cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 1991
Vuoden 1991 yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut käytiin Thessalonikissa, Kreikassa.
Bergerac (Dordogne)
Bergerac on kaupunki ja kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 26 053 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bergeracin pinta-ala on 56 neliökilometriä. Bergeracissa on Dordognen departementin aliprefektuuri. Kaupungissa on lentokenttä Aéroport de Bergerac-Roumanière (IATAn lentoasemakoodi EGC).
Aris Limassol
Aris Limassol on kyproslainen jalkapalloseura. Se pelaa kaudella 2013–2014 maan korkeimmalla sarjatasolla Kyproksen jalkapalloliigassa.
Käikälä
pienoiskuva|Käikälän sijainti Hämeenlinnassa. Käikälä on Hämeenlinnan 40. kaupunginosa, joka sijaitsee noin kuusi kilometriä Hämeenlinnan keskustasta etelään. Käikälä rajoittuu etelässä ja lännessä Vanajaveteen ja pohjoisessa Turun valtatiehen. Idässä rajana on Harvialantie.
NOS (tavara)
NOS on lyhenne englannin kielen sanoista ”new old stock”. Ilmaisulla viitataan tuotteen alkuperäisosiin tai varaosiin, joita ei enää valmisteta itse tuotteen valmistuksen päätyttyä. Osaa ei ole myyty kuluttajalle ja se on näin käyttämätön ja tehdasuusi. Osa voi olla tuotantoerästä jäljelle jäänyt tai alkuperäinen varaosa mahdollisesti alkuperäisessä pakkauksessa. Nos-osat ovat haluttuja keräilijöiden sekä entisöijien keskuudessa. Vanhojen sähkökitaroiden ja kitaravahvistimien sekä autojen ja moottoripyörien osat ovat tyypillinen esimerkki nos-osista, joiden hinta voi olla hyvin korkea.
Ilmaisua ei pidä sekoittaa reissue-termiin. Tämä tarkoittaa tuotetta tai mallia, jossa on pyritty mahdollisimman tarkasti seuraamaan alkuperäisen version valmistusmateriaaleja, mittoja ym. käytettävyyteen vaikuttavia ominaisuuksia. Valmis tuote ei kuitenkaan ole nk. vintage jota puolestaan pyritään pitämään tai saattamaan alkuperäiseen kuntoon käyttämällä nos-osia.
Mikko Sairanen
Mikko Sairanen (5. heinäkuuta 1894 Ruskeala – 16. huhtikuuta 1928 Sortavala) oli suomalainen reservinluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mikko Sairanen ja Kristiina Sorsa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Alice Sofia Laineen kanssa.
Opinnot
Hän kävi kauppakoulun Helsingissä vuosina 1912 – 1914 ja suoritti yksityisesti osan seitsemännestä luokasta Sortavalan lyseossa.
Jääkärikausi
Tämä nuori konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 12. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Sairanen palasi Suomeen 25. kesäkuuta 1918 ja astui 18. elokuuta 1918 palvelukseen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:n 1. pataljoonaan, missä toimi talousvääpelinä. Armeijasta hän erosi 6. helmikuuta 1919 ja astui 15. maaliskuuta 1919 palvelukseen Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonaan, missä toimi aluksi esikunnassa talousvääpelinä ja 25. toukokuuta 1919 alkaen pataljoonan majoitusmestarina ja 8. tammikuuta 1920 alkaen taloudenhoitajana. Armeijasta hän erosi 6. toukokuuta 1920 ja astui Rajavartioston palvelukseen ja sijoitettiin Raudun paikallisviraston päälliköksi Kannaksen rajavartiostoon 30. kesäkuuta 1920, missä tehtävässä hän palveli 31. joulukuuta 1923 saakka, kunnes jälleen astui armeijan palvelukseen ja sijoitettiin Keski-Suomen rykmentiin majoitusmestariksi 1. tammikuuta 1924, josta hänet siirrettiin takaisin Rajavartiostoon ja hänet sijoitettiin Kainuun rajavartioston rahastonhoitajaksi 15. heinäkuuta 1924 alkaen, josta hänet siirrettiin Muonavarikko 3:n päälliköksi 1. huhtikuuta 1926 ja oli tehtävässä 16. huhtikuuta 1928 saakka. Hän oli Inkerin avustuskomitean jäsenenä 25. huhtikuuta 1922 - 31. joulukuuta 1923 välisen ajan.
Zygmunt Berling
Zygmunt Berling (27. huhtikuuta 1896 – 11. heinäkuuta 1980) oli puolalainen kenraali ja poliitikko. Toisen maailmansodan aikana Berling toimi eri johtotehtävissä Neuvostoliitossa toimineissa puolalaisissa yksiköissä. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa poliitikkona kommunistien hallitsemassa Puolassa.
Varhainen ura
Zygmunt Berling syntyi 27. huhtikuuta 1896 Limanowassa. Hän liittyi vuonna 1912 kivääriyhdistykseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914–1918 Berling toimi puolalaisissa legioonissa ja myöhemmin tukijoukoissa. Vuoden 1918 loppupuolella hän liittyi Puolan armeijaan. Vuosien 1918 ja 1919 välillä hän otti osaa Puolan–Ukrainan sotaan ja Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan. Beling palkittiin toiminnastaan Virtuti Militari-sotilasansiomerkillä.
Toinen maailmansota
thumb|vasen|Berling valokuvassa Varsovassa vuonna 1944. Toisen maailmansodanalakessa ja Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 Berling oli Vilnassa. Myös Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Puolaan vielä samassa kuussa ja Berling internoitiin Starobielskissä. NKVD kyyditti monet internoidut puolalaiset upseerit Harkovaan, jossa heidät surmattiin. Berling vältti kuitenkin monien toveriensa kohtalon. Hänet siirrettiin vankileirille Grjazovetsiin, jossa hän ilmaisi neuvostoviranomaisille olevansa valmis yhteistyöhön heidän kansaan ilman omia poliittisia vaatimuksiaan. Marraskuussa 1940 Berling ja joukko muita puolalaisia upseereja saivatkin aloittaa puolalaisen divisioonan kokoamisen.
Heinäkuussa 1941 Puolan ja Neuvostoliiton välillä allekirjoitettiin Sikorski-Mayski -sopimus, jonka jälkeen perustettiin Neuvostoliitossa toimineet puolaiset joukot kenraali Władysław Andersin alaisuudessa. Berlingistä tuli puolalaisen 5. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkö. Suuri osa puolalaisista joukoista evakuoitiin Neuvostoliitosta syyskuuhun 1942 mennessä, mutta Berling jäi itse vapaaehtoisesti Neuvostoliittoon. Neuvostoliitossa Berling oli mukana kokoamassa uutta puolalaista divisioonaa, jonka nimeksi tuli 1. Tadeusz Kościuszkon jalkaväkidivisioona. Berling toimi divisioonan komentajana toukokuusta marraskuuhun 1943. Berlingin komennuksessa divisioona otti osaa esimerkiksi Leninon taisteluun.
Elokuussa 1943 Berlingistä tehtiin Neuvostoliitossa toimineen puolalaisen 1. armeijakunnan komentaja yleten samalla kenraaliksi. Toukokuusta heinäkuuhun 1944 hän toimi Puolan armeijan komentajana ja heinäkuusta lokakuuhun 1944 armeijan varakomentajana. Berlingin johtamat joukot etenivät neuvostojoukkojen mukana kohti Puolaa ja ottivat osaa taisteluihin esimerkiksi Dęblinissä, Puławyssä, Magnuszewissa ja lopulta lähellä Varsovaa. Puolan kotiarmeijan joukot olivat ryhtyneet kansannousuun Varsovassa ja Berling yritti johtaa joukkonsa heidän avukseen. Tämä ei kuitenkaan sopimun Neuvostoliiton suunnitelmiin, joten Berling siirrettiin syrjään tehtävistään. Berlingistä tehtiin sotilastehtävien sijaan Puolan kansallisen vapautuksen komitean varajohtaja.
Olof Alfthan
Olof Sigurd Alfthan (29. elokuuta 1925 Elimäki – 29. tammikuuta 2000 ) oli suomalainen lääkäri. Hän oli Suomen ensimmäinen varsinainen urologian professori.
Alfthanin vanhemmat olivat lääketieteen lisensiaatti Sigurd Alfthan ja Ellen Lundgren ja puoliso vuodesta 1950 Raili Marjatta Pousi. Marraskuussa 1942 venäläinen vankikarkuri ampui pakomatkallaan Alfthanin isän perheen huvilatontilla, Alfthan itse sai samassa tilanteessa osuman olkapäähänsä. Alfthan kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelissä, isänsä ja isoisänsä tavoin hän opiskeli lääkäriksi ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1956 ja tohtoriksi samana vuonna. Hän pätevöityi kirurgiksi 1960 ja urologiksi 1963. Kirurgian dosentti hänestä tuli 1967 ja kirurgian apulaisprofessori 1974. Vuonna 1986 Helsingin yliopistoon perustettiin urologian professuuri, jota Alfthan hoiti ensimmäisenä vuoteen 1992 asti.
Alfthan tutki erityisesti eturauhassyöpää, virtsarakon syöpää ja miehen impotenssia. Hän perusti 1979 professori K. J. Oraviston kanssa Finnprostata-tutkimusryhmän ja myöhemmin vastaavanlaisen virtsarakkosyöpää koskevan Finnbladder-ryhmän. Hän aloitti Suomessa virtsanpidätyskyvyttömyyden sekä impotenssin proteesileikkaukset. Alfthan oli perustamassa Urologista tutkimussäätiötä alan apurahojen jakamiseksi. Pohjoismaisen urologiyhdistyksen puheenjohtajana hän toimi yhdeksän vuotta ja oli vielä viime elinvuosinaan kirjoittamassa Suomen urologiyhdistyksen historiikkia.
Lentävät luupäät
Lentävät luupäät on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Spede Pasasen elokuva. Elokuvassa nähtävät lentolaitteet ovat pitkälti ilmailusta kiinnostuneen Spede Pasasen suunnittelemia. Elokuva on myös Riitta Väisäsen debyytti näyttelijänä.
Juoni
Samaan aikaan suomalainen Kimmel Kinos (Riitta Väisänen) voittaa Miss Universum -kilpailun, jonka seurauksena kaksi missiagenttia (Heikki Kinnunen ja Aake Kalliala) alkavat houkutella häntä maailmankiertueelle huonoin tuloksin. Missiagenttien ja pohjalais-hämäläisten veljesten tiet kohtaavat, kun agentit kuulevat veljesten keskustelevan Salmisen esittämän veljeksen agenttiopinnoista ja pyytävät häneltä apua. Kuvioihin sotkeutuu myös tohtori Terassin rakentama, täysin ihmistä muistuttava, alkoholilla toimiva robotti (Vesa-Matti Loiri), joka pohjalais-hämäläisten veljesten tavoin ihastuu Kimmel Kinokseen välittömästi.
Suomen Biljardiliitto
Suomen Biljardiliitto ry on perustettu toukokuussa 1973. Liitto on Suomen Liikunnan ja Urheilun alainen yhdistys. Virallisia liiton alaisia pelimuotoja ovat snooker, kaisa, pool, kara ja pyramidi. Kaikissa viidessä lajissa on myös valtakunnallista kilpailutoimintaa ympäri Suomen joiden myötä turnauksia ja tapahtumia on pitkälti toista sataa erilaista vuoden aikana. Suomen Biljardiliittoon kuuluu lähes 100 jäsenseuraa ympäri Suomen. Hallituksen puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2017 lähtien Joni Ahola. Biljardiliiton kunniapuheenjohtajana on Ahto Alander, joka toimi puheenjohtajana 2004–2016.
Lajit ja sarjat
Kaikissa viidessä lajissa pelataan myös SM-kilpailut ja useissa eri sarjoissa ja lajeissa eli kaiken kaikkiaan biljardissa pelataan eri Suomenmestaruuksista useissa kymmenissä eri turnauksissa vuosittain.
Snooker
Eurosportilla hyvin TV-näkyvyyttä 2000-luvulla lisännyt Snooker on Suomen toiseksi suosituin lajimuoto ja turnauksia järjestetään ympäri Suomen sekä Mestaruussarjassa, että myös koko kansalle tarkoitetussa 1-divisioonassa. Suomessa Snookerissa aloitettiin kilpailemaan 1980-luvulla. Snookerin lajipäällikkönä toimii Petri Pallaspuro.
Kaisa – Suomen biljardin ”kuningaslaji”
Pääosin pelkästään Suomessa pelattava biljardimuoto on Suomen perinteisin biljardimuoto ja sitä on harrastettu jo useita kymmeniä vuosia Suomessa ennen SBIL:n syntymää. Laji on edelleen Suomessa suosittua ja Suomen Biljardiliiton alaisia turnauksia järjestetään 20–30 vuosittain. Eri sarjoja on pääsarjan lisäksi Seniorit ja Juniorit. Kaisan suosiota on lisännyt myös turnauksen maailmanmestaruusturnaukset Kotkassa vuosina 2010 ja 2013 sekä Helsingissä 2016 että Rovaniemellä 2019. Kaisan lajipäällikkönä toimii Tuomas Komi.
Pool: 8-pallo, 9-pallo, 10-pallo, 14–1
Suomen suosituin biljardimuoto on ylivoimaisesti poolbiljardi jossa pelataan myös monissa eri sarjoissa. Suomen kovatasoisin sarja on Finnish Pool Tour. Näiden lisäksi on alemmat kaikille tarkoitetut 1-divisioona ja 2-divisioona. Edellä mainittujen yleisten sarjojen lisäksi pelataan myös naisten, senioreiden ja junioreiden turnauksia lähes kuukausittain. Poolia on pelattu Suomessa aktiivisesti aina 1980–1990-lukujen vaihteesta lähtien.
Poolin lajipäällikönä toimii Marko Muukka ja nuorten vastaavana toimii Sami Karttunen.
Kara – 3-vallin karabiljardi
Suomessa pussitonta karabiljardia aloitettiin pelaamaan aivan tosissaan jo 1980-luvun alussa, mutta toiminta kuihtui jo muutamassa vuodessa. 2000-luvulla toiminta on herännyt jälleen henkiin ja myös kilpailut ovat lisääntyneet. Pääosin karaa pelataan tällä hetkellä vain pääkaupunkiseudulla Espoossa. Karan lajipäällikkönä toimii Paul Figueroa.
Pyramidi
Venäjällä suosittu pyramidibiljardi aloitti kilpailutoiminnan Suomessa vuonna 2007 ja turnauksia pelataan useita vuoden aikana kolmessa eri lajimuodossa; The Free Pyramid (Amerikanka), The Dynamic Pyramid (Nevskaja) ja The Combined Pyramid (Moskovskaja). Peli on suosittua pääkaupunkiseudulla Helsingissä ja Espoossa sekä Oulussa. Pyramidin lajipäällikkönä toimii Juuso Lukkari.
Lateksi
thumb|Puusta juoksutetaan lateksia Lateksi on mikroskooppisen polymeerihiukkasten ja veden muodostama seos, eli emulsio. Luonnosta saatava lateksi, eli luonnonkumi on eräistä puukasveista saatavaa maitiaisnestettä, joka koaguloituu joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Luonnonkumista valmistetaan kautsua, joka on kumiteollisuuden raaka-aine. Lateksia voidaan valmistaa myös synteettisesti pinta-aktiivisilla aineilla käsiteltyjä monomeereja polymerisoimalla.
Lateksin merkitykseksi arkikielessä on tullut vesiohenteisen maalin sideaine tai siveltävä ilmassa jähmettyvä muovimassa (käyttökohteena esimerkiksi: lateksimaskit ja kondomit). Maaliteollisuuden raaka-aineena synteettiset lateksit ovat usein akryylipohjaisten polymeerien vesiseoksia eli dispersioita. Lateksimaalia voi olla hyödytöntä sävyttää öljypohjaisella maalilla, esimerkiksi alkydimaalit eivät muuta lateksin väriä yhtään.
Lateksi voi ihokosketuksessa aiheuttaa allergisia reaktioita. Lateksia, joka ei synnytä allergisia reaktioita, valmistetaan hopeahelmikin (Parthenium argentatum) maitiaisnesteestä.
Matti Janhunen
thumb|pysty=1.15|Janhunen puhumassa punaisten haudalla [[Malmin hautausmaalla elokuussa 1948.]] Matti Janhunen (22. marraskuuta 1902 Rautalampi (joissain lähteissä Sumiainen) – 9. joulukuuta 1963 Kerava) oli suomalainen punaupseeri, kommunistipoliitikko ja sosiaaliministeri Paasikiven III ja Pekkalan hallituksissa (1945–1948).
Pienviljelijäperheeseen syntynyt Janhunen toimi aluksi veturinlämmittäjänä, koneenhoitajana ja viilarina. Hän liittyi Suomen Kommunistiseen Puolueeseen (SKP) vuonna 1924. Seuraavalla vuosikymmenellä hän hankki punaupseerikoulutuksen Neuvostoliitossa, josta hän palasi Suomeen järjestämään SKP:n maanalaista organisaatiota ja pidätettiin vuonna 1934 yhdessä Hertta Kuusisen kanssa. Tästä alkoi yli kymmenvuotinen vankila-aika. Sotavuosina hän oli turvasäilössä ja yksi Koverin keskitysleirin vangeista. Hänen sanottiin nauttineen suurta luottamusta sekä poliittisen vankien että kriminaalivankien keskuudessa.
Vankilasta Janhunen vapautui vasta marraskuussa 1944. Janhunen kuului tällöin SKP:n puoluetoimikuntaan. Yksi ensimmäisistä luottamustoimista Janhuselle tuli, kun oikeusministeri Urho Kekkonen nimitti hänet vankilaolojen uudistamiskomiteaan. Samaan aikaan hän oli keskeinen henkilö SKP:n eduskuntavaalikamppailussa. Vaalien jälkeen presidentti Mannerheim nimitti huhtikuussa 1945 Janhusen toiseksi sosiaaliministeriksi pääministeri J. K. Paasikiven esityksestä tämän kolmanteen hallitukseen. Myös maaliskuussa 1946 nimitetyssä Pekkalan hallituksessa Janhunen toimi sosiaaliministerinä.
Paasikivi piti Janhusta maltillisena miehenä, jonka mukanaolo hallituksessa voitiin perustella sillä, että muussa tapauksessa salkku olisi mennyt jollekin jyrkemmän linjan kommunistille. Janhunen sopeutui hyvin hallitusyhteistyöhön, joten on ymmärrettävää, että hänen ministerinpestinsä jatkui vielä Pekkalan hallituksessa. Ministerikautenaan hän osallistui keskeisesti sodan jälkeen alkaneeseen sosiaalipoliittiseen uudistustyöhön. Muun muassa kesäloma- ja lapsilisälait laadittiin hänen ollessaan sosiaaliministerinä. Kansanedustajaa hänestä ei kuitenkaan koskaan tullut.
Hallitustyöskentelynsä päätyttyä Janhunen siirtyi Kansaneläkelaitoksen johtajaksi. Hän kuitenkin erosi tehtävästä yllättäen vuonna 1951. Syyksi on arveltu puolueen vaalityön organisointitarvetta. Myöhemmin hän toimi Suomen Pankin tilintarkastajana sekä Enso-Gutzeitin ja Alkon hallintoneuvostoissa. Hän päätoimitti pitkään SKP:n aatteellis-poliittista julkaisua Kommunisti. Hän oli myös Kulttuuritalon rakennustoimikunnan puheenjohtaja vuosina 1955–1958.
Luettelo Remu Aaltosen kappaleista
Tämä on luettelo Remu Aaltosen omalla nimellään levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Arvind Parikh
Shri Arvind Natverlal Parikh (s. 1927 Ahmedabad) on intialainen sitaristi.
Parikh opiskeli Ustad Vilayat Khanin johdolla 1940-luvulla. Hän teki debyyttinsä sitaristina vuonna 1955. Hän edustaa Imdad Khanin koulukuntaa. Parikh on esiintynyt konserttilavalla ja All India Radiossa, levyttänyt sekä julkaissut musiikkitieteellisiä artikkeleita. Hän on myös toiminut Unescon Kansainvälisen musiikkineuvoston varapuheenjohtajana. Parikhille on myönnetty Sangeet Natak Akademin palkinto, ja hän on Sangeet Natak Akademin jäsen. Hän sai Padma Bhushanin vuonna 2018.
Parikh on järjestänyt kansallisia ja kansainvälisiä seminaareja.
Versatile Fall
Versatile Fall on tamperelaisen rap-artisti Leijonamielen Ringo Ruffsoul -nimellä 27. huhtikuuta 2011 julkaistu EP.
Kaasjärv
Kaasjärv on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Sikan kylässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järvi on 360 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,1 hehtaaria. Se on muodostunut viime jääkauden loppuvaiheen mannerjäätikön sulamisvesien maaperään kuluttamaan laaksoon, joka yhtyy lännessä Linsorgin vastaavaan laaksoon. Laakson eteläpuolelle jää Sika-kylän peltomaat ja pohjoispuolelle Kunnmägi. Kummallakin puolella putoaa järveen 35–40 metriä korkeat mäen rinteet. Laakson yläpuolella sijaitsevat alueen maatalot ja pellot. Laakson pohjalla on metsää ja suomaata. Vaikka laakso on pohjaltaan tasainen, on järvi 13 metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee järven toisessa päässä. Järven keskisyvyys on 5,2 metriä. Sen pohjoisrantaa seuraa pikkutie. Järven rantaviiva on 820 metriä pitkä.
Luontoarvoja ja luokittelu
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu. Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Vesistösuhteita
Kaasjärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa sen lasku-uoma Koreli oja on Vanajõen sivuhaara. Järveen tulee vain yksi laakson kuivatusoja. Kaasjärven laskuoja yhtyy Linsorgin laaksossa kulkevaan ojaan, joka laskee Verijärveen. Koreli oja virtaa Verijärven läpi. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri
Keskustan Keski-Pohjanmaan piiri on yksi Suomen Keskustan 21 piirijärjestöstä. Se asettaa neljä kansanedustajaehdokasta Vaasan vaalipiirissä. Suurimman osan vaalipiirin kansanedustajehdokkaista asettaa Keskustan Etelä-Pohjanmaan piiri. Piirin puheenjohtajana toimii Timo Pärkkä. Suomen Keskustan puoluehallituksen varsinaisena jäsenenä toimii Piia Rautiola.
Aikaisemmat kansanedustajat
Vaasan vaalipiiri
Kunnat
Keskustan kannatus kuntavaaleissa kunnittaen.
Arnold Brescialainen
Arnold Brescialainen (1090-1155) oli italialainen munkki. Hän vastusti kirkon valtaa maallisissa asioissa ja vaati paluuta "apostolienaikaiseen köyhyyteen". Hän oli jonkin aikaa korkeassa asemassa vuonna 1147 perustetussa Rooman tasavallassa. Sittemmin paavi poltatti hänet roviolla. thumb|left|Arnold Brescialainen
16. maaliskuuta
16. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 75. päivä (76. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 290 päivää.
Tapahtumia
thumb|Aldo Moro, Italian pääministeri.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 15. maaliskuuta, 17. maaliskuuta
Kauppayrtti
Kauppayrtillä viitataan yrttiin, jota kerätään kaupallisesti ja myydään joko sellaisenaan tai (yleensä) sekoituksina kuluttajille. Suomessa kerätään kaupallisesti noin 30:tä yrttiä.
Suomessa kerättävät kauppayrtit ovat
Saguenay
Saguenay voi tarkoittaa seuraavaa:
Felix Mendelssohn Bartholdy
Jakob Ludwig Felix Mendelssohn Bartholdy (3. helmikuuta 1809 Hampuri – 4. marraskuuta 1847 Leipzig) oli saksalainen romantiikan ajan säveltäjä. Mendelssohn oli Mozartin ohella yksi historian suurimmista musiikin lapsineroista, ja hän lukeutuu taidemusiikin suurimpien säveltäjien joukkoon. Hän nosti unohdetun musiikillisen esikuvansa Johann Sebastian Bachin arvostetuksi säveltäjäksi. Mendelssohn oli lisäksi taitava pianisti, urkuri ja kapellimestari.
16-vuotiaana Mendelssohn sävelsi mestariteoksena pidetyn jousiokteton, jota on ajateltu koko lajityypin alkuna. Mendelssohnin tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluu näytelmämusiikkiin Kesäyön unelma sisältyvä häämarssi (op. 61 no. 9), viulukonsertto sekä sinfoniat 3–4.
Nuoruus
Mendelssohn syntyi 3. helmikuuta tuolloin itsenäisessä kaupunkivaltiossa Hampurissa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Hänen isänsä Abraham Mendelssohn oli pankkiiri ja isoisänsä puolestaan kuuluisa filosofi Moses Mendelssohn (1729–1786). Hänen siskonsa Fanny (1805–1847), jolla oli veljeensä hyvin läheinen suhde, oli myös lahjakas säveltäjä ja pianisti. Mendelssohnit muuttivat Berliiniin vuonna 1812 ja kääntyivät luterilaisuuteen, minkä johdosta he ottivat lisänimen Bartholdy.
Kuusivuotiaana Felix alkoi saada pianotunteja äidiltään, ja seitsemänvuotiaana hän sai ohjausta Marie Bigot’lta Pariisissa. Vuodesta 1817 alkaen hän opiskeli sävellystä Carl Friedrich Zelterin (1758–1832) johdolla. Yhdeksänvuotiaana hän esiintyi todennäköisesti ensimmäisen kerran julkisesti osallistumalla kamarimusiikkikonserttiin. 12-vuotiaasta lähtien hän alkoi säveltää hyvin varhaiskypsiä teoksia, ja vuotta myöhemmin hän julkaisi ensimmäisen teoksensa, varhaisen pianokvarteton. Nuori lahjakkuus sai perheeltään kaiken tarvitsemansa henkisen kannustuksen ja rahallisen tuen, ja hänen teoksiaan esitettiin usein kotona salongissa, jonne oli kutsuttu pieni yksityinen orkesteri. Musiikkiesityksistä tuli pian kuuluisia Berliinissä.
pienois|vasen|[[Carl Joseph Begas, Felix Mendelssohn Bartholdy, 1821.]] Ensimmäiset kaksitoista jousisinfoniaansa Mendelssohn sävelsi 12–14-vuotiaana, ja 15-vuotiaana hän teki ensimmäisen täysimittaiselle orkesterille sävelletyn sinfonian (opus 11, c-molli), joka oli ensimmäinen täyden tunnustuksen saanut teos. Vuotta myöhemmin valmistunut jousioktetto oli hämmästyttävän kypsä saavutus, ja sitä pidetään yhä yhtenä säveltäjän arvostetuimmista töistä. Tämän ohella vuonna 1826 ilmestynyt alkusoitto William Shakespearen Kesäyön unelmaan, joka sai innostuksensa Felixin luettua siskonsa kanssa kyseistä näytelmää, varmisti nuoren säveltäjälupauksen maineen Mozartin veroisena lapsinerona. 16 vuotta myöhemmin hän sävelsi alkusoiton jatkoksi lisää musiikkia samaiseen näytelmään. Tämä vokaaliosuuksiakin sisältävä teos on kenties viulukonserton ohella Mendelssohnin suosituin. Siihen sisältyy kuuluisa häämarssi.
Mendelssohn sävelsi nuorena myös useita oopperoita. Vuonna 1827 sävelletty Die Hochzeit des Camachon otettiin kuitenkin Berliinissä vastaan huonosti, eikä säveltäjä enää jatkanut oopperoiden tekoa. Häntä pidettiin muusikkopiireissä liian etuoikeutettuna ja egoistisena – mielipiteitä väritti myös antisemitismi, joka kohdistui säveltäjän juutalaistaustaan.
pienois|oikea|[[James Warren Childe, Felix Mendelssohn Bartholdy, 1829.]] Mendelssohn oli Bachin musiikin suuri ihailija ja puolestapuhuja. Hänen johtamansa Matteuspassion lyhennetty esitys vuonna 1829 oli ensimmäinen sitten barokkisäveltäjän kuoleman vuonna 1750. Se merkitsi myös kansainvälistä tunnustusta 20-vuotiaalle Mendelssohnille ja toi unohduksiin vaipuneen Bachin jälleen suuren yleisön tietoisuuteen.
Etsiessään sopivaa työpaikkaa Mendelssohn lähti useille kiertomatkoille, ja vuoden 1829 lopussa hän saapui Lontooseen ensimmäisellä kymmenestä Englannin-vierailustaan. Hän matkusti myös Skotlantiin, jossa Staffan-saaren kivimuodostelmat tekivät häneen suuren vaikutuksen ja antoivat innoituksen Hebridit-alkusoitolle. Seuraavana vuonna hän vieraili jälleen Skotlannissa ja Italiassa, mikä tuotti kuvaukset kummankin maan luonteesta musiikin muodossa: Skotlantilaisen sinfonian (nro 3) ja Italialaisen sinfonian (nro 4). Näitä pidetään Mendelssohnin parhaina sinfonioina.
Kapellimestari
Useiden matkojen jälkeen Mendelssohn sai lopulta vakituisen musiikillisen johtajan paikan Düsseldorfista vuonna 1833. Hän sävelsi sinä aikana yhden Sanattomien laulujen sarjoistaan, jotka ovat nykyään suosittuja pianolle kirjoitettuja tunnelmakappaleita. Hänen yksinvaltainen ja määräilevä lähestymistapansa johtajana kohtasi pian vastustusta, ja jo 1835 hän muutti Leipzigiin saatuaan sieltä kapellimestarin paikan kuuluisasta Gewandhausista, missä hän pysyi seuraavat yksitoista vuotta. Konsertteihin hän sisällytti aikalaistensa ohella Bachin, Georg Friedrich Händelin ja wieniläisten klassikoiden (Joseph Haydn, Mozart ja Ludwig van Beethoven) teoksia. Vuonna 1836 hän johti Paulus-oratorionsa kantaesityksen Düsseldorfissa.
Nea Salamis Famagusta
Nea Salamis Famagusta on vuonna 1948 Famagustan kaupungissa perustettu kyproslainen jalkapalloseura, joka on Turkin vuonna 1974 tekemästä Kyproksen miehityksestä lähtien toiminut Larnakassa. Sen kotipaikka on edelleen virallisesti Famagusta ja seura kertoo pelaavansa Larnakassa vain ”väliaikaisesti”. Nea Salamis pelaa kaudella 2013–2014 maan korkeimmalla sarjatasolla Kyproksen jalkapalloliigassa.
Felix Mendelssohn Bartholdy
Kapellimestari
Vuonna 1840 Mendelssohn ehdotti konservatorion perustamista Leipzigiin. Neuvottelut suunnitelmasta keskeytti Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm IV:n kutsu (käytännössä kuninkaallinen käsky) Mendelssohnille tulla kapellimestariksi Berliiniin hänen palvelukseensa. Siellä Mendelssohn sai jälleen nuivan vastaanoton sekä yleisöltä että muusikoilta, ja niinpä hänen eronpyyntönsä hyväksyttiin jo parin vuoden kuluttua. Hän palasi Leipzigiin, jossa suunniteltu konservatorio perustettiin vuonna 1843.
Myöhäinen kausi
Mendelssohn jatkoi kapellimestarin tehtäviään Gewandhausissa, jonka orkesterin johtohahmoja oli maineikas viulisti Ferdinand David. Hänestä tuli Mendelssohnin hyvä ystävä. David innoitti Mendelssohnia säveltämään viulukonserttonsa (opus 64) vuonna 1844. Viulukonsertto on nykyään yksi säveltäjän useimmin esitetyistä teoksista. Muita myöhäisen kauden teoksia ovat pianomuunnelmateos Variations sérieuses (1841), kuusi urkusonaattia (1844–1845) sekä suuri oratorio Elias, joka sai ensiesityksensä Birminghamissa vuonna 1846 ja jossa Mendelssohn antaa kaikkensa dramaattisesta ja romanttisesta puolestaan. Teos on Händelin ja Haydnin oratorioiden rinnalla tunnetuin teos lajissaan.
Viimeisinä elinvuosinaan Mendelssohn kärsi jatkuvan matkustamisen ja ylitöiden aiheuttamasta liikarasituksesta. Kun Fanny kuoli veljensä oratorion harjoituksissa toukokuussa 1847, Mendelssohn masentui syvästi. Hän kärsi värinä- ja päänsärkykohtauksista, ja kuoli sydänkohtaukseen marraskuussa 1847 Leipzigissa, Saksin kuningaskunnassa vain 38-vuotiaana. Häntä suremaan jäi erityisesti Robert Schumann, joka oli nähnyt hänessä mahdollisen Beethovenin seuraajan.
Musiikki
Mendelssohn oli säveltäjänä puhdas romantikko. Hän ei kuitenkaan hakenut innoitteita tyylisuunnan pimeistä ja dramaattisista puolista, vaan löysi siitä sävellyksiinsä sadunomaisen ilmaisutavan. Mendelssohn tutki tarkoin suurten wieniläisklassikoiden töitä ja sai heiltä runsaasti vaikutteita. Siksi hänen musiikkinsa on klassisen sopusuhtaista ja monella tapaa klassismin periaatteiden mukaan sävellettyä – hänellä oli tapana säveltää teokset ensin pianolle ja vasta sitten suuremmille kokoonpanoille, mikä ilmensi säveltäjän mieltymystä pitää rakennetta soitannan värikkyyttä tärkeämpänä tekijänä. Hän suosi myös perinteisiä klassisia sävellysmuotoja, kuten sinfoniaa, konserttoa ja kamarimusiikkia. Mendelssohn tunsi myös barokkimusiikkia, olihan hän mies, jolle on annettu kunnia Bachin musiikin palauttamisesta arvoon. Sellosonaattinsa hitaassa osassa Mendelssohn jäljittelee jossain määrin barokkimusiikin resitatiivien tyyliä sellolla. Lisäksi jo nuorena sävellysopinnoissaan barokin kontrapunktia oppineena hänen musiikissaan nousee esiin fuugia, kuten esimerkiksi 4. sinfonian ensimmäisessä osassa. Romantiikan ja klassismin aikojen keskeisin musiikillinen periaate oli sonaattimuoto, joka on melodia- ja teemavetoista musiikkia. Toisin sanoen päällekkäisten melodioiden, polyfonian, periaate ei ole niin keskeisessä osassa klassismia ja romantiikkaa kuin renessanssin ja barokin musiikissa. Mendelssohn oli romantikko, joka kauniin melodiankirjoittamisen ohella kykeni halutessaan myös moniääniseen ilmaisuun. Mendelssohnin musiikissa voidaan tunnistaa konservativismia ja laajaa menneen musiikin hallintaa. Tästä huolimatta luovan ja vapautuneen ilmaisun taiturin musiikki henkii viime kädessä romantiikkaa, ainoastaan syvästi perinnetietoisella tavalla.
Mieczysław Boruta-Spiechowicz
Mieczysław Boruta-Spiechowicz (20. huhtikuuta 1894 – 13. lokakuuta 1985) oli puolalainen kenraali. Hän johti puolalaisia yksiköitä toisen maailmansodan aikana ensin Puolassa ja maan miehityksen jälkeen Neuvostoliitossa ja Isossa-Britanniassa. Sodan jälkeen hän palasi Puolaan osallistuen myöhemmällä elämällään demokratiaa vaatineen opposition toimintaan.
Elämäkerta
thumb|vasen|Mieczysław Boruta-Spiechowicz valokuvassa 1930-luvulta. Mieczysław Boruta-Spiechowicz syntyi Rzeszówissa 20. huhtikuuta 1894. Hän liittyi jo opiskeluaikoinaan puolalaiseen kivääriyhdistykseen (Związek Strzelecki). Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914–1918 hän oli puolestaan puolalaisten legioonien ja puolalaisen sotilasjärjestön (Polska Organizacja Wojskowa) jäsen. Maailmansodan jälkeen hän johti Lwówin rintamaan kuulunutta sektoria.
Vuonna 1919 Boruta-Spiechowicz lähti Ranskaan, jossa hän liittyi Józef Hallerin johtamiin puolalaisiin joukkoihin. Vuonna 1921 Boruta-Spiechowicz palasi Puolaan opiskellen yleisesikunta-akatemiassa. Hän swuoritti joitakin opintoja myös Antwerpenin yliopistossa. Valmistuttuaan Boruta-Spiechowicz toimi useissa eri komentotehtävissä Puolan asevoimissa. Vuodesta 1934 hän komensi divisioonaa ja vuonna 1936 hänestä tuli arvoltaan prikaatinkenraali.
Saksan hyökätessä Puolaan vuonna 1939 Boruta-Spiechowicz johti operaatioryhmä Bielskoa ja hieman myöhemmin operaatioryhmä Borutaa. Hyökkäyksen jälkeen marraskuussa 1939 hän jäi saksalaisten tapaan Puolaan edenneiden neuvostojoukkojen vangiksi. Elokuussa 1941 Boruta-Spiechowicz pääsi vapaaksi niin sanotun Sikorski-Mayski -sopimuksen avulla. Neuvostoliitossa alettiin koota puolalaisia sotilasyksiköitä, joihin kuului Boruta-Spiechowiczin sittemmin komentama 5. puolalainen jalkaväkidivisiioona. Puolalaiset joukot evakuoitiin lopulta Neuvostoliitosta [ensin Iraniin ja lopulta Isoon-Britanniaan. Boruta-Spiechowicz johti evakuoitavia joukkoja ja Britanniassa hänestä tuli puolaisen 5. armeijakunnan komentaja.
Boruta-Spiechowicz palasi lopulta Puolaan maailmansodan jälkeen joulukuussa 1945 ja liittyi uuteen kommunsitien hallitsemaan Puolan kansanarmeijaan. Hän jäi kuitenkin eläkkeelle jo seuraavana vuonna asettuen asumaan Zakopaneen. 1970-luvulla hän osallistui demokratiaa vaatineen puolalaisen opposition toimintaan ja hän oli kunniavieras Solidaarisuusliikkeen ensimmäisessä kokouksessa vuonna 1981. Boruta-Spiechowicz kuoli Zakopanessa 13. lokakuuta 1985.
Isä Ruben
Isä Ruben on Tapani Markkulan (nimimerkki Balabar Torm) ja Pertti Poutasen (nimimerkki Sansibar Sedan) tekemä suomalainen strippisarjakuva, joka on ilmestynyt kristillisessä ilmaisjakelulehdessä Kirkko ja kaupunki vuodesta 1971 alkaen. Sitä ennen näitä luostariaiheisia strippejä ilmestyi Kirkon Nuorisotyön Keskuksen Pistis-lehdessä. Markkula ja Poutanen ovat ammatiltaan pappeja.
Sarjakuva kertoo keskiaikaisesta, isä Rubenin johtamasta luostarista ja sen munkeista. Sarjakuvan maailma tosin sisältää paljon piirteitä nykyajasta. Monet sen vitsit perustuvat anakronismeihin Velhon ja Pulterin tapaan, jotka selvästi ovat vaikuttaneet Isä Rubeniin taloudellisen yksinkertaista piirrosjälkeä myöten.
Markkula ja Poutanen ovat julkaisseet myös sarjakuvan Pastori Nakki ja Sortin sakki (Kirjapaja, 1982) nimimerkeillä E. Tikka & O. Suma.
Kirkko ja kaupunki lehden lukijoista Isä Ruben -sarjakuvan lukee puolet. Lehden levikki on yli kaksisataa tuhatta, joten Isä Ruben on yksi Suomen luetuimmista kotimaisista sarjakuvista.
Lance Kinsey
Lance Kinsey (s. 13. kesäkuuta 1959) on kanadalainen näyttelijä. Hän on parhaiten tunnettu roolistaan komisario Proctorina useissa Poliisiopisto-elokuvissa.
Abdelilah Saber
Abdelilah Saber (, s. 21. huhtikuuta 1974 Casablanca, Marokko) on marokkolainen entinen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelannut Saber aloitti uransa kotimaassaan Marokossa, jossa hän edusti kolme ja puoli kautta Wydad Casablancaa. Sittemmin hän pelasi Euroopassa edustaen Sporting Lissabonia, Napolia ja Torinoa.
Saber edusti myös Marokon maajoukkuetta vuoden 1998 MM-kisoissa, sekä 1998 ja 2000 Afrikan-mestaruuskisoissa.
Saber saavutti menestystä niin kotimaassaan, kuin Euroopassa. Hän voitti Wydad Casablancan riveissä Marokon cupin ja Afro-Asian Club Championshipin vuonna 1994. Siirryttyään Portugaliin Saber voitti Sporting Lissabonin riveissä Portugalin mestaruuden vuonna 2000.
Biras
thumb|250px|Biras'n kylä Biras on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 362 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Birasin pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Beynac-et-Cazenac
thumb|250px|Beynac-et-Cazenacin kylää [[Dordogne (joki)|Dordognejoen varrella]] Beynac-et-Cazenac on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 506 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Beynac-et-Cazenacin pinta-ala on 13 neliökilometriä.
Beynac-et-Cazenac on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Violet Baudelaire
Violet Baudelaire on yksi "Lemony Snicket" -nimen takana toimineen Daniel Handlerin kirjoittaman kirjasarjan Surkeiden sattumusten sarja protagonisteista.
Violet on Baudelairen orpolapsista vanhin. Hänen nuoremmat sisaruksensa ovat veli Klaus ja sisko Sunny. Violet on keksijä ja tunnettu siitä, että saa usein keksintöjensä avulla sisarukset pois pulasta. Ensimmäisessä kirjassa Violet on 14-vuotias, ja hän täyttää 15 kirjassa Synkkä syöveri.
Ennen sarjaa
Viisivuotiaana Violet Baudelaire voitti ensimmäisen keksimiskilpailunsa automaattisella kaulimellaan. Tuomarin mukaan Violet "voisi keksiä vaikka kädet selän taakse sidottuina". Kymmenen vuoden paikkeilla hän keksi uudenlaisen kynänteroittimen.
Matti Lehtelä
thumb|220px|Matti Lehtelä 1930-luvun alussa. Matti Jalmari Johannes Lehtelä oli suomalainen näyttelijä. Hänet muistettaneen parhaiten Juutas Käkriäisen osasta Roland af Hällströmin ohjaamassa elokuvassa Putkinotko (1954), joka perustuu Joel Lehtosen samannimiseen romaaniin. Lehtelä loi myös huomattavan teatteriuran Tampereella ja Helsingissä.
Violet Baudelaire
Kirjat 2-4
Violetin seuraavat huoltajat ovat ystävällinen, seikkailunhaluinen Monty-setä, hiirimäinen, pelokas Josefiina-täti ja Baudelaireista välittämätön, julma Herra. Joka kerta kreivi Olaf saapuu paikalle valepuvussa, mutta orvot onnistuvat joka kerran tekemään hänen suunnitelmansa tyhjiksi paljastamalla hänen tuntomerkkinsä: yhdistyneet kulmakarvat ja vasemman nilkan silmätatuoinnin. Sillä on kuitenkin hintansa: Olaf murhaa niin Monty-sedän kuin Josefiina-tädinkin. Lähdettyään Josefiina-tädin luota Baudelairet joutuvat Herran johtamalle Onnenkantamoisen sahalle Vähäläntään töihin, mutta Herra erottaa orvot todettuaan, että näistä aiheutuu vain harmia.
Matti Lehtelä
Matti Lehtelä syntyi Hausjärven Riihimäellä 1906 Riihimäen SDP:n johtoon kuuluneen maalari Juho Heikki Lehtelän ja Olga Maria Niemisen perheeseen. Hän harrasti jo lapsena näyttelemistä ja esitti jo parikymppisenä suuria rooleja Riihimäen Työväen Näyttämöllä. Lehtelällä oli kiinnitykset Tampereen Työväen Teatteriin 1927–1935, Tampereen Teatteriin 1935–1941 ja Helsingin Kansanteatteriin 1942–1946. Hänen merkittävimmät näyttämöroolinsa olivat Othello sekä Kustaa Vaasa -näytelmän kuningas Erik XIV. 1950-luvulla Lehtelä esiintyi revyyteatteri Punaisessa Myllyssä, teatterikiertueilla ja radiossa.
Lehtelä teki lähes sata elokuvaroolia vuosina 1934–1969. Hän näytteli koomisten renkien lisäksi usein poliisia, konnaa tai juoppoa. Putkinotkon lisäksi Lehtelän suurimpia rooleja olivat muun muassa Siltalan pehtoorin Aaretti-renki, Kaikki rakastavat -elokuvan Hiski-renki, Rakuuna Kalle Kollolan nimiosa ja Varjoja Kannaksella -elokuvan miespääosa kirjailija Somero. Kenties tunnetuimman retkuroolinsa hän teki vuoden 1948 elokuvassa Ihmiset suviyössä Mettälän Jukkana. Ryysyrannan Joosepissa (1954) Lehtelä oli poliisi Pirhonen sekä Nummisuutarien kolmannessa filmatisoinnissa eno Sakeri.
Lehtelän viimeiseksi elokuvarooliksi jäi valokuvaaja Risto Jarvan elokuvassa Ruusujen aika (1969). Hän näytteli 1960-luvulta alkaen muutamissa televisiosarjoissa, kuten Pekka Lipposen seikkailut (1964) ja Mummoni ja Mannerheim (1971).
Lehtelä oli vuodesta 1938 avioliitossa näyttelijä Sylva Rossin kanssa. Hän kuoli 64-vuotiaana vuonna 1971 ja hänet on haudattu Riihimäelle.
Violet Baudelaire
Haamuhissi
Violet rakentaa köyden, jonka avulla orvot pääsevät alas kuiluun. Pohjalta he löytävät Duncanin ja Isadoran, jotka on lukittu häkkiin. Violet keksii uuden keksinnön, jonka on tarkoitus auttaa heitä Quagmirejen vapauttamisessa. Baudelairet palaavat kuiluun, mutta häkki on tyhjä.
Myöhemmin Esmé heittää Baudelairet alas hissikuiluun ja paljastaa tekevänsä Olafin kanssa yhteistyötä. Lopulta Baudelairet pääsevät pois kuilusta ja hallille, jossa Gunther/Olaf huutokauppaa Quagmireja jossain tuotteessa. Orvot tarjoavat väärästä kohteesta, ja Quagmiret viedään taas pois. Jeromen luo jäämisen sijasta Baudelairet päättävät lähteä etsimään Quagmireja.
Kelvoton kylä
Violet sisaruksineen seuraa VPK-vihjettä ja heidät adoptoidaan Variksenpalvojien kylään, jossa kaikki kyläläiset toimivat heidän huoltajinaan. He asuvat kuitenkin mukavan ja huolehtivan, mutta pelkurin Hectorin luona. Hectorilla on keksimisstudio ja kirjasto, jotka ovat molemmat kiellettyjä kylässä. Kylässä sisarukset saavat Isadoralta viestejä säeparien muodossa.
Baudelairet pelastavat Duncanin ja Isadoran varissuihkulähteestä, johon Olaf oli heidät vanginnut. Duncan ja Isadora pääsevät pakoon Hectorin kanssa tämän rakentamalla kuumailmapallolla, mutta konstaapeli Lucianaksi naamioitunut Esmé estää heitä. Päivän pilkunviilaaja -juorulehden ansiosta syytökset siitä, että Baudelairet murhasivat Jacquesin, leviävät laajalle ja Baudelairien täytyy lähteä pakomatkalle.
Painajaisten parantola
Violet, Klaus ja Sunny saavat työn Salojen sairaalan arkistonhoitaja Halin apulaisina. Etsiessään kirjastosta vanhempiensa kansiota Esmé Kurjimo saa heidät kiinni. Klaus ja Sunny pääsevät pakoon, mutta Esmé sieppaa Violetin.
Lääkäreiksi naamioituneet Olaf apureineen aikovat suorittaa "kraniektomian" - pään poiston - Violetille. Klaus ja Sunny yrittävät pelastaa siskonsa, mutta he jäävät kiinni.
Violet herää nukutuksesta ja Klaus ja Sunny vievät hänet läpi sairaalan tarvikevarastoon. Violet onnistuu keksimään pienen sisäpuhelimen, jota hän käyttää käskeäkseen kaikkia työntekijöitä menemään mahdollisimman kauas heidän olinpaikastaan. Sitten lapset pakenevat sairaalasta. Olaf sytyttää sen tuleen ja syyttää teosta orpoja.
Tihutöiden tivoli
Olafin autoon piiloutuneet Baudelairet löytävät itsensä tivoli Tiritombasta, jossa he naamioituvat kummajaisiksi ja saavat sieltä töitä. He huomaavat, että omistajan, Madame Lulun, pöydällä on lehtiartikkelikirjasto, jonka avulla hän on kertonut Olafille joka kerran, missä Baudelairet ovat.
Baudelairet kyselevät Lululta tästä, ja Lulu kertoo olevansa nimeltään Olivia, haluavansa vain antaa ihmisille mitä he haluavat, ja olevansa osa samaa VPK-järjestöä kuin Jacques ja Olaf. Olivia lupaa pitää Baudelairien sijainnin salassa.
The Lord of the Rings: War in the North
The Lord of the Rings: War in North on Snowblind Studiosin kehittämä ja Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema Keski-Maahan ja Taruun sormusten herrasta perustuva roolipeli. Peli julkaistiin marraskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Violet Baudelaire
Tihutöiden tivoli
Olaf ilmoittaa Baudelaireille, että Lulu oli kertonut heidän henkilöllisyytensä hänelle. Asuntovaunu leikataan irti autosta, jossa Sunnya pidetään vankina.
Luikurin liuku
Violet keksii asuntovaunuun jarrun, ja he saavat vaunun pysäytettyä. Klaus ja Violet naamioivat itsensä lumipartiolaisiksi, ja he tapaavat Quigley Quagmiren, Duncanin ja Isadoran kuolleeksi luullun veljen. Quigleyn kanssa he huomaavat, että VPK:n päämaja on poltettu maan tasalle. Violet saa tietää VPK:n nimen merkityksen.
The Lord of the Rings: War in the North
Pelaaminen
PlayStation Magazinen arvostelussa kerrottiin, että pelaajalla on kehitettäviä taitoja ja että hahmo on pelaajan muokattavissa. Pelissä voi pelata Mass Effectistä tutulla periaatteella, että moraalisilla teoilla ei ole seurauksia pelin kulkuun. Jokaisella hahmolla on myös pitkän matkan hyökkäyksiä joita he voivat käyttää. Farinilla (kääpiömestari) on varsijousi, Eradanilla (ihminen) on jousi ja Andriel (haltijamaagi) voi tehdä loitsuja vihollisia vastaan. Kaikilla hahmoilla on myös kevyitä ja raskaita hyökkäyksiä ja voivat vieriä ja torjua vihollisen iskuja. Pelaajat voivat myös antaa määräyksiä kumppaneille, jos he pelaavat yksin. Pelissä on keskuksia, joissa pelaaja voi levätä, hyväksyä uusia tehtäviä, puhua ihmisille ja varastoida uusia tarvikkeita. Keskukset ovat kaupunkeja tai kyliä. Vuoden 2011 Comic-Conissa nähtiin War in the Northin pelaamista.
Jokaisella luokalla on myös ainutlaatuinen kyky. Kääpiö voi esimerkiksi louhia jalokiviä, joita voi käyttää askartelu tarkoituksiin ja kääpiö voi myös murskata seiniä alas ja löytää piilotettuja aarteita. Peli sisältää myös avattavia vaikeustasoja. Vuoropuhelu sisältää muutamia vaihtoehtoja, jossa pelaaja voi saada vain tarvittavat tiedot, mennä syvemmälle tai saada vapaaehtoisia sivutehtäviä. Pelattavuus vaatii lisäksi pelaajan työskentelyä kumppaneiden kanssa tiettyjen vihollisten kukistamiseksi.
Violet Baudelaire
Luikurin liuku
Violet, Quigley ja Klaus päättävät siepata Esmén käyttääkseen häntä saadakseen Sunnyn takaisin. Lapset tajuavat kuitenkin, ettei vääryys oikeuta vääryyteen, ja että on olemassa parempikin keino pelastaa Sunny.
Autettuaan Esmén takaisin vuoren huipulle vapaaehtoisiksi naamioituneet Violet, Klaus ja Quigley vaativat Sunnya itselleen. Olaf kieltäytyy, kunnes Violet alkaa esittää tietävänsä kadonneen sokerikon sijainnin. Nähtyään, keitä "vapaaehtoiset" todella ovat, Olaf käskee kahden valkokasvoisen naisen heittää Sunny alas vuorelta. Naiset kieltäytyvät ja jättävät Olafin seurueen. Olaf sieppaa kummajaiset ja lumipartiolaiset (Carmelita Spatsia lukuun ottamatta) verkkoon, jotka kotkat vievät pois.
The Lord of the Rings: War in the North
Sijainnit
Pelissä on esillä Taru sormusten herrasta -elokuvista tuttuja paikkoja, kuten Brii, Sarn Ford ja Rivendell sekä elokuvissa esiintymättömiä paikkoja, kuten Jättijängät, Fornost, Synkmetsä ja Mount Gundabad. Pelaaja voi olla vuorovaikutuksessa hahmojen kanssa joita ovat muun muassa Gandalf, Elrond, Frodo ja Bilbo Reppuli, Legolas, Gimli, Arwen sekä Aragorn. Vain kirjoissa esiintyviä hahmoja on mukana pelissä: esimerkiksi Ranger Halbarad, Radagast ja Elrondin pojat Elladan ja Elrohir ovat merkkejä joita pelaajat kohtaavat.
Violet Baudelaire
Luikurin liuku
Quigley ja Baudelairet ottavat kelkan ja lähtevät pakenemaan vuorelta. Päästyään alas jäätynyt vesiputous rikkoutuu, ja valtava tulva erottaa Baudelairet Quigleysta.
Synkkä syöveri
Vedessä eksyksissä olevat Baudelairet kiipeävät Kapteeni Vastakarvan ja tämän tytärpuolen Fionan johtaman Queequeg-sukellusveneen kyytiin. Lapset lähtevät etsimään sokerikkoa vedenalaisesta luolasta, mutta he huomaavat sen olevan täynnä tappavaa medusan mycelium -sientä. Sukellusveneellä lapset huomaavat, että sieni on täyttänyt Sunnyn varustuksena toimineen sukelluskypärän. Heillä ei ole kuitenkaan paljon aikaa etsiä vastalääkettä, kun kreivi Olafin valtava mustekalan muotoinen "Carmelita"-laiva saapuu ja nielaisee Queequegin. Baudelairet otetaan vangeiksi, mutta he onnistuvat pakenemaan.
The Lord of the Rings: War in the North
Eradan
Eradan on Range luokasta, ja on Dúnadain. Hän on helpoimmin muunneltavissa oleva hahmo ja hän voi käyttää kahden käden miekkaa, miekkaa ja kilpeä, tupla aseita tai jousta. Eradanilla on ”stealth”-kykyjä, joiden avulla hän voi hiipiä vihollisten taakse ja hyökätä heidän kimppuunsa. Eradanin ääninäyttelijä on Nolan North.
Farin
Farin on Champion-luokasta, hän on kotoisin Ereborista. Kolmesta luokasta Farin on kaikkein taitavin käyttämään lähitaisteluaseideita, mutta hänellä on myös hallussaan varsijousi, jota voidaan käyttää pitkän matkan hyökkäyksissä. Hän voi myös louhia jalokiviä.
Violet Baudelaire
Synkkä syöveri
Brinyn rannalla herra Poe käskee heitä tulemaan poliisiasemalle selvittämään heidän ongelmansa. Tietäen, ettei herra Poe voi auttaa heitä, lapset kiipeävät taksiin ja ajavat pois Kit Snicketin kanssa.
The Lord of the Rings: War in the North
Andriel
Andriel on haltioiden Loremaster ja häntä on opettanut Elrond. Hän on kotoisin Rivendelistä. Andriel käyttää taikuutta hänen puolustus- ja hyökkäyskeinonaan, mutta hän voi käyttää myös yhden käden asetta taikasauvansa kanssa. Hänen kykynsä sisältävät hyökkääviä ja puolustavia loitsuja, mutta hänellä on hallussaan myös lähitaistelukykyjä ja hänet voi kehittää battlemageksi jos pelaaja haluaa. Hän voi myös luoda taikajuomia alkemian ainesosista, joita pelaaja voi löytää ympäri pelimaailmaa.
Violet Baudelaire
Ratkaisun rajoilla
Kit vie lapset Hotelli Ratkaisuun, jonne päästyään lapset naamioituvat hotelliapulaisiksi. Kolme kelloa alkaa soida samaan aikaan, jolloin Violet menee auringonottosalonkiin Esmén, Carmelitan ja Päivän pilkunviilaajan toimittajan Geraldine Juliennen luokse, Klaus menee saunalle ja Sunny Neron, rouva Bassin ja herra Remoran luokse. He kaikki kuvittelevat tapaavansa Aidon tai Oivan, toisen hotellin kaksosomistajista.
Yöllä Baudelairet pohtivat, kuinka Aivo ja Oiva saattoivat olla monessa paikassa samaan aikaan. Yhtäkkiä he huomaavat miehen laskeutuvan köydellä Hotellin katosta. He luulevat sen olevan Aito tai Oiva, mutta se onkin Rehti, kolmas kolmonen, jonka Sunny kohtasi. Violet oli tavannut Oivan, ja Klaus Aidon. Silloin Oikeusneuvos J. Strauss (engl. Justice Strauss) ja Jerome S. Kurjimo (engl. Jerome Squalor) saapuvat hotellille uskoen, että he ovat J.S., johon on otettu yhteyttä.