cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alvin Martin
Martin aloitti ammattilaisuransa vuonna 1977 West Ham Unitedissa. Martin pelasi West Hamissa 19 kauden mittaisen uran. Martinille kertyi edustusjoukkueen otteluita yhteensä 586 kappaletta, ja hän on yhdessä Billy Bondsin kanssa ainoa West Hamin pelaaja, joka on saanut seuralta kaksi testimonial-ottelua. Martin ja Bonds muodostivat West Hamissa vahvan kaksikon ja saavuttivat muun muassa FA Cupin mestaruuden vuonna 1980.
Lorrie Moore
pienoiskuva Marie Lorena "Lorrie" Moore (s. 13. tammikuuta 1957, Glens Falls) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi monesti huumorin sävyttämillä ja pistävillä novelleillaan.
Moore sai Lorrie-lempinimensä jo vanhemmiltaan. Hän valmistui St. Lawrencen yliopistosta ja Cornellin yliopistosta. Hänen ensimmäinen kokoelmansa Self-Help on 1980-luvun puolivälistä. Myöhemmin hän on saanut arvostusta teoksillaan Like Life (1990) ja Birds of America (1998).
Mooren kirjoituksia on julkaistu mm. The Paris Review'ssä ja The New Yorkerissa. Jälkimmäisessä 27. tammikuuta 1997 julkaistu novelli People Like That Are the Only People Here toi kirjoittajalleen O. Henry -palkinnon vuonna 1998. Hänet on palkittu myös Rea-novellipalkinnolla vuonna 2004.
Moore on Wisconsin-Madisonin yliopiston englannin kielen professori. Hän sai vuonna 2006 paikan American Academy of Arts and Lettersistä.
Alvin Martin
Martin debytoi Englannin maajoukkueessa toukokuussa 1981. Loukkaantuminen piti puolustajan poissa vuoden 1982 MM-kisoista, mutta vuoden 1986 MM-kisoihin valmentaja Bobby Robson nimesi Martinin. Kisoissa Martin pelasi yhdessä ottelussa. Yhteensä Martin edusti Englantia 17 ottelussa.
Pelaajauransa jälkeen Martin valmensi parin kauden ajan Southend Unitedia.
Italiannokkasärki
Italiannokkasärki (Chondrostoma soetta) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa yleensä korkeintaan 45 senttimetrin mittaiseksi. Lajila on Pohjois-Italiassa merkitystä ruokakalana.
Liperin Hiihtoseura
Liperin Hiihtoseura on perustettu 7. kesäkuuta 1987. Seuran toiminta kattaa koko Liperin ja toiminnan keskipisteenä on Pärnävaaran urheilukeskus.
Italiannokkasärki
Italiannokkasärkiä tavataan Pohjois-Italiassa ja Etelä-Sveitsissä. Moniin jokiin istutettu nokkasärki ja muut vieraslajit ovat syrjäyttäneet sitä. Maatalouden saastuttaminen on tuhonnut sen kutupaikkoja, ja lisääntyvä merimetsokanta on paikoin syönyt kaloja liikaa.
Liperin Hiihtoseura
Järjestettyjä kilpailuja, osittain yhteistyössä Joensuun Katajan ja muiden Joensuun hiihtoseurojen kanssa:
Lisäksi LipHS on itsenäisesti vuodesta 2001 järjestänyt hiihtokauden lopulla Pärnän kunkku -kisan kansallisena pitkien matkojen kilpailuna, 30 km naisille ja 50 km miehille.
Buflomediili
Buflomediili (C17H25NO4) on verisuonia laajentava lääkeaine, jota on käytetty perifeerisen valtimotaudin aiheuttaman katkokävelyn hoitamiseen. Sen käytöstä on kuitenkin pääosin luovuttu sivuvaikutusten vuoksi.
Vaikutusmekanismi
Buflomediili laajentaa verisuonia, mikä lisää veren virtausta elimistössä. Buflomediili on α-resepteoreiden toimintaa estävä aine eli niin kutsuttu α-salpaaja. Tämän lisäksi se estää myös heikosti kalsiumkanavien toimintaa sekä verihiutaleiden takertumista toisiinsa.
Sivuvaikutukset
Lievimpiä ja tyypillisimpiä buflomediilin aiheuttamia sivuvaikutuksia ovat päänsärky, heikkous ja huimaus sekä suolisto-oireet. Vanhoilla potilailla sekä munuaissairauksista kärsivillä lääkeaineen aiheuttamat sivuvaikutukset voivat olla voimakkaampia. Potilailla on ilmennyt oireita keskushermostossa, kuten kouristuksia ja jopa erittäin vakava status epilepticus. Lisäksi myös sydänoireet, kuten nopeutunut sydämen syke ja sydänhalvaus. Hoitoon käytettävät annokset ovat hyvin lähellä vaarallista annosta varsinkin, jos buflomediiliä käyttävällä potilaalla on munuaisten toimintahäiriö. Tämän vuoksi Euroopan lääkevirasto EMA suosittelee lokakuussa 2011 julkaisemassaan tiedotteessa buflomediilia sisältävien lääkkeiden käytön ja myynnin lopettamista Euroopan unionin alueella.
Synteesi
Bufloemediilin lähtöaineena ovat pyrrolidinobutyronitriili, jota saadaan pyrrolidiinin ja 4-klooributyronitriilin välisellä alkylointireaktiolla, ja 1,3,5-trimetoksibentseeni. 1,3,5-Trimetoksibentseeni reagoi pyrrolidinobutyronitriilin kanssa Friedel–Crafts-asylointireaktiolla muodostaen buflomediiliä.
RN Messaggero
RN Messaggero oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1885 vesillelaskettu teräsrunkoinen siipirattain varustettu yhteysalus.
Valmistus
RN Messaggieren suunnitelmien pohjalta, mutta keveällä kahvelitakilalla varustetun aluksen suunnitteli Edoard Masdea haluttaessa uudelleen käyttää Messaggieren loistavaa höyrykonetta. Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin vuonna 1883. Alus laskettiin vesille 13. heinäkuuta 1885 ja liitettiin laivastoon 11. lokakuuta 1888.
Palvelus
Aluksen aseistus vaihdettiin myöhemmin neljäksi 57 millimetrin 43 pituuskaliiperin tykiksi ja alukselle lisättiin vuonna 1889 neljä 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin revolveritykkiä. Alus poistettiin palveluksesta 11. maaliskuuta 1907, jonka jälkeen se oli jonkin aikaa Panigagliassa varastoaluksena.
Suomen yksityismaiden luonnonsuojelualueet
Suomen yksityismaiden luonnonsuojelualueet, varsinaisesti yksityismaiden luonnonsuojelualueet, minkä perustamispäätösten lyhenne on YSA, on yksityisten maanomistajien vapaaehtoiseen luonnonsuojeluun perustuva luonnonsuojeluohjelma. Metsähallituksen verkkosivun mukaan ''Yksityiset luonnonsuojelualueet muodostetaan maanomistajan hakemuksesta ELY-keskusten päätöksellä kuntien, yhteisöjen ja yksityisten maille. Niitä on hyvin erilaisia luonnonpuistojen kaltaisista linnustonsuojelualueista perinnemaisemaltaan arvokkaisiin kartanopuistoihin. Toisinaan alueet liittyvät rajatta valtion luonnonsuojelualueisiin ja niillä saattaa olla yhteistä palveluvarustusta. Metsähallituksen Luontopalvelut voi hoitaa myös yksityisiä luonnonsuojelualueita yhteistyössä omistajan kanssa.''
New Plymouth
New Plymouth (maoriksi Ngāmotu) on kaupunki Uudessa-Seelannissa. Se sijaitsee Pohjoissaaren länsirannikolla noin 260 kilometriä Wellingtonista pohjoiseen. Asukkaita on  New Plymouth perustettiin vuonna 1841, ja se oli yksi ensimmäisistä eurooppalaisten asuttamista alueista.
Kaupungin ja sitä ympäröivän vauraan maaseudun talous perustuu erityisesti maitoteollisuuteen. Maanviljelyn ohella seudun muita merkittäviä aloja ovat koneteollisuus, kasvitarhanviljely ja matkailu. New Plymouthissa on myös energia- ja öljynjalostusalan yrityksiä läheisellä merialueella sijaitsevien Mauin kaasukenttien sekä Moturoan lähiöstä 1865 löydetyn öljyn ansiosta.
New Plymouthissa on yksi Pohjoissaaren suurimmista vuorista, Mount Taranaki.
Espanjannokkasärki
Espanjannokkasärki (Chondrostoma polylepis) on särkien (Cyprinidae) heimoon kuuluva kalalaji. Se kasvaa tavallisesti 25 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla ei ole merkittävää kalataloudellista merkitystä. Espanjannokkasärjet elävät parvissa.
SKY
SKY tarkoittaa seuraavia asioita:
Nikita Simonjan
Nikita Pavlovitš Simonjan (s. 12. lokakuuta 1926) on Neuvostoliitossa uransa luonut entinen jalkapalloilija ja valmentaja, entinen Venäjän jalkapalloliiton puheenjohtaja.
Omalla pelaajaurallaan Simonjan edusti vuosina 1956–1948 Moskovan Krylja Sovetovia ja vuosina 1949–1959 Moskovan Spartakia. Spartakisa hän teki liigapeleissä 233 ottelussa 133 maalia, mikä on yhä seuran maaliennätys. Yhteensä Simonjan teki Spartakissa 160 maalia.
Armavirissä syntynyt etniseltä taustaltaan armenialainen Simonjan siirtyi pelaamisen jälkeen valmentajaksi. Hänen valmentamiaan seurajoukkueita olivat Spartak Moskova, Ararat Jerevan ja Tšornomorets Odessa. Lisäksi hän valmensi Neuvostoliiton maajoukkuetta vuosina 1977—1979.
Marraskuusta 2009 helmikuuhun 2010 asti Simonjan toimi Venäjän palloliiton väliaikaisena puheenjohtajana. Simonjanista tuli jälleen palloliiton väliaikainen johtaja 25. kesäkuuta 2012.
Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – naisten normaalimäki
Talviolympialaisten 2018 naisten normaalimäen mäkihyppykilpailu järjestettiin Alpensia Ski Jumping Centressä 12. helmikuuta 2018.
Kilpailun voitti Maren Lundby ja toiseksi hyppäsi Katharina Althaus jääden voittajasta 12 pistettä.
Kati Tervo
Kati Tervo (oik. Katri Anneli, o.s. Anttila, s. 22. heinäkuuta 1954 Helsinki ) on suomalainen kirjailija ja kolumnisti.
Elämä ja ura
Kati Tervo kävi keskikoulun Hakalehdon yhteiskoulussa Espoon Tapiolassa. Hän valmistui Tampereen yliopistosta sosionomiksi (yhteiskunnallinen tutkinto) sekä filosofian kandidaatiksi (pääaineena kotimainen kirjallisuus). Helsingin yliopistossa hän opiskeli taidehistoriaa.
Tervo on työskennellyt kirjastoapulaisena, kirjastonhoitajana ja informaatikkona useissa eri kirjastoissa ja arkistoissa (Helsingin kaupunginkirjasto, Yleisradio, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura). Nuorena hän kokeili keraamikon ja silkkipainajan ammatteja ja piirsi Vapaassa taidekoulussa.
Tervo on kirjoittanut kolumneja vuodesta 2007 useisiin lehtiin (Kodin Kuvalehti, Meidän mökki, Hyvä terveys, Helsingin Sanomat, Ilta-Sanomat). Hän on kirjoittanut vuodesta 2012 myös Yhteishyvään ja vuodesta 2017 Kotilääkäri-lehteen. Tervo käsittelee usein kolumneissaan nykyhetken arkisia asioita palaten lapsuuden kokemuksiin. Hän on julkisesti kertonut lapsettomuuden vuosista ja rintasyövästään.
Tervon isoisä oli rovasti, jääkärieverstiluutnantti Hannes Anttila. Tervo on ollut naimisissa kirjailija Jari Tervon kanssa vuodesta 1991. Heillä on yksi poika. Perhe asuu Helsingin Katajanokalla.
Antti Jaatinen
Antti Jaatinen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Awakening of the Rebel
Awakening of the Rebel on kolumbialaisen brutaalin death metal -yhtyeen Internal Sufferingin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Unique Leader Records.
Kappaleesta "Magnificent Uranus Power" kuvattiin musiikkivideo.
HandBrake
HandBrake on avoimeen lähdekoodiin perustuva vapaa liikkuvan kuvan rippaus- ja muunto-ohjelma, joka on alustariippumaton. Ohjelma on saatavilla Mac OS X:lle, Microsoft Windowsille ja Linuxille. HandBrake noudattaa GPL-lisenssin ehtoja. Viimeisin vakaa julkaisuversio on 1.1.0.
HandBrake osaa muuntaa DVD-elokuvien MPEG-2-videon ja useita muita MP4- ja MKV-säiliömuotoihin. Kryptattujen tallenteiden purkamiseksi tarvitaan lisäksi VLC media player, jonka purkukirjastoa (libdvdcss2) HandBrake käyttää.
The Kill
The Kill on toinen single 30 Seconds To Marsin levyltä A Beautiful Lie. The Killin videon ohjasi bändin laulaja-kitaristi Jared Leto ja se sai ideansa Hohto-elokuvasta, video on kuvattu vuonna 2006.
Video on saanut monia palkintoja.
Uimaharjun rautatieasema
Uimaharjun rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Se sijaitsee Uimaharjun taajamassa, Joensuun kaupungissa entisen Enon kunnan alueella.
Uimaharju avattiin liikenteelle 10. syyskuuta 1910. Uimaharjun rautatieaseman jugendtyylisen asemarakennuksen suunnitteli Thure Hellström. Se rakennettiin Kontiolahden rautatieaseman piirustusten mukaan, mutta peilikuvana ja hieman pienempänä. Aseman seutu ja sitä ympäröivä puisto ovat Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rautatieasema-alueiden luettelossa ja asema on myös yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Aseman alue on hyvin säilynyt ja yhtenäinen. Siellä on muun muassa Suomen ainoa asema-alueella säilynyt puinen vesitorni. Lipunmyynti asemalla lopetettiin kesällä 2005. Asemarakennus ja ulkorakennukset ovat nykyään yksityisomistuksessa ja asemarakennus on asuinkäytössä.
Junaliikenne
VR:n taajamajunat pysähtyvät Uimaharjun asemalla. Radalla liikennöi joka päivä kaksi vuoroa Nurmekseen ja kaksi Joensuuhun. Uimaharju on yksi Nurmeksen radan vilkkaimmista liikennepaikoista tavaraliikenteen ansiosta.
Ymmersta
thumb|Ullanmäentietä toukokuussa 2019. Ymmersta on Sepänkylän kaupunginosan osa-alue Espoossa, Kauniaisten rajalla. Vaikka se hallinnollisesti kuuluu Sepänkylään ja Suur-Leppävaaraan, sillä on tiiviit yhteydet Espoon keskukseen ja se kuuluu kunnallispalvelujen osalta Espoon keskuksen palvelupiiriin.
Ymmersta koostuu Ymmerstanmäen vanhasta pientaloalueesta, jonka tyhjille tonteille on rakennettu viime vuosina uudisrakennuksia, sekä radan tuntumaan 2000-luvulla rakennetusta tiiviistä kerrostaloalueesta, Ullantorpasta. Maasto on hyvin vaihtelevaa ja metsäisiä ulkoilualueita on runsaasti.
Ristihaassa sijaitsee Ymmerstan koulu (2003), joka korostaa opetuksessaan kirjallisuutta, ilmaisutaitoa ja tiedonhankintataitoja, sekä Targa Arena, Grani Tennis Ry:n liikuntakeskus (2009), josta löytyy mm. tennis-, squash- ja sulkapallokenttiä, Move-liikuntakeskus sekä kahvio. Asuinalueen muita palveluja ovat Ymmerstan, Koivuhovin ja Ullanmäen päiväkodit sekä eläinlääkäriasema Arkki. Alueen palvelutarjontaa täydentää Alepa ja pizzeria Ymmersta.
Liikenneyhteydet
Ymmerstan vieressä, Kauniaisten puolella sijaitsee Koivuhovin rautatieasema. Päiväaikaan junia liikennöi molempiin suuntiin 15 minuutin vuorovälillä.
Koivuhovissa pysähtyvät seuraavat HSL:n lähijunaliikenteen linjat:
HSL:n bussilinjoja kulkee mm. Espoon keskukseen, Tapiolaan, Helsinkiin, Kauniaisiin, Leppävaaraan ja Kauklahteen.
Ymmerstan kautta liikennöivät seuraavat bussilinjat:
Peretolan lentoasema
Peretolan lentoasema tai Firenzen lentoasema (italiaksi Aeroporto di Firenze Vespucci) on Firenzen kansainvälinen lentoasema. Se on Pisan Galileo Galilein lentoaseman ohella toinen Toscanan päälentoasema. Peretola on suhteellisen pieni lentoasema; siellä on ainoastaan yksi kiitotie.
Otologia
Otologia on lääketieteen osa-alue, joka käsittelee korvan anatomiaa ja fysiologiaa, kuuloaistia, sisäkorvan tasapainoelimiä sekä korvan alueeseen liittyviä sairauksia ja niiden hoitoja.
Kirkkokuoro
Kirkkokuoro on seurakuntatoiminnassa toimiva kuoro, joka harjoittelee hengellistä kuorolaulua ja esiintyy sekä seurakunnan tilaisuuksissa että omissa konserteissaan. Kirkkokuoron nimi juontaa siitä, että kirkko ja sen jumalanpalvelus on tyypillinen esiintymispaikka.
Tyypillisesti kirkkokuoroissa lauletaan moniäänisesti. Kirkkokuorojen koko on harvoin yli 30 laulajaa.
Kirkkokuoroharrastus on maailmanlaajuinen ilmiö. Suomessa toimii satoja kirkkokuoroja Suomen Kirkkomusiikkiliiton 17 eri paikallispiirissä.
Justin Kaplan
Justin Daniel Kaplan (5. syyskuuta 1925 New York – 2. maaliskuuta 2014) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on saanut arvostusta muistelma- ja elämäkertateoksillaan.
Kaplan valmistui Harvardin yliopistosta. Vuonna 1966 julkaistiin hänen kirjoittamansa elämäkerta Mr. Clemens and Mark Twain, joka oli välitön menestys. Kaplanille myönnettiin Pulitzer-palkinto ja vuonna 1967 National Book Award.
Kaplanin myöhempiä elämäkertateoksia ovat Lincoln Steffens, A Biography (1974) ja Walt Whitman, A Life (1980). Jälkimmäisellä hän voitti American Book Awardin. Hän oli lisäksi mukana työstämässä Bartlett’s Familiar Quotationsin 16. painosta 1992 sekä useita antologioita. Vuonna 2006 julkaistiin teos When the Astors Owned New York: Blue Bloods and Grand Hotels in a Gilded Age.
Kaplan sai vuonna 1985 paikan Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemiassa. Hän meni vuonna 1954 naimisiin Anne Bernaysin kanssa ja julkaisi tämän kanssa kaksoismuistelman Back Then: Two Lives in 1950s New York. Kaplan oli juutalainen.
Palestro (täsmennyssivu)
Palestro voi tarkoittaa seuraavaa:
Ruottala
Ruottala on kylä Tornion kaupungissa Kaakamajokivarressa Jäämerentien varrella. Kylässä asuu noin 200 asukasta. Pieni osa kylästä kuuluu Keminmaan kuntaan, mutta suurin osa kylän asukkaista asuu Tornion puolella. Elinkeinoelämää kylässä on maatiloja, metalli- ja koneurakointiyrityksiä, hevostoiminnan edustajia sekä rakennus- ja sähköalan urakoitsijoita ja suunnittelijoita. Oma parturi-kampaamokin löytyy. Viimeinen kauppa sulki ovensa 1990-luvulla, samoin kylän koulu on sulkenut ovensa. Ruottalan oppilaat käyvät koulussa Kaakamon ala-asteella, Putaan yläasteella tai Raumon yläasteella.
Ruottala sijaitsee Kemi–Tornio-työssäkäyntialueen keskipisteessä, ja omaa autoa käyttäen kulkuyhteydet ovat hyvät. Ajomatka Kemiin tai Tornion keskustaan kestää vain noin 15 minuuttia, Keminmaan kauppoihin alle 10 minuuttia.
Vapaa-ajan liikuntamahdollisuuksia ovat vieressä sijaitseva Kallinkankaan laskettelu- ja hiihtoalue pururatoineen, vierestä kulkeva kelkkareitti, ympäröivät metsät, kylän oma hiihtoreitti sekä lähialueen palvelut. Kylän kupeeseen on suunniteltu huoltoasemaa oheispalveluineen.
Konevoimayhdistyksen järjestämä Oikea Moottoritapahtuma on tehnyt Ruottalaa tunnetuksi. Tapahtumaa järjestettiin vuosina 2007–2009 ja vuonna 2011. Vuoden 2011 Moottoritapahtumassa vieraili noin 10 000 kävijää ja laitteita oli yli 400. Vuonna 2013 tapahtuma sai uuden paikan Tornion Laivakankaalta.
Kirjallisuutta
65.85556°N, 24.50778°W
L.V.G. C.VI
L.V.G. C.VI oli saksalainen ensimmäisen maailmansodan lopun aikainen tiedustelulentokone, jota valmisti Luft-Verkehrs Gesellschaft (L.V.G.).
Käyttö Suomessa
Suomen ilmailuliikenne Oy osti kaksi C.VI-konetta ruotsalaiselta Svenska Lufttrafik -lentoyhtiöltä vuonna 1921. Niillä lennätettiin yleisöä ja tehtiin joitakin tilauslentoja Helsingistä. Yhtiön toiminnan osoitauduttua kannattamattomaksi Suomen ilmavoimat osti yhtiön koneet, jotka saivat ilmavoimien tunnukset 3A31 a 3A32. 3A31 tuhoutui vuotta myöhemmin huhtikuussa 1923 jouduttuaan syöksykierteeseen Santahaminassa. Miehistö selvisi onnettomuudesta hengissä. 3A32:n lennoista ei ole säilynyt tietoja, mutta kone vaurioitui telttahallin romahduksessa ja esiintyi Ilmailutelakan ja -varikon ilmoituksissa aina 6. helmikuuta 1925 saakka.
Dan Andersson
Dan Andersson (oik. Daniel Andersson; 6. huhtikuuta 1888 Taalainmaa – 16. syyskuuta 1920 Tukholma) oli ruotsalainen työläiskirjailija ja runoilija.
Elämänvaiheet
Andersson varttui köyhissä oloissa Skattelösbergin kylässä Taalainmaalla, jossa hänen isänsä Adolf Andersson toimi kansakoulunopettajana. Myös äiti Augusta Scherp oli aiemmin toiminut opettajana. Skattelösberg sijaitsee Taalainmaan Finnmarkenissa eli suomalaismailla, joita metsäsuomalaiset aikoinaan asuttivat. Dan Anderssonin suvussa metsäsuomalaisia oli isän puolella, äiti oli vallonisukua. Nuorena Andersson teki sekalaisia töitä muun muassa metsätyömiehenä ja opettajana.
Vuosina 1914–1915 Andersson opiskeli Brunnsvikin kansankorkeakoulussa ja julkaisi vuonna 1914 ensimmäisen teoksensa. Hänen teostensa aiheena oli yleensä työväestön kurjat olot, mutta runoudessaan hän laajensi aihepiiriään myös yli työläiskirjallisuuden lajityypin rajojen. Vuosina 1917–1918 hän työskenteli toimittajana göteborgilaisessa Ny tid -lehdessä ja käänsi ruotsiksi Charles Baudelairen ja Rudyard Kiplingin tekstejä. Vuonna 1918 hän avioitui kansakoulunopettajatar Olga Turessonin kanssa, jonka veli trubaduuri Gunnar Turesson myöhemmin lauloi ja sävelsi hänen runojaan.
Anderssonin ura katkesi tapaturmaisesti, kun hänen hotellihuoneensa Tukholmassa oli myrkytetty syaanivedyllä tuholaisten takia eikä häntä varoitettu siitä riittävästi. Tytär Monika syntyi puoli vuotta isänsä kuoleman jälkeen.
Tutkimusta
Dan Andersson -tutkijoihin kuuluu muiden muassa suomalainen kirjailija Gösta Ågren. Hän on julkaissut vuonna 1971 Dan Anderssonia käsittelevän väitöskirjan Kärlek som i allting bor sekä toimittanut tämän teoksia.
Suomennoksia
Varhaisimpia kirjallisessa muodossa julkaistuja Dan Anderssonin runojen suomennoksia lienee Uuno Kailaan runokokoelmaan Uni ja kuolema (1931) sisältyvä ”Eräs vanhus” (”En gamling”). Vuonna 1948 Anderssonin runoista ilmestyi Otto Varhian toimittamana suomennosvalikoima Miilunvartijan lauluja ja muita runoja. Siihen sisältyy myös Kailaan suomennos, mutta muiden runojen suomentajista ei ole tietoa. Valikoimasta ilmestyi uusi painos,vuonna 1981 mutta suomennosten kieltä on kuitenkin pidetty vanhentuneena. Joitakin suomennoksia sisältyy myös antologioihin. Näitä ovat yksi runosuomennos Aale Tynnin toimittamassa antologiassa Tuhat laulujen vuotta (1974) ja neljä runosuomennosta Pertti Niemisen antologiassa Kuu kultainen terälehti (2008).
Sävellyksiä
Dan Andersson muistetaan ennen kaikkea runoilijana. Anderssonin tunnettuja runoja ovat muun muassa ”Omkring tiggarn från Luossa” (”Luossan kerjäläinen”), ”Julvisa i Finnmarken” (”Joululaulu Finnmarkenissa”), ”Avskedssång till finnmarkskalden Broder Joachim” (”Veli Joachim”), ”Till min längtan” (”Kaipuulleni”) ja ”En spelmans jordafärd”. Monia hänen runoistaan on sävelletty lauluiksi, ja hän sävelsi runojaan myös itse. Anderssonin omia sävellyksiä ovat muun muassa ”Broder Joachim”, ”Till min syster”, ”En spelmans jordafärd”, ”Per Ols Per Erik” ja ”Jungman Jansson”.
Valerio Checchi
thumb|Valerio Checchi Valerio Checchi (s. 3. huhtikuuta 1980) on italialainen maastohiihtäjä.
Checchi on edustanut Italiaa arvokilpailuissa Val di Fiemmen MM-kisoista 2003 lähtien. Hän on ollut MM-kisoissa parhaimmillaan kuudestoista 50 kilometrin yhteislähtökilpailussa Oberstdorfissa 2005 ja olympialaisissa kahdeksastoista Torinon kisojen 2006 yhdistelmäkilpailussa.
Checchi osallistui maailmancup-kilpailuun ensimmäisen kerran joulukuussa 2001. Hän saavutti uransa ensimmäisen voiton – ja palkintokorokepaikan – 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa Canmoressa 25. tammikuuta 2008. Aiemmin samalla kaudella hän oli ollut neljäs 30 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Rybinskissä. Checchi oli kymmenes kauden 2007–2008 maailmancupin kokonaispisteissä. Tour de Skin 2007–2008 kahdella ensimmäisellä takaa-ajo-osuudella hän oli kolmen nopeimman joukossa. 15. tammikuuta 2006 hän hiihti toisen osuuden Italian joukkueessa, joka voitti maailmancupin viestikilpailun Lago di Teserossa.
Pareto-tehokkuus
Pareto-tehokkuus tai Pareto-optimaalisuus on peliteoreettinen kriteeri, joka viittaa tilanteeseen, jossa kenenkään asemaa ei voida parantaa huonontamatta jonkun muun asemaa. Pareto-parannus parantaa jonkun asemaa huonontamatta kenenkään muun asemaa. Pareto-tehokkuus on tärkeä käsite taloustieteessä. Käsite on nimetty italialaisen taloustieteilijän Vilfredo Pareton mukaan, joka kehitti sen tutkiessaan taloudellista tehokkuutta ja tulonjakoja.
Yleiskatsaus
Voidaan osoittaa, että teoriassa vapaat markkinat tuottavat aina Pareto-tehokkaan lopputuloksen. Tulos tunnetaan nimellä ensimmäinen hyvinvointiteoreema. Matemaattisen todistuksen esittivät ensimmäisenä Kenneth Arrow ja Gérard Debreu. Tosin todistuksessa tarvitaan hyvin rajoittavia oletuksia, minkä vuoksi tulos ei välttämättä kuvaa talouden toimintaa käytännössä. Tarvittavat oletukset ovat:
Sosiaalinen optimi
Pareto-tehokkuus ei ole yksinään riittävä kriteeri oikeudenmukaisen resurssien jaon tekemiseen. Esimerkiksi yhteiskunta, jossa diktaattori omistaa kaiken omaisuuden on Pareto-tehokas, koska kenenkään asemaa ei voida parantaa huonontamatta diktaattorin asemaa. Aina on siis olemassa useita Pareto-tehokkaita resurssijakoja, eikä niitä voi laittaa paremmuusjärjestykseen ilman lisäoletuksia. Hyvinvointitaloustiede tutkii vaihtoehtoisia lisäoletuksia.
Tehottomuuksien kuitenkin usein katsotaan oikeuttavan valtiolle muutakin roolia kuin siirtää rahaa rikkailta tarvitseville.
Aurausviitta
Aurausviittoja käytetään lumen aurauksessa osoittamaan lumiauran tai lumilingon kuljettajalle turvallinen aurattava leveys. Aurausviitoituksella estetään auraaminen yli tien leveyden ojan päälle ja merkitään auraamista haittaavat esteet tai muut erityiskohteet.
Aurausviittoina käytetään Suomessa nykyään yleensä kaupungeissa, valtion ylläpitämillä teillä ja vilkkaimmilla yksityisteillä 1,5 metrin pituisia, oranssinvärisiä, heijastinnauhalla varustettuja muovisia viittoja. Näitä on saatavissa esimerkiksi 50 kappaleen erissä mutta myös yksittäin. Puiset aurausviitat voi valmistaa 1,5–2 metriä pitkistä, karsituista havu- tai lehtipuiden vesoista, joiden latvaan jätetään oksatupsu ja tyvi teroitetaan.
Aurausviitat asetetaan paikalleen syksyllä juuri ennen maan jäätymistä ja poistetaan keväällä maan sulamisen jälkeen. Yksityisteillä viitat pystytetään yleensä käsin rautakankea apuna käyttäen noin 25–30 cm syvyyteen. Sopiva viittojen väli on suoralla tiellä 70–80 metriä tai mutkaisilla tieosuuksilla 40–50 metriä, ja viitat on syytä sijoittaa tien vastakkaisille puolille kohdakkain.
Károly Doncsecz
Károly Doncsecz (sloveniaksi Karel Dončec) oli slovenialaiseen vähemmistöön kuulunut unkarilainen savenvalaja. Vuonna 1984 hän sai Master of folk art-palkinnon töilleen.
Hän syntyi Orfalussa Itävalta-Unkarissa nykyisen Unkarin alueella. Hän opiskeli harjoittelijana Magyarszombatfassa ja Zalaegerszegissa, Sümegissä ja myöhemmin Szentgotthárdissa. Vuodelta 1940 hän asui Kétvölgyin kylässä. Hän oli 1970-luvulta lähtien tunnetun unkarinslovenialainen savenvalaja. Doncseczin töitä esiteltiin näyttelyissä Unkarissa ja Sloveniassa. Hänen eläessään monet slovenialaiset turistit matkustivat kylään katsomaan häntä ja hänen töitään.
Elämä
Károly Doncsecz syntyi Orfalussa. Vanhemmat olivat unkarinslovenialaisia maanviljelijöitä. Sekä hänen isänsä Károly Dancsecz (1894-1927) että äitinsä Anna Talabér (1900-1920) olivat syntyjään Orfalusta. Hänen veljensä István muutti Kanadaan 1960-luvulla ja kuoli siellä vuonna 2008.
Veljekset menettivät vanhempansa aikaisin. Äiti kuoli synnytyksessä ja isä kuoli seitsemän vuotta myöhemmin. Veljekset jäivät isoisänsä István Doncseczin (1871-1932) kasvatettaviksi.
Nuorena Doncsecz työskenteli sorvarina. Alun perin hän halusi tulla räätäliksi, mutta Apátistvánfalvaissa hän tutustui ruukuntekemiseen. 15-vuotiaana hän meni Magyarszombatfaan ja oli kolme vuotta harjoittelijana János Zsohárin luona. Myöhemmin kylälle tyypillinen tyyli näkyi hänen töissään. Vuosina 1937-1938 hän työskenteli Lajos Némethille Zalaegerszegissä, sitten hän matkusti Sümegiin István Adorjánin luo, jossa opiskeli Alföldin tyylin Balázs Badárilta (1854-1939). Tuolloin hän keräsi eri tyylisiä keramiikka-astioita eri alueilta.
Vuodesta 1939 hän asui Szentgotthárdissa ja työskenteli János Keréczille, sitten hän muutti takaisin Orfaluun ja meni naimisiin Anna Gáspárin (1920-1984) kanssa. Heillä oli kolme lasta, joista nuorin, Károly Doncsecz (1949-2005) ryhtyi myös savenvalajaksi.
Vuonna 1942 hänet värvättiin asepalvelukseen ja lähetettiin Kolozsváriin (romaniaksi Cluj-Napoca), mutta hänet siirrettiin pian Ukrainaan taistelemaan Stanislawin (nykyään Ivano-Frankivsk) lähettyville. Brittiläisten joukkojen hyökättyä heidän kimppuunsa hän pakeni, mutta joutui neuvostoliittolaisten vangiksi, jonka jälkeen hänet karkotettiin Tšekkoslovakiaan. Hän karkasi Slovakian alueelle, mutta joutui uudelleen vangituksi Győrissä. Tämän jälkeen hän onnistui palaamaan kotiin.
Tanskan talous
Tanskan talous on teollistunut markkinatalous, jonka pohjana ovat ulkomailta tuodut raaka-aineet ja kansainvälinen kauppa. Maan valuuttakurssi on pysynyt vakaana 1980-luvulta, maan valuutta tanskan kruunu, oli aluksi sidoksissa Saksan markkaan ja nykyisin euroon. Niinpä Kreikan ongelmat, jotka alentavat euron arvoa, tuntuvat myös Tanskan kruunussa. Tanskan talous täyttää EMU:n kriteerit, mutta maa on päättänyt ainakin toistaiseksi olla käyttämättä euroa valuuttanaan.
Tanska on ollut monena vuonna maailman korruptoitumattomin maa ja taloudellinen vapaus on Tanskassa maailman 9. korkein. Tanskan omaisuudensuoja on erittäin vahva ja talous on avoin ulkomaankaupalle ja ylikansallisille sijoituksille. Työllistämisen sivukulut ovat vähäisiä ja irtisanominen on suhteellisen halpaa ja helppoa, mikä parantaa työllistymismahdollisuuksia ja talouskasvua. Pääoma- ja työmarkkinoiden sekä liiketoiminnan sääntely ovat poikkeuksellisen vähäisiä.
Työttömyysaste oli Tanskassa 1990-luvun lopusta vuosien 2008–2009 lamaan yksi Euroopan pienimmistä, mutta kasvoi finanssikriisin seurauksena. 2010-luvulla se on ollut kuitenkin lähes katkeamattomassa pienenemässä ja vuonna 2019 Tanskan työttömyysaste oli 5,3 %, mikä on pienempi kuin Suomessa ja Ruotsissa.
Tanskan elpyminen taloustaantumasta käynnistyi hitaasti vuonna 2009. Maan talous on kasvanut läpi 2010-luvun maltillista alle 2 % vuosivauhtia. Hillityn kasvun on ennustettu jatkuvan 2020-luvun alkuvuosina.
Maatalous, energia ja luonnonvarat
Tanska on suuri sianlihan ja maidon tuottajamaa. 2000-luvulla sikojen osuus on noussut entisestään. Vuonna 2005 Tanskassa oli 1,6 miljoonaa nautaa ja 12,6 miljoonaa sikaa. Tanskan maatalous on pitkälti organisoitunut tuottajaosuuskunniksi, joilla on yli 90% markkinaosuus turkisten, voin, maidon ja perunatärkkelyksen tuotannosta.
Vuonna 2008 maan kotimaisesta sähköstä 26,7 % tuotettiin uusiutuvilla energiantuotantomenetelmillä. Tuulivoiman lisäksi maassa tuotetaan bioenergiaa oljesta, polttopuusta ja jätteistä. Vesivoiman osuus on laskenut vuodesta 1994.
Tanskan merkittävimmät luonnonvarat ovat öljy, maakaasu,  ja kala. Merkittävimmät vientituotteet ovat koneet ja elintarvikkeet.
Liikenne
Tanskassa on 98 lentokenttää, joista kahdella on yli kolmen kilometrin kiitotie. Rautatietä on 2667 km ja maantietä 73 197 km. Satamakaupunkeja ovat Aalborg, Aarhus, Ensted, Esbjerg, Fredericia, Kalundborg ja Kööpenhamina.
Tanskalaisia yrityksiä
Tanskassa on paljon keskisuuria yrityksiä, jotka ovat löytäneet maailmanmarkkinoilta oman erikoisalansa.
Yrjö Saarinen
Yrjö Vihtori Saarinen (13. joulukuuta 1899 Rauhanniemi, Jyväskylän maalaiskunta – 9. tammikuuta 1958) oli suomalainen taidemaalari. Saarinen ei käynyt taidekouluja eikä matkustanut ulkomailla vaikutteita saamassa vaan hän etsi itse oman tiensä. Toimeentulon hänelle toi kilpimaalarin ammatti.
Saarinen kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1937–1953 välillä. Saarisen töitä oli myös esillä ulkomaisissa näyttelyissä Ruotsissa, Norjassa ja Italiassa 1940- ja 1950-luvuilla. Kirjailija Mika Waltari tutustui 1942 Saarisen maalauksiin Unioninkadun taidesalongissa. Hän alkoi kerätä Saarisen taidetta omaan kokoelmaansa ja kirjoitti Saarisen taidetta käsitelleen esseen Taiteen vuosikirjaan 1945. Waltari tuki myös taloudellsesti Saarista.
Saarinen asui aluksi Jyväskylässä ja sitten Hyvinkäällä vuodesta 1929 alkaen. Hyvinkään taidemuseossa säilytetään professori Carl-Erik Sonckin keräämää Yrjö Saarisen taiteen kokoelmaa, johon kuuluu 60 maalausta ja 200 piirustusta.
Saarisen ekpressionistiselle taiteelle oli ominaista voimakas värien käyttö. Hän maalasi muotokuvia, maisemia ja asetelmia. Saarinen sai omana aikanaan mainetta myös eroottisilla naismuotokuvillaan.
Saarinen sai Pro Finlandia -mitalin 1955 ja valtion taiteilijaeläkkeen.
Saarisen puoliso oli Signe Emerentia (Meeri) o.s. Kallio. Hänen vanhempansa olivat seppä Johan Victor Saarinen ja Emma o.s. Kallio.
Bosniannokkasärki
Bosniannokkasärki (Chondrostoma phoxinus) on särkien heimoon (Leuciscidae) kuuluva länsibalkanilainen makean veden kalalaji. Se on varsin pienisuomuinen kala, suomuja on kylkiviivalla 88-90 kappaletta. Nämä kalat elävät parvissa vuolaissa virroissa.
Kanarianpeippo
Koko ja ulkonäkö
Naaraiden kuviointi on samanlainen kuin koirailla, mutta väri erilainen. Selkäpuoli on ruskeanharmaa, vatsapuoli harmaanvalkoinen. Nokka on harmaanruskea, ja alanokan kärjessä on vaaleanpinkkiä sävyä. Molemmilla sukupuolilla on harmaanvalkoinen, heikko, kapea siipijuova. Naarailla siipien kuvioinnit ovat kuitenkin erottuvemmat. Pyrstön yläpinnalta puuttuu valkoinen. Koiraiden jalat ovat liuskekivenharmaat ja niissä on vaaleanpunainen häivähdys. Naarailla jalat ovat pinkinruskeat. Molemmilla sukupuolilla on silmien ympärillä ohut valkea rengas, joka kuitenkin katkeaa silmän edessä. Nuoret linnut muistuttavat väritykseltään naaraita, mutta ovat hieman tummempia.
Gran Canarialla elävät kanarianpeipot ovat noin kymmenen prosenttia pienempiä kuin Teneriffan lajitoverit. Lisäksi niillä on hieman pienempi nokka ja laimeampi väritys. Kanarianpeippo on peippoa selvästi isompi ja etupainoisemman näköinen, koska sen rinta työntyy selvemmin esiin. Sen nokka ja pää ovat voimakkaammat ja pyrstö pidempi. Peipon väritys ei myöskään ole niin yhtenäinen kuin kanarianpeipolla ja sen siipikuvioinnit ovat paremmin erottuvat.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|vasen|Kanarianpeippo [[Teiden kansallispuistossa Teneriffalla.]] Kanarianpeippo elää luonnonvaraisena vain Kanariansaarten länsiosissa Teneriffalla ja Gran Canarialla. Sen levinneisyys kattaa noin 440 neliökilometriä. Kummallakin saarella elää oma alalajinsa, Teneriffalla nimialalaji F. t. teydea ja Gran Canarialla F. t. polatzeki. Teneriffalla kanarianpeippo on kohtalaisen yleinen, mutta Gran Canarialla harvinainen. Lajin kokonaismääräksi arvioidaan 1 800–4 500 yksilöä, joista vain noin 250 Gran Canarialla, missä se elää vain pienillä metsälaikuilla, joiden pinta-ala on noin 3,6 neliökilometriä. Teneriffalla se elää lähes kaikkialla 1 000–2 000 metrin korkeudessa olevilla alueilla.
Kanarianpeippoja esiintyy lähinnä kanarianmäntyä kasvavissa metsissä. Sen esiintymistiheys on korkea runsaan aluskasvillisuuden alueilla, mutta elää myös paikoissa joissa aluskasvillisuutta on vähän. Lisääntymisaikaan ne liikkuvat 1 000–2 000 metrin korkeudessa kasvavissa mäntymetsissä, joiden aluskasvillisuudesta suuri osa on kanarianvalkovihmaa. Muina aikoina kanarianpeippoja liikkuu 300–2 300 metrin korkeudessa.
Elintavat
Ravinto koostuu pääosin kanarianmännyn siemenistä, mutta kanarianpeippo voi satunnaisesti hankkia siemeniä myös hedelmistä ja kukista. Se ruokailee sekä maassa, että puussa. Kanarianpeippo käyttää voimakasta nokkaansa saadakseen kävyn suomuja auki ja siemeniä ulottuvilleen. Erityisesti pesintäaikaan, jolloin poikasia on pesässä, se nappaa usein myös männynkaarnan välistä löytyviä hyönteisiä saadakseen poikasille proteiinia. Poikasia ruokitaan lähinnä perhostoukilla, kun taas aikuisten hyönteisravinto koostuu lähinnä aikuisia perhosista, koiperhosista ja kovakuoriaisia.
pienoiskuva|Fringilla teydea teydea Naaras munii tavallisesti kaksi munaa. Muninta tapahtuu kullakin saarella eri aikaan. Gran Canarialla ne munivat huhtikuun loppupuolella ja kesäkuun alkupuolella, Teneriffalla kesäkuussa. Naaras hautoo munia 14–16 päivää. Poikaset ovat kuoriutuessaan untuvapeitteisiä ja sokeita. Sekä koiras että naaras ruokkivat poikasia. Poikaset viipyvät pesässä 17–18 päivää. Pesintäajan päätyttyä kanarianpeipot kerääntyvät perheryhmiksi.
Uhat ja suojelu
Kanarianpeippo luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi, koska se elää pienellä alueella ja sen populaatio on kohtalaisen pieni. Gran Canarian alalaji on uhattuna, mutta Teneriffalla sen elinalueet ovat laajentumassa ja kokonaismäärä kasvussa, eikä levinneisyys ole vakavasti sirpaloitunut. Gran Canarialla lajin lukumäärä kuitenkin laskee edelleen, ja se tarvitsee suojelutoimenpiteitä.
Yksi isoimmista uhista on elinalueiden tuhoutuminen ja sirpaloituminen. Lajin asuinmetsien kaupallinen hyödyntäminen on sirpaloittanut kantoja etenkin Gran Canarialla. Myös metsäpalot ovat suuri ja todennäköinen uhka kanarianpeipolle. Vuoden 2007 kesällä metsäpalot hävittivät monia tärkeitä alueita sen elinympäristöstä. Lisäksi Gran Canarian suojelualueiden runsas virkistyskäyttö saattaa aiheuttaa häiriötä lajille. Myös sisäsiittoisuus saattaa olla iso uhka saaren kanarianpeipoille. Kanarianpeippoja pyydystetään yhä laittomasti laittomasti ja pidetään laittomasti lemmikkilintuina. Niitä on viety tähän tarkoitukseen myös muihin Euroopan maihin kuten Italiaan, Belgiaan ja Saksaan. Saarten alkuperäisten petoeläinten ja tulokaspetojen, kuten kissojen saalistusta ei pidetä uhkana lajille. Kanarianpeippoja jää ainakin käpytikan, suopöllön ja variksen saaliiksi.
Vuodesta 1980 lähtien kanarianpeippojen pyydystäminen, metsästäminen, kauppaaminen, sekä munien ja poikasten keruu on ollut kiellettyä. Kanarianpeippo kuuluu Euroopan unionin lintudirektiivin liitteeseen I ja Bernin sopimuksen liitteeseen II, jonka mukaan kanarianpeippoa ja sen elinympäristöä pitäisi tiukasti suojella. Gran Canarialla sijaitsevat avainalueet ovat olleet suojeltuja vuodesta 1982. Lisäksi vuonna 1987 El Teiden metsä Teneriffalla ja kuusi tärkeää aluetta Gran Canarialla suojeltiin kansallispuistona tai muuna suojelualueena.
Vuonna 1991 käynnistettiin kanarianpeipolle suunnattu suojeluohjelma, johon sisältyi suojelutoimenpiteitä sekä useita tutkimusprojekteja, joissa tutkittiin kanarianpeippoa sen luontaisessa elinympäristössä ja sen ulkopuolella. Seuraavana vuonna aloitettiin vankeudessa elävien peippojen kasvatusohjelma, joka uudistettiin vuonna 2005. Gran Canarialla ihmisten pääsyä kanarianpeipon elinalueille on rajoitettu. Parhaillaan on myös käynnissä projekti jolla pyritään kunnostamaan Gran Canarian metsäpaloissa vahingoittuneita metsiä. Vierasperäisten lajien määrää on pyritty rajoittamaan kummallakin saarella. Esimerkiksi Gran Canarialla villiintyneiden kissojen määrää on kontrolloitu vuodesta 1996.
Näyttämötaiteen valtionpalkinto
Näyttämötaiteen valtionpalkinto on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa toimivan Taiteen edistämiskeskuksen valtion näyttämötaidetoimikunnan vuosittain myöntämä tunnustus ”kolmen edellisen vuoden aikana valmistuneesta ansiokkaasta työstä tai pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta (...) taiteenalan hyväksi”. Vuonna 2019 palkinnon arvo oli 14 000 euroa.
Nina Simone
Nina Simone (oik. Eunice Kathleen Waymon, ) oli yhdys­valtalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen esittämäänsä musiikkiin kuuluivat jazz, blues ja soul. Hän levytti yli 60 albumia ja sävelsi satoja lauluja, mutta lisäsi vain harvoin sanat.
Levytysuran alku
1950-luvun loppu­vaiheessa Nina Simone levytti ensimmäisen kerran Betlehem-levy-yhtiölle. Simone osoitti olevansa lahjakas pianisti, laulaja, säveltäjä ja sovittaja. Hänen vakituiseen ohjelmistoonsa tulivat muun muassa kappaleet Plain Gold Ring, Don't Smoke in Bed ja Little Girl Blue. Simonen tulkinnasta Porgy ja Bess -oopperan kappaleesta I Loves You Porgy tuli hyvin suosittu ja menestys teki yö­kerho­laulajattaresta tähden. Simone pääsi esiintymään Town Halliin, Carnegie Halliin ja Newportin Jazz-festivaaleille.
Tyyli ja teemat
Simonen ohjelmistoon kuului koko hänen uransa ajan jazz, gospel, hengellinen ja klassinen musiikki, folk, blues, pop, musikaali- ja ooppera­musiikki, afrikkalainen musiikki sekä hänen omat sävellyksensä. Hänen omaperäinen tapansa käyttää hiljaisuutta musiikillisena elementtinä ja esiintymis­tyylinsä tekivät hänestä tunnetun. Paikoin Simonen ääni muuttui tummasta ja raa’asta pehmeään ja suloiseen. Simonen äänen­käyttö oli moni­puolista ja epä­sovinnaista. Nina Simonea kutsuttiin ”Soulin yli­papittareksi”. Sekä hänen ihailijansa että kriitikot kunnioittivat häntä sala­peräisenä, lähes uskonnollisena hahmona.
Kansalaisoikeusliikkeen vaikutus
Nina Simonen tunnettu kappale Mississippi Goddam syntyi, kun neljä mustaa lasta sai surmansa baptisti­kirkkoon tehdyssä pommi-iskussa Alabaman Birming­hamissa vuonna 1963. Mississippi Goddam on katkera ja raivoisa valitus mustien tilanteesta Amerikassa. Tämän laulun vahva tunnelataus tuli myöhemmin tyypilliseksi Simonen musiikissa, jolla hän ilmaisi ihmiselämän koko elämän­kaarta. Julkaisu­aikanaan kappale oli hyvin uskalias sekä äänekkään mustien epä­tasa-arvon esille tuomisen, että kiroilemisenkin vuoksi. Oli harvinaista, että kappaleen nimeen nostettu kiro­sana sai edes esitys­tilaa radiosta tai televisiosta. Vuonna 2018 laulun single­julkaisu valittiin mukaan Yhdys­valtain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdys­valtalaisia äänitteitä. Mississippi Goddamin julkaisemisen jälkeen Simone aktivoitui poliittisesti, ja kansalais­oikeus­liikkeen viesteistä tuli hänen kappaleidensa ydin­sanomaa. pienois|pysty|vasen|Nina Simone vuonna 1969.
Simonen mustien kansalais­oikeuksia puolustavat kappaleet eivät miellyttäneet kaikkia. Vuonna 1966 hän kirjoitti laulun Four Woman, joka oli katkera kuvaus neljästä mustasta naisesta, joiden olot ja tulevaisuuden­kuvat olivat seurausta heidän ihon­väristään. Kappale julistettiin pannaan Philadelphiassa, eikä new­yorkilainen radio­asema suostunut soittamaan sitä sillä perusteella, että ”se oli loukkaus mustia kohtaan”. Poliittinen aktivismi oli kuitenkin saanut Simonessa aikaan tunteen, että häntä tarvittiin, ja hän kykeni laulamalla auttamaan "omiaan", jonka seurauksena hänen konserttinsa alkoivat lähes yksinomaan edistää kansalais­oikeus­liikkeen tavoitteita. Hän esiintyi muun muassa Selma-Montgomery-marssilla ja muissa kansan­oikeus­liikkeen tapahtumissa, julkaisi yhä vähemmän uutta musiikkia, ja hänen suosionsa laski. Malcom X:n tavoin Simone puolsi ja julisti esityksissään mustien nationalismia, ja hän pyrki teoksissaan lisäämään mustien voimaantumista. Esimerkiksi ystävänsä Lorraine Hansberryn kesken jääneen näytelmän To Be Young, Gifted and Black Simone muunsi kansalais­oikeus­liikkeessä suosiota saaneeksi hitiksi. Valkoisten vallasta kertovat, vallan­kumoukseen yllyttävät kappaleet "Backlash Blues" (jonka kirjoitti Harlemin Renessanssin johtaja Langston Hughes), "I Wish I Knew How It Would Feel to Be Free" sekä "Turning Point" olivat myös kansalais­oikeus­liikkeen innoittamia. Kolme päivää Martin Luther King jr:n murhan jälkeen hän julkaisi aiheesta basistinsa Gene Taylorin kirjoittaman kannanoton "Why? (The King of Love Is Dead)". Koska poliittinen aktivismi ei kuitenkaan ollut musiikki­paikkojen tarjoajien mieleen, Simone ei saanut enää konsertti­paikkoja samaan tapaan kuin aikaisemmin, ja hän joutui kulkemaan erilaisia teitä löytääkseen sopivan musiikin, joka sopi hänen sanomansa levittämiseen.
Hänen ensimmäinen RCA:lle tekemänsä albumi Nina Simone Sings the Blues sisälsi hänen omia kappaleitaan, kuten I Want a Little Sugar in My Bowl ja Do I Move You. Simone yllätti jopa hartaimmat ihailijansa albumillaan Nina Simone and Piano!, jolla hän laulaa ja säestää itseään pianolla, ilman muuta säestystä tai kuoroa. Albumilla on lauluja sielun­vaelluksesta, kuolemasta, yksinäisyydestä ja rakkaudesta ja sitä pidetään eräänä hänen koko uransa parhaimmista levytyksistä.
1970- ja 1980-luvut
Vuonna 1978 ilmestyi albumi Baltimore. Se sisältää muun muassa Judy Collinsin kappaleen My Father ja kappaleen Everything Must Change. Simonen seuraava albumi Fodder on My Wings nauhoitettiin Pariisissa vuonna 1982. Albumi perustui hänen maan­pakoonsa Amerikasta. Simone oli päättänyt entistä määrä­tietoisemmin tehdä omaa musiikkiaan, hän kirjoitti ja sovitti laulujaan, soitti pianoa ja cembaloa sekä lauloi englanniksi ja ranskaksi. Vuonna 1984 yksi hänen konserteistaan Ronnie Scottin jazz­klubilla Lontoossa kuvattiin ja tuloksena oli video, jossa myös Paul Robinson soitti rumpuja. My Baby Just Cares for Me, kappale hänen ensimmäiseltä albumiltaan, nousi nopeasti hitiksi ja levyn Nina's Back nimi puhui puolestaan.
1990-luku
Simonen elämäkerta I Put a Spell on You julkaistiin vuonna 1991. Se on käännetty ranskaksi saksaksi ja hollanniksi.
Simone esiintyi vuonna 1993 Suomessa Järven­pään Puistobluesissa.
Simone esiintyi vuonna 1997 Nice Jazz -festivaaleilla Ranskassa ja vuonna 1998 Thessalonica Jazz -festivaaleilla Kreikassa. Dublinin Guinness Blues -festivaaleilla vuonna 1999 Simonen tytär Lisa Celeste, taiteilijanimeltään Simone, esitti muutaman dueton äitinsä kanssa. Lisa Celeste teki kiertueita eri puolilla maailmaa, esiintyi espanjalaisen tähden Rafaelin kanssa, näytteli nimiroolin Aidassa ja Leijona­kuninkaassa Nalana. Hänen ensi­albuminsa on Simone Super­star.
Simone oli 24. heinä­kuuta 1998 kunnia­vieraana Nelson Mandelan 80-vuotisjuhlissa. Simone sai 7. loka­kuuta 1999 elämän­työstään palkinnon Dublinin Music Awardissa. Lukuisten palkintojen ja saavutusten lisäksi Nina Simone sai kunnia­tohtorin arvon, ”Dr. Simone, Honorary Doctor in Music and Humanities”.
Kuolema
Simone sairasti pitkään rintasyöpää ja kuoli kotonaan Etelä-Ranskassa 21. huhti­kuuta 2003. Simonen toivomuksen mukaan hänen tuhkansa sirotettiin eri puolille Afrikkaa.
Potez 25
thumb|240px|Potez 25 Potez 25 A2 oli ranskalainen 1920-luvun kaksitasoinen ja -paikkainen, yksimoottorinen tiedustelukone, joka oli aikansa suosituimpia lentokoneita. Henry Potezin suunnitteleman koneen prototyyppi lensi ensilentonsa vuonna 1924. Konetta valmistettiin 4 000 kappaletta, joista 2 500 Ranskassa.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimat osti vuonna 1927 yhden Potez 25 A2 -koneen kokeillakseen sen ominaisuuksia. Koneella lennettiin miltei 800 tuntia, mutta lisää koneita ei hankittu. Ainoa kone oli käytössä vuoteen 1936 asti.
We’ve Come for You All
We’ve Come for You All on thrash metal -yhtye Anthraxin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 2003 levymerkillä Sanctuary Records. Sen tuotti yhtye yhdessä Scrap 60:n kanssa. Albumilta julkaistiin singlet ”What Doesn’t Die”, ”Safe Home”, ja ”Taking the Music Back”. Albumia edeltäneet kaksi yhtyeen albumia olivat kaupallisesti epäonnistuneita, mutta tämä onnistui kohtalaisesti, vaikkakin se nousi vain sijalle 122 Billboard 200 -listalla. Se on myös Anthraxin ensimmäinen albumi, jolla on Rob Caggiano soittamassa kitaraa.
Albumin kannen on tehnyt kuuluisa sarjakuvataiteilija Alex Ross.
Gian Gastone
thumb|Suurherttua Gian Gastone, Giovanni Gaetano Gabbianin maalaama muotokuva. Gian Gastone (24. toukokuuta 1671 – 9. heinäkuuta 1737) oli viimeinen Medici-sukuinen Toscanan suurherttua vuosina 1723–1737.
Gian Gastone oli pitkään hallinneen suurherttua Cosimo III:n ja tämän ranskalaisen puolison Marguerite-Louise d’Orléansin nuorempi poika ja samalla sukunsa viimeinen miespuolinen jäsen. Isänsä tavoin hän eli erossa vaimostaan eikä hänen avioliitostaan syntynyt lapsia. Noustessaan valtaan 52-vuotiaana Gian Gastone oli jo rankkojen elämäntapojensa uuvuttama eikä hänellä heikon terveytensä vuoksi ollut sen enempää kykyjä kuin kiinnostustakaan panostaa valtakuntansa hallintoon.
Euroopan suurvallat olivat jo vuonna 1718 sopineet keskenään, että Medicin hallitsijasuvun sammuessa Toscanan valtaistuimelle nostettaisiin Espanjan prinssi Don Carlos, josta tuli vuonna 1731 myös Parma-Piacenzan herttua. Puolan perimyssotaan liittyneen Wienin esirauhan yhteydessä vuonna 1735 suurvallat tekivät kuitenkin uuden sopimuksen, jonka mukaan Toscanan valtaistuimelle nousisikin Medicien jälkeen Lothringenin herttua Frans Stefan. Kun Frans seuraavana vuonna meni naimisiin Itävallan kruununperijättären Maria Teresian kanssa, siirtyi Toscana Itävallan Habsburgien valtapiiriin. Gian Gastone taipui hyväksymään tämän järjestelyn. Espanja veti miehitysjoukkonsa pois Toscanasta ja niiden tilalle saapui itävaltalaisia joukkoja, jotka vannoivat helmikuussa 1737 uskollisuutta suurherttualle. Gian Gastone kuoli viisi kuukautta myöhemmin ja Frans Stefan julistettiin suunnitellusti Toscanan suurherttuaksi. Medicin suvun yksityisomaisuus ja korvaamaton taidekokoelma menivät perintönä Gian Gastonen siskolle Anna Maria Luisa de' Medicille, joka lapsettomana kuitenkin testamenttasi ne suurherttua Fransille.
Paul Abraham
Vuonna 1933 hän pakeni juutalaisvainoja kodistaan Berliinistä Wienin ja Pariisin kautta New Yorkiin, josta palasi Saksaan 1956.