cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charlotte Perriand
Viimeiset vuosikymmenet Euroopassa
Perriandin viimeinen ja suurin urakka oli Savoijin Les Arcs -hiihtokeskus, jota toteutettiin 1967–1985. Sinne oli alkujaan tarkoitus tehdä tornimaisia rakennuksia, mutta Perriand ehdotti terassimaisesti rinteenmukaisesti kohoavia rakennusryhmiä. Perriandin johdolla Les Arcsiin rakennettiin kaksi turistikylää, Arc 1600 ja Arc 1800.
Perriand suunnitteli vielä 90-vuotiaana ystävälleen, japanilaiselle ikebana-mestari Hiroshi Teshigaharalle teehuoneen Unescon Japanilaisen kulttuurin festivaaleja varten. Perriand julkaisi vuotta ennen kuolemaansa, vuonna 1998 omaelämäkerran Une Vie de création.
Hevoskirja
Hevoskirja on hevosiin liittyvä yleensä tytöille, lähinnä lapsille ja varhaisnuorille tarkoitettu lyhyt kaunokirjallinen hevosiin liittyvä teos. Hevoskirjoissa hevostalliympäristö esitetään monesti todellista ihanteellisempana ja tapahtumarikkaampana. Monesti tämän tyyppisissä kirjoissa esimerkiksi pikkutyttö taltuttaa villin hevosen, jota aikuisetkaan eivät saa talttumaan. Hevoskirja voi olla pelkkä hevostallielämän kuvaus, mutta myös nuorten salapoliisiromaani. Monesti hevoskirjat ovat hyvin viihteellisiä, mutta joissain hevoskirjoissa on kuvattu varsin realistisesti tallien joskus tulehtuneita ihmissuhteita ja hevosenhoidon kääntöpuolia. Tunnettuja suomalaisia hevoskirjojen kirjoittajia ovat sisarukset Merja ja Marvi Jalo. Ulkomaisia suomennettuja hevoskirjoja ovat muun muassa Lisbeth Pahnken Britta ja Hopea -kirjat sekä Judith M. Berrisfordin Jutta-kirjat. .
Joan Peebles
Joan Angusta Brownie Peebles (5. tammikuuta 1899 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia – 11. lokakuuta 1991 New Westminster, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto.
Työskenneltyään viisi vuotta koulun opettajana Peebles voitti Hudson’s Bay Companyn mitalin vuonna 1923 ensimmäisellä Brittiläisen Kolumbian musiikkifestivaalilla. Tämän jälkeen Peebles opiskeli Vancouverissa Walter Coulthardin johdolla. Hän suoritti opintoja lisäksi New Yorkissa ja Rochesterissa. Hän teki konserttidebyyttinsä vuonna 1924 Rochesterissa ja oopperadebyyttinsä vuonna 1925 Nancyn roolissa oopperassa Martha. Vuosina 1927–1929 Peebles kiersi Yhdysvalloissa ja Kanadassa American Opera Companyn kanssa ja sai arvostusta erityisesti Carmenin roolissa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa Detroitin ja Philadelphian oopperoissa.
Peebles vetäytyi vuonna 1942 Titusvilleen, Pennsylvaniaan, jossa hän antoi yksityistä opetusta, kunnes palasi vuonna 1974 New Westminsteriin. Hänen ainoat kaupalliset levytyksensä koostuvat osista oopperasta Carmen. Vuodelta 1940 peräisin olevilla levytyksillä hänen kanssaan laulaa Raoul Jobin.
Vohveli
thumb|Vohveli Vohveli on vohveliraudalla taikinasta paistettu ruutupintainen leivonnainen tai eräs täytetty keksityyppi. Niitä valmistettiin jo keskiajalla. Nykyään vohvelit paistetaan yleensä vohveliraudalla. Vohvelien päällä on tapana nauttia hilloa, kermavaahtoa tai vaahterasiirappia. Yleisimmät aineet ovat jauhot, maito, munat ja sokeri. Usein myös lisätään hieman sulanutta rasvaa (margariinia tai voita) ja kardemummaa. Lisätä voi myös hieman leivinjauhetta tai vanilliinisokeria.
Vohvelit syödään joko sellaisenaan tai lisäkkeiden, kuten hillon, kermavaahdon tai jäätelön, kera. Vanha konsti saada vohvelit todella rapeiksi on tehdä taikinasta niin paksu kuin mahdollista ja sitten antaa sen turvota vähintään tunti ennen kypsentämistä.
Ensimmäisen modernin vohveliraudan kehitti Cornelius Swarthout, ja se patentoitiin 24. elokuuta 1869. Sen kunniaksi vietetään vohvelipäivää Yhdysvalloissa.
Rolf Moenilla Nord-Odalista Norjasta on hallussaan Guinnessin ennätys maailman suurimmasta paistetusta vohvelista.
Georg Büchner
Karl Georg Büchner (17. lokakuuta 1813 Goddelau, Hessen-Darmstadt – 19. helmikuuta 1837 Zürich, Sveitsi) oli saksalainen kirjailija. Häntä pidetään yhtenä modernien teatterisuuntausten isänä. Hän kirjoitti pääasiassa näytelmätekstejä, novelleja sekä esseitä ja käsitteli traagisia ihmiskohtaloita. Hänen mukaansa on nimetty Saksan merkittävin kirjallisuuspalkinto, Georg Büchner -palkinto.
Büchner oli kuusilapsisen perheen vanhin lapsi. Hänen isänsä oli lääkäri ja halusi poikansakin opiskelevan lääkäriksi. Büchner aloittikin lääketieteen opinnot Strasbourgin yliopistossa vuonna 1831, mutta siirtyi opiskelemaan eläintieteitä ja vertailevaa anatomiaa ja päätyi lopulta kirjallisuuden ja filosofian opintoihin. Hänen veljensä oli filosofi ja lääkäri Ludwig Büchner.
Strasbourgissa opiskellessaan Büchner rakastui Wilhelmine Jaeglé -nimiseen naiseen ja kihlautui tämän kanssa. Kirjallisuuden ja filosofian opiskeluistaan innostuneena hän siirtyi vuonna 1833 Giessenin yliopistoon, osittain myös isänsä tyytymättömyyden ajamana. Büchner erosi Jaegléstä, ja vaikea elämäntilanne ajoi häntä purkamaan tuntojaan kirjoittamiseen. Hän julkaisi pamfletin Der Hessische Landbote (1834, suom. Hessenin sanansaattaja, 1984) ja oli mukana perustamassa Gesellschaft der Menschenrechte -liikettä Giessenissä tapaamiensa vallankumouksellisten kanssa. Jouduttuaan poliittisiin vaikeuksiin Büchner palasi Strasbourgiin, ja pian tämän jälkeen julkaistiin hänen näytelmänsä Dantons Tod (1835, suom. Dantonin kuolema, 1984), joka kertoo Ranskan vallankumouksen epäonnistumisesta.
Büchner jatkoi tieteen ja filosofian opintojaan Zürichin yliopistossa haaveillen tutkijan- ja opettajanurasta. Vuonna 1836 hän otti vastaan vertailevan anatomian luennoitsijan toimen, tosin palkattoman, Zürichin yliopistossa. Hän palasi yhteen kihlattunsa kanssa ja kirjoitti kaksi hyvin synkkää teosta: runoilijan skitsofreniasta kertovan novellin Lenz (1835, suom. 1984) sekä tunnetuimman näytelmänsä Woyzeckin (1837, suom. 1984), jossa sotilas murhaa traagisten tapahtumien jälkeen vaimonsa ja hänet tuomitaan kuolemaan oikeudenkäynnissä, jossa syntyy kohu Woyzeckin syyntakeisuudesta. Teokset tulivat suuren yleisön tietoisuuteen vasta sata vuotta Büchnerin kuoleman jälkeen.
Büchner kuoli lavantautiin 23-vuotiaana.
Kim Viljanen
Kim Viljanen (s. 4. joulukuuta 1981) on suomalainen dartsinpelaaja.
Ura
Viljanen voitti poikien turnauksen vuonna 1999 WDF World Cupissa Durbanissa, Etelä-Afrikassa. Vuonna 2004 hän pääsi worldmastersin 32 viimeiseen joukkoon, häviten 3-2 Tony Westille. Viljanen kilpaili Scandinavian Darts Corporationin (SDC) Tourissa vuonna 2014 ja sijoittui kolmanneksi Skandinaviassa. Hän sai paikan PDC-maailmanmestaruuskisoihin vuonna 2015, kun Jarkko Komula, joka oli sijoittunut toiseksi Skandinaviassa, jäi pois Suomen Darts-järjestön kilpailukiellon jälkeen. Hän hävisi 4-1 aloituskierroksella Sascha Steinille.
Viljanen voitti kolme SDC Tour -tapahtumaa vuonna 2015 ja saavutti ranking ykkösen sijan, joten hänelle myönnettiin paikka vuoden 2016 PDC-maailmanmestaruuskisoihin. Viljanen voitti 2-1 ​​Sven Groenin karsinta kierroksella, mutta Kevin Painter voitti Viljasen 3-0 ensimmäisellä kierroksella.
Viljanen teki debyyttinsä 2016 Dartsin World Cupissa ja edusti Suomea Marko Kanteleen kanssa mutta hävisivät 5-1 Walesille avauskierroksella.
Kolme muuta SDC: n Osakilpailu voittoa takasivat Viljaselle paikan 2017-maailmanmestaruuskilpailuun, ja hän voitti Ross Snookin 2-0 alkukierroksella, mutta voitti vain yhden erän Michael van Gerweniä vastaan häviten 3-0 ensimmäisellä kierroksella.
Maailmanmestaruuskilpailut
PDC
Frauenkirche (Nürnberg)
Frauenkirche on katolinen kirkko saksalaisessa Nürnbergin kaupungissa, Baijerissa. Se sijaitsee kaupungin Hauptmarktin itälaidalla.
Fantasiakirjallisuus
pienoiskuva|Vuonna 1906 ilmestyneen englantilaisen satukirjan kuvitusta. Fantasiakirjallisuus on kaunokirjallisuuden lajityyppi, johon kuuluu olennaisena osana fantasian elementtejä, ihmeellisiä, yliluonnollisia tai mahdottomia asioita.
Frauenkirche (Nürnberg)
Historia
Nürnbergin Frauenkirchen rakennutti keisari Kaarle IV 1350-luvulla goottilaiseen tyyliin. Kirkko rakennettiin entisen juutalaiskortteliin kuuluneen, vuonna 1349 tuhotun synagogan paikalle. Vuonna 1466 kirkon sakaristo tuhoutui tulipalossa, ja sen uudelleenrakennustyöt valmistuivat vuonna 1487. Samana vuonna kirkkoon tuotiin uusi pääalttari St. Veitin augustiinikirkosta. Vuonna 1509 kirkkoon asennettiin Sebastian Lindenastin ja Georg Heußin luoma kuuluisa Männleinlaufen -kellopeli, jossa seitsemän vaaliruhtinasta osoittavat kunniaa valtaistuimella istuvalle keisarille.
Fantasiakirjallisuus
Fantasiakirjallisuus kertoo arkikokemuksen ylittävistä, usein mystisistä ja maagisista tapahtumista, ja fantasiakirjoissa esiintyy yliluonnollisia tai mytologioista tuttuja olentoja, kuten aaveita, hirviöitä, lohikäärmeitä, haltijoita tai peikkoja. Fantasiakirjallisuuden tarinat sijoittuvat yleensä kuvitteelliseen maailmaan. Tapahtumapaikkana voi kuitenkin olla myös todellinen maailma. Fantasiaa on kirjoitettu kautta aikain, mutta omaksi lajityypikseen fantasiakirjallisuus kehittyi vasta vuoden 1825 paikkeilla E.T.A. Hoffmannin fantasiakertomusten menestyksen myötä.
Määritelmä ja piirteitä
Tutkija C. N. Manloven usein siteeratun fantasiakirjallisuuden määritelmän mukaan ”fantasia on fiktio, joka herättää ihmeellisyyden tunteen ja sisältää olennaisena ja palauttamattomana elementtinä yliluonnollisia tai mahdottomia maailmoja, olentoja tai objekteja, joiden kanssa tarinan kuolevaiset henkilöhahmot tai lukija ovat ainakin osin ystävällisessä suhteessa”.
Fantasiakirjallisuudessa esiintyy lähes aina magiaa tai muuta yliluonnollista, tai mahdottomia asioita. Fantasiaromaanissa on usein velhoja, lohikäärmeitä, peikkoja, haltioita, henkiä ja muita mielikuvitusolentoja. Jokaiselle magian tai yliluonnollisen ilmentymälle on olemassa vastavoima, jonka avulla se voidaan torjua tai mitätöidä. Tämä on usein juonen kulun kannalta tärkeää. Fantasiatarinan juoni on tyypillisesti melko kaavamainen. Teoksen teemana on usein hyvän ja pahan välinen taistelu; nuorten fantasiassa usein kasvaminen, jonka sankari kokee matkoillaan. Tarinassa on usein rauhanomainen keskiaikaisenkaltainen yhteisö, jota uhkaa joku maaginen vihollinen. Yhteisön joukosta nousee sankari, joka lopulta kukistaa pahan maagisen voiman usein jollain taikaesineellä tai vastaavalla, joka hänen onnistuu hankkia vaiherikkaan matkan tehtyään.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat fantasiamaailmaan, joka on usein kuvattu tarkassa kartassa ja joskus erilaisissa liitteissä. Tällaisella fantasiamaailmalla voi olla yhteys meidän todellisuuteemme, kuten jokin kulkureitti, tai sillä ei ole mitään yhteyttä meidän maailmaamme. On myös mahdollista, että fantasiamaailma esiintyy tekstissä vain sieltä tulevien olentojen kautta, kuten kummitustarinoissa.
Yhteys läheisiin lajityyppeihin
Kirjallisuudentutkija Kathryn Hume on määrittänyt fantasian kirjallisuuden toiseksi perusyllykkeeksi mimesiksen eli todellisuuden jäljittelyn ohella. Hume määrittelee fantasian poikkeamaksi yleisesti tunnetusta todellisuudesta. Näin määriteltynä fantasia on yläkäsite erilaisille kirjallisuuden lajityypeille. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi nykyaikainen fantasiakirjallisuus, tieteiskirjallisuus, maaginen realismi, surrealismi ja absurdismi. Koska fantasiakirjallisuudeksi kutsutaan nykyisin yhtä tällaista alalajia, yläkäsitteenä käytetään usein nimitystä spekulatiivinen fiktio.
Kauhukirjallisuus luetaan usein samaan ryhmään fantasia- ja tieteiskirjallisuuden kanssa. Kauhukirjallisuus kuitenkin määritellään ensisijaisesti aiheuttamansa tunteen perusteella. Suuri osa kauhukirjallisuutta on myös fantasiakirjallisuutta, sillä siihen sisältyy usein yliluonnollista. Kauhu voi kuitenkin liittyä myös muihin lajityyppeihin.
Myös valtavirran kaunokirjallisuuteen sisältyy teoksia, jotka käyttävät fantasiakirjallisuuden aineksia. Maagiseksi realismiksi kutsutaan kirjallisuudenlajia, jossa muuten realistiseen kerrontaan sekoitetaan yliluonnollisia aineksia.
C. N. Manloven määritelmän mukaan fantasiakirjallisuuden erottaa tieteiskirjallisuudesta se, että tieteiskirjallisuuden maailmat ovat aina jollain tavoin mahdollisia, ja kauhukirjallisuudesta se, että fantasiassa yliluonnollinen esiintyy myös ystävällisenä.
Ennen 1800-lukua
Fantasia oli kirjallisuuden valtavirtana aina viime vuosatoihin asti. Jo varhaisin kirjallisuus, kuten Homeroksen Odysseia, on täynnä mielikuvituksellisia hirviöitä, samoin kuin muutkin muinaiset eepokset. Keskiajalta tunnetaan esimerkiksi Kuningas Arthuriin liittyvät fantastiset tarinat. Omaksi lajikseen fantasiakirjallisuus erottui romantiikan aikana 1700- ja 1800-lukujen taitteessa. Tällöin sen vastakohtina olivat hahmottuneet realistinen kirjallisuus ja tieteellinen todellisuuskäsitys.
1800-luvulta 1900-luvulle
Ranskalainen kirjailija Charles Nodier julkaisi vuonna 1830 fantasiakirjallisuuden manifestin Du fantastique en littérature. Sen mukaan tarut alkavat siitä, mihin sovinnaisuuksien ja totuuksien maailma loppuu. Fantasiakirjallisuus on Nodier’n mielestä olennaisin kirjallisuuden laji dekadenssin ja muutoksen aikoina. Britanniassa syntyi 1800-luvulla lasten fantasian lajityyppi, jonka tunnettu edustaja on Lewis Carrollin Liisan seikkailut ihmemaassa (1865).
Yhdysvalloissa fantasiakirjallisuutta julkaistiin 1900-luvun alkupuolella etenkin pulp-lehdissä. Ajan tunnettuja fantasiakirjailijoita olivat esimerkiksi Robert E. Howard ja H. P. Lovecraft. Freudilaisuuden nousun myötä fantasiakirjailijat alkoivat ottaa kantaa siihen, ovatko heidän esittämänsä unelmat tosia vai hahmojen alitajunnan heijastumaa.
J. R. R. Tolkien lisäsi suuresti fantasiakirjallisuuden suosiota teoksillaan Hobitti eli sinne ja takaisin (1937) ja Taru sormusten herrasta (1954–1955).
Nykyaikana
Nykyaikaisessa fantasiakirjallisuudessa vaikuttaa lajityyppien rajojen ylittäminen ja korkeakirjallinen tyyli. Bruce Sterling teki vuonna 1989 tunnetuksi termin slipstream. 1990-luvulla syntyi Interstitial Arts Movement, joka pyrki määrittämään perinteisten taiteenlajien väliin jääviä teoksia, Uuskumma on käsite, joka muodostui Britanniassa vuonna 2003 tarkoittamaan fantasiakirjallisuuden alalajia, jolle on tyypillistä kokeellisuus, genrerajojen rikkominen ja pyrkimys korkeakirjalliseen ilmaisuun. Uuskummaan yhdistettiin muun muassa Stepan Chapman, M. John Harrison, China Miéville, Lucius Shepard ja Jeff VanderMeer.
Fantasiakirjallisuuden kautta on mahdollisuus kyseenalaistaa totuttuja käsityksiä. Postmodernia fantasiaa ovat kirjoittaneet Catherynne M. Valente ja Hal Duncan. Valente on käyttänyt nimitystä mythpunk kirjallisuudenlajista, joka käyttää vanhoja myyttejä, tekstejä ja kulttuuri-ilmiöitä kyseenalaistaakseen vanhat arvot. Valenten ja Duncanin teksteille on ominaista sukupuoliroolien ja valtarakenteiden rikkominen. He edustavat fantasiakirjallisuutta, jossa teksti ei nojaa perinteiseen maailmanluontiin vaan kielen, hahmojen ja merkitysten monikerroksisuuteen. Tämä piirre liittyy surrealistisen fantasian perinteeseen.
Suomalainen fantasiakirjallisuus
Suomalainen kirjallisuus syntyi 1800-luvulla, joka oli kirjallisuudessa vahvasti realismin aikakautta. Kuitenkin esimerkiksi Aleksis Kiven Seitsemän veljestä sisältää fantasiatarinoita. Kalevalan tarusto on innoittanut useita fantasiakirjailijoita, kuten brittiläistä J. R. R. Tolkienia. Tove Janssonin Muumi-kirjat ovat suomalaisen lastenfantasian klassikoita.
Suomennettu fantasiakirjallisuus
1960-luvulla käännettiin maagisia realisteja, kuten Italo Calvinoa, Jorge Luis Borgesia ja Mihail Bulgakovia. Vuonna 1973 suomeksi saatiin Kersti Juvan ja avustajien kääntämä J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta. Myöhempiä merkittäviä romaanisuomennoksia ovat olleet esimerkiksi Robert Holdstockin Alkumetsä (1985), Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarja (1993–2017) ja lordi Dunsanyn varhainen klassikko Haltiamaan kuninkaantytär (2007).
Lasten ja nuorten fantasian klassikoista saatiin 1900-luvun alkupuolella suomeksi muun muassa Liisan seikkailut ihmemaassa, A. A. Milnen Nalle Puh ja Kenneth Grahamen Kaislikossa suhisee. 1970-luvulta alkaen suomennettiin merkittävää anglosaksista nuortenfantasiaa: Richard Adamsin Ruohometsän kansa, Ursula K. Le Guinin Maameren tarinat, L. Frank Baumin Ihmemaa Oz, Susan Cooperin Pimeä nousee. Diana Wynne Jonesin Noidan veli ja Lloyd Alexanderin Prydainin kronikka. Vuosituhannen vaihteessa käännettiin suosittuja sarjoja, Philip Pullmanin Universumien tomu ja J. K. Rowlingin Harry Potter.
Aikuiselle lukijakunnalle suunnattu, kaunokirjallisesti kunnianhimoinen fantasiakirjallisuus nousi suomennoksissa vahvasti esiin 2000-luvulla. Muun muassa uuskummaksi kutsutut teokset ovat yhdistäneet fantasiaa ja valtavirtakirjallisuutta uudenlaisella tavalla. Näitä ovat esimerkiksi Jonathan Carrollin Naurujen maa, Stepan Chapmanin Troikka ja Jeff VanderMeerin Pyhimysten ja mielipuolten kaupunki. Vanhemmista klassikkoteoksista aiemmin kääntämättä jäänyt T. H. Whiten Muinainen ja tuleva kuningas käännettiin viimein vuonna 2018.
Helsingin SF-seura on jakanut vuodesta 2007 Tähtifantasia-palkintoa vuoden parhaalle suomeksi käännetylle fantasiakirjalle. Palkinnon on saanut muun muassa Ngũgĩ wa Thiong'on Variksen Velho (2007) ja Ellen Kushnerin Thomas Riiminiekka (2008). Tunnettuja fantasiakirjallisuuden suomentajia ovat muun muassa Kersti Juva, Kristiina Rikman, Jaana Kapari-Jatta ja Johanna Vainikainen-Uusitalo. Suomeksi on kääntämättä lukuisia fantasian klassikoita ja moderneja klassikoita, kuten Mervyn Peaken Gormenghast ja Jack Vancen Lyonesse.
Julia Ståhle
Julia Ståhle (s. 1997, Espoo) on suomalainen nuorisopoliitikko ja RKP-nuorten puheenjohtaja toukokuusta 2022 lähtien.
Tausta ja yksityiselämä
Ståhle syntyi Espoossa vuonna 1997.
Ståhle jäi leskeksi ollessaan 20-vuotias, kun tämän mies kuoli aivosyöpään. Parilla oli yksi lapsi, jonka yksinhuoltajaksi Ståhle jäi miehensä kuoleman jälkeen.
Poliittinen ura
Ståhle lähti mukaan politiikkaan opiskelijajärjestöissä, joissa hän toimi aluksi sitoutumattomana.
Toukokuussa 2022 Ståhle valittiin RKP-nuorten puheenjohtajaksi Frida Sigfridsin seuraajaksi. Tätä ennen Ståhle istui nuorisojärjestön liittohallituksen jäsenenä.
Arto Höylä
Arto Höylä (s. 3. lokakuuta 1960) on suomalainen kiihdytysautoilija.
Höylä aloitti kilpailemisen kiihdytyskisoissa vuonna 1988 katuautoilla ja aktiiviura kesti aina vuoteen 2010 saakka.
Höylä voitti Top Alcohol -luokan Suomen mestaruuden vuonna 1993 ja SM-pronssia vuosina 1994 ja 1996. Hän osallistui Top Methanol Dragster -luokan Euroopan mestaruussarjaan vuosina 1995, 1996 , 1998 ja 2004-2010
Šakir Muhamadullin
Šakir Maratovitš Muhamadullin (s. 10. tammikuuta 2002 Ufa, Venäjä) on venäläinen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa KHL-seura Salavat Julajev Ufaa. New Jersey Devils varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020.
Seuraura
Muhamadullin on Salavat Julajev Ufan kasvatti. Kaudella 2017–2018 hän oli seuran C-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 3+13=16. Kaudella 2018–2019 Muhamadullin oli Ufan U17-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 7+6=13. Hän debytoi samalla kaudella myös Tolpar Ufan joukkueessa Venäjän nuorten sarja MHL:ssä. Kaudella 2019–2020 Muhamadullin debytoi Salavat Julajev Ufan KHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 27 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Muhamadullin teki KHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana runkosarjan avauskierroksella 3. syyskuuta 2019 vieraissa kiinalaista Kunlun Red Staria vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 3.15 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös yhden ottelun verran VHL-joukkue Toros Neftekamskissa.
New Jersey Devils varasi Muhamadullinin ensimmäisellä kierroksella 20. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Hän oli seuran toinen varaus, sillä Devils varasi ennen Muhamadullinia samassa varaustilaisuudessa aiemmin jo Alexander Holtzin (7. varaus) ja Dawson Mercerin (18. varaus). Hän teki Salavat Julajev Ufassa KHL-uransa avausmaalin kauden 2020–2021 toisella kierroksella 5. syyskuuta 2020 vieraissa Severstal Tšerepovetsia vastaan. Muhamadullin keräsi ottelusta teholukeman +2.
Maajoukkueura
Muhamadullin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän voitti hopeaa. Muhamadullin pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019, jolloin hän voitti kultaa. Muhamadullin pelasi samana vuonna myös World Junior A Challengessa. Finaaliottelussa Canada Eastin joukkuetta vastaan hän teki Venäjän 1–2-voittomaalin ylivoimalla toisessa jatkoerässä ajassa 85.43 ja se ratkaisi joukkuelle kullan. Muhamadullin edusti myös Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin hän voitti kultaa sekä Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2019.
Venäjän A-maajoukkueessa Muhamadullin on pelannut neljä ottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi kolme ensimmäistä A-maaotteluaan vuoden 2020 Karjala-turnauksessa, jonne Venäjä lähetti alle 20-vuotiaiden maajoukkuepelaajista kootun joukkueen. Muhamadullin teki näin ollen A-maajoukkuedebyyttinsä 5. marraskuuta 2020 Helsingin Hartwall Arenalla turnauksen isäntäjoukkue Suomea vastaan. Hänet merkittiin Venäjän kakkospuolustajapariin Semjon Tšistjakovin viereen. Muhamadullin sai ottelussa myös syöttöpisteen Jegor Afanasjevin tekemään ylivoimamaaliin.
Filippiinienkuhankeittäjä
Filippiinienkuhankeittäjä (Oriolus steerii) eli aiemmalta nimeltään bataaninkuhankeittäjä on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Filippiinienkuhankeittäjää tavataan kotoperäisenä Filippiineillä. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Cebulla tavatusta alalajista assimilis ei ole tehty varmoja havaintoja vuoden 1906 jälkeen, ja se on luultavasti kuollut sukupuuttoon.
Vaïniá
Vaïniá on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Ierápetran kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 609 (vuonna 2011).
Anton Tammi
Anton Tammi (s. 1988) on suomalainen musiikkivideo-ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstään kanadalaisartisti The Weekndin kanssa. Tammi on ohjannut The Weekndille musiikkivideot Heartless, In Your Eyes ja Blinding Lights. Vuonna 2020 Blinding Lights palkittiin vuoden parhaana musiikkivideona MTV Video Music Awards -gaalassa.
Tammi on ohjannut musiikkivideoita myös Grimesille, Halseylle ja Lykke Lille.
Afrikankuhankeittäjä
Afrikankuhankeittäjä (Oriolus auratus) on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Afrikankuhankeittäjää tavataan laajalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan suurimmaksi osaksi yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
CRIMM
CRIMM-moduuleja (Continuity RIMM) käytetään täyttämään tyhjiksi jääneet paikat, joihin RIMM-muistimoduulia ei asenneta.
CRIMM ei ole terminaattori, jonka tarkoitus on pysäyttää signaaleja vaan CRIMM jatkaa signaaleja seuraavalle moduulille, jotta sarjamuotoinen Rambus-tekniikka toimisi.
Lähteet
RDRAM
Evoluutio (täsmennyssivu)
Evoluutio tarkoittaa kirjaimellisesti kehitystä tai aukirullaamista (vrt. kirjakäärö).
Kummeli (televisiosarja)
Kummeli on tamperelainen ja kangasalalainen koomikkoryhmä, jolla on televisiossa nimeään kantava sketsiohjelmasarja. Ohjelmaa on esitetty Yleisradion Yle TV2-kanavalla vuodesta 1991 lähtien. Sketsisarja koostuu lyhyistä, joskus musiikkipainotteisista sketseistä, joissa yleensä samat henkilöhahmot esiintyivät jaksosta toiseen.
Televisiosarjan lisäksi ryhmä on tehnyt lukuisia live-esiintymisiä, äänilevyn Artisti maksaa sekä kuusi elokuvaa; Kummeli Stories, Kummeli Kultakuume, Kummelin Jackpot, Kummeli Alivuokralainen, Kummeli V ja Kummeli esittää: Kontio & Parmas -elokuva.
Historiaa
thumb|Kuvakaappaus Musacorner-sketsistä vuodelta 1991. Kummeli syntyi keväällä 1991 Tampereella, kun Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Olli Keskinen tekivät televisio-ohjaaja Matti Grönbergille kotivideolla muutaman sketsin. Yleisradio vakuuttui kotivideosta ja antoi rahaa kolmeosaisen viihdesarjan tekemiseen. Kolmiosainen viihdesarja esitettiin kesäkuussa 1991, ja sen katsojaluvut olivat 200 000–300 000:n paikkeilla. Sarja aiheutti valtaisan katsojapalautteen. Ohjelmasta pidettiin erityisesti opiskelijapiireissä, kun taas esimerkiksi varttuneimmat katsojat eivät siitä pitäneet. Vuonna 1992 jaksoista esitettiin kaksi koostejaksoa, jotka sisälsivät parhaita paloja.
Kummeliin tehtiin 12 uutta jaksoa, jotka esitettiin loppuvuodesta 1992 ja keväällä 1993. Ohjelma oli suosiossa erityisesti koululaisten ja opiskelijoiden keskuudessa. Katsojaluvut nousivat noin puoleen miljoonaan. Kummeli-ryhmään tuli tuolloin mukaan Heikki Hela. Syksyllä 1993 esitettiin kuusi uutta jaksoa. Samaan aikaan Yle Tallennemyynti julkaisi Kummeli-sarjasta kirjastotallenteen, joka sisälsi 1. tuotantokauden jaksot 1–3, 5–6 ja 11.
Kevääksi 1994 tehtiin kahdeksan uutta jaksoa. Kyseisenä vuonna Kummeli oli suosionsa huipulla, saaden parhaimmillaan yli 900 000 katsojaa. Ryhmältä ilmestyi platinaa myynyt levy Artisti maksaa kesällä 1994. Samana vuonna Europa Vision julkaisi kahdeksan myyntivideota, jotka sisälsivät Kummelin ensimmäisten tuotantokausien jaksoja vuosilta 1991–1993. Kummeli oli ensimmäinen Yleisradion televisiosarja, joka julkaistiin videona kotitalouksiin. Kesällä 1994 Kummeli teki kiertueen, joka oli jättimenestys. Vuoden 1994 lopussa Olli Keskinen ilmoitti eroavansa Kummeli-ryhmästä, koska ei ollut kiinnostunut elokuvien tekemisestä.
Vuonna 1995 ilmestyi ryhmän ensimmäinen elokuva Kummeli Stories, joka oli kyseisen vuoden toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Ryhmään liittyivät myös elokuvan käsikirjoittajanakin toiminut Heikki Vihinen ja ryhmän ensimmäinen naisnäyttelijä Mari Turunen.
Vuonna 1996 ryhmä teki toiminnallisen humoristisen poliisisarjan Lihaksia ja luoteja, joka sai ristiriitaisen vastaanoton katsojien keskuudessa.
I-DEAS
I-DEAS (Integrated Design Engineering and Analysis Software) on teollisuuden 3D-CAD -suunnitteluohjelmisto. Ohjelman kehittäjä on SDRC (Structural Dynamics Research Corporation), jonka EDS osti vuonna 2001. EDS yhdisti SDRC:n ja UGS:n ja myi sen pois vuonna 2004. Yhdistetty yritys, UGS, alkoi yhdistää SDRC:n I-DEAS-ohjelmistoa UGS:n Unigraphicsiin. Uuden ohjelman nimi on NX. Nykyisin (2011) Siemens omistaa nämä ohjelmat.
Kummeli (televisiosarja)
Historiaa
Vuoden 1997 tehtiin kuusi uutta jaksoa. Juontajaksi pestattiin Heikki Vihisen esittämä Fabio. Saman vuoden elokuussa ruvettiin kuvaamaan ryhmän toista elokuvaa Kummeli Kultakuume, joka sai ensi-iltansa joulukuussa 1997. Vuoden 1997 sarjan jaksot julkaistiin kirjastotallenteena saman vuoden syksynä.
I-DEAS
Yleistä
I-DEAS koostuu seuraavanlaisista moduleista:
Kummeli (televisiosarja)
Historiaa
Vuonna 1998 ryhmä teki kahdeksanosaisen humoristisen lääkärisarjan Lääkärit tulessa, joka sai katsojien keskuudessa ristiriitaisen vastaanoton aivan kuten kaksi vuotta aiemmin esitetty Lihaksia ja luoteja -sarjakin.
I-DEAS
Yleistä
I-DEASin tällä hetkellä (1/2009) myynnissä oleva versio on I-DEAS NX 13.
Ominaista
I-DEAKSEN tärkeimpiä ominaispiirteitä käyttäjän näkökulmasta:
Kummeli (televisiosarja)
Historiaa
Vuosien 2003 lopulla ja 2004 alussa esitettiin kuusi uutta jaksoa. Mukana oli sekä uusia että vanhoja hahmoja. Kummeli-ryhmän kokoonpano oli myös uudistunut: Mari Turunen ja Olli Keskinen eivät olleet enää mukana. Uutena jäsenenä ryhmässä oli Miia Selin, joka esiintyi jo Lääkärit tulessa sekä Mankeli-sarjoissa. Näyttelijä Mikko Kivinen esitti viimeisimmässä Kummelissa juontajaa ja esiintyi muutamassa sketsissäkin.
I-DEAS
Ongelmia
Ohjelmassa on joitain I-DEASille ominaisia ongelmia, joista useimmat voidaan kiertää tai välttää kokemuksen avulla. Täytyy kuitenkin muistaa, että jokaisessa ohjelmassa on omat ongelmansa, ja nämä mainitut ovat vain esimerkkejä I-DEASin erikoisista ongelmista.
Kummeli (televisiosarja)
Historiaa
Kolmas Kummeli-elokuva, Kummelin Jackpot, julkaistiin vuonna 2006. Elokuva tuli elokuvateattereihin 17. helmikuuta 2006. Kummelin Jackpot oli vuoden 2006 toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Se myös sijoittui vuoden 2007 Jussi-Gaalan yleisöäänestyksessä toiseksi.
Tammikuussa 2009 Yle TV2 aloitti sarjan jaksojen esittämisen alusta alkaen. Vuonna 1991 valmistuneita pilottijaksoja ei ole esitetty aikaisemmin alkuperäisessä muodossaan uusintana ensiesityksen jälkeen.
Lokakuussa 2011 kantaesityksensä Tampereen Työväen Teatterissa sai Timo Kahilaisen ja Heikki Vihisen käsikirjoittama Maailmanlopun hautaustomisto, jossa näyttelevät kaikki Kummelin jäsenet, sekä muun muassa Jurismia-sarjasta tuttu Esko Roine.
Lokakuussa 2012 kerrottiin Timo Kahilaisen, Heikki Vihisen ja Heikki Silvennoisen saaneen 6 000 euroa käsikirjoitustukea uuteen Kummeli-elokuvaan. Tuen myönsi Suomen elokuvasäätiö. Viidennen Kummeli-elokuva, Kummeli V:n, tuotannosta vastasi Markus Selin ja Aleksi Mäkelä (Nummela Filmi) sekä Timo Kahilainen (Porkkana Ryhmä). Elokuvan ohjasi Aleksi Mäkelä ja se sai ensi-iltansa 19. helmikuuta 2014.
Syksyllä 2015 sarjasta julkaistiin kirja nimellä Kummeli – Erittäin hyvin sanottu, jonka kirjoitti Tuomas Marjamäki.
Keväällä 2016 Kummelin 25-vuotisjuhlavuonna sarja julkaistiin kokonaisuudessaan Yle Areenassa, minkä lisäksi sitä alettiin esittää ensimmäisestä jaksosta lähtien TV2-kanavalla lähes päivittäin. Televisioesityksissä ja myös Areenassa julkaistuissa jaksoissa on mukana DVD-julkaisuilta tekijänoikeussyistä poistetut sketsit ja musiikkivierailut. Tekijöiden pyynnöstä jaksoista oli kuitenkin jätetty pois terroristeista kertovat Aziz – the combat fighter -sketsit, koska niitä ei aiheensa vuoksi pidetty enää 2010-luvulle sopivina.
Kummelin 50. juhlajakson oli tarkoitus ilmestyä loppuvuodesta 2017 Suomen 100-vuotisjuhlan inspiroimana, mutta jaksoa ei lopulta esitetty. Toukokuussa 2021 Heikki Silvennoinen ja Heikki Hela paljastivat Puoli seitsemän -ohjelmassa, että 50. juhlajakso olisi jälleen tulossa, tällä kertaa Kummelin 30-vuotisjuhlan kunniaksi.
Kesäkuusta 2018 alkaen ilmestyy aluksi Nelosen Ruutu+ -palveluun ryhmän uusi poliisiteemainen Kummeli esittää: Kontio & Parmas -draamakomediasarja, joka sijoittuu Valkeakoskelle. Sarjasta on tehty kaikkiaan kolme kautta, ja lisäksi syksyllä 2021 ilmestyi kokoillan Kummeli esittää: Kontio & Parmas -elokuva. Syyskuussa 2018 alkaen ryhmä nähdään Nelosen Gaala-nimisessä ohjelmassa. Lokakuussa 2021 Yle julkaisi Kummelin erikoisjakson, josta tuli ryhmän viideskymmenes jakso.
Sketsejä
Pääartikkeli: Luettelo Kummelin hahmoista ja sketseistä
Televisiosarjan elokuvat
Näissä hiukan normaalia pidemmissä sketseissä juontaja johdattaa katselijat illan elokuvaan. Elokuvat on ohjannut Maxwell Gothenburg (Matti Grönberg) ja niissä esiintyvät aina samat näyttelijät: Tim Calahan (Timo Kahilainen), Hank da Silva (Heikki Silvennoinen) sekä Eric Grains (Erkki Viljavuori)
Duo tremolon ja Selviytyjät -elokuvien tuskanhuudot ovat selvästi Oliver Hardyltä lainattuja.
Ilpo Nuokko
Ilpo Nuokko (Heikki Silvennoinen) juonsi Kummelin kolme ensimmäistä pilottijaksoa vuonna 1991. Ensimmäiset Kummelissa kuullut sanat olivat ”''Tänään alkaa uusi viihdeohjelmasarja Kummeli. Tämänkertaisessa jaksossa saamme seurata muun muassa...''”. Usein Nuokko unohtaa mitä oli sanomassa, jolloin hän tyytyy nyökkäämään ja katsomaan kameraan. Usein juonto-osion alkaessa hän on keskittynyt esimerkiksi leivän syömiseen tai puhelimessa puhumiseen ja havahtuu juontamaan (eli yleensä vain nyökkäämään) vasta hetken kuluttua. Nuokko esiintyi myös ennen Kummelia syntyneessä demonauhassa, Virus TV.
Eero Kakko
Eero Kakko (Olli Keskinen) on Kummelia pisimpään juontanut henkilö ja sarjan perustajajäsen. Hän oli mukana jo vuoden 1991 pilottijaksoissa, joissa hän oli haastattelijana Sporttivartissa ja Ympäristöruudussa. 1992–1993 hän ryhtyi juontamaan ohjelmaa juontostudiossa, mutta jatkoi myös Ympäristöruudun ja Sporttivartin haastattelijan sekä Musavisan juontajan työtä. Kakon rooli oli toimia hieman kuivakkana mutta asiallisena ja tuttavallisena vastapainona muiden Kummeli-hahmojen hölmöilylle. Kakon seurassa esiintyi esimerkiksi Martti Mielikäinen joka joskus kertoo viikon vitsin. Syksyllä 1993 juontostudio sai uuden muodon ja Kakko sai studioviihdyttäjän, Kalevi Härvän. Härvä soitteli vain urkua eikä paljon puhunut, paitsi huusi silloin tällöin ”KYLLÄ!”. 1994 juontostudio sai jälleen uuden muodon, mutta Kakko itse pysyi samanlaisena. Tämän jälkeen Olli Keskinen erosi Kummeli-ryhmästä. Vuosina 1999–2000 tehdyissä jaksoissa Keskinen palasi taas tulkitsemaan Eero Kakkoa, mutta muita rooleja hänellä ei tällä kaudella ollut.
Fabio
Fabio (Heikki Vihinen) juonsi Kummelia vuonna 1997 valmistuneissa jaksoissa. Fabion aikainen juontostudio oli räikeän oranssi ja siellä soitti basisti Ari Zwang (Timo Kahilainen) yhtyeineen. Fabio on itserakas ja voimakkaammin eläytyvä ja kiihkeäeleisempi juontaja kuin hillitympi ja asiallisempi Eero Kakko. Hänellä on myös poika Erasmus, joka on yhtä ärsyttävä kuin isänsä. Fabio myös halveksii avoimesti Ari Zwangia.
Mikko Kivinen
Vuosien 2003–2004 Kummeleita juonsi ensimmäistä kertaa ryhmän ulkopuolinen jäsen, ankkuri Mikko Kivinen. Hän oli vielä kuivakampi kuin Eero Kakko, sekä hän menetti lähes aina malttinsa studioyhtye Kari ja Karvattomiin, jolloin jaksojen lopussa hän huusi "Hiljaa!".
Vierailevat tähdet
Kummelissa esiintyi myös vierailevia tähtiä, suurin osa tunnettuja laulajia jotka esittivät yleensä kappaleitaan musiikkivideon muodossa. DVD-bokseissa ja kotitalouksiin julkaistuilla VHS-videokaseteilla olevilla jaksoilla joidenkin sarjassa esiintyvien vierailevien tähtien musiikkiosuudet on editoitu pois tekijänoikeudellisista syistä.
Sarjassa esiintyvät vierailevat tähdet:
Jaksoluettelo
Kummelin kaikki tähän mennessä tehdyt alkuperäiset jaksot on julkaistu DVD-bokseissa. Vuosien 1991–1993 jaksoja on julkaistu myös VHS-kasetteina. Yle Tallennemyynti on julkaissut osan vuosina 1992–1993 esitetyistä jaksoista sekä vuonna 1997 esitetyt jaksot kirjastotallenteena.
Teatteri
Kaikkien käsikirjoitus Timo Kahilainen ja Heikki Vihinen.
DVD-boksit sarjoista
Kaikki Kummeli-jaksot julkaistiin neljässä erillisessä DVD-boksissa vuosina 2004–2005. Myöhemmin boksit julkaistiin yksissä kansissa nimellä Kummeli – Paras A-ryhmä (2005).
Ugo Ojetti
pienoiskuva|Ugo Ojetti Ugo Ojetti (1871–1946) oli italialainen kirjailija ja taidekriitikko. Ojetti muuttui sosialistista fasistiksi. Vuodesta 1930 hän kuului Italian akatemiaan. Hän julkaisi mm. romaanin Mio figlio ferroviere (1921) ja esseet Cose viste.
Kullervon tarina
Kirja sisältää osat :
Pasila
Pasila (, ennen Fredriksberg) on Helsingin kantakaupunkiin kuuluva keskinen kaupunginosa ja peruspiiri, joka sijaitsee noin kolme kilometriä keskustasta pohjoiseen. Pasila jaetaan neljään osa-alueeseen, jotka ovat Keski-Pasila, Itä-Pasila, Länsi-Pasila ja Pohjois-Pasila. Kaupunginosassa on asukkaita runsaat 10 000, joista Länsi-Pasilassa noin 5 500 ja Itä-Pasilassa noin 3 700 (31.12.2021). Työpaikkoja alueella sijaitsee yli 25 000 (31.12.2012).
Pasilassa on käynnissä voimakas rakentaminen, ja kaupunginosan työpaikkamäärän on arvioitu kaksinkertaistuvan vuoteen 2040 mennessä noin 50 000:een. Myös alueen asukasmäärä lähes kolminkertaistuu 30 000:een. Pasilaa on luonnehdittu ”Helsingin toiseksi keskustaksi”.
Nimi
Nykyisen Pasilan alueella sijaitsi aikoinaan Fredriksberg-niminen tila, joka oli saanut nimensä todennäköisesti omistajansa, Carl Fredrik Winqvistin mukaan. Kun tilan alueelle perustettiin Pasilan rautatieasema, se sai alkujaan myös nimen Fredriksberg. Fredriksbergin tilan naapurina oli Bölen tila, joka jo vuonna 1650 oli lahjoitettu Helsingin kaupungille maistraatin palkkatilaksi. Nimi Böle, joka tarkoittaa uudistilaa ja on aikoinaan esiintynyt myös muodossa Böhle, on nykyisinkin Pasilan ruotsinkielisenä nimenä.
Suomenkielinen nimi Pasila johtuu Fredriksbergin tilan pitkäaikaisesta vuokraajasta, Iitissä vuonna 1848 syntyneestä Carl Pasilasta, joka ylläpiti alueella myös kauppaa. Hän tuli alueella niin tunnetuksi, että hänen nimeään alettiin käyttää Fredriksbergin suomenkielisenä vastineena. Vuonna 1925 Pasila vahvistettiin Fredriksbergin rautatieaseman suomenkieliseksi nimeksi. Kun aseman läheisyyteen, suurimmaksi osaksi kuitenkin Bölen tilan alueelle syntyi 1900-luvun alussa esikaupunkiasutusta, sitä alettiin myös nimittää Fredriksbergiksi, mutta Pasila vakiintui jo 1910-luvulla myös tämän asutusalueen suomenkieliseksi nimeksi. Vuonna 1927 virallistettiin nimet Pasilan esikaupunki ja Böölen tila. Nimi Pasilan esikaupunki virallistettiin vuonna 1927, mutta Bölen tilan suomenkielisenä nimenä oli Böölen tila.
Böle tuli myös Pasilan rautatieaseman ruotsinkieliseksi nimeksi 27. toukokuuta 1990. Vanha nimi Fredriksberg on enää käytössä vain Länsi-Pasilassa sijaitsevan lyhyen Fredriksberginkadun nimessä.
Keski-Pasila
pienoiskuva|vasen|Keski-Pasilan rakennustyömaat ilmakuvassa syyskuussa 2019. Keski-Pasilan kautta kulkee Suomen päärata, ja siellä sijaitsee Pasilan rautatieasema, matkustajamäärältään Suomen toiseksi suurin heti Helsingin päärautatieaseman jälkeen. Kaikki lähi- ja kaukoliikenteen junat pysähtyvät nykyisin Pasilassa. Tällä on hajautettu päärautatieaseman ruuhkia. Rantarata Turun suuntaan erkanee pääradasta Pasilassa.
Keski-Pasilan alueella sijaitsi aikoinaan Töölönjärvi. Vuonna 1862 valmistui Pasilan kautta kulkeva päärata, ja siitä lähtien Keski-Pasilan alue oli aina vuoteen 2008 saakka lähes kokonaisuudessaan VR:n käytössä. Suurin osa siitä oli tavaraliikenteen järjestelyratapihana, joka palveli etupäässä satamien liikennettä. Vuonna 1899 rakennettu tiilikasarmi Toralinna ja sitä ympäröivät kaksi saman ikäluokan puutaloa ovat yhä pystyssä. Toralinna rakennettiin alun perin VR:n työntekijöiden asumukseksi.
Vuosaaren sataman valmistuttua vuonna 2008 tavaraliikenne siirtyi pois Keski-Pasilasta. Suuri osa ratapihaa vapautui muuhun käyttöön.
Välittömästi aseman länsipuolella ja siihen kiinteästi liittyvänä sijaitsee vuonna 2019 valmistunut kauppakeskus Tripla. Liiketilojen määrällä mitattuna se on Pohjoismaiden suurin kauppakeskus. Aseman ja Triplan eteläpuolella on Itä- ja Länsi-Pasilan yhdistävä Pasilansilta. Pohjois-eteläsuuntainen liikenneväylä, Veturitie, kulkee rautatien vieressä, osittain tunneloituna kauppakeskuksen alitse. Kauppakeskuksen pohjoispuolella on rakenteilla uusi asuntoalue, ja Pasilansillan eteläpuolelle on suunnitteilla tornitalojen ryhmä.
Alueen pohjoisosassa sijaitsevat Suomen suurin monitoimihalli Helsinki-halli (ent. Hartwall Arena) sekä Ilmalan rautatieasema. Eteläosassa sijaitsee Pasilan veturitallit.
Itä-Pasila
pienoiskuva|Sisäpiha Virastokeskuksen kupeessa. Taustalla [[Rauhanasema.]] Itä-Pasilan asuntorakentaminen tapahtui vuosina 1974–1978, jolloin alueella aikaisemmin olleet puiset varastorakennukset purettiin. Alue on tiiviisti rakennettu, ja rakennuskannassa on myös tornitaloja. Itä-Pasilaa ei kuitenkaan voi tiiviydeltään verrata kantakaupungin umpikortteleihin. Itäpuolella aluetta sivuaa vilkasliikenteinen Mäkelänkatu.
Alueen vanhoista rakennuksista jäi jäljelle vain vanha asemarakennus, joka siirrettiin lähelle toiseen paikkaan Rauhanasemaksi, sekä yksi VR:n henkilökunnan asuintalo, joka säilyi alueella vielä useita vuosia myöhemmin. Tilalle rakennettiin erikorkuisia betonielementtitaloja.
Itä-Pasilassa sijaitsee useita tärkeitä virastoja ja laitoksia, kuten Messukeskus, Helsingin pääkirjasto, Väylävirasto, Maanmittauslaitos, Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus, Eläketurvakeskus ja HSL. Alueella on myös usean järjestön, kuten Akavan, Tekniikan akateemisten ja Insinööriliiton, toimistot. Kouluja alueella ovat Business College Helsinki ja Haaga-Helia ammattikorkeakoulu. Itä-Pasilan näkyvin maamerkki on Elisan linkkitorni.
Länsi-Pasila
pienoiskuva|vasen|Leankadun ja Raakelinkadun taloja Puu-Pasilassa vuonna 1912. Länsi-Pasilan keskiosassa sijaitsi alun perin puutalokaupunginosa, jota kutsuttiin myös Puu-Pasilaksi. Alueella asui pääasiassa työläisiä. 1970-luvulle tultaessa puutalot olivat päässeet huonoon kuntoon, ja alue päätettiin purkaa uusien kerrostalojen tieltä. Puu-Pasilan purkaminen aloitettiin vuonna 1977, ja suurin osa taloista oli purettu 1980-luvun puoliväliin mennessä.
pienoiskuva|[[Länsi-Pasilassa on useita punatiilisiä ja siten tyyliteltyjä rakennuksia.]] Länsi-Pasilan nykyinen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1979. Reijo Jallinoja johti projekti­päällikkönä myös Länsi-Pasilan kaavoitusta, mutta koska Itä-Pasila oli alusta lähtien saanut osakseen runsaasti arvostelua, alue suunniteltiin perinteisempään tyyliin. Niinpä Itä-Pasilan betonin ja geometrisen mittakaavan vastapainoksi Länsi-Pasilassa painotettiin pehmeämpää punaista tiiltä rakennusmateriaalina, kaarevia katuja, puistoja ja vihreyttä.
Länsi-Pasilassa sijaitsevat muun muassa Pasilan poliisitalo ja Otavamedian toimitalo. Länsi-Pasilaan kuuluvat myös Auroran sairaalan ja Yleisradion sekä MTV:n laajat tonttimaat alueen etelä- ja pohjoispäässä. Länsipuolellaan alue rajoittuu Helsingin keskuspuistoon.
Pohjois-Pasila
Pohjois-Pasila sijaitsee Hakamäentien pohjoispuolella, pääradan ja Keskuspuiston välissä. Alueella sijaitsee Posti Groupin pääkonttori, postin lajittelukeskus sekä Pohjolan Liikenteen varikko. Pohjois-Pasilaan rakennetaan 2020-luvulla kaksi uutta asuntoaluetta, 26 hehtaarin kokoinen Postipuisto ja 17 hehtaarin kokoinen Eteläinen Postipuisto. Joukkoliikennettä varten on suunniteltu raitiotien jatkamista Ilmalasta.
Realstick
Realstick on suomalaisen salibandyvälineitä valmistavan SB-Yhtiöt Oy Sählymestarit -yrityksen aputoiminimi. Yhtiön omistaa JP Finnilä.
Vuonna 1996 perustetulla yrityksellä on Suomessa toimintaa Helsingissä ja Alajärvellä.
Michael Maier
200px|thumb|Michael Maierista Michael Maier (1568–1622) oli saksalainen lääkäri, Rudolf II:n neuvonantaja ja oppinut alkemisti. Maier oli ruusuristiläinen.
Elämä
Maier syntyi Rendsburgissa, Saksan pohjoisosissa, vuonna 1568. Hän opiskeli filosofiaa ja lääketiedettä Rostockissa vuonna 1587, Frankfurt an der Oderissa, missä hän suoritti maisterin tutkinnon vuonna 1592, ja Italian Padovassa. Maier valmistui lääkäriksi Baselissa, jonka jälkeen hän palasi Rostockiin, missä hän aloitti oman praktiikan. Hän työskenteli lyhyen ajan myös Königsbergissä ja Gdańskissa (Danzigissa) vuoden 1601 tienoilla. Tähän aikaan hän kiinnostui myös alkemiasta.
Maier päätti matkustaa vuonna 1608 Prahaan, missä hän onnistui saamaan viran hallitsija Rudolf II:n lääkärinä ja neuvonantajana. Hallitsijan kiinnostus okkultistisiin oppeihin oli yksi syy, miksi hän kiinnostui juuri Maierista.
Maierin töillä oli suuri vaikutus myös Isaac Newtonin alkemistisiin tutkimuksiin.
MAC (yhtye)
MAC oli porilainen The Police -vaikutteinen yhtye, joka vaikutti 1980-luvun alussa. Yhtyeen laulusolistina toimi myöhemmin Dingossa laulanut Neumann. MACin tunnetuin kappale on Suomi itkee, joka sisältyi sen ensimmäiselle singlelle. Yhteensä yhtye julkaisi kaksi singleä, joista molemmat ilmestyivät Kräk-levymerkillä. Suomi itkee on julkaistu myös cd-muodossa Neumannin kokoelmalevyllä 20 Suosikkia - Naiselleni. MACin kappale ”Metropoliitta” on myös kokoelma-albumilta TV räjähtää (1981).
Hajottuaan 1982 MACin perintöä on kuultu Dingon kappaleissa, sillä MACilla ja Dingolla oli yhteisiä soittajia. Myös syksyllä 1987 toimineen S.E.X.-yhtyeen soittajista kolme neljästä oli MACin jäseniä.
Piste (typografia)
Piste (lyh. pt) on typografiassa käytettävä mittayksikkö, jolla ilmoitetaan kirjainkoko ja riviväli. Nykyisissä julkaisuohjelmissa pisteen koko on 1/72 tuumaa eli noin 0,3528 mm.
Manner-Euroopassa käytettiin aiemmin 0,376 mm:n kokoista Didot-pistettä, ja kahtatoista pistettä kutsuttiin ciceroksi. Perinteisessä englantilais-amerikkalaisessa järjestelmässä piste taas oli kooltaan 0,3514 mm, ja kaksitoista pistettä muodosti yhden pican. Nykyinen tietokoneistetuissa ympäristöissä käytetty 1/72 tuuman ”kompromissi” tuli laajaan käyttöön PostScript-kielen määritelmän myötä eri julkaisuohjelmissa. 1/72 tuuman määritelmää kutsutaankin typografiassa joskus ”PostScript-pisteeksi”.
Wielingen (F910)
Wielingen (runkonumero F910) oli Belgian merivoimien vuonna 1976 vesillelaskettu Wielingen-luokan fregatti.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 2006 ja se myytiin 2008 Bulgarian laivastolle, joka nimesi sen Verniksi runkonumerolla 42.
Kiko Ramírez
Kiko Ramírez (s. 14. heinäkuuta 1970) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä. Joulukuusta 2022 lähtien hän on toiminut Wisła Krakovan urheilutoimenjohtajana.
Ura
Lopetettuaan pelaajauransa Ramírez palasi kasvattajaseuraansa Gimnàsticiin, jossa toimi apulaisvalmentajana vuosina 2002–2010. Kesällä 2010 hän siirtyi seuran farmijoukkueen CF Pobla de Mafumetin päävalmentajaksi. Hän valmensi seuraa Tercera Divisiónissa kahden kauden ajan, kunnes palasi kesällä 2012 Segundaan pudonneen Gimnàsticin palvelukseen seuran päävalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut jo lokakuun alussa heikkojen tulosten vuoksi.
Lokakuussa 2013 Ramírez palasi valmennustehtäviin CE L'Hospitaletin päävalmentajana. Hän luotsasi seuran kaudella 2013/14 Segunda B:ssä toiseksi, mutta joukkueen nousu sarjaporrasta ylemmäs kariutui nousukarsintoihin. Kaudella 2014/15 seura jäi yhdeksänneksi ja Ramírez erosi tehtävistään kauden jälkeen.
Lokakuussa 2015 Ramírezista tuli CD Castellónin päävalmentaja. Jälleen Ramírez teki hyvää jälkeä luotsaamalla Castellónin Tercerassa nousukarsintoihin, mutta nousu kariutui karsintatappioon CF Gavàlle. Hän jätti seuran kauden jälkeen.
Tammikuussa 2017 Ramírez aloitti Puolan Ekstraklasassa pelaavan Wisła Krakovan päävalmentajana. Ramírez luotsasi seuran liigan runkosarjassa viidenneksi, mutta mestaruuden ratkaisseessa playoffs-vaiheessa joukkue putosi kuudenneksi ja jäi europelipaikkojen ulkopuolelle. Kaudella 2017/18 Wisła jäi syyskaudella kauas liigan kärkitaistelusta ja Ramírez sai potkut joulukuussa 2017.
Sabadellista saamiensa potkujen jälkeen Ramírezista tuli kaudeksi 2019/20 kreikkalaisen Xanthin päävalmentaja. Hän sai kuitenkin potkut jo lokakuussa.
Heinäkuussa 2021 Ramírezista tuli intialaisen Odishan päävalmentaja. Pesti päättyi potkuihin tammikuussa 2022, kun Odisha oli voittanut vain kaksi edellisestä seitsemästä ottelustaan.
Rasitus-EKG
thumb|250px|Potilas rasitustestissä juoksumatolla. Rasitus-EKG tehdään yleensä sepelvaltimotaudin tutkimiseksi. Rasitus-EKG:llä voidaan selvittää myös joidenkin rytmihäiriöiden käyttäytymistä ja keuhkojen toimintaa. Samalla voidaan mitata valtimoveren happipitoisuutta. Käytetään nimitystä kliininen rasituskoe.