cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sosiaalipedagogiikka
Sosiaalipedagogiikka Latinalaisessa Amerikassa
1990-luvulla Latinalaisessa Amerikassa alettiin vähitellen puhua sosiaalipedagogiikasta, mutta vasta 2010-luvulla se alkoi olla oikeasti esillä suurimmassa osassa sen maita. Tavalla tai toisella ja vaihtelevalla intensiteetillä sosiaalipedagogiikasta on tullut osa keskustelua ja edukatiivista suuntaa latinalaisamerikkalaisessa kontekstissa. Brasilia, Uruguay, Argentiina ja Chile ovat olleet sosiaalipedagogisen ajattelun, keskustelun ja sen viitekehyksestä toimisen edelläkävijöitä. Useimmissa Latinalaisen Amerikan maista sosiaalipedagogiikan koulutus on vasta kehittymässä, mutta esimerkiksi Venezuelassa sosiaalipedagogiikka on jo oma tieteenalansa. Kiinnostus sosiaalipedagogiikkaan on kasvamassa, viime vuosina on järjestetty erilaisia sosiaalipedagogiikan koulutuksia ja konferenseja Latinalaisen Amerikan maissa. Kasvavasta kiinnostuksesta huolimatta, useimmat sosiaalipedagogiset pohdinnat Latinalaisessa Amerikassa peilaavat eurooppalaista keskustelua ja heijastuvat sieltä.
Sosiaalipedagogiikka kulkeutui Latinalaiseen Amerikkaan pääosin kolmea kautta ja otti vaikutteita jokaisesta näistä kolmesta suuntauksesta. Espanjalaisesta sosiaalipedagogiikasta, saksalaisesta sosiaalipedagogiikasta ja AIEJIn (International Association of Social Educators) työn vaikutuksesta. Vaikka sosiaalipedagogiikka onkin suhteellisen tuore ajattelumalli Latinalaisessa Amerikassa, se istuu hyvin paikallisen kenttä- ja yhteisötyön perinteeseen.
Sosiaalipedagogiikka Ruotsissa
Ruotsin sosiaalipedagogiikan asiantuntijoina voidaan pitää Elisabeth Erikssonia ja Ann-Marie Markströmiä. Heidän mukaansa sosiaalipedagogiikka jaetaan kolmelle jalustalle: 1. Saksalaisen sosiaalipedagogiikan juuret, 2. sosiaalityö (amerikkalaisista juurista nouseva → John Dewey) ja 3. pedagogiikka.
Ruotsalainen sosiaalipedagogiikka on niin teoriassa kuin käytännössäkin suomalaista edellä. Ruotsissa on jo 1960-luvulta lähtien ollut koulupsykologeja ja erityiskoulusysteemi. Sosiaalipedagogien työalueeseen kuuluvat nuoriso, päihde- ja kriminaalityö sekä erilaiset sosiaalialan projektit. Ruotsissa sosiaalipedagogiikka kulkee sosiaalityön osana ja on myös alisteista sille. Siellä sosiaalipedagogiikka on tullut pysyväksi oppiaineeksi tieteellisen sosiaalityön sisälle sekä ammatillisen kulttuurin näkökulmana.
Sosiaalipedagogiikka Suomessa
Suomessa sosiaalipedagogiikka on tieteenalana hyvin uusi aluevaltaus, vaikka viimeisen kymmenen vuoden aikana onkin tapahtunut laajaa kehitystä. Sosiaalipedagogiikka on Suomessa vielä melko laaja-alainen käsite, sillä tutkimuksia ja kirjallisuutta alalta on vielä hyvin niukasti. Sen selkeyttämiseksi tulisi sosiaalipedagogiikan tiedeluonnetta kehittää, sillä siten saisimme yksiselitteisempiä käsitteitä ja näin ollen pystyisimme paremmin tuomaan sosiaalipedagogista sisältöä käytännön työhön. Tähänastinen teoreettinen kehitys on palvellut sosiaali- ja kasvatusalan ammatillista koulutusta. Sosiaalipedagogiikan opinnot ovat tulleet lakiasetusten myötä pakollisiksi esiopetustoimen henkilöstön koulutuksissa.
Kiinnostus sosiaalipedagogiikkaan on kuitenkin kasvanut ja kehitys on myönteistä asiantuntijoiden näkökulmasta. Suomalainen sosiaalipedagogiikka on vahvasti yhteydessä sosiaalityöhön. Sitä voi opiskella akateemisena oppiaineena Kuopion ja Tampereen yliopistoissa. Muutamissa ammattikorkeakouluissa (esimerkiksi Satakunnan ammattikorkeakoulussa) sosiaalialan koulutusohjelmien suuntaukseksi voi valita sosiaalipedagogiikan tai muuten koulutustarjonnasta oppiaineita valitsemalla suuntautua sosiaalipedagogiikkaan.
Suomen sosiaalipedagoginen seura ry. perustettiin Porissa vuonna 1997, sen tarkoituksena on edistää kansallisessa ja kansainvälisessä yhteistyössä sosiaalipedagogista tutkimusta ja koulutusta, myötävaikuttaa sosiaalipedagogiikan kehittymiseen ja toimia keskustelufoorumina sosiaalipedagogiikan tutkimuksen ja käytännön työn välillä. Suomen sosiaalipedagoginen seura järjestää valtakunnallisia koulutuspäiviä vuosittain ja julkaisee Sosiaalipedagogista aikakauskirjaa.
Suomalaisen sosiaalipedagogiikan kehittäjinä voidaan pitää Juha Hämäläistä ja Leena Kurkea, jotka ovat julkaisseet suurimman osan sosiaalipedagogiikkaa käsittelevästä kirjallisuudesta. Lisäksi Kaarina Ranne ja Leo Nyqvist ovat myös käsitelleet töissään sosiaalipedagogiikkaa eri näkökulmista.
Sanna Ryynänen on laatinut sosiaalipedagogiikan alaan kuuluvan väitöskirjan ''Nuoria reunoilla. Sosiaalipedagoginen tutkimus rikollisuuden ja väkivallan keskellä elävien nuorten kasvun tukemisesta brasilialaisissa kansalaisjärjestöissä''.
Sosiaalipedagoginen käytäntö
Sosiaalipedagogiseen työhön kuuluu koko ihmisen elinkaari, lapsuudesta vanhuuteen. Sovellusalueita voidaan luokitella esimerkiksi sosiaalisten ongelmien mukaan, kuten avuttomuus, köyhyys, poikkeavuus tai syrjäytyminen. Keskeisiä työmuotoja erilaisiin toimintakenttiin ovat esimerkiksi erilaiset toiminnalliset pedagogiat ja terapiat, yhteisökasvatus, pedagoginen ryhmätyö ja yksilö- ja perhekohtainen neuvonta sekä dialogisuus.
Sosiaalipedagogisessa työssä voidaan erottaa eri tasoja: yksilöllinen ohjaus ja neuvonta, ryhmässä ja ryhmän kautta tapahtuva pedagoginen vaikuttaminen, erilaisissa yhteisöissä toimiminen, ihmisten aktivointi toimintaan. Erityisenä tasona voidaan erottaa pedagoginen perhetyö eli perhekasvatus, vanhempainkasvatus. Kaikilla sosiaalipedagogisen työn tasoilla tärkeää on pyrkimys sosiaalisten ongelmien ehkäisyyn ja lievittämiseen, ihmisten yhteiskunnallisen identiteetin vahvistamiseen ja selkiyttämiseen, elämänhallinnan tukemiseen sekä osallisuuden ja osallistumisen edistämiseen. Työssä suositaan luovaan toimintaan perustuvia työmuotoja jotka ovat musiikki, kuvataiteet, seikkailu, draama, kirjallisuus ja muut vastaavat inhimillisen aktiviteetin alat.
Sosiaalipedagoginen toimija (esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan ammattihenkilö) on kasvatuksellisten ja sosiaalisten muutosten edistäjä, epävirallisen ja virallisen "järjestelmän" välimaastossa toimiva, tulkki eri kulttuurien välillä. Sosiaalipedagogiikassa korostetaan auttamismenetelmänä vuorovaikutusta, jolla ymmärretään vastavuoroista suhdetta (dialogia), jossa suhteen osapuolet vaikuttavat toisiinsa ja edistävät toisissaan muutosta molempien osapuolten itsemääräämisoikeutta kunnioittaen.
Sosiaalipedagoginen työ kohdistuu sinne, missä ihmisen yhteiskunnallinen subjektius, osallistuminen ja osallisuus, sosiaalinen identiteetti, elämänhallinta ja täyspainoinen itsensä toteuttaminen yhteiskunnan jäsenenä ovat puutteellisesti kehittyneitä tai uhattuina. Haasteena onkin kaikenalainen huono-osaisuus, mikä ilmenee eri ikäisten ja eri elämäntilanteissa olevien ihmisten vaikeuksina selviytyä arjen tehtävissä.
Sosiaalipedagogisen toiminnan menetelmät
Sosiaalipedagogiset ongelmat ja ilmiöt ovat moninaisia. Toiminta koskettaa yksilöä, ryhmiä, yhteisöjä ja yhteiskuntia. Siksi toiminnassa käytettäviä menetelmiä on paljon. Sosiaalipedagogiikan toimintamenetelmät vaihtelevat muun muassa sen mukaan liikutaanko korjaavassa vai ennalta ehkäisevässä toiminnassa. Ei ole olemassa selkeää sosiaalipedagogiikan menetelmävalikkoa. Paljon käytettyjä ovat erilaiset taide- ja toimintapedagogiset menetelmät ja yhteisökasvatus. Sosiaalipedagogiseen toimintaan sopivissa menetelmissä on tiettyjä perusperiaatteita. Menetelmässä on kunnioitettava ihmisen itsemääräämisoikeutta ja menetelmän tavoitteena on oltava yksilön tai yhteisön elämänlaadun parantaminen yhdessä ihmisten itsensä kanssa. Sosiaalipedagogiikan menetelmät perustuvat aina dialogiin, ihmisten väliseen vuorovaikutukseen ja ihmisten osallistumiseen toimintaprosessin kaikkiin vaiheisiin yhteisen päämäärän saavuttamiseksi.
Sosiaalipedagogiikka ei ole pelkkä ajatusrakennelma tai ideologia. Vasta kun se muuttuu käytännön toiminnaksi, voidaan puhu sosiaalipedagogiikasta. Teorian ja käytännön välisen vuoropuhelun tuloksena syntyi porilaiseen lähiöön sosiaalipedagoginen toimintamalli. Toimintamallin pohjana oli sosiaalipedagogisen itseymmärryksen ja tulkinnan kautta rakennettu toiminnan tulppaani, jossa ammatillisuuden ulottuvuudet, toimintakulttuuri ja ympäristö oli otettu huomioon. Toimintamallin pohjana on käytetty Madsenin kukkaa.
Sosiaalipedagogiikka varhaiskasvatuksessa
Varhaiskasvatuksessa sosiaalipedagogiikalla tarkoitetaan sellaista kasvatusajattelua ja – toimintaa, jossa kiinnitetään huomiota kasvatuksen yhteisölliseen luonteeseen ja yhteisön tarjoamiin kasvatuksellisiin mahdollisuuksiin. Sosiaalipedagogisessa varhaiskasvatuksessa keskitytään jokaisen persoonan, niin lapsen kuin hänen perheenjäsentensä mahdollisuuksiin ja omien, erityisten toimintatapojen löytämiseen ja arvostamiseen.
Sosiaalipedagogiikka on varhaiskasvatuksen kokonaisvaltainen viitekehys. Varhaiskasvatuksella on sekä pedagoginen, että sosiaalinen tehtävä ja ne ovat vuorovaikutteisessa suhteessa toisiinsa. Varhaiskasvatuksessa lapsi on yksilö, joka on riippuvainen perheestään, kasvuympäristöstään ja lähiyhteisöstään. Lapsen persoonallisessa ja sosiaalisessa käyttäytymisessä ja kehityksessä näkyvät lähiyhteisön muutokset, turvattomuus ja ongelmat. Päivähoidon ammatillisen henkilöstön tulee sosiaalipedagogisen viitekehyksen mukaan:
Sosiaalipedagoginen hevostoiminta
Sosiaalipedagoginen hevostoiminta on erityisesti lapsille ja nuorille suunnattua vuorovaikutuksellista toimintaa talliyhteisössä, Toimintaan kuuluu ratsastuksen ohella hevosten hoitoa ja muuta tallityötä. Vaikka sosiaalipedagogisessa hevostoiminnassa on terapeuttisia elementtejä, se ei ole varsinaista terapiaa. Työmuotona sosiaalipedagoginen hevostoiminta ei ole tarkkaan määritelty, vaan laaja kokonaisuus, jossa käytetään erilaisia sosiaalipedagogisia menetelmiä. Sosiaalipedagogista hevostoimintaa käytetään erityisesti kuntouttavaan yhteisölliseen toimintaan sekä syrjäytymisen ehkäisyyn. Sosiaalipedagogista hevostoimintaa voidaan käyttää psykososiaalisen toimintakyvyn tukemiseen koko ihmisen elinkaaren ajan. Toiminta sopii esimerkiksi päihdeongelmaisten kuntoutukseen. Toiminnan tavoitteena on toimintakyvyn vahvistaminen ja voimaantuminen.
Hevosen elinympäristö, talli, tarjoaa monipuoliset puitteet toteuttaa sosiaalista ja kasvatuksellista toimintaa. Sosiaalipedagogisen ajattelun tuominen hevostoimintaan on rikastuttanut tallien toimintaa ja tarjonnut uusia näkökulmia toimia hevosten kanssa. Sosiaalipedagoginen toiminta tallilla tapahtuu hevosen kanssa, ympäristössä, joka rakentuu hevosen tarpeiden mukaisesti. Sosiaalipedagogisesti toimivan tallin tavoitteena on tuoda yksilölle "yhteiskunnallista hyvää": elämäntaitoja ja tunnetta omasta pärjäämisestä ja osaamisesta. Sosiaalipedagogisen hevostoiminnan tarkoituksena on vahvistaa yksilöä ryhmän jäsenenä. Pitkän päälle myös sosiaalipedagogisen hevostoiminnan tavoitteena on, että yksilö saa tallilla, yhdessä muiden kanssa, harjoitella sellaisia taitoja, joiden avulla hän rohkaistuu pärjäämään niin koulussa, kaveriporukassa, työelämässä kuin muualla yhteiskunnassakin. Yhteisöllisyys, toiminnallisuus ja elämyksellisyys toteutuvat tallilla kuin luonnostaan. Tallitoiminta on pitkälti ennalta ehkäisevää toimintaa. Sosiaalipedagogisen työn perusajatuksena on tarjota vaikeuksissa oleville ihmisille mahdollisuus osallistua, kohdata toisia ihmisiä, toteuttaa ja kehittää itseään, tehdä mielekkäitä asioita, kokea itsensä tarpeelliseksi ja yhdessä toisten kanssa etsiä suuntaa elämässä.
Sosiaalipedagoginen ammattipätevyys
Bent Madsen havainnollistaa sosiaalipedagogista ammattipätevyyttä sosiaalipedagogisen ammatillisuuden kompetenssimallin avulla. Malli tunnetaan nimellä Madsenin kukka. Sosiaalialan työntekijän toimintapätevyyden keskiössä on etiikka. Toimintapätevyys muodostuu neljästä eri kompetenssialueesta. Ne ovat tuottava pätevyys, analyyttinen ja synteesiä luova reflektiivinen pätevyys, kommunikatiivinen pätevyys ja ilmaisullinen pätevyys. Toimintapätevyydessä yhdistyvät siis kaikki nämä osa-alueet.
Tuottava pätevyys tarkoittaa, että työntekijä hallitsee erilaisia työvälineitä, osaa käyttää niitä ja kykenee organisoimaan ja suunnittelemaan asioita. Hänen pitää pystyä ratkaisemaan kädentaitoja edellyttäviä arkipäivän ongelmia, kehittämään työtä ja hyödyntämään uusia innovaatioita omassa työssään. Analyyttinen ja synteesiä luova reflektiivinen pätevyys liittyy oman työn tutkimiseen ja uudelleen jäsentämiseen, jonka pohjalta kyetään luomaan uusia toimintakäytäntöjä sekä parhaimmillaan toimintaa kehittävää teoriaa. Kommunikatiiviseen pätevyyteen liittyy kyky toimia eettisesti kestävällä tavalla, kyky toimia yhteistyössä ja solmia luottamuksellisia vuorovaikutussuhteita. Ilmaisullinen pätevyys edustaa toimintapätevyyden esteettistä ja emotionaalista ulottuvuutta. Työntekijän tulee kyetä astumaan asiakkaan asemaan sekä sanallisen viestinnän että toiminnallisten menetelmien (esim. luova liikunta, musiikki, kuvallinen ilmaisu ja draama) avulla.
Madsen korostaa että sosiaalipedagogiikka suuntautuu yhteiskuntaan kiinnittymisen kannalta keskeisiin sosiaalisiin prosesseihin. Siellä missä yhteiskuntaan integroituminen on uhattuna, siellä sitä on keskeistä kehittää. Sosiaalipedagoginen interventio voi kohdistua syrjäytymisen eri vaiheisiin ja olla joko korjaavaa tai ehkäisevää. Tällä sosiaalipedagigisella interventiolla pyritään edistämään yksilön integraatiota. Integraatiolla tässä tarkoitetaan kykyä toimia yhteiskunnassa ja sen eri instituutioissa. Madsen käyttää käsitteitä sosiaalistuminen, valmentautuminen ja integroituminen yhteiskuntaan. Näillä kaikilla alueilla sosiaalipedagogiikka toimii, kun ihmistä uhkaa syrjäytyminen.
Sosiaalipedagogiikan tulevaisuus (suomalaisten asiantuntijoiden mukaan)
Yhteiskunnallisten muutosten myötä myös sosiaalipedagogiset, niin teoreettiset kuin käytännöllisetkin, haasteet lisääntyvät. Sosiaalipedagogiikan tulevaisuus on riippuvaista alalla toimivien ihmisten aktiivisuudesta keskustelun ylläpitämiseksi ja ajan haasteisiin vastaamisesta.
Hämäläisen mukaan sosiaalipedagoginen keskustelu ja sen ylläpito on erittäin tärkeää tulevaisuudessa. Ihmisten tulee tietää ja voida vaikuttaa siihen mitä yhteiskunnassa tapahtuu. Hänen mielestään sosiaalipedagogiikka liittyy erityisen läheisesti integraation (osallisuus) ja emansipaation (mahdollisuutta) teemoihin.
Uppsalan keskusrautatieasema
Uppsalan keskusrautatieasema on rautatieasema Ruotsin rataverkolla Uppsalan kaupungissa. Asemarakennus on valmistunut vuonna 1866 ja sen on suunnitellut Adolf W. Edelsvärd, ja se rakennettiin rataosan Tukholma–Uppsala rakennustöiden yhteydessä.
Miloš Jojić
Miloš Jojić (s. 19. maaliskuuta 1992) on serbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Hän on pelannut myös Serbian maajoukkueessa.
Uppsalan keskusrautatieasema
Vuosina 2005–2011 asema-alueen rakennuksia remontoitiin ja alueelle rakennettiin matkakeskus. Myös koko Uppsalan ratapiha remontoidaan, ja ratapihan tasoylikäytävät korvataan alikulkutunnelilla. Remontin yhteydessä myös museorautatien Upsala–Lenna Jernväg asema, Uppsala Östra, muuttaa uudelle paikalle. Keskusrautatieaseman päärakennus entistetään, ja työn valmistuttua suurin osa aseman jalankulkuliikenteestä siirtyi pois asemahallista, kun kulkuyhteys asemalaitureille tunnelin kautta valmistui.
Sosiaalipedagogiikka
Sosiaalipedagogiikan tulevaisuus (suomalaisten asiantuntijoiden mukaan)
Nyqvist puolestaan näkee, että sosiaalipedagogiikka ei ole sidottu yhteen tiettyyn teoreettiseen ajattelutapaan. Hänen mielestään tärkeää on antaa eri suuntauksille mahdollisuus ”elää”. Nyqvist ei näe tulevaisuudessa kliinisellä työllä ja sosiaalipedagogisella työllä yhteyttä, ne tulee mieluummin pitää erillään toisistaan. Sosiaalipedagogiikka on sosiaalityön väline. Pedagogisen suuntauksen vahvistuminen on hänen mukaansa tärkeää tulevaisuuden sosiaalityössä, sen avulla voidaan löytää ratkaisuja syrjäytymisen ehkäisyyn. Kurjen mukaan sosiaalipedagogiikka tulee tulevaisuudessa olemaan tärkeää erityisesti nuorisotyössä, kuraattorityössä sekä vanhustyössä. Sosiaalipedagogiikalle tulisi hänen mielestään löytää myös oma tiedeluonne pois sosiaalityön alaisuudesta.
Miloš Jojić
Alkuvuodet
24.tammikuuta 2012 Jojić allekirjoitti neljän vuoden sopimuksen Partizaniin, mutta jäi loppukauden ajaksi lainalle FK Teleoptikiin. Teleoptikissa hän teki 14 maalia 60 ottelussa.
Partizan
15.syyskuuta 2012 Jojić pelasi ensimmäisen ottelunsa Partizanissa, ja teki heti maalin Hajduk Kulan verkkoon. 18.toukokuuta Jojić iski voittomaalin vapaapotkusta Red Star Belgradea vastaan, ja varmisti joukkueelleen kuudennen peräkkäisen mestaruuden.
Borussia Dortmund
31.tammikuuta 2014 Jojić allekirjoitti neljän ja puolen vuoden sopimuksen Borussia Dortmundiin noin kahden miljoonan punnan siirtosummalla. Jojić debytoi Bundesliigassa 15.helmikuuta Eintracht Frankfurtia vastaan. 17 sekunnin jälkeen hän sai ensimmäisen kosketuksen palloon, ja teki ensimmäisen maalinsa. Maali oli kaikkien aikojen nopein debytantin tekemä maali Bundesliigassa.
Maajoukkueura
Jojić pelasi Serbian maajoukkueessa alle 19-vuotiaiden EM-Kisoissa vuonna 2011, jossa hän onnistui tekemään maalin ensimmäisessä ottelussa Turkkia vastaan. Jojić debytoi aikuisten maajoukkueessa 11.lokakuuta 2013 Japania vastaan pelatussa ystävyysottelussa, jossa hän teki myös ensimmäisen maalinsa lisäajalla.
Lähteet
Elite prospects
Preussin kunnia
pysty=1.15|thumb|”Preussin kunnia” saksalaisen soittokunnan esittämänä (kappale alkaa videon kohdasta 0:42). Preussin kunnia on saksalaisen Johann Gottfried Piefken säveltämä tunnettu sotilasmarssi. Piefke sävelsi marssin vuonna 1871 Preussin sodassa Ranskaa vastaan saavuttaman voiton kunniaksi. Kappale sisältyy Saksan armeijan marssiluetteloon numerolla AM II 240. Se nousi kansalliseen kuuluisuuteen vasta Piefken kuoleman jälkeen, vuoden 1910 tienoilla. Preussin kunnia on edelleen yksi Saksan Bundeswehrin suosituimmista perinnemarsseista.
Heiki Nabi
Heiki Nabi (s. 6. kesäkuuta 1985 Kärdla, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Nabi voitti 96 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden vuoden 2006 MM-kilpailuissa Kiinan Guangzhoussa voitettuaan loppuottelussa tšekkiläisen Marek Švecin. Nabin MM-kulta oli ensimmäinen itsenäisen Viron painin maailmanmestaruus: 1950-luvulla August Englas oli voittanut MM-kultaa Neuvostoliiton väreissä. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Nabi paini sarjan loppuotteluun, jossa hävisi kuubalaiselle Mijaín Lópezille. Nabi saavutti hopeaa, ja olympiamitali painista oli Viron ensimmäinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Vuoden 2013 MM-kisoissa Nabi oli toinen, mutta iranilainen voittaja Amir Ali-Akbari jäi myöhemmin kiinni dopingista ja Nabi nousi voittajaksi. Hän sai 130 kg:n painoluokassa pronssia MM-kilpailuissa Taškentissa 2014 ja sijoittui kahdeksanneksi Las Vegasin MM-kilpailuissa 2015. Hän saavutti 130 kg:n sarjassa MM-hopeaa Pariisissa 2017 hävittyään loppuottelussa turkkilaiselle Rıza Kayaalpille. Budapestin MM-kilpailuissa 2018 hän oli viides. Hän saavutti MM-pronssia 130-kiloisissa Nur-Sultanissa 2019.
Vuosina 2005 ja 2006 Nabi saavutti pronssia opiskelijoiden MM-kilpailuissa. Hän sai 130 kg:n painoluokassa pronssia Euroopan kisoissa Bakussa 2015. EM-kilpailuissa hän on sijoittunut viidenneksi 96 kg:n painoluokassa 2007 ja 2008, 120-kiloisissa 2011 sekä 130-kiloisissa 2019. EM-kisojen seitsemäs hän oli 96-kiloisissa 2009.
Nabi on 193 senttimetriä pitkä ja painaa 114 kilogrammaa. Hänen seuransa on Märjamaa Juhan. Häntä valmentaa Henn Põlluste.
Carlos Carvalhas
pienoiskuva|Carlos Carvalhas Carlos Alberto do Vale Gomes Carvalhas GCC (s. 9. marraskuuta 1941, São Pedro do Sul) on portugalilainen poliitikko.
Carvalhas toimi vuosina 1992–2004 Portugalin kommunistisen puolueen pääsihteerinä Álvaro Cunhalin seuraajana. Hän ilmoitti syksyllä 2004 eroamisaikeistaan, ja 27. marraskuuta hänen seuraajakseen astui Jerónimo de Sousa.
Carvalhas oli ehdolla Portugalin presidentinvaaleissa 1991. Hän sai 635 373 ääntä eli yhteensä 12,92 % annetuista äänistä.
Lewis-emäs
Lewis-emäs on Gilbert Newton Lewisin teorian mukaan molekyylit tai ionit, jonka korkeimmalla miehitetyllä orbitaalilla (HOMO) on lokalisoitunut elektronipari. Elektronipari vuorovaikuttaa toisen molekyylin tyhjän orbitaalin kanssa ja muodostuu kovalenttinen sidos.
Lewis-emäksinä voi toimia myös jotkin nukleofiiliset siirtymämetallit, metallit, sekä erilaiset karbeenit.
Lewis-teorian ja muiden teorioiden erot
Ensimmäinen teoria happojen ja emästen kemiallisesta määrittelemisestä on Arrheniuksen teoria vuodelta 1884. Sen mukaan emäksiä ovat aineet, jotka lisäävät OH- -ionien pitoisuutta vesiliuoksessa. Ioniyhdisteet, joissa on OH- -ioni, kuten natriumhydroksidi, NaOH, ovat Arrhenius-emäksiä, koska ne hajoavat vedessä, minkä seurauksena syntyy OH- -ioneja.
Brønsted–Lowryn teorian mukaan emäs ottaa vastaan vetyionin (H+), eli protonin. Lewisin teoria on laajempi kuin Bronsted-Lowryn tai Arrheniuksen teoriat ja Lewisin teoriassa emäksen määrittely ei perustu vain vetyioniin tai liuoksen OH- -ionien pitoisuuteen.
Lewisin teoria määrittelee emäksen aineeksi, jolla on vapaa elektronipari, joka voidaan jakaa. Lewisin teorian avulla voidaan selittää myös niiden molekyylien toimintaa, joissa ei ole vetyionia. Molekyylien toiminta tarkoittaa esimerkiksi sitä, miten molekyyli reagoi tai muodostaa kemiallisia sidoksia toisten molekyylien kanssa. Usein vain niitä emäksiä, jotka ovat Lewisin teorian mukaisia, mutta eivät Bronsted-Lowryn tai Arrheniuksen teorian mukaisia, kutsutaan Lewisin emäksiksi. Esimerkiksi eetterit, kuten dietyylieetteri, on Lewisin emäs, koska sillä on kaksi vapaata elektroniparia keskellä sijaitsevassa hapessa, jotka se voi jakaa.
Orgaanisia Lewis-emäksiä
Useat happea ja typpeä sisältävät orgaaniset yhdisteet ovat Lewisin emäksiä, koska niillä on vapaa elektronipari. Esimerkiksi alkoholit, eetterit, aldehydit, ketonit, esterit, amidi ja amiinit voivat toimia Lewis-emäksiä. Jos molekyylissä on useammalla atomilla vapaita elektronipareja, muodostuu vain se molekyyli, joka on vakain, eli jossa on vahvimmat sidokset.
Stasinos
Stasinos (, ; 700/600-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija, joka oli mahdollisesti kotoisin Kyprokselta. Hän oli yksi kyklisistä runoilijoista, ja hänen nimiinsä on usein laitettu eepos Kypria.
Stasinos on ajoitettu joskus eläneeksi 700-luvulla eaa. samaan aikaan kuin Arktinos, joskus taas 600-luvulle eaa. Hänet samoin kuin hänen nimiinsä laitetun eepoksen alkuperä tunnetaan antiikin lähteistä kuitenkin huonosti. Perinteisesti eepos laitettiin Homeroksen itsensä nimiin. Muun muassa Pindaros viittaa sihen Homeroksen teoksena, vaikkakin kyseisen kohdan aitous on epäselvä. Herodotos nimenomaisesti kiistää sen, että teos olisi ollut peräisin Homerokselta, koska sen kertomus eroaa Iliaasta; mutta samalla osoittaa näkemyksen Homeroksesta eepoksen runoilijana olleen hänen aikanaan edelleen vallitseva.
Platon sen sijaan lainaa Homeroksen nimissä kahta säettä, jotka skoliastin mukaan olivat peräisin Kypriasta. Aristoteles erottaa Kyprian kirjoittajan Homeroksesta, kuitenkaan mainitsematta kirjailijan nimeä. Pausanias viittaa eepokseen samalla tavalla. Stasinoksen nimi alkaa esiintyä eepoksen yhteydessä vasta Athenaioksella ja grammaatikoilla, ja tällöinkin eepos laitetaan hänen nimiinsä vain epäröiden. Esimerkiksi juuri Athenaioksella esiintyy ”Kyprian runoilija, kuka hän olikaan”; toisaalla hän arvelee runoilijaa kyproslaiseksi tai Stasinokseksi tai joksikin muuksi; ja kolmannessa kohdassa hän mainitsee runoilijaksi Hegesiaan tai Stasinoksen, ja lisää, että Demodamas piti kirjoittajana jotakuta halikarnassoslaista.
Proklos, joka on päälähteitä koko eeppiseen kyklokseen, sanoo, että Kyprian kirjoitti Stasinos tai Hegesinas tai Homeros. Se, mitä hän ja muut kertovat Stasinoksesta, lisää vain epävarmuutta tätä koskien. Stasinoksen sanotaan olleen Homeroksen vävy. Homeros olisi runoillut Kyprian ja antanut sen vävylleen myötäjäisiksi tyttärestään. Tämä vaikuttaa lähinnä yritykseltä sovittaa yhteen ne kaksi ristiriitaista perinnettä, että eepoksen olisi kirjoittanut Stasinos tai Homeros. Samankaltaista tarinaa kerrotaan myös Kreofyloksesta.
Kerrotaan myös, että runoelma olisi nimetty Stasinoksen kotipaikan mukaan. Kriittisesti ajateltuna vaikuttaisi kuitenkin pikemminkin siltä, että ajatus muutoin lähes tuntemattoman Stasinoksen kotipaikasta olisi syntynyt perinteessä eepoksen nimen perusteella. Muut kohdat grammaatikoilla ja skoliasteilla jättävät Stasinokseen liittyvät kysymykset yhtä avoimiksi.
Tallinnan virolaisen ritarikunnan talo
pienoiskuva|Tallinnan toopeanmäellä sijaitseva Ritarikuntatalo Tallinnan virolaisen ritarikunnan talo on Tallinnan Toompealla sijaitseva ritarihuone, joka on suojattu arkkitehtonisena muistomerkkinä, Kulttuurimonumentti nro. 8490. rakennus edustaa uusrenesanssia tyyliä ja on rakennettu vuonna 1834. rakennus restauroitiin vuonna 2018 ja on kunnostettu valtion edustusrakennukseksi.
Rakennuksen historia
Toompealla sijaitseva kiinteistö kuului Viron ritarikuntaan vuodesta 1652 lähtien, mutta sen rakennukset tuhoutuivat palossa. ritarikunnan rakennus (Rahourtu katu 3) Toompean tulipalossa vuonna 1684. Kahden edellisen rakennuksen tuhoutumisen jälkeen tulipalossa rakennettiin uusi kaksikerroksinen uusirenessanssirakennus Viron ritarikuntakaudelle vuosina 1845-1848 Georg Winterhalter -hankkeen mukaisesti. Se oli yksi ensimmäisistä laatuaan Tallinnassa.
Historiallinen sisustussuunnittelu rakennusaikana on suurelta osin säilynyt nykypäivään. Rakennus on tähden muotoinen. Osassa rakennusta, josta on näkymä kirkon aukiolle, on edustajahuoneita ja toimistokäytäviä, joita reunustaa Court Street. Päärakennuksen alakerrassa on tilava aula, joka johtaa toiseen kerrokseen, jossa on kaksi aulaa. Rakennuksen kellarissa on korkeat holvikatot. Toom-Rüütli 2: n rakennuksen takana on rakennuksen talousrakennus. Ritarin taloa kutsuttiin myös Landstubeksi Knight and Land's Land Day -päivän mukaan.
Ulkoministeriö sijaitsi rakennuksessa vuosina 1920–1940 ja Viron kansalliskirjasto vuosina 1948–1992.
Ritarikunnan rakennuksessa avattiin 1. huhtikuuta 1993 Viron taidemuseon näyttely, koska museon käyttämä Kadriorgin palatsi suljettiin syyskuussa 1991 täydellisen arvonmuutoksen vuoksi. Taidemuseo muutti rakennukseen vasta rakennetussa Kumu-rakennuksessa vuonna 2005.
Vuorelan seisake
Vuorelan seisake on Jokioisten Museorautatien seisake Humppilan kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Idänkulmantien tasoylikäytävän luona Vuorela-nimisen talon pihapiirin tuntumassa 1,9 kilometriä pohjoiseen Minkiön asemalta ja 5,9 kilometriä etelään Humppilan asemalta ratakilometrillä 6,1.
Alun perin liikennepaikka oli yksi kapearaiteisen Jokioisten rautatien liikennepaikoista. Se oli käytössä 1930–1940-luvuilla moottorivaunuliikenteen aikana, mutta sitä ei ole mainittu rautatien aikatauluissa. Jokioisten Museorautatie otti seisakkeen uudelleen käyttöön 5. kesäkuuta 1994.
Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta, ainoastaan seisakkeen nimikyltti sekä lyhyt kivireunainen sorapintainen matkustajalaituri. Ratapihaa tai sivuraiteita ei ole. Liikennepaikan alkuperäinen seisakekyltti on esillä Kapearaidemuseon kokoelmissa Minkiön aseman keltaisen makasiinin kahviossa. Museorautatien henkilöjunat pysähtyvät liikennepaikalla tarvittaessa.
Gustav Ernst von Stackelberg
Gustav Ernst von Stackelberg (, 5. kesäkuuta 1766 Tallinna, Viron kuvernementti – 18. huhtikuuta 1850 Pariisi) oli baltiansaksalainen kreivi, joka toimi Venäjän keisarikunnan diplomaattina. Hän oli suurlähettiläs Otto Magnus von Stackelbergin poika.
Kugelblitz
Leichte Flakpanzer IV (3 cm) Kugelblitz oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen Panzer IV -alustalle perustuva ilmatorjuntapanssarivaunu, joka jäi sodan päättyessä prototyypiksi. Kugelblitziä valmistettiin varmuudella ainakin kaksi kappaletta, arviot kokonaisvalmistusmäärästä vaihtelevat eri lähteissä 2–7 kappaleen välillä.
Mallin edeltäjiä olivat Flakpanzer I, Flakpanzer 38(t) ja Wirbelwind.
Gustav Ernst von Stackelberg
Venäjän asevoimien varamiehenä hän taisteli Venäjän-Ruotsin sodassa kuningas Kustaa III: ta vastaan. Stackelberg lähti Venäjän armeijasta ja hänestä tuli diplomaatti Venäjän hoviin, jossa hän toimi aluksi Katariina Suuren kamarijunkkarina
Vuodesta 1794 Stackelberg oli Venäjän suurlähettiläs Sardinian kuningaskunnassa, Sveitsistä 1799, Batavian tasavallassa 1802, Preussissa 1807 ja Itävallassa 1810.
Napoleonisotien sotien jälkeen Stackelberg  työskenteli diplomaattina ja Venäjän suurlähettiläänä Wienin kongressissa   ja oli keskeisessä asemassa useimpien Varsovan herttuakunnan osien liittämisessä  Venäjän valtakuntaan osana Puolan kuningaskuntaa.
Pitkän uran jälkeen diplomaatti Stackelberg sai Venäjän korkeimman kunniamerkin, Pyhän Andreaksen ritarikunnan merkin ja vietti loppuelämänsä ajan Pariisissa, jossa hän kuoli vuonna 1850.
Péter Palotás
Péter Palotás (synt. Poteleczky, 27. kesäkuuta 1929 Budapest – 17. toukokuuta 1967 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Palotás saavutti Unkarin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja MM-hopeaa Sveitsissä 1954.
Mary Q. Steele
Mary Quintard Govan Steele (8. toukokuuta 1922 Chattanooga, Tennessee – 6. heinäkuuta 1992 Chapel Hill, Pohjois-Carolina) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja luonnontieteilijä. Steele kirjoitti elämänsä aikana yli kaksikymmentä kirjaa, joista suurin osa oli lastenkirjoja. Yksi Steelen teoksista, Journey Outside, voitti Newbery-mitalin. Joidenkin kirjojen kirjoittamiseen Steele käytti taiteilijanimiä Wilson Gage ja J. N. Darby.
Mary Q. Steele oli naimisissa William O. Steelen kanssa.
Elämäkerta
Steele syntyi 8. toukokuuta 1922 Chattanoogassa. Hän valmistui lukiovuosinaan Chattanoogan yliopistosta. Ensimmäisen kirjansa Steele kirjoitti vuonna 1958. Se oli nimeltään The Secret of the Indian Mound. Steele kirjoitti Journey Outside-kirjan, joka voitti Newbery-mitalin.
Steele kuoli 6. heinäkuuta 1992 Chapel Hillissä, Pohjois-Carolinassa.
Ruskoniittyperhonen
Ruskoniittyperhonen (Coenonympha hero) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys
Ruskoniittyperhonen esiintyy Ranskan pohjoisosista itään Keski-Eurooppaan ja Aasiaan Amurille, Koreaan ja Japaniin saakka. Euroopan pohjoisosissa levinneisyysalue ulottuu Ruotsin eteläosiin, Baltiaan ja Venäjällä mahdollisesti Karjalankannakselle. Laji on taantunut erityisesti Länsi-Euroopassa ja kuollut muun muassa Alankomaista sukupuuttoon.
Suomessa ruskoniittyperhonen on havaittu ainoastaan yhden kerran harhailijana Porvoosta.
Koko ja ulkonäkö
Ruskoniittyperhosen etusiiven pituus on 15–18 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla tumman harmaanruskea ja etusiivessä ei ole kirjauksia. Takasiiven yläpuolella on yleensä rivi keltarenkaisia terättömiä silmätäpliä. Naaraan yläpinnan pohjaväri on yleensä hieman vaaleampi kuin koiraalla ja takasiiven yläpuolen täplät ovat isompia ja valkoteräisiä. Etusiiven alapuolella on vaaleampi postdiskaalijuova. Takasiiven alapuolen silmätäplät ovat valkoteräisiä ja niissä on voimakas oranssinvärinen kehä. Silmätäplärivin sisäpuolella on valkoinen postdiskaalijuova.
Elinympäristö
Ruskoniittyperhosen elinympäristöä ovat kosteat niityt ja suomaasto.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on toukokuun lopulta heinäkuuhun yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat ohrat (Hordeum), helmikät (Melica), nurmikat (Poa) ja villivehnät (Elymus), esimerkiksi rantavehnä (Elymus arenarius).
Vera Farmigan filmografia
Tämä on Vera Farmigan filmografia.
Elokuvat
pienoiskuva|upright|Vera Farmiga vuoden [[Oscar-gaala 2010|2010 Oscar-gaalassa.]]
Nobel-palkinto
Nobel-palkinto (ruots. Nobelpriset, norj. Nobelprisen) on vuosittain fysiikan, kemian, lääketieteen, kirjallisuuden ja rauhantyön alalla jaettava hyvin merkittävä palkinto.
Nobel-palkinto on ruotsalaisen keksijän Alfred Nobelin (1833–1896) testamenttiin perustuva ja hänen mukaansa nimetty huomionosoitus. Nobel määritteli testamentissaan palkinnon perusteet ja viisi palkintokategoriaa. Ensimmäiset Nobel-palkinnot jaettiin vuonna 1901.
Nobel-ehdokkaiden valinta on pitkä prosessi, johon kutsutaan palkinnonsaajan ehdottajiksi tuhansia arvovaltaisia henkilöitä. Ehdokkaat nimetään palkitsemisvuoden tammikuun loppuun mennessä. Sen jälkeen kunkin palkinnon myöntävä instituutio asettaa komitean, joka valitsee palkinnon saajan / saajat. Palkittujen nimet julkistetaan syksyllä, ja palkintoseremoniat pidetään 10. joulukuuta Tukholmassa ja Oslossa. Palkinnon saajalle annetaan mitali, diplomi ja vajaan miljoonan euron rahapalkinto.
Historia
thumb|150px|Alfred Nobel, jonka testamenttiin Nobel-palkinto perustuu Ruotsalainen keksijä ja liikemies Alfred Nobel määräsi vuonna 1895 tehdyssä testamentissaan, että suurin osa hänen omaisuudestaan käytettäisiin hänen kuolemansa jälkeen viiden palkinnon perustamiseen ”niille, jotka edeltävänä vuonna ovat eniten hyödyttäneet ihmiskuntaa”. Testamentti määräsi myös, että palkinnot myöntäisi tietyt neljä instituutiota: Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia (fysiikka ja kemia), Karoliininen instituutti (fysiologia tai lääketiede), Ruotsin akatemia (kirjallisuus) sekä Norjan Nobel-komitea (rauhatyö).
Norjan parlamentti hyväksyi testamentin huhtikuussa 1897 ja valitsi Norjan Nobel-komitean jäsenet pian sen jälkeen. Seuraavana vuonna myös ruotsalaiset instituutiot hyväksyivät testamentin. Vuonna 1900 perustettiin Nobel-säätiö hallinnoimaan testamentattuja varoja ja valvomaan palkintojen jakoa.
Ensimmäiset viisi palkintokategoriaa (fysiikka, kemia, fysiologia tai lääketiede, kirjallisuus ja rauhantyö) perustettiin Nobelin testamentin mukaan, ja ensimmäiset palkinnot jaettiin 10. joulukuuta 1901 päivälleen viisi vuotta Nobelin kuoleman jälkeen.
Ruotsin keskuspankin taloustieteen palkinto Alfred Nobelin muistoksi perustettiin vuonna 1968, ja ensimmäinen taloustieteen palkinto annettiin seuraavana vuonna. Taloustieteen Nobel-palkintonakin tunnettu palkinto jaetaan samassa tilaisuudessa muiden Tukholmassa jaettavien (fysiikan, kemian, lääketieteen ja kirjallisuuden) Nobel-palkintojen kanssa, vaikka se ei perustu Nobelin testamentin alkuperäisiin palkintokategorioihin. Taloustieteen Nobel-palkinnon saajan valitsee Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia samojen periaatteiden mukaan kuin muutkin Nobel-palkinnot. Myös Taloustieteen Nobel-palkinnon rahoittaa Nobel-säätiö, joskaan ei Nobelin testamenttaamista varoista, vaan Ruotsin keskuspankin vuonna 1968 tätä tarkoitusta varten lahjoittamista varoista, joita myös hallinnoi Nobel-säätiö.
Alfred Nobel sääti palkintojen myöntämisperusteet testamentissaan. Vuonna 1900 säädettiin tarkentavia perusteita. Näitä sääntöjä ei sittemmin ole juurikaan muutettu, joskin Alfred Nobelin epäkäytännöllinen vaatimus, että palkinto myönnetään ”edellisen vuoden” saavutuksista on laajennettu koskemaan pidempää ajanjaksoa. Myös Nobelin vaatimusta kirjallisuuspalkitun töiden ”idealistisesta tendenssistä” tulkitaan nykyisin alkuaikoja laveammin.
Vuosina 1940, 1941 ja 1942 ei toisen maailmansodan vuoksi jaettu yhtään Nobel-palkintoa. Vuonna 1916 ensimmäisen maailmansodan aikana jaettiin vain kirjallisuuspalkinto. Viimeisin jakamaton palkinto on vuodelta 1972, jolloin ei jaettu rauhanpalkintoa.
Myöntäminen
Kuka tahansa voidaan palkita ja palkinto voidaan myöntää samalle saajalle useammin kuin kerran. Nobel-palkinto voidaan myöntää kerrallaan yhdelle, kahdelle tai kolmelle saajalle. Palkinto voidaan myöntää vain henkilö(i)lle, paitsi rauhanpalkinto, joka voidaan myöntää myös organisaatiolle.
Mikä tahansa Nobel-palkinnoista voidaan jättää myöntämättä, jos soveliasta ehdokasta ei löydy tai jos maailmantilanne, kuten sota, estää valitsemiseen tarvittavan tiedon saannin. Rauhanpalkinto on useimmin myöntämättä jäänyt palkinto.
Jos palkintoa ei jonain vuonna myönnetä, seuraavana vuonna saatetaan myöntää kaksi palkintoa. Jos palkintoa ei myönnetä seuraavanakaan vuonna tai jos palkittu kieltäytyy palkinnosta tai ei ota sitä vastaan ennen määräpäivää, palkintosumma palautetaan rahastoon. Kieltäytyneet merkitään kuitenkin Nobel-voittajien luetteloon huomautuksella ”torjui palkinnon”. Vapaaehtoisesti palkinnosta ovat kieltäytyneet Jean-Paul Sartre (kirjallisuuspalkinto 1964) ja Lê Ðức Thọ (rauhanpalkinto 1973). Jotkin hallitukset ovat estäneet kansalaisiaan ottamasta palkintoa vastaan. Esimerkiksi Adolf Hitler kielsi vuonna 1937 saksalaisia ottamasta palkintoa, koska natsivastainen lehtimies Carl von Ossietzky oli saanut vuoden 1935 rauhanpalkinnon.
Palkinnot
Jokaiseen Nobel-palkintoon kuuluu kultainen mitali, diplomi ja rahasumma.
Rahapalkinto
Rahapalkinnon suuruus on riippuvainen Nobel-säätiön tuloista. Vuodesta 2020 alkaen palkintosumma on 10 miljoonaa Ruotsin kruunua eli noin 953 000 euroa. Taloustieteen palkinto jaetaan Ruotsin keskuspankin Nobel-säätiölle lahjoittamista varoista. Kahdelle saajalle myönnetty palkinto jaetaan tasan. Jos palkinto myönnetään kolmelle, palkintosumma voidaan jakaa suhteessa 1:1:1 tai 2:1:1.
Mitalit
thumb|[[Norman Angellille 1933 annettu rauhantyön Nobelin palkintomitali]] Fysiikan, kemian, lääketieteen ja kirjallisuuden palkintomitalit suunnitteli ruotsalainen veistäjä ja kaivertaja Erik Lindberg. Rauhantyön palkintomitalin suunnitteli norjalainen veistäjä Gustav Vigeland ja taloustieteen palkintomitali on ruotsalaisen Gunvor Svensson-Lundqvistin suunnittelema.
Fysiikan, kemian, lääketieteen ja kirjallisuuden mitalien etupuolella on Alfred Nobelin rintakuvan sivuprofiili. Etupuolella on lisäksi teksti ALFR NOBEL ja NAT-MDCCC XXXIII OB-MDCCC XCVI (Nobelin synnyin- ja kuolinvuosi roomalaisin numeroin). Rauhantyön ja taloustieteen mitaleissa Nobelin kuva on hieman erilainen.
Fysiikan, kemian, lääketieteen ja kirjallisuuden mitalien kääntöpuolten kuvitus on kussakin erilainen, mutta niissä on mitalin kehällä sama latinankielinen teksti Inventas vitam iuvat excoluisse per artes. Rauhantyön mitalissa on kääntöpuolella teksti Pro pace et fraternitate gentium. Taloustieteen palkintomitalissa ei ole kääntöpuolella tekstiä lainkaan. Fysiikan, kemian, lääketieteen ja kirjallisuuden mitaleissa palkinnon saajan nimi on kaiverrettu kääntöpuolelle. Rauhantyön ja taloustieteen mitaleissa saajan nimi on kaiverrettu mitalin reunaan.
Mitalit valmistetaan 18 karaatin kullasta, ja ne painavat 175 grammaa, paitsi taloustieteen palkintomitali, joka painaa 185 grammaa. Mitalien halkaisija on 66 millimetriä. Vuoteen 1980 asti mitalit tehtiin 23 karaatin kullasta ja ne painoivat 200 grammaa. Mitalit on valmistettu vuodesta 2012 Svenska Medalj AB:ssa, paitsi rauhantyön mitali, joka valmistetaan Den Kongelige Myntissä Norjan Kongsbergissä.
Diplomi
thumb|350px|Albert Einsteinille 1922 annettu fysiikan Nobelin palkintodiplomi Kukin palkitseva instituutio on itse suunnitellut jakamansa diplomin. Diplomien visuaalinen tyyli ja kuvituksen teema on vaihtunut useasti, ja kuvituksesta ja kalligrafiasta on vastannut suuri joukko taiteilijoita ja kalligrafeja. Kooltaan diplomit ovat 23 × 35 senttimetriä. Kirjallisuuden palkintodiplomi tehdään pergamentille ja muut diplomit erikoistilauksesta käsin tehdylle paperille. Diplomit jaetaan kansissa, joissa on palkitun kullattu monogrammi.
Fysiikan, kemian, lääketieteen, kirjallisuuden ja taloustieteen diplomeissa on samanlainen tekstisisältö: saajan nimi ja palkitsemisen perusteet. Rauhantyön diplomissa ei ole koskaan lukenut palkitsemisen perusteita.
Ehdokkaaksi asettaminen
Nobel-palkinnon saajan valitseminen on perusteellinen prosessi, mikä on osaltaan tehnyt palkinnosta niin arvovaltaisen. Nobel-komiteat lähettävät edellisen vuoden syyskuusta alkaen tuhansille (kutakin palkintoa kohti noin tuhannelle) eri alojen tiedemiehille, eri organisaatioiden ja akatemioiden jäsenille sekä edellisille Nobel-palkinnon saaneille pyynnön asettaa perusteluineen ehdokas seuraavaksi palkinnon saajaksi. Rauhanpalkinnon saajaa voi lisäksi ehdottaa laaja joukko ihmisiä lähinnä politiikasta, kansainvälisestä oikeudesta ja yliopistomaailman eri aloilta. Itseään ei saa ehdottaa. Ehdolleasettajat valitaan siten, että mahdollisimman monet maat ja yliopistot ympäri maailmaa saavat vuosien aikana asettaa ehdokkaita. Vuosittain ehdolle asetetaan 100–250 ehdokasta kuhunkin palkintoryhmään. Ehdokkaiden nimiä ei julkisteta 50 vuoteen. Aikaraja ehdotusten lähettämiseen on 31. tammikuuta. Omia rauhanpalkintoehdokkaitaan voivat Norjan Nobel-komitean jäsenet ehdottaa vielä komitean ensimmäisessä kokouksessa.
Voittajien nimeäminen
thumb|Norjan Nobel-komitean kokoushuone Oslossa Fysiikan ja kemian palkinnot sekä Ruotsin keskuspankin talouspalkinnon myöntää Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia, lääketieteen palkinnon Karoliininen instituutti, kirjallisuuden Ruotsin akatemia ja rauhanpalkinnon Norjan Nobel-komitea. Viisihenkisen rauhanpalkintokomitean nimittää Norjan suurkäräjät.
Helmikuun alussa kunkin palkinnon myöntävä instituutio asettaa komitean, joka alkaa käydä läpi ehdokkaita. Se konsultoi ulkopuolisia asiantuntijoita, joiden avulla kunkin ehdokkaan työn alkuperäisyys ja merkitys arvioidaan. Komitea kertoo valintansa syys- tai lokakuuhun mennessä instituutiolle, joka hyväksyy ehdokkaan. Yleensä komitean päätöstä noudatetaan, mutta instituutiot voivat vielä vaihtaa palkinnon saajaa. Lopulliset päätökset on tehtävä 15. marraskuuta mennessä. Päätösprosessi on salainen.
Palkitun nimi julkistetaan samana päivänä, kun valinta on tehty. Vuoden 2016 palkituista tiedotettiin lehdistötilaisuuksissa lokakuun 3. ja 13. päivän välillä.
Palkintoseremoniat
thumb|[[Al Gore Tukholmassa vastaanottamassa Nobelin rauhanpalkintoa 2007]] Fysiikan, kemian, lääketieteen, kirjallisuuden ja taloustieteen palkintoseremonia pidetään Alfred Nobelin kuoleman muistopäivänä 10. joulukuuta Tukholmassa ja rauhanpalkintoseremonia Oslossa. Palkinnon saajat tulevat yleensä paikalle henkilökohtaisesti ja pitävät luennon. Tukholmassa luennot pidetään palkintoseremoniaa edeltävinä päivinä ja Oslossa palkitsemistilaisuudessa.
Tukholman tilaisuus on vuodesta 1926 lähtien pidetty Tukholman konserttitalossa. Oslossa tilaisuus on pidetty vuodesta 1991 Oslon kaupungintalolla. Vuosina 1947–1990 tilaisuus järjestettiin Oslon yliopistolla ja sitä ennen Nobel-instituutissa.
Tukholman tilaisuudessa kuullaan ensin palkittujen ja heidän työnsä esittelypuheet. Sen jälkeen Ruotsin kuningas jakaa palkituille kunniakirjan ja mitalin. Tilaisuuden jälkeen järjestetään Tukholman kaupungintalolla juhla-illallinen, johon osallistuu noin 1 300 henkilöä, mukaan lukien Ruotsin kuningaspari ja muita kuninkaallisia sekä hallituksen jäseniä ja kansanedustajia. Tilaisuudet järjestää Nobel-säätiö. Oslossa rauhanpalkinnon jakaa Norjan Nobel-komitean puheenjohtaja. Tilaisuuteen osallistuu myös Norjan kuningaspari. Illalla järjestetään juhlaillallinen.
Vuoden 2020 Nobel-palkintoseremoniat on peruttu koronapandemian vuoksi. Palkintojen saajien julkistamistilaisuuksiin Tukholman pörssitalossa päästetään vain kourallinen toimittajia ja kuvaajia. Vuoden 2020 palkintojenjakotilaisuus lähetetään suorana Tukholman kaupungintaloon pystytettävästä studiosta, ja palkintojen saajat osallistuvat siihen kotimaistaan. Juhlaillallinen perutaan kokonaan.
Ehdokkaita ja palkittuja
Vuosien 1901 ja 2016 välillä Nobel-palkinto, mukaan lukien taloustieteen palkinto, on jaettu yhteensä 579 kertaa. Viidestä varsinaisesta Nobel-palkinnosta useimmin on jaettu fysiikan palkinto, 110 kertaa, ja harvimmin rauhanpalkinto, 97 kertaa. Taloustieteen palkinto on jaettu 48 kertaa.
Koska palkinto on usein jaettu useamman saajan kesken, palkinnon saajia on ollut yhteensä 911, 885 henkilöä ja 26 organisaatiota. Useammin kuin yhden kerran on palkittu neljä henkilöä ja kaksi organisaatiota.
Kuolleena palkitut
Vuodesta 1974 alkaen Nobel-palkinnon saajaksi ei ole saanut ehdottaa kuollutta henkilöä, eikä palkintoa jaeta kuolleelle henkilölle, ellei kuolema ole tapahtunut palkinnon myöntämisen jälkeen. Näin on käynyt viimeksi Ralph M. Steinmanille (lääketieteen palkinto 2011). Hän kuoli kolme päivää ennen palkinnon julkistusta, mutta koska kuolemasta saatiin tietää vasta julkistuksen jälkeen, Steinmanin palkitseminen jätettiin voimaan. Ennen vuotta 1974 Nobel-palkinto oli myönnetty henkilön kuoleman jälkeen kahdesti: Dag Hammarskjöldille (rauhanpalkinto 1961) ja Erik Axel Karlfeldtille (kirjallisuuspalkinto 1931).
Huomionarvoisia tai epätavallisia ehdokkaita
Väkivallattoman vastarinnan kehittäjä ja sen symboli 1900-luvulla, intialainen Mahatma Gandhi ei koskaan saanut Nobelin rauhanpalkintoa, mitä on laajalti ihmetelty. Gandhi nimettiin palkintoehdokkaaksi viisi kertaa vuosien 1937 ja 1948 välillä, ja hän oli kolme kertaa Nobel-komitean kärkiehdokkaiksi nimeämien joukossa. Komitea ei ole koskaan kertonut syytä sille, miksei Gandhia palkittu. Gandhin kuoltua komitea harkitsi rauhanpalkinnon myöntämistä postuumisti, mutta jätti sen lopulta kokonaan jakamatta.
Josif Stalin oli vuosina 1945 ja 1948 asetettu ehdolle Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi työstään toisen maailmansodan lopettamiseksi. Eräs ruotsalainen kansanedustaja asetti Adolf Hitlerin ehdolle rauhanpalkinnon saajaksi vuonna 1939. Hänen tarkoituksensa oli ilmeisesti satirisoida sitä kautta ruotsalaista poliittista keskustelua. Ehdotus peruttiin nopeasti.
Suomalaiset palkitut
Suomalaisista Nobelin palkinnon on saanut kaikkiaan neljä yksittäistä henkilöä: Frans Emil Sillanpää kirjallisuudesta 1939, Artturi Ilmari Virtanen kemiasta 1945, Ragnar Granit lääketieteestä 1967 (tosin Ruotsin kansalaisena) ja Martti Ahtisaari rauhanpalkinnon 2008. Lisäksi Ruotsin keskuspankin talouspalkinto on myönnetty Bengt Holmströmille vuonna 2016, ja hänet luetaan joskus viidenneksi suomalaiseksi nobelistiksi.
Lisäksi kaikki YK:n rauhanturvaajana toimineet, suomalaiset mukaan lukien, palkittiin yhteisellä Nobelin rauhanpalkinnolla 1988. Rauhanpalkinto 2007 myönnettiin Hallitustenväliselle ilmastonmuutospaneelille, jonka työhön osallistunut suomalaistutkija Riitta Pipatti oli myös vastaanottamassa palkintoa.