cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luokkakokous (romaani)
Vastaanotto
Antti Järven mukaan (Helsingin sanomat 28.7.2007) ”Romaani on tarkka, humaani kuvaus kolmikymppisten sukupolvesta, ystävyydestä, identiteetin etsimisestä ja olemassaolon mielekkyydestä.”
Jari O. Hiltunen kirjoitti romaanista Opettaja-lehden numerossa 44–45/2007: ”Luokkakokous on silti niin hyvä sukupolviromaani, että sille on vaivalloista löytää kunnon vertailukohtaa nykykirjallisuudestamme.”
Otto Lappalainen kirjoitti romaanista Kirjain-lehdessä 4/2007: ”Luokkakokous hahmottaa uskottavan tuntuista ryhmäkuvaa 1980-luvun lapsista ja 1990-luvun nuorista. Heistäkään ei juuri tullut unelmansa toteuttajia vaan elämän suorittajia. Mutta upean romaanin Tontti on luonut aiheesta. Luokkakokous ei räpiköi realismissa, vaan lentää kevyesti eteenpäin nokkelan sanankäytön ja vähäeleisen huumorin voimin.”
“Hetkissä vilahtaa miellyttävä tunnistamisen tunne. Sitä paitsi Tontti virittää niin monta koukkua, että kirja on luettava kerralla.” – Olivia 8/2007.
“Kerrassaan vetävä romaani.” – Seura 26.10.2007.
Karin Ehder
Karin Ehderin vanhemmat olivat insinööri Johann Robert Edward Ehder ja Selma Rosalie Dürst. Ehder tuli ylioppilaaksi 1918 ja kävi Viipurin musiikkiopiston 1918–1922. Opiston opettajana hän toimi 1925–1927. Suomalaiseen oopperaan kiinnitettynä Ehder oli 1927–1942. Helsingin kansankonservatorion opettajana hän toimi 1930–1944 ja Sibelius-akatemian opettajana vuodesta 1944.
Digrafi
Digrafi eli digramma tarkoittaa yhden äänteen merkkinä olevaa kahden kirjaimen ryhmää. Digrafeja ovat esimerkiksi suomessa ng, ruotsissa hj ja englannissa sh.
Digrafia ei tule sekoittaa ligatuuriin.
Digrafit ruotsin kielessä
Ruotsin kielessä käytetään useita digrafeja:
Ruotsissa myös kaksi samaa konsonanttia peräkkäin (kuten tt) katsotaan eräänlaiseksi digrafiksi, sillä se ei ruotsissa tarkoita erilaista, pitkää konsonanttifoneemia. Tämä poikkeaa suomesta, jossa kahdella konsonantilla merkitään kaksoiskonsonanttia.
Digrafit englannin kielessä
Englannissa on sekä homogeenisiä digrafeja (kaksi samaa kirjainta peräkkäin) että heterogeenisiä digrafeja (kaksi eri kirjainta). Jälkimmäisiä ovat muun muassa:
Digrafit voivat koostua myös vokaaleista.
Hildesheim
thumb|Asepajatalo (1548). Hildesheim on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa Saksassa. Se sijaitsee Leine-joen pienen Innerste-sivujoen varrella, noin 25 kilometriä Hannoverista kaakkoon. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 99 554 asukasta. Pinta-ala on 92,96 neliökilometriä ja asukastiheys on 1 105 asukasta neliökilometriä kohden.
Hildesheimiin perustettiin piispanistuin vuonna 815. Kaupunginoikeudet myönnettiin vuonna 1249. Keskiajalla Hildesheim oli rikas kauppakaupunki. Siitä tuli Hansaliiton jäsen vuonna 1367. Hildesheimin piispat olivat Pyhän Saksalais-Romalaisen keisarikunnan vaaliruhtinaita vuoteen 1803 asti. Kaupunki liitettiin Preussiin vuonna 1803 ja Hannoveriin vuonna 1815.
Kaupunki kärsi suuria vaurioita toisen maailmansodan ilmapommitusten aikana, erityisesti 22. maaliskuuta 1945. Kaupungin keskusta, joka oli säilyttänyt siihen saakka keskiaikaisen ilmeensä, katosi olemattomiin. Keskusta uudelleenrakennettiin sen jälkeen täysin eri tyylillä, betonitalokolossien ollessa pääroolissa. 1970-luvun loppupuolella aloitettiin historiallisen keskustan uudelleenrakentaminen: betonitalot purettiin ja tilalle rakennettiin vanhojen talojen kopiot.
Kaupungissa sijaitsee Hildesheimin yliopisto, joka perustettiin vuonna 1978. Hildesheimin katedraali sekä Mikaelinkirkko ovat Unescon maailmanperintöluettelon kohteita.
Kaupungissa toimiva varuskunta vaikuttaa sen talouselämään. Siellä on myös rautatieasema ja sisämaan satama, sillä Hildesheim on Saksan laajan kanavaverkon äärellä.
Vacheron Constantin
Vacheron Constantin ​[vaʃərɔ̃ kɔ̃stɑ̃tɛ̃] on vuonna 1755 perustettu sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yritys, joka kuuluu Richemont-konserniin. Se työllistää maailmanlaajuisesti yli 400 ihmistä, joista suurin osa on Geneven ja Vallée de Joux’n tehtaissa. Tunnettuja Vacheron Constantin -kellojen omistajia ovat olleet Napoleon Bonaparte, paavi Pius XI ja Harry S. Truman. Vacheron Constantin on yksi kellomaailman kolmesta arvostetuimmasta valmistajasta Patek Philippen ja Audemars Piguet’n kanssa.
Jacob Avshalomov
Jacob Avshalomov (28. maaliskuuta 1919 Qingdao, Kiina – 25. huhtikuuta 2013 Oregon) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän oli säveltäjä Aaron Avshalomovin poika sekä säveltäjä David ja alttoviulisti Daniel Avshalomovin isä.
Avshalomov opiskeli isänsä johdolla. Lisäksi Reed Collegessa ja Eastman School of Musicissa hän sai opetusta Bernard Rogersilta ja Aaron Coplandilta. Vuosina 1946–54 hän itse opetti Columbian yliopistossa; lisäksi hän opetti Northwestern Universityssa, Illinoisin yliopistossa, Reed Collegessa, Tanglewoodissa ja Aspenilla. Avshalomov johti Brucknerin, Tippettin, Händelin ja Sessionsin teosten Yhdysvaltain-ensiesityksiä.
Avshalomov esiintyi kapellimestarina Yhdysvaltain lisäksi muun muassa Kiinassa ja Venäjällä. Hän voitti säveltäjänä lukuisia palkintoja. Hänen säveltämiään tilaustöitä ovat muiden muassa Oregon: The Symphony, The Thirteen Clocks, Phases of the Great Land, Glorious th'Assembled Fires ja Symphony of Songs.
Revúca (piiri)
Revúcan piiri on Slovakian piiri Banská Bystrican alueella. Sen väkiluku oli vuoden 2010 lopussa 40 406.
Revúcan piirillä on Slovakian sisällä yhteistä rajaa Rimavská Sobotan, Breznon ja Rožňavan piirien kanssa.
Vuoden 2010 lopussa Revúcan piirin asukkaista 51 prosenttia oli naispuolisia ja noin 49 prosenttia miespuolisia. Vuoden 2011 lopussa piirin väestöstä muodostivat slovakit 66,2 prosenttia, unkarilaiset 19,1 prosenttia, romanit 6,3 prosenttia, ruteenit 0,8 prosenttia, tšekit, määriläiset ja sleesialaiset yhteensä 0,4 prosenttia, ukrainalaiset 0,1 prosenttia ja muut 7,7 prosenttia. Alle 14-vuotiaiden osuus väestöstä oli vuoden 2011 lopussa 17,7 prosenttia, 15–64-vuotiaiden 70,6 prosenttia ja yli 65-vuotiaiden 11,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 37,8 vuotta. Revúcan piirin väkiluvun ennakoidaan pienenevän 37 642 asukkaaseen vuoteen 2040 mennessä.
Kunnat
Revúcan piirin 42 kuntaa. Ne kunnat, jotka ovat myös kaupunkeja ovat luettelossa lihavoituja.
Hani
Hani on kaupunkimainen taajama ja kaupunkikunta Nerjungrin piirin länsiosassa Sahan tasavallan eteläreunalla, 405 kilometriä Nerjungrista länteen. Hanin kautta kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Hanissa on koulu, terveysasema ja kauppoja. Hanissa sijaitsee geologisen tutkimusryhmän tukikohta.
Asukasluvun kehitys:
Historia
Hani perustettiin 1970-luvulla Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Hanista tuli työläisasutus vuonna 1981. Se kuului aluksi Oljokminskin piiriin. Jakuuttien ASNT:n korkeimman neuvoston 15. joulukuuta 1987 antaman päätöksen mukaisesti 5 900 km² laajuinen alue ja Hani sen mukana  siirrettiin Nerjungrin kaupunkialueeseen kuuluvaksi.
System Crasher
Suomessa System Crasher nähtiin kesällä 2019 Sodankylän elokuvajuhlilla, joilla myös ohjaaja Nora Fingscheidt vieraili. Ennen Suomen teatteriensi-iltaa marraskuussa 2019 elokuva esitettiin myös Helsingin Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla. Toukokuussa 2021 elokuvan esitti Yle Teema, ja se tuli katsottavaksi elokuun 2021 lopulle asti myös Yle Areenassa nimellä Systeeminmurskaaja.
Lapsuuden sankarille
Lapsuuden sankarille (levykoodi KRÄKS 85) on Miljoonasade-yhtyeen debyyttisingle, joka julkaistiin 14. elokuuta 1986. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Heikki Salo.
Kappale kertoo neuvostoliittolaisesta avaruuslentäjästä Juri Gagarinista. Kappale on julkaistu venäjäksi nimellä ”Geroju mojega djetstva” ja englanniksi nimellä ”Fly on Juri Gagarin”. <br style="clear:both"/>
Single
Kappale julkaistiin vuonna 1986 kaksipuolisena singlenä. Singlen b-puolella on kappale nimeltä ”Helenan Baarissa”.
Coverversiot
Muun muassa Vesa-Matti Loiri on esittänyt kappaleesta coverversion vuonna 2007 ilmestyneellä Inari-albumillaan. Sleepy Sleepers on tehnyt kappaleesta oman version nimellä "Nykäsen Matti". Timo Kotipelto esittää ”Lennä, Nykäsen Matti” -kappaleen Nykäsestä kertovassa Matti-elokuvassa. Turos Hevi Gee on tehnyt kappaleesta oman version ”Aja vaan”, joka kertoo Tapani Kansasta. Hauli Brosin Herrasmiesten laulut -levyllä Heikki Salo esittää itse uudelleensanoittamansa version ”Kun mä nykäsen mällit”. Kyseinen levy jaettiin Jallun erikoisnumeron välissä vuonna 2008.
Sofia Virta
Sofia Marjanna Virta (s. 21. kesäkuuta 1990 Kaarina) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko ja puolueensa puheenjohtaja. Hän on toiminut kansanedustajana vuodesta 2019. Virta on myös alue- ja kaupunginvaltuutettu. Ennen kansanedustajaksi valintaa hän toimi myös yrittäjänä.
Virta valittiin vihreiden puheenjohtajaksi 10. kesäkuuta 2023, kun hän voitti vastaehdokkaansa Saara Hyrkön.
Koulutus ja työkokemus
Virta on koulutukseltaan kasvatustieteiden maisteri, opettaja ja uusperheneuvoja. Hän on valmistunut ratkaisukeskeisestä psykoterapiakoulutuksesta.
Virta on työskennellyt muun muassa erityislastensuojelussa ja vaativan perhetyön parissa, opettajana, vanhuspalveluissa, kehitysvammaisten kanssa tehtävässä työssä ja hanketyöntekijänä mielenterveys- ja päihdeomaisia tukevassa kolmannen sektorin järjestössä. Virta on ollut kehittämässä Moip!- ja Kysy nuorelta -hankkeita.
Virta on palkkatyön ohella toiminut terapia- ja koulutusalan yrittäjänä ennen eduskuntaan nousemista.
Politiikka
Virta nousi kansanedustajaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Virta nimeää itselleen tärkeiksi teemoiksi turvallisen lapsuuden, mielenterveydestä huolehtimisen sekä ihmisten nostamisen huono-osaisuudesta. Myös eläinten oikeudet, ympäristökysymykset sekä pk-yrittäjyyden tukeminen ovat hänelle tärkeitä teemoja. Virta korostaa tutkitun tiedon merkitystä päätöksenteossa.
Kansanedustajuuden lisäksi Virta toimii Kaarinan kaupunginvaltuuston ja Varsinais-Suomen aluevaltuuston jäsenenä ja Kaarinan vihreän valtuustoryhmän ja Varsinais-Suomen vihreän aluevaltuustoryhmän puheenjohtajana. Hän on myös Lounais-Suomen poliisin neuvottelukunnan jäsen.
Eduskunta
Sofia Virta on toisen kauden kansanedustaja. Hän oli ensimmäisen kerran ehdolla eduskuntaan vuoden 2019 vaaleissa ja tuli valituksi 4289 äänellä. Hän lähti mukaan eduskuntavaaleihin nollabudjetilla ja nousi kansanedustajaksi yksittäisistä lahjoituksista koostuneella alle 2500 euron vaalibudjetilla. Virta valittiin kansanedustajaksi toistamiseen vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Hän on puolueensa ainoa edustaja Varsinais-Suomen vaalipiiristä.
Virta on sosiaali- ja terveysvaliokunnan sekä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan jäsen ja tulevaisuusvaliokunnan varajäsen. Hän edustaa vihreitä Lapsistrategiakomiteassa 2020−2021 ja Poliisiasiain neuvottelukunnassa. Hän toimii myös Eduskunnan nuorten mielenterveyden tukiryhmän puheenjohtajana sekä Eduskunnan mielenterveyspoliittisen neuvottelukunnan jäsenenä. Virta perusti eduskuntaan turvallisen odotus- ja vauva-ajan edistämisryhmän lokakuussa 2020 ja tuli valituksi ryhmän ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Ryhmän tarkoituksena on vahvistaa vauvamyönteistä yhteiskuntaa edistämällä perheystävällistä politiikkaa. Ryhmän toiminnalla lisätään päättäjien tietoisuutta odotus- ja vauva-ajan merkityksellisyydestä elämänvaiheena sekä sen vaikutuksista myöhempään elämään. Toiminnalla pyritään lisäämään päättäjien ymmärrystä vauvaperheiden tuen tarpeista ja toimivista tuen muodoista. Ryhmä kunnioittaa perheiden monimuotoisuutta sekä huomioi erilaiset polut vanhemmuuteen. Tammikuussa 2022 Virta perusti eduskuntaan eläinavusteisen työryhmän, jonka tarkoituksena on lisätä eläinavusteisen työskentelyn tunnettavuutta ja vakauttaa sen asemaa kouluissa sekä sosiaali- ja terveyspalvelujen joukossa. Virta toimii ryhmän puheenjohtajana.
Kuntapolitiikka
Virta oli ensimmäistä kertaa ehdolla kuntavaaleissa 2017 ja hänet valittiin Kaarinan kaupunginvaltuustoon 289 äänellä. Hän oli tuolloin valtuuston nuorin jäsen ja puolueensa ääniharava saaden kotikunnassaan kolmanneksi eniten ääniä, vaikka oli ensi kertaa ehdolla ja hänen vaalibudjettinsa oli alle 500 euroa. Virta toimi Kaarinan kaupunginhallituksen, Varsinais-Suomen maakuntavaltuuston ja Varsinais-Suomen lastensuojelukuntayhtymävaltuuston jäsenenä sekä Varsinais-Suomen lastensuojelukuntayhtymävaltuuston tarkastuslautakunnan jäsenenä vuosina 2017–2021.
Virta uusi paikkansa kaupunginvaltuustossa kuntavaaleissa 2021 ollen kotikuntansa äänikuningatar 701 äänellä. Hän toimii Kaarinan sosiaali- ja terveyslautakunnan jäsenenä sekä vihreän valtuustoryhmän puheenjohtajana.
Aluepolitiikka
Vuoden 2022 aluevaaleissa Virta valittiin Varsinais-Suomen aluevaltuustoon 1763 äänellä. Hän oli Varsinais-Suomen vihreän listan eniten ääniä saanut ehdokas ja hänet valittiin valtuustoryhmän puheenjohtajaksi.
Vihreät
Virta toimii vihreiden hyvinvointityöryhmän puheenjohtajana yhdessä kansanedustaja Noora Koposen kanssa. Työryhmän toimialaan kuuluvat köyhyyden vähentäminen, toimeentulo, sosiaaliturva sekä sosiaali- ja terveyspolitiikka.
Keväällä 2023 hän ilmoittautui ehdolle vihreiden puheenjohtajan tehtävään. Virta sai 2 760 ääntä vihreiden jäsenäänestyksessä uudesta puheenjohtajasta, ja voitti näin vastaehdokkaansa Saara Hyrkön, joka sai 1 941 ääntä.
Yksityiselämä
Virralla on vuonna 2019 syntynyt tytär.
Virta on toiminut aiemmin Lounais-Suomen doggien puheenjohtajana.
Toivo Group
Toivo Group Oyj on suomalainen asuntosijoitusyhtiö. Toivo Group listautui Helsingin pörssin First North -listalle kesäkuussa 2021.
Historia
Yhtiö perustettiin vuonna 2015 ja aloitti varsinaisen liiketoimintasa tammikuussa 2019. Yhtiön perustivat Asko Myllymäki, Tomi Koivukoski ja Markus Myllymäki. Yhtiö valitsi strategiakseen liiketoimintamallin ”kehitä, rakenna ja omista”.
Toivo listautui Helsingin pörssin First North-listalle kesäkuussa 2021. Toivon osakekohtainen listautumishinta oli 2,1 euroa osakkeelle. Ensimmäisen pörssipäivän päätteeksi yhtiön osakekurssi oli 2,546 euroa osakkeelta. Yhtiön osake lähti nousemaan markkinoilla varsin reippaasti. Listautumisen jälkeen Toivo kasvoi reippaasti ja tiedottanut lukuisista uusista hankkeista, rahoituksista ja liiketoiminta-avauksista. Vuonna 2023 Toivo Groupin tulos kuitenkin heikkeni asuntorakentamisen hiipuessa.
Toiminta
Toivo Groupin liiketoimintamallin mukaan Toivo hankkii maa-alueensa itse, kaavoittaa ja suunnittelee ne. Lisäksi Toivo rakentaa kohteet omalla projektijohtourakoinnilla tai rakennuttaa kohteet toisella rakennusliikkeellä. Lopuksi Toivo jättää asunnot omaan taseeseen, vuokraa ja operoi niitä.
Yhteiskuntahankkeet
Toivo hankki vuonna 2019 kerrostalohankkeen Helsingistä, jossa rakennusliike oli ajautunut konkurssiin. Toivo osti kohteen konkurssipesältä, jonka ansiosta hankkeesta asunnon ostaneet saivat osan sijoittamastaan rahasta takaisin.
Toivo aloitti vuonna 2021 siirtolapuutarhahankkeen tytäryhtiönsä Kartanon Puutarhayhteisön nimissä. Siirtolapuutarhahankkeessa tulee 54 siirtolapuutarhamökkiä, joihin tulee omat viljelypalstat, yhteistilarakennukset, maakellarit sekä kasvihuoneet. Toivo edistää hankkeen kautta lähiviljelyä, kestävää kehitystä sekä yhteisöllisyyttä.
Toivo julkaisi vuonna 2021 valmiin asuntokohteen Helsingin Mellunmäkeen, johon tulee 450 euron vuokra-asuntoja. Asuntoja haki ensimmäisenä päivänä 250 hakijaa. Kohteen näytöillä oli satoja kävijöitä.
Seppo Vihtonen
Yle TV2:n tuottajana Vihtonen muun muassa laittoi alulle Yleisradion kanavilla esitettyjen yhteiskunnallisten Tietoiskujen sarjan. Hän toimi myös Poliisi-TV-ohjelman ensimmäisenä tuottajana.
Vihtoselle myönnettiin Suomen Kuvalehden journalistipalkinto vuonna 1979.
Koripallon miesten SM-sarjakausi 1985–1986
Kausi 1985–1986 oli 46. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Torpan Pojat. Kotkan Työväen Palloilijat voitti hopeaa ja Helsingin NMKY pronssia. Runkosarjan voitti Helsingin NMKY.
Loppuottelut
ToPo:n joukkue: Mikko Widing, Timo Heinonen, Kari-Pekka Klinga, Anssi Rauramo, Andre Williams, Jari Raitanen, Teemu Simola, Petri Castren, Vesa Linnamo, Juha Jukkanen. Valmentaja George Whittaker.
Feminnem
thumb|Feminnem Oslossa. Feminnem on bosniahertsegovinalais-kroatialainen yhtye, joka edusti vuoden 2005 Eurovision laulukilpailussa Bosnia ja Hertsegovinaa laululla "Call Me". Se sijoittui finaalissa 14. sijalle. Oslon euroviisuissa vuonna 2010 yhtye edusti Kroatiaa kappaleella "Lako je sve", mutta se ei päässyt kilpailun semifinaalista finaaliin.
Croatia Records julkaisi Feminnemin Feminnem Show -debyyttialbumin vuonna 2005.
Paulina Goto
pienoiskuva|Paulina Goto vuonna 2018. Paulina Goto (s. 29. heinäkuuta 1991 Monterrey) on meksikolainen laulaja, näyttelijä ja juontaja. Hän varttui Tampicossa ja kilpaili lapsena rytmisessä voimistelussa. Vuonna 2008 hän osallistui juontajana Roomies-sarjaan. Hän pääsi 17-vuotiaana opiskelemaan Centro de Educación Artísticaan ja muutti Méxicoon. Vuonna 2010 Goto sai tähtiroolin telenovelassa Niña de mi corazón, ja vuonna 2011 hän voitti TVyNovelas-palkinnon parhaana nuorena näyttelijättärenä. Goto on esiintynyt myös telenovelassa Miss XV. Hän kuuluu Eme 15 -yhtyeeseen Natasha Dupeyrónin, Eleazar Gómezin, Yago Muñozin, Jack Duarten ja Macarena Achagan kanssa.
Goto debytoi laulusolistina albumilla Paulina Goto (2010), joka julkaistiin Sony Music Entertainmentin kautta. Vuonna 2012 Goto julkaisi Eme 15:n kanssa albumin Eme 15, joka debytoi Meksikon Top 100 -listalla toisella sijalla ja myi lopulta kultaa.
Aleksi Rekonen
Aleksi Oskari Rekonen (s. 23. heinäkuuta 1993 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tšekin pääsarjassa Extraliga-joukkue HC Škoda Plzeňissä. Hänen pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Rekonen on profiloitunut pelityyliltään puolustavaksi hyökkääjäksi. Hän osaa pelata myös puolustajana. Rekosen erikoisuutena on matala aloittamistyyli.
Seuraura
Kaudeksi 2012–2013 Rekonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen. Hänen tulokaskautensa Mestiksessä toi 46 runkosarjaottelussa tehot 8+15=23, joilla Rekonen oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Kevään 2013 karsintasarjan viidessä ottelussa syntyi tehot 2+1=3. Hän vahvisti ison osan kaudestaan myös Kiekko-Vantaan A-nuoria. Kesäkuussa 2013 Rekonen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Kiekko-Vantaan kanssa.
Rekonen nousi kaudella 2013–2014 Kiekko-Vantaan varakapteeniksi. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Artem Iossafovin jälkeen tehoilla 12+19=31. Rekonen debytoi samalla kaudella myös SM-liigassa, kun hän teki liigadebyyttinsä lainalla Jokereissa 16. marraskuuta 2013 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Liigauransa avausmaalin Rekonen teki 2. joulukuuta 2013 Oulun Kärppiä vastaan. Kaikkiaan hän teki Jokereissa 18 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3. Rekonen pelasi kauden aikana SM-liigaa myös kaksi ottelua lainalla Hämeenlinnan Pallokerhossa tammikuussa 2014.
Kaudeksi 2014–2015 Rekonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportiin. Syyskauden 2015–2016 Rekonen pelasi enimmäkseen lainalla Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Lokakuussa 2015 Sport lainasi hänet marraskuun maaottelutaukoon asti kestäneellä sopimuksella Oulun Kärppiin, jossa hän paikkasi loukkaantuneita Esa Pirneksen ja Julius Junttilan loukkaantumisia. Rekonen pelasi siellä yhdeksän ottelua ilman tehopisteitä. Hän ehti pelata myös Sportissa kolme ottelua tehden yhden maalin, kunnes Rekonen siirtyi tammikuussa 2016 1+1-vuotisella sopimuksella Pelicansiin, josta Sportiin siirtyi puolestaan Teddy Da Costa. Rekonen teki Pelicansissa 14 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3 ja yhdeksässä playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi myös neljä ottelua lainalla Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa. Huhtikuussa 2016 Rekonen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Pelicansin kanssa.
Rekonen pelasi kaudella 2017–2018 Pelicansin ainoana joukkueen kauden kaikki 60 runkosarjaottelua. Hän teki myös SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 11+17=28. Kaudeksi 2018–2019 Rekonen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Porin Ässiin.
Kaudeksi 2020–2021 Rekonen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue BIK Karlskogaan.
Maajoukkueura
Rekonen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011 ja World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2010. Yhteensä hän on pelannut 15 nuorten ja 37 poikien maaottelua.
Gospel
Gospel on rytmimusiikkia, jolla ilmaistaan henkilökohtaista tai yhteisön kristillistä uskoa. Gospelmusiikin luominen, esitys, merkitys ja määritelmä vaihtelevat kulttuurista ja yhteiskunnasta riippuen. Gospelia sävelletään ja esitetään eri tarkoituksiin, mukaan lukien esteettistä mielihyvää varten, uskonnollisiin tai seremoniallisiin tarkoituksiin ja viihteeksi. Yleisin aihe on ylistää, palvoa tai kiittää Jumalaa, Kristusta tai Pyhää Henkeä.
Termi tarkoitti alun perin lähinnä Yhdysvaltojen mustan väestön esittämää rytmikästä, kristillistä kuoromusiikkia. Perinteinen gospel on bluesin ja jazzin ohella osa sitä musiikin traditiota, josta moderni populaarimusiikki syntyi 1950-luvulla. AllMusic jakaa gospelin kolmeen luokkaan: afroamerikkalaiseen gospeliin, kantrigospeliin ja siitä 1970-luvulla syntyneeseen nykyajan kristilliseen musiikkiin. Se oli 1980–1990-luvuilla gospelin suosituin laji, koska se kuulosti valtavirran popmusiikilta, uskonnollisilla sanoituksilla varustettuna.
Sana gospel tarkoittaa englannin kielessä evankeliumia eli ilosanomaa. Sittemmin gospel-termin merkitys suomen kielessä on eriytynyt tarkoittamaan kaikkea kristillistä uskoa tunnustavaa rytmimusiikkia, jonka sanoitukset vaihtelevat vahvasti, Raamatun sanomaan pohjautuvasta julistuksesta aina uskovan ihmisen arkisiin kokemuksiin. Näin ollen, moderni gospelmusiikki ei rajoitu nykymerkityksessään tiettyyn musiikkityyliin, vaan sen edustajia löytyy niin virsistä, dance-musiikista, rockista, punkista kuin kristillisestä metallimusiikista.
Suomessa
Kirjan Suomen musiikin historia: Kirkkomusiikki (2004) määritelmän mukaan "Uudentyyppistä, ennen kaikkea rytmiä korostavaa 'nuorten hengellistä musiikkia' on usein kutsuttu gospelmusiikiksi. Sen katsotaan pohjautuvan USA:n 1800-luvun negrospirituaaleihin, siis kansanmusiikkiin. Tietoisesti sävellettyjä uusia lauluja taas on kutsuttu gospel-lauluiksi, koska niitä sepitettiin evankeliumin levittämistä ajatellen. Gospelmusiikkiin ovat vaikuttaneet myös myöhempi afroamerikkalainen musiikki, jazz ja kansanmusiikki ja myös musikaalit, iskelmä, yhteiskunnalliset protestilaulut ja rockmusiikki. Uudet laulut kotiutuivat 1950-luvulla Eurooppaan, erityisesti Englantiin ja Saksaan. Niitä liitettiin 1960-luvulla ilmestyneisiin luterilaisten kirkkojen virsikirjojen lisäyksiin ja erillisjulkaisuihin."
Vuonna 1963 Helsingissä, Luterilaisen maailmanliiton yleiskokouksessa, saksalainen teologi ja kirkkomusiikin tutkija Walter Blankenburg esitteli uusia hengellisen musiikin suuntauksia. Hän soitti näytteeksi osan saksalaisen Martin Schneiderin "Danke"-kappaleesta, jonka myöhemmin Lauttasaaren seurakunnan nuorisopastori Juhani Forsberg suomensi "Kiitos"-nimellä. Kappaleesta tuli suosittu, ja Forsberg perusti lauluyhtyeen Gutzeit-Singers (Hyvän Ajan laulajat), jota on pidetty Suomen ensimmäisenä uuden hengellisen nuorisomusiikin yhtyeenä. Yhteiskunnalliset painotukset olivat tyypillisiä uusissa lauluissa, joita esittivät erityisesti teologian opiskelijat, trubaduurien tapaan kitaralla lauluaan säestäen. Aikalainen esimerkki on muiden muassa Sataset-yhtyeen kanssa esiintynyt Heikki Laitinen, joka toimi myöhemmin Sibelius-Akatemian kansanmusiikin professorina. Uusi nuorten musiikki levisi nuorisotyön piirissä jäädäkseen, vaikka ilmiötä oli pidetty ohimenevänä perinteitä vaalivien tahojen parissa. Sakari Huovisen mukaan barokkia ja progressivista rockia yhdistävä Timo Ruottisen 1969 säveltämä Missa Popularis oli ensimmäinen suomalainen gospelmessu. 1970-luvulla syntyneitä yhtyeitä olivat myös Dominicones (itse asiassa 1967-73), Scopus, Treklangen, Kipinät, Sinapinsiemen, Saviastiat ja Logos-trio. Suosituimpia lauluja koottiin Nuorten seurakunnan veisukirjaan, josta julkaistiin lukuisia painoksia vuosien varrella. Oli yleistä, että kanttorit vierastivat uutta nuorten musiikkia, mutta silti eri puolilla Suomea perustettiin heidän johtamiaan nuorisokuoroja, ja Kuusankosken kanttori Tapani Rautasuo on mainittu eräänä alan uranuurtajana.
Yksi suomalaisen modernin gospelmusiikin ja samalla kristillisen nuorisokulttuurin alullepanijoista on vuonna 1966 perustettu Pro Fide -yhtye. 1960- ja 1970-luvuilla monet kauhistelivat ja tuomitsivat gospelmusiikkia sen rytmikkyyden ja tyylilajin vuoksi. Kirkkomusiikki-kirjan mukaan Pro Fiden kaltaiset rockmusiikin alueella toimivat gospelyhtyeet ovat usein syntyneet kääntymiskokemusta ja henkilökohtaista uskonratkaisua korostavien piirien ympärille. Laulujen julistavuus oli tyypillistä yhtyeelle, ja Pro Fide toimi huomattavissa määrin Suomen Raamattuopiston evankelioimis- ja nuorisotyössä. Yhtye on edelleen olemassa 40 vuoden taipaleen jälkeen. Kaksi huomattavaa uranuurtajaa ovat olleet Jaakko Löytty (s. 1955) ja Pekka Simojoki (s. 1958). Afrikkalaisen musiikin vaikutteet olivat tyypillisiä molemmille. Löytylle myönnettiin 1987 Kirkon musiikkipalkinto, ja häntä "on pidetty uutena Lönnrotina, joka liikkuu niin teksteissään kuin sävelmissään maailmanlaajuisesti aiheesta toiseen." Simojoki sävelsi useita menestyksiksi nousseita messuja, joissa yhdistyivät suomalainen kansanmusiikki, afroamerikkalainen musiikki sekä rock ja jazz, ja hän kritisoi suomalaista jumalanpalvelusta, josta hänen mielestään oli tullut "liian hieno". 1980-luvulla tutuiksi tulleita suomalaisia kristillisen musiikin vaikuttajia olivat muiden muassa The Road, Exit ja Gospel Power. Nuorten musiikin ympärille alettiin järjestää erilaisia festivaaleja, ja niistä ovat erityisesti vastanneet Kansan Raamattuseura, Luterilainen Evankeliumiyhdistys ja gospelyhdistykset.
Määritelmä Suomessa ja suomen kielessä
Englanninkielisissä maissa gospelmusiikilla viitataan yleensä spirituaaleihin ja ns. mustaan gospeliin. Suomessa gospelmusiikki ymmärretään yleensä käsitteellisesti tätä laajemmin.
Kahden maan kansalaiset – Suomi-gospelin historiaa (2005) -kirjan mukaan gospelilla tarkoitetaan suomessa hengellistä nuorisomusiikkia. Kirjan mukaan Suomessa kuulee harvoin afroamerikkalaisia spirituaaleja ja siksi Suomi-gospel otti vaikutteensa 1960-luvun popin ja rockin vallankumouksesta. 1960-luvun suomalaisiin gospelyhtyeisiin vaikuttivatkin mm. The Beatles ja Rolling Stones.
Suomessa ns. gospeliksi ei yleensä mielletä klassista laulua, soitinmusiikkia ja kirkkosäveltaidetta.
Suomen "gospelmusiikki" -sanan merkitystä vastaa Yhdysvalloissa eniten Contemporary Christian Music (nykyaikainen kristillinen musiikki tai hengellinen populaarimusiikki ).
Gospelmusiikki nuorisotyössä
Gospelmusiikilla on oma roolinsa seurakuntien nuorisotyössä. Kysymyksessä hengellisen populaarimusiikin merkityksestä on viitattu Lutherin ajatuksiin, että laulettu evankeliumi on tehokkaampaa kuin puhuttu. Luther uskoi, että musiikki oli Jumalan lahja eikä ihmisen aikaansaannos, oli itsessään hyvää, ja että musiikissa oleva paha oli todellinen paha. Lutherin mukaan hyvä musiikki oli Jumalasta ja huono Saatanasta. Tummaa valoa-yhtyeen eräs muusikko uskoi olevan tärkeää, että rippikouluikäiselle nuorelle esitellään hengellistä populaarimusiikkia ja rikotaan stereotypia hengellisen musiikin yksipuolisuudesta, huonosta laadusta ja epäuskottavuudesta. Diakonia-ammattikorkeakoulun opinnäytetyössä vuodelta 2003 hengellisen musiikin uskotaan olevan tärkeä osa nuoren hengellistä kasvua ja säilyttävän tämän roolin ihmisen elämän varrella, vaikka musiikin muotokieli muuttuisi. Tietyt gospelmuusikot ja nuorisotyöntekijät uskovat, että "nuorille on puhuttava nuorten omalla kielellä" – virsien koetaan olevan nuorille liian vaikeita eikä niiden koeta muotokielellään puhuttelevan heitä. Vastaavia näkökulmia on perusteltu lisäksi nykyajan asiantuntijoiden näkemyksillä musiikin luonteesta. Esimerkiksi musiikkiterapeutti Heidi Ahonen kirjoittaa kirjassaan Musiikki – Sanaton kieli (1997), että musiikilla on neurofysiologisia ja psykologisia vaikutuksia ihmisiin – musiikki stimuloi ihmistä yhtä aikaa sekä fyysisesti että psyykkisesti.
Aleksandr Menkov
Aleksandr Aleksandrovitš Menkov (, s. 7. joulukuuta 1990) on venäläinen pituushyppääjä.
Gospel
Gospel-genren erityispiirteitä ja ilmiöitä
thumb|[[Florence Joy gospelkonsertissa Schenefeldissä, Saksassa 2006.]] Gospelmusiikkia ei yleensä löydä tavallisista musiikkia myyvistä myymälöistä, sillä sen markkinaosuus on melko pieni. Osin siksi sille on tullut salaperäinen leima, mutta useimmiten etsivä kuitenkin löytää hyllyjen välistä tunnetuimpien yhtyeiden levyjä.
Aleksandr Menkov
Vuonna 2009 Menkov voitti kultaa alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa tuloksella 798 cm, mutta karsiutui Berliinin MM-kisoissa. Samana vuonna hän hyppäsi alle 20-vuotiaiden Venäjän ennätyksen 816 cm, jonka Sergei Morgunov rikkoi vuonna 2012 hypättyään 835 cm. Kaksi vuotta myöhemmin Menkov voitti kultaa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa tuloksella 808 cm ja oli kuudes Daegun MM-kisoissa tuloksella 819 cm.
Gospel
Gospel-genren erityispiirteitä ja ilmiöitä
Kristillisessä nuorisokulttuurissa on joitakin erityispiirteitä populaarikulttuuriin nähden. Populaarikulttuuriin yleisesti liitettyä päihteiden käyttöä ei juurikaan esiinny. Toisinaan tilaisuuksissa on mahdollisuus myös sielunhoitoon (lyhytaikaista keskusteluapua), jossa nuoret voivat keskustella ja jakaa ongelmiaan muiden uskovaisten kanssa.
Aleksandr Menkov
Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 Menkov sijoittui kolmanneksi tuloksella 822 cm. Hän hävisi sekä kilpailun voittajalla Mauro Vinícius da Silvalla että toiseksi sijoittuneelle Henry Fraynelle yhden senttimetrin. Lontoon olympialaisissa hän sijoittui yhdenneksitoista tuloksella 778 cm. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Göteborgissa 2013 halliennätyksellään 831 cm. Kazanin universiadeissa 2013 hän sijoittui toiseksi ennätyksellään 842 cm.
Gospel
Gospel-genren erityispiirteitä ja ilmiöitä
Maata näkyvissä -festareiden, joka on Pohjoismaiden suurin kristillinen nuorille suunnattu tapahtuma (vuosittain yli 11 000 osallistujaa), merkittävänä osana on gospel-musiikki. Muita vuosittain järjestettäviä kristillisiä musiikkitapahtumia ovat muun muassa VappuGospel, Ristirock, Joensuun Gospel-festivaalit, Oulugospel ja Evankeliset Musiikkimessut.
Aleksandr Menkov
Menkov voitti maailmanmestaruuden Moskovassa 2013. Hän paransi loppukilpailussa kahdesti Venäjän ennätystä hypättyään kolmannella kierroksella 852 cm ja viidennellä kierroksella 856 cm. Hän sijoittui 2014 viidenneksi Sopotin MM-hallikilpailuissa, mutta karsiutui loppukilpailusta Zürichin EM-kilpailuissa. Hän oli MM-kilpailuissa kuudes Pekingissä 2015 ja neljäs Lontoossa 2017.
Gospel
Gospel-genren erityispiirteitä ja ilmiöitä
Uskotaan, että aloittelevien gospelartistien- ja yhtyeiden on helpompaa saada keikkoja kuin alkuvaiheessa toimivien sekulaariyhtyeiden, kunhan musiikki on vain julistavaa. Tämä on eräs syy siihen, että osa gospelyhtyeistä jättää kristillisen missionsa saatuaan tarpeeksi suosiota sekulaarikentillä. Toinen näkökulma taas on, että mikään yhtye ei halua kristillistä leimaa otsaansa, ellei tosissaan ole asian takana. Radiosoittoa saaneista nimistä gospel-taustaa on muun muassa Anssi Kelalla, Juha Tapiolla ja Zen Cafén Samuli Putrolla. Aikoinaan metallivaikutteisessa Yhdeksäs hetki -gospelyhtyeessä soittanut Kela on todennut kristillisissä piireissä soittamisesta: "Se oli älyttömän arvokasta aikaa, muusikon urani peruskoulu, joka antoi valmiudet siihen, mitä nyt teen. Gospel-puolella soittotaitoa katsottiin läpi sormien, mikä maallisella puolella ei olisi ollut mahdollista."
2000-luvulla suomalaisten gospelmusiikin tarjonnan on arvosteltu kärsivän heikommasta tarjonnasta verrattuna 1990-lukuun. Suomi-gospelin musiikillisen tason vaivat nostettiin esille vuoden 2007 SM-Gospel-kilpailussa, josta tapahtuman kotisivu kertoo: "Tuomarit olivat ymmällään koko kisan tasosta. Yhtyeiden kotisivuilla olleet musiikkinäytteet antoivat odottaa enemmän. Kotiläksyksi tuli lisää soittotehtäviä ja erityisesti live-esiintymisen skarppaaminen." Fleim-lehden haastattelussa 2009 entinen Rod of Moses -jäsen ja nykyisin soolouralla toimiva Rände Ranneli toteaa: "90-luvulla oli paljon tosi freshejä bändejä: Dust Eater Dogsia, Jumping Chinaa, Jacks of All Tradesia, Terapiaa, Bass'n Heleniä jne. Tuntuu, että silloin tehtiin myös paljon enemmän ja innostavampia tapahtumia. Nykyään vain tietyt bändit pääsevät pinnalle, eivätkä uudet bändit saa riittävästi tilaa. Tiedän monta bändiä, joilla on kristillinen tausta, mutta kun ne eivät saa mahdollisuutta kristilliseltä puolelta, niin ne vaihtavat maalliselle puolelle." Arvostellessaan, ettei kristillisen yhtyeen tulisi tyytyä musiikilliseen keskinkertaisuuteen vain siksi, että kristillisissä piireissä annetaan anteeksi soittotaidon puutteet helpommin, hän käyttää esimerkkiä:
On myös huomattavaa, että gospel-käsitteen ja -lajin erityispiirteisyyden takia osa artisteista ei halua itseään kutsuttavan gospelmuusikoiksi. Tämä johtuu toisinaan siitä, että osa musiikintekijöistä arvioi gospel-leiman vähentävän mahdollisuuksia menestyä levytys- ja konserttirintamalla. Tästä asetelmasta johtuen on olemassa gospelyhtyeitä, jotka kuitenkin kieltävät olevansa "gospelyhtye", vaikka esiintyvät enemmän tai vähemmän säännöllisesti gospeltapahtumissa. Mikko Goes to Heaven -yhtyeen Mikko Nikula on arvellut eräässä lehtijutussa: "Valtavirrassa oleellista on viihteellisyys, eikä siellä voida käsitellä kauhean vakavia asioita. Ihmissuhteet ovat se aihe, joista siellä voidaan tehdä sydäntäsärkeviä lauluja. Hengelliset aiheet ovat vieraita jossain baari- tai klubiympäristössä." Bass’n Helen -yhtyeen Harri Heleniuksen mukaan baareissa, klubeissa ja ravintoloissa gospelyhtyettä ei välttämättä haluta esiintymään käytännön syistä: "Siellä ongelmalliseksi osoittautui se, kun paikan tavoite [on] myydä mahdollisimman paljon viinaa ja esiintymään tulee bändi, jonka taustat ovat sellaiset, että bändi ei mahdollisesti tue tätä pyrkimystä."
Vaikka moderni gospelmusiikki onkin pitkään ollut marginaalimusiikkia, on suomalainen gospelmusiikki saanut jalansijaa myös albumilistoilla. Esimerkiksi forssalaisen HB:n 2006 ilmestynyt toinen pitkäsoitto Enne oli neljä viikkoa Suomen virallisella albumilistalla, nousten sijalle 27. Vuonna 2007 Exit-yhtyeen Sateen kohinaa nousi ilmestymisviikollaan aina albumilistan sijalle 6 ja vuoden 2008 syksyllä suomalaisen gospelkentän suosituimpiin yhtyeisiin kuuluva The Rain -yhtyeen Yhtä kuin voitto -albumi kipusi ilmestymisviikollaan virallisen albumilistan sijalle 2. Osa gospelmuusikoista, erityisesti vanhemman polven edustajista, suhtautuvat epäilyksellä gospelin kaupallistamiseen ja eivät näe ongelmana sitä, että isot radioasemat karttavat gospelmusiikkia. Esimerkiksi pitkän linjan gospelmuusikko Jaakko Löytty sanoi mielipiteenään Music & Mission -lehden helmikuun numerossa 2005: "On oikeastaan hyvä, että gospel kulkee marginaalissa. Uskonnon ja viihteellisyyden sekoittaminen on älyttömän vaarallista. Se ei palvele uskontoa eikä viihdettä."
Gospel populaarikulttuurissa
Controversies of the Music Industry -kirjan mukaan gospelmusiikki on kiistanalaista, koska "joillekin hartaille kristityille CCM ja gospel ovat vain yksi keino muiden joukossa 'sielujen voittamisessa Kristukselle'. Jopa kunnianarvoisa kristitty evankelista Billy Graham käyttää kristillisiä rock- ja rap-yhtyeitä kuten Jars of Clayta ja dc Talkia kiertueillaan."
Populaarikulttuurissa gospelmusiikkia on arvosteltu sen tavasta riippua valtavirran musiikkisuuntauksista. Soundi-lehden toimitussihteeri Tero Alanko kirjoitti vuonna 2005 mielipiteenään: "Gospelmusiikki on minulle vain hupaisa anekdootti. Se on surkea kompromissi – musiikkia, joka imitoi rockin muotoa, mutta josta puuttuu sen henki... Rock on taidemuoto, jossa voi laulaa melkein mistä tahansa. Rockissa ei kuitenkaan voi laulaa uskonnosta, ainakaan siihen sävyyn kuin gospelmusiikissa tehdään. Rock'n roll korostaa yksilöllisyyttä ja muista erottumista. Uskonto tukahduttaa ne. Kummasta lähtökohdasta syntyy kiinnostavampaa taidetta? Tietenkin siitä, kumpi antaa tekijälleen enemmän mahdollisuuksia."
Gospelmuusikko Pekka Simojoki on todennut Iisalmen Sanomien artikkelissa 2008, että gospelin laajasta valikoimasta huolimatta suomalaiset ovat hengellisen musiikin kanssa varuillaan: "Se on äärimmäisen intimiteetin asioita. Ei gospelia kuule Novalla. Suomalaisilla on tietynlailla traumaattinen kulttuuri ja siksi gospel-musiikinkin kuunteleminen on arka asia. [Toisin kuin Yhdysvalloissa...] Täällä taas radiossa voidaan puhua melkein mistä tahansa muusta, paitsi Jeesuksesta. Gospel-musiikista saatetaan todeta, että älyttömän hyvää musaa muuten, paitsi väärät sanat." Kysyttäessä, miksi yhdysvaltalainen listayhtye voi lieveteksteissään kiittää Jumalaa leimautumatta kristilliseksi yhtyeeksi mutta suomalainen ei, gospelista pro gradu -tutkielmaa tekevä Mikko Nikula arvioi: "Se on kulttuurinen juttu, asenneilmasto on meillä jyrkempi kuin vaikkapa Amerikassa, mutta ehkä tilanne on vähän muuttumassa Suomessakin. Joku Samuli Edelmann esimerkiksi teki virsilevyn, joka myi hirveästi."
Suomessa nousee aika ajoin listoille myös kristinuskon teemoja käsitteleviä kappaleita, ilman kytköksiä omaan vakaumukseen. Tällaisia kappaleita ovat esimerkiksi Happoradion "Pelastaja", jonka inspiraatio on Uuden testamentin kertomuksessa Getsemanesta (Mark. 14:26–42, Matt. 26:36–46, Luuk. 22:39–46).
Hans Kirk
Hans Kirk (1898 Hadsund, Tanska – 1962 Kööpenhamina, Tanska) oli tanskalainen kirjailija.
Kirk oli koulutukseltaan juristi, hän työskenteli toimittajana ja kirjoitti kritiikkiä sosialistisiin ja kulttuuriradikaaleihin lehtiin, vuosina 1933–1941 Arbejderbladetiin. Hän oli pidätettynä toisen maailmansodan aikana Saksan miehittäessä Tanskaa. Sen jälkeen vuodesta 1945 hän toimi Land og Folk -lehdessä. Hänen näkemyksensä mukaan taide on aina poliittista. Hänen teemojaan on hallitsevien ja hallittujen välinen ristiriita.
Kirkin esikoisromaani Kalastajat (Fiskerne) ilmestyi 1928. Sen aiheena on uskonnollinen Indre Mission -liike.
Runoilija Otto Gelsted on haudattu samaan hautaan kuin Hans Kirk. He olivat elinikäisiä ystävyksiä.
Audemars Piguet
thumb|250px|Teräksinen Royal Oak -malli maksaa noin 10 000 euroa. Audemars Piguet (​[odmaʁ piɡɛ], AP) on sveitsiläinen luksuskelloja valmistava yritys. Yrityksen perustivat kellosepät Jules Louis Audemars ja Edward Auguste Piguet vuonna 1875. Audemars Piguet on yksi kolmesta arvostetuimmasta kellovalmistajasta Patek Philippen ja Vacheron Constantinin kanssa. Tiffany & Co., Cartier ja Bulgari ostavat yritykseltä kelloja ja myyvät niitä oman nimensä alla. Toisin kuin useat muut kellovalmistajat, Audemars Piguet on vieläkin itsenäinen perheyritys.
Yhtiön tunnetuimpia kellomalleja ovat Royal Oak, Royal Oak Offshore, Jules Audemars, Edward Piguet ja Millenary. Esimerkiksi Royal Oakien hinnat ulottuvat 10 000 eurosta aina 700 000 euron valkokultaiseen malliin.
Eerola-yhtiöt
Eerola-yhtiöt on suomalainen ympäristöhuoltoalan perheyritys, joka on perustettu vuonna 2004.
Yhtiön toimitusjohtaja Pasi Eerola menehtyi kotonaan 9. huhtikuuta 2022.
Erling Skakke
pienoiskuva|Kuningas Inge pyytää Erling Skakkea ja Gregorius Dagssonia tekemään sovinnon. Erik Werenskioldin piirros. Erling Skakke (1115 – 18. kesäkuuta 1179) oli norjalainen mahtimies ja jaarli sekä Norjan kuninkaan Maunu Erlinginpojan isä. Skakke oli yksi lendmannspartietin eli maamiespuolueen johtohahmoista. Siihen kuului Norjan mahtimiehiä ja maanomistajia, jotka pyrkivät yhdessä kristillisen kirkon kanssa perustamaan yhtenäisen, koko Norjan kattavan monarkian. Skakken poika Maunu valittiin kuninkaaksi vain noin viiden vuoden ikäisenä, ja Skakke oli Norjan todellinen hallitsija Maunun ollessa alaikäinen.
Erling Skakke oli lendmann Orm Sveinssonin poika, joka oli äitinsä puolelta Haakon Jaarlin eli Haakon Sigurdinpojan sukua. Nuorena Erling lähti ristiretkelle Pyhään maahan ja sai Espanjassa maureja vastaan taistellessaan haavan niskaan. Siitä lähtien hänen päänsä oli kallellaan toiselle puolelle, ja lisänimi ”Skakke” (kallellaan) oli lähtöisin tästä vammasta. Palattuaan kotiin Erling meni naimisiin kuningas Sigurd Jerusaleminkävijän aviottoman tyttären Kristinin kanssa ja sai lendmannin arvon vuonna 1155.
Taistelu Haakon Harteikasta vastaan
1200-luvun puolivälissä Norjan kuninkaiden, heidän vastakuninkaidensa sekä näiden perillisten välillä käytiin ankaraa valtataistelua. Harald Gillen poikien välisessä taistelussa Skakke, Gregorius Dagsson ja lendmannspartiet asettuivat kuningas Inge Koukkuselän puolelle. Erlingistä tuli puolueen jäännösten johtaja sen jälkeen, kun sekä Dagsson että Inge Koukkuselkä saivat surmansa taistelussa Haakon Harteikasta vastaan. Haakon, Sigurd Munnin poika, oli lyhyen aikaa koko Norjan kuningas. Erlingin puolue valitsi Erlingin ja Kristinin alaikäisen pojan Maunun kuninkaaksi. Maunu huudettiinkin kuninkaaksi Bergenissä vuonna 1161. Tämä oli kuitenkin vastoin vanhaa laintulkintaa, jonka mukaan vain kuninkaan laillisilla pojilla oli oikeus valtaistuimeen. Pian tämän jälkeen Erling meni yhdessä Maunun kanssa Tanskaan, kuningas Valdemar Suuren luo. Valdemar oli Erlingin vaimon Kristinin serkku. Eri lähteet eivät ole yhtä mieltä vierailusta, mutta on mahdollista, että Erling Skakke teki Valdemarin kanssa sopimuksen Tanskan sotilaallisesta tuesta. Kun Skakke palasi Norjaan, hän voitti Haakon Harteikkaan meritaistelussa Romsdalissa kesällä 1162 ja valloitti Nidarosin. Siellä Skakken poika Maunu valittiin kuninkaaksi perinteisin menoin Øyratingilla, mahdollisesti äskettäin vihityn arkkipiispa Øystein Erlendssonin tukemana.
Maunu Erlinginpojan kuninkuus ja uusi perimyslaki
pienoiskuva|Maunu valtaistuimella. Erik Werenskioldin kuvitusta Maunu Erlinginpojan saagaan. Seuraavina vuosina Skakke pyrki saamaan lujemmat lailliset perusteet poikansa kuninkuudelle. Hän tahtoi, että arkkipiispa kruunaisi ja voitelisi Maunun. Tämän saavuttamiseksi Skakken täytyi laatia perimyslaki, joka olisi ristiriidassa aikaisempien perintöoikeuksien kanssa. Uuden perimyslain mukaan valtaistuimen perijän tuli olla ”sopiva”(rex justus). Laki antoi arkkipiispan johtamille piispoille suuren vallan kuninkaiden valinnassa sekä teki Norjasta Pyhän Olavin, ”maan ikuisen kuninkaan”, läänityksen. Uusi laki tuli voimaan vuonna 1163 tai 1164.
Monarkiaa ja avioliittoa koskevilla vaatimuksillaan tämä Norjan ensimmäinen todellinen perimyslaki oli kuitenkin samanaikaisesti myös kuningas Maunun kuninkuuden ja valtakunnan ideologinen puolustus, jota vanhemmat perintölait tukivat heikosti. Samalla Erling Skakke vahvisti siteitä arkkipiispan ja piispojen suuntaan määräämällä Maunun antamaan etuoikeuskirjelmän kirkolle.
Suhteet Tanskaan olivat ongelmallisempia. Saagojen mukaan Tanskan kanssa oli erimielisyyksiä, koska Erling ei ollut noudattanut sopimusta luovuttaa Viken eli Oslonvuonon ympäristö kuningas Valdemarille vastineeksi Tanskan sotilaallisesta avusta Maunulle. Tanskalainen historioitsija Saxo Grammaticus kertoo kuitenkin, että Valdemar tuki Skakkea ja Maunua vastustanutta ryhmittymää, joka ajoi kuninkaaksi Sigurd Munnin toista poikaa, Sigurd Markusfostrea. Skakke löi tämän ryhmittymän 1160-luvun alussa. Valdemar teki vielä retken Vikeniin 1165, mutta ei ilmeisesti saavuttanut sillä mitään. Lopulta vuonna 1170 päästiin sopimukseen, mikä merkitsi, että Erling Skakke tunnusti Valdemarin yliherruuden. Saagojen mukaan Skakke otti Vikenin Tanskan haltuun Valdemarin jaarlina.
Taistelu Sverre Sigurdinpoikaa vastaan
Tämänkin jälkeen nousi monia kapinallisryhmiä Skakkea ja Maunua vastaan, mutta heikolla menestyksellä. Kaikki kuitenkin muuttui, kun birkebeinien puolueen johtoon noussut Sverre Sigurdinpoika aloitti taistelun heitä vastaan. Erling Skakke kaatui Sverreä vastaan käydyssä Kalvskinnetin taistelussa lähellä Nidarosia vuonna 1179. Skakken perustama valtakunta joutui viimein Sverren haltuun, kun kuningas Maunu kaatui Fimreiten taistelussa Sognevuonolla vuonna 1184.
Juha T. Koskinen
Juha T. Koskinen (s. 26. lokakuuta 1972 Espoo) on suomalainen konserttimusiikin säveltäjä. Tyylilajiltaan Koskinen lukeutuu modernisteihin.
Koskinen opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa 1990–1998 opettajinaan Kalevi Aho, Anders Eliasson, Paavo Heininen ja Kaija Saariaho. Musiikin maisteriksi hän valmistui 2008. Koskinen opiskeli myös Lyonin National Supérieur de Musique -konservatoriossa 1996–1997 opettajinaan Philippe Manoury, Gilbert Amy ja Philippe Schoeller sekä 1997–1998 Académie européenne de Musique -oppilaitoksessa Pariisissa Philippe Manouryn johdolla. Sävellyksen mestarikursseilla Koskisen opettajia ovat olleet Franco Donatoni, Ivan Fedele, Magnus Lindberg, Kaija Saariaho, Jouni Kaipainen ja York Höller. Koskinen osallistui sävellyksen ja tietokonemusiikin kurssille IRCAMissa 1999–2000.
Musiikki
Koskisen musiikille on tyypillistä värien ja soitinmaailmojen etsintä sekä ajan ja liikkeen kontrapunktin tutkiminen. Koskisen tuotantoa leimaa syvällisyys ja harkitsevuus. Joskus hänen musiikkiaan kuvaa myös pyrkimys epätavallisiin esitysratkaisuihin ja poikkitaiteellisiin kokeiluihin.
Johan Reinhold Taube nuorempi
Johan Reinhold Taube (11. huhtikuuta 1859 Tenhola – 24. huhtikuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen upseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Tauben vanhemmat olivat juristi, valtiopäivämies Johan Reinhold Taube ja Alexandra Salzman ja puoliso Agnes Maria Morsing. Taube kävi Haminan kadettikoulun ja palveli Puolassa ja Uudenmaan pataljoonassa, sotapalveluksesta hän erosi alikapteenina 1887. Isänsä kuoleman jälkeen Taube kävi hoitamaan Prästkullan sukutilaa Tenholassa.
Taube oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Half-Life
Half-Life (tyyliteltynä HλLF-LIFE) on Valve Corporationin kehittämä ensimmäisen persoonan ammuntapeli, jonka Sierra Entertainment julkaisi alun perin vuonna 1998 Windowsille. Myöhemmin peli käännettiin myös PlayStation 2:lle. Sega Dreamcastille suunniteltu versio saatiin valmiiksi, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Linux- ja OS X -versiot julkaistiin tammikuussa 2013.
Half-Lifen tarinan päähenkilö on Gordon Freeman, 27-vuotias tiedemies ja koeassistentti, joka työskentelee New Mexicon autiomaassa sijaitsevassa Black Mesan tutkimuslaitoksessa. Pelin alussa Freeman suorittaa kokeen, joka epäonnistuu ja avaa ulottuvuuksienvälisen portaalin Maan ja omituisen Xen-ulottuvuuden välille. Freeman pyrkii sulkemaan portaalin ja pakenemaan raunioituneesta Black Mesasta, mutta hänen tehtäväänsä vaikeuttavat Xenistä ilmestyvät vihamieliset muukalaisolennot sekä Yhdysvaltain asevoimien lähettämä Hazardous Environment Combat Unit -erikoisyksikkö, jolle on annettu määräys eliminoida kaikki tutkimuslaitoksen työntekijät.