cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lehtovaara (Kajaani)
Lehtovaaran kylässä on Haukijärven uimaranta, jota ylläpitää järven entisöintiä varten aikoinaan perustettu Haukijärviyhdistys.
Kaj Kajander
Kaj-Erik Kajander (22. lokakuuta 1924 Helsinki – 10. tammikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen heraldikko, joka suunnitteli vaakunoita ja mitaleja. Hänen tuotantoonsa kuuluvat myös lukuisat liikemerkit, joita hän teki yrityksille kuten Algol, Ekokem ja Enso-Gutzeit. Hän oli yksi vuonna 1957 perustetun Suomen Heraldisen Seuran perustajajäsenistä.
Tehtaanmäki
Tehtaanmäki on asuntoalue Kouvolassa Inkeroisten kaupunginosassa. Asuntoalue on Alvar Aallon suunnittelema Oy Tampella Ab:n Anjalan paperitehtaan ja  Inkeroisten kartonkitehtaan työntekijöille. Alue valmistui samoihin aikoihin tehtaan valmistumisen kanssa 1930-luvun lopulla. Tehtaan mestareille valmistuivat Mestaritalot, insinöörien perheille Insinööritalot ja työläisille Tervalinja-niminen asuinalue. Tehtaanmäen asukkaiden lapsille Aalto suunnitteli koulurakennuksen vuosina 1938–1939. Tämä koulu on nykyisin Tehtaanmäen ala-aste.
1950-luvun alussa Aalto suunnitteli samalle alueelle vielä kolme kerrostaloa.
Swing
Swing on jazzmusiikin tyylilaji, joka oli suosituimmillaan noin vuodesta 1935 1940-luvun puoliväliin asti. Aikakautta kutsutaan joskus ”swing-ajaksi”. Swingyhtyeissä on muihin jazzyhtyeisiin verrattuna enemmän jäseniä, usein 12:sta 16:een. Swing oli ensimmäinen jazzin tyylilaji, joka oli kaupallisesti menestyksellinen. Ennen swingiä jazz yhdistettiin usein New Orleansin bordelleihin ja Chicagon kieltolain aikaisiin laittomiin anniskeluravintoloihin.
Tullakseen kaupallisesti menestyväksi swingyhtyeen piti koostua valkoisista jäsenistä. Vaikka mustaihoisista koostuneet yhtyeet kuten muun muassa Count Basien, Duke Ellingtonin, Chick Webbin ja Jimmie Luncefordin yhtyeet tulivatkin suosituiksi, valkoihoisten yhtyeet kuten Benny Goodmanin, Harry Jamesin, Tommy ja Jimmy Dorseyn sekä Glenn Millerin yhtyeet menestyivät paremmin. Goodmania kutsuttiin ”swingin kuninkaaksi”.
Swing Suomessa
Suomessa swingin kulta-ajan perinteitä on vaalinut muun muassa Lahti Big Band. Orkesterilla on käytössään alkuperäisiä sovituksia 1930- ja 1940-luvuilta.
Thaïs
Thaïs on vuonna 1894 ensi-iltansa saanut Jules Massenet’n ooppera. Libreton on kirjoittanut Louis Gallet Anatole Francen vuonna 1890 ilmestyneen samannimisen romaanin pohjalta.
Musiikki
Thaïsista puuttuu muutamia Massenet’n tavaramerkkejä: laajat kuoro-osuudet ja pitkät balettikohtaukset. Oopperassa paino onkin kahden päähahmon välisessä kanssakäymisessä. Keskeinen miesrooli on tavanomaisesta oopperakäytännöstä poiketen kirjoitettu baritonille. Laulumelodiat Thaïsissa ovat pidempiä kuin säveltäjän aikaisemmissa oopperoissa, ja dialogia on lisätty aarioiden kustannuksella. Nykyään tunnetuin kohtaus lienee toisen näytöksen puolivälissä, jossa Thaïs käy ankaraa sisäistä kamppailua ennen kääntymistään. Tätä jaakobinpainia kuvatakseen Massenet päätyi laulettavan aarian sijasta sooloviuluun ja orkesteriin. Tämä kohta tunnetaan "Meditaationa". Se on nykyään hyvin suosittu konserttikappale viulisteilla.
Hahmot
pienoiskuva|150px|Repaleinen aikakauden mainosjuliste.
Tapahtumapaikka ja -aika
Egypti 400-luvulla.
Ensimmäinen näytös
Munkki Athanaël päättää käännyttää Aleksandrian halutuimman kurtisaanin Thaïsin. Athanaël tapaa hänet nuoruudenystävänsä Niciaksen talossa ja lupaa tulla Thaïsin luo myöhemmin.
Toinen näytös
Palatessaan Thaïsin luo Athanaël yrittää uudestaan taivutella häntä jättämään vanhan elämänsä. Vähitellen Thaïs alkaa taipua munkin tahtoon, ja kun Nicias saapuu ystävineen, hän on jo täysin valmis luopumaan ammatistaan. Aamulla hän lähtee Athanaëlin mukana pois ja hävittää omaisuutensa. Väkijoukko vastustaa ja uhkaa kivittää Athanaëlin, mutta Nicias hajottaa joukon heittämällä heille kultaa.
Kolmas näytös
Athanaël vie Thaïsin erämaaluostariin, jossa hänet suljetaan ahtaaseen selliin katumaan syntejään. Athanaël näkee myöhemmin näyn, josta selviää Thaïsin olevan kuolemassa. Hän lähtee luostariin ja tunnustaa Thaïsille valehdelleensa puhuessaan ikuisesta elämästä ja taivaasta, todellisuudessa hän oli koko ajan himoinnut Thaïsia. Thaïs ei välitä hänestä vaan näkee taivasnäkyjä. Syntisestä naisesta oli tullut pyhä, pyhästä miehestä syntinen.
Abdul Aziz al-Hakim
Abdul Aziz al-Hakim (1953 – 26. elokuuta 2009) oli irakilainen šiiateologi ja Irakin suurimman puolueen, Irakin islamilaisen vallankumouksen ylimmän neuvoston (SCIRI) johtaja. Hän oli Yhdysvaltain miehityshallinnon (Coalition Provisional Authority) nimittämän Iraqi Governing Councilin (IGC; heinäkuu 2003–kesäkuu 2004) jäsen ja sen presidentti joulukuussa 2003.
Hän oli suurajatolla Muhsin al-Hakimin poika. Hänen veljensä Mohammed Baqir al-Hakim murhattiin autopommi-iskussa elokuussa 2003 Najafissa Imaami Alin moskeijan ulkopuolella, jonka jälkeen hän nousi SCIRIn johtoon.
Hakim oli 20 vuotta maapaossa Iranissa, jossa oli perustamassa SCIRI:a ja oli sen aseellisen siiven Badr-prikaatin johdossa. Hän johti Yhdistynyttä Irakin koalitiota tammikuun 2005 vaaleissa.
Abdul Aziz al-Hakim kuoli keuhkosyöpään elokuussa 2009.
Ashley Eden
thumb|Sir Ashley Eden Ashley Eden (13. marraskuuta 1831 – 8. heinäkuuta 1887) oli englantilais-intialainen virkamies ja diplomaatti.
Eden nimitettiin vuonna 1860 Bengalin hallituksen ministeriksi, minkä ansiosta hänellä oli myös paikka lainvalmistelukunnassa. Vuonna 1861 hän neuvotteli poliittisena edustajana Sikkimin kuninkaan kanssa rauhansopimuksen. Sikkimin neuvotteluiden onnistumisen ansiosta Eden lähetettiin samantapaiselle matkalle Bhutaniin. Armeijan joukkojen saattaman Edenin vaatimuksiin ei kuitenkaan suostuttu ja sopimuksesta muodostui erittäin suosiollinen bhutanilaisille. Tämä johti siihen, että Intian hallitus kiisti sopimuksen voimallisuuden ja julisti sodan Bhutania vastaan.
Vuonna 1871 Eden valittiin Brittiläisen Burman ensimmäiseksi siviilikuvernööriksi. Hän oli Burmassa kuusi vuotta, kunnes hänet nimettiin vuonna 1877 Bengalin varakuvernööriksi. Vuonna 1878 Eden sai Intian tähden ritarikunnan ritarikomentajan arvonimen. Vuonna 1882 hän erosi varakuvernöörin virastaan ja palasi Englantiin. Hän liittyi Intian ulkoministeriövaltuustoon, jossa toimi aina kuolemaansa asti. Edenille pystytettiin hänen eroamisensa jälkeen patsas Kalkuttaan muistoksi hänen onnistuneelle hallinnolleen Bengalissa.
Juana Bormann
thumb|Juana Bormann Juana Bormann (tai Johanna Borman, 1893 – 13. joulukuuta 1945) oli keskitysleirivartija ja SS-nainen useilla keskitysleireillä. Sodan jälkeen hänet teloitettiin Hamelnin vankilassa sotarikoksista. Hän ei ollut sukua Martin Bormannille.
Uskonnon alkuperä
Uskonnon alkuperästä on erilaisia käsityksiä. Uskonnollinen käyttäytyminen näyttäisi olevan ihmiselle lajityypillistä, sillä uskonnollisluonteisia uskomuksia (henkiin, jumaluuksiin, jne), rituaaleja ja uskontoon liittyviä tai siitä kumpuavia mitä erilaisimpia moraalikäsityksiä esiintyy eri ihmisryhmissä universaalisti alkaen metsästäjä-keräijöiden yhteisöistä ja päättyen suuriin sivilisaatioihin suurine maailmanuskontoineen. Uskonnollisen käyttäytyminen näyttäisi nykyisen tutkimuksen valossa kehittyneen neoliittisella aikakaudella. Uskonnon alkuperää, sen enempää kuin kysymystä sen mahdollisesta tai todennäköisestä evolutiivisesta tai kulttuurievolutiivisesta funktiosta ei kuitenkaan olla ratkaistu tavalla, josta vallitsisi tutkijoiden yksimielisyys. Erilaisia näkemyksiä on useita, ja teorioita ovat kehittäneet filosofit, yhteiskuntatieteilijät, psykologit, luonnontieteilijät (lähinnä biologit), historioitsijat ja kulttuurintutkijat.
Juana Bormann
Oikeudessa Bormann kertoi liittyneensä SS:ään vuonna 1938 ”ansaitakseen paremmin”. Hän palveli ensin Lichtenburgin keskitysleirillä Saksissa SS Oberaufseherin Jane Bernigaun alaisena 49 muun SS-naisen kanssa. Vuonna 1939 hänet siirrettiin valvomaan työväkeä uuteen Ravensbrückin naistenleiriin Berliinin lähelle. Maaliskuussa 1942 Bormann valittiin yhdeksi niistä muutamista naisista, jotka lähetettiin vartijoiksi Auschwitzin leirille Puolaan. Pienikokoinen Bormann tuli tunnetuksi julmuudestaan. Uhrit kutsuivat häntä ”näädäksi” ja ”naiseksi koirien kanssa”. Lokakuussa 1942 Bormann siirtyi Auschwitz-Birkenauhun Aufseheriniksi. Hänen esimiehinään olivat muiden muassa Maria Mandel, Margot Drexler (Drechsel, Dreschel) ja Irma Grese.
Uskonnon alkuperä
Antiikin ajattelijat
Roomalainen filosofi ja runoilija Lucretius kirjoitti noin vuonna 50 eaa. epikurolaisesta todellisuuskäsityksestä kertovan runoelman Maailmankaikkeudesta. Lucretius tunsi myötätuntoa niitä ihmisiä kohtaan, jotka eivät ymmärtäneet heidät synnyttäneen kaikkeuden toimintatapoja. Hän katsoi näiden tietämättömien ja kovaonnisten ihmisten tarvitsevan uskontoa selittämään alkuperänsä ja selittämään itselleen onnen ja onnettomuuden. Jumalauskon synnystä Lucretius kirjoittaa muun muassa seuraavaa:
Juana Bormann
Vuonna 1944 Bormann siirrettiin Hindenburgin (nykyään Puolan Zabrze) keskitysleirille Sleesiaan. Tammikuussa 1945 hän palasi Ravensbrückiin. Maaliskuussa hän saapui viimeiseen komennuspaikkaansa, Bergen-Belseniin, Cellen lähelle, missä hän palveli Josef Kramerin, Irma Gresen ja Elisabeth Volkenrathin alaisina. Bormann oli palvellut näiden kaikkien kanssa jo Birkenaussa. 15. huhtikuuta 1945 Britannian armeija vapautti Bergen-Belsenin, ja löysi yli 10 000 ruumista ja 60 000 eloonjäänyttä. Vapauttajat määräsivät koko SS-henkilöstön hautaamaan kuolleita. Armeija vangitsi Bormannin ja kuulusteli häntä, jonka jälkeen häntä syytettiin Belsen-oikeudenkäynnissä 17. syyskuuta 1945 – 17. marraskuuta 1945. Hänet todettiin syylliseksi ja hirtettiin Hamelnin vankilassa 13. joulukuuta 1945.
Nipsu
Nipsu on Tove Janssonin luoma Muumi-tarinoiden hahmo. Ensimmäisen kerran hän esiintyy ensimmäisessä Muumi-kirjassa Muumit ja suuri tuhotulva. Hän esiintyy kirjojen lisäksi myös Muumi-sarjakuvissa ja -animaatioissa.
Nipsu Muumi-teoksissa
Nipsun vanhemmat ovat Muumipapan nuoruudenystävät Hosuli ja Sosuli. Nipsu on eräänlainen ottolapsi muumiperheessä, sillä Hosuli ja Sosuli hukkasivat hänet, kun hän oli vielä pieni.
Nipsu on ahne ja hieman pelkurimainen. Hän on arka, ja niinpä vapaus merkitsee hänelle pelkojen selättämistä. Alkuperäisissä kirjoissa Nipsu on pienikokoinen ja hänestä käytetäänkin usein nimitystä ”pikku otus Nipsu”. Puolestaan sarjakuvissa ja esimerkiksi televisiosarjassa Muumilaakson tarinoita Nipsu on pitkä ja suurikokoinen moniin muihin hahmoihin verrattuna. Hänet on animaatioissa kuvattu ruskeana tai harmaana, mutta Tove Janssonin tekemissä värillisissä kuvissa hän on aina valkoinen (tosin joskus pahoinvoinnin seurauksena hennon vihertävä).
Kirjoissa Nipsu on monesti Muumitalossa yökylässä, mutta hän asuu kiven koloon rakennetussa talossa metsän liepeillä. Muumilaakson tarinoissa sekä Tove ja Lars Janssonin sarjakuvissa Nipsulla on kuitenkin oma talo. Animaatiosarjassa vaikuttaa kuitenkin siltä, että hän asuu useammin Muumitalossa kuin omassaan. Sarjakuvissa Nipsu on rahanahneudessaan röyhkeämpi kuin kirjoissa ja punoo joskus jopa juonia konnamaisen Haisulin kanssa. Muumilaakson tarinoissa Nipsu on kiinnostunut kultakolikoista ja jalokivistä, mutta onnistuu harvoin niitä ansaitsemaan. Muumilaakso-sarjassa Nipsu yritti kevään tultua myydä lumipalloja, mutta ne sulivat ennen kuin kauppoja saatiin syntymään. Nipsu pitää paljon myöskin syömisestä ja Muumimamman pannukakut ovat hänen mieleensä.
Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia -kirjan tarinassa Sedrik Nipsulla on koira nimeltä Sedrik.
Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjassa Nipsu esiintyy aktiivisesti koko sarjan ajan, vaikka Tove Jansson käytti hahmoa vain harvoin ensimmäisten muumikirjojen jälkeen. Sarjassa Nipsu on lisätty moniin sellaisiin Janssonin tarinoihin, joissa hän ei alun perin ollut mukana.
Nipsu esiintyy useimmissa Muumilaakson tarinoita -sarjan jaksoissa. Jaksot, joissa hän ei esiinny, ovat Hattivattien salaisuudet, Taikasiemeniä valtamerestä, Viidakon kätköissä, Muumipeikko pelastaa tiikerit, Muumipeikon ja Pikku Myyn talvinen seikkailu, Talven vieraita, Majakka syttyy, Keskitalven kokko, Muumipeikko rakentaa talon, Kuplia, Äidinrakkaus ja Taiteilijoita Muumilaaksossa. Nipsu ei puhu lainkaan jaksoissa Muumit ja taistelu merirosvoa vastaan ja Lampun henki. Näissä jaksoissa hänet nähdään ensin mainitussa Niiskun vajan ulkopuolella väkijoukossa ja toiseksi mainitussa Muumitalon ulkopuolella jakson loppukohtauksessa, jossa Taikuri vie taikalampun pois. Jaksossa Iso jysäys hän esiintyy ainoastaan Muumipeikon unessa jakson alussa.
Uskonnon alkuperä
Antiikin ajattelijat
Lucretius mainitsee ihmisten nähneen unissaan jumalia ja sillä perusteella uskoneen jumaliin. Toiseksi hän mainitsee, että kun ihmiset eivät tunteneet ilmiöiden syitä, he selittivät tapahtumia jumalilla. Kolmanneksi hän mainitsee eräiden luonnon ilmiöiden synnyttämän pelon.
Ksenofanes arvosteli uskoa ihmisen luomiin jumaliin:
Sigmund Freud
Psykoanalyysin perustaja Sigmund Freud piti uskonnollisia käsityksiä ”harhoina, ihmiskunnan vanhimpien, voimakkaimpien ja sitkeimpien toiveiden kuviteltuina toteutumina”. Uskonto on Freudin mukaan ihmismielen puolustuskeino pelottavia luonnonilmiöitä – maanjäristyksiä, tulvia, myrskyjä, sairautta ja kuolemaa – vastaan. ”Näissä voimissa luonto nousee meitä vastaan majesteettisena, julmana ja armottomana.” Ihmisen mielikuvitus muuntaa luonnonvoimat henkilöllisiksi, yliluonnollisiksi valloiksi.
Auburn (New York)
Auburn on kaupunki New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 27 687. Auburn kuuluu Cayugan piirikuntaan ja se on piirikunnan hallintokeskus. Kaupungissa sijaitsee mm. Auburn Correctional Facility -vankila, William H. Seward House sekä Harriet Tubmanin talo.
Uskonnon alkuperä
Sigmund Freud
Juutalais-kristillisessä uskonnossa ihmiset heijastavat kaikkeuteen muiston isästä suurena suojelevana voimana. Lapsuudesta tutut kasvot ovat suurentuneet taivaassa äärettömiksi. Uskonto on ”ihmiskunnan universaali pakkoneuroosi”, josta päästää eroon, kun ihmiset vihdoin luonnontieteellisen tiedon avulla oppivat hahmottamaan todellisuuden ilman harhaluuloja.
Freud antoi myös erityisen selityksen uskonnon synnylle käyttäen oidipuskompleksin käsitettä, mutta tätä selitystä ei yleensä hyväksytä. Monet Freudin arvostelijat ovat kuitenkin hyväksyneet hänen yleisnäkemyksensä, jonka mukaan usko on eräänlainen ”mielen kainalosauva” ja että se on kuvittelua.
Carl Gustav Jung
Sveitsiläinen psykiatri C. G. Jung esitti, että on olemassa arkkityyppejä, yleismaailmallisia piilotajunnan teemoja, jotka ilmenevät ihmisen mielessä. Arkkityypit sijaitsevat kollektiivisessa piilotajunnassa, ja ne tulevat esiin unissa ja myyteissä. Myyttiä Jung kuvasi jumalallisen elämän itsenäiseksi ilmenemiseksi ihmisessä.
Émile Durkheim
Ranskalainen sosiologi Émile Durkheim julkaisi vuonna 1912 teoksen Uskontoelämän alkeismuodot, jossa hän väitti, että jumala on yhteisöllisen ryhmän vertauskuva. Uskonnossa yhteisö Durkheimin mukaan palvoo itseään. Ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa. Durkheim näki uskonnon antavan yksilölle voimaa.
Monilla ihmisillä on uskonnollinen tunne, jonka mukaan he ovat alaisina yliluonnollisille olennoille, jotka antavat heidän toiminnalleen käskyjä. Durkheimilaisen käsityksen mukaan he tuntevat tällöin yliluonnollisen mahdin sijaan heitä voimakkaamman luonnollisen yhteiskunnan voiman. Yksilön sisäänsä sulkeva yhteiskunta synnyttää jäsentensä mieliin ajatuksen jumalasta, joka on tosiasiassa heijastus yhteiskunnasta. Yhteiskunta kohdistaa Durkheimin mukaan jäseniinsä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimuksen, ja tämä heijastuu ihmisten käsityksenä pyhistä asioista sekä jumalasta, joka koetaan pyhäksi asettamisen vaatimuksen lähteeksi. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tämä tunne yhteisön vaatimuksesta ehdottomaan kuuliaisuuteen on Durkheimin mukaan hyvin voimakas. Heimon käsityksillä ja tavoilla on ehdoton valta yli yksilöiden. Myös kehittyneissä yhteiskunnissa tämä alkukantainen ykseyden tuntu palaa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Jumala koetaan myös yksilön viimeiseksi avunantajaksi. Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Yhteisö on ihmisen henkisen elinvoiman tärkein lähde. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan religio kantana on ligare, joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä.
Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan homo sapiens -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Karl Marx
Saksalainen Ludwig Feuerbach katsoi, että ihminen palvoo jumalassa omaa itseään. Karl Marx kehitti Feuerbachin ajatuksia. Hegelin oikeusfilosofian kritiikin esipuheessaan (1843-1844) 25-vuotias Marx yhdisti uskonnon kaipuun ihmisten kokemaan kurjuuteen, josta valtaosa oletettavasti oli yhteiskunnallista sortoa. Marx arvioi uskontoa seuraavasti teoksessaan "Hegelin oikeusfilosofian kritiikki":
Marxin näkemys uskonnon yhteydestä puutteeseen ja kurjuuteen tuntuu saavan tukea siitä nykypäivien ilmiöstä, että uskonnollisuus on vähentymässä moderneissa hyvinvointiyhteiskunnissa. Marxin virkettä "Se on kansan oopiumia" lainataan tavallisesti virheellisessä muodossa: "Uskonto on oopiumia kansalle".
Metodologinen individualismi ja kognitiivinen uskontotiede
Kognitiivinen uskontotiede tarkastelee uskontoa ihmisen mielen toimintana. Uskonto mielletään nimenomaan uskomusten joukoksi (vrt. Durkheimin tapa ymmärtää uskonto ensisijaisesti sosiaaliseksi ilmiöksi), ja kognitiivinen uskontotiede pyrkii selittämään uskonnollisten uskomusten vetovoiman ihmismieliin vetoamalla evoluution luomiin synnynnäisiin kognitiivisiin rakenteisiin. Uskonto käsitetään usein alkuperältään ikään kuin virukseksi tai loiseksi, joka vain pesiytyy siitä riippumatta kehittyneisiin ihmisaivoihin. Tunnetuimmat alan teoreetikot, esimerkiksi Pascal Boyer, ovat jyrkän metologisen individualismin kannattaja. On kuitenkin painotettava, etteivät kaikki kognitiiviset uskontotieteilijät jaa käsitystä, jonka mukaan uskonto olisi täysin ei-adaptiivinen, ja kognitiivista lähestymistapaa voidaan periaatteessa soveltaa myös sellaisten näkemysten yhteydessä, joiden mukaan uskonto on alkuperältään adaptiivinen.
Pascal Boyer
Uskontotieteilijä Pascal Boyerin mukaan ”Uskonto on kognitiivinen loinen, joka pesii aivoissa.” Boyerin mukaan ihmisen aivot pyrkivät tunnistamaan toimijuutta ja saattavat löytää tavoitteellisen toimijan myös sieltä, missä sellaista ei ole: esimerkiksi kuvitellaan, että yliluonnollinen olento ohjailee luonnon ilmiöitä. Toimijuuden tunnistaminen on evoluution aikaansaannos ja uskonnot tuon kyvyn sivutuotteita.
Boyerin mukaan uskonnolliset käsitteet voidaan yksinkertaistaen selittää siten, että niiden arkiajattelun vastaiset piirteet loukkaavat ihmismielen muodostamien käsitysten ominaisuuksia. Arkiajattelua vastaamaton piirre voi olla esimerkiksi kuollut esi-isä, joka vaeltaa näkymättömänä ihmisten keskuudessa. Arkiajattelun vastaisuutta ei kuitenkaan saa olla liikaa, vaan juuri sopiva määrä, koska liian arkiajattelun vastaiset käsitykset ovat vaikeita käsitellä mielessä ja ne unohtuvat nopeasti. Sen sijaan sopivassa määrin arkiajattelun vastaiset käsitykset loisivat aivoissa. Boyerin mukaan uskonnossa on jotain, mikä saa sen välittymään sukupolvelta toiselle. Kyse on elinkelpoisten ajatusten siirrosta, jota on luonnehdittu meemin eli mielen viruksen käsitteen avulla. Boyer itse ei kuitenkaan ole varsinainen meemi-teoreetikko, vaan soveltaa Dan Sperberin kehittämää "representaatioiden epidemologiaksi" kutsumaa lähestymistapaa kulttuurieveoluutioon.
Links
Links on tekstipohjainen, avoimen lähdekoodin verkkoselain. Mikuláš Patočka julkaisi ensimmäisen version nimeltään Links 0.80 24. marraskuuta 1999.
Uskonnon alkuperä
Richard Dawkins
Biologi ja tietokirjailija Richard Dawkins on pohtinut syitä siihen suunnattomaan voimavarojen tuhlaukseen, jota ihmisen uskonnot evoluution näkökulmasta näyttävät hänen mukaansa edustavan. Dawkins esittää käsityksensä vain eräänä mahdollisena oletuksena. Dawkins kuvailee asiaa seuraavasti. Eläimiin on luonnonvalinnan seurauksena jäänyt pääasiassa niitä ominaisuuksia, joista niille on hyötyä olemassaolon taistelussa selviämisessä. Muutenkin eläimet yleensä säästävät voimavaroja. Ihmiset ovat rakentaneet uskontojen vaikutuksesta valtavan määrän uskonnollisia rakennuksia, joista ei luonnonkehityksen näkökulmasta ole mitään hyötyä. Miljoonat ihmiset ovat kuolleet uskonsodissa ja uskonnollisissa vainoissa. Uskontojen vaikutuksesta ihmiset ovat kieltäytyneet seksuaalisuhteista ja alistuneet esimerkiksi luostareiden elämään.
Links
Toisin kuin erikoistarkoituksiin soveltuva Lynx, Links on tarkoitettu yleiseen Internetin selailuun. Links tukee HTML-taulukoita ja -kehyksiä, tekstin vierittämistä vaaka- ja pystysuunnassa ja piirtää sivut näytölle graafisiin selaimiin verrattuna erittäin nopeasti. Links tulee mukana joissakin Linux-jakeluissa.
Uskonnon alkuperä
Richard Dawkins
Dawkins pohtii erilaisia uskonnoille ehdotettuja kehitysopillisia selityksiä ja toteaa ne toteennäyttämättömiksi. Dawkinsin mielestä tähän asti asetetut kysymykset ovat vääriä. Jotta ymmärrettäisiin oikeiden kysymysten luonne, Dawkins ottaa esimerkiksi sen ilmiön, että hyönteiset pyörivät tulen ympärillä ja lentävät kohti omaa kuolemaansa. Selitys tähän ilmiöön on, että menneinä aikoina ihmisten tekemiä tulia ei ole ollut hyönteisiä harhauttamassa. Hyönteiset ovat lentäneet yöllä johonkin suuntaan käyttäen suunnistusvälineinä kaukana olevia valoja kuten kuuta ja tähtiä. Saman suunnistusmenetelmän soveltaminen lähellä olevaan kohteeseen aiheuttaa sen, että hyönteinen lentää kierteen muotoista rataa, ja jos kohde on tuli, hyönteinen tuhoutuu. Hyönteisen tuhoon johtava käyttäytyminen on uusissa olosuhteissa ilmenevä sivuvaikutus sellaisesta käyttäytymisestä, joka on tavallisissa olosuhteissa järkevää.
Links
Käyttöliittymä
Links on nopea käyttää. Sivujen selailu tapahtuu nuolinäppäimillä, jossa nuoli oikealle seuraa aktiivisena olevaa linkkiä ja nuoli vasemmalle palaa sivuhistoriassa taaksepäin. Links tukee myös värejä. Sivut näytetään yksi näyttö kerrallaan ja selailu onnistuu myös pieninäyttöisissä laitteissa.
Uskonnon alkuperä
Richard Dawkins
Toisin kuin melkein kaikki muut eläimet, ihmiset välittävät kasaantuvaa kokemustietoa sukupolvelta toiselle. On ainakin lapsille eduksi, jos he tottelevat suuremmin kyselemättä kieltoa uida vedessä, jossa on krokotiileja. Luonnonvalinnan tuloksena ihmislapsen aivot ovat kehittyneet sellaisiksi, että ne oppivat kielen, ja ihmislapset luottavat aikuisten antamaan informaatioon. Eri alueilla eri ihmiset siirtävät jälkeläisilleen erilaisia kieliä ja erilaisia uskontoja. Dawkinsin mielestä uskonnot ovat hyönteisen tuleenlentämisen kaltaisia haitallisia sivuvaikutuksia, joilla ei ole evoluution näkökulmasta mitään merkitystä.
Links
Jatkokehitelmiä
Linksin kehittäjä Patočka on sittemmin jatkanut tekstipohjaisen selaimen kehittämistä nimellä Links2. Links2 sisältää Linksin ominaisuudet ja lisää graafisen selailun mahdollisuudet. Graafinen selaaminen on mahdollista myös ilman X:ää tai muuta ikkunointisysteemiä. Graafiseen selailuun sisältyy anti-alias- ja JavaScript-tuki.
Uskonnon alkuperä
Richard Dawkins
Anthony C. Lunn ei ole Dawkinsin kanssa täysin samaa mieltä siitä, minkä ilmiön sivuvaikutuksia uskonnot ovat. Hän esittää, että ihmisellä on luonnonvalinnan ansiosta kehittynyt kyky etsiä ilmiöiden syitä ja uskontojen näennäisselitykset ovat tämän ominaisuuden sivuvaikutuksia.
Uskonto adaptiivisena ilmiönä ja ryhmävalintateoriat
Yksilökeskeinen lähestymistapa, mitä useimmat kognitiiviset uskontotieteilijät edustavat, ei ole kaikkien jakama lähtökohta, eikä sen edustamalla individualismilla ole perinteisesti ollut kovin voimakasta seuraajakuntaa uskonnon sosiologian piirissä, missä durkheimilainen käsitys uskonnosta adaptiivisena ilmiönä on ollut melko yleisesti hyväksytty jos kohta ei suinkaan kaikkien jakama käsitys. Klassinen durkheimlainen käsitys on 2000-luvulla noussut uudelleen pinnalle evoluutiobiologisen lähestymistavan piirissä, esimerkkinä vaikkapa Jonathan Haidt ja monet muut. Myös monet kognitiiviset uskontotieteilijät ovat kääntyneet puolustamaan ajatusta uskonnosta adaptiivisena ilmiönä. Meemiteoreetikoista Susan Blackmore on hylännyt aiemmin kannattamansa metologisen individualismin ja siihen liittyvän käsityksen uskonnosta pelkkänä aivo-viruksena. Kuten Blackmoren tapauksessa, myös yleisesti syynä näiden näkemysten kasvaneelle suosiolle on jatkuvasti lisääntynyt empiirinen ja kokeellinen tutkimus, joka näyttäisi sitä tukevan.
Links
Jatkokehitelmiä
Petr Baudis puolestaan alkoi kehittää 2001 Linksin pohjalta eLinks-selainta (Experimental/Enhanced Links). Sen kehitystä jatkoi Jonas Fonseca vuodesta 2004. eLinksin ominaisuuksia siirrettiin Links2:een Links Hacked -projektissa.
Uskonnon alkuperä
David Sloan Wilson ja Richard Sosis
2000-luvulla useat tutkijat ovat kiinnittäneet huomionsa uskonnollisten yhteisöiden poikkeukselliseen tiiviyteen ja pitkäikäisyyteen. Koska kyky yhteistoimintaan on evoluutiossa edullista, on tämä käynnistänyt useita tutkimusohjelmia uskonnon adaptiivisesta merkityksestä ihmisen evoluutiohistoriassa.
Evoluutiobiologi David Sloan Wilson on esittänyt uskonnollisten yhteisöiden toimivan ryhmävalinnan yksiköinä, jotka menestyvät paremmin kuin muut ryhmät koska niiden oppijärjestelmät tyypillisesti rohkaisevat itsensä kieltämiseen ja tätä kautta yhteistoimintaan. Wilson katsoo, että satunnaisotos maailman uskonnoista osoittaa, että useimmat näistä motivoivat seuraajissaan adaptiivisia käytösmalleja.
Antropologi Richard Sosis on testannut evoluutiopsykologian niin sanottua kalliiden signaalien hypoteesia jonka mukaan yksilön kelpoisuutta heikentävät rituaalivaatimukset ja uhraukset toimivat signaaleina sitoutumisesta ryhmän oppiin, ja auttavat erottelemaan vapaamatkustajat jotka hyödyntävät ryhmän voimavaroja mutta eivät itse osallistu niiden tuottamiseen. Tämän vuoksi Sosis on esittänyt taipumuksen uskonnolliseen käyttäytymiseen olevan evoluutiossa kehittynyt adaptiivinen kompleksi. Sosisin ja hänen kollegoidensa tutkimuksessa kävi ilmi, että 1700- ja 1800-luvulla Yhdysvalloissa toimineiden uskonnollisten utooppisten yhteisöiden elinikä korreloi niiden asettamien käytösvaatimusten kanssa, mutta ei-uskonnollisten yhteisöiden kohdalla tätä yhteyttä ei ollut. Uskonnolliset yhteisöt olivat myös huomattavasti pitkäikäisempiä kuin ei-uskonnolliset. Samoin Israelin kibbutzeista uskonnollisella pohjalla toimivat menestyvät taloudellisesti, erityisesti verrattuna ei-uskonnollisiin vastinpareihinsa, minkä Sosis selittää kokeellisissa tutkimuksissa ilmi käyneellä korkealla keskinäisellä luottamuksella erityisesti synagogassa päivittäin vierailevien miesten välillä. On tehty myös lukuisia muita tutkimuksia, joiden on katsottu tukeneen kalliiden signaalien hypoteesia osoittamalla uskonnon ja keskinäisen luottamuksen tai vahvemman yhteisöllisen järjestäytymisen välisen yhteyden.
René Girard ja mimeettinen teoria
Niin sanottu mimeettinen teoria yleisnimi teoreettiselle kokonaisuudelle, jota sen kehittäjä René Girard sovelsi selittäessään uskonnon alkuperää aluneperin vuonna 1971 ranskaksi julkaistussa teoksessaan Väkivalta ja pyhä. Meemiteoreetikoiden tavoin mutta heistä riippumatta Girard katsoi mukaan ihminen on olemuksellisesti toisia ihmisiä jäljittelevä eläin. Mutta toisin kuin meemiteoreetikot, Girard kiinnitti huomiota siihen, miten ihmiset jäljitellessään toisiaan jäljittelevät myös toinen toistensa haluja. Tämä johtaa halujen jatkuvaan suuntautumiseen samoihin kohteisiin, mikä taas johtaa konflikteihin. Girardin mukaan mimesis voi johtaa herkästi kriiseihin, joissa konflikti eskaloituu ryhmän jäsenten päätyessä mimeettisen halun kautta kaikki haluamaan objekteja, joita he eivät voi jakaa. Kriisi ratkeaisi siihen, että kaikki ryhmän jäsenet kääntyvät yhtä jäsentä vastaan ja murhaavat tämän "syntipukkina". Näin syntipukin murhaamisen kautta rauha palaisi yhteisöön. Lukuisissa toisistaan riippumattomissa kulttuureissa ja mytologioissa tavattava ihmisuhrin käytäntö on Girardin mukaan "alkumurhan" ritualisoitunutta toistoa.
Girardin mukaan uskonto on adaptiivinen hyvin samankaltaisella tavalla kuin se oli Durkheimin mielestä, mutta Girardille väkivallan eskaloitumisen ehkäisy ryhmän sisällä näyttäisi olevan uskonnon tärkein tehtävä.
Kuuluisia Girardin teorian kannattajia tai siihen ainakin suopeasti suhtautuvia ovat esimerkiksi Michel Serres, Roger Scruton ja Gianni Vattimo. Näistä ensiksi mainittu on jopa verrannut Girardia Charles Darwiniin.
Going Merry
Going Merry, tunnetaan englannissa myös nimellä Merry-Go, on fiktiivinen laiva One Piece-manga/animesarjassa.
East Blue
Going Merryn lahjoitti Usoppin ystävä, Kaya-neiti ja laivan heille luovutti hänen läheinen palvelijansa, Merry. Laivassa on viistopurje, isompi purje mastossa ja ruorin sijalla "ohjauskeppi", jolla liikutellaan laivan peräsintä. Going Merryn aseina toimivat neljä kanuunaa, joista yksi on edessä, kaksi aluksen takasivuilla ja yksi laivan takakannella. Laiva annettiin Luffylle, Zorolle, Namille ja Usoppille kiitokseksi Kayan pelastamisesta Kapteeni Kuron piraateilta. Usoppin liityttyä Olkihattuihin hän kehitti heille tunnusmerkin: Olkihattuisen jolly rogerin (pääkallo jossa sääriluut ristissä). Tunnusmerkin hän maalasi isoon purjeeseen ja pienempään lippuun. Arlongin kukistettuaan Nami toi mukanaan kolme mandariinipuuta.
Päinvastoin-vuorelta Skypieaan
Olkihattujen päästyä Grand Linelle, saman tien Going Merry koki ensimmäiset lopullisesti näkyvät haavansa: Laskeuduttuaan alas Päinvastoin-vuorelta, Olkihatut törmäsivät Laboon-valaaseen ja Going Merryn lammasta muistuttava pää irtosi. Myöhemmin samana päivänä Luffy repi maston irti ja iski sillä Laboonia. Muutaman saaren päästä heidän matkallaan Wapol tuli heidän laivaansa ja söi Going Merryn kaiteesta palasen. Myöhemmin Alabastasta paettuaan Going Merry sai rautakeihäitä kyljen läpi. Lisäksi Bellamyn merirosvot rikkoivat osan laivasta hyökätessään "Apinatarhan" johtajien kimppuun. Myöhemmin Jaya saarella laiva korjattiin taas kuntoon, lisäosina kanan ulkoasua muistuttava Going Merryn keulakuva, siivet ja pyrstö. Näiden avulla Olkihatut lensivät Skypieaan, jossa siivet katkesivat ja laivan masto paloi. Kanamaiset osat otettiin pois. Going Merry selvisi 10.000 metriä alas taivassaarelta sinimerelle. Skypiessa masto syttyi tuleen tappelussa ja Chopperin oli pakko repiä se irti.
Water 7 tapahtumat
Saavuttuaan Water 7:ään, Olkihatuille selvisi, että Going Merry oli mahdotonta enää korjata. Olkihattujen kapteeni Monkey D. Luffy päätti lopulta, että he vaihtavat laivaa. Tämä johti Usoppin eroamiseen Olkihatuista, sillä Going Merry oli hänen läheisen ystävänsä, Kaya-neidin lahja. Erimielisyyksien vuoksi Usopp taisteli Luffyä vastaan Going Merryn vuoksi. Taistelussa selvisi, että Usopp oli oppinut tuntemaan Luffyn niin hyvin, että pärjäsi. Joka tapauksessa Usopp lopulta hävisi Luffylle ja Olkihatut tyhjensivät Going Merryn tavaroistaan ja jättivät laivan Usoppille.
Usopp uskoi pystyvänsä korjaamaan Going Merryn itse, mutta joutui Frankyn kidnappaamaksi. Frankyn kuultua Usoppin eronneensa Olkihatuista Frankyllä ei ollut enää syytä pitää Usoppia vankina. Kuitenkin Franky oli myös laivan korjauksen mahdottomuudesta samaa mieltä, kuin aikaisemmin asiasta kertoneet Galley-La kompanjan jäsenet. Franky kertoi Usoppille legendan, että mysteerinen laivankorjaaja auttaa pahasti vaurioituneita laivoja. Laivankorjaaja korjasi Going Merryä taivassaarella, jonka Usopp näki muttei tunnistanut. Franky sanoi, että hymyilevä hahmo jonka Usopp oli tavannut, oli Going Merryn sielu. Kesken jutustelun paikalle saapui joukko CP9n jäseniä (Maailman hallituksen salaisia agentteja), jotka olivat naamioituneet osaksi Galley-La kompanjaa. He nappasivat Frankyn ja Usoppin, mutta ennen lähtöään yksi heistä, Kaku lähetti Going Merryn avomerelle jossa oli käynnissä myrsky, "Aqua Laguna".
Viimeinen purjehdus
Going Merry teki yllättävän paluun Enies Lobbyssä. Kun Buster Call oli käynnissä ja Luffy juuri voittanut Rob Luccin, Luffyn oli pakko hypätä pois kanuunankuulan tieltä koska hänen voimansa eivät riittäneet sen kimmoittamiseen. Hän oli kuitenkin niin haavoittunut, että Nico Robinin piti vierittää hänet alas. Going Merry oli purjehtinut Water 7:stä asti Enies Lobbyyn ja Luffy putosi turvallisesti Going Merryyn. Samalla Olkihatut tuntuivat kuulevan Going Merryn puhetta. Going Merryn avulla Olkihatut pakenivat Enies Lobbystä. Paluumatkalla Water 7:ään Going Merry kuitenkin halkesi kahtia, sillä laiva oli ylittänyt rajansa. Paikalle onneksi saapui Iceburg, Galley-La kompanjan johtaja ja kaupungin pormestari, ja pelasti heidät.
Kun Going Merry oli lopullisesti tuomittu kuolemaan, Olkihatut sytyttivät viikinkiläisten hautajaisten tyyliin laivan tuleen, ja Going Merry upposi mereen. Ennen uppoamistaan laiva kuitenkin kertoi, että oli erittäin mukavaa purjehtia merta heidän kanssaan ja kiitti siitä, että Olkihatut olivat pitäneet hänestä huolta.
Seuraaja
Olkihattujen saavuttua Galley-La kompanjan ja Franky Familyn kanssa Water 7:ään, Franky rakensi heille laivan yhdessä Galley-Lan kanssa. He käyttivät Adam-puuta joka on samaa puuta kuin merirosvokuningas Gold Rogerin. Uuden laivan nimi on Thousand Sunny. Uusi laiva on kuunari ja on ainakin kaksi kertaa isompi kuin Going Merry. Franky sanoo, että uudessa laivassa on Going Merryn sielu. Lisäksi Thousand Sunnyn "Dock 2"ssa on miniversio Going Merrystä.
Oikea Going Merry
thumb|200px|oikea|Going Merry Japanissa vuonna 2003 monien sponsoreiden avulla (mm. Fuji Tv, Toei Animation ja Odaiba) luotiin aito Going Merry.
Japanilaisen faniäänestyksen mukaan Going Merry on 50 paras One Piece-hahmo.
Llista de personatges de One Piece
Egg (albumi)
Egg on brittiläisen progressiivisen rock yhtye Eggin esikoisalbumi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Egg, ellei toisin mainita
Jack Kerouac
Jack Kerouac, oikea nimi Jean-Louis Lebris de Kerouac (12. maaliskuuta 1922 Lowell, Massachusetts – 21. lokakuuta 1969 St. Petersburg, Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja runoilija sekä beat-sukupolven keskeisiä hahmoja. Kerouacin kirjat ovat usein omaelämäkerrallisia: teokset kuvaavat hänen maailmaansa sekä erilaisten elämänkokemusten synnyttämiä pohdintoja ja tuntemuksia. Kerouac halusi irtautua tavallisesta elämästä ja yhteiskunnan asettamista paineista ja tutkia elämää ja sen tarkoitusta. Hänen kirjoitustyylinsä oli hyvin spontaani.
Bereniken hiukset
left|thumb|250px|Valokuva tähdistöstä (käänteisillä väreillä)
Jack Kerouac
Kerouacin tunnetuimpia kirjoja ovat Matkalla (1957) ja Dharmapummit (1958). Matkalla kertoo Kerouacin (kirjassa Sal Paradise) matkoista Yhdysvalloissa ja Meksikossa Neal Cassadyn (Dean Moriarty) kanssa. Matkalla on keskeisiä beat-sukupolvea kuvaavia kirjoja.
Bereniken hiukset
Bereniken hiukset (lat. Coma Berenices) on Otavan alla oleva pohjoisen taivaan himmeätähtinen tähdistö. Sitä rajoittavat Ajokoirat, Leijona, Neitsyt ja Karhunvartija.
Jack Kerouac
Elämä
thumb|Kerouacin matkat Yhdysvaltain halki.
Bereniken hiukset
Berenike oli Egyptin kuningas Ptolemaios III:n puoliso, joka lupasi uhrata hiuksensa Afroditelle, jos hänen miehensä palaisi turvallisesti taistelusta. Bereniken hiukset pantiin temppeliin, mutta ne katosivat. Temppelin vartijat olivat jo saamassa kuolemantuomion, kun hoviastronomi Konon Samoslainen ilmoitti kuninkaalle, että hiukset ovatkin löytyneet taivaalta Afroditen lahjoittamana, jotta kaikki saisivat niitä ihailla.
Tähdet
Tähdistön kirkkainkin tähti, β Comae Berenices, on magnitudiltaan vain 4,26. Absoluuttisesti se on vain hiukan omaa Aurinkoamme kirkkaampi, joten se antaa hyvän kuvan siitä, miten himmeästi Aurinko loistaisi 27 valovuoden päästä. Toiseksi kirkkain tähti on α Com (Diadem), suhteelliselta kirkkaudeltaan 4,32. Tähti edustaa tähdistön mytologiassa Bereniken kruunun jalokiveä. Se on kaksoistähti jonka molemmat osapuolet ovat melkein yhtä kirkkaita. Niiden rata on Maasta katsoen 0,1 asteen verran vinossa, joten ne eivät peitä toisiaan. Kolmas neljännen magnitudin tähti tähdistössä on γ Com; 4,36m.
Jack Kerouac
Nuoruus
Jack Kerouacin äiti työskenteli kenkätehtaassa ja isä kirjanpainajana. Kerouacin suku oli kanadanranskalaista, ja hän puhui äidinkielenään kanadanranskan murretta joualia. Aamuisin hän kävi ranskankielistä koulua, ja iltapäivisin hän opiskeli englantia.
Bereniken hiukset
Tähdet
FK Comae Berenices on muuttuva tähti, jonka kirkkaus vaihtelee välillä 8,14m - 8,33m 2,4 päivän jaksolla. Se edustaa FK Comae -luokan muuttujia. On arveltu että tähden kirkkauden muutoksen aiheuttaisivat suuret ympäristöään viileämmät ja siten myös himmeämämmät tähdenpilkut pyörivän tähden pinnalla. FS Com on epäsäännöllinen muuttuva tähti, joka vaihtelee 5,3m - 6,1m 58 vuorokauden jaksolla. R Comae Berenices on Mira-tyyppinen muuttuja, joka vaihtelee kirkkauttaan välillä 7,1m ja 14,6m 363 päivän jaksolla.
Syvän taivaan kohteet
left|thumb|200px|M64 –- [[Mustasilmägalaksi]] Tähdistön alueella on kolmen kaariminuutin kokoinen pallomainen tähtijoukko M53. Myös joitakin Neitsyen galaksijoukon galakseja on tähdistön alueella, kuten Messierin kohteet M64 (Mustasilmägalaksi), M85, M88, M91, M98 ja M99. Samoin tähdistössä sijaitsee Coman galaksijoukko, joka on tähtiharrastajille liian himmeä.
Jack Kerouac
Nuoruus
Lowellista Kerouac muutti New Yorkiin, missä hän kävi jalkapallostipendin turvin Horace Mann Schoolia. Hän sai töitä merimiehenä ja kiinnostui jazz-musiikista.
Bereniken hiukset
Syvän taivaan kohteet
Avoin tähtijoukko Mel 111 on tähdistön γ Com -tähden luokse levittäytynyt laaja, harvahko joukko, jonka muutamat jäsenet voi nähdä jo paljain silmin. Suurin osa joukon tähdistä on kuitenkin kirkkaudeltaan noin 5 - 10m. Etäisyyttä joukolla Aurinkokunnasta on noin 270 valovuotta.
Jack Kerouac
Nuoruus
Kerouac aloitti vuonna 1940 opinnot Columbian yliopistossa. Siellä hän tapasi kirjailijat Allen Ginsbergin ja William S. Burroughsin, joista tuli hänen elinikäisiä ystäviään ja myöhemmin Kerouacin kanssa beat-liikkeen keskushahmoja.
Bereniken hiukset
Syvän taivaan kohteet
Galaktinen pohjoisnapa (12h 51,42m ja deklinaatio 27° 07,8′ (vuoden 2000 epookki)) sijaitsee Bereniken hiusten tähdistön alueella, josta johtuen tähdistön alueella voidaan havaita runsain mitoin galakseja; oman Linnunratamme pöly ja tähtienvälinen kaasu ei ole estämässä valon kulkua kauempaa.
Jack Kerouac
Armeijassa
Kerouac palveli merivoimissa helmikuussa 1943, jolloin hän oli 20-vuotias. Hän inhosi koulutuksen sääntöjä ja kuria. Peruskoulutuskautta ehti kestää kymmenen päivää, ennen kuin hänet siirrettiin päänsäryn, levottomuuden, eristäytymisen ja apatian vuoksi sairaalaan. Armeijan lääkärit diagnosoivat hänellä kuuloharhojen ja suuruudenhullujen ajatusten perusteella ensin skitsofrenian, jota kutsuttiin silloin varhaisdementiaksi (dementia praecox). Diagnoosi korjattiin muutaman kuukauden kuluttua eristäytyväksi (eli skitsoidiksi) persoonallisuudeksi, ja Kerouac arvioitiin sopimattomaksi palvelukseen, joka keskeytettiin.
Kirjailijanura
Kerouacin esikoisteos The Sea Is My Brother (1942, julkaistu 2011) sai alkunsa Kerouacin päiväkirjasta, jossa hän kertoo kokemuksistaan merimiehenä. Kirja kuvaa päähenkilön Wesley Martinin kapinointia yhteiskuntaa vastaan.
Kerouacin ensimmäinen julkaistu romaani The Town & the City (1950) sai myönteiset arviot, mutta sitä pidettiin Thomas Wolfen romaanien jäljitelmänä. Toisen romaaninsa Matkalla Kerouac kirjoitti kolmessa viikossa vuonna 1951, mutta se julkaistiin vasta 1957. Kirja on nonkonformistinen seksin, jazzin ja loputtoman matkustamisen kuvaus. Ennen Matkalla-romaanin julkaisemista Kerouac kirjoitti muita romaaneja, kuten Doctor Sax (1959), Maggie Cassidy (1959) ja Tristessa (1960).
Kun Matkalla julkaistiin 1957, se sai myönteiset arvostelut ja nosti Kerouacin tunnetuksi. The New York Timesin kriitikko Gilbert Millstein kehui romaanin kirjallisia ansioita, ja yleisölle se edusti murtautumista perinteestä.
Esikoisteoksena jälkeen Kerouac pyrki uudistamaan omaa kirjoitustyyliään ja yhdisti spontaania proosaa luonnosteluun. Visions of Cody (1951–1952, julkaistu 1972) oli seikkaperäinen ja runollinen matkakuvaus. Kerouac kirjoitti myös sonetteja ja oodeja sekä käytti bluesista ja jazzista tuttuja idiomeja. Hän otti vaikutteita haiku-runoudesta, ja romaanissa Dharmapummit (1958) on haikuja proosan seassa.
Kerouac opiskeli ja harjoitti buddhalaisuutta vuosina 1953–1956 ja kirjoitti buddhalaista kirjallisuutta. 1960-luvulla hän kirjoitti muutamia omaelämäkerrallisia teoksia. Kirjan Tuuliajolla Big Surissa hän kirjoitti kymmenessä päivässä asuessaan Lawrence Ferlinghettin mökissä. Visions of Gerardissa Kerouac puolestaan kirjoittaa veljensä kuolemasta ja teoksessa Turha mies Duluoz lapsuudestaan, koulunkäynnistään ja varhaisen beat-aikakauden skandaaleista.
Yksityiselämä ja kuolema
Kerouac oli naimisissa kolme kertaa. Hänellä oli tytär toisesta avioliitosta. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Edie Parker, jonka kanssa hän solmi avioliiton päästäkseen pois vankilasta, jonne hän oli joutunut Carrin-Kammererin murhajutun todistajana. Avioliitto päättyi pian asumuseroon, ja lopullisesti se mitätöitiin 1952, mutta Kerouac piti Parkeriin yhteyttä myöhemminkin.
Kerouac oli 1960-luvun lopulla alkoholisoitunut, ja hän asui St. Petersburgissa kolmannen vaimonsa ja äitinsä kanssa. Kerouac kuoli vuonna 1969 sisäiseen verenvuotoon. Kuollessaan hän oli rahaton, ja useimpia hänen kirjojaan ei ollut enää myynnissä.
Teemat ja kirjallinen tyyli
Kerouac kirjoitti 1950-luvun taloudellisen nousukauden kulutuskeskeistä elämäntapaa vastaan. Hän halusi irtautua tavallisesta elämästä ja yhteiskunnan asettamista paineista sekä tutkia elämää ja sen tarkoitusta.
Kerouac oli hyvin spontaani ja omaperäinen kirjoittaja. Hän kirjoitti teoksensa yhdeltä istumalta eikä muokannut tekstiään jälkeenpäin, sillä hän uskoi muokkauksen olevan ”kirjallista valehtelua”. Hän kuitenkin kirjoitti joistakin teoksistaan useita versioita. Kerouac käytti usein tavanomaisen pilkutuksen sijaan ajatusviivaa, jolla hän teki proosastaan vähemmän lineaarista ja proosallista ja sen sijaan runollisempaa. Hänen kirjoittamistaan ohjasivat ääni, alkusoinnut ja assonanssi. Kerouac rinnasti itsensä puhallinsoittajaan, joka soittaa yhtä pitkää nuottia.
Kerouac käytti tuttavapiirinsä henkilöitä romaanihenkilöiden mallina, mutta kustantajan vaatimuksesta hänen oli muutettava nimet. Nimet ovat kuitenkin läpinäkyviä eli beat-sukupolveen perehtyneelle tunnistettavia.
The New Pornographers
The New Pornographers on kanadalainen indie rock -yhtye, joka aloitti vuonna 1997.
Rance Howard
thumb|Rance Howard Harold Rance Howard, alun perin Beckenholdt (17. marraskuuta 1928 – 25. marraskuuta 2017 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Oklahomassa ja oli vuoden 1982 Emmy-ehdokas.
Ramón Alfredo Dus
Ramón Alfredo Dus (s. 22. toukokuuta 1956) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Paranán arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1980 ja nimitettiin Reconquistan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Thibican titulaaripiispaksi 5. elokuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Luis Bautista Maulión, jota avustivat Estanislao Esteban Karlic ja Andrés Stanovnik.
Rance Howard
Howard oli naimisissa näyttelijä Jean Speegle Howardin kanssa vuodesta 1949, kunnes tämä kuoli 2. syyskuuta 2000. Parin avioliitosta syntyivät lapset Ron ja Clint Howard, molemmat tunnettuja elokuva-/televisioalan vaikuttajia. Näyttelijä Bryce Dallas Howard (s. 1981) on Rance Howardin lapsenlapsi.
Ramón Alfredo Dus
Dus sai 26. maaliskuuta 2008 nimityksen Reconquistan piispaksi. Hänet nimitettiin 21. helmikuuta 2013 Resistencian arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 3. toukokuuta.
Rance Howard
Howard meni uusiin naimisiin 29. kesäkuuta 2001, ja hänestä tuli isoisoisä 16. helmikuuta 2007 Bryce Dallas Howardin synnytettyä poikavauvan.
Andromeda (tähdistö)
Andromeda (lat. Andromeda, gen. Andromedae) on tähdistö pohjoisella taivaalla.
Tähdistö on tunnettu erityisesti sen keskellä olevasta Andromedan galaksista M31, meitä lähinnä olevasta suuresta galaksista, joka on nähtävissä paljain silmin. M31:n seuralaisgalakseja ovat 32 ja M110 (NGC 205), jotka näkyvät kaukoputkella tai isolla kiikarilla.
Tähdet
Tähdistön kirkkain tähti on kaksoistähti α Andromedae eli Alpheratz (myös Sirrah, kuten kuvassa). Ennen tähteä pidettiin kuuluvana sekä Andromedan että Pegasuksen tähdistöön, josta tähti tunnetaan nimellä δ Pegasi, tosin tunnusta ei enää käytetä virallisissa kartoissa. Muodostaa yhdessä α, β, ja γ Pegasin kanssa asterismin Suuri Pegasuksen neliö.
Toiseksi kirkkain tähti on noin 200 valovuoden päässä loistava punainen jättiläinen β And eli Mirach. Se on kirkkaudeltaan 2,07m oleva epäsäännöllinen muuttuja, kirkkaus vaihtelee välillä 2,01m - 2,10m.
Gamma (γ) Andromedae on nelinkertainen tähti: kirkkaimmista tähdistä toinen on keltainen, toinen sinertävä. Systeemin päätähti (γ1) on kirkkaudeltaan +2.13m oleva oranssi, kirkas jättiläistähti. Järjestelmän toiseksi kirkkain komponentti (γ2), kirkkaudeltaan +4,84m, on taivaalla 9,6 kaarisekunnin välimatkan päässä. γ2:ta kiertää vielä kaksi tähteä: pääsarjan B8 spektriluokkaan kuuluva kääpiötähti, kirkkaus +5,1m ja spektriluokan A0 kääpiö (+6,3m). Kirkkaampi näistä kahdesta on vielä spektroskooppinen kaksoistähti, kiertoaika 2,67 vuorokautta.
υ eli Ypsilon Andromedae on 44 valovuoden päässä oleva magnitudin +4,09 kaksoistähti, jolla on planeettoja. Järjestelmän kirkkaampi komponentti on valko-keltainen kääpiötähti, noin 1,3 kertaa Aurinkoamme massiivisempi. Himmeämpi komponentti on vuonna 2002 löydetty punainen kääpiö.
Syvän taivaan kohteet
thumb|left|200px|[[Kierteisgalaksi M31 valokuvassa.]] Tunnetuin Andromedan tähdistön kohde on Andromedan suuri galaksi, Messierin luettelon kohde numero 31. Se on meistä noin kahden ja puolen miljoonan valovuoden päässä oleva Sb-tyypin kierteisgalaksi. Se on pimeinä syysiltoina havaittavissa myös paljain silmin mutta kiikareilla galaksi erottuu paremmin. M31:lla on seuralaisina M32 ja M110 sekä runsas 10 muuta pienempää galaksia. Lisäksi tähdistössä on runsaan asteen kokoinen avoin joukko NGC 752, joka on Maasta 1 300 valovuoden päässä.
Vain 7 kaariminuutin päässä Mirachista on 8 miljoonan valovuoden päässä oleva elliptinen galaksi NGC 404 eli Mirachin aave, jonka William Herschel löysi vuonna 1784. Himmeän galaksin ja kirkkaan Mirachin verrattaen pieni välimatka taivaalla tekee galaksista vaikean kuvattavan; joko galaksi alivalottuu tai tähti ylivalottuu.