cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Montboudif
Montboudif kuuluu Artensen luonnolliseen alueeseen Ranskan keskiylängöllä. Kunta sijaitsee keskellä Parc naturel régional des volcans d'Auvergnen luonnonpuistoa, Puy de Sancyn vuoren eteläpuolella.
Darwin (Australia)
Historia
Kaupungin väkiluku kasvoi vuonna 1871, kun 200 kilometriä etelämpää, Pine Creekistä, löytyi kultaa. Toisen maailmansodan aikana 19. helmikuuta 1942 Darwiniin tehtiin ilmahyökkäys, joka tappoi 243 ihmistä. Helmikuun 1942 ja lokakuun 1943 välisenä aikana japanilaiset tekivät yli 60 sotilaslentoa Darwinin yli.
25. joulukuuta 1974 Darwiniin osui yksi Australian historian pahimmista pyörremyrskyistä, Tracy, joka tappoi 64 ihmistä. Jopa laivoja upposi satamassa. Kaupungin 43 000 asukkaasta noin 30 000 evakuoitiin. Pyörremyrskyn jälkeisen uudelleenrakentamisen ansiosta Darwin on nykyään yksi Australian moderneimmista kaupungeista.
Talous
Darwinin taloutta tukevat lähiseudun kaivokset ja karjanhoito. Siellä on myös valtion virastoja, tiilitehtaita, armeijan tukikohtia, Timorinmeren öljyn etsintää ja uraanin ja helmien kauppaa.
Wilhelm Kempff
Kempff tuli tunnetuksi muun muassa Beethovenin, Schumannin, Brahmsin, Schubertin, Mozartin, Bachin, Lisztin ja Chopinin tulkinnoistaan. Hän esitti myös kamarimusiikkia ja sävelsi.
Roberto Antonio Dávila Uzcátegui
Roberto Antonio Dávila Uzcátegui (6. marraskuuta 1929 Mérida – 25. lokakuuta 2021 Caracas) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. lokakuuta 1954 ja nimitettiin San Fernando de Apuren prelaatiksi sekä Aurusulianan titulaaripiispaksi 23. kesäkuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio del Giudice, jota avustivat Angel Pérez Cisneros ja Domingo Roa Pérez.
12. marraskuuta 1974 Dávila Uzcátegui nimitettiin San Fernando de Apuren piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 23. kesäkuuta 1992 ja sai nimityksen Caracasin vihkipiispaksi sen Arindelan titulaaripiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 12. joulukuuta 2005.
Sulevi Manninen
Kaarlo Otto Sulevi Manninen (24. marraskuuta 1909 Helsinki – 10. helmikuuta 1936 Hämeenlinna) oli suomalainen runoilija ja kääntäjä.
Mannisen vanhemmat olivat runoilija, suomentaja Otto Manninen ja kirjailija Anni Swan. Mannisen veljiä olivat Antero Manninen ja Mauno Manninen. Manninen valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1927 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1933. Hän opiskeli ranskan kieltä Ranskan Pariisissa sekä Sveitsin Genevessä syksyllä 1927. Manninen kuoli keuhkotautiin vuonna 1936.
Manninen suomensi Molièren näytelmät Sievistelevät hupsut ja Luulosairas  sekä Ferdinand Brucknerin näytelmän Elisabeth. Hänen ainoa oma runokokoelmansa Levoton päivä (WSOY, 1936) julkaistiin postuumisti.
Squalo-luokka
Squalo-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu
Luokan alukset olivat toisinto edeltäneistä Bandiera-luokan aluksista ja siten niissä oli samat vakaus ja merikelpoisuusongelmat. Aluksille myös tehtiin samat korjaukset ongelmien poistamiseksi. Luokan alusten uppouma oli pinta-ajossa 920 ja sukelluksissa 1 125 tonnia. Niiden pituus oli 69,8, leveys 7,21 ja syväys 5,19 metriä.
Pinta-ajoa varten aluksilla oli kaksi 1 500 bhp:n dieselmoottoria, jotka pyörittivät kumpikin omaa akseliin kiinnitettyä potkuriaan. Sukelluksissa alus käytti akseleihin kiinnitettyjä 650 hevosvoiman sähkömoottoreita. Pinta-ajossa alukset saavuttivat 15,1 ja sukelluksissa kahdeksan solmun huippunopeuden. Pinta-ajossa alusten toimintamatka oli kahdeksan solmun nopeudella 5 650 merimailia ja sukelluksissa kolmen solmun nopeudella sata merimailia.
Alusten aseistuksena oli neljä keulaan ja neljä perään asennettua 533 torpedoputkea, joihin oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Lisäksi aluksilla oli 102 millimetrin 35 pituuskaliiperin kansitykki. Ilmatotjunta-aseistuksena aluksilla oli kaksi yksiputkista 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä.
Filippiinien hauta
Filippiinien hauta eli Mindanaon hauta on Filippiinien itäpuolella Filippiinienmeressä sijaitseva syvänmeren hauta. Sen syvyys on 10 497 metriä eli lähes 11 kilometriä, myöhemmin tehdyt syvemmät mittaukset ovat osoittautuneen mittalaitevirheiksi. Syvänteen pituus on 1 320 kilometriä, ja sen leveys on noin 30 kilometriä.
Laura Agea
Laura Agea (s. 17. helmikuuta 1978 Narni, Italia) on italialainen poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen vaalikautena 2014–2019. Hän on Viiden tähden liike -puolueen jäsen ja edustaa Vapauden ja suoran demokratian Eurooppa -parlamenttiryhmää Euroopan parlamentissa. Hän on vuonna 2004 suorittanut hallintotieteiden maisterin tutkinnon, 2003 sosiologian alemman korkeakoulututkinnon ja vuonna 1997 ylioppilastutkinnon klassisten aineiden linjalla. Euroopan parlamentissa hän oli vaalikautena 2014–2019 jäsenenä työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa, suhteista Palestiinaan vastaavassa valtuuskunnassa ja AKT:n ja EU:n yhteisessä parlamentaarisen edustajakokouksen valtuuskunnassa sekä suhteista yleisafrikkalaiseen parlamenttiin vastaavassa valtuuskunnassa ja Välimeren unionin parlamentaariseanedustajakokouksen valtuuskunnassa vuonna 2014.
Kilpijärvi (Iisalmi)
pienoiskuva|Nouvanlahden venelaskupaikka Kilpijärvi on Pohjois-Savossa Iisalmessa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 910 hehtaaria eli 9,1 neliökilometriä. Se on 7,4 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä järvi, joka muodostuu kolmesta järvenosasta. Suurin järvenosa muodostuu järvenselästä, joka jää Sourunsaaren länsipuolelle ja laskee Kilpivirtaa myöten järven läntiseen osaan, jota kutsutaan Paloisjärveksi. Sen luusua sijaitsee Iisalmen keskustaajamassa Sankarniemen kohdalla. Itäinen järvenosa Tikanselkä jää Sourunsaaren taakse ja siihen laskee Tikankoski. Järvenselän eteläpää kapenee pitkäksi lahdeksi, jonka eteläpäässä sijaitsevat lahden laajentumat Sahi ja Pölöhlampi.
Järvessä on laskettu olevan 13 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 119 hehtaaria, mikä on noin 11,6 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista Sourunsaari on yli neliökilometrin suuruinen, Kokonsaari ja Pölöhsaari ovat yli hehtaarin suuruisia, muut kymmenen saarta ovat yli aarin kokoisia. Kokonsaari ja Pukkisaari sijaitsevat Sourunsaaren vieressä järvenselän sivulla, Laukkusaari sijaitsee Paloisjärven Makkaralahdella ja Pikkusaari Kilpivirran alapuolella.
Järven tilavuus on 31 miljoonaa kuutiometriä eli 0,031 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,5 metriä ja suurin syvyys on 18,1 metriä. Järvenselkää pitkin kulkee syvänne, joka alkaa Kokonsaaren edustalta ja päättyy etelässä Sahissa lahdenpohjukkaan. Syvin kohta sijaitsee syvänteen keskikohdassa Sourunsaaren Kuvajaniemen edustalla.
Järven rantaviivan pituus on 54 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 11 kilometriä. Suurin osa rannoista on alavalla maalla, mutta paikoin kohoaa rannasta korkeita mäkiä. Sellainen on esimerkiksi Paloisvuori, joka nousee järvenpinnasta yli 45 metrin korkeuteen. Paloisjärvi on jäänyt lähes kokonaan Iisalmen keskustaajaman sisälle, missä rantoihin asti ulottuvat kaupunginosat Lippuniemi, Paloinen, Kangas, Makkaralahti, Pitkälahti ja Tervakangas. Savon rata ylittää Paloisjärven luusuassa Paloisvirran Paloisten ja Kankaan välillä. Muut järvenosat ovat haja-asutusalueella, missä peltomaat vaihtelevat rannoilla metsämaiden kanssa. Valtatie 5 ylittää Kilpivirran, ja siitä haarautuvat yhdystiet 16229 ja 16232 kiertävät järven rantoja lännessä ja pohjoisessa. Pohjoisessa sijaitsee Tervakankaan ja etelässä Sahin kulmakunnat.
Säännöstely
Kilpijärveä ei säännöstellä, mutta alajuoksulla olevaa Porovettä kylläkin. Poroveden säännöstely vaikuttaa Kilpijärven vedenpinnan korkeuteen ali- ja keskivirtaama-aikoina. Silloin Poroveden ja Kilpijärven vedenpinnat ovat likimain samalla tasolla. Tulva-aikoina Kilpijärven vedenpinta saatta olla lähes metrin korkeammalla kuin se on Porovedessä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Iisalmen reitin valuma-alueen (04.5) Sonkajärven reitin valuma-alueella (04.58), jonka Kilpijärven–Hernejärven alueeseen (04.581) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,9 metriä mpy. Järvi on Koukunjoen läpivirtausjärvi, ja siksi sen vesi vaihtuu nopeasti.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Koukonjoesta, joka virtaa Hernejärvestä (278 ha) Kilpijärveen Viitaanjärven (362 ha) läpi. Koukunjoki tuo pohjoisesta Matkusjoen vesiä Matkusjoen alaosan alueelta (04.582) sekä lisäksi pienemmältä Varpasjoen valuma-alueelta (04.589) Hernejärveen laskevat vedet.
Kilpijärven alueella on kuusi yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Makkaralahden ja Kankaan pohjoispuolella sijaitsevat Parkatin lammet (1 ha), Tervakankaalla sijaitseva matala Poskilampi (23 ha), Kilpijärven Pohjoislahteen laskevat Pohjoislampi (2 ha) ja Pikku Pohjoislampi, sekä vielä Tikanselkään laskeva Tikanlampi (1 ha). Kilpijärvi laskee Paloisjärven kautta Poroveteen Paloisvirran kautta.
Seiska
Seiska tarkoittaa seuraavia asioita:
Assimilaatio (sosiologia)
Assimilaatio on ihmisyksilön tai ryhmän sulauttamista tai sulautumista enemmistökulttuuriin, jolloin yksilö tai ryhmä omaksuu valtakulttuurin kielen, tavat, arvot ja käyttäytymismallit.
Assimilaatioon vaikuttavia tekijöitä ovat esimerkiksi:
Assimiloituminen voi tapahtua esimerkiksi niin, että maahanmuuttajavanhempi haluaa assimiloida oman lapsensa puhumalla tälle maan valtakieltä, eikä tue lähtömaansa kieltä, kulttuuria tai arvoja, koska haluaa lapsensa välttävän vaikeudet.
Assimilaatio on ollut 1700-luvun loppupuolelta alkaen merkittävä tekijä esimerkiksi juutalaisille. Ennen ensimmäistä maailmansotaa monet juutalaiset assimiloituivat hyvin nopeasti Euroopan valtakulttuureihin. He hylkäsivät kielensä, jiddišin, kääntyivät kristityiksi, ja samalla muu juutalainen perinne hylättiin.
Erityisesti Yhdysvaltoihin muuttaneiden siirtolaisten assimiloitumisesta puhuttaessa on usein käytetty käsitettä "kulttuurien sulatusuuni". Sillä tarkoitetaan maahanmuuttajien kulttuurien yhteensulautumista, josta syntyy kokonaan uusi, amerikkalainen kansa ja yhteiskunta.
Pakottamiseen perustuvaa assimilointipolitiikkaa on joskus käytetty alakulttuurien tukahduttamiseksi, vähemmistöjen syrjimiseksi, kansallisen yhtenäisyyden luomiseksi tai kumouksellisen toiminnan tukahduttamiseksi. Sulauttamista voidaan ajaa esimerkiksi estämällä ryhmää kasvamasta enemmistöksi yhdelläkään alueella, syrjimällä ryhmää politiikassa, tai rajoittamalla sen kieltä, kulttuuria ja uskontoa koulutuksessa ja mediassa.
Komsomolets
Komsomolets voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Rivas-Martinezin ilmastoluokitus
Rivas-Martinezin ilmastoluokitus on eräs ilmastoluokitus, joka perustuu lämpötiloista ja sademääristä laskettuihin tunnuslukuihin ja kasvillisuustyyppeihin. Luokitus jakaa maapallon viiteen lämpövyöhykkeeseen, lukuisiin kosteusvyöhykkeisiin ja mantereisuus-mereisyysportaisiin. Näille annetaan nimet. Tämän luokituksen mukaan Suomen Pohjois-Savossa sijaitseva Kuopion kaupunki on boreaalinen subkontinentaalinen, alempi mesoboreaalinen alhaishumidi. Tämä tarkoittaa keskimääräisen kylmää havumetsäilmastoa, joka on puolimantereinen ja ei kostea.
Rivas-Martinezin luokitus ei ole kovin laajalle levinnyt.
Rivas-Martinezin luokituksen perusmuuttujat
Tmax: Vuoden lämpimimmän kuukauden maksimilämpötila (also M') kääntöpiirien pohjoispuolella kesä, heinä, elo ja eteläisellä pallonpuoliskolla joulu, tammi, helmi. Tropiikissa Kauriin ja Kravun kääntöpiirien sisällä kasketaan kolmen kuivimman kuukauden sademäärä yhteen. kääntöpiirien pohjoispuolella joulu, tammi, helmi ja eteläisellä pallonpuoliskolla kääntöpiirin eteläpuolella kesä, heinä, elo. Tropiikissa Kauriin ja Kravun kääntöpiirien sisällä kasketaan kolmen kuivimman kuukauden sademäärä yhteen.
9<Ic<18 Iod2 = (Ppd2/Tpd2)*10
Kosteusluokat ombrotyypin mukaan
Hyperaridi on erittäin kuiva ilmasto (aavikko), aridi kuiva (myös aavikko), semiaridi lähinnä puolikuivaa pensasaroa tai vastaavaa, submumidi alikosteaa aroa, humidi kosteaa metsäilmastoa, hyperhumidi hyvin kosteaa metsää ja ultrahyperhumidi lähellä sademetsää.
Maapallon vyöhykkeet
Hieman tavallisuudesta poikkeava maapallon jako lämpövyöhykkeisiin.
B (ohjelmointikieli)
B on aluksi Ken Thompsonin ja myöhemmin Dennis Ritchien kehittämä BCPL-kieleen perustuva järjestelmäohjelmointikieli. Kieli on kehitetty Bell Labsissa noin vuonna 1969 PDP-7:lle.
Kielellä oli osuus C-kielen suorana edeltäjänä ja Unix-käyttöjärjestelmän kehityksessä. Kieli on käännettävä kieli ilman tyyppijärjestelmää.
Kielessä on jo useita C-kieleen päätyneitä konsepteja ja ominaisuuksia kuten lvalue ja rvalue (nk. oikea ja vasen arvo), aaltosulkujen käyttö ohjelmalohkoissa ja unary toiminnot.
Niilon oppivuodet
Niilon oppivuodet on Jaakko Pakkasvirran ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1971. Elokuvaa esitettiin toisen kerran pari viikkoa ensi-illan jälkeen ja sen jälkeen vuonna 2005 Sodankylän elokuvajuhlilla.
Niilon oppivuodet on nuorisokuvaus opiskelijapojasta Niilosta. Elokuva on vahvan poliittinen puheenvuoro suomalaisen koululaitoksen porvarillisuudesta. Sitä tekemässä oli Taideteollisen korkeakoulun kamerataiteen laitoksen ja Teatterikoulun opiskelijoita. Pääosaa esittää Matti Poskiparta, ja pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Juha Muje, Esa Pakarinen Junior, Marja Packalén, Leena Uotila, Tuire Salenius, Olavi Ahonen, Veikko Honkanen, Titta Karakorpi, Marja Korhonen, Topi Reinikka ja Elina Salo. Elokuva kuvattiin 16 millimetrin filmille.
Elokuva ensiesitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla tammikuussa 1972. Myöhemmin se on esitetty uusintana Yle Teemalla vuosina 2014 ja 2016.
Alkuperäiseen elokuvaan sisältynyt kohtaus, jossa elokuvan henkilö Niilo itsetyydyttää ja haaveilee roomalaisisista orgioista leikattiin pois elokuvan ilmestyttyä. Kyseinen kohtaus esitettiin Yle Teemalla vuonna 2016 esitetyssä elokuvaversiossa ohjaajan luvalla.
Shakin maailmanmestaruusottelu 1910
Vuonna 1910 oteltiin kahdesti shakin maailmanmestaruudesta.
Hilsepunkki
Hilsepunkki eli kanikapi (Cheyletiella yasguri) on koiran ulkoloinen, joka käyttää ravinnokseen vaurioittamastaan ihon pintakerroksesta tihkuvaa kudosnestettä. Hilsepunkkia tavataan erityisesti pennuilta, koska aikuisille koirille kehittyy yleensä immuniteetti hilsepunkkia vastaan. Tartunnan saaneelta koiralta hilsepunkkeja löytyy erityisesti pään ja selän alueen iholta, mutta niitä voi löytyä muualtakin.
Hilsepunkin koko elämänkierto munasta toukaksi ja toukasta aikuiseksi hilsepunkiksi kestää noin kuukauden, ja se tapahtuu koiran iholla. Aikuinen naaraspunkki laskee munansa koiran karvapeitteeseen, ja ne kiinnittyvät tiukasti koiran karvoihin. Hilsepunkki elää vain muutaman vuorokauden isäntänsä ulkopuolella, mutta sopivissa olosuhteissa eli viileässä ja kosteassa ne voivat elää jopa muutaman viikon ilman isäntäeläintä. Hilsepunkki tarttuu helposti koirasta toiseen suoran kosketuksen kautta.
Ulkonäkö ja tunnistaminen
Hilsepunkki on harmaa, lähes väritön punkki. Valomikroskoopissa koirasta otetusta raapenäytteestä voidaan tunnistaa hilsepunkkeja, joilla on niille ominainen vyötärömäinen kavennus ja voimakkaasti kehittyneet leukaraajat. Lisäksi jalkojen päissä voidaan havaita kampamaisia rakenteita. Karvoihin kiinnittyneitä munia voidaan myös löytää valomikroskoopilla näytteestä. Jos valomikroskooppia ei ole käytettävissä, tunnistus voi tapahtua myös hilsettä siirrettäessä tummalle alustalle, jolloin ”hilseen” nähdään liikkuvan, eli todellisuudessa hilsepunkit liikkuvat näytteessä.
Oireet
Hilsepunkit aiheuttavat koiralle ihon voimakasta hilseilyä ja kutinaa. Ihmisen ihossa hilsepunkki ei viihdy, mutta se saattaa aiheuttaa punaisia, kutisevia näppylöitä ihoon, kun ihminen käsittelee hilsepunkkitartunnan saanutta koiraa. Ihmisten saamien iho-oireiden vuoksi hilsepunkkitartuntaa saatetaan erehtyä luulemaan koira-allergiaksi.
Seitsemän päivää
Seitsemän päivää voi viitata seuraaviin asioihin:
Jagello (dynastia)
Jagiełło-dynastia oli hallitsijasuku, joka hallitsi Liettuan suuriruhtinaskuntaa ja Puolaa, sekä ajoittain myös Unkari ja Böömiä 1300-luvulta 1500-luvulle. Dynastian perustaja oli Liettuan suuriruhtinas Jagello. Hän yhdisti Puolan ja Liettuan Puola-Liettuaksi mennessään naimisiin Puolan kuningatar Jadwigan kanssa. Dynastia oli yksi itäisen Keski-Euroopan mahtavimpia hallitsijasukuja 1400- ja 1500-luvuilla. Suvun aikoinaan hallitsemat alueet ovat nykyään jakautuneet kahdentoista valtion kesken.
Suku hallitsi monella kielialueella, ja siksi sen nimestä on useita versioita.
Suku oli vallassa Liettuassa vuosina 1377–1401 ja 1440–1572, Puolassa 1386–1572, Unkarissa 1440–1444 ja 1490–1526, ja Böömissä 1471–1526. Sen valta oli laajimmillaan Kasimir Jagiellonin kaudella 1440–1492.
Kate Morton
thumb|right|Kate Morton
Kate Morton (s. 1976 Australia) on australialainen kirjailija.
Morton kasvoi kolmesta siskoksesta vanhimpana. Hän muutti perheineen useita kertoja ennen perheen asettumista Queenslandin Tamborine Mountainiin. Morton opiskeli näyttämötaidetta sekä englantilaista kirjallisuutta erikoistuen 1800-luvun tragediaan ja goottilaisiin nykyromaaneihin. Hän valmistui Lontoon Trinity Collegesta ja suoritti kesäkurssin Royal Academy of Dramatic Artissa. Sittemmin hän valmistui kunniamaininnoin Queenslandin yliopistosta.
Mortonin ensimmäinen julkaistu teos oli Paluu Rivertoniin (The House at Riverton, 2006). Siitä tuli The Sunday Timesin ja The New York Timesin bestseller. Morton on voittanut teoksillaan monia palkintoja. Niitä on myyty yli 16 miljoonaa kappaletta ja käännetty 38:lle eri kielille (2023). Morton on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hän asuu vuoroin Lontoossa ja Australiassa.
Flex-Able Leftovers (Re-release)
Flex-Able Leftovers on yksi kitaristi Steve Vain monista soololevyistä. Levy julkaistiin vuonna 1998.
Kappalelista
Tähdellä merkityt bonuskappaleita
Bingerville
Bingerville on kunta Abidjanin autonomisessa piirikunnassa Norsunluurannikolla. Se sijaitsee Ébrién laguunin rannalla 18 kilometriä Abidjanin keskustasta itään. Kunnassa on 91 300 asukasta (vuonna 2014).
Markkinapaikasta alkunsa saanut Bingerville oli Norsunluurannikon pääkaupunki vuosina 1900–1934. Se on nimetty Louis-Gustave Bingerin mukaan. Kun Abdijanista tuli pääkaupunki, Bingerville jäi aliprefektuurin keskukseksi. Se on kasvanut nopeasti Abidjanin läheisyyden ansiosta.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Bingerville on tärkeä koulukaupunki ja matkailun keskus. Sen nähtävyyksiin kuuluvat siirtomaa-ajan rakennukset ja kasvitieteellinen puutarha.
Torasjoki
Torasjoki on Kouvolassa entisen Valkealan kunnan alueella virtaava joki. Kymijoen vesistöön kuuluva noin 45 kilometrin pituinen Torasjoki saa alkunsa Tuohikotin itäpuolella sijaitsevalta Suurlähteensuolta ja laskee Lintukymiin. Torasjoen valuma-alueen pinta-ala on noin 220 km².
Sopasen kylässä joen ylittää vuonna 1909 valmistunut kolmiaukkoinen holvattu kivisilta, jonka on suunnitellut Sylvester Kaalinpää.
Angel Pérez Cisneros
Angel Pérez Cisneros (30. syyskuuta 1911 – 26. marraskuuta 1987) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 1. heinäkuuta 1937 ja nimitettiin Barcelonan (Venezuela) hiippakunnan piispaksi 23. toukokuuta 1960. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Acacio Chacón Guerra, jota avustivat Juan José Bernal Ortiz ja José Rincón Bonilla.
25. heinäkuuta 1969 Pérez Cisneros sai nimityksen Méridan arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Castellon titulaariarkkipiispaksi. 30. elokuuta 1972 hänestä tuli Méridan arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 20. elokuuta 1979.
Pérez Cisneros osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Otto Kittel
thumb|right|Yliluutnantti Otto "Bruno" Kittelin eniten pudotuksissaan käyttämä konetyyppi, Fw-190 A-8. Otto "Bruno" Kittel (21. helmikuuta 1917 – 14. helmikuuta 1945) oli saksalainen Luftwaffen hävittäjälentäjä sekä hävittäjä-ässä Toisessa maailmansodassa. Hänellä oli neljänneksi eniten ilmavoittoja koko maailman sotahistoriassa näihin päiviin asti, sillä niitä oli 267 kappaletta. Kittel sai 230 pudotusta saatuaan sotilasansiomerkkinä rautaristin ritariristin tammenlehvillä sekä miekoilla. Kittelin pudotussuhde oli 2.18.
Yliluutnantti Otto Kittel taisteli sekä Messerschmitt Bf 109 -hävittäjäkoneilla että Focke-Wulf Fw 190 -tyypin koneilla itärintamalla, jossa keräsi kaikki taisteluvoittonsa. Kittel palveli ainoastaan JG 54 "Grünherz" (suom. Vihersydän) -hävittäjäyksikössä, aina Latviassa tapahtuneeseen kaatumiseensa saakka. Hän ehti lentää 583 taistelulentoa ja tulla kahdesti alas ammutuksi, sekä viettää lyhyen ajan sotavankeudessa. Kittel kaatui ilmataistelun aikana, kun sai Iljushin Il-2:n taka-ampujan lähettämistä luodeista kuolettavan osuman.
Kuningatarliputtaja
Kuningatarliputtaja (Parotia carolae) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kuningatarliputtajaa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
KT Tunstall
Kate Victoria ”KT” Tunstall (s. 23. heinäkuuta 1975 Edinburgh, Skotlanti) on skotlantilainen laulaja-lauluntekijä. Hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen esitettyään kappaleensa ”Black Horse and the Cherry Tree” BBC:n ohjelmassa Later... with Jools Holland. Sen jälkeen hän on myynyt yli neljä miljoonaa levyä. Albumilta Eye To The Telescope julkaistu ”Black Horse and the Cherry Tree” oli Tunstallin kolmas single ja ensimmäinen, joka sijoittui Yhdistyneen kuningaskunnan Top 30 -listalle.
Lapsuus
Tunstall syntyi Edinburghissa 23. heinäkuuta 1975 ja hänet adoptoitiin kahdeksantoista päivää myöhemmin. Hänen biologinen äitinsä on puoliksi kiinalainen, puoliksi skotlantilainen ja hänen biologinen isänsä, jota hän ei koskaan ole tavannut, on irlantilainen. Hänen adoptioisänsä oli fysiikan lehtori St. Andrewsin yliopistossa ja adoptioäitinsä luokanopettaja. Tunstallin perheeseen kuului myös vanhempi veli Joe ja nuorempi veli Daniel. Tunstall kasvoi St. Andrewsissa, Skotlannin itärannikolla Fifessä. Hän on opiskellut myös Dundeessa, Connecticutissa ja Lontoossa.
Diskografia
Albumit
Studioalbumit
Gaia
pienoiskuva|[[Aion ja Gaia kuvattuna Sentinumista löydetyn roomalaisen huvilan lattiamosaiikkiin.]]
Gaia (, ”Maa”) on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, maaemo, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti. Hesiodoksen mukaan Gaia syntyi jumalista toisena heti Khaoksen jälkeen.
Gaia oli alun perin muinainen esihelleenisen ajan jumalatar, jota palvottiin lähinnä Attikan alueella. Gaia on maan alkukantainen olemus, yksi alkuolentojen, Aitherin ja Hederan luomuksista. Eroksen yllyttämänä Gaia synnytti omatoimisesti Pontoksen (meri), Uranoksen (taivas) ja vuoret. Uranoksen kanssa Gaia sai titaanit, kykloopit ja satakätiset, kun taas Gaian ja Tartaroksen (manala) liitosta syntyi hirviömäinen Tyfon. Uranoksen veren hedelmöittämänä Gaia synnytti erinykset, gigantit ja saarninymfit. Pontoksen hedelmöittämänä Gaia synnytti merenjumalat Nereuksen, Thaumaksen, Forkyksen, Keton ja Eurybian.
Diana (alue)
thumb|175px|Dianan alue Madagaskarin kartalla.
Gaia
Gaialla oli muinoin Delfoissa oraakkeli ennen Apollonia. Helleenisellä ajalla Gaista tuli Demeter, viljan jumalatar. Gaia samaistettiin myös Välimeren ikivanhaan hedelmällisyyttä edustaneeseen äitijumalattareen, joka esiintyi Demeterin, Heran, tai Isiksen hahmoissa.
Roomalaisessa mytologiassa Gaiaa vastaa Tellus.
Diana (alue)
Diana on hallintoalue Madagaskarin pohjoisosassa. Alue rajoittuu idässä Savan ja etelässä Sofian alueeseen. Alueen pinta-ala on 19 266 km2 ja väkiluku oli 889 736 vuonna 2018. Alueen pääkaupunki on Antsiranana. Alue jakautuu viiteen piirikuntaan, Ambanja, Ambilobe, Antsiranana I, Antsiranana II ja Nosy Be.
Melco
Melco Holdings Inc. on japanilainen elektroniikka-alalla toimiva holdingyhtiö. Se tehtävänä on ainoastaan johtaa tytäryhtiöidensä toimintoja. Paremmin yritys on tunnettu tuotemerkkinsä Buffalo kautta. Yhtymän päätoimiala on tietokoneiden oheislaitteiden ja ohjelmistojen valmistus. Tuoteryhmiä ovat RAM-muistikammat, Flash-muistit, USB-laitteet, CD-ROM ja DVD-asemat, kiintolevyt ja lähiverkkotuotteet. Yhtymä valmistaa myös nestekidenäyttöjä ja tietokoneen komponentteja. Yhtymä tuottaa myös palveluja liittyen tietoverkkojen rakentamiseen, koulutukseen ja ylläpitoon.
Mikey Anderson
Michael "Mikey" Anderson (s. 25. toukokuuta 1999 Fridley, Minnesota) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsiä. Pelipaikaltaan Anderson on puolustaja. Hän on Kingsin neljännen kierroksen varaus vuoden 2017 varaustilaisuudesta.
Andersonin veli Joey on myös ammattilaisjääkiekkoilija. Hän edustaa Toronto Maple Leafsin organisaatiota.
Pelaajaura
Anderson siirtyi kaudeksi 2017–2018 edustamaan Minnesota-Duluthin yliopiston joukkuetta. Anderson pelasi joukkueessa kaksi kautta, joilla molemmilla voitti mestaruuden. Hän pelasi yhteensä 79 ottelua tehden tehot 11+39=50. Vuosina 2018 ja 2019 Anderson oli osana Yhdysvaltain alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain kapteenina joukkueen edetessä finaaliin, jossa se kuitenkin hävisi Suomelle.
Los Angeles Kings varasi Andersonin 103. pelaajana NHL:n vuoden 2017 varaustilaisuudessa. Huhtikuussa 2019 Kings ja Anderson solmivat kolmivuotisen tulokassopimuksen. Seuraavan kauden, 2019–2020, Anderson pelasi suurimmaksi osaksi Kingsin AHL-farmiseura Ontario Reignissä, jossa teki 53 ottelussa tehot 3+12=15. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan hän pääsi pelaamaan kuusi runkosarjaottelua NHL:ssä, jossa debytoi 28. helmikuuta 2020 ottelussa New Jersey Devilsiä vastaan. Hänen veljensä Joey pelasi Devilsissä. Anderson teki ensimmäisen maalinsa neljännessä ottelussaan 9. maaliskuuta 2020 Colorado Avalanchea vastaan. Se oli hänen ainoa tehopisteensä NHL:ssä kauden 2019-2020 aikana.
Syyskuussa 2022 Anderson teki Kingsin kanssa yksivuotisen ja miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Helmikuussa 2023 Anderson teki Kingsin kanssa kahdeksanvuotisen ja yhteensä 33 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Grave Digger
Grave Digger on 1980-luvulla perustettu saksalainen metalliyhtye.
Chris Boltendahl ja Peter Masson perustivat yhtyeen Grave Digger marraskuussa 1980. Yhtye toimi vuosina 1986-1987 nimellä Digger ja vuosina 1988-1991 nimellä Hawaii. Vuodesta 1991 alkaen yhtye on toiminut alkuperäisellä nimellään.
Ӿ
Ӿ,ӿ  on kyrillinen kirjain. Sitä käytetään nivhissä. Se ääntyy /h/. Se on muodostettu kirjaimesta Х lisäämällä siihen poikkiviiva.
Siitoonjärvi
Siitoonjärvi on matala ja vähähumuksinen järvi Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajalla. Sen eteläosa sijaitsee Lohjan alueella, keski- ja pohjoisosa Salon alueella. Järven pinta-ala on 54 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 22 kilometriä luoteeseen ja Salon keskustasta 33 kilometriä itään. Suomusjärven kirkonkylä sijaitsee nelisen kilometriä Siitoonjärveltä lounaaseen.
Maantiede
Siitoonjärven pituus lännestä itään on 1,1 kilometriä, allas on pohjois–eteläsuunnassa varsin tasaleveä, enimmillään runsaat 600 metriä. Saaria ei ole. Rannoilla on suhteellisen paljon asutusta, valuma-alue on enimmäkseen metsäistä. Siitoonjärveen laskee suo-ojia, Siitoonjärvi laskee Enäjärveen, joka sijaitsee puoli kilometriä etelään. Enäjärven korkeustaso on noin yhdeksän metriä Siitoonjärveä alempi. Siitoonjärven luoteispuolella sijaitsee Lahnajärvi, kaakossa on muun muassa Ruona ja Kivimäen Kaita.
Siitoonjärven ekologinen tila on erinomainen.
Siitoonjärvi (23.074.1.016) kuuluu Hämjoen valuma-alueeseen (23.074), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Nummenjoen valuma-alue (23.07). Hämjoen alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Siitoonjärvi on neljänneksi laajin.
Aivorunko
[[File:Blausen 0114 BrainstemAnatomy.png|thumb|350px|Aivorungon rakenteita: Brainstem = aivorunko,
Midbrain = keskiaivot, Pons = aivosilta, Medulla = ydinjatke, Basilar artery = kallonpohjavaltimo, Vertebral arteries = nikamavaltimoita|alt=]]
Aivorunko on keskushermoston osa, johon kuuluvat ydinjatke, aivosilta ja keskiaivot, mutta joskus myös väliaivot luetaan kuuluvaksi aivorunkoon. Aivorungon tehtävä on yhdistää aivot selkäytimeen ja aivosilta yhdistää pikkuaivot iso- ja keskiaivoihin. Koko aivorungon läpi ulottuvaa hermosolujen verkostoa kutsutaan aivoverkostoksi, joka huolehtii ihmisen heräämisestä unen jälkeen aktivoimalla aivokuorta. Lisäksi aivoverkostosta lähtee ekstrapyramidaalisia ratoja, jotka huolehtivat muun muassa tasapainon ja lihastonuksen säilyttämisestä. Aivorunko on myös kymmenen aivohermon lähtöpaikka.
Francisco Marvéz
Francisco Marvéz (10. marraskuuta 1839 – 17. joulukuuta 1904) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1863 ja nimitettiin Zulian hiippakunnan piispaksi 21. lokakuuta 1897. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. tammikuuta 1898. Pääkonsekraattorina toimi Críspulo Uzcátegui, jota avusti Antonio Ramón Silva.
Marvéz johti hiippakuntaansa kuolemaansa saakka.
Fenmetratsiini
Fenmetratsiini on keskushermostoa stimuloiva aine. Yhdistettä on aiemmin käytetty laihdutuslääkkeenä, mutta se on vedetty markkinoilta väärinkäytön ja riippuvuuden vuoksi. Fenmetratsiini tunnetaan myös lääkenimellä Preludin.
Ominaisuudet, käyttö, laki ja valmistus
Huoneenlämpötilassa fenmetratsiini on nestettä. Sen hydrokloridisuola on kiinteää kiteistä ainetta. Fenmetratsiini on sympatomimeettinen yhdiste ja sillä on keskushermostoa aktivoivia, piristäviä ja ruokahalua vähentäviä ominaisuuksia. Ominaisuudet ovat verrattavissa amfetamiiniin. Fenmetratsiini lisää dopamiinin ja noradrenaliinin vapautumista, mikä aiheuttaa hyvänolon tunnetta. Tämän vuoksi yhdistettä on käytetty viihdekäytössä. Fenmetratsiini tuli markkinoille Yhdysvalloissa vuonna 1954 ja vedettiin pois markkinoilta vuonna 1965 väärinkäytön ja voimakkaan riippuvuusvaikutuksen vuoksi. Erityisesti ainetta väärinkäytettiin 1960- ja 1970-luvuilla. YK on luokitellut fenmetratsiinin huumausaineeksi psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa vuonna 1971.
Assimilaatio
Sanalla assimilaatio on seuraavat merkitykset:
Fenmetratsiini
Ominaisuudet, käyttö, laki ja valmistus
Fenmetratsiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa propiofenoni bromataan bromipropiofenoniksi. Tämä reagoi N-bentsyylietanoliamiinin kanssa ja muodostuva välituote syklisoidaan fenmetratsiiniksi väkevän rikkihappoliuoksen avulla.
Tapio Niemelä
Arto Sotavallan yhtyeet: Häkäpönttö ja Hullujussi
Tapio Niemelä esiintyi Arto Sotavallan yhtyeessä vuosina 1972–1973. Vuonna 1972 kiertueen nimeksi tuli Täyttä häkää ja yhtyeenkin nimi vaihtui Häkäpöntöksi. Siinä soittivat Eeki Mantere, Heimo Holopainen, Tapio Niemelä ja Hessu Salmijärvi. Yksi vuoden 1972 huippuhetkistä oli Deep Purplen konsertti Helsingin jäähallissa, missä Arto Sotavalta yhtyeineen oli lämppärinä. Kesällä heinäkuussa 1973 Arto Sotavallan ja Häkäpöntön kiertueella Nilsiän Tahkovuoressa syntyi sitten hahmo nimeltä Viktor Kalborrek. Elokuussa 1973 Mantere, Holopainen ja Niemelä päättivät lähteä omille teilleen ja perustivat Hullujussi-yhtyeen. Kesäkiertueen 1973 viimeiset keikat hoidettiin kuitenkin vielä yhteistyössä nimellä Arto Sotavalta & Hullujussi.
Hullujussin Bulvania
Niemelä oli Hullujussi -yhtyeen jäsen vuosina 1973–1976. Levyjä Hullujussi ja Bulvania myytiin yhteensä 130 000 kappaletta. Yhtye oli vakioesiintyjä "Merirosvoradio"-ohjelmassa ja tuli sitä kautta tutuksi yhtenäiskulttuurissa elävässä Kekkosen ajan Suomessa. Maaliskuun lopussa 1975 Hullujussilla oli viikon kiertue Ruotsissa ja single Rope ja Kake / Hyvää yötä sanoi mummo äänitettiin huhtikuun 1. päivänä 1975 legendaarisella Marcus Music -studiolla.
Viimeisen keikkansa Hullujussi teki Virtasalmella 18. syyskuuta 1976 miehistövaihdosten jälkeen. Syksyllä 1975 äänitetty LP "Olympia" myi enää vain 3 000 kappaletta. Suosio alkoi kuitenkin jo hiipua ja keväällä 1976 Fonselius ja Niemelä lähtivät yhtyeestä ja liittyivät yhtyeeseen "Maahinen", josta syntyi yhtye nimeltä Next, joka keikkaili 1976–77 ja mm. esiintyi TV2:n Iltatähti ohjelmassa ja teki singlen "Please, Mr. Thief"/"The Road", mitä ei koskaan julkaistu.
Kokoelma-CD-levyinä ovat ilmestyneet Harva meistä on rautaa (1990, 5 bonusbiisiä), Tyttö lilla nakkikioskilla (1995, Fazerin 20 Suosikkia) ja Bingo Bulvania (2003).
Vuonna 2003 Hullujussi teki 30-vuotisjuhlakiertueen. CD-levyt Hullujussi, Bulvania ja Olympia ilmestyivät helmikuussa 2004.
Iskelmäyhtyeuraa ja yhtyeitä
Niemelä on toiminut freelancer –muusikkona mm. Kari Tapion, Seppo Närhen ja Einin taustabändeissä vuodesta 1976 alkaen. Ura jatkuu yhä.
Niemelä levytti vuonna 1979 Johnny Savage and the Riders -yhtyeen kanssa LP-levyn “Night Bar Boogie”.
Tapio Niemelä Blues Band ja Bluesounds
Vuonna 1981 tuli soololevyn paikka ja Tapio Niemelä Blues Band LP “Blues Ain’t Bad” ilmestyi Kompass Recordsilla, jolta on kotoisin myös tuttavuus J. Karjalainen & Mustat Lasit.
Tapsa soitti Bluesounds -yhtyeessä vuosina 1981–1982 ja oli mukana LP:llä “Here Come The Golden Hearts”. Dave Lindholmin ja Ari Vaahteran johtama yhtye keikkaili myös ulkomailla ja Bluesounds teki kiertueen muun muassa Saksassa vuonna 1982. Sen esikoisalbumia Black pidetään suomalaisen englanninkielisen rockin klassikoihin kuuluvana. Vuonna 1982 se hajosi hiljalleen johtokaksikon erimielisyyksiin ja Lindholmin liittyessä uudelleen Sleepy Sleepers -yhtyeeseen.
Uusia bändejä
Tapio Niemelä teki BAL-8 -yhtyeessä levyn “BAL-8” vuonna 1983. Samoin hän teki Positive Touch -yhtyeessä albumin “Force majeure” myös jo vuonna 1983.
Niemelä toimi Teatterikorkeakoulun Tanssitaiteen laitoksella säestäjänä ja teki sävellyksiä harjoitustöihin vuosina 1985–1993.
Tapsa Niemelä pääsi Hullujussista tutun yhtyetoverin Eeki Mantereen soolo-LP:n “Synnyin kiertämään” levytykseen ja keikoille 1987. Yhtyeen sävellyksistä vastasi osaltaan kitaristi Jussi Kettu. Jussi Kinnunen toimi yhtyeen basistina ja Leevi Leppänen rumpalina keikoilla.
Niemelällä oli 1990-luvulla omat yhtyeet Susikuu, Tapio Niemelä Hitpak ja hän soitti Taneli Mäkelän orkesterissa. Tapsan muuna yhtyeenä toimi Oiling Boiling Rhythm&Blues Band. Tapsa Niemelä teki duokiertueen Dave Lindholmin kanssa, trubaduurikeikkoja, soolo- ja duokeikkoja sekä jatkoi muusikon uraansa.
Tapsa Niemelä soitti Kirkan yhtyeessä vuosina 1998–2002.
2000-luvulla Niemelää ovat työllistäneet soolona esiintyminen, sävellystyö sekä oma The Peddlers –tyylinen urkutrio Plastic Pudding. Tapsa Niemelä keikkailee jatkuvasti, Kristian Meurmanin yhtyeessä ja Rumilux-ympäristössä.
Johnny Savage and the Riders
albumi
Bluesounds 1981–1982
Albumi
BAL-8
Albumi
Positive Touch
Albumi
Kapteeni Nemo 1985–1988
Albumit Singlet
Heinäsirkka
Albumit Singlet(Levytuottajat, Amulet 1985–1987)
Eeki Mantere
Albumi Singlet
Tapio Niemelä
Singlet
Kristian Meurman
Albumit
Goldberg-muunnelmat
thumb|250px|Goldberg-muunnelmien ensimmäisen painoksen otsikkosivu
Goldberg-muunnelmat (eli Goldberg-variaatiot), BWV 988, on Johann Sebastian Bachin vuonna 1741 tai 1742 julkaistu klaveeriteos, jonka alkuperäinen nimi oli Clavier-Übung – Aria mit verschiedenen Veränderungen. Teos koostuu alussa ja lopussa soitettavasta teemasta (aria) sekä sen kolmestakymmenestä muunnelmasta. Teos on saanut yleisemmin tunnetun nimensä Bachin oppilaan, cembalisti Johann Gottlieb Goldbergin mukaan.
Goldberg-muunnelmat on laajin barokin aikana julkaistu klaveerille sävelletty teos, ja se on lähes täydellinen aikansa musiikin tyylisuuntien ja tekniikoiden esittely. Se kokoaa yhteen koko barokkimuunnelmien historian, samalla tavalla kuin Beethovenin Diabelli-muunnelmat tekevät klassismin ajan musiikille. Musiikkitieteilijä Johann Nikolaus Forkel kutsui sitä "malliksi, jonka mukaisesti kaikki muunnelmat tulisi kirjoittaa".
Teos kestää esityksestä riippuen yleensä noin tunnin, jos muunnelmat esitetään ilman kertauksia, ja vajaat puolitoista tuntia kertausten kanssa. Teos on teknisesti varsin vaativa, ikään kuin säveltäjä olisi halunnut esitellä myös virtuoosista soittotekniikkansa. Bach on saattanut tässä suhteessa saada vaikutteita Domenico Scarlattin vuonna 1739 julkaisemista sonaateista.
Teoksen historia
Bachin ensimmäisen elämäkerran kirjoittaja Johann Nikolaus Forkel väittää Bachin säveltäneen teoksen unihäiriöistä kärsineelle dresdeniläiselle suojelijalleen kreivi Keyserlingkille, joka halusi cembalistinsa Johann Gottlieb Goldbergin soittavan unettomina öinä "rauhoittavaa ja hyväntuulista" musiikkia. Tarinan todenperäisyyttä on epäilty muun muassa siitä syystä, ettei teoksesta löydy minkäänlaista omistuskirjoitusta toisin kuin muista Bachin suojelijoilleen säveltämistä teoksista (kuten vaikkapa Musikalisches Opferista, BWV 1079, joka on omistettu Fredrik Suurelle). Teoksen julkaisi Nürnbergissä Balthasar Schmid joko vuonna 1741 tai 1742. On myös esitetty arveluita, että Bach sävelsi Goldberg-muunnelmat musiikilliseksi vasta-argumentiksi Johann Adolph Scheibelle. Scheibe hyökkäsi Bachia ja hänen sävellystyyliään vastaan vuonna 1737 syyttäen tätä akateemisen tiedon ja "musiikin todellisen pohjan ja sen kauneuden" puutteesta. Teorian mukaan Bach esitteli Goldberg-muunnelmissa kykyään säveltää oman aikansa eri tyylisuuntien ja muotivirtausten mukaista musiikkia.
Musiikkitieteilijät ovat löytäneet Bachin tuotannosta karkeasti kolme tyylikautta, joita voidaan nimittää oppivuosiksi sekä mestaruuden (eli Leipzigin) ja transkendenssin (eli myöhäistuotannon) kausiksi. Vuodesta 1713 vuosiin 1739–1744 ulottuvalla mestaruuden jaksolla Bach sai vaikutteita aikansa uusista italialaisista musiikkityyleistä, erityisesti italialaisesta konserttomuodosta. Myöhäiskauden sävellyksille oli ominaista, ettei niitä useinkaan sävelletty mitään tiettyä esitystä varten, vaan paremminkin ehkä eräänlaiseksi säveltäjämestarin musiikilliseksi testamentiksi.
Goldberg-muunnelmat päättävät Bachin Leipzigin kauden tuotannon, johon kuuluvat säveltäjän suuret klaveerimusiikkikokoelmat Clavier-Übung I–III. On epäselvää, miksi Bach ei nimennyt muunnelmia Clavier-Übung IV:ksi. Goldberg-muunnelmien voidaan katsoa myös aloittavan säveltäjän loppukauden tuotannon, johon kuuluvat muun muassa suurteokset Musikalisches Opfer (BWV 1079) ja Die Kunst der Fuge (BWV 1080). Tänä aikana Bach kehitti kontrapunktiin perustuvan polyfonisen musiikin ja erityisesti kaanonmuodon huippuunsa.
BWV 1087
thumb|Goldberg-muunnelmien aarian bassolinja. Strasbourgista löytyi vuonna 1974 Bachin Goldberg-muunnelmien ensipainoksen työkappale (Handexemplar), joka sisälsi säveltäjän käsin tekemiä merkintöjä. Lisäksi Bach oli kirjoittanut nuottien takasisäkanteen neljätoista uutta kaanonia Goldberg-muunnelmien aarian bassolinjan kahdeksasta ensimmäisestä sävelestä (Verschiedene Canones über die ersteren acht Fundamental = Noten vorheriger Arie, BWV 1087). Kaksi kaanoneista tunnettiin jo aikaisemmin. Vaikka niiden yhteiset piirteet oli havaittu, ei läheisempää yhteyttä Goldberg-muunnelmiin osattu epäillä. Bachin arvellaan lisänneet kaanonit nuotteihinsa vuosien 1742 ja 1746 välillä.
Teoksen rakenne
thumb|Arian tahdit 1–16. Teoksen avaava teema, ariaksi kutsuttu 32-tahtinen sarabande, on Bachin varhaisempaa tuotantoa. Se esiintyy jälkimmäisessä kahdesta Clavier-Büchleinista, jotka olivat Bachin vaimolleen Anna Magdalenalle vuonna 1725 kokoamia pieniä klaveerikirjasia ja tarkoitettu ilmeisesti yhteisiä perhemusisointihetkiä varten. On myös mahdollista, ettei aaria ole lainkaan Bachin sävellys, vaikka muuta säveltäjää ei voida suoranaisesti osoittaa. Aarian bassokulku, joka laskee asteittain g:stä, sekä kappaleen sointukulku ovat lähes identtisiä Jean-Henry d'Anglebertin vuonna 1689 säveltämän menuetin ja Henry Purcellin 1600-luvun lopulla säveltämän Ground in Gamutin kanssa.
Barokin aikaisissa muunnelmasarjoissa oli tavallista, että muunnelmat eivät perustuneet suoraan teeman melodiaan, vaan sitä tukevaan harmoniaan, kuten Goldberg-muunnelmissakin. Kolmekymmentä muunnelmaa on järjestetty kolmen muunnelman ryhmiksi siten, että joka kolmas muunnelma aina 27:een asti on kaanon. Näistä ensimmäinen on unisonokaanon, toinen sekuntikaanon, kolmas terssikaanon ja niin edelleen aina yhdeksänteen asti. Kolmaskymmenes muunnelma (jonka olettaisi olevan desiimikaanon) onkin quodlibet, joka sisältää ensimmäisen säkeen kahdesta aikansa suositusta laulelmasta Kraut und Rüben haben mich vertrieben (kaalit ja nauriit ovat ajaneet minut karkuun) ja Ich bin so lang nicht bei dir gewest (Olen niin pitkään ollut sinusta erossa). Teoksen päättää uudelleen esitettävä aaria.
Muut kuin kaanonmuotoiset muunnelmat edustavat monia eri musiikkityylejä. Joukossa on fughettoja, ranskalaisia alkusoittoja, hitaita aarioita ja virtuoosimaisia kappaleita soitettavaksi klaveerilla, jossa on kaksi sormiota. Toisistaan huomattavasti poikkeavien muunnelmien yhteinen tekijä on sama bassokuvio ja harmonia. Lisäksi ne on järjestetty symmetrisesti kaanonien ympärille.
Muunnelmat 1–9
frame|center|Ensimmäisen kaanonin (muunnelma 3) kaksi ensimmäistä tahtia. Nuotteihin merkitty kaanonin johto- (1.) ja seuraava ääni (2.). Alemmalla viivastolla bassolinja.
Ensimmäinen muunnelma on tunnelmaltaan hilpeä, kuten suuri osa teoksesta. Melodian hyppyjen ja vasemman käden rytmin ensimmäisessä tahdissa voidaan tulkita affektiopin mukaan kuvaavan iloa. Toinen muunnelma on miltei kaanonmuotoinen ja muistuttaa preludia D-duurissa, BWV 936. Siinä kaksi ääntä ovat jatkuvassa vuoropuhelussa keskenään. Ensimmäisessä kaanonissa, muunnelmassa 3, äänet alkavat samasta nuotista yhden tahdin erolla. Tahtilaji on 12/8. Neljännen muunnelman tahtilaji on 3/8, ja siinä kolmen nuotin mittainen lyhyt sävelaihe hyppii äänestä toiseen synkooppirytmissä. Viidennessä muunnelmassa esittäjän oikea ja vasen käsi menevät toistuvasti ristiin. Muunnelma 6 on sekuntikaanon, jota cembalisti Ralph Kirkpatrick kuvailee "lähes nostalgisen herkäksi".
Muunnelmat 10–18
10. muunnelma on neliosainen fughetta, jota seuraava 11. muunnelma on 12/16-tahtilajissa kulkeva giguea muistuttava toccata. Siinä käytetään risteäviä sävelasteikkokulkuja sekä yllättäviä arpeggioja ja trillejä. 12. muunnelma on ensimmäinen vastakaanoneista, joissa toinen ääni kulkee vastakkaiseen suuntaan ensimmäiseen nähden. Siinä myös kaanonin äänten järjestys muuttuu kappaleen aikana, eli kaanonin johtava ääni muuttuu seuraavaksi ja päinvastoin. 13. muunnelma on hidas ja herkkä sarabande, jota voidaan pitää teoksen tunnelman käännekohtana edeltävien enimmäkseen tanssinomaisten kappaleiden jälkeen. 14. muunnelma on sen sijaan virtuoosimainen, nopea kappale, jossa on suuria intervallihyppyjä. 15. muunnelma, kvinttikaanon, on ensimmäinen mollissa soitettava muunnelma. Sen esitysmerkintä on andante ja tahtilaji 2/4.
Teoksen jälkimmäisen puoliskon avaava 16. muunnelma on jälleen ranskalaisen alkusoiton tyyliin sävelletty kaksiosainen teos. Ensimmäinen osa sisältää juoksevia asteikkoja, trillejä ja pisteellisiä rytmejä. Kuten ranskalaisessa alkusoitossa yleensä, jälkimmäinen osa on fuugamuotoinen ja nopeammassa tempossa. 17. muunnelma on kevyt toccata, jossa on havaittavissa vaikutteita Antonio Vivaldilta ja Domenico Scarlattilta. 18. muunnelma on sekstikaanon, jossa hilpeä bassolinja on kontrastina laulaville ja pienin askelin eteneville kaanonäänille.
Muunnelmat 19–30
19. muunnelma on passepied, 3/8-tahtilajissa kulkeva tanssi. Sitä seuraa teknisesti teoksen vaikeimpana osana pidetty 20. muunnelma, joka on tunnelmaltaan iloinen, ehkä jopa humoristinen toccata. G-molliin sävelletty koraalimainen septimikaanon (21. muunnelma) on edellisen vastapainoksi rauhallisempi ja sisältää kromaattisia bassolinjoja. 22. muunnelma palaa G-duuriin ja sisältää paljon Bachin barokkimoteteille tyypillistä äänien vuoropuhelua. 23. muunnelma on puolestaan teoksen teknisesti haastavimpia osia. Alun perin teos on sävelletty kaksisormioiselle klaveerille, ja jos se esitetään pianolla, kädet ovat varsinkin tässä muunnelmassa toistensa tiellä. 24. muunnelma on oktaavikaanon 9/8-tahtilajissa. thumb|200px|Quodlibet, muunnelma 30. Monet pitävät mollissa kulkevaa 25. muunnelmaa koko teoksen hienoimpana. Se palaa teoksen avaavan aarian hitaaseen tempoon (merkitty adagioksi Bachin kopiossa), ja siinä on paljon kromaattisia sävelkulkuja. Hitaan tempon vuoksi se kestää pitempään kuin muut muunnelmat, vaikka tahteja ei ole muita enempää. 26. muunnelma kulkee sarabanden rytmissä, joskin paljon nopeammin. Melodia on merkitty 18/16-tahtilajiin ja sitä säestävät soinnut 3/4-tahtilajiin. Viimeisessä kaanonissa, muunnelmassa 27, äänet alkavat noonin päässä toisistaan. Tämä on kaanoneista ainoa, jossa Bach ei käytä erillistä bassolinjaa tukemaan kaanonin ääniä.
28. muunnelmassa on Bachin auki kirjoittamia trillejä ja rytmiä korostavia kellomaisia nuotteja. Viimeinen toccata, muunnelma 29, alkaa raskailla, rytmikkäillä soinnulla, joita seuraavat laskevat arpeggiokuviot. Muunnelmaosuuden päättävän 30. muunnelman odottaisi olevan desiimikaanon, mutta se onkin kahta kansansävelmää yhdistelevä quodlibet.
Levytykset
thumb|Glenn Gouldin vuoden 1981 levytyksen kansi. Historiallisesti kenties merkittävimmän äänityksen Goldberg-muunnelmista teki cembalisti Wanda Landowska Pariisissa vuonna 1933. Äänityksen aikoihin muunnelmat tunnettiin yleisemmin vain musiikkitieteilijäpiireissä, mutta Landowskan äänitys teki niistä tunnetumpia laajemman yleisön joukossa. Muutettuaan toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltoihin hän valitsi Goldberg-muunnelmat myös Yhdysvaltain debyyttilevytyksekseen.
thumb|left|Rosalyn Tureckin vuoden 1957 Goldberg-muunnelmien levytyksen uudemman julkaisun kansikuva. Nykyisin epäilemättä tunnetuin Goldberg-muunnelmien taltiointi, sekä yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista taidemusiikin levytyksistä yleensäkin, on Glenn Gouldin ensilevy (1955), jossa Gouldin tekninen taitavuus oli ennennäkemätöntä. Gould levytti muunnelmat uudelleen juuri ennen kuolemaansa vuonna 1981. Monet pitävät ensimmäistä levytystä parempana, vaikka myöhemmän tulkinnan katsotaankin olevan kypsempi ja värikkäämpi. Gouldin tulkinta teoksesta on hyvin omaperäinen, ja se on jakanut voimakkaasti mielipiteitä. Varsinkin vuoden 1955 levytyksessä hän käyttää hyvin nopeita tempoja. Vuonna 2003 tämä levytys valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.