cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taistelu Ranskasta
Taistelut 21. toukokuuta – 12. kesäkuuta
thumb|300px|left|Tilanne 21. toukokuuta – 4. kesäkuuta 1940 thumb|300px|left|Tilanne 4.–12. kesäkuuta 1940 thumb|300px|right|Dunkerque palaa. thumb|280px|right|Evakuoitavia brittisotilaita. Brittiläiset panssarivaunut taistelivat Saksan 7. panssaridivisioonan kanssa Arrasissa 23. toukokuuta asti. Liittoutuneiden uusi ylipäällikkö päätti vetää joukot pois Belgiasta, kun saksalaisia ei saatu karkotettua ”käytävästä”. Joukot evakuoitiin Boulogneesta ja Calaisista 28. toukokuuta mennessä. Hitler pysäytti von Rundstedtin hyökkäyksen Gravelinesiin säästääkseen panssarinsa Pariisiin suunnattavaan hyökkäykseen. Samalla liittoutuneet valmistelevat evakuointia Dunkerquessa, jonne oli motitettu miltei 400 000 liittoutuneiden sotilasta.
Belgian kuningas Leopold antoi armeijalleen luvan antautua 28. toukokuuta, kun liittoutuneiden joukot oli evakuoitu Belgiasta ja näin ollen taistelu oli käytännössä hävitty. Pariisissa maanpaossa oleva Belgian hallitus tuomitsi Leopoldin antautumisen ja riisti tältä kuninkuuden. Kahta päivää ennen tätä liittoutuneet olivat aloittaneet Dunkerquen evakuoinnin.
Operaatio Dynamo päättyi 4. kesäkuuta. Sen aikana oli evakuoitu 338 226 miestä Englannin kanaalin yli. Kaksi kolmasosaa evakuoiduista oli brittejä. Saksalaiset vangitsivat jäljelle jääneet 40 000 ranskalaista. 5. kesäkuuta Saksa aloitti ”ratkaisevan hyökkäyksensä” Ranskaa vastaan 119 divisioonan voimin nimellä operaatio Punainen. Armeijaryhmä B hyökkäsi pitkin Sommejokea saavuttaen Seinen Pariisin länsipuolella 9. päivä. Armeijaryhmä A liikkui kohti Moseljokea Maginot-linjan takaa ja aloitti hyökkäyksensä Pariisin itäpuolella. Rundstedin panssarit nujersivat Ranskan 4. armeijan ja murtautuvat läpi Chalons-sur-Marnessa 12. kesäkuuta. Ranskan vastaus, Weygand-linja, joka ulotti pitkin Somme- ja Aisnejokea, pyrki suojaamaan Pariisia ja sen ympäristöä. Jotkut Ranskan 65 divisioonasta taistelivat kiivaasti, mutta monet pakenivat.
Italia päätti hyötyä Ranskan luhistumisesta ja julisti sodan 10. kesäkuuta. Tämä liitti Italian lopullisesti akselivaltoihin.
Lopputaistelut 13.–24. kesäkuuta
thumb|300px|right|Tilanne 13.–24. kesäkuuta 1940 Pariisi julistettiin avoimeksi kaupungiksi 13. kesäkuuta, jotta se säästyisi hävitykseltä. Ranskalaiset vetäytyivät pääkaupungin eteläpuolelle ja jättivät Maginot-linjan. Saksalaiset marssivat Pariisiin 14. päivänä. Saksan Armeijaryhmä C aloitti hyökkäyksensä Maginot-linjan läpi. Saksalaiset etenivät joka suunnassa ja ylittivät Reinin ja Loiren.
Liittoutuneiden viimeinen joukkojen evakuointi tapahtui 16.–25. kesäkuuta Luoteis-Ranskasta (operaatio Ariel). Evakuointi pelasti noin 214 000 sotilasta. Samaan aikaan Ranskan pääministeri Paul Reynaud ei saanut hallitustaan jatkamaan taistelua ja vapautti Ranskan Britannian kanssa tehdystä sitoumuksesta, jonka mukaan Ranska ei tekisi erillisrauhaa Saksan kanssa. Ranska hylkäsi brittien ehdotuksen valtioliitosta maiden välille. Menetettyään kannatuksensa Reynaud erosi. Uusi pääministeri Philippe Pétain pyysi Saksan aselepoehtoja 17. kesäkuuta.
20.–21. kesäkuuta italialaiset tekivät hyökkäyksiä pitkin etelärannikkoa sekä pitkin Italian ja Ranskan välistä rajaa. Italia pommitti myös strategisesti tärkeää Maltaa.
Aselepo Ranskan ja Saksan välille allekirjoitettiin 22. kesäkuuta Compiègnessa samassa junavaunussa, missä oli solmittu myös ensimmäisen maailmansodan päättänyt aselepo vuonna 1918 (sodan lopussa Hitler antoi tuhota vaunun, jottei siellä tehtäisi enää samanlaisia symbolisia sopimuksia). Ehtojen mukaan Saksa otti haltuunsa kolme viidesosaa Ranskasta, muun muassa koko Atlantin rannikon. Etelässä sai toimia ns. Vichyn Ranska, joka sai myös pitää siirtomaansa. Aselepo Italian kanssa solmittiin 24. kesäkuuta, jolloin alkoi tulitauko kaikilla rintamilla. Taistelu Ranskasta oli päättynyt.
Tappiot
10. toukokuuta alkaen tappiot olivat seuraavat:
Carreg Cennenin linna
Carreg Cennenin linna on linnanraunio Carmarthenshiressa Walesissa. 1200-luvun lopulla rakennettu linna vahingoittui ruusujen sodan aikana vuonna 1461 eikä sitä sen jälkeen korjattu. Cadw’n hallinnoima linna on nykyään avoin vierailijoille.
Sagitta
Sagitta on nuolta tarkoittava latinalainen sana, jota käytetään kansainvälisesti seuraavissa merkityksissä:
Mankkaan kaatopaikka
Mankkaan kaatopaikka oli Espoon Laajalahden kaupunginosassa vuosina 1957–1986 toiminut yhdyskuntajätteen kaatopaikka. Kaatopaikka otettiin käyttöön vuonna 1957 entiselle Laajalahden turvesuolle, jolta oli nostettu turvetta vuodesta 1910. Kaatopaikka oli suurimmillaan 48 hehtaarin laajuinen, ja sinne vietiin yhteensä 2,5 miljoonaa kuutiometriä jätettä. Kaatopaikka-alue otettiin vuonna 2012 uusiokäyttöön kun sinne avattiin Tapiola Golf -niminen golfkenttä ja virkistysalue.
Turvesuosta kaatopaikaksi
Laajalahden turvesuolta nostettiin turvetta laajamittaisesti vuodesta 1910, jolloin alueelle perustettiin kotieläintaloudessa, viljelyssä ja rakentamisessa käytettyä turvepehkua valmistanut tehdas Esbo Torfströ Ab. Tehtaalle rakennettiin kapearaiteinen Kilon turveratana tunnettu rautatieyhteys rantaradan Kilon asemalta.
Turpeennoston päätyttyä 1950-luvun lopulla alue otettiin vähitellen vuoden 1957 jälkeen kaatopaikkakäyttöön. Alueen täyttäminen aloitettiin sen eteläosasta päätypengerrystekniikalla, jossa jätetäyttöä kertyi lopulta noin 5–10 metriä. Kaatopaikan eteläosaan sijoitettiin rakennusjätettä ja keskelle yhdyskuntajätettä. Kaatopaikan pohjoisosaa täytettiin vuosina 1978–1986. Alueelle sijoitettiin yhdyskuntajätteen lisäksi erityisjätettä, ja jätekerros on paksuimmillaan 13-metrinen. Mankkaan kaatopaikan itäosaa täytettiin pääasiassa rakennusjätteellä ja maa-aineksella 1970-luvulta alkaen. Kaatopaikkavedet johdettiin vuoden 1980 elokuulle asti suoraan Mankkaanpuroon. Alueen lounaisosassa tapahtui seitsemän hehtaarin laajuinen sortuma kaatopaikkakäytön loppupuolella vuonna 1985.
Mankkaan kaatopaikka oli laajimmillaan 48-hehtaarinen. Alueelle toimitettiin sen käytön aikana noin 2,5 miljoonaa kuutiometriä erilaista jätettä, josta arviolta 1,2–1,3 miljoonaa tonnia oli yhdyskuntajätettä ja loput 0,6 miljoonaa tonnia muuta jätettä.
Kaatopaikan ympäristöön kehittyi sen toiminnan aikana alkoholistien hökkelikylä, jonka asukkaat hakivat elintarvikkeensa ja muut tarve-esineensä ”Mankkaan valinta” -lempinimen saaneelta kaatopaikalta. Hökkelikylässä asui 1980-luvun alussa talvisin noin satakunta henkeä ja kesäisin huomattavasti enemmän. Kaatopaikan ympäristössä oli Espoon diakoniasäätiön parakkimajoitusta vuoteen 1991, jolloin loput asukkaat siirrettiin Olarinluoman asuntolaan. Kaatopaikan alkoholistiyhteisöön kuului myös taiteilija Olavi Martikainen vuosina 1969–1979.
Kunnostus ja muuttaminen virkistysalueeksi
Kerätty kaatopaikkakaasu poltetaan entisen soihtupolttimen sijasta uudessa kaukolämpölaitoksessa, joka tuotti noin 12 000 megawattituntia vuodessa 1,1–1,3 megawatin teholla. Entisen kaatopaikka-alueen pohjoispuolella sijainnut lumenvastaanottoalue myytiin vuonna 2015 toimistorakennuksen tontiksi.
Jan Demidovitš
Jan Demidovitš (s. 24. huhtikuuta 1988) on virolainen Suomeen muuttanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi kaudella 2008 Veikkausliigassa helsinkiläisessä FC Viikinkien joukkueessa.
Demidovitšin isoisä on inkerinsuomalainen, joten perhe muutti Suomeen vuonna 2005. Tästä syystä Demidovitš käyttää nykyään sukunimensä yhteydessä inkeriläistä sukunimeä Mekeläinen. Demidovitš on kotoisin Itä-Virumaalta ja aloitti jalkapalloilun 9-vuotiaana Kohtla-Järvellä SK Järven joukkueessa.
Demidovitš debytoi Ykkösessä vuoden 2006 syyskuussa vierasottelussa Vaasan IFK:ta vastaan, joka päättyi Viikinkien 0-2 voittoon. Demidovitš on esiintynyt Viron Meistriliigan kentillä historian nuorimpana pelaajana. Hän on pelannut urallaan Meistriliigassa FC Lootus Alutagusen, sekä alemmilla sarjatasoilla Tamme Auton riveissä.
Lasse Ollinkari
Lasse Arvi Ollinkari (9. joulukuuta 1921 Valkeakoski – 26. lokakuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen sisustusarkkitehti. Hän suoritti ammatilliset opintonsa Taideteollisessa oppilaitoksessa. Ollinkari aloitti uransa Aarne Ervin arkkitehtitoimistossa, ilmeisesti ensimmäisenä suomalaisena arkkitehtitoimistoon kiinnitettynä sisustusarkkitehtina. Oman toimistonsa hän perusti Helsinkiin vuonna 1954.
Vaikka Ollinkarin tuotantoon kuului myös eri tiloihin suunniteltuja kalusteita, hän loi mainetta nimenomaan sisustussuunnittelijana. Ollinkarin suunnittelukohteina olivat muun muassa pankkien konttorit ja suuret sairaalat. Aarne Ervin suunnitteleman Helsingin yliopiston instituuttirakennus Porthanian (1957) sisustus ja kalustus kuuluvat Ollinkarin tunnettuihin töihin, yhdessä Seppo Paateron, Esko Pajamiehen ja Aivi Gallen-Kallelan kanssa. Hän osallistui myös Ervin toimiston suunnitteleman, vuonna 1968 valmistuneen Tapiolan Heikintorin kauppakeskuksen tilojen suunnitteluun.
Hawker Hunter
Hawker Hunter oli brittiläinen 1950- ja 1960-luvun aliäänisuihkuhävittäjä. Suunnittelutyöryhmää johti Sydney Camm, joka oli suunnitellut lukuisia Hawkerin hävittäjälentokoneita. Hunter oli ensimmäisen sukupolven suihkuhävittäjäksi suhteellisen menestyksekäs. Se palveli parinkymmenen maan ilmavoimissa, ja Hawker-Siddeley ja lisenssinhaltijat valmistivat sitä 1 927 konetta.
Hunterin prototyyppi lensi ensi kertaa heinäkuussa 1951. Korean sodan vuoksi se oli määrätty tuotantoon jo 1950, mutta ensimmäinen tuotantokone valmistui vasta maaliskuussa 1953, ja se tuli käyttöön heinäkuussa 1954. Koneella rikottiin nopeuslennon maailmanennätys, sen teki laivuepäällikkö (Sqn Leader) Neville F. Duke 7. syyskuuta 1953. Uusi tulos oli 1 171,0 km/h (727,6 mph).
Lasse Ollinkari
Ollinkarin puoliso oli keraamikko Irma Ollinkari, joka myös avusti puolisoaan suunnittelutyössä ja huolehti muun muassa toimiston hallinnollisista tehtävistä.
Hawker Hunter
Kone oli varustettu neljällä 30 mm:n ADEN-tykillä, jotka sijaitsivat erillisessä tykkipodissa ja heittoistuimella. Keulassa oli yksinkertainen tutka etäisyyden mittaukseen. Ensimmäinen 113 kappaleen sarja Hunter F.1 -mallia varustettiin Rolls-Roycen Avon 113 -moottorilla, sillä Armstrong Siddeley Sapphire osoittautui epäluotettavaksi. Kaksipaikkainen harjoitussuihkuhävittäjä otettiin Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien käyttöön 1958.
Ensimmäisten koneiden polttoainekapasiteetti huomattiin pian riittämättömäksi, sillä se riitti vain tunnin toiminta-aikaan. Väärin suunniteltujen ilmanottojen vuoksi moottori saattoi tukehtua laukaistaessa tykit ja hylsyt ajautua ilmanottoon. Äänennopeuden ylittäminen matalalla osoittautui mahdottomaksi edes syöksyssä. Kone soveltui kuitenkin etenkin rynnäkkökoneena taistelutoimintaan varsin mainiosti: pommein tai raketein varustettuna, se oli rooli jossa sitä hyvin usein käytettiinkin.
Käyttö eri maissa
thumb|left|Black Arrows -taitolentoryhmä Farnboroughin ilmailunäytöksessä 1960-luvulla. RAF käytti Hunter F.6 -konetta vuoteen 1963, jolloin se korvattiin English Electric Lightningilla. Rynnäkkökoneita käytettiin vuoteen 1970, jonka jälkeen joitain kappaleita oli vielä koulutuskäytössä 1990-luvun alkuun asti.
Singaporen 1971 perustetut ilmavoimat hankki 47 konetta.
Rhodesiassa Hunter FGA.9 -koneita käytettiin merkittävässä määrin ZANU/ZAPU-kapinallisia vastaan 1960- ja 1970-luvulla, esimerkiksi hyökkäyksiin rajan yli.
Zimbabwessa Huntereita käytti Laurent Kabilan hallitus toisen Kongon sodan aikana, mahdollisesti myös taisteluissa Mosambikissa.
Vuonna 1971 Intian ilmavoimien Hunterit tuhosivat kymmeniä Pakistanin T-59 ja Sherman-panssareita Longewalan taistelussa ja yhteensä lähes sata ajoneuvoa. Huntereita käytettiin myös strategisiin pommituksiin Karachin öljyteollisuutta ja Manglan patoa vastaan 4. ja 5. joulukuuta 1971.
Tanskan ilmavoimat sekä Ruotsin ilmavoimat liittyivät eräinä ensimmäisistä käyttämään Hunter -hävittäjäkonetyyppiä. Ruotsissa tyyppinimi oli J34.
Kerbal Space Program
thumb|250px|right|Avaruusasema Duna-planeetan kiertoradalla. Kerbal Space Program (KSP) on Squadin kehittämä ja julkaisema simulaatiopeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna vuonna 2011 ja täysiversiona vuonna 2015. Peli on julkaisu muun muassa Linuxille, OS X:lle, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox One:lle.
Pelissä johdetaan avaruusohjelmaa, jonka miehistöt ja muu henkilökunta koostuvat 'kerbaleista', hieman yksinkertaisista avaruusolioista, jotka unelmoivat avaruuden valloituksesta. Peli oli alun perin hiekkalaatikkopeli, joten siinä ei ollut varsinaista tavoitetta, vaan se keskittyi rakettien suunnitteluun, laukaisuun ja avaruusmatkustamiseen. Uudemmissa versioissa voi valita myös "tiede"- ja "ura"-pelimuodot, jotka lisäävät peliin tehtäviä. Vaikka pelin fysiikkamallinnus ei ole täydellinen, kiertoratojen ja avaruusmatkustuksen mallinnus ovat saaneet kehuja.
Pelaaminen
Pelissä on ideana suunnitella ja rakentaa oma avaruusalus, jolla voi lentää vaikka Kerbin-planeetan kiertoradalle, jompaankumpaan sen kuista, tai muille Kerbol-järjestelmän planeetoille. Nykyään planeettoja on seitsemän: Moho, Eve, Kerbin, Duna, Dres, Jool ja Eeloo. Muillakin planeetoilla kuin Kerbinillä on kuita.
Avaruusalukset suunnitellaan siihen varatuissa rakennuksissa, Vehicle Assembly Buildingissa tai SpacePlane Hangarissa riippuen siitä nousevatko ne raketin tavoin pystysuoraan vai lentokonemaisesti kiitotieltä. Aluksessa on oltava miehitetty komentokapseli tai kauko-ohjattava ohjaustietokone, jotta sitä voidaan ohjata. Uusia osia lisätään pelin päivityksissä. Pelin pelaajat ovat myös tehneet peliin omia osiaan. Vaihtoehtoina on esimerkiksi erilaisia rakettimoottoreita, polttoainetankkeja, laskutelineitä tai siivekkeitä. Ilmanvastus määräytyi aiemmin aluksen massan mukaan, mutta tämä muutettiin päivityksessä 1.0.
Pelissä on vaikutteita oikeasta rakettitekniikasta, joskin hiukan yksinkertaistettuna. Esimerkiksi Kerbin näyttää huomattavasti Maapallolta, joskin mantereet ovat fiktiivisiä. Myös toinen Kerbinin kuista, Mun muistuttaa Maan Kuuta.
Ympäristö
Kerbal Space Programin maailma käsittää aurinkokunnan, jonka keskustähtenä on kääpiötähti Kerbol. Kerbolia kiertää seitsemän planeettaa.
Planeetat
Monilla planeetoilla on vastakappale omassa aurinkokunnassamme. Moho muistuttaa Merkuriusta, Eve Venusta, Kerbin Maata, Duna Marsia ja Eeloo Plutoa.
Ominaisuudet
Peli simuloi kolmiulotteisesti planeettojen vetovoiman (tosin vain yhden kohteen kerrallaan), avaruusaluksen liikkeet, rakettimoottoreiden voiman ja polttoaineiden määrät. Peli myös tallentaa kaikki alukset kiertoradoilla ja planeettojen pinnoilla. Eli jos vaikkapa lentää kuuhun ja poistuu pelistä, seuraavan kerran kun lentää kuuhun, saattaa nähdä aluksensa siellä. Aluksen ohjaimiin voi myös palata Tracking Station -keskuksen kautta. Tämä ominaisuus mahdollistaa suuret rakennusprojektit, kuten avaruusasemat. Tällöin asema voidaan rakentaa useista moduuleista, jotka rahdataan kiertoradalle useissa erissä ja telakoidaan toisiinsa.
Peliin on myös saatavilla paljon peliyhteisön tekemiä lisäosia, modeja, jotka lisäävät peliin erinäisiä ominaisuuksia kuten osia, uusia planeettoja ja erilaisia työkaluja (kuten lentotietokoneita ja nopeuden muutoksen laskimia). Peliin on myös saatavilla monipelin mahdollistavia lisäosia.
Paphiopedilum helenae
Paphiopedilum helenae on Pohjois-Vietnamissa kasvava venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji ja pienin tunnettu suvun laji.
Kerbal Space Program
Versio 1.0
Avoin beta-vaihe päättyi ja pelin versio 1.0 nimeltä We have a liftoff julkaistiin 27. huhtikuuta 2015. . Versiossa 1.0 ilmanvastus suunniteltiin uusiksi ja peliin lisättiin iskuaalto sekä lämpökilpiä.
Paphiopedilum helenae
Historia
P. helenaen löysivät L. Averyanov, N. T. Hiep ja D. D. Hyoen vuonna 1995. Laji kuvattiin ensi kerran venäläisessä kasvitieteen alan lehdessä vuonna 1996. Se nimettiin Leonid Averyanovin vaimon, tutkimusryhmää johtaneen Helen Averyanovin mukaan.
Kerbal Space Program
Versio 1.1
Versio 1.1 Turbo Charged julkaistiin 19. huhtikuuta 2016. Päivityksessä pelimoottori päivitettiin 32-bittisestä Unity 4:stä 64-bittiseksi Unity 5:ksi, mikä paransi pelin suorituskykyä. Käyttöliittymä myös kirjoitettiin pääosin uusiksi.
Paphiopedilum helenae
Kuvaus
P. helenae on hyvin pieni, ryppäittäin kasvava venuksenkenkä. 3–12 cm pitkiä ja 0,5–2 cm leveitä lehtiä on kolmesta viiteen kappaletta. Väritys on päältä vihreä valkoisin tai vaaleankeltaisin reunoin, alta vaaleanvihreä ja tyvestä violetihtava. Kukkavana on 4–7 cm pitkä, lyhyen ja tiheän mustanvioletin karvan peittämä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, joka on 3–6 cm leveä. Kukka on väritykseltään keltainen, purje valkoreunainen. Laji kukkii syyskuusta marraskuuhun.
Kerbal Space Program
Muut alustat
Peli on julkaistu PlayStation 4:lle vuonna 2016.
Paphiopedilum helenae
Elinympäristö ja hoito
P. helenae kasvaa litofyyttinä puolivarjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien huippujen tasanteilla ja kielekkeillä hajoavissa lehti- ja ruohokerroksissa 500–1000 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu pohjoisimman Vietnamin alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 10 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Kerbal Space Program
Muut alustat
Suunniteltua Wii U -julkaisua on "arvioitu uudestaan" ja on kerrottu että myöhemmin ilmoitettaisiin lisää.
Vastaanotto
Game Rankings-sivustolla pelillä on arvosana 89%. Metacritic-kerääjäsivustolla pelillä on 88/100. Sekä IGN että Gamespot antoivat pelille 9/10.
Pirjo Viitanen
Pirjo Liisa Viitanen (s. 19. heinäkuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen tanssija, tanssinopettaja ja koreografi.
Viitanen opiskeli Helsingissä Modernin tanssin opistossa Riitta Vainion johdolla vuosina 1964–1967. Hän on opiskellut tanssia ulkomailla Lontoossa, New Yorkissa, Pariisissa, Tukholmassa, Kölnissä ja Oslossa.
Falling
Falling on Machine Menin kappale ja single yhtyeen toiselta studioalbumilta Elegies. Se julkaistiin 29. kesäkuuta 2005.
Kappale debytoi Suomen virallisen listan neljännellä sijalla, ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Alfred Lichtwark
thumb|Alfred Lichtwark vuonna 1899. thumb|Leopold von Kalckreuth: Alfred Lichtwarkin muotokuva, 1912. Alfred Lichtwark (14. marraskuuta 1852 Hampuri - 13. tammikuuta 1914 Hampuri) oli saksalainen Hampurissa toiminut taidehistorioitsija, museonjohtaja ja pedagogi. Hän oli yksi museopedagogiikan ja taidekasvatusliikkeen perustajista.
Lichtwark oli Hampurin taidehallin ensimmäinen johtaja vuodesta 1889 alkaen. Hän toi museolle maailmanlaajuista mainetta löytämällä uudelleen merkittävät gotiikan ajan hampurilaiset maalarit Mestari Francken ja Mestari Bertramin, sekä romantiikan ajan maalarit Rungen ja Friedrichin. Hän myös hankki museoon näiden taiteilijoiden teoksia ja laajensi monien uudempien taiteilijoiden, kuten ranskalaisten impressionistien teosten kokoelmaa museossa.
Lichtwark ja taidekasvatus
Lichtwarkin teosta Taideteoksia oppimassa (Übungen in der Betrachtung von Kunstwerken 1897) pidetään taidekasvatuskirjallisuuden klassikkona. Se on yksi ensimmäisistä teoksista, jossa pohditaan museossa tehtävää taidekasvatusta ja yleisötyötä. Kirja käännettiin suomeksi noin kolmekymmentä vuotta ilmestymisensä jälkeen. Koulutusaatteet yleensäkin tulivat Suomessa 1800-luvun alkupuolelta toiseen maailmansotaan asti pitkälti saksalaiselta kielialueelta.
Lichtwark painotti omakohtaista kokemusta, eli lasten saattamista taideteosten äärelle. Taiteen ymmärtäminen lähti avoimesta havainnoinnista ja vastaanottaminen edellytti heittäytymistä katsomistilanteeseen. Teoksen äärellä tuli viipyä mahdollisimman pitkään ja pienimmästäkin yksityiskohdasta voitiin keskustella. Lichtwark kuitenkin varoitti opettajia tyrkyttämästä omia mielipiteitään. Oppilaiden tuli saada ajatella vapaasti.
Lapsiin oli Lichtwarkin mukaan hyvä vaikuttaa taidekasvatuksen keinoin jo varhain. Heille oli hyvä tarjota taidetta aloittaen helposti avautuvista ja tutuimmista teoksista. Sen jälkeen oli vaikeampien ja moniselitteisempien teosten vuoro. Hyvä kohde aloitukselle oli myös paikallinen aikalaistaide, joka todennäköisesti sisälsi jotain tuttua.
Lichtwark-palkinto
Lichtwarkin nimeä kantava palkinto perustettiin vuonna 1951 Lichtwarkin 100-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. Palkinto jaetaan joka viides vuosi.
TJH87
TJH87 (ent. Timo Juuti & Hector 87) on suomalainen elektronista musiikkia tuottavien Timo Juutin sekä Hector 87:n vuonna 2010 muodostama duo. TJH87 yhdistää musiikissaan housea ja diskoa mutta myös elektroniselle musiikille epätyypillisesti rock-musiikkia. TJH87 pyrkii omien sanojensa mukaan tekemään kappaleita, jotka sopivat klubien lisäksi myös kotikuunteluun tai jopa radiosoittoon. Omien kappaleiden lisäksi, TJH87 on ollut remixaajana mukana mm. Avicii n, Steve Aoki n, Louis Tomlinson in sekä Crystal Fighters in julkaisuilla. Vuonna 2014 yhtyeen jäsenet olivat mukana perustamassa Youth Control levy-yhtiötä. TJH87 on keikkaillut aktiivisesti vuosina 2012-2016 ja esiintynyt mm. Provinssirock issa, Ilosaarirock issa, Qstock issa ja YleXPop issa.
Historia
Ennen TJH87 nimeä Timo ja Hector julkaisivat muutamia kappaleita Timo Juuti & Hector 87 nimellä vuonna 2011. Kaksi kyseisistä single-julkaisuista päätyi Hed Kandi -kokoelmille sekä radiosoittoon mm. englantilaiselle BBC Radio 1 kanavalle. Hieman myöhemmin duo julkaisi debyytti EP:n “Woo Chicks & Disco Wobblez” (2012) italialaisella La Valigetta levy-yhtiöllä. EP:n kolmas kappale, “Cheap Bad Moves” soi radiokanavilla mm. englannissa, saksassa sekä suomessa YleX:llä jossa ‘Cheap Bad Moves’ oli soittolistalla 18 viikkoa sekä viikon tehona uuden musiikin iltavuorossa. Lisäksi ‘Cheap Bad Moves’ lisensoitiin aiempien julkaisuiden tapaan uudelle Hed Kandi -kokoelmalle.
Marraskuussa 2012, TJH87 julkaisi singlen ‘Break Away Kicks!’, jota englantilainen Crack magazine –lehti kuvaili sanoin “Daft Punk on crack!”. Singlen huomioi myös useat muut julkaisut kuten DJ Mag, Mixmag sekä House.net. Julkaisun jälkeen "Break Away Kicks!" nousi suomen iTunesin dance genren myyntilistan kärkeen, sekä Beatportin Indie Dance / Nu Disco Top 100 listalle. Kappale sai soittoaikaa eri DJ:ltä sekä radiokanavilta ympäri Eurooppaa, USA:ta ja Australiaa mukaan lukien BBC Radio 6, sekä YleX. jossa kappale oli viikon tehona ja nousi soittolistalle.
Vuonna 2014 TJH87 julkaisi singlen 'Good Life', joka oli ensimmäinen julkaisu yhtyeen jäsenten perustamalla Youth Control levy-yhtiöllä. Single voitti YleX:n Viikon rytmibarometri kilpailun ja nousi kanavan soittolistalle. TJH87 on julkaissut 'Good Life' singlen lisäksi kolme singleä, joista viimeisin 'Wait For Us' julkaistiin vuonna 2016.
Taurus
Taurus voi tarkoittaa:
Comédie-Française
thumb|300px|Comédie-Française (2005) Comédie-Française eli Théâtre-Français on ainoa Ranskan valtion omistama teatteri ja yksi harvoista laitoksista, joilla on vakituisilla sopimuksilla palkattu henkilökunta. Teatteri sijaitsee Pariisin 1. kaupunginosassa Palais Royalen rakennuskompleksissa.
Teatterin kuuluisin dramaturgi on ollut Molière. Häntä pidetään nykyäänkin eräänlaisena teatterin suojelijana. Hän kuoli kuitenkin seitsemän vuotta ennen kuin teatteri, Maison de Molière, syntyi.
Alkuperä
thumb|300px|Comédie-Française 1700-luvulla thumb|300px|Teatterin sali 1700-luvulla
Comédie-Française perustettiin Ludvig XIV:n kirjeellä 21. lokakuuta 1680, ja siinä yhdistettiin kaksi Pariisissa toiminutta erillistä teatteriseuruetta: Guénégaudin ja Burgundin palatsien seurueet. 25. elokuuta näyttelijät olivat jo kokoontuneet yhteen antaakseen yhteisesityksenä näytelmän Phèdre, jonka Jean Racine oli kirjoittanut, sekä Jean de La Chapellen näytelmän Orléansin vaunut (Carosses d'Orléans). Comédiens-Français kokosi yhteen nämä kaksi seuruetta 5. tammikuuta 1681. Teatterin ohjelma koostui tuolloin Molièren ja Jean Racinen näytelmistä, mutta joukossa oli myös joitakin Pierre Corneillen, Paul Scarronin ja Jean Rotroun teoksia.
Teatterin näyttelijät sijoittuivat 1782 tilapäisesti Théâtre de l'Odéoniin. Teatteriryhmä hajosi kuitenkin Ranskan vallankumouksen tiimellyksessä, ja teatterista tuli yksityinen yritys.
Vallankumouksen aikana 3. syyskuuta 1793 Comédie-Française oli suljettuna Kansallisen pelastuksen komitean (Comité de salut public) määräyksestä, ja näyttelijät vangittiin. Uusi hallitus antoi 31. toukokuuta 1799 teatterin käyttöön Richelieu-salin, jossa esitettiin Racinen Talma, ja tarkoituksena oli tämän avulla saada muodostetuksi uusi teatteriryhmä.
Comédie-Françaisella on nykyisin lähes 3 000 näytelmän ohjelmisto kolmessa Pariisissa sijaitsevassa salissaan: Richelieu-sali (Palais Royal -rakennuksessa), Théâtre du Vieux-Colombier sekä Studio-Théâtre.
Teatterin sisustus
Comédie-Françaisen sisätiloja uudistusta ovat 1900-luvulla toteuttaneet useat tunnetut maalarit. He ovat Marie Laurencin, Valentine Hugo, Christian Bérard, Jean Carzou, Cassandre, Raoul Dufy, Richard Peduzzi sekä ohjaaja ja kuvanveistäjä Bob Wilson. Sisustuksen valmistumisesta on vastannut yhteensä parikymmentä taiteilijaa.
Keskeneräisten tarujen kirja
Keskeneräisten tarujen kirja on vuonna 1980 julkaistu kokoelma J. R. R. Tolkienin kirjoittamia tarinoita ja esseitä. Sen kokosi ja julkaisi hänen poikansa Christopher Tolkien, joka myös kirjoitti kirjan selittävät johdannot ja loppuviitteet. Keskeneräisten tarujen kirja sisältää nimensä mukaisesti enemmän tai vähemmän keskeneräisiksi jääneitä tarinoita Keski-Maasta ja Númenorista. Tarinat eivät liity juuri toisiinsa, joten ne eivät muodosta Christopher Tolkienin aiemmin koostamasta Silmarillionista poiketen yhtenäistä kokonaisuutta. Kirja sisältää myös paljon materiaalia, jota missään muualla ei kerrota.
Teos voitti vuoden 1981 Mythopoeic-palkinnon.
Despair and Demise
Despair And Demise black metal -albumi joka muistuttaa tyylisuunnaltaan Burzumin alkuaikojen levyjä. Grand Nocturne julkaisi Despair And Demise albumin vinyylinä ja CD -levynä vuonna 2006.
Vinyylin painos on rajattu 350 kopioon. Levymerkkinä on Asgard Musik ja albumin on tuottanut Grand Nocturne.
Hansen
Hansen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Busójárás
thumb|350px|Naamareihin pukeutuneita Busója [[Mohácsissa helmikuussa 2006]]
Busójárás (unkaria, suomenkielinen käännös "Busó-kavely) on vuosittainen šokcien (kroaattien) Mohácsin kaupungissa, Unkarissa järjestämä juhla. Perinteisiin naamioihin, Busóihin, pukeutuneet ihmiset järjestävät kulkueita, tanssiaisia ja naamiaisia. Myös folkmusiikki kuuluu tapahtumaan. Busójárás kestää kuusi päivää ja se järjestetään yleensä huhtikuussa. Tapahtuma alkaa torstaina. Perjantaina järjestetään Kisfarsang (pieni Farsang) ja sunnuntaina Farsang vasárnap (Farsang sunnuntai). Farsang vasárnap järjestetään seitsemäntenä sunnuntaina ennen Pääsiäistä. Busójárás päättyy tiistaina Farsangtemetés (Farsangin hautajaiset). Juhla liitettiin vuonna 2009 UNESCOn Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Paikalliset kuvaavat karnevaalia kahdella toisiinsa liittyvällä kertomuksella.
thumb|350px|Busó naamoita (Mohács, helmikuu 2006)
Yleisimmän kertomuksen mukaan ottomaanien miehittäessä aluetta, ihmiset pakenivat Mohácsista läheisille suoalueille ja metsiin. Eräänä yönä kaupunkilaisten istuessa nuotiolla heidän luokseen tuli yhtäkkiä vanha Šokci, joka sanoi heille, ettei heidän tarvitsi olla peloissaan ja että heidän elämänsä tulisi pian kääntymään paremmaksi ja he pääsisivät palaamaan koteihinsa. Mies kehotti heitä valmistautumaan taisteluun ja veistämään erilaisia aseita ja pelottavia naamioita. Myrskyisenä yönä naamioitu ritari tulisi noutamaan heitä. Mies katosi yhtä äkillisesti kuin oli ilmestynytkin ja muutaman päivän kuluttua, myrskyisenä yönä, kaupunkilaisten luo saapui ritari. Ritari käski heitä pukemaan naamiot ja palaamaan Mohácsiin pitäen mahdollisimman paljon melua. Kaupunkilaiset noudattivat käskyä ja turkkilaiset pelästyivät näkyä niin, että uskoivat demonien hyökkäävän heidän kimppuunsa. Turkkilaiset pakenivat kaupungista ennen auringonnousua.
Toisen, vanhemman, tarinan mukaan busót eivät pyrkineet karkottamaan turkkilaisia vaan talvea.
Vikersundbakken
Vikersundbakken on lentomäki Vikersundissa Modumin kunnassa Norjassa.
Vikersundbakkenissa järjestetään mäkihypyn maailmancupin ja lentomäen maailmanmestaruuskilpailuita. Lentomäen nimi oli ensin tilapäisesti Skiflygingsbakken, ennen kuin se muutettiin nykyiseen muotoonsa.
Historia
Vikersundissa on hypätty mäkeä Vikersund IF -seuran perustamisvuodesta 1894 alkaen vuoteen 1935 asti kuudessa eri hyppyrimäessä. Koko tämän ajan seura etsi parasta paikka hyppyrimäelle Vikersundissa. Vuonna 1936 rakennettiin uusi hyppyrimäki nykyiselle paikalleen. Avajaisissa tammikuussa 1936 Reidar Andersen hyppäsi 86 metriä. Ensimmäistä kertaa mäkeä suurennettiin vuonna 1955.
Vuosina 1964–1965 mäki suurennettiin K150-lentomäeksi, pitkän väännön jälkeen, koska myös Rena IL halusi lentomäen omaan mäkikeskukseensa. Lentomäki avattiin maaliskuussa 1966 Bjørn Wirkolan tehdessä avajaishypyn. K-piste siirrettiin 155 metriin vuonna 1977 ja vuonna 1989 175 metriin.
Seuraava suurempi muutos tehtiin vuoden 2000 lentomäen MM-kilpailuihin, jolloin K-piste siirrettiin 185 metriin ja HS-piste asetettiin 207 metriin. Uudesta mäestä pystyi hyppäämään noin 220 metriä, kuten Roland Müller osoitti Continental Cupin kilpailussa vuonna 2004 hyppäämällä 219 metriä. Vuonna 2004 julkaistiin projekti kokonaan uuden lentomäen rakentamiseksi lähelle Osloa, tämän johdosta Vikersundissa pelättiin että Norjan lentomäkikeskus siirrettäisiin Osloon ja Vikersundin lentomäki suljettaisiin. Oslon lentomäki projekti on kuitenkin toistaiseksi jäässä.
Huhtikuussa 2010 aloitettiin kokonaan uuden, maailman suurimman lentomäen rakentamistyöt vuoden 2012 MM-kilpailuja varten vanhan hyppytornin räjäyttämisellä. Uuden lentomäen suunnittelivat Sebastjan ja Janez Gorišek, jotka suunnittelivat myös uuden Letalnican lentomäen Planicaan. Uusi lentomäki suunnattiin eri kulmaan vuoren rinteeseen ja vauhtimäki muotoiltiin vuoren rinteeseen betonista ja teräksestä. Uuden lentomäen K-piste sijaitsi 195 metrissä ja HS-piste 225 metrissä. Rakennuskustannukset olivat noin 10 miljoonaa euroa. Rakkennustyöt saatiin valmiiksi joulukuussa 2010 ja virallisia avajaisia vietettiin 9. helmikuuta 2011. Seuraavana viikonloppuna Norjan Johan Remen Evensen hyppäsi mäestä uuden maailmanennätyksen 246,5 metriä. Seuraavana vuonna investoitiin vielä 5 miljoonaa euroa yleiseen infrastruktuuriin, kuten uuteen hiihtohissiin, monitoimirakennukseen, futuristiseen hyppääjien lämpiöön vauhtimäen huipulle, nimeltään Vingen ja vauhtimäen somistamiseen.
Vuonna 2014 alastulorinteen profiilia muotoiltiin uudelleen vieläkin pitempien hyppyjen saavuttamiseksi ja K-piste siirrettiin 200 metriin. Slovenialainen Peter Prevc paransi maailmanennätystä 14. helmikuuta 2015 hyppäämällä 250,0 metriä. Heti seuraavana päivänä norjalainen Anders Fannemel hyppäsi uuden maailmanennätyksen 251,5 metriä. Vuonna 2018 HS-piste siirrettiin 240 metriin.
Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
thumb|290px|oikea|Vikersunbakken thumb|290px|oikea|Vanha K185 lentomäki. thumb|290px|oikea|Vanha K185 lentomäki. Mäkiennätyksen ja samalla maailmanennätyksen 253,5 metriä on hypännyt Stefan Kraft.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 174,5 metriä ovat hypänneet Anette Sagen ja Helena Olsson.
Riikka Noronen
Riikka Noronen (s. 23. marraskuuta 1982 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi naisten mestaruussarjassa ja liigassa keväällä 2022 päättyneellä urallaan muun muassa JYPissä, Tapparassa, Ilveksessä, Catsissa ja HPK:ssa. Noronen on toiminut myös HPK:n kapteenina. Hän on voittanut kolme kertaa Suomen-mestaruuden, vuosina 1997, 1998 ja 2011.
Noronen nousi 20. lokakuuta 2019 Suomen naisten kaikkien aikojen pistepörssin kärkeen 705 (302+403) tehopisteellään.
Ruskokurkkuapali
Ruskokurkkuapali (Apalis porphyrolaema) on herttuihin kuuluva varpuslintu. Lajia tavataan Burundissa, Kongon demokaatisessa tasavallassa, Keniassa, Ruandassa, Tansaniassa ja Ugandassa.
Pakkolaitos
Pakkolaitos oli vaarallisia rikoksenuusijoita varten perustettu erityinen laitos tai laitoksen osasto.
Pakkolaitosjärjestelmä oli käytössä Suomessa vuoteen 2006 asti.
Pakkolaitokseen määrääminen
Kun henkilö oli ensin tehnyt kaksi rikosta ja kärsinyt niistä vähintään kolmen vuoden rangaistuksen, ja teki sitten vielä kolmannen rikoksen, josta oli säädetty vähintään vuoden mittainen tuomio, hänet tulkittiin vaaralliseksi rikoksenuusijaksi. Silloin seuraava tuomio oli ns. harkintatuomio, jonka pituuden vankilaoikeus saattoi määrittää vapaasti. Rangaistuksella ei ollut ylärajaa. Niinpä ihmiset saattoivat istua vankilassa vuosikymmenten ajan suhteellisen vähäpätöisistä rikoksista, kuten varkauksista. Vankilanjohtaja Matti Sipon mukaan todella vaarallisia pyttyvangeista oli vain häviävän pieni osa.
Pakkolaitokseen voitiin eristää vain määräaikaisen vankeusrangaistuksen saanut vanki. Elinkautisvankiin pakkolaitoslausumaa ei siis voitu soveltaa.
Aiempi laki ja sen ongelmat
Ennen lainmuutosta joulukuussa 1967 pakkolaitokseen joutui automaattisesti, kun vankeusrangaistusten määrä ylitti ns. eristämisrajan. Tämä raja oli tietty määrä ehdottomia vankeusrangaistuksia vuosiksi muutettuna, koska aiemmin katsottiin että niinkin paljon vankilassa ollut henkilö olisi automaattisesti yhteiskunnalle vaarallinen. Eräs parhaita esimerkkejä tällaisesta oli Runar Holmström jota syytettiin Tulilahden kaksoismurhasta: hänellä oli niin pitkä vankilahistoria, että jo toteennäytettyjen mutta vielä oikeuden tutkinnan alaisten rikosten määrä olisi vienyt hänet yli eristämisrajan.
Vanhan lain vuoksi eristettyinä oli suuri joukko esimerkiksi kodittomia irtolaisia ja pikkurikollisia. Tällaiset vangit laitostuivat auttamatta, mistä seurasi omat vaikeutensa. Lakia muutettiin, jonka jälkeen pakkolaitokseen joutui vain todella vaarallisia rikoksia tehneitä vankeja.
Lakkauttaminen
Vankilaoikeus lakkautettiin ja pakkolaitos käsitteenä poistui laista vankeuslain kokonaisuudistuksen yhteydessä 1. lokakuuta 2006.
Viuhkasalama
Viuhkasalama on harvinainen yläsalamatyyppi. Viuhkasalama tunnettiin aikaisemmin mm. lentäjien kertomuksista, mutta sen olemassaolo varmistui avaruussukkulasta 21. lokakuuta 1989 kuvatulta videofilmiltä. Viuhkasalama iskee tyypillisesti ukkospilven aktiivisesta keskiosasta, eikä sen iskuilla näytä olevan yhteyttä pilvestä maahan tapahtuvaan salamointiin.
Viuhkasalaman muodostaa pilvestä ylöspäin, yleensä noin 15 asteen levyisenä kartiona nouseva suihkumainen, sininen valoilmiö. Viuhkasalama etenee noin 100 km/s ja sen isku kestää alle sekunnin. Tänä aikana salama etenee tyypillisesti 40 – 50 kilometrin korkeuteen maan pinnasta. Vuonna 2002 Etelä-Kiinan meren yläpuolella havaittiin valtavia, yli viidenkymmenen kilometrin korkeuteen nousevia puumaisesti haarautuvia jättiläisviuhkasalamoita. Tyypillisessä viuhkasalamaniskussa arvellaan olevan energiaa noin 30 miljoonaa joulea. Viuhkasalaman syntymekanismi on toistaiseksi täysin tuntematon.
Viuhkasalama on hitautensa vuoksi helpoimmin paljain silmin nähtävä yläsalamatyyppi, joskin sen havaitsemista vaikeuttaa esiintyminen pilvien keskiosien yläpuolella.
Pikkuoliivipeippo
Pikkuoliivipeippo (Nesocharis shelleyi) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Pikkuoliivipeippoa tavataan Kamerunissa, Päiväntasaajan Guineassa ja Nigeriassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Esgaroth
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys Esgarothista
Esgaroth eli Järvikaupunki on fiktiivinen kaupunki J. R. R. Tolkienin kirjoissa.
Esgaroth on rakennettu paalujen päälle Pitkäjärveen Yksinäisen vuoren Ereborin lähelle. Lohikäärme Smaugin vallattua Ereborin kääpiöiltä Esgarothin asukkaat ovat asuneet jatkuvasti pelon vallassa. Thorinin, Bilbo Reppulin ja kahdentoista muun kääpiön tullessa Ereborille Smaug hyökkää Esgarothiin ja tuhoaa sen. Bard Jousimies tappoi Smaugin ampumalla nuolen ainoaan paljaaseen kohtaan sen iholla. Tämän jälkeen Esgarothin kansalaiset, jotka selvisivät Smaugin hyökkäyksestä, suuntasivat kohti Ereboria, koska he ajattelivat, että kääpiöt olivat lähettäneet Smaugin niiden kylään. He kokosivat myös Synkmetsän metsänhaltiat ja lähtivät taisteluun kääpiöitä vastaan. Myöhemmin kävikin niin, että hiidet olivat kuulleet Smaugin kuolemasta ja olivat tulossa hakemaan kaikki aarteet, jolloin kääpiöt, haltiat ja ihmiset taistelivat niitä vastaan. Kun taisto oli ohi, kääpiöt antoivat aarteista suuren osan Esgarothin kansalle, jotta he pystyisivät rakentamaan kaupunkinsa uudelleen.
Kokkola (täsmennyssivu)
Kokkola voi tarkoittaa seuraavia:
Moilanen
Moilanen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jan Ottosson
Maailmancupissa Ottosson voitti 15 kilometrin kilpailun Reit im Winklissä 14. tammikuuta 1983. Lisäksi hän oli maailmancupin osakilpailuissa kerran toinen ja kolme kertaa kolmas. Ottosson voitti myös Vaasahiihdon vuosina 1989, 1991, 1992 ja 1994.
Matti Leinonen
pienoiskuva Matti Uolevi Leinonen (s. 21. maaliskuuta 1940, Mänttä) on suomalainen tieto- ja oppikirjailija sekä tietokirjakriitikko. Hän väitteli västäräkin populaatioekologiasta ja pesimisbiologiasta filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1975. Vuodesta 1981 Leinonen on ollut ympäristöekologian dosentti Tampereen yliopistossa. Hänet on valittu Vuoden luennoitsijaksi (1982) ja Vuoden dosentiksi (1998). Leinonen on kirjoittanut kymmenkunta luontoon ja luonnonsuojeluun liittyvää teosta ja myös toimittanut tietokirjoja. Hän on työskennellyt 1980-luvulta alkaen Koulun biologia- ja Koulun maantieto kirjasarjoja kirjoittavissa työryhmissä (Otava). Leinonen on kirjoittanut sanoma- ja aikakauslehtiin yli 800 tietokirjakritiikkiä ja puolen tuhatta muuta artikkelia. Biologian ja maantiedon lehtorina hän kehittänyt peruskoulussa ja lukiossa erityisesti ympäristökasvatusta sekä leirikoulu- ja luontokoulutoimintaa. Kotikaupungissaan Tampereella hän on toiminut monissa ympäristönsuojelun luottamustehtävissä.
Risto Kauranen
Risto Kauranen (s. 6. heinäkuuta 1937) on suomalainen shakinpelaaja, joka on urallaan pelannut sekä lähishakkia että kirjeshakkia. Kirjeshakissa hän on eräs kaikkien aikojen menestyneimpiä suomalaisia pelaajia. Kauranen voitti pronssimitalin kirjeshakin XII maailmanmestaruusturnauksessa 1984–1991. Kirjeshakin suurmestarin arvon hän sai 1977.
Elämä
Risto Kauranen oppi shakin säännöt 1948. Kirjeshakin harrastamisen hän aloitti 1955. Hän osallistui kaksi kertaa (1965 ja 1967) kirjeshakin SM-turnaukseen ja voitti kummallakin kerralla hopeaa. Hän sai kirjeshakin kansainvälisen mestarin arvonimen 1971 ja suurmestarin arvon 1977. Kauranen pelasi kirjeshakkia pitkään huipputasolla. Hän oli ensimmäinen suomalainen pelaaja, joka pääsi kirjeshakin MM-kisojen loppukilpailuun. Vuosina 1968–1971 pelatussa VI kirjeshakin maailmanmestaruusturnauksessa Kauranen saavutti 9. sijan. Mestaruuden voitti saksalainen Horst Rittner. Kauranen osallistui myös 1978–1984 pelattuun X MM-finaaliin, jossa sijoitus oli jo 5. Mestaruuden voitti tuolloin Vytas Palciauskas. Kaurasen paras sijoitus oli 1984–1991 pelatussa XII maailmanmestaruusturnauksessa, jossa hän voitti pronssimitalin edellään vain maailmanmestari Grigori Sanakojev ja slovakialainen Josef Franzen. Kaurasen taakse kisassa jäivät muun muassa kirjeshakin ex-maailmanmestarit Tönu Öim ja Palciaskas.
Maailmanmestaruuskisojen ohella Kauranen osallistui useita kertoja kirjeshakin Euroopan mestaruusturnaukseen. Hän voitti hopeamitalin 1. turnauksessa ja 11. EM-turnauksessa hän sijoittui vertailulla pronssille.
Lähishakissa Kauranen korottui shakkimestariksi 1964. Pelaajana hän edusti Jyväskylän Työväen Shakkikerhoa (JyvTS). Hän osallistui suomenmestaruuskilpailuihin 1967 ja jakoi kisassa sijoja 8–10.
Luettelo televisiosarjan South Park jaksoista
Tämä on luettelo televisiosarja South Parkin jaksoista tuotantokausittain, elokuvasta ja erikoisjaksoista.
Kahdeskymmeneskolmas tuotantokausi (2019)
<!--
Aiheesta muualla
South Park
Olof Rudbeck (nuorempi)
thumb|Olof Rudbeck nuorempi (1660–1740). Muotokuva Uppsalan yliopiston päärakennuksessa Olaus Rudbeck nuorempi (15. maaliskuuta 1660 – 23. maaliskuuta 1740 ) oli ruotsalainen lääkäri, kasvi-, lintu- ja kielitieteilijä, Olof Rudbeck vanhemman poika, joka seurasi isäänsä Uppsalan yliopiston lääke­tieteen professorina. Hän väitteli tohtoriksi Utrechtissa vuonna 1690. Vuonna 1695 hän matkusti Lappiin kuninkaan asettaman tutkimus­ryhmän jäsenenä, jonka tehtävänä oli tutkia luontoa ja varsinkin vuoristoja. Palatessaan hänellä oli mukanaan kauniisti väritetty kokoelma lintujen, kukkien ja maiseman kuvia, joista hänet parhaiten muistetaankin.
1700-luvun alussa Rudbeck lopetti luonnon­tutkimuksen ja ryhtyi sen sijaan tutkimaan kieliä. Hän yritti selvittää, ovatko saamelaiskielet sukua heprealle.
HMS La Malouine
HMS La Malouine (viirinumero K46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Ranska tilasi aluksen 25. heinäkuuta 1939 nimellä La Malouine South Bank-on-Tees'stä Smiths Dock Companylta, missä köli laskettiin 13. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1940 ja valmistui 27. heinäkuuta.
Palvelus
Alus romutettiin 22. toukokuuta 1947.
Ned Leeds
Ned Leeds on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo. Hän kuuluu Hämähäkkimies sarjakuva seikkailujen sivuhahmoihin. Hän oli työskentelemässä Daily Buglessa, jossa myös Peter Parker työskentelee. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #25-lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Televisio
Ned Leeds esiintyy vain pienessä toimitustyö roolissa Hämähäkkimies-animaatiosarjassa jaksoissa 42 "Syyllinen" ja 47 "Herääminen"
Bob Bergen toimi hahmon äänenä.
Keltakotiloahven
Keltakotiloahven (Lamprologus ocellatus) on yksi afrikkalaisen Tanganjikajärven endeemisistä kirjoahvenlajeista. Lajia voidaan myös pitää makeanveden akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö
Keltakotiloahven on pienehkö kirjoahven: koiras voi kasvaa 5,8 cm pitkäksi naaraan jäädessä hieman pienikokoisemmaksi. Keltakotiloahvenen selän suomut ovat keltaiset ja vatsan suomut välkehtivät eri väreissä. Lajista on useita muunnoksia, jotka eroavat toisistaan muun muassa evien värin perusteella.
Käyttäytyminen
Keltakotiloahven on yleensä varsin rauhallinen kala, mutta koiraat ajavat kutuaikanaan kaikki tunkeutujat pois varaamaltaan alueelta. Kuteminen tapahtuu simpukankuoreen ja akvaariossa tulisikin olla tarjolla simpukankuoria. Keltakotiloahvenet usein myös kätkevät kuorensa peittelemällä niitä hiekalla.
Vesiolot ja ravinto
Keltakotiloahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 23–25 °C ja pH 8,0–9,0. Ravintonaan laji käyttää pieniä selkärangattomia.
Ebba-Stina Schalin-Hult
Ebba-Stina Arnoldsdotter Schalin-Hult (22. joulukuuta 1913 Tšernivtsi, Bukovina, Itävalta-Unkari – 3. lokakuuta 1999 Tukholma, Ruotsi) oli suomalais-ruotsalainen arkkitehti. Hän oli vuodesta 1942 naimisissa armédirektör Björn Hultin kanssa.
Huppuoliivipeippo
Huppuoliivipeippo (Nesocharis ansorgei) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Huppuoliivipeippoa tavataan Kongon demokraattisen tasavallan itäosissa, Lounais-Ugandassa, Luoteis-Tansaniassa, Ruandassa ja Burundissa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sara Evans
thumb|Sara Evans marraskuussa 2007. Sara Lynn Evans (s. 5. helmikuuta 1971 Boonville, Missouri) on yhdysvaltalainen countrylaulaja ja lauluntekijä. Hän on tehnyt viisi studioalbumia sekä kokoelma-albumeja. Hän ollut useasti ehdokkaana ja voittanut kerran videokategorian Country Music Association Awardsissa.
Evans aloitti esiintymisen vuonna 1987 eräässä yökerhossa Columbiassa. Evans muutti vuonna 1991 Nashvilleen ja vuonna 1992 Oregoniin. Vuonna 1993 hän meni naimisiin Craig Schelsken kanssa ja vuonna 1995 he palasivat Nashvilleen. Evansin ensimmäinen albumi oli vuonna 1997 ilmestynyt Three Chords and the Truth.
Kaisa (nimi)
Kaisa on suomalainen naisen nimi. Se on yksi Katariina-nimen monista lyhentyneistä muodoista. Nimi tulee kreikankielisestä nimestä Katharina, jonka on tulkittu tarkoittavan puhdasta ja viatonta. Kaisan nimipäivä on 25. marraskuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä noin 28 120 suomalaista on saanut Kaisa-nimen.
The Family Ghost
The Family Ghost on King Diamondin single, joka julkaistiin vuoden 1987 studioalbumilta Abigail.
Aiheesta muualla
Kotisivut
Л
Л on kyrillinen kirjain. Se sisältyy bulgarian, jakuutin, makedonian, marin, serbian, ukrainan, valkovenäjän ja venäjän aakkosiin.
Ääntäminen
Л ääntyy tavallisesti joko soinnillisena alveolaarisena lateraalina /l/ tai soinnillisena liudentuneena alveolaarisena lateraalina /lʲ/. Sen äännearvo on bulgariassa /l/ tai /lʲ/, makedoniassa /l/, marissa /l/ tai /ʎ/, serbiassa /l/, ukrainassa /l/ tai /lʲ/, valkovenäjässä /l/ tai /lʲ/ ja venäjässä /l/ tai /lʲ/. Serbiassa soinnillisen liudentuneen alveolaarisen lateraalin merkki on љ.
Jari Leskinen
Jari Juhani Leskinen (s. 11. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen valtiotieteiden tohtori ja Helsingin yliopiston poliittisen historian dosentti sekä Maanpuolustuskorkeakoulun sotahistorian dosentti.
Leskinen väitteli tohtoriksi 1997, väitöskirja käsitteli Suomen ja Viron välistä salaista sotilaallista yhteistoimintaa 1930-luvulla. Leskinen on toiminut Maanpuolustuskorkeakoulussa sotahistorian tutkijana ja professorina. Hän on ollut myös vierailevana tutkijana Viron Tiedeakatemian Historian instituutissa. Leskinen on nykyisin Keskusrikospoliisin strategisen rikosanalyysin erikoistutkija.
Namibian rugby union -maajoukkue
Namibian rugby union -maajoukkue edustaa Namibiaa rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1990 perustettu Namibia Rugby Union.
Namibia voitti IRB Nations Cupin 2010 ja oli kolmas 2016. Se voitti Gold Cupin 2017.
Namibia oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto World Rugby:n rankingissa 24. sijalla.
Valuuttariski
Valuuttariskillä tarkoitetaan valuuttojen keskinäisistä arvonmuutoksista johtuvia vaikutuksia yrityksen tulokseen, kassavirtoihin ja taseeseen. Valuuttariskille eli valuuttakurssien muutokselle altistuvat erityisesti sellaiset yritykset, jotka harjoittavat ulkomaankauppaa ja saavat tuloja eri valuutassa, jolloin ulkomaanvaluutan heikentyminen voi viedä tuotteista katteet. Lisäksi valuuttariskit koskevat ulkomaanvaluuttalla tehtyjä sijoituksia. Valuuttariski liittyy myös valuuttamääräisiin lainoihin. Valuuttariskiltä voidaan suojautua monella eri tavalla.
Devin Setoguchi
Devin Charlie Kenichi Setoguchi (s. 1. tammikuuta 1987 Taber, Alberta) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Setoguchi pelasi urallaan yli 500 NHL-ottelua.