cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pekka Perttula
Verkkoapilan Perttulan haastattelussa tammikuussa 2010 ilmeni, että Perttula oli ilmoittanut Eero Lankialle joulukuussa 2009 eronneensa Suomen Keskustan perusjärjestön jäsenyydestä. Syyksi hän ilmoitti Suomen Keskustan vaalirahoitusepäselvyydet ja sen, ettei Suomen Keskusta, käytännössä sen puoluetoimistoa johtava Jarmo Korhonen, ollut ollut valmis tukemaan rahallisesti Perttulan väitöskirjatyötä.
Perttula oli Kelan hallituksen jäsen kaudella 1.1.2008 – 31.12.2010.
Perttula valittiin 2015 Maaseudun Sivistysliiton puheenjohtajaksi.
Yle Kuopio
Yle Kuopio (aiemmin Radio Savo ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Pohjois-Savo toimituksen sijaitessa Kuopiossa. Kanava kuuluu Kuopiossa taajuudella 98,1 MHz ja Iisalmessa taajuudella 96,5 MHz. Radiokanavan päällikkö on Johanna Raatikainen.
Yle Radio Suomi Kuopio tunnettiin vuoteen 1996 asti murteellisella nimellä Kuopion iänj (ääni) ja sitten vuoteen 2016 asti nimellä Radio Savo.
Island (Yonne)
Island on kunta Ranskassa Yonnen departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 9 kilometriä Avallonin kaupungista lounaaseen.
pienoiskuva|vasen|Paikallinen kylä Kunta on tunnettu aiemmin myös nimellä Island le Saulsois. Saint Bénignen -kirkko on rakennettu 1500-luvulla, ja kunnan alueella oleva linna Château d'Island on rakennettu 1400-luvulla. Linna tarjoaa nykyään majoitus- ja ravintolapalveluita.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Sukupuu
Sukupuu on puun muotoinen sukuselvitys. Sukututkimuksessa esivanhemmat ovat alimpana (suvun juuret) ja nuorimmat lapset ylimpänä, lehvästössä.
Sukupuu haarautuu normaalin puun tapaan. Vanhin lapsista on kunkin haarautuman vasemmassa reunassa.
Sukupuun voi laatia myös sukutauluksi, jolloin esi-isä ja -äiti ovat ylimpänä ja heidän edessään on numero yksi. Heidän lapsensa ovat numerolla kaksi hieman sisennettyinä. Heidän lapsensa merkitään numerolla kolme niin, että ensin käydään läpi kaikki ensimmäisen kakkoslapsen lapset vanhimmasta nuorimpaan, ja sen jälkeen siirrytään seuraavan kakkoslapsen lapsiin - aina sisentäen niin, että sama numero on samalla sarkaimella.
1 Matti Meikäläinen, pso Liisa Teikäläinen 2 Pekka Matinpoika Meikäläinen, pso Aino A. Suomi 3 Kalle Pekanpoika Meikäläinen 3 Maria Pekantytär Meikäläinen 2 Leena Matintytär Meikäläinen, pso Sulo Susi 3 Aulis Sulonpoika Susi, pso Tanja Tiikeri 4 Eeva Auliksentytär Susi 3 Hannele Sulontytär Susi
Nicaraguan presidentti
Nicaraguan presidentti on Nicaraguan valtionpäämies. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiselle toimikaudelle, saman henkilön presidenttikausien määrää ei ole rajoitettu. Presidenttiä ja varapresidenttiä äänestetään samassa vaalissa.
Kypros Eurovision laulukilpailussa
Kyproksen paras sijoitus on toinen sija, jonka se saavutti vuonna 2018, kun maata edusti Eléni Fouréira kappaleella ”Fuego”. Kyseiseltä vuodelta on myös paras Kyproksen saavuttama pistemäärä 436. Laulukielinä Kypros käyttää tavallisesti kreikkaa tai englantia, mutta Evrydíkin kappale ”Comme ci, comme ça” vuonna 2007 oli ranskankielinen laulu ja vuoden 2018 kielinä olivat englanti ja espanja. Kyproksen turkkilaisia ei ole vielä koskaan nähty lavalla.
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä.
Kristana Esperantista Ligo Internacia
La Kristana Esperantista Ligo Internacia (KELI) on esperantoa käyttävien protestanttien järjestö. Se ei ole Esperanton maailmanliiton jäsen mutta tekee yhteistyötä UEA:n kanssa. Järjestö perustettiin vuonna 1911 Antverpenin esperantokongressin aikana.
KELI pyrkii saamaan jäseniä eri protestanttisista yhteisöistä kuten luterilaisuudesta, kalvinismista, metodisteista ja baptisteista, mutta jäseninä on myös katolilaisia ja ortodokseja.
KELI:n tavoitteena on saada aikaan yhteistyötä erilaisten maiden kristittyjen välille ja esperanton avulla levittää sanomaa Kristuksesta.
Louis-François-Clement Breguet
pienoiskuva|Louis-François-Clement Breguet suunnilleen vuonna 1880. Louis-François-Clement Breguet (1804–1883) oli ranskalainen kelloseppä ja fyysikko. Hän alkoi nuorena työskennellä perheensä kelloseppänä perheensä kelloliikkeessä, jonka päävastuun hän myöhemmin peri. Vuoden 1830 jälkeen Breguet keskittyi sähkölaitteiden, erityisesti mittauslaitteiden, valmistamiseen. Hänen ensimmäiset sähkökellonsa ovat vuodelta 1839. Vuonna 1840 hän suunnitteli lämpömittarin, joka rekisteröi lämpötilan sähköisesti. Hänen suunnittelemansa mittari mittasi Venäjän Kazanissa -42 °C lämpötilan. Vuonna 1843 hän loi laitteen valon nopeuden mittaamiseksi. Laitteessa oli pyörivä peili, joka pyöri 9000 kertaa sekunnissa.
Romanian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Romanian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Romaniaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Friedrich von Gärtner
thumb|Friedrich von Gärtner thumb|Siegestor Münchenissä Friedrich von Gärtner (1792–1847 München) oli saksalainen arkkitehti. Yhdessä Leo von Klenzen kanssa häntä pidetään kuningas Ludvig I:n ajan Baijerin merkittävämpänä arkkitehtina.
Gärtner opiskeli Münchenin taideakatemiassa vuonna 1809. Vuonna 1812 hän muutti Pariisin ja opiskeli siellä vuoteen 1814 asti. Hän vietti myös aikaa Roomassa, Napolissa ja Sisiliassa. Gärtneristä tuli 1819 Münchenin taideakatemian rakennustaiteen professori ja vuonna 1842 akatemian johtaja. Hänet aateloitiin vuonna 1840.
DJ Jokke
DJ Jokke, oikealta nimeltään Jouni Helminen (k. 19. toukokuuta 2017 ), oli suomalainen DJ. Hän aloitti levyjen soittamisen vuonna 1979. 1980-luvun lopulla hän oli Suomen ensimmäisen danceklubin, Berlinin, vakituisia DJ:tä ja yksi niistä jotka tekivät acid house -musiikkia tunnetuksi maassa. Seuraavalla vuosikymmenellä Jokke siirtyi enemmän varsinaisen teknomusiikin pariin. Suomen ”teknon kummisedäksikin” sanottu mies soitti monissa alan tapahtumissa ja eri klubeilla (vakituisena esimerkiksi Hype-klubilla), ja hänen miksauksiaan kuultiin muun muassa Radiomafian Dancemob-ohjelmassa. DJ-uransa lisäksi Jokke toimi pitkään levykauppiaana klubimusiikkiin erikoistuneessa Street Beat -liikkeessä Helsingissä.
Honaloochie Boogie
Honaloochie Boogie on brittiläisen Mott the Hoople -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1973. Se ylsi saman vuoden kesällä sijalle 12 Britannian listalla. Kappale julkaistiin myös samanvuotisella Mott-studioalbumilla.
Kappaleen kirjoittaja, yhtyeen solisti–kitaristi Ian Hunter, kertoi aikoinaan, että kappaleen syntyyn vaikuttivat hänen varhaiset rock and roll -suosikkikappaleensa sekä elokuva That’ll Be the Day. Myöhemmin Hunter kertoi, ettei pysty kuvailemaan itse kappaletta ollenkaan. Sana Honaloochie oli täysin itse keksitty.
Singlen B-puolella oli Hunterin ja basisti Pete "Overend" Wattsin yhdessä kirjoittama kappale ”Rose”, joka ei kuulu millekään yhtyeen studioalbumille.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Korkiakari (Oulu)
Korkiakari on pieni saari Oulun kaupungin edustalla Perämerellä. Se sijaitsee Oulun satamiin johtavan 10 metrin laivaväylän pohjoispuolella noin kahdeksan kilometriä Oritkarin satamasta luoteeseen. Saari on matala, kivikkoinen ja karikkojen ympäröimä, ja se on merilintujen pesimäalue. Läheisin saari on Runniletto lännessä.
Raoul Björkenheim
thumb|upright|Raoul Björkenheim vuonna 2006. Raoul Melvin Björkenheim (s. 11. helmikuuta 1956 Los Angeles, Yhdysvallat) on suomenruotsalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja kitaristi. Hän syntyi Kaliforniassa, mutta muutti teini-iässä äitinsä Taina Elgin kotimaahan Suomeen. Vuonna 1984 hän sai Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Björkenheimin oma yhtye Krakatau levytti ensi kerran vuonna 1988. Tämän lisäksi hän on tehnyt musiikkia muun muassa Edward Vesalan johtaman Sound & Furyn, Roommushklahnin, Sielun Veljien, UMO:n, Avanti!:n ja Tampereen kaupunginorkesterin kanssa. Hänen pitkäikäisin, edelleen levyttävä yhtyeensä Scorch Trio on julkaissut kuusi albumia. Yhtyeessä ovat soittaneet hänen lisäkseen muun muassa Ingebrigt Håker Flaten ja Paal Nilssen-Love. Lisäksi hän on tehnyt kolme omaa albumia.
Raoul Björkenheimin puoliso on vuodesta 2014 ollut Anna Baijars. Raoul Björkenheimille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2019.
Discoland
Discoland on keskipohjalaisessa Lestijärven kunnassa sijainnut urheiluseura Lestijärven Kiiston omistama viihdekeskus, joka oli toiminnassa vuosina 1957–2004 tanssi- ja huvittelupaikkana. Rantapaviljonki sijaitsi Lestijärven kuntakeskuksen tuntumassa Lestijärven rannassa. Discoland nimen lava sai 1970-luvulla nimikilpailun tuloksena.
Historiaa
Tanssilava rakennettiin Lestijärven rantaan vuonna 1957. Autojen yleistymisen myötä tanssipaikalle saapui yleisöä laajemmalta alueelta. Suosion huippu ajoittui 1980- ja 1990-luvuille.
Discolandin muotoutuminen yhdeksi maakunnan suosituimmista tanssi- ja keikkapaikoista alkoi 1970-luvun alussa, kun Lestijärven Kiisto päätti tanssipaikkatoiminnan uudistamisesta. Laadukkaisiin esiintyjiin panostaminen vaati paremmat puitteet. Vanha paviljonki remontoitiin ja sen yhteyteen tehtiin laajennus: discorakennus ja ravintola.
Uudistetusta tanssipaikasta järjestettiin nimikilpailu, jonka voitti ”Discoland”. Nimen uskottiin kuvaavan paikan modernia ja nuorekasta ilmettä.
Discoland palveli sekä iskelmätanssien että muun kevyen musiikin ystäviä. Parhaina iltoina tanssit järjestettiin yhtäaikaa sekä vanhalla että uudella puolella. Discolandin lavalle nousivat monet maamme tunnetuimmista artisteista ja yhtyeistä: lavalla ovat esiintyneet ainakin Katri Helena, Tapani Kansa, Erkki Junkkarinen, Juice Leskinen, Armi ja Danny, Paula Koivuniemi, Matti ja Teppo, Hurriganes, Dingo, HIM ja Eppu Normaali. Discolandissa esiintyi myös ulkomaisia artisteja.
Discoland tunnettiin vuosikymmenten ajan yhtenä maakunnan ”kuumimmista menomestoista”, jonne alueen nuoriso kokoontui tanssimaan ja juhlimaan pitkienkin matkojen päästä. 1970-luvulta 1990-luvulle kestäneellä tanssilavojen kultakaudella Discoland houkutteli tapahtumailtoinaan säännöllisesti 1200–1300 kävijää. Huumoriryhmä Kummelin esiintyessä vuonna 1994 oli paikalla yli 3 000 ihmistä.
Vuonna 1980 reisjärveläinen 17-vuotias tyttö surmattiin paluumatkalla Discolandin tansseista. Tyttö sai peukalokyydin nuorelta mieheltä, joka surmasi hänet ampuma-aseella Lestijärven ja Reisjärven välillä metsässä. Uhri löydetiin vasta päivien päästä. Tapaus oli mediassa esillä pitkään, vähensi liftaamista ja vaikutti väliaikaisesti myös Discolandin kävijämääriin.
Vilkkaimpina vuosina Discolandin kanssa suosiosta kilpaili Nivalan Tuiskula.
Järjestäjiä huolestutti 1990-luvulla Discolandin pysäköintialueella autoissa viihtyvä nuoriso, joka ei ostanut pääsylippua huvipaikkaan. Keinoiksi haettiin lipun hinnan laskua ja aluelippua.
Toiminta hiipui 2000-luvulle tultaessa kävijöiden ja talkooväen vähetessä ja päättyi kokonaan vuonna 2004. Huonoon kuntoon päässyt ja ilkivallan kohteena rapistunut rakennus purettiin vuonna 2018.
Irakin vastarinta
Irakin vastarinta koostuu monista eri ryhmistä, jotka taistelevat Yhdysvaltain johtaman liittouman miehitystä vastaan. Vastarintataistelijoita kutsutaan myös usein kapinallisiksi, varsinkin englanninkielisessä mediassa. Vastarintataistelijat eivät ole järjestäytyneet yhtenäiseksi armeijaksi, vaan he toimivat pienissä ryhmissä, joiden toimintatavat ja tavoitteet ovat osittain tai kokonaan toisistaan poikkeavia. Näistä ryhmistä osa taistelee paitsi miehittäjiä, myös toisiaan vastaan, ja osa Irakin hallitusta vastaan.
Vastarinta muodostuu
Sodan aikana irakilaisten muodostama vastarinta oli varsin hajanaista, koska merkittävä osa irakilaisista sotilaista ei taistellut, kun hyökkääjän ylivoima ja eteneminen näytti vääjäämättömältä. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush julisti suuret taistelut päättyneiksi ja miehitysvallan alkaneeksi, kun Saddam Husseinin hallinto oli kaadettu. Pian tämän jälkeen varsinainen vastarintaliike alkoi muotoutua ja saada suosiota irakilaisten keskuudessa.
Vastarinnan kasvaminen ja laajeneminen oli luonnollista seurausta Irakin sodasta ja siitä seuranneesta miehityksestä, mutta vastarinta on saanut lisää voimaa myös erinäisistä tapahtumista. Joissain paikkakunnilla se alkoi, kun ihmiset menettivät kärsivällisyytensä jälleenrakentamisen suhteen. Toisissa se oli suora vastaus Yhdysvaltojen hyökkäyksiin, surmiin, pidätyksiin ja nöy­ryytyksiin. Irakilaisten loukkaaminen, heidän uskonnollisten arvojensa hyljeksiminen ja herjaaminen, pahoinpitelyt ja kidutus eivät olleet omiaan tukemaan Yhdysvaltain onnistumista. Fallujassa ja Samarrassa, jotka kuuluvat ns. sunnikolmioon, vasta­rinta alkoi, kun amerikkalaisjoukot avasivat tulen mielen­osoittajia vastaan miehityksen al­kuvaiheessa. Mosulissa yhdysvaltalaiset lähettivät suurimman osan joukoistaan turvaamaan Kirkukin öljykenttiä, eikä ketään estämään mellakoita ja ryöstelyä kaupungissa. Samoin kävi myös Irakin pääkaupungissa Bagdadissa. Liittouman joukot ovat miehityksen aikana surmanneet muun muassa irakilaisia poliiseja, journalisteja, diplomaatteja ja hääseurueita. Tällaiset tapaukset vain vahvistivat vastarintaliikkeen asemaa entisestään ja yllyttivät kostoiskuihin. Lisäksi miehityshallinto ja eräät yhdysvaltalaiset virkamiehet ovat myöhemmin tunnustaneet, että Saddam Husseinin hallinnon hajottaminen oli virhe. Kun sadattuhannet upseerit ja miehistön jäsenet jäivät työttömiksi, ei heille jäänyt paljon vaihtoehtoja.
Irakin vastarinta on muodostunut kovemmaksi kuin odotettiin, eivätkä taistelut ole vielä osoittaneet laantumisen merkkejä. Vapunpäivänä 2003 Yhdysvaltain presidentti George W. Bush piti näyttävät voitonjuhlat lentotukialus Abraham Lincolnin kannella, jossa hän kertoi, että suuret sotatoimet Irakissa ovat päättyneet ja Yhdysvallat ja sen liittolaiset ovat voittaneet taistelun Irakista. Taistelut ovat kuitenkin tästä huolimatta jatkuneet ja Yhdysvallat on kertonut, että se on luopumassa joistakin sodanjälkeistä Irakia koskevista suunnitelmistaan. Yhdysvaltalaisen prikaatikenraali Mark Kimmittin mukaan taistelut saattavat kestää jopa vuosikymmeniä. Pitkittynyt miehitys on houkuttelee Irakiin taistelemaan yhä enemmän ulkomaisia taistelijoita.
Vastarinnan tavoitteet
Vastarinnan tavoitteena on ajaa ulkomaiset miehitysjoukot pois Irakista. Monet irakilaistaistelijat ovat kansallisesti motivoituneita ja asettavat prioriteetin Irakille, kun taas useat Irakiin saapuneet ulkomaiset vapaaehtoiset näkevät sodan osana laajempaa taistelua länsimaailman välillä. Koska osa irakilaisista pitää Irakin hallintoa yhdysvaltain asettamina nukkehallitsijoina, haluaa he vähentää Irakin hallituksen valtaa ja taistelevat siksi hallituksen joukkoja vastaan.
Irakin al-Qaidan strategia on erilainen ja järjestön tavoitteet poikkeavat selvästi muiden vastarintaryhmien tavoitteista. Se on nimennyt joukon kohteita, joita vastaan se käy taistelua, ja on valikoinut kohteikseen maassa olevien liittouman sotilaiden lisäksi liittouman kanssa yhteistyössä tekeviä henkilöitä ja yrityksiä sekä Irakin šiiamuslimeja ja sellaisia vastarintaryhmiä, jotka eivät tee yhteistyötä sen kanssa. Tässä nousee esille voimakas kontrasti kansallismielisen Irakin vastarinnan valitsemiin kohteisiin, joita ovat maassa olevat liittouman sotilaat ja laajempi taloudellinen infrastruktuuri, joita vastaan suunnatuilla taistelutoimilla pyritään osoittamaan miehityksen epäonnistuvan Irakissa.
Näiden taktisten erojen taustalla on täysin erilaiset strategiset tavoitteet: Irakin kansallismielisellä vastarinnalla on toteutettavissa oleva poliittinen tavoite. He haluavat lopettaa miehityksen ja hallita sen jälkeen maata. Irakin al-Qaida taas näkee Irakin vain väliaikaisena, mutta tällä hetkellä tärkeimpänä rintamana paljon suuremmassa maailmanlaajuisessa kamppailussa salafilaisten ja Yhdysvaltojen välillä.
Osa vastarintaryhmistä on valmis lopettamaan taistelutoimet, mikäli Yhdysvallat vetää joukkonsa pois Irakista. Sunnikapinallisia edustava Association of Muslim Scholars on useaan otteeseen sanonut olevansa valmis neuvottelemaan kaikkien irakilaisten osapuolten kanssa, jos vain miehitysjoukot lähtevät maasta.
Vastarinnan laajuus
thumb|240px|Irakin kartta. Merkittävä osa vastarinnasta sijoittuu Keski-Irakin alueille. Alueella sijaitsevat al-Qaim, Ramadin, Fallujan, Bagdadin ja Tikritin kaupungit, joiden hallinnasta on usein käyty rajuja taisteluja. Mosulin ja Tal Afarin kaupungeissa esiintyvä vastarinta on ollut myös melko voimakasta. Eniten vastarintaliikkeen toimintaa on kuitenkin Irakin keski-osissa sunnimuslimien asuttamilla alueilla. Pohjoisen kurdialueet ovat olleet pitkään melko rauhallisia, mutta vuonna 2007 ja sen jälkeen kurdit ja sunnit ovat alkaneet taistella alueiden hallinnasta ja luonnonvaroista. Šiiaenemmistöisissä Kutin, Nasirijan, Hillan ja Samawan kaupungeissa on myös aika ajoin käyty taisteluja.
Miehitystä vastustavien taistelijoiden määrää on vaikea arvioida, sillä taistelutoimiin osallistuvien irakilaisten lukumäärä riippuu monista eri tekijöistä, kuten esimerkiksi Yhdysvaltain suorittamista erikoisoperaatioista jonkin alueen valtaamiseksi vastapuolelta. Tästä syystä taistelut voivat joko laajeta tai laantua hyvinkin nopeasti. Vastarintataistelijoiden ja liittouman välillä on myös solmittu tulitaukoja. Osa taistelijoista on liittoutunut Yhdysvaltain kanssa. Useiden arvioiden ja asiantuntijoiden mukaan vastarintaa ei pystytä täysin kukistamaan sotilaallisesti.
New York Times paljasti lokakuussa 2007 Yhdysvaltain hallituksen tekemän selvityksen, josta käy ilmi, että vastarinnan tekemistä iskuista 74 % on kohdistettu liittouman sotilaita vastaan ja vain 10 % irakilaisiin siviilikohteisiin. Journalistit Steve Connors ja Molly Bingham kommentoivat uutista ja sanoivat Yhdysvaltain armeijan vääristelevän tahallaan Irakin vastarintaa koskevia tietoja. Heidän mukaansa vastarinta koostuu suurelta osin tavallisista irakilaisista, jotka vastustavat miehitystä, eivätkä liiemmin Saddam Husseinin kannattajista tai al-Qaidan jäsenistä, kuten yleisesti on esitetty. Myöhemmin on selvinnyt, että Yhdysvaltain mediastrategiaan kuului tietoinen vastarinnan rinnastaminen ja mustamaalaaminen terroristiseksi toiminnaksi. Barack Obaman presidentiksi tulemisen jälkeen Yhdysvallat on kuitenkin luopunut tällaisen retoriikan käytöstä.
Vastarintaryhmät
Vastarintaliike koostuu useista eri suuntauksista ja ryhmistä, joiden tavoitteet ja toimintatavat ovat osittain tai kokonaan toisistaan poikkeavia. Seuraavia ryhmiä voidaan erottaa:
Baathistit
Baathistit ovat ennen sotaa maata hallinneen entisen Baath-hallinnon jäseniä ja Saddam Husseinin tukijoita. Saddamin varapresidentin Izzat Ibrahim al-Durin on väitetty johtavan vastarintaliikettä. Hänen toimistaan ja olinpaikastaan on kuitenkin vain vähän luotettavaa tietoa huhtikuun 2003 jälkeen. Baathistien on arveltu olevan vastarintaliikkeen parhaiten organisoitu ja aseistettu osa. Heidän joukossaan on myös entisen Irakin armeijan sotilaita ja upseereja.
Kansallismieliset sunnit
Kansallismieliset sunnit taistelevat Irakin itsehallinnon puolesta ja miehittäjiä vastaan. Vuoden 2006 loppupuolella kansallismielinen vastarinta alkoi vastustaa entistä äänekkäämmin Irakin al-Qaidaa ja sen käyttämiä taktiikoita. Kahtiajaon seurauksena osa kansallismielisistä sunnitaistelijoista liittoutui Yhdysvaltain armeijan kanssa. Yhdysvaltain armeijan mukaan sen kanssa liittoutuneita taistelijoita on jo yli 90 000.
Šiiavastarinta
Osa šioista on vastustanut Yhdysvaltain läsnäoloa Irakissa, vaikka liittouma syrjäyttikin sunnivähemmistöä suosineen Saddam Husseinin hallinnon. Šiiojen vastarintaryhmistä suurin on Muqtada al-Sadrin Mahdin armeija. Mahdin armeija kävi raskaita taisteluja Yhdysvaltain joukkojen kanssa huhti–toukokuussa 2004. Taistelut miehittäjien ja Mahdin armeijan välillä päättyivät elokuussa 2004, kun vaikutusvaltainen šiiajohtaja, suurajatolla Ali al-Sistani sai neuvoteltua tulitauon kapinallisten johtajan Moqtada al-Sadrin kanssa. Lokakuussa 2006 se valloitti Amarahin kaupungin etelä-Irakissa.
Elokuussa 2007 Muqtada al-Sadrin avustajat kertoivat, että al-Sadr on päättänyt keskeyttää johtamansa Mahdi-armeijan toiminnan Irakissa puolen vuoden ajaksi. Määräyksen mukaan kaikkien armeijan jäsenten tulee välittömästi lopettaa kaikenlainen aseellinen toiminta. Jäädytys koskee myös iskuja Yhdysvaltain joukkoja vastaan. Al-Sadrin mukaan tauon tarkoituksena on järjestää eri siipiin hajautunut armeija uudelleen. Yhdysvaltain armeija kiitteli al-Sadrin julistamaa taistelutaukoa. Tulitauon loputtua helmikuussa 2008, Muqtada al-Sadr käski seuraajiaan jatkamaan tulitaukoa puolella vuodella. Yhdysvaltain armeijan johtajat kiittivät entisen vihamiehensä päätöstä jatkaa tulitaukoa ja he kertoivat myös olevansa valmiita avaamaan keskusteluyhteyden al-Sadrin kanssa. Tulitaukoa on jatkettu edelleen.
Ulkomaiset vapaaehtoiset
Irakin sodan alkaessa useista eri maista lähti vapaaehtoisia taistelemaan Irakiin. Suurin osa ulkomaisista taistelijoista tuli luonnollisesti Irakia ympäröivistä maista, koska näistä maista oli helppo matkustaa Irakiin ja ihmisillä oli jo entuudestaan sinne yhteyksiä ja kontakteja. Vapaaehtoisia alkoi saapua Irakiin ensiksi Jordaniasta, myöhemmin Saudi-Arabiasta ja Kuwaitista. Lisäksi jordanialaisia lähti runsaasti Irakiin ja sieltä järjestettiin jopa linja-autokuljetuksia taistelemaan lähteville. Vapaaehtoisia saapui myös Pohjois-Afrikan maista, erityisesti Egyptistä, Marokosta, Algeriasta ja jonkin verran Libyasta. Vietnamin ja Romanian kommunistit ilmoittivat lähettävänsä kannattajiaan Irakiin. Vapaaehtoisia ilmoitti lähtevänsä Indonesiasta ja Malesiasta.
Pitkittynyt Irakin miehitys houkuttelee Irakiin taistelemaan myös varsinaisten isojen sotatoimien päättymisen jälkeen lisää vapaaehtoisia. Myöhemmin tulleiden ulkomaisten vapaaehtoisetn joukossa on ollut myös jonkin verran aiemmin eurooppaan tulleita siirtolaisia, jotka ovat tulleet taistelemaan Yhdysvaltain johtamaa liittoumaa ja Irakin hallituksen joukkoja vastaan. Heitä on tullut Irakiin muun muassa Isosta-Britanniasta, Italiasta ja Ranskasta. Lisäksi Irakiin on saapunut vapaaehtoisia syvemmältä Afrikasta, mutta heidän osuutensa on kuitenkin varsin vähäinen.
Irakin al-Qaida
Yhdysvaltain hallinto puolusti Irakin sotaa sillä, että al-Qaida kouluttaa siellä taistelijoitaan. Tämä tieto on osoittautunut vääräksi, mutta Yhdysvaltain miehityksen myötä al-Qaidan väitetään toimivan aktiivisesti Irakissa. Abu Mus’ab al-Zarqawi ilmestyi julkisuuteen aluksi Al-Tawhid Wal-Jihad-sissiryhmän johdossa. Al-Tawhid Wal Jihad sai kuuluisuutta panttivankien mestausvideoilla, joista osa osoittautui kuitenkin väärennöksiksi. Al-Qaidan johtaja Osama bin Laden nimitti Zarqawin varamiehekseen lokakuussa 2004. Al-Zarqawi vannoi Internetissä julkaistuissa lausunnoissa uskollisuutta Osama bin Ladenille ja alkoi käyttää nimeä: Irakin al-Qaida.
Al-Zarqawi saavutti vähitellen suosiota Irakin ulkopuolella, mutta Irakissa häneen suhtauduttiin epäillen. Al-Zarqawi, joka itse oli sunnimuslimi, oli julistanut sodan Irakissa enemmistönä oleville šiioille. Al-Zarqawin johtamien taistelijoiden epäillään olevan useiden Irakissa tehtyjen verisisten iskujen takana. Irakin al-Qaidan toimien kohdistuminen irakilaisiin hiersi järjestön ja muiden vastarintaryhmien välejä, minkä vuoksi jännitys kasvoi niiden välillä. Kahtiajaon seurauksena osa Yhdysvaltain miehitystä vastustavista taistelijoista alkoi pitää Zarqawia miehittäjänä ja liittoutui sen johdosta myöhemmin jopa Yhdysvaltain armeijan kanssa. Iskut myös etäännyttivät joitakin hänen kannattajistaan, ja hän oli joidenkin arvioiden mukaan siirtämässä toimintansa painopistettä ulkomaille.
Kesäkuussa 2006 pidetyssä tiedotustilaisuudessa Yhdysvaltain joukkojen komentaja George Casey ja Irakin pääministeri Nouri al-Maliki kertoivat, että al-Zarqawi ja seitsemän hänen avustajaansa oli surmattu Baquban lähellä. Myös Irakin al-Qaida myönsi al-Zarqawin kuolleen.
Liittoumat
Vastarintaryhmien kesken on muodostettu erilaisia liittoumia. Osa vastarintaryhmistä ei kuitenkaan kuulu mihinkään näistä liittoumista.
Al-Sahwa
Al-Sahwa koostuu Yhdysvaltain kanssa liittoutuneista vastarintataistelijoista. Liittouma käsittää yli 90 000 taistelijaa. Liittouma perustettiin jo vuonna 2005, mutta siitä kerrottiin julkisuuten vasta syksyllä 2007. Al-Sahwan joukot kärsivät rajuja tappioita kesällä 2008 ja sen tärkeimmät johtajat Farooq al-Obeidi ja Riyadh al-Samarrai kuolivat salamurhissa. Liittouman perustaja Abdul Sattar Abu Risha puolestaan sai surmansa jo syyskuussa 2007.
Dawlat al-'Iraq al-Islamiyya (ISI)
Jihad and Change Fron koostuu kahdeksasta kansallismielisestä sunnivastarintaryhmästä. Liittouma perustettiin syyskuussa 2007.
Political Council for the Iraqi Resistance (PCIR)
Political Council for the Iraqi Resistance koostuu The Reform and Jihad Fronttiin kuuluvista vastarintaryhmistä ja kahdesta muusta kansallismielisestä sunnivastarintaryhmästä.
The Reform and Jihad Front (RJF)
Vastarintataistelijoiden taktiikka
Lukumääräisesti ja resursseiltaan ylivoimaista vihollista vastaan, vastarintataistelijat ovat ottaneet taistelutaktiikakseen pitkäaikaisen, iskuihin ja häirintään perustuvan sissisodan. Vastarinnan käyttämät tekniikat ja taktiikat ovat kehittyneet myös jatkuvasti ja nopeaa vauhtia.
Varsinaisten sotatoimien jälkeen vastarinta alkoi pienistä, joskus jopa alle kymmenen hengen ryhmistä, jotka tekivät yksittäisiä operaatioita liittoumaa vastaan. Myöhemmin nämä ryhmät alkoivat verkostoitua yhä suuremmiksi ryhmiksi ja taistelut alkoivat saada yhä enemmän suunnitelmallisuuden piirteitä. Taistelutoiminta kasvoi monimuotoisemmaksi. Se koostuu nykyään sekä laajoista hyökkäyksistä että pienimuotoisemmista iskutyyppisistä operaatioista liittoumaa vastaan. Taktiikoihin on kuulunut kranaattien pudottaminen tai heittäminen saattueiden autoihin, partioiden yllättäminen ja kauko-ohjauksella laukaistavat miinat. Kotitekoisia pommeja on käytetty useissa operaatioissa. Niitä on rakennettu usein teiden varsille mm. erilaisiin laatikoihin, laukkuihin, roskiin, säilykepakkauksiin, rikkoutuneisiin ajoneuvoihin ja joskus jopa kuolleisiin eläimiin.
Pienissä ryhmissä toimivat taistelijat ovat pystyneet liikkumaan paikasta toiseen nopeasti. Toisinaan suurimmissa hyökkäyksissä on ollut mukana jopa useita satoja taistelijoita. Taistelijat ovat saaneet usein myös tukea taistelupaikoille saapuneilta sivullisilta, jotka ovat alkaneet heitellä liittouman sotilaita kivillä ja rikkoneet sekä polttaneet sotilaskalustoa.
Jotkin taistelijat, lähinnä Irakin al-Qaida on suosinut itsemurhaiskuja, joilla se on pyrkinyt kylvämään epäsopua eri kansanryhmien välille, vaikka osa niistä onkin kohdistunut sotilaskohteisiin.
Neuvotteluja ja yhteistyötä
250px|right|thumb|Yhdysvaltain sotilaita suorittamassa tiedustelutehtävää Bagdadissa. Yhdysvaltain puolustusministeri Donald Rumsfeld kertoi kesäkuussa 2005 uutiskanava Fox Newsin haastattelussa, että Yhdysvaltain armeijan johto on useita kertoja neuvotellut Irakin kapinallisten kanssa. Tapaamisten tavoitteena oli vähentää sotatoimia ja liittää kapinalliset mukaan poliittiseen prosessiin. Yhdysvaltain Irakin-joukkojen komentaja John Abizaid vahvisti tapaamiset.
Yhdysvaltain Irakin-lähettiläs Zalmay Khalilzad on myös kehottanut Irakin kapinallisia liittymään pääministerin esittelemään sovinto-ohjelmaan. Hän ottaa esimerkiksi Etelä-Afrikan, Pohjois-Irlannin ja Balkanin maat huomauttaessaan, ettei vastaavanlaisia konflikteja ole koskaan kyetty selvittämään ilman sovintoa. Asiantuntijoiden mielestä suurin sotaponnistelu tehdään diplomaattisesti. Irakin tilannetta analysoineet asiantuntijat ovat jo yksimielisiä siitä, ettei millään sotatoimilla maahan saada rauhaa. Kysymys on erileirisyydestä ja vuosikausia kyteneestä katkeruudesta miehittäjiä kohtaan sekä eri väestöryhmien välisistä näkemyseroista. Taistelut ovat kiristäneet Irakin sisäisiä paineita äärimmilleen, mikä on vaarantanut koko valtion yhtenäisyyden.
Kesäkuussa 2007 yhdysvaltalainen sanomalehti The New York Times uutisoi, että Yhdysvallat yrittää hillitä väkivaltaa Irakissa uudella suunnitelmalla ja siihen perustavalla strategialla. Suunnitelman mukaan Yhdysvallat toimittaa aseita, ammuksia, rahaa, polttoainetta ja muita tarvikkeita joillekin vastarintataistelijoille. Vastineeksi amerikkalaisten tuesta vastarintataistelijat ovat joissakin tapauksissa luvanneet lopettaa taistelutoimet amerikkalaisia vastaan ja taistella Irakin al-Qaidaa ja järjestön tukijoita vastaan.
Osapuolten tappiot
Vuoden 2009 syyskuuhun mennessä liittouman sotilaita oli kuollut yli 4 683. Kaatuneista sotilaista yhdysvaltalaisia oli 4 346 ja haavoittuneita oli ainakin 29 829. Vastarintataistelijoiden tappioista ei ole tarkkoja lukuja, mutta Yhdysvallat on ilmoittanut surmanneensa 19 000 irakilaistaistelijaa vuoteen 2007 mennessä. Irakin hallitus puolestaan ilmoitti joulukuussa 2006, että yli 12 000 irakilaispoliisia on kuollut Saddamin kukistumisen jälkeen. Kuolleiden irakilaissotilaiden tarkkaa määrää ei tiedetä.
Yhdysvaltain suurin liittolainen Iso-Britannia on ilmoittanut tappioikseen 176 sotilasta. Italia, joka veti joukkonsa Irakista jo vuonna 2005 menetti 33 sotilasta. Puolan tappiot ovat olleet 23 sotilasta. Muut liittolaiset ovat kärsineet pienempiä tappioita.
Vastarinnan toimet
Mediasta on tullut Irakissa toimiville vastarintajärjestöille tärkeä kanava vaikuttaa. Eri vastarintaryhmät kertovat median avulla tietoja ryhmänsä operaatioista, mutta myös julkaisevat useita erilaisia mediajulkaisuja: lehtiä, videoita ja ääninauhoja. Osalla vastarintaryhmillä on omat mediatoimistot. Lisäksi vastarintataistelijat antavat haastatteluja maassa toimiville uutisstudioille. Toimittajat ovat usein myös liikkuneet vastarintataistelijoiden matkassa.
Materiaalin tarkoituksena on tiedottaa vastarintataistelijoiden toiminnasta ja operaatioiden onnistumisesta. Sen avulla voidaan myös kertoa vastapuolen näkökulmaa konfliktista sekä tuoda esiin, että maahan hyökännyt Yhdysvallat ja sen johtama liittouma on epäonnistunut toimissaan ja häviämässä Irakin sodan.
Irakissa toimivista mediaorganisaatioista Al-Ansar Media vastaa kurditaistelijoiden, Al-Boraq Media joidenkin kansallismielisten sunnien mediasta ja Al-Furqan Media salafilaisten, lähinnä Irakin al-Qaidan tuottaman materiaalin julkaisemisesta. Materiaalia levitetään yleisesti Irakissa, mutta jotkin ryhmät laittavat sitä myös Internetiin ladattavaksi. Erityisesti videoista on tullut suosittua ajanvietettä Irakin ulkopuolella ja monet länsimaalaisetkin seuraavat säännöllisesti Irakista ilmestyviä videoita. Tyypillisissä videoissa näytetään käynnissä olevaa taistelua Yhdysvaltain johtamaa liittoumaa vastaan, kuten esimerkiksi erilaisia taistelutilanteita, tienvarsipommien osumia ja tarkka-ampujien toimintaa.
Yhdysvaltain armeijan mukaan vastarintataistelijoiden julkaisemasta materiaalista on myös hyötyä armeijalle, sillä vastarintataistelijoiden kuvaamia videonauhoja voidaan käyttää hyväksi sotilaiden koulutuksessa, kun esimerkiksi suunnitellaan irakilaistaistelijoiden vastaisia taistelutaktiikoita. Lisäksi materiaalista saatavat tiedot antavat arvokkaita tietoa ryhmästä ja sen toiminnasta. Yhdysvaltain armeijan mukaan materiaalista selviää myös tietoja siitä, että voidaanko kyseessä olevan ryhmän taistelijoiden kanssa mahdollisesti neuvotella.
Yhdysvaltain toimet
Yhdysvallat on pyrkinyt leimaamaan vastarintaliikkeeseen kuuluvia mm. syyttämällä heitä Saddamin tukijoiksi.
Yhdysvaltain mediastrategiaan on sisältynyt taktisia toimenpiteitä, joilla Abu Musab al-Zarqawin roolia liioiteltiin. Kampanjan tavoitteena oli heikentää vastarinnan yhtenäisyyttä, korostamalla al-Zarqawin toiminnan julmuutta ja ulkomaalaisuutta. Prikaatikenraali Mark Kimmittin julkaisemassa tiedotteessa, Kimmitt toteaa, että ns. "Zarqawi - psykologinen operaatio -ohjelma on kaikkein menestyksekkäin informaatiokampanja tähän asti."
Sisällissota
Taistelut ovat saavuttaneet myös etnisen konfliktin luonteen, sillä kansanryhmien väliset jännitteet ovat johtaneet useisiin veritekoihin ja sitä kautta kostonkierteeseen. Etnisten ryhmien jako on jakanut maan jyrkästi kolmeen osaan - šiia ja sunnimuslimeihin, sekä pohjoisen kurdialueisiin. Myös Irakin luisumista täysimittaiseen sisällissotaan on pelätty.
Kilpailevien sunnien ja šiiojen iskujen sekä kuolemanpartioiden tekemien murhien ja kidutuksen uhrien ruumiita on löytynyt eri puolilta Irakia. Irakin armeijaan värvätyt šiiat ovat kostaneet univormuun pukeutuneena sunneille Saddamin hallinnon hirmutekoja. Sunnit ovat puolestaan tehneet itsemurhaiskuja šiiamuslimien alueilla ja iskeneet šiiamuslimien juhlapäivinä šiiojen kulkueiden ja pyhiinvaeltajien kimppuun.
Kansanryhmien välisellä väkivallalla ja sen lisääntymisellä Irakissa löytyy myös sisä- ja ulkopoliittisia tavoitteita. Esimerkiksi sunnit tavoittelevat nykyistä merkittävämpää osaa maan ja sen luonnonvarojen hallinnasta. Kansanryhmien välinen väkivalta Irakissa lisääntyi vuoden 2006 helmikuussa pidettyjen vaalien jälkeen. Tilanne kiristyi entisestään pahemmaksi sen jälkeen kun Samarran merkittävä šiiapyhäkkö Al-Askarin kultainen moskeija turmeltui pahoin pommi-iskussa saman vuoden helmikuussa.
Ison-Britannian ylesradioyhtiön BBC:n haastattelema Irakin entinen väliaikaishallituksen pääministeri Iyad Allawi kertoi vuonna 2006 haastattelussa, että Irakissa käydään sisällissotaa, vaikka Yhdysvallat ja Iso-Britannia muuta väittävätkin. Allawin mukaan tilannetta, jossa eri kansanryhmien välisissä yhteenotoissa kuolee yli 50 ihmistä päivittäin, ei voi kuvailla toisin sanoin.
Merkittävimmät taistelut
Hyökkäys Irakiin maaliskuussa 2003
Yhdysvaltain johtama liittouma aloitti maahyökkäyksen Irakiin 20. maaliskuuta 2003. Sotatoimet etenenivät melko nopeasti ja liittouma valloitti strategisesti tärkeän Basran kaupungin 6. huhtikuuta ja pääkaupungin Bagdadin 9. huhtikuuta. Yhdysvaltain tukemat kurdien peshmerga-joukot valtasivat Kirkukin 10. huhtikuuta ja viimeisenä merkittävänä kaupunkina Yhdysvaltain joukot miehittivät Tikritin 15. huhtikuuta. Tuona aikana hyökkääjien kohtaama vastarinta oli varsin hajanaista, eivätkä Irakin joukot kyenneet estämään liittouman etenemistä.
Varsinaiset sotatoimet liittouman puolelta olivat lähinnä ilmaiskuja eri kohteisiin, jolloin tuona aikana kuolleiden liittouman sotilaiden määrä oli varsin vähäinen.
Fallujan taistelut huhtikuussa 2004
Fallujan kaupungissa käytiin rajuja taisteluja huhtikuussa 2004, kun Yhdysvaltain merijalkaväki käynnisti suuroperaation ottaakseen kaupungin haltuunsa. Kovan vastarinnan seurauksena Fallujan kaupunki jäi vastarintataistelijoiden haltuun. Käydyissä taisteluissa sai surmansa 40 yhdysvaltalaista sotilasta ja eri lähteiden mukaan noin 300–700 irakilaista.
Taistelut Mahdin armeijan kanssa huhti-toukokuussa 2004
Mahdin armeija kävi raskaita taisteluja Yhdysvaltain joukkojen kanssa huhti–toukokuussa 2004. Se onnistui pitämään hallussaan Najafin, Karbalan ja Kufan kaupungit, mutta joutui vetäytymään Kutista.
Fallujan taistelut marraskuussa 2004
Marraskuussa 2004 Yhdysvaltain joukot käynnistivät uuden suuroperaation Fallujan valtaamiseksi. Fallujaa pommitettiin rajusti, minkä seurauksena merkittäviä osia siitä tuhoutui. Taistelujen seurauksena Yhdysvaltain ja Irakin hallituksen joukot saivat Fallujan hallintaansa, mutta yksittäiset taistelut ovat siitä huolimatta jatkuneet. Marraskuun aikana käydyissä taisteluissa kuoli 92 yhdysvaltalaissotilasta ja 622 haavoittui. Irakin hallituksen joukot menettivät 8 sotilasta ja haavoittuneita oli 43. Yhdysvaltain armeija mukaan vastarintataistelijoita sai surmansa 1200 ja 1000 taistelijaa vangittiin.
Mosulin taistelut marraskuussa 2004
Marraskuussa 2004 Mosulissa käytiin taisteluja kaupungin hallinnasta, kun sadat vastarintaistelijat yrittivät saada kaupungin hallintaansa. He onnistuivat valloittamaan kaupungin poliisiasemat ja kaksi-kolmasosaa kaupungista hallintaansa. Taistelut kestivät kolme vikkoa, minkä aikana surmansa sai neljä Yhdysvaltain sotilasta, 71 vastarintataistelijaa ja yli sata irakilaissotilasta. Joulukuun alkupuolella Yhdysvaltain tukikohtaan ryöminyt ja vahdinvaihdon aikana suoja-aidan leikannut kurdi onnistui surmaamaan 22 sotilasta, heidän joukossaan 14 yhdysvaltalaissotilasta, räjäyttämällä itsensä.
Taistelut Irakin hallituksen joukkojen ja šiiataistelijoiden välillä alkoivat maaliskuun 2008 lopulla Basrassa ja Bagdadissa. Yhteenotot levisivät myös muihin šiiaenemmistöisiin kaupunkeihin: Kutiin, Nasirijaan, Hillaan ja Samawaan. Myös kahden šiiaryhmän, Mahdin armeijan ja Badrin välillä oli jännitteitä. Yhdysvaltain erikoisjoukot olivat mukana Bagdadin taisteluissa.
Aiheesta muualla
Artikkeleita
Dokumentteja
Joel Asaph Allen
Hänen vanhempansa olivat Joel Allen ja Harriet Trumbull. Vuonna 1874 hän avioitui Mary Manning Clevelandin kanssa.
Allen opiskeli Wilbraham Academyssa Massachusettsissa 1858–1862 ja Harvardin yliopistossa 1862–1871 Louis Agassizin ohjauksessa. Hän osallistui yhdelle Brasiliaan suuntautuneelle tutkimusmatkalle (Thayerin retkikunta) ja useisiin Yhdysvaltoihin suuntautuneille. 1873 hän johti uutta rautatielinjaa (North Pacific Railroad) kartoittavia luonnontieteilijöitä Bismarckista Pohjois-Dakotasta Yellowstoneen ja takaisin Smithsoniaan.
Allen oli Harvardin yliopiston soveltavan eläintieteen museon intendentti 1867 alkaen, Boston Society of Natural Historyn matelija-, lintu- ja nisäkäsosaston intendentti 1868–1880, Amerikan luonnonhistoriallisen museon (American Museum of Natural History New Yorkissa) ensimmäinen lintu- ja nisäkäsosaston intendentti vuodesta 1885 alkaen, myöhemmin ensimmäinen lintutieteellisen osaston johtaja, ja nisäkäsosaston intendentti 1907–1921.
Vuonna 1876 Allen äänestettiin Kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. 1886 hän oli yksi ensimmäisen Audubon Societyn perustajista New Yorkissa. 1883–1891 hän oli American Ornithologists' Unionin (AOU) puheenjohtaja ja eräs yhdistyksen perustajista 1883. Indianan yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1886. Hän toimi Linnaean Society of New Yorkin puheenjohtajana 1890–1897.
Allenin sääntö biologiassa on nimetty hänen mukaansa. Hän muotoili säännön vuonna 1877.
Allen kuvaili ja nimesi useita lintulajeja, muun muassa naamioviiriäisen (Odontophorus atrifrons). Hänen kunniakseen on nimetty ainakin viiksiluura (Grallaria alleni) ja suomurintamatkija (Allenia fusca).
Hänen kirjallinen tuotantonsa oli hyvin laaja ja hän julkaisi kaikkiaan yli 1 400 kirjoitusta. Nisäkkäistä hän julkaisi noin 560 ja linnuista noin 40 kirjoitusta. Hän toimitti AOU:n lehteä The Auk 1884–1912.
Lourdes (täsmennyssivu)
Lourdes voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Thorvald Stoltenberg
Stoltenberg toimi vuosina 1989–1990 Norjan YK-suurlähettiläänä ja vuonna 1990 UNHCR:n pääsihteerinä. Vuonna 1993 hänestä tuli Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin erikoisedustaja Jugoslaviaan.
Stoltenberg toimi 1999–2008 Norjan Punaisen Ristin johtajana. Hänen poikansa Jens on ollut Norjan pääministeri ja myöhemmin Naton pääsihteeri.
Ljubov Ljadova
Ljubov Ljadova (s. 17. marraskuuta 1952 Nolinsk) on Neuvostoliittoa edustanut entinen maastohiihtäjä, viestin MM-hopeamitalisti.
Ljadova hiihti avausosuuden 4 × 5 kilometrin MM-hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton joukkueessa Oslon MM-kisoissa 1982. Joukkueen muut jäsenet olivat Ljubov Zabolotskaja, Raisa Smetanina ja Galina Kulakova. Samoissa kilpailuissa Ljadova sijoittui 20 kilometrillä neljänneksi ja 10 kilometrillä seitsemänneksi.
Vuonna 1983 Ljadova voitti Holmenkollenin kisojen 10 kilometrin kilpailun. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän sijoittui 20 kilometrillä seitsemänneksi ja 10 kilometrillä kahdenneksitoista.
Jeninin taistelu (2002)
Tilanteen ollessa vielä ajankohtainen esitettiin syytteitä myös suuremmista verilöylyistä leirillä, joita kuitenkaan ei tehtyjen selvitysten perusteella tapahtunut usein esitetyissä mittakaavoissa. Sen sijaan siviilien katsottiin kuitenkin tulleen vaarannetuiksi turhaan ja toiminta oli ylimitoitettua. Myös palestiinalaisten taistelijoiden todettiin esimerkiksi käyneet taisteluja siviilien keskeltä.
Tausta
thumb|vasen|Jenin ilmakuvassa 15. huhtikuuta. Jeninin pakolaisleiri sijaitsee Palesiinan Länsirannalla Jeninin kaupungin vieressä. Pakolaisleiri on perustettu vuonna 1953 ja sitä on vaivannut liika-asutus, työttömyys ja köyhyys. Jeninistä oli joidenkin muiden kaupunkien ohella tullut palestiinalaisen siviilihallinnon alainen vuonna 1995. Palestiinalaisten toinen intifada alkoi syyskuussa 2000 Jerusalemin Temppelivuorella syttyneistä yhteenotoista. Palestiinalaisen näkemyksen mukaan intifada alkoi spontaanisti ja israelilaisen näkemyksen mukaan se oli Jasser Arafatin syytä ja keino painostaa Israelia neuvotteluissa Camp Davidin epäonnistuneiden neuvottelujen jälkeen.
Intifadan yhä jatkuessa Ariel Sharon valittiin Israelin uudeksi pääministeriksi 7. maaliskuuta 2001. Häne valittiin etenkin kovan miehen maineensa takia. Palestiinalaiset olivat alkaneet tehdä taistelukeinona itsemurhaiskuja, jotka osoittautuivat heidän kannaltaan tehokkaiksi. Pääsiäisenä 2002 Nataniassa tehtiin 29 israelilaista tappanut isku, jonka jälkeen Israel toteutti siihen asti suurimman sotilaallisen kampanjansa operaatio suojaavan kilven, jonka aikana sen joukot miehittivät Länsirannan palestiinalaiskaupunkeja. Jeninin pakolaisleiri oli Israelin mukaan yksi paikoista, jossa Israelissa tehtyjä itsemurhaiskuja suunniteltiin.
Malin presidentti
thumb|Presidentiksi valittu Ibrahim Boubacar Keïta äänestää [[Bamakossa vuonna 2018.]] thumb|Keïtan vastaehdokas [[Soumaïla Cissé Niafunkéssa.]] thumb|Keïtan ja Cissén kannatus maan eri osissa vaalien toisella kierroksella. Malin presidentti on Malin valtionpäämies. Vuoden 1992 perustuslain mukaan tasavallan presidentti valitaan enintään kahdeksi viiden vuoden kaudeksi suoralla, tarvittaessa kaksivaiheisella kansanvaalilla.
Jeninin taistelu (2002)
Taistelu
thumb|vasen|Israelilainen panssarivaunu Jeninissä. Israelin joukot työntyivät Jeninin kaupunkiin 3. huhtikuuta 2002. Kaupunkia puolusti arviolta 150–250 Islamilaisen jihadin, Hamasin, al-Aqsan marttyyrien prikaatin ja Tanzimin taistelijaa. Käytössään heillä oli esimerkiksi miinoja ja ansoituksia. Jeninin pakolaisleirin tuolloiset noin 14 000 asukasta olivat pääosin paenneet hyökkäyksen tieltä. Leiriltä pakeni arviolta noin 11 000 henkilöä. Leirille jäi ylimpien arvioiden mukaan noin 4 000 henkilöä.
Israelin joukot päätyivät etenemään kaupunkiin noin 1 000 miehen vahvuisin maaväen joukoin ilman mahdollisesti suuria tykistö- tai ilmaiskuja. Sen sijaan käytettiin runsaasti panssaroituja puskutraktoreja ja helikoptereita, joilla tuhottiin vihollistaistelijoiden käyttämiä rakennuksia. Joukkojen edetessä palestiinalaiset taistelijat vetäytyivät kohti leirin keskustaa. Taistelut kiihtyivät ja 9. huhtikuuta Israel menetti yhtenä päivänä 13 sotilasta kaatuneina. Leirin viimeiset palestiinalaiset taistelijat antautuivat viimein 11. huhtikuuta israelilaisen B'Tselem-järjestön välittämien neuvottelujen tuloksena. Israelilaiset vetäytyivät leiriltä 18. huhtikuuta.
Malin presidentti
Elokuun 2020 vallankappauksen jälkeen Malin presidenttinä toimii sotilaiden nimittämä Bah N’Daw. Sotilaat syrjäyttivät hänet toukokuussa 2021. Väliaikaiseksi presidentiksi nousi varapresidenttinä toiminut Assimi Goïta.
Jeninin taistelu (2002)
Seuraukset
thumb|Evakuointia. Yhdistyneiden kansakuntienselvityksen mukaan Jeninin taisteluissa oli kuollut vähintään 52 palestiinalaista ja heistä mahdollisesti noin puolet oli siviilejä. Israelilaisia sotilaita kaatui 23. Monia muita oli haavoittunut. 150 rakennusta oli tuhottu tai vahingoitrettu asuinkelvottomaksi. 450 perhettä joutui kodittomaksi ja vahinkojen arvo oli noin 27 miljoonaa dollaria. Israelin asevoimat kuvailivat olleensa valmistautumattomia Jeninin taisteluihin, jotka olivat operaation ankraimpia.
Taistelujen aikana palestiinalaiset lähteet olivat alkaneet puhua verilöylyistä taistleujen aikana. Ensiksi ilmaantuneiden väitteiden mukaan Jenininssä olisi surmattu 3 00 siviiliä ja jonkin aikaa myöhemmin yleistyi esitettynä lukuna 500 henkilöä. Luku ja esitetyt raakuudet toistettiin aluksi myös monissa länsimaisissa medioissa. Jeninin tapahtumia verrattiin esimerkiksi Bosnian kansanmurhaan ja syyskuun 11. päivän terroritekoihin, sekä Sabran ja Shatilan verilöylyyn Libanon sidan aikana. Israelin viranomaiset kiistivät kuvaillut tapahtumat, mutta epäilyjä herätti esimerkiksi alueen sulkeminen journalisteilta. Sittemmissä selvityksissä on todettu, että kuvaillun kaltaista verilöylyä ei tapahtunut. Sen sijaan Israelin asevoimien kuvailtiin tarpeettomasti vaarantaneen siviilien hengen ja suhteeton voimankäyttö saattoi olla sotarikos. Myös palestiinalaisten taistelijoiden katsottiin rikkoneen "sodan lakeja" esimerkiksi siviiliväeestön keskellä taistelemalla.
Malin presidentti
Historia
Vuoden 1960 perustuslain mukaan Malin valtionpäämies oli kansalliskokouksen valitsema hallituksen puheenjohtaja (président du gouvernement). Valtionpäämiehenä ja hallituksen puheenjohtajana toimi maan itsenäistymisestä lähtien Sudanin liiton pääsihteeri Modibo Keïta.
Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi Kansallisen vapautuksen sotilaskomitean puheenjohtaja Moussa Traoré. Syyskuusta 1969 lähtien hän oli myös hallituksen puheenjohtaja.
Vuonna 1974 hyväksyttiin uusi perustuslaki, jonka mukaan valtionpäämiehenä toimi suoralla kansanvaalilla valittava tasavallan presidentti. Hän johti toimeenpanovaltaa ja oli myös hallituksen puheenjohtaja. Perustuslaki loi maahan Malin kansan demokraattisen liiton yksipuoluejärjestelmän, joka toteutui käytännössä vuonna 1979. Samana vuonna presidentiksi valittiin ainoana ehdokkaana puolueen pääsihteeri Moussa Traoré. Hänet valittiin toiselle kuusivuotiskaudelle vuonna 1985.
Vuoden 1991 vallankaappauksen jälkeen valtionpäämiehenä toimi sotilasneuvoston ja sen korvanneen siirtymäkauden komitean puheenjohtaja Amadou Toumani Touré.
Vuonna 1992 järjestetyissä Malin ensimmäisissä demokraattisissa presidentinvaaleissa presidentiksi valittiin Adéma-PASJ:n ehdokas Alpha Oumar Konaré. Hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 1997.