekselin siirtäminen
Vekselin saaja voi luovuttaa eli siirtää (indosseerata) vekselin maksuna toiselle. Tämä tapahtuu merkitsemällä vekselin selkäpuolelle tai lisäkkeeseen siirto (indossamentti). Se, jolle vekseli siirretään, on siirronsaaja (indossaatti, indossataari, girataari).
Avoin siirto eli blankosiirto (indossament in blanco ) on kyseessä, jos siirrossa on vain siirtäjän nimi, vekseli on siirretty haltijalle tai siirrossa ei mainita, kenelle siirto on.
Vekselin siirtäjä (indossentti, girantti) on vastuussa vekselin hyväksymisestä ja rahasumman maksamisesta vekselin uudelle haltijalle. Toisin sanoen vekselivelkoja, joka siirtää vekselin eteenpäin, tulee itse vastuuseen velan maksamisesta uudelle velkojalle. Vekselin siirtäjä takaa maksun tapahtumisen pääasiassa samoin kuin asettajakin. He ovat toissijaisessa vastuussa, jos päävelallinen ei täytä suoritustaan. Siirtäjä voi välttyä vastuulta tekemällä erityisen siirtäjän varauksen. Tämä on ollut yleinen käytäntö, kun pankit ovat siirtäneet vekseleitä: ne ovat vapauttaneet itsensä vekselivastuusta.
Jos siirtäjä ei kirjoita vekseliin nimeään, kyseessä on avoin anto eli blankotraditio. Tällaisessa siirrossa siirtäjä ei ole edes toissijaisessa vastuussa velan maksamisesta, koska vekselissä ei ole hänen nimeään.
Jos vekseli siirretään vain perittäväksi, kyseessä on prokurasiirto.
Vekselivelalliset
Ensisijaisesti vekselin maksamisesta on vastuussa päävelallinen. Asetetun vekselin päävelallinen on sen hyväksyjä, oman vekselin päävelallinen puolestaan asettaja.
Vekselivelallisia on kuitenkin päävelallisen lisäksi muitakin. Tässä suhteessa vekseli eroaa normaaleista juoksevista velkakirjoista. Vekselivelasta vekselin haltijalle vastaavat omasta ja toistensa puolesta hyväksyjä, asettaja ja jokainen sellainen vekselin aikaisempi siirtäjä, joka ei ole tehnyt erityistä varaumaa vekseliin.
Vekselivelallisiin kuuluu myös vekselin takaaja eli avalisti. Takaus (aval) annetaan tietyn vekselivelallisen puolesta. Takaaja on vastuussa kuten se, jota hän on taannut. Takaajana voi olla esimerkiksi rahalaitos asiakkaansa hyväksi. Aval on ollut Suomessa harvinainen. Sen sijaan erittäin yleistä on ollut niin sanottu peitelty vekselitakaus, jossa takaaja kirjoittautuu vekseliin asettajaksi tai siirtäjäksi, joskus hyväksyjäksi. Peiteltyä takausta ei säädellä vekselilaissa eikä se ole oma vekselivelkatyyppinsä.
Suomessa vekseliin on ollut tapana merkitä vain yksi asettaja. Asettajia voi kuitenkin olla useitakin; tämä mahdollisuus olisi käyttökelpoinen vekseliluotossa, jonka vakuudeksi olisi hankittu useamman asettajan allekirjoitus. Suomessa nämä henkilöt on kuitenkin tavattu merkitä vekseliin siirtäjiksi.
Muut kuin päävelallinen vastaavat vekselistä vain siinä tapauksessa, ettei suoritusta saada päävelalliselta. Velallisen oikeus kohdistaa vaatimuksia muita kuin päävelallista kohtaan edellyttää sitä, että vekselin erääntymisen jälkeen hän on toimittanut vekseliprotestin kahden arkipäivän kuluessa. Muussa tapauksessa muut vastuulliset vapautuvat vastuusta.
Vekselin erityispiirteitä
Vekselit ovat tarkasti vekselilaissa säädeltyjä asiakirjoja, ja niillä on muun muassa seuraavat normaaleista velkakirjoista poikkeavat erityispiirteet:
Vekselin muodosta säädetään vekselilain 1 §:ssä, ja muotosäännöstä on tulkittu tuomioistuimissa erittäin tarkasti. Vähäinenkin muotovirhe johtaa tavallisesti siihen, että asiakirjaa ei pidetä vekselinä. Se saattaa kuitenkin siitä huolimatta olla pätevä muuna velkasitoumuksena.
Vekseli voidaan siirtää toiselle henkilölle ja tällöin väitesuoja on vahvempi kuin juoksevilla velkakirjoilla. Vekselilain 17 §:n mukaan velallinen voi esittää haltijaa kohtaan velallisen ja asettajan tai velallisen ja vekselin aikaisemman haltijan suhteeseen perustuvia väitteitä ainoastaan, mikäli haltija on vekselin saadessaan tahallaan toiminut velallisen vahingoksi.
Vekselin vanhentumisajat ovat normaalia lyhyempiä. Hyväksyjään kohdistuva saatava vanhentuu kolmen vuoden kuluttua vekselin erääntymispäivästä, siirtäjän ja asettajan vastuu lakkaa vuoden kuluttua erääntymispäivästä ja vekselivelallisten keskinäiset takautumisoikeudet vanhentuvat kuudessa kuukaudessa vekselin lunastamisesta.
Vekselin muotovaatimukset
Vekselin tekstissä on oltava nimitys ”vekseli” asiakirjan kielellä. Kelvollinen on myös yhdyssana, johon sisältyy sana vekseli, esimerkiksi ”pankkivekseli” tai ”näyttövekseli”. Koko vekseli voi olla vieraalla kielellä, jolloin nimitys ”vekseli" on myös tällä kielellä.
Asetetun vekselin tekstissä on oltava ehdoton kehotus yhden, määrätyn rahaerän maksamiseen. Omassa vekselissä ei ole kehotusta vaan ehdoton sitoumus määrätyn rahaerän maksamiseen. Molemmissa rahamäärä ja rahalaji (rahayksikkö) on yksilöitävä, esimerkiksi merkinnällä mk tai $. Jos sama rahalaji on käytössä useassa maassa, katsotaan, että rahalaji määräytyy vekselin maksupaikan mukaan. Jos rahamäärä on merkitty sekä kirjaimin että numeroin, ristiriitatilanteessa kirjaimet ratkaisevat.
Vekselissä voi olla merkintä erääntymisajasta. Jos se puuttuu, vekseli on näyttövekseli.
Vekselissä on oltava merkintä paikasta, jossa maksu on suoritettava. Paikkamerkinnän puuttuessa asetteen maksupaikkana pidetään paikkakuntaa, joka on merkitty maksavan nimen oheen; oman vekselin maksupaikkana pidetään sen asettamispaikkakuntaa. Vekseli on esitettävä maksettavaksi ja protestoitavaksi nimenomaan tällä paikkakunnalla. Maksupaikka on tavallisesti maksavan asuinpaikka. Jos maksupaikka on jokin muu paikkakunta, vekseliä on vanhassa lainsäädännössä kutsuttu koditetuksi eli domisilioiduksi vekseliksi.
Vekselissä on oltava vekselinsaajan nimi. Vekseliä ei voida asettaa maksettavaksi haltijalle, vaan haltijavekseli on pätemätön (toisin kuin haltijasekki). Asetetun vekselin saa kuitenkin helposti kirjoitettua haltijalle siten, että asettaja merkitsee vekselinsaajaksi itsensä ja kirjoittaa vekseliin avoimen siirron. Sen sijaan omaa vekseliä ei voi asettaa asettajalle itselleen eikä asettaja siten myöskään pysty siirtämään sitä haltijalle.
Vekselissä on oltava vekselin asettamispäivä ja -paikka. Päiväyksen on oltava päivän tarkkuudella ja vuosiluku on mainittava.
Vekselin etupuolella, vekselitekstin alla on oltava asettajan (tai asettajien) omakätinen allekirjoitus. Allekirjoituksen on oltava vaakasuorassa ja se on merkittävä käsin; esimerkiksi leima ei käy. Asettajan allekirjoituksen voi merkitä myös hänen edustajansa hänen puolestaan.
Vekseleiden lukumäärä
Vekseliä voidaan antaa yksi tai useampia kappaleita eli dupletteja. Annetut vekselit ovat järjestyksensä mukaan priimavekseli eli ensikkivekseli, sekundavekseli, tertiavekseli jne.
Yksinäinen eli solavekseli tarkoittaa vekseliä, jota on annettu vain yksi kappale''. ''
Vekselin diskonttaus
Vekseli voidaan muuttaa rahaksi diskonttaamalla. Diskonttaaminen on ollut tärkeä vekselien käytön muoto.
Diskonttaus tarkoittaa vekseliluotolle kertyvän koron vähentämistä vekselin nykyarvosta. Kun pankki ostaa sille tarjotun, myöhemmin erääntyvän vekselin, se vähentää eli diskonttaa vekselin määrästä sille diskonttauspäivän ja erääntymispäivän välisenä aikana kasvavan koron ja suorittaa jäännöksen vekselin myyjälle. Diskonttaajana on siis vekselin ostaja.
Vekselien diskonttaus on aiemmin ollut Suomessa tärkein pankkien antolainauksen muoto. Diskonttokorko riippui muun muassa vekselin juoksuajan pituudesta, vekselin laadusta, asiakassuhteesta ja siitä, uusittiinko vekseli.
Rediskonttaus eli jälleendiskonttaus tarkoittaa sitä, että pankki ostaa toisen pankin diskonttaaman vekselin ja diskonttaa sen uudelleen. Ostava pankki voi olla keskuspankki. Rediskonttaus on ollut tapa, jolla keskuspankki on rahoittanut toisten pankkien toimintaa varsinkin pula-aikoina.
Vekseli kansainvälisesti
Suomen, Ruotsin, Norjan ja Tanskan vekselilait vuodelta 1932 ovat olleet miltei täysin samansisältöiset. Pohjoismaiden vekselilait sekä Ranskan ja saksalaisen oikeusalueen vekselilait ovat pääosaltaan samansisältöisiä. Niiden perustana on vuonna 1930 solmittu sopimus, Geneven vekselioikeuskonventio. Tätä Manner-Euroopan maissa ja Pohjoismaissa vallitsevaa vekselioikeutta voidaan kutsua saksalais-ranskalaiseksi vekselioikeudeksi. Toisen suuren vekselioikeusjärjestelmän, anglosaksisen vekselioikeuden, muodostaa Iso-Britannian, Yhdysvaltain ja muiden angloamerikkalaisten maiden vekselioikeus. Kahden erityyppisen vekselioikeuden kitkatekijöistä aiheutui aikanaan haittaa kansainväliselle vekseliliikkeelle.
Sosialistisissa maissa vekseliä ei käytetty juuri laisinkaan.
Historiaa
Vekseli keksittiin Pohjois-Italiassa 1100-luvulla kaupunkien välisen kaupan maksuvälineeksi. Vekseliasiakirja luotiin rahan vaihtamista varten. Tästä juontuvat myös vekselin nimitykset växel, Wechsel, lettre de change ja bill of exchange. Rahan kuljettamiseen liittyvät vaarat ja rahalajien moninaisuus hankaloittivat keskiaikaista kauppaa. Välttyäkseen käteisen kuljettamiselta kauppamies osti kotipaikkansa pankkiirilta tai rahanvaihtajalta tämän allekirjoittaman sitoumuksen, jossa rahanvaihtaja sitoutui maksamaan tietyn summan vieraalla paikkakunnalla vieraan paikkakunnan rahassa. Tämä vekselin alkuperäismuoto muistutti myöhempää omaa vekseliä. Kehitys johti myöhemmin siihen, että rahanvaihto ei enää olennaisesti kuulunut vekseleihin.
1400-luvun puoliväliin mennessä vekseli kehittyi asetetun vekselin tapaiseksi maksusoitukseksi. Vekselikirje sisälsi nyt kirjeenmyyjän maksukehotuksen, jolla vieraalla paikkakunnalla olevaa maksavaa kehotettiin suorittamaan tietty rahamäärä kirjeen esittäjälle.
Tratta
Tratta on perinnässä käytetty maksukehotus. Tratta muistuttaa muodoltaan vekseliä niin paljon, että tratta voidaan jopa laatia vekselilomakkeelle vaihtamalla sana ”vekseli” sanaksi ”tratta”. Tratta ei kuitenkaan ole vekseli. Vaikka saksalais-skandinaavisella oikeusalueella käytetäänkin sanaa ”tratta” tai ”tratte” asetetun vekselin synonyyminä, suomen kielessä vekselillä ja tratalla on selvä ero. Aiemmin tratalla on kuitenkin voitu suomessakin tarkoittaa asetettua vekseliä.
Saksi-Anhalt
Saksi-Anhalt on Saksassa sijaitseva osavaltio. Alueella oli vuoden 2019 lopussa 2 194 782 asukasta. Osavaltio on pinta-alaltaan noin 20 452 km².
Sen pääkaupunki on Magdeburg. Osavaltio on perustettu vuonna 1990 Saksan yhdistyessä. Sitä ennen alue kuului Saksan demokraattisen tasavaltaan (Itä-Saksaan) ja oli jaettuna Magdeburgin ja Hallen piirikuntiin.
Osavaltion naapuriosavaltioita ovat Brandenburg idässä, Saksi kaakossa, Thüringen etelässä ja Ala-Saksi lännessä.
Saksi-Anhaltin piirikunnat
pienoiskuva|Saksi-Anhaltin piirikunnat ja piirittömät kaupungit.
Barker-Littoinen
right|thumb|200px|Littoisten vanha verkatehdas on muutettu asunnoiksi.Barker-Littoinen Oy oli Turussa toiminut tekstiiliteollisuusyritys joka muodostettiin 1941 fuusioimalla Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö ja Littoinen Oy.
Historia
Finlaysonin tehtaan tekniseksi johtajaksi Suomeen tullut John Barker perusti Turkuun puuvillakehräämön joka aloitti toimintansa 1845. Tehtaasta muodostettiin osakeyhtiö nimeltä Aktiebolaget John Barker & C:o vuonna 1872. Vuonna 1891 otettiin käyttöön puuvillakutomo; siihen saakka tehdas oli tuottanut vain puuvillalankaa.
Aktiebolaget John Barker Osakeyhtiö muodostettiin 1898 ja vuonna 1912 sen palveluksessa oli 300 työntekijää. 1927 työntekijöitä oli 1850 ja myynti oli 101 miljoonaa markkaa. Littoinen Oy oli puolestaan 1738 perustettu Littoisissa toiminut villakankaita valmistanut yritys.
Vuonna 1965 Barker-Littoinen omisti enää Barkerin puuvillatehtaan Turun Raunistulassa. Yhtiö fuusioitiin 1971 Kaukomarkkinat Oy:hyn sen puuvillatekstiilejä valmistavaksi Barker-yksiköksi. 1978 tämä yksikkö siirtyi osaksi vastaperustettua Valvilla Oy:tä.
Valvilla lopetettiin 1993, mutta Esa Pulsa perusti sen raunioille Barker Kutomo Oy:n ja osti vielä myymättömiä koneita sekä yhdisti siihen kaksi aiemmin perustamaansa tehdasta. Nykyisin tämä yritys toimii Liettuan Kaunasissa.
Kiimajärvi (Kiikka)
Kiimajärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kiikassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kikkelänjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 146 hehtaaria ja sen pituus on 4,0 kilometriä ja leveys 400 metriä. Järveen laskee muutama tulo-oja lähipelloilta. Erityisesti Lamminoja, joka laskee järven pohjoisosaan, on Kaitajärven, Syväjärven ja Kortejärven yhteinen laskuoja. Lamminjärvi laskee Haapaniemenlahteen, joka on Kiimajärven eteläosassa. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 7 kilometriä pitkä Kikkelänjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kiikassa. Kikkelänjoki alkaa Luhdanojan nimisenä.
Järven rantaviiva on 12,7 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannat ovat monin paikoin heinittyneet ja kummassakin päässä on suota. Järvessä on kolme saarta, joista suurimmat ovat Rukosaari ja Tiinansaari. Rukosaari on 400 metriä pitkä ja siihen on raivattu peltoakin. Järven rannoilla on runsaasti loma-asutusta sekä muutama maatila. Kiimajärven taajama sijaitsee järven kaakkoispuolella. Järvelle on hyvä yhteys kantatieltä 44, joka kulkee järven sivuitse.
Luonto
Järvi on keskimääräistä järveä monipuolisempi lintujärvi.
Historia
Kiimajärven vedenpinnan korkeutta haluttiin alentaa ja vuonna 1853 asiasta jätettiin hakemus. Hakemus hyväksyttiin ja vedenpintaa laskettiin hieman. Tämän voi itse todeta vertaamalla vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa olevaa järven rentaviivaa nykyisiin karttoihin.
Nils Langhelle
Nils Langhelle (28. syyskuuta 1907 Bergen – 28. elokuuta 1967 Hol) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä 1950–1967 ja toimi niiden puhemiehenä 1958–1965. Vuosina 1945–1946 hän oli Norjan työministeri, 1946–1952 liikenne- ja viestintäministeri, 1952–1954 puolustusministeri sekä 1954–1955 ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri.
Reclaim the Streets
pienoiskuva|Liikkeen kadunvaltaus vuodelta 2009.
Reclaim the Streets on Englannissa 1990-luvun alussa alkanut ympäristönsuojelua ja kapitalismikriittisyyttä edustava kansalaisliike. Liike järjesti vuonna 1995 ensimmäiset kadunvaltausjuhlat, eli Street Partyt.
Toiminta tuli Suomeen vuonna 1999, jolloin järjestettiin ensimmäiset kadunvaltausjuhlat Helsingissä. Tapahtumia on järjestetty Suomessa jo 10 vuoden ajan, useimmissa suurimmissa kaupungeissa, kuten Helsingissä, Turussa, Lahdessa, Tampereella, Jyväskylässä ja Joensuussa.
Kadunvaltaukset ovat mielenosoituksia, joiden tarkoituksena on vallata yksi kaupungin kaduista lyhyeksi aikaa autoliikenteeltä ja antaa se "takaisin ihmisille", hauskanpidon ja itsensä toteuttamisen tilaksi. Kadunvaltauksilla kritisoidaan kaupunkien autoistumista ja julkisen tilan kaupallistumista. Tapahtumissa on yleensä dj soittamassa musiikkia sekä erilaisia kansalaisjärjestöjä esittelemässä toimintaansa. Kadunvaltaukset ovat kansalaistottelemattomuuden yksi muoto.
Yksittäisten kadunvaltausten lisäksi RTS muun muassa valtasit 1996 Lontoossa sijaitsevan kuusikaistaisen M41-moottoritien, porasi asvalttiin reikiä ja istutti niihin puun taimia.
Manytš
Manytš on Kalmukiassa, Stavropolin aluepiirissä ja Rostovin alueella Etelä-Venäjällä sijaitseva jokisysteemi, joka sijaitsee Kaspianmeren ja Mustanmeren altaiden välisessä soisessa Kaman-Manytšin painanteessa. Painannetta on usein pidetty Euroopan ja Aasian luonnollisena rajana.
Läntinen Manytš on 219 km:n (tai 420 km)  pituinen Donin sivujoki, joka saa alkunsa Kalmukian, Rostovin alueen ja Stavropolin aluepiirin rajalla sijaitsevasta Manytš-Gudilon suolajärvestä. Se virtaa Rostovin alueen Proletarskin kaupungin halki ja yhtyy Doniin Manytškajan kylässä Donin Rostovin itäpuolella. Don laskee edelleen länteen Asovanmereen. Läntisen Manytšin alkuperäisen uoman peittävät nykyään lähes kokonaan joen juoksulle padotut kolme tekojärveä, Proletarskin, Vesjolyin ja Ust-Manytšin tekojärvet. Osa lähteistä mainitsee valuma-alueen laajuudeksi 35 600 km2.
Itäinen Manytš puolestaan virtaa itään Kalmukiasta sen ja Stavropolin aluepiirin rajaa pitkin ja päättyy Sostinon järviin. Joki on noin 141 km pitkä. Sen juoksulle rakennettiin vuonna 1969 Tšograin tekojärvi (Чограйское водохранилище), joka saa vettä myös Kuma- ja Terekjoista kanavien kautta.
Ennen vesistörakentamista Läntisellä ja Itäisellä Manytšilla oli yhteinen lähdejoki Kalaus, jonka vedet haarautuivat länteen ja itään. Päävirtaus oli kuitenkin itään, kunnes 1900-luvulla itäinen virtaus kokonaan estettiin. Ennen rakentamista molemmat joet myös olivat ajoittain kuivuvia, kutistuen vuosittain tai vuodenajoittain vain erillisten suolajärvien ja -lampien ketjuiksi ja täyttyen makealla vedellä vain kevään tulva-aikaan.
1900-luvun puolivälistä molemmat joet ovat saaneet lisävettä kastelukanavajärjestelmien kautta, Länsi-Manytš 1948-53 alkaen Kubanista ja Donin juoksulle padotusta Tsimljanskin tekojärvestä, Itä-Manytš 1960-luvun lopulta Terekistä ja Kumasta Kuman-Manytšin kanavan kautta. Vuosittainen virtaama joissa on näin kasvanut 8- ja 4-kertaiseksi luonnontilaan verrattuna.
Saraiki
Saraiki on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Pakistanissa Punjabin osavaltion eteläosassa ja Sindhin pohjoisosassa. Sitä puhuu äidinkielenään noin 14 miljoonaa ihmistä. Kieli on läheistä sukua pandžabille ja sitä pidettiin pitkään pandžabin murteena.
Saraikia kirjoitetaan pääasiassa arabialaisilla kirjaimilla, mutta Intian hindujen keskuudessa sen kirjoittamiseen käytetään myös devanagaria ja gurmukhia.
Luettelo Sveitsin kunnista
Sveitsissä on 2 202 kuntaa (tilanne 1.1.2020). Viime vuosina lukumäärä on ollut laskussa seuraavasti:
Vähiten kuntia on Basel-Stadtin ja Glarusin kantoneissa, kolme molemmissa. Eniten kuntia on Bernin kantonissa, yhteensä 342.
Suolampi (Ähtäri, Heinämäki)
Suolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Heinämäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Oulunveden alueeseen (35.431) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 175,7 metriä mpy.
Garley Buildingin tulipalo
Garley Buildingin tulipalo oli osoitteessa 233 Nathan Road Kowloonin alueella Brittiläisessä Hongkongissa sijainneessa 16-kerroksisessa toimistorakennuksessa 20. marraskuuta 1996 syttynyt tulipalo. Palossa sai surmansa 41 ihmistä, ja 81 loukkaantui. Se on Hongkongin pahin tulipalo sitten toisen maailmansodan.
Rakennus
16-kerroksinen toimistorakennus Garley Building rakennettiin vuonna 1975, ennen kuin Hongkongin hallitus sääti lain, joka vaati sprinklerijärjestelmän asentamista kaikkiin kaupallisiin rakennuksiin. Tontin hankki vuonna 1970 Kai Yee Investment Company, joka maksoi siitä 1,56 miljoonaa Hongkongin dollaria. Rakennuksen pääkäyttäjä oli China Resources -konserniin kuuluva Chinese Arts & Crafts, joka hankki tilat kellarista yhdeksänteen kerrokseen 35,5 miljoonalla dollarilla vuonna 1989. Se myi myöhemmin kahdeksannen ja yhdeksännen kerroksen tilat eteenpäin. Chinese Arts & Craftsin lisäksi rakennuksessa toimi myös lääkäreiden ja hammaslääkäreiden vastaanottoja, kauppayhtiöitä, tukkukauppiaita, matkatoimistoja, hakulaiteyhtiö ja Chow Sang Sang -koruyhtiö.
Garley Buildingissa tehtiin palon aikaan hissien huoltotyötä. Onnettomuuspäivänä hissikuilujen yläosassa hitsattiin. Hitsaajat eivät olleet mitenkään varautuneet tulipalojen ehkäisemiseen, ja yhden hissikuilun pohjalla syttyikin pieni palo muutamaa tuntia ennen varsinaista paloa. Ympäri rakennusta oli jaettu tiedotteita, joissa kerrottiin hissien huollosta ja mainittiin, että savu ja palaneen haju olivat töiden yhteydessä normaalia eikä niistä tulisi huolestua. Paloilmaisimia oli myös peitetty väärien hälytysten estämiseksi.
Tapahtumat
Hitsaustyöstä hissikuilun yläosassa syntyneitä kipinöitä ja sulaa metallia putosi kuilua alas toisen kerroksen hissiaulaan, jossa säilytettiin sanomalehtiä, puuta ja muuta palavaa materiaalia. Aulassa syttyi palo noin kello 16.50. Palo levisi hissikuiluun pystytettyä bambusta tehtyä rakennustelinettä pitkin rakennuksen yläkerroksiin.
Paloa sammuttamaan lähetettiin kaikkiaan 200 palomiestä, 32 paloautoa ja kaksi hallituksen helikopteria. Ensimmäiset palomiehet saapuivat paikalle kello 16.52. He keskittyivät ihmisiin, jotka huusivat apua rakennuksen ikkunoista, eivätkä siksi huomanneet pelastaa ylimpiin kerroksiin loukkuun jääneitä. Palomiehet yrittivät päästä rakennukseen kahta portaikkoa pitkin, mutta joutuivat perääntymään kuumuuden ja paksun savun vuoksi. Palo saatiin sammumaan 21 tunnin kuluttua.
Palossa kuoli kaikkiaan 41 ihmistä, ja 81 loukkaantui. Kuolleista 22 oli kahdessa Chow Sang Sangin korupajan huoneessa 15. kerroksessa. Hiiltyneitä ruumiita löytyi myös 13. ja 14. kerroksesta. Yksi kuolleista oli palomies Liu Chi-hung, joka putosi hissikuiluun etsiessään uhreja.
Lähteet
22.30483°N, 114.17172°W
Tsagan-Hak
Tsagan-Hak on järvi Kalmukiassa Venäjällä Itä-Euroopassa. Tsagan-Hak on Kalmukian kolmanneksi suurin järvi.
Wicklowvuorten kansallispuisto
thumb|Glendasan-joki. Wicklowvuorten kansallispuisto on yksi Irlannin kuudesta kansallispuistosta. Siihen kuuluu osa Wicklowvuorista, jotka kulkevat koko Wicklow’n kreivikunnan poikki saaren itärannikolla, Dublinin eteläpuolella.
Vuorten rinteitä peittää kanerva ja rahkasammal. Paikoin on istutettua metsää. Vuorten rinteillä virtaa jokia ja puroja. Puisto on suosittua retkeilyaluetta. Useimmat matkailijat käyvät Glendaloughin laaksossa, jossa on Kevinin luostarin rauniot.
Nokia 701
Nokia 701 on elokuussa 2011 julkaistu matkapuhelinvalmistaja Nokian kehittämä Nokia Belle -käyttöjärjestelmällä toimiva kosketusnäytöllinen älypuhelin.
Sojuz (avaruusohjelma)
Historia
thumb|right|250px|Sojuz TMA-3-aluksen laukaisu (NASA)
Sojuz-avaruusohjelma alkoi osana Neuvostoliiton miehitettyyn Kuu-lentoon tähtäävää ohjelmaa ja Sojuz-avaruusalus kehitettiin Kuulento-ohjelmassa. Ohjelman tuloksiin kuuluu myös Proton-kantoraketti. Kehitystyössä pyrittiin siihen, että Proton-raketeilla ja Sojuz-avaruusaluksella päästäisiin Kuuhun ilman tarvetta kehittää hyvin suurta kantorakettia kuten NASAn Saturn V-kantoraketti. Miehitetty lento Kuuhun olisi vaatinut useamman Proton-kantoraketin laukaisemista ja niiden kuljettamien avaruusalusten, moduleiden ja ajoainemäärien kokoamista Maan kiertoradalla Kuu-alukseksi. Myös NASAn Wernher von Braun kannatti tällaista teknistä suunnitelmaa NASAn Apollo-ohjelman alkuvaiheessa. Neuvostoliiton kuuohjelman pääkehityslinjaksi valittiin kuitenkin suuri N1-kantoraketti, joka epäonnistui teknisesti 1960-luvun lopussa.
Sojuz-avaruusalus toteutettiin siitä huolimatta, että se hävisi kilvan Neuvostoliiton Kuu-ohjelmassa. Sojuz-avaruusaluksen käyttökohteeksi tuli 1960-luvun puolivälistä alkaen Neuvostoliiton avaruusasemiin liittyvät miehitetyt avaruuslennot matalilla Maan kiertoradoilla, esim. lennot Saljut-avaruusasemille. Lennot Mir-avaruusasemalle jatkuivat Venäjän aikana ja tätä seurasivat lennot ISS-avaruusasemalle. Sojuz-lennot aloittivat 1990-luvulla avaruusturismin.
Sojuz-kantoraketti on yleisin versio Sergei Koroljovin 1950-luvun alkupuolella kehittämästä R-7-ohjuksesta, jonka ensimmäinen koelaukaisu tehtiin 23. elokuuta 1957. Rakettia käytetään sekä miehitettyjen avaruusalusten että satelliittien ja avaruusluotainten laukaisuihin. Vuonna 2010 alkavat miehittämättömät Sojuz-laukaisut ESA:n Kouroun avaruuskeskuksesta.
Sojuz-alusten eri versiot
Miehitettyjä Sojuz-aluksia on kehitetty 40 vuoden aikana ja niiden tuotantoversioissa on eri sukupolvia. Sojuz 1–11-avaruusalukset olivat ensimmäisen sukupolven aluksia, jotka olivat käytössä vuosina 1967–1971. Ensimmäinen sukupolvi käsitti alkuperäisen Sojuz-aluksen ja Saljut 1-avaruusasemaan liittyvän Sojuzin lennot. Lentoja Saljut-avaruusasemalle tehtiin vuodesta 1971 alkaen.
Miehitetty Zond-avaruusalus oli eräs Sojuzista kehitetty versio. Se liittyi Neuvostoliiton ohjelmaan, jonka tarkoituksena oli lähettää miehitetty avaruusalus kahdeksikon muotoiselle radalle Maan ja Kuun välille. Sen suunnittelussa ei koskaan saavutettu riittävää turvallisuustasoa ja ohjelma keskeytettiin.
Toisen sukupolven Sojuz-avaruusalukset olivat Sojuz 12–40 -alukset, joita käytettiin vuosina 1973–1981. Apollo-Sojuz-yhteyslennon eli Apollo-Sojuz-liennytyslennon Sojuz-alus oli teknologinen silta kolmanteen sukupolveen eli Sojuz-T-avaruusalukseen. Kolmannen sukupolven aluksia käytettiin vuosina 1976–1986. Sojuz-TM oli neljäs Sojuz-avaruusaluksen sukupolvi, joka oli käytössä vuosina 1986–2003. Sitä käytettiin Mir-avaruusaseman huoltolentoihin.
Viidennen sukupolven venäläinen Sojuz-TMA-alus on ollut käytössä vuodesta 2003 alkaen. Se kuljettaa avaruuslentäjiä ja rahtia sekä toimii varapaluualuksena ("pelastusvene") Kansainvälisen avaruusasemalle. NASA solmi vuoden 2010 alussa Venäjän avaruusjärjestön kanssa 306 miljoonan dollarin suuruisen sopimuksen, jonka puitteissa Venäjän avaruusjärjestö lennättää kuusi NASAn astronauttia ISS-asemalle vuosina 2012 ja 2013. Sojuz-lennon hinta on noussut 51 miljoonaan dollariin per avaruuslentäjä - euroissa avaruuslentäjän istuinpaikan hinta ei ole noussut yhtä paljon: lennon hinta on 36 miljoonaa euroa.
Miehitetyt Sojuz-lennot
thumb|right|200px|[[Apollo-Sojuz-lennon Sojuz-alus]]
Indre Akershus Blad
Indre Akershus Blad (lyh. IAB; vuosina 1908–1928 Indre Akershus) on norjalainen vuonna 1908 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Aurskog-Høland. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Turanlahti
Turanlahti on Päijänteen itään kohdistuva lahti Jyväskylässä Oravasaaren ja Kanavuoren alueen rajalla. Lahdessa on sen pienestä koosta huolimatta saaria. Lahteen laskee idästä Lepäslampi.
Yhdistyneet Villatehtaat
Yhtiö muodostettiin 1902 yhdistämällä neljä eri villatehdasta vastaperustettuun osakeyhtiöön. Nämä tehtaat olivat:
Yhtiö keskitti Hyvinkäälle kutomotoimintansa 1907 ja kehräämötoimintansa 1915. Yhtiö listautui Helsingin pörssiin toukokuussa 1915. Vuonna 1920 yhtiön palveluksessa oli tuhat henkilöä ja myynti oli 61 miljoonaa markkaa. Samana vuonna ostettiin Helsingin Vanhassakaupungissa toiminut A.B. Helsingfors Mekaniska Väveri, joka muutettiin kutomoksi.
Ossian Donner toimi yhtiön toimitusjohtajana vuoteen 1918, jonka jälkeen toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana toimi kauppaneuvos Finn Feiring 1918–1948.
Yhdistyneet Villatehtaat nousi 1930-luvulla Suomen viidentoista suurimman teollisuusyrityksen joukkoon. Vuonna 1949 yhtiöllä oli 1 700 työntekijää ja myynti oli 1 300 miljoonaa markkaa. Tuotanto koostui silloin villakankaista, raionista valmistetuista silkki- ja vuorikankaista, huonekalukankaista, huovista ja myyntiin tarkoitetuista langoista. Ossian Donner säilyi yhtiön merkittävänä osakkeenomistajana aina 1940-luvulle saakka. 1960 yhtiö fuusioitiin osaksi samana vuonna perustettua Villayhtymää. Yhtiön Hyvinkään-villatehdas siirtyi myöhemmin Valvilla Oy:n haltuun ja tehtaan toiminta päättyi lopullisesti 1988.
Yhdistyneiden Villatehtaiden ja sitä seuranneen Valvillan historiaa Hyvinkäällä esitellään hyvinkääläisessä Valvillan tehdasmuseossa, joka perustettiin vuonna 1981.
James Van Allen
James Alfred Van Allen (7. syyskuuta 1914 – 9. elokuuta 2006) oli yhdysvaltalainen avaruustutkija, joka Explorer 1 -satelliitin mittausten perusteella löysi Maan säteilyvyöhykkeet.
Van Allen syntyi juristin poikana Iowassa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1931 ja opiskeli fysiikkaa paikallisessa collegessa. Van Allen suoritti maisterin tutkinnon Iowan yliopistossa 1936 ja väitteli tohtoriksi 1939. Vuosina 1939–1942 hän oli tutkijana Carnegie-instituutissa ja Johns Hopkinsin yliopistossa. Van Allen osallistui ilmatorjuntatykkien ammusten sytyttimien suunnitteluun ja hänestä tuli Yhdysvaltain laivaston tykistöupseeri. Tämäkin tehtävä koski sytyttimiä, nyt niiden testausta.
Toisen maailmansodan loputtua Van Allen palasi Johns Hopkinsin yliopistoon ja osallistui V2-ohjuksilla tehtäviin kokeisiin. Vuonna 1951 hänestä tuli professori Iowan yliopiston fysiikan ja tähtitieteen osastolle. Tässä virassa hän jatkoi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1985. Hän kuitenkin jatkoi tutkimustyötä.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|280px|vasen|[[Explorer 1:n luojat Pickering, Van Allen ja von Braun Nasan lehdistötilaisuudessa.]]
Rikollisuus Suomessa
Rikollisuus Suomessa on muihin Euroopan maihin verrattuna pientä. Pohjoismaista Suomessa tapahtuu kolmanneksi eniten rikoksia, Ruotsin ja Norjan jälkeen (2021). Suomen viranomaisten tietoon tuli vuonna 2020 yhteensä 686 000 rikosta ja rikkomusta.
Henkirikokset
Suomen poliisin tietoon tuli vuonna 2020 yhteensä 489 henkirikosta tai niiden yritystä. Se oli noin neljännes enemmän kuin vuonna 2019, jolloin vastaavia rikoksia tehtiin 397 kertaa. Suomessa henkirikoksen uhreina kuolee vuosittain arviolta noin 100 ihmistä. Henkirikollisuuden taso Suomessa on ollut laskussa 1990-luvun jälkipuoliskolta lähtien. Suomalaisten riski joutua surmatuksi on uusimpien tilastojen mukaan nykyään matalampi kuin kertaakaan sitten 1960-luvun.
Seksuaalirikokset
Vuonna 2020 poliisille ilmoitettiin melkein 4 500 seksuaalirikosta, joista lapsiin kohdistuvia oli puolet. Lisäksi lapsia seksuaalisesti esittävään kuvamateriaaliin liittyviä rikoksia tutkittiin poliisissa vuonna 2020 yli 1 000.
Pompeius (täsmennyssivu)
Pompeius oli roomalainen nimi.
Sitä kantoivat muun muassa:
John Buffum
John Buffum (s.4. lokakuuta 1943) on yhdysvaltalainen entinen ralliautoilija.
Ballycroyn kansallispuisto
Ballycroyn kansallispuisto on yksi Irlannin kuudesta kansallispuistosta. Se sijaitsee Mayon kreivikunnassa Atlantin rannikolla. Puistoon kuuluu 11 000 hehtaaria nummea ja vuoristoa. Sen korkein kohta on 721 metriä korkea Slieve Carr.
Koordinaattimittauskone
thumb|right|Koordinaattimittauskone. Kuvan alaosassa käsiohjauspaneeli. thumb|right|Kolmiulotteinen koordinaatisto, jossa on X, Y ja Z-akselit toisiaan kohtisuorassa. pienoiskuva|Lineaarimoottoreilla toimiva koordinaattimittauskone. Koordinaattimittauskone (myös KMK, koordinaattimittalaite, engl. CMM, Coordinate-measuring machine) on mittalaite, joka mittaa pisteitä avaruudessa (koordinaatistossa). Sillä voidaan suorittaa kappaleiden mittaamista tai 3D-digitointia.
Koneen rakenne
Koordinaattimittauskone liikkuu kolmella akseleilla, jotka ovat tarkasti toisiaan kohtisuorassa (vastaavat koordinaatistoakseleita X, Y ja Z). Akseleilla on paineilmalaakeroidut johteet, joihin on kiinnitetty erittäin tarkat lasimittasauvat. Lasimittasauvat määrittävät jokaisen akselin paikan ja sietävät lämpötilan muutoksia, jolloin koneen tarkkuus säilyy eri lämpötiloissa. Johteilla olevat akselit liikkuvat paineilmasylinterin voimalla. Koneelle on tärkeää paineilman riittävyys ja laatu (alhainen vesi- ja öljypitoisuus), sekä akseleiden liukujohteiden puhtaus.
KMK on massiivisen graniittisen kivipöydän päällä, jonka tarkoitus on vähentää mittauskoneen taipumia ja venymiä mitattavan kappaleen massan alla. Osassa pöydistä käytetään metallista hunajakennorakennetta graniittipöydän sisällä, joka mahdollistaa nopeamman lämpötilakompensaation, mutta jonkin verran pienemmän kuorman.