cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Apollon ja Marsyas
Apollon ja Marsyas on Walter Runebergin (1838–1920) tekemä marmoriveistos. Kooltaan 200 cm korkea veistos lahjoitettiin heti sen valmistuttua Suomen taideyhdistyksen kokoelmiin vuonna 1874.
Veistos
Veistoksen aiheena on soittotaitokilpailu valon jumala Apollon ja maallisen Marsyaan välillä. Apollon voittaa kilpakumppaninsa, mitä pidetään samalla henkisen voittona aineellisesta. Näiden vastakkaisuutta veistoksessa kuvataan siten, että lyyraa pitelevä Apollon on veistetty uusklassismin ihannoiman hellenistisen kuvanveiston tavoin ja Marsyas puolestaan barokkityyliin.
Historiaa
Apollon ja Marsyas oli tilaustyö, jonka Helsingin säätyläisnaiset tilasivat tarkoituksenaan lahjoittaa se uuden ylioppilastalon koristukseksi. Teoksen valmistuttua se päätyikin Suomen taideyhdistyksen kokoelmiin, minkä arvellaan johtuvan siitä että teoksen tilaajat pitivät sitä teoksen henkilöiden alastomuuden vuoksi sitä kenties liian uskaliaana ylioppilaille.
Roux
Roux tai de Roux voi tarkoittaa seuraavia:
IKSU
Yhdistys rakensi ensimmäisen urheiluhallinsa Uumajan yliopiston kampukselle vuonna 1983 ja on jatkanut laajentumistaan. Tiloihin kuuluu nyt 21 000 neliömetriä ja se tunnetaan nimellä Iksu sport. Se on Euroopan suurin koulutuslaitos. Kiinteistöt omistaa ja niitä hallinnoi Uumajan ylioppilaskunnan, Uumajan yliopiston ja IKSU:n vuonna 1983 perustama Stiftelsen Universitetshallen. IKSU:lla on myös koulutustoimintaa sekä kylpylä, nimeltään Iksu spa. Vuodesta 2012 lähtien sillä on ollut myös kolmas palvelu, Iksu plus - pienempi laitos, joka tarjoaa erilaisia ryhmäistuntoja, ja joka sijaitsee Uumajan yliopiston taidekampuksella lähempänä keskustaa.
Toiminta
Umeå Studenters Idrottsförening (USIF) perustettiin 5. toukokuuta 1959. Tuolloin seuralla oli alle 100 jäsentä. Vuonna 1960 seura vaihtoi nimensä muotoon Idrottsklubben Studenterna i Umeå (IKSU). Nykyään seuralla on noin 18 000 aktiivista jäsentä, 130 valmentajaa ja 70 työntekijää. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2009 noin 87 miljoonaa kruunua. IKSU:lla oli vuonna 2009 toimintaa 17 eri lajissa. Iksulla on toimintaa 17 eri lajissa. Seura tunnetaan parhaiten salibandysta, jossa naisten joukkue on voittanut neljä Ruotsin mestaruutta sekä kolme EuroFloorball Cupia.
Kuntosalin, ohjatun liikunnan ja eri joukkuelajien lisäksi Iksulla on laaja valikoima ruokavalioita ja hoitoja, erityisesti kylpylähoidot, iho, hieronta, fysioterapia, naprapatia, hierontaterapia, henkilökohtainen valmennus ja paljon muuta. Se järjestää luentoja ja sieltä löytyy kokoustilat. Se järjestää myös monenlaista koulusta, sekä sisäistä että ulkoista. Iksulla on oma ohjaaja pyöräilyn (spinning), aerobicin, uinnin, joogan ja jumpan kouluttamiseen. Ulkoiset koulutukset voivat olla Les Mills -koulutusta, kuten BodyPumpia ja Body Balancea.
Marja Kolu
pienoiskuva|Marja Kolu vuonna 2017. Marja Kolu (s. 1956 Keminmaa) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti mosaiikkitöistään, joita on Jyväskylän seudulla, Kuopiossa, Oulussa ja Vieremällä.
IKSU
Toiminta
Yhdistys tekee yhteistyötä Uumajan yliopiston, erityisesti Uumajan urheilukorkeakoulun ja urheilulääketiedeyksikön kanssa. Suuri osa Uumajan yliopiston liikuntatunneista käydään Iksu sportissa – eikä vähiten "huippu-urheilun sopimuksen" vuoksi, joka tarjoaa monille ruotsalaisille urheilijoille mahdollisuuden yhdistää opiskelun ja harjoittelun korkeimmalla tasolla. Samassa paikassa on myös urheilulaboratorio, jossa monet kuuluisat urheilijat käyvät testattavana ja käsiteltävänä. Muun muassa ruotsalainen jalkapalloilija Zlatan Ibrahimovic on käynyt hoitamassa polviongelmiaan siellä.
Lajit
Seuralla on toimintaa 16 eri lajissa.
Marja Kolu
Kolu valmistui Kankaanpään taidekoulusta taidemaalariksi vuonna 1981. Hän opiskeli myös Pietarin taideakatemiassa kuvanveistoa ja mosaiikkitaidetta sekä Tampereen ammattikorkeakoulussa. Kolu valmistui Jyväskylän yliopistosta filosofian maisteriksi 2014.
Kolu on toiminut Jyväskylän taiteilijaseuran puheenjohtajana Jyväskylän kaupungin kulttuurilautakunnan jäsenenä ja Pohjanmaan taidetoimikunnassa. Kolu toimi kuvataiteen läänintaiteilijana Keski-Suomessa. Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina Kolu oli vuonna 2001. Vuosina 2009-2011 hän oli Pohjanmaan läänintaiteilija Vaasassa.
Marja Kolulle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Kolu on osallistunut myös kunnallispolitiikkaan.
Pentadiplandraceae
Pentadiplandraceae on yksilajinen eli monotyyppinen kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten lahkoon Brassicales. Heimon ainoa laji on Pentadiplandra brazzeana.
Tuntomerkit
Pentadiplandra brazzeana on pensas tai liaani, jonka kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat lähes huiskilomaisia. Kukat ovat sekasopuisia, so. samassa kasviyksilössä on sekä kaksi- että yksineuvoisia kukkia, ja viisilukuisia. Terälehtien tyvet ovat laajentuneet koveriksi kuppimaisiksi muodostumiksi, terälehden reuna on litteä. Kaksineuvoisessa kukassa on lyhyt androgynofori, varsi, jonka päässä heteet ja sikiäin sijaitsevat. Se voi olla myös mettä erittävä. Hedekukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on 9–13 hedettä, ja hedekukissa emiön jäänne. Emikukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on kolmen, neljän tai viiden emilehden muodostama yhdislehtinen sikiäin, jonka päässä on pitkä vartalo. Yksineuvoisissa emikukissa on joutoheteitä (staminodeja). Kussakin emilehdessä on 3–10 siemenaihetta. Hedelmä on marja, jonka kussakin lokerossa on yksi siemen. Sen kuoressa on kerros valkoisia, villamaisia ja pidentyneitä soluja. Alkio on lehtivihreätön.
Levinneisyys
Laji kasvaa trooppisessa Länsi-Afrikassa.
Luokittelu
Heimo kuuluu yhdessä heimojen Gyrostemonaceae, Borthwickiaceae, Stixaceae ja Resedaceae (resedakasvit) kanssa Brassicales-lahkon evoluutiopuun haaraan, jota luonnehtivat muun muassa lyhyt gynofori eli sikiäimen kannatin, aksiletyyppinen istukka ja liuskainen luotti.
Cronquist (1981) vei Pentadiplandra-suvun melko laajasti ymmärtämäänsä kapriskasvien (Capparaceae) heimoon, Takhtajan (1997) erotti sen omaksi heimokseen.
Saksanhirvi
Piirteet
pienoiskuva|140px|vasen|Uros on huomattavasti naarasta kookkaampi. pienoiskuva|140px|vasen|Vasa.
Koko ja ulkonäkö
Kiiman ajaksi uroksille kasvaa lyhyt harjas. Vanhan uroksen sarvet ovat huomattavan pitkät ja monihaaraiset. Sarvet alkavat kasvaa vuosittain helmi-maaliskuussa, ja niistä irtoaa nahka heinä-elokuussa. Ne putoavat seuraavan vuoden helmi-huhtikuussa, jolloin uudet alkavat heti kasvaa tilalle.
Vasat ovat vaaleanruskeita ja niissä on valkoisia pilkkuja. Ne painavat syntyessään noin 10 kilogrammaa.
Jäljet ja jätökset
Saksanhirven jalanjälki on leveä ja kärjistään tylppä. Uroksen jalanjäljet ovat suuremmat kuin naaraan. Täysikasvuisen yksilön etujalan jälki on keskimäärin 8–9 cm pitkä ja 6–7 cm leveä. Takasorkka jättää 6–7 cm pitkän ja 4–5 cm leveän jäljen. Rauhallisesti kävelevän yksilön askelväli on 80–150 cm, ja etujalan jälki on takajalan jäljen vieressä tai heti sen edessä. Nopeasti ravaavan, laukkaavan tai hyppivän saksanhirven askelväli voi olla jopa 3,5 metriä. Tällöin sorkat on levitetty tavallista leveämmiksi, ja takajalan jälki jää etujalan eteen.
Saksanhirven ulosteet ovat tummia ja muodoltaan neliömäisiä tai pitkulaisia. Niiden toisessa päässä on usein kapea ja pitkulainen kärki. Ne ovat tuoreina kiiltävän mustia, mutta kuivuessaan ne muuttuvat himmeiksi ja tummanruskeiksi. Kesäisin papanat ovat pehmeitä ja tarttuvat helposti toisiinsa kiinni muodostaen yhtenäisen kasan tai pötkön. Uroksen papanat ovat paksumpia kuin naaraan, ja niiden toisessa päässä on syvennys. Ulosteet ovat noin 20–25 mm pitkiä ja 13–18 mm paksuja. vasen|140px|pienoiskuva|Kolontajälkiä [[Tammi|tammessa.]]
Saksanhirvet kaivavat reviireilleen kahdenlaisia maakuoppia. Rypykuoppia tehdään ympäri vuoden, ja eläin käyttää niitä mutakylpyjen ottamiseen. Muta auttaa saksanhirveä suojautumaan pistäviä hyönteisiä vastaan. Rypykuoppia on lähinnä soiden ja vesistöjen lähellä. Niiden vieressä on toisinaan puu, johon eläin hankaa itseään mutakylvyn jälkeen. Syksyn lisääntymisaikana urokset kaivavat niin kutsuttuja kiimakuoppia. Ne virtsaavat kuoppaan ja sitten kieriskelevät siinä voimistaakseen ominaishajuaan.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|90px|vasen|[[Ahvenanmaan maakunnan kuntien vaakunat|Ahvenanmaan vaakuna.]] Saksanhirvi suosii elinympäristönään avoimia ja puistomaisia metsiä, joiden lähellä on soita, järvenrantoja ja peltoja. Runsaimmin sitä tavataan vuoristojen lehti- ja sekametsissä. Laji elää luonnonvaraisena suuressa osassa Eurooppaa, Turkista Skotlantiin ja Espanjasta Baltian maihin ja Venäjälle. Pohjoismaissa lajia tavataan Tanskassa ja Norjan ja Ruotsin eteläosissa. Saksanhirviä elää myös Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Pohjois-Amerikassa elävä vapiti luokitellaan joskus saksanhirven alalajiksi, joskus omaksi lajikseen. Saksanhirven alkuperäinen elinalue Euroopassa on supistunut, ja kanta on hajonnut erillisiksi populaatioiksi. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lajin edelleen elinvoimaiseksi.
Saksanhirviä on keskiajalta lähtien istutettu metsästyspuistoihin luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolelle. Sitä tavataan siirrettynä Euroopankin ulkopuolella Argentiinassa, Chilessä, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Uudessa-Seelanissa tämä vieraslaji on runsastunut niin paljon, että niitä on täytynyt hävittää järjestelmällisesti. Saksanhirvi onkin luokiteltu yhdeksi maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Saksanhirviä on esiintynyt istutettuna myös lounaisimmassa Suomessa. Laji tuotiin riistaeläimeksi Ahvenanmaalle ja Ruissaloon jo 1400–1500-luvulla. Ruissalon viimeiset yhdeksän yksilöä poistettiin saarelta vuonna 1599, ja Ahvenanmaan kanta hävisi 1600-luvun alussa. Lajia ei ole kannattanut istuttaa Suomeen laajemmalti, koska talvet ovat liian lumisia ja kylmiä keskieurooppalaiseen ilmastoon sopeutuneelle lajille. Saksanhirvi on kuitenkin edelleen Ahvenanmaan vaakunaeläin.
Käyttäytyminen
Saksanhirvi on liikkeellä enimmäkseen yöllä. Se pysyttelee päiväsaikaan piilossa pensaikossa tai kaislikossa ja lähtee liikkeelle usein vasta keskiyöllä ja uudelleen aamunkoitteessa. Saksanhirvi on kestävä juoksija ja taitava uimari sekä hyppijä. Se kykenee laukkaamaan lyhyitä matkoja nopeasti. Se ottaa mielellään mutakylpyjä kaivamassaan rypykuopassa mutta varsinkaan urokset eivät mielellään liiku sateella. Saksanhirvet elävät laumoissa, joissa kussakin on vasoja lukuun ottamatta vain joko uroksia tai naaraita, mutta vanhat urokset voivat elää myös yksinään tai pareittain.
Saksanhirven tunnetuin ääni on uroksen kiima-aikana päästämä matalan kumea, törähtelevä ja kilometrien päähän kuuluva mylvintä.
Ravinto
Saksanhirvi syö kesällä vihreitä kasvinosia, kuten heiniä, ruohoja, versoja, puunlehtiä ja -silmuja, marjoja, hedelmiä ja tammen- ja pyökinterhoja sekä sieniä. Se vierailee myös viljapelloilla, ja talvella se hyödyntää varpuja ja erityisesti havupuiden kuorta. Matala lumi ei saksanhirveä estä etsimästä ravintoa maasta, mutta syvä lumi ajaa sen syömään mm. kuusen ja pajun pehmeitä osia.
Lisääntyminen ja elinikä
200px|pienoiskuva|Taistelevat urokset.
Saksanhirven kiima-aika on syksyllä, Euroopassa yleensä elokuun lopusta lokakuun alkuun. Kesän ajan koossa olleet laumat hajaantuvat ja urokset alkavat kerätä itselleen mahdollisimman suurta haaremia, jota ne puolustavat muita uroksia vastaan. Urokset kuuluttavat reviiriensä rajoja mylvimällä, ja tarvittaessa ne selvittävät arvoasemansa puskuotteluissa. Naaraan tiineys kestää 7,5–8,5 kuukautta. Se synnyttää kerrallaan yhden poikasen, joka syntyy touko-kesäkuussa. Emo vieroittaa vasan puolivuotiaana, mutta vasta vuoden ikäisenä se tulee toimeen täysin itsenäisesti. Nuoret naaraat voivat pysytellä emonsa seurassa jopa kolmevuotiaiksi asti.
Saksanhirvi saavuttaa sukukypsyyden yleensä vasta kaksivuotiaana. Aikuistumisnopeuteen vaikuttaa kuitenkin paljon se, millaisissa sääoloissa vasa on syntynyt. Vanhin tunnettu saksanhirvi eli vankeudessa 31-vuotiaaksi.
Ibara
Ibara on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin lounaisosassa ja rajautuu lännessä Hiroshiman prefektuuriin. Takahashijoen sivujoki Oda virtaa kaupungin läpi. Kaupungin pohjoisosat ulottuvat Kibin ylängölle. Ibarassa on 40 016 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 243,54 neliökilometriä.
Ibara kehittyi Edo-kaudella San’yōdō-tien varren postiasemana (shukuba). Siellä viljeltiin puuvillaa ja Persicaria tinctoria -kasvia, josta saadaan indigoväriä. Sankin kōtai -käytännön mukaisesti Edoon matkustavat daimiot veivät niistä valmistettuja tuotteita mukanaan tuliaisiksi. Meiji-restauraation jälkeen Ibaraan syntyi paljon pieni- ja keskisuuria tekstiiliteollisuuden yrityksiä. Ne tuottivat aluksi monia erityypisiä kankaita, toisen maailmansodan jälkeen erityisesti denimiä. Myöhemmin kaupunkiin on sijoittunut myös tekokuitujen ja autonosien valmistusta. Kaupunkioikeudet Ibaralle myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1953. Kaupunki kasvoi huomattavasti vuonna 2005, kun siihen yhdistettiin Bisein ja Yoshiin maaseutukaupungit. Tärkeä elinkeino Yoshiissa on kalkkikiven louhinta, Biseissä harjoitetaan karjataloutta ja puutarhaviljelyä. Maaseutualueilla tuotetaan myös esimerkiksi viinirypäleitä ja männyntuoksuvalmuskaa.
Ibaran nähtävyyksiä ovat muun muassa Tenjinkyōn luonnonkaunis laakso, Kōzan-jin buddhalainen temppeli ja kaupungista kotoisin olleen kuvanveistäjän Hirakushi Denchūn töitä esittelevä museo. Kaupunkia palvelee Ibara-rautatien Ibara-linja.
Genii Capital
Genii Capital on luxemburgilainen sijoitus- ja taloudellinen neuvontayritys. Yrityksen päämaja sijaitsee Howaldissa, Luxemburgissa. Yrityksen perustivat vuonna 2008 Gerard Lopez ja Eric Lux. Yrityksen päätavoitteena on laajamittainen palvelu taloudellisessa neuvonannossa ja sijoituksella eri yrityksille.
16. joulukuuta 2009 yritys osti 75 % Renault F1 -tallin osakkeista. 8. joulukuuta 2010 yritys osti loput 25 % osakkeista myyden ne eteenpäin Group Lotus -yhtiölle, joka ryhtyi Renault-tallin sponsoriksi. Vuonna 2012 yritys toimii Lotus F1 Team -tallin osaomistajana yhdessä Group Lotuksen kanssa. Yritys on toiminut myös Charouz Racing System -tallin sponsorina.
Quinton Byfield
Quinton Byfield (s. 19. elokuuta 2002 Newmarket, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Byfield edustaa NHL-seura Los Angeles Kingsiä. Hän oli yksi lupaavimmista pelaajista NHL:n varaustilaisuudessa 2020, jossa hänet varattiin toisena Los Angeles Kingsiin. Hänellä on jamaikalaisia juuria.
Omakuva (Ellen Thesleff)
Omakuva on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin piirustus lyijykynällä paperille vuosilta 1894–95. Kooltaan se on 31,5×23,5 cm. Omakuva lahjoitettiin Ateneumin taidemuseolle vuonna 1933.
Ellen Thesleffin Omakuva syntyi pidempiaikaisena prosessina. Hän lisäsi ja muutti sitä pikku hiljaa niin, että se oli esillä perättäisissä taidenäyttelyissä eri näköisenä. Hän haki siihen syvyyttä, ja työn rikkautena pidetäänkin sen henkisyyttä. Puhuttelevimpia aineksia ovat sen näkyvien viivojen monisuuntaisuus ja monikerroksisuus. Tummasta taustasta nousevat kasvot kuin kertovat taiteilijasta ja hänen tunteistaan. Kasvot ovat sinällään selkeät, mutta tausta on hämyisä, mikä luo kuvaa kasvojen nousemisesta hämystä.
Thesleffin isä oli kuollut paria vuotta aikaisemmin, ja surun Omakuvan katseessa ajatellaan johtuvan isän kuolemasta.
Lähteet
Leena Ahtola-Moorhouse: Ellen Thesleff: Omakuva. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.51.
Vihreä Elämänsuojelun Liitto
pienoiskuva|Vihreä Elämänsuojelun Liitto Vihreä Elämänsuojelun Liitto ry (Vesl) on vuonna 1987 perustettu syväekologinen aatteellinen yhdistys. Se keskittyy pääasiassa syväekologiseen valistus- ja julkaisutoimintaan. Yhdistys on vuosien varrella järjestänyt lukuisia ympäristön tilaa ja kestävää elämäntapaa käsitteleviä seminaareja. Se on myös on julkaissut useita julkilausumia (esimerkiksi Älä osta mitään -päivään liittyen) ja tehnyt yhteistyötä muiden järjestöjen kanssa.
Vesl julkaisee syväekologista kulttuurilehteä Elonkehää. Vesl ja Elonkehää julkaiseva Elonkehä ry yhdistyivät vuonna 2014, sillä järjestöt edustivat samaa syväekologista maailmankuvaa, ja niiden toimintaperiaatteet sopivat hyvin yhteen.
The Creatures of Loviatar
The Creatures of Loviatar on Mirzadehin toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Kalmisto Production.
Amor kiduttaa sydämiä
Amor kiduttaa sydämiä on Johannes Takasen (1849–1885) veistämä marmoriveistos vuodelta 1881. Tämä Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluva veistos on 82 cm korkea.
Veistoksen mallina oli Johannes Takasen Kullervo-poika, jonka Takanen veisti hellyttäväksi amoriksi. Siivekäs pikkupoika pitelee käsissään kolmea sydäntä ja piinaa rakastavaisia, selässään jouset ja nuolet kuten taruaiheeseen kuuluu.
François Kappeler
François Kappeler on ranskalainen kamppailulajien taitaja. Hän kuului 1970- ja 1980-luvun ranskalaisthainyrkkeilyn pioneereihin muun muassa Patrick Brizonin ohella. He ottelivat ensimmäisenä ranskalaisjoukkueena 1982 thaimaalaisia vastaan, jota esitettiin BBTV 7 -kanavalla. Hän saavutti Kyokushin karatessa parhaimmillaan raskaansarjan EM-pronssia 1978, sekä Ranskan mestaruuden samana vuonna. Sittemmin Kappeler on ollut mukana aikidon parissa ja työskenteli muun muassa Aikido Club Perreuxien seuran puheenjohtajana vuosina 2001–2011.
Ortodoksinen kamarikuoro
Ortodoksinen kamarikuoro (The Orthodox Chamber Choir) on vuonna 1995 perustettu sekakuoro. Kuorossa on 25 laulajaa, jotka asuvat eri puolilla Suomea. Ortodoksisen kamarikuoron ohjelmisto sisältää pääsääntöisesti slaavilaista ja suomalaista ortodoksista kirkkomusiikkia 1800-luvulta 2000-luvulle. Konserttien ohella kuoron toimintaan on perustamisesta saakka kuulunut laulaminen ortodoksisissa jumalanpalveluksissa. Kuorolaisissa on sekä musiikin ammattilaisia ja opiskelijoita että harrastajia. Ortodoksinen kamarikuoro on mm. voittanut vuonna 2019 ensimmäisenä suomalaisena kuorona Hajnowkan kansainvälisen kirkkomusiikkifestivaalin kuorokilpailun ensimmäisen palkinnon.
Markus Raivio
Markus Raivio (s. 1973) on Porvoolainen järjestöjohtaja, musiikkiterapeutti, yhteiskunnallinen yrittäjä sekä äänituottaja. Hän on syntynyt Tampereella ja asunut nuoruutensa Porissa. Hän asui Helsingissä 25 vuotta. Raivio on opiskellut musiikkiterapeutiksi Sibelius-akatemian koulutuskeskuksessa sekä Jyväskylän yliopistossa. Hän on myös suorittanut ammattitutkinnot järjestöjohtajana, työnohjaajana sekä kansainvälisestä liiketoiminnasta ja strategiasta Giglio Marconi Universityssä.
Markus Raivio on Kulttuurin ja hyvinvoinnin liiton Kukunorin toiminnanjohtaja vuodesta 2017.
Raivio on Suomen ensimmäinen valittu Ashoka Fellow "World`s Leading Social Entrepreneur" 2022.
Äänitysstudiossa hän on työskennellyt tuottajana/sovittajana muun muassa seuraavien artistien kanssa: Topi Sorsakoski, Jiri Nikkinen, Pave Maijanen, Costello Hautamäki, Dave Lindholm, Pelle Miljoona, Tumppi Varonen, Anna Hanski, Pate Mustajärvi, Pepe Willberg, Hasse Walli, Seppo Alvari ja Kim Brown (The Renegades).
Muusikkona hän on toiminut lukuisten suomalaisten ykkösartistien taustalla ja soittanut rumpuja muun muassa Freud Marx Engels & Jung -orkesterissa. Hän sävelsi sekä sanoitti yhdessä Pekka Myllykosken kanssa yhden yhtyeen soitetuimmista radiohiteistä Meidän rumien rakkauslaulu 2008. Hän toimi myös Problems?-bändin rumpalina mm. kriitikoiden ylistämällä ”Suora Lähetys” -livelevyllä 2011. Vierailevana kosketinsoittajana sekä taustalaulajana levytyksiä ja konsertteja hän on tehnyt muun muassa Atomirotan, Teddy & The Tigersin sekä Pelle Miljoona Oyn kanssa.
Omat soolotuotannot ovat singlet Matkan Pää (2014) sekä Älä vaan itke ( 2015). Matkan Pää soi edelleen tasaisesti pääasiassa Radio Suomen taajuuksilla. Tyylisuuntana molemmissa julkaisuissa on Americana-Folk.
Musiikkiterapia- sekä työnohjaustyötä hän on tehnyt pääasiassa nuorten mielenterveyskuntoutuksessa ja [|GFP (Guided Functional Peer Support)] -viitekehykseen perustuvien kulttuuripajojen kehitystyön avainhenkilönä. Raivio luennoi paljon Sosiaali- ja terveysalan oppilaitoksissa, alan organisaatioissa sekä seminaareissa aiheena luovuus, innovaatiot, mielenterveyden tulevaisuus, toipumisorientaatio (Recovery orientation), Design Thinking, järjestöjen strategia sekä visio sekä taiteen ja kulttuurin menetelmät mielenterveystyössä.
Ensimmäinen suomalainen toipumisorientaatiosta kertova Toipuva mieli - Opas toipumisorientaatioon -kirja yhdessä hänen isänsä kanssa julkaistiin 2020.
Vuosina 2017–2020 Raivio toimi Mielenterveyden Keskusliiton hallituksen varapuheenjohtajana sekä 2018-2019 FinFami Uusimaa Omaiset mielenterveystyön tukena -yhdistyksen hallituksen puheenjohtajana.
Luettelo televisiosarjan Valehtelevat viettelijät jaksoista
Valehtelevat viettelijät on yhdysvaltalainen draamasarja, joka perustuu Sara Shepardin samannimiseen kirjasarjaan. Sarja kertoo neljästä tytöstä, jotka joutuvat salaperäisen "A:n" vainoamaksi. Yhdysvalloissa sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 8. kesäkuuta 2010 ABC:llä ja Suomessa 14. toukokuuta 2012 Subilla.
Markus Raivio
Raivio on toinen Kukunori ry:n perustajista. Kukunori ry on valtakunnallinen kulttuurin ja hyvinvoinnin liitto.
Markus Raivio on sosiaali- ja terveysalalla tunnettu sosiaalisten innovaatioiden kehittämisestä kokeilun keinoin, kuten Pokka- hyvinvoinnin arviointialusta sekä Propellipäät-verkosto.
Äänisuunnittelijana hän on mukana suunnittelemassa muun muassa Keimolan valvontatornin tulevaa äänimaailmaa.
Markus Raivion isä on jännityskirjailija Jouko Raivio.
Implisiittinen persoonallisuusteoria
Implisiittinen persoonallisuusteoria on sosiaalipsykologiassa käytetty termi, joka viittaa luonteenpiirteiden niputtamiseen. Teoria kuvaa tilannetta, jossa luodaan yksittäisiin luonteenpiirteisiin perustuvia piilo-oletuksia muista ihmisistä.
Implisiittinen persoonallisuusteoria on henkilökohtainen: jokainen määrittelee itse, mitkä piirteet esiintyvät yhdessä, mitkä ovat toistensa vastakohtia ja mitkä toisistaan riippumattomia. Esimerkiksi jos yksilö pitää puheliaisuutta negatiivisena piirteenä, voi hän pitää puheliasta ihmistä myös itsekkäänä ja töykeänä. Jos puheliaisuutta pidetään positiivisena piirteenä, voidaan siihen liittää esimerkiksi aktiivisuus ja osallistuminen.
Yksilön tekemät yhdistelmät riippuvat esimerkiksi yksilön omista piirteistä, vallitsevasta kulttuurista ja normeista.
Implisiittinen persoonallisuusteoria liittyy läheisesti haloefektiin ja stigma-ilmiöön.
John Lennon panee omiaan
John Lennon panee omiaan on The Beatles -yhtyeen jäsen John Lennonin keväällä 1964 julkaistu kirja. Se oli ensimmäinen hänen kahdesta absurdia tekstiä sisältäneestä teoksestaan. Kirjassa on 31 tarinaa, useita lyijykynäpiirustuksia sekä Paul McCartneyn kirjoittama johdanto. Kirja ilmestyi suomeksi ensimmäisen kerran 1964 Anselm Hollon suomentamana.
Lennon promotoi kirjaansa muutamassa haastattelussa sekä BBC:n televisio-ohjelmassa Tonight, jossa hän luki otteita kirjasta. Monet kirjan teksteistä olivat alun perin ilmestyneet kolumneina Mersey Beat -lehdessä Lennonin nimimerkillä Beatcomber.
Adria Airways
Adria Airways oli Slovenian kansallinen lentoyhtiö, joka perustettiin vuonna 1961. Lentoyhtiön solmukohtana toimi Jože Pučnikin kansainvälinen lentoasema Ljubljanassa, josta yhtiö liikennöi 23 kohteeseen 13 koneen laivastollaan. Adria Airwaysin kanta-asiakasohjelmana oli Miles & More, joka on Lufthansan alun perin perustama kanta-asiakasohjelma.
Adria Airways liittyi vuonna 2004 maailman suurimpaan lentoyhtiöallianssiin, Star Allianceen.
Adria Airways ilmoitti 30. syyskuuta 2019 virallisesti konkurssihakemuksesta, joka päätti yhtiön toiminnan. Adria Airways peruutti kaikki reittilennot konkurssimenettelyn aloittamisen vuoksi.
pienoiskuva|Adria Airwaysin [[Bombardier CRJ|Bombardier CRJ200LR Münchenin lentoasemalla vuonna 2005.]]
Alkuvuodet
Adria Airways perustettiin maaliskuussa 1961 Adria Aviopromet -nimisenä. Elokuussa yhtiö osti kaksi käytettyä Douglas DC-6B -konetta ja lensi ensimmäisen kaupallisen lennon KLM:n miehistöllä. Samaan aikaan JAT ja ilmavoimat kouluttivat ensimmäisiä lentäjiä ja tekniikkoja Adria Avioprometille. Yhtiö lensi ensimmäisen lentonsa omalla miehistöllään joulukuussa 1961.
Vuosien kuluessa Adria Aviopromet aloitti turistilennot Alankomaista, Saksasta, Skandinaviasta ja Yhdistyneestä kuningaskunnasta Adrianmeren rannikkokaupunkeihin. 1964 lentoyhteydet avattiin myös Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Adria Aviopromet lensi myös huomattavan määrän lentoja YK:lle ja Punaiselle Ristille. Jože Pučnikin lentoaseman valmistumisen myötä Adria Aviapromet siirsi solmukohtansa ja kotipaikkansa Zagrebista Ljubljanaan.
1960-luvun lopulla Douglas DC-6B -koneet eivät olleet enää kilpailukykyisiä markkinoilla. Yhtiö joutui vakavaan kriisiin 1967, joka johti konkurssimettelyihin vuoden 1968 alussa. Monien ponnisteluiden jälkeen Adria Aviopromet lopulta kykeni jatkamaan toimintaansa. Joulukuussa 1968 Adria Aviopromet sulautettiin InterExportiin ja yhtiön nimeksi tuli Inex-Adria Aviopromet.
Suihkukoneaikakausi alkaa
1969 Inex-Adria Aviopromet aloitti laivastonsa uusimisen. Huhtikuussa laivastoon liittyi ensimmäinen suihkumoottorimatkustajakone, kun yhtiö vastaanotti 115-paikkaisen Douglas DC-9-30 -koneen. Uusi Douglas DC-9 -kone paransi yhtiön asemaa turistilentomarkkinoilla. Syyskuussa avattiin ensimmäinen säännöllinen reittilento Ljubljanan ja Belgradin välillä. Liiketoiminta jatkoi kasvuaan. Inex-Adria Aviopromet laajensi toimintaansa hankimalla ja vuokraamalla koneita laivastoonsa. Vuonna 1972 Adria uudisti mannertenväliset lentonsa Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Reiteillä käytettiin Douglas DC-8-55 -koneita. Lennot Amerikan mantereelle lopetettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna.
Myöhemmin 1970-luvulla Inex-Adria Aviopromet palkittiin markkinoiden täsmällisimpänä tilauslentojen harjoittajana. Suurin kaupallinen menestys saavutettiin Saksan markkinoilla, mutta lentojen määrä kasvoi myös Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan, Espanjan ja Skandinavian markkinoilla. Yhtiö käytti paljon rahaa sopivan ilmailukoulutuksen järjestämiseen Ljubljanassa ja perusti muun muassa ilmailupainotteisen ammatillisen koulutuskeskuksen. Erityistä huomiota kiinnitettiin turvallisuuskulttuurin kehittämiseen.
Kohteet
pienoiskuva|Adria Airwaysin [[Ukraine International Airlinesilta vuokraama Boeing 737-528 (UR-GAS) valmistautumassa lentoonlähtöön Gatwickin kansainväliseltä lentoasemalta.]]
Adria Airways operoi lentoja 23 kohteeseen Euroopan alueella.
Laivasto
Adria Airwaysin laivaston keski-ikä oli toukokuussa 2019 oli 15 vuotta.
Juhani Jaskari
Juhani Sakari Jaskari (30. heinäkuuta 1930 Porvoo – 4. toukokuuta 1988) oli suomalainen kääntäjä.
Jaskarin puoliso oli vuosina 1961−1973 kirjailija Eila Pennanen.
Bill Masterton Memorial Trophy
Bill Masterton Memorial Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto. Tämä myönnetään pelaajalle, joka osoittaa parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja omistautumista jääkiekolle. Täten myöntämiseen voivat vaikuttaa vahvasti niin sanotut kaukalon ulkopuoliset tekijät. Palkinnon saajan valitsevat Professional Hockey Writers' Associationin paikallisosastot äänestyksellä NHL:n runkosarjan lopuksi.
Bill Masterton Memorial Trophy -voittajat
Voittajat maittain: (1968-2023)
Suomalaiset
150px|thumb|[[Teemu Selänne on viimeisin suomalaisvoittaja. Hän sai palkinnon palattuaan nopeasti NHL:än huipulle loukkaantumisestaan.]] Saku Koivu ja Teemu Selänne ovat ainoat suomalaiset palkinnon voittajat. Koivu sai Bill Masterton Memorial Trophyn kauden 2001–2002 päätteeksi palattuaan nopeasti pelikuntoon sairastuttuaan Non-Hodgkinin lymfoomaan (syöpä) ja Selänne 2005–2006 päätteeksi palattuaan polvivammasta huolimatta takaisin NHL:n parhaiden pelaajien joukkoon tehden 80 runkosarjaottelussa tehopisteet 40+50=90. Yksikään pelaaja ei ole voittanut palkintoa kahdesti, mutta joukkueittain eniten voittoja on Montréal Canadiensilla ja New York Rangersilla, kummallakin viisi.
Satsumankoira
Satsumankoira (薩摩犬) on vanha japanilainen koirarotu, joka on kotoisin entisestä Satsuman provinssista Kagoshiman prefektuurista.
Ulkomuoto
Satsumankoira on keskikokoinen. Silmät ovat mustat. Korvat ovat pystyt ja teräväkärkiset. Häntä kiertyy selän päälle. Väritys on mustaseesami, jolla tulee olla selkeä urajiro. Toisin kuin muilla urajiron omaavilla japanilaisilla roduilla, urajiro voi valkoisten karvojen lisäksi muodostua punaisista karvoista. Jälkimmäisessä tapauksessa se näyttää paljon black & tan-väritykseltä, mutta mustan sijaan seesamin päävärin omaavalla koiralla.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu tunnetaan pelottomana, voimakasluonteisena ja reviiritietoisena, mutta omistajaansa kohtaan se on tottelevainen, kiintynyt ja lempeä.
Alkuperä
Satsumankoira polveutuu koshikijimankoirasta ja muista paikallisista metsästyskoirista. Sotilaat käyttivät sitä alun alkaen villisian metsästykseen ja vartiointiin. Saigō Takamorilla oli tämänrotuinen narttukoira nimeltä Tsun, ja häntä esittävässä patsaassa Tokion Uenossa on kuvattuna juuri satsumankoira, vaikka kyseisen patsaan mallina toimikin urospuolinen yksilö. thumb|Saigo Takamorin patsas Uenossa.|250px Rotu oli historiansa aikana kerran vähällä kuolla sukupuuttoon. Showa-kauden lopulla 1960-1980-luvulla Shimokoshikin vanhassa kylässä Kagoshiman prefektuurissa oli jäljellä muutama puhdasrotuinen yksilö. Vuodesta 1989 lähtien tehty jalostustyö rodun elvyttämiseksi kantoi viimein tulosta vuonna 1996, jolloin seitsemän koiraa uudelleen jalostetun populaation neljännestä sukupolvesta saivat viralliset sukutaulut.
Vuonna 2005 perustettiin Society for the Preservation of Satsuma Dog edesauttamaan rodun pelastumista ja uudelleenvakiintumista. Sitä ei kuitenkaan luokitella kansallisaarteeksi, toisin kuin monta muuta alkuperäistä japanilaista pystykorvaa.
Sotilastiedustelu
Sotilastiedustelu on sotilastoiminnan muoto, joka soveltaa useita tiedonkeruu- ja analysointimenetelmiä. Sotilastiedustelun tarkoitus on tuottaa tietoa sotilasjohdolle päätösten tekemisen tueksi. Tämä saavutetaan arvioimalla saatavilla olevaa aineistoa, joka on usein peräisin useista lähteistä.
Tiedustelu voi kattaa esimerkiksi operatiivisen ympäristön, vihamielisten, ystävällisten ja neutraalien joukkojen tilan, siviiliväestön toiminta-alueella ja muut laajemmin kiinnostavat aiheet. Tiedustelutoimintaa suoritetaan kaikilla tasoilla taktisesta strategiseen. Tiedustelua suoritetaan yleensä niin rauhan, eskaloitumisen kuin sodankin aikana.
Useimmat valtiot ylläpitävät sotilastiedustelun organisaatiota, joka sisältää aiheeseen erikoistuneita yksiköitä ja toimihenkilöitä. Sotilastiedustelun toiminta ei rajoitu vain sotilastoimihenkilöihin. Poliittinen johto ja muut siviilitoimijat saavat tarvittaessa tiedustelutietoja.
Tiedustelutoiminta voi olla myös laitonta. Tällöin tiedot hankitaan keinoin, jotka eivät ole lainmukaisia. Lailliseen tiedustelutoimintaa kuuluvat muun muassa sotilasasiamiehet tai puolustusasiamiehet, joilla on akkreditoinnin vuoksi diplomaattinen koskemattomuus. Suomalaiset puolustusasiamiehet ovat pääesikunnan tiedustelupäällikön alaisia puolustusvoimissa, vaikka heidän ulkoasiainministeriössä oleva esimiehensä on edustuston päällikkö, usein suurlähettiläs.
Laitonta tiedustelutoimintaa kutsutaan vakoiluksi.
Marionetteja
Marionetteja on suomalaisen taiteilijan Ellen Thesleffin väripuupiirros vuodelta 1907. Tämä pienikokoinen 9,5×9,5 cm teos lahjoitettiin Ateneumin taidemuseoon taiteilijan kuoleman jälkeisenä vuonna, vuonna 1955.
Marionetteja on The Mask -lehteen tehty kuva, jonka Thesleff teki englantilaisen teatterin uudistajan, Gordon Craigin, innostamana. Craig toimitti kyseistä lehteä ja hän pyysi Thesleffiltä useampia puupiirroksia. Marionetteja-kuva julkaistiin lehdessä touko-kesäkuun numerossa vuonna 1908. Thesleff ja Craig olivat tutustuneet Firenzessä, jossa Thesleff asui pidempiä jaksoja 1900-luvun alussa. Thesleff toteutti puukaiverroksen myös monivärisenä siten, että kaikki värit painettiin samalla kertaa.
Marionettityön aiheen syntymiseen vaikutti Craigin ajatus näyttämötaiteen keskinäisistä tekijöistä, joista hän ajatteli, että näytelmissä näyttelijän täytyy olla ohjaajan marionetti, jota ohjaaja vetelee naruista. Hänen mukaansa: "Taiteilija, ohjaaja, luo teatterinsa kuin jumala, hän on kaikkialla läsnä, mutta ei missään näkyvissä".
Thesleff ajatteli joskus myöhemmin olevansa kuin marionetti maalatessaan. Vuonna 1914 hän kirjoitti maalaavansa ´sillä hetkellä kuin hänen mielestään tuli maalata ja olevansa siksi kuin marionetti – maalaus on kuin hänen omakuvansa ilman että sillä on jälkeäkään yhdennäköisyydestä´ hän kertoi.
Lähteet
Timo Huusko: Ellen Thesleff: Marionetteja. Teoksessa Ateneum-opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.52.
Rakkauden kukka
Rakkauden kukka eli Lumpeenlehtimalja on Ville Vallgrenin (1855–1940)  pronssiveistos, korkeus 33 cm, vuodelta 1894. Veistos ostettiin vuonna 1900 Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Veistos
Alun perin veistos oli keskimmäinen osa pöytäkoristesarjasta, ja se oli tehty hopeasta. Työ on osa Vallgrenin art nouveau -tuotantoa.
Lähteet
Leena Ahtola-Moorhause: Ville Vallgren: Rakkauden malja (Lumpeenlehtimalja). Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s. 34.
Naprokseeni
Kemiallisesti naprokseeni on propionihappojohdos kuten sitä yleisemmässä käytössä olevat ibuprofeeni ja ketoprofeeni. Keskeisin ero näihin verrattuna on merkittävästi pidempi puoliintumisaika (12–15 tuntia) ja siten pitkäkestoisempi vaikutus, minkä ansiosta naprokseeni soveltuu pitkäkestoisen tai kroonisen kivun lievitykseen. Naprokseenin maksimivaste saavutetaan noin 2 tuntia lääkkeen ottamisesta.
Naprokseenia sisältävät lääkevalmisteet olivat Suomessa yksinomaan reseptivalmisteita vuoden 2015 joulukuuhun saakka, jolloin ensimmäinen 250 mg:n valmiste (katso kuva) tuotiin myyntiin apteekin lisäneuvontaa vaativana itsehoitolääkkeenä (LVI).
Karoliina Wahlberg
Karoliina Wahlberg (21. toukokuuta 1851 Eurajoki – 31. toukokuuta 1912 Rauma) oli Rauman tunnetuimpia pitsin nyplääjiä 1800-luvun loppupuolella.
Wahlbergin vanhemmat olivat renki Jeremias Jaakonpoika Wahlberg ja Johanna Loviisa Wahlberg. Hän syntyi Eurajoella, mutta muutti jo parivuotiaana Raumalle. Taiteellisesti lahjakas Wahlberg lienee oppinut pitsinnypläyksen pikkulapsena äidiltään. Nypläyksen suosio oli laskenut sitten kukoistuskautensa 1700-luvun lopun, mutta sitä harjoitettiin yhä varsinkin sivuelinkeinona aina 1890-luvun lopulle saakka, jolloin teolliset tuotteet veivät tilaa käsityötuotteilta. Kesällä 1901 arkkitehti Armas Lindgren ja arkkitehtioppilas Carl Frankenhauser perehtyivät Raumalla pitsinypläyksen historiaan ja innostuivat tukemaan nypläystä osin Wahlbergin korkeatasoisten tuotteiden vaikutuksesta. Frankenhauserin äidistä Thella Frankenhauserista (1853-1931) tuli yksi Rauman pitsinnypläyksen elvyttäjistä poikansa kanssa. Wahlberg suostui esittelemään omia nypläystaitojaan vain pari pari vuotta ennen kuolemaansa, ehkä peläten nuorempien nyplääjien kilpailua. Nypläyksen elpyminen auttoi silti myös Wahlbergia, joka saattoi keskittyä yksinomaan siihen eikä toimia myös ompelijana, kuten aikaisemmin. Wahlbergia pidettiin erittäin taitavana, mutta samalla muista nyplääjistä eristäyneenä. Hän osasi nyplätä jatkuvan reuna- ja välipitsin lisäksi myös kolmikulmaisia nurkkapitsejä, samoin kuin suunnitteli monet mallit itse esimerkiksi keräämiensä syksyn lehtien muotojen mukaisesti. Rauman museossa on esillä suuri joukko Wahlbergin nypläämiä pitsejä.
Kobolttisulfaatti
Kobolttisulfaatti eli koboltti(II)sulfaatti (CoSO4) on kobolttikationien ja sulfaattianionien muodostama ioniyhdiste. Esiintyessään kidevedellisenä heptahydraattina CoSO4·7 H2O kobolttisulfaatti on punaista.
Valmistus ja käyttö
Kobolttisulfaattia voidaan valmistaa kobolttioksidista, kobolttihydroksidista tai kobolttikarbonaatista käsittelemällä niitä rikkihapolla.
Kobolttisulfaattia käytetään teollisuudessa lasin ja keramiikan värjäyksessä, patterien valmistuksessa ja kobolttioksidin valmistamisessa.
Döbeln (ooppera)
Döbeln 1809 eli Döbeln on Sebastian Fagerlundin kaksikielinen ja kaksinäytöksinen ooppera. Kokkolan Oopperakesä tilasi teoksen, joka kantaesitettiin 25. heinäkuuta 2009.
Kobolttisulfaatti
Valmistus ja käyttö
Suomessa kobolttisulfaattia on valmistettu Harjavallan suurteollisuuspuistossa sijaitsevassa Norilski nikelin nikkelitehtaassa vuodesta 2014 lähtien.
Döbeln (ooppera)
Heinäkuussa 2010 BIS-levymerkillä julkaistiin oopperan levytys. Sakari Oramon johtamalla levytyksellä solisteina ovat Anu Komsi, Annika Mylläri, Lasse Penttinen, Sören Lillkung ja Robert McLoud. Ylen musiikkitoimittajat myönsivät levylle vuoden 2010 Vuoden levy -tunnustuksen.
Kobolttisulfaatti
Turvallisuus
Aine aiheuttaa huonovointisuutta nieltynä ja pahoinvointia ja hengityksen vaikeutumista hengitettynä. Useiden muiden kobolttiyhdisteiden tavoin myös kobolttisulfaatin arvellaan olevan ihmiselle syöpää aiheuttava aine. Aine on vaarallista vesieliöstölle.
Döbeln (ooppera)
Döbelnin libreton kirjoitti Jusa Peltoniemi. Päähenkilönä on Georg Carl von Döbeln, jonka vuonna 1789 saaman kallovamman leikkauksen yhteydessä kokeman oopiumhuumauksen aiheuttamiin houreisiin teoksessa keskitytään.
Kielihäiriöt ja monikielisyys
Kielihäiriöt ja monikielisyys kertoo monikielisten ihmisten kielihäiriöistä. Monikielinen henkilö puhuu kahta tai useampaa kieltä (lähes) äidinkielen veroisesti. Näin hyvään kielenomaksumistulokseen päästään tavallisimmin kotona opitussa kaksikielisessä ympäristössä. Lapsi voi oppia kaksikieliseksi myös erityisessä opetuksessa eli kielikylvyssä. Tieteellisiä tutkimuksia monikielisten ihmisten kielihäiriöistä tai monikielisyyden vaikutuksesta kielihäiriöille alttiisiin lapsiin on hyvin niukasti, ja tutkimusten tulokset ovat hyvin vaihtelevia. Tämän vuoksi ei voida asettaa pätevää normistoa koskien monikielisten lasten kielenkehitystä.
Kielihäiriöt
Kielen kehityksellistä viivästymää esiintyy noin 10 prosentilla lapsista ja varsinaisia kielihäiriöitä noin 2–3 prosentilla. Kielihäiriöt voidaan jakaa useaan eri luokkaan oireiden tai syiden perusteella. Tavallisimmat kielihäiriöt ovat kehityksellinen dysfasia eli kielen erityishäiriö ja afasia, usein aivokudoksen vauriosta johtuva kielihäiriö. Laaja-alaisemmissa häiriöissä myös nielemisessä ja syömisessä on hankaluuksia. Lievempiä häiriöitä ovat muun muassa puhumaan oppimisen viivästyminen ja äännevirheet, esimerkiksi r-virheisyys. Yleensä kielihäiriöisellä lapsella on vaikeuksia joko puheen tuottamisessa tai sekä puheen tuottamisessa että ymmärtämisessä. Kielihäiriöitä voidaan luokitella edelleen tarkemmin niiden ilmenemisestä riippuen.
Kielihäiriöiden syyt ja riskitekijät
Altistavia tekijöitä erityisesti monikielisten lasten kielihäiriöille ovat esimerkiksi lapsen jääminen eristyksiin uuden maan kielestä (esimerkiksi eristyminen samanikäisten lasten seurasta) tai esimerkiksi pakolaisperheen raskas elämänvaihe, jossa vanhemmat eivät ole voineet tarjota lapselle riittäviä kielenkäyttömahdollisuuksia.
Terapian tarpeen arviointi ja puheterapia
Kielihäiriöitä hoidetaan puheterapialla, joka voi sisältää sekä yksilö- että ryhmäterapiaa. Terapiassa voidaan harjoitella suun lihasten käyttöä ja opetella vuorovaikutustilanteissa toimimista. Esimerkiksi dysfaatikkolasten kanssa voidaan harjoitella kommunikointia myös viittomin ja kuvien avulla. Neuvolassa seurataan myös lapsen kielellistä kehitystä, mutta kaikki häiriöt eivät paljastu tässä seulassakaan. Tällöin lapsen ohjaavat puheterapiaan yleensä vanhemmat itse. Kielihäiriöt havaitaan yleensä lapsen ollessa 3–5-vuotias.
Monikielisen lapsen kielen kehityksen arviointi on neuvolassa vaikeata, sillä neuvoloiden keinot arvioida yksikielisen lapsen kieltä eivät ole päteviä kaksi- tai monikielisten lasten kohdalla. Yksikieliset lapset ohjautuvatkin tarvittaessa puheterapiaan paitsi paljon aikaisemmin kuin monikieliset lapset, myös useimmiten neuvolan ohjeesta. Monikieliset lapset puolestaan päätyvät puheterapiaan yleensä jonkin muun tahon kuin neuvolan lähetteestä. Mikäli lapsen omat vanhemmat ovat itse monikielisiä, pystyvät he helpommin huomaamaan lapsensa poikkeavan kielenkehityksen, mutta esimerkiksi kouluttamattomien yksikielisten vanhempien on huomattavasti hankalampi arvioida lapsensa kielen tilaa.
Monikielisen puheterapia
Suomessa on jo jonkin verran kaksikielisiä puheterapeutteja, mutta heidän vahvuusalueensa ovat suomen lisäksi pääasiassa ruotsi, venäjä tai viro. Terapiaa ei ole vielä muilla kielillä tarjolla, vaikka muitakin suuria kieliryhmiä Suomessa on. Monikielisen ihmisen kielihäiriön hoito on haastavaa jo sen vuoksi, että kulttuuriset käsitykset vammaisuudesta ja terapian tarpeellisuudesta vaihtelevat. Terapian toteuttamista vaikeuttaa myös se, että terapeutti ei välttämättä itse puhu asiakkaan äidinkieltä tai mitään asiakkaan puhumaa kieltä. Asiakkaan kielen tason arviointi voi olla tällaisessa tilanteessa liki mahdotonta. Joissain tapauksissa vanhemmat tai tulkki voivat auttaa kielen arvioinnissa, mutta tällöinkin heidän tietojensa tulisi olla todella kattavat, jotta lapsen kielen käännös olisi täsmällinen. Kielen tason arviointi vastaa parhaiten todellisuutta vain, mikäli puheterapeuttia avustavalla henkilöllä, kuten äidinkielen opettajalla, vanhemmalla tai tulkilla, on riittävän hyvä käsitys muiden asiakkaan kieltä puhuvien, samanikäisten lasten kielen yleisestä tasosta.
Kielimuurista huolimatta monet yksikielisten asiakkaiden puheterapiassa käytetyt terapiakeinot toimivat yhtä hyvin myös monikielisten asiakkaiden kanssa työskennellessä. Esimerkiksi kuvaharjoitukset toimivat hyvin paitsi terapiavälineenä myös keinona opettaa uutta kieltä lapselle. Mikäli lapsi osaa jo jonkin verran suomea tai muuta terapeutin käyttämää kieltä, on mahdollista työskennellä lapsen kanssa suoraan ilman tulkkia tai ylimääräisiä avustajia.
Phai Phongsathon
Phai Phongsathon (, s. 12. kesäkuuta 1982; Yasothon, Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on laulaja studioalbumit Khon Ban Dieaw Khan, Rak Tae Bor Dai Plae Wa Ngo, Tor Bor Sor Luk Isan, Tim Ai Wai Trong Nee La
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1964
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1964 järjestettiin 27.–28. kesäkuuta Lahdessa.
Sukupuolittuneisuus suomen kielessä
Ammattinimikkeet
Suomen kielessä on paljon ammattinimikkeitä, jotka ovat selvästi sukupuolistuneet. Tällaisia nimikkeitä on muun muassa sairaanhoitajatar, lakimies tai lentoemäntä. Tällaisten sukupuolistuneiden ammattinimikkeiden määrä on Tilastokeskuksen julkaiseman Ammattihakemiston mukaan vähentynyt, vaikka uusia sukupuolistuneita ammattinimikkeitä otetaan edelleen käyttöön. Kaikista nimikkeistä miessukupuoleen viittaavia oli noin 80 %. Esimies, ulosottomies ja perämies ovat esimerkkejä ammateista, joissa miessukupuoli selvästi näkyy.
Vastaavasti naiseen viittaavien termien lukumäärä on huomattavasti pienempi. Vuonna 1990 näistä naissukupuoleen viittaavista nimikkeistä noin 70 % oli emäntä-loppuisia. Erilaisten emäntien määrä onkin noussut sitten menneiden vuosikymmenien, jolloin emäntä viittasi lähinnä karja- tai maatilan emäntään paria poikkeusta lukuun ottamatta. Nykyään tunnetaan muun muassa messuemäntiä, aulaemäntiä, kongressiemäntiä, bingoemäntiä ja lentoemäntiä.
Ammattinimikkeiden sukupuolistumisen katsotaan johtuvan alojen epätasaisesta sukupuolijakaumasta. Monesti tämä pitää myös paikkansa. Nais- ja miespuolisten nimikkeiden jakautuminen eri aloille ei kuitenkaan ole tasapuolista: pitkään naisten hallitsemat alat eivät silti saa uusia naiseen viittaavia nimikkeitä, vaikka miesten puolella näin käykin. Taustalla näyttää olevan enemmänkin kielenkäyttöön ja yhteiskuntaan periytynyt näkemys miehestä mittapuuna, perinteisenä tekijänä, josta naiset ovat poikkeus. Tästä kertoo esimerkiksi Ammattinimikkeiden hakemistossa 1950-luvulla yleiset nais-alkuiset nimikkeet, kuten naiskonstaapeli. Sittemmin nais-alkuisten nimikkeiden määrä on vähentynyt.
Erottelevia nimikkeitä luotiin ennen johtimilla, kuten -tar ja -kko. Erona samoissa ammateissa toimiviin miehiin liitettiin naisille ammattinimikkeeseen sukupuolesta kertova johdin. Esimerkiksi opettajasta tuli opettajatar ja johtajasta johtajatar. -kko-päätteellä ei niinkään luotu naispuolisia muunnelmia, vaan kokonaan naispuolisia ammattiryhmiä, kuten karjakko tai kylmäkkö. Naista merkitsevät -tar-johdokset hävisivät kielestä melko nopeasti 1900-luvun aikana, sen sijaan -kko-johdokset ovat säilyneet hieman paremmin. Oletettavasti tähän on syynä se, että samalla johtimella on muodostettu termejä, jotka eivät välttämättä viittaa naiseen, kuten poliitikko, häirikkö tai raudikko.
Nimikkeet lakiteksteissä
Laissa ja asetuksissa sekä miestä että naista tarkoittavia mies-nimikkeitä on noin 130. Tavallisimpia niistä ovat ulosottomies ja virkamies. Useimmiten mies-päätteiset määritteet ovat suoraa perintöä ruotsin kielestä. Koska suomalainen hallinto perustuu pitkälti ruotsalaiseen hallintoperinteeseen, monet ruotsin man-rakenteiset nimikkeet kääntyivät suomeksi muotoon -mies.
Lakikielen miehisyyden purkaminen vaatii lakimuutoksen. Useimmiten lakeja ei muuteta pelkän kieliasun uudistamisen vuoksi, vaan muutos tapahtuu vähitellen. Kieliasua pyritään uudistamaan, mutta lopullisen päätöksen lain kieliasusta tekee eduskunta. Esimerkiksi puhemiestä ei tahdottu muuttaa puheenjohtajaksi perustuslain muutoksen yhteydessä, perusteluna käytettiin perinteessä pysymistä. Perustelun mukaan kyseessä on tietynlainen arvonimike, joka ei kaipaa muuttamista tasa-arvoisempaan suuntaan. Samoin on ajateltu myös maaherrasta ja virkamiehestä, tosin jälkimmäinen on kiistellympi. Kuntien hallinnossa vastaavaa henkilöä kutsutaan viranhaltijaksi.
Puhuttelunimet
1800-luvulla puhuttelunimillä tehtiin eroa sekä sukupuoleen että naisten osalta myös siviilisäätyyn. Naimattomia naisia kutsuttiin neideiksi ja naineita rouviksi. 1900-luvulle tultaessa Kotikielen seura alkoi pohtia tasa-arvoisempaa puhuttelunimeä naisille; miehiähän nimitettiin vain herroiksi siviilisäädystä riippumatta. Vähitellen rouvasta tulikin hieman laajempikäsitteinen nimike ja neiti sai kielteistä leimaa lähinnä siksi, että sitä käytettiin palvelualoilla. 1900-luvun alussa naimattomuuttakaan ei pidetty arvossa. Kokonaan jako naimattoman ja naidun naisen välillä ei näistä käsitteistä ole unohtunut.