cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiintolevy
Toimintaperiaate
Yleisimmät henkilökohtaisiin tietokoneisiin tai työasemiin tarkoitetut levyasemat ovat nykyään kooltaan 3,5 tuumaa. Tuumakoko tarkoittaa levyaseman sisällä olevan kiekon halkaisijaa. Tosin samankokoisissa koteloissa voi olla myös pienempiä levyjä jolloin haetaan parempaa suorityskykyä nostamalla pyörintänopeutta. Tällaisia 10 000:n tai 15 000:n kierrosnopeuden levyjä käytetään yleensä vain järeämmissä levyjärjestelmissä. Levyn pyörimisnopeus 5 400–15 000 kierrosta minuutissa. On olemassa myös 2,5, 1,8 ja jopa 1 tuuman kokoisia kiintolevyjä, jotka ovat tyypillisesti kapasiteetiltaan pienempiä (≤ 1 teratavu). Niiden pyörimisnopeus on myös useimmiten pienempi, 5400–7200 kierrosta minuutissa. 5,25 tuuman levyt, joiden pyörimisnopeus oli tyypillisesti 3 600 rpm, ovat jo poistuneet markkinoilta.
Siirtonopeus (luku- ja kirjoitusnopeudet) vaihtelevat muun muassa käytetyn liitäntäväylän mukaan sekä muun muassa hakuaikojen vaikutuksesta ja talletetaanko tieto levyn sisäiseen välimuistiin (haihtuvaan muistiin) vai itse levylle säilyvään muistiin.
Liitännät
pienoiskuva|250x250px|IDE- eli rinnakkais-ATA-liitäntä. Yleisimmät levyjen liitäntätavat ovat SATA, SCSI ja SAS. Nykyaikainen emolevy on yleensä varustettu neljällä tai useammalla SATA-liittimellä. Vanhempia IDE-liittimiä on tarjolla useimmiten ainakin yksi.
IDE-liitäntä on pääsääntöisesti väistynyt uudemman SATA-liitännän tieltä. Liitäntä tunnetaan myös nimillä ATA ja P-ATA (parallel ATA). IDE-väylässä tiedonsiirto on rinnakkaista. Yhteen IDE-liittimeen voidaan kytkeä kaksi kiintolevyä.
SCSI-väylä on palvelimissa ja ammattilaislaitteissa suosittu liitäntätyyppi, joka vaatii yleensä erillisen sovitin- tai ohjainkortin. Oman ohjaimen ansiosta SCSI-kiintolevyt eivät kuormita koneen suoritinta niin kuin erillisohjaimettomat levyt. Yhteen SCSI-liitäntään voidaan standardista riippuen liittää enimmillään 8–16 laitetta.
SATA (serial ATA) on uusin liitäntätyyppi, jossa tiedonsiirto on sarjamuotoista ATA:ssa käytetyn rinnakkaisuuden sijaan. Sarjaliitännän nopeus korvaa rinnakkaisten linjojen määrän. SATA-liitännän etuja IDE:en nähden ovat myös kapeammat kaapelit ja pienemmät liittimet, jotka vievät vähemmän tilaa tietokoneen kotelossa ja emolevyllä.
pienoiskuva|oikea|Hot swap -kiintolevyjärjestelmä.Kuluttajakäyttöön löytyy myös ulkoisia kiintolevyjä. Ulkoinen kiintolevy on yleensä tavanomaisen levyn sekä sen tarvitseman ohjaimen sisältävä ulkoinen kotelo. Kotelossa on lisäksi kaapelointi, jonka avulla sen voi kytkeä tietokoneen ulkoiseen liitäntään, kuten USB-, FireWire- tai eSATA-väylään. Näin ulkoisiin liittymiin voidaan kytkeä massatuotettuja, huokeita levyjä, jolloin myös vara- ja päivitysosien saanti on taltioiden osalta helpompaa. Ulkoisissa koteloissa voi myös olla RAID-ohjaimia, vaihtokehyksiä ja muita lisäominaisuuksia.
Palvelinkäytössä käytetään fyysisisiä ja sähköisiä liitäntöjä, joiden avulla kiintolevy voidaan nopeasti vaihtaa ilman palvelimen alasajoa (hot swap).
On myös olemassa ensisijaisesti palvelinkäyttöön tarkoitettuja Fibre Channel -kiintolevyjä.
Luotettavuus
Kiintolevyt kuluvat käytössä suhteellisen nopeasti. Kiintolevyrikon riski kasvaa levyn ikääntymisen myötä. Toisaalta kiintolevyt voivat rikkoutua melko todennäköisesti minkä ikäisinä tahansa.
Valmistajan ilmoittama MTBF ei takaa yksittäisen levyn kestävyyttä. Käytännön olosuhteet ovat varsin erilaiset kuin MTTF:n mittaamat. Tutkimuksessa havaittiin, että kun valmistajat ilmoittivat MTTF-lukuja, jotka tarkoittaisivat enintään 0,88 % levyistä joutuvan vaihdettaviksi, käytännössä levyistä vaihdettiin 1–13 %. Siten todellinen MTBF ”miljoonan käyttötunnin” levylle on 300 000 tunnin tienoilla. Tämäkin luku tarkoittaisi noin 30 vuoden yhtäjaksoista käyttöaikaa, kun tyypillisesti kiintolevyjä käytetään vain muutamia vuosia. Tyypillinen käyttöikä on 3–5 vuotta, mutta kiintolevy voi kestää yli kymmenenkin vuotta.
On havaittu, että SCSI-, FC- ja SATA-levyjä joudutaan vaihtamaan yhtä usein. Täten on päätelty, että käyttöolosuhteet vaikuttavat vaihtotarpeeseen enemmän kuin komponentin ominaisuudet. Googlen tekemässä luotettavuuskartoituksessa puolestaan selvisi, että lämpötila ja kova käyttö olivat luultua vähemmän yhteydessä kiintolevyn vikaantumiseen. Koska tietty levytyyppi ei takaa kiintolevyn luotettavuutta, joissakin tapauksissa on esitetty olevan perusteltua käyttää kuluttajahintaisia kiintolevyjä myös datakeskuksissa.
S.M.A.R.T. on epävarma tapa ennustaa tietyn levyn vikaantumista. S.M.A.R.T. keskittyy mekaanisiin vikoihin, mutta sähköiset viat jäävät siltä huomaamatta. S.M.A.R.T. ennustaa joidenkin vikojen ilmaantumista, mutta levy voi vikaantua S.M.A.R.T.:n sitä havaitsematta.
Tilastoa
Ensimmäinen kiintolevy IBM 350 sisälsi 50 kappaletta halkaisijaltaan 24-tuumaista eli noin 61-senttimetristä kiekkoa. Koko kiintolevyyn pystyi tallentamaan 5 miljoonaa merkkiä eli alle 5 megatavua tietoa eli yhden kiekon kapasiteetti oli alle 100 kilotavua.
Kapasiteetiltaan suurimmat kiintolevyt ovat 2010-luvulla 3,5 tuuman kokoluokassa. Niihin voidaan tallentaa mallista riippuen jopa 10 teratavua eli 10 000 gigatavua tietoa. Tällainen kiintolevy on kapasiteetiltaan jopa yli 2 000 000 kertaa suurempi kuin vuoden 1956 ensimmäinen kiintolevy, ja silti sen kiekot ovat halkaisijaltaan yli 20 tuumaa pienempiä ja niitä on lukumääräisesti vain noin kymmenesosa vuoden 1956 kiintolevyn kiekoista.
Astrid Zachrison
Elin Astrid Sofia Zachrison (15. toukokuuta 1895 – 15. toukokuuta 2008 ) oli ruotsalainen nainen, joka oli Elsa Mobergin kuoltua maansa vanhin elossa oleva henkilö.
Kiintolevy
Tilastoa
Vuonna 2002 maailman uudesta tallennetusta tiedosta 92 prosenttia oli magneettisessa muodossa, siis lähinnä tietokoneiden kiintolevyillä ja varmistusnauhoilla.
Astrid Zachrison
Lokakuussa 2007 Zachrison rikkoi Elsa Mobergin tekemän kaikkien aikojen Ruotsin-ennätyksen. Moberg kuoli 112 vuoden iässä 13. joulukuuta 2001.
Kiintolevy
SSD-puolijohdelevy
Alun perin 1970-luvulla kehitettyä SSD-muistia voidaan käyttää kiintolevyn korvaajana. SSD-levy tallentaa tiedot magneettisen materiaalin sijasta puolijohteisiin perustuville flash-muistia käyttäville muistipiireille. Näin ollen SSD-levy ei sisällä kiintolevyn kaltaista mekaanista koneistoa.
Laitteen virrankulutus on kiintolevyä pienempi, hakuaika nopeampi ja se on äänetön. Laitteen iskunkestävyys on myös paljon suurempi kuin kiintolevyllä, mikä on tärkeää esimerkiksi kannettavissa tietokoneissa. Laitteen liitäntä tietokoneisiin tapahtuu samoilla liitäntätavoilla kuin kiintolevynkin.
Astrid Zachrison
Astrid Zachrison oli kuollessaan kaksi vuotta ja kuukauden nuorempi kuin silloinen maailman vanhin ihminen, Edna Parker (1893–2008), ja pari vuotta vanhempi kuin Suomen vanhin ihminen, Aarne Arvonen (1897–2009).
Kiintolevy
Valmistajat
Kiintolevyjen valmistus on keskittynyt viidelle suurelle valmistajalle. Historian aikana valmistajia on ollut kymmeniä, mutta pienempien valmistajien vetäytyessä markkinoilta sekä syntyneiden yritysostojen ja fuusioiden myötä jäljelle ovat jääneet vain suurimmat. Vuonna 2009 kiintolevyjä valmistavat: Seagate, Western Digital, Hitachi, Samsung ja Toshiba. Puolijohdelevyjen valmistajia on puolestaan runsaasti. Niiden markkinoita jakavat perinteiset kiintolevyvihin ja flash-muisteihin erikoistuneet valmistajat.
Georgia (osavaltio)
Georgia on eteläinen osavaltio Yhdysvalloissa. Se rajoittuu idässä Atlantin valtamereen. Pohjoiset naapurit ovat Pohjois- ja Etelä-Carolina sekä Tennessee, lännessä Georgia rajoittuu Alabamaan ja etelässä Floridaan. Osavaltion asukasluku oli vuonna 2014 hieman yli 10 miljoonaa.
Georgian merkittävin kaupunki on pääkaupunki Atlanta, jossa pidettiin kesäolympialaiset 1996. Tunnettuja georgialaisia ovat mm. entinen demokraattipuolueen presidentti Jimmy Carter, Martin Luther King ja Ray Charles.
Sijainti ja pinnanmuodot
Osavaltion eteläinen puolikas on tasankoa, joka ulottuu rannikolta länsirajalle asti. Pohjoisempana on kukkuloita, ja Appalakkien vuoret ulottuvat Georgian luoteiskolkkaan. Georgian suuret joet ovat Chattahoochee, Savannah ja Suwannee.
Meryl Streep
Streep teki ensiesiintymisensä teatterissa vuonna 1971 näytelmässä The Playboy of Seville ja vuonna 1977 televisioelokuvassa Cross Checking – kovat otteet. Vuonna 1977 hän teki myös valkokangasdebyyttinsä elokuvassa Muistojeni Julia. Streep sai hyvän vastaanoton kriitikoilta roolisuorituksestaan menestyselokuvissa Kauriinmetsästäjä (1978) ja Kramer vastaan Kramer (1979), joissa kummassakin hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscarin saajaksi ja sai jälkimmäisestä ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Myöhemmin Streep palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla rooleistaan elokuvissa Sofien valinta (1982) ja Rautarouva (2011).
Georgia (osavaltio)
Ilmasto
Georgian ilmasto on viileämpi ja sateisempi Chattahoochee-joen luoteispuolisella vuoristoalueella kuin muualla. Kasvukausi kestää vuoristossa 185 päivää, osavaltion eteläosassa jopa 300 päivää. Atlantassa on kuuminta heinäkuussa, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 31,7 astetta. Kylmintä on tammikuussa, jolloin keskimääräinen alin on 1,3 astetta. Tornadot ovat uhkana vuoristoalueella joka vuosi. Hurrikaanien nostattama myrskyvuoksi voi tehdä tuhoja rannikolla.
Meryl Streep
Streep on ollut ennätykselliset 21 kertaa Oscar-ehdokkaana, eli useammin kuin yksikään mies- tai naisnäyttelijä aikaisemmin. Lisäksi hän on ollut ehdolla ennätykselliset 32 kertaa Golden Globen saajaksi ja on voittanut palkinnon kahdeksan kertaa, joten hänellä on enemmän ehdokkuuksia ja voittoja kuin yhdelläkään mies- tai naisnäyttelijällä aikaisemmin. Streep on palkittu uransa aikana lisäksi muun muassa kahdella Emmyllä, kahdella Baftalla, kahdella SAG:llä ja Cannesin elokuvajuhlien palkinnolla. Vuonna 2004 hän sai Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinnon ja vuonna 2011 Kennedy Center Honors -palkinnon myötävaikutuksestaan Yhdysvaltain kulttuurissa. Presidentti Barack Obama palkitsi Streepin vuonna 2010 National Medal of Arts- ja 2014 Presidential Medal of Freedom -palkinnolla. Vuonna 2017 hänet palkittiin Cecil B. DeMille -elämäntyöpalkinnolla.
Georgia (osavaltio)
Historia
Georgian perustivat brittiupseeri James Oglethorpe ja 114 siirtolaisen joukko vuonna 1733 nykyisen Savannah’n kaupungin paikalla.
Meryl Streep
Varhainen elämä
pienois|vasen|120px|Meryl Streep vuonna 1966. Mary Louise Streep syntyi Summitin kaupungissa New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa 22. kesäkuuta vuonna 1949. Hänen isänsä Harry William Streep, Jr. (1910–2003) oli farmaseutti ja hänen äitinsä Mary Wolf Streep (o.s. Wilkinson, 1915–2001) taiteilija. Streepin äidin sukujuuret ovat Sveitsissä, Irlannissa ja Englannissa. Isän suku on puolestaan alun perin kotoisin Alankomaista. Isän puolella on kaukaisia sukujuuria myös Espanjan juutalaisyhteisöön, mutta Streep ei itse ole juutalainen. Streepillä on kaksi nuorempaa veljeä Harry III (s. 1951) ja Dana (s. 1953).
Georgia (osavaltio)
Historia
Georgia oli yksi kolmestatoista siirtomaasta, jotka kapinoivat Britanniaa vastaan Yhdysvaltain vapaussodassa. Yhdysvaltain sisällissodassa Georgia kuului etelävaltioihin, joissa haluttiin säilyttää orjuus.
Meryl Streep
Varhainen elämä
Streep varttui New Jerseyssä Bernardsvillessä ja valmistui Bernards High Schoolista vuonna 1967. Hän opiskeli Dartmouth Collegessa puvustusta ja näytelmäkäsikirjoitusta. Streep sai B.A.-tutkinnon (Bachelor of Arts) draamasta Vassar Collegesta vuonna 1971 ja M.F.A.-tutkintonsa (Master of Fine Arts) Yalen yliopiston draamakoulusta vuonna 1975. Yale Repertory Theatressa Streep esiintyi 30–40 tuotannossa.
Georgia (osavaltio)
Hallinto
Georgian lainsäädäntövaltaa käyttää osavaltion kaksikamarinen yleiskokous. Ylähuoneessa eli senaatissa on 56 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainhuoneessa on 180 jäsentä. Yleiskokouksen jäsenet valitaan kahdeksi vuodeksi kerrallaan. Yleiskokous kokoontuu vuosittain tammikuun puolivälistä alkaen korkeintaan 40 päivän ajan.
Meryl Streep
1970-luku
pienois|pysty|vasen|Meryl Steep 1970-luvulla Jack Mitchellin kuvaamana. Streepin ensimmäinen elokuva oli Fred Zinnemannin ohjaama Muistojeni Julia (1977). Vuonna 1979 Streep näytteli Michael Ciminon ohjaamassa sotadraamaelokuvassa Kauriinmetsästäjä. Streep sai roolisuorituksestaan ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta.
Luettelo Georgian kaupungeista
thumb|330px|Georgian kartta Tämä on luettelo Georgiassa sijaitsevista kaupungeista. Maan ylivoimaisesti suurin kaupunkikeskittymä on Tbilisin alue, jossa asui vuonna 2018 noin 1 158 700 henkeä, eli lähes kolmannes Georgian väestöstä. Kaikkiaan kaupunkilaisia oli tuolloin 53,3 prosenttia Georgian 3,7 miljoonan ihmisen väestöstä. Tämä väkilukuarvio ei sisältänyt kiistanalaisia Abhasian ja Etelä-Ossetian alueita.
Georgia (osavaltio)
Hallinto
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri.
Luettelo Georgian kaupungeista
Luettelo kaupungeista
Oheinen taulukko luettelee Georgian kaupungit (2014), niiden nimet translitteroituina ja georgiaksi, alueen tai autonomisen tasavallan, johon kaupunki kuuluu, vuosien 1989 ja 2002 väestönlaskentojen sekä 2014 tilastollisen arvion väkiluvut. Väkiluvut tarkoittavat varsinaisen kaupungin väkilukua (kaupunkiasukkaat) ilman lähiöitä tai kyliä. Monilla piirikunnilla on Georgiassa sama nimi kuin niiden keskuskaupungeilla. Tbilisillä on maan kaupunkien keskuudessa erikoisasema, sillä se ei kuulu mihinkään alueeseen tai autonomiseen tasavaltaan. Kaupunkien sijainti eri piirikunnissa: katso myös Georgian hallinnollinen jako. Georgiasta Venäjän sotilaallisella tuella irrottautumaan pyrkineiden Abhasian ja Etelä-Ossetian kaupunkien väkilukuja on lueteltu alempana toisessa taulukossa.
Meryl Streep
1970-luku
Vuonna 1979 Streep näytteli sivuosaa Woody Allenin elokuvassa Manhattan. Streep kertoi myöhemmin, että hän sai Allenilta vain kuusisivuisen käsikirjoituksen omista kohtauksistaan eikä lupautunut improvisoimaan sanaakaan elokuvassa. Samana vuonna Streep näytteli Robert Bentonin elokuvassa Kramer vastaan Kramer. Elokuva kertoo pariskunnasta (Streep ja Dustin Hoffman), joka eroaa, ja sen vaikutuksesta kaikkiin heidän läheisiin mukaan lukien heidän yhteiseen nuoreen poikaan. Streepin mielestä elokuvan naishahmon rooli oli liian ilkeä eikä vastannut montakaan tosielämän naista, joka kohtaisi eron ja lapsen huoltajuuskiistan. Streep sai ohjaaja Bentonilta luvan kirjoittaa uudelleen omat vuorosanansa kahteen keskeiseen kohtaukseen. Elokuva voitti viisi Oscar-palkintoa mukaan lukien Streepin ensimmäinen Oscar-palkinto parhaasta naissivuosasta.
Georgia (osavaltio)
Hallinto
Kuolemanrangaistus on käytössä Georgiassa. Vuoden 1976 jälkeen osavaltio on teloittanut 76 vankia. Viimeisin teloitus suoritettiin tammikuussa 2020.
Luettelo Georgian kaupungeista
Abhasian ja Etelä-Ossetian suurimmat kaupungit
Kaupunkien väkiluku Abhasiassa ja Etelä-Ossetiassa on pudonnut merkittävästi viimeistään Venäjän-Georgian sodan (2008) ja sitä edeltävien sotatoimien seurauksena. Etniset georgialaiset ovat muuttaneet paljolti pois.
Meryl Streep
1980-luku
pienois|pysty|Meryl Streep Oscar-gaalassa vuonna 1988. Oltuaan sivurooleissa kahdessa 1970-luvun menestyselokuvassa Streep alkoi saada elokuvien pääosia 1980-luvun alussa. Ensimmäinen niistä oli vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Karel Reiszin ohjaama elokuva Ranskalaisen luutnantin nainen, jossa hänen vastanäyttelijänään on Jeremy Irons. New York -lehdessä sanottiin että ”Streep on kuin kameleontti, joka pystyy näyttelemään minkälaisen roolin tahansa”. Streep palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Baftalla.
Georgia (osavaltio)
Talous
Georgian bruttokansantuote vuonna 2010 oli 403 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista yhdennellätoista tilalla.
Luettelo Georgian kaupungeista
Abhasian ja Etelä-Ossetian suurimmat kaupungit
** Kaupunki ei osallistunut Georgian vuoden 2002 väestönlaskentaan eikä sitä sisällytetty Georgian tilastolliseen vuosikirjaan (2014). Joidenkin lähteiden mukaan Abhasiassa olisi järjestetty vuonna 2003 alueellinen väestönlaskenta, mutta tämän tuloksia ei ole lähteistetty eikä niitä ole välttämättä toistaiseksi luotettavasti ja läpinäkyvästi raportoitu. *** Abhasiassa järjestettiin joidenkin lähteiden mukaan vuonna 2011 alueellinen väestönlaskenta, mutta tämän tuloksia ei ole toistaiseksi lähteistetty luotettavasti. Vuoden 2014 väkilukua ei sisällytetty Georgian tilastolliseen vuosikirjaan (2014).
Meryl Streep
1980-luku
Vuonna 1982 Streep näytteli psykologisessa jännityselokuvassa Yön hiljaisuudessa vastanäyttelijöinään Roy Scheider ja Jessica Tandy. Samana vuonna Streep näytteli Alan J. Pakulan ohjaamassa draamaelokuvassa Sofien valinta, joka perustuu William Styronin samannimiseen romaaniin vuodelta 1979. Streepin roolisuoritus oli kriitikkojen ylistämä ja hänet palkittiin siitä parhaan naispääosan Oscarilla ja Golden Globella. Premiere Magazine nimesi Streepin roolisuorituksen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi. Streepin suosio jatkui Mike Nicholsin ohjaamassa elokuvassa Tapaus Silkwood (1983), jossa hän näytteli tosielämän ammattiliittoaktivistia Karen Silkwoodia. Vuonna 1985 Streep näytteli tanskalaista kirjailijaa Karen Blixeniä elokuvassa Minun Afrikkani. Elokuva voitti seitsemän Oscar-palkintoa, ja Streep sai parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Streep näytteli Jack Nicholsonin kanssa kahdessa seuraavassa elokuvassaan Sydän karrella (1986) ja Karhiainen (1987), joista jälkimmäisessä Streep myös laulaa. Elokuvassa Huuto pimeydestä Streep näytteli australialaista Lindy Chamberlainia, jota syytettiin lapsensa murhasta, mutta Chamberlain väitti dingon siepanneen sen.
Georgia (osavaltio)
Talous
Osavaltion talous perustuu liike-elämän ohella maatalouteen. Siellä tuotetaan Yhdysvaltain osavaltioista eniten broilereita, maapähkinöitä ja pekaanipähkinöitä, toiseksi eniten puuvillaa ja ruista, kolmanneksi eniten persikoita ja tomaatteja ja viidenneksi eniten tupakkaa. Osavaltio on saanut lempinimensä ’Peach County’ persikoista, joita siellä on viljelty 1500-luvulta asti; 1700-luvulla niitä kasvattivat cherokee-intiaanit. Persikan tuotantomäärissä se on kuitenkin jäänyt jälkeen Kaliforniasta ja Etelä-Carolinasta.
Zamora-palkinto
Zamora-palkinto on Espanjan jalkapalloilussa kauden parhaalle maalivahdille myönnettävä palkinto. Sitä on jakanut urheilulehti Marca vuodesta 1959, mutta myös aiempien vuosien tilastot on sittemmin julkaistu. Palkinto on nimetty maalivahti Ricardo Zamoran mukaan.
Palkinnon voittaa maalivahti, jolla on vähiten päästettyjä maaleja suhteessa pelattuihin otteluihin. Maalivahdin on lisäksi täytynyt pelata kauden aikana vähintään 60 minuuttia vähintään 28 ottelussa. Aiemmin raja on ollut matalampi johtuen joukkueiden vähäisemmästä määrästä. Eniten parhaan maalivahdin titteleitä on voittanut Antoni Ramallets, viisi.
Kauden parhaalle maalintekijälle myönnettävä vastaava palkinto on nimeltään Pichichi.
Georgia (osavaltio)
Talous
Atlanta on Georgian ja koko Kaakkois-Yhdysvaltojen liike-elämän keskus. Kaupunkia pitävät kotipaikkanaan monet amerikkalaiset suuryritykset, kuten The Coca-Cola Company, CNN, UPS, Georgia-Pacific, The Home Depot ja Delta Air Lines.
Liikenne
Georgiassa on kaikkiaan 38 lentoasemaa. Suurin niistä on Atlantan kansainvälinen lentoasema Hartsfield-Jackson.
Georgiassa on viisi satamaa, Bainbridgessä, Brunswickissä, Columbuksessa ja kaksi Savannahissa.
Luettelo Meksikon saarista
Tämä on luettelo Meksikon saarista.
Georgia (osavaltio)
Kulttuuri
Atlantassa toimii sinfoniaorkesteri ja ammattimainen teatteri. Georgialaisia muusikoita ovat Ray Charles ja Little Richard. Kirjailijoista tunnetaan Pulitzerilla palkittu Alice Walker ja Tuulen viemää -klassikon kirjoittaja Margaret Mitchell.
Meryl Streep
1990-luku
Streepin 1990-luvun ensimmäinen elokuva oli Mike Nicholsin ohjaama Terveisiä unelmien reunalta, joka perustuu Carrie Fisherin romaaniin vuodelta 1987. Elokuvassa näyttevät myös muun muassa Shirley MacLaine ja Dennis Quaid. Streep näytteli huumeriippuvaista elokuvanäyttelijää Suzanne Valea ja sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Vuonna 1992 Streep näytteli Robert Zemeckisin ohjaamassa mustassa komediassa Kuolema pukee häntä vastanäyttelijänään Bruce Willis.
Vuonna 1995 Streep näytteli Clint Eastwoodin kanssa romanttisessa draamaelokuvassa Hiljaiset sillat. Se perustuu Robert James Wallerin menestysromaaniin, joka kertoo National Geographicin valokuvaajasta Robert Kincaidista (Eastwood), jolla on rakkaussuhde italialaiseen maatilan emäntään nimeltä Francesca (Streep). Elokuva sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Streep sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Vuonna 1996 Streep näytteli elokuvassa Marvinin tyttäret, joka perustuu Scott McPhersonin näytelmään. Diane Keaton näytteli Streepin leukemian kanssa taistelevaa siskoa Bessietä ja nuori Leonardo DiCaprio näytteli Streepin kapinallista poikaa. Streep sai roolisuorituksestaan Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Vuonna 1999 Streep näytteli tosielämän Roberta Guasparia Wes Cravenin ohjaamassa elokuvassa Sydämen soinnut. Newyorkilainen Guaspari opetti vähävaraisille lapsille viulunsoittoa. Streep korvasi laulaja Madonnan tämän lähdettyä projektista ”luovien erimielisyyksien” takia. Streep harjoitteli roolia varten kaksi kuukautta neljästä kuuteen tuntia päivässä. Streep sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
2000-luku
2000-luvun alussa Streep ääninäytteli Blue Fairyä Steven Spielbergin elokuvassa A.I. – Tekoäly, jonka pääosaa näytteli Haley Joel Osment. Streep isännöi 11. joulukuuta 2001 Liam Neesonin kanssa Oslossa järjestettyä Nobelin rauhanpalkinto -konserttia, joka järjestettiin YK:n ja Kofi Annanin kunniaksi.
Vuonna 2002 Streep palasi teatterinäyttämölle yli 20 vuotta kestäneen tauon jälkeen. Hän näytteli Arkadinaa Anton Tšehovin näytelmässä Lokki vastanäyttelijöinään Kevin Kline, Natalie Portman ja Philip Seymour Hoffman. Samana vuonna Streep näytteli Spike Jonzesin ohjaamassa elokuvassa Adaptation. Minun versioni, jossa hän näytteli tosielämän toimittajaa Susan Orleania. Elokuva oli kriitikoiden ylistämä, ja Streep palkittiin roolistaan neljännellä Golden Globellaan parhaasta naissivuosasta. Samana vuonna 2002 Streep näytteli Nicole Kidmanin ja Julianne Mooren kanssa Stephen Daldryn ohjaamassa elokuvassa Tunnit, joka perustuu Michael Cunninghamin romaaniin vuodelta 1990. Elokuvassa kolmea eri sukupolven naista yhdistää Virginia Woolfin romaani Mrs. Dalloway. Elokuva sai hyvän vastaanoton, ja kaikki kolme päänäyttelijää palkittiin parhaan naispääosan Hopeisella karhulla Berliinin elokuvajuhlilla.
Vuonna 2003 Streep näytteli HBO:n minisarjassa Angels in America vastanäyttelijöinään Al Pacino ja Emma Thompson. Streep esitti sarjassa yhteensä neljää eri roolia. Hänet palkittiin sarjasta uransa toisella Primetime Emmy -palkinnolla ja viidennellä Golden Globellaan. Vuonna 2004 American Film Institute palkitsi Streepin elämäntyöstään. Samana vuonna Streep näytteli Jonathan Demmenin ohjaamassa uudelleenfilmatisoidussa elokuvassa Mantsurian kandidaatti, vastanäyttelijänään Denzel Washington. Streep näytteli Yhdysvaltain senaattoria ja manipuloivaa ja armotonta varapresidenttiehdokkaan äitiä. Streep sai roolistaan parhaan naissivuosan Golden Globe -ehdokkuuden. Samana vuonna Streep näytteli Josephine-tätiä elokuvassa Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja, joka perustuu Snicketin samannimisen kirjasarjan kolmeen ensimmäiseen osaan. Musta komedia sai kriitikoilta hyvän vastaanoton ja voitti parhaan maskeerauksen Oscar -palkinnon.
Vuonna 2005 Streep näytteli elokuvassa Oikeanlaista kemiaa, vastanäyttelijänään Uma Thurman. Streep näytteli elokuvassa juutalaista terapeuttia, tohtori Lisa Metzgeriä, jonka vastaanotolla käyvä liikenainen päätyy suhteeseen Metzgerin 23-vuotiaan pojan kanssa. Elokuusta syyskuuhun 2004 Streep näytteli The Public Theaterin näytelmässä Äiti Peloton ja hänen lapsensa, jota esitettiin Delacorte-teatterissa Central Parkissa New Yorkissa.
Vuonna 2006 Streep näytteli Robert Altmanin viimeisessä elokuvassa Robert Altmanin huonot vitsit. Streep näytteli Lily Tomlinin kanssa kahta viimeistä countrymusiikkiperheen jäsentä. Vuonna 2006 Streep näytteli David Frankelin ohjaamassa draamakomediassa Paholainen pukeutuu Pradaan, joka perustuu löyhästi Lauren Weisbergerin samannimiseen romaaniin vuodelta 2003. Streep näyttelee vaikutusvaltaista ja vaativaa muotilehden päätoimittajaa Miranda Priestlyä. Streepin roolisuoritus palkittiin parhaan naispääosan Golden Globella ja hän sai siitä myös parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Elokuva menestyi hyvin ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 326 miljoonaa dollaria
pienois|vasen|Streep, [[Abba ja näyttelijät elokuvan Mamma Mia! ensi-illassa Ruotsissa 2008.]] Vuonna 2008 Streep näytteli Phyllida Lloydin ohjaamassa elokuvassa Mamma Mia!, joka perustuu ruotsalaisen popyhtyeen Abban musiikkiin pohjautuvaan samannimiseen Broadway-musikaaliin. Vastanäyttelijöinään Amanda Seyfried, Pierce Brosnan, Stellan Skarsgård ja Colin Firth, Streep näytteli entistä tyttöbändin laulajaa, jonka tytär (Seyfried) on menossa naimisiin, mutta ei ole koskaan tavannut isäänsä ja kutsuu salaa kolme mahdollista isää häihinsä kreikkalaiselle saarelle. Elokuva oli yleisömenestys ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 609 miljoonaa dollaria. Se oli Streepin siihen astisen uran kaupallisesti menestynein elokuva. Streep sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden.
Streepin vuoden 2008 toinen elokuva oli John Patrick Shanley ohjaama Doubt – Epäilys, joka perustuu Shanleyn Pulitzer- ja Tony-palkittuun näytelmään. Elokuvassa näyttelivät myös Philip Seymour Hoffman, Amy Adams ja Viola Davis. Elokuva kertoo katolisen poikakoulun rehtorista (Streep), joka syyttää suosittua pappia (Hoffman) pedofiliasta. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta: kaikki neljä päänäyttelijää saivat ehdokkuudet ja lisäksi elokuva sai ehdokkuuden parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta.
Vuonna 2009 Streep näytteli kokki Julia Childia Nora Ephronin ohjaamassa elokuvassa Julie & Julia vastanäyttelijöinään Amy Adams ja Stanley Tucci. Elokuvassa rinnastetaan Childin uran alkutaival nuoren newyorkilaisen Julie Powellin (Adams) elämään, joka päättää kokata kaikki 524 reseptiä Childin kokkikirjasta 365 päivässä ja tekee haasteestaan suositun blogin The Julie/Julia Project. Streep sai roolistaan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 2009 Streep näytteli myös romanttisessa komediaelokuvassa Pientä säätöä vastanäyttelijöinään Alec Baldwin ja Steve Martin. Elokuvassa Streep näyttelee menestyvän leipomon omistajaa, joka aloittaa suhteen ex-miehensä kanssa 10 vuotta eron jälkeen vain huomatakseen, että on ihastunut toiseen mieheen. Streep sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden. Samana vuonna Streep ääninäytteli stop motion -animaatioelokuvassa Fantastic Mr. Fox Mrs. Felicity Foxin roolissa.
2010-luku
pienois|pysty|Meryl Streep [[Golden Globe 2012|vuoden 2012 Golden Globe -gaalassa.]] Streepin 2010-luvun ensimmäinen elokuva oli Phyllida Lloydin ohjaama Rautarouva (2011), brittiläinen elämäkertaelokuva Ison-Britannian pääministeristä Margaret Thatcheristä. Elokuva sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton, mutta Streep palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarilla, Golden Globella ja Baftalla.
Vuonna 2012 Streep näytteli Paholainen pukeutuu Pradaan -ohjaajan David Frankelin draamakomediassa Lemmenlomalla vastanäyttelijöinään Tommy Lee Jones ja Steve Carell. Elokuvassa Streep ja Jones näyttelevät keski-ikäistä pariskuntaa, joka osallistuu viikon kestävälle avioliittokurssille löytääkseen suhteeseensa jälleen kipinän. Streep sai roolistaan uransa 27:nnen Golden Globe -ehdokkuutensa.
Vuonna 2013 Streep näytteli Julia Robertsin kanssa John Wellsin ohjaamassa elokuvassa Perhe – August: Osage County, joka perustuu Tracy Lettsin Pulitzer- ja Tony-palkittuun näytelmään. Streep sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-, Golden Globe- ja SAG-ehdokkuudet. Syyskuussa 2012 Streep kiinnitettiin Hilary Swankin kanssa Tommy Lee Jonesin elokuvaan The Homesman, joka sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2014. Vuonna 2014 Streep näytteli muun muassa Jeff Bridgesin kanssa tieteiselokuvassa The Giver, joka perustuu Lois Lowryn samannimiseen romaaniin vuodelta 1993. Vuonna 2014 Streep näytteli noitaa Rob Marshallin ohjaamassa musikaalielokuvassa Into the Woods, joka perustuu Tony-palkittuun Broadway-musikaaliin. Streep sai roolistaan parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Helmikuussa 2016 Streep toimi Berliinin elokuvajuhlien tuomariston johtajana. Samana vuonna Streep näytteli laulutaidotonta oopperalaulajaa Florence Foster Jenkinsiä Stephen Frearsin ohjaamassa elokuvassa Florence. Streep sai roolistaan parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkuuden. Vuoden 2017 Golden Globe -gaalassa Streep sai Cecil B. DeMille -kunniapalkinnon. Streep piti palkinnon vastaanotettuaan hyvin poliittisen puheen. Streep kritisoi Yhdysvaltain presidentiksi valittua Donald Trumpia kuitenkaan mainitsematta häntä nimeltä sanoen muun muassa että
Vuonna 2017 Streep näytteli Washington Postin kustantajaa Katharine Grahamia Steven Spielbergin elokuvassa The Post. Elokuva sijoittuu 1970-luvulle ja se kertoo The Washington Postin ja The New York Timesin toimittajista, jotka julkaisivat Pentagon Papers -asiakirjat koskien Yhdysvaltain hallituksen toimia Vietnamin sodassa. Streep sai roolistaan 31. Golden Globe -ehdokkuutensa parhaasta naispääosasta.
Vuonna 2018 Mamma Mia! -elokuva sai jatko-osan Mamma Mia: Here We Go Again!, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Ol Parker. Streep palasi jatko-osaan muiden ensimmäisen elokuvien näyttelijöiden kanssa kuten Pierce Brosnan, Colin Firth, Amanda Seyfried, Dominic Cooper ja Christine Baranski.
Streep näytteli vuonna 2018 myös toisessa musikaalielokuvassa. Joulukuussa ensi-iltansa sai Rob Marshallin Maija Poppasen paluu. Se on jatko-osa vuoden 1964 elokuvalle Maija Poppanen. Muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Emily Blunt ja Lin-Manuel Miranda.
Tammikuussa 2018 Streepin kerrottiin näyttelevän Big Little Lies -televisiosarjan toisella tuotantokaudella. Streep näyttelee draamasarjassa Perry Wrightin (Alexander Skarsgård) äitiä Mary Louise Wrightia. Kausi alkoi kesäkuussa 2019.
Joulukuussa 2019 ensi-iltansa sai draamaelokuva Little Women, joka perustuu Louisa May Alcottin klassikkoromaaniin Pikku naisia. Streep näyttelee täti Marchia ja elokuvan on ohjannut Greta Gerwig.
Yksityiselämä
Streep seurusteli näyttelijä John Cazalen kanssa tämän kuolemaan saakka maaliskuuhun 1978. Streep meni naimisiin kuvanveistäjä Don Gummerin kanssa 15. syyskuuta 1978. Heillä on neljä lasta: Henry Wolfe Gummer (s. 1979), Mamie Gummer (s. 1983), Grace Gummer (s. 1986) ja Louisa Jacobson Gummer (s. 1991) ja yksi lapsenlapsi (s. 2019, äiti Mamie). Mamie ja Grace ovat näyttelijöitä ja Henry on muusikko.
Valikoitu filmografia
pienois|pysty|Meryl Streep [[Berliinin elokuvajuhlat|Berliinin elokuvajuhlilla helmikuussa 2016.]]
LM.C
LM.C (Lovely Moco-Chang.com) on Mayan (laulu) ja Aijin (kitara) vuonna 2003 perustama japanilainen yhtye. LM.C:n sessiojäseninä toimivat Hiko (bassokitara), DEATH-O (rummut), Jaykay (koskettimet), DENKI-MAN （Vj）
Ennen LM.C:tä Maya toimi Miyavin sessiokitaristina, kun taas Aiji puolestaan soitti Pierrotissa.
Yhtyeen musiikkia ei voi lokeroida yhteen tyylilajiin, sillä kappaleet vaihtelevat rapin, rockin ja konemusiikin välillä tai ovat näiden sekoituksia.
Yhtye on myös esiintynyt Suomessa 8. helmikuuta 2009 Helsingin Glorialla. Yhtyeen toinen esiintyminen Suomessa tapahtui 5. huhtikuuta 2010 Helsingin Tavastia klubilla, ja kolmas 13. toukokuuta 2012 Helsingin Tavastia klub
Historia
Maya perusti LM.C:n muutaman muun henkilön kanssa vuonna 2003, mutta ensimmäiset vuodet jäivät hämärän peittoon. Kuten nytkin, Maya käytti keikoillaan sessiomuusikoita ja tällä tapaa vielä PIERROT:issa soittanut Aiji liittyi Mayan porukkaan esiintymisen ajaksi. Kun PIERROT ilmoitti lopettavansa vuonna 2006, Aiji liittyi Mayan bändiin kokopäiväiseksi jäseneksi. Kaksikko allekirjoitti levytyssopimuksen Pony Canyonin kanssa ja kaksi ensimmäistä singleä, Trailers (gold) ja Trailers (silver)tulivat markkinoille 10.2006. Loppu vuodesta bändi osallistui moniin tapahtumiin. Vuoden 2007 alussa ilmestyi uusi single OH MY JULIET. Singlen jälkeen julkaistiin poikien ensimmäinen albumi GLITTER LOUD BOX, joka ilmestyi markkinoille maaliskuun alkupuolella. Ensimmäisen albumin seurauksena oli suuri määrä uusia singlejulkaisuja. 2008 bändi esitti ensimmäiset keikkansa Japanin ulkopuolella Koreassa ja Taiwanissa.
Einoto
Einoto on maasaiden nimitys syntymälle. Maasait uskovat eräänlaiseen uudelleensyntymiseen. Vanhan kuollessa hän odottaa noin 100 vuotta jonka jälkeen sielu syntyy uudelleen samaan sukuun.
Synnytyksessä mukana on aina vanhempi samaan sukuun kuuluva nainen. Synnytyksessä hän puhuu itselleen ääneen saman suvun kuolleita henkilöitä. Oikean nimen sanoessaan lapsi syntyy. Maasai kulttuurissa osa heimoista uskoo noituuteen, ja jos lapsen epäillään olevan avioliiton ulkopuolinen, pitää miehen tappaa hänet, jotta suvussa ei eläisi noitaa.
Edelleen Alice
Edelleen Alice on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Wash Westmorelandin ja Richard Glatzerin ohjaama ja käsikirjoittama draamaelokuva. Se perustuu Lisa Genovan samannimiseen menestysromaaniin vuodelta 2007. Julianne Moore näyttelee kielitieteen professoria, jolla todetaan Alzheimerin tauti hänen täytettyään 50 vuotta. Hänen miestään Johnia esittää Alec Baldwin. Heidän lapsiaan Lydiaa, Annaa ja Tomia näyttelevät Kristen Stewart, Kate Bosworth ja Hunter Parrish.
Elokuva sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 8. syyskuuta 2014.
Huronit
thumb|230px|Huronien alkuperäinen kotimaa eli Wendake sijaitsi [[Suuret järvet|Suurten järvien alueella kirkkaansinisellä merkityn Georgianlahden itäisillä ja eteläisillä rannoilla.]] Huronit olivat Kanadan intiaaneja, jotka asuivat alun perin Ontariossa Huronjärven ja Ontariojärven välisellä alueella. He muodostivat usean heimon liittokunnan ja kuuluivat irokeesien kielikuntaan. Heidän oma alkuperäinen nimensä oli Wendat (”niemimaan kansa”), mutta ranskalaiset maahanmuuttajat antoivat heille nimen Huron, joka merkitsi tulkinnasta riippuen ”pörröpäitä” tai ”metsäläisiä”. Arviot huronien alkuperäisestä lukumäärästä vaihtelevat 18 000:n ja 40 000:n välillä.
Passau
Passau on kaupunki Saksan Baijerin osavaltion itäosassa Itävallan rajan tuntumassa. Passaussa kolme jokea yhdistyy, Tonava, Inn ja Ilz. Kaupungin lempinimi onkin Dreiflüssestadt.
Huronit
1600-luvulla eurooppalaisten mukana tullut isorokko ja sodankäynti irokeeseja vastaan hävittivät suurimman osan huroneista. Hengissä selvinneet jakaantuivat moniksi ryhmiksi. Pieni osa heistä jatkoi elämäänsä oman nimensä alla, mutta monet vangeiksi joutuneet sulautuivat myöhemmin irokeesien liittokunnan heimoihin. Yksi huronien pakolaisryhmistä tunnetaan 1600-luvun lopulta alkaen nimellä wyandotit.
Eurooppalaisten tulo
200px|thumb|[[Samuel de Champlain ranskalaisjoukkoineen solmi hyvät kauppasuhteet huroneihin.]] Ensimmäiset eurooppalaiset alukset poikkesivat Pohjois-Amerikan itärannikolla 1500-luvulla. Saman vuosisadan lopulla kehittyi St. Lawrence -joen suualueelle Tadoussac, josta tuli senhetkisen ranskalaisen kaupan keskus. Kalastajat, valaanpyytäjät ja turkiskauppiaat poikkesivat yhä useammin Tadoussacissa, joka sijaitsi montagnais-intiaanien mailla tundra-alueen eteläreunalla. Saint Lawrence-joesta muodostui eurooppalaisten tärkein kauppareitti. Alueella tapahtuvaa vesiliikennettä valvoivat montagnaisien lisäksi huronit ja heihin vihamielisesti suhtautuvat irokeesiliiton mohawkit. Vuonna 1608 syntyi ensimmäinen siirtokunta, kun Samuel de Champlainin johtamat ranskalaiset perustivat Uuden-Ranskan, jonka keskuspaikaksi rakennettiin hyvin suojattu Quebec. Paikalla sijaitsi alun perin huron-kylä Stadacona. Champlain miehineen ystävystyi huronien kanssa ja osallistui joihinkin näiden sotaretkiin irokeeseja vastaan vuosina 1609 ja 1615. Näissä sodissa huronit menestyivät melko hyvin ranskalaisten tuen turvin. Huronien turkiskauppa alkoi kukoistaa Uuden-Ranskan siirtolaisten kanssa, kun irokeesit taas joutuivat etsimään kauppakumppaneita Uuden-Hollannin uudisasukkaista.
Passau
Passaun nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Pyhän Tapanin tuomiokirkko.
Huronit
Eurooppalaisten tulo
Jesuiitat aloittivat lähetystyönsä huronien parissa vuonna 1626. Huronien kyliin ilmestyi yli kaksikymmentä lähetysasemaa, mutta käännytys kristinuskoon ei käynyt odotetulla tavalla. Epäluuloiset huronit eivät olleet erityisen halukkaita luopumaan omasta uskostaan. Ranskalaiset olivat tyytymättömiä huronien käytökseen, eivätkä aseistaneet näitä kunnolla. Lisäksi Uusi-Ranska oli hinnoitellut muskettiensa hinnat liian korkeiksi. Kesällä 1634 Ranskasta tulleiden siirtolaisten mukana kulkeutuneet taudit pyyhkäisivät yli Saint Lawrencen laakson. Tuhkarokko, influenssa ja varsinkin isorokko surmasivat seuraavien vuosien aikana lähes puolet huroneista. He pystyivät kuitenkin hallitsemaan turkiskauppaa Quebeciin. Huronien näkyvä rooli ranskalaisten ja paikallisten heimojen turkiskaupan välittäjänä ei miellyttänyt irokeesien liittokunnan päämiehiä. Vahvistamalla iskuvoimaansa hollantilaisten myymillä musketeilla irokeesit valmistelivat työntymistään huronien maaseudulle parempien metsästysmaiden toivossa.
Passau
Aiheesta muualla
thumb|left|450px|Passau.
Huronit
Irokeesihyökkäykset
Vielä 1640-luvun alkupuolella huronit saavuttivat joitakin yksittäisiä voittoja irokeesien kanssa käydyissä taisteluissa. Vuonna 1642 he menettivät Ahatsistarin, yhden suurimmista sotapäälliköistään. Tärkeän johtajan menetys heikensi huronien liittokunnan yhteistoimintaa. Irokeesien kyky toimia pitkäjännitteisesti käänsi tilanteen heidän edukseen. Heimoneuvoston hyväksymät sotasuunnitelmat toteutettiin maltillisesti. Samalla kun mohawkit ja oneidat ajoivat huronien liittolaiset algonquinit ja montagnaisit pois St. Lawrentin jokilaaksoista, keskittyivät läntiset irokeesit senecat, onondagat ja cayugat huronien lyömiseen.
Hyödyntämällä sotilasliittonsa laajoille alueille leviävää vaikutusvaltaa irokeesit eristivät ranskalaiset Montrealiin sulkemalla vesiliikenteen Ottawajoella. Myös huronien eristäminen kaikista liittolaisistaan helpotti irokeesien tulevia hyökkäyksiä. Rauha olisi mahdollisesti saatu säilymään mikäli irokeesit olisivat päässeet osallisiksi huronien ja Uuden-Ranskan tuottoisaan turkiskauppaan. Huronit eivät kuitenkaan suostuneet tähän. Vuonna 1647 musketein aseistautuneet irokeesien sotajoukot aloittivat huronkylien valtaamisen toinen toisensa jälkeen. Sotatila jatkui pari vuotta. Vuoden 1649 maaliskuussa noin 2 000 mohawk- ja senecasoturia tarpoi läpi lumen ja tuhosi muutamien tuntien aikana kaksi huronien pääkylää. Samalla kylissä olleet lähetysasemat poltettiin ja yhdeksän jesuiittapappia surmattiin huronien mukana. Kaksi pappia, Gabriel Lalemant ja Jean de Brebaut, pääsivät hengestään irokeesien kidutuspaaluihin sidottuina. Kidutuksesta vastasivat edellisten sotien aikana senecoihin adoptoidut huroni-soturit. He pitivät Lalemantin ja Brebautin tuomaa kristinuskoa suurimpana syynä huronien kokemaan tuhoon. Kaikkiaan noin 30 huronien kylää tuhottiin. 250px|thumb|Heistä 300 asettui Quebecin pohjoispuolelle paikkaan, joka myöhemmin tunnettiin Lorettevillenä.
Monet vangiksi päätyneistä huroneista adoptoitiin irokeesien omiin sukuihin. Paenneet jakaantuivat kymmeniksi eri ryhmiksi. Useat heistä asettuivat lähelle Quebecia ranskalaisten suojelun alle. Osa metsiin ja erämaihin paenneista menehtyi viluun, nälkään ja ampumahaavoihin. Jotkut selvisivät hengissä länteen ja yhdistyivät muihin irokeesien tuhoamien kansojen pakolaisiin. He samoilivat siouxien asuttamille Wisconsinin metsämaille. Tämän pakolaisryhmän ydin muodostui wyandoteista, joka oli muuan huronliittokunnan jäsenheimoista. Jälkeenpäin jotkut tutkijat tulleet siihen tulokseen, että wyandotit olivat läheisempää sukua irokeesiliiton senecoille kuin muinaisille huroneille. Kirjallisuus on kuitenkin pääsääntöisesti pitänyt niin huroneita kuin wyandotejakin yhtenä ja samana kansana.
Osa huroneista jäi jesuiittapappien kanssa Sainte Marien lähetysasemalle Ontarioon odottamaan lopullista tappavaa irokeesihyökkäystä, jota ei kuitenkaan tullut. Toukokuussa 1649 irokeesit lopettivat saartonsa ja Ste. Marien asukkaat päättivät siirtyä kanootein Christianin saarelle Georgianlahdelle. Lähtiessään jesuiitat ja huronit sytyttivät lähetysasemansa palamaan. Matkalla uuteen piilopaikkaan heihin liittyi useita huronien pakolaisryhmiä ja populaatio nousi hetkellisesti useaksi tuhanneksi. Talvella 1649–1650 useimmat saaren asukeista menehtyivät sääolosuhteiden ja irokeesihyökkäysten seurauksena. Seuraavana kesänä noin 1 000 kristinuskoon tullutta huronia jätti saaren. Heistä 300 asettui Quebecin pohjoispuolelle paikkaan, joka myöhemmin tunnettiin Lorettevillenä. Täällä huronit koettivat huonoin tuloksin elvyttää vanhaa kulttuuriaan. 1600-luvun lopusta seuraavan vuosisadan puoliväliin huronit auttoivat ranskalaisia sodissa irokeeseja ja englantilaisia vastaan.
Wyandotit
Wyandoteiksi sulautuneet huronit ja heihin liittyneet muiden heimojen pakolaiset siirtyivät vuosina 1680–1690 jesuiittapappi Jacques Marquetten johdolla Michiganiin. Seuraavan vuosisadan alussa wyandotit asettuivat Ohioon ja molemmin puolin Eriejärveä. Fort Ponchantrainin kauppa-aseman (nykyinen Detroit) perustanut ranskalainen Antoine de la motte Cadillac onnistui solmimaan hyvät kauppasuhteet wyandotien kanssa. Vähäisestä määrästään huolimatta (noin 1 500 henkeä, joista 300 sotureja) wyandotit pystyivät läsnäolollaan rauhoittamaan tulehtuneita suhteita ranskalaisten ja muiden Ohion intiaanien välillä. wyandotit hyödynsivät Detroitin ympäristön hyvät vesiyhteydet Suurille järville ja saivat kaupankäynnin intiaanien ja valkoisten välillä yltämään yhä laajemmille alueille.
Wyandotit jakoivat Ohion maaseudun shawneiden, delawarien ja mingojen kanssa. Ohion asukkaat, sen enempää intiaanit kuin ranskalaisetkaan, eivät pitäneet englantilaisten siirtolaisten lisääntyvistä määristä Ohiolaaksoon. Tästä seuranneet yhteenotot johtivat vuonna 1755 alkaneeseen sotaan, joka levisi kauas Eurooppaan Ranskan ja Britannian välille. Sotatila tunnettiin nimellä seitsenvuotinen sota. Pohjois-Amerikassa olleet brittien siirtokunnat olivat aluksi suurissa vaikeuksissa ja Ranskan joukot ottivat haltuunsa koko Ohiolaakson. Brittien huono intiaanipolitiikka sai monet alun perin heidän puolellaan sotineet heimot vaihtamaan puolta. Vuoden 1757 aikana yli 2 000 intiaanisoturia siirtyi markiisi Montcalmin johtamiin ranskalaisjoukkoihin. thumb|1880-luvun wyandoteja.
Britannian silloinen pääministeri William Pitt päätti lopettaa ranskalaisten herruuden Pohjois-Amerikassa lähettämällä valtavat sotalaivastot Euroopasta läntiselle Atlantille. Osa laivoista saartoi ranskalaisten muona- ja asekuljetukset osan kiiruhtaessa Amerikan rannikolle. Brittien sotavoimien vahvuus murskasi Ranskan hetkellisen ylivoiman nopeasti. Intiaaniliittolaiset, wyandotit mukaan lukien, vetäytyivät taistelukentiltä taka-alalle huomatessaan tilanteen saaman käänteen. Sodan ratkaisuhetket käytiin valkoisten armeijoiden välillä. Montreal ja Quebec antautuivat 1759. Muualla maailmassa sotatila päättyi Pariisin rauhaan.
Ranskan kärsimä tappio merkitsi Suurten Järvien alueen intiaaneille erään aikakauden vääjäämätöntä loppua. Nopeasti kasvava brittiläisten siirtokuntien puristus pienensi intiaanien elintiloja. Wyandotit ja naapuriheimot olivat huolissaan maittensa kohtalosta. Siirtolaiset eivät piitanneet rajalinjoista ja väkivaltaisuudet heidän ja intiaanien välillä lisääntyivät. Britannian hallitus koetti puuttua asiaan, mutta ei onnistunut pitämään siirtokuntiaan kurissa. Vuonna 1775 tilanne riistäytyi avoimeksi sodaksi. Britannia sai vastaansa kolmetoista omaa siirtokuntaansa. Wyandotit eivät päällikkönsä Duquadin (engl. Half-King) johdolla tukeneet sodassa sen kumpaakaan osapuolta, mutta tekivät kuitenkin muutamia sotilaallisia iskuja Britannian imperiumin puolesta. Useissa sodissa niin siirtolaisia kuin Yhdysvaltoja vastaan wyandotit aiheuttivat vastustajilleen katkeria tappioita. Vielä vuonna 1812 wyandotit osallistuivat brittien ja Yhdysvaltain armeijan väliseen sotaan kummallakin puolen rintamaa. Päällikkö Tarhe sotureineen taisteli Yhdysvaltain puolella, kun taas Walk-in-the-waterin johtamat wyandotit tukivat Britanniaa.
Seuraavien vuosikymmenien aikana Yhdysvaltain asutus levisi yli intiaanien viimeisten alueiden. Vuoden 1843 aikana wyandotit joutuivat luopumaan lopuista maistaan Ohiossa. He siirtyivät sekä Kansasiin että Oklahomaan Yhdysvaltain hallituksen määrääminä. Samalla he olivat viimeiset Ohiosta lähteneet intiaanit. Yli sata vuotta myöhemmin wyandotien jälkeläiset saivat Yhdysvaltain |hallitukselta korvauksia maistaan, joista heidän esi-isänsä olivat joutuneet pakotettuja luopumaan.
Nykyaika
thumb|270px|Uudelleenavatun Sainte Marien sisäänkäynti. Huronien aikoinaan polttaman Sainte-Marien lähetysaseman rauniot on onnistuttu nyttemmin kaivamaan esille ja rakentamaan uudelleen noudattamalla mahdollisimman paljon rakennusten alkuperäistä muotoilua ja tyyliä. Pyhäinjäännöksenä ovat säilyneet nähtävinä marttyyrinä kuolleiden jesuiittapappien Lalemantin ja Brebeufin luut.
Huronien kieli katosi 1910-luvulla, ja heidät tunnetaan nykyään enää Wyandot-nimellä. Pääasiassa wyandotien kotipaikka on Oklahoma. Lorettavillestä ja sen ympäristöstä löytyy kuitenkin yhä huroneita, jotka polveutuvat sinne aikoinaan paenneesta kansanosasta. Heidän kielenään on ranska. Kerran he olivat suuri kansakunta monine klaaneineen ja uskomuksineen, mutta tämän päivän huronit ovat puoliksi valkoihoisia, ja menneisyydestä on säilynyt ainoastaan tuohikanootin rakentaminen. Useampaankin otteeseen hiipunutta kulttuuria on kuitenkin ryhdytty elvyttämään hyvin tuloksin.
Nykypäivän huronit Kanadassa lasketaan wyandoteihin. Quebecin seuduilla asustaa noin 3 000 huron-wyandotia. Lisäksi heitä löytyy niin Kansasista kuin Michiganistakin. Vuonna 2001 tehdyn väestönlaskennan mukaan asuu Pohjois-Amerikan mantereella lähemmäs 8 000 wyandotia.
Elokuva Musta kaapu (Black Robe, 1991) kuvaa 1600-luvun olosuhteita, jesuiittojen käsityksiä ja alkanutta sotaa huronien ja irokeesien välillä.
Kylät ja elinkeinot
Huronit rakensivat talonsa jalavankuorista tehdyistä levyistä, jotka tuettiin paaluin. Suurimpien kylien talot olivat jopa 30-metrin pituisia ja niissä saattoi majailla 35–40 huronia. Ne erosivat irokeesien käyttämistä pitkistä taloista vain pyöreiden kattonsa vuoksi. Kyliä oli 18–25 ja joissakin yli 2 000 asukasta. Asuminen koettiinkin joskus ahtaaksi ja epämukavaksi. Suurin osa huronkylistä sijaitsi jokien ja purojen varsilla ja niiden reunoilla levisivät suuret maissipellot.
Huronien maa tunnettiin nimellä Wendake, mutta siitä on käytetty myös nimeä huronia. Pääosin alueet olivat kaunista kukkulaista jokien täyttämää maaseutua, jossa kalliomaisemaa oli niukasti. Talvet Wendakessa saattoivat olla kovia. Silloin sonnustauduttiin turkisvaatteisiin ja otettiin käyttöön lumikengät. Myös matala kelkka kuului liikkumavälineisiin, samoin reki.
Huronien asuttaman maaseudun alkuperäinen riista muodostui peuroista, karhuista ja majavista, vaikka nämä lukumääräisesti eivät esiintyneet niin runsaslukuisina kuin Eriejärven eteläisillä alueilla. Karhuille rakennettiin ansoja, majavat pyydystettiin verkkoihin. Vesistöjen ja metsien riistalinnut tarjosivat runsaat valikoimat lukuun ottamatta kalkkunaa, joka menestyi paremmin kauempana etelässä. Ehkä tärkeimmän elinkeinon muodosti kalastus, sillä lukuisten eri vesistöjen sammet, taimenet ja hauet tarjosivat toiseksi tärkeimmän ravinnonlähteen heti maanviljelyn jälkeen.