cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oskar Merikanto
Ura
pienoiskuva|[[Albert Gebhardin maalaama muotokuva vuodelta 1903]]
Oskar Merikanto oli perustamassa vuonna 1911 Suomalaista Oopperaa ja toimi sen ensimmäisenä kapellimestarina vuosina 1911–1922. Merikannon sävellyskilpailuun lähettämä teos Pohjan neiti oli ensimmäinen suomenkielinen ooppera. Hän toimi myös Päivälehden (myöhemmin Helsingin Sanomat) pitkäaikaisena musiikkikriitikkona.
Yksityiselämä
Merikanto sävelsi Kesäillan valssin nuoruuden mielitietylleen Sally Enrothille, mutta lopulta hän solmi elinikäisen avioliiton 29. elokuuta 1892 Liisa Häyrysen (4. helmikuuta 1869 – 14. maaliskuuta 1949) kanssa. Heidän ainoa lapsensa oli säveltäjä Aarre Merikanto. Tämän poika oli puolestaan kuvanveistäjä Ukri Merikanto. Heidät on kaikki haudattu samaan hautaan Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on vuonna 1927 paljastettu Yrjö Liipolan toteuttama muistomerkki.
pienoiskuva|Merikanto-postimerkki vuodelta 1968.
Henrik Sovelius
Henrik Sovelius -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Lovex
Lovex on suomalainen rock -yhtye. Yhtye on julkaissut neljä studioalbumia, joista ensimmäisen, Divine Insanity, vuonna 2006. Toisen albuminsa, Pretend or Surrender, yhtye julkaisi vuonna 2008 ja kolmannen albumin, Watch Out!, vuonna 2011. Yhtyeen neljäs studioalbumi, State of Mind, julkaistiin elokuussa 2013. Lovex on menestynyt Suomen lisäksi myös Keski-Euroopassa ja Japanissa.
Yhtyeen historia
Vuoden 2006 loppupuolella Lovex solmi Euroopan laajuisen (Suomea lukuun ottamatta) levytyssopimuksen GUN Recordsin kanssa. Vuoden 2007 kesällä yhtyettä alettiin viedä jo Aasiaan, kun levytyssopimus Japaniin Toshiban EMI:n kanssa julkistettiin syyskuun puolivälissä. Yhtye sijoittui kolmanneksi Suomen euro­viisu­karsinnoissa vuonna 2007 laululla "Anyone, Anymore". Lovexin albumi Divine Insanity myi Suomessa kultaa helmikuussa 2007.
Toisen albuminsa Pretend or Surrender Lovex julkaisi 30. huhtikuuta 2008. Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin ”Take a Shot”, joka oli keväällä 2008 Suomen eniten radiossa soitettu kappale, ja täten myös yhtyeen menestynein kappale radiosoiton perusteella. Toisena singlenä julkaistiin albumilta kappale ”Turn”.
Kolmannen albuminsa Watch Out! Lovex julkaisi vuonna 2011. Albumilta julkaistiin singlet ”Slave For The Glory”, ”U.S.A.”, Watch Out! ja Marble Walls.
Yhtyeen neljäs studioalbumi, State of Mind, julkaistiin elokuussa 2013. Ensimmäisenä singlenä albumilta julkaistiin kappale ”Action” ja toisena singlenä ”Don Juan”.
Mixes (Kylie Minoguen albumi)
Mixes on australialaisen laulajan Kylie Minoguen remix-albumi, joka julkaistiin 3. elokuuta 1998.
The Hashish-Eater
The Hashish-Eater; or, The Apocalypse of Evil on kalifornialaisen kirjailijan Clark Ashton Smithin vuonna 1920 kirjoittama runo, joka kuvailee ”kosmista tietoisuutta” ja siitä seuraavia painajaismaisia ilmestyksiä. Runo ilmestyi ensimmäistä kertaa Smithin omakustanteena julkaisemassa runokokoelmassa Ebony and Crystal (1922). 1940-luvun lopulla Smith teki runoon joitakin korjauksia uusintapainoksia silmällä pitäen.
”The Hashish-Eater” sai tuoreeltaan ristiriitaisia arvosteluja, sillä sen vanhahtava tyyli ja yliluonnolliset aiheet olivat realismin aikakaudella epämuodikkaita. Yliluonnollisen kirjallisuuden harrastajat sen sijaan innostuivat runosta. Nykyään ”The Hashish-Eateria” pidetään Smithin parhaana runona. Sen tyyli luokitellaan joko romantiikaksi tai dekadenssiksi.
Kuvaus runosta
Smithin mukaan runo oli ”tutkielma kosmisesta tietoisuudesta” ja sen mahdollisuuksista. Sen kuvasto lainailee piirteitä mytologiasta ja saduista. Smithin mukaan ihminen ei todellisuudessa kestäisi kosmisten äärettömyyksien näkemistä, vaan hän lopulta luhistuisi niiden herättämän kauhun alle, kuten runon kertojalle käy. Nimestään huolimatta runo ei kerro huumeiden käytöstä, vaan hašis oli Smithin mukaan symboli tajunnan laajenemiselle ja korkeammalle tietoisuudelle.
Kirjoittaminen ja julkaisu
pienoiskuva|[[Donald Sidney-Fryerin toimittama laitos vuodelta 2008. Kansikuva on Clark Ashton Smithin omaa tuotantoa.]] Nuoren Smithin esikuva ja suojelija oli sanfranciscolainen runoilija George Sterling. Sterlingin runo ”A Wine of Wizardry” lienee ollut eräs ”The Hashish-Eaterin” esikuvista. Sterling itse tosin korosti runojen eroja. Smithin mukaan lähes yhtä tärkeä esikuva oli Gustave Flaubertin Pyhän Antoniuksen kiusaus. Vaikka ”The Hashish-Eater” viittaa hašikseen, ei Smith ainakaan runon kirjoittamisajankohtaan mennessä ollut kokeillut huumeita. Sterlingille Smith kertoi elämänsä olevan riittävän painajaismaista ilman huumeitakin.
Smith aloitti ”The Hashish-Eaterin” kirjoittamisen tammikuussa 1920 ja sai työnsä valmiiksi 20. helmikuuta. Tiukka runomitassa pitäytyminen teki työstä haastavaa. Smith oli tyytyväinen runonsa mielikuvitukseen mutta ei nauttinut sen kirjoittamisesta tai lopputuloksesta. ”The Hashish-Eater” ilmestyi ensimmäistä kertaa omakustanteena julkaistussa runokokoelmassa Ebony and Crystal (1922). 1940-luvun lopulla Smith teki runoon joitakin korjauksia uudelleenjulkaisuja varten.
Vuonna 2008 ”The Hashish-Eater” ilmestyi Hippocampus Pressin kirjana, joka sisältää molemmat versiot runosta sekä teoksen toimittajan Donald Sidney-Fryerin selitykset.
Vastaanotto
Ebony and Crystal kävi huonosti kaupaksi, ja Smith joutui antamaan osan kappaleista pois, vaikka painosmäärä oli ollut 500. Myös vastaanotto oli hänen aiempia runojaan huonompi. Smithille ominainen, yliluonnollisia aiheita käsitellyt ja runomittoihin sitoutunut romantiikka oli mennyt muodista ja realismi hallitsi kaunokirjallisuuden valtavirtaa. Harriet Monroe kirjoitti aikalaisarviossa:
Smithin suojelija George Sterling sen sijaan piti ”The Hashish-Eaterista”. Hän kuvaili runoa ”hämmästyttäväksi” ja piti sitä ”mielikuvituksekkaimpana” koskaan lukemanaan runona. Sterlingin mukaan ”The Hashish-Eater” ”sortui estetiikan puolelle”, mikä ei ”tällaisessa” runossa kuitenkaan ole suuri puute. H. P. Lovecraft puolestaan ylisti ”The Hashish-Eateria” ”englanninkielisen kirjallisuuden parhaaksi mielikuvituksen orgiaksi”.
Smith itse piti ”The Hashish-Eateria” väärinymmärrettynä tekstinä. Nykyään se on kuitenkin hänen arvostetuin runonsa. Brian Stablefordin mukaan Smithin ranskalaisesta dekadenssista ammentava tyyli näkyy voimakkaimmin juuri ”The Hashish-Eaterissa” sekä Zothique-sarjan novelleissa, jotka vievät ”laskelmoidun eksotiikan loogiseen päätepisteeseensä”. Erik Davisin mielestä Smithin teksti on niin koristeellista, että tapahtumien ja mielikuvien sijaan lukijan huomio kiinnittyy sanavalintoihin. ”Synkän ilmestyskokemuksen vieraannuttava toiseus muuttuu itseoppineen erakon kielellisten pakkomielteiden vieraannuttavaksi toiseudeksi. Tämä on runouden äärimmäinen dekadenssi, syvä antiromanttinen ironia.”
Pitkä Helvetinjärvi
Pitkä Helvetinjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 143 200 kuutiometriä eli 0,0001 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 2,7 metriä ja suurin syvyys on 15,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Luontoarvoja
Järven rannat kuuluvat Helvetinjärven kansallispuistoon, mutta sen vesialue ei ole suojeltua aluetta. Järvi sijaitsee suojelualueen pohjoispuolella.
Henrik Kuningas
Rolf Henrik Kuningas (1951 – 3. elokuuta 2019) oli suomalainen pörssimeklari ja sijoittaja.
Kuningas opiskeli Hankenissa ja työskenteli virolaissyntyisen isänsä Oy Ferro-Tekno Ab -yrityksessä, joka välitti luxemburgilaista terästä Suomeen. Oman pankkiiriliikkeensä Oy H. Kuningas & Co Ab:n Kuningas käynnisti vuonna 1983. Liike palveli ammattisijoittajia, ja se kuului aikanaan Helsingin Pörssin suurimpiin välittäjiin. Vuonna 1987 Kuninkaan välittämä osuus Helsingin pörssin vaihdosta oli noin 11 prosenttia. Kuningas myi liikkeensä vuonna 1988 amerikkalaiselle sijoitusyhtiölle, minkä johdosta hän vaurastui. Pörssivälityksen liike lopetti vuonna 1991. Tämän jälkeen Kuningas siirtyi päätoimiseksi sijoittajaksi.
Kuningas osallistui vuonna 1989 neuvottelijana niin sanottuihin Kouri-kauppoihin.
Kuningas tuomittiin 1990-luvulla arvopaperimarkkinarikoksesta ensimmäisenä Suomessa. Kuninkaalla oli oma sijoitusyhtiö Luxemburgissa.
Laura Adams Armer
Laura Adams Armer (12. tammikuuta 1874 Sacramento, Kalifornia, Yhdysvallat – 16. maaliskuuta 1963 Vacaville, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, valokuvaaja ja kirjailija. Hän opiskeli taidekoulussa ja aloitti uransa studiovalokuvaajana. Perheen perustamisen jälkeen hän harrasti taidetta vain satunnaisesti, mutta innostui vuonna 1923 kuvaamaan navajoiden ja hopien elämää. Hän valokuvasi resrevaattien asukkaita ja jäljensi navajoiden hiekkamaalauksia. Armer kirjoitti myös useita kirjoja, joista ensimmäinen julkaistiin 1929. Waterless Mountain sai lastenkirjallisuuden Newbery-mitalin.
Nuoruus ja opiskelu
Laura Adams Armer syntyi Sacramentossa 1874. Hänen vanhempansa olivat Kaliforniaan muutaneita uudisasukkaita. Laura oli kolmilapsisen perheen nuorimmainen. Hän kävi koulua San Franciscossa mutta oli myös huonon terveytensä takia kotiopetuksessa. Laura oli introvertti tyttö, joka nautti asuinpaikkaansa ympäröivien kukkuloiden luonnonkauneudesta.
Henrik Kuningas
Kuningas toimi Luxemburgin kunniapääkonsulina vuodesta 1995 alkaen. Hän harrasti sulkapalloa ja golfia, ja edusti Suomea sulkapallon nelinpelin maaotteluissa 1970-luvun alkupuolella.
Laura Adams Armer
Nuoruus ja opiskelu
Armer opiskeli 1893–1896 Kalifornian piirustuskoulussa, jonka opettajista Arthur Mathews ohjasi häntä noudattamaan tavanomaisesta poikkeavaa tyyliä. Armer innostui vuosisadan lopulla myös valokuvaamisesta. Hän keskeytti opintonsa ja perusti vuonna 1899 valokuvastudion.
Ura
thumb|vasen|upright|Armerin ottama [[Elsie Whitaker Martinez|Elsie Whitakerin muotokuva (n. 1907)]] Armer jätti hyvin alkaneen uransa 1902 mentyään naimisiin Sidney Armerin kanssa. Hän keskittyi usean vuoden ajan hoitamaan perheen kotia, ja vuonna 1903 syntyttä Austinia. Armer jatkoi myös valokuvaamista ja kuvataiteita, mutta epäsäännöllisesti.
Armer oli melkein 50-vuotias, kun hän kiinnostui alkuperäisasukkaiden kansanperinteestä. Hän vietti vuoden 1923 jälkeen useita kuukausia vuodessa navajojen ja hopien parissa, missä hän maalasi näkemyksiään paikallisten hengellisestä elämästä, valokuvasi reservaattien asukkaita ja talletti myyttejä ja legendoja.
Armer oli ensimmäinen valkoinen, joka sai valokuvata navajojen hiekkamaalaajia. Hänelle myös tehtiin hiekkamaalaus, ja hän sai kopioida niitä öljymaalauksiin. Hän tuotti yli sata kopioita paikallisten hiekkamaalauksista.
Armer tuotti ensimmäisen Amerikan alkuperäiskielellä tehdyn elokuvan, joka on nykyään merkittävä alkuperäisasukkaiden elämää ja kulttuuria kuvaavana dokumenttina. The Mountain Chant sai ensi-iltansa 1928 American Museum of Natural Historyssä. Seuraavana vuonna Armer julkaisi ensimmäisen kirjansa. Waterless Mountain palkittiin Yhdysvalloissa Newbery-mitalilla.
Armer eläköityi miehensä kanssa 1938, ja he muuttivat Kalifornian Fortunaan. Hän julkaisi kuitenkin vielä useita kirjoja, kuten lastenkirjan Farthest West sekä monia esseitä navajoista ja Pohjois-Amerikan aavikoista.
Marlin Briscoe
Briscoe varattiin vuoden 1968 varaustilaisuuden 14. kieroksella 357. pelaajana. Hänet varasi Denver Broncos. Hän pelasi ensimmäisellä kaudella Broncosissa 11 ottelua, joista aloitti viisi. Hän heitti 1589 jaardia heittäen 14 touchdownia ja 13 syötönkatkoa. Hän siirtyi kaudelle 1969 pelaamaan Buffalo Billsiin, jossa hän pelasi laitahyökkääjänä. Hän pelasi Buffalossa kolme kautta, joista vuoden 1970 jälkeen hänet valittiin Pro Bowliin. Parhaimmalla kaudella hän vastaanotti 1036 jaardia ja teki kahdeksan maalia. Vuonna 1972 Briscoe siirtyi Miami Dolphinsiin, jossa hän jatkoi laitahyökkääjänä. Briscoe voitti Dolphinsissa kaksi Super Bowlia (VII, VIII). Vuonna 1975 Briscoe edusti sekä Detroit Lionsia että San Diego Chargersia. Viimeisen kautensa 1976 hän pelasi New England Patriotsissa.
Fairchildin lentotukikohdan B-52-onnettomuus
Silminnäkijähavaintojen mukaan lentäjä yritti mahdollisesti välttää ydinaseiden varastobunkkeriin törmäämisen. Asiantuntijoiden mukaan turvallisuusmekanismit olisivat estäneet ydinräjähdyksen tilanteessa, mutta radioaktiivista materiaalia olisi saattanut levitä ympäristöön ydinpommien laukaisuun käytettävien räjähteiden lauetessa.
Viipurin linna
Historia
thumb|300px|left|Viipurin linnan asemapiirros: ab päälinna, c esilinna. a Pyhän Olavin torni, b sisäpiha, jota päälinnan siipirakennukset ympäröivät, d 1606–1608 rakennettu linnan päällikön asunto, jonka lävitse käy linnan portti, e silta, f pengermuuri, joka rajoittaa entistä "pohjapihaa", g ampumakäytävällä varustettu muuri, jota myöhemmin on jatkettu 1580-luvulla rakennettuun h lisärakennukseen asti. Ennen nykyisen linnoituksen rakentamista paikalla sijaitsi karjalaisten linnoitettu varasto- ja kauppapaikka. V. A. Tjulenevin 1979 käynnistämissä kaivauksissa paljastui hiekasta tehty rintavarustus sekä nykyistä linnaa edeltäneiden puurakennusten jäänteitä, jotka olivat palaneet. Useiden paikalta löydettyjen karjalaisperäisten esineiden joukossa on myös miekka joka on ajoitettu vuosien 1130–1200 välille. Paikalta löytyi myös paljon 1100–1200-luvun esineitä, kuten karjalainen veitsi, nuolenkärkiä, sotakirves sekä lukkoja ja avaimia. Kaivauksisa löydetyistä 2000 esineestä noin 30 ajoittuu 1290-lukua edeltäneeseen aikaan. Vanhin löydetty esine, suorakaitenen ketjunjakaja, on 1000-luvulta. Tjulenevin tutkimusten pohjalta on päätelty, että paikalla sijainnut karjalaisten linnoitettu kauppapaikka tuhoutui ruotsalaisten hyökkäyksessä 1293, jonka jälkeen nykyisen linnan esivaiheiden rakentaminen alkoi.
Linnassa voidaan erottaa päälinna, joka on nelikulmainen yhtenäinen rakennusryhmä saaren itäosassa, sen korkeimmalla kalliolla, sekä esilinna, jonka muodostavat rantoja seuraavat ja päälinnaa ympäröivät varustukset ja rakennukset. Päälinnan sydämenä on vankka, alaosaltaan nelikulmainen, yläosaltaan kahdeksankulmainen torni, johon itäpuolelta muut rakennukset pitkulaista nelikulmaista sisäpihaa ympäröiden yhtyvät.pienoiskuva|Viipurin linna vuonna 1885. Tornista on jäljellä ainoastaan sen harmaakivinen alaosa linnan alkuajoilta. Vuosina 1561–1564 purettiin näet tornin yläosa toisen kerroksen tasalle ja rakennettiin uudestaan pääasiassa tiilestä kahdeksansivuiseksi. Sisäpihaa ympäröi aluksi vain yksinkertainen vankka kehämuuri, jonka suojaan nykyiset siipirakennukset aikojen kuluessa on rakennettu. Myös linnasaaren ympärille oli alusta pitäen rakennettu suojavalli tai muuri, jonka turviin kaupunki muodostui, kunnes tilanahtauden vuoksi sen oli siirryttävä nykyiselle paikallensa.
Linnan myöhempiä rakennusaikoja keskiajalla olivat varsinkin 1440-luku, jolloin Kaarle Knuutinpoika asui siinä, ja 1400-luvun loppupuoli, jolloin muun muassa Eerik Akselinpoika Tott varusteli linnaa.
1500-luvulla linnassa tehtiin perinpohjaisia uudistuksia. Päälinnan tornia ja luultavasti myös siipirakennuksia korotettiin ja uusia lisärakennuksia tehtiin ainakin eteläisen siipirakennuksen ulkolaitaan. Kaupungin puolella saarta oli tämän varustuksen jatkona 6,5 metriä korkea harmaakivimuuri. Manttelin ulkopuolelle rakennettiin ulkovarustuksia, muun muassa rantaulkonemalle pohjoispuolella kahdeksantahkoinen linnake vuonna 1561. 1560-luvulla rakennettiin holvattu tunnelikäytävä, joka vei virran alitse linnasta kaupunkiin. Päälinnan huoneita uusittiin, ja esilinnassa korvattiin puurakennukset kivestä tehdyillä, jotka luultavasti silloin tulivat muodostamaan sen yhtenäisen, linnan ulkomantteliin liittyvän rakennussarjan, joka vieläkin nähdään linnan länsiosassa. 1500-luvun lopulla linnan rakennusmestarina toimi Antonius Rosetti.
Vuosina 1606–1608 rakennettiin vieläkin jäljellä oleva porttirakennus päällikön asunnoksi. Suuren Pohjan sodan alkaessa, 1700-luvun alussa, rakennettiin ulkovallien kulmiin bastionit.
Suuressa Pohjan sodassa linna joutui vuonna 1710 venäläisten valtaan. Esilinnan rakennusten julkisivut ja sisustus lienevät pääasiassa heidän työtään, minkä lisäksi ainakin päälinnan pohjoinen siipirakennus uusittiin. Tämän jälkeen linna rappeutui vähitellen ja vaurioitui pahoin tulipalossa 1860-luvulla, mutta uusittiin vuosina 1891–1894. Tuolloin myös torni valkaistiin.
Talvisodan alkaessa linna oli puolustuslaitoksen hallussa. Se vaurioitui sodassa jonkin verran. Suomi menetti linnan talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa Neuvostoliitolle 1940, mutta valtasi uudelleen jatkosodan alussa 1941 joutuen vetäytymään kesällä 1944. Neuvostoliiton hajottua 1991 linnan alue kuuluu Venäjälle.
Linnan päälliköt
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Viipurin linnan päällikköinä:
Bob McKenzie
Robert ”Bob” McKenzie (s. 16. elokuuta 1956) on kanadalainen jääkiekkotoimittaja ja -asiantuntija.
McKenzie on työskennellyt yhtäjaksoisesti kanadalaisen TSN-urheilukanavan palveluksessa vuodesta 1986 lähtien. Sitä ennen hän toimi muun muassa The Hockey News -lehden päätoimittajana yhdeksän vuoden ajan.
McKenzie on yksi arvostetuimmista jääkiekkoasiantuntijoista. Hänellä on Twitter-yhteisöpalvelussa yli 1,2 miljoonaa seuraajaa.
Simon Le Bon
Simon John Charles Le Bon (s. 27. lokakuuta 1958 Bushey, Hertfordshire) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Duran Duran -yhtyeen laulusolistina vuodesta 1980 alkaen. Le Bon toimi myös Duran Duranin jäsenistä koostuvan Arcadian solistina vuosina 1985–1986.
Ura
Duran Duran perustettiin vuonna 1978 Nick Rhodesin, John Taylorin ja Stephen Duffyn kesken. Duffy kuitenkin jätti ryhmän jo vuotta myöhemmin, koska ei uskonut sillä olevan tulevaisuutta. Lukuisien kokoonpanomuutosten jälkeen Le Bon esiteltiin yhtyeelle toukokuussa 1980. Todettuaan, että hänen kirjoittamansa runot soveltuvat muiden soitantaan, Le Bon päätti kokeilla Duran Durania ”kesän yli”. Jo kuudessa viikossa yhtye keikkaili ahkerasti Englannissa ja Hazel O'Connorin kiertueen lämmittely poiki myös levytyssopimuksen EMIn kanssa. Nimetön ensilevy julkaistiin vuonna 1981 ja sitä seurasi sarja albumeja: Rio (1982), Seven and the Ragged Tiger (1983) ja Arena (1984).
Le Bon ja Rhodes halusivat tehdä musiikkia Duran Duranin keikkatauonkin aikana vuonna 1985 ja Arcadia syntyi. Tiivis rytmi kuitenkin vaati myös veronsa: Andy Taylor ja Roger Taylor erosivat joukosta vuonna 1986. Kun vuonna 1997 John Taylorkin jätti yhtyeen, alkuaikojen kokoonpanosta olivat jäljellä enää Rhodes ja Le Bon. Andy, John ja Roger Taylor alkoivat taas soittaa yhdessä vuonna 2001, ja kun Rhodes ja LeBon liittyivät mukaan, yhtye oli jälleen viisijäseninen. Se äänitti seuraavien kolmen vuoden aikana uutta albumia ja konsertoi harvakseltaan. Duran Duran on kuitenkin jatkanut levyttämistä ja keikkailua jäsenistömuutoksista huolimatta ja tuorein, järjestyksessä kolmastoista studioalbumi All You Need Is Now julkaistiin 2010.
Yksityiselämä
Le Bon avioitui vuonna 1985 huippumalli Yasmin Parvanehin kanssa. Pariskunnalla on kolme tytärtä, jotka ovat syntyneet vuosina 1989, 1991 ja 1994. Tyttäristä vanhin, Amber Le Bon, on seurannut äitiään mallin uralle.
Tunturikihu
pienoiskuva|Tunturikihun munia. Tunturikihu (Stercorarius longicaudus) on pitkäpyrstöinen kihu. Lajin nimesi Louis Jean Pierre Vieillot 1819.
Koko ja ulkonäkö
Tunturikihun muoto muistuttaa lapintiiraa: siivet ovat kapeat ja pitkät ja pyrstö pitkä. Tunturikihulla on musta lakki, kellertävä leuka ja kaula, harmaanvaalea vatsapuoli ja tumma selkä ja siivet. Linnun pituus on noin 38 cm, mutta kesäasussa pitkät pyrstösulat voivat lisätä pituutta jopa 20 cm. Paino on 218–444 g, naaras on kookkaampi.
Levinneisyys
Tunturikihut pesivät pohjoisessa Kanadassa, Siperiassa ja Alaskassa, paikoin muuallakin Pohjois-Euroopassa. Suomen Lapissa se pesii hyvinä myyrä- ja sopulivuosina. Kannanvaihtelu on suurta ja se seuraa tunturisopulien esiintymistiheyttä. Suomen kannaksi on arvioitu 100–2 000 paria. Maailman populaation koko on 100 000–500 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Ne talvehtivat Atlantin ja Tyynenmeren eteläosissa.
Elinympäristö
Tunturikihun pesimäaluetta ovat tundra ja tunturiylängöt. Pesinnän ulkopuolella se elää enimmäkseen avomerellä.
Lisääntyminen
Pesä on avoimesti maassa. Munia on tavallisesti kaksi, joskus yksi ja ani harvoin kolme. Muna painaa noin 41 g. Molemmat emot hautovat siten, että munat ovat varpaiden/räpylöiden päällä, koska pesä sijaitsee usein jäisellä palsalla. Haudonta kestää 23–25 päivää. Poikaset jättävät pesän parin päivän ikäisinä, mutta eivät poistu muutamaa kymmentä metriä kauemmaksi, kunnes oppivat lentämään 24–26 päivää vanhoina.
Ravinto
Tunturikihu syö pesimäalueellaan enimmäkseen sopuleita ja myyriä, myös lintuja, kaloja, hyönteisiä ja marjojakin. Muuttoparvissakin se pyydystää oman ruokansa, eikä varastele lokeilta toisin kuin muut kihut.
GP2 Unkarin Grand Prix 2009
GP2 Unkarin Grand Prix 2009 oli GP2-kauden 2009 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 25.–26. heinäkuuta Hungaroringin moottoriradalla Unkarissa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Unkarin GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi ART Grand Prix -tallin kuljettaja Nico Hülkenberg. Sunnuntain kilpailun voitti iSport International -tallin Giedo van der Garde.
Dorotheos (sotapäällikkö)
Dorotheos (k. 533) oli itäroomalainen sotapäällikkö, joka johti roomalaisia joukkoja Armeniassa 530-luvun alussa. Hänen arvonimensä oli magister militum per Armeniam.
Elämä
Itä-Rooman ja sassanidien Persian välisen sodan aikana (527–532) vuonna 530 Dorotheos oli Armeniassa magister militum praesentalis Sittaksen alaisuudessa. Kuultuaan, että persialaiset olivat kokoamassa armeijaa lähellä Theodosiopolista, Sittas ja Dorotheos tekivät yllätyshyökkäyksen persialaisten leiriin saaden runsaasti ryöstösaalista. Persialaiset pakenivat ja roomalaiset palasivat omille alueilleen. Persialaiset kokosivat uuden armeijan ja hyökkäsivät roomalaisten hallitsemaan Armeniaan, mutta Sittas ja Dorotheos kukistivat heidät Satalan taistelussa.
Callinicumin taistelun jälkeen vuonna 531 Dorotheos johti joukkoja persialaisten alueelle (luultavasti Persarmeniaan) ja valtasi useita persialaisten linnoituksia. Myöhemmin samana vuonna hunnit hyökkäsivät Armeniaan ja etenivät Euphratensiksen provinssiin ja Kilikiaan asti. Hunnit perääntyivät kuullessaan Dorotheoksen armeijan lähestyvän, mutta Dorotheos seurasi heitä ja onnistui saamaan takaisin suuren osan hunnien keräämästä ryöstösaaliista.
Vuonna 533 Dorotheos osallistui vandaalien vastaiseen sotaretkeen (vandaalisota), ja hän oli yksi Rooman armeijan foederati-joukkojen yhdeksästä komentajasta. Dorotheos kuitenkin sairastui matkalla Pohjois-Afrikkaan, ja kuoli Cataniassa, Sisiliassa. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan joukot surivat häntä suuresti. Prokopios kuvasi Dorotheosta älykkääksi ja taitavaksi sodankävijäksi.
Joseph Kesenge Wandangakongu
Joseph Kesenge Wandangakongu (4. huhtikuuta 1928 – 19. helmikuuta 2021) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 20. heinäkuuta 1957 ja nimitettiin Molegben hiippakunnan piispaksi 5. syyskuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1969. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Wijnants, jota avustivat François Van den Berghe ja Louis Nganga a Ndzando.
Kesenge Wandangakongu erosi tehtävistään 18. lokakuuta 1997.
Jan Lindvall
Jan Petter Lindvall (s. 18. maaliskuuta 1950 Kåfjord) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Nordreisa IL -seuraa, ja on pituudeltaan 182 cm.
Lindvall sijoittui 1982 Oslon MM-kilpailuissa 50 kilometrillä 11:nneksi. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli 50 kilometrillä viides, 30 kilometrillä kolmastoista ja Norjan viestijoukkueen jäsenenä neljäs.
Lindvall voitti maailmancupin osakilpailun Kavgolovon 50 kilometrillä helmikuussa 1983. Lisäksi hän sijoittui toiseksi Lahden 50 kilometrillä maaliskuussa 1982 sekä kolmanneksi Falunin 30 kilometrillä helmikuussa 1983 ja 1984. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaikkiaan yhdeksän kertaa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs kaudella 1982–1983 ja kymmenes kaudella 1983–1984.
Formula 1 -kausi 2020
Formula 1 -kausi 2020 oli Formula 1 -sarjan 71. maailmanmestaruuskausi.
Kauden alkuperäinen kilpailukalenteri sisälsi 22 osakilpailua, mutta koronaviruspandemian vuoksi kilpailukauden aloitus 15. maaliskuuta Australiassa peruttiin juuri ennen ensimmäisten harjoitusten alkamista ja kausi käynnistyi perinteiseksi muodostuneen maaliskuisen aloituksen sijaan vasta alkuperäisen kalenterin 11. osakilpailusta 5. heinäkuuta Itävallassa.
Lewis Hamilton lähti kauteen hallitsevana kuljettajien maailmanmestarina ja Mercedes hallitsevana valmistajien maailmanmestarina. Sekä Hamilton että Mercedes uusivat mestaruutensa.
Kilpailukalenteri
pienoiskuva|Maat joissa järjestettiin Grand Prix on merkitty vihreällä, ja radat on merkitty mustalla pisteellä. Aiemmin kisoja järjestäneet maat on merkitty tummanharmaalla, ja aiemmat radat valkoisella pisteellä.
Kilpailukalenteri kaudelle 2020 sisälsi ennätykselliset 22 osakilpailua. Kokonaan uutena osakilpailuna kalenterissa oli Vietnamin osakilpailu Hanoin katuradalla. Myös Hollannin Grand Prix’n Zandvoortin moottoriradalla oli tarkoitus tehdä paluu sitten kauden. Saksan Grand Prix putosi pois kilpailukalenterista.
Alkukauden osakilpailut (Australia (15.3.), Bahrain (22.3.), Vietnam (5.4.), Kiina (19.4.), Hollanti (3.5.), Espanja (10.5.), Monaco (24.5.), Azerbaidžan (7.6), Kanada (14.6) ja Ranska (28.6)) joko peruttiin kokonaan tai siirrettiin ajettavaksi myöhemmin kauden aikana. Kilpailuja peruttiin turvatoimena koronaviruspandemian vuoksi. Päätökset perumisesta teki joko isäntämaan hallinto tai autourheilun kattojärjestö FIA.
2. elokuuta ajettiin vasta kauden neljäs osakilpailu; Britannian GP Silverstonen radalla. Britannian GP oli alkuperäisen aikataulun mukaan tarkoitus ajaa 19. heinäkuuta heti seuraavana osakilpailuna Itävallan GP:n jälkeen. Itävallan osakilpailun jälkeen, ennen Silverstonea, ajettiin kuitenkin toinen GP Itävallassa nimellä Steiermarkin Grand Prix 2020 sekä Unkarin osakilpailu, joka oli tarkoitus ajaa alun perin 2. elokuuta. Kauden aikana ajettiin kolme kilpailua Italian maaperällä Monzassa, Mugellon radalla Toscanassa ja Imolassa. Edellisen kerran samassa maassa oli ajettu kolme kilpailua kaudella 1982, kun Yhdysvalloissa ajettiin kilpailut Long Beachissä, Detroitissa ja Las Vegasissa.
Talvitestit
Kauden 2020 talvitestit järjestettiin ennen kauden 2020 alkua. Testit koostuivat kahdesta kolmen päivän testijaksosta. Ensimmäinen testijakso ajettiin 19.–21. helmikuuta 2020 ja toinen 26.–28. helmikuuta 2020.
Australian Grand Prix
Australian Grand Prix’n piti olla kauden 2020 ensimmäinen osakilpailu. Kilpailu oli tarkoitus ajaa Albert Parkin katuradalla Melbournessa Australiassa. Osakilpailu peruttiin koronaviruspandemian takia perjantaina vain hetkeä ennen ensimmäisten vapaiden harjoitusten alkua.
Koronaviruspandemian aiheuttama tauko
Koronaviruspandemian vuoksi Australian Grand Prix’n lisäksi myös Bahrainin, Vietnamin, Kiinan, Hollannin, Espanjan, Monacon, Azerbaidžanin, Kanadan sekä Ranskan Grand Prix’t jouduttiin perumaan tai siirtämään. Formula 1 -sarjan organisaatio päätti järjestää kuljettajille kilpailuista elektronisen urheilun kaltaisia Virtual Grand Prix Series -osakilpailuja, jotka ajettiin F1 2019 -pelissä.
Tauon aikana kuljettajien sopimusmarkkinoilla tapahtui. Toukokuussa Ferrari ilmoitti Sebastian Vettelin jättävän tallin kauden jälkeen. Talli palkkasi Vettelin tilalle Carlos Sainzin. Samalla McLaren ilmoitti palkanneensa Daniel Ricciardon monivuotisella sopimuksella kaudelle. McLaren oli jo maaliskuussa ilmoittanut vaihtavansa kaudella 2021 Renault’n moottorinsa Mercedeksen voimanlähteeseen.
Kesäkuussa Lewis Hamilton julkisti perustamansa The Hamilton Commissionin, jonka tarkoituksena on tuoda esille monikulttuurisuutta myös moottoriurheilussa muun muassa maailmalla vallinneen Black Lives Matter -kampanjan seurauksena. Samoihin aikoihin myös F1-organisaatio julkisti oman sateenkaaritunnuksella merkityn We Race As One -kampanjansa koronavirusta, rasismia ja epätasa-arvoa vastaan.
Valmistajat
‡ – Eifelin GP:ssä 2020 Ilottin ja Schumacherin oli tarkoitus ajaa ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa, mutta ne peruttiin sumuisen sään takia.
• – Racing Point menetti Steiermarkin GP:n tuomariston tutkinnan seurauksena 15 MM-pistettä, koska käytti autossaan Mercedeksen suunnittelemia edellisen kauden autonosia.
Automobili Turismo e Sport
Automobili Turismo e Sport oli italialaisen Carlo Chitin perustama Formula 1 -talli, joka kilpaili F1-sarjassa viidessä osakilpailussa kaudella. ATS oli entisen Ferrari-tallin henkilökunnan projekti. Talli kuitenkin osoittautui suureksi pettymykseksi menestyksiin tottuneelle ryhmälle. Phil Hillin ajama 11.sija tallin kotikilpailussa Italian GP:ssä jäi parhaimmaksi saavutukseksi. Yhtiö ajautui konkurssiin vuonna 1965.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
John Entwistle
230px|thumb|John Entwistle 1976. John Alec Entwistle (9. lokakuuta 1944 Lontoo, Englanti – 27. kesäkuuta 2002 Las Vegas, Yhdysvallat) oli brittiläinen rockmuusikko, joka soitti bassokitaraa The Who -yhtyeessä aina kuolemaansa saakka. John Entwistlen, Pete Townshendin ja Roger Daltreyn yhteinen soittoura alkoi jo 1960-luvun alussa yhtyeessä The Detours, jonka nimeksi vaihdettiin myöhemmin The High Numbers ja lopulta The Who.
Ajoittain päihdeongelmien kanssa painiskellut Entwistle kuoli 57-vuotiaana kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen Las Vegasissa The Whon Amerikan kiertueen aattona 2002. Townshendin mukaan kiertueen tarkoituksena oli auttaa velkaantunutta Entwistleä taloudellisesti.
Ahn Jaehyo
Ahn Jae-Hyo taiteilijanimeltään Jaehyo  (s. 23. joulukuuta 1990 Busan, Etelä-Korea), on eteläkorealainen laulaja. Hän laulaa Block B -yhtyeessä.
Biografia
Ahn Jae-Hyo syntyi Busanissa, Etelä-Koreassa, jossa hän asui vanhempiensa ja isoveljensä kanssa.
Ura
Ennen hänen debyyttiiään Block B:n kanssa, Jaehyo oli ”ulzzang”, ja vuonna 2007 hän oli mukana Mnetin TV-sarjassa, joka keskittyi miespuolisiin ulzzangeihin, "꽃미남 아롱사태". Hän pyrki Beast-yhtyeeseen, mutta häntä ei valittu mukaan loukkaantumisen takia. Hän debytoi Block B:n kanssa huhtikuussa 2011.
Vuonna 2015 Jaehyo näytteli miespääosaa web-draamassa ”What On Earth Is Going On?” (도대체 무슨 일이야). Vuoden 2017 alussa hänestä tuli ensimmäinen korealainen idoli, joka esiintyi korealaisessa kalastuksen aikakauslehdessä ”Fishing News”.
Filmografia
TV-ohjelmat Web sarjat
Ragnhildur Helgadóttir
Ragnhildur Helgadóttir (26. toukokuuta 1930 – 29. tammikuuta 2016) oli islantilainen itsenäisyyspuolueen poliitikko, joka toimi Islannin opetusministerinä sekä terveys- ja sosiaaliturvaministerinä.
Ragnhildur syntyi Reykjavíkissä. Hän valmistui lakimieheksi Islannin yliopistosta vuonna 1958, ja vuonna 1965 hänetstä tuli asianajaja. Hänet valittiin ensimmäisen kerran Alþingiin vuonna 1956. Vuonna 1959 hän toimi Alþingin 2. varapuhemiehenä, vuosina 1959–1961 ja 1962–1963 alahuoneen 2. varapuhemiehenä. Vuosina 1965–1969 hän oli itsenäisyyspuolueen naisjärjestön puheenjohtaja. Vuosina 1961–1962 ja 1974–1978 hän toimi Alþingin alahuoneen puhemiehenä. Vuosina 1974–1978 hän istui Pohjoismaiden neuvostossa ja toimi vuonna 1975 neuvoston puheenjohtajana. Hän toimi Steingrímur Hermannssonin hallituksessa opetusministerinä vuosina 1983–1985 sekä terveys- ja sosiaaliturvaministerinä vuosina 1985–1987. Vuosina 1987-1991 hän toimi Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen Islannin-delegaation puheenjohtajana ja vuosina 1998–1990 yhtenä yleiskokouksen varapuheenjohtajista.
Uuttukyyhky
Uuttukyyhky (Columba oenas) on keskikokoinen kyyhkylaji, jota on myös kutsuttu metsäkyyhkyksi. Se on Suomessa rauhoitettu.
Koko ja ulkonäkö
Uuttukyyhky muistuttaa kesykyyhkyä, mutta siltä puuttuu valkoinen yläperä. Yleisväriltään uuttukyyhky on siniharmaa. Kaulan sivulla on metallinkiiltävä läiskä, joka koiraalla on kirkkaampi. Siipien yläpinnalla erottuu harmaa laikku tummasta reunuksesta.
Linnun pituus on 28–32 cm, siipien kärkiväli 60–66 cm ja paino 250–300 grammaa.
Ääni eli soidinhuhuilu on rytmikäs, kaksitavuinen 'uu-hu uu-hu uu-hu...'. Se on vaimeampi ja rytmitys on erilainen kuin sepelkyyhkyn voimakkaampi huhuilu. Varoitusäänenä läiskyttää äänekkäästi siipiään.
Vanhin suomalainen rengastettu uuttukyyhky on ollut 8 vuotta, 1 kuukautta ja 27 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut sveitsiläinen 12 vuoden ja 7 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys
Uuttukyyhky pesii suuressa osassa Eurooppaa, mutta puuttuu Euroopan pohjoisosasta. Uuttukyyhky pesii myös osassa Aasiaa ja Pohjois-Afrikkaa. Sen pääasiallista talvehtimisaluetta on Länsi- ja Etelä-Eurooppa. Maailman populaation kooksi arvioidaan 1,4–2,6 miljoonaa yksilöä. Euroopassa pesii arvioilta 560 000–1 040 000 paria.
Suomessa uuttukyyhky on levinnyt Oulun korkeudelle asti, mutta tihein kanta on Lounais-Suomen tammivyöhykkeellä. Suomen kanta on 2 000–5 000 paria. Uuttukyyhky on Suomessa muuttolintu ja yksi kevään varhaisimmista palaajista. Kevätmuutto tapahtuu maalis–huhtikuussa ja syysmuutto syys–lokakuussa. Suomalaiset uuttukyyhkyt talvehtivat Länsi-Euroopassa. Talvehtimisalueilla niihin kohdistuu voimakas metsästyspaine. Joitakin yksilöitä voi talvehtia Suomessa. Laji on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 589 euroa.
Karl Rafreider
Karl Rafreider (6. maaliskuuta 1917 – 14. tammikuuta 2003) oli itävaltalainen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti TS Innsbruck -seuraa.
Rafreider sijoittui 1948 Sankt Moritzin olympialaisissa 18 kilometrillä 28:nneksi ja 4 × 10 kilometrin viestissä neljänneksi. Oslossa 1952 hän kuului viidenneksi sijoittuneeseen Itävallan viestijoukkueeseen. Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 hän oli 15 kilometrillä 35:s ja viestissä yhdestoista.
Uuttukyyhky
Lisääntyminen
pienoiskuva|Uuttukyyhkyn muna pienoiskuva|Uuttukyyhky. [[Magnus von Wrightin kuvitusta teoksessa Svenska fåglar, efter naturen och på sten ritade.]]
Uuttukyyhky tekee pesänsä puunkoloon tai pönttöön. Pöntön korkeus on noin 50 cm, sisäpuolen halkaisija 20 cm ja lentoaukon halkaisija 10 cm. Varhaisina keväinä muninta alkaa Etelä-Suomessa jo maaliskuun lopulla, pääosa aloittaa kuitenkin huhtikuun puolivälin tietämissä. Munia on 2 ja molemmat puolisot hautovat yhteensä 16–18 vrk. Poikaset kuoriutuvat vuorokauden välein. Ne ovat lentokykyisiä noin 28 päivän ikäisinä.
Uuttukyyhkyn reviiri on pieni ja se on melko sosiaalinen laji. Pönttöjä ripustamalla voi niitä saada pesimään hyvinkin paljon pienelle alueelle. Turun Iso-Pukin saarella (pinta-ala noin 54 ha) pesi 1980–1990-lukujen taitteessa arviolta 100 paria pönttömäärän ollessa 200. Kyseessä saattoi olla maailman tihein uuttukyyhkypopulaatio. Luonnossa sopivia palokärjenkoloja on kuitenkin harvassa ja kilpailu pesäpaikoista on kova. Uuttukyyhky häviääkin kilpailussa niin naakalle, telkälle kuin pöllöille. Se on sopeutunut tähän siten, että voi aloittaa pesinnän muiden jälkeen heinä-elokuussa, ja saada silti 1–2 poikuetta lentokykyiseksi.
Joustava lisääntymisstrategia pitää uuttukyyhkykannan vakaana ja jopa kasvavana, vaikka talvehtimis- ja muuttoalueilla metsästetäänkin niitä suuret määrät. Pahimpia uhkaajia, ihmisen lisäksi, ovat näätä, minkki, kana- ja varpushaukka sekä isot pöllöt. Orava täyttää kolot ja pöntöt risuillaan, jolloin lintujen pesinnälle ei jää sijaa. Usein uuttukyyhky kuitenkin laatii pesänsä oravan risukasan päälle ja munii munansa siihen, vaikka hautovan emon voi nähdä pöntön lentoaukon reiästä.
Ravinto
Uuttukyyhkyn ravintoa ovat erilaiset siemenet, vilja ja herneet, mutta myös marjat ja tammenterhot. Poikasia ruokitaan niin sanotulla kyyhkynmaidolla, jota kehittyy emojen kuvuissa.
Kirby Dach
Kirby Dach (s. 21. tammikuuta 2001 St. Albert, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Montreal Canadiensia. Dach on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Chicago Blackhawks varasi Dachin varaustilaisuuden kolmantena pelaajana yhdysvaltalaisen Jack Hughesin ja suomalaisen Kaapo Kakon jälkeen.
Heinäkuussa 2022 Blackhawks kauppasi Dachin Montreal Canadiensiin vaihdossa ensimmäisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin vuoden 2022 varaustilaisuudessa.
Syyskuussa 2022 Dach teki Canadiensin kanssa neljävuotisen ja yhteensä 13,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Lievo
Kokko-lintuakin kutsutaan toisinaan lievoksi, esimerkiksi silloin, kun Louhi-noita tekee Kokon lentääkseen meren yli. Lievon eräs nimitys vaakalintu on myös Kokko-linnun nimitys. Sanaan "vaakalintu" liittyvä "vaaka" tulee mahdollisesti sanasta vaa'as, joka tarkoittaa muun muassa kipua, aaltoa ja tulta. Ehkä vaakalintu merkitsee jotakuinkin tulista lintua. Vaakalinnun etymologinen vastine on saamelaisen noidan linnunhahmoista apuhenkeä tarkoittavan vuokon lainaoriginaali.
Lievo kansanrunoissa
Martti Haavio olettaa kirjassaan Suomalainen mytologia, että Arhippa Perttunen ja tämän poika Miihkali eivät tunteneet lievo/lieve sanaa ja sekoittivat sen pientä lintua tarkoittavaan leivoon.
Käärmeen syntysanoissa, joita luettiin käärmeenpuremaa parannettaessa, lapalievo esiintyy käärmeiden kantavanhempana. Toisaalta käärmeiden kantavanhempana pidetään Kärestä tai Mammotarta. Lapalievon yhteydessä mainitaan myös Syöjätär, paha noita-akka:
Lievettä verrataan kaarneeseen eli korppiin muun muassa "vävyn virsissä", joissa kerrotaan, miten vävy tulee mustalla orilla kuin lieveellä.
Muita mainintoja lievosta
Toivo Vuorela mainitsee, että Lievo on ''kansanr. tarunomainen henkiolento, vaakalintu, lohikäärme t. vene mainitun ihmeolennon vertauskuvana.'' Veneellä saatetaan tässä tarkoittaa uiskoa, jonka arvellaan merkitsevän käärmettä.
Lievo saattaa olla lainaa saamelaisilta, joilla noidan apulintu oli vuokko. Vuokko on ehkä laina vaakaa tarkoittavasta sanasta. Vuokko oli sekä jättiläismäinen lintu, joka vaani kivisaarella ohikulkevia laivoja, että lintu, joka kuljetti noidan sielua transsitilan aikaisella matkalla. Vuokko myös toimitti asioita noidan puolesta. Hans Skanke kirjoittaa (n. 1731) että "lappalaisnoita horrostilassa maatessaan käyttää palvelukseensa sillä matkustaakseen ja monenmoista toimittaakseen" vuoko eli vojeklintua.
Näin kertoo Martti Haavio kirjassaan Suomalainen mytologia (hän ei kerro tarkempaa mikä saamelaiskielistä on kyseessä).
Y. H. Toivonen kirjoittaa, että suomalaisten ja saamelaisten lieveen, lievon, vaakalinnun ja vuokon uskottiin olevan sellaisten korppien ja kotkien nimityksiä joiksi noidan tai yleisemmin Pohjois-Euraasian kansojen noitien tai shamaanien uskottiin voivan muuttua tai joita heillä oli apueläiminä palveluksessaan maan päällä tai henkimaailmassa.
Ingušia
Ingušia (myös Ingušetia, ing. ГӀалгӀай Мохк, Ğalğaj Moxk, ) on tasavalta Itä-Euroopassa Kaukasiassa. Ingušian tasavalta kuuluu Venäjän federaatioon. Se rajoittuu idässä ja koillisessa Tšetšeniaan, etelässä Georgiaan, lännessä ja pohjoisessa Pohjois-Ossetia-Alaniaan.
Historia
thumb|left|Linnoitustorneja vuorenrinteessä [[Erzin luonnonpuiston alueella. Ingušialle tyypillinen tornimuoto on kuvattu myös tasavallan vaakunassa.]] Ingušia oli osa vuonna 1934 perustettua Tšetšeenien ja inguušien ASNT:ta. ASNT hajotettiin 1944 ja sen asukkaat karkotettiin Kazahstaniin ja Siperiaan syytettynä yhteistoiminnasta natsien kanssa. Se perustettiin uudelleen 1957 ja asukkaiden sallittiin palata. Länsiosa ASNT:sta liitettiin kuitenkin Prigorodnyin piiriin Pohjois-Ossetiaan ja sinne oli asettunut osseetteja ja venäläisiä. Entiset asukkaat joutuivat ostamaan näiltä talonsa takaisin. Vuodesta 1989 kansallisuuksien väliset kiistat kärjistyivät.
Neuvostoliiton hajoamisen yhteydessä Tšetšeno-Ingušetija hajosi. Venäjä tunnusti Ingušian eron Tšetšeniasta joulukuussa 1992, mikä edellytti Venäjän federaation perustuslain muutosta. Tšetšenian ja Ingušian tekemän sopimuksen mukaan Ingušia jäi osaksi Venäjän federaatiota. Julistus Ingušian valtion suvereenisuudesta Venäjän federaation yhteydessä annettiin Kansankongressin ylimääräisessä istunnossa 15. toukokuuta 1993. Tšetšeniassa on ajoittain esitetty vaatimuksia liittää Ingušia takaisin Tšetšenian yhteyteen.
Pohjois-Ossetiassa taisteltiin syksyllä 1992 osseettijoukkojen ja inguušien välillä ja 40 000–60 000 inguušia pakeni alueelta, suuri osa Ingušiaan. Moskova painosti Pohjois-Ossetian viranomaisia sallimaan pakolaisten paluun viiteen kylään, mutta suurempi pakolaisten paluu on estetty. Vuonna 1995 Tšetšenian sodan myötä tasavaltaan tuli edelleen lisää pakolaisia, joita oli ajoittain saman verran kuin asukkaita. Ingušia luopui virallisesti 1995 vaatimuksesta liittää Prigorodnyin piirin alueet takaisin tasavaltaan, vaikka tällaista mielialaa on vielä olemassa. Vuoden 2008 Etelä-Ossetian sodan jälkeen Ingušiassa oltiin tyytymättömiä siihen että Venäjä ratkaisi Etelä-Ossetian ja sen asukkaiden tilanteen tunnustamalla maan itsenäiseksi, mutta Ingušian pakolaisten tilanne ja aluekiistat ovat edelleen ratkaisematta. Ingušiassa on myös pelätty Ossetian yhdistyvän ja itsenäistyvän, jolloin alueet menetettäisiin lopullisesti.
Vuoden 2002 vaaleissa Kreml pyrki vaihtamaan tasavallan presidentti Ruslan Auševin, joka oli läheisissä väleissä Aslan Mashadovin kanssa. Presidentiksi tuli entinen turvallisuuspalvelun mies Murat Zjazikov. Syksyllä 2004 tasavallan turvallisuustilanne alkoi heikentyä. Poliisien ja viranomaisten murhista tuli jatkuvia. Zjazikov loukkaantui lievästi hänen autosaattuettaan vastaan tehdyssä autopommi-iskussa päätiellä Nazranin kaupungin lähellä 6. huhtikuuta 2004. Kesäkuun 21.–22. välisenä yönä 2004 Nazranin kaupunkiin hyökkäsi suuri joukko islamistikapinallisia. Taisteluissa kuoli viranomaisten mukaan 88, enimmäkseen poliisin, FSB:n ja rajavartiojoukkojen edustajia. Kuolleiden joukossa olivat sisäministeri Abukar Kostojev, terveysministeri, pääsyyttäjä sekä YK-virkailija. Sisäministeriön rakennus ja rautatieasema poltettiin. Myös Zjazikovin sukulaisia vastaan hyökättiin useaan kertaan. Lokakuussa 2008 tapahtui hyökkäys sotilassaattuetta vastaan, jossa kuoli tuntematon määrä sotilaita. thumb|270px|Venäjän presidentti [[Dmitri Medvedev keskustelemassa Ingušian tasavallan presidentti Junus-bek Jevkurovin kanssa elokuussa 2009.]] Vaaleissa oli runsaasti epäselvyyksiä. Vuonna 2004 98,18 % äänestäneistä tuki Vladimir Putinia ja vuonna 2008 91,66 % Dmitri Medvedevia. Vuoden 2007 duuman vaaleissa Yhtenäinen Venäjä sai 98,72 % äänistä, prosenteissa toiseksi suurimman äänisaaliin Tšetšenian jälkeen. Vaalien äänestysprosentiksi saatiin huimat 98 %. Jälkeenpäin ingushetiya.ru-verkkosivustolle kerättiin 80 000 asukkaan (54 % äänioikeutetuista) nimilista, johon osallistujat väittivät, etteivät olleet äänestäneet vaaleissa. Viranomaiset koettivat saada sivuston suljettua ja sen ylläpitäjä Magomed Jevlojevin ampuivat poliisit 31. elokuuta 2008.
Presidentti Dmitri Medvedev vapautti tasavallan presidentti Zjazikovin tehtävästään 30. lokakuuta 2008. Hänen seuraajakseen tuli laskuvarjojoukkojen eversti Junus-bek Jevkurov. Jevkurov haavoittui vakavasti autopommi-iskussa 22. kesäkuuta 2009. Rakennusministeri Ruslan Amerhanov ammuttiin toimistossaan Magasissa elokuussa 2009.
Maantiede
Ingušia on verraten pienikokoinen federaatiosubjekti Pohjois-Kaukasuksen alueella. Tasavallan pinta-ala 3 628 neliökilometriä on pienempi kuin mikään Suomen maakunnista Ahvenanmaata lukuun ottamatta. Ingušian on pohjois-eteläsuuntainen ulottuvuus on 144 kilometriä ja itä-länsisuunnassa 72 kilometriä.
Tasavallan pinnanmuodot ovat hyvin vaihtelevat. Maan eteläosaa hallitsee Kaukasusvuoristo, jonka päävuorijono linjaa Ingušian tasavallan Georgian vastaisen etelärajan. Tällä rajalla vuoristo kohoaa paikoin yli 4 000 metrin korkeudelle merenpinnasta. Tasavallan korkein vuorenhuippu on Šanvuori (, noin 42.6742°N, 44.7576°W), joka kohoaa neuvostoaikaisen topografiakartan mukaan 4 451,8 metrin korkeuteen. Maan pohjoisosassa puolestaan on tasankoja, jotka liittyvät niiden pohjoispuolella olevaan Nogaiaroon. Suurin joki on Terekiin laskeva Sunža ja tämän sivujoki Assa.
Talous
thumb|230px|Nazranin rautatieasema. thumb|230px|Mies siirtää karjaa vuoristotiellä. Pienimuotoinen karjatalous on tärkeä elinkeino syrjäseudulla. Venäjän tilastokeskus Rosstatin mukaan Ingušian panos Venäjän federaation vuoden 2010 bruttokansantuotteeseen yhteensä 21,54 miljardia ruplaa eli 0,06 % koko Venäjän BKT-kertymästä. Jokaista tasavallan asukasta kohti osuus oli 52 210 ruplaa eli vain noin 1 279 euroa koko vuodelta 2010. Tämä on alin arvo Venäjän kaikista federaatiosubjekteista, eli tuottavuus oli alueella BKT-osuutena mitattuna erittäin matala.
Ingušia on pääasiassa maatalousaluetta. Maanviljely on keskittynyt pohjoisosan tasangoille ja siellä viljellään vihanneksia, hedelmiä ja viljaa. Kastelualueilla viljellään lisäksi riisiä. Lampaisiin ja vuohiin keskittynyt karjatalous puolestaan on keskittynyt maan eteläosan ylängöille.
Ingušiassa tuotetaan myös öljyä ja maakaasua. Teollisuuden tärkeimmät alat ovat öljynjalostus-, koneenrakennus- ja elintarviketeollisuus. Öljyntuotanto ja -jalostus ovat keskittyneet maan luoteisosaan Malgobekin kaupungin ympäristöön.
Väestö
Enemmistö asukkaista on inguušeja. Aiemman, vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Ingušiassa oli 467 294 asukasta, joista oli inguušeja 361 057 (77,27 %), tšetšeenejä 95 403 (20,42 %), venäläisiä 5 559 (1,19 %) ja muita 5 234 (1,12 %).
Inguušit kutsuvat itseään nimellä galgai ja he puhuvat kaukasialaisiin kieliin kuuluvaa inguušia. He ovat läheistä sukua tšetšeeneille.
Uskonto
Inguušit kääntyivät ensin kristinuskoon, mutta myöhemmin heidät käännytettiin islamiin. Nykyisin suurin osa Ingušian väestöstä on sunnimuslimeita. Lisäksi maassa on ortodoksivähemmistö (noin 10 % väestöstä).
Kaupungit ja kaupunkilaiset
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Ingušian suurin kaupunki on entinen pääkaupunki Nazran (93 335 asukasta). Muita kaupunkeja ovat Malgobek (31 018 as.), Karabulak (30 961 as.) ja nykyinen pääkaupunki Magas (2 502 as.). Maan väestöstä asuu kaupungeissa 38,3 %.
Hallinnollinen jako
Ingušia on jaettu paikallishallinnollisesti neljään piiriin ja neljään kaupunkipiirikuntaan. Maan pääkaupunkina oli vuoteen 2002 asti Nazran. Nykyinen pääkaupunki on Magas.
Kaupunkipiirikunnat :
Kunnallispiirit :
Pekka Länsineva
Pekka Antero Länsineva (23. maaliskuuta 1958 Turku – 1. lokakuuta 2013 Aura ) oli suomalainen oikeustieteilijä. Hän oli ensin Turun yliopistossa tutkimus- ja opetustehtävissä ja vuoden 2012 alusta Tampereen yliopiston julkisoikeuden professori. Pysyvän nimityksen hän sai syksyllä 2013.