cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Magnus Jakob Crusenstolpe
Magnus Jakob Crusenstolpe (1795−1865) oli ruotsalainen kirjailija. Hän tuli 1825 asessoriksi Svean hovioikeuteen, josta 1834 erosi suuttuneena hallitusmiesten ynseydestä. Hän ryhtyi sen jälkeen kirjailijaksi ja käsitteli lähinnä poliittisia aiheita, joskin aihepiiri ulottui myös historian ja kaunokirjallisuuden aloille. Kaikissa hänen teoksissaan oli nimittäin poliittinen tai poleeminen tendenssi, ja hänen historiallisista teoksistaan on sanottu, että ne eivät ole historiaa eivätkä romaania vaan liikkuvat niiden välimailla. Crusenstolpella kirjoitustyyli on terävä ja sujuva, mutta totuuden suhteen hän ei ollut kovin tarkka. Hänen kiihkeä luonteensa teki hänen arvostelunsa usein maltittomaksi, ja hyökkäyksissään vastustajiaan vastaan hän saattoi olla kiivas ja myrkyllinen.
Crusenstolpe julkaisi runsaasti kirjoja ja lentokirjasia. Teoksessa Ideer till en förbättrad nationalrepresentation (1825) hän puolusti säätyperusteen säilyttämistä, mutta eduskunnan nelijaon poistamista. Vuosina 1830−1833 hän julkaisi hallituksen toimeksiannosta sanomalehteä Fäderneslandet, mutta sen lakkauttaminen vei hänet vastakkaiseen leiriin, ja teoksessaan Skildringar ur det inre af dagens historia (1834) hän kuvaili hovipuoluetta synkein värein. Sitten seurasivat 1720, 1772, 1809 (1836), historiallisia asiakirjoja ja kuvauksia sisältävä Portefeuille (1837−1845), Ställningar och förhållanden (1838−1851) ynnä muuta. Eräs lause viimemainitussa julkaisussa tuotti hänelle 1838 syytteen majesteetinrikoksesta ja kolmen vuoden vankeustuomion Vaxholmin linnassa. Tuomio aiheutti Tukholmassa verisiä mellakoita. Hänen myöhemmistä teoksistaan mainittava on esimerkiksi historiallinen romaani Morianen, eller Holstein-Gottorpiska huset i Sverige (1840−1844), Carl Johan och svenskarne (1845−1846) sekä Huset Tessin under enväldet och frihetstiden (1847−1850).
Pekka Tonteri
Petter (Pietari, Pekka) Tonteri (22. lokakuuta 1880 Antrea – 23. syyskuuta 1953 Kokemäki) oli suomalainen maanviljelijä ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Tonterin vanhemmat olivat torppari Anders Tonteri ja Helena Tanskanen. Hän kävi maanviljelyskoulun ja toimi tilanhoitajana Kurkijoella vuoteen 1902 saakka jonka jälkeen hän oli Kaukolassa pappilan vuokraajana. Tonteri oli sitten Räisälän kartanon työnjohtajana ja toimi Räisälässä rakennusmiehenä ja maidon välittäjänä Pietariin. Tonteri oli itsenäisenä maanviljelijänä Räisälässä 1918–1939 ja evakossa olon jälkeen vielä uudelleen 1941–1944. Hän oli vielä maanviljelijänä Kokemäellä 1939–1941 ja 1944–1953.
Tonteri oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan sosialidemokraattien Edla Lyytisen tilalle. Tonteri oli myös Räisälän kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan jäsenenä.
De troubadour
De troubadour (suom. trubaduuri) oli yksi vuoden 1969 eurovision laulukilpailun neljästä voittajakappaleesta. Sen esitti Lenny Kuhr hollanniksi ja se toi Alankomaille sen kolmannen neljästä voitosta. Kappale sai 18 pistettä, jakaen saman pistemäärän Ison-Britannian, Espanjan ja Ranskan kanssa. Kappaleen esiintymisnumero oli 8.
Lenny Kuhr teki peräti kuusi eri versiota kappaleesta ja nousi kappaleella Alankomaiden listoille.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|Euroopan Osapuolet 1914-1918  |alt=Euroopan kartta 1914 Ensimmäinen maailmansota (aiemmin myös suurvaltain sota tai maailmansota) oli vuosina 1914–1918 käyty maailmanlaajuinen sota, jonka tapahtumat kuitenkin keskittyivät enimmäkseen Euroopassa käytyihin taisteluihin. Alusta alkaen sotaa käytiin myös Aasiassa ja Afrikassa sekä kaikilla suurimmilla valtamerillä. Taisteluja ei käyty Amerikan mantereilla, mutta Yhdysvallat osallistui sotaan taistelemalla Euroopan maaperällä. Sodan osapuolet jaetaan kahteen ryhmään: keskusvaltoihin ja ympärysvaltoihin. Keskusvaltoihin kuuluivat Saksan keisarikunta, Itävalta-Unkari, Bulgaria ja Osmanien valtakunta, jälkimmäisen ryhmän tärkeimmät osallistujat taas olivat Britannia, Venäjä, Ranska ja Yhdysvallat. Ryhmien nimet tulevat niiden maantieteellisestä sijainnista: Saksa ja Itävalta-Unkari sijaitsevat keskellä (keskusvallat) Eurooppaa, missä niitä ympäröivät Britannia, Ranska ja Venäjä (ympärysvallat). Ennakko-odotusten vastaisesti Italia ei ollut kolmiliitossa mukana, vaan liittyi sotaan vuonna 1915 ympärysvaltojen puolelle.
Miljoonia kuolonuhreja vaatinut sota on yksi historian tuhoisimmista ja historiallisesti erittäin merkittävä sota: Venäjän, Saksan ja Itävalta-Unkarin keisarihuoneet kaatuivat, uusia valtioita syntyi ja sodan rauhansopimuksen katsotaan historiankirjoituksessa olevan yhtenä osatekijänä toisen maailmansodan synnylle. Ensimmäinen maailmansota oli ensimmäinen sota, johon liittyi maita yli puolen maapallon alueelta, joskin suurimmat taistelut käytiin Euroopassa. Se oli myös ensimmäinen motorisoitu sota. Ensimmäinen maailmansota teki valtiosta merkittävän vaikuttajan talouselämässä. Tällä oli tarkoituksena alistaa kaikki käytettävissä olevat resurssit sodankäyntiin.
Suursotaa osattiin aavistaa etukäteen, sillä käynnissä oli valtava kilpavarustelu muun muassa Britannian ja Saksan välillä. Monet valtiot lähtivät sotaan, koska ne uskoivat sen hyödyttävän heitä ja kestävän vain lyhyen ajan. Sodan käynnisti liittolaissuhteisiin perustuva ketjureaktio. Alun perin oli kyse paikallisesta kriisistä Itävalta-Unkarin ja Serbian välillä. Serbialaisen terroristijärjestön Mustan käden tekemän Itävalta-Unkarin kruununprinssin Frans Ferdinandin murhan jälkeen Itävalta-Unkari asetti Serbialle ehtoja, joihin Serbia ei voinut myöntyä. Itävalta-Unkari julisti sodan Serbialle, mihin Serbian liittolainen Venäjä vastasi julistamalla sodan Itävalta-Unkarille. Lopulta Euroopan suurvaltojen keskinäiset sopimukset tulivat täytäntöön ja Saksa, Ranska ja Britannia julistivat sotia toisilleen. Diplomaattisista neuvotteluista ei ollut apua laajenevan selkkauksen selvittämiseksi, eikä esimerkiksi Saksan esittäessä rauhanneuvotteluja vuonna 1916 siihen suostuttu.
Länsirintamalla Saksan ja Ranskan välillä sota oli pitkään asemasotaa; alun nopean etenemisen jälkeen sota muuttui näännytyssodaksi, jossa käytiin valtavia, tuloksettomia, suuret sotilastappiot aiheuttaneita taisteluja muun muassa Verdunissa ja Sommessa. Sodassa kaatui arviolta 8,5 miljoonaa sotilasta ja se aiheutti valtavat taloudelliset tappiot. Saksa menestyi hyvin itärintamalla Venäjää vastaan, ja Venäjän huono sotamenestys osaltaan johti Venäjän keisarikunnan romahtamiseen ja Neuvosto-Venäjän syntyyn. Sota päättyi keskusvaltojen häviöön ja aselepo solmittiin 11. marraskuuta 1918. Vuonna 1919 allekirjoitetussa Versailles’n rauhassa Saksa julistettiin yksin sotaan syylliseksi.
Sodan syyt
Ensimmäiseen maailmansotaan oli monia syitä. Niitä olivat sotateknologian kehitys, kilpailu siirtomaista, taloudellinen kilpailu ja valtioiden yhteensovittamattomat intressit. Yksi tärkeimmistä käänteistä kohti sotaa oli vuosien 1870–1871 Ranskan–Preussin sota, jonka yhteydessä Saksa yhdistyi ja jossa syntyi sovittelematon ristiriita Saksan ja nöyryyttävän tappion kärsineen Ranskan välille. Vuosina 1870–1890 Euroopan voimatasapaino kuitenkin säilyi, kun Saksan keisarikunnan kansleri Otto von Bismarck onnistui diplomatiallaan pitämään Ranskan eristettynä.
Pian Bismarckin eron jälkeen vuonna 1890 alkoi tapahtumasarja, jossa varovasti rakennettu tasapaino Euroopan mantereella järkkyi. Bismarckin erottua keisari Vilhelm II johti Saksan ulkopolitiikan aggressiivisempaan suuntaan. Saksan ja Venäjän keisarikunnan suhteiden viilentyminen ja Venäjän ja Ranskan lähentyminen ajoi Saksan hakemaan läheisempää suhdetta Itävalta-Unkariin. Bismarckilaisen diplomatian kulmakivi, Ranskan eristäminen, murtui 1892 Ranskan solmiessa Venäjän kanssa sotilasliiton, jonka mukaan ne auttaisivat toisiaan Saksan hyökätessä. Itävalta-Unkarin imperiumi oli hajaantumassa Kaakkois-Euroopan kansojen nationalististen pyrkimysten edessä. Räjähdysherkkä tilanne Balkanilla kehittyi vaarallisempaan suuntaan Osmanien valtakunnan vaikutuksen hiipuessa, Venäjän kiinnostuttua alueesta ja julistautuessa eteläslaavien suojelijaksi, sekä Serbian ja Itävallan suhteiden tulehtuessa.
Ison-Britannian ja Saksan suhteet olivat aluksi varsin hyvät – ei vähiten siksi, että Britannian kuningatar Viktorian vanhin tytär oli nainut Saksan kruununprinssi Fredrikin, joka nousi keisariksi 1888. Fredrik kuoli syöpään hallittuaan vain kolme kuukautta. Hänen impulsiivinen poikansa Vilhelm II pyrki tekemään Saksasta maailmanvallan, mikä johti kilpailuun Britannian kanssa siirtomaista ja merentakaisista markkinoista. Merkittävin tekijä Saksan ja Britannian suhteiden heikkenemisessä oli kuitenkin Saksan suunnitelma haastaa brittien laivastoylivoima. Suunnitelman hahmotteli amiraali Alfred von Tirpitz 1900-luvun vaihteessa. Saksalaiset myös tukivat Britanniaa vastaan taistelleita Etelä-Afrikan buureja buurisodassa 1899–1902.
Britannia päätti lopettaa kilpailemisen Yhdysvaltain kasvavaa laivastovoimaa vastaan, koska Yhdysvaltain laivasto ei ollut sen suora uhkaaja, ja solmi sopimuksen Japanin kanssa, mikä mahdollisti sotalaivojen siirtämisen kaukoidästä Eurooppaan. Vähän myöhemmin Britannia lähestyi vanhaa vihollistaan Ranskaa ja maat solmivat entente cordialen 1904. Vuonna 1907 Britannia lähestyi myös Venäjää, kun Venäjän uhkan Intiaa kohtaan toivottiin katoavan. Vaikka Venäjän ja Ranskan kanssa ei solmittu sitovaa puolustussopimusta, näytti hyvin mahdolliselta, että Britannia liittyisi mantereella käytyyn sotaan, sillä sen intresseissä ei ollut antaa Saksan miehittää Englannin kanaalin satamia.
Suurvaltadiplomatia, laivastokilpailu ja vastakkaiset liittoumat eivät olleet ainoita asioita, jotka tekivät Euroopan ilmapiiristä räjähdysherkän. Kansan parantunut koulutustaso ja lukutaidon yleistyminen oli mahdollistaneet vaikutusvaltaisen sanomalehdistön, joka käsitteli ulkopolitiikkaa häpeämättömän puolueellisesti. Kansalliskiihkoa ja aggressiivista imperialismia ruokkivat myös muodikkaat ajatukset ”kansallisesta tehokkuudesta” ja sosiaalidarwinismista. Ne korostivat vahvimpien selviämistä ja uskomusta, että sota oli välttämättömyys, jotta kansakunta ei rappeutuisi. Useimmat poliitikot ja sotilaat uskoivat lisäksi virheellisesti, että sodasta tulisi lyhyt. Valtiomiehet olivat yleisesti halukkaita ratkaisemaan kansainväliset kiistat mieluummin sodalla kuin diplomatialla.
Useiden kansakuntien motiivit hakea konflikteja ja yhteinen epäonnistuminen suursodan estämisessä eivät vanhan tulkinnan mukaan kuitenkaan sinänsä poista Saksan merkittävää vastuuta sodasta. Vaikka tähän päivään asti on kiistelty, missä määrin Saksa tietoisesti suunnitteli sodan etukäteen, heti ensimmäisen maailmansodan aikana ja jälkeen tehdyn ympärysvaltojen tulkinnan mukaan Saksa olisi ollut sodan alullepanija. Teorian mukaan preussilaiselle aristokratialle, upseeriluokalle ja teollisuudelle sota oli keino rajoittaa sosiaalidemokraattisen puolueen kasvavaa vaikutusvaltaa. Suurvaltapoliittisesti sota oli Saksalle keino ennaltaehkäistä Venäjän armeijan nykyaikaistaminen, jonka oli tarkoitus valmistua 1916/17, sekä saada Saksan kansainvälinen vaikutusvalta vastaamaan sen nopeaa taloudellista kehitystä.
Toisaalta uudemmassa tutkimuksessa on kiinnitetty huomiota myös siihen, että yleisessä tietoisuudessa sitkeästi nykyaikaan saakka säilynyt tapa pitää Saksaa yksiselitteisesti syypäänä sotaan ei saa vahvistusta historiallisista lähteistä. Saksaa yksin syyllisenä pitävän katsomustavan nähdään saaneen alkunsa paitsi Versailles’n rauhansopimuksen sisällöstä - siinä julistettiin kategorisesti Saksa syypääksi - myös 1960-luvun nuoren saksalaisen historioitsijapolven yrityksistä ottaa etäisyyttä heitä itseään välittömästi edeltäneeseen natsiaikaan. Tällöin esitettiin nimenomaan Saksan aggression olleen syynä myös ensimmäiseen maailmansotaan ja Saksan siten olevan kokonaisvastuussa Euroopan 1900-luvun katastrofeista. Uudemman näkemyksen mukaan siis Saksa oli kylläkin syyllinen ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen, mutta ei välttämättä sen syyllisempi kuin muutkaan sotaan osallistuneet valtiot, toisin sanoen on vältettävä katsomasta ensimmäistä maailmansotaa ikään kuin Saksan tarkoituksellisesti järjestämänä toisen maailmansodan esinäytöksenä.
Yhdessä uudemmista tulkinnoista todelliseksi sodan syyksi nähdään Britannian ja Venäjän kilpailu Aasiassa: Iso-Britannia halusi viimeiseen asti suojella "kruununjalokiveään" Intiaa Venäjän valtapiirin laajenemiselta. Venäjän vahvistuessa, laajentaessa alueitaan ja kehittyessä huimaa vauhtia ainoa keino briteille rauhoittaa Aasian tilanne näytti olevan liittoutuminen kilpailijan kanssa. Vuonna 1907 solmitussa liittolaissopimuksessa määriteltiin Englannin ja Venäjän etupiirit Persiassa sekä ehdot, joilla Afganistanin asioihin voitaisiin puuttua. Tämän jälkeen brittipolitiikan tavoitteena oli pitää Venäjä tyytyväisenä. Kun Venäjä sitten osoitti tukeaan Serbialle Sarajevon laukausten jälkeen, se samalla vaati liittolaisiaan pysymään rinnallaan. Britit ymmärsivät imperiuminsa olevan uhattuna, jos he nyt pettäisivät Venäjän. Tarvittiin kuitenkin selitys, miksi kokonainen sukupolvi nuoria miehiä oli uhrattu. Syy työnnettiin Saksan niskoille ja koko vastakkainasettelu alettiin esittää Saksan ja ympärysvaltojen välisenä kilpailuna.
Sodan alku
Venäjä pyrki lisäämään vaikutusvaltaansa Balkanilla ja tuki sen takia slaavilaista Serbiaa Itävalta-Unkaria vastaan. Saksa puolestaan tuki Itävalta-Unkaria Venäjää vastaan. Venäjä suoritti liikekannallepanon 30. heinäkuuta Serbian tukemiseksi. Saksa tulkitsi Venäjän liikekannallepanon uhaksi ja julisti Venäjälle sodan 1. elokuuta.
Mutta ennen kuin Saksa uskalsi lähettää joukkojaan Venäjälle, sen olisi pitänyt kyetä eliminoimaan Venäjän liittolainen ja Saksan arkkivihollinen Ranska. Saksa pelkäsi joutuvansa kahden rintaman sotaan. Etukäteen tehdyn suunnitelman mukaan Saksan tuli lyödä Ranska ensin lännessä kuudessa viikossa. Tämän jälkeen voitaisiin keskittyä Venäjän vastaiseen sotaan. Suunnitelma oli tällainen, koska Venäjän liikekannallepano oli hidas. Jotta hyökkäys Ranskaan onnistuisi, oli kierrettävä vahvasti linnoitettu Saksan ja Ranskan välinen raja ja hyökättävä Belgian kautta. Belgian puolueettomuuden loukkaaminen antoi Isolle-Britannialle muodollisen syyn liittyä sotaan Ranskan puolelle. Todellinen syy oli halu pysäyttää Saksan vahvistuminen Euroopassa, sillä se oli noussut Britannian kilpailijaksi laivastollaan ja taloudellaan. Lisäksi Pohjanmeren satamien pitäminen vapaana Britannian ulkomaankauppaa varten, siis Belgian itsenäisyys, oli tärkeää.
Näin alussa vain paikalliseen Itävalta-Unkarin ja Serbian väliseen sotaan joutui mukaan yhä enemmän valtioita.
Sodan kulku
thumb|240px|Brittiläinen [[Mark I (panssarivaunu)|Mark I-panssarivaunu Sommella 1916.]] thumb|240px|Saksalainen [[Fokker Dr.I-hävittäjälentokone.]]
Sota voidaan jakaa neljään vaiheeseen. Ensimmäinen vaihe oli vuonna 1914, jolloin useimmat sotilas- ja poliitikkojohtajat luulivat sodan jäävän lyhytaikaiseksi. Oma sotilasvoima yliarvioitiin ja vastustajaa aliarvioitiin, joten isänmaallinen sotainnostus oli vallalla monissa maissa. Vuosi 1915 voidaan katsoa toiseksi vaiheeksi. Tällöin kävi selväksi, että myös vastapuoli oli sotilaallisesti voimakas, ja erityisesti länsirintamalla jouduttiin asemasotaan. Kolmantena vaiheena oli vuosien 1916–1917 suuri teurastus, jossa länsirintamalla pyrittiin puolin ja toisin etenemään hinnalla millä hyvänsä. Neljäs vaihe vuosina 1917–1918 sisälsi Yhdysvaltojen liittymisen sotaan ja useiden maiden sisäiset levottomuudet ja vallankumoukset.
Eliminoidakseen kahden rintaman sodan mahdollisuuden Saksa julisti 3. elokuuta 1914 sodan Ranskaa vastaan. Seuraavana päivänä saksalaiset joukot hyökkäsivät Belgian ja Luxemburgin kautta Pohjois-Ranskaan, tavoitteenaan Pariisin valtaaminen. Näin saksalaiset kiersivät Schlieffenin suunnitelman mukaisesti Ranskan itärajalleen rakentamat vahvat linnoitukset. Hyökkäys Belgiaa vastaan tarjosi Isolle-Britannialle muodollisen syyn julistaa sota 4. elokuuta Saksalle, sillä se oli yksi Belgian puolueettomuuden taanneista valtioista. Kaikki Ison-Britannian siirtomaat ja dominiot tukivat emämaata ja julistivat sodan Saksalle. Itävalta-Unkari julisti 6. elokuuta sodan Venäjälle.
Iso-Britannia lähetti vapaaehtoisia värvättyjä joukkoja Ranskan länsirintamalle. Itärintamalla Saksa kukisti Erich Ludendorffin johdolla heikosti toimivat venäläiset nykyisen Puolan alueella taitavasti muun muassa Tannenbergin ja Masurian järvien suurissa taisteluissa 1914–1915, ja Ludendorffista ja hänen esimiehestään Hindenburgista tuli kansallissankareita. ”Venäläisten höyryjyrä” pysähtyi myös Itävallassa. Galitsiaan edenneet Itävalta-Unkarin joukot ajettiin alueelle vuonna 1915, jolloin saksalaiset valtasivat vuoden edetessä koko Kongressi-Puolan alueen.
Japani liittyi Ison-Britannian ja Ranskan rinnalle elokuussa 1914. Japanilla oli taka-ajatuksena valtansa laajentaminen Kaukoidässä, ja Japanin sotatoimet rajoittuivatkin Saksan Tyynellä valtamerellä hankkimien siirtomaiden valtaamiseen. Osmanien valtakunta ja Bulgaria liittyivät Saksan puolelle lokakuussa 1914. Bulgaria oli menettänyt alueita Serbialle maiden välisessä sodassa 1913, ja Saksa houkutteli sen mukaan lupaamalla alueet takaisin.
Länsirintamalla ranskalaiset pysäyttivät saksalaisten etenemisen Marnejoella, kun kahden saksalaisen armeijan väliin oli syntynyt aukko. Loppuvuonna 1914 kaikki osapuolet joutuivat toteamaan, että tavoiteltua nopeaa ratkaisua ei ollut saavutettu. Sota muuttui näännytyssodaksi, jossa pyrittiin vastustajan voimien kuluttamiseen ja raaka-aineiden saannin rajoittamiseen. Saksan ja Ranskan välinen länsirintama juuttui vuosiksi paikoilleen, ja käytiin valtavia, kuukausia kestäviä taisteluja, jotka vaativat satojen tuhansien sotilaiden hengen. Kuuluisia ovat muun muassa Sommen, Verdunin ja Passchendaelen taistelut. Verdunissa Saksa halusi ”vuodattaa Ranskan armeijan veren kuiviin”, mutta kärsi myös itse valtavat tappiot. Ensimmäisen maailmansodan hyökkäystaktiikka ei pystynyt vastaamaan puolustajan kehittyneiden aseiden vuoksi saamaan etuun. Sodan aikana kehitettiin uusia hyökkäystaktiikoita. Länsirintamalla eräissä paikoissa lieju haittasi armeijoiden toimintaa. Lieju pysäytti esimerkiksi brittien Passchendaelen suurhyökkäyksen etenemisen vuonna 1917.
Portugali, Romania ja Kreikka liittyivät Saksaa vastaan 1916. Romanian osalta tämä johti katastrofiin, kun suurin osa maan alueesta miehitettiin nopeasti. Tilaisuuden tullen Yhdysvallat liittyi Saksan vastaiseen rintamaan vasta 6. huhtikuuta 1917, ja niinpä amerikkalaisia joukkoja alkoi saapua Ranskaan, missä heitä nousi maihin 26. kesäkuuta 1917, mutta yhdysvaltalaiset joukot vaikuttivat ratkaisevasti sotaan vasta kesällä 1918. Yhdysvaltain liittymiseen vaikutti osaltaan Saksan helmikuussa 1917 aloittama rajoittamaton sukellusvenesota, eli ympärysvaltojen satamiin pyrkivien rahti- ja matkustajalaivojen upottaminen varoituksetta.
Vuoden 1918 alussa Saksa onnistui muun muassa uuden sotilastaktiikan ja itärintamalta vapautuneiden joukkojen ansiosta etenemään länsirintamalla tykinkantaman päähän Pariisista, mutta ympärysvaltain vastahyökkäykset ajoivat Saksan armeijan ja sotateollisuuden sotaväsymyksen tilaan. Yhdysvaltain tuoreiden joukkojen ja teollisen suorituskyvyn mukaantulo oli kääntänyt voimasuhteet Saksalle epäedullisiksi. Saksalaisia joukkoja alkoi antautua ympärysvalloille. Saksa päätti vetäytyä sodasta ja allekirjoitti aselevon Compiègnessa. Sodan virallinen päättymishetki on 11. marraskuuta 1918 kello 11:00.
Sota- ja asetekniikan kehitys
thumb|250px|Englantilainen kranaatinheittimen kaasuammus vuodelta 1915. thumb|250px|Saksan [[tulenjohto|tulenjohdon ensimmäisessä maailmansodassa käyttämiä tähystyspalloja.]] Ensimmäisen maailmansodan on sanottu olleen sota, joka käytiin 1900-luvun tekniikalla, mutta 1800-luvun taktiikoilla. Asetekniikka oli ajanut taktiikan ja strategian edelle, jolloin tappiot muodostuivat puolin ja toisin valtaviksi, hyökättäessä 1800-luvun taktisin ja taisteluteknisin menetelmin huolellisesti linnoittautunutta, konekiväärein ja uusin tykistöasein varustautunutta vihollista vastaan. Hyvin pitkälti nämä seikat juututtivat joukot länsirintamalla asemasotaan. Erään arvion mukaan sotilaita kaatui yhteensä 8,5 miljoonaa.
Ensimmäinen maailmansota vuosina 1914–1918 oli muun muassa tähystyspallojen kulta-aikaa. Niin Ympärysvallat kuin Saksakin käyttivät tulenjohdossa kankaisia kaasupalloja, jotka olivat alkujaan täytetty vedyllä. Räjähdysarka vetykaasu aiheutti kuitenkin satoja onnettomuuksia, joten myöhemmin täytteenä alettiin käyttää "ei-tulenarkaa" heliumia. Hieman ennen sotaa ja sen aikana kehitettiin myös monia uusia aseita, jotka nyt pääsivät ensimmäistä kertaa käyttöön. Näihin lukeutuvat esimerkiksi lentokoneet, sukellusveneet ja taistelukaasut. Alkuun kemialliset aseet olivat kyynelkaasun tapaisia. Sodankäynnissä niitä käyttivät ensimmäisenä pienissä määrin ranskalaiset elokuussa 1914 ja paria kuukautta myöhemmin myös saksalaiset. Kumpikaan sodan osapuoli ei katsonut kyynelkaasun käytön rikkovan Haagin sopimusta, joka kielsi myrkyllisten kaasujen käytön. Ensimmäiset kuolettavat kaasuhyökkäykset tehtiin Saksan puolelta tiettävästi vuosien 1914 ja 1915 vaihteessa, jolloin kloorilla tapettiin 140 englantilaista sotilasta.
Jalkaväen uusista, ensimmäistä kertaa massamaisesti käytetyistä aseista tärkeimpiä olivat kone- ja pikakiväärit, kranaatinheittimet sekä aivan sodan lopussa saksalaisten käyttöönsä saamat konepistoolit. Panssarivaunu kehitettiin sodan kestäessä ja siitä oli ympärysvalloille hyötyä piikkilankojen ja juoksuhautojen ylittämisessä, vaikkakin vielä ensimmäisen maailmansodan panssarivaunut olivat seuraavan maailmansodan vaunuihin verrattuna alkeellisia ja panssaritaktiikka kehittymätöntä. Panssareiden todellinen läpimurto jäi toiseen maailmansotaan.
Suurimmat tappiot eivät kuitenkaan aiheutuneet konekiväärien luotisuihkuista, vaan tykistön tulesta. Tähän seikkaan oli kaksi merkittävää tekijää, joista ensimmäinen oli aivan 1800-luvun lopussa kehitettyjen joustolavettisten tykkien käyttöönotto. Nyt tykkiä ei tarvinnut enää suunnata jokaisen laukauksen jälkeen erikseen, mikä johti tulinopeuden ja tulen tehon moninkertaistumiseen. Toinen olennainen tykistön tehokkuuteen vaikuttanut seikka oli buurisodissa kehitetty epäsuora ammunta. Kenttätykit voitiin nyt sijoittaa taemmas omasta etulinjasta, jolloin tulenjohtaja yksinomaan saattoi tähystää maalia ja käskeä tarvittavat tulen korjaukset. Suurtaisteluita edeltäneissä tykistön tulivalmisteluissa, sekä itse taisteluiden kestäessä saatettiin ampua miljoonittain tykinkranaatteja.
Sodan seuraukset
Ennen toista maailmansotaa ensimmäistä maailmansotaa kutsuttiin myös ”sodaksi joka lopetti kaikki sodat”. Mutta oikeammin voidaan sanoa, että ensimmäinen maailmansota oli toisen maailmansodan siemen. Hävitty sota johti Saksassa talouden romahdukseen ja inflaatioon ja yleisesti epäoikeutettuna pidetty rauhansopimus aiheutti tyytymättömyyttä, mikä osaltaan myöhemmin johti kansallissosialistien valtaannousuun. Venäjän huono sotamenestys johti osaltaan lokakuun vallankumoukseen ja keisarillisen Venäjän loppuun, veriseen sisällissotaan ja lopulta Neuvostoliiton syntyyn. Suomen irtoaminen Venäjästä liittyi vallankumoukseen, kun bolševistinen Venäjä tunnusti Suomen itsenäisyyden.
Uuvutussodan suunnattomat tappiot ja korkeat kustannukset rasittivat Euroopan taloutta. Ennen sotaa Ranska ja Iso-Britannia olivat ”maailman pankkiireita”, joilla oli enemmän saatavia muualta maailmasta kuin velkoja, ja Yhdysvallat kuului velallisiin. Sotakustannukset johtivat siihen, että Länsi-Euroopan suurvalloista tuli velallisia, vieläpä niin pahasti velkaantuneita, että ilman Saksalle määrättyjä valtavia sotakorvauksia ne eivät olisi kyenneet suoriutumaan veloistaan. Neuvostoliitto kieltäytyi maksamasta Keisarillisen Venäjän velkoja. Maailmantalouden painopiste siirtyi sodan jälkeen Yhdysvaltoihin.
Sodan tuottamat yritysvoitot
Ensimmäinen maailmansota teki valtiosta merkittävän vaikuttajan talouselämässä. Tällä oli tarkoituksena alistaa kaikki käytettävissä olevat resurssit sodankäyntiin.
Kenraali Smedley Butler laski ensimmäisen maailmansodan tuottaneen yhdysvaltalaisille yrityksille huomattavia voittoja. Yhdysvaltojen liittovaltio käytti Butlerin mukaan sotaponnistukseen 52 miljardia dollaria, josta 39 miljardia dollaria kului varsinaiseen sotaan ja tuosta 16 miljardia dollaria oli voittoa yrityksille. Butlerin aineiston mukaan yritykset tahkosivat jopa moninkertaisia voittoja sodan aikaan. Sodasta hyötyneet yritykset toimivat muiden muassa teräs-, kupari- ja ajoneuvoaloilla.
Tappiot
Kaikkiaan ensimmäinen maailmansota vaati sotilaat ja siviilit yhteenlaskien noin 16 miljoonaa kuolonuhria. Kuolleista noin 9,7 miljoonaa oli sotilaita ja 6,8 miljoonaa siviilejä. Haavoittuneita oli 21 miljoonaa.
Lähes kaikissa aiemmissa sodissa sotilaita kuoli rintamalla enemmän tauteihin kuin taisteluissa. Lääketieteen kehittyminen sekä tuhoisammat taisteluvälineet saivat aikaan, että ensimmäisessä maailmansodassa kuolonuhreja syntyi enemmän vihollisen aseiden kuin sotilaiden keskuuteen levinneiden sairauksien vuoksi. Kuitenkin yhä merkittävä osa sotilaista menehtyi sairauteen, kuten esimerkiksi espanjantautiin.
Sodan jälkeen rauhan aikana on kuollut yli 350 ihmistä räjähtämättä jääneiden ammusten räjähdyksissä. Viimeisimmiksi kuolonuhreiksi joutui kaksi ihmistä maaliskuussa 2014, ammuksen räjähtäessä.
{{Palstat
Keskusvaltojen kaatuneet
-
Ympärysvaltojen kaatuneet
- }}
Versailles’n rauha
Sodan vielä kestäessä Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson esitti neljäntoista kohdan ohjelman sodan lopettamiseksi ja rauhansopimuksen pohjaksi.
Sodan päätyttyä kokoontuivat voittajavaltojen johtajat neuvottelemaan rauhanehdoista Pariisiin. Rauhansopimuksia kutsuttiin nimellä Versailles’n rauha. Venäjää ei kutsuttu eikä hävinneillä keskusvalloilla ollut äänivaltaa. Käytännössä suurimman osan päätöksistä tekivät neljä suurinta voittajavaltiota: Yhdysvallat, Ranska, Iso-Britannia ja Italia.
Rauha oli voittajavaltioiden sanelema ja Saksan kannalta ”häpeärauha”. Saksa tuomittiin yksin sotasyylliseksi. Se riisuttiin aseista ja sai pitää vain 100 000 sotilaan armeijan (Reichswehr). Saksalle määrättiin tiukat aserajoitukset eikä sillä saanut olla sukellusveneitä, taistelulentokoneita, panssarivaunuja tai asevelvollisuutta. Saksan oli sodan jälkeen maksettava valtavat sotakorvaukset ja se menetti siirtomaansa.
Kansainliiton säännöt sisältyivät rauhansopimuksiin.
Aluemuutokset
Sodan jälkeen niin sanotut reunavaltiot Viro, Latvia, Liettua ja Puola irrotettiin Venäjästä. Puolaan liitettiin myös ennen Saksaan ja Itävalta-Unkariin kuuluneita alueita. Suomen itsenäisyysjulistuksen Venäjä oli hyväksynyt jo aiemmin. Venäjä menetti myös Bessarabian alueen Romanialle.
Itävalta-Unkari hajosi Itävaltaan ja Unkariin sekä kokonaan uutena syntyneeseen Tšekkoslovakiaan. Serbiasta, Montenegrosta ja Itävalta-Unkariin kuuluneista slaavilaisalueista muodostui Jugoslavia. Itävalta-Unkarin entisistä alueista Etelä-Tiroli ja Istria liitettiin Italiaan, Transilvania ja Bukowina Romaniaan ja Galitsia Puolaan.
Saksa menetti kaikki siirtomaansa, jotka joutuivat Kansainliiton mandaattialueina voittajavaltioiden hallintaan. Saksa luovutti myös Elsass-Lothringenin alueen Ranskalle, Eupen-Malmedyn alueen Belgialle, Pohjois-Schleswigin Tanskalle ja Memelin alueen Liettualle. Puolan alueisiin liitettiin niin sanottu Puolan käytävä ja osia Sleesiasta. Tšekkoslovakiaan liitettiin myös pieni alue Sleesiasta. Danzigista (nykyinen Gdańsk) tehtiin itsenäinen kaupunkivaltio. Lisäksi Reininmaa päätettiin miehittää viideksitoista vuodeksi ja demilitarisoida sen jälkeen pysyvästi, kun taas Saarin alue asetettiin viideksitoista vuodeksi Kansainliiton alaisuuteen Ranskan miehittämänä, minkä jälkeen alueen kuulumisesta joko Saksaan tai Ranskaan päätettäisiin kansanäänestyksellä.
Vallanvaihdokset
Seuraavat hallitsijasuvut syöstiin vallasta sodan loppuvaiheessa tai pian sen jälkeen:
Nämä maat muutettiin tasavalloiksi. Venäjästä tuli Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta, joka muutamaa vuotta myöhemmin yhdistettiin eräiden siitä lyhytaikaisesti eronneiden valtioiden kanssa Neuvostoliitoksi. Kreikan kuningaskunnan kuningas, Konstantin I syrjäytettiin 1917, koska hän oli sympatisoinut saksalaisia eikä olisi halunnut ympärysvaltojen joukkoja Kreikkaan. Kuitenkin Konstantin I palasi valtaan 1920 sen jälkeen kun kuningas Aleksanteri kuoli ja tasavaltalainen pääministeri Elefthérios Venizélos kärsi tappion vaaleissa.
Sodan varjot ja muistot
Ensimmäinen maailmansota toi mukanaan laajamittaisen propagandan, jolla parjattiin vastapuolen johtajia ja kansallisuuksia. Tämä lisäsi pysyvästi väkivaltaa ja raakuutta sekä maiden sisäistä epävakautta. Siviiliväestönkin surmaaminen otettiin sodankäynnin välineeksi esimerkiksi Saksan harjoittamalla meriliikenteen siviililaivojen upottamisella ja ympärysvaltojen julistamalla Saksan satamien saarrolla, jolla pyrittiin Saksan siviilien nälkiinnyttämiseen ja jota jatkettiin vielä rauhan tultuakin. Yksi esimerkki sodan jälkeen tapahtuneista raakuuksista oli armenialaisten kansanmurha. Sotajoukkojen laajat siirtymiset toivat mukanaan espanjantaudiksi nimitetyn pandemian, joka aiheutti kymmeniä miljoonia kuolonuhreja. Sodan muistona moni entinen sotilas oli sotainvalidi. Sotavammojen hoito vaati terveydenhuollolta suuria ponnistuksia ja uusien menetelmien kehittämistä (esimerkiksi kasvojen plastiikkakirurgia).
Vuonna Britannian 1919 Britannian kuningas Yrjö V määräsi sodan päättymispäivän Remembrance Dayksi. Sodan uhrien muistaminen on laajaa myös Ranskassa esimerkiksi suurilla sotilashautausmailla.
Johan Sjöblom
Johan Alexander (J. A.) Sjöblom (12. syyskuuta 1873 Maarianhamina – 25. maaliskuuta 1971 Tammisaari) oli suomalainen kihlakunnantuomari, laamanni ja ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustaja.
Sjöblomin vanhemmat olivat merikapteeni, luotsivanhin Johan Sjöblom ja Anna Juliana Johansson. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1892 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1898 ja ylemmän hallintotutkinnon 1899. Sjöblom sai varatuomarin arvon 1901.
Sjöblom oli Tullilaitoksen kamarikirjurina Helsingissä 1903–1907 ja Tullilaitoksen kamreerina 1907–1909. Hän oli Helsingin kaupungin raastuvanoikeudessa rikosasiain notaarina 1903–1909, nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1909–1920 ja vanhempana oikeusneuvosmiehenä 1920–1925. Sjöblom toimi sittemmin Ahvenanmaan tuomiokunnan tuomarina 1925–1935 ja Raaseporin tuomiokunnan tuomarina 1935–1943. Lisäksi Sjöblom oli Teknillisen korkeakoulun ja Helsingin merimiestalon sihteerinä 1918–1925. Sjöblom sai laamannin arvonimen 1936.
Sjöblom oli kansanedustajana 1933–1936 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Maarianhaminan kaupunginvaltuuston jäsenenä ja osallistui edustajana kirkolliskokoukseen. Sjöblom oli myös Suomen purjelaivaliiton varapuheenjohtajana.
Johan Sjöblom oli naimisissa 1905–1947 Anna Amalia Silfverbergin (k. 1947) kanssa.
HMS Centurion (1892)
HMS Centurion oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1894 palvelukseenotettu Centurion-luokan toisen luokan predreadnoughttaistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Portsmouthin telakalta ja sen köli laskettiin 30. maaliskuuta 1890. Alus laskettiin vesille 3. elokuuta 1892 ja se valmistui helmikuussa 1894.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1910.
Pihlajalahti
Pihlajalahti on kylä Savonlinnassa Saimaan rannalla, Kommersalmesta noin 10 kilometriä länteen vesitse. Asukasmäärä on noin 250 ja kesäisin asukasmäärä kasvaa aina 2 000 henkeen. Maa- ja metsätalous on edelleen suurin toimeentulon antaja, mutta suuri osa asukkaista käy muualla töissä. Koulua ei kylällä enää ole, ja oppilaat menevät joko Kallislahteen tai Savonlinnaan kouluun. Kylän kyläkauppa lopetettu vuosituhannen vaihteessa, mutta kylällä on edelleen kesäkioski. Pihlajalahdella on myös tanssilava. Kylällä sijaitsee myös vanha Ruotsin ja Venäjän aikainen raja sekä käräjäkivet, jotka ovat vieläkin tallessa.
Bibiana Steinhaus
thumb|upright|Bibiana Steinhaus Bibiana Steinhaus (s. 24. maaliskuuta 1979) on saksalainen jalkapalloerotuomari.
Kansainväliseksi tuomariksi Steinhaus pääsi 2005. Hän on ollut erotuomarina naisten alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2008 ja 2010 sekä 2009 EM-kisoissa. Steinhaus oli tuomarina myös 2011 MM-kisoissa, joissa hän tuomitsi loppuottelun.
Steinhaus on valittu Saksan vuoden parhaaksi naiserotuomariksi 2007, 2008, 2009 ja 2010.
Varsinaiselta ammatiltaan Steinhaus on poliisi.
Steinhaus avioitui huhtikuussa 2021 englantilaisen erotuomarikollegansa Howard Webbin kanssa. Molemmat ovat jo lopettaneet aktiivisen tuomariuransa, mutta Steinhaus toimii yhä kulisseissa VAR-tuomarina.
Toivo Turtiainen
Toivo Antti Turtiainen (14. lokakuuta 1883 Savonranta – 12. syyskuuta 1920 Joensuu) oli suomalainen apulaisjohtaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Turtiaisen vanhemmat olivat seppä Antti Turtiainen ja Serafina Kainulainen. Hän työskenteli veturimiehenä ja viilaajana ja oli viimeksi Osuusliike Oma-Avun apulaisjohtajana Joensuussa.
Turtiainen oli kansanedustajana 1919–1920 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli sosialidemokraattien Anna Toivari. Turtiainen oli myös Joensuun kaupunginvaltuuston ja Kuopion läänin itäisen vaalipiirin sos.dem. piiritoimikunnan jäsenenä.
Turtiainen oli naimisissa vuodesta 1913 Ida Helena Hirvosen kanssa. Hän oli Otto-Wille Kuusisen puolison, Aino Kuusisen veli.
Birjusa
Birjusa (, myös Ona, О́на; Bolšaja Birjusa, Больша́я Бирюса́) on toinen Jenisein vesistöön kuuluvan Tasejevan alkujoista Irkutskin alueella ja Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Sen pituus on 1 012 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 55 800 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa itäisiltä Sajanvuorilta. Tärkeimmät sivujoet ovat Tagul, Tumanšet, Poima, Malaja Birjusa ja Toporok. Birjusan varrella sijaitsee Birjusinskin kaupunki.
Un jour, un enfant
Un jour, un enfant (suom. päivä, lapsi) oli yksi vuoden 1969 eurovision laulukilpailun neljästä voittajakappaleesta. Sen esitti Frida Boccara ranskaksi ja se toi Ranskalle sen neljännen viidestä voitosta. Kappale sai 18 pistettä, jakaen saman pistemäärän Ison-Britannian, Espanjan ja Alankomaiden kanssa. Kappaleen esiintymisnumero oli 14.
Jānis Frīdrihs Baumanis
Jānis Frīdrihs Baumanis (23. toukokuuta 1834 – 19. maaliskuuta 1891 ) oli latvialainen arkkitehti. Hän johti useiden rakennusten rakentamista eri puolilla Latviaa, mutta erityisesti Riiassa. Hän oli yksi tuotteliaimmista latvialaisista arkkitehdeista. Hänen rakennuksensa edustivat uusbarokkilaista tyyliä.
Elämäkerta
Jānis Baumanis syntyi Riiassa 23. toukokuuta 1834. Hän työskenteli nuorena muutaman arkkitehtitoimiston harjoittelijana, jolloin arkkitehti Ludwig Bohnstedt ryhtyi tukemaan häntä. Bohnstedtin avustuksella Baumanis opiskeli Berlinin rakennusakatemiassa vuosina 1860–1862 ja vuodesta 1862 Pietarin taideakatemiassa, josta hän valmistui seuraavana vuonna. Baumanis suunnitteli 17 ortodoksikirkkoa Etelä-Viroon ja Vidzemen alueelle. Riiassa hän suunnitteli yli 150 rakennusta. Tunnetuimpia Baumaniksen suunnittelemia rakennuksia Riiassa ovat Aleksanterin lukio Barona ielalla, Lomonosovin lukio Rainisin bulevardilla ja Riian sirkuksen rakennus. Arkkitehtiuransa lisäksi Baumanis toimi aktiivisesti Riian latvialaisessa seurassa ja latvialaisten laulujuhlien järjestämisessä. Baumanis kuoli Riiassa 19. maaliskuuta 1891.
Delirium (täsmennyssivu)
Delirium voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Vermilion Lake Township
Vermilion Lake Township on St. Louisin piirikunnassa, Minnesotassa, Yhdysvalloissa sijaitseva township. Vuoden 2000 väestölaskennassa siellä asui 326 ihmistä. Alueen läpi kulkee Minnesota State Highwayt 1 ja 169. Tietokirjailija, antropologi Mavis Hiltunen Biesanz syntyi siellä vuonna 1919.
Alueen perinteinen suomalaisasutus näkyy muun muassa teiden nimissä, kuten Koski road ja Karjala road.
Aschaffenburg
Aschaffenburg on teollisuuskaupunki Mainjoen varrella Baijerin osavaltiossa Saksassa. Kaupunki sijaitsee noin 35 kilometriä Frankfurtista kaakkoon. Kaupungin pinta-ala on 62,47 neliökilometriä. Vuoden 2020 lopussa kaupungissa asui 70 858 asukasta.
Aschaffenburg ei kuulu sitä ympäröivään Aschaffenburgin piirikuntaan, mutta on sen hallinnollinen keskus. Kaupunki on Reinin–Mainin laivaliikenteen päätekohta ja siellä sijaitsee 1600-luvulla rakennettu Johannisburgin linna.
Ystävyyskaupungit
Lähde:
Ebenau
Ebenau on hieman yli tuhannen asukkaan kunta Itävallassa Salzburgin osavaltiossa. Se sijaitsee Salzburgin kaupungin ja Wolfgangseen välissä, noin 15 kilometrin päässä Salzburgin kaupungista.
Kompero
Kompero on Liperin kylä. Kirkonkylään on matkaa 20 kilometriä, Joensuuhun ja Outokumpuun 30 kilometriä. Viinijärven taajaman palvelut ja lähimmät koulut ovat 7 kilometrin päässä. Asukkaita on noin 250. Kylän lähellä kulkee Varkaudentie eli valtatie 23. Naapurikyliä ovat Risti ja Kaarnalampi.
Pääelinkeinona on maatalous. Kompero oli aikoinaan vilkas teollisuuskylä; Siikakosken saha paloi 1960-luvulla.
Kylässä on museosilta ja kotiseutumuseo.
Mun
thumb|250px|right|Mun-joen suu. Mun on joki Isanissa, Koillis-Thaimaassa. Se yhtyy Mekong-jokeen. Mun-joen alkulähde sijaitsee Khao-Yain kansallispuistossa, lähellä Nakhon Ratchasimaa ja se virtaa läpi Etelä-Isanissa sijaitsevan Buriramin ja yhtyy Mekongiin Ubon Ratchathanin provinssissa. Joen pituus on 673 kilometriä. Yhdessä sen suuaukoista sijaitsee Pak-Munin pato. Joessa virtaa keskimäärin 21 000 kuutiometriä vettä vuosittain.
Munin suurin sivujoki on Chi, joka liittyy jokeen Amphoe Kanthararomin alueella, Si Saketin provinssissa.
Peter Kersten
Peter Kersten (s. 1. helmikuuta 1958 Magdeburg) on Itä-Saksaa edustanut entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja sai siellä pronssimitalin miesten yksikössä.
Gato-luokka
Yhdysvaltain vuoden 1940 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin ensimmäisten kuuden aluksen valmistus, ja pian tämän jälkeen tehtiin päätös valmistaa 67 aluksen lisäsarja. Kaikki alukset olivat suurin piirtein saman kokoisia ja samoin aseistettuja kuin T-luokan alukset, mutta varustettuna uudella voimanlähteellä sekä lukuisilla rakenteellisella muutoksilla. Suurimpina eroina olivat toimintasäde, miehistön olosuhteet, merikelpoisuus sekä lopulta vahvempi kansiaseistus. Alusten runko oli kokonaan hitsattu, ja se oli yksikerroksinen päistä, mutta keskiosassa oli kaksoisrunko.
Kocktails with Khloé
Kocktails with Khloé on yhdysvaltalainen keskusteluohjelma, jota isännöi Khloé Kardashian. Ohjelma alkoi yhdysvaltalaisella FYI-kanavalla 20. tammikuuta 2016. Suomessa ohjelman esittäminen alkoi Liv-kanavalla 23. toukokuuta 2016.
Archaeodontosaurus
Archaeodontosaurus (nimen merkitys: "muinaishampainen lisko" ) oli sauropodeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurussuku. Sen fossiileita on löydetty Madagaskarilta. Archaeodontosaurus eli noin 167–164 miljoonaa vuotta sitten keskijurakaudella.
Persiantimali
Persiantimali (Argya altirostris) on pyrstötimalien heimoon kuuluva harvinainen lintulaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 22 cm, siipien kärkiväli 21–24 cm ja paino keskimäärin 33 g. Persiantimali on kooltaan punakylkirastaan luokkaa, ja sillä on pitkä pyrstö, joka usein sojottaa pystyssä. Höyhenpuku on ruskea, päältä tummempi, ja kurkku on hyvin vaalea. Nokka on hieman alaspäin kaareva. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on kauttaaltaan hieman vaaleampi kuin vanha.
Esiintyminen
Persiantimali elää maantieteellisesti hyvin pienellä alueella Mesopotamiassa eli Irakissa, itäisessä Syyriassa ja läntisessä Iranissa. Sen elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä. Suuret alat lajille soveliasta kosteikkoa on kuivattu tai niitä on tuhottu sodissa, mutta laji on edelleen ilmeisesti elinvoimainen. Laji on paikkalintu, eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Persiantimalit asuvat ruovikoissa ja joenrantojen metsiköissä ja pensaikoissa. Ne suosivat etenkin eufratinpoppelin (Populus euphratica) ja aitapukinpensaan (Lycium barbarum, runsaasti marjova pensas) kasvustoja. Persiantimaleita tavataan myös monenlaisissa tiheiköissä ja pusikoissa.
Lisääntyminen
Persiantimalit ovat yksiavioisia, ja niiden reviiri on pieni, kolmesta kuuteen aaria. Ne rakentavat pesänsä matalalle poppelin, pensaan tai ruokojen varaan. Pesä on oksien varaan korsista ja ohuista risuista rakennettu syvä kuppi. Naaras munii kolme tai neljä turkoosinväristä munaa, joita se hautoo 13 päivää. Koiras voi välillä hautoa lyhyitä aikoja. Molemmat puolisot hoitavat poikasia. Usein ne saavat apureiksi pesimättömiä lintuja tai parin varttuneita edellisen pesyeen poikasia. Poikaset jättävät pesän lentokyvyttöminä noin 10 päivän ikäisinä. Pesyeitä on kaksi tai kolme kesän aikana. Pesimäajan ulkopuolella persiantimalit liikkuvat pienissä, alle 15 yksilön parvissa, joissa on sekä vanhoja että nuoria lintuja. Parvet eivät liity muiden lintulajien parviin.
Ravinto
Persiantimalin pääravintoa ovat hyönteiset ja hämähäkit, joita se etsii sekä maasta että lehvästöstä. Yleisimmät poikasille tarjotuista hyönteisistä ovat heinäsirkat ja perhostoukat.
Bitdefender
pienoiskuva|Bitdefender pääkonttori Bukarestissa. Bitdefender on romanialainen kyberturvallisuuteen keskittyvä yritys. Sen perusti Florin Talpeș vuonna 2001. Bitdefenderin tietoturvaohjelmia oli asennettuna yli 500 miljoonaan laitteeseen vuoden 2014 loppupuolella.
Historia
Julkaisunsa jälkeen vuonna 2001 Bitdefender korvasi SOFTWINin (aikaisemmin AntiVirus eXpert) virustorjuntaohjelmistot. 1996–2001 välillä toiminut AVX tarjosi internetselaimeen liitettävän ladattavien tiedostojen tarkistamistyökalun ja sille automaattisesti päivittyvät virustietokannat. AVX oli yksi ensimmäisistä yrityksistä, jotka tarjosivat ohjelmallisia palomuureja tietokoneille. Bitdefender irtautui SOFTWINista lopullisesti vuonna 2007.
Tuotteet
Bitdefender tarjoaa ohjelmistoja kotikäyttäjille ja yrityksille. Ohjelmat on suunniteltu Microsoft Windows-, macOS-, Android- ja iOS-alustoille.
Making a Murderer
Making a Murderer on yhdysvaltalainen dokumentaarinen nettitelevisiosarja, jonka ensiesitys oli Netflix-palvelussa 18. joulukuuta 2015. Sen ensimmäinen kausi kertoo Steven Averysta, joka tuomittiin seksuaalisesta pahoinpitelystä vankeuteen, mutta tuomio kumottiin 18 vankeusvuoden jälkeen vuonna 2003. Kaksi vuotta vapautumisensa jälkeen Averya syytettiin murhasta, ja hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Sarjassa seurataan Averyn elämää kymmenen vuoden aikana.
Sarjan aihe
Making a Murderer kertoo wisconsinilaisen Steven Averyn elämästä. Avery oli 18 vuotta vankilassa saatuaan tuomion Penny Beerntsenin seksuaalisesta pahoinpitelystä sekä muista syytteistä, jotka liittyivät riitaan Averyn serkun kanssa. Myöhemmin DNA-analyysi yhdisti seksuaalisen pahoinpitelyn toiseen mieheen, joka oli tehnyt muita rikoksia Manitowocin piirikunnassa. DNA-tulosten perusteella Avery vapautettiin. Vapautumisensa jälkeen hän nosti 36 miljoonan dollarin kanteen Manitowocin piirikuntaa ja useita sen viranomaisia vastaan. Pian kanteen nostamisen jälkeen Averya syytettiin valokuvaajan, Teresa Halbachin, murhasta.
Sarja käsittelee niitä Manitowocin piirikunnan poliisiaseman toimintatapoja, jotka johtivat Averyn tuomioihin. Brendan Dassey, Averyn sisarenpoika, oli myös syytettynä samasta murhasta, ja ohjelmassa käsitellään myös hänen oikeudenkäyntiään.
Tuotanto
Sarjan tekivät Laura Ricciardi ja Moira Demos, jotka tapasivat Columbian yliopiston elokuva-alan opiskelijoina vuonna 2005. He lukivat Averyn tapauksesta New York Timesista marraskuussa 2005 ja aloittivat dokumentin tekemisen pian sen jälkeen.
Vastaanotto
Sarja sai kriitikoilta hyvän vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolla sarjan 38 arvostelusta 97 prosenttia on positiivisia ja niiden keskimääräinen arvosana 8,7/10. Metacritic-sivustolla sarjalla on 21 arvosteluun perustuva painotettu keskiarvo 84/100.
Kritiikki ja reaktiot
Making a Murdereria on kritisoitu siitä, että se antaa hyvin yksipuolisen kuvan Halbachin murhaan liittyvästä tutkinnasta. Sarjaa on syytetty siitä, että Averyn syyllisyyttä puoltavia todisteita ei tuoda lainkaan esille tai niitä vähätellään. Sarjassa ei esimerkiksi tuoda esille sitä, että Halbachin surmaamiseen käytetyissä välineissä oli Averyn hikeä, Halbachin tavaroita löydettiin myöhemmin haudattuna Averyn takapihalta ja että Averya on usein aikaisemminkin syytetty väkivalta- ja seksuaalirikoksista.
Kritiikistään huolimatta sarja on saanut valtavan määrän ihmisiä uskomaan Averyn syyttömyyteen. Yli 100 000 ihmistä on allekirjoittanut presidentti Barack Obamalle suunnatun adressin, jossa vaaditaan Obamaa armahtamaan Avery. Todellisuudessa Obama ei kuitenkaan pystyisi edes niin halutessaan armahtamaan Averya, sillä Yhdysvalloissa presidentin armahdusoikeus ei koske osavaltionoikeudessa tuomittuja ihmisiä. Wisconsin kuvernööri Scott Walker sen sijaan voisi halutessaan armahtaa Averyn. Walker ei kuitenkaan ole kuvernöörinä käyttänyt armahdusoikeuttaan kertaakaan, eikä hänen uskota poikkeavan linjastaan myöskään Averyn tapauksessa.
Elokuussa 2016 liittovaltion tuomari kumosi Brendan Dasseyn tuomion. Syyttäjien on 90 päivän kuluessa tuotava Dassey uudestaan oikeuden eteen tai hänet vapautetaan.
Julija Natšalova
Julija Viktorovna Natšalova (, 31. tammikuuta 1981 Voronež, Venäjän SFNT – 16. maaliskuuta 2019 Moskova, Venäjä ) oli venäläinen laulaja, näyttelijä ja televisiojuontaja.
Elämä
Julija Natšalova syntyi muusikkoperheeseen ja osoitti jo varhain musiikillista lahjakkuutta. Lapsuudessaan hän osallistui menestyksellisesti useisiin television musiikkiohjelmiin, kuten suosittuun kilpailuohjelmaan Aamutähti vuosina 1991–1992. Teini-ikäisenä Natšalova juonsi nuorisolle suunnattua televisio-ohjelmaa Tam Tam -uutiset. Sittemmin hänestä tuli tunnettu televisiokasvo.
Ija
Ija on Jenisein vesistöön kuuluvan Angaran sivujoki Irkutskin alueella Venäjällä. Sen pituus on 486 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 18 100 neliökilometriä.
Julija Natšalova
Elämä
Natšalovan ensimmäinen studio-albumi Ах, школа, школа ("Ah, koulu, koulu" ), julkaistiin vuonna 1995. Samana vuonna hän osallistui kansainväliseen Big Apple 95 -laulukilpailuun New Yorkissa ja voitti Grand Prixin. Vuonna 2005 ilmestyi albumi Музыка любви ("Musiikkia rakkaudesta"), jota seurasivat Puhutaan rakkaudesta ja Erilaisia lauluja rakkaudesta. Laulaminen ei syrjäyttänyt opintoja: Natšalovalla on tutkinto säveltaiteessa ja näyttämötaiteessa.