cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomalainen runous
Ruotsin vallan aika
Katolisella keskiajalla kansanrunouden kehitys ei päättynyt, vaan loitsu-, sananlasku- ja saturunous jatkuivat edelleen. Keskiajalla suomalainen kansanrunous sai vaikutteita erityisesti kristinuskosta ja muusta länsi­maisesta kulttuurista. Muinaisia taruja välittäneiden runojen lisäksi syntyi balladintapaisia lauluja, kuten Elinan surma, kristillisperäisiä legendarunoja, kuten Piispa Henrikin surmavirsi, sekä joitakin historiallisia runoelmia. Runot kehittyivät siirtyessään paikkakunnalta paikkakunnalle ja sukupolvesta sukupolveen aina siihen asti, kunnes niitä alettiin kirjoittaa ylös. Tämän vuoksi kansanrunoudessa on havaittavissa erilaisia kerrostumia, joista nuorimmat yleensä eroavat vanhemmista suuresti.
Suomalaista kansanrunoutta on säilynyt nykyaikaan vuosisatoja myöhemmin muistiin kirjoitetuissa runoissa ja loitsuissa, joita on koottu muun muassa Kalevalaan ja Kantelettareen. Säilyneissä runoissa on hyvin keskiaikainen leima, sillä esikristilliset ja kristilliset ainekset ovat niissä monella tavalla sekoittuneet toisiinsa. Kristinuskoa edeltävän uskomusmaailman viittaavat muun muassa moninaiset jumalolennot ja loitsut. Kristinusko on vaikuttanut puolestaan käsityksiin tuonelasta ja kuolemanjälkeisestä elämästä sekä usein esiintyviin Neitsyt Mariaa muistuttaviin äitihahmoihin. Tämän vuoksi on vaikea tietää, mihin aikaan runot ovat todellisuudessa syntyneet.
Puhtaasti kirjallisia teoksia Suomessa on keskiajalta vain vähän. Näihin kuuluu muun muassa latinankielisiä virsiä ja koululauluja, kuten Piae Cantiones. Reformaatio korotti kansankielen jumalanpalveluksen kieleksi. Se sai aikaan myös suomen kirjakielen ja suomalaisen kirjallisuuden syntymisen sekä suuntasi suomen kielen käytön ensisijaisesti uskonnolliselle alueelle. Ensimmäisen suomenkielisen virsikirjan Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria toimitti Jacobus Finno ja uuden laajennetun laitoksen Maskun kirkkoherra Hemminki Maskulainen, joka myös julkaisi suomenkielisen käännöksen Piae Cantiones –laulukokoelmasta. Ajan merkittävin ruotsinkielinen kirjailija oli uskonnollinen runoilija Sigfrid Aronus Forsius. Yksi aikakauden merkittävimpiä suomenkielisiä runotuotteita oli Mattias Salamniuksen kalevalamittaan kirjoittama messiadi Ilo-laulu Jesuxesta. Ruotsinkielisen runouden merkittäviin teoksiin kuuluu Suomen ensimmäisen naisrunoilijan, Christina Regina von Birchenbaumin kirjoittama elegia En ny visa.
1700-luvun humanistisen tieteen merkittävin edustaja oli H. G. Porthan, jonka vuoksi koko aikakautta on Suomen kirjallisuuden historiassa usein nimitetty ”Porthanin aikakaudeksi”. Hänen ympärilleen keräytyi joukko tutkijoita, jotka käsittelivät teoksissaan Suomen historiaa, kieltä, muinaisuskoa ja niin edelleen. Hänen ympärilleen muodostui myös Suomen ensimmäinen kirjallinen seura, Aurora-seura. Seuran taiteelliset pyrkimykset peri Frans Mikael Franzen, joka on merkittävin Suomen Ruotsin vallan aikaisista runoilijoista. Franzenin aikalainen oli runoilija Mikael Choraeus.
Venäjän vallan aika
Suomen Ruotsista erottamisen jälkeen kansallishenki alkoi herätä ja Suomen kirjallisuus alkoi saada omintakeisempaa muotoa ja sisältöä. Uppsalasta tullut uusromanttinen virtaus sai Turussa joukon kannattajia, niin sanotut Turun romantikot, joista useimmat ryhmittyivät Aura-kalenterin (1817–1818) ja Mnemosyne-lehden (1819–1823) ympärille. Ryhmän sieluna toimi A. I. Arwidsson, joka oli ennen kaikkea sanomalehtikirjoittaja ja historiantutkija, mutta kirjoitti myös runoja.
Kynnänjärvi
Kynnänjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Hauhuun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Suomalainen runous
Venäjän vallan aika
pienois|pysty=0.7|[[Kalevala, ensimmäinen painos vuodelta 1835.]] Elias Lönnrotin elämäntyö toimi suoranaisena jatkona näille pyrkimyksille. Lönnrot oli kerännyt kansanrunoja jo vuodesta 1828. Kanteletar ilmestyi vuonna 1840 ja Kalevala lopullisessa muodossaan vuonna 1849. Näihin aikoihin oli niin sanottu murteiden taistelu, joka koski varsinkin suomen kielen oikeinkirjoitusta sekä kysymystä, tulisiko kirjakielen pohjana olla itä- vai länsimurre. Vasta Lönnrot sovitti riidan yhdistämällä kirjakieleen aineksia molemmista päämurteista.
Kynnänjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98 metriä mpy.
Suomalainen runous
Venäjän vallan aika
Suomen ruotsinkielisen runouden ensimmäinen huippukausi ajoittui 1830–1860-lukujen väliin. Sen keskeisin henkilö oli J. L. Runeberg. Runebergin ympärille muodostui 1830-luvulla Helsingissä niin sanottu Lauantaiseura. Tähän piiriin kuuluivat muun muassa runoilijat J. J. Nervander ja Fredrik Cygnaeus. Muita ajan runoilijoita olivat Lars Stenbäck, Zacharias Topelius ja E. A. Ingman.
Huomattavampia omaperäisiä teoksia alkoi ilmestyä suomeksi 1860-luvulla. Jonkinlaisena vanhan kansanrunouden jälkisatona voidaan pitää sitä kalevalanmitalla sepitettyä mutta sisällykseltään omintakeista runoutta, jota tuottivat sellaiset talonpoikaisrunoilijat kuin Paavo Korhonen, Olli Kymäläinen ja Antti Puhakka.
Kun yhteiskunnallinen ja valtiollinen elämä vilkastui, koitti kirjallisuudellekin ripeän kehityksen aika. Painopiste alkoi siirtyä suomenkielisen kirjallisuuden puolelle. Runoilijat A. E. Ahlqvist (A. Oksanen) ja Julius Krohn (Suonio) taivuttelivat suomen kieltä uusiin runomuotoihin.
1870-luvulla aloitteli joukko runoilijoita: Kaarlo Kramsu, Shakespearen suomentaja Paavo Cajander, Arvid Genetz (A. Jännes) ja J. H. Erkko. Realistisen murroskauden merkit tuntuvat selvimmin Kasimir Leinon runoudessa. Hänen aikalaisiaan olivat Severi Nuormaa ja Valter Juva.
Vasta 1890-luvulta alkaen persoonallisesti läikehtivä mielikuva- ja tunne-elämä pääsi runoudessa vapaammin kuuluville. Huomattavimmat tuolloin toimineista suomalaisista runoilijoista olivat Eino Leino, Larin Kyösti, Otto Manninen, V. A. Koskenniemi, Aarni Kouta, Juhani Siljo, Aino Kallas, L. Onerva, Hilja Haahti, Aaro Hellaakoski, Einari Vuorela ja Uuno Kailas.
Suomen itsenäisyyden aika
1900-luvun alun lähtökohtana oli runoudessa kansallinen uusromantiikka. 1920-luvulla suomenkielisessä kirjallisuudessa nousi esille Tulenkantajat-ryhmä, joka julisti kansainvälistä sanomaa ”Ikkunat auki Eurooppaan!” Heihin kuuluivat muiden muassa Katri Vala, Mika Waltari ja Uuno Kailas. Suomenruotsalaiset runoilijat kehittivät Edith Södergran johtotähtenään niin sanotun suomenruotsalaisen modernismin, jolle oli tyypillistä vapaa rytmi, voimakas kuvallisuus, aihealueen laajeneminen, arkiset motiivit sekä puhekielisyys. Vaikutteita siihen saatiin muun muassa englantilaisesta imagismista, venäläisestä futurismista, dadaismista ja ekspressionismista.
1950-luvun modernismiksi nimetty kausi muistutti suomenruotsalaista modernismia. Tällä kaudella ei muodostunut kiinteää kirjailijaryhmää eikä erityistä ohjelmaa. 1950-luvun modernisteja olivat muiden muassa Helvi Juvonen, Eeva-Liisa Manner, Paavo Haavikko, Aila Meriluoto, Tuomas Anhava ja Bo Carpelan.
1960-luvulla runoudessa uudistuivat taiteelliset ilmaisukeinot vastareaktiona 1950-luvun modernismille: arkisemmat äänenpainot, kaupunkiympäristöön liittyvä kuvasto, poliittiset ainekset ja yleinen rosoisuus. Harvoille puhumisen sijaan vaadittiin ja ilmaistiin yhteisyyttä, päivänkohtaisuutta ja kantaaottavuutta. 1960-luvun ”epäpuhtaaksi runoudeksi” kutsutun suunnan keulahahmo oli Pentti Saarikoski.
1970-luvulla poliittisen kirjallisuuden vastapainoksi alkoi syntyä luonto- ja mieterunoa (esimerkiksi Risto Rasa). Myös saamelais­kirjallisuutta alkoi ilmestyä (Nils-Aslak Valkeapää). Suomenkielisen ja ruotsinkielisen kirjallisuuden välinen raja alkoi hälvetä, kun suomenruotsalainen teos saattoi ilmestyä samaan aikaan sekä ruotsiksi että suomeksi. Runoudessa näkyi rock-vaikutteita ja pitkästä aikaa loppusointujakin. Uusia runoilijoita olivat muun muassa Sirkka Turkka, Arja Tiainen ja Arto Melleri.
Pikku-Vesijärvi
Pikku-Vesijärvi on Lahden kaupungissa sijaitseva puiston ympäröimä suuri lampi, joka on yhteydessä Vesijärveen. Se sijaitsee Vesijärven asemalta Teivaalanmäen ohitse johtaneen entisen rautatien itäpuolella, alkuvuodesta 2014 puretun Lahden urheilutalon lounais- ja Lahden ammattikorkeakoulun rakennusten pohjoispuolella.
Pikku-Vesijärvi oli Vesijärven poukama ennen kuin sen ja muun Vesijärven väliin rakennettiin Vesijärven rautatieasemalle johtavan rautatien penger. Rautatien kiskot on nyttemmin poistettu.
Pikku-Vesijärveen laskettiin 1919-1931 kaksi kolmannesta Lahden kaupungin likavesistä. 1996 arvioitiin Pikku-Vesijärven kasvavan umpeen itsestään puolen vuosisadan kuluessa. Vuonna 1998 lammesta ruopattiin 59 tuhatta kuutiometriä liejua; tätä ennen Pikku-Vesijärven suurin syvyys oli 2,5 metriä ja keskisyvyys 1,7 metriä.
Pikku-Vesijärvi on erittäin suosittu virkistyskohde. Sen ympärillä on puisto ja sen lammessa on mm. Lahti Energian soivat vesiurut, joihin Lahden Matkailu viittaa musikaalisena suihkulähteenä. Kalastuspuisto Vonkaleesta saa ahvenia, haukia, järvitaimenia ja kirjolohia.
Pikku-Vesijärveä ympäröivässä Kariniemen arboretumissa eli Kariniemen puulajipuistossa kasvaa 45 eri puulajin puuta. Siellä on myös linnunpönttöjä.
Maio
Maio on saari Kap Verdellä, Atlantin valtameressä. Se on osa Sotaventon saariryhmää, jonka itäisin saari se on. Saaren suurin kaupunki on Vila do Maio eli Porto Inglês. Saarella on muun muassa lentokenttä.
Fenakiitti
Fenakiitti on jalokivi, jonka kovuus on Mohsin asteikolla 8. Sen nimi tulee kreikan kielen sanasta "phenas", joka merkitsee petturia, koska muinoin fenakiitti sekoitettiin kvartsiin. Se voi olla väritön tai keltainen, punasävyinen tai ruskea. Siinä on lasinkiilto ja viirut ovat valkoisia. Sitä hiotaan harvoin koruissa käytettäväksi. Fenakiitin rakenne on Be2SiO4.
Esiintyminen
Fenakiittia esiintyy pegmatiittiesiintymissä ja soraisissa jokien pohjissa. Sitä on löydetty Itävallasta, Venäjältä, Brasiliasta, Yhdysvalloista, Meksikosta, Sri Lankasta, Myanmarista, Tansaniasta ja Madagaskarilta.
Intianpikkulepinkäinen
Intianpikkulepinkäinen (Lanius vittatus) Aasiassa elävä pienikokoinen varpuslintulaji, joka kuuluu lepinkäisten sukuun. Lajin tunnusomaisia piirteitä ovat koukkukärkisen nokan tyvestä kaulan sivuille ulottuva musta naamio, vaalea vatsa, ruskea selkä, harmaa päälaki ja olkapäät sekä pääväriltään mustat siivet ja pyrstö. Laji on luonteeltaan utelias ja rohkea lintu, joka saalistaa lähinnä hyönteisiä. Se viihtyy hyvin avoimessa maastossa ja viljelyalueilla. Lintupari saa vuodessa kaksi noin neljän untuvikon poikuetta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Intianpikkulepinkäistä tavataan Aasian eteläosissa. Sen levinneisyys ulottuu Kaakkois-Turkmenistanista, Kaakkois-Iranista ja Qatarista Afganistaniin, Pakistaniin, Intiaan ja Nepalin eteläosiin. Satunnaisvieraana sitä on tavattu myös Omanissa, Arabiemiraateissa, Bhutanissa ja Sri Lankassa. Laji on melko yleinen ainakin Intiassa ja Nepalissa, mahdollisesti myös Iranissa. Intianpikkulepinkäisen on havaittu levinneisyysalueen olevan eteläosissa harvinaisempi kuin muualla. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen uskotaan olevan suhteellisen suuri.
Elintavat
pienoiskuva|Intianpikkulepinkäinen Intian [[Hyderabad (Intia)|Hyderabadissa.]] Intianpikkulepinkäinen on utelias lintu. Sen ääntely on aika hiljaista, miellyttävän kuulloista liverrystä, joka sekoittuu tylymmän kuuloiseen ”churrr”-surinaan, ja se myös matkii paljon muiden lintujen laulua. Intianpikkulepinkäinen lentää matalalla pyrähdellen nopeasti istumapaikalta toiselle. Ruokaa etsiessään se asettuu jonkin pensaan paljaalle oksalle tai sähkökaapelille, josta se katselee itselleen sopivaa saalista. Se syö lähes yksinomaan hyönteisiä, mutta saattaa napata myös pieniä liskoja ja hiiriä. Saaliin havaittuaan se syöksyy alas sieppaamaan sen maasta. Intianpikkulepinkäiset ruokailevat yleensä yksin tai pareittain, mutta käyttäytyvät aina rohkeasti. Kun ruokaa on runsaasti, ne varastoivat sitä talteen huonompien aikojen varalle.
Intianpikkulepinkäiset ovat yksiavioisia. Niiden pesintäaika vaihtelee levinneisyysalueen eri osissa. Pohjois-Intiassa ne lisääntyvät huhti-heinäkuussa. Pesäpaikka on pienen puun tai pensaan oksanhaarassa, jopa kymmenen metrin korkeudessa. Intianpikkulepinkäinen rakentaa pienen, siistin kuppimaisen pesän, jonka rakennusmateriaalina se käyttää heinää, höyheniä, villaa ja muuta kuitumateriaalia. Pesä vuorataan heinällä. Hyvin reviiritietoisena lintuna intianpikkulepinkäinen puolustaa pesintäaluettaan sekä suosimansa tähystyspaikan ympäristöä. Naaras munii 3–5, yleensä neljä munaa, joita se hautoo 14–15 vuorokautta. Koiras tuo naaraalle haudonta-aikana ruokaa pesälle ja vastaa myös poikasten ruokinnasta niiden kuoriuduttua. Poikasia hoidetaan 14–15 vuorokauden ajan kunnes ne tulevat lentokykyisiksi. Pari voi kasvattaa kaksi poikuetta yhden lisääntymiskauden aikana.
Höyrykattila
thumb|Teollisuuslaitoksen höyrykattila. thumb|Vanha puolalainen siirrettävä höyrykattila. Höyrykattila on suljettu astia, jossa kehitetään vedestä kuumentamalla paineistettua höyryä, jota käytetään höyrykoneen tai höyryturbiinin voimanlähteenä. Lämpöenergian lähteenä voi olla tulipesässä poltettava materiaali kuten hiili, puu tai öljy, tai jokin muu, esimerkiksi aurinko tai geoterminen lämpö. Näistä lämpöenergia pyritään siirtämään mahdollisimman suurelta osaltaan väliaineeseen, veteen. Rakenteellisista ratkaisuista riippuu, kuinka hyvin lämpö saadaan siirrettyä. Höyrykattilan hyötysuhde on yleensä 0,55–0,65. Vesi lämmitetään ja höyrystetään ja erityisesti sähkön tuotantoa varten yleensä myös tulistetaan. Sähköntuotannon lisäksi höyrykattiloita käytetään tuottamaan lämmityshöyryä erilaisiin teollisuusprosesseihin. Höyrykattila on paineastia. Vettä ainoastaan lämmittäviä kattiloita kutsutaan lämpökattiloiksi.
Historia
thumb|Höyrylaivan kattilan räjähdys [[Memphisissä, Tennesseessä, vuonna 1830.]] Höyrykattiloita on rakennettu höyrykoneisiin 1700-luvulta alkaen. Höyrykattilalla on ollut tekniikan kehittymiseen ratkaiseva vaikutus monella tapaa. Höyrykoneen osana se mahdollisti teollisen kehityksen. Toisaalta se hyvin suurena turvallisuusriskinä pakotti kehittämään valmistus- ja suunnittelumenetelmiä. Kun veden olomuoto muuttuu höyryksi, se vaatii ilmanpaineessa ja 100 °C:n lämpöisenä noin 1 600-kertaisen tilavuuden ja muodostaa silloin suuren paineen suljetussa astiassa. 1800-luvulla höyrykoneiden tehoa pyrittiin jatkuvasti parantamaan, mikä oli mahdollista nostamalla höyrynpainetta. Tämä taas johti toistuviin höyrykattiloiden räjähdyksiin. Vuosina 1870-1910 Yhdysvalloissa rekisteröitiin yli 10 000 höyrykattilaräjähdystä. 1900-luvun alkupuolella höyrykattilaonnettomuuksista tuli harvinaisia terästen lujuuden kasvun, turvatekniikan ja suunnittelumenetelmien kehittymisen vuoksi. Vakuutusyhtiöt alkoivat vaatia jo 1800-luvulla varoventtiilejä höyrykattiloihin.
Rakenne
Yksinkertaisin höyrykattila jakaantuu seuraaviin osiin.
Toimintaperiaate
Yksinkertaistettu voimalaitoshöyrykattilan toimintaperiaate on seuraava.
Höyrykattila
Kattilan tulipesässä poltetaan polttoainetta. Vapautunut lämpö siirretään veteen erilaisilla lämmönsiirtimillä. Kattilaan pumpattu syöttövesi lämmitetään ensin syöttöpainetta vastaavaan höyrystymislämpötilaan syöttöveden esilämmittimellä. Sitten kylläinen vesi johdetaan höyrystimeen, jossa se sitten höyrystyy kylläiseksi höyryksi. Voimalaitoskattiloissa kylläinen höyry vielä tulistetaan tulistimessa eli lämmitetään yli paineesta riippuvaisen höyrystymislämpötilan.
Muu prosessi
Tulistettu höyry johdetaan sitten höyryturbiiniin, joka pyörittää generaattoria, joka tuottaa sähkövirtaa. Turbiinista tuleva viilentynyt ja matalapaineinen höyry lauhdutetaan lauhduttimessa, jäähdytystornissa tai kaukolämmönvaihtimessa. Lauhde pumpataan syöttövesipumpuilla kattilan paineeseen ja syöttövesisäiliöön, josta edelleen syöttövedenesilämmittimeen.
Aiheesta muualla
Kazan (Basınçlı Kaplar)
Pyhän Irenen luostari
Pyhän Irenen luostari on ortodoksinen luostari Kreetan saarella Kreikassa. Se on nunnaluostari ja omistettu Pyhälle Irenelle.
pienoiskuva|vasen|Luostarin kirkko. Luostari sijaitsee siitä nimensä saaneessa Agía Eirínin kylässä noin viisi kilometriä etelään Réthymnon kaupungista Roussospítin kylään johtavan tien varressa. Se on rakennettu Vrýsinas-vuoren pohjoisrinteeseen noin 260 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna.
Luostari on perustettu Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella eli ennen vuotta 1204. Ensimmäinen varma tieto luostarin olemassaolosta on venetsialaisvallan ajalta vuodelta 1362. Tämä tekee siitä yhden saaren vanhimmista. Se oli alun perin munkkiluostari. Turkkilaiset tuhosivat luostarin Kreetan vapaustaistelun aikaan vuonna 1867. Sen toiminta päättyi vuonna 1900. Luostarin kunnostaminen alkoi vuonna 1989 ja se valmistui jälleen käyttöön vuonna 2011. Tuolloin luostarissa oli kahdeksan nunnaa. Luostarin kunnostamisen toteutus sai Europa Nostra -palkinnon vuonna 1994.
Luostarin vanha pääkirkko eli katholikon on kolmilaivainen ja osittain kaiverrettu kallioon. Se sijaitsee poikkeuksellisesti varsinaisen luostarirakennusten kokonaisuuden ulkopuolella. Varsinainen luostarirakennus muistuttaa muureineen linnoitusta. Sen sisällä ovat nuorempi Pyhän Irenen kirkko sekä Rafaelin, Nikholaksen ja Irenen kappeli, munkkien keljat, oliivinpuristamo, työpajoja ja luostarin museo.
Larry McDonald
Lawrence Patton "Larry" McDonald (s. 1. huhtikuuta 1935 Atlanta, Georgia — 1. syyskuuta 1983 Japaninmeri) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja poliitikko. Hän edusti Georgiaa Yhdysvaltain edustajainhuonetta vuodesta 1975 aina kuolemaansa 1983 saakka. Lisäksi hän toimi konservatiivisen John Birch Society -järjestön puheenjohtajana.
Politiikassa McDonald tuli tunnetuksi konservatiivina ja esimerkiksi New York Times kuvaili häntä vuonna 1983 "kongressin kiistatta konservatiivisimmaksi jäseneksi". McDonald kannatti pakollista asepalvelusta, mutta vastusti näkyvästi homoseksuaalien oikeuksien lisäämistä sekä aselakien kiristämistä. Vuonna 1982 McDonald kieltäytyi äänestämästä oman puolueensa ehdokasta Tip O’Neilliä edustajainhuoneen puhemiehen valintaa koskevassa äänestyksessä, mistä rangaistuksena McDonaldia ei hänen viimeiseksi jääneellä kongressikaudellaan poikkeuksellisesti valittu yhteenkään edustajainhuoneen komiteaan.
McDonald menehtyi 1. syyskuuta 1983 ollessaan mukana Korean Airin lennolla 007, jonka Neuvostoliitto ampui alas Japaninmeren yläpuolella.
Isosuo
Isosuo on useamman suon nimi Suomessa:
Juudea
Juuda oli kuivempaa ja karumpaa aluetta kuin Israel, joten sen asukasmäärä oli huomattavasti pienempi ja se oli Israelia heikompi. Toisaalta alue oli vuoristoisena ylänkönä paremmin suojassa valloittajilta kuin Israel, ja niinpä Juuda jäi pitempään nauttimaan itsenäisyydestä tai jonkinasteisesta autonomiasta. Juutalaisten katsotaan olevan alun perin lähtöisin Juudeasta, ja siitä on peräisin myös kansan nimi.
Juudan kuningaskunta
Raamatun kertomuksen mukaan Juudan kuningaskunta syntyi, kun yhtenäisen Israelin kuningas Salomon kuoleman jälkeen Jerobeam sai pohjois- ja keskiosat valtakuntaa alaisuuteensa ja Salomon poika Rehabeam jäi hallitsemaan vain eteläistä osaa eli Juudaa, jonka pääkaupunki oli Jerusalem. Traditionaalisen kronologian mukaan ajoitettu arkeologinen todistusaineisto ei kuitenkaan kerro yhteisestä israelilaisesta valtakunnasta ennen Jerobeamin aikaa.
Juudan kuningaskunta tuhoutui, kun Babylonian kuningas Nebukadnessar valloitti Jerusalemin vuonna 597 eaa. ja pakkosiirsi suuren osan sen asukkaista Mesopotamiaan. Myöhemmin Persian kuningas Kyyros II Suuri kuitenkin salli heidän palata Juudaan. Persialaisvallan aikana Juuda sai tietynasteisen autonomian.
Roomalaisvallan aika
Judaean provinssi muodostettiin vuonna 6. Vuosina 41–44 alueella oli autonomia Herodes Agrippan hallitsemana, joten provinssia ei tuolloin ollut olemassa. Provinssi perustettiin uudelleen vuonna 44. Bar Kokhban kapinan jälkeen vuonna 135 provinssin nimeksi muutettiin Syria Palaestina, ja nimi Judaea poistui käytöstä. Näin seudun provinsseissa tapahtui ajan kuluessa seuraavat muutokset:
Peyton Rous
Francis Peyton Rous (5. lokakuuta 1879 – 16. helmikuuta 1970) oli yhdysvaltalainen patologi, joka syntyi Baltimoressa, Marylandissa vuonna 1879. Sekä hänen alempi että ylempi tutkintonsa olivat Johns Hopkins Universitysta. Hän oli yksi tiedemiehistä, jotka olivat mukana, kun virusten rooli tiettyjen syöpälajien kulkeutumistavoissa löydettiin. Hän muun muassa havaitsi erään viruksen aiheuttavan kanalla sarkoomaa. Virus nimettiin Rousin sarkoomavirukseksi. Vuonna 1966 hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon tutkimustyöstään.
Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien nousu
Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien nousu on yhdysvaltalainen 26-osainen piirrossarja, joka perustuu Kevin Eastmanin ja Peter Lairdin luomiin Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -sarjakuviin. Se on myös viides Turtles-animaatiosarja. Sarja alkoi Yhdysvalloissa 20. heinäkuuta 2018 ja nettisivulle julkaistiin sen neljä ensimmäistä jaksoa. Sen jälkeen ennen sarjan kokonaista julkaisua Nickelodeon ilmoitti tilanneensa sarjalle toisen tuotantokauden. 17. syyskuuta 2018 sarja alkoi kokonaan Yhdysvalloissa. Sarja päättyi Yhdysvalloissa 7. elokuuta 2020.
Sarjan pohjalta tehtiin elokuva, joka julkaistiin Netflixissä 5. elokuuta 2022.
Suomenkieliset äänet
Suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi BTI Studios Suomi (nykyisin Iyuno-SDI Group)
Sarja Suomessa
Suomessa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin ensimmäisen kerran Nelosella 28. toukokuuta 2019. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi on katsottavissa Ruutu-suoratoistopalvelussa.
Izjaslav I
Izjaslav I (1024–lokakuu 1078) oli Kiovan Venäjän ruhtinas. Lisäksi hänellä oli hallinnassaan pieniä ruhtinaskuntia. Izjaslav nousi valtaan vuonna 1054 isänsä Jaroslav I Viisaan jälkeen. Hän hallitsi Kiovaa 19 vuotta, kunnes vuonna 1073 luopui vallasta kun Kiovan kansalaiset tukivat kaupunkiin marssineita hänen veljiään Vsevolod I ja Svjatoslav II eivätkä Izjaslavia. Izjaslav nousi uudelleen valtaan kolme vuotta myöhemmin ja hallitsi maata vuoteen 1078, jolloin kuoli sodassa. Vuosina 1068–1069 Izjaslavin kanssahallitsijana oli Vseslav.
Microsyodon
Microsyodon (nimen merkitys: ”pieni karjunhammas”) on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt Dinocephalia-alalahkon terapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji Microsyodon orlovi. Se oli Anteosauriaan kuuluva lihansyöjä.
Morrinlahti
Morrinlahti on Pirkanmaalla Virroilla Hauhuun kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Tarjanneveden lähialueeseen (35.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,5 metriä mpy.
Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki koostui oikeastaan kahdesta retkestä. Tavallisten talonpoikien joukko lähti matkaan vuoden 1096 keväällä puoli vuotta ennen varsinaista ristiretkiarmeijaa. Kansan ristiretkeksi kutsuttu tapahtuma päättyi lähes kaikkien talonpoikien kuolemaan. Ristiretkiarmeija onnistui päämääränsä saavuttamisessa paremmin. Ristiretken seurauksena Jerusalem siirtyi kristittyjen hallintaan ja Palestiinan alueelle perustettiin useita ristiretkivaltioita. Lisäksi Pyhälle maalle matkaavia pyhiinvaeltajia suojelemaan perustettiin ritarikuntia. Niistä tunnetuin on Temppeliherrain ritarikunta.
Euroopan hajaannus
Ensimmäisen ristiretken ja siinä ohella kaikkien ristiretkien siemenet kylvettiin jo ennen Rooman valtakunnan hajoamista. Kristinuskon piirissä vallitsi useita eri näkemyksiä jo ajanlaskun alun jälkeen, kuten vaikkapa areiolaisuus, gnostilaisuus ja donatolaisuus. Kristinuskolle ei ollut vielä vakiintunut yhteistä oppia, vaan eri opit kilpailivat keskenään Nikean kirkolliskokoukseen saakka. Kokouksessa areiolaisuus tuomittiin suoraan harhaopiksi, mutta siitä huolimatta areiolaisuutta ei onnistuttu poistamaan. Tämä tiesi alkua tulevien vuosisatojen teologisille kiistoille. Vuosina 381–787 kristityt pitivät kuusi kirkolliskokousta, joiden päämäärä oli selvä: linjata oikeaoppinen kristinusko.
Eurooppaan muodostui samalla kaksi uskonnollista keskusta: paavin hallitsema Rooma ja isapostoloksen (Bysantin keisarin) hallinnoima Konstantinopoli. Leo I:n ansiosta paavin asema tässä dipolissa nousi hierarkiassa korkeammalle. Länsi-Rooman heikentyessä germaanien ja muiden hyökkäilyjen takia, paavin asema vastavuoroisesti kasvoi. Jo Gelasius I:llä oli tarvittava arvovalta moittimaan maallista hallitsijaa kirkon sisäisiin asioihin puuttumisesta. Itä-Euroopassa tilanne oli toinen, sillä keisarilla oli yksiselitteisesti ylin valta, kirkonkin suhteen.
Bysantin keisarin asemaa ihannoitiin läntisessä Euroopassa maallisten hallitsijoiden keskuudessa. Itä-Rooman jäljittelijänä kunnostautui Kaarle Suuri, joka loi suurvallan Länsi-Eurooppaan. Kaarle toivoi pääsevänsä kiistattomaan valta-asemaan, muttei onnistunut pyrkimyksissään täysin. Länsi-Eurooppaan syntyi samalla keisarien ja paavin välinen valtataistelu. Kiistaa käytiin myös lännen ja idän välillä, kun Kaarle Suuri oli kruunattu ”roomalaisten keisariksi”, mutta Bysantissa keisarin arvonimeä ei hyväksytty muille kuin omalle keisarille. Bysantin keisari Mikael I lopulta suostui kutsumaan lännen hallitsijaa keisariksi, muttei kuitenkaan roomalaisten keisariksi. 800-luvun lopulla läntinen keisarikunta hajosi, mutta se elvytettiin vuonna 962, kun paavi Johannes XII kruunasi Saksan kuninkaan Otto I:n Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijaksi. Läntinen Eurooppa poikkesi siinäkin suhteessa Bysantista, että aiemmassa oli monitahoinen hallintahierarkia, kun taas jälkimmäisessä valta oli keskittynyt keisarille.
Länsi-Eurooppa joutui niin viikinkien kuin madjaarien hyökkäysten kohteeksi. Bysanttia taas uhkasi turkkilaisten ja muiden muslimien voiman kasvu. Läntisen ja itäisen kirkon välinen suuri skisma huipentui vuoteen 1054, jolloin Rooman paavi ja Konstantinopolin patriarkka julistivat toisensa kirkonkiroukseen.
Islamin vahvistuminen
left|thumb|Islamin leviäminen kalifien valloitusten mukana. Sadassa vuodessa Pohjois-Afrikan alueet oli valloitettu. Arabian niemimaalla syntyi 600-luvulla uusi uskonto, islam, joka perustui profeetta Muhammadin näkemiin näkyihin. Islam levisi erittäin tehokkaasti, pääosin kalifi Abu Bakrin ansiosta. Vain kahden vuoden aikana hän oli liittänyt yhteen muslimien rivit ja vallannut koko niemimaan. Bakr loi lisäksi iskukykyisen islamilaisen armeijan. Hänen asiaansa vei valloitusretkien muodossa eteenpäin kalifi Omar. Bysantti ja Persian sassanidit olivat aiemmin käytyjen sotien vuoksi heikkoja, eivätkä ne kyenneet vastustamaan Omarin hyökkäyksiä. Valtapyrkimysten seurauksena Bysantti menetti kristinuskon pyhimmät alueet Egyptin ja Syyria–Palestiinan. Islamin vaikutusalue laajeni lisäksi Pohjois-Afrikkaan, ja Espanjan eteläosat joutuivat myös islaminuskoisten valtapiiriin. Idässä valtapiiri laajeni käsittämään myös nykyisten Irakin, Iranin ja Pakistanin alueet. Bysantin vastainen raja vakiintui Konstantinopolin läheisyyteen. Rauha rikkoontui 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, kun Bysantin keisari ryhtyi hyökkäyskannalle valloittaen Turkin seudulta takaisin aiemmin hallitsemiaan alueita. Turkin Tarsos ja Pohjois-Syyrian Antiokia olivat jälleen Bysantin hallinnassa.
Muslimivaltakuntaa luodessa syntyi erimielisyyksiä, jotka johtivat sisällissotiin. Ensin syynä oli sukulaisten suosiminen, ja myöhemmin šiiat vaativat, että kalifin tulisi olla Muhammadille verisukulainen, jollaiseksi he eivät sunnilaisia umaijaideja kelpuuttaneet. 700-luvun puolivälissä sunnalaisuutta tunnustaneet abbasidit kukistivat verisissä taisteluissa vallassa olleet umaijaidit ja perustivat oman kalifaattinsa. Vallanvaihdos ei vieläkään kelvannut šiioille, joiden mielestä vain Muhammadin serkun Ali ibn Abi Talibin jälkeläinen oli kyllin arvokas hallitsijaksi. Abbasidien dynastian valta Bagdadissa näytti rapistumisen merkkejä. Egyptissä nousivat valtaan šiialaisuutta tunnustaneet fatimidit, jotka perustivat alueelle kilpailevan kalifaatin. Fatimidien alkutaival oli voitokas, sillä he saivat kaapattua abbasidien hallitsemia alueita. Fatimidikalifi Al-Hakim bi-Amr Allah määräsi Jerusalemin valloitettuaan Pyhän haudan kirkon tuhottavaksi. Länsi-Euroopassa teko ei saanut kiitosta.
Abbasididynastian kaaduttua syntyi laaja valtatyhjiö, joka odotti täyttämistä. Bysanttilaiset eivät kyenneet tähän sisäisten ongelmien vuoksi, jolloin mahdollisuus siirtyi turkkilaisille paimentolaisille, seldžukeille. Fatimidit kokeilivat 1060- ja 1070-luvuilla Palestiinan ja Syyrian valtausta, mutta joutuivat antautumaan turkkilaisille. Seldžukkien valta laajeni nopeasti, ja he perustivat Irania, Irakia ja Syyriaa hallinneen sulttaanikunnan.
Seldžukit olivat sunnalaisuuden omiessaan omaksuneet myös aggressiivisen asenteen šiioja kohtaan. Sen vuoksi heidän seuraava päämääränsä oli Egyptin vapauttaminen ”harhaopista”. Kristittyjen painostaminen oli sitä vastoin satunnaista, mutta kuitenkin voimakasta. 1000-vuosisadan puolivälissä seldžukit hyökkäilivät Bysantille kuuluvaan Armeniaan, ja heidän vaikutusvaltansa ulottui jo vuosikymmentä myöhemmin Anatoliaan ja Kilikiaan saakka. Turkin seudulta kumpuava uhka sai Bysantin keisarin hätääntyneeksi, sillä aiemmin käydyt sodat olivat verottaneet armeijan iskukykyä oleellisesti. Vähä-Aasia oli vuoteen 1095 mennessä kokonaisuudessaan menetetty seldžukeille.
Kohti sotaa
Gregorius VII kutsui vuonna 1074 Kristuksen sotilaita (milites Christi) auttamaan Bysanttia, kun osa turkkilaisista olivat haluttomia antautumaan seldžukkien valtaan ja hyökkäilivät Bysanttia vastaan. Bysanttilaiset vastasivat hyökkäyksiin, mutta joukkojen tunkeuduttua vieraalle maalle he kokivat kovan tappion Manzikertin taistelussa. Gregoriuksen kutsu ei saanut vastakaikua lännessä.
Ajatus pyhästä sodasta muslimeja vastaan tuntui Euroopan uskonnollisista ja maallisista vallanpitäjistä sekä väestöstä yleensä ottaen hyväksyttävältä useista syistä. Yksi syy oli kristittyjen kuningaskuntien viimeaikainen menestys taistelussa muslimeja vastaan Välimerellä. Toinen syy oli poliittisen kristillisyyden herääminen. Kolmas syy oli Jerusalemin ja sitä ympäröivien paikkojen näkeminen pyhinä. Seldžukkien valtakunnan Lähi-idän alueetkin olivat varsin sekasortoisessa tilassa, mikä olikin laukaisevana tekijänä. Bysantti halusi käyttää tilaisuuden hyväkseen ja palauttaa aiemmin omistamansa alueet.
Muutamat munkit kuten Pietari Erakko ja Gautier Tyhjätasku kertoivat muslimien ahdistelevan ja estävän kristittyjen pyhiinvaeltajien pääsyn Jerusalemin pyhille alueille. Urbanus II:n saattoi paavina ollessaan ristiretkiaatteen julkiseen tietoisuuteen. Hän halusi pyhien alueiden valtaamista takaisin kristityille. Ristiretkiaatteen kantavana voimana ja oikeutuksena sodalle oli taistelu vääräuskoisia vastaan, kristityille tärkeän Jerusalemin ja sen lähialueiden valtaus sekä paavin toive saada ristiretken avulla yhdistettyä itäinen ja läntinen kirkko.
Armeijan kokoaminen
thumb|upright|Paavi Urbanus II saarnaa Clermontin kirkolliskokouksessa. Piirros noin vuoden 1490 aikoihin tehdystä teoksesta Livre des Passages d'Outre-mer. Vuonna 1095 Bysantin keisari Aleksios I Komnenos laittoi lähetystön hakemaan apua paaviksi kymmenen vuotta aiemmin nousseelta Urbanus II:lta seldžukkeja vastaan, koska uskoi armeijansa olevan liian heikko heitä vastaan. Todellisuudessa Bysanttia ei mikään uhannut: seldžukkien rivit olivat hajanaiset. Todellisempi syy lienee Bysantin tahto valloittaa alueita Levantista, jotka se menetti aiemmissa sodissa. Bysantilla oli mahdollisuus aiemmin miehittää alueet, mutta tuolloin sen omat rivit olivat niin sekasortoiset, että mahdollisuus siirtyi seldžukeille.
Andalucía (F72)
Andalucía (runkonumero F72) oli Espanjan laivaston vuonna 1971 vesillelaskettu Baleares-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta 2005.
Ensimmäinen ristiretki
Armeijan kokoaminen
Keisarin kutsu tavoitti paavin maaliskuussa pidetyssä Piacenzan kirkolliskokouksessa. Urbanus oli vakavissaan uhasta, minkä vuoksi hän halusi keskustella siitä laajemmin. Hän halusi pitää vielä samana vuonna kirkolliskokouksen. Paavi oli lähtenyt jo helmikuussa Ranskaa kohti, joten oli luonteva pitää kirkolliskokous Ranskan maaperällä. Urbanus kutsui marraskuussa pidettyyn Clermontin kokoukseen piispoja ja apotteja, joita hän käski vastavuoroisesti tuomaan mukanaan asuinseutunsa maallisia hallitsijoita, lähinnä alhaisempaa aatelistoa kuten paroneita. Aleksios I:n lähettämä avunpyyntö oli kokouksen pääteema. Urbanuksen kokouksen päätteeksi pitämästä saarnasta on olemassa useita erilaisia versioita, mutta ohessa yksi lyhennelmä. Pääajatuksena lienee kuitenkin ollut armeijoiden kokoaminen Jerusalemin kristittyjen auttamiseksi.
Andalucía (F72)
Valmistus
Alus tilattiin Bazánilta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1969. Alus laskettiin vesille 30. maaliskuuta 1971 ja otettiin palvelukseen 23. toukokuuta 1974.
Ensimmäinen ristiretki
Armeijan kokoaminen
Ristiretkiaatteen voidaan katsoa alkaneen tämän saarnan seurauksena. Kokouksen jälkeen Urbanus jatkoi asian puolesta saarnaamista Ranskan eri osissa. Joulunakin hän saarnasi ristiretken puolesta Limogesissa ja jatkoi asiansa ajamista aina vuoden 1096 syyskuulle saakka. Hänen ajatuksensa saivat Ranskan alueella hurmoksellisen vastaanoton eikä juuri kukaan uskonut häviön olevan mahdollista. Urbanus oli jo pitemmän aikaa pyrkinyt keräämään Ranskassa vapaaehtoisia kreikkalaisten (bysanttilaisten) auttamiseksi, sillä hän neuvotteli jo paaviutensa alkuaikoina Aleksios I:n kanssa idän ja lännen kirkon välisestä suhteesta. Lisäksi Urbanus oli vuonna 1089 katalonialaisille osoitetussa kirjeessään vannonut, että kaikki Tarragonan uudelleenvaltaamiseen osallistuneet saisivat syntinsä anteeksi, minkä hän toisti uudemman kerran vuonna 1091. Onkin hyvin mahdollista, että ensimmäinen ristiretki oli osa Urbanus II:n vihamielistä sotaa koko islaminuskoa vastaan.
Andalucía (F72)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 2005.
Ensimmäinen ristiretki
Armeijan kokoaminen
Urbanuksen ohella toinen tärkeä ristiretken puolestapuhuja oli kiihkomielinen munkki Pietari Erakko, jolla uskottiin olevan sairaat parantava voima ja kyky moniin muihin ihmetekoihin. Hän suoritti värväystä niin Ranskassa kuin kotimaassaan Saksassakin. Kaikkia ei ristiretkelle haluttu ottaa mukaan: paavi kielsi esimerkiksi espanjalaisia tulemasta mukaan, koska pelkäsi muslimien käyttävän tilaisuuden hyväksi ja valloittavan koko Iberian niemimaan. Lähtijöidenkin piti vannoa pyhiinvaeltajan vala pysyäkseen Jumalan tiellä loppuun saakka.
Kamiina
thumb|Erämökin kamiina, jossa on valmispiippu. Kamiina on pieni, yleensä metallirakenteinen lämmityslaite asuintilojen lämmittämiseen. Kamiina lämmitetään yleensä puilla, mutta on olemassa myös kivihiili-, petroli-, nestekaasu- ja sähkökäyttöisiä malleja. Sotilas- ja retkeilykäyttöön on kehitetty kevyt, siirreltävä telttakamiina. Kamiinan ominaisuuksiin kuuluvat nopea lämmönluovutus ja pieni lämmönvarauskyky.
Ensimmäinen ristiretki
Armeijan kokoaminen
Ristiretkiarmeijan muodostuminen ei silti ollut mikään itsestäänselvyys. Monia hallitsijoita vaivasivat ajatukset juutalaisista, matkan pituudesta ja matkan mielekkyydestä ylipäätänsä. Toiset eivät halunneet olla Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta syytettyjen juutalaisten kanssa missään tekemisissä, kun toiset taas ajattelivat surmata juutalaiset ensitöikseen. Juutalaiset nähtiin samalla tavalla vääräuskoisiksi kuin muslimitkin.
Kamiina
Rakenne
Kamiinan rakenteeseen kuuluvat tulipesä, savuhormi ja tulipesän luukku, lisäksi joissakin malleissa keittotaso tai jalat. Hormin liitäntä on malleittain riippuen kamiinan päältä tai takaa. Materiaali on valurautaa tai teräslevyä tai näiden yhdistelmä. Näkyvät teräspinnat voivat olla emaloituja. Joissakin malleissa tulipesän luukku on lasiaukollinen.
Ensimmäinen ristiretki
Kansan ristiretki
Armeijan pääryhmä oli valmis lähtemään paavi Urbanuksen toiveiden mukaisesti elokuun puolivälissä vuonna 1096, itäisessä kirkossa juhlittuna Neitsyt Marian taivaaseenastumisen päivänä 15. elokuuta. Lähtö ei sujunut aivan suunnitellulla tavalla, sillä Pietari Erakon ja Gautier Tyhjätaskun johtama 40 000–50 000 hengen kokoinen armeija lähti liikkeelle jo huhtikuussa. Tämän joukkion matkaa kutsutaan kansan tai talonpoikien ristiretkeksi. Vaikka armeija oli suuri, oli mukana olleista suurin osa taitamattomia sodankävijöitä. Mukana oli niin maanviljelijöitä, naisia kuin lapsiakin. Mukana oli kuitenkin joitain taitavia ritareita kuten Fulcher Chartresilainen. Erakko oli onnistunut luomaan armeijansa keskuudessa vahvan itsetunnon, he uskoivat turkkilaisten juoksevan nopeasti pois heidät nähdessään.
Pietari Erakko ryhtyi kokoamaan armeijaa Saksan Kölnissä 12. huhtikuuta. Erakko ja Tyhjätasku lähtivät matkaan eri aikoihin. Tyhjätasku ranskalaisineen oli malttamaton odottamaan. He lähtivät matkaan pääsiäisjuhlien jälkeen. Matka sujui kaikkea muuta kuin mutkattomasti. Unkarin vastaiselle rajalle he selvisivät toukokuun kahdeksantena päivänä ja pyysivät kuningas Kolomanilta lupaa maan ylittämiseen. Hän antoi luvan ja matka pääsi jatkumaan kunnes kuun lopulla he olivat päässeet Savajoelle, Belgradiin. He joutuivat odottamaan, koska heidän tulostaan ei ollut tullut tietoa etukäteen. Nälän yllättäessä ristiretkeläiset alkoivat vaatia ruokaa, jota heille ei siltikään suostuttu antamaan. Maaseutu joutui ryöstelyn kohteeksi, kun ristiretkeläiset halusivat mahantäytettä. Belgradin komentaja ei voinut hyväksyä tapausta, joten hän lähetti sotilaita kukistamaan ryöstelijät. Kahakan seurauksena muutama Tyhjätaskun sotilaista kuoli ja osa poltettiin kirkossa elävältä.
Sana retkeläisiltä oli jo kiirinyt Nišiin asti, jonne heidät otettiin ystävällisesti vastaan. Heitä ruokittiin kunnes Konstantinopolista tulisi vastaus otettaisiinko heidät vastaan siellä. Bysantin keisari Aleksios I:lle tuli kiire järjestellä tulevaa ristiretkeä, kun hän uskoi armeijan lähtevän liikkeelle vasta elokuun puolivälissä. Pietari Erakko oli suuremman armeijan voimin aivan Tyhjätaskun kannoilla, joten hän päätti tulla Erakkoa vastaan. Lisävahvistuksia oli tiedossa myöhemmin liikkeelle lähteneeltä kreivi Emicholta. Erakko joutui huonon käytöksensä vuoksi huonoihin väleihin unkarilaisten kanssa. Jopa neljäsosa matkaan lähteneistä sai surmansa vihanpitoa seuranneista hyökkäyksistä. Lopulta elokuun ensimmäisenä päivänä retkeläiset pääsivät Bysantin armeijan saattamana Konstantinopoliin.
Kamiina
Rakenne
Pysyvästi hormiin kytketyn kamiinan perinteinen materiaali on valurauta, mutta niitä valmistetaan myös pellistä, vuolukivestä ja keraamisista laatoista.
Ensimmäinen ristiretki
Kansan ristiretki
Aleksios I:n ei oikein tiennyt mitä tehdä tämän odottamattomasti saapuneen 30 000 hengen armeijan kanssa, mutta päätti ajaa lossilla heidät Bosporinsalmen ylitse 6. elokuuta. Joukkion varastelu kasvoi yli äyräiden, he veivät jopa talojen lyijyiset katot. Aleksios varoitti Erakkoa taistelemasta ylivoimaisesti voimakkaampaa turkkilaisten armeijaa vastaan ja odottaa ristiretkeläisten pääarmeijaa. Varoituksista piittaamatta Erakko lähti liikkeelle Tyhjätaskun armeijan sekä muutaman tuhannen italialaissotilaan vahvuisen joukon kanssa. Päämaja perustettiin Kibotokseen (jota ristiretkeläiset kutsuivat Civetotiksi). Syyskuussa tuhannet ranskalaiset hyökkäsivät seldžukkien sulttaanin pääkaupunkiin Nikeaan. He ryöstelivät, kiduttivat ja tappoivat asukkaita. Joidenkin väitteiden mukaan he jopa grillasivat lapsia vartaissa. Ryöstelyn jälkeen he palasivat Kibotokseen ja myivät ryöstösaaliin.
Kamiina
Telttakamiina
Telttakamiina on kevytrakenteinen, koottava ja helposti siirreltävä kamiina. Kamiinan päällä voi lämmittää kenttäkeittoastiassa eli pakissa vettä tai valmistaa ruokaa.
Ensimmäinen ristiretki
Kansan ristiretki
Ranskalaisten teoista kateellisina 6 000 saksalaista kulki ja ryösteli matkallaan Nikean ohitse kunnes he saapuivat Kserigordonin linnalle, jonka he valtasivat. Saksalaiset säästivät kristittyjen hengen, toisin kuin ranskalaiset. Saksalaiset ajattelivat tehdä linnasta tukikohdan, josta he jatkaisivat hyökkäystä. Seldžukkien sulttaani Kilij Arslan I sai tietää tapahtumista Bysantin rajan läheisyydestä ja lähetti matkaan kookkaan armeijan valtaamaan linnan takaisin. Linna sijaitsi korkealla kukkulalla, jonne virtasi vettä ulkopuolisesta lähteestä. Turkkilaisten estettyä veden pääsyn linnaan tilanne muurien sisällä alkoi tuntua toivottomalta. Nimeltä tuntematon kronikoitsija kertoo saksalaisten yrittäneen selvitä nestehukasta juomalla hevosten verta ja toistensa virtsaa sekä kaivautumalla maakuoppiin.
Kamiina
Telttakamiinan käyttö
Telttakamiinan tulipesä on vaatimaton. Tulen ylläpitämiseksi tarvitaan kipinämikoksi kutsuttu tulivahti, joka lisää kamiinaan puita ja valvoo, etteivät esimerkiksi teltassa kuivatettavat vaatteet tai teltta itse syty palamaan kamiinan hormista lentävistä kipinöistä. Käytön jälkeen kamiina tyhjennetään tuhkasta sen jäähdyttyä ja savupiipun putket nuohotaan esimerkiksi havunoksalla, jottei hormiin jää seuraavassa lämmityksessä teltan katolle kipinöinä lentävää nokea.
Ensimmäinen ristiretki
Kansan ristiretki
Tieto linnan valtauksesta tavoitti Kibotoksen lokakuussa. Liikkui myös huhu, jonka mukaan turkkilaiset olivat vallanneet Nikean takaisin. Sen vuoksi kaupunkia osa sotilaista lähti valtaamaan kaupunkia uudelleen, mutta Kibotoksen ja Nikean välillä johtaneelle tielle turkkilaiset olivat perustaneet väijytyksen, joka tappoi ristiretkeläiset heidän kulkiessaan siinä. Vain Kibotokseen jääneet naiset ja lapset olivat enää hengissä. Paniikki valtasi pian Kibotoksessa olleet. Erakko oli lähtenyt aiemmin hakemaan elintarvikkeita ja mahdollisesti apua Konstantinopolista, muttei koskaan palannut takaisin. Kansan ristiretki epäonnistui täysin tarkoituksessansa.
Kamiina
Lähteet
Wood-burning stove Estufa doméstica Kamin
Ensimmäinen ristiretki
Juutalaisvainot
thumb|Ristiretkeläiset surmaavat juutalaisia [[Metzissä.]] Euroopassa oli ollut juutalaisvastaisuutta jo vuosisatojen ajan, mutta ensimmäisen ristiretken myötä juutalaisia joutui ensi kertaa järjestelmällisen teloituksen kohteeksi. Osa ristiretkeen osallistujista näki, ettei sodassa vääräuskoisia vastaan ollut kyse ainoastaan Pyhällä maalla elävistä muslimeista vaan yhtä lailla myös kotimaassa elävistä juutalaisista. Kesällä 1096 Gottschalkin, Volkmarin ja Emichon johtama 10 000-henkinen armeija lähetettiin Reininlaaksoon tuhoamaan ja ryöstelemään juutalaisten omaisuutta sekä synagogia. Laajoilta joukkomurhilta ei vältytty. Juutalaisvainoista kertoo muiden muassa kronikoitsija Salomon bar Simeon.
Juutalaisia pakotettiin kääntymään kristinuskoon kuoleman uhalla. Suurin osa valitsi mieluummin kuoleman ja tappoivat itsensä ennen kuin tulivat teurastetuksi. Ensimmäiset juutalaiset saivat surmansa jo Speyerissä, Kölnissä, Wormsissa ja Mainzissa. Ensimmäisen kuuden kuukauden aikana lähes 10 000 juutalaista surmattiin. Paavi Urbanus II ei ollut saarnoissaan kuitenkaan kehottanut juutalaisvastaisuuteen. Euroopan juutalaisvainoista puhuttaessa ensimmäisen ristiretken yhteydessä voidaan käyttää nimeä saksalaisten vuoden 1096 ristiretki.
Marssi Konstantinopoliin ja Nikaian valloitus
thumb|left|Ristiretkiarmeijoiden kulkemat reitit pääpiirteissään Euroopan halki Jerusalemiin. Ristiretken pääryhmä lähti liikkeelle elokuussa 1096 neljänä suurena ryhmänä. Näitä neljää ryhmää johtivat Brugesista liikkeelle lähtenyt Robert Flanderilainen ja Espanjan ja Ranskan rajan läheisyydestä liikkeelle lähtenyt Raymond IV Toulouselainen sekä Lothringenin joukkoja johtanut Bouillonin Godfrey yhdessä veljensä Baudouin kanssa. Italian normanneja johtivat Taranton Bohemond ja Hautevillen Tancred. Heti alkuun syntyi erimielisyyttä siitä, kuka itse asiassa oli ristiretken johtaja, joksi paavi Urbanus asetti lähettiläänsä Adhémarin. Ristiretkelle lähti näitä neljää hieman aiemmin viideskin, Hugo Vermandoislaisen komentama armeija. Armeijalle kävi kalpaten, sillä he haaksirikkoutuivat ylittäessään Adrianmeren Italian Barista Dyrrhachiumiin (nyk. Durrës, Albania), mutta pääsi määränpäähän Konstantinopoliin vielä saman vuoden marraskuussa. Ranskan kuningas Filip I:ä ei päästetty ristiretkelle mukaan koska hänet oli julistettu kirkonkiroukseen. Ensimmäisellä ristiretkellä viitataan nimenomaisesti näiden aatelisten johtamaan matkaan ja tapahtumiin. Nimeä paronien ristiretki käytetään erottamaan retki aiemmasta kansan ristiretkestä. Paronien ristiretki on saanut nimensä siitä, että aate vetosi etenkin Ranskan kulttuuripiirissä eläviin paroneihin ja muihin alempiin yläluokan edustajiin. Ristiretkiaate vetosi eri henkilöihin eri syistä, joillekin kristinuskon pyhien paikkojen suojelu oli tarpeeksi, mutta toiset lähtivät matkaan puhtaasti rikkauksien toivossa.
Armeijat lähtivät kukin eri paikasta, mutta ensimmäinen päämäärä heillä oli sama: Konstantinopoli. Ainoastaan Robert Flanderilainen ja Taranton Bohemond joukkoineen ylittivät matkansa aikana meren, muut marssivat maata pitkin Konstantinopoliin. Godfrey Bouillonilainen ja Raymond Toulouselainen kulkivat Keski-Euroopan ja Balkanin kautta. Flanderilainen ja Bohemond matkasivat Italian kautta Balkanille.
Aleksios oli myös hyvin huolestunut, kun suuri ristiretkiarmeija saapui Konstantinopolin ulkopuolelle, olihan yhden armeijan johtajanakin hänen vanha vihollisensa Bohemond. Aleksios vaati kaikkien joukkojen komentajia vannomaan uskollisuuttaan keisaria kohtaan ja että he palauttaisivat takaisin kaikki seldžukkien Bysantilta valloittamansa alueet. Ilman ruokaa ristiretkeläisillä ei juuri ollut muuta mahdollisuutta kuin hyväksyä Aleksiosin ehdot kompromissien kautta. Ainoastaan Raymond onnistui valamaan hieman penseämmän valan. Raymondia ja Aleksiosta yhdisti yhteinen vihanpito Bohemondia vastaan, ja Raymond puolusti uskollisesti koko ristiretken ajan Aleksioksen oikeuksia. Kaupunkilaisetkin olivat ihmeissään kun maailman suurimpaan kaupunkiin saapui marraskuun 1096 ja toukokuun 1097 välillä paikallisten sivistystasoa selvästi alempia sotilaita. Bysantin ortodoksinen uskonto kreikan kielineen oli jopa oudompi asia ristiretkeläisille kuin islam.