cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Näkemiin – kuulemiin
Kiertueella kuultiin sekä hittejä että myös tuntemattomampia lauluja yllätysnumeroina. Hectorin 18-vuotiaana levyttämä menestyskappale "Palkkasoturi" oli edelleen mukana ohjelmistossa. Kiertuetta varjostivat Hectorin ystävien Anki Lindqvistin, Juice Leskisen, Eeki Mantereen ja Kirkan kuolemat.
Osasto Brandenstein
Pernaja
pienoiskuva|upright|Hardomilaisten saksalaisten muistoksi pystyttämä muistokivi. Muistokirjoitus: "TILL MINNE AV TYSKA VAPENBRÖDERS KAMP FÖR FINLANDS FRIHET OCH SLAGET I HARDOM 11 APRIL 1918"
Näkemiin – kuulemiin
Kappalelistat
Eri paikoissa kuultiin hieman eri kappaleluettelot, mutta mukana olivat muun muassa seuraavat kappaleet:
Osasto Brandenstein
Pernaja
Saksalaisten kiväärikomppania ja puoli eskadroonaa etenivät 11. huhtikuuta aamuyöhön mennessä Pernajan Hardomiin, missä kaksisataa punakaartilaista pysäytti heidät. Saksalaiset saivat Hardomin vallatuksi seitsemän kaatuneen tappioin. Punakaartin tappioiksi on arvioitu 30–70 kaatunutta.
Saksalaisten hyökkäys
Saksalaisten heikon itäsivustan aiheuttama tilanne parani 11. huhtikuuta 1918, kun Tallinnasta saapui osaston toinen kuljetuserä, josta irrotettiin yksi komppania Ahvenkoskelle. Ensimmäisen (7. huhtikuuta) ja toisen (11. huhtikuuta) kuljetuserän yhteensä muodostama vahvuus oli kolme pataljoonaa, mikä tarjosi mahdollisuuden yleishyökkäykseen. Muodostettiin kolme vajaata hyökkäävää pataljoonaa ja yksi reservipataljoona.
Saksalaisten Tallinnasta saaman toisen (11. huhtikuuta) kuljetuserän jälkeen itäisimmän kapteeni Schraderin komentaman vajaan pataljoonan tuli hyökätä Lapinjärven kirkonkylän ja Kimonkylän kautta Elimäen länsipuolitse Iitin Kausalaan pyrkien katkaisemaan Lahti-Kouvola –ratayhteys.
Keskimmäisen - kapteeni Reuterin komentaman – vajaan pataljoonan tuli hyökätä Lapinjärven kirkonkylän ja järven länsipuolitse Artjärven ja Orimattilan Kuivannon kautta Nastolaan ja katkaista rautatieyhteys Uudenkylän asemalla.
Läntisimmän, kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorffin komentaman, vajaan pataljoonan tuli hyökätä Loviisan radan suunnassa Myrskylän ja Orimattilan kirkonkylän sekä Pennalan kautta kohti Lahtea käyttäen huollossaan hyväksi kahta Loviisassa haltuunotettua höyryveturia.
Saksalaisten tappiot 12.–14. huhtikuuta olivat noin 20 kaatunutta ja 35 haavoittunutta. Punaisten tappioiksi on arvioitu kaatuneina ja haavoittuneina pari sataa miestä.
Huhtijärvi (järvi Mänttä-Vilppulassa)
Huhtijärvi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Ala-Kolkin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,3 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Osasto Brandenstein
Kuivanto
Eskilomissa vajaan pataljoonan komentajana toiminut kapteeni Heinz von Wilamovitz-Moellendorff haavoittui. Toisen komppanian päällikön luutnantti Fischmanin mukaan eteneminen onnistui hyvin ja väestö vastaanotti saksalaiset ystävällisesti. 14. huhtikuuta 1918 siirrettiin osasto kapteeni von Schraderin Kausalan menettäneen osaston tavoin Orimattilan Kuivantoon vahvistukseksi Uudenkylän asemalle hyökänneen osaston vahvistukseksi sen selustaan.
Huhtijärvi (järvi Mänttä-Vilppulassa)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,4 metriä mpy.
Osasto Brandenstein
Uudenkylän pääsuunta
Kapteeni Reuterin komentama vajaa pataljoona ehti Uudenkylän asemalle 13. huhtikuuta ja rata varmistettiin ulottamalla miehitys muutama kilometri sen pohjoispuolelle Arrakoskelle asti. Vastarinnan vuoksi saksalaiset kuitenkin joutuivat vetäytymään asemalta jo samana päivänä.
Uudenkylän suunnalle, jossa myös eversti Otto von Brandenstein oli, osoitettiin saksalaisten reservi, neljäs pataljoona. Asemasta taisteltiin kaksi päivää, ja pataljoonan selustaan Orimattilan Kuivantoon ohjattiin 14. huhtikuuta sekä kapteeni Heinz von Wilamowitzin vajaa pataljoona että kapteeni Schraderin Kausalan 13. huhtikuuta valloittanut ja kaksi tuntia myöhemmin menettänyt vajaa pataljoona.
Sukaspintaiset
Sukaspintaiset (Gastrotricha) on eläinkunnan pääjakso. Sukaspintaisia tunnetaan noin 300 lajia, joista Suomessa tavataan 20, etupäässä merissä tai järvissä elävää lajia. Sukaspintaiset muistuttavat paljon rataseläimiä. Erona on takapäästä kaksihaaraisen ruumiin selkäpuolta peittävät sukaset tai suomut.
Osasto Brandenstein
Uudenkylän pääsuunta
Punaiset olivat ryhtyneet vastahyökkäykseen Uuttakylää vastaan pohjoisesta, lännestä Nastolan suunnalta ja idästä Iitin Kausalan suunnalta. Kausalaan tulleen punaisten panssarijunan lisäksi saksalaiset saivat vastaansa myös Lahdesta tulleen punaisten panssarijunan. Lisäksi Lahden suunnasta tuli jalka- ja ratsuväkeä punaisille vahvistukseksi noin 500 sotilasta.
Lisäksi saksalaiset uskoivat, että idässä Elimäellä saattoi olla 1 200 punaista ja Loviisan itäpuolella 5 000 punaista, joiden hyökkäys itäiseltä sivustalta voisi vaarantaa saksalaisten yhteydet Loviisan satamaan Valkoon sekä tuottaa näin saarrostusvaaran. Selustan vahvistamiseksi palautettiin etelään Porvoon seudulle kaksi komppaniaa ja puoli tykkipatteria, vaikka tosiasiassa punaiset evakuoivat seudun.
Alkuperäinen Kotkaan suunnitellun maihinnousun Kouvolan suunta säilyi edelleen tavoitteena ja 14. huhtikuuta von Brandenstein päättää hyökätä kymmenen komppanian voimin itään kohti Kausalaa, joka menetettiin jo 13. huhtikuuta 1918.
Hyökkäysaie peruutettiin aamulla 15. huhtikuuta, koska vahvistuksia Lahdesta saaneiden punaisten uskottiin hyökkäävän lännestä. Saksalaiset vetäytyvät Uudestakylästä Kuivannon suuntaan kilometrin lepäämään Orimattilan Kuivantoon. Punaiset jatkoivat tulitusta, mutta eivät huomanneet saksalaisten vetäytymistä eivätkä ryhtyneet takaa-ajoon.
Saksalaisten tappiot Uudenkylän suunnalla ovat noin 65 sotilasta, mikä vastannee tuonaikaista yhden saksalaisen komppanian rivivahvuutta. Aseman eteläpuolella Orimattilan Kuivannolla käytiin taisteluita vielä 15. huhtikuuta.
Kausalan suunta
Kapteeni Schraderin komentama vajaa pataljoona tavoitti Kausalassa rautatien jo ennen puolta päivää 13. huhtikuuta ensimmäisinä kolmesta hyökkäävästä vajaasta saksalaispataljoonasta. Se ei kuitenkaan kyennyt pitämään junarataa hallussaan kuin pari tuntia, koska idästä tullut punaisten panssarijuna tuli paikalle ja pakotti keskeyttämään saksalaisten radanhävittämisen. Saksalaiset vetäytyivät kilometrin päähän radan eteläpuolelle. 14. huhtikuuta siirrettiin osasto Uudenkylän suunnan vahvistukseksi keskimmäisen osaston selustaan Orimattilan Kuivantoon.
Aamulla 15. huhtikuuta Uudenkylän eteläpuolella olevat vahvistetut saksalaisjoukot ovat valmiita hyökkäämään kohti Kausalaa, mutta tieto siitä, että punaiset olivat saaneet Lahdesta vahvistuksia ja hyökkäävät lännestä uudelleen sai von Brandensteinin perumaan käskyn. Kausalan suuntaan ei enää palattu.
Heikkoa koordinaatiota
Tiedonkulku oli heikkoa niin saksalaisten kuin saksalaisten ja Suomen valkoistenkin kesken. Saksalaisten päävoima Suomessa, Hankoon 3. huhtikuuta 1918 saapunut Saksan Itämeren divisioona sai tietonsa osasto Brandensteinin toiminnasta Saksan yleisesikunnan tai laivaston amiraaliesikunnan kautta, minkä vuoksi tieto toisesta maihinnoususta tavoitti sen vasta 5. huhtikuuta. Tieto siitä, ettei osasto Brandenstein nousekaan maihin Kotkassa, vaan Loviisassa, tavoitti Saksan Itämeren divisioonan 8. huhtikuuta kello 23:40, jolloin osasto oli ollut Loviisassa jo puolitoista vuorokautta. Tieto saksalaisten maihinnoususta Loviisaan meni Mannerheimille yhteysupseeri majuri Crantzin kautta 15. huhtikuuta, ja sitä seuraavana päivänä päämajan tilannetiedotukseen. Tuohon mennessä saksalaisosasto oli jo ehtinyt Nastolan Uuteenkylään katkaisemaan Pietarin rataa.
Alistaminen Saksan Itämeren divisioonalle ja vahvistuksia
Saksan pohjoista itärintamaa johtaneessa 8. armeijan esikunnassa laadittiin 14. huhtikuuta esitys siitä, että 69. armeijakunnalle kuuluva eversti Otto von Brandensteinin osasto alistettaisiin Saksan Itämeren divisioonalle. Päätös alistamisesta Saksan Suomessa olevalle pääjoukolle tehtiin seuraavana päivänä ja 16. huhtikuuta alkaen kuului osasto Brandenstein Rüdiger von der Goltzin komentoon, joka lähetti von Brandensteinille avuksi Helsingistä kapteeni Roederin johtaman vahvennetun komppanian sekä siihen liittyneen suomalaisen jääkäripataljoona Thesleffin.
Osasto lähti liikkeelle 18. huhtikuuta. Seuraavana päivänä sen jatkona lähetettiin Espooseen 17. huhtikuuta saapunut majuri Hamiltonin komentama kahden komppanian vahvuinen osasto, joka oli ollut 16. huhtikuuta saakka suojaamassa Saksan Itämeren divisioonan sivustaa Lohjan ja Nummelan alueella Hyvinkään suuntaa vastaan.
Saksan Itämeren-divisioonan pääjoukon hyökkäyssuunnaksi vahvistui 16. huhtikuuta Riihimäki ja Lahti. Aamulla 19. huhtikuuta lähti Helsingin pohjoispuolella taistellut kenraalimajuri Wolfin komentama 95. reservijalkaväkiprikaati, joka koostui majuri von Brandensteinin prikaatin kärjessä komentamasta 3. kaartin ulaanirykmentistä, Reservijääkäripataljoona 3:sta ja Saksilaisesta karabinieerirykmentistä vahvennuksinaan neljä patteria kenttätykistöä. 3. kaartin ulaanirykmentti ajan muiden ratsuväenosastojen tapaan oli noin pataljoonan vahvuinen.
Lahden suunta
Lahden kaupungin valtasi kuitenkin eversti Otto von Brandensteinin johtama osasto, joka kohtasi 18. huhtikuuta tiukkaa vastarintaa Lahden eteläpuolella Orimattilan Pennalassa. 14. huhtikuuta Loviisaan saapunut osasto Brandensteinin neljäs ja viimeinen laivauserä ennätti Lahden seudulle 18. huhtikuuta mennessä. Pennalaan pääosastoksi määrätty 255. reservijalkaväkirykmentti Tallinnasta laivauksia valvoneen komentajansa everstiluutnantti von Luckin kanssa jätettiin toistaiseksi Pennalaan odottamaan pioneeriosaston Villähteellä Lahden itäpuolella tapahtuvaa Riihimäki–Pietari-radan katkaisua. Lopulta 255. reservijalkaväkirykmentti kävi punaisten kanssa taistelun Lahden itäpuolella Nastolan Villähteellä ja radan katkaistuaan lähti etenemään Lahteen idästä Joutjärven suunnalta. Sen yksi pataljoona jäi vartioimaan Villähdettä.
Lahti ja Lammi
Katkaistuaan rautatieyhteydet itään osasto Brandenstein lähti etenemään Lahden eteläkautta Lammin suuntaan. Osa osastosta eteni Orimattilan kautta etelästä Lahteen, jonne Saksan Itämeren-divisioona oli edennyt lännempää Helsingistä ottaen osaa Lahden taisteluihin.
Saksilainen karabinieerirykmentti
pienoiskuva|upright|Godert Graf von Reden 8.4.1872- 22.1.1919
Muistomerkit
Tapahtumista on olemassa muistomerkit Loviisassa Mannerheimin- ja Aleksanterinkatujen varrella olevassa puistossa, Pernajan Hardomissa Lapinjärven- ja Liljendalintien risteyksen pohjoispuolella, Orimattilan Kuivannolla Orimattilantien ja Uudenkyläntien risteyksen eteläpuolella ja Loviisan Liljendalissa Eskilomin- ja Kamarsintien risteyksessä sekä Uudenkylän nykyisen rautatieaseman itäpuolella.
Oscar Peterson
Oscar Emmanuel Peterson CC, CQ, O.Ont., (15. elokuuta 1925 Montréal – 23. joulukuuta 2007) oli kanadalainen jazzpianisti ja säveltäjä.
Peterson aloitti viiden ikäisenä uransa soittamalla ensin trumpettia ja pianoa. Sairastuttuaan tuberkuloosiin seitsemänvuotiaana hän siirtyi kuitenkin pianoon. Peterson kasvoi 1930–1940-lukujen mustan musiikin maailmassa ja imi vaikutteita sellaisilta stride- ja swingpianisteilta kuin Teddy Wilson, Nat King Cole, James P. Johnson ja Art Tatum.
Vähitellen Peterson keräsi mainetta lahjakkaana muusikkona ja siirtyi vakituiseen työhön kanadalaiselle radioasemalle. Tässä vaiheessa hänen soittonsa oli lähellä blues-pohjaista boogie woogieta
Petersonin ensiesiintyminen legendaarisessa Carnegie Hallissa, New Yorkissa oli jo vuonna 1949, jolloin hän siirtyi myös Yhdysvaltojen konserttilavoille. Uudessa kotimaassaan Petersonista tuli pian 1950-luvun alussa tunnetuin jazzpianisti, joka myös lauloi esikuvansa Colen tapaan. Teknisesti häntä pidettiin pian legendaarisen Art Tatumin vertaisena. Nyt Petersonin tyylissä yhdistyivät swing-pianistien rakkaus melodiseen improvisaatioon ja modernin jazzin harmoniset kokeilut. Erityisesti Petersonin trio, jonka hän muodosti basisti Ray Brownin ja kitaristi Herb Ellisin kanssa nautti suurta suosiota koko vuosikymmenen ajan.
Peterson levytti ja konsertoi poikkeuksellisen ahkerasti 1950–1970-luvuilla, jolloin hänen kanssaan soittivat usein mm. Ben Webster, Niels-Henning Ørsted Pedersen, Louis Armstrong, Ella Fitzgerald, Stéphane Grappelli, Clark Terry, Joe Pass, Count Basie ja Stan Getz. Petersonin suosituin levy on Brownin ja rumpali Ed Thigpenin kanssa levytetty Night Train vuodelta 1962, joka koostui niin jazzstandardeista kuin hänen omista sävellyksistään.
Vuonna 1993 tapahtunut toispuolinen halvaus katkaisi Petersonin uran kahdeksi vuodeksi, mutta hän kuntoutui ja palasi lavoille. Vaikka Petersonin loistelias tekniikka heikkeni halvauksen myötä, hän säilyi suosittuna esiintyjänä. Petersonin lähestymistapa musiikkiin muuttui yksinkertaisemmaksi. Hänen viimeisten yhtyeidensä jäseniä olivat Ulf Wakenius (kitara), David Young (basso) ja Alvin Queen (rummut).
Vuonna 1997 Peterson palkittiin Lifetime Achievement-Grammy -palkinnolla sekä kansainvälisellä Jazz Hall Of Fame -palkinnolla. Säveltäjänä hän jatkoi varsin kauan, ainakin vuonna 2000 julkaistuun levyyn Trail of Dreams - A Canadian Suite asti.
1970- ja 1980-luvuilla Peterson esiintyi useasti Helsingissä muun muassa basisti Niels-Henning Ørsted Pedersenin ja rumpali Martin Drew’n kanssa. Pori Jazzissa Peterson soitti 1986 ja uudelleen 1991, mikä jäi hänen viimeiseksi esiintymisekseen Suomessa.
Stadshagen
thumb|250px|Stadshagenia.
Stadshagen muodostettiin omaksi kaupunginosakseen vuonna 1938. Se on maa-alaltaan 0,63 neliökilometrin suuruinen, ja siellä asui vuonna 2004 1 677 ihmistä. Vuoden 1975 elokuun lopussa Stadshageniin avattiin metroasema, joka on osa Tukholman metron sinistä linjaa.
Vaajakosken rautatieasema
Vaajakosken rautatieasema (vuosina 1918–1920 Haapaniemen rautatieasema) on Jyväskylässä Tölskän kaupunginosassa, Vaajakoski–Jyskän suuraluella sijaitseva rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla Jyväskylä–Pieksämäki. Jyväskylän rautatieasemalta sinne on matkaa 7,4 kilometriä ja Lievestuoreen rautatieasemalta 17,4 kilometriä. Asema toimi pitkään Vaajakosken tehtaiden lastauspaikkana, mutta tavaraliikenne väheni SOK:n tehtaiden lakkauttamisen jälkeen. Asemalla lastataan kuitenkin yhä jonkin verran puuta tavarajuniin. Henkilöliikennettä ei ole.
Junaliikenteen historiaa
Ennen rautatien valmistumista Vaajakoskelta Jyväskylään matkustettiin laivalla, hevoskyydillä ja kävellen. Laivat kulkivat vain sulan veden aikaan. Vaajakosken rautatieasema otettiin käyttöön vuonna 1918. Linja-autoliikenne Vaajakoskelta Jyväskylään alkoi 1925. Laivaliikenne lopetettiin vuonna 1928 junien ja bussien kasvaneen suosion vuoksi.
Vaajakoskella pysähtyvien henkilöjunien määrä oli vuonna 1965 kaksikymmentä junaa vuorokaudessa, 1975 kaksitoista ja vuonna 1985 enää seitsemän. Määrä väheni keväällä 1988 kolmeen, kun kiskobussit (”Lättähatut”) lopettivat liikennöinnin. Asema muutettiin miehittämättömäksi keväällä 1990. Viimeisetkin pysähdykset Vaajakoskella loppuivat vuonna 1992.
Turvalaitemuutokset Vaajakosken liikennepaikalla valmistuivat 26. huhtikuuta 2007, jolloin liikennepaikka siirtyi kauko-ohjattavaksi Pieksämäeltä käsin. Ensimmäinen kauko-ohjattu junakohtaus liikennepaikalla tapahtui vuorokauden vaihtuessa 26.–27. huhtikuuta, kun liikennepaikalla kohtasivat tavarajunat 3035 ja 4040.
Asematalo ja tavaramakasiini
Aseman asematalo ja tavaramakasiini on rakennettu vuosina 1914–1918, ja ne on suunnitellut arkkitehti Thure Hällström. Hirsirakenteinen asemarakennus on peruskorjattu vuonna 1962. Asemarakennuksessa sijaitsi aikoinaan lipunmyynti- ja odotustilojen lisäksi asemapäällikön asunto. Rakennus oli sittemmin välillä tyhjillään ja välillä asuttuna. Se on toiminut myös Jyväskylän kiskoliikennekerhon tilana ja siinä on toiminut antiikkiliike. Asemalla toimi vuodesta 2008 keramiikkapaja ja syksyllä 2011 avattu kuuden käsityöyrittäjän Resiina-myymälä. Nykyisin asemarakennuksessa toimii kylpyhuonekalustemyymälä ja remontointiyritys.
Asemarakennuksen vieressä on entinen VR:n makasiinirakennus, jossa on viime vuosina toiminut paikallisen taiteilijan ateljee-galleria. Rakennukset siirtyivät VR:ltä ensin Jyväkylän maalaiskunnan ja sittemmin kaupungin omistukseen. Vuonna 2013 Jyväskylän kaupunki myi asemarakennuksen ja makasiinirakennuksen tontteineen Metropolis Oy:lle, joka ryhtyi remontoimaan heikkoon kuntoon päässeitä rakennuksia.
Muut rakennukset aseman alueella
Radan toisella puolella on entinen rautatien työntekijöiden asuintalo, jonka on myös suunnitellut Thure Hälström. Radan toisella puolella oli SOK:n makasiinirakennus, joka tuhoutui tulipalossa syyskuussa 2013. Se oli aiemmin toiminut junien lastauspaikkana. Makasiinin luo vienyt pistoraide rakennettiin vuonna 1918 samassa yhteydessä kuin rautatie ja samoin makeis- ja margariinitehtaan luo johtanut pistoraide. Myöhemmin rataa jatkettiin makasiinin luota Vaajakosken naulatehtaalle.
Salamiin taistelu (täsmennyssivu)
Salamiin taistelu voi tarkoittaa taisteluita jotka on käyty Salamiin saaren edustalla Kreikassa, tai Salamiin kaupungin läheisyydessä Kyproksella:
CADPAT
CADPAT-kuviota on olemassa useita eri versioita ympäristön mukaan. CADPAT-kuvioitua maastopukua käyttävät Kanadan armeija, laivasto ja ilmavoimat. Alkuperäinen metsäkuvio tunnetaan nimellä "temperate woodland". Kuvio on siis tarkoitettu lauhkean vyöhykkeen metsiin. Kuvion väritys onkin ideaalinen Kanadan seka- ja havumetsiin. Aavikolle soveltuva, ruskean ja keltaisen sävyjä yhdistävä kuvio on nimeltään "arid", joka viittaa käyttöympäristöön, kuivaan maahan. Lisäksi on esimerkiksi arktisiin oloihin sovitettu sävytys "Arctic", ja muita sävytyksiä.
CADPAT-kuvio kehitettiin Kanadasta otettujen satelliittikuvien pohjalta. Kuvista koostettiin yleisimmin toistuneet värit, oliivin- ja vaaleanvihreä, vaaleanruskea ja musta. Musta siis ei ole minkään paikallisen kasvin väri, vaan on tarkoitettu imitoimaan varjoja ja siten rikkomaan CADPAT-kuvioon sonnustautuneen taistelijan muotoa. Keksintönä puvun "sahalaitainen" kuvio ei sinänsä ole uutuus. Esimerkiksi Neuvostoliitossa valmistettiin jo aiemmin ns. "porraskuvioitua" maastopukua.
Virallisesti CADPAT-kuvion tekijänoikeudet on rekisteröity vuonna 2001, mutta kuvion nykyinen muoto syntyi jo 1996 (tai 1997 ). Kanadan liittovaltio omistaa tekijänoikeudet CADPAT-kuviointiin. Tätä pidetään etuna, sillä yhdysvaltalainen MultiCam-kuviointi tai sitä läheisesti muistuttava maastopukukuvio on levinnyt yli 20 eri armeijan käyttöön. Esimerkiksi Syyrian sodassa sekä Yhdysvaltain että Venäjän erikoisjoukoilla oli hyvin samankaltaisesti kuvioidut, yhdysvaltalaista MultiCam-kuosilta vaikuttavat maastopuvut. Yhdysvaltalaisen kuvioinnin patentin oikeudet kuuluvat newyorkilaiselle Crye Precision -yritykselle.
Vuonna 2018 Kanadassa viestittiin päätöksestä hankkia maan erikoisjoukoille Yhdysvaltain armeijan käyttämää MultiCam-kuviointia sisältäviä maastopukuja 18 000 kappaletta. Myös koko Kanadan armeijan maastopuvun kuvioinnista käytiin keskustelua samaan aikaan. Koko Kanadan armeijan maastopuvuston vaihtamisen MultiCam-kuviointia käyttäväksi esitettiin maksavan noin 500 miljoonaa Kanadan dollaria. Osa asiantuntijoista - esimerkiksi 40 valtiolle maastokuviointia toimittaneen HyperStealth Biotechnology -yhtiön johtaja - piti esitystä rahan tuhlauksena, koska yhdysvaltalaisen kuvioinnin sopivuudesta Kanadaan ei esitysvaiheessa esitetty yhtään tutkimusta, mutta kanadalaiskuvioinnilla oli vankka puolustustutkimuksellinen perusta. Kanadalaisesta maastopuvusta ja sen CADPAT-kuvioinnista oli vuoden 1997 valinnan jälkeen tehty useita kehitysversioita, joilla oli parannettu esimerkiksi puvun pimeänäkösuojaa. Vuonna 2019 Kanadassa otettiin testikäyttöön vuonna 2022 suunniteltua seuraavaa maastopukuhankintakierrosta varten suunniteltu uuden kuviointiversion prototyyppiasut (Prototype J) 600 sotilaalla. Tässä vaiheessa erikoisjoukkojen käytössä oli U.S. MultiCam-kuviointia sisältävät maastopuvut, eikä niitä oltu korvaamassa.
Aavikkokuvio syntyi alkuperäistä metsämaasto-väritystä myöhemmin, kun Afganistaniin lähetettyjen sotilaiden piirissä syntyi epäluottamusta uuden maastokuvion soveltuvuudesta aavikko-ympäristöön.
CADPAT-kuvio on hyvin samankaltainen kuin Yhdysvaltain merijalkaväen käyttämä MARPAT-kuvio. Onkin syntynyt kiistelyä siitä, kumpi osapuoli on kopioinut toista.
Paskolammi (Mänttä-Vilppula, Laskunkylä)
Paskolammi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Laskunkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Vehkajärven lähialueeseen (35.491) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120 metriä mpy.
Saksankielinen Wikipedia
Saksankielinen Wikipedia on Wikipedian saksankielinen versio. Saksankielisessä Wikipediassa oli 2 748 353 artikkelia 3. joulukuuta 2022. Se on artikkelimäärältään kolmanneksi suurin englannin- ja cebuanonkielisten versioiden jälkeen. Saksankielinen Wikipedia perustettiin maaliskuussa 2001.
Saksankielisen Wikipedian tapa erottaa laadukkaat artikkelit tavallisista eroaa jonkin verran esimerkiksi suomenkielisen suositellut artikkelit -käytännöstä. Siellä parhaat artikkelit kuuluvat ryhmään exzellente Artikel (erinomaiset artikkelit) ja hyvät mutta vielä selvästi parantelun tarpeessa olevat artikkelit ryhmään lesenswerte Artikel (lukemisen arvoiset artikkelit). Ensin mainittuja oli yli 2 700 ja jälkimmäisiä yli 4 200 joulukuussa 2022.
Historia
Saksankielinen Wikipedia kasvatti alussa nopeasti osuuttaan kaikkien erikielisten Wikipedioiden yhteenlasketusta artikkelimäärästä, ja sen osuus oli parhaimmillaan yli 14 prosenttia, eli useampi kuin joka seitsemäs Wikipediassa ollut artikkeli oli saksankielinen. Muunkielisten versioiden kasvattaessa osuuttaan kääntyi sen osuus laskuun. Osuus oli 9,5 prosenttia kesäkuussa 2006, 6,4 prosenttia kesäkuussa 2012 ja 4,6 prosenttia kesäkuussa 2018.
Hanti-Mansia
Hanti-Mansia eli Hantien ja mansien autonominen piirikunta on yksi Venäjän federaation 83 federaatiosubjektista. Se sijaitsee Ob-joen vesistöalueella Länsi-Siperiassa Aasiassa. Pinta-alaltaan puolitoista kertaa Suomen kokoinen Hanti-Mansia on osa vielä laajempaa Tjumenin aluetta.
Hanti-Mansia on Venäjän tärkein öljyntuotantoalue. Se tuottaa 51 prosenttia Venäjän ja 5 prosenttia koko maailman öljystä. Raaka-aineiden ohella Hanti-Mantsia on myös energia- ja teollisuustuotannossa Venäjän johtava alue ja siten hyvin merkittävä Venäjän talouselämälle. Vuonna 2010 piirikunta muodosti 5,3 prosenttia koko Venäjän bruttokansantuotteesta, ja se oli tällä mittarilla Moskovan jälkeen 2. merkittävin federaatiosubjekti. Laskennallinen BKT henkeä kohti oli piirikunnassa Venäjän korkeimpia (noin 31 600 EUR/vuosi).
Suomensukuisiin kansoihin kuuluvien obinugrilaisten alkuperäiskansojen hantien ja mansien osuus Hanti-Mansian nykyisestä väestöstä on alle kaksi prosenttia, kun se vielä vuonna 1939 oli noin 20 prosenttia.
Maantiede
thumb|left|180px|Uralia Berjozovon piirissä kesällä. Hanti-Mansian länsiraja kulkee Uralia pitkin. thumb|left|180px|Vene Obin sivuhaara Bolšoi Juganilla. Joet ovat kautta historian olleet tärkeitä kulkureittejä Hanti-Mansiassa. Piirikunta rajoittuu pohjoisessa Jamalin Nenetsiaan, idässä Krasnojarskin aluepiiriin, kaakossa Tomskin alueeseen, etelässä Tjumenin alueeseen, lounaassa Sverdlovskin alueeseen ja lännessä Komin tasavaltaan.
Pinnanmuodot ja vesistöt
Hanti-Mansia kuuluu pääasiassa Länsi-Siperian alankoon, vain alueen länsiosa kuuluu Uralvuoristoon. Vuoriston korkein huippu Narodnaja (1 895 metriä) sijaitsee Hanti-Mansian luoteisrajalla. Tärkein joki on Ob; sen merkittävimpiä sivujokia Hanti-Mansiassa ovat Severnaja Sosva, Irtyš, Bolšoi Jugan ja Vah. Irtyšin alajuoksun sivuhaaroista piirikuntaan osuu Konda.
Kasvillisuus
Maastoa peittävät metsät, suot ja niityt, ja vuoristotundra. Metsät kattavat 52,1 % Hanti-Mansian pinta-alasta. Vallitsevalta kasvillisuusvyöhykeeltään alue on keskitaigaa eli se kuuluu pohjoisen havumetsävyöhykkeen keskiosiin. Tyypilliseen havupuulajistoon kuuluvat kuusi, mänty, sembramänty, siperianpihta ja siperianlehtikuusi. Perinteisesti hantit ja mansit keräsivät loppukesällä maukkaita sembramännyn siemeniä syötäväksi; niistä saatiin myös lisätuloja. Niittykasvistoa esiintyy jokien tulvatasangoilla ja alangoilla. Jäkälän peittämä maasto on yleistä piirikunnan pohjoisosissa ja näitä alueita käytetään poronhoitoon. Metsissä ja soilla on runsaasti syötäviä marjoja kuten karpaloita, puolukkaa, mustikkaa, juolukkaa, herukoita, lakkaa, vadelmaa, ruusunmarjoja, imeläkirsikkaa ja pihlajanmarjoja.
thumb|180px|left|Soopeliturkiksia.
Eläimistö
Hanti-Mansian nisäkkäitä ovat muun muassa kettu, orava, soopeli, näätä, kärppä, siperiankärppä, hilleri, minkki, saukko, metsäjänis, kontiainen, siperianmaaorava, peura ja hirvi. Tyypilliseen linnustoon kuuluvat muun muassa erilaiset hanhet, metsäkanalinnut (metso, pyy ja teeri), peltopyy, erilaiset sorsat ja kurpat. Riistaelinten ja uhanalaisten lajien eläinmääriä arvioidaan säännöllisesti.
Ob ja sen monet sivujoet ovat kalastoltaan monipuolisia. Piirikunnassa tavataan ainakin 42 eri kalalajia. Perinteisessä hantien ja mansien kulttuurissa kalastus oli monin paikoin metsästystä keskeisempi elinkeino. Vesistöstä on pyydetty muun muassa haukia, mateita, särkiä, säynäviä, siikoja, nelmoja, muikkua muistuttavia peledsiikoja, sampikaloihin lukeutuvia sterlettejä, ahvenia ja kiiskiä.
Ilmasto
Hanti-Mansiassa vallitsee mannerilmasto. Ilmaston keskeisiä osatekijöitä ovat ilmakehän vallitseva länsivirtaus, piirikunnan länsiosan Ural-vuoret sekä avoin pohjois- ja eteläosa, joka sallii sekä arktisen pohjoisen että eteläisen trooppisemman ilmamassan virtaamisen alueelle. Ilmavirtauksen vaihtuminen voi muuttaa säätä ja lämpötilaa nopeasti ja voimakkaasti. Eteläinen ilmavirtaus voi nostaa ilman lämpötilan kesällä +35 celsiusasteeseen ja talvella suojan puolelle. Pitkä talvikausi kestää lokakuulta huhtikuulle. Terminen kevätkausi ja syksy (eli keskilämpötilaltaan 0…+10 °C kaudet) kestävät noin 30–45 vuorokautta. Näiden väliin sijoittuu terminen kesä, joka alkaa tavallisesti toukokuun 27. päivän ja kesäkuun 14. päivän välillä ja päättyy 1.–14. syyskuuta.
Vuoden keskilämpötila on −1…−4 astetta. Tammikuun keskilämpötila on −18…−24 °C ja heinäkuun +15…+19 °C. Absoluuttinen minimilämpötila vaihtelee välillä −48…−60 °C ja absoluuttinen maksimilämpötila +34…+37 °C. Viime vuosina on tosin saatu viitteitä ilmaston lämpenemisestä. Esimerkiksi piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskin lentoaseman keskilämpötila oli kohonnut vuosien 1981–1985 arvosta −1,4 °C vuosien 2001–2005 jo −0,2 °C:een.
Merkittävimpiin sääilmiöihin kuuluvat lumipyryt (10–12 kertaa vuodessa, huippu maaliskuussa), ukonilmat (15–20 päivänä, maksimi heinäkuussa) ja sumut (esiintymishuippu elo-syyskuussa). Vuodessa sataa keskimäärin 400–550 mm. Suurimmat kuukausisademäärät saadaan heinä-elokuussa. Lumensyvyys kohoaa talvisin tyypillisesti on 50–80 senttimetriin. Maa on lumen peittämä noin 195–200 vuorokautta. Tyypillisesti lumikausi alkaa lokakuun 10.–20. päivän paikkeilla ja lumi sulaa toukokuun puolivälissä, joskus harvoin vasta toukokuun lopulla. Tuulen keskimääräinen nopeus on yli 7 m/s; heikkotuulisinta on joulu-tammikuussa. Ankarasta ilmastostaan huolimatta aurinko paistaa esimerkiksi Surgutissa vuosittain keskimäärin 1 632 tuntia. Tämä on hieman enemmän kuin Moskovassa keskimäärin.
Luonnonsuojelualueet
Piirikunnassa sijaitsee useita luonnonsuojelualueita. Näistä merkittävimpiin kuuluvat Malaja Sosvan ja Juganskin luonnonpuistot sekä alueen kolme kansallispuistoa.
Historia
thumb|240px|Läntinen Venäjä vuoden 1775 ranskalaiskartalla. Obin varren Berjozov (nyk. [[Berjozovo) ja Surgut olivat tuolloin keskeisiä kauppapaikkoja. Kartan Samarovski on nykyisin Hanty-Mansijsk.]]
Alueen historiallinen nimitys on Jugra. Nestorin kronikassa mainitaan, että vuonna 1096 pohjoisten maiden tuntemattomat jugra-kansat (hantit) ja vogulit (mansit) kohtasivat alueelle tulleet venäläiset tutkimusmatkailijat. Kertomus mainitsee myös samojedit (nenetsit). 1200- ja 1300-luvun kertomukset novgorodilaisten retkistä Jugran alueelle kertovat soopeli-, kärppä-, naali- ja oravaturkisten keruusta. Nämä olivat aikansa ylellisyystuotteita myös Moskovan Venäjällä.
Alue siirtyi Siperian kaanikunnalta Moskovan Venäjän valtapiiriin 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alkupuolen aikana Stroganovien kauppiassuvun rahoittaman kasakkajoukon valloittamana.
Hanti-Mansian alue oli osa Pietari Suuren vuonna 1708 perustamaa laajaa Siperian kuvernementtiä.
Ostjakkien ja vogulien kansallinen piirikunta perustettiin 10. joulukuuta 1930. Piirikunnan nimi muutettiin vuonna 1940 Hantien ja mansien kansalliseksi piirikunnaksi ja samalla myös pääkaupungin nimi muutettiin Ostjako-Vogulskista Hanty-Mansijskiksi. Piirikunnan nimitys muutettiin kansallisesta autonomiseksi vuonna 1977.
Vuonna 1993 Hanti-Mansiasta tuli Venäjän federaation subjekti. Hanti-Mansian duuma päätti muuttaa piirikunnan nimen 7. maaliskuuta 2003 muotoon ”Hanti-Mansian piirikunta – Jugra”. Hanti-Mansian nimitys Jugra on ollut vuodesta 2005 lähtien myös virallisessa käytössä.
Hallinto
thumb|240px|Hanti-Mansian kuvernööri Natalja Komarova (2010) thumb|240px|Öljykaupunki Surgutin kerrostaloja thumb|240px|Öljykaupunki Kogalymin kerrostaloja Hantien ja mansien autonominen piirikunta on 26. huhtikuuta 1995 hyväksytyn perustuslakinsa mukaan Venäjän federaation subjekti, mutta myös Tjumenin alueen osa. Piirikunnan hallinnosta vastaavat Hanti-Mansian kuvernööri, hallitus ja duuma. Piirikunnan lainsäädäntövaltaa käyttävässä duumassa on 35 yleisillä vaaleilla valittavaa edustajaa, joista kolmen tulee olla alkuperäiskansojen edustajia. Kuvernöörinä on Natalja Komarova. Hanti-Mansian pääkaupunki on Hanty-Mansijsk, jota nimitettiin vuoteen 1940 asti nimellä Ostajako-Vogulsk.
Paikallishallinnollisesti Hanti-Mansia on jaettu yhdeksään kunnallispiiriin ja 13 kaupunkipiirikuntaan. Oheinen taulukko kertoo piirien ja kaupunkipiirikuntien asukasluvun ja hallinnollisen keskuksen. Näiden sijainti ilmenee oheisesta kartasta. (ktt = kaupunkityyppinen taajama, muut piirikeskukset ovat kaupunkeja)
thumb|240px|Unkarin, Suomen, Venäjän ja Viron presidentit Hanty-Mansijskissa 5. [[Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressi|suomalais-ugrilaisen kansojen maailmankongressin yhteydessä vuonna 2008.]]
Talous
thumb|240px|Postimerkki vuodelta 2010 tuo esille myös Hanti-Mansian nykytalouden perustan, öljynporauksen. thumb|left|150px|Öljypumppu Surgutin lähistöllä. thumb|240px|Rahti- ja henkilöliikenteen junanvaunuja Surgutin rautatieasemalla. Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan vuonna 2010 Hanti-Mansian osuus Venäjän bruttokansantuotteesta oli 1 976,2 miljardia Venäjän ruplaa, mikä muodosti 5,3 prosentista koko Venäjän bruttokansantuotteesta (37 398,5 mrd. RUB). Laskennallinen BKT henkeä kohti on piirikunnassa Venäjän korkeimpia ja vuonna 2010 se oli lähes 31 600 EUR vuodessa (493 % maan keskiarvotasosta 6 413 EUR).
Piirikunnan talous perustuu maaöljyn ja maakaasun tuotantoon ja jalostukseen. Hanti-Mansia on yksi Venäjän suurimmista öljyntuotantoalueista. Venäjän suurimpiin öljy-yhtiöihin kuuluva Lukoil sai nykyisen nimensä vuonna 1991 kolmen Hanti-Mansian kaupungin ympäristöön sijoittuneen paikallisen öljy-yhtiön mukaan (Langepasneftegaz, Uraineftegaz ja Kogalymneftegaz). Maan neljänneksi suurimman öljyntuottajan Surgutneftegazin päätoimipiste on yhä öljykaupunki Surgutissa. Myös muilla viiteen suureen kuuluvilla öljy-yhtiöllä eli Rosneftillä, TNK-BP:llä ja Gazprom Neftillä on toimintaa Hanti-Mansian alueella, joka tuottaa 51 prosenttia Venäjän ja 5 prosenttia koko maailman maaöljystä.
Vuonna 1992 piirikunnassa hyväksyttiin laki, jonka perusteella suku- ja perheyhteisöt saivat elinikäisen ja periytyvän hallintaoikeuden suvuille perinteisesti kuuluneisiin maihin. Pian Venäjän poliittinen ilmapiiri kuitenkin muuttui ja vuonna 1995 suvuille kuuluneiden maiden jako keskeytettiin. Tämä oli erittäin kova takaisku alueen suomensukuisiin kansoihin kuuluville obinugrilaisille alkuperäiskansoille hanteille ja manseille.
Petrokemiallisen tuotannon lisäksi merkittävä teollisuudenala on paikallisia fossiilisia polttoaineita käyttävä sähkön- ja lämmöntuotanto. Lisäksi harjoitetaan metsä- ja puunjalostusteollisuutta. Maataloudessa harjoitetaan liha- ja maitokarjataloutta, porotaloutta, kalastusta sekä turkiseläinten metsästystä ja tarhausta. Viljelykasveista merkittävimmät peruna ja vihannekset.
Liikenne
thumb|240px|Postimerkki Obin Surgutissa ylittävän sillan kunniaksi vuodelta 2008. Ob sivujokineen muodostaa historiallisestikin tärkeän liikenneväylän laivoille ja pienemmille aluksille. Yleiset tieyhteydet kattavat vain osan piirikunnasta, jossa on laajoja erämaita tieyhteyksien ulottumissa. Useisiin pienempiin syrjäkyliin johtaa vain vaatimaton kärrypolku tai talvitie tai sinne ei ole tietä lainkaan ; jokia pitkin tapahtuva huoltoliikenne on erityisen merkittävää.
Piirikuntaan saapuu etelästä kolme rautatielinjaa. Näistä merkittävin on itäisin rata, joka saapuu Tjumenista Tobolskin kautta Surgutiin ja jatkaa sieltä koilliseen Ult-Jaguniin, ja edelleen pohjoiseen Kogalymiin ja Jamalin Nenetsian suurimpiin taajamiin. Ult-Jagunista lähtee sivurata itään Nižnevartovskiin. Rautatielinjoista keskimmäisin saapuu Jekaterinburgin suunnalta Jegoršinon kautta ja ulottuu vain Kondan äärellä sijaitsevaan Mežduretšenskin taajamaan (asema Ustje-Aha). Rautatielinjoista läntisin saapuu Jekaterinburgin suunnalta Serovin ja Ivdelin kautta Sovetskiin ja Njaganiin ja edelleen Obille (Priobjen pääteasema).
Väestö
thumb|240px|Obinvarren hanteja 1800-luvun loppupuolella kalastusvälineineen thumb|240px|Manseja kotieläimineen 1960-luvulla. Hanti-Mansia on muuttunut erityisesti öljylöytöjen jälkeisen muuttoliikkeen johdosta maaseutuvaltaisesta syrjäseudusta vahvasti kaupungistuneeksi, muualta lähtöisin olevan väestön ja heidän alueella syntyneen jälkipolven varaan rakentuneeksi teollisuusalueeksi. Väkiluku on kasvanut yli 16-kertaiseksi runsaassa 80 vuodessa eli vuosien 1939 ja 2010 välillä. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Hanti-Mansian asukasluku on 1 532 243 (2010) ja väestötiheys on 2,9 as./km².
Hanti-Mansian väestönkehitystä ja kaupungistumista voidaan kuvata väestönlaskentatilastojen avulla. Ohessa kuvataan, miten autonomisen piirikunnan väestö on kasvanut ja muuttunut vuoden 1939 jälkeen erityisesti maaöljy- ja kaasulöytöjen aiheuttaman muuttoliikkeen johdosta. Tilastoituun kaupunkilaisten osuuteen eri väestönlaskentojen välillä vaikuttavat paikallishallinnon alueiden rajojen muutokset sekä asutuskeskusten statuksen vaihtuminen. Kun taajama saa kaupunkityyppisen taajaman tai kaupungin arvon, sen asukkaista tulee Venäjän väestötilastoissa kaupunkilaisia.
Kaupungit ja suurimmat kaupunkimaiset taajamat
Kaupunkeja piirikunnassa on yhteensä 16 (2010), joista 13 toimii kaupunkipiirin keskuksena ja kolme on hallinnollisesti kunnallispiirin alaisuudessa. Suurimmat kaupungit ovat: Surgut (306 675 as.), Nižnevartovsk (251 694 as.), Neftejugansk (122 855 as.), pääkaupunki Hanty-Mansijsk (80 151 as.), Kogalym (58 181 as.) ja Njagan (54 890 as.).
Etninen jakauma
thumb|240px|Kaksi kansallispukuista naista Man uskven -leirillä [[Berjozovon piirin Saranpaulin maalaiskunnan Jasuntin kylässä vuonna 2006.]] (Tämä kappale on kesken) Piirikunnan väestö jakautuu useisiin kansallisuuksiin. Piirin alkuperäisväestöön luetaan hantit, mansit ja nenetsit.
Uskonto
thumb|240px|Ortodoksinen Kristuksen ylösnousemuksen kirkko Hanty-Mansijskissa thumb|240px|Ampumahiihdon MM-kisojen suorituspaikka Hanty-Mansijskissa (2011) Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Hanti-Mansian asukkaista oli:
Kieli- ja kulttuuripolitiikka
Piirikunnan alkuperäisasukkaiden kielet hanti ja mansi kuuluvat suomalais-ugrilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään ja niiden lähin sukukieli on unkari. Hantit ja mansit ovat kärsineet paljon venäläisten harjoittaman sulauttamispolitiikan vuoksi.
Hanti-Mansian duuma hyväksyi viimeisessä istunnossaan vuonna 2001 lain alkuperäiskansojen kielten säilyttämisestä ja kehittämisestä. Lain on tarkoitus turvata ja edesauttaa piirikunnassa asuvien alkuperäisasukkaiden, hantien, mansien ja nenetsien oman kielen ja kulttuurin vaalimista ja kehittämistä.
Kulttuuri
Suomalaiset toimijat, erityisesti Kulttuurien museo ja Äidinkielen opettajien liitto, tuottivat 2010-luvun alussa Hanti-Mansian tahojen kanssa ensimmäisen hantin- ja mansinkieltä tukevan verkko- ja kiertonäyttelyn. Tämä suomeksi, hantiksi, mansiksi ja englanniksi laadittu Suomesta Siperiaan -näyttely kuvaa suomalaisten tutkimusmatkoja obinugrilaisten pariin.
Hanti-Mansia on tunnettu muun muassa siellä järjestetyistä shakin ja ampumahiihdon kansainvälisistä kilpailuista. Vuonna 2010 siellä järjestettiin 39. shakkiolympialaiset.
Kremis
Kremis on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Yélimanén piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Mauritanian rajaa 60 kilometriä Yélimanésta koilliseen. Kunnassa on 11 000 ja kylässä 8 600 asukasta (vuonna 2009).
Kremisin kunnan pinta-ala on 510,94 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Kirané Kaniagan, etelässä Guidimen ja lännessä Goryn kuntiin sekä pohjoisessa Mauritaniaan. Maisemaa leimaa Yélimanén ylänkö laaksoineen. Pysyviä vesistöjä ei ole.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensassavannia.
Kremisin kautta kulkee Yélimanén ja Nioron välinen maantie RN23. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maissi, maapähkinä ja lehmänpapu. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Palveluihin kuuluu neljä alakoulua, yläkoulu, viisi koraanikoulua ja terveyskeskus. Vesihuolto kattaa 78 prosenttia tarpeesta.
Sirt
Sirt (joskus myös Sirte, Syrt, ) on Ison-Syrtin rannalla sijaitseva kaupunki Libyassa. Sirtissä on noin 170 000 asukasta. Libyan pääkaupunkia kaavailtiin aikoinaan siirrettäväksi sinne. Sirt on uudenaikainen kaupunki. Se erottuu muista kaupungeista, koska sillä ei ole erityistä keskustaa. Sirtistä on hyvät liikenneyhteydet muualle Libyaan. Tripolin ja Bengasin välinen moottoritie kulkee kaupungin poikki, ja kaupungista kääntyy myös tie etelään Saharaan. Muammar Gaddafi syntyi ja kuoli Sirtessä.
Gaddafin syrjäyttämisen jälkeen kaupungista muodostui islamistiryhmien turvasatama. Alkuvuodesta 2015 alueella vaikuttavia ryhmiä olivat Libyan Aamukoitto, Ansar al-Sharia ja Isis.
Sirten ilmasto on kuiva ja kuuma. Lämpimintä on elokuussa, jolloin päivän keksilämpötila vaihtelee 22 °C:n ja 31 °C:n välillä. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila vaihtelee 9 °C:n ja 18 °C:n välillä. Suurimmat sateet saadaan syyskuun ja maaliskuun välisenä aikana. Huhtikuun ja elokuun välisenä aikana sataa alle 10 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 190 millimetriä.
RN San Marco
RN San Marco oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1911 palvelukseen otettu San Giorgio -luokan panssariristeilijä.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 27. helmikuuta 1947 ja romutettiin vuonna 1949.
Liesut
Liesut (Cryptogramma) on sanikkakasvien (Pteridaceae) heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu kaksitoista lajia.
Liesut ovat matalia ja mätästäviä saniaisia, joilla on monihaarainen juurakko. Liesuilla on kahdentyyppisiä lehtiä: tavallisia kasvulehtiä sekä itiöpesäkelehtiä. Kasvulehdet ovat pitkäruotisia ja niiden lehtilapa on kellanvihreä, muodoltaan puikea sekä kolmeen tai neljään kertaan liuskoittunut. Itiöpesäkelehdet ovat kasvulehtiä pidempiä ja niiden liuskat ovat kapeampia sekä harvemmassa kuin kasvulehdissä. Itiöpesäkeryhmät ovat ulkomuodoltaan pitkulaisia ja katesuomuttomia.
Suvun lajeista Suomessa ja Ruotsissa tavataan ainoastaan kähäräliesua eli liesua (Cryptogramma crispa).
DreamCatcher Interactive
DreamCatcher Interactive (myös DreamCatcher Games) oli kanadalainen pelitalo.
Yhtiöllä oli vuodesta alkaen 2002 tytäryhtiö The Adventure Company. Yhtiöllä oli myös haaratoimisto DreamCatcher Europe SA, jossa oli vielä Cryo Interactiven jäänteitä.
Vuonna 2007 JoWooD Entertainment hankki yhtiön ja käyttää nimeä vielä julkaisunimikkeenä.
Jälkiviisaat
Jälkiviisaat on Yle TV1 -kanavan Ylen aamu-ohjelmassa perjantaisin ennen kello kahdeksan uutisia ja uudelleen uusintana heti yhdeksän uutisten jälkeen esitettävä varttitunnin osio, jossa keskustellaan suorassa lähetyksessä uutisviikon ajankohtaisista aiheista. Vuonna 2006 Jälkiviisaiden keskimääräinen katsojamäärä oli 350 000, ja se oli Aamu-TV:n viikon katsotuin osio.
Ohjelman historia
Vuodesta 1998 esitetyn ohjelman nimen ideoi silloinen Iltalehden toimittaja Jukka Kuikka, paneelin alkuperäinen vakiojäsen. Vakituisena keskustelijana olivat ensimmäisessä kokoonpanossa myös kirjailija Anja Snellman (nimellä Kauranen), toimittaja-kirjailija Leif Salmén ja myöhemmin myös tutkija Laura Kolbe. Marraskuussa 1999 Jälkiviisaisiin liittyi konservatiivisia kantoja ottava, entinen syyttäjä Ritva Santavuori. Santavuoren piti alun perin esiintyä ohjelmassa vain yhden kerran, mutta hän oli sarjan vakiojäsen vuoteen 2008 saakka.
Vuonna 2000 mukaan tulivat Vasemmistoliiton entinen puheenjohtaja, jazz-muusikko ja runoilija Claes Andersson, joka tuli Salménin tilalle, sekä ”nuorena” keskustelijana toimittaja Jan Erola. Kolmatta keskustelijaa vaihdeltiin usein vuosina 2004–2005, mutta vuonna 2006 toimittaja Ville Blåfieldista tuli käytännössä kolmas vakiojäsen vuoden 2007 lopulle. Eduskuntaan ehdolle asettuneen ja sinne palanneen Anderssonin tilalle tuli vuonna 2007 Gustav Hägglund. Häntä puolestaan seurasi Janne Mäkinen.
Ritva Santavuori lähti ohjelmasta herätettyään 11. tammikuuta 2008 paheksuntaa lausunnollaan presidenttiehdokkuutta tavoittelevan Barack Obaman kenialaisesta isoäidistä. Julkisen sanan neuvosto antoi Ylelle asiasta moitteita. Santavuori pahoitteli lausuntoaan seuraavassa ohjelmassa mutta esiintyi viimeisen kerran Jälkiviisaissa 1. helmikuuta 2008. Santavuoren seuraaja oli Soili Suonoja.
Jälkiviisaissa ovat vierailleet lisäksi ainakin Kalle Isokallio, Marja Aarnipuro, Lenita Airisto, Jeanette Björkqvist, Jörn Donner, Tuomas Enbuske, Kaarina Hazard, Pasi Heikura, Pertti Hemánus, Heimo Holopainen, Perttu Häkkinen, Juha Itkonen, Anna Kortelainen, Reko Lundán, Anne Moilanen, Outi Ojala, Matti Parpala, Maria Pettersson, Kirsi Piha, Kukka Ranta, Laura Rissanen, Tuulikki Petäjäniemi ja Aija Salo sekä Anu Silfverberg.
Vuonna 2022 ohjelman vakiokeskustelijoita olivat Kreeta Karvala, Ville Blåfield, Janne Saarikivi, Jan Erola, Timo Soini, Emilia Uljas ja Anna Perho. Keskustelua ohjaa Aamu-TV:n juontaja.
Jälkipörssi, Jälkihiki, Jälkikaronkka ja Jälkidigi
Aamu-TV:ssä on esitetty vuodesta 2010 myös tieteen, talouden ja urheilun jälkiviisaita, osioita Jälkipörssi, Jälkihiki ja Jälkikaronkka.
Jälkipörssi-osiossa vuonna 2018 vakiokeskustelijoina ovat Elena Gorschkow, Jussi Hyöty, Ulpu Iivari, Pekka Seppänen, Arno Ahosniemi, Leena Mörttinen, Tiina Helenius ja Heikki Pursiainen.
Jälkikaronkka-osiossa vuonna 2019 vakiokeskustelijoina ovat Jori Grym, Elina Hiltunen, Lauri Reuter, Anne Liljeström, Jukka Häkkinen, Sini Merikallio ja Samuli Siltanen.
Vuonna 2019 Aamu-TV aloitti uuden Jälkidigi-nimisen osion, jota lähetetään keskiviikkoaamuisin kello 7.45. Tämä osio keskittyy digitaalisen maailman uutisiin ja ilmiöihin. Jälkidigin vieraina on aina kussakin ohjelmassa kolme henkilöä 14 hengen raadista, johon ovat ohjelman alusta asti kuuluneet Tuija Aalto, Christina Forsgård, Asmo Halinen, Jani Halme, Sami Häkkinen, Tomi Hilvo, Lassi Kurkijärvi, Sami Kuusela, Anni Lintula, Jukka Niva, Maria Ritola, Essi Rundgren, Katri Saarikivi ja Natalia Salmela.
Kritiikkiä
Maryan Abdulkarim poistui ohjelmasta toukokuussa 2022 protestina Timo Soinin nimittämiselle raadin jäseneksi. Tässä yhteydessä toimittaja Sanna Ukkola ja kirjailija Jyrki Lehtola arvostelivat kolumneissaan ohjelman olleen siihen asti samanmielisten rupattelukerho, eikä areena jolla eri näkökannat olisivat ottaneet mittaa toisistaan.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1945
Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 1945 käytiin Tukholmassa Tukholman Olympiastadionilla 22. ja 23. elokuuta. Vain miehet kilpailivat.
STS-120
right|thumb|STS-120 -lennon tunnus. right|thumb|Yhdysmoduli Harmony rakenteilla STS-120 on 120. Nasan avaruussukkulalento. Se lennettiin Discovery-sukkulalla, ja oli sukkulan 34. lento. Sukkula laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta 23. lokakuuta 2007 kello 16.38 (CET).
Tähtien sota -elokuvasarjan 30-vuotisjuhlan kunniaksi astronautit ottivat mukaansa valosapelin, jota Mark Hamill käytti elokuvassa Tähtien sota: Episodi VI – Jedin paluu, ja lennon jälkeen se asetettiin näytteille Space Center Houstoniin, Lyndon B. Johnson Space Centerin yleisökeskukseen.
Discovery laskeutui Kennydyn avaruuskeskukseen 7. marraskuuta 2007 kello 20.01 Suomen aikaa.
Miehistö
thumb|250px|Lennon miehistö
Asemalle lähtevä ISS Retkikunta 16:n jäsen:
Asemalta lähtevä ISS Retkikunta 16:n jäsen:
Rumpujarru
Rumpujarrussa jarrurummun sisäpuolella olevat jarrukenkien kitkapinnat puristuvat jarrutettaessa vasten pyörivää jarrurumpua, joka on kiinnitetty pyörään. Kitkapinnoista käytettiin aiemmin nimeä jarruhihnat.
Modernin auton rumpujarrun keksi Louis Renault vuonna 1902, vaikka vähemmän hienostunutta rumpujarrua käytettiin Maybachissa vuotta aiemmin. Ensimmäisissä rumpujarruissa jarrukenkiä käytettiin mekaanisesti vivuilla ja tangoilla tai vaijereilla. 1930-luvun puolivälistä lähtien kenkiä käytettiin öljyllä ja pienellä männällä, joka oli sylinterissä. Joissakin autoissa käytettiin kuitenkin puhtaasti mekaanisia järjestelmiä vielä vuosikymmeniä. Joissakin malleissa on kaksi mäntää.