cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alppihiihto talviolympialaisissa 2014 – naisten alppiyhdistetty
Lähtökohdat kilpailuun
Naisten alppiyhdistetty järjestettiin tässä muodossa nyt noista kertaa olympialaisissa (syöksylasku ja yksi pujottelukierros). Alppiyhdistetyssä oltiin edellisen kolmen vuoden aikana kilpailtu vain seitsemän kertaa maailmancupissa. Näistä kisoista sloveeni Tina Maze oli voittanut kolme, yhdysvaltalainen Lindsey Vonn kaksi ja saksalainen Höfl-Riesch kaksi Lajin hallitseva maailmanmestari vuodelta 2013 oli Höfl-Riesch.
Kisaan suurimpina ennakkosuosikkeina lähtivät Maze ja Höfl-Riesch. Vonn ei pystynyt osallistumaan kilpailuun loukkaantumisen johdosta.
Tulokset
Lähde:
Tuesday Weld
Weld syntyi New Yorkissa ja menetti isänsä jo vuonna 1947. Hän oli vuonna 1978 ehdolla Parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon ja vuonna 1985 Baftan saajaksi.
Weldille myönnettiin lupaavimman tulokkaan Golden Globe vuonna 1960. Muutamia hänen elokuvistaan ovat Täyskäsi-Kid (1965), Lain tällä puolella (1971) ja Suuri gangsterisota (1984).
Avioliitot
Weld on ollut kolmesti naimisissa, mutta kaikki avioliitot ovat päättyneet eroon. Hänellä on lapsia liitoista. Entiset puolisot ovat:
Daniel Styliitta
pienoiskuva Daniel Styliitta (409–493) oli pylväskilvoittelija, jota kunnioitetaan pyhimyksenä sekä katolisessa, ortodoksisessa että orientaali­ortodoksisissa kirkoissa. Hän oli kotoisin Marathan kylästä Mesopotamiasta, läheltä Samosataa, nykyisen Turkin alueelta. Hän asettui luostariin 12-vuotiaana ja eli siellä 38-vuotiaaksi. Ollessaan matkalla Antiokiaan luostarin apotin kanssa hän kulki Tellnesin kautta ja sai sieltä siunauksen ja rohkaisua Simeon Styliitalta. Sen jälkeen hän kävi pyhillä paikoilla, osallistui useisiin hartaus­kokouksiin ja vetäytyi vuonna 451 erään pakanallisen temppelin raunioihin.
Hänen luonaan kävivät sekä keisari Leo I että Zenon. Teologina hän vastusti monofysitismia.
Aloittaessaan elämänsä pylvään päässä hän rukoili seuraavasti:
"Annan Sinulle kunnian, Jeesus Kristus Jumalani, kaikista siunauksista, jotka olet minulle suonut, ja armosi vuoksi jonka olet minulle suonut aion omaksua tämän elämän­tavan. Mutta sinä tiedät, että noustessani tälle pylväälle turvaudun vain Sinuun ja että vain Sinulle ratkaisuni näyttää onnelliselta. Hyväksy sen vuoksi tarkoitus­peräni: vahvista minua niin, että saatan päätökseen tämän tuskallisen tien; anna minulle armoa, että voisin päättää sen pyhyydessä".
Vähän ennen kuolemaansa hän antoi oppilailleen seuraavan neuvon:
"Pitäkää kiinni nöyryydestä, noudattakaa tottelevaisuutta, osoittakaa vieraan­varaisuutta, noudattakaa paastoja ja valvokaa, ja ennen kaikkea osoittakaa lähimmäisen­rakkautta, mikä on ensimmäinen ja suurin käsky; pitääkää tiukasti kiinni kaikesta, mikä koskee hurskautta, välttäkää keretti­läisten ohdakkeita. Älkää koskaan erotko äiti­kirkostanne; jos teette kaiken tämän, van­hurs­kautenne on oleva täydellinen."
Pyhän Danielin muistopäivä on 11. joulukuuta sekä katolisessa että ortodoksisessa kirkossa. Päivä on Suomessakin Danielin nimipäivä.
Who’s Got the Last Laugh Now?
Who's Got the Last Laugh Now? on saksalaisen dance-yhtye Scooterin yhdestoista studioalbumi. Albumi julkaistiin Saksassa 4. marraskuuta 2005. Albumilta julkaistiin kaksi singleä: "Hello! (Good to Be Back)" sekä "Rock Bottom" ja "Apache" -kappaleista tehty yhdistetty remix-versio nimellä "Apache Rocks the Bottom!". Albumi oli myös yhtyeen viimeinen albumi, jolla oli mukana yhtyeen entinen jäsen Jay Frog.
Singlet
2. «Hello (Good To Be Back)» — Club mix (7:43)
3. «Hello (Good To Be Back)» — Extended (5:52)
4. «Path» (3:36) 1. «Radio Version» (03:45)
2. «Extended Version» (05:47)
3. «Dub Mix» (05:57)
Onni Tommila
Onni Tommila (s. 18. heinäkuuta 1999) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt elokuvissa Big Game (2014), Rare Exports (2010) ja Skavabölen pojat (2009). Lisäksi hän oli Eetu-pojan äänenä lastenelokuvassa Eetu ja Konna (2011).
Who’s Got the Last Laugh Now?
Singlet
4. «Club Mix» (05:30)
Onni Tommila
Onni Tommila on näyttelijä Jorma Tommilan ja Ida Helander-Tommilan poika sekä ohjaaja Jalmari Helanderin sisarenpoika.
Who’s Got the Last Laugh Now?
Singlet
6. «Countdown» (01:41)
1. Alex K remix (6:56)
2. United DJs remix (6:28)
4. Clubstar remix (5:56)
5. Original mix (todella Apache - Albumiversio) 2:58
1. «Rock Bottom — Radio mix (3:25)
2. «Apache Rocks The Bottom — Radio mix (3:45)
3. «Rock Bottom — Video mix (3:40)
5. «Multimedia part: Rock Bottom — video (uncut version)
Borgsjön piiri
Aiheesta muualla
thumb|left|Ången kunnan piirit
Joe Davis
thumb|right|Joe Davis Joe Davis, OBE (15. huhtikuuta 1901 Whitwell, Derbyshire, Englanti – 10. heinäkuuta 1978 Hampshire, Englanti) oli englantilainen snookerinpelaaja. Hän voitti pelissä viisitoista peräkkäistä maailmanmestaruutta vuosina 1927–1940 ja 1946. Davis pelasi myös englantilaista biljardia.
Joe Davis oli järjestämässä ensimmäistä snookerin maailmanmestaruusmittelöä vuonna 1927, ja hän voitti sen.
Joe Davisin veli Fred Davis (s. 1913, k.1998) voitti snookerin maailmanmestaruuden kahdeksan kertaa (1948-1949, 1951-1956).
Novaja Gazeta
Novaja Gazeta (, ”Uusi lehti”) on venäläinen kolmesti viikossa ilmestyvä lehti, jolla on yhteiskuntakriittinen toimituksellinen linja. Neljä lehden toimittajaa on surmattu ja monia uhkailtu. Se on Venäjän tunnetuin liberaalilehti. Lehden painetun version toimilupa peruttiin syyskuussa 2022.
Novaja Gazeta perustettiin 1993. Sen perustajat ovat Komsomolskaja pravdan entisiä toimittajia. On esitetty, että lehti olisi erityissuojelussa, länteen suunnattu näyteikkuna, johon voisi tarvittaessa viitata. Päätoimittaja Dmitri Muratovin mukaan se voi osin pitää paikkaansa, mutta toisaalta hän viittaa lehteen kohdistuneisiin toimiin. Lehti on ainoa merkittävä Venäjällä ilmestyvä opposition lehti. Se sai vuonna 2009 Kansainvälisen lehdistöinstituutin IPI:n tunnustuksen. Muratov sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2021.
Omistus
Henkilökunta omistaa lehdestä 51 prosenttia. Loput 49 prosenttia myytiin vuonna 2006 Mihail Gorbatšoville ja Aleksandr Lebedeville. Lehden levikki Moskovassa on 170 000, mutta lisäksi sillä on paikallispainoksia ainakin Pietarissa ja Nižni Novgorodissa.
Historia
3. lokakuuta 2010 Novaja Gazetan päärahoittajan, oligarkki Alexandr Lebedevin pankki joutui naamioitujen poliisien ratsian kohteeksi. Poliisi vei vain pankin erään asiakkaan toimiin liittyviä asiapapereita, ja Lebedev oli itse samaan aikaan pankissa.
Vuonna 2014 Novaja Gazeta sai tiedotusvälineitä valvovilta viranomaisilta varoituskirjeen, jossa lehteä syytettiin ääriliikkeiden tukemisesta. Lehdelle annettiin kymmenen päivää aikaa poistaa ääriliikkeitä koskevat kirjoitukset verkkosivuiltaan. Novaja Gazeta on kirjoittanut muun muassa venäläisten osallisuudesta Itä-Ukrainan kriisiin. Varoitus saattaa johtua syyskuussa julkaistusta artikkelista, jossa toimittaja Julija Latynina vertaa venäläisten parlamentaarikkojen tekoja natseihin.
Novaja Gazetan printtiversio joutui tauolle toukokuussa 2015. Syynä oli talousvaikeudet, joita aiheuttivat muun muassa toimitilojen vuokran ja paperin hinnan nousu.
Maaliskuussa 2021 Novaja Gazetan rakennukseen tehtiin kemiallinen isku.
24. helmikuuta 2022 Venäjä hyökkäsi Ukrainaan. Sodan alettua viranomaiset sulkivat useita tiedotusvälineitä ja tekivät toisten toiminnasta mahdotonta. Novaja Gazeta jäi Venäjän ainoaksi riippumattomaksi tiedotusvälineeksi. Se joutui kuitenkin sopeutumaan median toimintaa sääteleviin uusiin lakeihin, eikä voinut enää kertoa sodan tapahtumista vapaasti. Maaliskuussa 2022 Novaja Gazeta sai valtion sensuurivirasto Roskomnadzorilta kaksi varoitusta, joiden jälkeen lehti päätti keskeyttää julkaisutoimintansa sodan ajaksi. Syyskuussa 2022 lehden painetun version toimilupa peruttiin. Venäjältä paenneiden toimittajiensa voimin lehti käynnisti uuden julkaisun Novaya Gazeta Europe, päätoimittajanaan Kirill Martynov, joka oli aiemmin toiminut Novaja Gazetan politiikantoimittajana. Novaja Gazetan toimitus perusti uuden verkkolehden nimeltä Novaja Rasskaz-Gazeta (lyhennettynä NO), mutta sitä ehdittiin julkaista vain viikon ajan, ennen kuin Venäjä esti pääsyn sivustolle.
Suomessa
pienois|Novaja Gazetan suomenkielisen pokkaripainoksen kansi. Suomeksi Novaja Gazetan artikkeleita on aiemmin julkaistu Voima-lehdessä, ja lehden artikkeleista koottuja taskukirjoja (13 kappaletta) on julkaissut Into Kustannus. Vuodesta 2012 alkaen Novaja Gazetan suomennettuja artikkeleita alkoi ilmestyä osana kuusi kertaa vuodessa ilmestyvää Le Monde Diplomatique -lehteä.
Surmattuja toimittajia
Lisäksi mahdollisesti seuraavat:
Insider-lehden mukaan Novaja Gazetan ulkomaankirjeenvaihtaja Jelena Kostjutšenko todennäköisesti myrkytettiin maaliskuussa 2022. Asiantuntijat uskovat, että Kostjuchenko altistui jollekin orgaaniselle klooriyhdisteelle, kuten dikloorietaanille. Hän säilyi elossa.
Espoon Moottorilentäjät
thumb|250px|Esmo logo thumb|250px|Piper Archer OH-PYW thumb|250px|Piper Saratoga OH-ESM
Toiminta
Pääasiallinen toiminta on yksityislentämistä kerhon lentokoneilla. Lennot ovat luonteeltaan yleisilmailua (ei siis ansiolentoa). Kerhossa harrastetaan paljon matkalentoa kotimaassa ja ulkomailla. Lentäminen tapahtuu, joko näkölentosäännöillä (VFR) tai mittarilentosäännöillä (IFR). Usealla esmolaisella on mittarilentokelpuutus.
Kerholla on lentokoulutuslupa, jonka puitteissa koulutetaan uusia yksityislentäjiä. Koulutuksen edellytyksenä on kerhon jäsenyys. Kerho antaa jäsenilleen myös jatkokoulutusta esimerkiksi yölentokelpuutusta varten. Lentämisen lisäksi kerho järjestää jäsenilleen erilaisia tapahtumia ja koulutustilaisuuksia.
Lentokoneet
Kerholla on kaksi amerikkalaisvalmisteista Piper-merkkistä lentokonetta. Nelipaikkainen Piper Archer PA28-181 rekisteritunnus OH-PYW ja nelipaikkainen Piper Arrow PA28R-200 rekisteritunnus OH-PAM. Piper Archer toimii kerhon lentokoulutuskoneena. Molemmat koneet ovat mittarilentovarusteisia.
Abel Wartiainen
Wartiaisen isä oli talollinen Johan Vartiainen. Hän opetteli omin päin kirjoitustaidon sekä hieman ruotsin kieltä ja lähti 1859 opiskelemaan Mustialan maanviljelysopistoon. Valmistuttuaan hän toimi Muhoksessa Koivikon maanviljelyskoulun inspehtorina vuodesta 1862 alkaen, kynnönopettajana vuodesta 1866 ja viimeksi Jokisaaren maanviljelyskoulun johtajana vuodesta 1870 alkaen. Hänen kirjoituksiaan julkaistiin Oulun Wiikko-Sanomia-lehdessä ja oululaisessa Pohjan-Tähti-lehdessä.
Wartiainen kuoli kuumetautiin tammikuussa 1873.
Rkt
Rkt voi tarkoittaa anakin seuraavia asioita:
Debbie Armstrong
Deborah Rae ”Debbie” Armstrong (s. 6. joulukuuta 1963 Salem, Oregon) on entinen yhdysvaltalainen alppihiihtäjä.
Armstrong voitti kultaa alppihiihdon suurpujottelussa vuoden 1984 talviolympialaisissa Sarajevossa. Ensimmäisen kilpailulaskun jälkeen hänen edellään oli vain maannainen Christin Cooper, mutta toisessa laskussa Armstrong oli nopeampi ja voitti Cooperin yhteistuloksissa 0,4 sekunnilla.
Armstrong pelasi myös jalka- ja koripalloa vuosina 1976–1980. Hän lopetti alppihiihtouransa vuonna 1988 ja on sen jälkeen toiminut useissa hyväntekeväisyystehtävissä järjestäen muun muassa hiihtotapahtumia liikuntavammaisille SKIFORALL-järjestössä. Hän toimii myös yhdysvaltalaisen hiihtokeskuksen Taos Ski Valleyn hiihdonopettajana ja oppaana.
Big Brother Vip
Kauden juontajina toimivat Anni Hautala, Tinni Wikström ja Kimmo Vehviläinen. Hautala ja Wikström juonsivat tiistaisin, torstaisin, lauantaisin ja sunnuntaisin esitetyt häätölähetykset. Vehviläisen juontamat päivittäislähetykset esitettiin maanantaisin, keskiviikkoisin ja perjantaisin. Kauden finaali esitettiin 20. toukokuuta. Voittaja sai 30 000 euron rahapalkinnon.
Kauden uusi Big Brother -talo oli rakennettu Vantaalle. Kahden edellisen kauden ajan talo oli kauppakeskus Redissä Kalasatamassa.
Kauppakilpailut
Tällä kaudella asukkaat pääsivät tienaamaan kauppakilpailuissa rahan sijasta kauppa-aikaa.
Nimeämiskilpailut
Nimeämiskilpailujen voittajat pääsivät vaikuttamaan nimeämisiin.
Poikkeukset nimeämisissä
Päivä 2: Nimeämisiä ei järjestetty. Kaikki asukkaat olivat häätöäänestyksessä.
Päivä 3: Suoran lähetyksen aikana poistettiin asukkaita äänestyksestä äänimäärän perusteella neljän asukkaan ryhmissä. Viimeisen kolmen joukosta vähiten ääniä saanut Kelly häädettiin talosta. Kaksintaistelussa immuniteetin seuraavaan häätöäänestykseen voitti Aleksi.
Päivä 4: Viimeisenä aikapommia talossa pitänyt Nina joutui suoraan häätöäänestykseen.
Päivä 5: Häätöäänestyksen kolme vähiten ääniä saanutta asukasta joutui studioon, jonka jälkeen Toni häädettiin talosta. Kaksintaistelussa immuniteetin seuraavaan häätöäänestykseen voitti Nina.
Päivä 6: Sedu voitti nimeämiskilpailun ja päätti vaihtaa häätöäänestykseen tilalleen Markun.
Päivä 9: Nimeämiskilpailun hävinnyt punainen joukkue joutui häätöäänestykseen.
Päivä 10: Kaksintaistelussa immuniteetin seuraavaan häätöäänestykseen voitti Sara.
Päivä 11: Nimeämiskilpailun voittanut punainen joukkue sai valita joukostaan yhden, joka saa immuniteetin ja sinisestä joukkueesta yhden, joka joutuu suoraan häätöäänestykseen. Immuniteetin sai Aleksi ja häätöäänestykseen joutui Roni.
Päivä 12: Kaksintaistelussa immuniteetin seuraavaan häätöäänestykseen voitti Roni.
Päivä 13: Katsojaäänestyksessä eniten ääniä saanut Aleksi loikkasi siniseen joukkueeseen. Aleksin tilalle punaiseen joukkueeseen siirrettiin Pinja. Nimeämiskilpailun voittanut sininen joukkue sai antaa tuplapisteet nimeämisissä.
Päivä 14: Aleksi voitti itselleen immuniteetin. Loput asukkaat joutuivat häätöäänestykseen.
Päivä 15: Tuplahäädön jälkeen jäljelle jäänyt Nina ei kilpaillut kaksintaistelussa, vaan palasi suoraan takaisin taloon.
Husqvarna
pienoiskuva|Suomessa koottu Husqvarna 3600 -ompelukone Husqvarna on ruotsalainen monialayritys, joka valmistaa metsä- ja puutarhakoneita. Lisäksi Electrolux käyttää Husqvarnaa tuotemerkkinään kodinkoneissa, ja Husqvarna-moottoripyöriä valmistetaan KTM:n kanssa samassa tehtaassa. Ensimmäinen Husqvarnan tehdas perustettiin vuonna 1689. Se toimi silloin asepajana. Asetehtaan osa siirrettiin 1689 Jönköpingistä naapuriin Huskvarnaan, ja siitä tuli osakeyhtiö.
Moottoripyörät
pienoiskuva|250px|Husqvarna TC610 BJ 2000 Moottoripyöriä Husqvarna on valmistanut vuodesta 1903. Moottoripyörävalmistus siirtyi Ruotsista italialaisen Cagivan omistukseen 1980-luvun puolivälissä. Vuonna 2007 moottoripyöräosaston osti BMW. Husqvarna valmistaa enduro- ja motocross- ja supermotopyöriä katu- ja kilpakäyttöön. Vuodesta 2013 Husqvarnan moottoripyörävalmistus on kuulunut KTM Industries'n alaisuuteen.
Pinchas Zukerman
Pinchas Zukerman (s. 16. heinäkuuta 1948) on israelilainen viulisti ja kapellimestari, joka nimitettiin vuonna 1998 Kanadan National Arts Centre Orchestran johtajaksi.
Zukerman syntyi Tel Avivissa ja aloitti opintonsa sikäläisessä musiikkiakatemiassa kahdeksanvuotiaana, opiskeli Juilliard Schoolissa 12-vuotiaasta alkaen, teki ensiesiintymisensä New Yorkissa 1963 ja johti vuosina 1980–1987 Saint Paul Chamber Orchestraa Minnesotassa. 2000-luvun alkuun mennessä hän oli tehnyt yli sata levytystä solistina.
Zukerman on saanut Grammyn kaksi kertaa: 1980 ja 1981. Niiden ohella voittanut National Medal of Artsia edeltäneen taidemitalin, jonka Ronald Reagan hänelle myönsi vuonna 1983. Hän opettaa Manhattan School of Musicissa ja oli vuosina 1985–1998 naimisissa näyttelijä Tuesday Weldin kanssa.
7 Seconds
7 Seconds voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Numbers Entertainment
Numbers Entertainment Oy oli vuonna 2003 perustettu suomenkieliseen hip hoppiin keskittynyt levy-yhtiö. Numbers on julkaissut Stig Doggia, Asaa, Davoa ja Kaucasta. Yhtiön perustajat ovat olleet mukana luomassa hip-hop -kulttuuria jo 1980-luvun lopulta lähtien. Yhtiöllä on äänitysstudio Helsingin keskustassa.
Seppo Mikkola
Seppo Mikkola (s. 1947) on suomalainen tähtitieteilijä. Hän on Turun yliopistossa työskentelevä vanhempi luennoitsija, joka työskentelee myös Tuorlan observatorion henkilökunnassa. Hän kuului ryhmään, joka määritti Aurinkoa kiertävän 3753 Cruithnen epätavallisen kiertoradan.
Mikkolan mukaan on nimetty asteroidi 3381 Mikkola.
Fed Cup 2009
Fed Cup 2009 oli 47:s naisten maajoukkueiden välinen tennisturnaus. Fed Cupin maailmanlohkossa pelasi kahdeksan joukkuetta. Italian Reggio di Calabriassa 7.–8. marraskuuta pelatussa loppuottelussa Italia voitti Yhdysvallat.
Jokikoivu
Jokikoivu (Betula occidentalis) on koivukasvien (Betulaceae) heimoon ja koivujen (Betula) sukuun kuuluva kasvilaji.
Jokikoivu kasvaa tyypillisesti jokien, ojien ja purojen varsilla tai lähteiköillä muodostaen tiheiköitä. Jokikoivu kasvaa luonnossa läntisessä Pohjois-Amerikassa.
Tähtitieteen historia
Tähtitiede eli astronomia, joka tutkii maailmankaikkeutta ja sen kohteita, ilmiöitä sekä kehitystä, on todennäköisesti lääketieteen ohella vanhin tiede.
Esihistoria
Ihmisen esihistoriallisina aikoina tähtitiede liittyi useissa kulttuureissa uskonnollisuuteen. Taivaankappaleet yhdistettiin henkiin tai jumaliin, ja niiden liikkeet puolestaan yhdistettiin säännöllisiin tapahtumiin (sade- ja kuivakausi, vuorovesi, vuodenajat ja niin edelleen). Ensimmäiset tähtitaivaan tutkijat olivat todennäköisesti pappeja tai muita hengellisiä johtohenkilöitä. Sekä uskonnollisia menoja että tähtitaivaan havainnointia varten rakennettiin ympäri maailmaa rakennelmia, niistä ehkä kuuluisimpana Stonehenge Englannissa.
Antiikki
Antiikin filosofit kehittivät erilaisia malleja taivaankappaleiden liikkeiden selittämiseksi. Esimerkiksi Filolaos esitti, että Aurinko, Maa ja planeetat kiersivät hänen olettamaansa keskustulta. Aristarkhos esitti jo noin 280 eaa., että Maa kiertää Aurinkoa. Eratosthenes arvioi maapallon ympärysmitan varsin tarkasti tutkimalla varjojen kulmia toisistaan kaukana olevilla paikoilla. Hipparkhos mittasi muun muassa Maan prekession ja laati ensimmäisen tähtiluettelon. Hänen tähtikarttansa ilmeisesti löydettiin uudestaan vuoden 2005 alussa eräästä Atlasta esittäneestä patsaasta. Klaudios Ptolemaios julkaisi noin 140-luvulla jaa. Almagestin, jonka määrittelemä maakeskinen malli kaikkeudesta pysyi yleisesti hyväksyttynä Euroopassa yli tuhat vuotta. Sen mukaan Maa oli maailmankaikkeuden keskipiste, jota Kuu, Aurinko, planeetat ja tähdet kiersivät kukin omalla kehällään.
Keskiaika Euroopassa ja Lähi-idässä
Euroopassa tähtitieteen kehitys lähes pysähtyi keskiajalla. Maakeskinen kaikkeuskäsitys oli vallalla, ja varhaisissa yliopistoissa tähtitiede oli yksi seitsemästä opetuksen perusaineesta (niin sanotut seitsemän vapaata taidetta). Sen sijaan arabimaailmassa astronomit kehittivät tieteen siihen mennessä korkeimmalle tasolleen. Antiikinaikaisia kreikankielisiä teoksia käännettiin arabiaksi ja säilytettiin kirjastoissa, joissa monet niistä selvisivät meidän päiviimme asti. 800-luvulla al-Farghani kirjoitti taivaankappaleiden liikkeistä ja 900-luvulla al-Khujandi rakennutti Teheraniin, silloiseen Persiaan, suuren observatorion, jossa hän pystyi laskemaan Maan akselin kaltevuuden. Samoin Persiassa Omar Khayyám loi kalenterin, joka oli selvästi tarkempi kuin juliaaninen kalenteri ja hiukan gregoriaanistakin tarkempi: siinä tulee virhettä yksi päivä 3770 vuodessa, kun taas gregoriaanisessa virhettä tulee päivä 3330 vuodessa.
Renessanssi ja kopernikaaninen vallankumous
thumb|200px|[[Nikolaus Kopernikus|Kopernikuksen mullistavan ja silloisen maailmankuvan kyseenalaistaneen De Revolutionibusin kansilehti.]] Tähtitieteessä renessanssi koitti Nikolaus Kopernikuksen esiteltyä aurinkokeskisen järjestelmänsä vuonna 1543. Tyko Brahen tekemien tarkkojen planeettahavaintojen pohjalta Johannes Kepler muotoili kolme planeettojen liikettä koskevaa lakia vuosina 1609–1618. Vuosina 1609–1610 Galileo Galilei teki ensimmäiset kaukoputkihavaintonsa, joista tärkein oli Jupiterin neljän suurimman kuun löytäminen. Koska ensimmäistä kertaa oli silmin havaittu, etteivät kaikki taivaankappaleet kiertäneet Maata, alkoi erityisesti katolisen kirkon ylläpitämä maakeskinen maailmankuva lopullisesti murtua.
Taivaanmekaniikan synty
Isaac Newton yhdisti 1600-luvun lopulla fysiikan tähtitieteeseen. Vuonna 1687 julkaisemassaan Principiassa Newton esitti liikelakinsa ja painovoimateoriansa, jotka pätivät maapallon ohella myös muualla maailmankaikkeudessa. Painovoimalain ja liikelakien avulla pystyttiin selittämään myös Keplerin lait, mikä loi vankan pohjan taivaanmekaniikan synnylle. Newton siis yhdisti matemaattisesti kaksi aikaisemmin täysin erillisiltä vaikuttanutta ilmiömaailmaa, taivaankannen ja maanpinnan liikeilmiöt. Lisäksi hän kehitti peilikaukoputken vuonna 1668 ja havaitsi, että Auringon valkoinen valo voidaan jakaa spektrin väreihin.
Moderni tähtitiede
Vuonna 1859 Gustav Kirchhoff huomasi, että tähtien spektreissä olevat kapeat tummat viivat ovat seurausta siitä, että tietyt alkuaineet ovat absorboineet itseensä kyseisen kaistaleen valon aallonpituusalueesta. Vuosisadan lopulla spektrianalyysi ja tähtivalokuvaus kehittyivät voimakkaasti. Valokuvauksen avulla kyettiin havainnoimaan paljon himmeämpiä kohteita, kuin mitä oli paljain silmin mahdollista nähdä kaukoputken okulaarin kautta. Vuonna 1910 havaittiin kaukaisten galaksien (joita vielä silloin luultiin pelkiksi tähtisumuiksi) suuri punasiirtymä, ja Edwin Hubble osoitti vuonna 1923, että Andromedan galaksi on Linnunradan ulkopuolinen kohde. Albert Einsteinin vuosina 1907–1915 kehittämä yleinen suhteellisuusteoria muutti voimakkaasti käsitystä maailmankaikkeudesta. Suhteellisuusteoria selitti ilmiöitä, joita Newtonin lait eivät kyenneet selittämään – muun muassa Merkuriuksen liikerata selittyi vasta suhteellisuusteorian avulla. 1960-luvulla löydettiin muun muassa kvasaarit, pulsarit ja kosminen taustasäteily. Tekniikan kehittyessä 1900-luvulla tähtitiede on kokenut valtavia edistysaskeleita lyhyessä ajassa, ja uusia löytöjä tehdään jatkuvasti avaruusluotainten, modernien teleskooppien sekä tietokoneiden avulla.
Saksan keisarikunta
Saksan keisarikunta, virallisesti Saksan valtakunta oli keisarikunta vuosina 1871–1918. Se syntyi tammikuussa 1871 Etelä-Saksan valtioiden yhtyessä Pohjois-Saksan liittoon, ja sen kausi ulottuu ensimmäisen maailmansodan jälkeen tapahtuneeseen keisarivallan lakkauttamiseen marraskuussa 1918. Käsite Toinen valtakunta tarkoittaa tätä keisarikuntaa. Keisarikuntaa seurasi Weimarin tasavalta, jonka virallinen nimi oli myös Saksan valtakunta. Valtionpäämiehenä toimi Preussin kuningaskunnan kuningas, joka oli samalla Saksan keisari. Preussin kuningas oli mahtavin liittoprinssi, ja kun Preussi oli joutunut sotaan Itävaltaa vastaan, haluttiin Pohjois-Saksan liiton piirissä osoittaa, että sen johtovaltion päämies voisi olla myös Itävallan johtaja, minkä vuoksi 1871, kun pohjois- ja keskisaksalaiset valtiot yhdistyivät, otettiin liittovaltion päämiehen arvonimeksi Saksan keisari, vaikka muodostuneen Saksan valtakunnan virallisessa nimessä ei ollutkaan sanaa keisarikunta. Historiantutkimuksessa on kuitenkin yhdytty alkujaan suursaksalaiseen näkemykseen ja ryhdytty käyttämään tämän mukaisesti Saksan valtakunnasta nimitystä Saksan keisarikunta.
Tausta
Saksan yhdistyminen oli tullut poliittiseksi päämääräksi varsin myöhään. Keskiaikana mahtavimmillaan ollutta Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa pidettiin sittemmin uuden Saksan keisarikunnan edeltäjänä, mutta itse asiassa nämä kaksi keisarikuntaa olivat luonteeltaan hyvin erilaiset. Ensimmäinen valtakunta, mitä nimeä Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta käytettiin, oli ollut vain löysästi yhteen liittyvien ruhtinaskuntien ryhmä, jossa valtiovalta ei yrittänytkään esiintyä kielellisen yhtenäisyyden tai kansallisen tunteen vaalijana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana vuonna 1789 Saksa oli 350 suvereenin valtion muodostama tilkkutäkki. Bismarck kirjoitti muistelmissaan: ”Ranskan vallankumouksen puhkeamiseen saakka Saksassa ei näkynyt merkkiäkään saksalaisen kansakunnan syntymisestä.” Itse asiassa sellaisia merkkejä voitiin tuskin havaita ennen vuotta 1807. Mutta tuona vuonna Napoleon riisti Preussilta yli puolet sen alueesta Tilsitin rauhassa. Tämä kovakourainen käsittely katkeroitti saksalaisia ja herätti kansallisen tietoisuuden; Ranskaa kohtaan tunnetusta vihasta tuli saksalaisen nationalismin keskeinen tekijä. Saksalaiset isänmaan ystävät kehottivat saksalaisia yhdistymään yhteistä vihollista vastaan. Saksa sai tilaisuuden nousta kapinaan ja irtautua liitosta Ranskan kanssa, kun Napoleonin Venäjän-sotaretki oli päättynyt katastrofiin vuonna 1813. Suuri valloittaja kärsi kirvelevän tappion Leipzigin taistelussa, joka käytännössä sinetöi Napoleonin kohtalon. Saksalaiselle nationalismille tämä oli suuri saavutus, sillä kymmenvuotinen nöyryyttävä alistamisen muisto oli synnyttänyt kansallishengen, joka hälvensi pienet paikalliset kiistat ja ajatus Saksan keisarikunnasta oli alkanut itää. left|thumb|Saksan keisarikunnan julistaminen, [[Anton von Werner|Anton von Wernerin maalaus vuodelta 1885 (kolmas versio). Keisariksi julistettu Vilhelm I seisomassa edessä korokkeella, kansleri Otto von Bismarck keskellä valkoisessa univormussa.]]
Besame Mucho (albumi)
Levy myi 156 605 kappaletta ja sai tripla-platinaa, eli kyseessä on Sorsakosken ja Agentsin myydyin levy. Albumi julkaistiin vuonna 1987 C-kasettina, vinyylilevynä ja CD-levynä. Vuonna 2007 EMI julkaisi albumin remasteroituna CD-painoksena, jossa oli myös yksi bonuskappale.
Saksan keisarikunta
Saksan yhdistyminen
Preussi perusti 15. kesäkuuta 1867 Pohjois-Saksan liiton. Tuossa vaiheessa liittoon tulivat vain Saksi ja eräät pienet ruhtinaskunnat, jotka olivat liian heikkoja voidakseen millään tavoin vastustaa Preussin ylivaltaa. Muut saksalaiset valtiot pyrkivät pysymään liitosta erossa. Baijeri, Württemberg, Baden ja Hessen ilmaisivat yhteisesti aikomuksena säilyttää vapautensa. Samaan aikaan ne kukin solmivat erillisen puolustussopimuksen Preussin kanssa sen varalta, että jokin kolmas valta hyökkäisi jonkin allekirjoittajavaltion kimppuun. Saksalainen nationalismi vaihtui nopeasti vuoden 1848 liberaaleista ja demokraattisista piirteistään Preussin kansleri Otto von Bismarckin autoritaariseen Realpolitikiin. Bismarck ajoi yhdentymistä tavoitteenaan Preussin kuningaskunnan käytännössä johtama konservatiivinen Saksan valtio. Hän onnistui kolmen sotilaallisluonteisen menestyksen kautta:
Besame Mucho (albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Esa Pulliainen.
Saksan keisarikunta
Saksan yhdistyminen
Bismarck itse muotoili vuoden 1866 pohjoissaksalaisen perustuslain ääriviivat, josta tuli myöhemmin 1871 Saksan keisarikunnan perustuslaki pienin muutoksin. Saksan autoritaarinen valtiomuoto sai muutamien muiden kuningas- tai keisarikuntien (Italia ja Japani) tapaan parlamentaarisia piirteitä, kuten esimerkiksi valtiopäivät (Reichstag) – parlamentaarisen elimen, jonka edustajat valittiin yleisillä vaaleilla (tosin ainoastaan miehet saivat osallistua ja parlamentin valta oli tarkoin rajattu). Lakiesitykset vaativat myös Preussin dominoiman liittoneuvoston (Bundesrat) edustajien hyväksynnän. Perustuslaillisen vallan takana naruja veteli Preussi, jota vahvistivat keisarin ja hänen nimittämänsä valtakunnankanslerin (aluksi pitkään Otto von Bismarck) toimeenpanovalta. Preussi oli keisarikunnan ylivoimaisesti suurin valtio sekä pinta-alaltaan että väestöltään. Pikkuvaltiot säilyttivät itsenäisen hallintonsa, mutta armeijaa kontrolloi liittohallinto, toisin sanoen Preussi. Autoritaarisesta hallintotavasta huolimatta järjestelmä salli poliittisten puolueiden perustamisen ja kehittymisen.
thumb|[[Brandenburgin portti, Saksa juhlistaa voittoa Ranskasta 1871.]] Saksan keisarikunnan kehitys muistuttaa suurelta osalta saman aikakauden kehityskulkua Italiassa ja Japanissa. Bismarckin tavoin myös kreivi Camillo Benso di Cavour Italiassa käytti diplomatiaa ja sotaa keinona saavuttaa päämääränsä – hän liittoutui Ranskan kanssa ennen kuin hyökkäsi Itävaltaan, varmistaen näin Italian yhdistymisen Venetsiaa ja kutistettua Kirkkovaltiota lukuun ottamatta 1861. Piemonte–Sardinian intressien mukaisesti Cavour pyrki yhtenäiseen konservatiiviseen Italiaan, vierastaen esimerkiksi liberaalien tasavaltalaisten Giuseppe Garibaldin tai Giuseppe Mazzinin edustamaa vallankumouksellisempaa nationalismia. Samalla tavalla Japani modernisoitui konservatiivin tien kautta Meiji-restauraatiossa Tokugawa-shōgunaatin kukistuttua. Itse asiassa Japani lähetti komission tutkimaan erilaisia maailmalla käytössä olevia hallinnollisia järjestelmiä ollen erityisen vaikuttunut Bismarckin Saksan toimintatavoista. Myöhemmin perustuslaissa 1889 Japani seurasi hyvin pitkälle saksalaisten vallanjakorakennetta, nimittäen samaan tapaan ”kanslerin”, joka oli vastuussa ainoastaan keisarille.
Saksan yhdistyminen merkitsi myös koko Preussin kuningaskunnan yhtymistä siihen. Keisarikunnalle uudet provinssit, Itä-Preussi, Länsi-Preussi ja Posenin maakunta, jotka aikaisemmin olivat varsinaisen Saksan liittouman ulkopuolella, vaikka olivatkin jo pitkään kuuluneet Preussin hallitsijalle, tulivat kiinteämmin mukaan kansalliseen Saksaan, mutta etenkin Posenissa oli puolankielinen vähemmistö. Kaksi muuta slaavilaista aluetta, Sleesia ja Böömi, olivat jo olleet osa Pyhää saksalais-roomalaista valtakuntaa. Böömi jäi uuden keisarikunnan ulkopuolelle Itävallan hallitsijalle, sen sijaan Preussille kuuluva Sleesia jäi uudenkin keisarikunnan yhteyteen, vaikka sielläkin asui suuri määrä puolalaisia.
Puolalainen väestö kasvoi nopeasti ja saksalaiset muuttivat etenkin teollisiin työpaikkoihin idästä länteen (Ostflucht), mikä sai saksalaiset nationalistit huolestumaan maan itäosien puolalaistumisesta. Preussin keskushallinto pyrki patoamaan ilmiötä estämällä muita kuin saksalaisia saamasta kiinteistöjä, rohkaisemalla uutta saksalaista väestöä muuttamaan itään, ostamalla maata puolalaisilta ja myymällä sitä saksalaisille sekä epäämällä rakennusluvat puolalaisilta. left|thumb|[[Otto von Bismarck (vasemmalla), Albrecht von Roon (keskellä) ja Helmuth von Moltke (oikealla).]]
Bismarckin aika
thumb|Saksan yhdistyminen 1815–1871 ja [[Saksan tulliliitto|Saksan tulliliiton muodostuminen.]] Bismarckin kotimaanpolitiikka näytteli suurta roolia toisen valtakunnan autoritaarisen poliittisen kulttuurin muovaamisessa. Kun Saksan yhdistymisen Euroopanlaajuisesti tuntunut vaikutus ja siihen liittynyt valtapolitiikka oli laantunut, Saksan puoliparlamentaarinen hallitus sai aikaan suhteellisen tasaisen taloudellisen ja poliittisen ylhäältä ohjatun vallankumouksen, joka edisti huomattavasti Saksan nousua aikakauden erääksi johtavaksi teollisuusvallaksi ja talousmahdiksi.
Saksalaiset teollisuustuottajat valtasivat 1870-luvulla Saksan kotimarkkinat englantilaisilta tuontituotteilta, aiheuttaen siten brittien teollisuudelle ensimmäisen kerran todellista kilpailua. Teollistumisen dynaaminen eteneminen toisen teollisen vallankumouksen aikana Saksassa ja Yhdysvalloissa haastoi vanhojen suurvaltojen Ranskan ja Ison-Britannian asemaa, Yhdysvallat ohitti kansantuotteessa henkeä kohden 1900-luvun alussa Britannian ja Saksa ohitti Ranskan, mutta jäi vielä selvästi Britanniasta. Esimerkiksi saksalainen tekstiili- ja metalliteollisuus oli jo Ranskan-Preussin sodan alkaessa ylittänyt organisoinnin ja teknologian tehokkuudessa brittiläiset kilpailijansa. Vuosisadan vaihteessa saksalaiset metallituotteet ja insinööritaito alkoivat jo toden teolla kilpailla Ison-Britannian kotimarkkinoilla.
Kun muodollinen yhdentyminen oli saavutettu 1871, Bismarck työskenteli luodakseen kansallista yhtenäisyyttä ja onnistuikin tässä preussilaisuuden ideologian avulla. Katolinen konservatismi ja työväenluokan radikalismi, jota sosiaalidemokraattinen liike edusti, reagoivat molemmat saksalaisen yhteiskunnan ja elämäntavan muutokseen saksalaisen talousjärjestelmän kehittyessä maatalousvaltaisesta taloudesta, agraariyhteiskunnasta, kohti uudenaikaista teollista markkinataloutta, kapitalismia. Näiden liikkeiden vastarinnan tukahduttaminen suoraan oli vaikeaa, mutta Bismarckin keppi ja porkkana -taktiikka puri hyvin molempiin ryhmittymiin.
Bismarckin tavoitteet voi tiivistää kolmeen avainkäsitteeseen – Kulturkampf, sosiaalinen reformi ja kansallinen yhdentyminen.
Bismarckin sisäpolitiikalle Saksan kanslerina oli ominaista taistelu protestanttisen Preussin vihollisia vastaan. 1872–1878 hän pyrki rajoittamaan katolisen kirkon ja sen poliittisen siiven, katolisen keskustapuolueen, vaikutusvaltaa monin tavoin (muun muassa perustamalla siviiliavioliiton), mutta ilman suurta menestystä. Ei-saksalaisia väestönosia (puolalaisia, tanskalaisia ja ranskalaisia) syrjittiin ja saksalaistamispolitiikka aloitettiin.
Toinen Bismarckin uhkana näkemä seikka oli sosialistisen työväenpuolueen lausuma tavoite sosialismiin siirtymisestä olemassa olleiden poliittisten rakenteiden kautta. Vuodesta 1878 Bismarck pyrki tukahduttamaan liikkeen kieltämällä puolueen organisaation, sen kokoukset ja useimmat lehdet. Toisaalta kehittämällä sosiaaliturvaa hän toivoi saavansa työväenluokan keisarikunnalle myötämieliseksi.
Bismarckin päätavoite oli suojella Saksan kasvavaa voimaa liittoumajärjestelmien kautta, sekä pysyttelemällä erossa konflikteista kunnes Saksa oli valmis niihin. Erityisen tärkeää oli Ranskan pitäminen eristettynä, sillä Bismarck pelkäsi sen liittoutuvan Venäjän kanssa ja yrittävän saada Elsassin ja Lothringenin takaisin. Vuonna 1879 Bismarck muodosti kaksiliiton Saksan ja Itävalta-Unkarin välille, tavoitteena sotilaallinen apu Venäjän hyökkäyksen varalta.
Kaksiliitto teki Venäjän sovittelevammaksi, ja vuonna 1887 solmittiin Saksan ja Venäjän välinen liitto, jonka mukaan Venäjä auttaisi Saksaa Ranskan hyökätessä ja Saksa Venäjää Itävallan hyökätessä. Vuonna 1882 Italia liittyi kaksiliittoon, josta täten tuli kolmiliitto. Italia pyrki puolustamaan etujaan Pohjois-Afrikassa Ranskan siirtomaapolitiikkaa vastaan.
Pitkän aikaa Bismarck oli irtisanoutunut keisari Vilhelm I:n tavoitteista tehdä Saksasta maailmanvalta siirtomaiden hankkimisen kautta. Bismarck halusi kaikin tavoin välttää sellaista vastakkainasettelua Euroopan suurvaltojen välillä, joka uhkaisi Saksan turvallisuutta. Mutta vuosien 1880–1885 välillä, ulkopoliittisen tilanteen näyttäessä suotuisalta, Bismarck antoi periksi ja useita siirtomaita hankittiin: Afrikasta muun muassa Togo, Saksan Lounais-Afrikka ja Saksan Itä-Afrikka sekä Oseaniasta Saksan Uusi-Guinea, Bismarckinsaaret ja Marshallsaaret.
Kolmen keisarin vuosi
Keisari Vilhelm I kuoli 91-vuotiaana 9. maaliskuuta 1888, jolloin hänen poikansa Fredrik III julistettiin keisariksi. Fredrik III oli liberaali ja brittiläisen hallinnon ihailija. Fredrik menikin naimisiin Ison-Britannian kuningatar Viktorian tyttären, prinsessa Viktorian kanssa vuonna 1858. Pari sai kahdeksan lasta. Kansa oli toivonut hänestä paljon hänen vapaamielisyytensä perusteella. Hän erotti erittäin konservatiivisen preussilaisen sisäministeri Robert von Puttkamerin. Tätä tekoa pidettiin iskuna Bismarckin politiikalle ja osoituksena keisarikunnan uudesta poliittisesta linjasta. Fredrik kuitenkin sairasti siinä vaiheessa pitkälle edennyttä kurkunpään syöpää ja oli menettänyt puhekykynsä. Hän joutui hengittämään keuhkoputkeen yhdistetyn hopeaputken kautta. Hän kuoli lopulta hallittuaan vain 99 päivää. Nuori ja kunnianhimoinen Vilhelm II sai kruunun. Vilhelm II:n hallinto poikkesi ratkaisevasti edeltäjästään. Hänen isoisänsä aikana Saksan politiikkaa oli johtanut maan yhdistymisen pääarkkitehti, valtakunnankansleri Otto von Bismarck, ja keisari oli pysytellyt taka-alalla. Vilhelm II pakotti Bismarckin eroamaan lähes välittömästi valtaan noustuaan 20. maaliskuuta 1890 ja loi ”henkilökohtaisen hallinnon” (Persönliches Regiment), jossa keisari johti sekä valtakunnan että armeijan hallintoa mahdollisimman pitkälle itse. Vilhelm II oli Bismarckin tavoin aktiivinen sosiaalipolitiikassa ja tuki sairaus- ja eläkevakuutusreformeja. Niin keisarin, hallituksen kuin valtiopäivienkin toimivaltaa kuitenkin rajoitti osavaltioiden laaja itsehallinto. Sekä keisarin että Saksan kannalta laivastokilpailu brittien kanssa muodosti poliittisen ja henkisen dilemman, koska aina ensimmäisen maailmansodan syttymiseen saakka maiden välit olivat pääsääntoisesti varsin läheiset.
Vilhelmiininen aika
Keisari Vilhelm II:n valtakautta on pitkään tarkasteltu lähinnä ulkopolitikaan kautta, mikä ymmärrettävää, sillä Saksa ja Eurooppa ajautuivat hänen kaudellaan suursotaan. Maassa tapahtui kuitenkin paljon myönteistä sisäpoliittista kehitystä. Bismarckin tapa pelata puolueita häikälemättömästi toisiaan vastaan poistui ja sosiaalidemokraatteja syrjineet lait kumottiin. Tämä vähensi sisäpoliittisia jännitteitä ennen vuotta 1914.
1800-luvun lopulla Saksassa alkoi olla mahdollisuuksia sosiaaliseen nousuun. Tähän tarjosi mahdollisuuksia koululaitos, joka oli paljon joustavampi ja avoimempi kuin Ranskassa ja Isossa-Britanniassa. Maa kaupungistui ja keskiluokkaistui. Ihmiset kyseenalaistivat perinteisen aristokratian asemaa ja työväenluokka alkoi järjestäytyä ammattiliittoihin. Toisaalta yhteiskunta oli byrokraattinen ja virkakoneisto toimi edelleen kuin valistuneiden itsevaltiaiden aikana 1700-luvulla. thumb|[[Berliini 1900-luvulla.]] Teollistumisen ja kaupungistumisen myötä myös elintavat ja kulttuuri muuttuivat. Vanhaa aristokratiaa syytettiin siitä, että se on menettänyt vanhan kiinnostuksensa kulttuuriin ja että siitä on tullut ahdasmielistä ja kiinnostunutta vain omista eduistaan. Keskiluokka alkoi olla kouluttautunutta ja alkoi maallistua. 1800-luvulla tiede kehittyi nopeasti, ja se vaikutti keskiluokan ajatteluun kaikkialla Euroopassa, myös Saksassa. Elämän piti olla järkevästi säädeltyä, eikä perinteinen nautintoja arvostanut elämäntyyli saanut enää kunnioitusta. Se suhtautui kuitenkin myönteisesti taiteeseen ja kulttuurielämään.
Kasvavalle työväenluokalle alkoi muodostua oma elämäntyylinsä ja kullttuurinsa. Ylemmät yhteiskuntaluokat suhtautuivat siihen vähätellen. Ammattitaitoinen työväenluokka kävi opiskelemassa työläisten opintopiireissä. Poliitikko August Bebel muisteli myöhäisvuosinaan niissä tekemiään opintoja lämmöllä. Taidemaultaan työväenluokka oli enimmäkseen konservatiivista ja suosi samanlaisia kulttuurituotteita kuin vauraammat kansalaisryhmät.
Keisari Vilhelm II oli luvannut erotettuaan Bismarckin jatkaa hänen ulkopolitiikkaansa. Mutta pian kurssi vaihtui Saksan kasvaneen kansainvälisen vaikutusvallan myötä. Bismarckin solmimaa jälleenvakuutussopimusta Venäjän kanssa ei uusittu, vaikka Venäjä oli sitä vuonna 1890 toivonut. Ranska sen sijaan liittoutui Venäjän kanssa 1894 Saksan, Itävalta-Unkarin ja Italian muodostamaa kolmiliittoa vastaan. Kolmiliitto itse oli hajanainen Itävallan ja Italian erimielisyyksien vuoksi.
thumb|Saksan keisari [[Vilhelm II (Saksa)|Vilhelm II.]] Vuodesta 1898 Saksa laajensi siirtomaitaan Itä-Afrikassa, mikä johti kiistoihin Yhdistyneen kuningaskunnan, Venäjän, Japanin ja Yhdysvaltojen kanssa. Saksalaisten pankkien ja teollisuuden rahoittama Bagdadin rautatie, jonka tarkoituksena oli yhdistää Pohjanmeri ja Persianlahti Bosporinsalmen kautta, oli myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Venäjän geopoliittisten etujen vastainen.
left|thumb|Eurooppa vuonna 1914. Suojatakseen Saksan merentakaista kauppaa ja siirtokuntia amiraali Alfred von Tirpitz aloitti ohjelman sotalaivaston rakentamiseksi 1898. Tämä merkitsi suoraa uhkaa Yhdistyneen kuningaskunnan meriherruudelle, minkä johdosta neuvottelut Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisestä liitosta katkesivat. Saksa oli joutumassa yhä enemmän eristyksiin.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäinen maailmansota aiheutti Saksalle ja koko Euroopalle ennennäkemätöntä tuhoa ja inhimillistä kärsimystä. Vastaavaa oli nähty viimeksi kolmikymmenvuotisen sodan aikana. Elokuussa 1914 miljoonat nuoret miehet sodan eri osapuolilla ryntäsivät sotaan, jota he kävivät omasta mielestään kansallisen ylpeyden ja itsepuolustuksen nimissä. Monet yläluokkaiset nuoret miehet eri puolilla Eurooppaa pitivät rauhan ajan päättymistä jopa hyvänä asiana, sillä se yhteinäistäisi kansakuntia ja vähentäisi yhteiskuntaluokkien välisiä jännitteitä. thumb|Kohti rintamaa, kuva vuodelta 1914.
Imperialistinen valtapolitiikka ja kansallisten intressien häikäilemätön ajaminen johti lopulta 1914 ensimmäiseen maailmansotaan. Sodan välittömänä sytykkeenä oli Itävallan kruununperijän Franz Ferdinandin murha Sarajevossa, jonka tekijänä oli serbialainen aktivisti. Se johti Itävalta-Unkarin, liittolaisensa Saksan lievästä vastustuksesta huolimatta julistamaan sodan Serbialle, mikä laajeni suursodaksi Serbian liittolaisen Venäjän aloitettua liikekannallepanon ja Saksan julistettua sodan sille ja ennalta ehkäisevästi sen liittolaiselle Ranskalle. Teoriat sodan syvemmistä syistä ovat kuitenkin olleet moninaiset. Saksa taisteli Itävalta-Unkarin ja Osmanien valtakunnan kanssa Venäjää, Ranskaa, Yhdistynyttä kuningaskuntaa, Italiaa ja eräitä pienempiä maita vastaan. Sota laajeni myös Lähi-itään ja Saksan siirtomaihin.
Lännessä Saksa taisteli asemasotaa suurin tappioin. Nopean Belgian läpimarssin jälkeen Saksan joukot pysäytettiin Marneen, Pariisin pohjoispuolelle. Rintamat Ranskassa liikkuivat sodan aikana vain vähän. Idässä ratkaisevaa voittoa Venäjästä ei saatu. Yhdysvaltain liittyminen sotaan 1917 Saksan julistaman ”rajoittamattoman sukellusvenesodan” johdosta merkitsi sodan kääntymistä Saksalle tappiolliseksi. Vuoden 1918 alussa Saksa onnistui uuden sotilastaktiikan ja itärintamalta vapautuneiden joukkojen ansiosta etenemään länsirintamalla tykinkantaman päähän Pariisista, mutta ympärysvaltain vastahyökkäykset ajoivat Saksan armeijan ja sotateollisuuden sotaväsymyksen tilaan.
Vuoden 1918 vallankumous
pienoiskuva|Keisari on luopunut kruunusta... monarkia on lakkautettu. Eläköön Saksan tasavalta! sosiaalidemokraattien edustaja Philipp Scheidemann puhuu valtiopäivätalon parvekkeella 9.marraskuuta  vuonna 1918. Saksan vallankumouksen päämääränä oli aluksi pelkkä sodasta irtaututuminen. Vasta myöhemmin mukaan tuli poliittisia ja sosiaalisia elementtejä, joita johtivat työväenluokan kannattamat poliitikot, etupäässä sosiaalidemokraatit. Poikkeuksia lukuun ottamatta koulutettu keskiluokka ja vanha eliitti eivät kannattaneet uutta hallintoa.
9. marraskuuta vuonna 1918 sosiaalidemokraatti Philipp Scheidemann julisti Saksan valtiopäivätalon parvekkeelta Saksan tasavallaksi. Vasemmistososialistien johtaja Liebknecht kiirehti niin ikään samana päivänä antamaan Berliinin kaupunkilinnan parvekkeelta oman julistuksensa sosialistisen tasavallan perustamisesta. Kansleri Max von Baden luopui myös virastaan, ja Friedrich Ebert kokosi pelkästään sosiaalidemokraateista muodostetun hallituksen. Kaksi päivää myöhemmin Saksa solmi aselevon ympärysvaltojen kanssa Compiègnen metsässä.
Hallinto ja politiikka
thumb|Kartassa keisarikunnan osavaltiot, Preussi sinisellä. thumb|Keisarikunnan hallinnollinen jako vuonna 1900. Saksan keisarikunta oli liittovaltio, jonka osavaltioista useimmat olivat kuningas-, suurherttua-, herttua- tai ruhtinaskuntia. Lisäksi sen osavaltioina oli kolme vapaakaupunkia (Lyypekin vapaakaupunki, Hampuri ja Bremen, ja Saksaan vuonna 1871 liitetty Elsass-Lothringen oli valtakuntaan kuuluvana valtakunnanmaana. Osavaltioista ylivoimaisesti suurin oli Preussin kuningaskunta, jonka kuningas oli samalla Saksan keisari, liittovaltion valtionpäämies.
Keisarilla oli huomattavat valtaoikeudet kuten armeijan ylipäällikön asema, auktoriteetti nimittää ja erottaa valtakunnankansleri sekä kutsua koolle ja/tai hajottaa Valtiopäivät. Myös osavaltioiden muodostamalla liittoneuvostolla oli paljon valtaa, kuten keisarin tapaan Valtiopäivien hajottaminen sekä veto-oikeus lainsäädäntöön. Käytännössä suurin osavaltio eli Preussi kuitenkin jyräsi muut osavaltiot päätöksenteossa. Valtiopäivillä oli valtaa valtion varojen myöntämiseen, lakialotteiden tekoon ja niiden hyväksymiseen. Alun perin vaalikausi oli kolme vuotta, mutta vuodesta 1890 lähtien se nostettiin viiteen vuoteen. Äänioikeus oli yli 25-vuotiailla miehillä, minkä lisäksi vaalit olivat yleisiä, yhtäläisiä ja salaisia, mikä oli harvinaista sen ajan Euroopassa. left|thumb|[[Kruppin tehtaita Essenissä vuonna 1890.]]
Talous
Saksan teollistuminen käynnistyi toden teolla vasta 1850-luvulla. Nopeinta teollistuminen oli Reininmaalla ja Saksissa. Hitainta se oli Preussissa, missä säilyi pitkään maatalous pääelinkoina ja myös vanhat käsityöammatit olivat vallitsevia. Saksi ja Reininmaa kävivät 1850-luvulta lähtien läpi myös yhteiskunnallisen muutoksen, sillä niissä tapahtui suuri keskiluokan kasvu. Työväenluokkaan kuuluvien henkilöiden määrä kasvoi aluksi hitaasti, mutta 1880-luvulla heitä alkoi olla yhtä paljon kuin keskiluokkaan kuuluvia.
Puuttuvan teknologisen perustan takia Saksa joutui aluksi hankkimaan laitteistoa ja osaamista Isosta-Britanniasta. Saksalaiset oppivat kuitenkin nopeasti ja alkoivat laajentamaan rautatieyhteyksiä eri puolille maata. 1850 Saksa oli jo omavarainen rautateiden rakentamisessa, joka puolestaan lisäsi teknologista osaamista, koulutusta ja terästeollisuuden kasvua. Toisin kuin Ranskassa, tavoitteena oli tukea raskasta teollisuutta hyvillä rautatieyhteyksillä, etenkin Ruhriin, sekä merkittäviin suursatamiin kuten Bremen ja Hampuri. Saksalla oli 1913 maailman toiseksi suurin rautatieverkosto Yhdysvaltojen jälkeen.
Teollisuus eteni dynaamisesti Saksassa ja saksalaiset valmistajat alkoivat vallata kotimaan markkinoita, syrjäyttäen englantilaisen tuontitavaran. Ne alkoivat kilpailla myös ulkomaanmarkkinoilla brittiteollisuuden rinnalla. Erityisen suosion Yhdysvalloissa teki saksalainen tekstiili- ja metalliteollisuus, joka oli vuoteen 1870 ylittänyt englantilaisyritysten tuotannon teknillisellä tehokkuudellaan. Saksasta tuli hallitseva taloudellinen valta mantereella, ja Saksa oli toiseksi suurin viejämaa Ison-Britannian jälkeen. Teknologisen kehityksen aikana saksan teollistumisessa esiintyi neljä aaltoa: rautatieaalto 1877–1886, väriaineaalto 1887–1896, kemiallinen aalto 1897–1902 ja sähkötekniikan aalto 1903–1918. Saksa investoi enemmän tutkimukseen kuin Iso-Britannia, erityisesti kemianteollisuuteen, moottoreihin ja sähköteollisuuteen. Saksan valta-asema fysiikan ja kemian aloilla toi kolmasosan kaikista Nobel-palkinnoista saksalaisille keksijöille ja tutkijoille.