cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Markus Schopp
Seurajoukkueura
Kaudella 2000–2001 SK Sturm Graz pelasi historiansa parhaan Mestarien liiga -kauden voittaen lohkonsa ensimmäisessä lohkovaiheessa ja yltäen 16:n parhaan joukkoon. Ensimmäisessä lohkovaiheessa Schopp teki maalin 3–0-kotivoitossa Galatasaraysta ja molemmat maalit 2–0-kotivoitossa AS Monacosta. Toisessa lohkovaiheessa hän onnistui maalinteossa 2–1-vierasvoitossa Panathinaikosista. Neljällä maalillaan Schopp oli joukkueensa paras maalintekijä kyseisellä Mestarien liiga -kaudella.
Vain muutaman huijarin tähden
Juoni
Lopussa Matias ja Suvi menevät naimisiin. Heidän lähtiessään häämatkalle, Valma kävelee tien varressa matkalaukkunsa kanssa ja yrittää pysäyttää heitä. Suvi tunnistaa Valman ja käskee Matiasta painamaan kaasua. Ohitettuaan Valman, auton perässä narussa roikkunut auton puskuri lentää tielle ja pian paikalle saapunut Rovasti Poutiainen törmää siihen autollaan ja puskuri jää jumiin auton alle. Rovastin tutkiessa autoa, Valma ilmestyy paikalle. Rovasti ottaa Valman kyytiinsä ja he jatkavat yhdessä matkaansa. Auton alle kiinni jäänyt puskuri irtoaa ja jää lojumaan keskelle tietä.
Markus Schopp
Seurajoukkueura
Itävallassa Schopp pelasi lisäksi Red Bull Salzburgissa 31 liigaottelua kaudella 2005–2006. Ulkomailla hän edusti puolentoista kauden ajan saksalaista Hamburger SV:tä, jossa hän pelasi 40 Bundesliigan ottelua vuosina 1996–1998, neljän kauden ajan italialaista Brescia Calciota pelaten 80 Serie A:n ottelua vuosina 2001–2005 ja elokuusta 2006 joulukuuhun 2007 yhdysvaltalaista New York Red Bullsia pelaten kymmenen ottelua Major League Soccerissa.
Maajoukkueura
Schopp pelasi Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 16 ottelua ja teki yhden maalin. Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi 56 ottelua ja teki kuusi maalia vuosina 1995–2005. Schopp kuului joukkueeseen, kun Itävalta ainoan kerran hänen pelaajauransa aikana selviytyi MM-lopputurnaukseen vuonna 1998.
Vain muutaman huijarin tähden
Tuotanto
Varsinaisen idean sarjalle Luoma sai autossa odottaessaan vaimoaan mukaan kauppareissulle. Heikki Luoman kotipitäjässä Kyyjärvellä oli 1950-luvulla nuori poikamiespappi, joka sai rakennutettua kirkon Kyyjärvelle. Sitten eräs yrittäjä alkoi rakentaa puusepänverstasta 25 metrin päähän kirkosta. Pappi mittasi matkan kirkon ja hallin välillä ja teki valituksen tuomiokapituliin. Kylän asukkaat eivät siitä tykänneet ja heidän vaikutuksensa myötä ihmiset alkoivat boikotoida papin jumalanpalveluksia. Sarjan kuvaaminen aloitettiin kesällä 1997.
Markus Schopp
Valmennusura
Schopp valmensi SK Sturm Grazissa juniorijoukkueita vuosina 2009–2012 ja kakkosjoukkuetta vuosina 2012–2017. Välissä hän toimi kuuden Itävallan Bundesliigan ottelun ajan seuran edustusjoukkueen päävalmentajana keväällä 2013. Vuosina 2010–2011 Schopp toimi seurapestinsä ohella Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa päävalmentaja Andreas Herzogin apulaisena.
Vain muutaman huijarin tähden
Soundtrack
Sarjassa kuultavia kappaleita:
Nationen
thumb|Nationenin toimituksen rakennus Oslon keskustassa 1961. Paino oli alimmassa kerroksessa. Nationen on Oslossa ilmestyvä sanomalehti, joka ilmestyy kuusi kertaa viikossa maanantaista lauantaihin. Se on perustettu vuonna 1918, ja se oli aiemmin Senterpartietin pää-äänenkannattaja mutta nykyisin se on puolueista riippumaton, ja sen omistaa Tun Mediam jonka suurimmat omistajat ovat TINE, Norges Bondelag, Nortura, Felleskjøpet Agri ja Landkreditt. Vuonna 2016 lehden levikki oli 12 972. Päätoimittaja on ollut vuodesta 2016 Irene Halvorsen.
Nationen perustettiin vuonna 1896 perustetun Landmandspostenin seuraajaksi. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli vuoteen 1942 saakka Thorvald Aadahl, Lehti siirtyi tabloidikokoon vuonna 1986. Verkkosivusto nationen.no perustettiin 2001 sen jälkeen kun omistus muuttui 1997.
Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
Luettelo Tervolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Tervolan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Tervolan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Maalaiskomedia
Maalaiskomedia-sarja on yhteisnimitys Yleisradion TV2:ssa esitetyille televisiosarjoille Vain muutaman huijarin tähden, Peräkamaripojat, Mooseksen perintö ja Turvetta ja timantteja. Jokaisessa sarjassa on kuusi noin 50 minuutin mittaista jaksoa, joissa kuvataan kuvitteellisen Kuusniemen kunnan elämää. Sarjat on kirjoittanut Heikki Luoma ja ohjannut Jukka Mäkinen, ja ne on kuvattu Pirkanmaalla vuosina 1997–2006. Samojen tekijöiden Matkalaukkukostaja-sarjassa aiemmin esiintyneet Kari Sorvalin ja Pertti Sveholmin esittämät hahmot ovat samoja kuin Peräkamaripojissa.
Maalaiskomedia kuuluu suosituimpiin suomalaisiin televisiodraamoihin: noin miljoona katsojaa on seurannut Kuusniemen asukkaiden vaiheita. Sarjaa on julkaistu myös DVD:nä. Sarjan musiikeista on myös julkaistu vuonna 2003 albumi Turpeisen baari.
Vain muutaman huijarin tähden
Avaussarja Vain muutaman huijarin tähden esitettiin ensi kerran vuonna 1998. Siinä nuori pastori Matias Pohto (Jarkko Tiainen) ja kulttuurisihteeri Suvi Aaltonen (Miia Nuutila) yhdistävät voimansa kunnanvaltuuston puheenjohtaja Urmas Hakkaraisen (Matti Tuominen) ja kunnanjohtaja Ahti Kiisken (Jukka Pitkänen) epäilyttäviä rakennushankkeita vastaan.
Peräkamaripojat
Peräkamaripojat valmistui vuonna 2001. Sarja esittelee joukon uusia henkilöitä, kun televisiotoimittaja Veera Keto (Sari Havas) saapuu kuvausryhmineen Kuusniemelle tekemään juttua naisia kaipaavista poikamiehistä. Samaan aikaa kuntaan saapuu toinenkin nainen eli yhteensä kaksi uhkeaa naista, se aiheuttaa ennennäkemätöntä kiihkoa paikallisten poikamiesten keskuudessa. Veeran riipaiseva raportti naisen puutteessa elävistä poikamiehistä uhkaa kuivua kokoon, kun hän huomaa rakastuneensa Oskariin, yhteen raporttinsa kohteista. Kuusniemellä henkisen elämän ja teknisen innovaation kasvualustana toimii edelleen Turpeisen huoltoasema ja baari. Entisen kunnanjohtajan tilalle on onnistuttu löytämään “kerrankin rehellinen poliitikko” Auvo Sulander. Nähdessään kuvausryhmän tuottajana häärivän entisen rikoskumppaninsa Hujasen (tapahtui sarjassa Matkalaukkukostaja) hän sotkee tämän ja kuvausryhmän suunnitelmaansa anastaa haltuunsa Fräntilän maatilamatkailuyritys. Virpi Hakkarainen (Anne Niilola), huijarin tytär, on ryhtynyt poliisiksi ja ylikonstaapeli Juurikkala (Asko Sahlman) on edelleen pettämättömän logiikan mies.
Mooseksen perintö
Mooseksen perinnössä (2002) huoltamoyrittäjä P.A. Turpeinen (Risto Salmi) siivoaa huoltamon vinttiä ja jalka osuu vanhaan kassakaappiin. Uteliaina P.A. ja Valtsu päättävät avata kassakaapin dynamiittien avulla ja sisältä löytyy Mooses vainaan kalossit ja testamentti. Testamentin myötä P.A.:sta ja Tuuliasta tulee miljonäärejä, kun testamentin sijoitukset nostettiin pois ja tilille räpsähti 28 miljoonaa markkaa. Äkkirikastuminen laittaa Kuusniemen asiat sekaisin ja monet Vain muutaman huijarin tähden -sarjan hahmot tekevät paluun, kun kevätjuhlien aikaan vapautuu vankilasta myös Urmas Hakkarainen (Matti Tuominen), jolta meni sekaisin omat ja kunnan rahat muutama vuosi aikaisemmin (Vain muutaman huijarin tähden -sarjassa). Vankilan portilla on vastassa hieman lyhyemmän tuomion istunut entinen kunnanjohtaja Ahti Kiiski ja Kiiskellä on uudet, lähes rehelliset suunnitelmat. Tästä alkaa kesäinen myllerrys Kuusniemellä johon sisältyy lavastuksia, ydinjätteitä, romansseja ja räjähdyksiä.
Turvetta ja timantteja
Turvetta ja timantteja on ainakin toistaiseksi viimeinen Maalaiskomedia. Se kuvattiin kesällä 2006 ja se esitettiin televisiossa 13.12.2006–17.1.2007. Turvetta ja timantteja on myös voittanut Yleisö-Venlan.
Turvetta ja timanetteja kiteytyy Urmaanlähteille. Suolla on Armas Hakkaraisella vesibisnes, jossa hän pullottaa vettä Urmaan lähteestä, tosin huonolla menestyksellä. Armas ostaa myös suota Turpeiselta, mutta Turpeinen valtaa lopuksi Armaalta maan ja aloittaa mutkien kautta siellä kaivostoiminnan. Suolta nimittäin löytyy kimberliittiä eli timantteja.
Maalaiskomediat kesäteatterissa
Maalaiskomedian kolme ensimmäistä osaa on sovitettu myös kesäteatterinäytelmiksi. Vain muutaman huijarin tähden nähtiin ensimmäisen kerran vuonna 2002 Pyynikin kesäteatterissa Jukka Mäkisen dramatisointina ja ohjauksena, minkä jälkeen sitä on esitetty useissa kesäteattereissa ympäri Suomea. Peräkamaripojat ja Mooseksen perintö ovat toistaiseksi olleet harvemmin esitettyjä.
Maalaiskomedian neljäs osa on sovitettu myös kesäteatterinäytelmäksi ja sitä on esitetty ainakin Oulussa kesällä 2009.
Jokioisten kesäteatteri Teatteri Tuntematon on esittänyt Maalaiskomediasta näytelmät Vain muutaman huijarin tähden, Mooseksen perintö ja heille käsikirjoitetun jatko-osan Korkeakammoa Kuusniemellä. Lisäksi he ovat tehneet Kolme vuotta Kuusniemellä -nimisen koosteen näiden kolmen näytelmän parhaista paloista.
Kuvauspaikat
thumb|right|Sarjassa kuvauspaikkana toiminut Suodenniemen entinen kunnantalo. thumb|right|Sarjassa kuvauspaikkana toiminut [[Suodenniemen kirkko. ]] thumb|right|Sarjassa kuvauspaikkana toiminut [[Aunessilta. ]] Turpeisen baari ja huoltamo, Jortikan kauppa ja Kylmälehdon hautaustoimisto sijaitsevat Vesilahden Narvassa. Pappila sijaitsee Vesilahden Rautialassa. Kunnantalo ja kirkko ovat Suodenniemellä. Poliisiasema ja kivisilta sijaitsevat Kämmenniemessä. Mooseksen perinnössä esiintyvä Koulu sijaitsee Pinsiössä. Hakkaraisen tila on Teiskon Isossa-Koverossa ja maisemat ovat eripuolilta Pirkanmaata. Fräntilän maatilamatkailuyritys on Ruoveden Jäminkipohjassa sijaitseva Jämingin matkailutila. Eerolan lomatilalla on kuvattu Sulanderin kotimaisemat. Mielosen mökki on Kurussa Näsijärven rannalla. Tanssilava Kesähillevi on Pirkkalassa sijaitseva Haikan lava.
Rooleissa
Roolihenkilöt on järjestetty aakkosjärjestykseen ja heistä on mainittu alkuperäinen roolinimi (suluissa nykyinen roolinimi) ja titteli. Roolihenkilön nimen perään on merkitty sarjan nimi, jos he ovat esiintyneet vain tiety(i)ssä Maalaiskomedia-sarjoissa. Mikäli perässä ei ole minkäänlaista viitettä sarjaan, roolihenkilö on esiintynyt jokaisessa sarjassa.
Enäjärvi (Vihti)
Vuoteen 1973 asti Nummelan jätevedet laskettiin Enäjärveen. Vuonna 1993 alkoivat Antti Uusitalon johdolla kunnostustyöt, jotka ovat saaneet järven käyttökelpoisuusluokituksen nousemaan huonosta välttävään.
Keväällä 2013 julkaistiin Enäjärven kunnostusta tukemaan single "Enäjärven rantaan". Single tuotettiin osana MTV3:n Diili-televisiosarjaa, jossa Sedu Koskinen oli yksi kilpailijoista ja keräsi rahaa Enäjärven kunnostukseen. Levyn on tuottanut Antti Riihimäki, laulaja on Heli Koski, sanoituksen ovat tehneet Ile Vainio ja Heli Koski ja kappaleen on säveltänyt Lenni-Kalle Taipale. Ohjelmaan liittyen Stefan Lindfors loi Enäjärvi-aiheisen monumentin.
Carlos Bernard
Carlos Bernard Papierski (s. 12. lokakuuta 1962 Evanston, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Tony Almeidana televisiosarjassa 24. Sitä ennen Bernard on näytellyt muun muassa saippuasarjassa Tunteita ja tuoksuja.
Hentomattio
Hentomattio (Mollugo cerviana) on Molluginaceae-heimoon kuuluva yksivuotinen kasvilaji.
Carlos Bernard
Bernard opiskeli näyttelemistä American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1996 The Killing Jarissa.
Carlos Bernard on naimisissa näyttelijä Sharisse Bakerin kanssa. Vuonna 1999 avioituneella pariskunnalla on yksi tytär.
Hentomattio
Hentomattio on pieni, pystykasvuinen ja haarova ruoho, joka voi kasvaa noin 20 senttimetriä korkeaksi, mutta jää usein matalammaksi.
Hentomattio kasvaa erilaisilla hiekkaisilla kasvupaikoilla, kuten tienpientareilla, pelloilla, joutomailla sekä kuivuneiden jokiuomien pohjilla. Lajia tavataan laajalti trooppisilla sekä lämpimillä temperaattisilla seuduilla Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Esiintymisalueillaan sitä pidetään hankalana rikkaruohona. Lajin keitettyjä lehtiä käytetään kuitenkin ravintona lehtivihannesten tavoin ja lajia on käytetään myös lääkekasvina.
Hyvä voittaa
Hyvä voittaa on Juha Tapion seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2011. Albumi ylitti platinalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaleen myynnin kahdessa päivässä nousten suoraan Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Albumilta on julkaistu kolme singleä; "En mitään, en ketään", "Sitkeä sydän" ja "Rakastan niin kauan kuin mä voin". Lisäksi kappaleista "Sitkeä sydän" ja "Rakastan niin kauan kuin mä voin" on kuvattu musiikkivideot. Lisäksi Juha osallistui "Sitkeä sydän"-kappaleella Syksyn sävelen.
Kappalelista
Kaikki sävellykset ja sanoitukset ovat Juha Tapion käsialaa
Pénélope Leprevost
Pénélope Leprevost (s. 1. elokuuta 1980 Rouen, Ranska) on ranskalainen esteratsastaja. Vuoden 2016 kesäolympialaisissa Davis saavutti esteratsastuksen joukkuekilpailussa kultaa ratsastaen Flora de Mariposa-hevosella.
Davis on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 55 kilogrammaa.
Villa Romana del Casale
Villa Romana del Casale on antiikin Rooman aikainen huvila Sisiliassa Ennan maakunnassa Piazza Armerinan kunnassa. Huvila tunnetaan hienoista ja hyvin säilyneistä mosaiikeistaan. Se on Unescon maailmanperintökohde.
Huvila on rakennettu 300-luvulla vanhemman asutuksen jäänteistä. Sen paikalla asuttiin 1100-luvun maanvyöryyn asti. Sen jälkeen alue oli maanviljelyskäytössä, ja mosaiikit kaivettiin esille 1950-luvulla.
Aachenosaurus
Aachenosauruksen synonyymi on Aachenoxylon, jonka keksi Tri Maurice Hovelacque vuonna 1889/1890.
Historia
Aachenosauruksen löysi ja nimesi tutkija (ja apotti) Gerard Smets vuonna 1888, joka antoi lajille nimeksi Aachenosaurus multidens. Löytämiensä kappaleiden perusteella hän määritteli lajin hadrosauriksi, joka saavutti pituutta arviolta neljästä viiteen metriä. Hän puolusti tätä päätelmää väittämällä tutkineensa fossiileja paljaalla silmällä, suurennuslasilla sekä mikroskoopilla.
Valentin Katajev
thumb|upright|Valentin Katajev vuonna 1950. Valentin Petrovitš Katajev (28. tammikuuta (J: 16. tammikuuta) 1897 Odessa – 12. huhtikuuta 1986 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Valentin Katajev syntyi opettajan perheeseen. Myös hänen veljestään Jevgeni Petrovista tuli kirjailija. Katajev osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja Venäjän sisällissotaan, työskenteli toimittajana ja kirjoitti runoja ja kertomuksia. Hänen ensimmäiset kirjansa ilmestyivät vuosina 1923–1926. Satiirinen pienoisromaani Hummaajat (Rastrattšiki, 1926) ja näytelmä Ympyrän neliöiminen (Kvadratura kruga, 1928) tekivät Katajevista tunnetun kirjailijan.
Katajevin Magnitogorskin rakentamisesta kirjoittama romaani Vremja, vperjod! (”Aika, eteenpäin!”, 1932) herätti suurta huomiota. Toinen menestysteos oli omaelämäkerrallinen pienoisromaani Siintää purje yksinäinen (Belejet parus odinoki, 1936), josta tuli myöhemmin osa neliosaista romaania Volny Tšornogo morja (”Mustanmeren aallot”, 1961). Katajevin teokset käsittelivät usein Venäjän sisällissotaa ja myöhemmin toista maailmansotaa. Pienoisromaani Rykmentin poika (Syn polka, 1945) sai Stalin-palkinnon.
Katajev kuului Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallitukseen vuodesta 1934 ja Novyi mir -kirjallisuuslehden toimituskuntaan vuosina 1946–1954. Hän perusti kirjallisuuslehti Junostin vuonna 1955 ja toimi vuoteen 1962 saakka sen päätoimittajana. Katajev liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1958. Kirjailijan myöhemmät teokset kuten Pyhä kaivo (Svjatoi kolodets, 1965), Unohduksen ruoho (Trava zabvenja, 1967) ja Timanttikruununi (Almaznyi moi venets, 1978) koostuvat usein muistelmista ja mietelmistä.
Olivier Assayas
Olivier Assayas (s. 25. tammikuuta 1955 Pariisi) on ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän ohjasi lyhytelokuvia ja kirjoitti Cahiers du cinéma -lehteen vuosina 1979–1985 ennen vuonna 1986 ilmestynyttä ensimmäistä täyspitkää elokuvaansa Désordre.
Rudolf Baršai
Rudolf Borisovitš Baršai (, 28. syyskuuta 1924 – 2. marraskuuta 2010 ) oli venäläinen kapellimestari ja alttoviulisti. Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa.
Olivier Assayas
Assayasin tunnetuimpien teosten joukkoon kuuluu Irma Vep (1996). Sen pääosaa näytteli hongkongilainen Maggie Cheung, jonka kanssa Assayas meni naimisiin 1998. Pari kuitenkin erosi 2001. Assayas avioitui sittemmin näyttelijä Mia Hansen-Løven kanssa. He tapasivat Assayasin ohjaaman Late August, Early September -elokuvan kuvauksissa.
Rudolf Baršai
Baršai soitti alttoviulua Borodin-kvartetissa 1945–1953. Hän perusti vuonna 1955 Moskovan kamariorkesterin ja johti sitä vuoteen 1977. Hän toimi Bournemouthin sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1982–1988. Lisäksi Baršai johti uransa aikana muun muassa Lontoon sinfoniaorkesteria, Vancouverin sinfoniaorkesteria, Royal Philharmonic Orchestraa sekä Orchestre National de Francea.
Baršai muutti Israeliin 1977 ja esiintyi Venäjällä sen jälkeen vasta neuvostojärjestelmän romahdettua. Hän johti myös Helsingin Juhlaviikoilla
Peräkamaripojat
Peräkamaripojat on Yle TV2:ssa esitetty Maalaiskomedian toinen osa. Sarja kuvattiin kesällä 1999. Samojen tekijöiden Matkalaukkukostaja-sarjassa aiemmin esiintyneet Kari Sorvalin ja Pertti Sveholmin esittämät hahmot ovat samoja. Sarja esitettiin ensimmäistä kertaa televisiossa vuoden 2001 alussa ja ensimmäinen osa keräsi noin 1 053 000 katsojaa. Sarja esitettiin uusintana vuosina 2009-2010, 2020 ja 2023.
Juoni
Ilta-tähti lehdessä julkaistaan Suvi Pohdon juttu Kuusniemen poikamiehistä, joiden pyyntö maailmalle on "naisia, naisia, naisia!" Tämän seurauksena Veera Keto, Aulis Närhi ja matkalaukkukostaja sarjasta tuttu Heimo Hujanen (aiemmin Hemmo Hujander) lähtevät Kuusniemelle kuvaamaan dokumenttia. Samaan aikaan kuntaan saapuu myös Piiparisen tuuraaja ja Turpeisen uusi baariapulainen. Kuusniemen elinkeinoasiamies Ave Sulander (aiemmin Auvo Sulonen) yrittää kunnan kautta huijata Fräntilän matkailuyritystä itselleen, jotta voisi perustaa Kuusniemelle nudistikylän, mutta tämän ongelmaksi muodostuu Oskari Fräntilän jäänti Kuusniemelle, jolloin Sulander yrittää lavastaa Oskaria syylliseksi Turpeisen huoltoaseman ryöstöön.
Viimeisessä jaksossa Sulander ryöstää Turpeisen huoltoasemalta kassakaapin. Valtsun tutkiessa asemaa, Sulander lyö hänet tajuihin. Juurikkala ja Virpi saapuvat huoltoasemalle tutkimaan ryöstöä, josta löytyy Oskarin lippalakki, jolloin he epäilevät Oskaria. Sulander saapuu Oskarin mökille juuri kun Oskari lähtee Veneellä liikkeelle. Sulanderin avatessa kassakaapin hän löytää ainoastaan työkäsineet. Hän jättää tarvikkeet ja kassakaapin mökille lavastaen Oskarin syylliseksi ryöstöön.
Juurikkala ja Virpi saapuvat Oskarin mökille ja pidättävät Oskarin ryöstöstä epäiltynä. Samana päivänä Sulanderin luona järjestetään allekirjoitustilaisuus, jossa tarkoituksena on myydä Fräntilän matkailuyritys Sulanderille. Juurikkala käy tapaamassa Sulanderia ja kyselemässä viime yönä tapahtunutta. Juurikkala pistää pölykapselin hänen renkaaseen, jonka Matias Pohto löysi aikaisemmin. Juurikkala palaa takaisin asemalle, jossa Oskari vapautetaan ja palaavat takaisin Sulanderille pidättämään hänet. Sulander pääsee kuitenkin karkuun ja pakenee paikalta. Hänet saadaan kiinni metsästä, missä Late, Paukku ja Topi ovat.
Lopussa Veera jättää toimittajan työt, jolloin Oskari ja Veera saavat toisinsa. Toivo palaa takaisin Hillevin kaupalle aloittamaan alusta. Närhi aloittaa oman rikosdokumenttinsa, kun tämä sai potkut Heimon työpaikasta.
Pekingin ePrix 2014
Kiinan ePrix 2014 eli 2014 Beijing ePrix oli Formula E -sarjan kauden 2014–2015 avauskilpailu ja historian ensimmäinen Formula E -sarjan kilpailu. Kilpailu ajettiin 13. syyskuuta Beijing Olympic Green Circuitilla Kiinan Pekingissä.
Kaikki ratatapahtumat ajettiin saman päivän aikana. Ennen kisaa ajettiin kahdet vapaat harjoitukset ja aika-ajot neljässä ryhmässä. Itse kilpailu alkoi aika-ajojen jälkeen paikallista aikaa kello neljä.
Kilpailun voitti brasilialainen Audi Sport ABT:n Lucas di Grassi. Toiseksi sijoittui Andretti Autosportin ranskalaiskuski Franck Montagny ja kolmanneksi Virgin Racingin Sam Bird, joka nousi palkintokorokkeelle Audi Sport ABT:n Daniel Abtin saatua aikarangaistuksen. Kilpailu ratkesi vasta viimeisessä mutkassa, kun lähes koko kilpailun ajan kilpailua johtanut Nicolas Prost muutti viimeiseen mutkaan tullessaan ajolinjaansa ja törmäsi häntä ohittaneeseen Nick Heidfeldiin.
P1
<Small>Lähteet: </Small>
P2
<Small>Lähteet: </Small>
Aika-ajot
Jokainen kuljettaja oli arvottu yhteen neljästä aika-ajoryhmästä. Jokaisella ryhmällä oli kymmenen minuuttia aikaa olla radalla; tämän aikana heidän oli mahdollisuus ajaa mahdollisimman nopea aika. Paalupaikalle ajoi E.dams-Renaultin Nicolas Prost ajalla 1.42,200. Toiseksi sijoittui Audi Sport ABT:n Lucas di Grassi ajalla 1.42,306 jääden +0,106 sekuntia Prostin ajasta. Kolmanneksi sijoittui di Grassin tallikaveri Daniel Abt ajalla 1.42,454.
Aika-ajojen tulokset
<Small>Lähteet: </Small>
Kilpailu
Kauden 2014–2015 ja samalla historian ensimmäinen Formula E -sarjan osakilpailu ajettiin 13. syyskuuta Beijing Olympic Green Circuitilla Kiinan Pekingissä. Sää kilpailuun lähdettäessä oli aurinkoinen. Ennen kilpailun alkua FanBoostin voittajiksi ilmoitettiin Lucas di Grassi, Katherine Legge ja Bruno Senna. He saivat kilpailuun ylimääräisen ”Power Boostin”, jolla pystyi nostamaan auton suorituskykyä 150 kW:sta 180 kW:iin viiden sekunnin ajaksi (nosto vastaa noin 40 hevosvoimaa).
Kierrokset 1-10
Lähteet:
Kierrokset 11-25
12. kierroksella Stephane Sarrazin ja Jaime Alguersuari tulivat varikolle vaihtamaan autoja ja 13. kierroksella sen tekivät kaikki kärkiautot. Varikolle tullessa Nicolas Prost oli kilpailun johdossa, mutta kilpailun kärkipaikan radalla otti Sam Bird, joka ei ollut kuitenkaan käynyt vielä varikolla. Kärjen poistuessa varikolta heidän järjestyksensä oli Prost, Heidfeld, di Grassi, Montagny, Abt. 14. kierroksella Sam Bird ja Charles Pic kävivät varikolla vaihtamassa autoja. Bird palasi radalle kuudennelle sijalle ja Pic kahdeksannelle sijalle.
Autojen vaihdon jälkeen Nick Heidfeld alkoi jahdata Nicolas Prostia. Heidfeld saavutti Prostin viimeisellä kierroksella ja yritti ohittaa hänet viimeiseen mutkaan tultaessa. Kilpailu ratkesi kun lähes koko kilpailun ajan sitä johtanut Prost vaihtoi viimeiseen mutkaan tullessa ajolinjaansa ja törmäsi Heidfeldiin.
Kilpailun voitti brasilialainen Audi Sport ABT:n Lucas di Grassi. Toiseksi sijoittui Andretti Autosportin ranskalaiskuski Franck Montagny. Kolmantena maaliin tuli Audi Sport ABT:n Daniel Abt, mutta hän sai 57 sekunnin aikarangaistuksen kilpailun jälkeen ylitettyään 28 kWh käytön kilpailun aikana. Lopulta kolmanneksi sijoittui Virgin Racingin Sam Bird.
Lähteet:
Kilpailun tulokset
<Small>Lähteet: </Small>
Huomioita:
Tamara Bunke
Tamara Bunke (salanimi Tania, 19. marraskuuta 1937 – 31. elokuuta 1967) oli Argentiinassa syntynyt itäsaksalainen kommunisti, joka osallistui Latinalaisen Amerikan vallankumousliikkeisiin. Hän oli aktiivisesti mukana suunnittelemassa sissioperaatiota Boliviassa, jossa sekä Che Guevara että hän itse kuolivat.
Elämä
Tamara Bunke kasvoi Argentiinassa, minne vanhempansa olivat paenneet Hitlerin vasemmistolaisiin ja juutalaisiin kohdistamia vainoja. He palasivat Eurooppaan vuonna 1948. Tamara liittyi sosialistiseen nuorisojärjestöön ja pääsi kansainvälisiin tapahtumiin tulkiksi, koska oli oppinut lapsuudessaan sujuvaa espanjaa. Itä-Saksan valtion tiedustelupalvelu palkkasi hänet vuonna 1961, pian sen jälkeen KGB värväsi hänet kaksoisagentiksi. Tamara oli kiinnostunut edistämään kommunistista vallankumousta Latinalaisessa Amerikassa, ja Neuvostoliittoa taas kiinnostivat tapahtumat Kuubassa, josta myös Kiina oli alkanut kiinnostua. Hän pääsi merkittävään asemaan Kuuban valtionhallinnossa, ja eli kaksoiselämää palvellen kahta johtajaa, joista toinen oli Havannassa toinen Moskovassa.
Bunken ja Che Guevaran suhteesta ei tiedetä, olivatko he rakastavaisia. Tiedetään että molemmat olivat Kuubaan muuttaneita argentiinalaisia, joten heillä oli paljon yhteistä. Guevara luotti kuitenkin selvästi Tamaraan, ja vuonna 1964 hänet lähetettiin Boliviaan perustamaan kaupunkisissien verkostoa. Hän meni naimisiin, sai Bolivian kansalaisuuden ja alkoi kerätä kansanmusiikkiaineistoa, minkä takia hän matkusteli ympäri maata. Hän juonsi suosittua naisten radio-ohjelmaa, jonka lomassa hän välitti koodattuja sanomia verkostolleen. Bunke ja Guevara esitetään rakastavaisina Steven Soderberghin ohjaamassa elokuvassa Che, mutta Bunken sukulaiset ovat valittaneet tästä.
Che Guevara oli joutunut jossain määrin Fidel Castron epäsuosioon. Hän lähti Boliviaan tekemään vallankumousta ja johtamaan Bunken kouluttamaa sissijoukkoa. Bunke jätti varomattomasti papereita jeeppiinsä, ja Bolivian hallitus sai tietää mitä on tekeillä. On epäilty, että Bunken "onnettomuus" oli Moskovasta tilattu siirto. Bunke ammuttiin armeijan väijytyksessä elokuun lopussa, Che Guevara ja sissijoukon viimeiset sirpaleet saatiin kiinni lokakuun alussa.
Bunken luut löydettiin 1990-luvun lopussa Vallegranden alueelta. Ne päätettiin siirtää Santa Claraan, Kuubaan, samaan mausoleumiin Che Guavaran kanssa.
Undiscovered Soul
Undiscovered Soul on Bon Jovi-kitaristi Richie Samboran toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 23. helmikuuta 1998 ja tuottajana toimi Don Was. Levyn kappaleiden kirjoittamiseen osallistui myös Bon Jovin kosketinsoittaja David Bryan, joka myös vastaa levyn kosketintuotannosta. Albumi ei ollut hääppöisempi menestys, vaikka 2002 Samboralle myönnettiin levystä kultaa.
Elis Duncker
thumb|right|250px|Elis Gabriel Duncker Elis Gabriel Duncker (1. helmikuuta 1844 Artjärvi – 8. syyskuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, jonka ääniala oli baritoni. Hän oli ensimmäisiä perusteellisen koulutuksen saaneita suomalaisia laulajia. Duncker oli lyhyeksi jääneen elämänsä aikana Suomalaisen Oopperan alkutaipaleen kantavia voimia.
Duncker pääsi ylioppilaaksi vuonna 1864 ja osallistui kolmanteen ylioppilaiden 12-jäsenisen kuoron konserttimatkaan vuonna 1869. Siviiliammattinaan Duncker suoritti tuomarin tutkinnon 1870, mutta tästä huolimatta hän omisti elämänsä laulamiselle. Pietarissa Duncker opiskeli C. Everardin johdolla 1871 ja Milanossa F. Lampertin johdella ja Firenzessä L. Vannuccinin johdolla 1871 ja 1873. Ensikonserttinsa Duncker piti 1872 ja oopperadebyttinsä vuonna 1874. Tällöin hän lauloi nimiosan Figaron häissä. Molemmat olivat aikakautensa suuria menestyksiä. Samalla kun Duncker teki vuonna 1876 opintomatkan Berliiniin ja Pariisiin, hän konsertoi useilla paikkakunnilla ja useissa oopperataloissa. Palattuaan takaisin kotimaahansa, Duncker kuoli äkillisesti. Lyhyen uransa aikana hän ehti saavuttaa runsaasti hartaita ihailijoita.
Dunckerin näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Figaro Gioacchino Rossinin koomisessa oopperassa Sevillan parturi ja Ferraran herttua Gaetano Donizettin oopperassa Lucrezia Borgia.
Marilyn Waring
Marilyn Waring (s. 7. lokakuuta 1952) on uusiseelantilainen poliitikko ja aktivisti, jolle etenkin ympäristöasiat ja ihmisoikeudet ovat olleet tärkeitä.
Waring valittiin Uuden-Seelannin parlamenttiin vuonna 1975, jolloin hän oli 22-vuotias ja maansa nuorin kansanedustaja ikinä.
Väyläalus Letto
Väyläalus Letto on Ouluun sijoitettu suuri väylänhoitoalus, jonka toiminta-alueeseen kuuluu Pohjanlahti. Väylien kunnossapidon lisäksi alusta käytetään paljon jäänmurtotehtävissä. Letolla on myös valmius öljyntorjuntaan ja se on varustettu kahdella 98 m³ öljynkeräystankilla. Aluksessa on sekä kääntöpotkuri että keulapotkuri.
Historia
Alukselle on tehty muutostöitä vuosina 1989 ja 1997 muun muassa öljyntorjuntaominaisuuksien lisäämiseksi.
Sibeliuspuisto (Pori)
Sibeliuspuisto on entinen tori, joka oli alun perin nimeltään Aleksanterintori. Sellaisena se esiintyy ensimmäisen kerran vuoden 1840 kartassa. Myöhemmin 1800-luvulla tori toimi hevosten markkinapaikkana, jolloin sen nimi muuttui Hevostoriksi.
Tori tunnettiin Tähtipuistona ennen kuin se sai nykyisen nimensä vuonna 1955. Tuolloin kaikkia Suomen kaupunkeja kehotettiin nimeämään jokin puisto, katu tai tie säveltäjä Jean Sibeliuksen mukaan hänen 90-vuotispäivänsä kunniaksi. Sibeliuspuistoja on Porin lisäksi ainakin Helsingissä, Salossa ja Kotkassa.
Sibeliuspuisto on historiansa aikana toiminut muun muassa kiertävien tivolien esiintymispaikkana ja vuodesta 1938 lähtien siellä on ollut lasten leikkipaikka. Puistossa järjestetään vuosittain toukokuussa kaupunginosan asukkaille tarkoitettu ulkoilmajuhla, jossa ovat mukana myös viereiset Otsolan kansalaisopisto ja Rakennuskulttuuritalo Toivo.
Focke-Wulf Fw 200 Condor
Focke-Wulf Fw 200 Condor oli saksalaisen Lufthansa-lentoyhtiön 1930-luvun alussa tilaama nelimoottorinen matkustajalentokone. Luftwaffe käytti koneita toisessa maailmansodassa kuljetus- ja meritiedustelukoneina. Mallia käytettiin myös pommikoneena.
Kehitys ja tuotanto
pienoiskuva|vasen|Focke-Wulf Fw 200C-3/U9 [[Immolan lentokenttä|Immolan lentokentällä Adolf Hitlerin vierailun aikana kesäkuussa 1942.]] Lufthansan spesifikaation mukaan koneen suunnitteli diplomi-insinööri Kurt Tank. Ensimmäinen prototyyppi Fw 200 V1 teki ensilentonsa 27. heinäkuuta 1937 vain vuosi ja yksitoista päivää tilauksesta. Koneen voimanlähteinä oli neljä 875 hevosvoiman Pratt & Whitney Hornet -moottoria. Pian ensimmäisen prototyypin jälkeen valmistui kaksi muuta V2 ja V3, joiden voimanlähteenä olivat neljä 720 hevosvoiman BMW 132G-1 -moottoria.
Condor oli kokometallinen, nelimoottorinen yksitaso, joka pystyi kuljettamaan 25 matkustajaa 3 000 kilometriä. Japanin laivasto tilasi itselleen Condorin sotilasmuunnoksen, jonka Kurt Tank suunnitteli Fw 200 V-10:stä. Toisen maailmansodan sytyttyä kone kuitenkin jäi Saksaan ja siitä tuli Condorin kaikkien sotilasmallien prototyyppi. Sotilasmuunnoksessa siipiin lisättiin pommiripustimet, runkoa jatkettiin ja vahvistettiin ja rungon päälle ja alle lisättiin konekivääriampumot. Koneen lisääntynyt paino aiheutti useitten varhaisten Condorien rikkoontumisen laskeutumisissa, eikä ongelmaa saatu koskaan täysin poistettua. Myöhemmissä malleissa oli myös tutka.
Käyttö
Tuotantokoneista kaksi A-02 ja A-05 myytiin Tanskaan Det Danske Luftfartselskab'lle, joka rekisteröi ne OY-DAM Daniaksi ja OY-DEM Jutlandiaksi. Lisäksi kaksi A-sarjan koneista A-07 ja A-08 (aiemmin V8) toimitettiin Brasiliaan Syndicato Condorille, joka rekisteröi PP-CBJ Arumaniksi ja PP-CBI Abaitaraksi. Loput neljä A-sarjan konetta olivat Lufthansan käytössä. Syndicato Condor lensi koneillaan vielä vuonna 1947. Yksi tanskalainen kone lensi sodan aikana Englannissa.
Condor V-1 (D-ACON) oli ensimmäinen lentokone, joka lensi välilaskuitta Berliini–New York-lennon 10. elokuuta 1938 24 tunnissa, 56 minuutissa. Paluumatka 13. elokuuta kesti vain 19 tuntia, 47 minuuttia. Marraskuussa 1938 koneella lennettiin Berliinistä Tokioon 46 tunnissa 18 minuutissa. Kone tuhoutui 6. joulukuuta 1938 pakkolaskussa mereen Manilan edustalla.
Saksan ilmavoimat käytti Fw 200 B ja Fw 200 C -malleja pitkänmatkan pommittajina, tiedustelukoneina ja joukkojenkuljetukseen, sekä valtionjohdon kuljettamiseen. Adolf Hitler käytti Fw 200 V-3-mallia, hänen istuimensa oli varustettu selkäpanssaroinnilla ja automaattisella laskuvarjolla ja se voitiin pudottaa hätätilanteessa koneen pohjaluukusta. ”Führermaschinen” nimi oli ”Immelmann III” ja sen tunnusnumero oli ensin ”D-2600”, mikä muuttui ”WL+2600”:ksi ja lopulta ”26+00”:ksi.
Luftwaffe käytti Condoreja meritiedusteluun Pohjanmerellä ja Atlantin valtamerellä etsimään liittoutuneiden saattueita ja sotalaivoja ja välitti tiedot Saksan laivastolle ja sen sukellusveneille. Condorit kuljettivat myös pommeja ja miinoja; kesäkuun 1940 ja helmikuun 1941 välillä ne upottivat 365 000 tonnia liittoutuneiden aluksia. Vuoden 1941 puolivälissä koneet määrättiin tappioitten pelossa välttämään kaikkia taistelutoimia, sillä saattueita alettiin varustaa laivoilta laukaistavilla hävittäjälentokoneilla.
Vuoden 1943 lopulta lähtien Condoreita käytettiin yksinomaan kuljetuskoneina ja Junkers Ju 290 korvasi ne meritiedustelussa. Condoreitten merkittävin huoltokuljetustehtävä oli piiritetyn Stalingradin huoltaminen vuonna 1943. Koneitten valmistus päättyi 1944 jolloin niitä oli valmistettu 276 kappaletta. Stalingradissa sekä Saksassa 1945 Neuvostoliitto sai saaliikseen useita Fw-200-koneita ja niitä käytettiin useita vuosia muun muassa arktisilla alueilla.
Käyttö Suomessa
pienoiskuva|Focke-Wulf Fw 200C-3/U9 Immolan lentokentällä Adolf Hitlerin vierailun aikana kesäkuussa 1942. Ensimmäinen Suomessa käynyt Condor oli Malmin lentokentällä 30. kesäkuuta 1938 käynyt Fw 200 V-2 D-AETA ”Westfalen”.
Kuuluisin Fw 200 Condorin Suomeen suuntautunut lento oli Adolf Hitlerin käynti Immolassa Mannerheimin 75-vuotisjuhlassa 4. kesäkuuta 1942. Lennolla käytettiin varsinaisen ”Führermaschinen” varakoneen varakonetta, jonka rekisteritunnus oli KE+IX. Koneen rullatessa kentällä sen vasemman laskutelineen kiinni hirttänyt jarru sytytti laskutelineen renkaan tuleen.
Finnairin edeltäjä Aero Oy oli tilannut kolme Fw 200 Condor KB-1-konetta 27. tammikuuta 1939. Koneiden pienoismallit olivat esillä New Yorkin maailmannäyttelyssä osoittamassa tulevan kesäolympiaisännän vaurautta. Siksi koneet oli nimetty jo ennen niiden saapumista: ne olivat Karjala, tunnuksella OH-CLA ja Petsamo, OH-CLB; kolmannen koneen kohdalla kyse oli optiosta, eikä sillä tiedetä olleen nimeä. Näiden koneiden avulla Aero suunnitteli mannertenvälisiä lentoja.
Koneita ei sodan sytyttyä kuitenkaan toimitettu Suomeen, vaan Saksan valtio takavarikoi ne, ja ne menivät saksalaisten omaan käyttöön tyyppimerkinnällä D-1; ensin Lufthansalle ja myöhemmin Luftwaffelle. Kaikki kolme konetta tuhoutuivat sodan aikana. Myöhemmin Saksa antoi korvauksena Aeron hankkia tilalle kaksi alun perin tšekkoslovakialaisen ČLS:n käytössä ollutta Douglas DC-2 -konetta.
M-58 (1939)
M-58 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sarjan XIIbis sukellusvene.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Neuvostoliiton Mustanmeren laivastoon. Se katosi 18. joulukuuta 1942 mahdollisesti osuttuaan miinaan.
Karelitšy
Karelitšy eli Korelitši  on pieni kaupunkimainen taajama ja samanniminen piiri Hrodnan maakunnan itälaidalla Valko-Venäjällä. Karelitšyn taajama sijaitsee linnuntietä runsaan 100 kilometrin etäisyydellä Minskin keskustasta länsilounaaseen. Kaupunkimaisen taajaman väkiluku oli lokakuun 2009 väestönlaskennassa 6 854 ja koko Karelitšyn piirin noin 24 130.
left|thumb|230px| Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva [[Mirin linna sijaitsee Karelitšyn piirin kaakkoisosassa.]]
Myös pieni Mirin kaupunkimainen taajama (2 310 asukasta lokakuun 2009 väestönlaskennassa) Unescon maailmanperintökohteineen (Mirin linna) kuuluu Karelitšyn piiriin sijaiten noin 25 kilometriä Karelitšyn kaupunkikeskuksen kaakkoispuolella.
Jeremy Jordan (näyttelijä ja laulaja, 1973)
Ura
Jeremy Jordanin debyyttialbumi Try My Love julkaistiin huhtikuussa 1993. Albumin johtosingle ”The Right Kind of Love” julkaistiin joulukuussa 1992, ja se on mukana myös Beverly Hills 90210 -televisiosarjan soundtrackilla. Debyyttialbumilta lohkaistiin huhtikuussa 1993 single ”Wannagirl”, joka on cover-versio Trey Lorenzin levyttämästä kappaleesta. Myös albumin nimiraita ”Try My Love” ja ”My Love is Good Enough” julkaistiin singleinä. ”The Right Kind of Love” ja ”Wannagirl” nousivat varsin korkealle Billboardin Mainstream Top 40 -listalla.
Joulukuussa 1993 julkaistiin albumi Jeremy The Remix, joka sisältää uudelleen miksattuja versioita kappaleista ”The Right Kind of Love”, ”Wannagirl” ja ”Try My Love”. Jordanin muusikon ura ei lähtenyt lentoon, joten hän ryhtyi näyttelijäksi. Vuonna 2013 julkaistiin hänen toinen studioalbuminsa, Where Do We Go From Here.
Jordan näytteli 1994–2010 useissa televisiotuotannoissa ja elokuvissa. Hän debytoi antologiasarjassa ABC Afterschool Special. Vuonna 1995 Jordan näytteli sivuroolin komediaelokuvassa Live Nude Girls ja seuraavan vuonna hänellä oli keskeinen rooli jännityselokuvassa Twisted Desire. Ura jatkui sivurooleilla muun muassa elokuvissa Kaukana taivaasta (1998) ja Pakko olla in (1999) sekä pääroolilla elokuvassa Dreamers (1999).
Yksinäinen matkailija
Yksinäinen matkailija (The Accidental Tourist) on Lawrence Kasdanin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1988. Se perustuu Anne Tylerin romaaniin Onnellinen matkamies. Elokuvassa pääosia esittävät William Hurt, Kathleen Turner ja Geena Davis. Elokuvaa on esitetty Suomessa myös nimellä Satunnainen matkailija.
Elokuva oli ehdolla neljään Oscariin, muun muassa parhaasta elokuvasta. Se voitti kuitenkin vain yhden palkinnon, kun Geena Davis palkittiin parhaasta naissivuosasta.
Juoni
Vastentahtoisesti matkustamaan joutuville suunnattuja matkaoppaita kirjoittavalla Macon Learyllä (Hurt) menee huonosti. Hänen 12-vuotias poikansa on joutunut murhan kohteeksi, minkä seurauksena hänen avioliittonsa on joutunut vaakalaudalle ja vaimo Sarah (Turner) on ottamassa eroa. Kun Leary vielä teloo jalkansa kompastuessaan kotinsa portaissa, hän joutuu omintakeisten sisarustensa luo asumaan. Learyn huonosti käyttäytyvä koira tarvitsee tottelevaisuuskoulutusta, ja niin tylsän ja estoisen Learyn elämään astuu eläväinen koira-ammattilainen Muriel (Davis). Kun Sarah saa tietää tästä, hän yrittää palata Learyn luo. Työmatkalla Pariisissa Leary yllättäen löytää Murielin samasta hotellista kanssaan. Selkänsä loukattuaan hän saa Pariisiin hoitajakseen myös vaimonsa, ja kolmiodraama tulee puheeksi. Leary ei halua käsitellä aihetta ja yrittää poistua hotellihuoneesta aamuyöllä matkalaukkuineen. Sarah herää, ja Leary kertoo jättävänsä hänet ja palaavansa Murielin luo.
Oscarit
Ehdokkaana:
Golden Globet
Ehdokkaana:
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä Yksinäinen matkailija ei yllätä dramaattisilla käänteillä enempää kuin sen pohjana oleva Anne Tylerin romaanikaan. Sen olennaisena teemana hän näkee ”samankaltaisuuden dialektiikan”: ihminen ei pääse irti toimintatavoistaan, asenteistaan tai minuudestaan olipa hän missä päin maailmaa tahansa. Elokuva on hänestä kuin arvokas timantti, jonka annetaan välkkyä vain äärimmäisen harvakseltaan. Fränti kehui ensi-ilta-arviossaan erityisesti William Hurtia, jonka katsoi olevan ”täydellisesti sisällä hänelle sopivassa roolissa”.
Scientific Data Systems
Scientific Data Systems (SDS) on yhdysvaltalainen vuonna 1961 perustettu yritys, jonka perustajiin kuuluivat Max Palevsky ja Robert Beck.
Xerox osti yhtiön vuonna 1969 ja lakkautti osaston vuonna 1975. Xeroxin omistuksessa ollessaan yhtiö tunnettiin myös nimellä Xerox Data Systems (XDS).
Yhtiö oli varhainen mikropiirien käyttäjä ja ensimmäinen piisirulle tehdyille transistoreille. Yhtiön SDS Sigma 7 oli ensimmäisiä suurtietokoneita, jotka käyttivät monoliittisiä mikropiirejä.
Yhtiön valmistama SDS 940 oli käytössä Stanfordin tutkimusinstituutin (SRI) oN-Line Systemissä ja SRI:n tietokone oli toinen ARPANETiin kytketty tietokone. SDS 940 tuki Berkeley Time-Sharing Systemiä ja käytettiin Project Geniessä, johon se kehitettiin SDS 930:stä.
Tytyrin kaivos
thumb|Tytyrin kalkkitehdas, taustalla kaivostorni. Tytyrin kaivos on Nordkalk Oy Ab:n omistama kalsiittikaivos, joka sijaitsee Lohjan Pappilan kaupunginosassa, lähellä Lohjan keskustaa. Kaivoksen vieressä toimii vuosina 1948–1951 rakennettu kalkkitehdas.
Toiminta alkoi vuonna 1897, ensin Törmän ja Solhemin avolouhoksilla. Maan alle siirryttiin osittain vuonna 1947, jolloin valmistui kivenmurskaamo 80 metriä maan pinnan alapuolelle. Vuonna 1956 avolouhostoiminta loppui, ja toiminta siirtyi kokonaan maan alle. Louhintamäärältään Tytyri on Suomen kolmanneksi suurin kalkkikivikaivos. Vuoteen 2001 mennessä Tytyristä oli kaivettu 34 113 431 tonnia kalsiittilouhetta.
thumb|Tytyrin kaivostorni liputtaa [[Snellmanin päivänä 12. toukokuuta 2015.]] Tytyrissä työskentelee noin 70 henkilöä, näistä noin 60 tuotannossa. Kaivoksen louhintasyvyys on 200–350 metriä. Vuotuinen louhintamäärä on 250 000 tonnia, ja kalkkikiviesiintymän arvioidaan riittävän noin 100 vuodeksi.
Elämyskaivos
Kaivoksen yhteydessä sijaitsee Tytyrin elämyskaivos. Se sijaitsee 110-tasolla, käytännössä 80 metrin syvyydessä Lohjan alla. Sinne kuljetaan Kone-yhtiön valmistamalla Suomen nopeimmalla yleisön käytössä olevalla henkilöhissillä. Kone-yhtiö käyttää myös kaivoksen ensimmäistä pystysuoraa kuilua testilaboratoriona, jossa testataan moderneja pilvenpiirtäjähissejä.
Elämyskaivoksessa on kaivosmuseo, jonka pysyvä näyttely esittelee kaivostyön historiaa. Geologian tutkimuskeskuksen näyttely esittelee Suomen kallioperää. Lisäksi elämyskaivoksessa järjestetään tapahtumia, vaihtuvia taidenäyttelyitä sekä valoesityksiä. Ekku Peltomäen valoesitykset "Valkoinen fantasia" (1995), "Valon juhlaa" (1996) ja "Myrsky oratorio" (2006) ovat kuuluneet Tytyrin elämyskaivoksen näyttelyihin.
Ingrid Miethe
Ingrid Miethe (s. 1962 Plauen) on saksalainen kasvatustieteen professori Giessenin yliopistossa. Hänen tutkimuksensa käsittelee elämänkerrallisuutta, kasvatustieteen historiaa ja yhteyttä sosiaalisen epätasa-arvon ja kouluttautumisen välillä.
Akateeminen tutkimus
Miethe on tutkinut itäsaksalaista naisten rauhanliikettä. Hän on julkaissut tutkimuksia Itä-Saksan ja Länsi-Saksan naistenliikkeiden ja Euroopan yhdentymisprosessin vaikutuksista.
SKN St. Pölten
Sportklub Niederösterreich St. Pölten on jalkapalloseura Sankt Pöltenin kaupungista. Seura pelaa kaudella 2018–2019 Itävallan pääsarjassa Itävallan Bundesliigassa.
Esa Terävä
Esa Terävä (s. 8. marraskuuta 1987 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kakkosessa pelaavaa PK-35:ä. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Tammikuussa 2013 Terävä palasi tuolloin Kakkosessa pelanneen HIFK:n riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli mukana nostamassa joukkuetta sarjaporrasta ylemmäs Ykköseen. Kaudella 2014 Terävä oli avainroolissa, kun HIFK voitti sarjan viimeisellä kierroksella ja nousi sensaatiomaisesti Veikkausliigaan. Vuoden lopussa hän solmi HIFK:n kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Terävä debytoi Veikkausliigassa huhtikuussa 2015 IFK Mariehamnia vastaan. Hän teki ottelussa uransa ensimmäisen ja samalla myös HIFK Fotbollin ensimmäisen veikkausliigamaalin. Vuonna 2019 Terävä palasi kasvattajaseuraansa PK-35:een työ- ja pelaajasopimuksella.
Jalkapallon lisäksi Terävä toimii luokanopettajana.
Viron maatalousyliopisto
thumb|Yliopiston päärakennus Viron maatalousyliopisto (viroksi Eesti Maaülikool, lyhennys EMÜ) on Tartossa toimiva yliopisto. Yliopistossa opiskeli lokakuussa 2021 noin 3 000 opiskelijaa ja sen henkilökuntaan kuului 1 050 henkeä, joista akateemiseen opetushenkilökuntaan kuului runsas 450 ihmistä.
Historia
Viron maatalousyliopiston juuret ulottuvat vuonna 1632 perustetun Tarton yliopiston maa- ja metsätalouden opetukseen ja tutkimukseen.
Viron itsenäisyyden palauttamisen yhteydessä vuonna 1991 maatalousakatemian nimi muutettiin Viron maatalousyliopistoksi.
QS yliopistorankingin alakohtaisen luokittelun mukaan Viron maataloysyliopisto sijottui vuonna 2014 maa- ja metsätieteiden alalla maailman 200 kärkipään yliopiston joukkoon.
Taylor Caldwell
Taylor Caldwell (1900 Manchester, Englanti – 1985 Greenwich, Connecticut, Yhdysvallat) oli englantilaissyntyinen yhdysvaltalainen kirjailija. Hän asui vuodesta 1907 Yhdysvalloissa. Kaikkiaan 33 romaania kirjoittaneen bestseller-kirjailija Caldwellin esikoisteos oli 1938 ilmestynyt Dynasty of Death (suom. Kuoleman kauppiaat). Monet teokset perustuvat tositapahtumiin ja ajankohtaisaiheisiin, kuten 1941 ilmestynyt natsi-Saksan nousua kuvaava Time no Longer. Myöhemmin monet hänen kirjansa kertovat menestyksestä, amerikkalaisesta unelmasta, kuten Answer as a Man (1981)
Maggie Cheung
Maggie Cheung Man-yuk (s. 20. syyskuuta 1964 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen näyttelijä.
Cheung on etnisesti kiinalainen, mutta vietti nuoruusvuotensa ja osan lapsuudestaan Britanniassa. Palattuaan Hongkongiin vuonna 1983 hän osallistui Miss Hong Kong -kilpailuun ja voitti toisen sijan; hän oli samana vuonna Miss Maailma -semifinalisti.
Cheungilla on ollut rooleja muun muassa elokuvissa As Tears Go By (1988) Centre Stage (1992), Idän soturit (1993) ja Hero (2002) sekä Jackie Chanin Police Story -elokuvissa. Hän esiintyi lisäksi esimerkiksi elokuvassa Clean (2004), jonka ohjaajan, ranskalaisen Olivier Assayasin, kanssa hän oli ollut naimisissa vuoteen 2001.
Cheung on palkittu useilla kansainvälisillä elokuvapalkinnoilla, kuten Berliinin Hopeisella karhulla 1992 ja Cannesin parhaana naisnäyttelijänä 2004. Hän oli vuonna 2005 ehdolla César-palkinnon saajaksi.
Ylösnousemuksen kappeli (Bryssel)
thumb|Brysselin ylösnousemuksen kappeli, Statue of Europe Ylösnousemuksen kappeli (hollanniksi Verrijzeniskapel, ranskaksi Chapelle de la Résurrection) eli Eurooppa-kappeli on ekumeenisesti suuntautunut roomalaiskatolinen kirkko, joka sijaitsee Brysselissä keskellä sitä aluetta, jonne eurooppalaiset instituutiot ovat keskittyneet (ns. eurooppa- tai eurokortteli). Nykyisen kirkon edeltäjä, joka juontaa juurensa 1400-luvulta, sijaitsi Brysselin kaupungin keskustassa, josta se purettiin uuden kaupunkisuunnitelman vuoksi vuonna 1907. Sitä korvaamaan rakennettiin ulkoisesti alkuperäisen näköinen kopio nykyiselle paikalle. Perusteellisen korjaustyön jälkeen vuonna 2001 kirkko sai nykyisen nimensä sekä nykyisen ekumeenisen luonteensa. Kappelin hengellisen toiminnan ohjaaminen on uskottu jesuiittojen sääntökunnalle. thumb
Historia
Rakennuksen historia johtaa vuonna 1455 rakennettuun Ihmeitä tekevän sakramentin kappeliin (Chapelle du Saint-Sacrement de Miracle), joka sijaitsi Brysselin kaupungin keskustassa osoitteessa Rue des Sols/Stuiversstraat. Uuden kaupunkisuunnitelman myötä kappelin oli tehtävä tilaa keskusrautatieasemalle. Alkuperäinen kappeli ja siihen liittyvä nunnaluostari pakkolunastettiin ja purettiin, ja luostarisisaret (Dames de l'adoration perpetuelle) rakennuttivat niistä kopion Van Maerlantstraat -nimiselle kadulle. Tämä uusi kappeli vihittiin käyttöön 14.10.1908. Vuonna 1974 sisaret päättivät myydä luostarin, joka käsitti koko suuren rakennuskompleksin. Nykyisin luostarin entisessä päärakennuksessa sijaitsee Euroopan komission kirjasto ja vierailupalvelun toimitilat. Kappeli myytiin kansainväliselle yhdistykselle, joka toimii Belgian lakien alaisuudessa ja jonka perustajina olivat Euroopan instituutioiden jäsenet, jotka halusivat säilyttää kappelin rukous- ja jumalanpalveluskäytössä. Lukuisilta tahoilta, mm. Euroopan katolisten piispojen konferenssilta, Euroopan kirkkojen konferenssilta, jesuiittojen sääntökunnalta, kuningas Baudouinin säätiöltä sekä Saksan evankeliselta kirkolta, samoin kuin Suomen evankelis-luterilaiselta kirkolta, saatujen varojen avulla kappeli uudistettiin perusteellisesti vuosina 1999-2000. Belgian roomalaiskatolinen arkkipiispa, kardinaali Godfried Danneels toimitti virallisen uuden kirkon vihkimisen 25. syyskuuta 2001.