cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Robertsforsin kunta
Kuntajaon kehitys
Kunta vastaa suunnilleen keskiaikaista Bygdeån pitäjää, jonka vanha kirkko on edelleen kunnan uskonnollinen keskus. Vuonna 1624 Bygdeåsta erotettiin Nysätran pitäjä. Vuoden 1863 kuntajakouudistuksessa näistä pitäjistä perustettiin Bygdeån ja Nysätran maalaiskunnat. Bygdeån maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1927 Robertsforsin taajaväkinen yhdyskunta ja Nysätran maalaiskuntaan vuonna 1941 Ånäsetin taajaväkinen yhdyskunta. Vuoden 1952 kuntauudistus ei aiheuttanut aluemuutoksia. Taajaväkiset yhdyskunnat lakkautettiin vuosina 1958 ja 1957. Vuonna 1974 Bygdeån ja Nysätran kunnat yhdistettiin nykyiseksi Robertsforsin kunnaksi, joka sai nimensä keskustaajamansa mukaan.
Vaakuna
Bygdeån ja Nysätran maalaiskunnilla oli kummallakin oma vaakuna.
Väestönkehitys
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 114 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,7 prosenttia kunnan väestöstä. Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,6 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 124 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 45,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 3 715 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Irenaeus
Irenaeus (joskus myös Irenaeos, Irenaios, Eirenaios Smyrnalainen, ; n. 125–200) oli Lugdunumin, nykyisen Lyonin, piispa Ranskassa. Iranaeus oli Vähän-Aasian teologian edustaja, mutta muutti Galliaan, missä oli Viennan ja Lugdunum piispa vuodesta 177 kuolemaansa saakka. Iranaeus tunnetaan gnostilaisuuden ja muiden harhaoppien vastaisesta taistelusta. Vuonna 180 hän kirjoitti teoksen Niin sanotun väärän gnoosiksen paljastaminen ja kumoaminen, jonka vaikutus oli valtava. Teosta käyttivät lähes kaikki myöhemmät harhaoppien vastustajat.
Robertsforsin kunta
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Panssarikoulu
Panssarikoulu (PSK, aik. PsK) on Hattulan Parolassa sijaitseva jalkaväen toimialakoulu, joka kouluttaa Suomen puolustusvoimien panssarijoukkojen upseereita, reserviupseereita ja muuta henkilökuntaa. Panssarikoulu perustettiin 2. huhtikuuta 1948. Valtakunnan suurimmasta aliupseerikoulusta on vuosien saatossa kehittynyt nykyaikainen mekanisoitujen ja panssarijoukkojen rauhan- ja sodanajan johtajia kouluttava jalkaväen toimialakoulu.
Robertsforsin kunta
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Panssarikoulu
Panssarikoulu sijaitsee Parolannummen varuskunnassa Panssariprikaatin yhteydessä, mutta kuuluu tammikuusta 2015 alkaen hallinnollisesti Maasotakoulun Koulutuskeskuksen alaisuuteen.
Robertsforsin kunta
Muita paikkakuntia
Bäck, Hertsånger, Rickleå, Sjulsmark, Ytterklinten, Åkullsjön, Överklinten
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Robertsforsin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Irenaeus
Irenaeus oli Polykarpoksen oppilas, joka puolestaan oli evankelista Johanneksen oppilas. Hänen kirjoituksensa olivat merkittäviä varhaisen kristillisen teologian kehityksessä. Irenaeus lasketaan yhdeksi kirkkoisistä. Irenaeusta pidetään pyhimyksenä sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Hänen muistopäivänsä on 28. kesäkuuta.
Robertsforsin kunta
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Robertsforsin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Irenaeus
Elämä
Irenaeus on todennäköisesti ollut kreikkalainen ja kotoisin Polykarpoksen kotikaupungista Smyrnasta. Hänet kasvatettiin kristityssä kodissa sen sijaan että hän olisi kääntynyt aikuisena, ja tämä saattaa selittää hänen tiukan oikeaoppisen ajatusmaailmansa. Irenaeus oli yksi ensimmäisistä kristityistä kirjoittajista, joka käytti käsitettä ”apostolinen suksessio” (apostolinen seuranto) puolustaessaan omaa asemaansa.
Panssarikoulu
Korkea- ja täydennyskoulutusosasto
Kadettikurssin jalkaväkilinjan panssariopintosuunnalla opiskelevat kadetit koulutetaan Panssarikoulun Korkeakouluosastolla mekanisoitujen ja panssarijoukkojen tuleviksi kouluttajiksi ja sodan ajan joukkojen päällystöksi. Panssariopintosuunta opiskelee Panssarikoulussa sekä perusopintojen että sotatieteiden kandidaattiopintojen aikana noin puoli vuotta (20–21 opintoviikkoa). Opintosuunnan vahvuus on perusopinnoissa noin 20 ja kandidaattivaiheessa noin 15 kadettia. Sotatieteiden maisterin opinnoissa noin 10 kadettia opiskelee panssariopintosuunnalla vain 5 opintoviikon ajan.
Eric Schauman
Perhetausta
Hänen vanhempansa olivat pormestari Berndt Gustaf Knut Björn Waldemar Schauman ja Bertha Hahl. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1919 Mia Louise Avellanin kanssa. Heidän erottuaan vuonna 1928 Schauman avioitui toisen kerran vuonna 1929 Ebba Margareta Ahrenbergin kanssa (Gaston Ahrenbergin tytär). Ebba kuoli vuonna 1956 ja Schauman avioitui vielä kolmannen kerran vuonna 1963 Anita Marianne Segercrantzin kanssa.
Panssarikoulu
Muu koulutus
Panssarikoululla järjestetään lukuisia lyhyempiä opetustilaisuuksia kantahenkilökunnalle. Kertausharjoituksiin kutsutaan niin reservissä olevia panssarijoukkojen johtajia kuin heidän miehistöään. Koulun reserviupseerikurssit harjoittelevat vuosittain reserviläisistä koottuja joukkoja vastaan.
Eric Schauman
Opinnot
Schauman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1913 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1913–1915. Taktiikan täydennyskurssin suojeluskuntain päällystökoulussa hän suoritti vuonna 1927 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuosina 1929–1930.
Jääkärikausi
thumb|200px|Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista. Schauman liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 17. maaliskuuta 1915 ja sijoitettiin 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 2. syyskuuta 1915 alkaen 27. Jääkäripataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Schauman saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja hänen tehtäväkseen tuli perustaa ja järjestää 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoona. Hän johti pataljoonansa sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Panssarikoulu
Muu organisaatio
Koulun koulutus- ja kokeilutoimintaa tukevat esikunta sekä erilaista kalustoa sisältävät panssarivaunuhalli ja panssarivaunukoulutushalli.
Eric Schauman
Maailmansotien välinen aika
Schauman siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä pataljoonan komentajaksi Suomen valkoiseen kaartiin. Valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 12. elokuuta 1918 alkaen 1. Divisioonan esikuntapäälliköksi ja 10. maaliskuuta 1920 alkaen Kaartin Jääkäripataljoonan komentajaksi sekä 15. helmikuuta 1925 alkaen Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin (Nylands södra skyddskärsdistrikt) päälliköksi. Armeijasta Schauman erosi 31. maaliskuuta 1936 ja siirtyi G. A. Serlachius oy:n ostopäälliköksi, mistä hän siirtyi 1. marraskuuta 1938 alkaen Suomen hihnatehtaat oy:n (myöh. Tammer Tehtaat Oy) toimitusjohtajaksi.
Talvi- ja jatkosota
Schauman osallistui talvisotaan Päämajan Komento-osaston päällikkönä, missä tehtävässä hän jatkoi myös jatkosodan aikana. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin Pohjois-Hämeen sotilasläänin komentajaksi, mutta palasi takaisin Päämajan Komento-osaston päälliköksi vielä ensimmäisenä sotavuonna. Tehtävästä hänet kotiutettiin vuonna 1942.
Sotien jälkeinen aika
Toisen maailmansodan jälkeen Schauman toimi Tammer Tehtaiden toimitusjohtajana vuoteen 1959 saakka, jolloin hän muutti Tampereelta Somerniemen Palikaisissa omistamalleen Österkullan tilalle. . Vuonna 1954 Schaumanin aloitteesta perustettiin Jääkäriliikkeen muistomerkiksi Somerniemen Palikaisten Österkullaan Paimionjoen vesireitin varrelle Jääkärilehdoksi nimetty puisto. Schauman on haudattu Somerniemen hautausmaalle.
Panssarikoulu
Perinteet
Koulun vuosipäivää juhlitaan 2.4.
Johtajia
Panssarikoulun johtajina ovat toimineet mm.
Irenaeus
Elämä
Iranaeus tunnetaan Lyonin toisena piispana, vaikkakaan ei ole todisteita siitä, että hän olisi koskaan hoitanut varsinaisia piispan tehtäviä. Hän muutti tuntemattomasta syystä Lyoniin, jossa hänestä tuli seurakunnan presbyteeri. Ensimmäinen piispa Pothinus kärsi marttyyrikuoleman noin vuonna 177 Marcus Aureliuksen toimeenpanemien vainojen aikana. Samaan aikaan Irenaeus oli vierailemassa Roomassa.
Irenaeus muistetaan itsekin marttyyrinä, mutta hänen kuolintavastaan ei ole tietoa. Hänet surmattiin todennäköisesti pian kolmannen vuosisadan alussa. Hänet haudattiin Pyhän Johanneksen kirkon alle Lyoniin. Kirkko nimettiin myöhemmin uudelleen Pyhän Irenaeuksen kirkoksi. Kalvinistiset hugenotit tuhosivat hänen hautansa ja jäänteensä vuonna 1562. Myös Leonardo da Vincin, Johannes Keplerin ja monen muun maalliset jäännökset tuhoutuivat tuon ajan uskonsodissa.
Teokset
Irenaeus kirjoitti lukuisia teoksia, niistä merkittävin säilynyt teos on viisiosainen Harhaoppeja vastaan (Adversus Haereses) eli Niin kutsutun gnosiksen tunnistamisesta ja kukistamisesta. Sen alkuperäisestä kreikankielisestä tekstistä on säilynyt ainoastaan katkelmia, mutta siitä on säilynyt kokonaisia latinankielisiä käännöksiä, jotka on tehty pian kreikankielisen version julkaisun jälkeen. Teoksen kirjoista IV ja V on säilynyt myös armeniankielisiä käännöksiä.
Harhaoppeja vastaan oli tarkoitettu vastustamaan erilaisia gnostilaisia ryhmiä. Teos oli parhaiten säilynyt kuvaus gnostilaisuudesta ennen Nag Hammadin kirjaston löytymistä vuonna 1945.
Toinen kokonaan säilynyt teos on Epideksis, jossa Irenaeus pyrkii osoittamaan muun muassa pitkien piispaluettelojen avulla, että apostolinen suksessio on kirkon perusta jo alkukirkon ajoista.
Teologia
Jumalan ykseyden painotus näkyy myös siinä, että Irenaeukselle koko pelastushistoria oli tiukasti yhtä. Hän muistutti, että Jumala loi maailman ja on valvonut sitä siitä lähtien. Kaikki tapahtunut on ollut osa hänen suunnitelmaansa. Suunnitelman olennaisena osana on kypsyminen: Ihmiskunta luotiin epäkypsäksi, ja Jumalan tarkoituksena oli, että hänen luotunsa kasvavat hänen mieleisikseen vasta pitkän ajan kuluessa. Näin Aadam ja Eeva luotiin ikään kuin lapsiksi. Syntiinlankeemus ei näin ollut kapinallinen teko, vaan lapsellinen temppu, jossa lapsi osoittaa haluaan kasvaa ennen aikojaan ja haluaa kaiken heti.
Näin kaikki sen jälkeen tapahtunut on ollut osa Jumalan suunnitelmaa sille, kuinka ihmiskunta voisi toipua syntiinlankeemuksesta ja kasvaa ”aikuisiksi”. Jumala suunnitteli maailman vaikeaksi paikaksi, jossa ihmiset joutuvat tekemään moraalisia valintoja – vain näin he voivat kasvaa. Irenaeus vertaa kuolemaa valaaseen, joka nielaisi Joonan. Ainoastaan valaan vatsassa Joona kykeni kääntymään Jumalan puoleen ja tekemään hänen tahtonsa. Samoin kuolema ja kärsimys vaikuttavat pahoilta, mutta ilman niitä emme olisi koskaan tulleet tuntemaan Jumalaa.
Pelastushistorian keskus on Jeesuksessa. Irenaeus uskoi, että Kristus olisi täytynyt lähettää joka tapauksessa, vaikka ihmiskunta ei olisikaan langennut. Lankeemus kuitenkin määritti Kristuksen roolin Vapahtajana. Hän näki Kristuksen uutena Aadamina, joka ”peruutti” järjestelmällisesti kaiken Aadamin tekemän. Siinä missä Aadam oli tottelematon puun hedelmää kohtaan, Kristus oli tottelevainen jopa kuolemalle puulla. Irenaeus vertasi myös Eevaa ja Mariaa, tehden vastakkainasettelun ensin mainitun uskottomuuden ja viimeksi mainitun uskollisuuden välille. Sen lisäksi että Kristus perui Aadamin väärät teot, Irenaeus ajatteli hänen myös pyhittäneen koko ihmiselämän jumaluudellaan kulkiessaan ihmisenä lapsuudesta vanhuuteen. Tämän vuoksi Irenaeus joutui väittämään, että Kristus kuoli itse asiassa melko vanhalla iällä.
Irenaeus katsoi näin ihmiskunnan pelastuksen tulevan siitä, että Jumala oli tullut lihaksi, ihmiseksi. Hän määritteli synnin palkaksi kuoleman ja viallisuuden. Jumala puolestaan on sekä kuolematon että viaton, ja pelkästään tullessaan ihmiseksi Kristus siirsi nuo ominaisuudet myös meihin. Irenaus katsoi Kristuksen sovitustyön siis tapahtuneen ennemminkin lihaksitulemisessa kuin ristiinnaulitsemisessa, vaikka ristiinnaulitseminen onkin oleellinen osa lihaksitulemista.
Terra Ultima
Terra Ultima: Matka Lapin historiaan on Maria Lähteen­mäen vuonna 2006 julkaisema kirja Lapin historiasta.
Worcester
Worcester [ˈwʊstə] on noin asukkaan katedraalikaupunki (city) ja hallintopiiri Worcestershiren kreivikunnassa läntisessä Keski-Englannissa, Severnjoen varrella. Se on Worcestershiren hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki. Worcesterin tuomiokirkolla on ollut keskeinen rooli kaupungin historiassa, ja sinne on haudattu muun muassa Juhana Maaton ja Walesin prinssi Arthur.
Kirjallisten lähteiden perusteella tiedetään, että Worcesterissa oli asutusta jo ennen vuotta 680, ja cester sen nimessä viittaa roomalaiseen alkuperään. Vuonna 1086 paikalla oli linna, tuomiokirkko ja pieni kylä, joita ympäröi muuri ja syvä vallihauta. Severnjoessa oli kaupungin kohdalla kahlaamo vuoteen 1313 saakka, jolloin joen yli rakennettiin ensimmäinen silta.
Keskiajalla Worcesterista tuli tärkeä villakaupunki, ja siellä on valmistettu hanskoja yhtäjaksoisesti 1200-luvulta saakka. Kaupunki muistetaan myös Worcesterin taistelusta 1651, jossa Kaarle II yritti ottaa vallan takaisin Cromwellin joukoilta, mutta epäonnistui ja joutui pakenemaan Ranskaan.
Britannian vanhin sanomalehti Berrow’s Worcester Journal alkoi ilmestyä kaupungissa vuonna 1690. Vuonna 1751 John Wall perusti Worcesterin ensimmäisen posliinitehtaan, josta sai alkunsa kaupungin maineikas posliiniteollisuus. Worcester tunnetaan myös nimeään kantavasta worcesterkastikkeesta, käyttämällä monimutkaisesti valmistetusta maustekastikkeesta, jonka Lea & Perrins toivat markkinoille 1838.
Vuonna 2000 kaupunki solmi Lahden kanssa yhteistyösopimuksen.
thumb|left|[[Worcesterin tuomiokirkko|Worcesterin tuomiokirkon kuori.]]
Kaapo (animaatiosarja)
Kaapo on kanadalaista alkuperää oleva ja osittain eteläafrikkalaisyhteistyössä tehty animaatiosarja, joka perustuu Christine L’Heureux’n kirjoittamiin ja Hélène Desputeaux’n kuvittamiin kirjoihin. Kirjoja on tehty vuodesta 1987 lähtien. Sarjalle myös tehtiin reboot vuonna 2022.
Ranskaksi Caillou tarkoittaa kiveä tai kaljua päätä, joista jälkimmäinen on ollut todennäköisimmin kirjailijan tarkoitus. Kaapon virallisella kotisivulla yleinen kysymys koskeekin Kaapon kaljuutta, joka on selitetty siten, että alkuperäisteoksissa Kaapo on paljon televisiosarjaa nuorempi, eikä hänelle ole vielä ehtinyt kasvaa hiuksia.
Wernen suomalaiset dubbaukset
Kaaposta on kaksi suomenkielistä dubbausta.
Suomalaiset DVD-julkaisut
Vuonna 2016 Future Film julkaisi yhdeksän Kaapo DVD:tä:
Nivelruston korjaushoito
Vaikka eri nivelrustovaurion hoitomenetelmät poikkeavat teknologioiltaan ja kirurgisilta tekniikoiltaan, niillä kaikilla on yhteisenä päämääränä korjata nivelrusto. Varhaisimmista nivelen puhdistus- ja porausmenetelmistä on edetty rustoluusiirre- ja rustosolusiirremenetelmiin ja edelleen mesenkymaalisten kantasolujen käyttömenetelmiin.
Varhaiset menetelmät
Kun nivelrustonkorjausmenetelmät eivät olleet vielä kovinkaan kehittyneitä, vaurioitunut nivel vain puhdistettiin irtokappaleista ja revenneet rustokielekkeet poistettiin. Menetelmä antoi vain lyhytaikaista apua, eikä se katkaissut nivelrikkokehitystä. Ennen tekonivelleikkausten yleistymistä käytettiin rustovauriokohdan verestämiseen poraustekniikkaa. Siinä poistettiin rustonalaisluun pintaosa ja porattiin noin 6 millimetrin reikiä vaurioalueelle. Verestyneelle alueelle kasvava säierustoinen kudos ei kestä suurta kuormitusta, joten hoidon tulokset olivat huonoja.
Luu- ja rustokalvon siirto
Luukalvon ja kylkiruston pinnalta saatavalla rustokalvolla on kyky tuottaa rustoa, koska kyseisten kalvojen kasvukerroksessa olevilla kantasoluilla on kyky muuttua rustosolun kaltaisiksi soluiksi tietyissä olosuhteissa. Tässä menetelmässä tuhoutunut rusto poistetaan luuta myöten ja sitten ommellaan kalvosiirre peittämään vaurioalue. Muodostuvalla uudisrustolla on havaittu luutumisen ja rappeutumisen riski. Menetelmää ei suositella nykyisin kantavien nivelpintojen rustovaurioiden hoitoon.
Ruston alaisluun rei’itys eli mikromurtumamenetelmä
Tässä menetelmässä tehdään tähystyksessä pitkävartisella naskalilla rustopuutosalueelle luupinnan läpäiseviä 2 millimetriä halkaisijaltaan olevia reikiä 3–4 millimetrin välein. Irralliset rustokielekkeet ja tuhoutunut rustokudos poistetaan ja rustonalaisluun pinta verestetään. Reikien kautta rustokudokseen pääsee luuytimen mesenkymaalisia soluja ja kasvutekijöitä. Tehdyistä rei’istä vaurioalueelle kertyvän veren hyytyessä alkaa arpikudoksen muodostus. Syntyvä korjauskudos on säierustoista, joka on epävarma laajoille kuormittuneille pinnoille, mutta se kuitenkin estää rustovaurion laajentumisen. Mikromurtumamenetelmää suositellaan vain alle 1 senttimetrin halkaisijaltaan oleville rustovaurioille. Kun hoitoon yhdistetään oikea liikeharjoittelu, tutkimusten mukaan jopa 80 % potilaista voi hyötyä mikromurtumamenetelmästä.
Rustoluusiirre
Rustoluusiirremenetelmässä voidaan käyttää joko luovuttajalta saatua tai potilaan omaa tervettä rustoluusiirrettä. Siirteen pitää olla tuore, sillä rustosolut eivät säily elävinä pakastetussa rustossa. Ongelmien vuoksi alkuperäinen menetelmä ei yleistynyt, mutta 1990-luvulla kehitetyillä nk. mosaiikki- ja sylinteriplastioilla on korjattu niin polven, nilkan kuin lonkankin pieniä rustovaurioita. Mosaiikki- ja sylinteriplastiassa rustoluusiirre otetaan potilaan omasta ehjästä kuormaa kantamattomasta nivelen osasta ja siirretään täyttämään vaurioitunut kohta lähes täysin. Loput vaurioalueesta korjautuu säierustolla. Rustoluusylinterit ovat yleensä halkaisijaltaan 3–10 mm ja korkeudeltaan 15–25 mm.
Rustosolusiirre
1990-luvulla esiteltiin rustosolusiirremenetelmä, jossa käytetään potilaasta eristettyjä rustosoluja vaurion korjaamiseksi. Aluksi tehdään tähystysleikkaus, jossa arvioidaan vaurion laajuus, ruston kunto ja otetaan vähän kuormittuvalta nivelpinnalta rustonäyte rustosolujen viljelyä varten. Rustosoluja viljellään soluviljelylaboratoriossa, jolloin niiden määrä lisääntyy 20–50-kertaisesti. Seuraavaksi tehdään avoleikkaus, jossa ensin vaurioitunut ruston osa poistetaan ja vaurioalue peitetään sääriluun etupinnalta otetulla luukalvolla, joka ommellaan paikoilleen. Kasvatetut rustosolut ruiskutetaan luukalvon alle muodostuneeseen taskuun. Kalvon tiiviys varmistetaan lopuksi ompeleilla ja kudosliimalla. Vasta 6–8 kuukauden kuluttua leikkauksesta muodostunut uusi rustokudos alkaa olla jähmeää ja 9–12 kuukauden kuluttua uudella rustolla on tyypilliset ruston biomekaaniset ominaisuudet.
Kudosteknologian mahdollisuudet ruston hoidossa
Käyttämällä synteettisistä tai luonnollisista biomateriaaleista valmistettuja kehikkoja rustosolujen kasvattamiseen ja niiden paikalleen asettamiseen rustovauriokohtaan voidaan luukalvon käyttö välttää. Luonnollisista materiaaleista kollageeni ja hyaluronaani ovat suosituimmat muun muassa siksi, koska ne kuuluvat normaalisti rustokudokseen. Synteettisistä materiaaleista kehikkojen valmistukseen on käytetty muun muassa polylaktidia ja polyglykolidia. Kudosten korjaamiseen tarkoitettujen kehikkojen tulee olla bioyhteensopivia, rakenteellisesti ja mekaanisesti vakaita ja niiden on tuettava käytettävien korjaussolujen leviämistä, kiinnittymistä, erilaistumista ja kypsymistä. Lisäksi kehikon hajoamisnopeus elimistössä tulee ottaa huomioon. Kehikoista voidaan tehdä myös kolmiulotteisia ruston korjausmatrikseja. Nanoteknologia mahdollistaa ruston normaalin huokoisuuden omaavien kehikkojen kehittelyn, jolloin korjauskudoksesta saadaan läheisesti normaalin hyaliinimatriksin kaltaista. Tavallisten rustosolujen siirtämisen lisäksi on pyritty kehittämään ruston kantasoluhoitoja, jossa käytetään mesenkymaalisia kantasoluja. Kondrogeenisten solujen lisääntymiseen ja erilaistumiseen vaikuttavia kasvutekijöitä, kuten transformoivia kasvutekijöitä, fibroblastien kasvutekijöitä ja luun morfogeneettisia proteiineja, on kokeiltu parantamaan rustosolusiirrehoitoja. In vitro tulokset ovat olleet lupaavia mm. mesenkymaalisten kantasolujen erilaistamisessa rustosoluiksi, mutta kasvutekijöiden lyhyt puoliintumisaika elimistössä on aiheuttanut kehnoja kliinisiä tuloksia.
Aiheesta muualla
Arthrose
Hans Morgenthau
Hans Joachim Morgenthau (17. helmikuuta 1904 Coburg, Saksa – 19. heinäkuuta 1980 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen kansainvälisten suhteiden teorian uranuurtaja, juristi ja valtiotieteilijä.
Morgenthau syntyi juutalaiseen sukuun. Hän opiskeli Berliinin, Frankfurtin ja Münchenin yliopistossa. Hän opetti oikeustiedettä ja työskenteli asianajajana Frankfurtissa ennen pakoaan Yhdysvaltoihin vuonna 1937 oltuaan sitä ennen kansallissosialistien valtaannousun jälkeen joitakin vuosia Sveitsissä ja Espanjassa. Hänen kokemuksensa kansallissosialismista tuntuvat vaikuttaneen hänen myöhempään työhönsä kansainvälisten suhteiden parissa, sillä hän puolusti kiihkeästi tieteellisempää suhtautumista politiikkaan, kun taas kansallissosialistinen puolue kyllästi valtiotieteiden tutkimuksen nationalismilla.
Morgenthau työskenteli myöhemmin Chicagon yliopiston professorina. E. H. Carrin ohella hän kuuluu merkittävimpiin kirjoittajiin 1900-luvulla vaikuttaneen realistisen koulukunnan piirissä. Tämän ajattelun koulukunnan mukaan suvereenit kansallisvaltiot ovat kansainvälisten suhteiden päätekijöitä, ja alan keskeinen aihe on valta.
Morgenthau määrittelee teoksessaan Politics Among Nations (1948) kansainvälisten suhteiden teorian siten kuin se kuvasi toisen maailmansodan jälkeistä paradigman muutosta yhdysvaltalaisessa suhtautumisessa diplomatiaan. Hänen teoksensa korostaa valtioiden valtaetukysymyksiä valtioiden välisten suhteiden vaikuttimena. Toista maailmansotaa edeltävää aikaa taas luonnehti idealismi, joka keskittyi arvoihin.
Jaakko Blomberg
Jaakko Pekka Blomberg (s. 26. huhtikuuta 1942 Helsinki) on suomalainen diplomaatti.
1960-luvulla Blomberg oli aktiivinen Helsingin ylioppilasmaailmassa. Hän työskenteli kesätoimittajana Suomen sosialidemokraatissa 1965, toimitussihteerinä Tilanne-aikakauslehdessä 1966, päätoimittajana Ulkopolitiikka-aikakauslehdessä 1967–1968 ja Suomen filosofisen yhdistyksen Ajatus-vuosikirjan toimittajana 1969–1973.
Blombergin ensimmäinen varsinainen työpaikka oli Suomen ylioppilaskuntien liitossa, jossa hän toimi kulttuurisihteerinä 1967–1968. Yhdysvalloista palattuaan hän toimi käytännöllisen filosofian assistenttina Helsingin yliopistossa 1969–1972 ja sen jälkeen Suomen Akatemian tutkimusassistenttina 1972–1973. Toimittuaan muutaman vuoden muun muassa korkeakouluneuvoston jäsenenä hänet nimitettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (opintotoimiston) toimistopäälliköksi vuonna 1973.
Ura opetusministeriössä jäi lyhyeksi, kun Blomberg siirtyi vuonna 1974 ulkoasiainministeriöön, missä hän työskenteli vuoteen 2005 eläkkeelle siirtymiseensä saakka. Hän työskenteli toimistopäällikkönä ministeriön poliittisella osastolla 1974–1976, neuvottelevana virkamiehenä aseidenriisunta-asioissa 1977, Suomen YK-edustuston pysyvän edustajan sijaisena New Yorkissa 1978–1982 ja ministeriön poliittisen osaston apulaisosastopäällikkönä 1982–85. Suurlähettiläänä Blomberg oli Kanadassa 1985–1988, minkä jälkeen hän oli ministeriön poliittisen osaston osastopäällikkö 1988–1992 ja poliittinen alivaltiosihteeri 1992–2001. Uransa päätteeksi hän toimi suurlähettiläänä Virossa 2001–2005.
Eläkkeelle siirtymisen jälkeen Blomberg toimi Euroopan komission jäsenen Olli Rehnin erityisneuvonantajana Kyproksen kysymyksessä 2005–2007 ja sen jälkeen Suomen ja Viron pääministerien asettamana, Suomen ja Viron yhteistyön kehittämistä selvittävänä selvitysmiehenä (yhdessä Gunnar Okkin kanssa) 2007–2008.
Länsi-Bengali
Länsi-Bengali on osavaltio Intian itäosassa. Se muodostaa viereisen Bangladeshin kanssa Bengalin etnisesti ja kielellisesti yhtenäisen alueen. Länsi-Bengalin koillispuolella sijaitsevat Assamin ja Sikkimin osavaltiot sekä Bhutan, ja lounaispuolella Orissan osavaltio. Lännessä osavaltio rajautuu Jharkhandin ja Biharin osavaltioihin ja luoteessa Nepaliin.
Intian itsenäistyttyä vuonna 1947 Länsi-Bengalin politiikkaa ja taloutta hallitsivat vuosikymmenien ajan marxismi, naxaliittiliikkeet ja ammattiyhdistykset. 1990-luvun loppupuolella taloudellinen uudistuminen johti osavaltion talouden ja teollisuuden nopeaan kasvuun. Länsi-Bengali on maataloudesta riippuvainen osavaltio, joka käsittää vain 2,7 prosenttia Intian pinta-alasta mutta jossa asuu yli 7,8 prosenttia Intian väestöstä. Osavaltio onkin Intian tiheimmin asuttu. Länsi-Bengalia hallitsi pitkään Intian marxilaisen kommunistisen puolueen johtama vasemmistorintama, joka oli maailman pitkäaikaisin demokraattisesti valittu kommunistinen hallitus. Vuonna 2011 kommunistit hävisivät osavaltiovaalit, joiden seurauksena he menettivät Länsi-Bengalin All India Trinamool Congress -puolueelle. Useat merkittävät runoilijat, kirjailijat ja taiteilijat ovat kotoisin Länsi-Bengalista.
Historia
Jäänteet sivilisaatiosta laajemmalla Bengalin alueella ovat yli 4 000 vuotta vanhat. Tällöin aluetta asuttivat dravidalaiset, tiibetiläis-burmalaiset ja austroaasialaiset kansat. Sanan Bangla tai Bengali tarkkaa alkuperää ei tiedetä, mutta sen uskotaan tulleen drvidakieltä puhuneelta Bang-heimolta, joka asettui alueelle noin vuonna 1 000 ennen ajanlaskun alkua. Indo-arjalaisten saapumisen jälkeen 600-luvulla eaa. muodostui Bengalin ja Biharin alueet käsittänyt Magadhan kuningaskunta. Se oli yksi neljästä tärkeimmästä Buddhan elämän aikaisesta intialaisesta kuningaskunnasta, ja yksi kuudestatoista Mahajanapadasta. Chandragupta Mauryan perustaman Maurya-dynastian aikana Magadha-valtakunta käsitti lähes koko Etelä-Aasian – Ashokan valtakaudella kolmannella vuosisadalla eaa. siihen kuului osia Persiasta ja Afganistanista. Yksi varhaisimmista ulkopuolisista viittauksista Bengaliin on kreikkalaisten noin vuonna 100 eaa. mainitsema Gangaridai-niminen maa. Sanan on arveltu tulleen nimestä Gangahrd (Maa, jonka sydämessä on Ganges), joka viittasi Bengalin osaan.
200–500-luvuilla Magadhan kuningaskunta toimi Gupta-valtakunnan keskuksena. Ensimmäinen muistiin merkitty itsenäinen Bengalin kuningas oli Shashanka, jonka hallituskausi oli 600-luvun alussa. Sekasortoisen kauden jälkeen buddhalainen Pala-dynastia hallitsi aluetta yli neljänsadan vuoden ajan. Tätä seurasi lyhytaikaisempi hindulaisen Sena-dynastian valtakausi. Islam saapui Bengaliin sufilaisten lähetyssaarnaajien mukana 1100-luvulla. Seuranneet muslimivalloitukset auttoivat uskonnon levittäytymistä koko alueelle. Bakhtiyar Khalji, turkkilainen kenraali, voitti Sena-dynastian Lakshman Senin ja valloitti suuria alueita Bengalista. Seuraavan muutaman sadan vuoden ajan aluetta hallitsivatkin sulttaanien ja feodaaliharrojen dynastiat Delhin sultanaatin alaisuudessa. 1500-luvulla Mughal-kenraali Islam Khan valloitti Bengalin. Mughal-valtakunnan hovin nimittämien kuvernöörien hallinto antoi kuitenkin nyt tietä Murshidabadin kaupungin Nawabien puoli-itsenäiselle hallinnolle. Nawabit kunnioittivat nimellisesti Delhin Mughalien valta-asemaa.
Bengalilla oli merkittävä rooli Intian itsenäisyysliikkeessä, jossa keskeistä osaa näyttelivät vallankumoukselliset ryhmät kuten Anushilan Samiti ja Jugantar. Aseistautuneet hyökkäykset Bengalista brittiläistä Rajta kohtaan saavuttivat huippunsa, kun Subhas Chandra Bose johti Intian kansallisarmeijan brittejä vastaan. Vuonna 1947 Bengali jaettiin uskonnollisten rajojen mukaan: läntinen osa jäi Intialle ja itäinen osa liittyi Pakistaniin Itä-Bengalin provinssina (joka nimettiin myöhemmin Itä-Pakistaniksi ja josta syntyi Bangladesh vuonna 1971). 2. lokakuuta 1955 entinen ranskalainen Chandannagarin enklaavi, joka oli siirtynyt Intian hallintaan vuoden 1950 jälkeen, liitettiin Länsi-Bengaliin. Myöhemmin osavaltioon liitettiin myös osia Biharista.
1960- ja 1970-luvuilla vakava sähköpula, lakot ja väkivaltainen marxistinen naxaliittiliike vahingoittivat osavaltion infrastruktuuria, mikä johti taloudelliseen taantumiseen. Bangladeshin itsenäisyyssota vuonna 1971 johti miljoonien pakolaisten saapumiseen Länsi-Bengaliin, mikä myös rasitti osavaltion infrastruktuuria. Länsi-Bengalin politiikassa tapahtui merkittävä käänne, kun vasemmistorintama voitti vuoden 1977 vaaleissa Intian kongressipuolueen. Vasemmistorintama hallitsi osavaltiota Intian kommunistisen (marxistisen) puolueen johtamana kolme vuosikymmentä. Vuoden 2011 vaaleissa kommunistit kokivat tappion, jolloin heidän valtakautensa Länsi-Bengalissa päättyi.
Osavaltion talous alkoi kohentua Intian keskushallituksen aloittamien talousuudistusten jälkeen 1990-luvun puolivälissä. Vuonna 2006 aseistautuneet maolaiset aktivistit ovat tehneet terrori-iskuja osavaltion joissakin osissa.
Maantiede ja ilmasto
right|thumb|250px|[[Luettelo Intian valtateistä|Valtatie 31A noudattelee Tistā-joen rantoja Kalimpongin lähellä Darjeelingin alueella.]] Länsi-Bengali sijaitsee Intian itäisellä "pullonkaulalla". Osavaltio ulottuu Himalajalta pohjoisessa Bengalinlahdelle etelässä. Länsi-Bengalin kokonaispinta-ala on 88,752 neliökilometriä. Darjeelingin kukkula-alue osavaltion pohjoisimmassa osassa kuuluu itäiseen Himalajaan. Tällä alueella sijaitsee Sandakfu, joka on 3 636 metrin korkuisena osavaltion korkein vuorenhuippu. Kapea Terain alue erottaa tämän osan tasankoalueista, jotka vuorostaan muuttuvat etelämpänä Gangesin suistoksi. Osavaltion eteläisimmässä osassa on pieni rannikkoalue, kun taas Sundarbansin valtavat mangrovemetsät muodostavat merkittävän luontokohteen Gangesin suistossa.
Ganges on Länsi-Bengalin tärkein joki. Joen toinen haara virtaa Bangladeshiin Padma-jokena (bengaliksi পদ্মা, Pôdda), toinen vuorostaan virtaa Länsi-Bengalissa Bhagirathi- ja Hooghly-jokina. Tistā, Torsa, Jaldhaka ja Mahananda virtaavat pohjoisen kukkula-alueilla. Läntisen tasangon jokiin kuuluvat Damodar, Ajay ja Kangsabati. Gangesin suistossa Sundarbansin alueella on lukematon määrä jokia ja puroja. Gangesin saastuminen siihen heitetystä jätteestä on merkittävä ongelma Länsi-Bengalissa. Ainakin yhdeksän osavaltion piirikuntaa kärsii pohjaveden korkeista arsenikkipitoisuuksista – arviolta 9,5 miljoonaa ihmistä on vaarassa juoda vettä, jonka arsenikkipitoisuus ylittää Maailman terveysjärjestön suositteleman 10 µg/litra.
Länsi-Bengalin ilmasto vaihtelee eteläosien trooppisesta savannista pohjoisen kosteaan, subtrooppiseen ilmastoon. Päävuodenajat ovat kesä, sadekausi, lyhyt syksy ja talvi. Vaikka suistoalueiden kesä tunnetaankin erityisen kosteana, osavaltion länsiosan ylämailla on samantapainen kuiva kesä kuin muuallakin Intiassa; korkeimmat päivälämpötilat ovat 38–45 °C:n välillä. Öisin viileä etelätuuli tuo kosteutta Bengalinlahdelta. Alkukesästä on usein lyhyitä ukkospuuskia, jotka tunnetaan nimellä Kalbaisakhi. Monsuunit tuovat sadetta koko osavaltioon kesäkuusta syyskuuhun. Talvi (joulukuusta tammikuuhun) on tasankoalueilla leuto, keskimääräisen alhaisimman lämpötilan ollessa 15 °C. Talvella kosteutta vähentää kylmä ja kuiva pohjoistuuli. Darjeelingin kukkula-alueilla talvi on ankarampi, ja joillakin alueilla saattaa sataa ajoittain lunta.
Kasvillisuus ja eläimistö
Sundarbans tunnetaan bengalintiikereiden suojeluhankkeesta. Yhteensä Länsi-Bengalin alueella on viisi kansallispuistoa – Sundarbanin kansallispuisto, Buxan tiikerinsuojelualue, Gorumaran kansallispuisto, Neoran laakson kansallispuisto ja Singalilan kansallispuisto. Osavaltion eläimistöön kuuluvat intiansarvikuono, intiannorsu, peura, leopardi, gauri ja krokotiilit. Länsi-Bengalissa on myös rikas linnusto; muuttolinnut saapuvat osavaltion alueelle talvella. Korkealla kasvavissa metsissä, kuten Singalilan kansallispuistossa asuu muntjakkeja, kultapandoja, intiangaselleja, härkägemssejä, muurahaiskäpyjä, käpinkäisiä ja teräsfasaaneja. Bengalintiikerin lisäksi Sundarbansin alueella elää useita muita vaarantuneita lajeja, kuten gangesindelfiini. Mangrovemetsät toimivat myös luonnollisena "kalankasvattamona", ja tukevat Bengalinlahden alueen rannikoiden kalakantoja.
Hallinto ja politiikka
Länsi-Bengalia hallitaan parlamentaarisen, edustuksellisen demokratian kautta, kuten muitakin Intian osavaltioita. Asukkailla on yleinen äänioikeus. Hallinnossa on kolme haaraa – lainsäädäntövaltaa käyttää osavaltion lakiasäätävä kokous, joka koostuu vaaleilla valituista jäsenistä sekä erityisviranhaltijoista kuten puhemiehestä ja varapuhemiehestä, jotka kokouksen jäsenet valitsevat. Tuomiovaltaa pitää hallussaan Kalkutan korkein oikeus sekä järjestelmä alempia oikeusistuimia. Toimeenpanovaltaa käyttää ministerineuvosto, jota johtaa pääministeri, vaikka hallituksen nimellinen päämies onkin Länsi-Bengalin kuvernööri. Kuvernöörin nimittää Intian presidentti, ja kuvernööri vuorostaan nimittää pääministeriksi lakiasäätävässä kokouksessa enemmistön saaneen puolueen tai koalition johtajan. Hän nimittää myös ministerineuvoston jäsenet päämisterin ehdotuksen mukaan. Ministerineuvoston täytyy nauttia lakiasäätävän kokouksen luottamusta. Kokous on yksikamarinen ja sillä on 295 jäsentä, joihin kuuluu yksi edustaja anglointialaisesta yhteisöstä. Edustajat valitaan kokoukseen viiden vuoden välein, ellei kokousta hajoteta ennen vaalikauden loppua. Keskushallitusta tukee paikallishallintojärjestelmä, panchayat, jota varten pidetään säännöllisesti paikallisvaaleja. Länsi-Bengalista valitaan 42 edustajaa Intian parlamentin Lok Sabhaan (alahuoneeseen) ja 16 edustajaa Rajya Sabhaan (ylähuoneeseen).
Tärkeimmät poliittiset ryhmittymät Länsi-Bengalissa ovat Intian kommunistisen puolueen (marxilainen) johtama liittoutuma Left Front, All India Trinamool Congress, Intian kongressipuolue ja muut merkittävät puolueet. Länsi-Bengalin vuoden 2006 vaalien jälkeen valtaan nousi CPI(M):n Buddhadeb Bhattacharjeen johtama vasemmistorintama, jonka valta päättyi vuonna 2011 All India Trinamool Congress -puolueen voitettua vaalit. Left Front hallitsi osavaltiota 30 vuotta, mikä teki siitä maailman pitkäaikaisimman demokraattisesti valitun kommunistisen hallituksen.
Osat
vasen|pienoiskuva|250px|Länsi-Bengalin piirikunnat
Länsi-Bengalissa on yhteensä 23 piirikuntaa – Alipurduar, Bankura, Birbhum, Cooch Behar, Darjeeling, Itä-Midnapore, Hooghly, Howrah, Jalpaiguri, Jhargram, Kalimpong, Kalkutta, Malda, Murshidabad, Nadia, North 24 Parganas, Paschim Bardhaman, Pohjois-Dinajpur, Purba Bardhaman, Purulia, South 24 Parganas, Dakshin Dinajpur ja Länsi-Midnapore.
Jokaista piirikuntaa hallinnoi district collector, jonka nimittää joko Indian Administrative Service tai West Bengal Civil Service. Piirikunnat jaetaan pienempiin osiin, joita hallinnoi alempi viranomainen,, ja tämän jälkeen vielä ”kortteleihin”. Nämä koostuvat panchayateista (kyläneuvostoista) ja kunnista.
Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Kalkutta – Intian kolmanneksi suurin kaupunkialue ja neljänneksi suurin kaupunki. Siliguri on taloudellisesti merkittävä kaupunki, joka sijaitsee strategisella paikalla kapealla Siligurin käytävällä Bangladeshin ja Nepalin välissä. Asansol, Durgapur ja Raniganj ovat kaupunkeja osavaltion läntisellä teollisuusvyöhykkeellä. Muita tärkeitä asutuskeskuksia ovat Howrah, Haldia, Kharagpur, Burdwan, Darjeeling, Midnapore, Tamluk, Malda sekä Cooch Behar.
Talous
Maatalous on Länsi-Bengalin tärkein elinkeino, ja riisi osavaltion tärkein viljelyskasvi. Muita tärkeitä viljelyskasveja ovat maissi, palkokasvit, vehnä, ohra, perunat ja erilaiset vihannekset. Juutti on alueen merkittävin myyntiin viljeltävä tuote. Myös teetä tuotetaan kaupallisesti; Länsi-Bengali tunnetaan laajalti muun muassa Darjeeling-teestä. Maailman toiseksi suurimman teetalon, esimerkiksi Tetley-teebrandiä tuottavan Tata Global Beverages -yhtiön kotipaikka on Kalkutassa. Osavaltiossa kasvatetaan lisäksi tupakkaa ja sokeriruokoa. Palvelusektori tuottaa kuitenkin suurimman osan osavaltion bruttokansantuotteesta: 51 prosenttia verrattuna maatalouden 27 prosenttiin ja teollisuuden 22 prosenttiin. Länsi-Bengalin teollisuus on keskittynyt Kalkutan alueelle ja mineraalirikkaille läntisille ylängöille. Osavaltiossa on yhteensä yli 10 000 rekisteröitynyttä tehdasta. Merkittäviä Länsi-Bengalissa valmistettavia tuotteita ovat elektroniikka, sähkölaitteet, kaapelit, teräs, nahka, tekstiilit, korut, fregatit, autot ja rautatievaunut.
Suuri osa Länsi-Bengalista on taloudellisesti kehittymätöntä aluetta, erityisesti kuusi pohjoista piirikuntaa (Cooch Behar, Darjeeling, Jalpaiguri, Malda, Pohjois-Dinajpur ja Etelä-Dinajpur), kolme läntistä piirikuntaa (Purulia, Bankura ja Birbhum) sekä Sundarbansin alue. Länsi-Bengali oli vielä pitkään Intian itsenäistymisen jälkeen riippuvainen keskushallituksesta saadakseen tarpeeksi ruokaa asukkailleen: ruoantuotannon kasvu oli vaivalloista eikä osavaltiossa tapahtunut vihreää vallankumousta. 1980-luvulta lähtien tuotantomäärät ovat kuitenkin lisääntyneet huomattavasti ja osavaltio tuottaa nyt viljaa yli oman tarpeensa. Osavaltion osuus koko Intian teollisuustuotannosta oli 9,8 prosenttia vuosina 1980–81, ja osuus laski 5 prosenttiin kauteen 1997–98 mennessä. Palvelusektori on kuitenkin kasvanut kansallista keskiarvoa nopeammin.
Länsi-Bengalilla on Intian kolmanneksi suurin talous (2003–2004), ja sen nettokansantuote on yhteensä 21,5 miljardia dollaria. Vuosina 2001–2002 osavaltion kansantuote kasvoi 7,8 prosenttia, enemmän kuin Intiassa keskimäärin, ja Länsi-Bengalin talous kasvaakin nyt Intian kolmanneksi nopeimmin. Osavaltio on rohkaissut ulkomaisia sijoittajia, jotka investoivat pääasiassa ohjelmisto- ja elektroniikka-aloille; Kalkutasta onkin tulossa tärkeä IT-teollisuuden keskus. Nopea teollistuminen on kuitenkin johtanut keskusteluun teollisuuden tarvitseman maan hankinnasta maatalousvaltaisessa osavaltiossa. NASSCOM–Gartner on sijoittanut Länsi-Bengalin energiainfrastruktuurin Intian parhaaksi.
Liikenne
Länsi-Bengalissa on yhteensä yli 92 023 kilometriä teitä: kansallisia valtateitä on 2 377 kilometriä ja osavaltion valtateitä 2 393 kilometriä. Rautateitä Länsi-Bengalissa on 3 825 kilometriä. Kalkutassa sijaitsee Intian rautateiden kahden osaston päämajat: Eastern Railwayn ja South Eastern Railwayn. Northeast Frontier Railway palvelee osavaltion koillisosaa. Kalkutan metro on Intian ensimmäinen maanalainen, ja Darjeeling Himalayan Railway Unescon maailmanperintökohde.
Osavaltion ainoa kansainvälinen lentokenttä on Netaji Subhas Chandra Bosen kansainvälinen lentoasema Dum Dumissa Kalkutassa. Bagdogran lentoasema Siligurin lähellä on toinen merkittävä lentokenttä Länsi-Bengalissa. Kalkutta toimii Itä-Intian tärkeänä jokisatamana. Kaupungista on matkustajayhteys Port Blairiin Andamaaneilla ja Nikobaareilla ja rahtilaivareittejä eri satamiin Intiassa ja ulkomailla Shipping Corporation of Indian operoimana. Osavaltion eteläosissa lautat ovat pääasiallinen liikkumismuoto, erityisesti Sundarbansin alueella. Kalkutta on Intian ainoa kaupunki, jossa liikennöi raitiovaunuja. Raitioliikennettä hoitaa Calcutta Tramways Company.
Linja-autoliikennettä Länsi-Bengalissa hoitavat useat valtion omistamat yhtiöt, kuten Calcutta State Transport Corporation, North Bengal State Transport Corporation, South Bengal State Transport Corporation ja West Bengal Surface Transport Corporation. Osavaltiossa on myös yksityisiä bussiliikennettä harjoittavia yrityksiä. Rautatieliikenne on kokonaisuudessaan valtion hallinnassa. Vuokrattavia kulkuvälineitä ovat taksit ja autorikšat, joilla on kaupungeissa usein ennalta määrättyjä reittejä. Suurimmassa osassa osavaltiota myös velotakseja ja Kalkutassa käsin vedettäviä rikšoja käytetään lyhyillä matkoilla.
Väestö
thumb|250px|Baul-laulajia [[Holi-juhlassa Shantiniketônin kaupungissa.]] Suuri enemmistö Länsi-Bengalin 80 221 171 asukkaasta on bengaleja. Biharivähemmistö on levittäytynyt osavaltion eri osiin ja šerpojen sekä tiibetiläisten yhteisöjä elää Sikkimiin rajautuvilla alueilla. Länsi-Bengalissa asuu myös alkuperäisväestö adivaseja (muun muassa santaleja ja koleja) pääasiassa osavaltion läntisissä piirikunnissa.
Osavaltion virallinen kieli on bengali. Myös hindiä ja englantia käytetään yleisesti. Nepalia puhuvat pääasiassa gurkhat Darjeelingin piirikunnassa. Tärkein uskonto on hindulaisuus, jota harjoittaa 72,5 prosenttia väestöstä. Muslimit muodostavat 25,2 prosenttia länsibengalilaisista; muiden uskonnon harjoittajia on suhteellisen vähän.
Länsi-Bengalin väestötiheys on 904 henkeä neliökilometrillä, mikä tekee osavaltiosta Intian tiheimmin asutun. Osavaltiossa asuu yhteensä 7,81 prosenttia Intian väestöstä. Länsi-Bengalin vuosien 1991–2001 väestönkasvu, 17,84 prosenttia, on hieman matalampi kuin kansallinen keskiarvo 21,34 prosenttia. Sukupuolijakauma on 934 naista 1000 miestä kohden.
Lukutaitoprosentti Länsi-Bengalissa on 69,22. Elinajanodote on 63,4 vuotta, marginaalisesti korkeampi kuin kansallinen 61,7 vuoden keskiarvo. Noin 72 prosenttia väestöstä asuu maaseudulla. Köyhyysrajan alapuolella elävän väestön osuus taas oli vuosina 1999–2000 31,85 prosenttia. Määritellyt kastit ja heimot muodostavat väestöstä 28,6 prosenttia (kastit) ja 5,8 prosenttia (heimot) maaseutualueilla, ja vastaavasti 19,9 ja 1,5 prosenttia kaupunkialueilla.
Rikosaste osavaltiossa oli 82,6 sataa tuhatta henkeä kohti vuonna 2004, noin puolet kansallisesta keskiarvosta. Länsi-Bengalissa tehdään suhteellisesti neljänneksi vähiten rikoksia Intian 32 osavaltion ja territorion joukossa. Naisiin kohdistuvissa rikoksissa osavaltion rikosaste oli 7,1, kun taas kansallisesti 14,1. Länsi-Bengali on Intian ensimmäinen oman ihmisoikeuskomission perustanut osavaltio.
Kulttuuri
Baul on Bengalin kansanmusiikin ainutlaatuinen perinne, johon ovat vaikuttaneet useat erilaiset uskonnolliset ja musiikilliset perinteet. Muita kansanmusiikin muotoja ovat Gombhira ja Bhawaiya. Kansanmusiikkia säestää Länsi-Bengalissa usein ektara, yksikielinen soitin. Osavaltiolla on myös perinteitä pohjoisintialaisen klassisen musiikin alalla. 1990-luvun alusta lähtien Länsi-Bengalissa on yleistynyt ja syntynyt useita uusia musiikillisia genrejä, kuten baulin ja jazzin fuusioita sekä nimellä Jeebonmukhi Gaan kutsuttu tyyli, jota edustavat muun muassa Kabir Suman ja yhtye Chandrabindu. Bengalilainen tanssi on saanuyt vaikutteita kansantanssista, erityisesti erilaisten heimojen tanssiperinteistä, sekä myös yleisemmästä Intialaisesta tanssiperinteestä. Länsi-Bengalissa harjoitetaan yhtä harvinaisen Chau-naamiotanssin kolmesta muodosta.
Tunnetut hindinkielisen elokuvateollisuuden filmit ovat Länsi-Bengalissa suosittuja, kuten myös osavaltion oman "Tollywoodiksi" nimetyn bengalinkielisen elokuvateollisuuden teokset. Bengali tunnetaan myös taide-elokuvistaan. Osavaltion pitkä elokuvaperinne on tuonut maailmankartalle useita kehuttuja ohjaajia, kuten Satyajit Rayn, Mrinal Senin ja Ritwik Ghatakin. Nykyisiä nimiä ovat muun muassa Buddhadev Dasgupta, Goutam Ghose, Aparna Sen ja Rituparno Ghosh.
Bengalilaiset naiset käyttävät yleisesti saria ja salwar kameezia, jotka on usein suunniteltu paikallisten käytäntöjen mukaan. Myös miehet käyttävät usein perinteisiä asuja, kuten kurtaa yhdessä dhotin kanssa, erityisesti uskonnollisissa tilaisuuksissa. Kaupunkialueilla monet naiset ja miehet käyttävät länsimaisia vaatteita. Lokakuussa juhlittava Durga Puja on Länsi-Bengalin suosituin festivaali. Pôila Boishakh (bengalilainen uusivuosi), Ratha Yatra, Dolyatra, Nobanno, Poush parbon (Poushin eli bengalilaisen kalenterin 9. kuukauden festivaali), joulu, Eid ul-Fitr ja Eid ul-Adha ovat muita merkittäviä juhlia. Buddha Purnima, jota julhitaan Gautama Buddhan syntymäpäivän kunniaksi, on yksi merkittävimmistä buddhalaisista festivaaleista, kun taas joulua (Bôŗodin, "Suuri päivä" bengaliksi) juhlii osavaltion kristitty vähemmistö. Länsi-Bengali on useiden tunnettujen uskonnollisten oppineiden, kuten Sri Chaitanyan, Sri Ramakrishnan ja Swami Vivekanandan syntypaikka.
Koulutus
Länsi-Bengalin kouluja hoitavat osavaltio tai yksityiset tahot, joihin kuuluu myös uskonnollisia järjestöjä. Opetus tapahtuu pääasiassa englanniksi tai bengaliksi, tosin myös hindiä ja urdua käytetään. Toisen asteen oppilaitokset noudattavat Council for the Indian School Certificate Examinationsin, Central Board for Secondary Educationin tai West Bengal Board of Secondary Educationin opetusohjelmia. "10+2+3 -suunnitelman" mukaan toisen asteen jälkeen oppilaat tyypillisesti käyvät kahden vuoden junior collegen, esi-yliopiston, tai siirtyvät West Bengal Council of Higher Secondary Educationin tai muun keskuslautakunnan hallinoimaan korkeamman asteen oppilaitokseen. Opiskelijat valitsevat yhden kolmesta linjasta: vapaat taiteet, kauppa tai tiede. Suoritettuaan vaaditut kurssit opiskelijat voivat jatkaa general degree tai professional degree -tutkinto-ohjelmilla.
Länsi-Bengalissa on kahdeksantoista yliopistoa. Kalkutan yliopisto on yksi Intian vanhimmista ja suurimmista yliopistoista. Bengal Engineering & Science University sekä Jadavpurin yliopisto ovat arvostettuja teknillisiä oppilaitoksia. Osavaltiossa on useita kansallisesti tärkeitä korkeakouluja, kuten Indian Institute of Technology Kharagpur, Indian Institute of Management Calcutta, Saha Institute of Nuclear Physics, Asiatic Society, Indian Statistical Institute ja Marine Engineering and Research Institute.