cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Imukärsälliset perhoset
Glossataan kuuluvilla perhosilla toukan purevat suuosat ja eräät niiden ympärysrakenteet surkastuvat kotelovaiheen aikana ja aikuisella perhosella on lihaksikas, nesteiden nauttimiseen soveltuva imukärsä, jonka se voi kiertää rullalle pään etuosaan. Joillakin ryhmillä imukärsä on sittemmin surkastunut eikä aikuinen perhonen kykene ottamaan ravintoa.
Yhdistävänä piirteenä on myös toukan suuosien vierellä olevien kehruurauhasten sijainti
Yläheimot
Glossata sisältää seuraavat 28 yläheimoa:
Fiat Duna
Fiat Duna on Fiatin vuosina 1985–2000 pääasiassa Etelä-Amerikan markkinoille valmistama henkilöautomalli, joka perustuu Fiat Unoon. Alkuperäinen korimalli oli kaksiovinen sedan, vuonna 1987 esiteltiin kolmiovinen farmarimalli Fiat Elba (myös nimellä Duna Weekend) sekä neliovinen sedan, ja vuonna 1989 farmarin viisiovinen versio. Kolmiovisesta farmarimallista oli myös saatavana Fiat Penny -niminen pakettiautoversio, jonka mallinimi oli Britanniassa Citivan. Brasiliassa Dunan nimenä oli Fiat Prêmio, ja Italiassa mallia myytiin vuosina 1991–1997 nimellä Innocenti Elba.
Kultatokko
Kultatokko (Gobius auratus) on tokkojen sukuun (Gobius) ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Antoine Risso vuonna 1810.
Fiat Duna
Moottorivalikoimassa olivat 1,1-, 1,3-, 1,5- ja 1,6-litraiset bensiinimoottorit sekä 1,7 litran diesel. Duna koki Unon tavoin kasvojenkohotuksen vuonna 1990.
Kultatokko
Elinympäristö
Se elää 5–80 metrin, tai yleensä kuitenkin 5–30 metrin, syvyydessä. Se viihtyy 15–20 °C lämpöisissä merivesissä.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan ainakin Välimeressä ja Itä-Atlantilla pohjoisesta Espanjasta Madeiralle ja Kanariansaarille yltävällä alueella.
Mustanokka-amatsoni
Mustanokka-amatsoni (Amazona agilis) on Jamaikan kotoperäinen papukaija. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Jamaikalta 1758.
Meksikonamatsoni
Meksikonamatsoni (Amazona viridigenalis) on Meksikon koillisosien kotoperäinen papukaija. Karanneista häkkilinnuista muodostuneita pieniä populaatioita on useissa kaupungeissa Yhdysvalloissa, Puerto Ricossa ja Oahulla. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin 1853.
Koko ja ulkonäkö
Meksikonamatsoni on hyvin tyypillinen amatsoni. Se on suurimmaksi osaksi vihreä lintu, jonka pituus lyhyenkön pyrstön kera on noin 30-33 cm ja painoa kertyy yleensä noin 293-345 grammaa.
Tankki täyteen
Tankki täyteen oli yksi 1980-luvun katsotuimmista ja uusituimmista suomalaisista television komediasarjoista. Sitä esitettiin ensimmäisen kerran Yle TV2:lla vuosina 1978–1980. Ensimmäinen tuotantokausi (1978) käsitti kuusi jaksoa ja toinen (1980) viisi jaksoa.
Synty
Tekijöiden mukaan Tankki täyteen -sarja syntyi osittain sattuman sanelemana, osittain aikansa sosiaalisesta tilauksesta. Yleisö kaipasi ylipolitisoituneen 1970-luvun vastapainoksi kevyttä, iloista ja hauskaa viihdettä, joka kuitenkin sivuaisi myös tavallisen kansan elämää ja tuntoja. Alun perin opettajaksi kouluttautunut Jussi Tuominen oli tullut vuonna 1971 vakituiseksi viihdetoimittajaksi TV2:een. Neil Hardwick, joka oli muuttanut Yhdistyneestä kuningaskunnasta Suomeen 1970-luvun alussa ja työskennellyt aiemmin TV1:ssä, muutti Tampereelle vuosikymmenen puolivälissä. Tuomisen edeltäjä, Aamulehden teatterikriitikoksi siirtynyt Matti Rosvall puolestaan oli apuna, kun ”Tankkiin” etsittiin näyttelijöitä. Rosvallin mukaan Hardwick oli muualta tulleena tarkka havainnoimaan suomalaista ja hämäläistä kansanluonnetta. Jussi Tuominen mietti, että huoltoasema ja baari voisivat olla jokaiselle suomalaiselle tuttu miljöö.
Henkilöhahmot
Sarjan keskipiste on Emilia ja Sulo Vilénin (Sylvi Salonen ja Tauno Karvonen) huoltoasema, jossa ei juuri käy asiakkaita, koska uudelta ohikulkutieltä ei enää ole pääsyä huoltamolle. Sulo Vilénin vakiovastaus huoltamon ja monen muunkin hiukan epäonnistuneen ostoksen suhteen on aina ”kun sai niin halvalla”, tämä on myös vähän tarttunut Sulon poikaan Juhanaan.
Sarjan käsikirjoittivat Neil Hardwick ja Jussi Tuominen. Sarjan ohjasi Esko Leimu yhdessä Neil Hardwickin kanssa. Tuominen on luonnehtinut Juhana Viléniä hänen ja Hardwickin yhteiseksi alter egoksi.
Sijainti
Sarjan ulkokuvissa esiintyvä huoltamo oli uusien tielinjausten vuoksi syrjään jäänyt, 1980-luvun lopulla purettu Kesoil-huoltoasema, joka sijaitsi Ylöjärven keskustassa Vaasan- ja Kuruntien risteyksen länsipuolella noin 100 metriä Kuruntien sillasta Vaasaan päin. Sarjan kuvausten aikana jo käytöstä poistetun huoltamon baariosassa asui romaniperhe, jonka hevostallina oli korjaamopuoli. Huoltamon paikalle on rakennettu kerrostaloasutusta. Huoltamo oli valmistunut vuonna 1960 Tampereen ja Porin seuduilla toimineelle Autori-huoltoasemaketjulle ja siirtynyt Kesoilin väreihin vuonna 1964. Sisäkohtaukset kuvattiin Tampereen Tohlopissa TV2:n studioon rakennetuissa kulisseissa.
Vastaanotto
Jussi Tuominen ja Neil Hardwick ovat myöhemmin muistelleet, että ”kaikki kriitikot haukkuivat sarjan”. Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajavan mielestä ”tekee pahaa katsoa, kun suomalaiset näyttelijät yrittävät tehdä brittikomediaa, ja sitä paitsi jo lähtökohta on vastenmielinen, koska tässä nauretaan tyhmille”. Aamulehden nimimerkki M. S. kirjoitti: ”Näyttelijöiden kasvot kuluvat muuallakin kuin mainoksissa. Esimerkiksi huonoissa komediasarjoissa. Viihdekakkosen Tankki täyteen tekee täydellä höyryllä Sylvi Salosesta yksiviivaisen pirttihirmun, Ilmari Saarelaisesta täydellisen tollon, Tenho Saurénista ruokottomia juttuja kertovan poliisin ja Tauno Karvosesta laiskanpulskean ja epäkäytännöllisen Sulo Vilenin. Mikä vahinko! Onneksi teatteri on olemassa ja tasapainottamassa näiden oivallisten näyttelijöiden masentavan yksipuolista TV-kuvaa.”
Tekijöiden mukaan Tankki täyteen -sarjan näyttelijöistä ainoastaan Sylvi Salonen, joka kuului Tampereen Työväen Teatterin kantaviin voimiin, oli valtakunnallisesti tunnettu, kun taas muut keskeisten roolien näyttelijät tekivät sarjassa TV-läpimurtonsa. Esimerkiksi Tenho Saurén oli ennestään ollut tamperelaisyleisölle tuttu huumorimies, mutta muualla Suomessa jokseenkin tuntematon näyttelijä. Teatterikoulusta vuonna 1973 valmistunut Tuire Salenius oli saanut kiinnityksen Tampereen Työväen Teatteriin vain kolme vuotta aiemmin, vuonna 1975.
”Tankin” näyttelijät jatkoivat sarjan jälkeen töitään kukin tahollaan. Tenho Saurén jatkoi konstaapeli Reinikaisena omassa sarjassaan vuosina 1982–1983, keikkaili roolihahmossaan vielä vuosia jälkeenpäin muun muassa erilaisissa kauppojen asiakastilaisuuksissa ja nauhoitti Reinikais-juttuja useille huumorikaseteille. Ilmari Saarelainen nähtiin muun muassa vuonna 1986 sarjassa Sisko ja sen veli, joka oli niin ikään Hardwickin ja Tuomisen yhteistyötä.
Esitykset
Viimeisin uusinta esitettiin maaliskuusta 2022 alkaen TV2:lla, jolloin sarjasta esitettiin kaikki jaksot. Sarjasta esitettiin Orimattilan paikallisessa kesäteatterissa jaksoista 1–6 koottu teatteriversio, jonka ensi-ilta oli 4. heinäkuuta 2008. Myös Kauhajokinen Teatteri Kajo esitti kesinä 2009 ja 2010 ensimmäistä tuotantokautta musiikilla höystettynä ja vuonna 2012 toisen tuotantokauden. Teatteri Eurooppa Neljän tekemä musiikkiteatteriversio sai ensi-iltansa Sappeen kesäteatterissa 15. kesäkuuta 2011.
Gobius bontii
Gobius bontii on tokkojen sukuun (Gobius) ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Pieter Bleeker vuonna 1849.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan ainakin Indopasifisella merialueella Bazaruton saaristossa ja Mosambikista Intiaan yltävällä alueella.
Senyera
Senyera (katalaani) eli Señera (espanja) on Koillis-Espanjassa sijaitsevan Katalonian autonomisen maakunnan virallinen lippu, joka koostuu keltaisella (oikeastaan kullanvärisellä) pohjalla olevista punaisista palkeista. Senyeran väriyhdistelmä tunnetaan myös nimellä Barras de Aragón.
Nimen täsmennystä
Katalaanin sana senyera merkitsee lippua. Jos sanaa käytetään vieraan valtion lipusta, siihen kuuluu vastaava attribuutti: esimerkiksi senyera de alemanya merkitsee Saksan lippua. Sen sijaan kun sanaa senyera käytetään ilman attribuuttia, sen ymmärretään lähes automaattisesti tarkoittavan Katalonian kansallislippua.
Historia
Ensimmäisen kerran vuonna 1159 mainitun Senyeran sanotaan olevan maailman vanhin lippu; maailman vanhin valtiolippu on 1200-luvulta peräisin oleva Tanskan lippu. 1400-luvulta peräisin olevan legendan mukaan lippu olisi syntynyt jo 800-luvulla. Legenda kertoo, että kreivi Guifré el Pilós sai taistelussa kuolettavat haavat, jonka jälkeen kuningas Kaarle Kaljupää (toisten versioiden mukaan Ludvig Hurskas) kastoi sormensa vereen ja veti neljä punaista raitaa kreivin kultaiseen kilpeen. Toisen kertomuksen mukaan Guifré olisi vetänyt raidat itse.
Todennäköisemmin lippu on kehittynyt 1000-1100-lukujen esiheraldisista symboleista. Alun perin Senyera on irtautunut Barcelonan kreivikunnan vaakunasta, jossa raidat ovat nykyisestä poiketen pystysuorassa. Kansanperinteen mukaan lippu on aragonialaista alkuperää ja viittaisi 1000-luvun paavillisiin väreihin.
Alun perin Ramón Berenguer IV:n (vuodesta 1150) ja Alfonso II:n käyttämä sukuvaakuna levisi Senyerana kaikille sukuun kuuluvien kreivien hallitsemille alueille sekä myöhemmin kaikkiin Aragonian kruunun alusmaihin. Vanhin säilynyt lippu on vuonna 1238 tapahtuneen Valencian valloituksen aikainen Pendón de la Conquista. Nykyisin lukuisten Espanjan alueiden viralliset liput ja vaakunat pohjautuvat Senyeraan; näihin kuuluvat mm. Aragonia, Baleaarit, Valencia ja useat muut maakunnat ja alueet. Lippua käyttää myös eteläranskalainen Roussillon. Lisäksi lippu on kuvattu Andorran ja monien kaupunkien vaakunoissa. Jotkut epäviralliset liput perustuvat myös Senyeraan; näihin kuuluu esimerkiksi Katalonian itsenäisyyden kannattajien käyttämä Estelada.
Miguel Primo de Riveran (1923-1930) ja myöhemmin Francon (1939-1975) diktatuurien aikana Senyeran käyttö katalaanien kansallissymbolina oli kielletty. Näin lipusta tuli myös frankistisen hallituksen vastustajien symboli.
Merkitys
Nykyisin Senyera on yksi katalaanien itsehallinnon tärkeimmistä symboleista. Tämä johtaa myös katalaanien kansallisylpeyteen sekä vaatimuksiin itsehallinnon laajentamisesta Espanjan valtion sisällä tai täydestä itsenäisyydestä. Kaikissa Katalonian kaupungeissa ja kunnissa lukemattomia ikkunoita ja parvekkeita koristaa pysyvästi Katalonian lippu tai jokin sen muunnoksista, joista tärkein on Estelada.
Muunnoksia
Eräitä muunnoksia Senyerasta:
Vuokkotokko
Vuokkotokko (Gobius bucchichi) on tokkojen sukuun (Gobius) ja samannimiseen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Franz Steindachner vuonna 1870.
Elinympäristö
Se elää 1–8 metrin, tai yleensä kuitenkin 1–3 metrin, syvyydessä. Se viihtyy 15–24 °C lämpöisissä merivesissä.
Levinneisyysalue
Sitä tavataan ainakin Välimeressä.
Aleš Kranjc
Aleš Kranjc (s. 29. heinäkuuta 1981 Jesenice, Slovenian ST, Jugoslavia) on slovenialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Alps Hockey Leaguen slovenialaisjoukkue HDD Jesenicessä. Hän on aiemmin pelannut ulkomailla Itävallassa, Unkarissa, Tšekissä, Saksassa, Venäjällä ja Ruotsissa.
Seuraura
Kranjc on HK Jesenicen kasvatti. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa 16-vuotiaana Slovenian pääsarjassa kaudella 1997–1998. Kranjc voitti sarjan puolustajien pistepörssin kaudella 2004–2005 tehoilla 15+11=26 ja kaudella 2005–2006 tehoilla 17+15=32. Hän voitti Slovenian-mestaruuden vuosina 2005, 2006 ja 2008. Kranjc voitti Jesenicessä myös Interligan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006. Kaudella 2005–2006 hän edusti joukkuetta myös Continental Cupissa.
Kaudeksi 2006–2007 Kranjc oli siirtymässä Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskanin Södertälje SK:hon, mutta hän palasi kuitenkin ennen kauden alkua perhesyistä takaisin Jeseniceen. Joukkue siirtyi kaudeksi 2006–2007 pelaamaan Itävallan Erste Bank Eishockey Ligaa. Kranjc oli 11 osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja. Kaudella 2007–2008 hän oli Jesenicen tehokkain puolustaja tehoilla 5+17=22, kuten myös kaudella 2008–2009 tehoilla 9+27=36, joilla Kranjc jakoi EBEL:n puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan EC Salzburgin Lee Sweattin kanssa.
Kaudella 2009–2010 Kranjc jatkoi EBEL-uraansa itävaltalaisessa Vienna Capitalsissa ja kaudella 2010–2011 unkarilaisessa Alba Volán Székesfehérvárissa, jossa hän voitti myös kauden päätteeksi Unkarin-mestaruuden. Kaudeksi 2011–2012 Kranjc siirtyi Tšekin Extraligaan ja HC České Budějovicen riveihin. Hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Jiří Šimánekin kanssa lukemalla +10. Elokuussa 2012 Kranjc siirtyi koeajalle Saksan DEL-liigan Kölner Haieen. Syyskuussa hän sai joukkueeseen sopimuksen kaudeksi 2012–2013. Marraskuussa sitä jatkettiin vielä vuodella. Kranjc eteni Kölnin kanssa aina DEL:n finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Eisbären Berlinin otteluvoitoin 3–1. Myös kaudella 2013–2014 Köln eteni finaaleihin, mutta tällä kertaa Saksan-mestaruuden vei ERC Ingolstadt otteluvoitoin 3–0.
Syyskuussa 2014 Kranjc siirtyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL-joukkue Kuban Krasnodariin, mutta viiden siellä pelatun ottelun jälkeen hän siirtyi lokakuussa try-outille Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskanin Södertälje SK:hon. Marraskuussa Kranjc sai joukkueeseen loppukauden 2014–2015 kattaneen sopimuksen. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin Extraligan Piráti Chomutoviin. Marraskuussa 2015 Kranjc siirtyi sieltä loppukaudeksi Itävaltaan EBEL-liigan Graz 99ersiin.
Kaudeksi 2016–2017 Kranjc siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella kansainvälisen Alps Hockey Leaguen slovenialaisjoukkue HDD Jesenicen riveihin.
Maajoukkueura
Kranjc edusti Sloveniaa Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Torinon, Vancouverin ja Sotšin olympialaisten karsinnoissa. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2003, 2006, 2008, 2011, 2013 ja 2015. Vuoden 2006 turnauksessa Kranjc oli pelipaikastaan huolimatta Slovenian paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Anže Kopitarin jälkeen tehoilla 4+2=6. Hän voitti myös turnauksen puolustajien maalipörssin. Kranjc pelasi myös B-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 2000, I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2004 ja 2010 voittaen molemmista turnauksista lohkokultaa sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2014 ja 2016 voittaen kultaa.
Kuusjoki (Ypäjä)
Kuusjoki tai Kuusjoenkulma on kulmakunta ja entinen koulupiiri Ypäjällä Kanta-Hämeessä.
Kuusjoki sijaitsee Ypäjän lounaisosassa ja historiallisessa kyläjaossa se on osa Perttulan kylää. Ypäjän puolella naapurikyliä ovat pohjoisessa Manninen, koillisessa Levä ja kaakossa Palikkalan kylään kuuluva Hyrsynkulman kulmakunta. Lounaassa kulmakunta rajoittuu Someroon kuuluvaan Palojoen kulmakuntaan Someron Vilukselan kylässä.
Loimijokeen laskeva Kuusjoki-niminen joki virtaa kulmakunnan halki kaakosta pohjoiseen. Pääosin Someron puolella sijaitsevan Huhmassuon pohjoislaita ulottuu Ypäjän puolelle. Kulmakunnan halki kulkee yhdystie 2805 Ypäjän kirkonkylästä valtatielle 10 Kosken Tl kirkonkylän suuntaan. Kulmakunnalta on myös alempitasoinen tieyhteys pohjoiseen Mannisiin seututielle 213 ja kaakkoon Someron Pitkäjärvelle.
Kuusjoen kulmakunnalla toimi vuosina 1922–1967 Kuusjoen kansakoulu. Vielä vuonna 1963 Kuusjoella ja siihen kuuluvalla Ruokosuolla on kummassakin ollut kauppa.
Alueella toimii Kuusjoenkulman kyläyhdistys ja siellä sijaitsee vuonna 1978 juhlapaikaksi rakennettu Tuottajain tupa. Tupa sijaitsee Orsiveden rannalla. Maanmittauslaitoksen kartoissa lammikolla ei ole nimeä, mutta sinne on merkitty uimala. Lähistöllä Koskentien toisella puolella on vedenottamo.
Kylällä toimii Kuusjoen Puu -niminen yritys ja siellä harjoitetaan maataloutta.
Doru Tureanu
Doru Tureanu (11. tammikuuta 1954 – 11. maaliskuuta 2014 Bukarest, Romania) oli romanialainen jääkiekkoilija. Hän on Romanian A-maajoukkueen kaikkien aikojen eniten tehopisteitä (113) tehnyt ja otteluita pelannut (112) pelaaja. Tureanu toimi myös maajoukkueen kapteenina. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja laukoi oikealta.
Jo 14-vuotiaana pääsarjatasolla debytoinut Tureanu pelasi koko uransa ajan Dinamo Bukarestissa. Hän oli kiinnostunut siirtymään uransa aikana myös NHL-joukkue Montréal Canadiensiin sekä Neuvostoliiton mestaruussarjan TsSKA Moskovaan, jonne Tureanu ei kuitenkaan koskaan siirtynyt, sillä joukkueen valmennusjohdon mukaan hänen olisi ollut vaikea löytää joukkueesta paikkaa. Tureanu ei lopulta lähinnä perhesyistä kuitenkaan koskaan lähtenyt pelaamaan ulkomaille. Hän pelasi Dinamossa vuosina 1969–1987 voittaen Romanian pääsarjan mestaruuden kuusi kertaa vuosina 1971, 1972, 1973, 1976, 1979 ja 1981. Tureanu pelasi useimmiten samassa ketjussa Marian Costean ja Dumitru Axinten kanssa, kuten myös maajoukkueessa.
Tureanu edusti Romaniaa Innsbruckin olympiakisoissa 1976 ja Lake Placidin olympiakisoissa 1980. Hän ylsi molemmissa turnauksissa joukkueensa sisäisen piste- ja maalipörssin voittoon; vuoden 1980 turnauksessa tehoilla 5+2=7 ja vuoden 1976 turnauksessa Romania pelasi olympialaisten B-ryhmässä Tureanun tehdessä tehot 6+6=12. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 1977, B-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1973, 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983 ja 1984 sekä C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1971, 1972, 1985, 1986 ja 1987. Tureanu pelasi lisäksi myös Thayer Tutt Trophyssa vuonna 1984.
Tureanu valittiin IIHF Hall of Fameen vuonna 2011 kaikkien aikojen toisena romanialaispelaajana Eduard Panăn jälkeen. Hän kuoli 60-vuotiaana Colentinan sairaalassa 11. maaliskuuta 2014.
Jobie Dajka
Jobie Dajka (11. joulukuuta 1981 Bourke, Uusi Etelä-Wales, Australia – 7. huhtikuuta 2009 Adelaide, Etelä-Australia) oli australialainen ratapyöräilijä.
Dajka saavutti ratapyöräilyn junioreiden MM-kilpailuissa 1998 hopeaa joukkuesprintissä. Vuoden 1999 kisoissa hän sai kultaa eräajossa ja joukkuesprintissä sekä pronssia kilometrin aika-ajossa.
Dajka sai ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa kuuluttuaan Australian hopeajoukkueeseen Antwerpenin MM-kilpailujen joukkuesprintissä 2001. Samana vuonna hän voitti keirin-ajon maailmancup-osakilpailun Ipohissa. Ballerupin MM-kilpailuissa 2002 hän voitti kultaa keirinissä ja sai hopeaa eräajossa ja joukkuesprintissä. Manchesterin kansainyhteisön kisoissa hän saavutti kultaa joukkuesprintissä ja pronssia eräajossa. Stuttgartin MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui toiseksi eräajossa ja keirinissä.
Vuonna 2004 Dajka voitti keirinin maailmancup-osakilpailun Sydneyssä. Häntä ei kuitenkaan valittu Australian joukkueeseen Ateenan olympialaisiin valehtelun vuoksi. Hän ei ollut kertonut käynnissä olleissa dopingtutkimuksissa ottaneensa vitamiinia ruiskeena. Dajkaa ei varsinaisesti epäilty dopingista, mutta olympiajoukkueesta putoaminen oli hänelle niin kova isku, että hän sairastui masennukseen ja alkoholismiin.
Dajka teki paluun maajoukkueeseen 2005. Hän voitti eräajon Australian mestaruuden ja saavutti samassa lajissa pronssia Los Angelesin MM-kilpailuissa. Hän sai kuitenkin kolmen vuoden kilpailukiellon hyökättyään Australian maajoukkueen päävalmentajan Martin Barrasin kimppuun. Rangaistus lyhennettiin sittemmin vuoden mittaiseksi.
Dajka löydettiin kuolleena kotoaan 7. huhtikuuta 2009. Poliisin mukaan kuolemaan ei liittynyt epäselvyyksiä.
Heikki & Mikko Show
Heikki & Mikko Show oli syys-joulukuussa 2012 MTV3-kanavalla esitetty kotimainen talkshow, jota juonsivat Heikki Paasonen ja Mikko Leppilampi. Yhtenä ohjelman osiona nähtiin Sun Mutsis -niminen osio, jossa juontajat haastattelevat julkisuudesta tunnetun henkilön äitiä ja esitellään henkilön lapsuuskuvia. Sarjassa oli myös Janne Porkan juontama osio Epäonnenpyörä, joka perustui MTV3-kanavalla nähtyyn Onnenpyörään.
Ennen ensimmäisen jakson esittämistä MTV3-kanavan verkkosivuilla oli mahdollisuus äänestää ohjelmalle nimi, sillä ohjelman tuottaja Hanna Kortin mukaan tekijät eivät osanneet päättää tuleeko ohjelman nimeksi Mikko & Heikki Show vai Heikki & Mikko Show. Ohjelman virallinen nimi Heikki & Mikko Show paljastettiin ensimmäisessä jaksossa.
Vastaanotto
Heikki & Mikko Show:n ensimmäinen osa keräsi 460 000 katsojaa, mutta jo seuraavalla viikolla luvut romahtivat 290 000:ään katsojaan. Kolmas jakso ei enää mahtunut Finnpanelin TV-mittaritutkimuksessa MTV3-kanavan 20 katsotuimman ohjelman joukkoon. Kanavan ohjelmajohtaja Jorma Sairanen ei kuitenkaan ollut huolestunut tilanteesta, eikä ohjelmaa aiottu siirtää perjantai-illan prime time-lähetysajalta toiseen.
Eduardo Maria Taussig
pienoiskuva Eduardo Maria Taussig (s. 4. heinäkuuta 1954 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 3. joulukuuta 1982 ja nimitettiin San Rafaelin hiippakunnan johtoon 21. heinäkuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic, Héctor Rubén Aguer, Eduardo Vicente Mirás ja Juan Alberto Puiggari. Taussig asetettiin virkaansa 11. lokakuuta.
Mario Antonio Cargnello
thumb|right|Mario Antonio Cargnellon vaakuna
Mario Antonio Cargnello (s. 20. maaliskuuta 1952 San Fernando del Valle de Catamarca) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. marraskuuta 1975 ja nimitettiin Oránin hiippakunnan johtoon 7. huhtikuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elmer Osmar Ramón Miani, jota avustivat Moisés Julio Blanchoud ja Gerardo Eusebio Sueldo. Cargnello asetettiin virkaansa 16. heinäkuuta.
Beyond Castle Wolfenstein
Beyond Castle Wolfenstein on Muse Softwaren hiiviskelypeli vuodelta 1984. Se on jatko-osa Castle Wolfensteinille. Toisin kuin alkuperäinen peli, Beyond Castle Wolfenstein on alun perin kehitetty samanaikaisesti sekä Apple II:lle ja Commodore 64:lle, mutta oli nopeasti siirretty DOSiin ja Atarin 8-bittiseen.
Pelaaminen
Edeltäjänsä tavoin Beyond Castle Wolfenstein sijoittuu toisen maailmansodan aikaiseen natsi-Saksaan. Pelin tavoitteena on kulkea kaikilla tasoilla salaisessa Berliinin bunkkerissa (Führerbunker), jossa Adolf Hitler suorittaa salaisia tapaamisia esikuntansa kanssa. Pelaajan täytyy hakea pommi, joka on sijoitettu bunkkeriin ja asettaa se huoneen oven ulkopuolelle, jossa Hitlerin on määrä pitää kokous. Juoni muistuttaa jossain määrin heinäkuun 20. päivän salaliittoa. Pelaaja yrittää kulkea tasot hiiviskelemällä, esiintymällä toisena henkilönä, ja joskus tappamalla vastustajia. Pelaajan on paettava bunkkerista ennen kuin pommi räjähtää.
Wolinin kansallispuisto
Wolinin kansallispuisto on Oderjoen suulla Luoteis-Puolassa lähellä Saksan vastaista rajaa sijaitseva kansallispuisto. Puisto käsittää Wolinin saaren luoteisen osan. Puisto perustettiin vuonna 1960 ja sitä laajennettiin vuonna 1996 liittämällä siihen vesialueita. Puisto on pinta-alaltaan 10 937 hehtaaria (109,37 km2), josta metsän peitossa on 4 530 hehtaaria (45,30 km2). Puiston korkeus merenpinnasta vaihtelee 0–110 metrin välillä. Moreenikukkulat hallitsevat puiston maisemaa ja käsittävät noin 75 % alasta.
Punaotsa-amatsoni
Punaotsa-amatsoni (Amazona autumnalis) on keski- ja eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Keski-Amerikan Karibianmeren puoleisen rannikon Itä-Meksikosta Kolumbiaan, sekä Etelä-Amerikan luoteisosan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné eteläisestä Meksikosta 1758.
Joy Fawcett
Ura
Fawcett pelasi yliopistosarjaa Kalifornian yliopiston California Golden Bears -joukkueessa. Tämän jälkeen hän edusti seuratasolla Ajaxia ja Women’s United Soccer Association -ammattilaissarjassa San Diego Spiritiä.
Fawcett debytoi Yhdysvaltain maajoukkueessa 1987. Hän kuului joukkueeseen, joka voitti historian ensimmäiset naisten MM-kilpailut vuonna 1991. Fawcett voitti maailmanmestaruuden myös 1999. Olympialaisissa Fawcett edusti Yhdysvaltoja kolmesti. Hän voitti kultaa 1996 ja 2004 ja hopeaa 2000. Fawcett oli maajoukkueen avainpelaaja, sillä hän oli avauskokoonpanossa jokaisessa arvoturnauksen ottelussa. Maajoukkueessa Fawcett pelasi 239 ottelua ja teki niissä 27 maalia. Hänet valittiin National Soccer Hall of Fame -kunniagalleriaan 2009.
Isotokko
Isotokko (Gobius cobitis) on tokkojen heimoon (Gobiidae) kuuluva ahvenkalalaji.
Ulkonäkö ja koko
Isotokko voi kasvaa 25 cm pituiseksi. Sen silmät ovat pienet ja kaukana toisistaan. Pohjaväri on vihertävä harmaanruskea, ja siinä on mustia ja harmaita pilkkuja. Keskiviivalla ja sen alapuolella on tummia läikkiä. Selkä-, pyrstö- ja peräevän reuna on vaaleanharmaa.
Elinympäristö ja levinneisyys
Isotokko elää 10–35 metrin syvyydessä merivesissä. Lajia tavataan ainakin Välimeressä, Mustassameressä ja itäisellä Atlantilla suurin piirtein Välimeren korkeudella.
2K Play
thumb|2K Playn logo 2K Play on yhdysvaltalainen videopelien kehittämiseen perustunut yritys. Se on 2K Gamesin tytäryhtiö. Craig McGauley ja Damian Cristiani perusti vuonna 1993 Global Star Softwaren, mutta se myytiin myöhemmin Take-Two Interactivelle ja sen nimi muutettiin 2K Playksi.
Marionettien elämästä
Marionettien elämästä on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva vuodelta 1980. Elokuva on tehty Länsi-Saksassa aikana, jolloin Bergman asui siellä veropakolaisena. Elokuva on mustavalkoinen lukuun ottamatta jaksoja alussa ja lopussa. Kertojana toimii psykiatrihahmo, ja elokuva jakaantuu tekstiplanssien aloittamiin episodeihin.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fränti sanoo elokuvan muistuttavan Bergmanin vuosikymmen aiemmin tekemää Kohtauksia eräästä avioliitosta, varsinkin kun päähahmoina ovat jo siinä esitellyt Peter ja Katarina uusien näyttelijöiden tulkitsemina. Hänestä elokuva on ”shokki, sukellus ihmismielen syvyyksiin, tajunnan tuntemattomille alueille. Mutta se näyttää myös miten pitkälle vieraantuminen on maailmassa edennyt, miten elämää koko ajan tuhotaan, aivan kuin riistetään elämältä, tuolta hetkien ainutlaatuiselta jatkumolta oikeutuksensa.”
Harold Bride
Harold Bride|pienoiskuva|278x278px Harold Sydney Bride (11. tammikuuta 1890 – 29. huhtikuuta 1956) oli RMS Titanicin nuorempi sähköttäjä. Bride oli toiminut mm. Lusitanian sähköttäjänä ennen Titanicille menemistään. Ennen onnettomuutta Bride ja Jack Phillips lähettivät eteenpäin matkustajien henkilökohtaisia viestejä ja vastaanottivat jäävuorivaroituksia muilta laivoilta. Onnettomuuspäivänä Bride oli mennyt aikaisin nukkumaan vapauttaakseen myöhemmin Phillipsin keskiyöllä. Törmäyksen jälkeen Bride havahtui ja kysyi Phillipsiltä, mitä tapahtui, johon Phillips vastasi, että he törmäsivät johonkin. Kapteeni Edward J. Smith määräsi kaksikon välittömästi lähettämään hätäkutsuja saatuaan tietää laivan uppoavan. Juuri Bride ehdotti Phillipsille uuden SOS-viestin lähettämistä. Bride ja Phillips lähettivät hätäkutsuja, kunnes Smith saapui sanoen heidän täyttäneen velvollisuutensa ja päästi heidät menemään. Sekä Bride että Phillips onnistuivat hyppäämään ympärikääntyneen pelastuslautta B:n päälle juuri ennen uppoamista, mutta Phillips paleltui kuoliaaksi ennen kuin he pelastuivat. Bride palellutti molemmat jalkansa, mutta hän toipui päästyään RMS Carpathialle. Bride myöhemmin antoi medialle lausunnon hätäviestittelystä ja mitä tapahtui ennen ja jälkeen onnettomuuden.
Myöhemmin Bride kihlautui Lucy Downien kanssa vuonna 1920. Tätä ennen Bride toimi sähköttäjänä ensimmäisessä maailmansodassa höyrylaiva Mona’s Islella ja muutti Glasgow'hun vaimonsa kanssa. Bride kuoli keuhkosyöpään vuonna 1956.
Andrzej Duda
Andrzej Sebastian Duda (s. 16. toukokuuta 1972 Krakova) on Puolan nykyinen presidentti.
Ennen presidenttiyttä
Vuonna 1994 Duda meni naimisiin saksan kielen opettaja Agata Kornhauserin kanssa. Heillä on tytär Kinga, joka on syntynyt vuonna 1995. Agatan isä on puolalainen runoilija ja kirjallisuuskriitikko Julian Kornhauser.
Duda opiskeli oikeustiedettä Jagellon yliopistossa. Vuonna 2005 hänestä tuli oikeustieteen tohtori hallinto-oikeudessa.
Vuonna 2010 hän osallistui Krakovan pormestarinvaaleihin. Ensimmäisellä kierroksella hän sijoittui kolmanneksi 22,38%:n kannatuksella. Vuonna 2011 hänet valittiin Sejmin jäseneksi.
Vuoden 2014 eurovaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi.
Presidenttinä
Andrzej Duda oli konservatiivisen Laki ja oikeus -puolueen ehdokas vuoden 2015 presidentinvaaleissa. Hän voitti ensimmäisen kierroksen 34,8 %:n kannatuksella. Toisella kierroksella hän syrjäytti istuvan presidentin Bronisław Komorowskin saatuaan 51,55 % äänistä. Toukokuussa 2015 hänestä tuli Wolbromin kunniakansalainen. Heinäkuussa 2020 Duda valittiin uudelle kaudelle Puolan presidentiksi voitettuaan niukasti maan presidentinvaalit.
Kritiikki
13. kesäkuuta 2020, vaalikampanjan aikana, aiheutti kansainvälistä kiistaa. Hän vertasi kampanjapuheessaan seksuaalivähemmistöjen ”ideologiaa” kommunismiin ja vannoi kieltävänsä sen opettamisen kouluissa.
LZ-1
LZ-1 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Arrecifestä ja päättyy Órzolaan, Harían kuntaan. Tie on osuudella Arrecife-Tahíche nelikaistatietä ja muuten pääosin kaksi ajorataista korkeusprofiililtaan melko tasaista tietä. Tiellä on pituutta noin 35 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Guatizan ja Malan ohi on hiljattain rakennettu ohitustie ja sen vanha tie on saanut numeron LZ-42. pienoiskuva|267x267px|LZ-1 tietä Teguisessa.
Katkaravut (heimo)
Katkaravut (Palaemonidae) on kymmenjalkaisiin kuuluva äyriäisheimo. Se on yksi monista katkaravuiksi kutsutuista ryhmistä. Palaemonidae-heimo sisältää lähinnä meressä ja murtovedessä eläviä lajeja, mutta myös makeanveden lajeja.
Zairenleveähuulisarvikuono
Alalajin neljänneksi viimeinen yksilö, naaraspuolinen Nolan, kuoli marraskuussa 2015. Vuoden 2015 heinäkuussa kuolleen Nabire-naaraan munasoluja otettiin talteen ja pakastettiin, ja niillä alalajia on yritetty pelastaa.
Laji voi elää 40–60-vuotiaaksi.
Luettelo pikkuplaneetoista: 228001–229000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 228001:stä ja päättyen 229000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mokhtar Belmokhtar
Elämäkerta
Mokhtar Belmokhtar syntyi Ghardaïassa Itä-Algeriassa vuonna 1972. Islamistisilla internetsivuilla julkaistujen haastattelujen mukaan hän kiinnostui jihadista jo kouluikäisenä. Palestiinalainen islamisti Abdallah Azzam surmattiin vuonna 1989, minkä innoittamana Belmokhtar matkusti 19-vuotiaana Afganistaniin al-Qaidan koulutukseen. Siellä hän omien sanojensa mukaan osallistui taisteluihin eri puolilla maata. Palatessaan Algeriaan maa oli peruttujen vaalien seurauksena suistunut sisällissotaan. Belmokhtar liittyi ensin Aseelliseen islamilaiseen ryhmään ja myöhemmin siitä eronneeseen ryhmään nimeltä Groupe Salafiste pour la Prédication et le Combat eli GSPC. Algerialaisen journalisti Mohamed Arezki Himeun mukaan Belmokhtar menetti 1990-luvun taisteluissa toisen silmänsä ja käyttää nykyisin tekosilmää.
GSPC liittyi islamilaisen Maghrebin al-Qaidaan ja Belmokhtarista tuli järjestöön kuuluneen ryhmän johtaja Algerian ja Malin rajan aavikkoalueella. Vuonna 2008 Belmokhtarille uskolliset joukot sieppasivat joksikin aikaa Yhdistyneiden kansakuntien Nigerin lähettilään Robert Fowlerin. Al-Qaidaan yhteyksissä olleiden kapinallisten otettua haltuunsa Pohjois-Malin vuonna 2011 Belmokhtarista tehtiin havaintoja Timbuktussa ja Gaossa. Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan sisäisen eripuran takia hän menetti arvonsa ”Sahelin emiirinä” ja perusti 2012 oman jihadistiryhmänsä nimeltä Verellä allekirjoittaneiden pataljoona. Ryhmän ensimmäinen suurempi operaatio oli hyökkäys syrjäiseen öljyntuotantolaitokseen Lounais-Algerian In Aménasissa. Hyökkäyksestä alkoi In Aménasin panttivankikriisi. Satojen panttivankien joukossa oli useita länsimaalaisia kaasulaitoksen työntekijöitä. Algerian armeijan joukot valtasivat laitoksen takaisin, mutta 38 kaapattua kuoli. Heistä suuri osa oli ulkomaalaisia.
Vuonna 2013 Belmokhtarin verellä allekirjoittaneiden pataljoonan uutisoitiin yhdistyneen Mujao-islamistijärjestön kanssa ja muodostaneen Al-Murabitoun-järjestön. Maaliskuussa 2013 Tšadin armeija ilmoitti surmanneensa Belmokhtarin terroristitukikohdassa Pohjois-Malissa, mutta myöhemmin hänen uutisoitiin suunnitelleen ja toimeenpanneen itsemurhaiskuja Kidalin sotilastukikohtaa ja ranskalaista uraanikaivosta vastaan Nigerissä. Maaliskuussa 2015 Al-Murabitoun otti vastuun rakettihyökkäyksestä YK:n tukikohtaa vastaan Pohjois-Malissa, missä kuoli kolme henkilöä.
Kesäkuussa 2015 Libyan hallitus väitti Belmokhtarin saaneen surmansa Yhdysvaltojen ilmaiskussa Libyassa. Yhdysvallat myönsi iskun kohteena olleen Belmokhtarin, mutta ei vahvistanut tämän kuolleen iskussa. Ansar al-Sharia -järjestön mukaan iskussa kuoli seitsemän henkilöä, mutta Belmokhtar ei ollut heidän joukossaan.
Belmokhtarin uskotaan saavan rahoituksensa laajamittaisella salakuljetuksella, josta hän on myös saanut lempinimensä Mister Marlboro. Belmokhtar on vuonna 2007 tuomittu poissaolevana kuolemaan Algeriassa. Yhdysvallat on luvannut hänen pidätykseensä johtavista tiedoista viiden miljoonan dollarin palkkion. Jamestown Foundationin mukaan Belmokhtarilla on läheiset yhteydet alueen tuaregeihin ja hän on ottanut neljä vaimoa paikallisista tuaregi- ja arabiyhteisöistä.
Maaliskuussa 2017 neljä al-Qaidaan liitoksissa ollutta ryhmää, al-Murabitoun, Ansar Dine, Macinan vapautusrintama ja Islamilaisen Maghrebin al-Qaida liittyivät yhdeksi järjestöksi nimellä Jamaat Nusrat al-Islam wal-Muslimin eli JNIM. Mokhtar Belmokhtar kuuluu tuaregitaustaisen Iyad Ag Ghalyn ohella uuden järjestön johtoon.
Fiat Croma (2005)
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Croma sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Croma on hieman tavallista farmariautoa korkeampi, mikä tekee siitä tila-automaisen. Tavaratila on 500 litran suuruinen. Virtalukko on Saabien tavoin sijoitettu keskikonsoliin etuistuinten väliin.
Moottorivaihtoehdot olivat 1,8- (140 hv) ja 2,2-litraiset (145 hv) bensiinimoottorit sekä 1,9- (120/150 hv) ja 2,4-litraiset (200 hv) Multijet-dieselit. vasen|pienoiskuva|250x250px|Facelift-mallin Fiat Croma. Croma koki vuoden 2007 lopussa kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä muutettiin vastaamaan uutta Bravo-mallia.
Bensiinimoottorit Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla varustetuilla malleilla
Dieselmoottorit Hakasulkeissa olevat arvot automaattivaihteistolla varustetuilla malleilla
Rubiiniamatsoni
Rubiiniamatsoni (Amazona tucumana) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Argentiinan luoteisen Yungasin ja Bolivian eteläosan. Lajin holotyypin kuvaili Jean Cabanis Tucumánista 1885.
Randy Lewis
Randy Lewis (s. 15. marraskuuta 1978 Saint Andrews) on grenadalainen kolmiloikkaaja.
Hänen ennätyksensä on 17,49 m, jonka hän hyppäsi São Paulossa 22. toukokuuta 2008. Sisäradoilla hän on hypännyt 17,27 m Karlsruhessa 10. helmikuuta 2008. Pituushypyssä hänen ennätyksensä on Baton Rougessa 29. toukokuuta 2002 hypätty 797 cm.
Nike-Cajun
Nike-Cajun oli kaksivaiheinen yhdysvaltalainen luotainraketti, jollaisia laukaistiin vuosina 1956–1996 kaikkiaan 714 kappaletta. Se oli aikanaan Yhdysvaltain ja Länsi-Euroopan eniten käyttämä luotainraketti.
Raketin paino oli laukaisun alussa noin 700 kilogramma, josta 23 kilogrammaa oli hyötykuormalaitteita. Raketin työntävoima oli enimmillään 246 000 newtonia. Se nousi noin 120 kilometrin korkeuteen lentäen parhaimmillaan 6 760 kilometriä tunnissa. Raketti oli pituudeltaan 7,7 metriä ja halkaisijaltaan 42 senttimetriä. Nike-Cajunin sotilasversio oli MQR-13 BMTS-maaliraketti.
Saintlucianamatsoni
Saintlucianamatsoni (Amazona versicolor) on Saint Lucian saarella Karibianmerellä kotoperäisenä esiintyvä papukaijalaji. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Saint Luciasta vuonna 1776.
Jimmy Hart
thumb|Hart poseeramassa oikealla Jimmy Hart (1. tammikuuta 1944 Jackson, Mississippi, Yhdysvallat) on showpainimanageri ja showpainija. Hän on manageroinut monia kuuluisia painijoita, kuten Hulk Hogania, Jerry "The King" Lawleria, Ted DiBiasea, ja The Honky Tonk Mania. Hänet on valittu vuoden manageriksi 1987 ja 1994.
Piikkiön yhtenäiskoulu
Piikkiön yhtenäiskoulu on yhtenäiskoulu Kaarinan Piikkiössä. Siellä opetetaan vuosiluokkia 1–9. Koulun rehtorina toimii Anu Roos. Koulurakennuksen ensimmäinen osa on vuodelta 1957, ja rakennusta on laajennettu vuosina 1972, 1985, 2003 ja 2007.
Kouluun on luotu sääntöjen ja toimintamallien avulla turvallinen ja kannustava oppimisilmapiiri. Kiusaamista ehkäistään monin tavoin. Koululla on terveydenhoitaja ja koulupsykologi.
Sami Heinikainen
Sami Heinikainen (s. 1973 Mäntyharju) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka pelasi pitkään Superpesiksessä. Heinikainen lopetti uransa vuonna 2008 Koskenkorvan Urheilijoissa, mutta jatkoi uraansa vuonna 2010 Juha Vartiamäen loukkaannuttua. Kankaanpään Maila etsi silloin lukkaria tuuraamaan Vartiamäkeä ja Heinikainen tuli. Kankaanpään Maila nousi Superpesikseen kaudelle 2011, ja Heinikainen oli tärkeä osa joukkuetta.
Arnold Hinds
Arnold Hinds (19. maaliskuuta 1896 Iniö – 29. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, šakinpelaaja, šakkikirjailija ja tehtäväšakin teoreetikko. Omana aikanaan hän oli pätevimpiä henkilöitä lopputehtävien teorian alalla Suomessa. Hän suoritti merkittävän työn kokoamalla tiedot vuoteen 1946 mennessä julkaistuista suomalaisista lopputehtävistä. Työn tuloksena Hinds kirjoitti ja julkaisi Aarne Dunderin kanssa teoksen 111 suomalaista lopputehtävää.
Elämä ja ura
Arnold Hinds syntyi Iniön kunnassa (nykyään osa Paraisten kaupunkia). Hän valmistui ylioppilaaksi 1916. Sen jälkeen hän opiskeli laki- ja valtiotieteitä aluksi Åbo Akademissa ja sittemmin Helsingin yliopistossa, mutta jätti lopulta opinnot kesken ja suuntautui muille aloille. Hinds loi 35-vuotisen uran šakkitoimittajana. Toimittajana hän kuului mm. Suomen Shakin ja Åbo Underrättelsers Schacktidningin toimituskuntiin. Lisäksi hänellä oli oma šakkipalsta Åbo Underrättelserissä.
Toimittajan työn ohella Hinds oli merkittävä tehtäväšakin teorian asiantuntija Suomessa. Aluksi hän erikoistui lopputehtäviin. Työnsä ohessa hän keräsi huomattavan lopputehtäväkokoelman. Lopputehtävien tuntijana hänellä oli arvostettu asema myös kansainvälisellä tasolla. 1940-luvun puolivälissä hän alkoi tutustua myös mattitehtävien teoriaan. Pyrkimyksenä hänellä oli nostaa suomalaisen tehtävänlaadinnan yleistä tasoa. Hän sai muun muassa aikaan sen, että suomalaisen tehtäväterminologian nimikkeitä vakiinnutettiin käyttöön. Siihen asti alan termistö oli ollut hyvin hajanainen ja eri nimikkeiden käyttö oli vaihtelevaa.
Hinds oli mukana Suomen Tehtäväniekkojen (ST) toiminnassa mukana yhdistyksen perustamisesta (1935) lähtien. Hän istui yhdistyksen hallituksessa useita vuosia toimien muun muassa varapuheenjohtajana, sihteerinä, taloudenhoitajana ja kirjastonhoitajana. Hän ehdotti 1946, että ST alkaisi julkaista omaa pienimuotoista jäsenlehteä. Ehdotus johti tulokseen ja perustettiin jäsenlehti nimeltä Suomen Tehtäväniekka, joka vuoden 2011 alusta on ilmestynyt nimellä Tehtäväniekka.
Asiantuntemustaan lopputehtävissä Hinds pääsi hyödyntämään toimiessaan tehtävätuomarina kotimaisissa ja kansainvälisissä lopputehtäväkilpailuissa. Hänen merkittävin tuomaritehtävänsä oli Helsingin šakkiolympialaisten laadintakilpailun lopputehtäväryhmän tuomarina 1952. Tuomarina kisassa hänen ohellaan toimivat myös Visa Kivi ja Aarne Dunder. Suomen Tehtäväniekat organisoi Hindsin 50-vuotispäivän kunniaksi 1946 laadintakilpailun lopputehtäville. Kisan tuomarina toimi ansaitusti Hinds itse ja sen voitti suomalainen Julius Gunst. Sittemmin Hinds toimi Aleksis Rautasen ja Ilmari Mäkihovin ohella tuomarina ST:n vuosikilpailussa 1948–1949. Yksinään hän tuomitsi samanaikaisesti pidetyn Suomen Shakin lopputehtävien vuosikilpailun.
Hinds oli I luokan pelaaja. Hän osallistui useita kertoja Helsingin Shakkiklubin (HSK) kerhoturnauksiin. Syysturnauksessa 1928 hän jakoi II luokan ryhmässä 2. sijaa A. Winterin voittaessa. Keväällä 1930 hän oli kohonnut pelaajana jo I luokkaan ja voitti HSK:n kevätturnauksen I luokan ryhmän. HSK:n samana vuonna järjestämässä niin sanotussa Bogoljubow-turnauksessa, jonka saksalainen suurmestari Efim Bogoljubow voitti, Hinds sen sijaan jäi viimeiseksi. HSK:n syysturnauksessa 1930 hän oli 4. ja kevätturnauksessa 1931 jaetulla 3. sijalla. Hän osallistui pelaajana Helsingin ja Tallinnan väliseen kaupunkiotteluun 1930 ja 1931 voittaen pelinsä kummallakin kerralla. Sittemmin hän voitti vielä maksimituloksella HSK:n 60-vuotisjuhlan kunniaksi pidetyn yli 50-vuotiaille pelaajille järjestetyn ikämestariturnauksen 1946, jossa oli 6 osanottajaa HSK:n klubiturnauksen mestariryhmässä 1947 hän oli 3.
Pelaajana Hinds oli kiinnostunut käytännön pelin ohella myös avausteoriasta. Hän toimitti kahden vuosikymmenen ajan avausteorialle omistettua palstaa Schackvärldenissä. Sen ohella Hinds toimitti myös lehden lopputehtäväosastoa.
Šakillisista ansioistaan Hinds sai tunnustuksena ensijaossa 1947 šakin hopeisen ansiomerkin. Hinds kuoli huhtikuussa 1952 sydänhalvaukseen kotonaan Helsingissä.
Kirjallisuutta
Hinds kirjoitti Aarne Dunderin (1914–1988) kanssa teoksen 111 suomalaista lopputehtävää. Teos sisältää suomalaisia valiolopputehtäviä, jotka on julkaistu vuosina 1890–1946.
Aika
thumb|upright|Hiekka valuu [[tiimalasin kupista toiseen aina samassa ajassa maapallon pinnalla.]] pienoiskuva|Ajan suureen numeerinen arvo määritetään erilaisilla kelloilla. Oheessa on käsiajanottoon soveltuva kello. Aika on olemassaolon ja tapahtumien jatkuvaa ilmeisen peruuttamatonta etenemistä menneisyydestä tulevaisuuteen nykyhetken kautta. Aika on fysiikan perussuure, jonka yksikkö on sekunti.
Ajan yksiköt
Ajan perusyksikkö on SI-järjestelmän mukaisesti sekunti. Sen lisäyksiköitä ovat minuutti (60 sekuntia) ja tunti (60 minuuttia eli 3 600 sekuntia). Muita perusyksikön kerrannaisia ovat vuorokausi (24 tuntia) ja viikko (7 vuorokautta). Maan kiertoliikkeeseen auringon ympäri perustuva yksikkö on vuosi (noin 365,25 vuorokautta), joka jakautuu kahteentoista, kestoltaan vaihtelevaan kuukauteen.
Sekunti jaetaan edelleen pienempiin aikayksikköihin, kuten millisekunteihin (1/1000 sekuntia). Planckin aika on lyhyin mahdollinen aikayksikkö, jolla on merkitystä Einsteinin suhteellisuusteoriaan perustuvassa maailmankaikkeuden teoreettisessa mallissa. Planckin aika on noin 10−43 sekuntia.
Ajan yksiköiden historiaa
Vuosi, Kuun vaiheisiin perustuva kuukausi ja vuorokausi on tunnettu aikayksikköinä jo kauan. Muut aikayksiköt perustuvat sopimukseen. Eri kulttuureissa on ollut eri pituisia viikkoja, joiden pituus on vaihdellut viidestä kymmeneen päivään. Babylonialaiset jakoivat vuorokauden 12 osaan, mutta egyptiläiset ja kiinalaiset jakoivat 12 osaan vain päivän. Kun egyptiläiset ryhtyivät pitämään aikaa myös yöllä, heidän vuorokauteensa tuli yhteensä 24 tuntia, ja tavan ottivat käyttöön myös babylonialaiset. Tunnit olivat tuolloin vielä eripituisia päivän valoisan ajan pituudesta riippuen. Vakiomittaisiin tunteihin siirryttiin vasta 1300–1400-luvuilla. Minuutteja ja sekunteja opittiin mittaamaan kellolla 1600-luvulla. Niitä oli käytetty jo paljon aikaisemmin tähtitieteessä, mihin niiden kantaluku 60 oli otettu babylonialaisilta. Sekuntia lyhyemmistä ajoista alettiin käyttää sekunnin desimaaliosia.
Aika fysiikassa
Fysiikassa perussuure aika (, tunnus t) määritellään tapahtumien välisenä etäisyytenä aika-avaruuden neljännellä akselilla. Einsteinin erityisen suhteellisuusteorian mukaan aikaa ei voi esittää muuten kuin aika-avaruuden osana. Tapahtumien välinen etäisyys riippuu tapahtumia tarkkailevien havainnoitsijoiden suhteellisesta nopeudesta tapahtumaan nähden. Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria muutti ajan määritelmää vielä enemmän esittämällä kaareutuneen aika-avaruuden käsitteen. Eristetyssä järjestelmässä ajan kuluessa eteenpäin entropia eli haje aina kasvaa, joten hajeen kasvusta voidaan päätellä ajan suunta. Normaalisti syy-seuraussuhteen mukaisesti syy on myös aina ennen seurausta.
Ajan voi käsittää myös nopeudeksi, jolla eri ilmiöt tapahtuvat. Esimerkiksi suuressa painovoimakentässä aika kuluu suhteellisuusteorian mukaan hitaammin kuin pienessä painovoimakentässä, mikä näkyy esimerkiksi kemiallisten reaktioiden ja kellojen käynnin hidastumisena. Ihmiset eivät kuitenkaan itse huomaa ajan kulumisessa tapahtuvia muutoksia lähiympäristössään, sillä aivot ja havainnot toimivat samalla aikaan sidotulla nopeudella.
Suhteellisuusteoria tarjoaa välineet aika-avaruudessa gravitaation vaikutuspiirissä liikkuvien havainnoijien ajankulkujen selvittelyyn, se ei tarjoa yleistä aikaviitekehikkoa jossa etäisilläkin havainnoijilla voisi todeta olevan jonkun yhteisen nyt hetken.
Aika maailmankaikkeudessa
Teorian mukaan maailmankaikkeus syntyi noin 13,8 miljardia vuotta sitten. Maailmankaikkeuden oletetaan olevan suuressa mittakaavassa samankaltainen kaikkialla, homogeeninen ja isotrooppinen. Maailmankaikkeuden ajankulkua ilmentää taustasäteilyn keskimääräisen lämpötilan tai aallopituuden muutos joka ei riipu minkään havainnoijan liike- ja gravitaatiotilasta. Maailmankaikkeuden aika ei ole kulkenut tasaisena läpi koko maailmankaikkeuden iän mutta muodostaa yhtenäisen kosmisen aikareferenssin. Vastaavasti myöskään maan ajanmäärityksissä käytetyt ilmiöt, maan pyörimis- ja kiertoliikkeet auringon ympäri ja kuun kiertoliike eivät ole pysyneet aikojen saatossa vakioina.
Ajanlasku
thumb|[[Asteekit|Asteekkien kalenterikivi]]
Ajanlasku tarkoittaa pitkien ajanjaksojen määrittämistä kalentereilla.
Ihminen on jo esihistoriallisina aikoina osannut tunnistaa vuoden pisimmän ja lyhimmän päivän, ja niiden merkitsemiseksi on pystyttänyt suuria monumentteja, jotka osoittavat auringonnousun sijainnin tai auringonvalon suunnan avulla tarkan päivämäärän.
Muinaiset kansat ovat jakaneet vuoden 365 päivää eri tavoin kuukausiin. Kuukalenteri on ollut helppo ja yleinen tapa ryhmitellä päivät samanmittaisiin jaksoihin jo ennen kuin vuoden pituus tunnettiin. Kuukalenterin kuukaudet ja auringon mukaan lasketut vuodet voidaan yhdistää 19 vuoden mittaisella niin sanotulla Metonin jaksolla, jossa on lähes tasan 235 kuukautta. Muinaisessa Egyptissä vuotta jaksotti useimmille ihmisille Niilin säännöllinen tulviminen, mutta papisto kehitti myös 12 kuukauden ja 30 vuorokauden kalenterin, johon lisättiin viisi ylimääräistä juhlapäivää. Omat kalenterinsa ovat olleet esimerkiksi muslimeilla, juutalaisilla, mesoamerikkalaisilla ja kiinalaisilla. Islamilaista kuukalenteria käytetään yhä monessa islamilaisessa maassa.
Rooman hallitsija Julius Caesar laaditutti aiempaa kalenteria tarkemman juliaanisen kalenterin vuonna 46 eaa. Siitä kehitettiin vuonna 1582 vielä tarkempi gregoriaaninen kalenteri, joka on nykyisinkin laajalti käytössä.
Maailmassa käytettiin paikallisaikoja vielä gregoriaanisen kalenterin käyttöönoton jälkeenkin, sillä ennen nopeaa viestintää oman kylän aika riitti ihmisille. Kun ajan yhdenmukaistaminen alettiin 1800-luvulla vihdoin nähdä välttämättömänä, maailma jaettiin aikavyöhykkeisiin, joiden sisällä aika oli aina sama. Kesäaika otettiin useissa maissa käyttöön 1900-luvun aikana. Vuonna 1972 otettiin käyttöön virallisesti koordinoitu yleisaika (UTC), jossa otetaan huomioon myös maapallon epätasainen pyörimisliike.