cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gunnar Halle
Halle pelasi urallaan Norjan pääsarjassa 163 ottelua, jotka kaikki Lillestrømissä. Hän voitti seurassa Norjan-mestaruuden kausina 1986 ja 1989 sekä Norjan Cupin kaudella 1985. Suurimman osan ammattilaisurastaan Halle pelasi Englannissa. Pääsarjatasolla 1. divisioonassa ja sen seuraajassa Valioliigassa hän pelasi 195 ottelua edustaen Oldham Athleticia, Leeds Unitedia ja Bradford Cityä. Toisella sarjatasolla 1. divisioonassa Halle pelasi 151 ottelua edustaen samoja kolmea seuraa ja lisäksi Wolverhampton Wanderersia.
Kehityskritiikki
Kehityskriitikoiden mukaan modernisaatiossa, teollistumisessa ja kapitalismissa on jotain perustavasti vialla. Heidän mukaansa ihmiset voivat elää onnellisempina yhteiskunnassa, jossa näitä ilmiöitä ei ole. Usein kehityskritiikkiin liittyy ekologinen tendenssi ja teollistunut yhteiskunta nähdään vaarallisena koko maapallon ekosysteemille.
Post-development
Kehityskritiikkiä on akateemisessa keskustelussa edustanut 1990-luvulla "post-development" -suuntaus, joka hylkää kehityksen. Post-development -suuntauksen edustajien mukaan kehitys on länsimaisen kulttuurin ajatus, jonka avulla orjuutetaan muiden kulttuurien ihmiset ja saadaan heidät haaveilemaan muiden ihmisten laatimista unelmista. Tähän liittyy usein voimakas kehitysmaille tarjottavan markkinatalous -ajattelun kritiikki. Post-development -ajattelun edustajien mielestä markkinatalous syrjäyttää perinteiset elämänmuodot, joissa ihmiset ovat tyytyväisempiä elämäänsä. Useimpien maiden kehityskokeilut ovat epäonnistuneet, ja tuottaneet näin lähinnä kärsimystä niiden kohteeksi joutuneille ihmisille.
Kehityskritiikin kritiikki
Kehityskritiikkiä ja post-developmentia on arvosteltu siten, että on väitetty kehitysmaiden ihmisten haluavan todellisuudessa kehitystä. Tiettyjä Itä-Aasian maita pidetään esimerkkinä siitä, että kehitys voi onnistua myös länsimaiden jälkijunassa tulevilta mailta. Samoin monet eivät hyväksy esimerkiksi eliniänodotteen olevan kulttuurisidonnainen arvo vaan pitävät sitä objektiivisena arvona.
Alison Cerutti
Alison Conte Cerutti (s. 7. joulukuuta 1986 Vitória) on brasilialainen rantalentopallon olympiavoittaja ja maailmanmestari. 203 senttimetriä pitkän ja 110 kilogrammaa painavan Ceruttin parina toimii nykyisin Bruno Oscar Schmidt.
Cerutti saavutti Emanuel Regon kanssa hopeaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta. Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Cerutti voitti kultaa Schmidtin kanssa. MM-kilpailuista Cerutti on saavuttanut kaksi kultaa, vuosilta 2011 Regon kanssa ja 2015 Schmidtin kanssa, sekä yhden hopean vuodelta 2009. Pan-Amerikan kisoista hänellä on yksi kulta vuodelta 2011.
Tuulen laakson Nausicaä (manga)
Tuulen laakson Nausicaä on Hayao Miyazakin käsikirjoittama ja piirtämä manga, jota julkaistiin vuosina 1982–1994 Animage-lehdessä. Miyazaki ohjasi myös saman nimisen piirroselokuvan vuonna 1984. Mangan juoni on elokuvan juonta pidempi ja monimutkaisempi.
Sarjakuva on vahvasti sodanvastainen. Miyazakin teoksille ominainen rakkaus lentämiseen näkyy mielikuvituksellisissa ja yksityiskohtaisesti kuvatuissa lentolaitteissa.
Vastaanotto
Suomalaisten sarjakuvaharrastajien Kvaak.fi-sivuston mukaan Tuulen laakson Nausicaä on maailmankirjallisuutta sarjakuvan muodossa. Kuvituksen herkkyys ja kauneus on lumoavaa. Metsä hyönteisineen on outo mutta myös etäisesti tuttu maisema. Miyazaki on luonut maailman, joka on yhtä aikaa satua ja totta. Sarjakuva pohtii tärkeitä teemoja: luonnon tasapainoa ja ihmisen asemaa siinä. Lukija joutuu ottamaan kantaa vaikeisiin eettisiin ratkaisuihin, joilla on seurauksensa. Miyazaki ”ei johdattele, ei tarjoa vastauksia, eikä etenkään tuomitse”. Kvaak.fi antoi Tuulen laakson Nausicaälle Herra Koipeliini -tunnustuspalkinnon vuoden 2009 parhaasta käännössarjakuvasta.
Lumo-sivusto kuvaa teoksen päähenkilöiden ansaitsevan pelastuksensa kokemalla kärsimystä kreikkalaisen tragedian mittakaavassa. Kuvitteelliseen maailmaan sijoittuvana sotakertomuksena Nausicaä vertautuu J. R. R. Tolkienin Taruun sormusten herrasta, mutta yhdistää ilmiasussaan ja sisällössään idän ja lännen kulttuureja.
Aiheesta muualla
Kaze no tani no Naushika Навсикая из долины Ветров Nausicaä of the Valley of the Wind Nausicaä of the Valley of the Wind Наусіка з Долини Вітрів
Hjalmar Gabriel von Bonsdorff
pienoiskuva|oikea|Hjalmar von Bonsdorff Hjalmar Gabriel von Bonsdorff (12. heinäkuuta 1858 Helsinki – 5. maaliskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat tilanomistaja, vapaaherra Hjalmar Erik Gabriel von Bonsdorff (1826–1905) ja Ulrika Karolina Wasenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1876 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1879, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1882 sekä lääketieteen lisensiaatiksi 1886. Von Bonsdorff väitteli Helsingin yliopistossa lääketieteen tohtoriksi 1889, sai dosentuurin 1891 ja toimi kirurgian ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa 1902–1918. Vuonna 1919 hänestä tuli lääkintäkenraalimajuri. Hänen merkittävin työuransa oli Helsingin Diakonissalaitoksen kirurgisen (1897–1918) ja lastenosaston (1906–1914) ylilääkärin tehtävät. Hän oli myös 1919–1926 Suomen armeijan ylilääkäri ja 1928–1932 suojeluskuntien ylilääkäri. Hän oli kiinnostunut myös esimerkiksi tapaturmavakuutus- ja sairaanhoitajaopetuskysymyksistä.
Von Bonsdorff osallistui aatelissäädyssä valtiopäville 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1903–1905.
Hän oli naimisissa vuodesta 1886 Julia Maria Sofia Hirnin kanssa ja oli Adolf von Bonsdorffin velipuoli.
Amblyrhynchotes
Amblyrhynchotes on pallokalojen suku. Siihen kuuluu ainakin kaksi lajia, joista konnapallokala elää Afrikan rannikolta aina Kiinaan ulottuvalla alueella, kun taas Amblyrhynchotes rufopunctatus pysyy Tyynenmeren länsiosassa ja Etelä-Kiinan merellä.
Christoph Arnold
thumb|upright|Christoph Arnold Christoph Arnold (1650 Sommerfeld Leipzigin lähellä − 1695) oli tähtitieteellisistä havainnoista kuuluisa saksalainen talonpoika. Hän perusti omin varoin havaintotornin taloonsa ja oli ensimmäinen, joka käänsi huomion vuosien 1683 ja 1686 pyrstötähtiin ja teki havaintoja Merkuriuksen kulusta Auringon ohi 31. lokakuuta 1690. Hänen havaintonsa on julkaistu.
Carl von Bonsdorff
Carl Gabriel von Bonsdorff (9. lokakuuta 1862 Kangasala – 19. joulukuuta 1951 Helsinki ) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Helsingin yliopistossa Suomen ja Skandinavian historian ylimääräinen professori 1915–1927. Hän tutki läänityslaitoksen ja Suomen kaupunkilaitoksen historiaa ja vaikutti tutkimuksellaan Ålands ställning under Finlands förening med Sverige (1920) siihen, että Ahvenanmaan katsottiin kuuluvan Suomeen.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat piirilääkäri Carl Edvard von Bonsdorff ja Hilda Fredrika Dahl. Von Bonsdorffin puoliso vuodesta 1887 oli Bertha Johanna Sumelius (1863–1950). Von Bonsdorffin veli oli Axel Robert von Bonsdorff ja poikansa lääkäri ja sisätautiopin professori Bertel von Bonsdorff.
Elämänvaiheet
Von Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi 1880, valmistui filosofian kandidaatiksi 1884, filosofian lisensiaatiksi 1887 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1887. Hän laajensi tietämystään ja teki tutkimusta Ruotsissa 1885–1899 useaan otteeseen, Itämeren maissa 1888, Berliinissä ja Kööpenhaminassa 1889–1890 sekä Pietarissa 1911.
Työuransa von Bonsdorff aloitti valtionarkiston ylimääräisenä virkamiehenä 1884–1889, hän toimi myös 1885–1895 historianopettajana Hilja Tavaststjernan rouvasväenkoulussa sekä yksityisessä ruotsinkielisessä tyttökoulussa 1893–1899. Helsingin yliopistossa von Bonsdorff työskenteli 1887 Pohjoismaiden historian ruotsinkielisenä dosenttina, hoiti lainopin ylioppilaiden Pohjoismaiden historian opetusta 1888–1911, Suomen, Venäjän ja Pohjoismaiden historian virkaa toimittavana professorina vuosina 1891–1915 moneen otteeseen, pohjoismaiden historian ylimääräisenä professorina 1898 ja Suomen ja Skandinavian historian professorina 1915–1927.
Seututie 210
Seututie 210 on seututie Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakuntien alueella Suomessa.
Carl von Bonsdorff
Elämänvaiheet
Valtiopäiville von Bonsdorff osallistui aatelissäädyssä 1888, 1891, 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Åbo Akademin toimintaa pohtineessa komiteassa hän oli jäsenenä 1913–1918, maakunta-arkistokomitean jäsenenä 1917 ja Helsingin kaupungin historiatoimikunnan jäsenenä vuodesta 1913. Suomen Historiallisen Seuran jäsenenä hän oli vuodesta 1889 ja kahdesti seuran puheenjohtajana. Suomen Tiedeseuran jäsen hän oli vuodesta 1905 ja puheenjohtajana 1921–1922, Suomen kirkkohistoriallisen seuran hallituksen jäsen 1920–1929, Svenska litteratursällskapet i Finland -seuran hallituksen jäsen 1917–1934, Ehrensvärd-seuran puheenjohtaja 1922–1936 ja hallituksen jäsen vuodesta 1936. Historiallisen Yhdistyksen kunniajäseneksi von Bonsdorff valittiin 1932, Åbo Nationin inspehtorina hän toimi 1926–1927 ja hänet valittiin myöhemmin sen kunniajäseneksi.
Opinnot
Carl-pojan syntyessä isä von Bonsdorff toimi piirilääkärinä Kangasalla, josta perhe 1870-luvun alussa muutti Tampereelle. Kotona puhuttiin ruotsia, mutta suomenkielisellä asuinseudulla lapsi oppi myös suomen. Tampereen yläalkeiskoulussa opetettiin joitakin aineita suomeksi, joten poika harjaantui myös kirjoittamaan suomeksi. Kun Carl von Bonsdorff lapsuudessaan oppi kaksikieliseksi, ei hänestä koskaan tullut kielitaistelijaa monen muun aikalaisensa ja kollegansa tapaan. Nuorempana hän suosi kyllä fennomaanien ajatuksia, vaikka myöhemmällä iällä samaistuikin ruotsinkielisiin.
Seututie 210
Osoitenimellä tiellä on Loimaalla Hirvikoskenkatu, Hirvikoskentie ja Oripääntie, Oripäässä Hirvikoskentie ja Yläneentie, Pöytyällä Oripääntie ja Hinnerjoentie ja Eurassa Yläneentie.
Carl von Bonsdorff
Opinnot
Tampereella ei ollut lukiota, joten nuori Carl päätti jatkaa opintojaan Turussa, jossa hänellä oli sekä isän että äidin puolen sukulaisia. Opinnot Turun klassillisessa lyseossa viitoittivat myös tulevan elämänuran. Lyseon historian opettajana oli historioitsija Karl Konstantin Tigerstedt (1822–1902). Hän sai Carlin innostumaan historiasta niin, että tällä aina oli aineessa korkein arvosana. Tigerstedt julkaisi 1876–1887 kirjoitussarjan Bidrag till Kexholms läns historia under drottning Kristinas regering ja varmaan kiinnostus 1600-lukua kohtaan näkyi myös opetuksessa. Myöhemmin Carlin ensimmäiset tieteelliset tutkimukset kohdistuivat juuri Kristiinan aikaan.
Absorptio (kemia)
pienoiskuva|Röntgenkuva [[Lyijymyrkytys|lyijymyrkytyksen saaneen ihmisen nivelestä. Lyijy absorboituu luuhun ja vapautuu sieltä hyvin hitaasti.|alt=]]
Kemiallinen absorptio tarkoittaa fysikaalista tai kemiallista ilmiötä, jossa atomit, molekyylit tai ionit pidättyvät nesteeseen, kaasuun tai kiinteään aineeseen. Absorptio toiseen aineeseen voi tapahtua kuitenkin ilman kemiallista reaktiota. Jos taas aine kiinnittyy tai imeytyy kiinteän aineen pintaan, kyseessä on adsorptio. Esimerkkejä absorptioista ovat lääkkeen imeytyminen kudokseen, hiilidioksidin liukeneminen veteen tai sokerin liukeneminen kahviin.
Carl von Bonsdorff
Opinnot
Epävarmuus vaivasi von Bonsdorffia uran valinnan suhteen. Hän aikoi oppikoulun opettajaksi, mutta valmistuttuaan maisteriksi hän päätti valita tieteellisen uran. Suomessa ja Ruotsissa tehdyt kaksivuotiset tutkimukset valmistuivat 1886, jolloin lisensiaattiväitöskirja näki päivänvalon. Om donationerna och förläningarna samt frälseköpen i Finland under drottning Kristinas regering -nimisen tutkimuksen näkökulma oli hallinnollinen ja aihe taloushistoriallinen. Siinä tutkittiin 1600-luvun historian keskeistä kysymystä, miten paljon runsaat läänitykset vähensivät kruunun tuloja. Suomessa aihetta ei aiemmin juuri ollut tutkittu, ja taloushistoria oli noihin aikoihin muutenkin suuren mielenkiinnon kohteena.
Seututie 210
Välittömästi tien varteen jääviin merkittäviin kohteisiin kuuluu Loimijoen rannassa Vanhankirkontien risteyksen luona Loimaan vanha hautausmaa, jolla on sijainnut keskiaikainen Loimaan sakaristo.
Pelham Humfrey
Pelham Humfrey (1647 tai 1648 – 14. heinäkuuta 1674 Windsor) oli englantilainen säveltäjä ja luutisti, joka tunnetaan hymneistään ja hengellisistä soololauluistaan. Hän toimi aluksi kuoropoikana hovikappelissa Henry Cooken johdolla. 17-vuotiaana hänet lähetettiin opintoja varten Ranskaan ja Italiaan. Hän sai kuninkaallisen luutistin ja hovikappelin gentlemanin (aikuinen mieslaulaja) arvot ollessaan vielä ulkomailla. Hän palasi Englantiin vuonna 1667 ja seurasi myöhemmin Cookea kuoropoikien opettajana; yksi hänen oppilaistaan oli Henry Purcell.
Humfrey oli yksi monodisen tyylin englantilaisista mestareista. Ranskalaisten, etenkin Jean-Baptiste Lullyn vaikutus kuuluu hänen soitinsävellystyylissään; italialaiset vaikutteet puolestaan korostuvat lauluosuuksissa. Onkin mahdollista, että Humfrey pääsi Ranskassa ollessaan Lullyn oppilaaksi. Hän todennäköisesti oli yhteydessä sekä tähän että Giacomo Carissimiin.
Humfrey sävelsi myös näyttämömusiikkia William Wycherlyn ja John Drydenin näytelmiin sekä William Shakespearen Myrskyyn. Monet Humfreyn lauluista ilmestyivät John Playfordin julkaisemissa kokoelmissa. Vuoden 1674 alussa Humfrey kärsi heikosta terveydentilasta, mihin viittaa myös 23. huhtikuuta päivätyn testamentin laatiminen. Hän kuoli heinäkuussa 26 vuoden iässä. Hän sai hautapaikan Westminster Abbeysta.
Samuel Pepys tapasi Humfreyn yhteisen päivällisen merkeissä marraskuussa 1667 ja luonnehti tämän jälkeen nuorta säveltäjää turhamaiseksi ja muiden kykyjä vähätteleväksi. Pepys kuitenkin samalla osoitti ihailua Humfreyn musiikkia kohtaan.
Papinkaurat
Papinkaurat (Billbergia) on ananaskasvisuku (heimo Bromeliaceae), jonka lajeja käytetään huonekasveina. Suvun lajeja tavataan luonnonvaraisena lähinnä Keski- ja Etelä-Amerikassa.
Lauberhorn
Lauberhorn on 2 471 metriä korkea vuori Sveitsissä, Bernin Alpeilla, Lauterbrunnenin kunnassa, lähellä Wengenin kylää.
Vuori on tunnettu alppihiihtokilpailuistaan, erityisesti vuosittain tammikuussa laskettavasta Alppihiihdon maailmancupin klassikkokilpailusta, Lauberhornin kilpailusta. Lauberhornin syöksylaskurata on maailmancupin pisin, huippunopeudeltaan nopein ja korkeuseroltaan suurin maailmancuprinne.
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1921
Jääkiekon Euroopan-mestaruus vuonna 1921 ratkaistiin yhdessä ottelussa, joka pelattiin Tukholmassa 18. helmikuuta.
Eem-interglasiaali
Eem-interglasiaali oli viime jääkautta edeltänyt lämmin kausi noin 131 000–114 000 vuotta sitten. Se oli pleistoseenin viimeinen interglasiaali. Kausi oli laajalti nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Jäätiköt ja tundrat olivat nykyistä suppeampia. Jaloja lehtipuita kasvoi Oulun korkeudella. Etelä-Englannissa oli subtropiikin eläimistöä. Merenpinta oli nykyistä korkeammalla. Etelä-Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Euroopassa eli neandertalinihmisiä.
Itämeren paikalla ollut Eemmeri oli yhteydessä Vienanmereen eristäen Fennoskandian omaksi saarekkeekseen. Myös Pohjois-Venäjällä meri peitti laajoja nykyään kuivia alueita. Niinpä Taimyrin niemimaan ylävät alueet olivat saari ja rannikko sen kohdalla noin 60 leveysasteella.
Jattujärvi
Jattujärvi on Pirkanmaalla Sastamalan (entinen Suodenniemi) ja Satakunnan Porin (entinen Lavia) rajalla Jätinmaan kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Kauvatsanjoen ala-osan alueen Kiikoisjoen alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä ja leveys 200 metriä. Järven rantaviiva on 1,2 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta itäranta rajautuu peltoon. Järvellä on kolme loma-asuntoa. Aivan järven pohjoisrannassa on Lavian kunnan aluetta.
Eem-interglasiaali
Euroopassa eli neandertalinihmisiä, jotka ovat sittemmin kuolleet sukupuuttoon.
Jattujärvi
Historiaa
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Jattijärvi".
Eem-interglasiaali
Eem-kauden ilmasto
Eem-kausi kesti Pohjois-Saksan liejukerrostumien mukaan noin 12 000 vuotta. Eem-kaudella oli huipussaan hyvin lämmintä, ja vuodenaikavaihtelut luultavasti nykyistä suurempia. Talvet olivat yleensä nykyistä lämpimämpiä ja kosteampia pohjoisella pallonpuoliskolla, mutta jotkut alueet hieman nykyistä viileämpiä. Kausi päättyi monista Keski-Euroopan siitepölysarjoista päätellen melko äkkiä.
Nimenomaan Eemin varhaisessa lämpimässä vaiheessa talvet olivat kosteita ja leutoja ja ilmasto mereinen. Kaudella oli lämpimimmillään Siperiassa tundraa vain aivan Taimyrin niemimaalla ja idempänä Keski- ja Itä-Siperian pohjoisrannoilla joillain alueilla. Villamammutti lienee harvinaistunut kauden alussa. Suomen lähialueilla Baltian altaassa Eem-kauden jääkauden megafaunalöydöt ovat harvinaisia, minkä syiksi on ehdotettu mannerjäätikön löytöjä hävittävää vaikutusta ja näiden eläimien todellisesta harvinaisuudesta.
Korkeimmillaan merenpinta nousi 4–6 metriä nykyisen tason yläpuolelle. Etelämantereella ja Grönlannissa oli 3–5 astetta nykyistä lämpimämpää, ja Grönlannin mannerjäätikkö saattoi olla 30–50 % nykyistä pienempi.
Eem-kautta vastaa varhainen Monastirian-rantaviiva eli Tyrrhenian II -rantaviiva. Joidenkin tietojen mukaan Eem-kauden ilmasto olisi ollut nykyistä epävakaampi. Nämä tiedot perustuvat mm. Grönlannista porattuun GISP 2-jäänäytteeseen, jossa näyttää olevan nopeita vaihteluita. Näiden epäillään johtuvan osaksi jään ja alla olevan maan vuorovaikutuksesta, joka on mm. rutannut jään laskokselle niin, että vanhempi kerrostuma on tullut uuden päälle. Tämän arvellaan kertovan jääkentän melkein sulaneen Eem-kaudella. Myöhempien tutkimusten mukaan Eem-kaudella oli joitain ilmastonvaihteluja, muttei siinä mitassa kuin GISP 2-näytteen mukaan. Kauden ilmaston on havaittu alku- ja loppuvaihetta lukuun ottamatta olleen melko vakaa, niin kuin nykyisen holoseenikaudenkin.
Lämpötilat Eem-kaudella
Muinaisten siitepölyjen mukaan Eem-interglasiaali oli keskivaiheillaan 120 000 vuotta sitten pohjoisessa ja keskisessä Euroopassa 2–3 astetta nykyistä lämpimämpi. Toisten tietojen mukaan maapallon keskilämpötila oli Eem-kaudella noin 6 000 vuoden takaista holoseenin lämpötilaoptimia 2 astetta eli 4 astetta nykyistä lämpimämpi. Planktonlajiston perusteella kylmiä jaksoja olisi ollut 127 000–126 000, 122 000–121 000 ja 117 000 vuotta sitten.
Varsinkin Euraasian mantereen sisäosat lämpenivät talvella, Moskovan seuduilla tammikuun keskilämpö nousi jopa 11 astetta.
Englannin kesälämpötila oli kolme astetta nykyistä korkeampi, ja alueen ilmasto muistutti nykyisen Etelä-Ranskan ilmastoa Bordeaux'n tai jopa Barcelonan leveyksillä.
Lämpötila lienee aaltoillut rajusti MIS 5 -vaiheen alkaessa, sillä edellisen MIS 6 -vaiheen lopussa Portugalin länsipuolen meriveden lämpötila oli noin 15–16 astetta, mutta putosi 130 000 vuotta sitten noin 11 asteeseen. Tämä saattaa kieliä viime jääkauden loppuvaiheen nuoremman dryaskauden tyyppisestä "takatalvesta". Mutta noin 13 000–124 000 vuotta sitten meriveden lämpötila nousi noin 10 astetta, ja erityisen rajusti, noin seitsemän astetta 126 000–124 000 vuotta sitten.
Sateet Eem-kaudella
Etelä-Aasiassa satoi Kaspianmeren ja Araljärven pohjoispuolisten arojen seuduilla noin 100 mm nykyistä enemmän ja Krimin niemimaalla jopa 200 mm nykyistä enemmän. Tämän mukaan Eurooppa oli Eem-kaudella nykyistä huomattavasti kosteampi. Niinpä Volgan suistossa satoi 60 mm/v ja Araljärven seuduilla 500 mm. Krimin niemimaalla satoi 1 000 mm samoin kuin Pohjois-Puolassa. Itä-Siperiassa Lena-joella satoi 400 mm eli 100–200 mm nykyistä enemmän.
Eem-kauden loppu
Joissain tarkasteluissa lämpökauden katsotaan jatkuvan pienten jäätiköitymisten yli 75 000 vuoden takaiseen aikaan asti, jolloin Veiksel-jääkausi alkoi koko ankaruudessaan. Kausi päättyi noin 5 000 vuoden aikana tapahtuneeseen asteittaiseen, jossain määrin aaltoilevaan 10 asteen viilenemiseen kohti jääkautta. Eemin viileneminen näkyy kasvillisuuskäyrissä noin 120 000 vuotta sitten, ja 117 500 vuotta sitten männyn määrä romahti nopeasti ja kylmään ja kuivaan liittyvän marunan (Artemisia) määrä lisääntyi rajusti Siperiassa 500 vuodessa.
Eem-kausi Suomessa
Suomen keskilämpötila oli eräiden tietojen mukaan 2–4 °C, toisten jopa yli 4 °C korkeampi kuin nyt. Heinäkuu oli 0–4 °C nykyistä lämpimämpi, elokuu yli 3 °C lämpimämpi. Tammikuu oli Suomessa 2–8 °C nykyistä lämpimämpi, helmikuu yli 4 °C nykyistä lämpimämpi. Suomessa satoi 50–100 mm nykyistä enemmän.
Etelä-Suomesta oli suuri osa veden peitossa, ja Itämerestä oli yhteys Vienanmereen, ja suuri osa Fennoskandiaa oli saarena. Sekametsä ulottui Oulun korkeudelle tai jopa napapiirille asti, sen pohjoispuolelle Lapissa oli havumetsää. Ainavihannan lehtimetsän vyöhyke ulottui Etelä-Ruotsissa hieman Skånen pohjoispuolelle asti, ja tammi kasvoi Pietarin leveydellä.
Eem-interglasiaalin Suomen kasvistossa pistää silmään pähkinäpensaan esiintyminen suurina määrinä. Etelä-Pohjanmaalle ulottuivat saarni (Fraxinus), misteli sekä orjanlaakeri, mitkä viittaavat leutoihin talviin. Valkopyökki (Carpinus) levisi eteläiseen ja keskiseen Pohjanmaahan myöhäisessä viilenevässä Eemin vaiheessa, jolloin kuusi yleistyi. Kuusen mukana levisi maahan nykyään Etelä-Ruotsissa viihtyvä kuningassaniainen (Osmunda regalis). Ilmaston kylmetessä mänty ja koivu yleistyivät, Lappiin saapui lehtikuusta ja lopulta koivu oli kasvillisuuden päälaji Pohjanmaalla ennen tundran ruohovartisten kasvien leviämistä alueelle.
Eem-interglasiaalin kasvistoa
Eem-interglasiaalikaudella on nähtävissä kasvillisuuden kehityssarja ensin tundralajeista koivuun ja mäntyyn, sitten jalopuihin ja taas koivuun ja tundraan.
Metsiä kasvoi Nordkappissa Norjassa, nykyisellä tundra-alueella. Puita kasvoi eteläisellä Baffininsaarella nykyisellä tundralla, millä pituusasteella nykyinen puuraja on Quebecin Kuujjuaqissa. Preerian ja metsän raja oli Teksasissa nykyistä lännempänä, Lubbockin lähellä, nykyäänhän se on Dallasin lähellä. Lapissa ja Kuolan niemimaalla kasvoi havumetsää Jäämeren rannoillakin. .
Englannissa kasvoi pääasiassa tammimetsiä mutta myös Etelä-Euroopan puulajeja kuten montpellier’nvaahteraa.
Etelä-Grönlantiin levisi kaudella ensin leppä, sitten kuusi, mänty ja marjakuusi.
Eem-interglasiaalin eläimistöä
thumb|250px|Eemin kauden nilviäisten esiintymistä eri syvyisissä kerrostumissa esittävä kaavio. Englannissa oli virtahepoja jopa Durhamin piirikunnassa asti. Niiden jäänteitä on löydetty muun muassa Devonista, Bockfastleighin Dart Bridgestä. Lisäksi Englannissa eli metsänorsuja ja Merckin sarvikuonoja, leijonia, täplähyeenoja, susia sekä suorasyöksyhampaisia norsuja.
Alla on listattu Eem-kauden eläinlajeja:
Hannu Koskinen
Hannu Koskinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Kimry
Kimry on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan rannalla 133 kilometriä Tveristä itään. Kaupunki on Kimryn piirin keskus. Kaupungissa asui 49 623 henkeä (vuonna 2010).
Ensimmäinen maininta Kimryn kylästä on vuodelta 1546. 1900-luvun alussa se oli Tverin läänin suurimpia kyliä ja huomattava nahka- ja jalkineteollisuuden keskus. Vuonna 1917 Kimrystä tuli kaupunki. Kaupungin läpi kulkevan Moskovan ja Kaljazinin välisen rautatien asema (Savjolovo) sijaitsee kaupungin kaakkoisosissa. Aseman yhteyteen perustettiin konepaja ja asuintaajama, joka nykyään kuuluu kaupungin yhteyteen.
Kimryn nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa pystytetty Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko, uusvenäläiseen tyyliin rakennettu kauppahalli, jugendtyyliset tiili- ja puurakennukset. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo ja teatteri.
Finlandia Uistin
Finlandia Uistin Oy on toinen suomalainen Kalkkisissa toiminut uistinvalmistaja, jonka liikeidea perustuu vaappuviin uistimiin. Samankaltainen liikeidea on Päijänteen kalastusta varten ollut myös Rapalalla. Finlandia Uistimen perustivat Hannu ja Kalevi Kangas vuonna 1963. Kokemusta uistinten teosta oli saatu Unto Saarisen Päijänne-uistimesta.
Vuosina 1963–1965 olivat Finlandia-Uistimen puu-uistimet Rapala-tyyppisiä eli balsa- tai kaarnarunkoisia, foliopäällysteisiä ja mustaselkäisiä. Vuonna 1966 luotiin pyrstöä vaaputtava Invincible (englantia, suomeksi Voittamaton) ja samalla luotiin Nils Master -tuotemerkki pääasiassa vientiä varten.
Nils Master Invincible oli aluksi tasapaksu uistin, kunnes Tenojoella Lapissa kalastanut Martti Pyymäki vuolemalla ohensi uistimen perän kapeammaksi, mikä tehosti lohenkalastusta. Kavennus siirtyi myös Finlandia Uistimen Nils Master -tuotantoon, jolloin Invincible sai lopullisen muotonsa. Malleja oli aluksi kuusi, sittemmin seitsemänä eri pituutena 44:n värisenä sekä syväuistimena, uppouistimena ja pintauistimena. Vuonna 2017 Invincible-malleja on 18 ja värejä pitkälti toista sataa.
Finlandia-Uistin osti 1978 ruotsalaisen 1940-luvulta peräisin olevan Tage Tysklindin Bete-uistinmerkin.
Invincible
Puu-uistimet valmistetaan edelleen Suomessa käsityönä apassi- tai balsapuusta.
Anton Lundell
Anton Olof Lundell (s. 3. lokakuuta 2001 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Florida Panthersin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Lundell osaa pelata myös laidassa. Panthers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 12. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020.
SM-liigasopimus HIFK:hon
Toukokuussa 2018 Lundell solmi HIFK:n kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Kaudella 2018–2019 hän pelasi ensimmäisen miesten pääsarjaottelunsa Mestarien liigan kolmannessa ottelussa 6. syyskuuta 2018 italialaista HC Bolzanoa vastaan. Vain 16-vuotias Lundell merkittiin HIFK:n nelosketjun keskushyökkääjäksi laidoillaan Teemu Engberg ja Micke-Max Åsten. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.41 minuuttia. SM-liigassa ensimmäisen ottelunsa Lundell pelasi runkosarjan kuudennella kierroksella 28. syyskuuta 2018 vieraissa Pelicansia vastaan. Hänet merkittiin HIFK:n kolmosketjun keskushyökkääjäksi laidoillaan Lennart Petrell ja Juho Keränen. Lundell sai ottelussa jääaikaa 13.12 minuuttia. Hän keräsi ottelusta teholukeman +1. Lundell sai myös yhden kahden minuutin jäähyn kampituksesta. Liigauransa avausmaalin Lundell teki neljännessä ottelussaan 4. lokakuuta 2018 Mikkelin Jukureita vastaan. Ottelussa juhlistettiin 70 vuotta täyttänyttä HIFK-legenda Heikki Riihirantaa, joka valitsi Lundellin ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Kaikkiaan Lundellin tulokaskausi toi hänelle runkosarjassa 38 ottelussa tehopisteet 9+10=19, joilla hän jakoi tulokkaiden pistepörssin viidennen sijan Jukureiden Mikko Kokkosen kanssa. Pelaamassaan 12 pudotuspeli- ja kolmessa CHL-ottelussa Lundell jäi ilman tehopisteitä.
NHL-varaus ja nousu HIFK:n kapteenistoon
Florida Panthers varasi Lundellin ensimmäisellä kierroksella 12. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäisenä varattu suomalaispelaaja.
Lundell nimettiin kaudeksi 2020–2021 vain 18-vuotiaana HIFK:n varakapteeniksi. 24. lokakuuta 2020 vieraissa Saimaan Palloa vastaan hän teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun onnistuttuaan maalinteossa neljästi. Lundellin maaleista kaksi syntyi rangaistuslaukauksilla. Hänestä tuli liigahistorian viides pelaaja, joka on tehnyt samassa ottelussa kaksi maalia rangaistuslauksilla. Lundell sivuaa ennätystä Jiří Kučeran, Mika Kortelaisen, Jan Čalounin ja Kalle Kermanin kanssa. Hänen kolmas osumansa jäi HIFK:n 2–5-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Pertti Ahokas valitsi Lundellin ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. 18. marraskuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan Lundell toimi HIFK:n kapteenina vain 19-vuotiaana, kun joukkue pelasi vajaalla kokoonpanolla flunssa-aallon vuoksi. Lundellista tuli HIFK:n seurahistorian nuorin kapteeni. HIFK voitti ylivoimaisesti maalein 11–1, ja Lundell teki ottelussa tehopisteet 2+4=6. Voitto on HIFK:n 2000-luvun suurin. Lundellista tuli SM-liigan historian kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana kuusi tehopistettä yhdessä ottelussa tehnyt pelaaja. Ennätys oli aiemmin Jouni Rinteen hallussa, jonka hän teki vuonna 1975 ollessaan 19 vuoden ja 8 kuukauden ikäisenä. Ennen Lundellia myös 2000-luvulla vain viisi pelaajaa oli onnistunut tekemään kuusi tehopistettä yhdessä ottelussa, edellisen kerran Lennart Petrell yli yhdeksän vuotta aiemmin helmikuussa 2011.
Helmikuussa 2021 Lundell joutui useiksi viikoiksi sivuun saatuaan koronavirustartunnan oltuaan Suomen A-maajoukkueen mukana Beijer Hockey Gamesissa. Hänen SM-liigan runkosarjansa kaudella 2020–2021 jäi eri maajoukkue-edustusten ja karanteenien myötä lopulta vain 26 ottelun mittaiseksi, mutta Lundell teki niissä lähes piste per peli -tahdilla tehopisteet 16+9=25 voittaen HIFK:n maalipörssin. Pudotuspeleissä Lundell teki kahdeksassa ottelussa tehopisteet 1+2=3. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
NHL-tulokassopimus Florida Panthersiin
Lundell teki kesäkuussa 2021 kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Florida Panthersin kanssa. Hän saavutti syksyn harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen NHL-kauden 2021–2022 avauskokoonpanosta. Lundell pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa runkosarjan avauskierroksella 14. lokakuuta 2021 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hänet merkittiin Panthersin kolmosketjun keskushyökkääjäksi laidoillaan Frank Vatrano ja Patric Hörnqvist. Lundell sai ottelussa jääaikaa 15.38 minuuttia, ja hän pelasi alivoimaa 5.26 minuutin ajan, mikä oli joukkueen hyökkääjistä toiseksi eniten Aleksander Barkovin jälkeen. Lundellille merkittiin teholukema +1. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan 19. lokakuuta 2021 vieraissa Tampa Bay Lightningia vastaan. Lundell sai ottelussa myös syöttöpisteen Brandon Montourin tekemään ylivoimamaaliin. Lundell valittiin ottelun ykköstähdeksi.
31. tammikuuta 2022 vierasottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan Lundell onnistui tekemään viisi syöttöpistettä, kun Panthers voitti ottelun lukemin 4–8. Hän keräsi ottelusta teholukeman +6. Lundellista tuli Panthersin seurahistorian kaikkien aikojen ensimmäinen tulokas, joka on tehnyt yhdessä ottelussa viisi syöttöpistettä. Ennen häntä koko NHL:ssä vastaavaan on yltänyt 12 muuta pelaaja ja heistä ainoastaan Gary Suter (4. huhtikuuta 1986) on yltänyt kuuteen syöttöpisteeseen. Lundellista tuli myös liigan kaikkien aikojen kolmas viisi tehopistettä yhdessä runkosarjaottelussa tehnyt suomalaistulokas Mikko Mäkelän (vuonna 1986) ja Teemu Selänteen (vuonna 1992) jälkeen. Hänestä tuli myös Panthersin seurahistorian eniten tehopisteitä yhden kalenterikuukauden aikana tehnyt tulokas, sillä Lundell teki tammikuun aikana 15 ottelussa tehopisteet 3+14=17. Hänen teholukemansa +20 oli kuukauden paras koko NHL:stä. Lundell valittiin liigan kuukauden tulokkaaksi.
Maajoukkueura
Lundell edusti Suomea maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän saavutti hopeaa. Lundell voitti tehopisteillä 4+3=7 joukkueensa sisäisen pistepörssin. Hän jakoi myös Suomen sisäisen maalipörssin voiton Arttu Ruotsalaisen ja Iiro Pakarisen kanssa sekä sisäisen syöttöpörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa. Lundell voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Valmennus valitsi hänet turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta suomalaispelaajasta. Lundell valittiin myös Saksaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä hän on pelannut 15 A-maaottelua tehopistein 5+4=9. Lundell pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa vain 19-vuotiaana Beijer Hockey Gamesissa 11. helmikuuta 2021 Ruotsin Malmössä Venäjää vastaan. Hänet merkittiin Suomen kakkosketjun keskushyökkääjäksi laidoillaan Jere Innala ja Niko Ojamäki. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Lundell teki viidennessä ottelussaan Carlson Hockey Gamesissa 15. toukokuuta 2021 Prahan O2 Arenalla ylivoimalla Ruotsia vastaan.
Lundell pelasi myös alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2018 ja 2019, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Lundell valittiin vuoden 2018 turnauksessa Slovakiaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi, kun hän oli tehnyt ottelussa tehopisteet 1+3=4. Vuoden 2019 turnauksessa Lundell toimi Suomen varakapteenina. Valmennus valitsi hänet joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Lundell valittiin myös Kanadaa vastaan pelatun avausottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Pelityyli
Syyskuussa 2018 Lundell kertoi olevansa pelityyliltään kahden suunnan hyökkääjä, joka järjestää maalipaikkoja itselleen ja ketjukavereilleen. Hän mainitsi olevansa vahvimmillaan hyökkäyspäässä, mutta myös puolustavansa tunnollisesti. Hän kuvaili vahvuuksikseen myös aloitukset ja kiekonhallinnan. Toisaalta Jukka Jalonen moitti Lundellia juuri puolustuspelaamiseen liittyvistä ongelmista vuoden 2021 maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä. Lisäksi Lundell mainitsi kehityskohteekseen luistelun vuonna 2018. Luistelun ja vauhtiominaisuuksien merkitys korostuu pelin nopeutuessa ja sarjatason koventuessa.
Lundell on maininnut esikuvikseen Pavel Datsjukin ja Aleksander Barkovin.
Muuta
Lundell on taustaltaan suomenruotsalainen ja puhuu ruotsia äidinkielenään. Hänen pikkuveljensä Kasper pelaa hyökkääjänä HIFK:n alle 20-vuotiaiden joukkueessa. Veljesten isä Jan Lundell on entinen SM-liigatason maalivahti, joka toimii nykyään HIFK:n SM-liigajoukkueen maalivahtivalmentajana.
Anton Lundell käy lukiota Brändö gymnasiumissa. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa Espoon Palloseurassa.
Ilmari Bonsdorff
Ilmari Bonsdorffin vanhemmat olivat yliopettaja, professori Ernst Jakob Valdemar Bonsdorff ja Ida Charlotta Forssell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1902, filosofian lisensiaatiksi 1905 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1907.
Bonsdorff oli Helsingin yliopiston tähtitieteen ja geodesian dosenttina 1906–1918. Vuodesta 1908 hän toimi Pulkovan tähtitornin vakinaisena astronomina ja Helsingin geodeettisen laitoksen ensimmäisenä johtajana 1918–1949. Hän edusti Suomea Balttisessa geodeettisessa komissiossa ja oli sen yleissihteeri 1924–1948. Hän oli melkein kaikkien Suomen ja Neuvostoliiton välisten rajankäyntikomissioiden puheenjohtajana vuosina 1921–1947. Bonsdorff oli myös Henkivakuutusyhtiö Pohjan päämatemaatikkona vuodesta 1923 alkaen.
Bonsdorff tutki painovoiman ja luotiviivan poikkeamia, napavariaatiota ja absoluuttisia deklinaatioita. Hän kehitti auringonpimennyksen avulla menetelmän, jolla voitiin mitata valtamerien yli ulottuvia välimatkoja.
Ilmari Bonsdorff oli naimisissa vuodesta 1908 Anna Parskyn kanssa.
Pikkuplaneetta 1477 Bonsdorffia on nimetty Ilmari Bonsdorffin mukaan.
Iraklis Thessaloniki BC
Iraklis BC on kreikkalainen koripalloseura, joka sijaitsee Thessalonikissa. Emäseura Iraklis perustettiin 1908, jolloin alkoi Iraklis Thessaloniki FC:n toiminta. Joukkue on voittanut Kreikan mestaruuden kahdesti (1928 ja 1935), mutta joutuu nyt pelaamaan alemmalla sarjatasolla.
Emil Iversen
Emil Iversen (s. 12. elokuuta 1991) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän on 50 kilometrin hiihdon, viestin ja parisprintin maailmanmestari.
Maailmancup
Iversen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 7. joulukuuta 2013 Lillehammerin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijoittuen 37:nneksi. Joulukuussa 2014 hän sijoittui kuudenneksi Lillehammerissa kolmen kilpailun kiertueeseen kuuluneessa vapaan hiihtotavan sprintissä. Kiertueen lopputuloksissa hän oli 27:s.
Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran tammikuussa 2015 oltuaan kuudes Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä. Tour de Skillä 2016 hän voitti perinteisen hiihtotavan sprintin Oberstdorfissa. Ensimmäisen palkintosijansa yksittäiset etapit pois lukien hän saavutti helmikuussa 2016 voitettuaan Lahdessa vapaan hiihtotavan sprintin. Ski Tour Canadalla hän voitti perinteisen hiihtotavan 17,5 kilometrin yhteislähtökilpailun Montrealissa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi kaudella 2015–2016.
Iversen sijoittui kaudella 2016–2017 toiseksi Kuusamon 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa. Hän oli Falunissa toinen vapaan hiihtotavan sprintissä ja voitti 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailun. Kaudella 2017–2018 hän voitti Tour de Skihin kuuluneen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailun Oberstdorfissa. Hän oli Planicassa toinen perinteisen hiihtotavan sprintissä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi ja sprintticupissa neljänneksi.
Iversen sijoittui kaudella 2020–2021 kolmanneksi Rukan Nordic opening -tapahtumassa. Hän voitti Lahdessa 30 kilometrin yhdistelmäkilpailun.
Arvokilpailut
Iversen sijoittui ensimmäisissä arvokisoissaan Lahden MM-kilpailuissa 2017 vapaan hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi ja parisprintissä neljänneksi parinaan Johannes Høsflot Klæbo. Ennen loppusuoraa Iversen oli vielä ankkuriosuudellaan ensimmäisenä ennen Iivo Niskasta. Iversen kuitenkin kaatui viimeisessä kaarteessa kiilattuaan Niskasen eteen. Niskanen kompastui norjalaiseen, ja Iversen jäi kilpailussa neljänneksi podiumin ulkopuolelle.
Pyeongchangin olympialaisissa 2018 Iversen sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi ja 50 kilometrillä kymmenenneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Iversen voitti kultaa perinteisen hiihtotavan parisprintissä sekä viestissä. Vapaan hiihtotavan sprintissä hän oli viides ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui yhdistelmäkilpailussa viidenneksi ja perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi. Viestissä ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa hän voitti maailmanmestaruuden. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa kolmastoista.
Pekingin olympialaisissa 2022 Iversen hiihti ensimmäisen osuuden Norjan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa.
Iversen voitti juniorien maailmanmestaruuden 4 × 5 kilometrin viestissä Otepäässä 2011.
Muuta
Iversen seurusteli maastohiihtäjä Heidi Wengin kanssa vuosina 2011–2015.
Christian Geist
thumb|right|Geistin motetin Quis hostis in coelis (1672) käsikirjoitusta
Elämä
Geist syntyi kanttorina tuomiokirkossa toimineen isän pojaksi. Hänestä tuli taitava basso ja Daniel Danielisin johtaman orkesterin soittaja. Hän sai opetusta urkuri Albert Schopilta (Johann Schopin poika). Vuonna 1669 hän matkusti Kööpenhaminaan työn löytämisen toivossa, mutta tämä ei tuottanut tulosta. Sen sijaan hänet palkkasi Tukholmaan hovin orkesterimuusikoksi Gustaf Düben vanhempi. Vuoteen 1674 mennessä Geist kuitenkin ehti ajautua erimielisyyksiin tämän kanssa, minkä seurauksena työsuhde loppui. Geist vietti seuraavan vuosikymmenen Göteborgissa ja palasi vuonna 1684 Kööpenhaminaan, jossa tällä kertaa työllistyi.
Geist meni naimisiin häntä urkurin tehtävissä edeltäneen miehen lesken kanssa. Hän järjesti julkisia konsertteja ja nautti tasaisesta elämästä Kööpenhaminassa, kunnes kuoli ruttoon, joka vei myös hänen perheensä.
Tuotanto
Kaikki paitsi kuusi Geistin noin 60:sta säilyneestä vokaalimusiikin teoksesta on peräisin Düben vanhemman kirjastosta. Loput ovat Göteborgissa sävellettyjä. Teokset ovat enimmäkseen hengellisesti sanoitettuja. Ne eivät kuitenkaan ole jumalanpalveluksiin tarkoitettuja vaan ne suunnattiin varhaisten julkisten konserttien hartaalle yleisölle, joka saattoi pitää maallista musiikkia sopimattomana. Geistin tyylin pohja oli vanhemmassa italialaisessa musiikissa. Hengellisen vokaalimusiikin lisäksi hän sävelsi kaksi motettia, joita käytettiin kruunajaisissa ja jotka ovat ilmeeltään hengellisiä teoksia kunnianhimoisempia.
Vaikka Geistin nimissä olevista teoksista useimmin kuullaan kolmea urkukappaletta, on niiden autenttisuutta pidetty epätodennäköisenä.
Matti Luttinen
Vilho Matti Luttinen (14. toukokuuta 1936 Haapavesi – 14. toukokuuta 2009 Lahti) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi SDP:n kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä 1975–1995 ja Sorsan IV hallituksen sisäasiainministerinä 1983–1984 ja liikenneministerinä 1984–1987.
Elämä ja ura
Luttisen lapsuudenkodin elämä oli aineellisesti niukkaa. Luttisen äiti kuoli vuonna 1944, hänen vanhin veljensä haavoittui jatkosodassa ja toiseksi vanhin veli menehtyi. Vuonna 1948 Luttinen muutti veljensä ja tämän vaimon kanssa Pyhärantaan, missä hän kävi Rohdaisten kansakoulua. Vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi takaisin Haapavedelle. Luttinen pääsi kansakoulusta vuonna 1951.
Luttisen isä oli sairastanut keuhkotuberkuloosin vuonna 1936 ja menehtyi vuonna 1952, jolloin Luttisen oli 16-vuotiaana elätettävä itsensä ja nuoremmat sisaruksensa. Hän aloitti työuransa vuonna 1952 lihanleikkaajana Mensan elintarviketehtaalla Hämeenlinnassa. Luttinen työskenteli tehtaalla eri tehtävissä vuoteen 1960, jolloin hän siirtyi Lahteen OTK:n lihanjalostustehtaalle. Siellä hän työskenteli vuoteen 1965 toimien vuosina 1962–1965 pääluottamusmiehenä. Luttinen toimi myös ay-liikkeessä. Hän liittyi vuonna 1952 Elintarviketyöläisten Liittoon, mutta erosi viiden vuoden jälkeen liiton ylipolitisoituneen toiminnan vuoksi. Lahdessa Luttinen toimi 1960-luvulla SAJ:läisen elintarvikealan ammattiosaston sihteerinä ja puheenjohtaja.
Vuonna 1962 Luttinen liittyi Lahden sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen jäseneksi ja vuonna 1963 SDP:n jäseneksi. Vuosina 1965–1969 hän toimi Lahden sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sihteerinä, minkä jälkeen hän työskenteli Lahden osuuskaupan jäsenasiasihteerinä, tiedotus- ja suhdetoimintaosaston osastopäällikkönä ja hallintokuntien sihteerinä, kunnes hänet valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1975. Kansanedustajana hän toimi vuoteen 1995, jolloin hän jäi eläkkeelle.
Touko-syyskuussa 1983 Luttinen oli ministeri sisäasiainministeriössä ja lokakuusta 1983 marraskuuhun 1984 sisäasiainministeri. Liikenneministerinä hän toimi joulukuusta 1984 huhtikuuhun 1987. Luttinen oli presidentin valitsijamies vuosien 1978, 1982 ja 1988 vaaleissa. Eduskunnan ohella hän vaikutti myös Lahden kaupunginvaltuustossa vuosina 1969–1992, joista vuodet 1989–1992 valtuuston puheenjohtajana. Hän oli myös kaupunginhallituksessa vuosina 1971 ja 1973–1975. Luttiselle myönnettiin kaupunkineuvoksen arvonimi vuonna 1999.
Luttinen oli naimisissa vuodesta 1955 ja sai kaksi lasta. Hänen poikansa Tapio Luttinen toimi Lahden kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 1997–2004.
Kaivantojärvi
Kaivantojärvi on Satakunnassa Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kauvatsanjoen valuma-alueen Kauvatsanjoen ala-osan alueen Kiikoisjoen alueeseen.
Maantiede
Pienen järven pituus on 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa kilometrin pituinen oja alavalle suolle. Siitä lähtee toinen oja Kiikoisjokeen.
Hjalmar von Bonsdorff
Hjalmar von Bonsdorff (26. marraskuuta 1869 Helsinki – 5. huhtikuuta 1945 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen kontra-amiraali.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat alikapteeni Viktor Emil von Bonsdorff ja Louise Adelaide Munck. Pietarissa meriupseeriksi kouluttautunut Von Bonsdorff palveli Venäjän keisarikunnan laivastossa vuosina 1891–1898. Siirryttyään Suomen luotsilaitoksen palvelukseen hän oli sen merikarttalaitoksen päällikkönä 1899–1904. Hän osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 vanhempana luutnanttina ja laivan päällikkönä. Sen jälkeen von Bonsdorff palasi Suomeen, jossa hän toimi Oulun luotsauspiirin päällikkönä ja Suomen luotsilaitoksen everstiluutnanttina vuosina 1908–1910. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua 1914 hänet ylennettiin kapteeniksi ja kutsuttiin takaisin palvelukseen. Hän vastasi muun muassa Tonavan suiden ja niemekkeiden rannikkopuolustuksesta Mustallamerellä.
Von Bonsdorff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.
Suomen itsenäistyttyä von Bonsdorff otettiin Suomen valkoiseen armeijaan everstinä. Suomen sisällissodan alkuvaiheessa hän toimi Mikkelin suojeluskunta-alueen esikuntapäällikkönä sekä Savon rintaman päällikkönä, kunnes sai keväällä 1918 nimityksen Ahvenanmaan sotilaskuvernööriksi ja vt. maaherraksi. Hän sai tehtäväkseen kukistaa ahvenanmaalaisten separatistiset pyrkimykset. Hän myös pidätytti neuvostojohtaja Lev Kamenevin tämän yrittäessä matkustaa maaliskuussa 1918 Ahvenanmaan ja Suomen läpi Neuvosto-Venäjälle. Von Bonsdorff sai samana vuonna kenraalimajurin arvon. Vuonna 1919 hän oli jonkin aikaa Suomen laivaston esikuntapäällikkö ja maaliskuusta heinäkuuhun laivaston vt. päällikkö. Hän erosi palveluksesta samana vuonna, jolloin hän sai kontra-amiraalin arvon. Sen jälkeen hän keskittyi pääasiassa hoitamaan Sipoossa omistamaansa Söderkullan kartanoa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän oli ylipäällikön erikoistehtävissä, lähinnä jakaen haavoittuneille kunniamerkkejä sairaaloissa.
Von Bonsdorff tunnettiin avoimena kansallissosialismin ja antisemitismin kannattajana. Hän oli perustamassa Isänmaallista Kansanpuoluetta vuonna 1932 ja kuului myös Suomen Kansan Järjestöön sekä toimi lyhyen aikaa kansallissosialistisen För frihet och rätt -lehden päätoimittajana. Vuosina 1940–1942 hän oli suomenruotsalaisten kansallissosialistisen järjestön Samfundet Folkgemenskapin puheenjohtaja. Jatkosodan päätyttyä hän pakeni syyskuussa 1944 Ruotsiin ja kuoli siellä seuraavana keväänä.
Von Bonsdorffin puoliso oli vuodesta 1899 Dagmar ”Lilli” Standertskjöld-Nordenstam, jonka isä oli Herman Standertskjöld-Nordenstam.
Sipoon Söderkullassa on von Bonsdorffin kunniaksi nimetty kaksi katua: Amiraalintie ja Amiraalinkuja. Vasta keväällä 2015 Sipoon kunnan nimistötoimikunta sai tietää von Bonsdorffin kansallissosialistisesta taustasta.
Konnantattaret
Sukuun on kuvattu monia lajeja, joita on sijoitettu myös toisiin tatarsukuihin, kuten kosteikkotattariin eli ukontattariin (Persicaria) kuuluviksi. Lisäksi useiden lajien taksonominen sijainti on toistaiseksi epäselvä.
Jakob Bonsdorff
thumb|Jakob Bonsdorff, [[Gustaf Wilhelm Finnbergin maalaus.]] Jakob (Jacob) Bonsdorff (1763–1831 ) oli suomalainen teologi. Hän oli itämaisen kirjallisuuden dosentti Turun akatemiassa 1786, teologian dosentti 1788 ja professori 1807–1829. Hän oli vuoden 1817 virsikirja- ja kirkkokäsikirjakomiteoiden jäsen. Häntä on pidetty aikansa oppineimpana ja lahjakkaimpana teologina. Hän julkaisi myös ruotsinnoksia ja huomautuksia oman aikansa raamatunkäännökseen. Myös hänen runouttaan on arvostettu.
Hänen veljensä oli teologi Johan Bonsdorff (1772–1840).
Dominik Windisch
Dominik Windisch (s. 6. marraskuuta 1989) on italialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän on maailmanmestari ja kolminkertainen olympiamitalisti.