cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uudenseelanninlattana
Uudenseelanninlattan on tavallisesti 5–20 senttimetrin mittainen. Sen väritys on päältä ruskea tai violetti ja reunukset ja vatsa ovat kellertäviä.
Uudenseelanninlattanan luonnollinen elinalue on Uudessa-Seelannissa, mutta se on levinnyt vahingossa ainakin Skotlantiin ja Irlantiin. Lajille optimaalinen elinlämpötila on 12–15 celsiusastetta.
Uudenseelanninlattanan ravintoa ovat lierot, joita ne saalistavat maanpinnan alapuolella. Sen munakotelot ovat 4–8 millimetrin mittaisia. Uudenseelanninlattana on hermafrodiitti.
Flora Fennica
Flora Fennica on Elias Lönnrotin kokoama ensimmäinen suomenkielinen kasvio. Se ilmestyi vuonna 1860. Teos herätti myös ulkomaalaisen tiedeyhteisön kiinnostuksen. Teos on 1 240 sivua pitkä ja käsittää noin 900 näytettä ja 650 kuvaa. Herbaarion kasvit kattavat hyvin laajan otannan kasvistosta; harvinaisuuksista aina peltojen rikkaruohoihin. Kasvistossa on myös kasveja, jotka ovat hävinneet kokonaan tai selvästi harvinaistuneet Suomen luonnossa. Lönnrot uudisti teoksensa helmikuussa 1866. Uuden painoksen hän oli tehnyt Thiodolf Saelanin kanssa.
Georgi Slavkov
Georgi Slavkov (, 11. syyskuuta 1958 Musomišta – 21. tammikuuta 2014 Plovdiv ) oli bulgarialainen jalkapalloilija. Hänen synnyinkylänsä Musomišta sijaitsee lähellä Gotse Deltševin kaupunkia. Slavkovin suurimpana saavutuksena voidaan pitää Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon voittamista kaudella 1980–81. Tällöin hän pelasi Trakia Plovdivin riveissä tehden 31 maalia.
Kirjallisuusvuosi 1979
Kirjallisuusvuosi 1979 käsittelee vuoden 1979 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Georgi Slavkov
Slavkov menehtyi äkilliseen sydänkohtaukseen ollessaan matkalla työpaikaltaan kotiin.
Koisu
Andijskoje Koisu (Андийское Койсу) saa alkunsa kahdesta Georgian puolelta virtaavasta joesta. Sen pituus on 144 kilometriä (pisin alkujoki mukaan laskettuna 192 kilometriä), valuma-alueen laajuus 4810 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaama 69,6 kuutiometriä sekunnissa.
Avarskoje Koisu (Аварское Койсу, yläjuoksulla Džurmut, Джурмут) saa alkunsa Guton-vuoren rinteeltä ja virtaa Nukatl-harjanteen ohi kapeassa laaksossa, joka usein syvenee kanjoniksi. Sen pituus on 178 kilometriä, valuma-alueen laajuus 7660 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 95 kuutiometriä sekunnissa.
Karakoisu (Каракойсу) on Avarskoje Koisun 93 kilometriä pitkä sivujoki, johon yhtyy 81 kilometrin pituinen Kazikumuhskoje Koisu (Казикумухское Койсу). Karakoisun varrella sijaitsee Gergebilin vesivoimalaitos.
Wiley Maple
Wiley Maple (s. 25. toukokuuta 1990) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Aspen Valley Ski & Snowboard Clubia.
Alppihiihdon maailmancupissa Maple kilpaili ensimmäisen kerran Wengenin syöksylaskussa tammikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Val Gardenan supersuurpujottelussa joulukuussa 2011 oltuaan 29:s. Parhaimmillaan hän on ollut 17:s Saalbachin syöksylaskussa helmikuussa 2015.
Archie Scott Brown
William Archibald Scott Brown eli Archie Scott Brown (13. toukokuuta 1927 Paisley, Renfrewshire, Skotlanti – 19. toukokuuta 1958 Heusy, Verviers, Belgia) oli brittiläinen rata-auto- ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui yhteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1956, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa eikä saavuttanut pisteitä. Hän yritti myös saman kauden viimeiseen kilpailuun, Italian GP:hen, muttei päässyt, koska hänen ajolupansa loppui.
Archie Scott Brown sai kuolettavat vammat Spa-Francorchampsin rata-autokilpailussa vuonna 1958. Hän kuoli sairaalassa seuraavana päivänä, alle viikko 31-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen.
FV-2
FV-2 on Fuerteventuran saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Puerto del Rosariosta ja päättyy Pajaran kunnassa olevaan Morro Jablen turistikaupungin satamaan. Pituutta tiellä on noin 71 kilometriä. Tiellä on moottoritie osuus Puerto del Rosarion ja saaren lentoaseman välillä. Lisäksi tielle on 2010-luvulta alkaen rakennettu 22 kilometriä pitkää moottoritieosuutta La Lajita-Morro Jable. pienoiskuva|268x268px|FV-2 Antiguan kunnassa
Carrus City
pienoiskuva|220x220px|Carrus City Volvo B10MA -alustalla. Carrus City on Carruksen vuosina 1993–2001 valmistama korkealattiainen kaupunkibussi, joka on identtinen Carrus City L:n, Carrus City U:n ja Carrus City M:n kanssa. Mallin valmistus alkoi vuonna 1993, kun Wiima K202:n valmistus päättyi.
Mallista on myös nivelversio, jota ei ole käytössä Suomessa, ja jota valmistettiin vain Volvon alustoille. Sitä valmistettiin Wiiman tehtaalla Vantaalla ja Carruksen tehtaalla Wrocławissa Puolassa. Suurin osa busseista valmistettiin Vantaalla. Tavallista versiota valmistettiin pääasiassa Volvo B10M -alustalle ja nivelversiota Volvo B10MA -alustalle. Volvo B10M(A) alustoille tehdyissä autoissa on keskimoottori ja muissa takamoottori.
Suomessa Carrus Cityä ovat käyttäneet muun muassa Helsingin Bussiliikenne ja toinen sen edeltäjistä Suomen Turistiauto, Pohjolan Liikenne ja Koiviston Auto -yhtymään kuuluva Porvoon Liikenne sekä Oulaisten liikenne.
Joonas Toivanen
Joonas Toivanen (s. 2. huhtikuuta 1991 Varkaus) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Toivanen osasi pelata myös laidassa. Hän pelasi kaksi SM-liigaottelua Kalevan Pallossa kaudella 2010–2011, mutta suurimman osan urastaan Toivanen pelasi kuitenkin Mestiksessä edustaen Savonlinnan Pallokerhoa, TUTO Hockeya ja Espoo Unitedia. Hän toimi SaPKon kapteenina kaudella 2015–2016. Toivanen pelasi urallaan myös yhden kauden Saksassa. Hän toimii nykyään SaPKon U20 Mestisjoukkueen vastuuvalmentajana.
Gesterbyn koulu
thumb|Gesterbyn koulurakennus. thumb|Koulun väistötila. Gesterbyn koulu on Kirkkonummella Gesterbyn kunnanosassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa annetaan opetusta luokka-asteille 1–6. Oppilaita koulussa on noin 450 ja opettajia noin 25. Koulussa on kielikylpyopetusta. Rehtorina toimii Raija Vahasalo.
Joonas Toivanen
Ura
Toivanen on varkauslaisen Warkiksen kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Kalevan Palloon kaudeksi 2007–2008. Toivanen teki SM-liigadebyyttinsä 30. marraskuuta 2010 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin KalPan kolmosketjuun Tapio Laakson ja Timo Salon viereen. Toivanen sai ottelussa jääaikaa 6.38 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Toivanen pelasi kuitenkin pääosan kaudesta KalPan A-nuorissa. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 6+25=31 KalPan paras pistemies ja syöttäjä. Toivanen voitti myös koko kevään 2011 karsintasarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+12=17.
Kaudeksi 2011–2012 Toivanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Hänen tulokaskautensa toi siellä 38 runkosarjaottelussa tehot 3+5=8 sekä viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Maaliskuussa 2012 Toivanen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2013–2014 SaPKossa pelasi myös toinen Joonas Toivanen; A-nuorista nostettu 1995-syntynyt täyskaima pelasi vanhemman Joonaksen kanssa 8. tammikuuta 2014 vieraissa Kajaanin Hokkia vastaan. Kaudeksi 2015–2016 Toivanen nimettiin SaPKon kapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+23=33.
Toivanen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella TUTO Hockeyn riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2017–2018 Toivanen siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Espoo Unitedin riveihin. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Toivanen nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kauden 2019–2020 kynnyksellä, syyskuussa 2019 Toivanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espooseen. Lokakuussa hän kuitenkin jätti joukkueen ja siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue EHC Erfurtiin. Joukkue hankitti Toivasen alustavasti neljän viikon mittaisella sopimuksella paikkaamaan Michal Važanin vakavaa loukkaantumista. Marraskuussa hänen sopimustaan jatkettiin kauden 2019–2020 loppuun. Syyskuussa 2020 Toivanen palasi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella kasvattajaseuransa Warkiksen II-divisioonajoukkueeseen. Hän oli tehoilla 8+16=24 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton Joona Kolehmaisen kanssa. Toivanen lopetti pelaajauransa kevääseen 2021.
ARM
ARM (lyhenne aluksi sanoista Acorn RISC Machine, myöhemmin sanoista Advanced RISC Machine ) on mikroprosessoriarkkitehtuuri, jonka brittiläinen tietokonevalmistaja Acorn Computers kehitti 1980-luvun puolivälissä. Arkkitehtuuriin kuuluu 32- ja 64-bittisiä suorittimia. ARM on pitkäikäisimpiä RISC-arkkitehtuureja ja nykyisin suosittu etenkin kämmenmikrojen, matkapuhelimien ja sulautettujen järjestelmien suorittimissa. Se on maailman eniten valmistettu 32-bittinen suoritinarkkitehtuuri: alkuvuodesta 2007 ARM-suorittimia oli valmistettu viisi miljardia kappaletta, ja mm. 90 % matkapuhelimista käyttää niitä. Vuonna 2014 luku oli kymmenkertaistunut yli viiteenkymmeneen miljardiin.
Historia
ARM-suoritin kehitettiin korvaamaan MOS 6502, jota Acorn Computers käytti Acorn Atomissa ja BBC Microssa. Prosessorin suunnittelivat Sophie Wilson ja Steve Furber. Acorn Computersin Hauser ja Curry olivat vakuuttuneita, että mikropiirisuunnitteluun kannatti panostaa vaikka niitä ei valmistaisi itse vaan jotta yrityksellä olisi paremmin tietoa liiketoiminnan kannalta oleellisesta asiasta. Yritykseen hankittiin mikropiirien suunnitteluun kolme henkilöä sekä työkalut ja työasemat. Lisäksi Hauser esitti Wilsonille ja Furberille IBM:n esittämiä ideoita. Wilson ja Furber vierailivat Western Design Centressä, jossa Bill Mensch työskenteli piirisuunnitelman parissa: projektin pieni mittakaava rohkaisi Wilsonia ja Furberia kehittämään prosessorin itse. Wilson suunnitteli käskykannan ja Furber muodosti siitä tehtaalle valmistukseen lähetettävän tiedon (tape-out). 18 kuukautta myöhemmin heillä oli toimiva ARM. Virran käyttö ei aluksi ollut tärkeää, mutta halpa hinta oli ja käytettyjen materiaalien johdosta virrankäyttö piti olla alle yhden watin. Pienen transistorimäärän myötä piiri ei käyttänyt paljoa virtaa ja toimi viileämpänä kuin monet muut, joista tuli myöhemmin hyödyllisiä ominaisuuksia mobiililaitteiden kannalta.
Ensimmäinen ARM-prosessoria käyttävä tuote oli ARM Development System (BBC Micron laajennus ), jota seurasi Acorn Archimedes vuonna 1987. Vuonna 1990 kehitys siirtyi Acornilta uuteen yhtiöön.
ARMista tuli järjestelmäpiirille sopiva: koska varsinainen prosessori ei tarvitse paljoa tilaa voidaan samalle piirille jäävä tila käyttää muihin tarkoituksiin. Apple käytti ARMia Apple Newtonin prototyyppeihin ja päätyi ostamaan osuuden yhtiöstä.
ARM-suorittimet ovat olleet 32-bittisiä (32-bittinen leveys ja osoiteavaruus) ARMv3:sta lähtien: tätä edeltävät mallit käyttivät 26-bittistä osoiteavaruutta. Nokian tarpeita varten ARM:iin suunniteltiin 16-bittinen Thumb-käskykanta, jolloin 32-bittistä suoritinta voitiin käyttää vähemmän muistia vaativilla käskyillä: tämä julkaistiin ARM7-versiossa, josta tuli menestystuote.
64-bittinen ARM-suoritinsarja on julkaistu lokakuussa 2011. Armv8 toi uuden käskykannan lisäksi muutoksia rekistereihin sekä 64-bittisen virtuaalisen osoiteavaruuden.
Armv9-arkkitehtuuriversio on julkaistu maaliskuussa 2021. Armv9 jatkaa Armv8:n tuoman 64-bittisen käskykannan kanssa ja lisää laajennuksia. Uutena Armv9:ssä on koneoppimisen käyttöön suunnattu eri tarkkuuksien liukuluvut (kuten bfloat16) matriisien laskentaan sekä digitaalisen signaalikäsittelyn parannukset. Armv9:ssä on SIMD-tyyppisen vektoriyksikön Scalable Vector Extensions toinen versio (SVE2).
Valmistajat
ARM-suorittimia suunnitteleva Arm ei valmista ARM-suorittimia, vaan on keskittynyt vain niiden suunnittelemiseen ja lisensoi niiden arkkitehtuurin ja valmistusoikeudet useille muille yrityksille kuten Samsungille (katso Exynos), Texas Instrumentsille (katso OMAP), Motorolalle (katso DragonBall MX), Qualcommille (katso Qualcomm Snapdragon) ja Applelle (katso Apple M1).
ARM-käskykannan ominaisuuksia
ARM soveltuu pienikokoisiin laitteisiin hyvin, koska sen voi toteuttaa suhteellisen vähäisellä logiikkamäärällä tehokkuuteensa nähden. Esimerkiksi ARM2:ssa oli vain noin transistoria, mutta se oli silti nopeampi kuin samalla kellotaajuudella ajettu Motorola 68000, jossa transistoreja oli noin. Pienestä koostaan huolimatta ARM-prosessorit ovat varteenotettavia prosessoreita, koska ne voivat sisältää esimerkiksi muistinhallintayksikön (MMU), joka mahdollistaa kehittyneiden käyttöjärjestelmien ajamisen.
ARM-käskykanta on RISC-tyyppinen load-store-arkkitehtuuri, jossa on suuri määrä rekistereitä ja pieni määrä komentoja. Operaatiot tehdään rekisterien välillä. Muistia käsittelevät vain muistinlataus- ja tallennuskäskyt. ARM sisältää kuitenkin myös joukon RISC-kantaa ilmaisuvoimaisempia käskyjä, kuten käskyt pinon käyttämiseen. Lisäksi normaaleihin aritmeettisiin käskyihin voidaan liittää toisen parametrin bittien siirto (shiftaus). Miltei jokainen käsky voi olla ehdollinen, eli käsky voidaan joko suorittaa tai olla suorittamatta riippuen jonkun ehtorekisterin arvosta. Sen avulla voidaan välttää osa ohjelmakoodin ehdollisista haarautumisista, jolla saadaan pidettyä suorittimen liukuhihnat täynnä ja parannettua välimuistin osumatarkkuutta, joka parantaa suorituskykyä.
Muistin osoitusmoodien ollessa rajattu kaikki käskyt voidaan koodata täsmälleen 32-bitillä. Käskyt voidaan tasata muistiosoitteisiin ja käskyn purkaminen voidaan toteuttaa hyvin yksinkertaisesti. Vertailun vuoksi x86-suorittimissa käskykoko vaihtelee ja ne ratkaisevat haittapuolia purkamalla käskyt yksinkertaisempiin RISC-tyyppisiin mikro-operaatioihin.
Normaalit ARM-käskyt ovat 32 bittiä pitkiä. ARMv4T ja myöhemmät sisältävät 16-bittisen käskykannan nimeltä Thumb. Thumb-käskykannassa on suurin osa 32-bittisestä toiminnallisuudesta, mutta jotkin operaatiot vaativat useampia käskyjä. Thumb mahdollistaa tiiviimmän ohjelmakoodin suorituskyvyn kustannuksella. ARMv6T sisältää 32-bittisen Thumb-käskykannan (Thumb-2). ARMv7T määrittelee ThumbEE-käskykannan laitteella luotua koodia varten. ARM-tilassa käskyt tallennetaan sanapituuteen tasattuihin osoitteisiin, mutta Thumb- ja ThumbEE-tiloissa käskyt voivat olla puolisanaan tasattuja. Thumb-tilassa ohjelmamuistia sekä ohjelmamuistin ja prosessorin välistä muistiväylää tarvitaan vähemmän ja prosessorin toiminta on rajoittunutta: esimerkiksi vapaasti käytettävien rekisterien määrä on rajoitettu kahdeksaan, eikä muiden kuin hyppykäskyjen suoritus voi olla ehdollista.
ARMissa on 30 kappaletta 32-bittisiä yleiskäyttöisiä rekistereitä, joista 15 on jatkuvasti saatavilla riippuen suorittimen tilasta. Ohjelmalaskuria (PC, R15) ei lasketa mukaan yleiskäyttöisiin rekistereihin. Pino-osoitin (SP, R13) ja linkkirekisteri (LR, R14) ovat erityiskäyttöön tarkoitettuja. Osa rekistereistä on käytettävissä vain eritysoikeustilassa. Useimmat 16-bittiset Thumb-käskyt voivat käyttää vain kahdeksaa ensimmäistä rekisteriä (R0–R7), joita kutsutaan alemmiksi rekistereiksi (Lo). Ylemmät rekisterit (Hi) ovat R8–R12, SP, LR ja PC. 32-bittisessä Thumb-tilassa kaikki käskyt voivat käyttää rekistereitä R0–R12 sekä LR-rekisteriä. Useimmat Thumb-käskyt eivät voi käyttää ohjelmalaskuria (PC). ARM-tilassa kaikki käskyt voivat käyttää rekistereitä R0–R12, SP ja LR sekä useimmat voivat käyttää ohjelmalaskuria PC.
Tavujärjestys on bi-endian ARM6-malleista eteenpäin, joka tarkoittaa että suoritin tukee molempia mahdollisuuksia (little, big). Vanhat mallit olivat vain pieni-endiaanisia (ARM2, ARM3, ARM2aS).
Monien muiden suorittimien tavoin ARM tukee eri toimintamoodeja: käyttäjätila tavallisille ohjelmille ja järjestelmätila (system mode) käyttöjärjestelmän koodille. ARMv7:stä lähtien mukana on laitteistotuki hypervisor-virtualisoinnille, joka ARMv8:ssa on osa arkkitehtuuria suoritustasonimellä EL2. EL1-suoritustaso on käyttöjärjestelmän ytimelle ja EL0-taso ilman eritysoikeuksia suoritettavalle koodille. Lisäksi on toimintojen avuksi on kehitetty uusia keskeytyskäsittelijöitä (GIC) sekä IOMMU-tuki (SMMU ARM-arkkitehtuurissa).
VFP apusuoritin sisältää tuen liukulukuaritmetiikalle. VFP ja NEON-laajennus jakavat rekistereitä.
ARM-suorittimien big.LITTLE-arkkitehtuuri yhdistää kahden tyyppistä erikoistunutta prosessoria, jossa "LITTLE" tähtää energiatehokkuuteen (pieneen virrankäyttöön) ja "big" laskentatehoon. Arkkitehtuuri on suunnattu tilanteisiin, joissa käyttö vaihtelee kuten mobiililaitteissa, joissa on pitkiä vähäisen virrankäytön jaksoja ja hetkittäisiä suuremman suorituskyvyn tarpeita.
ARM 64-bit
64-bittinen ARM-suoritinsarja on julkaistu lokakuussa 2011.
Sarjan ensimmäinen malli on ARMv8-A, johon on kaksi päivitysversiota: ARMv8.1-A ja ARMv8.2-A.
64-bittinen ARM-arkkitehtuuri tunnetaan nimellä AArch64 ja se käyttää A64-käskykantaa.
Lokakuussa 2020 kerrottiin että Cortex-A-sarjan suorittimet ovat vuodesta 2022 alkaen vain 64-bittisiä ja tuki 32-bittiselle ARM32-käskykannalle jää niistä pois. Cortex-R- ja Cortex-M-sarjojen suorittimet ovat vielä 32-bittisiä. ARM32-käskykannassa on käskyjä, jotka ovat vaikeita spekulatiiviselle suoritukselle ja vaikeasti optimoitavissa liukuhihnalle.
NEON
NEON (tai ) on ARM-suorittimien vastine SIMD-käskylaajennuksille.
Mali
Mali on ARM Holdingsin grafiikkasuoritinsarja (GPU).
Kirjallisuusvuosi 1978
Kirjallisuusvuosi 1978 käsittelee vuoden 1978 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Sansanding
Sansanding on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen rannalla 55 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 23 100 asukasta (vuonna 2009).
Kuntaan kuuluu 17 kylää sekä joukko pikkukyliä. Asukkaat ovat soninkeja, fulbeja, bambaroita, bozoja, moseja ja maureja. Yli 90 % on muslimeja. Lisäksi on animisteja ja muutamia kristittyjä.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi, durra, maapähkinä ja fonio. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, hevoset ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Kunnan läpi kulkee Ségoun ja Macinan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat seitsemän alakoulua, yläkoulu, nuorisotalo ja terveysasema. Sansandingin kylässä toimii laajalti tunnettu madrasa.
Steven Reinprecht
Steven Edward Reinprecht (s. 7. toukokuuta 1976 Edmonton, Alberta, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari. Reinprecht on pelannut NHL:ssä yhteensä 663 runkosarjaottelua tehoin 140+242=382 sekä keräten 186 jäähyminuuttia. Pudotuspeleissä hän on tehnyt 50 ottelussa tehot 10+10=20 sekä kerännyt niissä kymmenen jäähyminuuttia.
Pelityyli
Reinprecht osaa pelata sekä keskellä että laidassa. Hänen vahvuuksiin kuuluu nopeus, tarkka laukaus, kiekonkäsittelytaito, kahden suunnan pelaaminen ja alivoimapelaaminen. Reinprechtin heikkouksiin kuuluu pieni koko, fyysinen peli, loukkaantumisherkkyys sekä ajoittaiset kiekonmenetykset ja tehottomuus. Hänen nykyinen roolinsa löytyy farmista. Reinprechtiä luonnehditaan veteraanipelaajaksi, joka tuo syvyyttä NHL-joukkueeseensa.
Seuraura
Reinprecht pelasi kaksi kautta AJHL-liigaa St. Albert Saintsin riveissä, jonka jälkeen hän kävi vuodet 1996–2000 Wisconsin-Madisonin yliopistoa. Reinprecht voitti siellä kolmella viimeisellä kaudellaan joukkueen sisäisen pistepörssin, kahdella keskimmäisellä kaudellaan myös UW-Madisonin maalipörssin. Kausi 1997–1998 hänellä päättyi WCHA:n mestaruuteen ja hänet valittiin sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kauden 1998–1999 päätteeksi Reinprecht valittiin WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen. Viimeisellä kaudellaan 1999–2000 hän teki kaksi kertaa enemmän pisteitä kuin edellisellä kaudella ja voitti tehoilla 26+40=66 koko NCAA:n pistepörssin. Reinprecht valittiin kauden päätteeksi WCHA:n vuoden pelaajaksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Jo samalla kaudella, maaliskuussa 2000 NHL-varaamaton Reinprecht teki vapaana agenttina sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa, jossa hän pelasi yhden ottelun keräten yhden kahden minuutin jäähyn.
Lotus 25
Lotus 25 oli kilpa-auto, jonka Colin Chapman suunnitteli Formula 1 -kautta varten. Se oli aikanaan vallankuomuksellinen, koska se oli ensimmäinen itsekantavalla monokokilla varustettu auto, joka kilpaili Formula 1:ssä. Lähtöruudukossa tuohon aikaan useimmat autot käyttivät putkirunkoa ja Chapmanin uusi rakenne mahdollisti suuremman vääntöjäykkyyden keveämmällä rakenteella. Rikkaasta mielikuvituksestaan tunnettu Chapman teki auton ensimmäiset piirrokset servettiin ollessaan illastamassa Lotuksen korisuunnittelijan Mike Costinin kanssa.
Steven Reinprecht
Seuraura
NHL:n tulokaskausi 2000–2001 toi Reinprechtille yhteensä 80 runkosarjaottelussa tehot 15+21=36, joilla hän sijoittui tulokkaiden pistepörssissä viidenneksi Minnesota Wildin Marián Gáboríkin ja Philadelphia Flyersin Ruslan Fedotenkon kanssa. Reinprecht kaupattiin kuitenkin kesken kauden, helmikuussa 2001 Kingsistä Colorado Avalancheen yhdessä Rob Blaken kanssa. Vaihdossa Kings sai Adam Deadmarshin, Aaron Millerin, Jared Aulinin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin kesille 2001 ja 2003. Hän voitti Avalanchessa kauden päätteeksi Stanley Cupin. Reinprechtin peliaika oli joukkueessa aluksi kiven alla, mutta hän kasvatti kahdella seuraavalla kaudella piste-ennätystään. Kaudella 2001–2002 Reinprecht teki 46 tehopistettä ja kaudella 2002–2003 hän teki 51 tehopistettä. Reinprecht ei ole pelannut NHL:n pudotuspelejä muualla kuin Avalanchessa.
Lotus 25
Monokokki teki autosta muita aikakauden F1-autoja jäykemmän ja kestävämmän. 25:n runko oli kolme kertaa jäykempi kuin edeltäneen Lotus 21:n runko, mutta kuitenkin puolet kevyempi. Auto oli erittäin matala ja kapea, ja kuljettaja makasi matalalla ohjauspyörän takana. Tämä antoi autolle lempinimen "kylpyamme". Auton moottorina toimi 1498 cm³ Coventry Climax FWMV V8, tosin Reg Parnell Racing asensi vuonna 1964 käytettynä ostamiinsa 25-autoihin BRM P56 -moottorit. Lotus 25 oli aikanaan niin mullistava auto, että nykyisetkin Formula 1-autot käyttävät samantyyppistä perusrakennetta.
Steven Reinprecht
Seuraura
Heinäkuussa 2003 Reinprecht kaupattiin Buffalo Sabresiin vaihdossa Keith Ballardiin, mutta jo samana päivänä hänet kaupattiin sieltä Rhett Warrenerin kanssa Calgary Flamesiin vaihdossa Chris Druryyn ja Steve Beginiin. Reinprechtillä jäi kuitenkin kaudella 2003–2004 läpimurto tekemättä, sillä hän pelasi loukkaantumisten takia vain 44 runkosarjaottelua. Marraskuussa 2003 Reinprecht loukkasi sääriluunsa blokatessaan laukausta ottelussa Chicago Blackhawksia vastaan. Hän pelasi tämän jälkeen kaksi ottelua, mutta joutui joulukuussa uusiin tutkimuksiin ja noin kuukaudeksi sivuun. Maaliskuussa 2004 Reinprecht loukkasi olkapäänsä ja joutui loppukaudeksi sivuun, eikä hän pelannut Stanley Cup -finaaleihin saakka edennessä Flamesissa enää pudotuspelejä.
Lotus 25
Jotkin Lotus-autoilla kilpailleet yksityiset olivat närkästyneitä, koska Chapman kieltäytyi toimittamasta näille 25-malleja, vaan toimitti näille sen sijaan putkirunkoiset Lotus 24-autot, varaten 25:t tehdastallin kuljettajien Jim Clarkin ja Trevor Taylorin käyttöön. Debyytissä, Hollannin GP:ssä, John Cooper tutki futuristista autoa ja kysyi Chapmanilta, mihin tämä oli sijoittanut auton rungon.
Steven Reinprecht
Seuraura
NHL:n työsulkukauden 2004–2005 Reinprecht pelasi Ranskan Ligue Magnusin HC Mulhousessa tehden 22 runkosarjaottelussa tehot 20+27=47, joilla hän voitti koko liigan pistepörssin ja palkittiin Charles Ramsey Trophylla. Reinprecht oli kevään 2005 pudotuspeleissä joukkueen paras maalintekijä seitsemällä osumallaan ja hän voitti kauden päätteeksi Ranskan-mestaruuden. Reinprecht palasi kaudeksi 2005–2006 vuoden mittaisella jatkosopimuksella Calgary Flamesiin, mutta hänet kaupattiin kuitenkin helmikuussa 2006 Philippe Sauvén kanssa Phoenix Coyotesiin vaihdossa Brian Boucheriin ja Mike Leclerciin. Reinprecht teki kauden aikana NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 22+30=52. Maaliskuussa 2006 hän teki Coyotesin kanssa kolmivuotisen ja kuuden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lotus 25
25:llä Jim Clark saavutti uransa ensimmäisen Grand Prix-voiton Belgiassa. Clark voitti myös Britanniassa ja USA:ssa, saaden mahdollisuudet mestaruuteen. Kauden viimeisessä kilpailussa, Etelä-Afrikan GP:ssä Clark joutui kuitenkin keskeyttämään johtopaikalta öljyvuodon takia, menettäen MM-tittelin Graham Hillille.
Ville Juurikkala
Ville Juurikkala on uransa aikana palkittu useilla valokuvausalan palkinnoilla. Hän on myös ensimmäinen suomalainen, jonka töitä on ollut esillä maailman tunnetuimpia musiikkialan valokuvaajia esittelevässä Morrison Hotel Galleryssa New Yorkissa.
Lotus 25
Clark sai kostettua seuraavana vuonna, jolloin hän voitti ensimmäisen mestaruutensa 25:llä. Hän voitti seitsemän kilpailua: Belgian, Ranskan, Hollannin, Britannian, Italian, Etelä-Afrikan ja Meksikon GP:t. Lotus voitti myös ensimmäisen valmistajien mestaruutensa. Kaudella Clark voitti 25:llä kolme kilpailua. Kauden päätöskilpailussa Meksikossa, aivan kuten kaudella 1962, Climaxin moottori sai öljyvuodon, ja Clark keskeytti viimeisellä kierroksella, näköetäisyydellä MM-tittelistä, joka meni John Surteesille.
Ville Juurikkala
Tausta
Ville Akseli Juurikkala syntyi 6. maaliskuuta 1980 Lohjalla. Hänen äitinsä on elokuvaohjaaja Kaija Juurikkala, ja hänen isänsä Matti Tukiainen työskenteli SAK:n työ- ja elinkeinojohtajana. Juurikkalalla on myös vuotta nuorempi veli Oskari Juurikkala, joka on pappi ja Opus Dei -liikkeen jäsen.
Sorsanlimaskat
Sorsanlimaskat eli limaskat (Lemna) on vesikasvisuku vehkakasvien heimossa. Aiemmin sorsanlimaskat sijoitettiin omaan heimoonsa limaskakasvit (Lemnaceae), mutta sittemmin heimot on yhdistetty.
Steven Reinprecht
Seuraura
Reinprecht pelasi kaudella 2006–2007 loukkaantumisen takia vain 49 ottelua. Kaudella 2008–2009 tehot 14+27=41 riittivät Coyotesin sisäisen syöttöpörssin toiseen sijaan ja sisäisen pistepörssin kolmanteen sijaan. Kaudeksi 2009–2010 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Florida Panthersiin vaihdossa Stefan Meyeriin. Reinprecht pelasi kauden kaikki 82 runkosarjaottelua, mutta kaudella 2010–2011 Panthers asetti hänet siirtolistalle. Joukkue lainasi hänet tammikuussa 2011 loppukaudeksi Saksaan ja DEL-joukkue Adler Mannheimiin.
Ville Juurikkala
Tausta
Vanhempiensa eron jälkeen Juurikkala muutti Vantaalle äitinsä ja veljensä kanssa. Lapsena hän harrasti lippupalloa, juoksemista ja pesäpalloa. Kymmenvuotiaana Juurikkala aloitti koskettimiensoiton, jonka hän vaihtoi kitaransoittoon puoli vuotta myöhemmin Guns N’ Rosesin ja Metallican innoittamana. Teini-ikäisenä Juurikkala soitti useissa eri yhtyeissä. Hän työskenteli myös valomiehenä erilaisissa elokuva- ja tv-tuotannoissa ja näytteli äitinsä elokuvissa Rosa Was Here ja Kyytiä Moosekselle. Juurikkala oli kiinnostunut elokuva-alasta, mutta häntä rohkaistiin tutustumaan ensin valokuvaukseen. Juurikkala aloitti valokuvausharrastuksen 16-vuotiaana ja huomasi lopulta pitävänsä siitä enemmän kuin elokuvatyöskentelystä. Hän aloitti maisemakuvauksella, jonka jälkeen hän ryhtyi kuvaamaan ystäviensä yhtyeitä.
Steven Reinprecht
Seuraura
Syksyn 2011 harjoitusleirin päätteeksi Panthers siirsi Reinprechtin farmijoukkue San Antonio Rampageen, AHL:ään. Viiden siellä pelatun ottelun jälkeen hänet kaupattiin David Boothin ja kesän 2013 kolmannen kierroksen varausvuoron kanssa Vancouver Canucksiin vaihdossa Marco Sturmiin ja Mikael Samuelssoniin. Samalla Reinprecht siirrettiin Canucksin farmijoukkue Chicago Wolvesiin. Hän oli tehoilla 13+30=43 joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies.
Sorsanlimaskat
Lajeja
Suomessa esiintyy neljä sorsanlimaskalajia. Myöhään omaksi lajikseen erotettu itulimaska on löydetty viimeisimpänä.
Steven Reinprecht
Maajoukkueura
Reinprecht edusti Kanadaa MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden ja voitti kuudella syötöllään joukkueensa sisäisen syöttöpörssin.
Sorsanlimaskat
Lajeja
Viides Suomessa tavattava limaskakasvi isolimaska (Spirodela polyrhiza) sijoitetaan isolimaskojen (Spirodela) sukuun.
Ville Juurikkala
Tausta
Lukion Juurikkala suoritti Vantaalla, minkä jälkeen hän pyrki Taideteolliseen korkeakouluun, mutta ei tullut valituksi.
Valokuvaus
Lukion jälkeen Juurikkala työskenteli mainos- ja muotokuvaajana, kunnes hänet palkattiin 20-vuotiaana City-lehteen freelancerina. Sen kautta hän päätyi kuvittamaan muun muassa WSOY:n kustantaman ravintola Papà Giovannin ruokakirjan. 2000-luvun alussa hän kuvasi myös Suosikki-, Soundi- ja Katso-lehdille, mitä kautta hän tutustui useisiin yhtyeisiin ja artisteihin.
Vuonna 2008 yhdysvaltalaisen Good Charlotte -yhtyeen laulaja Joel Madden pyysi Juurikkalaa yhtyeen kiertuekuvaajaksi. Yhteistyön myötä Juurikkala muutti Los Angelesiin, missä hän työskenteli muun muassa Kat Von D:n ja Chester Benningtonin kanssa. Juurikkala kuvasi myös Slashin vuonna 2010 julkaistun Live in Manchester -albumin kansikuvan. Muita hänen sittemmin kuvaamia merkkihenkilöitä ovat YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon, formulakuljettaja Mika Häkkinen ja oopperalaulaja Andrea Bocelli.
Elafónisoksen taistelu (1717)
Elafónisoksen taistelu käytiin vuonna 1717 nykyisin Kreikkaan kuuluvan Elafónisoksen saaren edustalla, kun Venetsian laivasto hyökkäsi osmanien laivaston kimppuun. Taistelu päättyi Venetsian voittoon.
Ville Juurikkala
Valokuvaus
Juurikkalan töitä esiteltiin vuonna 2015 Helsingin Tiketti Galleriassa järjestetyssä It’s Only Rock’n Roll -näyttelyssä. Osa kuvista oli myöhemmin esillä Vantaan taidemuseo Artsin Sinä & Minä -muotokuvanäyttelyssä. Keväällä 2017 Helsingin taidemuseo HAMissa järjestettiin Juurikkalan kuvaama HIM: Right Here In My Eyes -näyttely. Näyttely koostui ennenjulkaisemattomista valokuvista, joissa HIM valmistautui jäähyväiskiertueelleen. Syksyllä näyttely järjestettiin myös New Yorkin arvostetussa rock-valokuvaukseen profiloituneessa Morrison Hotel Galleryssa. Juurikkala on ensimmäinen suomalainen, jonka töitä on otettu esille galleriaan.
Juurikkala on työskennellyt myös still-kuvaajana erilaisissa elokuvatuotannoissa, kuten Keisarikunta, Ganes ja Imaginaerum. Hän toimii myös henkilö- ja luontokuvaajana. Vuonna 2019 julkaistiin Jarko Taivasmaan Metsässä – Uppoudu metsään, itseesi ja elämään -teos, jonka Juurikkala kuvitti. Kirjan tiimoilta Espoon kulttuurikeskuksessa järjestettiin samanniminen valkokuvanäyttely syyskuussa. Suomen moottoripyörämuseossa järjestettiin myös Juurikkalan The 69 Eyes -yhtyeestä ottamista kuvista koostuva näyttely.
Elafónisoksen taistelu (1717)
Taistelu
Karlowitzin rauhassa vuonna 1699 osmanien valtakunta tunnusti Venetsian oikeudet Elafónisokseen, mutta vuonna 1715 osmanit miehittivät saaren.
Vuonna 1717 venetsialaisamiraali Pizanis lähti hyökkäämään 33 aluksen laivastolla Mánilta osmanien laivaston kimppuun, joka oli ankkuroituneena Sarakínikonlahdella Elafónisoksen eteläpuolella. Osmanien laivastoon kuului 52 purjealusta, neljä kaleeria sekä useita pienempiä aluksia. Laivastot kohtasivat Elafónisoksen länsirannikon edustan pienten Aglýftiksen ja Panagían saarten tuntumassa, jossa alkoi kahdeksan tuntia kestänyt taistelu. Taistelussa Venetsian laivasto upotti kreikkalaisten polttolaivojen auttamana osmanilaivaston. Osmanien laivastoon kuulunut merirosvo Kanka Moustis pelastui taistelusta ja meni Strofádes-nimiselle saariryhmälle Zákynthoksen saaren eteläpuolelle, jossa hän pahoinpiteli 20 erakkoa sekä ryösti Strofádeksen Pantokrátorin luostarin.
Ville Juurikkala
Ohjaus
Ville Juurikkala ohjasi ensimmäisen musiikkivideonsa vuonna 2007 Hanna Pakarisen kappaleesta ”Black Ice”. Häntä pyydettiin vuonna 2012 ohjaamaan Jesse Kaikurannan ”Vie mut kotiin” -kappaleen musiikkivideo, jonka jälkeen Juurikkala on ohjannut videoita lukuisille suomalaisille artisteille. Hänellä on pitkä yhteistyö muun muassa Michael Monroen, Santa Cruzin ja Jonne Aaronin kanssa. Juurikkalan Michael Monroelle ohjaama ”Ballad of the Lower East Side” -musiikkivideo voitti vuoden 2013 yleisöäänestyksen Oulun musiikkivideofestivaaleilla. Lauri Tähkälle ohjattu ”Mä en pelkää” -video oli ehdolla vuoden 2018 musiikkivideoksi Emma Gaalassa. Kansainvälisiä videotuotantoja Juurikkala on tehnyt muun muassa Amaranthen ja Bullet for My Valentinen kanssa.
Kuvaustyyli
Ville Juurikkalan suurimpia esikuvia ovat muun muassa Bob Gruen ja Anton Corbijn. Juurikkalan kuvat juontavat juurensa 1990-luvulla suosittuun ristikehitys-tekniikkaan. Kun hän aloitti ammattikuvaamisen, ristikehitys-tekniikkaa ei enää juurikaan käytetty. Tästä huolimatta Juurikkala on jatkanut sen käyttöä ja todennut: ”Tää on mitä mä haluun tehdä. Ei oo trendikästä, ei haittaa mua.” Olennaisinta Juurikkalalle sekä valokuvissa että musiikkivideoissa on se, että ”pääsee lähelle ihmistä, ja sitten se ihmisen läsnäolo välittyy muille”. Kuvaustyylistään hän on todennut: ”Sävymaailmani kyllä on jyrkkyydeessään melko rock mutta toisaalta pyrin tiettyyn maalausmaisuuteen väreissäni. Ehkä siksi etten osaa maalata. Sommitelmat ja poseeraukset eivät läheskään aina ole kovin rock. Ehkä juuri tämä pieni ristiriita tuo kuviin sen jonkin mielenkiintoisen lisän.”
Yksityiselämä
Juurikkala asui vuosina 2008–2011 Los Angelesissa. Hän alkoi väsyä työhönsä vuonna 2010 ja ilmoitti lähtevänsä kahdeksi kuukaudeksi kävelemään Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreittiä Ranskasta Espanjaan. Matkan aikana Juurikkalan kaikki omaisuus varastettiin ja hän päätyi nukkumaan metsissä ja kodittomien kanssa. Tästä huolimatta Juurikkala totesi: ”En ollut koskaan ollut niin onnellinen. Tajusin, ettei menestys ja materia tuonut niin syvää onnea. Menestys ja materia luovat meille useimmille odotuksia ja pelkoja. Kaiken menettämisen jälkeen ei ollut enää mitään menettävää. Ei ollut pelättävää eikä odotuksia. Tilalle tuli tämä hetki. Syvä onni tuli siitä, kun vaan oli – tässä ja nyt.” Lopulta Juurikkalan äiti lennätti hänet takaisin Suomeen. Samalla Juurikkala päätti raitistua, ja vuonna 2012 hän muutti takaisin Suomeen.
Elokuussa 2006 päihtynyt Juurikkala meni Las Vegasissa naimisiin paikallisen stripparin kanssa, joskin liitto purettiin myöhemmin.
Vuonna 2012 Juurikkala tapasi tulevan vaimonsa Nooran, joka työskentelee sisustussuunnittelijana. Heillä on kolme yhteistä lasta: Valtteri, Lilja ja Maija. Juurikkalat asuivat Lohjalla vuosina 2016–2019. Ennen tätä he asuivat Kirkkonummella ja myöhemmin Los Angelesissa. Vuonna 2019 Juurikkalat muuttivat ensin Lahteen ja sieltä Porvooseen. Ville ja Noora Juurikkalan liitto päättyi loppuvuodesta 2019.
Neitotonkija
Koko ja ulkonäkö
Neitotonkija jää alle 10 senttimetrin mittaiseksi. Siitä on erilaisia värimuotoja, pohjaväri on harmahtava ja siinä on joskus vihertävänsävyisiä pystyraitoja. Nuoret kalat ovat kaikki enemmän tai vähemmän harmaita; loistelias väritys kehittyy aikuisille kaloille hyvissä vesioloissa. Silmän läpi kulkee tumma juova, ja vartalon takaosassa on tumma silmäkuvio. Koiraa poskissa on vaaleansiniset hennot viivat, kun taas naaraalla on pilkkuja, mutta aina ei sukupuolten erottaminen onnistu.
Alkuperä
Neitotonkija on kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonin ja Essequibon vesistöalueelta. Se elää kirkasvetisten jokien hitaasti virtaavilla osuuksilla lähellä pohjaa tai keskivedessä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Kutemisen lähestyessä naaras kaivaa kuopan pohjahiekkaan, ja laskee siihen noin sata mätimunaa. Koiras vartioi reviiriä kun naaras hoitaa mätiä, ja molemmat vanhemmat jatkavat hoitamista vielä 10 päivän päästäkin, kun poikaset uivat jo vapaasti. Lisääntyminen onnistuu harvoin kotiakvaariossa.
Vesiolot ja ravinto
Neitotonkijat viihtyvät lämpimässä (25–29 °C), pehmeässä (veden kovuus 0-6) ja happamuudeltaan melko neutraalissa tai lievästi happamassa vedessä, pH 6–7. Ne syövät eläinpitoista ravintoa kuten hyönteisten toukkia ja pieniä äyriäisiä. Neitotonkijat ovat herkkiä veden laadulle, etenkin nitraateille. Vähänkin huonossa vedessä ne menettävät värinsä.
How Do You Do It?
How Do You Do It? on brittiläisen yhtyeen Gerry & the Pacemakersin esikoissingle. Kappale sijoittui Britannian singlelistan ensimmäiselle sijalle, jossa se pysyi kolme viikkoa. Se pysyi listalla yhteensä 18 viikkoa.
Djermat
thumb|175px|Djermatyttöjä perinteisissä asuissa. Djermat (myös zarmat, zermat) ovat songhaiden sukukansa Länsi-Afrikassa. He asuvat etupäässä Djibon, Arbindan ja Dorin seuduilla Burkina Fasossa sekä Nigerjoen varrella ja Dosson seudulla Nigerissä. Pienempiä ryhmiä on luoteis-Nigeriassa, Beninin ja Ghanan pohjoisosissa sekä Norsunluurannikolla. Kansan kokonaismääräksi arvioidaan 3,5 miljoonaa.
Djerman kieli kuuluu nilosaharalaisiin songhaikieliin. Kansan pääelinkeino on maanviljely ja tärkein viljelykasvi hirssi. Lisäksi harjoitetaan vähäisessä määrin karjanhoitoa sekä käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Djermojen uskonto on synkretistinen sekoitus islamia ja animismia. Ranskan siirtomaavallan ajasta lähtien heillä ollut johtava asema Nigerin politiikassa ja hallinnossa.
Off the Rails
Off the Rails on ranskalaisen Little Bob Story -yhtyeen toinen, vuonna 1977 julkaistu studioalbumi. Sen on tuottanut omaakin Tyla Gang -yhtyettä johtanut Sean Tyla sopimuksella Sphere Managementin kanssa. Albumin kappaleet ovat kahta lukuun ottamatta yhtyeen omaa tuotantoa.
Levy-yhtiö on Chiswick Records. Sen osoite on ollut 3 Kentish Town Road, Lontoo.
Levy on äänitetty heinäkuussa 1977 Escape-studioilla Kentin kreivikunnassa. Äänittäjänä on toiminut John Burns apunaan Ian Madman.
Kappaleet
Sivu I
Sivu II
LP-levyn etiketissä kappaleen "Mister Tap" nimi on muodossa "Mr. Tap".
Kappaleiden julkaisija on Intersong Music Ltd. paitsi kappaleen "Baby" osalta Carlin Music Corp. ja kappaleen "Dress in Black" osalta Hyde Park Music.
Mosselokaupunki
Mosselokaupunki on pienehkö pientaloalue Kurikan kaupungin keskustan tuntumassa Etelä-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Suupohjan radan ja Kurikan rautatieaseman länsipuolella. Ratapihan lisäksi Mosselokaupungin muut rajat ovat Paulaharjuntie, Mäkitie ja Jyräntie sekä lännessä Riuhdankallio.
Suurin osa Mosselokaupungista on etupäässä rintamamiestaloista koostuvaa asuinaluetta, mutta alueella sijaitsee myös Fortaco Oy:n (ent. Ruukki Engineering, ent. Velsa) konepaja ja muuta teollisuutta. Mosselokaupungissa on aiempina vuosikymmeninä toiminut muun muassa tekstiilitehdas Kulo-Sauma sekä Velsa-yhtiöön kuulunut saha. Mosselokaupunkiin muutti sotien jälkeen kolmisenkymmentä karjalaisperhettä.
Entinen koulurakennus toimii nyt Kurikka-seuran museona ja kotiseututalona. Rautatieasema on muutettu ruokaravintolaksi.
Pariisi–Nizza-ajo
Pariisi–Nizza-ajo on etapeittain ajettava vuotuinen polkupyöräkilpailu Ranskassa sijaitsevien Pariisin ja Nizzan kaupunkien välillä. Kilpailua nimitetään tuttavallisesti Course au Soleil'ksi, sillä se on matka perinteisesti kohden auringonpaistetta. Kilpailu on pyöräilyvuoden kansainvälinen avajaiskilpailu.
Historia
Pariisi–Nizza-kilpailu perustettiin vuonna 1933, ja sen perustaja oli Le Petit Journal -sanomalehden johtaja Albert Lejeune. Lähtölaukaus ensimmäiseen kilpailuun ammuttiin 4. maaliskuuta 1933 kello 5 aamulla Pariisin 13. kaupunginosassa sijaitsevalta Place d'Italielta. Kilpailu toteutui joka vuosi aina vuoteen 1938 saakka, jolloin kilpailujen järjestämisessä seurasi sodan aiheuttama katkos. Kilpailut alkoivat uudelleen vasta vuonna 1951 (lukuun ottamatta vuonna 1948 ajettua erikoistapausta) nimellä "Paris–Côte-d'Azur". Vuonna 1954 kilpailut ajettiin jälleen vanhalla nimellään. Vuonna 1959 kilpailu ajettiin matkalla Pariisi–Nizza–Rooma, jolloin ajomatka oli kaikkien aikojen pisin eli 1 954,8 kilometriä.
Vuonna 1969 maalipaikka siirrettiin Col d'Èzen korkealle mäelle. Nykyisin maalialue sijaitsee Nizzan kaupungissa ja sen kuuluisalla rantakadulla Promenade des Anglais'lla.
Vuonna 1988 irlantilainen Seán Kelly voitti ennätyksellisen seitsemännen peräkkäisen kerran kilpailun ja pitää yhtä hallussaan voittojen määrän ennätystä.
Katso erillisartikkelit:
Doping
Pariisi–Nizza-kilpailun historia on myös osa urheilun dopinghistoriaa. Kilpailuissa on paljastunut useita dopingtapauksia:
Dalston Junctionin rautatieasema
Dalston Junctionin rautatieasema on London Overgroundin asema Hackneyn alueella Lontoossa Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on Overgroundin East London Linen käytössä ja sijaitsee Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Dalston Junctionin asemalta kulkee junia pohjoiseen kohti Highbury & Islingtonia ja etelään New Crossin, Crystal Palacen ja West Croydonin suuntiin.
Ottobrunn
Ottobrunn on kunta Münchenin piirikunnassa Baijeriin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee 10 kilometriä Münchenin keskustasta kaakkoon. Kunnan asukasluku oli 21 881 vuoden 2020 lopussa. Ottobrunnin pinta-ala on 5,24 neliökilometriä.
Tuleva Kreikan kuningas Otto von Wittelsbach kulki 1832 paikkakunnan halki ja siellä on hänelle omistettu museo. Kunnan kulttuurikeskus on nimetty saksalais-italialaisen säveltäjä Ermanno Wolf-Ferrarin mukaan, joka asui paikkakunnalla 1915–1931.
Myös eurooppalainen ilmailu- ja avaruusteknologian yritys EADS pitää Saksan pääkonttoriaan Ottobrunnissa, vaikka suurin osa sen alueesta kuuluukin Taufkirchenin naapurikuntaan.
Münchenin S-Bahn pysähtyy Ottobrunnissa ja kulkee kaupunkiin 20 minuutin välein.
Miinanraivaaja DR-13
thumb|DR-hinaaja MERIKARHU museolaivana Haminassa
Miinanraivaaja DR-13 oli alun perin Yhdysvalloissa Normandian maihinnousua varten rakennettu hinaaja ST-79.
Army Ocean Tugs (LT, ST) tyyppi oli niin merikelpoinen, että lisäpolttoainesäiliöin varustettuna se voitiin ajaa omin konein Yhdysvalloista Englantiin. Kuitenkin aluksia upposi monta tässä siirrossa.
Rakentaminen
ST-79 tilattiin J. K. Welding Companyltä Brooklynistä New Yorkista. Se valmistui 1943.
Hankinta Suomeen ja palveluskäyttö
Kansanhuoltoministeriö osti 12. kesäkuuta 1946 Yhdysvaltain asevoimien selvittelyelimeltä kahdeksantoista ST-luokan hinaajaa sodanjälkeiseen miinanraivaukseen. Aluksen matka Suomeen alkoi 28. heinäkuuta Schiedamin Wilhelminahavenista. Se saapui 8. elokuuta Hankoon.
Operaation alustarpeen vähetessä vuonna 1950 DR-13 myytiin F W Hollmingille. Seuraavana vuonna aluksen osti satamajäänmurtajakseen Haminan kaupunki ja alus sai uuden nimen Merikarhu. Alus saapui Haminaan 15. tammikuuta 1952. 30. elokuuta 1964 sattuneen vakavan läheltä piti -tilanteen jälkeen aluksen vakavuutta parannettiin.
Aluksen palvelu hinaajana loppui vuonna 1990, jolloin se siirrettiin Tervasaareen museolaivaksi. Se on hyväksytty Museoviraston Perinnelaivarekisteriin.
Tekniset tiedot
Alustyyppi oli 150 tonnin uppoamainen, 21 metriä pitkä, 6,2 metriä leveä ja syväys 2,6 metriä. Pääkone on 6 syl. 400 HP, 300 RPM Atlas Imperial Diesel (model:6HM2124) suoralla kytkimellä; alustyypin erikoisuus oli se, ettei siinä ollut alennusvaihteita eikä edes peruutusta, vaan peruutusta varten kone piti sammuttaa ja käynnistää uudelleen päinvastaiseen suuntaan.
Yūichi Sugita
Yūichi Sugita (s. 18. syyskuuta 1988 Miyagin prefektuuri) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä ATP-listan sijalla 116 marraskuussa 2012.
Sugita on voittanut urallaan yhden ATP-haastajaturnauksen.
Dustin Brown (tennispelaaja)
Dustin Brown (s. 8. joulukuuta 1984 Celle, Saksa) on saksalais-jamaikalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 64 tammikuussa 2016 ja nelinpelissä sijalle 43 toukokuussa 2012. Hän on voittanut neljä ATP-haastajaturnausta kaksinpelissä ja 12 nelinpelissä. Lisäksi nelinpelissä hänellä on kaksi ATP-turnausvoittoa. Alkuvuodesta 2010 hän oli korkeimmalle koskaan sijoitettu jamaikalainen tennispelaaja.
Ura
Heinäkuussa 2003 Brown pääsi karsintojen kautta ensimmäiseen ATP-turnaukseensa Newportissa. Hän hävisi avauskierroksella Bob Bryanille. Elokuussa 2009 hän voitti Samarkandin ATP-haastajaturnauksen. Johannesburgin ATP-turnauksessa helmikuussa 2010 hän voitti avauskierroksella turnauksen neljänneksi sijoitetun Marco Chiudinellin, toisella kierroksella Laurent Recoudercin, mutta hävisi kolmannella kierroksella Stéphane Robertille. Huhtikuussa hän voitti Johannesburgin ATP-haastajaturnauksen. Newportin ATP-turnauksessa heinäkuussa hän voitti Björn Phaun sekä maailmanlistan 19:nneksi sijoitetun Sam Querreyn, mutta hävisi puolivälierissä Brian Dabulille.
Sabine Bischoff
Sabine Bischoff (21. toukokuuta 1958 Tauberbischofsheim – 6. maaliskuuta 2013 Weikersheim) oli Länsi-Saksaa urheilu-urallaan edustanut miekkailija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Bischoff kuoli Weikersheimissa 6. maaliskuuta 2013, 54-vuotiaana. Hän sairasti pitkään vaikeaa sairautta.
Jussi Niinistö
Jussi Lauri Juhani Niinistö (ent. Lauri Juhani Niinistö, s. 27. lokakuuta 1970 Helsinki) on suomalainen perussuomalaisten ja sinisten poliitikko ja historiantutkija. Hän on toiminut kansanedustajana, ministerinä ja Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Vuodesta 2020 hän on ollut Kannuksen kaupunginjohtaja ja poliittisesti sitoutumaton.
Niinistö oli kansanedustaja 2011–2019. Vuosina 2011–2015 hän oli eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtaja ja toukokuusta 2015 kesäkuuhun 2019 Sipilän hallituksen puolustusministeri. Hän toimi perussuomalaisissa 2004–2017 ja oli 2013–2017 puolueen ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuonna 2017 hän siirtyi sinisiin.
Koulutukseltaan Niinistö on filosofian tohtori. Vuodesta 2004 lähtien hän on ollut Suomen historian dosentti Helsingin yliopistossa ja Suomen sotahistorian dosentti Maanpuolustuskorkeakoulussa.
Tausta
Jussi Niinistö syntyi Helsingissä vuonna 1970. Hänen vanhempansa ovat emeritusprofessori Lauri Niinistö ja lääkintöneuvos Leena Niinistö. Niinistö asui lapsuudessaan Vantaan Seutulassa, Varistossa ja Hämevaarassa ja opiskeli Seutulan, Rajatorpan ja Hämeenkylän kouluissa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenkylän lukiosta vuonna 1989. Vuosina 1989–1990 hän suoritti asepalveluksen Karjalan prikaatissa ja valmistui Reserviupseerikoulusta. Hänen reservin sotilasarvonsa on yliluutnantti (2014).
Niinistö opiskeli Helsingin yliopistossa Suomen ja Pohjoismaiden historiaa. Hän asui opiskellessaan Helsingin Tapulikaupungissa ja työskenteli 1987–1994 muun muassa varastoapulaisena, apumiehenä ja vahtimestarina. Niinistö aloitti opintonsa vuonna 1990 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1994. Hän suoritti Arkistolaitoksella arkistonhoitotutkinnon vuonna 1997.
Uusi Suomi kirjoitti vuonna 2011, että sen tietojen mukaan Niinistöllä oli 1990-luvun alussa ”tiivis suhde äärioikeistolaiseksi kuvattuun Kansallinen Kulttuuririntama -järjestöön”. Sen tavoite oli vaalia suomalaista kulttuuria ja elämäntapaa sekä vastustaa ”pakolaisten, siirtolaisten ja kaikkien suomalaisuudesta ja esi-isiemme uhrauksista piittaamattomien kansanjoukkojen ryntäystä Suomeen”. Niinistö kirjoitti järjestön Valkoinen Rintama -lehteen ja Uuden Suomen mukaan myös ”tunsi läheisesti” järjestön perustajan Jukka Mattilan. Kokoomuksen Varsinais-Suomen nuortenjärjestön puheenjohtajana 1990-luvun alussa toiminut Petri Lahesmaa muisteli vuonna 2011, että Niinistö oli Kansallisen Kulttuuririntaman hahmoja. Lahesmaan mukaan järjestö pyrki valtaamaan kokoomusnuorten järjestöjä ja sitä piti monin paikoin sulkea pois. Niinistö totesi vuonna 2011 pitäneensä järjestön toimintaa ”ihan normaalina isänmaallisena toimintana”.