cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pikkulaiskiainen
Pikkulaiskiaisten oletetaan olleen Escudo de Veraguasilla eristyksissä 9 000 vuotta. Se on hitaampi kuin mantereella elävä laji, ja sitä kooltaan puolet pienempi. Se ui paremmin kuin kävelee, ja sen ravintona ovat mangrovepuun lehdet, joiden vähäravinteisuuden vuoksi se jää pienikokoiseksi.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Stargazer
Stargazer  on hard rock -yhtye Rainbow'n klassikkokappale ja yksi yhtyeen kuuluisimmista kappaleista. Se julkaistiin yhtyeen albumilla Rising vuonna 1976 ja se aloittaa levyn b-puolen. Yli kahdeksanminuuttisessa kappaleessa on mukana soittamassa Münchenin filharmoninen orkesteri ja jousisoittimia hyvin "ledzeppelinmaiseen" tapaan.
Kappaleen kuvaus
"Stargazer" alkaa rumpali Cozy Powellin lyhyellä rummutuksella, johon kitara ja basso tulevat mukaan.
"Stargazer" kertoo egyptiläisen orjan elämästä, tuskasta ja taistelusta ja tarinaa jatkaa seuraava kappale "A Light in the Black", joka puolestaan kertoo orjan vapautumisesta ja elämästä sen jälkeen.
Ritchie Blackmoren mukaan kappaleen idea syntyi kun hän joutui Deep Purple -yhtyeessä soittaessaan loukkuun hajonneeseen hissiin, jossa hän oli vähällä menehtyä tulen ja kaasun aiheuttamaan savuun ja hapettomuuteen, josta hänelle tuli myöhemmin mieleen tuska ja kärsimys, johon koko kappale viittaa.
Mohamed Sissoko
Mohamed Lamine Sissoko (s. 22. tammikuuta 1985 Mont-Saint-Agnain, Ranska) on malilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa espanjalaista Levantea.
Vuosina 2003—2005 Sissoko edusti espanjalaista Valenciaa, missä hän kaudella 2003/04 voitti Espanjan mestaruuden ja UEFA-cupin. Vuonna 2005 hän siirtyi englantilaisseura Liverpooliin, jonka managerina toimii entinen Valencian valmentaja Rafael Benítez, kahdeksan miljoonan euron siirtosummalla. Liverpoolissa hän voitti 2005 Mestarien liigan ja UEFA Super Cupin. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Liverpoolista Juventukseen 13milj€ siirtosummalla.
Sissoko käyttää kentällä usein koviakin otteita. Mestarien liigan ottelussa Benficaa vastaan hän loukkasi silmänsä pahoin saatuaan potkun päähänsä ja kausi näytti hänen kohdallaan olleen ohi, mutta hän palasikin takaisin jo 21. maaliskuuta FA Cupin otteluun Birminghamia vastaan, minkä Liverpool voitti 0-7.
Robin Haase
Robin Haase (s. 6. huhtikuuta 1987 Haag) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla sijalle 33 heinäkuussa 2012. Hän on edustanut Alankomaita Davis Cupissa kahdeksassa maaottelussa vuosina 2006–2011.
Haase oli junioriurallaan parhaimmillaan junioreiden maailmanlistan kolmas 14. maaliskuuta 2005. Viimeinen junioriturnaus, jonka Haase pelasi, oli vuoden 2005 Wimbledonin turnaus, jossa hän pääsi finaaliin asti. Finaalissa häntä vastaan tuli Jérémy Chardy, jolle Haase hävisi.
Vuoden 2008 Australian avoimissa Haase voitti ensimmäisellä kierroksella turnauksen 17:nneksi sijoitetun Ivan Ljubičićin. Toisella kierroksella hän hävisi Sébastien Grosjeanille.
Haase taisteli Lleyton Hewittiä vastaan ensimmäisellä kierroksella Wimbledonissa 2008. Viisieräisen ottelun voitti lopulta Hewitt 6–7 (4–7), 6–3, 6–3, 6–7 (1–7), 6–2.
Ensimmäisen turnausvoittonsa ATP-kiertueella Haase saavutti elokuussa 2011 voitettuaan Itävallan avointen loppuottelussa Albert Montañésin luvuin 6–4, 4–6, 6–1. Toisen turnausvoittonsa hän otti heinäkuussa 2012 voittamalla Kitzbühelin loppuottelussa Philipp Kohlschreiberin.
Maahockey Pan-Amerikan kisoissa 2019
right|230px Maahockeyssa kilpailtiin Pan-Amerikan kisoissa 2019 29. heinäkuuta – 10. elokuuta 2019. Kilpailut käytiin Villa María del Triunfo Sports Centerissä. Sekä naisille että miehille oli omat turnaukset. Kumpaankin turnaukseen osallistui 16 joukkuetta. Kummankin turnauksen voittaja pääsee Tokion olympialaisiin 2020. Argentiina voitti kummankin turnauksen.
Markus Hiukka
Markus Hiukka (s. 20. heinäkuuta 1977 Tornio) on suomalainen jääpalloilija. Hän edustaa kaudella 2012–2013 Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa pelaavia HT Bandyä.
Hiukka on pelannut yli 40 A-maaottelua ja edustanut Suomea neljissä MM-kisoissa. Hän oli mukana myös vuonna 2004, jolloin Suomi voitti toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa.
Almberg
Almberg on seuraavien suomalaisten sukunimi:
Seututie 821
Seututie 821 on Siikalatvan kunnan alueella Vornasta Pihkalanrantaan johtava seututie. Tie haarautuu Pulkkilan Vornassa valtatieltä 4 ja päättyy Kestilän Pihkalanrannalla seututien 800 risteykseen. Tien pituus on noin 15 kilometriä.
Pariisin klubi
Pariisin klubi on epävirallinen ryhmä, eikä sillä ole kansainvälisoikeudellista perustaa. Silti sen päätöksentekoa ohjaamaan on luotu lukuisia sääntöjä ja periaatteita. Järjestelyissä pyritään eri velkojamaiden tasapuoliseen kohteluun, joten velallismaa ei voi taata jollekulle velkojalle edullisempaa kohtelua kuin klubissa on sovittu. Lainan saajalta edellytetään, että sillä on Kansainvälisen valuuttarahasto IMF:n tukema ohjelma ja velkajärjestely perustuu ohjelmassa arvioituun rahoitusvajeeseen.
Pysyviä Pariisin klubin jäsenmaita ovat Alankomaat, Australia, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Japani, Kanada, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Venäjä, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Pariisin klubin sihteeristönä toimii Ranskan valtiovarainministeriö.
Markkinaliberalismi
Markkinaliberalismi tarkoittaa samaa kuin liberalismi tai klassinen liberalismi aiemmin: sekä arvo- että talousliberalismin kattavaa aatetta, siis vapaata markkinataloutta, yksilönvapautta ja ihmisoikeuksia. Useimmat markkinaliberaaleiksi kutsutut eivät ole puhtaita libertaristeja vaan kannattavat julkista sosiaaliturvaa sekä rajoitettua sääntelyä. Esimerkkejä tällaisesta ovat julkishyödykkeet, määräävän markkina-aseman väärinkäytön kieltäminen tai ympäristöhaittaverot.
Multnomahin piirikunta
Multnomahin piirikunta on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 812 855 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Portlandin kaupunki. Piirikunta on perustettu 22. joulukuuta 1854.
Tsuru Morimoto
Tsuru Morimoto (s. 9. marraskuuta 1970) on japanilainen uransa lopettanutjalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Morimoto debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1994. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1995. Hän on pelannut viisi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Parkkinan kirkko
Talvisodan syttyessä aamulla 30. marraskuuta 1939 oli Parkkinan kirkossa menossa juhlaliturgia, joka jouduttiin keskeyttämään kun Neuvostoliiton pommikoneet lensivät kirkonkylän ylitse. Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
ORP Mazur
ORP Mazur oli Puolan laivastolle Versaillesin rauhansopimuksen mukaisesti luovutettu Saksan keisarillisen laivaston torpedovene V-105, joka oli siten 1918 itsenäistyneen maan laivaston ensimmäisiä aluksia. Se oli toisen maailmansodan ensimmäisiä upotettuja aluksia.
Valmistus
Alankomaiden hallitus tilasi aluksen Stettiner Maschinenbau A. G. Vulcanilta Stettinistä Saksasta nimellä Hr. Ms. Z-1, mutta ensimmäisen maailmansodan puhjettua Saksan hallitus takavarikoi 10. elokuuta 1914 telakalla olleen aluksen yhdessä sen kolmen sisaraluksen kanssa. Se laskettiin vesille 26. elokuuta 1914 ja alus otettiin 23. maaliskuuta 1915 Saksan keisarillisen laivastoon torpedoveneenä nimellä SMS V-105.
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus määrättiin ensin luovutettavaksi Brasilialle, mutta aluksen osti brittiläinen telakka. Lopulta alus vaihdettiin 1921 Puolan kanssa torpedoveneeseen A-69. Luovutettu alus oli huonossa kunnossa ja se huollettiin ennen luovutusta Rosythissä, mistä se hinattiin syyskuussa 1921 Gdanskiin.
Alus otettiin 2. elokuuta 1922 virallisesti Puolan merivoimien palvelukseen nimellä ORP Mazur. Se palveli torpedoveneviirikössä ja sen keulaan oli maalattu tunnuskirjaimet MR. ORP Mazur muutettiin 1931 tykistökoululaivaksi, jolloin sen tykit vaihdettiin kolmeen 75 millimetrin Scheider tykkiin ja kahteen konekivääriin sekä torpedoputket poistettiin.
ORP Mazur siirrettiin 1935 telakalle modernisoitavaksi, jolloin sen aseistukseen lisättiin yksi Vickersin 40 millimetrin ilmatorjuntatykki. Aluksen toinen savuhormi poistettiin konehuoneen modernisoinnin yhteydessä. Alus palasi palvelukseen 1937.
ORP Mazur oli 1. syyskuuta 1939 toisen maailmansodan alkaessa luutnantti Tadeusz Rutkowskin päällikkyydessä Oksywiessä. Alus oli iltapäivällä laiturissa valmiina lähtemään merelle, kun Saksan ilmavoimien koneet hyökkäsivät. Aluksen viereen osui pommi ja toinen keskilaivaan, jolloin se upposi yhä tulittaen hyökkääjiä. Aluksen miehistöstä sai surmansa nelisenkymmentä henkeä. Alus oli toinen sodan ensihetkinä uponneista aluksista yhdessä apualus ORP Nurekin kanssa. Saksalaiset romuttivat hylyn.
Lewis T. Preston
Lewis Thompson Preston (s. 5. elokuuta 1926 New York, Yhdysvallat - 1995) oli yhdysvaltalainen talousvaikuttaja. Hän toimi Maailmanpankin pääjohtajana vuosina 1991-1995. Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän toimi Yhdysvaltain jääkiekkojoukkueen kapteenina.
Terumi Nagae
Terumi Nagae on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nagae debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 1994.
Lhasa de Sela
Lhasa de Selan debyyttialbumi La Llorona ilmestyi 16. kesäkuuta 1998. Se toi hänelle vuoden 1998 parhaan maailmanmusiikkiartistin Juno-palkinnon. De Sela lähti Ranskaan, jossa hän piti siskojensa kanssa kiertävää sirkusshow'ta. Hän myös työsti siellä materiaalia toista albumiaan varten; The Living Road ilmestyi vuonna 2003. Albumi Lhasa ilmestyi huhtikuussa 2009. De Sela lauloi espanjaksi, ranskaksi ja englanniksi. Hänen kolmea albumiaan on myyty yhteensä yli miljoona kappaletta.
Lhasa de Sela kuoli kotonaan Montrealissa uudenvuodenpäivänä 2010 sairastettuaan rintasyöpää 21 kuukautta.
Lamecha Girma
Lamecha Girma (s. 26. marraskuuta 2000 Assela) on etiopialainen yleisurheilija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu.
Turkkilainen
thumb|Turkkilainen [[Karl Gottlieb von Windischin teoksessa Briefe über den Schachspieler des Hrn. von Kempelen, 1784.]] Turkkilainen oli kone, joka kiersi maailmalla pelaamassa shakkia 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella. Turkkilaista kuljetti usea omistaja näytöksissä pelaamassa vuodesta 1770 alkaen yli 84 vuotta. Tammikuussa 1857 se kuitenkin todettiin huijaukseksi. Turkkilaisen rakensi ja esitteli vuonna 1770 Wolfgang von Kempelen (1734–1804) tarkoituksenaan tehdä vaikutus Itävallan arkkiherttuatar Maria Teresiaan.
Lamecha Girma
Dohan MM-kilpailuissa 2019 Girma saavutti hopeamitalin ennätyksellään 8.01,36. Aika oli myös Etiopian ennätys. Vuonna 2019 Girma saavutti myös pronssimitalin Afrikan alle 20-vuotiaiden mestaruuskilpailuissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän saavutti hopeaa ajalla 8.10,38. Belgradin MM-hallikilpailuissa 2022 hän oli toinen 3 000 metrillä ajalla 7.41,63. Hän saavutti 3 000 metrin estejuoksussa hopeaa Eugenen MM-kilpailuissa 2022 ajalla 8.26,01.
Turkkilainen
Turkkilaista mainostettiin shakkia pelaavana automaattina. Se näytti pystyvän suorittamaan ratsun kierron eli liikuttamaan ratsua laudalla niin, että se käy jokaisessa ruudussa kerran ja vain kerran. Automaatti sai nimensä ulkonäöstään, turkkilaisen näköisestä nukesta. Tosiasiassa koneen sisällä oli pieni ihmispelaaja, joka pystyi liikuttamaan muun muassa Turkkilaisen käsiä ja näin tekemään siirrot peleissä. Taitavan pelaajan avulla Turkkilainen voitti Euroopan ja Amerikan kiertueillaan suurimman osan peleistään. Se tuhoutui lopulta Philadelphian museon palossa 5. heinäkuuta 1854. Turkkilainen ehti pelata ja voittaa useita vastustajia, joihin kuuluivat muun muassa Napoleon I ja Benjamin Franklin. Monet pitivät Turkkilaista huijauksena, mutta salaisuus paljastui virallisesti vasta The Chess Monthlyn artikkelisarjassa vuonna 1857.
Lamecha Girma
Ensimmäisen Timanttiliigan voittonsa Girma saavutti Monacossa 2021. Hän juoksi estejuoksun Etiopian ennätyksen 7.58,68 Ostravassa 31. toukokuuta 2022.
Turkkilainen
Valmistus ja rakenne
thumb|upright|Turkkilaisen rakentaneen Wolfgang von Kempelenin omakuva, signeerattu hiilipiirros. Käynti Maria Teresian hovissa Schönbrunnin linnassa innoitti Kempelenin rakentamaan Turkkilaisen. Ranskalainen François Pelletier järjesti hovissa taikaesityksiä magneettien avulla. Kempelen ilmoitti tällaisessa tilaisuudessa voivansa rakentaa vielä ihmeellisemmän keksinnön, joka olisi ennennäkemätön.
left|thumb|Kuparikaiverrus Turkkilaisesta. Kuvassa näkyvät avoimet kaapit ja mekaaniset osat. Oikean alakulman viivaimesta voi päätellä mittasuhteet. Kempelen oli taitava kaivertaja, ja hän on ehkä piirtänyt tämän kuvan itse. Kempelenin lopputulos oli ”shakkiautomaatti”, joka tunnetaan nykyään Turkkilaisena. Turkkilaisella oli nukenvartalo ja -pää, jolla oli musta parta ja harmaat silmät. Sillä oli yllään turkkilainen takki ja päässä turbaani. Vasemmassa kädessä Turkkilaisella oli pitkä turkkilainen piippu, ja oikea käsi lepäsi isolla pöydällä. Pöytä oli kokonaisuudessaan noin 110 senttimetriä (kolme ja puoli jalkaa ) leveä, 60 senttimetriä (kaksi jalkaa) pitkä ja 75 senttimetriä (kaksi ja puoli jalkaa) korkea. Pöydällä oli sivultaan noin 45 senttimetriä pitkä shakkilauta. Edessä oli kolme ovea, aukko sekä ulosvedettävä laatikko, jossa oli punaiset ja valkoiset norsunluusta tehdyt shakkinappulat.
thumb|upright|Kuva nuken toimintaperiaatteesta. Useita osia ohjasi vipujen ja koneiston kautta alempana oleva ihminen. Kuvassa olevat mittasuhteet perustuvat sitä tutkineen Joseph Friedrich Freiherr von Racknitzin laskelmiin. Todellisuudessa tällainen ohjaustapa ei ollut mahdollinen, mikä johtuu Turkkilaisen mitoista. Turkkilainen oli sisältä hyvin monimutkainen, ja tarkoituksena oli hämätä sitä tarkkailevia ihmisiä. Kun se avattiin vasemmalta, katsojille paljastui koneisto, jossa oli paljon hammaspyöriä, kuten minkä tahansa koneen sisustassa. Se puoli oli suunniteltu siten, että kun takaovetkin avattiin, koneiston läpi pystyi näkemään. Toisella puolella ei ollut koneistoa, siinä oli sen sijaan punaisia tyynyjä sekä irrotettavia ja pronssisia osia. Tästäkin suunnasta saattoi nähdä kaapin läpi. Turkkilaisen nuken alla oli piilossa kaksi ovea. Sieltä paljastui myös paljon koneistoa ja näkymä Turkkilaisen läpi. Muotoilun ansiosta esittelijä saattoi avata yleisölle jokaisen oven, ja niin säilyi vaikutelma oikeasta koneesta.
Vasemmalla oleva koneisto ei ulottunut aivan perälle asti, kuten ei laatikkokaan alhaalla. Todellisuudessa ne olivat vain yhden kolmasosan levyisiä. Sisällä oli myös liukuva istuin, jolla sisällä oleva Turkkilaista pelin aikana ohjaava ihminen liikkui puolelta toiselle, kun koneen osia esiteltiin yleisölle. Liukuva istuin sai nuken koneiston asettumaan paikalleen, ja pöydän sisällä ollut ihminen oli paremmin piilossa. Sisällä oleva ihminen saattoi istua vedettävän laatikon jättämässä tilassa, jolloin hänen jalkansa eivät missään vaiheessa näkyneet.
Shakkilauta pöydän päällä oli niin ohut, että siinä voitiin käyttää magneetteja. Joka shakkinappulan pohjassa oli pieni, mutta vahva magneetti. Samoin laudan alla roikkui narusta magneetteja. Kun nappulaa siirrettiin ruudulta toiselle, pöydän sisällä oleva magneetti nousi ja asettui paikalleen, jolloin sisällä oleva ihminen huomasi, mitä nappulaa liikutettiin ja minne. Shakkilaudan alapuolella oli ruutujen kohdalla numerot yhdestä kuuteenkymmeneenneljään, mikä helpotti nappuloiden liikuttamisen huomaamista.
Sisällä olevat magneetit aseteltiin niin, että ulkopuolella vaikuttavat magneettikentät eivät vaikuttaneet niihin. Kempelen antoikin usein suuren magneetin olla laudan sivulla näyttääkseen, että Turkkilainen ei käyttänyt magnetismia hyväkseen.
Hämätäkseen epäilijöitä entistä enemmän Kempelen kuljetti Turkkilaisen mukana pientä puuarkkua muistuttavaa laatikkoa, jonka esittelijä asetti pöydälle. Turkkilaisen myöhempi omistaja Johann Nepomuk Mälzel ei käyttänyt laatikkoa, mutta Kempelen vilkuili laatikkoa kesken pelin vihjaten, että laatikko ohjasi jotakin shakkiautomaatin osaa. Arveltiin esimerkiksi, että laatikolla oli yliluonnollisia kykyjä. Karl Gottlieb von Windisch kirjoitti vuonna 1784 kirjassaan Briefe über den Schachspieler von Kempelen nebst drey Kupferstichen die diese berühmte Maschine vorstellen, että "varsinkin eräs vanha rouva, joka ei ollut unohtanut hänelle lapsena kerrottuja tarinoita", meni istumaan ikkunan viereen, mahdollisimman kauas "pahasta hengestä", jonka hän uskoi hallitsevan Turkkilaista.
Näytökset
Turkkilainen esiintyi ensi kerran vuonna 1770 Schönbrunnin linnassa puoli vuotta sen jälkeen kun Pelletier oli esitellyt magneettisia illuusioitaan. Kempelen esitteli hoville Turkkilaisen ja sen rakenteen paljastamatta kuitenkaan sen salaisuuksia. Jokaisen esityksen alussa Kempelen aloitti avaamalla edessä ja takana olevat ovet ja laatikon, ja yleisö sai tutkia Turkkilaista. Esityksen jälkeen Kempelen ilmoitti Turkkilaisen olevan valmis pelaamaan haastajaa vastaan.
Kempelen ilmoitti aina, että Turkkilainen pelaisi valkeilla ja siten aloittaisi pelaamisen. Siirtojen välillä Turkkilaisen vasen käsi oli tyynyllä. Se pystyi nyökkäämään kahdesti, jos se uhkasi vastustajansa kuningatarta ja kolmesti, jos se shakkasi. Jos vastustaja teki laittoman siirron, Turkkilainen pudisti päätään ja siirsi nappulan takaisin alkuruutuun niin, että vastustajan oli tehtävä laillinen siirto. Kirjailija Louis Dutens katseli Turkkilaista sen pelatessa muita vastaan, ja hän yritti huijata sitä ”tekemällä kuningattarella ratsun siirron, mutta mekaanista vastustajaani ei huijattu niin helposti; hän otti kuningattareni ja laittoi sen takaisin ruutuun, josta sen alun perin siirsin.” Kempelen kannusti yleisöä tuomaan Turkkilaisen lähelle magneetteja, rautaesineitä ja muita magneettisia esineitä jotta varmistuisi, ettei se toiminut magneettien avulla. Ensimmäisenä Turkkilaista vastaan pelasi Itävallan hoviin kuulunut kreivi Ludwig von Cobenzl. Kreivi hävisi pelin, kuten muutkin haastajat. Katsojien mukaan shakkiautomaatti pelasi hyökkäävästi ja voitti vastustajansa yleensä puolessa tunnissa.
left|thumb|[[Ratsun kierto sellaisena kuin Turkkilainen ratkaisi sen. Kyseinen ratkaisu on suljettu, joten sen voi aloittaa mistä tahansa ruudusta. ]] Turkkilainen osasi pelaamisen lisäksi myös esittää kuuluisan shakkitehtävän ratsun kierron ratkaisun. Tehtävässä pelaajan pitää liikuttaa ratsua shakkilaudalla niin, että se käy jokaisessa ruudussa yhden kerran. Parhaillekin pelaajille tehtävä oli vaikea, mutta Turkkilainen osasi suorittaa sen mistä tahansa aloitusruudusta, sillä sisällä olevalla ohjaajalla oli kartta, johon oli merkitty tarvittavat siirrot.
Turkkilainen pystyi myös viestimään katsojien kanssa kirjainlaudan avulla. Ohjaaja, jonka henkilöllisyys Kempelenin Schönbrunnin esityksen ajalta ei ole tiedossa, osasi viestiä niin englanniksi, ranskaksi kuin saksaksikin. Dresdeniläinen matemaatikko Carl Friedrich Hindenburg piti kirjaa Turkkilaisen keskusteluista Leipzigissa ja julkaisi ne vuonna 1789 kirjassa Über den Schachspieler des Herrn von Kempelen und dessen Nachbildung. Keskustelunaiheisiin kuuluivat muun muassa Turkkilaisen ikä, siviilisääty ja toimintaperiaate.
Euroopan-kiertue
Pyhä Rooman keisari Joosef II määräsi 1781 Kempelenin rakentamaan Turkkilaisen uudelleen ja toimittamaan sen Wieniin Venäjän keisarin valtiovierailulle Paavali I:n ja tämän vaimon iloksi. Kempelen totteli, ja Turkkilaisen esiintyminen onnistui niin hyvin, että Paavali ehdotti sille Euroopan-kiertuetta. Kempelen suostui ehdotukseen vastahakoisesti.
thumb|[[François-André Danican Philidor voitti pelin Turkkilaista vastaan Pariisissa 1793.]] Turkkilainen aloitti Euroopan-kiertueensa 1783 huhtikuussa Ranskasta. Se esiintyi Pariisissa, jossa se hävisi pelin herttua Charles Godefroy de La Tour d’Auvergnelle. Turkkilainen pelasi useita vastustajia vastaan ja esiintyi monissa tilaisuuksissa. Pariisin jälkeen se esiintyi Versailles'ssa, jossa sen menestys nosti esille vaatimuksia pelistä François-André Danican Philidoria vastaan. Philidoria pidettiin aikansa parhaana shakinpelaajana. Turkkilainen siirtyi Café de la Régenceen, jossa se pelasi monia taitavia pelaajia vastaan, mutta hävisi monta kertaa, kunnes sille järjestettiin ottelu Philidoria vastaan Ranskan tiedeakatemiassa. Philidor voitti ottelun, mutta hänen poikansa huomautti, että hänen isänsä sanoi ottelua uuvuttavimmaksi koskaan pelaamistaan peleistä. Viimeisen pelinsä Pariisissa Turkkilainen pelasi Benjamin Franklinia vastaan. Franklin toimi Yhdysvaltain Ranskan-suurlähettiläänä. Hänen tiedetään nauttineen pelistä Turkkilaisen kanssa, ja kone kiinnosti häntä koko hänen loppuelämänsä. Hänellä oli omassa kirjastossaan muun muassa Philip Thicknessen kirja The Speaking Figure and the Automaton Chess Player, Exposed and Detected.
Pariisin-kiertueen jälkeen Kempelen siirsi Turkkilaisen Lontooseen, jossa sitä esiteltiin päivittäin viidestä šillingistä. Thicknesse, joka oli aikansa tunnetuimpia skeptikkoja, tutki konetta tarkoituksenaan paljastaa sen toimintaperiaate. Vaikka Thicknesse arvosti Kempeleniä hyvin kekseliäänä miehenä,, hän piti Turkkilaista taitavana huijauksena, jota ohjasi sisällä oleva pieni lapsi. Hän sanoi Turkkilaisen olevan vain yksi monista mekaanisista huijauksista, joilla yleisöä petettiin.
Oltuaan vuoden Lontoossa Kempelen matkusti Turkkilaisen kanssa Leipzigiin ja kävi matkalla monissa Euroopan kaupungeissa. Leipzigista hän jatkoi matkaa Dresdeniin, jossa Joseph Friedrich Freiherr von Racknitz tarkkaili Turkkilaista. Racknitz julkaisi oletuksensa sen toimintaperiaatteesta kirjassa Ueber den Schachspieler des Herrn von Kempelen, nebst einer Abbildung und Beschreibung seiner Sprachmachine. Turkkilainen jatkoi Amsterdamiin, minkä jälkeen Kempelenin väitetään saaneen Preussin kuninkaalta Fredrik II Suurelta kutsun Potsdamiin Sanssoucin linnaan. Tarinan mukaan Fredrik nautti Turkkilaisesta siinä määrin, että maksoi Kempelenille suuren summan saadakseen tietää automaatin salaisuuden. Tarinan mukaan Fredrik säilytti salaisuuden, mutta oli hyvin pettynyt saadessaan tietää, miten Turkkilainen toimi. Tarina ei luultavasti ole totta, sillä Turkkilaisen ja Fredrikin ei tiedetä tavanneen. Ensimmäinen maininta on 1800-luvun alusta, jolloin Turkkilaisen väitettiin virheellisesti myös pelanneen Englannin kuningas Yrjö III:ta vastaan. Turkkilainen pysyi luultavasti Schönbrunnin linnassa runsaat kaksikymmentä vuotta, kun Kempelen yritti viimeisinä vuosinaan myydä sitä. Kempelen kuoli 70-vuotiaana 26. maaliskuuta 1804.
Mälzel ja kone
Kempelenin kuoleman jälkeen Turkkilainen ei esiintynyt ennen vuotta 1808, jolloin Kempelenin poika päätti myydä sen Johann Nepomuk Mälzelille, joka oli baijerilainen koneista ja mekaanisista laitteista kiinnostunut muusikko. Mälzel oli muun muassa patentoinut eräänlaisen metronomin. Mälzel oli yrittänyt ostaa Turkkilaista aiemminkin, mutta kauppa kariutui Kempelenin pyytämään 20 000 Ranskan frangin hintaan. Kempelenin poika myi Turkkilaisen 10 000 frangilla.
Ostettuaan Turkkilaisen Mälzel tutustui sen toimintaan ja salaisuuksiin ja korjasi sen toimivaksi. Hänen tavoitteenaan oli tehdä siitä skeptikoille vielä monimutkaisempi ja suurempi haaste. Mälzelillä meni siihen kymmenen vuotta, mutta Turkkilainen esiintyi kuitenkin samalla kaiken aikaa. Merkittävin esiintyminen oli Napoleon I:lle.
Napoleon saapui vuonna 1809 Schönbrunnin linnaan pelaamaan Turkkilaista vastaan. Silminnäkijöiden mukaan Turkkilainen teki kunniaa Napoleonin saapuessa, kun Mälzel oli viimeistelemässä sitä pelikuntoon. Tiedot ottelusta on julkaistu vuosien aikana useissa lehdissä ja artikkeleissa, joista monet ovat ristiriitaisia. Bradley Ewartin mukaan Turkkilainen istui oman pöytänsä ääressä, ja Napoleonilla oli oma shakkipöytä köysillä rajatulla alueella, eikä hän saanut mennä Turkkilaisen alueelle. Mälzel kulki pöytien väliä edestakaisin tekemässä Turkkilaisen siirrot Napoleonin pöydällä ja Napoleonin siirrot Turkkilaisen pöydällä. Napoleon teki yllättäen aloitussiirron, vaikka normaalisti Turkkilainen aloitti aina pelin. Mälzel antoi kuitenkin pelin jatkua. Pian Napoleon teki laittoman siirron. Tämän huomattuaan Turkkilainen siirsi nappulan takaisin aloitusruudulleen ja peli jatkui. Napoleon teki toisenkin laittoman siirron, jolloin Turkkilainen vastasi poistamalla kyseisen nappulan laudalta ja jatkamalla omalla siirrollaan. Kun Napoleon yritti laitonta siirtoa kolmatta kertaa, Turkkilainen heilautti kättään pudottaen kaikki nappulat laudalta. Napoleon näytti huvittuneelta ja pelasi tämän jälkeen laitteen kanssa kunnollisen pelin. Hän joutui luovuttamaan pelin jo yhdeksännentoista siirron jälkeen. Toisten versioiden mukaan Napoleon ei ollut tyytyväinen hävittyään koneelle. Toisen pelin aikana hänellä oli magneetti pöydällä, ja toisessa versiossa hän peitti Turkkilaisen kasvot ja vartalon šaalilla (hartiahuivi) estääkseen sitä näkemästä.
Mälzel toi Turkkilaisen vuonna 1811 Milanoon näytteille Eugène de Beauharnais'lle, joka oli Venetsian prinssi ja Italian varakuningas. Beauharnais nautti automaatista niin paljon, että tarjoutui ostamaan sen. Pitkään tingittyään hän sai Turkkilaisen ostetuksi 30 000 frangilla, mikä oli kolme kertaa niin paljon kuin Mälzel oli maksanut siitä. Vuonna 1815 Mälzel palasi Beauharnais'n luo ostaakseen Turkkilaisen takaisin. He päätyivät sopimukseen, jonka mukaan Mälzel maksaisi Beauharnais'lle rahat takaisin tulevista esiintymispalkkioista, joita hän saisi esittäessään Turkkilaista ympäri Eurooppaa. Mälzel lupasi samalla, ettei vie Turkkilaista Euroopan ulkopuolelle.
thumb|Johann Nepomuk Mälzelin ja Turkkilaisen Lontoon-esiintymisen lehti-ilmoitus. Ostettuaan Turkkilaisen toistamiseen Mälzel vei sen takaisin Pariisiin, jossa hän teki tuttavuutta monien Café de la Régencessä pelaavien huippupelaajien kanssa. Mälzel oli Ranskassa vuoteen 1818 asti, jolloin hän muutti Lontooseen. Lontoossa hän piti useita esityksiä niin Turkkilaisella kuin muilla koneillaankin. Mälzel sai Lontoossa paljon julkisuutta, ja hän jatkoi Turkkilaisen parantelua. Lopulta hän lisäsi siihen äänilaatikon, jolloin Turkkilainen osasi shakatessaan sanoa Échec!.
Mälzel vei Turkkilaisen vuonna 1819 pitkälle Britannian-kiertueelle. Esityksiin tuli monia uudistuksia. Mälzel muun muassa salli vastustajan pelata valkeilla, ja Turkkilainen saattoi antaa f-sotilaan tasoituksena vastustajalle. Tasoitus lisäsi kiinnostusta Turkkilaista kohtaan, ja siitä W. J. Hunneman innostui kirjoittamaan kirjan tasoituksella pelatuista peleistä. Tasoituksesta huolimatta Turkkilainen voitti peleistään 45, hävisi kolme ja kaksi päättyi pattiin.
Mälzel Amerikassa
Mälzel ansaitsi hyvin esiintymisillään Turkkilaisen kanssa, mutta silti hän velkaantui, ja lopulta Beauharnais haastoi hänet oikeuteen maksamattomista veloista. Mälzel yritti myydä Turkkilaista maksaakseen velkojaan, mutta ei onnistunut, joten hän vei sen Yhdysvaltoihin. Vuonna 1826 hän avasi näyttelyn New Yorkissa. Sen maine kasvoi vähitellen, ja lehdissä ilmestyi tarinoita. Mälzel sai nimettömiä uhkauksia Turkkilaisen salaisuuden paljastamiseksi. Mälzelin suurin ongelma oli kunnollisen ohjaajan löytäminen Turkkilaisen sisään. Ennen Yhdysvaltojen matkaa hän oli opettanut tuntemattomaksi jäänyttä ranskalaista naista, mutta päätyi kutsumaan Turkkilaisen edellisen ohjaajan William Schlumbergerin takaisin. Mälzel maksoi Schlumbergerin matkan Yhdysvaltoihin. Ennen tämän saapumista Mälzel joutui suuren yleisön pettymykseksi rajoittamaan Turkkilaisen pelin vain loppupeleihin, sillä hänen senhetkinen ohjaajansa ei ollut tarpeeksi hyvä pelaaja.
Schlumbergerin saavuttua Turkkilainen esiintyi Bostonissa. Mälzel levitti huhua, jonka mukaan New Yorkin shakinpelaajat eivät pystyneet pelaamaan kokonaisia pelejä ja että bostonilaiset pelaajat olivat merkittävästi parempia. Turkkilaisen esiintyminen oli menestys usean viikon ajan, minkä jälkeen se siirtyi Philadelphiaan kolmeksi kuukaudeksi. Sieltä Turkkilainen jatkoi Baltimoreen, jossa se pelasi useita kuukausia häviten muun muassa Charles Carrollille, joka oli yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Baltimoressa Mälzel kuuli, että kaksi veljestä oli rakentanut shakkia pelaavan koneen nimeltä Walker-shakinpelaaja. Mälzel huomasi kilpailevan automaatin ja yritti ostaa sen, mutta hänen ostoyrityksensä torjuttiin. Walkerkin kiersi useita vuosia pelaamassa, mutta se ei saavuttanut samanlaista kuuluisuutta kuin Turkkilainen.
Mälzel jatkoi esityksiä Yhdysvalloissa vuoteen 1828 asti, jolloin hän palasi moneksi vuodeksi Eurooppaan. Hän jatkoi kiertuetta Yhdysvalloissa 1830-luvulla ja kävi Mississipillä ja Kanadassa asti. Virginian pääkaupungissa Richmondissa Turkkilaista tarkkaili kuuluisa kirjailija Edgar Allan Poe. Huhtikuussa 1836 ilmestynyt Poen essee Maelzel's Chess Player käsittelee Turkkilaista. Se on yksi tunnetuimmista Turkkilaista käsittelevistä kirjoituksista, vaikkakin siinä on virheellisiä oletuksia.
Mälzel vei Turkkilaisen lopulta Kuubaan Havannaan. Schlumberger kuoli Kuubassa keltakuumeeseen, eikä Mälzelillä enää ollut koneelle ohjaajaa. Hän palasi apeana Turkkilaisen kanssa Philadelphiaan, joskin kävi Havannassa myöhemmin uudestaan. Mälzel kuoli 66-vuotiaana 1838 laivalla palatessaan Havannasta. Turkkilainen jäi laivan kapteenille.
Viimeiset vuodet
Mälzelin kuoleman jälkeen hänen monet koneensa, myös Turkkilainen, päätyivät hänen ystävänsä, liikemies John Ohlin käsiin. Ohl yritti huutokaupata Turkkilaista, mutta päätyi lopulta alhaisten tarjousten takia ostamaan sen itse 400 Yhdysvaltain dollarilla. Vasta kun Edgar Allan Poen lääkäri ja Turkkilaisen ihailija, tohtori John Kearsley Mitchell Philadelphiasta lähestyi Ohlia, Turkkilainen vaihtoi omistajaa. Mitchell perusti entistyskerhon ja alkoi kunnostaa Turkkilaista julkisia näytöksiä varten. Kunnostus valmistui vuonna 1840.
Kun kiinnostus Turkkilaiseen kasvoi liian suureksi sen sijaintiin nähden, Mitchell kerhoineen lahjoitti sen Charles Willson Pealen mukaan nimetylle Pealen museolle. Turkkilainen esiintyi näytöksissä vielä harvakseltaan, mutta oli lähes unohduksissa, kunnes 5. heinäkuuta 1854 kansallisteatterista alkanut tulipalo levisi museoon ja tuhosi Turkkilaisen. Mitchell uskoi kuulleensa liekkien läpi entisen ystävänsä niin usein toistamat sanat: ''Échec! Échec!!''"
Salaisuus paljastuu
Myöhemmin, vuonna 1859, ilmestyi Littell's Living Agessa artikkeli, jonka väitettiin olevan ranskalaisen taikurin Jean Eugène Robert-Houdinin tarina Turkkilaisesta. Artikkeli vilisi virheitä päivämääristä puolalaiseen virkamieheen, jonka jalat oli amputoitu mutta jonka Kempelen pelasti ja salakuljetti laitteessa Venäjälle.
Vuonna 1945 ilmestyi Henry A. Davidsonin julkaisu A Short History of Chess, jossa puhutaan Turkkilaisesta. Se antaa paljon arvoa Poen esseelle, jossa kuitenkin esitetään väärä väite, että ohjaaja istui Turkkilaisen nuken sisällä eikä liukuvalla istuimella. Sama virhe on Alex G. Bellin kirjassa The Machine Plays Chess (1978), jossa väitetään, että ”ohjaaja oli koulutettu poika (tai todella pieni aikuinen), jolle ulkopuolella ollut shakinpelaaja olisi antanut ohjeita”.
Turkkilaisesta julkaistiin useita kirjoja vielä 1900-luvun lopulla. Bellin kirjan lisäksi Charles Michael Carrollin The Great Chess Automaton (1975) keskittyy enemmän Turkkilaisen tutkimiseen. Bradley Ewartin Chess: Man vs. Machine (1980) käsittelee Turkkilaista muiden shakkia pelaavien koneiden lomassa.
Vasta IBM:n shakkia pelaava tietokone Deep Blue, joka pystyi haastamaan maailman parhaat pelaajat, herätti uudestaan mielenkiintoa Turkkilaista kohtaan. Sen jälkeen ilmestyi kaksi kirjaa, Gerald M. Levittin The Turk, Chess Automaton (2000) ja Tom Standagen The Turk: The Life and Times of the Famous Eighteenth-Century Chess-Playing Machine (2002). Turkkilainen sai lisää huomiota Deep Bluen kanssa vuoden 2003 dokumentissa Game Over: Kasparov and the Machine.
Innoittajana
thumb|[[Ajeebin näytöksen mainos. Ajeeb oli Turkkilaisen innoittamana tehty samankaltainen huijaus.]] Turkkilaisen menestys ja salaisuudet innoittivat monta uutta keksintöä ja matkittuja shakkiautomaatteja. Niihin kuului esimerkiksi Ajeeb eli ”Egyptiläinen”, joka oli yhdysvaltalaisen Charles Hopperin rakentama jäljennös Turkkilaisesta. Ajeeb pelasi muun muassa Yhdysvaltain presidentti Grover Clevelandia vastaan 1885. Mephistoa taas sen omistaja väitti koneista kuuluisimmaksi. Todellisuudessa Mephisto ei menestynyt erityisemmin eikä ollut kuuluisa.
Keksijä Edmund Cartwright kävi katsomassa Turkkilaista Lontoossa vuonna 1784. Automaatti kiehtoi häntä niin paljon, että hän myöhemmin pohti "onko vaikeampaa suunnitella kutomakone, kuin laite joka pystyy suorittamaan kaikki tuon monimutkaisen pelin vaatimat liikkeet". Cartwright patentoi kutomakoneen prototyypin vuoden kuluessa. Keksijä Charles Wheatstone näki Turkkilaisen esiintymisen myöhemmin, kun Mälzel omisti sen. Hän myös näki osan Mälzelin puhekoneista, ja Mälzel esitteli niitä tutkijalle ja tämän teini-ikäiselle pojalle. Wheatstone lainasi Kempelenin kirjan puhekoneista Alexander Graham Bellille, joka silloin oli vielä keskenkasvuinen mutta patentoi myöhemmin puhelimen.
New Yorkissa esitettiin vuonna 1845 näytelmä The Automaton Chess Player. Mainoksessa, kuten myös artikkelissa The Illustrated London News -lehdessä, väitettiin, että näytelmässä oli aito Kempelenin Turkkilainen, vaikka siinä oli oikeasti J. Walkerin tekemä kopio. Walker oli aikaisemmin rakentanut Walker-shakinpelaajan.
Leonardo Torres y Quevedo rakensi vuonna 1912 El Ajedrecista -shakkikoneen, joka esiteltiin vuonna 1914 Pariisin maailmannäyttelyssä. El Ajedrecista oli ensimmäinen oikea shakkikone, ja se osasi pelata loppupelejä käyttäen sähkömagneetteja.
Raymond Bernardin mykkäelokuva Le joueur d'échecs ('shakinpelaaja'; Ranska 1927) sisältää historiallista aineistoa Turkkilaisesta, mutta elokuva on kuitenkin fiktiota. Elokuvassa Baron von Kempelen on aatelinen Vilnasta. Hän rakentaa harrastuksenaan automaatteja. Hän auttaa nuorta puolalaista nationalistia pakenemaan venäläisiltä. Puolalainen sattuu olemaan ammattimainen shakinpelaaja, ja hän piiloutuu shakkiautomaattiin nimeltä Turkkilainen ylittääkseen Venäjän rajan. Juuri kun he ovat ylittämässä rajaa, Baron kutsutaan Pietariin esittelemään Turkkilaista Katariina II:lle. Kuten Napoleonkin, Katariina yrittää elokuvassa huijata Turkkilaista, joka kuitenkin vastaukseksi heittää nappulat maahan.
Turkkilainen on innoittanut myös kaunokirjallisuutta. Vain muutamaa vuotta koneen tuhoutumisen jälkeen, vuonna 1849, Edgar Allan Poe julkaisi tarinan "Von Kempelen ja hänen keksintönsä". Ambrose Biercen lyhyt tarina Moxon's Master julkaistiin vuonna 1909. Se on tarina shakkiautomaatista, joka muistuttaa Turkkilaista. Vuonna 1938 John Dickson Carr julkaisi The Crooked Hingen. Se on suljetun huoneen arvoitus ja kuuluu hänen Tohtori Gideon Fell -etsiväsarjaansa. Myös Gene Wolfen lyhyessä scifinovellissa "The Marvellous Brass Chessplaying Automaton" vuodelta 1977 esiintyy Turkkilaista muistuttava kone. F. Gwynplaine MacIntyren tarina "The Clockwork Horror" vuodelta 2007 käsittelee Edgar Allan Poen kohtaamista Mälzelin shakkikoneen kanssa. Turkkilaiseen viitataan myös televisiosarjassa Terminator: The Sarah Connor Chronicles, jossa rakennetaan shakkia pelaava tietokone Turkkilainen Turkkilaisen rakentaminen ja sen ensimmäiset vuodet ovat aiheena Robert Lohrin kirjassa Der Schachautomat] (Šakkiautomaatti suom. Riitta Virkkunen, WSOY, 2006). Kirja on kuitenkin osittain kuvitteellinen.
Filosofian alalla turkkilainen shakinpelaaja on tullut tunnetuksi allegoriana, jota saksalainen filosofi ja kirjallisuudentutkija Walter Benjamin käyttää kirjoituksessaan "Historian käsitteestä" (1940, teoksessa Messiaanisen sirpaleita, 1989, s. 177.). Mekaaninen shakinpelaaja vastasi "historiallista materialismia" ja koneiston sisälle piiloutunut rujo kääpiö "teologiaa". Historiallisen materialismin teoriakone kykeni Benjaminin mukaan päihittämään minkä tahansa vastustajan, jos se otti palvelukseensa itseensä kätkeytyvät uskonnollisen ajattelun jäänteet.
thumb|John Gaughan rakensi Turkkilaisen uudelleen. Losangelesilainen taikurivälineiden valmistaja John Gaughan käytti 120 000 dollaria rakentaessaan oman versionsa Kempelenin koneesta. Työ kesti viisi vuotta, ja kone valmistui 1984. Gaughanin laitteessa on Turkkilaisen alkuperäinen shakkilauta, joka ei tuhoutunut palossa, sillä sitä säilytettiin erikseen. Gaughanin koneen ensimmäinen julkinen esitys oli marraskuussa 1989 taikurien konferenssissa. Laitetta on esitelty paljon, mutta nykyisin sitä ohjaa shakkitietokone eikä sisälle piilotettu ihminen.
Amazon.com julkaisi vuonna 2005 Amazon Mechanical Turkin. Se on maailmanlaajuinen internetsovellus, jonka Turkkilainen on innoittanut.
Todistamaton, mutta hyvin todennäköinen oletus on, että Turkkilainen jätti jälkensä saksan kieleen. Saksan kielen idiomi einen Türken bauen (rakentaa Turkkilainen) ja türken (”tehdä turkkilaiset”) tarkoittavat huijaamista.
Klubi.tv
Klubi.tv (kirjoitetaan myös muodossa klubi.tv) oli digitaalinen televisiokanava, joka aloitti toimintansa 1. syyskuuta 2007. Maanpäällisessä digitaalisessa tv-verkossa toimiva kanava oli ilmainen ja salaamaton. Klubi.tv oli Digiviihde-televisiokanavan sisarkanava. Kanava oli Fiamax Oy:n tuottama.
Kanava lopetti lähetyksensä koko C-nipun alueella 1.1.2011.
Ohjelmistoa
Klubi.tv lähetti 1980- ja 1990-luvun discomusiikkia ja kuvashow:ta klo 0.00–6.00 välisenä aikana. Klubi.tv lähetti myös fiksuhuutoa. Klubi.tv lähetti myös Texas hold 'em:ia.
Nepenthes palawanensis
Nepenthes palawanensis on kannukasvien (Nepenthes) sukuun kuuluva lihansyöjäkasvi, joka on löydetty vuonna 2010.
Se on kotoperäinen Filippiinien Palawan-saarella, jossa sitä tavataan 1 100–1 236 metrin korkeudessa. Sen arvellaan olevan läheistä sukua lähistöllä kasvavalle lajille N. attenboroughii.
Jutta Rautiainen
Jutta Rautiainen (s. 11. heinäkuuta 1964) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Rautiainen voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta ja viisi cup-voittoa. Maajoukkueessa hän pelasi kolmetoista ottelua vuosina 1981–1990, joissa teki kaksi maalia.
Rautiainen on liikuntatieteiden maisteri ja hän on toiminut liikunnanopettajana. Hänen isänsä on jalkapalloilija Pentti Rautiainen ja veli jalkapalloilija Pasi Rautiainen.
Vuorisirkku
Vuorisirkku (Emberiza cia) on sirkkujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Vuorisirkun pituus on 15–16,5 cm, siivenkärkien väli 22–26 cm ja paino 21–27 grammaa. Se on keskikokoinen sirkku ja sen siivet ovat suhteellisen lyhyet, sekä leveät ja pyrstö pitkä. Kaikissa puvuissa pään kuvioinnit ovat voimakkaita: päälaen sivun juova, silmäjuova ja korvan alareunaa rajaavat juovat ovat tummia. Muuten pää on tuhkanharmaa, samaten rinta ja kurkku, koirailla voimakkaimmin. Vatsa ruosteenruskea ja nuorella naaralla oranssinbeige. Pyrstön reunat ovat valkoiset, pienet peitinhöyhenet harmaat ja siivellä kaksi valkeaa siipijuovaa. Linnun alanokka on vaalean lyijynharmaa. Ruosteenpunainen yläperä on kuvioton.
Sukupuolet ovat samannäköisiä ja parhaita tuntomerkkejä niiden erottamiseksi ovat: koiraan vaaleahko silmäkulmanjuova ja viiruttomat kupeet. Naaralla usein vähemmän harmaata rinnassa. Naaralla on kurkun alaosan, kupeiden ja rinnan kohdalla ohuita tummia viiruja, sekä pään kuvioinnit ovat epäselvempiä.
Lentää melko hitaasti ja hyppelehtien hitain, nykivin siiveniskuin.
Äänet
Kutsuääni terävä, lyhyt ”tsi” tai venytetty ”tsiii”, joskus hieman laskeva, pajusirkkumainen ”tsiy”. Rauhattomana lintu päästää ohuita, kitiseviä visertäviä sarjoja ”tir’r’r’r”, jotka kuulostavat kerjääviltä västäräkin poikasilta. Laulu on kirkas ja sointuva, melodinen säe, jossa on selviä soinnun vaihteluita ja useasti hapuileva johdanto sekä epätasainen rytmi kuten, ”sytt, titt-itt, svi tsa-tsa-sivi-syasya, sitt sivisyrrr si”.
Levinneisyys
Vuorisirkun levinneisyysalue on laaja ulottuen Kiinasta Intiaan ja Eurooppaan, sekä kaikkea siltä väliltä, kuten Nepal, Irak, Kazakstan ja Saudi-Arabia.
Afrikassa tavataan Algeriassa, Marokossa ja Tunisiassa.
Elinympäristö
Pesii jyrkillä, kallioiden ja lohkareiden muodostamilla, avoimilla, varpuja, ruohoja, piikkipensaita ja vähäistä puustoa kasvavilla vuorenrinteillä heti puurajan yläpuolella. Euroopassa usein alle 1 500 metrin korkeudella. Lähinnä paikkalintu, mutta talvisin laskeutuu alemmaksikin ja kerääntyy pieniin parviin rikkaruohostoille ja niityille. Lintu ei ole arka, mutta sitä on vaikea havaita ja sen elintavat ovat huomaamattomat.
Ravinto
Kesäisin hyönteiset ja hämähäkit, muulloin siemenet. Etsivät ruokaansa heinikoista, kivikoista ja tienvarsiltakin.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Emberiza cia Pesä sijaitsee maassa tiheässä kasvillisuudessa. Pesiminen ajoittuu huhti-kesäkuuhun. Munii 4–6 munaa ja tekee 2 pesuetta vuodessa.
Aiheesta muualla
pienoiskuva
Hitlantis
Hitlantis on internetissä toimiva musiikkipalvelu riippumattomille artisteille. Sivuston kautta voi kuunnella yhtyeiden itse sinne lähettämää musiikkia.
Artisteja motivoidaan tulemaan Hitlantiksen käyttäjiksi tarjoamalla suosituimmille artisteille mahdollisuuksia esiintyä livenä festivaaleilla sekä saada musiikkinsa soimaan radioasemilla. Lisäksi he voivat myydä musiikkiaan latauksina Hitlantiksen kautta ilmaisen kuuntelun lisäksi.
Hitlantiksen näkyvin ominaisuus on sen pallomerta muistuttava visuaalinen selailutapa, jonka kautta sisällön etsiminen ja löytäminen eroaa muista palveluista. Visuaalisuuden avulla käyttäjän on helpompi nähdä ja ymmärtää palvelun tarjonnan laajuus ja laatu, sillä lähellä keskiötä ovat kaikkein suosituimmat artistit.
Palvelun perustivat Timo Poijärvi, Petri Kotro ja Marcus Tilgmann tavoitteenaan luoda erilainen musiikkiyhteisö.
Hitlantis-palvelun takana ollut yritys Cognitive Maps meni konkursiin vuonna 2015 ja siitä lähtien palvelun toiminta on ollut katkolla.
Lähteet
http://www.wired.com/2011/12/hitlantis/
Wihtori Kotro
Wihtori Kotro (12. tammikuuta 1896 Uusikirkko – 2. syyskuuta 1960) oli suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili moukarinheitossa, kuulantyönnössä ja kiekonheitossa. Hän edusti Viipurin Urheilijoita. Kalevan kisoista Kotro voitti kuulantyönnön kultaa vuonna 1921, kiekonheiton pronssia vuosina 1921 ja 1925 sekä moukarinheiton hopeaa vuosina 1925 ja 1926 ja pronssia vuonna 1921. Molempien käsien yhteistuloksissa Kotro saavutti Kalevan kisoista kuulantyönnön kultaa 1921 ja kiekonheiton pronssia 1921. Ennätyksikseen hän teki kuulassa tuloksen 13,60 metriä vuonna 1927, kahden käden kuulassa 24,89 metriä vuonna 1921, kiekonheitossa 42,97 metriä vuonna 1927, kahden käden kiekonheitossa 70,96 metriä vuonna 1921 ja moukarinheitossa tuloksen 44,44 metriä vuonna 1929.
M/S Schippersgracht
M/S Schippersgracht on alankomaalaisen Spliethoff -varustamokonsernin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Mitsubishi Heavy Industries -nimisellä telakalla, Japanissa. Kuollutta painoa Schippersgrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam. Schippersgrachtin sisaraluksia ovat:
Polkin piirikunta (Oregon)
Polkin piirikunta on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 86 085 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dallasin kaupunki. Piirikunta on perustettu 22. joulukuuta 1845.
Parkkinan vanha kirkko
Parkkinan vanha kirkko eli Pyhän Mikaelin kirkko (храм Святого Михаила) oli Petsamon ortodoksisen seurakunnalle kuulunut kirkko Petsamon kirkonkylässä Parkkinassa. Kirkkoa kutsuttiin myös Kalastajien kirkoksi. Parkkinassa sijaitsi myös seurakunnan pääkirkko eli Parkkinan kirkko.
Kirkko oli rakennettu alkujaan kalastajien varoilla Trifonan kylään tsasounaksi vuonna 1808. Kirkoksi se oli laajennettu vuosina 1880-1885 kauppias Roman Šerbukin lahjoittamilla varoilla. Vuosina 1894-1899 kirkko purettiin ja siirrettiin Parkkinaan. Kirkko oli kahdeksan metriä pitkä, neljä metriä leveä ja 3,5 metriä korkea. Puurakenteisen kirkon edessä oli erillinen kellokatos.
Kirkko jäi ehjänä paikalleen, kun Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944.
Valtimon rautatieasema
Valtimon rautatieasema on rautatieliikennepaikka Joensuu–Kontiomäki-radan varressa Nurmeksen Valtimolla.
Asema avattiin 1. joulukuuta 1931 Hiekkalahtena, ja siitä tuli merkittävä puunlastauspaikka. Valtimoksi aseman nimi muutettiin 1969, kun kuntakeskuksen kaakkoispuolella ollut entinen Valtimon asema nimettiin uudelleen Haapakyläksi. Uusi puinen, tiilellä vuorattu asemarakennus valmistui vuonna 1980.
Henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1993, mutta asema on vielä tavaraliikenteen käytössä.
Ready an’ Willing
Ready an' Willing on brittiläisen Whitesnaken neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1980. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, jolla soitti rumpali Ian Paice (joka oli ollut laulaja David Coverdalen ja kosketinsoittaja Jon Lordin kanssa Deep Purplessa vuosina 1973-1976), ja oli myös yhtyeen siihen mennessä menestynein, yltäen sijalle kuusi Ison-Britannian myyntilistoilla ja albumin ensimmäinen single, ”Fool for Your Loving”, ylsi sijalle 13 Britanniassa.
Kappaleet
Vuoden 2006 uudelleenmasteroidun version bonuskappaleet:
Mitä tapahtuikaan Baby Janelle?
Elokuva perustuu kirjailija Henry Farrellin samannimiseen romaaniin. Baby Jane on mustavalkoinen, ja se on noin 134 minuutin, eli 2 tunnin ja 14 minuutin mittainen. Baby Jane sai ensi-iltansa New Yorkissa 26. lokakuuta 1962, ja Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen seuraavana vuonna 6. syyskuuta. Elokuvan on tuottanut Warner Bros.
Elokuva sai parhaan puvustuksen Oscar-palkinnon ja oli ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu -palkinnon saajaksi. Lisäksi se oli ehdokkaana useiden muiden palkintojen saajaksi, kuten Golden Globe-, Bafta- ja Oscar-ehdokkuuksia, muiden muassa parhaan naispääosan ehdokkuus Bette Davisille ja parhaan miessivuosan ehdokkuus Victor Buonolle.
Vuonna 2003 "Baby" Jane Hudson sijoittui sijalle 44. American Film Instituten listalla 100 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa 50 parhaan roiston joukkoon, ja itse elokuva sijoittui sijalle 63. listalla 100 jännittävintä elokuvaa.
Juoni
250px|thumb|left|[[Bette Davis Baby Janen roolissa ja Joan Crawford Blanchen roolissa.]] "Baby" Jane Hudson (Davis) on takavuosien suosittu ja lapsuudessaan sisarensa Blanchen (Crawford) kadehtima vaudeville-lapsitähti, jonka ura valkokankailla ei suurista lupauksista huolimatta koskaan ottanut tulta. Sisarensa varjoon jäänyt Blanche sen sijaan kohoaa yhdeksi Hollywoodin kirkkaimmista tähdistä, ja nyt on Baby Janen vuoro kadehtia.
Suosionsa huipulla Blanche kuitenkin joutuu salaperäiseen auto-onnettomuuteen, vammautuu vyötäröstä alaspäin ja joutuu loppuiäkseen pyörätuoliin. Ura katkeaa siihen, ja Blanche sisarineen vetäytyy julkisuudesta. Mustasukkaisen Baby Janen, jota alun perin epäiltiin onnettomuuden aiheuttajaksi, tehtäväksi tulee nyt hoitaa avutonta sisartaan.
Palkinnot
Oscar-palkinnot, 1963
Laurel-palkinnot, 1963
Ehdokkuudet
Cannesin elokuvajuhlat, 1963