cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Chloe Bennet
Elämäkerta
Chloe Wang kasvoi Chicagossa kuuden veljen rinnalla. Hänen isänsä on kotoisin Kiinasta ja työskentelee pankkialalla, äiti on amerikkalainen lääkäri. Jo nuorena hän oli innostunut esiintymisestä, otti laulutunteja ja harjoitteli improvisaatiota Second Cityn nuorisoteatterissa. High schoolin toisen luokan jälkeen hän lähti 15-vuotiaana Kiinaan tavoittelemaan poplaulajan uraa – levy-yhtiön tavoitteena oli päästä Kiinan-markkinoille kiinalaistaustaisen amerikkalaislaulajan avulla. Hän asui Shanghaissa isoäitinsä luona opiskellen mandariinikiinaa ja tanssimista.
Haluatko miljonääriksi? (videopeli)
Haluatko miljonääriksi? on Hothouse Creationsin kehittämä ja Eidos Interactiven julkaisema Haluatko miljonääriksi? -tietokilpailuun pohjautuva videopeli vuodelta 1999. Pelin suomenkielinen versio julkaistiin vuonna 2001, ja sen juontajana on Lasse Lehtinen.
Chloe Bennet
Elämäkerta
Chloe Wangin debyyttisingle ”Uh Oh” julkaistiin sekä englanniksi että kiinaksi, mutta runsaan puolentoista vuoden jälkeen hän päätti palata Kiinasta takaisin Yhdysvaltoihin. Hän teki Los Angelesissa sopimuksen näyttelijöitä välittävän CAA-agenttitoimiston kanssa ja alkoi käydä roolitustilaisuuksissa.
Alkuperäisen nimensä sijaan hän päätyi ottamaan käyttöön nimen Chloe Bennet – Bennet on hänen isänsä etunimi. Nimenvaihdon syyksi Chloe on kertonut Hollywoodin suhtautumisen aasialais-amerikkalaista kohtaan. Pian sen jälkeen hän sai ensimmäisen isomman roolinsa Nashville-televisiosarjasta.
Joulukuussa 2012 Bennet valittiin yhteen pääosista Marvelin ja ABC:n televisiosarjassa S.H.I.E.L.D. Agentit. Bennetin roolihenkilö Skye on ”haktivisti”, joka liittyy uutena tulokkaana Phil Coulsonin johtamaan S.H.I.E.L.D.-tiimiin. Skyen tausta on sarjan alussa mysteeri, kunnes toisella tuotantokaudella hänen syntymänimekseen paljastui Daisy Johnson. Sarjaa alettiin esittää Yhdysvalloissa syksyllä 2013. Bennet haki alun perin Jemma Simmonsin rooliin, johon kuitenkin valittiin Elizabeth Henstridge.
Bennet oli yhden päähahmon äänenä Powerpuff Girls -sarjan pilottijaksossa, mutta vetäytyi roolista aikataulusyiden johdosta kun pilottijakso oli tehtävä uudestaan.
Aketo vs Tunisiano
Aketo vs Tunisiano on Sniperin toinen single Du rire aux larmes -albumilta, ja se julkaistiin 19. kesäkuuta 2001.
Kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2014
Kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2014 järjestettiin 21.-24.8.2014 Venäjän Tjumenissa. Kilpailut käytiin hiihtämällä rullasuksin. Kilpailujen yhteydessä järjestettiin myös nuorten kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut.
Kilpailuohjelma
Ohjelmassa oli 5 kilpailutapahtumaa. Kilpailut eivät vaikuttaneet maailmancupiin.
Yläinen Vuohijärvi
Yläinen Vuohijärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Saalahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä mpy.
Autopolis
Autopolis on 4.673 kilometriä pitkä moottoriurheilurata Japanissa Ōitan prefektuurissa lähellä Kamitsueta. Radalla ajetaan Super GT, MFJ Superbikes, Super Formula, Super Taikyu -sarjoja.
Violet Gibson
Violet Albina Gibson (31. elokuuta 1876 Dublin, Irlanti – 2. toukokuuta 1956 Northampton, Englanti) oli irlantilais-englantilainen aatelisnainen, joka yritti vuonna 1926 murhata Italian diktaattori Benito Mussolinin ampumalla. Virallisesti murhayrityksen syyksi todettiin Gibsonin mielisairaus.
Gibsonin isä oli Irlannin englantilaistaustaiseen eliittiin kuulunut poliitikko Edward Gibson, paroni Ashbourne, joka toimi Irlannin lordikanslerina. Gibson esiteltiin 18-vuotiaana Englannin hovissa ja hän vietti nuoruutensa seurapiireissä. Hän kääntyi 26-vuotiaana katoliseksi ja oli hyvin uskonnollinen. Hän kihlautui tuntemattomaksi jääneen miehen kanssa, joka kuoli ennen häitä vuonna 1909. Gibson asui 1910-luvulla muutaman vuoden Pariisissa ja teki vapaaehtoistyötä rauhanjärjestöille. Gibsonin fyysinen ja henkinen terveys heikkeni vähitellen. Veljensä kuoltua vuonna 1922 hän koki hermoromahduksen ja alkoi käyttäytyä arvaamattomasti, hyökkäävästi ja itsetuhoisesti. Vuosina 1923–1924 hän oli puoli vuotta suljettuna mielisairaalaan, mutta hänet vapautettiin asumaan siskonsa luona. Gibson muutti vuonna 1924 Roomaan ja asettui siellä nunnaluostariin. Hän yritti helmikuussa 1925 itsemurhaa ampumalla itseään rintaan, mutta jäi henkiin. Omien sanojensa mukaan hän halusi ”kuolla Jumalan kunniaksi”.
Gibson yritti surmata Mussolinin 7. huhtikuuta 1926 Rooman Palazzo dei Conservatorin luona. Mussolinin kävellessä väkijoukon halki Gibson ampui tätä kohti, mutta Mussolinin liikahdettua viime hetkellä luoti ainoastaan pyyhkäisi tämän nenää. Gibsonin yrittäessä toista laukausta ase jumittui. Mussolini ei haavoittunut vakavasti. Gibson vangittiin välittömästi. Kuulusteluissa hän kieltäytyi aluksi paljastamasta motiiviaan. Italian poliisi epäili taustalla olevan salaliitto ja Gibsonin ainoastaan teeskentelevän uskovaista hullua, mutta tutkimukset eivät johtaneet mihinkään. Myöhemmin Gibson tunnusti yrittäneensä salamurhaa herttua Giovanni Antonio Colonna di Cesaròn pyynnöstä, mutta tunnustusta ei uskottu. Lääkärit totesivat lopulta Gibsonin kroonisesti vainoharhaiseksi, ja toukokuussa 1927 hänet julistettiin suljetussa oikeudenkäynnissä syyntakeettomaksi ja luovutettiin Englantiin sukunsa huostaan sillä ehdolla, että hänet suljettaisiin mielisairaalaan. Tämän on arveltu olleen myös korkeiden tahojen toivoma lopputulos.
Gibsonista on tehty Irlannissa vuonna 2020 elämäkertaelokuva Violet Gibson.
Fredrik von Knorring
Fredrik von Knorring (13. helmikuuta 1824 – 1896) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Von Knorringin isä oli majuri Gustaf Adolf von Knorring ja puoliso vuodesta 1855 Olga Svaritskaja-Svarik. Kenraalimajuri Nikolai von Knorring oli hänen veljensä. Fredrik von Knorring otettiin tykkimieheksi 18. tykistöprikaatiin vuonna 1843, ylennettiin junkkariksi samana vuonna ja siirrettiin vänrikkinä 19. tykistöprikaatiin vuonna 1846. Von Knorring osallistui sotaan kaukasialaisia vuoristoheimoja vastaan 1848–1859. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1849, luutnantiksi 1852 ja alikapteeniksi 1857. Von Knorring siirrettiin 21. tykistöprikaatin reservipatteriin vuonna 1859 ja ylennettiin samana vuonna kapteeniksi. Vuonna 1861 hänet komennettiin Kaukasian linnoitustykistöön ja vuonna 1863 määrättiin 21. tykistöprikaatin reservipatterin päälliköksi. 40. tykistöprikaatin kevyen patterin päällikkö hänestä tuli 1864, everstiluutnantiksi hänet ylennettiin samana vuonna. Von Knorring erosi sotapalveluksesta 1867, mutta palasi palvelukseen 1869, jolloin hänet määrättiin H.K.K. Suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitšin jalkaväkirykmenttiin. Everstiksi 1881 ylennettynä hänet nimitettiin Jekaterinodarin sotilaspiirin käskynhaltijaksi Kaukasiaan, eron tehtävästä hän sai 1885 ja eron sotapalveluksesta kenraalimajurina lokakuussa 1887. Von Knorringille myönnettiin Jekaterinodarin alueen kunniarauhantuomarin arvonimi tammikuussa 1888.
HMS Ocean (R68)
HMS Ocean (viirinumero R68) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Colossus-luokan lentotukialus, mutta aiemmin valmistuneista sisaraluksistaan poiketen se ei ollut palveluskelpoinen ennen toisen maailmansodan päättymistä. Australian hallitus esitti maaliskuussa 1944 ostavansa kevyen lentotukialuksen, jona esitettiin Oceania. Esitys hylättiin varhain kesäkuussa 1945 ja alus otettiin palvelukseen kuninkaallisessa laivastossa.
Erik Brownin Oceanille lentämä de Havilland Vampire oli ensimmäinen lentotukialukselta laskeutunut ja noussut suihkukone 3. joulukuuta 1945.
Valmistus
pienoiskuva|vasen|upright|Alus varustettavana Glasgow'ssa Lähes valmiin aluksen ensimmäinen päällikkö Caspar John otti aluksensa vastaan toukokuussa 1945. Alus otettiin palvelukseen muutamaa viikkoa myöhemmin lauantaina 30. kesäkuuta, jolloin sillä oli ainoastaan etukomennuskunta. Aluksen miehistön pääosa 58 upseeria ja 346 miestä saapuivat junalla Chathamista vielä samana päivänä. Vaikeasta miehistötilanteesta johtuen aluksen miehistö oli supistettu minimiin. Seuraavina päivinä aluksen miehistöä täydennettiin mahdollisuuksien mukaan.
Palvelus 1945 - 1948
Aluksella pidettiin telakan työntekijöille sunnuntaina 1. heinäkuuta avoimien ovien päivät. Se irrotti ensimmäisen kerran köytensä laiturista 4. heinäkuuta, jolloin alus lähti neljän hinaajan avustamana Linthousesta King George V:n telakalle odottamaan seuraavan päivän nousuvettä. Seuraavana aamuna köydet irrotettiin, minkä jälkeen alus neljän hinaajan avustamana purjehti alavirtaan. Paria tuntia myöhemmin alus kiinnittyi Amiraliteetin kelluvaan telakkaan Helensburghissa, missä aluksen vedenalaiset osat puhdistettiin ja maalattiin.
Alus poistui 16. heinäkuuta telakalta ankkuroituen Greenockin edustalle. Se aloitti 19. heinäkuuta koeajot palaten illalla Greenockin edustalle ankkuriin. Seuraavina päivinä alukselle nostettiin kaksi Fairey Fireflytä sekä kaksi Grumman F6F Hellcatiä, jotta lentokoneiden käsittelykoulutus saatiin käyntiin. Alus pysyi kuitenkin ankkurissa 1. elokuuta saakka, jolloin se lähti merelle kolmen tunnin nopeuskokeisiin. Se teki maksiminopeuskokeen 5. elokuuta Arranin mitatulla merimaililla, jolloin sen nopeudeksi saatiin 25,78 solmua.
pienoiskuva|Alus ankkurissa merellä 1945. Lentotoiminnan testaus Oceanilla aloitettiin 7. elokuuta ja aluksella suoritettiin lentotoimintaharjoitus ensimmäisen kerran vielä samana päivänä. Alukselle laskeutui ensimmäisenä koneena Fairey Barracuda, joka myös nousi kannelta katapultin avustamana. Aluksella aloitettiin konetyyppien testaukset 11. elokuuta, jolloin eri konetyypit laskeutuivat kannelle ja nousivat siltä. Alus vietti sunnuntain 12. elokuuta ankkurissa Greenockin edustalla, jolloin sen varastojen täydentäminen aloitettiin. Se lähti 14. elokuuta Clydestä etelään Mersey-joen suuhun, jonne se ankkuroitui seuraavana päivänä.
Scleria laxa
Scleria laxa on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon, kovioiden (Scleria) sukuun kuuluva yksivuotinen kasvilaji.
HMS Ocean (R68)
Palvelus 1945 - 1948
Alus kiinnittyi 17. elokuuta Bootle's Gladstone Dockin pohjoisseinälle, jossa alukselle asennettiin pääturbiiniin uusi roottori sekä viimeisimmät tutkajärjestelmät marraskuun ensimmäiseen viikkoon mennessä. Töiden lähestyessä loppuaan 2. marraskuuta alukselle nousi merijalkaväenosasto ja laivaston piispa siunasi kaksi päivää myöhemmin aluksen kappelin. Alus palasi palvelukseen 6. marraskuuta, kun 158 miestä oli saapunut täydennyksenä. Aluksen miehistö oli täydennyksen jälkeen ensimmäisen kerran täysi.
Scleria laxa
Scleria laxa -lajin lehdet ovat tasasoukkia ja 1–3 mm leveitä. Sen kukinto kattaa yleensä ison osan kasvin korkeudesta. Kukinto on kapea sekä hyvin harsu ja koostuu kolmesta toisistaan erillisestä, röyhymäisestä osakukinnosta. Ylin osakukinto on noin 1–2 cm pitkä, eikä se ole alempia osakukintoja suurempi.
HMS Ocean (R68)
Palvelus 1945 - 1948
Alus lähti 16. marraskuuta Gladstone Dockilta pitkin Mersey-jokea aloittaen matkansa pohjoiseen Clydenlahteen ja illalla alus ankkuroitui Greenockin edustalle. Aluksen kansimiehistön ja 892 laivueen Barracuda ja Hellcat lentäjien kahdeksan päivän koulutus alkoi 21. marraskuuta. Alus oli ensimmäiset viisi päivää Clydenlahdella saattajanaan hävittäjä HMS Anthony ja ankkuroitui iltaisin Brodickinlahteen. Tuolloin alukselta nousi myös viimeisen kerran Fairey Swordfish. Alus lähti 26. marraskuuta Irlannin merta etelään lentokoulutuksen jatkuessa. Seuraavana päivänä alus ankkuroitui Land's Endin edustalle ja kymmenen 892 laivueen Hellcatia siirrettiin maihin. Tuolloin tapahtui ensimmäinen kuolemaan johtanut onnettomuus aluksella yhden lentokoneen tuhoutuessa ja kansimiehistöön kuuluneen CPO J. H. Bayntonin saadessa surmansa.
Scleria laxa
Scleria laxa -lajia tavataan ainakin Aasiassa Filippiineillä ja Malesiassa sekä Australiassa ja Uuden-Guinean saarella.
HMS Ocean (R68)
Palvelus 1945 - 1948
Seuraavana päivänä alus jatkoi matkaansa pitkin Kanaalia ja Start Pointin edustalla alus ohitti taistelulaiva HMS Rodneyn. Koelentojen päätyttyä onnistuneesti alus ankkuroitui 29. marraskuuta Spitheadiin, minkä jälkeen aluksen miehistö sai lomaa.
pienoiskuva|de Havilland Vampire laskeutuu alukselle joulukuussa 1945. Alukselle nousi vieraita kuten de Havilland Aircraft Companyn pääsuunnittelija, hallituksen ministereitä ja laivaston lentolaitteista vastannut amiraali Sir Denis Boyd, joiden saavuttua alus nosti ankkurin maanantaina 3. joulukuuta kello 09.00 aloittaen matkan Kanaalissa. Kello 10.05 alus aloitti valmistautui lentokoneiden vastaanottoon. Tuntia myöhemmin RNAS Fordista nousi de Havilland Vampiren prototyyppi ohjaajanaan Eric M. Brown, joka laskeutui Oceanille kello 11.27. Laskeutuminen oli maailman ensimmäinen suihkukoneella tehty laskeutuminen lentotukialukselle.
Seuraavana päivänä Brown teki vielä joitakin nousuja ja laskeutumisia lentotukialukselle. Koelennot saatiin päätökseen iltapäivällä 6. joulukuuta, jolloin Brown lensi takaisin maatukikohtaan. Ocean jatkoi lentotoimintaharjoituksia aina 12. joulukuuta saakka, jolloin se ankkuroitui Greenockiin. Alus vastaanotti 892 laivueen Hellcatit miehistöineen ja varusteineen.
Alus lähti 15. joulukuuta Gibraltarille, jonne se saapui viikkoa myöhemmin. Joulujuhlien jälkeen alus lähti 27. joulukuuta uudelleen merelle lentotoimintaharjoitukseen läntiselle Välimerelle. Se palasi Gibraltarille kaksi päivää myöhemmin ja lähti uuden vuoden aattona Maltalle saattajanaan HMS Maywell. Alus saapui Vallettaan 4. tammikuuta 1946 ollen satamassa viikonlopun palaten merelle 7. tammikuuta.
Alus palasi 18. tammikuuta Maltalle, missä se siirrettiin telakalle, missä se oli 18 päivää. Alus palasi 5. helmikuuta merelle lentotoimintaharjoituksiin ja torpedokoulutukseen saattajanaan hävittäjät HMS Childers ja HMS Cheviot. Kuukauden lopulla alus osallistui yötoimintaharjoitukseen HMS Siriuksen, Maywellin, HMS Peacockin ja HMS Wigtown Bayn kanssa, kunnes se palasi Vallettaan 22. helmikuuta. Alus lähti 25. helmikuuta Maywellin saattamana Aleksandriaan.
Egyptissä alkoi 21. helmikuuta mellakat brittejä vastaan, jolloin hyökättiin brittien hallinnoimiin tiloihin. Kasr-el-Nibin kasarmit joutuivat piiritetyiksi, minkä purkamisen yhteydessä 140 poliisia loukkaantui. Vaikka Britannian hallitus aloitti neuvottelut brittijoukkojen vetämiseksi Egyptistä, tilanne ei rauhoittunut. Ocean saattajineen saapui Aleksandriaan helmikuun viimeisenä päivänä. Neljä päivää myöhemmin mellakat jatkuivat, jolloin kaksi brittipoliisia sai surmansa.
Tilanteen rauhoituttua alukset poistuivat 6. maaliskuuta Aleksandriasta Kyprokselle, missä ne harjoittelivat HMS Chapletin, HMS Charityn, HMS Chequersin, HMS Chevronin ja Childersin kanssa. Kaksi päivää myöhemmin Ocean ankkuroitui Limassoliin korjatakseen moottoreissa havaittua vikaa. Alus lähti viisi päivää myöhemmin Sudanlahdelle harjoittelemaan.
Alus palasi 15. maaliskuuta Vallettaan, mistä se harjoitteli maaliskuun lopun Maltan lähivesillä. Alus lähti 2. huhtikuuta Maltalta Gibraltarille, mistä matka jatkui 8. huhtikuuta. Tulli tarkasti aluksen 13. huhtikuuta, minkä jälkeen se saapui 16. huhtikuuta Rosythiin. Aluksen miehistö lähti lomille ennen aluksen siirtoa telakalle 26. huhtikuuta.
Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta ja lähti 17. toukokuuta Irlannin merelle, mistä se jatkoi Spitheadiin. Kuukauden lopun 805. laivueen Seafiret ja 816. laivueen Fireflyt harjoittelivat lentotukialuksella toimimista. Alus saapui 29. kesäkuuta Portsmouthiin, mistä se teki 7. heinäkuuta vierailun Glashow'hun. Aluksen varastot täydennettiin, minkä jälkeen se lähti 10. heinäkuuta HMS Fencerin ja HMS Raiderin saattamina Välimerelle.
Alukset saapuivat 16. heinäkuuta Gibraltarille, missä ne kohtasivat Britteinsaarille palaavan HMS Colossuksen. Osasto jatkoi 1. elokuuta Maltalle, missä ne kohtasivat Britteinsaarille palaavan HMS Vengeancen. Maltalla vietetyn harjoitusjakson jälkeen alus lähti 26. elokuuta Libyan rannikolle ja 30. elokuuta kolmen päivän laivastovierailulle Tripoliin. Syyskuussa harjoittelu Maltalla jatkui, kunnes 21. syyskuuta alus ankkuroitui Argolikoksenlahdelle Nauplionin edustalle regattaa varten. Alus teki regatan päätyttyä nelipäiväisen vierailun Rhodokselle ja yhdeksän päivän vierailun Famagustaan.
Alus lähti 14. lokakuuta Famagustasta Kreikkaan Jithiaan, mistä se jatkoi 21. lokakuuta Korfulle merisotaharjoitukseen. Seuraavana päivänä HMS Saumarez ajoi miinaan, jolloin 29 merimiestä sai surmansa ja seitsemän haavoittui pahoin. Vaurioitunutta hävittäjää hinannut HMS Volage osui myös miinaan, joka surmasi yhden upseerin ja kuusi merimiestä. Ocean lähetti moottoriveneensä avustamaan pelastustöissä. Aluksen sairastuvalle toimitetuista loukkaantuneista kaksi kuoli vammoihinsa. Seuraavana iltana saatiin Saumarezin tulipalot sammutettua. Surmansa saaneet haudattiin 24. lokakuuta Korfun hautausmaahan.
Alus lähti 25. lokakuuta Korfulta Argostoliin, jonne se saapui seuraavana aamuna. Argostolissa alus kohtasi Välimeren laivaston muut alukset. Se lähti 5. marraskuuta tiedustelumatkalle Korfun kanavalle ja Albanian rannikolle, missä miinanraivaus oli käynnissä. Raivaus päättyi 14. marraskuuta, jolloin Ocean palasi Maltalle. Seuraavana päivänä alus siirtyi Parlatorio laituriin kolmipäiväiseen huoltoon.
Aluksen päällikkö John luovutti lauantaina 16. marraskuuta tehtävänsä A. W. Clarkelle. Lentotukialus siirrettiin 20. marraskuuta telakalle, mistä se palasi kaksi viikkoa myöhemmin Parlatorio laituriin. Alus lähti 27. joulukuuta lentotoimintaharjoitteluun Maltan edustalle. Uuden vuoden aaton se oli Marsaxlokk Bayssä ankkurissa, mutta seuraavana päivänä lentotoimintaharjoituksissa palaten satamaan 4. tammikuuta 1947. Aluksella jatkettiin lentotoimintaharjoituksia päivittäin, kunnes se palasi 23. tammikuuta ankkuripaikalleen Marsaxlokk Bayhin.
Ankkuroinnin jälkeen alukselle nousi vara-amiraali Sir Cecil Harcourt, joka nosti lippunsa aluksella. Seuraavana päivänä alus palasi Valettan satamaan, missä miehistölle järjestettiin neljän vuorokauden lepojakso. Alus lähti Port Saidiin, jonne se saapui 31. tammikuuta. Alus oli satamassa kuusi päivää, jolloin miehistö sai vapaata. Se lähti 6. helmikuuta Suezin kanavaan. Alus kääntyi Ismailiassa, missä se kohtasi Italian laivaston taistelulaivan Vittorio Veneton ja sitä saattaneen hävittäjä Veliten. Osasto palasi Port Saidiin., mistä matka jatkui Sisiliaan. Ocean palasi Maltalle, missä miehistö harjoitteli lentotoimintaa. Alus lähti 17. helmikuuta laivastovierailulle Touloniin, Livornoon ja Rapalloon. Se oli kuusi päivää kussakin satamassa ja lähti 11. maaliskuuta paluumatkalle Maltalle.
Maaliskuun lopun alus oli Välimeren laivaston mukana Maltalla ja sen lähivesillä. Kuukauden viimeisenä päivänä se kiinnittyi Suuren Sataman Boiler Wharfiin kahden kuukauden huoltoa varten, jona aikana se oli kolme viikkoa kuivatelakalla. Alus vapautui 23. toukokuuta telakalta, mistä se hinattiin takaisin laituripaikalle viimeisteltäväksi. Alus palautettiin palvelukseen 5. kesäkuuta, minkä jälkeen se jatkoi laivaston mukana Maltalla.
Alus lähti 17. heinäkuuta voimakkaan laivasto-osaston mukana seitsemän päivän laivastovierailulle Istanbuliin. Osasto saapui 21. heinäkuuta Dardanelleille, jossa kohdattiin Turkin laivaston lippulaiva taistelulaiva TCG Yavuz. Osasto läpäisi Bosporinsalmen ja kiinnittyi laituriin. Osasto lähti 26. heinäkuuta Istanbulista Rhodokselle, jossa yleisöllä oli 31. heinäkuta mahdollisuus tutustua alukseen. Seuraavana päivänä alus lähti Rhodokselta Naupliaan, jossa se kohtasi loppuosan laivastosta. Alus siirtyi 4. elokuuta Kyproksen vesille sotaharjoitukseen, mistä se palasi 22. elokuuta Maltalle ja kiinnittyi 26. elokuuta laituriin.
Syyskuun ja lokakuun kolme ensimmäistä viikkoa alus oli Maltalla, minä aikana se osallistui 20.-21. syyskuuta merihätään joutuneen jahdin kolmihenkisen miehistön etsintään. Alus lähti 23. lokakuuta Verulamin saattamana Palestiinan rannikolle estämään laittomia siirtolaisia kuljettavien alusten pääsyn alueelle. Alus saapui 27. lokakuuta saattajineen Haifan edustalle, mistä se valvoi lentokoneineen aluetta.
Alus lähti 1. marraskuuta kahden vuorokauden vierailulle Beirutiin, jossa Beirutin kaupunginjohtaja vieraili 4. marraskuuta aluksella. Aluksen miehistö sai myös vapaata vieraillakseen kaupungissa. Seuraavana päivänä alus lähti paluumatkalle Palestiinan rannikolle, mistä se aloitti 8. marraskuuta paluumatkan Maltalle. Alukset saapuivat 12. marraskuuta Maltalle, missä se siirrettiin 20. marraskuuta kuudeksi viikoksi huollettavaksi kuivatelakalle No4.
pienoiskuva|Ocean Maltan aluevesillä vuonna 1948. Alus vapautui 5. tammikuuta 1948 telakalta. Tammikuun aluksen miehistö harjoitteli Maltan lähivesillä. Välimeren laivaston komentaja seurasi 3. helmikuuta aluksella miehistön toimintaa. Seuraavana päivänä alus palasi satamaan, missä miehistö sai 12 vuorokauden vapaan.
Alus lähti 16. helmikuuta satamasta ja kohtasi HMS Triumphin sekä saattajat HMS Cardigan Bayn, HMS Bigbury Bayn, HMS Widemouth Bayn, HMS Magpien, HMS Pelicanin, HMS Troubridgen, HMS Statesmanin, HMS Solentin, HMS Templarin ja HMS Verulamin''. Alukset tekivät erilaisia yöharjoituksia matkalla Ranskan Välimeren satamiin. Ocean teki ensimmäisen vierailunsa Algeriin, kun se viipyi satamassa kuusi vuorokautta. Samalla muut alukset vierailivat lukuisissa muissa Välimeren satamissa. Alus saapui 2. maaliskuuta St. Tropeziin Solentin, Statesmanin ja Templarin saattamana viideksi vuorokaudeksi. Ranskasta alus suuntasi Genovaan, missä se oli viisi vuorokautta. Satamasta lähdettyään aluksen miehistö harjoitteli lentotoimintaa Maltan rannikolla, minkä jälkeen se palasi Grand Harbouriin 18. maaliskuuta.
Huhtikuun aluksen miehistö harjoitteli Marsaxlokk Bayssä, kunnes alus palasi 29. huhtikuuta Grand Harbouriin. W. R. C. Leggatt vastaanotti 6. toukokuuta kello 12 aluksen päällikkyyden. Seuraavana päivänä Välimeren laivaston ilmakomentaja vara-amiraali Sir Thomas Troubridge nosti lippunsa aluksella. Alus lähti tuntia myöhemmin Palestiinaan saattajinaan HMS Cheviot, HMS Childers ja HMS Euryalus. Osaston tehtävänä oli avustaa Palestiinan mandaatista luopumiseen liittyvissä tehtävissä sekä evakuoida alueella olevat joukot. Osasto saapui 10. toukokuuta Palestiinan rannikolle Haifan edustalle. Seuraavien päivien aikana evakuointi saatiin päätökseen ja alus lähti 13. toukokuuta Jaffan edustalle. Kun brittijoukot poistuivat Tiberiuksesta, Jaffasta ja Beisonista siionistien taistelujoutot miehittivät alueet vangiten arabiväestöä. Menachem Beginin johtama Irgun Svai Leumi teloitti 9. huhtikuuta Deir Yassinissa 300 arabimiestä, naista ja lasta.
Alus siirrettiin neljäksi viikoksi Parlatorio telakalle, jona aikana se oli kymmenen päivää kuivatelakalla. Alus lähti 18. kesäkuuta Maltalta Gibraltarille, mistä se jatkoi matkaansa 23. kesäkuuta. Alus ohitti 28. kesäkuuta HMS Queen Elizabethin, jota oltiin hinaamassa romutettavaksi. Alus ankkuroitui Greenockiin ja siirrettiin Glasgowin King George V Dockiin, jolloin aluksen miehistö ja lentohenkilöstö nousivat maihin. Seuraavana päivänä alus lähti Arraniin ja edelleen Devonportiin, jonne se saapui 1. heinäkuuta. Alus poistettiin palveluksesta.
Palvelus 1948 - 1952
Heinäkuun lopulla 1948 Ocean siirrettiin Devonportin telakalle huoltoon, mistä se vapautui 12. elokuuta aloittaen matkan Portsmouthiin. Alus oli viikonlopun ankkurissa ennen kuin lähti maanantaina 16. elokuuta Bangorinlahdelle, missä se vastaanotti uudet lentolaivueet 812 ja 804 NAS.
Palvelus 1952 - 1957
B. E. W. Logan vastaanotti aluksen päällikkyyden 4. joulukuuta 1952. Seuraavien päivien kuluessa aluksella vastaanotettiin 807 ja 810 NAS. Alus lähti 9. joulukuuta Marsaxlokkin lahdelle, missä lentolaivueet siirretiin maihin koulutettavaksi. Koulutus keskeytyi 11 vuorokauden joululoman ajaksi, mutta se jatkui 29. joulukuuta. Alus saapui 31. joulukuuta Vallettan satamaan, missä se osallistui uudenvuoden juhlintaan. Alus lähti 1. tammikuuta 1953 Valettasta Kreetalle, missä miehistön koulutus jatkui. Alus oli 3.-16. tammikuuta Sudanlahdella, kun lentolaivueet harjoittelivat 42 Commandon kanssa. Aluksella tapahtui 14. tammikuuta kello 12.58 lento-onnettomuus, jossa sai surmansa luutnantti B. Hicks. Alus palasi 17. tammikuuta Valettaan, missä se siirrettiin 19. maaliskuuta telakalle. Kahdeksan päivää myöhemmin alus oli jälleen merellä. Alus lähti 9. huhtikuuta HMS Magpien kanssa jatkamaan lentomiehistöjen koulutusta.
Alus lähti 16. huhtikuuta Maltalta Saseboon HMS St. Kittsin saattamana. St. Kitts jätti lentotukialuksen Port Saidissa aloittaen paluumatkan Maltalle. Ocean läpäisi 19. huhtikuuta Suezin kanavan ja saapui 22. huhtikuuta Adeniin sekä 28. huhtikuuta Trincomaleehen, mistä matka jatkui Singaporeen. Alus jatkoi 7. toukokuuta matkaansa Hongkongiin, jonne saavuttiin 11. toukokuuta. Alus oli laiturissa kolme päivää ja lähti 14. toukokuuta Saseboon, jonne se saapui 17. toukokuuta.
pienoiskuva|RFA Wave Sovereign, HMCS Nootka ja HMS Ocea Korean rannikolla vuonna 1952 Omin koneine aluksen viimeinen matka alkoi 2. joulukuuta, kun se lähti helikopterilentäjien kouluttamiseksi Portsmouthista Isle of Wightiin. Alus palasi Devonportiin. Alus ankkuroitui 4. joulukuuta Cowsandinlahteen ja seuraavana päivänä aluksella nostettiin palveluksesta poistamisviiri, minkä nostettuaan alus purjehti hiilestyslaituriin viimeisen kerran.
Nikolai Johan Ferdinand Knorring
Nikolai Johan Ferdinand Knorring (7. elokuuta 1836 Pietari – 13. maaliskuuta 1905 Nizza) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Knorringin vanhemmat olivat heraldikko Johan Gustaf Knorring ja Friederike Louise Fehrmann ja puoliso vuodesta 1871 Eudokia Gerasimovna Nikiforova. Kenraalimajuri Gustaf Christian Knorring oli hänen veljensä. Nikolai Johan Ferdinand Knorring valmistui aliupseeriksi 2. Pietarin sotaopistosta ja määrättiin henkivartioväen Jekaterinoslavlin krenatöörirykmenttiin 1854. Hänet ylennettiin vänrikiksi 1856, aliluutnantiksi 1863 ja luutnantiksi 1864, jolloin hän myös tuli palvelukseen Henkivartioväen suomenmaalaiseen rykmenttiin. Knorring ylennettiin alikapteeniksi 1870 ja kapteeniksi 1876. Turkin sodan alettua Knorring komennettiin Bulgarian hallituksen palvelukseen 1877 ja ylennettiin 1878 everstiksi. Hän palasi takaisin rykmenttiinsä 1879. Sieltä Knorring siirrettiin 1886 Henkivartioväen Paavalin rykmenttiin ja edelleen 118. Suiskin jalkaväkirykmentin komentajaksi 1888. Hän sai eron sotapalveluksesta kenraalimajurina elokuussa 1894.
Gustaf Christian Knorring
Gustaf Christian Knorring (9. maaliskuuta 1831 Pietari – 16. helmikuuta 1895) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Kadiolon piiri
thumb|200px|Kadiolon piiri Malin kartalla. Kadiolon piiri on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 5 375 neliökilometriä. Asukkaita on 239 700 henkeä.
Kadiolon piiri rajoittuu idässä Burkina Fasoon, etelässä Norsunluurannikkoon sekä lännessä Sikasson alueen Kolondiéban ja pohjoisessa Sikasson piireihin.
Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Diou, Dioumaténé, Fourou, Kadiolo, Kaï, Loulouni, Misséni, Nimbougou ja Zégoua. Hallinnollinen keskus on Kadiolo.
Angola kesäolympialaisissa 2016
Angola osallistui vuoden 2016 kesäolympialaisiin, jotka järjestettiin Brasiliassa. Maata edusti 26 urheilijaa seitsemässä eri lajissa. Maan lipunkantajana päättäjäisissä toimi käsipalloilija Cristina Direito Branco.
Käsipallo
Angolan naisten käsipallojoukkue pääsi olympialaisiin voittamalla vuonna 2015 Afrikan karsinnat Luandassa. Angola selvisi Ryhmä A:sta neljännesvälieriin sijoittumalla lohkossaan neljänneksi.
Judo
Angola sai yhden keskisarjassa ottelevan naisjudokan olympialaisiin. Antonia Moreira hävisi toisessa ottelussa Saksan Laura Vargas Kochille.
Soutu
Angola sai lähettää soutukilpailuihin yhden veneen miesten kevyeen pariairokaksikkoon. Parissa soutivat Andre Matias ja Jean-Luc Rasamoelina.
Purjehdus
Angola sai lähettää kisojen purjehduskilpailuihin kaksi venekuntaa. Manuel Lelo sijoittui viimeiseksi miesten Laserissa ja pari Paixão Afonso / Matias Montinho viimeiseksi miesten 470:ssä.
Uinti
Angolalla oli kaksi edustajaa kisojen uintikilpailuissa.
Shakin maailmanmestaruus
Kahdet maailmanmestarit 1993–2006
Vuonna 1993 FIDE:n ohelle syntyi kilpaileva shakkiliitto PCA, joka tunnusti omat mestarinsa. PCA:n perustajat olivat FIDE:n hallitseva maailmanmestari Garri Kasparov ja häntä vastaan FIDE:n maailmanmestaruusloppuotteluun selvinnyt Nigel Short. Näin FIDE:n maailmanmestaruusloppuotteluksi aiotusta vuoden 1993 ottelusta tulikin PCA:n maailmanmestaruusloppuottelu. PCA liittona ja nimenä jäi unohduksiin kahden maailmanmestaruusottelun jälkeen, kun sponsori Intel lopetti liiton tukemisen 1996. Kasparovin taistelu FIDE:n ylivaltaa vastaan jatkui jälleen uudessa shakkiliittossa WCC:ssä (The World Chess Council) 1998. Joskus PCA:n tai WCC:n mestareita nimitetään "klassisiksi" maailmanmestareiksi tai klassisen seuraannon maailmanmestareiksi. Tällä viitataan siihen, että maailmanmestaruus on jatkuvasti vain yhdellä henkilöllä kerrallaan (kontinuiteetti persoonassa). Siksi on voitettava edeltävä mestari tullakseen uudeksi maailmanmestariksi.
Mestari Kasparovin ja ykköshaastaja Shortin ollessa poissa FIDE järjesti 1993 oman maailmanmestaruusloppuottelunsa kakkoshaastaja Jan Timmanin ja kolmos–neloshaastaja Karpovin kesken. Tästä tuli ikään kuin varjomaailmanmestaruusottelu, kun parhaat pelaajat olivat poissa.
Kaksi kilpailevaa liittoa vähensi sponsorien mielenkiintoa, ja molemmat liitot ajautuivat talousvaikeuksiin. PCA-liitolla (WCC) oli klassisen seuraannon maailmanmestari, mutta FIDE:llä oli muut perinteet. Koska karsintojen, turnauksien ja palkintorahojen järjestäminen oli kallista, FIDE muutti radikaalisti maailmanmestaruuspelitapaansa 1999 liittonsa hallitsevan mestarin Karpovin vastustuksesta huolimatta. Vanhaa mestaria ei tarvinnut enää haastaa, vaan hän oli yhtenä pelaajana mukana pudotuspelien (knock out) tapaan pelatussa maailmanmestaruusturnauksessa. Tosin etuoikeutena vanhan mestarin ei tarvinnut pelata alkukierroksilla. Lisäksi otteluiden määrää vähennettiin ja pelattiin pikapelejä. Tämän seurauksena FIDE:n mestarit vaihtuivat aina uuteen jokaisessa uuden menetelmän mukaisessa turnauksessa (1999, 2000, 2002, 2004 ja 2005).
Koska myös WCC oli talousvaikeksissa, sillä ei ollut varaa järjestää edeltäjänsä PCA:n (1993, 1995) tapaisia haastajakandidaattiturnauksia (jotka oli kopioitu perinteiseltä FIDE:ltä). PCA–WCC-maailmanmestari Kasparov päätti itse valita itselleen maailmanmestaruusloppuotteluvastustajan. Vastustajaksi tuli Vladimir Kramnik, joka yllättäen löikin Kasparovin vuonna 2000 ilman että Kasparov voitti peliäkään. Kasparov katsoi, että hänellä oli perinteinen oikeus revanssiotteluun. Kramnik ei koskaan suostunut tähän ja nyttemmin Kasparov on jo lopettanut kilpashakkiuransa. Kuitenkin monissa turnauksissa vuonna 2001, joissa sekä Kasparov että Kramnik olivat mukana, Kasparov osoitti, että hän oli yhä edelleen maailman ykköspelaaja.
PCA / WCC -maailmanmestarit 1993–2006
Mestaruusloppuottelut:
Shakkiliittojen yhteinen mestaruusottelu 2006
FIDE ja WCC ja heidän maailmanmestarinsa pitivät kiistattoman maailmanmestaruusottelun Venäjän Kalmukian tasavallan pääkaupungissa, Elistassa, 21. syyskuuta – 13. lokakuuta 2006. Mestaruuden vei Vladimir Kramnik, joka voitti Veselin Topalovin.
MM-turnaus 2007 ja sen jälkeiset ottelut
Vuonna 2007 maailmanmestaruus ratkaistiin perinteisen ottelun sijasta Méxicon MM-turnauksessa, jonka voitti Viswanathan Anand. Kramnik otti osaa turnaukseen, sijoittuen toiseksi, mutta tietäen hänellä olevan oikeus yhdentymisjärjestelyjen seurauksena päästä pelaamaan suoraan tulevaa maailmanmestaria vastaan loppuottelussa seuraavana vuonna. 2008 Bonnissa pelatussa ottelussa Anand uusi mestaruutensa ja puolusti sitä menestyksellä Sofiassa 2010 Topalovia vastaan ja Moskovassa 2012 israelilaista Boris Gelfandia vastaan. Anand menetti tittelinsä Magnus Carlsenille marraskuussa 2013 Chennain MM-ottelussa.
Mestaruusloppuottelut:
Kalliojärvi (Jyväskylä, Karakulma)
Kalliojärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Karakulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Iskelmäprinssi
Iskelmäprinssi on suomalainen musiikkikomedia vuodelta 1991. Elokuvan ohjasi Juha Tapaninen. Se ajoittuu 1960-luvun alkuun. Lavatanssien, iskelmälaulukilpailujen ja rallien lomassa seurataan neljän nuoren haaveita ja rakastumisia. Elokuvassa näyttelee useita niin sanottujen alkuperäisten iskelmäelokuvien tähtiä, kuten Pirkko Mannola ja Onni Gideon. Cameorooleissa nähdään muun muassa Umberto Marcato ja Paul Anka.
Kalliojärvi (Jyväskylä, Karakulma)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Iskelmäprinssi
Iskelmäprinssi on osin mustavalkoinen ja siinä on myös autenttista kuvamateriaalia 1950- ja 1960-luvuilta. Lehdistöesitteen mukaan ”Iskelmäprinssi on 1960-luvun alun iskelmäelokuvien ja musiikkivideoitten remix.” Elokuvassa on yksikanavainen eli monoääni.
Kalliojärvi (Jyväskylä, Karakulma)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,8 metriä mpy.
Iskelmäprinssi
Juoni
Maapallo on kiertänyt niin monta kertaa auringon ympäri, että on päästy 1960-luvun alkuun. Martti, Sini, Rami ja Bambi elelevät hiekkakuoppien halkomassa maalaiskylässä haaveineen. Musiikkiliikkeessä työskentelevä Martti haluaa muusikon uralle, Sini rakentaa mannekiinin uraa Helsingissä, Rami haikailee rallitähdeksi ja Bambin tulevaisuuden suunnitelmat ovat vielä auki. Välillä seurataan luihun iskelmäpomon, elokuvan "pahiksen", yrityksiä löytää uusia laulajalupauksia. Kun elokuvaa on kestänyt parikymmentä minuuttia, Paul Ankakin on ehditty tilata Linnanmäelle.
Erkki Kilpinen
Erkki Tapio Kilpinen (s. 20. kesäkuuta 1948 Lahti) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lahden Hiihtoseuraa.
Iskelmäprinssi
Juoni
Elokuvan romanttiset yhtälöt ovat Sini+Martti sekä Bambi+Rami. Bambi on töissä tätinsä Annelin baarissa, jonka vakioasiakas Rami on. Vähän flirttiä, ja romanssihan tumman nuorukaisen ja vaalean kaunottaren välille syntyy. Nuoret eivät pääse kuitenkaan keskittymään kuhinointiin täysin palkein, sillä rallikuninkuudesta haaveilevan Ramin pitää virittää ajokaluaan voittokuntoon ja Bambi haluaa pois maalaiskylän pienistä ympyröistä. Hänellä on hyvä lauluääni, jolla hän voittaa iskelmäkilpailun. Mutta kilpailun järjestäjä alkaa ahdistella Bambia auton takapenkillä ja neidon iskelmätähtihaaveet valuvat kyynelinä hiekkaan.
Sini joutuu tasapainoilemaan mallin uransa ja rakkauden välillä. Martti etenee muusikon urallaan; hänen tätinsä ehdottaa pojalle kanttorin uraa, mutta Marttia kiinnostaa enemmän suuren ravintolaorkesterin johtaminen. Rami on päättänyt saada haltuunsa Morris Minin, joka elokuvan prologinomaisessa alkukohtauksessa löydetään kylän liepeiltä kolaroituna. Hän voittaa auton omakseen vedolla, jonka häviäjinä on kolme "romupoikaa". Werner Bros. -kolmikon tulkitsemat hahmot esittävät laulujaan pitkin elokuvaa, yrittääpä eräs heistä vikitellä Annelia itselleen. Tummahiuksinen baariemäntä ei toki aivan hetkessä lämpene.
Erkki Kilpinen
Kilpinen sijoittui Sapporon olympialaisissa 1972 neljänneksi ja Innsbruckissa 1976 kymmenenneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli kymmenes Tatralla 1970 ja 12:s Falunissa 1974. Nuorten Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi vuonna 1968.
Kilpinen voitti yhdistetyn kilpailun Ruotsin hiihtokisoissa 1972 ja oli kolmas 1976. Holmenkollenin kisoissa hän oli toinen 1976 ja Salpausselän kisoissa kolmas niin ikään 1976. Ainoan Suomen-mestaruutensa hän voitti Savonlinnassa 1976. Samana vuonna hän saavutti mäkihypyn joukkuekilpailussa SM-hopeaa.
Iskelmäprinssi
Juoni
Petyttyään iskelmähaaveissaan Bambi muuttaa Helsinkiin, ja saa paikan "autofirman konttorista". Rami puolestaan epäonnistuu ralleissa. Nuorten romanssi on viilennyt sen jälkeen kun Rami on nähnyt Bambin poseeraavan tyttökalenterissa. Bambi on huijattu esiintymään vähissä vaatteissa, ja hänen on saatava Rami vakuuttuneeksi viattomuudestaan, ennen kuin tie avioliittoon on auki. Martti on puolestaan mustasukkainen Zagattille, ranskalaiselle karrikoidulle mallipomolle, jonka kanssa Sini viettää runsaasti aikaa. Myös Martti ja Sini sopivat lopulta välinsä, vaikka tummahiuksinen kaunotar päätyykin mallin uralle ja Pariisiin. Iskelmäprinssin loppuun on leikattu kuvamateriaalia Paul Ankan esiintymisestä Linnanmäellä.
Kuvausajat ja -paikat
Iskelmäprinssi kuvattiin 25. toukokuuta, 5. kesäkuuta–7. heinäkuuta, 17. heinäkuuta–8. elokuuta sekä 14. elokuuta 1990. Elokuvan alun hiekkakuoppamaisema on Hyvinkäältä. Muita kuvauspaikkoja olivat muun muassa Nukarin ja Mätäkivennummen hiekkakuopat. Annelin baari löytyi Kirkkonummen Veikkolan Kisapolulta ja tanssilavakohtaus kuvattiin Tuusulan Kellokosken Männistön tanssilavalla. Iskelmäprinssiä kuvattiin myös Helsingin Tapanilassa Jukolantie 5-7:ssä (Pirkon kampaamo ja Sinin koti). Rantaottoja tehtiin Santahaminassa. Las Vegasiin sijoittuva Paul Anka -kohtaus otettiin Helsingissä Hotelli Hesperiassa (Mannerheimintie 50). Las Vegasin ulkokuvat ovat Pirjo Honkasalon ja Pekka Lehdon vuonna 1985 kuvaamaa materiaalia fiktioelokuvaan Da Capo. Sisäottoja tehtiin studion lisäksi muun muassa Tapanilan VPK:n salissa sekä Satakuntatalon juhlasalissa. Vanha mustavalkomateriaali on vuosilta 1958–1966, mukana on runsaasti pätkiä muun muassa Finlandia-katsauksista. Elokuvan lavastaja Risto Karhula voitti työstään Jussi-palkinnon (Parhaan lavastuksen Jussi 1992).
Autot
Toisen miespääosan näyttelijä käyttää Mini-autoa. Lisäksi elokuvassa esiintyy viitisenkymmentä 1960-luvun autoa, muun muassa BMW 700, Lotus, Citroen Ami, Wartburg, Hillman, Plymouth Valiant, Peugeot 404, Fiat 600, Simca Versailles ja Alfa Romeo Giulio Sprint. Yhdysvaltalaisia autoja olisi ollut saatavilla paljon enemmänkin, mutta jotta elokuvan autovalikoima edustaisi Suomen 1960-luvun autokantaa, amerikkalaisautoja oli elokuvassa vain yksi, Plymouth Valiant. Elokuvan lopussa on näyttävä kahdentoista Messerschmitt KR -kääpiöauton kilpailu. Todellisuudessa Suomessa ei koskaan pidetty kääpiöautojen kilpailuja, mutta Saksassa järjestettiin Messerschmitt-autojen kilpailuja 1960-luvun lopulle asti. Ohjaaja Juha Tapaninen otti tästä idean elokuvaan. Autokilpailu kuvattiin Hyrylän vanhalla raviradalla, joka purettiin pian kuvausten jälkeen.
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa kattaa suomalaisia uskonnottomia juhlatapoja. Näitä ovat elämänkaarijuhlat kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuodenaikajuhlat.
Nedre Eiker
Nedre Eiker on entinen kunta Buskerudin läänissä Norjassa. Nedre Eikerin kunta syntyi, kun Eikerin kunta jaettiin Nede Eikeriksi ja Øvre Eikeriksi 1. heinäkuuta 1885. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Nedre Eikerin kunnassa oli 23 640 asukasta.
Vuonna 2020 Nedre Eiker ja Svelvik liitettiin Drammeniin. Samalla niistä tuli osa Vikenin lääniä.
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa
Uskonnotonta tapakulttuuria on kehittänyt Suomessa muun muassa Vapaa-ajattelijain liitto, joka on ylläpitänyt myös hautausmaita. Uskontokuntiin sitoutumattomien juhliin tarjoaa tietoa ja palveluita Prometheus-seremoniat Oy, jonka yhteistyökumppaneina ovat Vapaa-ajattelijain liitto, Suomen humanistiliitto ja Prometheus-leirin tuki.
Vuotuisjuhlat
Useiden kristillisten juhlien takana on niitä vanhempi eurooppalainen perinne. Esimerkiksi sana joulu tulee alun perin ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta nimestä. Koulujen kevätjuhlissa lauletaan kristillisen Suvivirsi-virren kaksi ensimmäistä säkeistöä. Koska suvivirsi ei sisällöltään uskonnollisena sovi uskonnottomien mielestä kaikkien koululaisten yhteisenä laulettavaksi, siitä on tehty sanoitukseltaan ei-uskonnollinen muunnelma, Suvilaulu. Jouluun liittyy muun muassa uskonnottomia joululauluja.
Koulujen joulujuhlissa on vanhastaan ollut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon aseman vuoksi uskonnollista ohjelmaa. Opetushallitus toteaa, että kaikkien oppilaiden tulee voida osallistua juhlaan. Nykyisin usea koulu on erottanut uskonnollisen juhlan erilliseksi kokonaisuudeksi. Joulujuhla järjestetään kaikille kun taas joulukirkkoon menevät vain ne lapset, jotka kuuluvat samaan kirkkokuntaan.
Häät
Suomessa avioliitto voidaan lain mukaan solmia eräiden uskontokuntien suorittamana vihkimisenä tai siviilivihkimisenä eli siviiliviranomaisen vahvistamana avioliittona. Siviilivihkimisen toimittaa laamanni, käräjätuomari, käräjänotaari, henkikirjoittaja tai julkinen notaari. Ennen vihkimistä avioliittoon aikovien on yhdessä pyydettävä avioliiton esteiden tutkintaa maistraatilta. Vihkimisellä tulee olla vähintään kaksi 15 vuotta täyttänyttä todistajaa. Todistajat voivat olla morsiusparin sukulaisia tai esimerkiksi maistraatin henkilökuntaa. Vihkimisessä kihlakumppaneiden tulee olla läsnä, ja heidän on vastattava myönteisesti heille tehtyihin kysymyksiin, minkä jälkeen vihkijä toteaa heidät aviopuolisoiksi.
Todistajien läsnä ollessa vihkijä lausuu vihittäville: ”Avioliiton tarkoituksena on perheen perustaminen siihen kuuluvien yhteiseksi parhaaksi sekä yhteiskunnan säilymiseksi. Avioliitto on tarkoitettu pysyväksi, jotta perheen jäsenet voisivat yhdessä luoda onnellisen kodin.” Kihlakumppaneilta kysytään vuorollaan seuraavaa: ”Näiden todistajien läsnä ollessa kysyn Teiltä (nimi): tahdotteko ottaa tämän (nimi) aviopuolisoksenne rakastaaksenne häntä myötä- ja vastoinkäymisissä?” (Vastaus: Tahdon) ”Vastattuanne näin myöntävästi teille esitettyyn kysymykseen totean teidät aviopuolisoiksi.” Jos sormuksia vaihdetaan, lausutaan: ”Ottakaa (nimi) liittonne merkiksi sormus puolisoltanne.” Lopuksi ilmoitetaan: ”Teidät on nyt vihitty avioliittoon. Puolisoina olette keskenänne yhdenvertaiset. Osoittakaa avioliitossanne toinen toisillenne rakkautta ja keskinäistä luottamusta sekä toimikaa yhdessä perheen hyväksi.”
Henkikirjoittaja voidaan myös kutsua vihkimään juhlapaikalle. Vihkikaavan lisäksi vihkijä saattaa pitää puheen tai lausua tilanteeseen sopivan runon. Häissä voivat puhua myös esimerkiksi morsiusparin vanhemmat, isovanhemmat, kaaso, puhemies tai ammattimainen juhlapuhuja. Toimitukseen voi liittyä myös musiikkiesitys. Kokonaisuutena vihkijuhla voi muodostua esimerkiksi seuraavasti:
Uusimmissa maistraateissa on juhlavia vihkihuoneita. Ne ovat kuitenkin varsin pieniä, noin 10–20 hengen hääseurueen saleja. Käräjäoikeuden istuntosaliin voi sopia yli 50 henkeä. Pääosa siviilivihkimisistä tapahtuu Suomessa maistraatin tiloissa virka-aikana, mutta monet parit ovat toivoneet myös mahdollisuutta maistraatin tilojen ja virka-ajan ulkopuoliseen vihkimiseen. Siviilivihkimisten osuus on lisääntynyt tasaisesti 1980-luvun puolivälistä lähtien. Yli 50 prosenttia vihkimisistä on maistraatin suorittamia.
Iskelmäprinssi
Musiikki
Elokuvasta julkaistiin soundtrack-CD ja vuonna 2002 albumi Lauluja tv-sarjasta ja elokuvasta Iskelmäprinssi (Wea 5050466-1553-2-0). Kaikkiaan elokuvassa on 34 iskelmäsävellystä, joita kuullaan eri mittaisina kappaleina. Paul Ankan säveltämä ja tulkitsema How Long levytettiin varta vasten Iskelmäprinssiä varten. Laulusta kuullaan myös italiankielinen Umberto Marcaton tulkinta Ancora noi. CD-kokoelman Iskelmäprinssi – 48 alkuperäishittiä yhteys elokuvaan Iskelmäprinssi on lähinnä nimellinen.
Julkaisut
Iskelmäprinssi sai ensi-iltansa tammikuussa 1991. Televisiossa se esitettiin ensi kerran 13. huhtikuuta 1993. Elokuva on julkaistu VHS-videokasettina ja myöhemmin DVD:nä (DVD-5, kuvasuhde 4:3, tekstitys: ruotsi ja englanti).
Iskelmäprinssin musiikkia on julkaistu suoratoistopalvelu Spotifyssa nimellä Iskelmäprinssi.
Arviot
Asko Alanen kirjoitti elokuvasta Soundi-lehdessä: "Iskelmäprinssi luo valloittavasti uusiksi vanhojen kotimaisten iskelmäkarusellileffojen viattoman kepeitä tunnelmia. Tyylillä ja sydämellä tehty nostalgiatrippi on esikuviaan kokonaisempi ja harkitumpi. Ohjaaja Juha Tapaninen ei ole langennut köyhään parodiaan, pinnalliseen rekvisiittanäyttelyyn tai kaupalliseen tähtiparaatiin." Uusi Suomi arvioi: "1950- ja 60-luvun taitteen Suomi osoittautuu elokuvassa yksittäisten epookkiesineiden ja aikakauden camp-viehätystä saaneiden iskelmien maailmaksi."
Helsingin Sanomien Helena Ylänen oli riemastunut, että Suomen 1990-luvun alun lamavuosina teattereihin tulee raikas kotimainen viihde-elokuva, josta on helppo pitää vaikkei se ehkä toista katselua kestäisikään. ”Tapaninen on mainosmies ja tottunut käyttämään jokaisen minuutin hyväkseen. Iskelmäprinssi on siinä mielessä mysteeri, että se koostuu tavattoman lyhyistä kuvista, se on hyvin kevyt pieni tarina ja silti se kestää melkein kaksi tuntia vaikuttamatta liian pitkältä.” Yläsestä erona Iskelmäprinssin kuvaaman ajankohdan viihdefilmeihin on se, ettei yleisöön tällä kertaa suhtauduta kyynisen laskelmoivasti vaan lämmöllä ja ymmärtämyksellä. Yläsen mielestä hienoa on myös se, että elokuvan naishahmot on hahmoteltu mieshahmoja vivahteikkaammiksi.
Huomioita
Iskelmäprinssin poistettuihin kohtauksiin kuuluu muun muassa Bambin lentoemäntä-fantasia, joka oli toteutettu musikaalinumerona. Elokuvan pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Petri Liski James-orkesterin rumpalina sekä Sanna Saarijärvi Kultasiipi-pesukonemainoksessa. Muusikko Anna Hanski vilahtaa linja-auton rahastajatyttönä repliikittömässä sivuosassaan.
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa
Häät
Hyvinkään maistraatti ja sen henkilökunta sai Vapaa-ajattelijain liiton vuoden 2009 Väinö Voipio -tunnustuspalkinnon ”pitkäjänteisestä sekä ansiokkaasta palvelutyöstä suomalaisten siviilihääparien hyväksi”. Perusteluissa sanottiin: ”Poikkeuksellisen palvelualttiilla asenteellaan, joustavuudellaan virka-ajan ja -paikan ulkopuolisiin vihkimisiin sekä panoksellaan vihkiseremonioiden juhlavuuteen ja henkilökohtaisuuteen Hyvinkään maistraatin henkilökunta on osaltaan merkittävästi ollut edistämässä katsomusten tasa-arvoa Suomessa.”
Vuoden 1734 lain mukaan avioliitto oli aina solmittava kirkollisella vihkimisellä. Siviilivihkiminen tehtiin lailliseksi vasta vuonna 1917 annetulla erillislailla.