cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shantou
Kulttuuri
thumb|Kungfutsen temppeli Shantoussa. Chaoshanilaisessa kulttuurissa on piirteitä han-kiinalaisesta kulttuurista, mutta myös muinaisesta baiyue-kulttuurista. Chaozhou-ooppera on yksi kiinalaisen oopperan muodoista. Omaksi oopperamuodokseen se kehittyi Ming-dynastian akudella. Chaosanin alue tunnetaan myös omasta käsityöläistuotteiden tyylistään. Paikallisen keittiön on kuvailtu korostavan raaka-aineiden alkuperäistä makua. Gongfu-teeseremonia on paikallinen tapa juoda teetä.
Corsico
Corsico on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on seitsemisen kilometriä lounaaseen. Corsicon historia ei erotu olennaisesti Milanon vaiheista. Paikkakunnan asukkaiden demonyymi on corsichesi.
Maantiede
Pinta-alaltaan pieni ja tiheään asuttu Corsico sijaitsee Lombardian länsiosassa aivan Milanon kyljessä. Kaupunkirakenteellisesti Corsico ei erotu Milanosta. Sen etelä- ja länsipuolella sijaitsee laaja maatalousalue Parco Agcicolo Sud Milano.
Corsico on tasankoa. Sen halki virtaa Milanon kanaalijärjestelmään kuuluva Naviglio Grande.
Historia
pienoiskuva|200px|vasen|Corsicon rautatieasema keväällä 2011. Corsico syntyi 1200-luvulla. Sen historia seuraa tiiviisti Milanon kohtaloita, joihin keskiaikana kuuluivat Torrianin ja Viscontin sukujen kiistat. Corsico oli osa Milanon herttuakuntaa, joka lakkautettiin 1797. Milanon myötä myös Corsico oli itävaltalaisten valtapiiriä 1700-luvun alusta 1850-luvulle lukuun ottamatta muutamaa vuotta ranskalaisten vallassa 1800-luvun alkuvuosina. Corsicoon kuului Lorenteggion frazione vuodesta 1841 vuoteen 1923, jolloin Lorenteggio liitettiin Milanoon.
1900-luvulla Corsico teollistui voimakkaasti, mikä johti väkiluvun moninkertaistumiseen. 1980-luvun alussa kaupungissa asui yli 40 000 ihmistä, sen jälkeen väkiluku pieneni, kunnes 2010-luvulla se jälleen kasvoi jossain määrin.
Corsicon pääkirkko on 1800-luvun puolessavälissä rakennettu Chiesa parrocchiale dei Santi Pietro e Paolo.
Talous ja liikenne
Corsicossa on runsaasti teollisia toimijoita (terästuotteet, kemianteollisuus, lasitavara). Kaupungin teollisuusalueilla on niin ikään useita tilaavievän kaupan erikoisliikkeitä. Corsicon rautatieasema, Stazione di Corsico, otettiin käyttöön 2009; se korvasi vuodesta 1870 käytössä olleen vanhan aseman. Stazione di Corsico sijaitsee Milanosta lounaaseen vievällä 44-kilometrisellä rataosuudella Milano–Mortara. Milanon kehämoottoritie kulkee Corsicon länsipuolitse.
Andrew Jackson
Andrew Jackson (15. maaliskuuta 1767 Waxhaws, Etelä- tai Pohjois-Carolina – 8. kesäkuuta 1845 Nashville, Tennessee) oli Yhdysvaltain seitsemäs presidentti vuosina 1829–1837. Puoluekannaltaan hän oli demokraatti.
Andrew Jackson johti joukkoja vuoden 1812 sodassa, creek-sodassa sekä ensimmäisessä seminolisodassa ja hänet tunnettiin laajalti sotasankarina. Hän hyödynsi mainettaan presidentinvaalikampanjoissaan. Presidenttinä Jackson käytti yksinvaltiasmaista hallitsija-asemaa, josta hän saikin liikanimen Kuningas Andrew I. Jacksonin merkittävimpiä ratkaisuja presidenttinä oli Etelä-Carolinassa syntyneen konfliktin ratkaiseminen sekä Yhdysvaltain kansallisen pankin elvyttämisen estäminen.
Jackson omisti presidenttinä toimiessaan harmaapapukaijan nimeltä Poll. Papukaijan uskotaan olleen alun perin lahja Jacksonin vaimolle, mutta tämän kuoltua Jackson otti sen omakseen. Monien kertomusten mukaan papukaija oppi kiroilemaan, mihin on uskottu vaikuttaneen Jacksonin oma temperamenttinen luonne. Yhden tarinan mukaan Poll kiroili Jacksonin hautajaisissa niin paljon, että se järkytti hautajaisiin saapuneita surijoita.
Varhainen elämä
Andrew Jackson syntyi 15. maaliskuuta 1767 Waxhawsissa, Etelä- ja Pohjois-Carolinan rajalla. Ei ole tarkkaa tietoa, kumman osavaltion puolella Jackson syntyi. Kumpikin Carolina sanoo hänen syntyneen heidän puolellaan, mutta Jacksonin itsensä mukaan hän syntyi Etelä-Carolinassa. Hänen vanhempansa olivat sukujuuriltaan irlantilaisia. Vuosina 1780–1781 britit valtasivat Etelä-Carolinan. Jacksonin äiti ja kaksi hänen veljeään kuoli valtauksessa, mikä jätti Jacksonille elinikäisen vihan Britanniaa kohtaan.
Nuorena Jackson opiskeli lakia ja lähti vuonna 1787 Tennesseehen, josta tuli myöhemmin yksi Yhdysvaltain osavaltioista. Jackson meni Nashville-nimiseen uudisasukaskaupunkiin, jossa hän toimi lakimiehenä. 1790-luvulla Jackson meni naimisiin Rachel Robardsin kanssa. Robards oli eronnut edellisestä miehestään, rikkaasta Lewis Robardsista, mikä oli tuohon aikaan paheksuttavaa. Pari ei koskaan saanut omia lapsia, mutta he kasvattivat adoptiolapsen nimeltä Andrew Jackson Junior. Naimisiinmenon jälkeen Andrew Jackson alkoi säästää rahaa, jotta hän saisi ostettua itselleen kartanon. Lopulta Jackson saikin ostettua itselleen oman Hermitage-nimisen kartanon läheltä Nashvilleä. Useiden muiden tuon ajan kartanonomistajien tapaan myös Jackson käytti hyväkseen orjatyövoimaa.
Tennessee liitettiin Yhdysvaltoihin 1. heinäkuuta 1796, ja Jackson alkoi suunnitella uuden osavaltion perustuslakia. Myöhemmin samana vuonna hänestä tuli myös Tennesseen ensimmäinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen edustaja. Jackson kieltäytyi asettumasta ehdolle seuraavissa vaaleissa 1797 ja palasi kotitilalleen maaliskuussa. Hänet kuitenkin valittiin lähes heti Yhdysvaltain senaattiin. Jackson erosi senaatista vuotta myöhemmin, ja hänet valittiin Tennesseen ylioikeuden tuomariksi. Myöhemmin hänet valittiin Tennesseen asevoimien ylipäälliköksi.
Kaksintaistelija
Andrew Jackson osallistui useisiin kaksintaisteluihin, moniin niistä ainakin nimellisesti puolustaakseen vaimonsa Rachel Jacksonin kunniaa. Kaksintaistelussa 30. toukokuuta 1806 Charles Dickinson ampui ensin Jacksonia kylkeen, minkä jälkeen Jackson ampui kuolettavan laukauksen. Dickinson oli ainoa mies, jonka Jackson surmasi kaksintaisteluissa.
Sotilasura
300px|thumb|Edward Percy Moranin näkemys New Orleansin taistelusta. Jackson seisoo joukkojensa edessä [[sokkelin päällä.]]
Kun vuoden 1812 sota syttyi, kenraaliksi ylennetty Jackson aloitti viiden kuukauden mittaisen sotaretken brittien liittolaisia Creek-intiaaneja vastaan. Sotaretki päättyi Jacksonin voittamaan Horseshoe Bendin taisteluun maaliskuussa 1814. Tammikuussa 1815 Jacksonin joukot löivät britit New Orleansin taistelussa. Vaikka sodan lopettanut Gentin rauhansopimus oli solmittu jo joulukuussa, pidettiin Jacksonia Yhdysvalloissa suurena sotasankarina.
Vuonna 1817 Jackson määräsi hyökkäyksen Espanjalle kuuluneeseen Floridaan. Espanjan hallitus kuitenkin kritisoi valloituksia voimakkaasti, ja osa Yhdysvaltain hallituksestakin ryhtyi vastustamaan sotaretkeä. Osa hallituksesta, tuolloinen ulkoministeri John Quincy Adams mukaan lukien, kuitenkin kannatti edelleen Floridan valtaamista. Vaikka sotaretki keskeytettiinkin, se nopeutti Espanjan halua myydä Florida Yhdysvalloille. Adams ja James Monroe ostivat alueen lopulta Yhdysvalloille vuonna 1821.
Ura poliitikkona
Perustuslain mukaisesti presidentin valinta siirtyi seuraavaksi edustajainhuoneen äänestettäväksi ja ehdokkaisi pääsivät kolme eniten ääniä kerännyttä ehdokasta: Jackson, John Quincy Adams ja edustajainhuoneen puhemies Henry Clay. Jokaisella osavaltiolla oli käytössään yksi ääni ja osavaltion edustajat äänestivät siitä, kuka ehdokkaista sai äänen. Clay asettui tukemaan John Quincy Adamsia. Adams voittikin äänestyksen selvästi, minkävuoksi Jacksonin kannattajat syyttivät häntä lahjonnasta. Adams nimittikin presidenttinä Clayn ulkoministerikseen. Jackson itse erosi senaatista vastalauseena vaalin tuloksille. Vuoden 1824 vaalit olivat erikoiset myös sikäli, että Federalistinen puolue oli kuihtunut pois, joten kaikki viisi ehdokasta olivat republikaaneja (nykyisen demokraattipuolueen edeltäjä).
Seuraavan neljän vuoden ajan Jacksonin tukijoukot pitivät huolen siitä, etteivät äänestäjät päässeet unohtamaan Adamsin ”konnankoukkuja”. Jackson esiintyi kainostelematta kansanvallan ja tavallisen kansan puolesta taistelijana, olihan hän saanut äänten enemmistön puolelleen. Vuoden 1828 vaaleissa Jacksonin kannattajat eivät jättäneet mitään sattuman varaan. Vaalikampanja oli vaalikiertueineen, mainoslauseineen ja -julisteineen ensimmäinen nykyaikaisena pidetty presidentinvaalikampanja. Jacksonin vastustajat väänsivät hänen nimestään pilanimen Jackass (”Aasi”), mutta Jackson käänsi senkin edukseen ja omaksui aasin osaksi kampanjansa kuvastoa. Myöhemmin aasista tuli koko demokraattipuolueen tunnus.
Ensimmäinen kausi
Vuoden 1828 vaaleissa kumpaakin osapuolta mustamaalattiin normaalia enemmän. Jacksonin kannattajat syyttivät Adamsia edelleen edellisten vaalien manipuloinnista, ja Adamsin kannattajat puolestaan syyttivät Jacksonia laittomasta avioliitosta. Jacksonin vaimo Rachel ei ollut eronnut laillisesti miehestään, kun hän oli mennyt naimisiin Jacksonin kanssa. Intohimoinen kampanjointi pani kansan liikkeille. Ensimmäistä kertaa sitten kenraali Washingtonin ehdolla oli todellinen kansansankari. Äänensä kävi antamassa peräti nelinkertainen määrä äänestäjiä edellisiin vaaleihin verrattuna, ensimmäistä kertaa yli miljoona amerikkalaista. Kenraali Jackson sai 56 % äänistä. Rachel Jackson kuoli pian vaalien jälkeen, ja Jackson valitsi hänen sijaisekseen ensimmäiseksi naiseksi veljentyttärensä Emily Donelsonin.
Jackson oli Yhdysvaltojen ensimmäinen presidentti, joka tuli maan silloiselta länsirajalta (Tennessee). Tämä oli käännekohta Yhdysvaltain politiikassa: Jacksonin virkakaudella politiikan keskipiste siirtyi lännemmäs. Samalla myös poliittiset puolueet muuttuivat. Entisen demokraattis-republikaanisen puolueen tilalle syntynyt demokraattinen puolue tuki Jacksonia, ja federalistisesta puolueesta Whig-puolueeksi muuttunut puolue vastusti häntä. Jackson teki selväksi, että hän oli maan ylin johtaja eikä alistunut kongressin päätöksiin. Whig-puolue vastusti Jacksonin kantaa yksinvaltiudesta rankasti ja käyttikin tästä pilkkaavasti nimeä Kuningas Andrew I.
Toinen kausi
thumb|Varhainen valokuva Jacksonista tämän kuolinvuodelta 1845.
Asettuessaan uudelleen ehdolle vuonna 1832 Jacksonin vastaehdokkaaksi nimettiin demokraattis-republikaanien Henry Clay. Vaalien tärkeimmäksi kysymykseksi nousi pahasti velkaantunut ja Yhdysvaltain hallituksen tukema kansallinen pankki. Clay kannatti pankin elvyttämistä, kun Jackson puolestaan sanoi sen olevan ”rahvaiden vihollinen”. Vaikka silloinen edustajainhuoneen edustaja Clay sai kongressin hyväksynnän pankin elvyttämiselle, Jackson käytti veto-oikeuttaan ja esti elvytyksen. Siitä huolimatta Jackson voitti vaalit selvästi.
Jacksonin toisen kauden ensimmäinen suuri ongelma oli Etelä-Carolinan halu olla maksamatta korkeita veroja liittovaltiolle. Vuonna 1832 Yhdysvaltain kongressi oli jo valmis alentamaan verotusta konfliktin välttämiseksi, mutta Jackson päätti uhata Etelä-Carolinaa liittovaltion armeijalla, mikäli tämä ei maksaisi veroja. Väkivallan uhka sai osavaltion perääntymään verovaatimuksistaan ja Jacksonia kehuttiin kriisin välttämisestä.
Samoihin aikoihin Etelä-Carolinan uhkaavan konfliktin kanssa Georgian osavaltio valloitti cherokee-intiaaneilta valtavia maa-alueita, jotka liittovaltio oli näille taannut. Intiaaneja vastaan aiemmin taistellut Jackson ei kuitenkaan välittänyt tilanteesta, ja intiaanit valittivat Georgian toiminnasta Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen, jonka mukaan Georgialla ei ollut oikeutta intiaanien alueisiin. Vuonna 1835 cherokeet sopivat vaihtavansa asuinalueensa uuteen alueeseen Arkansas'n territoriosta. Uudelleensijoitus kuitenkin vaati tuhansien intiaanien hengen.
Jacksonin presidenttikaudet muistetaan vahvasti presidenttivetoisesta politiikasta ja myös intiaanien kaltoinkohtelusta. Maakeinottelu yleistyi, vaikka Jackson koetti sitä hillitä. Jacksonin onnistui maksaa valtion velka kokonaan pois korkeilla tulleilla ja valtion maata myymällä. Hänen kaudellaan valtion budjetit olivat vahvasti ylijäämäisiä. Jätettyään toisen kautensa presidenttinä Jackson vetäytyi kotitilalleen Hermitageen, jossa hän kuoli 8. kesäkuuta 1845.
Perintö
thumb|Jackson 20 dollarin setelissä.
Donald Trump pitää Jacksonia suurena inspiraation lähteenä ja hän pitää muotokuvaa Jacksonista Oval Officen seinällä.
James Monroe
James Monroe (28. huhtikuuta 1758 Westmorelandin piirikunta, Virginia – 4. heinäkuuta 1831) oli Yhdysvaltain viides presidentti.
Monroen suurimpia saavutuksia olivat Louisianan ostaminen Napoleonilta vuonna 1803 sekä presidenttikautensa aikana Mississippin, Illinoisin, Alabaman, Missourin ja Mainen osavaltioiden liittäminen Yhdysvaltoihin. Lisäksi Monroe loi Monroen oppi -nimellä tunnetun doktriinin, jonka mukaan Yhdysvallat ei sekaannu Euroopan asioihin kunhan Eurooppa ei koske Yhdysvaltoihin.
Nuoruus ja vapaussota
James Monroe syntyi 28. huhtikuuta 1758 Westmorelandin piirikunnassa, Virginiassa Spence Monroelle (1727-74) ja Elizabeth Jones Monroelle (1730-74). James Monroe meni 16-vuotiaana College of William and Mary in Williamsburgh -nimiseen collegeen vuonna 1774.
Monroe lopetti opiskelunsa collegessa jo kahta vuotta myöhemmin liittyäkseen siirtokuntien armeijaan taistelemaan brittejä vastaan Yhdysvaltain vapaussodassa. Madison osallistui taisteluihin New Yorkissa, New Jerseyssä ja Pennsylvaniassa ennen haavoittumistaan Trentonissa. Tämän jälkeen Madison toimi kenraali George Washingtonin armeijassa. Samoihin aikoihin Monroe tutustui Thomas Jeffersoniin, josta tuli myöhemmin Virginian kuvernööri ja Yhdysvaltain kolmas presidentti. Vuonna 1780 Monroe alkoi opiskella lakia Jeffersonin alaisuudessa.
Ura poliitikkona
Vapaussodan päätyttyä Monroe siirtyi politiikkaan. Vuonna 1782 hänet valittiin Virginian hallitukseen ja seuraavana vuonna Virginian edustajana Konfederaation kongressiin (nykyinen Yhdysvaltain kongressi). Vuonna 1786 Monroe meni naimisiin Elizabeth Kortrightin (1768-1830) kanssa. Kortright kuului newyorkilaiseen porvaristosukuun. Pari sai yhteensä kolme lasta: Elizan (1786), James Spencen (1799, kuoli jo 1800) ja Maria Hesterin (1803).
Kongressissa Monroe tuki aluksi James Madisonin pyrkimystä luoda Yhdysvalloille perustuslakia. Monroe ei kuitenkaan ollut tyytyväinen perustuslain lopulliseen muotoon, sillä hänen mielestään se antoi Yhdysvaltain hallitukselle liikaa valtaa eikä tukenut tarpeeksi yksilönvapautta. Tästä huolimatta perustuslaki ratifioitiin vuonna 1789.
Vuonna 1790 Monroe valittiin Yhdysvaltain senaattiin Virginian edustajana. Senaattorina Monroe vastusti federalistien ja erityisesti Alexander Hamiltonin yrityksiä antaa hallitukselle entistä enemmän päätösvaltaa. Vuonna 1792 Monroe päättikin liittyä Madisonin ja Jeffersonin perustamaan demokraattis-republikaaniseen puolueeseen.
Ministeriksi 1794
Monroe palasi politiikkaan vuonna 1799, kun hänet valittiin Virginian kuvernööriksi. Monroe ehti olla virassaan kolme vuotta, ennen kuin presidentiksi noussut Thomas Jefferson pyysi häntä neuvottelemaan Ranskan kanssa New Orleansin ostamisesta. Kun Monroe alkoi neuvotella Ranskan johtajan Napoleonin kanssa kaupungin ostamisesta, kävi selväksi, että Napoleon halusi eroon myös Lousianan alueesta. Koska Monroella ei ollut aikaa ottaa yhteyttä Jeffersoniin, hän solmi ilman tämän suostumusta Lousianan ostoa koskevan sopimuksen Yhdysvaltain Ranskan-lähettilään Robert R. Livingstonin kanssa.
Monroeta kiiteltiin paljon Yhdysvaltojen kannalta hyvästä kaupasta ja hänet nimitettiinkin kaupan jälkeen Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian suhteita hoitavaksi ministeriksi. Ministerinä Monroe alkoi luonnostella sopimusta, joka olisi parantanut maiden välejä. Jefferson hylkäsi kuitenkin sopimuksen, koska Ison-Britannian laivasto ei pyynnöistä huolimatta ollut lopettanut yhdysvaltalaisten laivojen värväämistä riveihinsä. Monroe ei pitänyt Jeffersonin hylkäyksestä, ja hänen välinsä Jeffersonin ja ulkoministeriksi nousseen Madisonin kanssa kiristyivät.
Madisonille ja Jeffersonille yhä vihaisena Monroe asettui Madisonin vastaehdokkaaksi vuoden 1808 presidentinvaaleihin. Monroe hävisi vaalit ja palasi vuonna 1811 Virginian kuvernööriksi. Presidentiksi noussut Madison päätti kuitenkin vielä samana vuonna pyytää Monroeta maan uudeksi ulkoministeriksi. Monroe suostui ja hän osoittautui suureksi eduksi, kun Yhdysvallat ja Iso-Britannia ajautuivat sotaan seuraavana vuonna. Ulkoministerin lisäksi Monroe toimi 1814–1815 myös Yhdysvaltain sotaministerinä, kun virassa aiemmin ollut John Armstrong joutui eroamaan brittien poltettua Washingtonin.
Nousu presidentiksi
Vuonna 1816 Monroe yritti uudelleen maan presidentiksi demokraattis-republikaanina. Hän voitti vaaleissa selvästi federalistien ehdokkaan Rufus Kingin. Monroe astui virkaan 4. maaliskuuta 1817 ja jätti samalla ulkoministerin virkansa. Koska britit olivat vuoden 1812 sodan yhteydessä polttaneet Valkoisen talon, asui Monroe perheineen I Street -nimisellä kadulla sijainneessa talossa vuoteen 1818 asti, kun Valkoinen talo saatiin kunnostettua.
Monroen presidenttikausien aikaan Yhdysvalloissa vallitsi "mukavien tunteiden aikakausi". Koska Yhdysvallat oli voittanut useita taisteluita brittejä vastaan vuoden 1812 sodassa, kansalaiset luottivat maahansa entistä enemmän. Lisäksi federalistien ja demokraattis-republikaanisten puolueiden valtataistelu tuntui olevan ohi.
Monroen presidenttikauden ensimmäisiä ongelmia oli selvittää maan huonot välit Espanjaan. Maiden välejä oli huonontanut Yhdysvalloille kuuluneen Georgian ja Espanjan omistaman Floridan rajakonfliktit. Vuonna 1819 Monroe ratkaisi ongelmat ostamalla Floridan alueen viidellä miljoonalla dollarilla. Kauppa aiheutti Yhdysvaltain ensimmäisen finanssikriisin, joka tunnetaan nykyisin nimellä vuoden 1819 paniikki.
Floridan lisäksi myös orjuus nousi Monroen presidenttikaudella ongelmaksi. Kun Missouri halusi liittyä unioniin vuonna 1818, pohjoisvaltiot halusivat, että osavaltiossa olisi orjuus kielletty. Etelävaltiot puolestaan vaativat, että orjuus tulisi Missourissa olla sallittua. Ongelma saatiin ratkaistua vuonna 1820, kun Monroe hyväksyi Missourin kompromissina tunnetun kompromissin, jossa Missourissa sallitaan orjuus, mutta Mainen osavaltiossa orjuus kielletään.
Vuonna 1820 Monroe valittiin uudelleen presidentiksi ilman vastaehdokasta. Monroe halusi kasvattaa Yhdysvaltain vaikutusvaltaa maailmalla. Vuonna 1823 hän julkaisi ulkoministerinsä John Quincy Adamsin kanssa niin kutsutun Monroen opin. Monroen opin mukaan Yhdysvallat ei sotkeudu Euroopan asioihin, kunhan eurooppalaiset eivät yritä perustaa uusia siirtokuntia Amerikan mantereelle. Oppia käytettiin vielä pitkään Monroen presidenttikauden jälkeen.
Loppukautensa aikana Monroe muun muassa rakensi maan liikenneinfrastruktuuria ja loi Yhdysvalloista mahtivaltion koko maailmalla. Missourin ja Mainen lisäksi uusina osavaltioina unioniin liittyivät Monroen aikana vielä Mississippi (1817), Illinois (1818) ja Alabama (1819).
Viimeiset vuodet
Jätettyään virkansa presidenttinä vuonna 1825 Monroe palasi vaimonsa kanssa Virginiaan. Kun Monroen vaimo kuoli vuonna 1830, Monroe muutti tyttärensä kanssa New Yorkiin, jossa hän kuoli 73-vuotiaana 4. heinäkuuta 1831.
Antti Kontsas
Antti Kontsas (s. 10. huhtikuuta 1985) on suomalainen urheiluvalmentaja. Kontsas on entinen TPS-joukkueen jalkapalloilija. Kontsas on kuntovalmentanut vuodesta 2014 lähtien Formula 1 -sarjassa ensin Red Bull -tallissa ja kaudesta 2015 Ferrari-tallissa ajanutta Sebastian Vetteliä. Aikaisempia Kontsaksen valmennettavia ovat olleet Formula 1 -sarjassa Toro Rosso -tallissa ajaneet Sébastien Buemi 2011 ja Jean-Éric Vergne vuodet 2012–2013.
Kepler-4
Kepler-4 on G-tyypin pääsarjan tähti, joka sijaitsee noin 1 800 valovuoden päässä Maasta, Lohikäärmeen tähdistön suunnalla. Tähden massa vastaa noin 122 % ja säde 149 % Auringon vastaavista. Tähden pintalämpötilaksi on arvioitu 5 857 K ja metallipitoisuudeksi 0,170.
Planeettakunta
NASAn Kepler-avaruusteleskooppi on havainnut yhden tähteä kiertävän eksoplaneetan:
Mitä tapahtuu todella?
Saarikoski on ottanut teokseen vaikutteita amerikkalaisesta nuorisorunoudesta. Modernistiselle runoudelle ominaisen hiottuuden sijaan Mitä tapahtuu todella? sisältää muun muassa arkipuheen omaista kielenkäyttöä. Avantgardistisuudellaan Saarikosken on katsottu halunneen ilmentää maailmantilan sekavuutta ja jäsentymättömyyttä, jonka kuvaukseen modernistinen runoilmaisu ei enää riittänyt. Myöhemmin teokseen on katsottu tallentuneen jotain tuolloisesta kiristyneestä maailmanpoliittisesta tilanteesta, ydinsodan uhasta ja nuorison politisoitumisesta, jonka eturintamassa Saarikoski itse oli.
Kirsi Kunnas kirjoittaa Mitä tapahtuu todella -teoksesta aikalaisarviossaan: ''”Saarikoski löytää loistavia näkykuvioita kuten ’minä olen pelkkää pimeyttä niinkuin enkeli joka lentää omaa valoaan nopeammin’. Toisinaan runot säteilevät liian monia mielikuvia ja aina ei annettu vihje toimi. (--) Loppupuolen runopamfletit (useimmat) välittävät kuvan puolivillaisesta tekosivistyneestä maailmastamme, joka tarjoaa ikävystymistä atomisuojissa.”''
Mitä tapahtuu todella? voitti Valtion kirjallisuuspalkinnon vuonna 1963.
Ruotsin salibandymaajoukkue
Ruotsin salibandymaajoukkue on Ruotsin salibandyn edustusjoukkue. Joukkue on voittanut yhdeksän maailmanmestaruutta ja neljä MM-hopeaa. Ruotsi on Salibandyn maailmanrankingin sijalla 2.
Luettelo novellikokoelmissa ja antologioissa julkaistuista suomennetuista kauhunovelleista
Tämä on luettelo novellikokoelmissa ja antologioissa julkaistuista suomennetuista kauhunovelleista.
Sf-lehdissä ja -lukemistoissa julkaistut novellit löytyvät artikkelista Luettelo lehdissä ja lukemistoissa julkaistuista suomennetuista science fiction-, fantasia- ja kauhunovelleista.
Maija Skille
Maija Skille (s. 1978) on norjalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän on Merikanto-laulukilpailun voittaja vuodelta 2009.
Skille opiskeli Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa vuodesta 2006, opettajanaan Marjut Hannula, ja valmistui maisteriksi vuonna 2009. Hän on opiskellut laulua myös Trondheimin konservatoriossa (vuosina 2000–2003 ) ja oslolaisessa Barratt-Duen Musiikkikonservatoriossa (vuosina 1998–2000 ) sekä Susanna Ekenin yksityisopetuksessa Kööpenhaminassa.
Skille esitti Merikanto-laulukilpailun loppukilpailussa 2009 Oskar Merikannon säveltämät kappaleet "Iltakellot" ja "Laatokka" sekä Aarre Merikannon kappaleen "Pan". Hänet valittiin mäntyharjulaisen Taidekeskus Salmelan järjestämän kilpailun voittajaksi tuomariston yksimielisellä päätöksellä. Hän on menestynyt myös Kurt Weill -säätiön järjestämässä, New Yorkissa pidetyssä Lotte Lenya -kilpailussa, jossa hän sijoittui jaetulle sijalle kolme vuonna 2008.
Leo Ahlstedt
Karl Leo Ahlstedt (30. toukokuuta 1929 Helsinki – 11. joulukuuta 2002 Vantaa ) oli suomalainen kauppatieteen tohtori, joka toimi muun muassa Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen apulaisprofessorina 1987–1992.
Hän väitteli Helsingin kauppakorkeakoulussa vuonna 1978. Hänen suomenkielisen väitöskirjansa oli otsikoitu Erikoistuminen ja liikkuvuus liikkeenjohtajan urakehitystekijöinä. Häntä on luonnehdittu modernin johtajakoulutuksen uranuurtajaksi Suomessa.
Amager Vest
Amagerin saaren länsipuoli on pääasiallisesti muodostunut laajentumisesta Öresundin meren matalimmille osille. Läntisen Amagerin laajennus aloitettiin noin 1930 ja valmistui noin 1955. Laajennuksen päätavoitteena oli antaa suojaan Kööpenhaminan sataman eteläosille. Laajennusmaa ko0stuu muun muassa kivistä, meren hiekasta, kipsistä sekä jätteestä, mikä tekee siitä erittäin kalliin pohjan rakentamiselle.
Amager Vest on Kööpenhaminan kymmenestä tilastoalueesta pinta-alaltaan suurin, mutta siellä on pienin väestö.
Eisbrecher (albumi)
Eisbrecher (saksaa, ) on saksalaisen Neue Deutsche Welle -yhtyeen Nenan neljäs ja viimeinen albumi sekä yhtyeen laulajan Gabriele ”Nena” Kernerin viides studioalbumi. Albumi julkaistiin 24. marraskuuta 1986. Yhtyeen hajotessa seuraavana vuonna Kerner aloitti soolouran. Albumilta julkaistiin kaksi singleä, ”Mondsong” sekä remix kappaleesta ”Engel der Nacht”.
Albumi sijoittui Suomen virallisen listan sijalle 33. ja oli musiikkilistalla kolme viikkoa.
Palestrina (kaupunki)
Palestrina on vanha, ennen roomalaisaikaa perustettu kaupunki Italian Latiumissa 35 kilometriä Roomasta itään. Kaupungissa on runsaat 20 000 asukasta.
Historiaa
Antiikin aikana kaupunkia kutsuttiin Praenesteksi. Praenestessa oli Sullan uudelleenrakentama Fortuna Primigenian temppeli, jonka oraakkeli oli Rooman keisareiden suosiossa.
Benedictus Nursialainen perusti 400-luvulla Aniojoen erakkoluostarin. Palestrinan kaupunki on rakennettu Sullan pystyttämän temppelin raunioille vuoren rinteeseen. 1200-luvulla Palestrinaa hallitsi Colonnan suku, joka nousi kapinaan paavinvaltaa vastaan 1297. Paavi Bonifatius VIII kukisti kapinan ja tuhosi kaupungin, joka rakennettiin uudelleen, kunnes se tuhottiin jälleen paavi Eugenius IV:n käskystä 1437.
Praenestestä on löytynyt 1500-luvun alussa kuuluisa Niilin mosaiikki. Yläosa kuvaa Etiopiaa, alimpana on Niilin delta. Mosaiikki kuvaa Ptoleimaios II:n triumfipitoja Syyrian sodan johdosta 289–279 eaa. Oletetaan, että alkuperäinen kuva olisi ollut Aleksandriassa. Työssä on kaksi miljoonaa palaa, ja se on ajoitettu vuosiin 120–110 eaa.
Sehr Schnell (albumi)
Sehr Schnell on samannimisen suomalaisen punkyhtyeen kokoelmalevy, joka julkaistiin 4. maaliskuuta 2009. Kokoelma sisältää yhtyeen koko levytetyn tuotannon, eli kolme singleä sekä neljä kappaletta Pohjalla-albumilta. Mukana on myös S.S. spinoff Mik Monton single Häiriöitä / Koulussa sekä ennenjulkaisematon Sehr Schnellin keikka Koiton salissa syksyltä 1978.
Kappaleet
CD bonus:
CD bonukset, live (ennenjulkaisematon):
Laulu yhteisestä leivästä
Laulu yhteisestä leivästä on Jaakko Löytyn vuonna 1984 julkaisema LP-levy. Kyseessä on tilaustyö Suomen Lähetysseuran 125-vuotisjuhlia varten kesäkuussa 1984. Albumi on omistettu Ambo-Kavangon kirkon piispan Leonard Aualan työlle.
Levyn julkaisija oli Kirjapaja yhdessä Suomen Lähetysseuran kanssa.
Gravitiino
Gravitiino on hypoteettinen supersymmetrinen gravitonin partneri, jonka ennustavat yleisen suhteellisuusteorian ja supersymmetrian yhdistelmäteoriat, esimerkiksi supergravitaatioteoriat. Jos se on olemassa, se on fermioni, jonka spin on 3/2.
Joissain malleissa gravitiino on kevyin supersymmetrinen partneri, jolloin se toimisi pimeänä aineena.
Ruovesi (järvi)
Ruovesi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Ruoveden lähialueeseen (35.331) ja Paloselän alueeseen (35.332) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,1 metriä mpy.
Ruovesi on Suomen 63. suurin järvi. Jos tulkitaan Ruoveden, Vaskivesi–Visuveden, Palovesi–Jäminginselän ja Tarjanneveden järvialtaat yhdeksi suureksi Iso-Tarjannevedeksi, saadaan sen pinta-alaksi 210 neliökilometriä. Iso-Tarjannevesi olisi sillä pinta-alalla Suomen 18. suurin järvi.
Järvenosat
Ruovesi on niemien, saarien ja lahtien rikkoma järvi, jonka järvenosilla on kansan suussa monia nimityksiä. Järvi mieletään kaksiosaiseksi järveksi, jonka läntistä osaa kutsutaan Ruovedeksi ja itäistä osaa Paloseläksi. Myös hallinnollisesti Ruovesi jaetaan Hanhonvuolteen kohdalta kahteen näitä nimiä käyttäviin jakoalueisiin. Tätä jakoa käytetään myös tässä artikkelissa.
Ruovesi on kokonaisuudessaan 23 kilometriä pitkä ja 13 kilometriä leveä. Järven pinta-ala on 6 616 hehtaaria eli 66,2 neliökilometriä, mikä jakaantuu Ruoveden ja Paloselän kesken vastaavasti 62 % ja 38 %. Sen rantaviivan kokonaispituus saaret mukaan lukien on 321 kilometriä. Saaria on yhteensä 242. Rantaviivain pituudet ja saarten lukumäärät jakautuvat molemmille järvenosille lähes tasan. Sen sijaan järvialtaiden yhteistilavuus on 446 miljoonaa kuutiometriä eli 0,44636 kuutiokilometriä. Siitä kuuluu Ruoveden järvenosalle 82 % ja Paloselälle vain 18 %, sillä Ruoveden keskisyvyys on vain kolmasosa Paloselän keskisyvyydestä.
Paloselkä
Paloselän (järvinumero on 35.332.1.001) järvenosan pinta-ala on 2 482 hehtaaria eli 24,8 neliökilometriä. Se on 14 kilometriä pitkä ja 7,1 kilometriä leveä. Hanhonvuolteen itäpuolella aukeaa Majaselkä ja heti perään Paloselkä, jotka ovat järvenosan suurimmat järvenselät. Hongonniemi on 3,5 kilometriä pitkä niemi, johon Paloselkä päättyy. Paloselän kaakkoisosassa Hongonniemen rantoja seuraa etelään Ahveslahti, joka kapeasuisena lahtena muodostaa oman järvialueensa. Hongonniemen itäpuolella Paloselän järvenosa jatkuu Hongonselkänä, Aittoselkänä ja Soilunvuolteena. Järvenosa kapenee salmimaiseksi järvenosaksi, jonka päässä sijaitsee lopulta Huutoselkä. Täällä Vilppulassa Kuorevesi laskee Paloselkään Kirkkosalmen läpi. Soilunvuolteelta erkanee kaakkoon päin Sulusselkä eli Pynnösselkä, joka on kapeasuisen lahden laajentuma.
Paloselässä on laskettu olevan 128 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 260 hehtaaria, mikä on noin 9,5 prosenttia järvenosan pinta-alasta. Saarista 18 on yli hehtaarin suuruisia, 94 yli aarin ja loput 16 ovat alle aarin kokoisia. Näistä ovat merkittäviä saaria seuraavat, joiden ilmoitettu pinta-ala on mitattu kartasta: Sotkansaari (52 ha ), Lehtisaari (61 ha), Kasilansaari (80 ha) ja Iso Poukansaari (30 ha).
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 81 miljoonaa kuutiometriä eli 0,081 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 22,2 metriä. Järven rantaviivan pituus on 144 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 47 kilometriä.
Ruovesi
Ruoveden (järvinumero on 35.331.1.001) järvenosan pinta-ala on 4 135 hehtaaria eli 41,4 neliökilometriä. Se on 14 kilometriä pitkä ja 11 kilometriä leveä. Ruovesi on rakenteeltaan Paloselkää selkeämpi. Sen eteläisin järvenselkä on Pöytäselkä, joka alkaa Kautussa, missä järvi laskee Kautunvuolteen kautta Paloveden Ruhalanselkään. Paloselän itäosaa kutsutaan Väärinseläksi, jonka itäosat haarautuvat neljään lahteen. Lahdista Tallusselkä ja Enonlahti ovat suurimmat. Pöytäselän länsirannalla sijaitsee Ruoveden keskustaajama, jonka vierestä erottuu Pappilanlahti. Järvi kapenee pohjoisessa ja ahtautuu Karkausniemen ohitse Mustaselälle. Sen pohjoisrannat kuuluvat Salonsaarelle, jonka molemmilta puolilta Tarjannevesi laskee etelään. Salonsaaren länsipuolella sijaitsee Syvinkisalmi ja itäpuolella Salonsalmi, mistä Tarjanteen vedet virtaavat. Mustaselän itäpuolella aukeaa heti ilman selkeää rajaa Sotkanselkä, joka on varsin saaristoinen järvenosa. Sotkansaaren itäpuolella oleva Koljonsaari on nykyään niemi, jonka pohjoispuolelle jäävä Ruokoselkä on lahti. Koljonsaaren eteläpuolelta sen sijaan pääsee vielä Hanhonvuolteelle, mistä alkaa Paloselän järvenosa.
Ruoveden järvenosassa on laskettu olevan 114 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 173 hehtaaria, mikä on noin 4,0 prosenttia järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista 16 on yli hehtaarin suuruisia, 93 yli aarin ja loput 5 ovat alle aarin kokoisia. Näistä saarista sijaitsevat Ruoveden edustalla Haapasaari (9 hehtaaria), Siltasaari (24 ha), Ulonsaari (16 ha) ja Kuurinsaari (6 ha). Näiden pinta-alat on mitattu kartasta.
Ruoveden järvenosa on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 365 miljoonaa kuutiometriä eli 0,365 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 8,8 metriä ja suurin syvyys on 46,6 metriä.Järven rantaviivan pituus on 177 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 37 kilometriä.
Asutus
Järven vastakkaisilla rannoilla sijaitsee kaksi suurempaa asutuskeskusta. Ruoveden kirkonkylä sijaitsee Pöytäselän länsirannalla Pappilanlahden eteläpuolella. Paloselän Huutoselän länsipuolella sijaitsee Vilppula, joka on Mäntän kaksoiskaupunki. Asutus järven ympärillä on lähinnä haja-asutusta, joskin muutama kylä tai kulmakunta sijaitsee rannan tuntumassa. Sellaisia ovat esimerkiksi Pynnöskylä ja Tyynysniemi Mänttä-Vilppulan puolella, Tuurakylä ja Tammikoski kuntarajan molemmilla puolilla, sekä Hanho, Rantakylä, Tuuhoskylä, Korpula, Pappilankulma, Kauttu ja Ruhala Ruoveden kunnan puolella.
Vedenkorkeudet ja virtaamat
Järven vedenkorkeutta on tallennettu Suomen Ympäristökeskuksen rekistereihin vuosilta 1883–1992. Veden keskikorkeudeksi tulee niistä laskien 96,09 metriä mpy (N60) ja vedenpinnan vuotuisen vaihtelun keskiarvo on 1,02 metriä. Järven vedenpinnan ylin korkeus on ollut 98,37 metriä (N60), joka on mitattu kesäkuussa 1899, ja alin korkeus 95,31 metriä, joka mitattiin maaliskuussa 1942. Rekisterin mukaan suurin äärivaihtelu on ollut 3,06 metriä. Järven keskivirtaama (MQ) on valuma-alueen pinta-alan ja sademäärätietojen avulla laskettu olevan noin 53 kuutiometriä sekunnissa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee vesireittien risteyskohdassa, sillä pohjoisesta siihen laskee Tarjannevesi (35.41, 5 487 ha), jonka kautta virtaa 5 769 neliökilometrin valuma-alueen vedet, ja idästä siihen laskee Kuoreveden (2 380 ha) kautta Keuruun reitin (35.61) 2 028 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen vedet. Ne laskevat Kotaselältä Vilppulankosken ja Kirkkosalmen kautta Huutoselälle. Paloveden alueelle laskevat vielä pohjoisesta Elänteen valuma-alueen (35.37) ja Ajosjärven valuma-alueen (35.335) vedet, etelästä Salojärven valuma-alueen (35.337) ja Tuhrusojan valuma-alueen (35.338) vedet. Ruoveden länsirantaan laskevat Ruojärven valuma-alueen (35.334) ja Mato-ojan valuma-alueen (35.333) vedet, ja lopuksi itärantaan vielä Enonjoen valuma-alueen (35.339) vedet.
Ruoveden lähialueella (35.331) sijaitsee alle 10 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan järveen. Niistä huomattavimpia ovat Ruoveden itärantaan laskevista Yläinen Talluslammi (5 ha) ja Alainen Talluslammi (17 ha), jotka laskevat Tallusselkään, Rynkäjärvi (2 ha) ja Vääräjärvi (3 ha), jotka laskevat Enonlahdessa Kotalahteen, Hirvijärvi (6 ha) ja Tervalammi, jotka laskevat Väärinselkään, ja Korpulanlammi (3 ha), joka laskee Korpulanlahteen. Ruoveden länsirantaan laskee Iso Kiimajärvi (5 ha). Paloselän lähialueella sijaitsee yli 13 järveä tai lampea. Niistä huomattavimmat ovat etelärantaan laskevat Iso Pirttijärvi (19 ha) ja Vähä Pirttijärvi (7 ha), joilla on yhteinen laskuoja, Ahvenlammi (5 ha), joka laskee Ahveslahteen, ja vielä Kivistönlammi (2 ha), Pitkonlammi (2 ha) ja Päijänteenlammi (2 ha), jotka laskevat Huutoselkään ja Kirkkosalmeen. Paloselän pohjoisrantaan laskevat suoraan Vähä Kangasjärvi (14 ha), joka laskee myös Kirkkosalmeen, Kasilanjärvi (45 ha), joka laskee Hongonselkään, Särkilammi (4 ha), Liinolammi (1 ha), Mertoslammi (3 ha) ja Masonlammi (4 ha), joka laskee Paloselän Tyynysselkään, Koivujärvi (25 ha), joka laskee Paloselkään.
Ruovesi laskee etelään Paloveden Jäminkiselkään (4 272 ha) Kautunvuolteen ja osittain Kautun kanavan läpi. Järvien vedenpintojen korkeuksien välille on karttoihin merkitty vain 10 senttimetrin korkeusero.
Skvarkki
Skvarkki on hiukkasfysiikassa kvarkin hypoteettinen bosonipartneri, jonka olemassaolon ennustaa supersymmetria. Skvarkkeja on kuusi kappaletta, yksi jokaista kvarkkia kohti. Skvarkin nimi saadaan lisäämällä vastaavan kvarkin nimen alkuun s-kirjain: skvarkit ovat siis salas, skaunis, slumo, souto, stosi ja sylös.
Skvarkkien spin on nolla, mutta muuten niiden ominaisuudet massaa lukuun ottamatta vastaavat kvarkkien vastaavia. Skvarkkeja on etsitty CERNin LHC-kiihdyttimellä, mutta toistaiseksi viitteitä niiden olemassaolosta ei ole saatu.
&
Kill Your Darlings
Kill Your Darlings on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut John Krokidasin ohjaama draamaelokuva. Sen pääosissa ovat Daniel Radcliffe, Dane DeHaan, Ben Foster, Michael C. Hall, Jack Huston, Jennifer Jason Leigh ja Elizabeth Olsen.
Elokuva kertoo beat-sukupolven varhaisten edustajien Lucien Carrin, Allen Ginsbergin, William S. Burroughsin, Jack Kerouacin ja David Kammererin nuoruusvuosista. Se sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 18. tammikuuta 2013.
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 123 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 76 prosenttia oli positiivisia.
Wasaborgin talo
thumb|Wasaborgin talon Raastuvankadun puoleinen julkisivu.
Talon rakennuttanut Sjöblom kuoli pian talon valmistuttua. Perikunnan ajauduttua konkurssiin talo myytiin pakkohuutokaupassa kiinteistöosakeyhtiö Fastighetsbolaget Wasaborgille vuonna 1915. Vuodesta 1920 aina 1970-luvulle saakka talossa toimi tukku- ja siirtomaatavaraliike Kahvi-Komppania Oy, jonka nimi vakiintui myös paikallisten käytössä talon nimeksi. Nykyisellään talo tunnetaan Wasaborgin talon nimellä.
Tähtienvälinen arkki
Tähtienvälinen arkki on tieteiskirjailijoiden ja tutkijoiden kuvittelema melko hidas tähtienvälinen alus, jossa matka kestää useiden sukupolvien ajan. Näitä aluksia voisi ehkä olla kahta tyyppiä. Nukkuja-aluksissa matkustajat säilötään pitkän matkan ajaksi nukuttamalla, syväjäädyttämällä tai vastaavalla tekniikalla, jota ei nykyisin hallita. Toinen olisi sukupolvialus, jossa kymmenet, sadat, jopa tuhannet sukupolvet vaihtuisivat pitkän matkan aikana.
MHM
MHM on Mikko Forsströmin kehittämä ja julkaisema tekstipohjainen jääkiekkomanagerointipelisarja. Forsström julkaisi MHM:stä kolme isompaa versiota: MHM 97 vuonna 1997, MHM 99 vuonna 1998 ja MHM 2000 vuonna 2000. MHM on lyhenne sanoista Maso Hockey Manager, mutta tekijä päätyi pelkkään lyhenteeseen, koska nimi sai aikaan epämiellyttäviä mielleyhtymiä.
Alkuperäinen MHM 97 on tehty Iikka Ojansivun Pro Hockey Managerin pohjalta. Ensimmäinen julkinen versio julkaistiin 13. syyskuuta 1997. Peli sai joukon innokkaita kannattajia, ja se oli Mikrobitin kuukauden kotimainen peli joulukuussa 1997.
Ominaisuuksia
150px|thumb|left|Pelin päänäkymä. Vasemmalla seuraavan kierroksen pelit, oikealla valikko, oikeassa alareunassa sarjataulukko ja vasemmalla inforuutu. Pelissä jokaisella pelaajalla on oma jääkiekkojoukkueensa, jota hänen on tarkoitus johdattaa kohti mainetta ja kunniaa. Yhdellä tietokoneella peliä voi pelata samanaikaisesti neljä pelaajaa. MHM 99:stä lähtien pelaajat ovat todellisia ja ketjukoostumuksia on voinut säätää. Joka pelaajalla on taitotaso, kansallisuus, ikä, palkka, taidot yli- ja alivoimapelissä sekä jokin erikoisominaisuus kuten joukkueen poliisina toimiminen. Alusta asti pelissä on voinut tehdä toisille joukkueille jäyniä vaikkapa mukiloimalla vastustajan pelaajia. Versiossa 2000 pelissä on kolme sarjatasoa ja yhteensä neljä eri liigaa. Pelisarja on tunnettu myös sen huumorista, jota tulee jatkuvasti vastaan. Esimerkiksi useasta julkisuuden henkilöstä on pelissä hieman liioiteltu kopio. Virallisesti pelin viittaukset julkisuuden henkilöihin ovat kuitenkin tahattomia.
MHM Online
17. huhtikuuta 2006 pelin kehittäjä Mikko Forsström kertoi kehittävänsä uutta MHM Onlinea. MHM Onlinea voi pelata yksin- tai moninpelinä selaimessa. Peli toteutetaan PHP:llä. Försström pyrki alun perin saamaan MHM Onlinen valmiiksi vuonna 2009 tai viimeistään 25. helmikuuta 2010, jolloin MHM 2000:n julkaisupäivästä on kulunut kymmenen vuotta. Näin ei kuitenkaan käynyt, ja seuraava takaraja oli ennen Duke Nukem Forever -pelin ilmestymistä, mutta peli ei valmistunut siihenkään mennessä.
Music Complete
Music Complete on brittiläisen New Order -yhtyeen vuonna 2015 julkaistu kymmenes albumi.
Huiviot
Huiviot (Mussaenda) on matarakasvien (Rubiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 185 lajia.
Epitaph of Christ
Epitaph of Christ on puolalaisen black metal -yhtyeen Christ Agonyn toinen demo, joka on julkaistu vuonna 1992.
Demo julkaistiin yhtyeen omakustanteena mutta myös Carnage Recordsin kautta. Demon julkaisi uudelleen vuonna 1995 nauhalla Baron Records, jolloin levy sisälsi yhtyeen aiemmin julkaiseman demon Sacronocturnin nimellä "Faithless".
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1930
Ensimmäiset jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut ovat olleet ainoat kisat, joihin ei ole järjestetty karsintoja, vaan osallistuvat joukkueet kutsuttiin. Monet Euroopan parhaista maista eivät olleet kiinnostuneita lähtemään pitkälle merimatkalle Atlantin yli, eivätkä monet seurat halunneet päästää parhaita pelaajiaan kahden kuukauden Etelä-Amerikan-matkalle. Mukaan saatiin houkuteltua neljä eurooppalaista joukkuetta. Turnaukseen osallistui lopulta 13 joukkuetta, joista suurin osa tuli Etelä-Amerikasta. Joukkueet arvottiin neljään lohkoon, joiden voittajat etenivät välieriin.
Historiallinen avausottelu pelattiin 13. heinäkuuta 1930 Ranskan ja Meksikon välillä. Ranska voitti ottelun maalein 4–1. MM-kisahistorian ensimmäisen maalin viimeisteli ranskalainen Lucien Laurent. Yhdysvaltain ja Paraguayn välisessä ottelussa nähtiin MM-historian ensimmäinen hattutemppu, kun Yhdysvaltain Bert Patenaude teki joukkueensa kaikki maalit. Turnauksen välierissä pelasivat Argentiina, Jugoslavia, Uruguay ja Yhdysvallat. Kumpikin välieräkamppailu päättyi lukemiin 6–1, kun Argentiina voitti Yhdysvallat ja Uruguay Jugoslavian. Loppuottelu pelattiin 30. heinäkuuta pääkaupunki Montevideossa, Estadio Centenariolla. Johtoasema vaihteli ottelussa ja tauolle mentiin Argentiinan 1–2-johdossa, mutta koko ottelu päättyi lopulta isäntäjoukkue Uruguayn 4–2-voittoon. FIFAn puheenjohtaja ja MM-kilpailujen tärkeä taustahahmo Jules Rimet luovutti turnauksen voittajalle maailmanmestaruuspokaalin, joka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa Jules Rimet -pokaaliksi.
Järjestelyt
Olympialaisten jalkapallo oli ollut menestys, minkä takia FIFAssa heräsi toive jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuista. FIFA:n ranskalaisen puheenjohtajan puheenjohtajan Jules Rimet’n johtama komitea perehtyi asiaan, ja Rimet’tä tuki Ranskan jalkapalloliiton pääsihteeri Henri Delaunay.
FIFAn hallinnoimien jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen järjestämisestä päätettiin toukokuussa 1928 Amsterdamissa pidetyssä kokouksessa. Isäntämaiksi halusivat Unkari, Ruotsi, Italia, Alankomaat, Espanja ja Uruguay. Uruguay oli alusta alkaen suurin suosikki isäntämaaksi, sillä maa oli voittanut jalkapallon edelliset olympiaturnaukset 1924 ja 1928. Ratkaisevinta kuitenkin oli, että Uruguayn kansallinen liitto oli valmis kattamaan kaikki kulut, mukaan lukien joukkueiden matka- ja majoituskustannukset. Lisäksi maan liitto lupautui vastaamaan mahdollisista taloudellisista tappioista, kun taas mahdollinen voitto oli määrä jakaa. FIFAn kongressi päätti vuonna 1929 Barcelonassa myöntää MM-kilpailut Uruguayn järjestettäväksi. Muut hakijamaat myös vetivät hakemuksensa pois.
Suuri lama koetteli eurooppalaisia valtioita 1920–1930-lukujen taitteessa, minkä takia monet Euroopan maat eivät halunneet lähettää joukkuetta Uruguayn kisohin. Euroopan ja Uruguayn välissä oli myös pitkä höyrylaivamatka Atlantin yli, minkä vuoksi monet seurat olisivat joutuneet luopumaan huippupelaajistaan kahdeksi kuukaudeksi. Tähän eivät eurooppalaiset liitot olleet valmiita. Ja vaikka Uruguayssa oli korkeampi elintaso kuin suuressa osassa Eurooppaa, pientä Etelä-Amerikan valtiota vieroksuttiin, vaikka maa oli kaksinkertainen olympiavoittaja. Näin ollen yhä useampi Euroopan maa jättäytyi kisoista pois.
Joillekin maille oli tärkeää myös ammattilaiskysymys. Ruotsi, Tanska ja Saksa jäivät pois kisoista, sillä maiden liitot olivat tiukasti amatöörihenkisiä eivätkä halunneet olla tekemisissä ammattilaisjalkapalloilijoiden kanssa. Tammikuussa 1930 yksikään eurooppalainen maa ei vielä ollut ilmoittautunut haluavansa osallistua kisoihin. Tästä suivaantuneet eteläamerikkalaiset uhkasivat erota FIFAsta. Jules Rimet oli ottanut asiakseen saada eurooppalaisia joukkueita mukaan. Ehkä helpointa hänen oli saada houkuteltua mukaan Romanian joukkue, sillä maan kuningas Kaarle II suhtautui urheiluun intohimoisesti, ja hän valitsi henkilökohtaisesti maan joukkueen pelaajat Uruguayn kisoihin. Romanian joukkueen kokoaminen ja kisoihin valmistautumisaika jäi lyhyeksi, sillä kuningas nousi valtaistuimelle vain 35 päivää ennen kisojen alkua. Monet maan pelaajista työskentelivät kotimaassaan englantilaiselle öljy-yhtiölle, joka kieltäytyi antamasta työntekijöilleen vapaata turnauksen ajaksi. Kaarle uhkasi yhtiötä tehtaan sulkemisella, mikäli pelaajat eivät pääsisi kisoihin, jolloin yhtiö taipui päästämään heidät matkaan.
Ensimmäisenä eurooppalaisena maana kisoihin lupautui lähtemään Belgia, mistä oli kiittäminen FIFAn belgialaista varapresidenttiä Rodolphe Seeldrayersia. Jules Rimet’n helpotukseksi myös hänen kotimaansa liitto taipui MM-kilpailuihin osallistumiselle ja Ranska osallistui kisoihin. Neljäs eurooppalainen valtio kisoissa oli Jugoslavia. Jugoslavian joukkue koostui ainoastaan serbeistä, sillä maan kroaattipelaajat eivät suostuneet edustamaan Jugoslaviaa. Euroopassa MM-kisojen seuraaminen ei saavuttanut suurta kiinnostusta, sillä kisoihin osallistuneet eurooppalaismaat eivät edustaneet maanosan parhaimmistoa. Kisäjärjestäjille vain neljän eurooppalaisen maan osanotto oli suuri pettymys, minkä johdosta Uruguay päätti boikotoida Italian vuoden 1934 MM-turnausta. On ollut pitkällinen kiistelynaihe, miten MM-turnaus olisi edennyt, jos Euroopan parhaimpiin lukeutuneet maat olisivat olleet mukana.
Etelä-Amerikan maista kisoihin osallistuivat isäntämaa Uruguayn lisäksi Argentiina, Brasilia, Bolivia, Chile ja Peru. Pohjois- ja Keski-Amerikasta kisoihin osallistuivat Meksiko ja Yhdysvallat. Afrikasta turnaukseen ei tullut yhtään maata. Alun perin Egyptin oli määrä osallistua, mutta joukkue myöhästyi Marseillesta lähteneestä postilaivasta, jolla Jugoslavian joukkue matkusti kisoihin. Ranskan, Belgian ja Romanian joukkueet matkustivat Montevideoon Genovasta lähteneellä Conte Verde -laivalla. Rio de Janeirossa kyytiin otettiin myös Brasilian joukkue. Eurooppalaisjoukkueiden laivamatka Atlantin yli kesti kaksi viikkoa. Atlantin ylittävät lennot olivat ensimmäisen MM-turnauksen aikaan kalliita, ja joukkueet säästivät rahaa matkustaessaan yhdessä. Mukana laivassa oli MM-turnauksen alullepanija ja FIFAn puheenjohtaja Jules Rimet. Mukanaan hänellä oli turnauksen voittajalle jaettava pokaali, joka myöhemmin nimettiin hänen mukaansa. Conte Verden lähtiessä Genovasta 20. kesäkuuta mukana oli vain Romanian joukkue. Ranskalaiset nousivat laivaan Villefranche-sur-Meristä ja belgialaiset Barcelonasta. Conte Verde saapui Montevideoon 4. heinäkuuta, yhdeksän päivää ennen turnauksen alkua. Yhdysvaltain ja Meksikon joukkueet matkustivat Montevideoon puolestaan SS Munargo -laivalla. Meksikolaisille matka oli pitkä, sillä he joutuivat matkustamaan ensin laivan lähtösatamaan New Yorkiin.