cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa
Nimiäiset
Nimiäiset tai nimenantojuhla on lapsen nimenannon yhteydessä järjestettävä juhla, jossa lapsi esitellään suvulle ja perheystäville. Lapsen vanhemmat päättävät vapaasti juhlan paikan ja tilanteen. Nimiäisiin saatetaan kutsua ulkopuolinen puhuja tai puhuja voi olla sukulainen tai ystävä. Vuonna 2015 arviolta joka neljäs vauva sai nimensä uskonnottomasti.
Nimenantojuhla voi mennä esimerkiksi seuraavasti: Nimiäisissä kahvitarjoilu ja pienet lahjat ovat yleisiä, ja lapselle voidaan myös istuttaa oma puu.
Vanhemmat saattavat haluta lapselle nimen, joka ei viittaa kristinuskoon. Alkuperäinen suomalainen nimiperinne katkesi kristinuskon valtakaudella. Omakielisiä etunimiä alettiin ottaa uudestaan käyttöön 1800-luvulta alkaen. Kristillisten nimien taustalla on usein pakanallinen historia. Monilla nimillä on myös useita eri kantamuotoja.
Aikuistuminen
Vapaa-ajattelijain liitto järjesti vuonna 1984 kaksipäiväisen elämänkatsomusleirin, jonka tavoitteena oli tarjota elämänkatsomuksellisia virikkeitä uskonnottomille nuorille. Kokeilu ei saanut jatkoa.
Vuonna 1990 perustettiin uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry. Leiri käydään yleensä kahdeksannen tai yhdeksännen luokan jälkeen, 14–15-vuotiaana. Vuonna 2008 leirin kävi lähes 1 000 nuorta eli noin 1,5 % ikäluokasta. Nimensä Prometheus-leiri on saanut kreikkalaisen jumaltaruston Prometheus-titaanilta, joka varasti tulen jumalilta ja antoi sen ihmisille. Leirin tavoitteena on rohkaista nuoria pohtimaan asioita, hahmottamaan ja kehittämään omaa elämänkatsomustaan, kunnioittamaan itseään ja muita sekä ottamaan vastuun itsestään ja maailmasta. Leirin lopuksi järjestetään juhla, johon leiriläisten perheenjäsenet voivat osallistua. Juhlassa leiriläiset saavat päähänsä tuoreista oksista tai kukista tehdyn seppeleen ja kaulaansa hopeisen Prometheus-korun, jonka taakse on kaiverrettu leiriläisen nimi, leiripaikka ja leirin päättymispäivä. Perhejuhlassa saatetaan esimerkiksi sytyttää ystävyyden kynttilät, soittaa juhlan päähenkilön mielimusiikkia ja pitää puheita siinä suhteessa kuin nuori haluaa.
Hautausohjekortti
Vapaa-ajattelijain liitto, Suomen humanistiliitto ja Pro-seremoniat ovat julkaisseet mukana pidettävän hautausohjekortin ja täydentävän yksityiskohtaisen lomakkeen, joilla kortin haltija voi kertoa läheisilleen, kuinka hän on halunnut hoidettavan kuolemaansa ja hautajaisiinsa liittyvät asiat. Tarkoituksena on, että luottokortin kokoisena kulkee haltijansa lompakossa, jolloin omaiset ja hoitohenkilökunta löytävät sen tarvittaessa ja näiden on helpompi tietää kuinka toimia vainajan toiveiden mukaisesti.
Kortin avulla hoitolaitosten työntekijät voivat korvata uskontoon sidonnaisen käytännön muulla, jos potilaalta itseltään ei voida kysyä hänen tahtoaan. Kirjallinen tahdonilmaus on avuksi myös silloin, jos joku omaisista pyytäisi kirkollista ruumiinsiunausta, vaikka vainaja ei ollut kirkkokunnan jäsen. Tällöin papin ei tarvitse ryhtyä päättelemään pelkästään omaisten kertoman varassa, olisiko vainaja sittenkin toivonut kirkollista siunausta. Mikäli pappi siunaisi vainajan tietäen toimituksen olevan vastoin tämän eläessään ilmaisemaa vakaumusta, hän rikkoisi Kirkkojärjestystä.
Kuolinilmoitus
Perinteisiä uskonnottomien tunnuksia kuolinilmoituksissa ovat siviilirekisteriin kuuluvien lehvä sekä vapaa-ajattelijoiden liekkimalja. Liekkimalja kuvaa Prometheuksen tulta. Vapaa-ajattelijain liitto on myynyt suruadresseja, seppeleisiin ja kukkiin kiinnitettäviä kortteja, hautakiveen kiinnitettävää liekkimaljaa, tuhkauurnia sekä muistolausekokoelmaa.
Kuolinilmoitusten kuva-aiheista Suomessa ovat usein käytössä esimerkiksi kukat kuten kielo sekä linnut kuten joutsen. Risti viittaa kristinuskoon. Suomessa ristikuviot ovat olleet runsaassa käytössä, koska sanomalehdet ovat säädelleet tiukasti ilmoituksia ja niiden kuva-aiheiden valikoimaa. Ruotsissa ilmoitukset ovat monimuotoisempia.
Tekstissä kuolinajankohdan merkkinä usein käytetyn ristin sijasta voidaan käyttää lyhennettä k.
Hautaus- ja muistotilaisuus
Uskonnottomat hautajaiset jakautuvat hautaus- ja muistotilaisuuteen. Saattohetkeen kuuluu perinteisesti musiikkia, puhe ja kukkatervehdykset. Uskonnollisesta hautauksesta uskonnoton tilaisuus eroaa siinä, että uskonnolliset piirteet kuten ristit, virret ja uskonnollinen puhe ovat poissa.
Musiikkia soitetaan esimerkiksi uruilla, pianolla, sellolla tai huilulla. Usein tilaisuus alkaa musiikilla. Tämän jälkeen tulee kukkien lasku arkulle. Ennen puhetta voidaan soittaa musiikkia tai laulaa yhdessä. Yleistä musiikkia on Albinonin Adagio tai Bachin Air. Ohjelmassa voi olla vainajan suosikkikappaleita ja hänen elämäänsä liittyvää musiikkia. Suomessa suosittuja muistotilaisuuden kappaleita ovat esimerkiksi ”Rakastan sinua elämä”, ”Ystävän laulu” ja ”Elämälle kiitos”. Tämän jälkeen kutsuttu puhuja tai omainen pitää puheen. Loppusoiton jälkeen vainaja jätetään odottamaan tuhkaukseen vientiä tai kuljetetaan hautaan.
Iskelmäprinssi
Huomioita
Vuonna 1998 Iskelmäprinssistä tehtiin kahdeksanosainen televisiosarja, jossa alkuperäisistä näyttelijöistä on mukana ainoastaan Ruubel. Naispääosassa on Anu Palevaara. Juonen kannalta televisiosarjalla ei ole juuri yhteyttä elokuvaan.
Uskonnoton tapakulttuuri Suomessa
Hautaus- ja muistotilaisuus
Muistotilaisuuden aloituksena vieraat esimerkiksi voivat sytyttää tuikkukynttilät isolle tarjottimelle. Muistotilaisuudessa tarjotaan kahvi ja ystävät voivat kertoa muistojaan vainajasta. Vainajan elämään liittyviä valokuvia tai muistopöytä voi olla esillä.
Vainajan tuhka voidaan sirotella luontoon. Ruumishautausta varten Vapaa-ajattelijain liiton jäsenyhdistykset ovat pitäneet yllä useita pieniä hautausmaita tuhkansirottelualueiden ohella. Vapaa-ajattelijain liitto on vaatinut, että kunnat tai maakunnat perustaisivat hautausmaita ja niiden yhteyteen tiloja saattohetkiä varten. Helsingissä Hietaniemen krematoriolla on kaksi hautausmaan yhteydessä sijaitsevaa saattotilaa.
Ferentium
Ferentium tai Ferentum voi tarkoittaa useaa eri paikkakuntaa:
Mart Sander
Martin Laurent ”Mart” Sander (s. 10. elokuuta 1967 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen muusikko, ohjaaja, kirjailija ja televisiojuontaja. Hänellä oli pääosa muun muassa suomalaisessa elokuvassa Iskelmäprinssi vuonna 1991.
Elämä ja ura
Sander syntyi Tallinnassa vuonna 1967. Hän aloitti musiikkiopinnot Tallinna Muusikakeskkoolissa (TMKK) pääaineenaan viulu vuonna 1974. Myöhemmin hän suoritti koreografian ja orkesterinjohtamisen opintoja. Sander oli Viron Kansallisoopperan jäsen vuodesta 1986 vuoteen 1992; vuodesta 2010 hän toimii siellä ohjaajana. Hän on niin ikään esiintynyt lukuisissa englanninkielisissä koomisen oopperan tuotannoissa ympäri Eurooppaa. Sander on ollut mukana Modern Fox -kokoonpanossa 1980-luvulta lähtien. Vuonna 2000 hän oli mukana perustamassa tallinnalaista Bel-Etage Swing Swindlers -orkesteria. Modern Fox julkaisi Suomenkielisen esikoisalbumin vuonna 1989; Bel-Etage Swing Swindlers vuonna 2010 (Ruusuinen Hetki), jolloin orkesteri esiintyi talvikauden Grand Casinolla Helsingissä.
Suomenkielisessä 1960-luvun alkuun ajoittuvassa nostalgisessa iskelmäelokuvassa Iskelmäprinssi (1991) Sander tulkitsi toisen miespääroolin. Vuonna 1993 Sanderilla oli rooli yhdysvaltalaisessa televisioelokuvassa Candles in the Dark, jossa pääosia tulkitsivat sveitsiläinen Maximilian Schell sekä yhdysvaltalainen Alyssa Milano. Elokuvassa Senkiföldje (1993) hän näytteli ”sympaattista kansallissosialistia”. Vuonna 1998 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Kallis härra Q Sander tulkitsi Saaran ja Sigridin isää. Sanderin elokuvaohjauksiin lukeutuvat Varas (1992) sekä Berlin 1945: Musik Unter Bomben (2007).
Sanderin esikoisromaani Mercator julkaistiin 1994. Englanninkielinen Z, the Terminal Letter ilmestyi vuonna 2005 ja Lux Gravis vuonna 2008. Hän on myös kirjoittanut näytelmiä ja sanoituksia sekä säveltäjänä kirjoittanut lauluja, oopperan ja paljon elokuvamusiikkia.
Sander on suorittanut maisteriopintonsa Baltian Elokuvakatemiassa ja jatkaa tällä hetkellä tohtorikoulutusta samassa koulussa. Hän on luonut kolme elokuvaa, jotka ovat voittaneet useita kansainvälisiä festivaaleja. Vuonna 2018 valmistui hänen historiallinen televisiosarja Huorat (Litsid). Siitä tuli erittäin suosittu ja sitä on myyty moniin maihin. Vuonna 2020 valmistui sarjan jatko, Naisten sota. Molemmat sarjat perustuvat hänen omaan bestselleriinsä, romaanisarjaan Huorat.
Sander on niin ikään etevä muotokuvamaalari, ja hänella on taidegalleria Tallinnan keskustassa.
Juhannuskokko
Juhannuskokko on juhannusyönä poltettava kokkovalkea, juhannustuli.
Adriana Araújo
Adriana dos Santos Araújo (s. 11. huhtikuuta 1981 Salvador) on brasilialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Juhannuskokko
Yleensä perheet, suvut, yhteisöt tai seurueet rakentavat ja polttavat juhannuskokon yhdessä. Juhannuskokkoja on tapana polttaa vesistöjen rannoilla tai aukeilla paikoilla. Juhannuskokot ovat hyvin vanha perinne, joka tunnetaan edelleen varsinkin Itämeren lähialueilla, mutta myös esimerkiksi Irlannissa. Suurimmassa osassa Suomea juhannuskokot ovat erittäin yleisiä, sillä monet menevät juhannukseksi kesämökille, josta usein löytyy turvalliseksi ja näkyväksi polttopaikaksi soveltuva ranta. Kokkoja poltetaan myös yleisillä rannoilla ja aukioilla, jolloin lähialueiden väkeä saattaa olla runsaastikin seuraamassa. Mikäli maasto on kuivaa, kokko voidaan rakentaa myös lautan päälle ja ankkuroida kauas rannasta, jolloin tuli ei pääse kovin helposti leviämään.
Adriana Araújo
Araújo voitti 60 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Lontoossa 2012. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän hävisi ensimmäisen ottelunsa suomalaiselle Mira Potkoselle.
Juhannuskokko
Suomessa juhannuskokkoja poltettiin perinteisesti lähinnä Itä- ja Sisä-Suomessa sekä Karjalassa. Juhannuskokon ”perinteisin” polttopaikka onkin järvenranta, jollaisia löytyy eniten Järvi-Suomesta. Isoja tulia poltettiin Länsi-Suomessakin, esimerkiksi pääsiäiskokot ja Helluntain helavalkeat. Osassa Suomesta juhannuskokon polttaminen yleistyi vasta 1800-luvun lopulla. Suuressa osassa Pohjanmaata juhannuskokko ei vieläkään ole yleinen. Sen sijaan poltetaan pääsiäiskokkoa pääsiäisenä.
Karjalassa on poltettu vieri vieressä useita kokkotulia rannansuuntaisena ketjuna. Näistä isointa ja keskeisimmällä paikalla sijaitsevaa on kutsuttu Ukko-kokoksi. Piikkimäisen kapea ja korkea juhannuskokko säärikokko eli tornikokko on tunnettu vain Karjalankannaksella, tosin Alpeilla on poltettu samantapaisia juhannuskokkoja.
Berliner FC Dynamo
Berliner FC Dynamo on saksalainen jalkapalloseura Berliinistä. Seura on voittanut lukuisia Itä-Saksan mestaruuksia.
Juhannuskokko
Kokkotulien eräs alkuperäinen tarkoitus on ollut pitää pahat henget loitolla. Henkiä on peloteltu myös meluamalla. Vastaavia tulia on poltettu myös talvipäivänseisauksen aikoihin. Ilmeisesti uskottiin, että näinä taianomaisina aikoina, kun auringon liike näyttää pysähtyvän vähäksi aikaa ääripäähänsä, tulevat henkiolennot levottomiksi ja lähtevät liikkeelle.
Berliner FC Dynamo
Historia
Vuonna 1949 Stasi perusti seuran nimeltä Sportgemeinschaft der Volkspolizei Berlin, jota pidetään Berliner FC Dynamon edeltäjänä. Seuran edustusjoukkue pelasi aluksi kaupunkisarjaa Stadtliga Berlinissä. Vuonna 1953 Potsdamin ja Volkspolizei Berlinin joukkueet yhdistyivät, jonka jälkeen joukkue seura sai Potsdamin paikan DDR-Ligassa. Samalla joukkue siirtyi pelaamaan SV Dynamon lipun alle. Kaudella 1953–1954 joukkue sijoittui kuitenkin sarjan viimeiseksi ja putosi kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle.
Juhannuskokko
Venäjällä on joskus juhannuksena tavattu laittaa palava kärrynpyörä vierimään rinnettä alas. Latviassa on poltettu juhannusyönä mäkien päällä Jāņi-tulia. Jāņi-tulessa poltetaan paaluun kiinnitetty, tervattu kärrynpyörä. Pyöriä polttamalla on symboloitu vuodenkiertoa.
Berliner FC Dynamo
Historia
Vuonna 1954 Dynamo Dresden määrättiin siirtymään maan pääkaupunkiin, ja uuden seuran nimeksi otettiin SC Dynamo Berlin. Samalla uusi seura sai Dynamo Dresdenin sarjapaikan. Pian tämän jälkeen seura alkoi saavuttamaan menestystä voittamalla FDGB-Pokalin vuonna 1959. Vuotta myöhemmin SC Dynamo oli DDR-Oberligan toinen. Vuonna 1966 seura päätti eriyttää jalkapallotoiminnan, jolloin syntyi Berliner FC Dynamo. Joukkue pelasi pitkään ilman suurempaa menestysta pääsarjan keskikastissa, mutta putosi kaudella 1966–1967 sarjasta yhden kauden ajaksi.
200px|thumb|Dynamon ja [[Hamburger SV|Hamburger SV:n välinen ottelu kaudella 1982–1983.]] 1970–luvulla Dynamo palasi tauon jälkeen pokaalitaistoihin ja oli vuonna 1971 FDGB-Pokalissa toinen. Kaudella 1971–1972 seura oli ensimmäistä kertaa mukana kansainvälisissä jalkapallosarjoissa. Dynamo eteni heti cup-voittajien cupin välieriin voitettuaan Åtvidabergsin. Välierissä seura hävisi neuvostoliittolaiselle Dynamo Moskovalle rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Vuosikymmenen lopulla joukkue voitti ensimmäisen Itä-Saksan mestaruutensa. Mestaruuskaudella 1978–1979 Dynamo rikkoi myös Dynamo Dresdenin vanhan ennätyksen kauden alusta voitettujen ottelun määrässä. Euroopan Cupissa joukkue voitti kaudella 1979–1980 Nottingham Forestin, jolloin siitä tuli ensimmäinen englantilaisseuran voittanut saksalaisjoukkue. Toisen osaottelun Nottingham tosin voitti maalein 1–3. Myöhemmin Nottingham voitti koko sarjan mestaruuden.
Tämän jälkeen seura hallitsi Itä-Saksan jalkapalloilua voittaen mestaruuden myös vuosina 1980–1988. Kaudella 1982–1983 Dynamo ei hävinnyt ainoatakaan ottelua. 1980–luvulla valtion puuttui useaan otteeseen pelien lopputuloksiin, jotka yritettiin saada Dynamon kannalta myönteisiksi. Itä-Saksan hajoamisen jälkeen seura yritti päästä eroon Stasi-imagostaan hankkimalla sponsoreita. Myös seuran uudeksi nimeksi vaihdettiin FC Berlin. Seura osallistui Bundesliga-karsintoihin, muttei onnistunut ansaitsemaan paikkaansa vaan joutui aloittamaan Oberliga Nordostista. Vuonna 1999 Berlin voitti Berliner Landespokalin ja vaihtoi samana vuonna nimekseen BFC Dynamo. 2000–luvun Dynamo on viettänyt Oberliga Nordissa ja Verbandsliga Berlinissä.
Bill Stevenson (muusikko)
John William "Bill" Stevenson (s. 10. syyskuuta 1963) on amerikkalainen muusikko ja levytuottaja. Hän on rumpali ja pääasiallinen laulunkirjoittaja kalifornialaisessa punk rock bändissä nimeltä Descendents, sen alusta (v.1978) lähtien. Stevenson on syntynyt Torrancessa Kaliforniassa ja käynyt Mira Costan lukiossa, muutaman muun Descendentsin jäsenen kanssa.
Joulukuun kopulla 1981 hän soitti muutaman konsertin Black Flagissä, koska sen rumpali ROBO oli pidätettynä Englannissa heidän siellä pitämän kiertueen jälkeen. Hän äänitti Black Flagin kanssa useita heidän albumeistaan, vuoteen 1985 asti. Sen jälkeen hän keskittyi soittamaan Descendentsissä, kunnes Milo Aukerman lähti vuonna 1987. Kun Milo oli lähtenyt, Bill ja muut bändin jäsenet, Karl Alvarez ja Stephen Egerton, saivat laulajan Dave Smalley Dag Nastysta. Yhdessä he muodostivat nyt uuden bändin nimeltä All. All:lle tuli vielä yhteensä kaksi laulajaa Scott Reynolds (1989-1993) ja Chad Price (1993-Nykyhetki). Aukerman teki yhtyeen kanssa albumit Everything sucks ja Cool to be you. Stevenson ja Jason Livermore ovat perustaneet Fort Collinsiin Coloradoon levytysstudion nimeltä The Blasting Room.
Tällä hetkellä Stevenson on mukana Russ Rankinin sivuprojektissa "Only Crime" Muutaman GWAR:in ja Converge:n entisen jäsenen kanssa. Yksi Stevensonin uusimmissa töistä on tuottaa Rise Against's seitsemäs studioalbumi, The Black Market, joka on julkaistu 15. heinäkuuta 2014.
Emil Triner
Emil Triner (s. 15. maaliskuuta 1961) on tšekkiläinen entinen ralliautoilija. Triner toimi Škoda Motorsportin tehdaskuljettajana Rallin MM-sarjassa vuosina 1993–1999. Hän osallistui urallaan 32 MM-osakilpailuun mutta ylsi pisteille ainoastaan vuoden 1994 Akropolis-rallissa. MM-uransa jälkeen Triner kilpaili Tšekin kansallisessa Sprintrally-sarjassa, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 2000. Triner aloitti ralliuransa Tšekkoslovakian kansallisessa sarjassa takamoottorisella Skoda 120 LS -ralliautolla vuonna 1982. Vuosina 1990 ja 1992 hän ylsi Tšekin ja Slovakian yhdistetyssä rallisarjassa kokonaistuloksissa kolmanneksi voittaen jälkimmäisenä vuotena enintään 1300-kuutiosten luokan. Toistaiseksi viimeisen rallinsta Triner ajoi vuonna 2015.
Škoda Motorsport kilpaili vuosina 1994–1996 MM-sarjan sisällä ajetussa 2-litraisten etuvetoautojen sarjassa, jossa Triner saavutti kaksi luokkavoittoa ja oli kuudesti palkintokorokkeella. Voitot tulivat vuoden 1994 Akropolis-rallista ja vuoden 1996 Uuden Seelannin rallista. Kaudella 1999 Triner ajoi Portugalin, Akropoliksen, Suomen ja Sanremon ralleissa.
Suzann Pettersen
thumb|Suzann Pettersen Suzann Pettersen (s. 7. huhtikuuta 1981 Oslo) on norjalainen golfaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000 ja voitti LPGA Championshipin 2007. Hän on kilpaillut myös Solheim Cupissa.
Nikolai von Knorring
Nikolai von Knorring (21. joulukuuta 1827 – 29. heinäkuuta 1895 Pietari) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Von Knorringin isä oli majuri Gustaf Adolf von Knorring ja ensimmäinen puoliso vuodesta 1848 Iranda Platonovna Mallejeva (k. 1871), toinen Maria Semenovna Gvosdova (k. 1881) ja kolmas vuodesta 1882 Glafira Paulovna Kovaleva. Kenraalimajuri Fredrik von Knorring oli hänen veljensä. Nikolai von Knorring valmistui Moskovan kadettikoulusta ja määrättiin vänrikkinä Vjatkan linnoituspataljoonaan Itä-Venäjälle 1847. Hänet komennettiin 1849 Nižni Novgorodiin jalkaväkirykmentin reservipataljoonaan, josta hän kuitenkin palasi Vjatkan linnoituspataljoonaan seuraavan vuoden alussa. Hänet ylennettiin aliluutnantiksi 1851 ja määrättiin Bugulman invalidikomennuskunnan päälliköksi 1852. Luutnantiksi 1854 ylennettynä von Knorring määrättiin 1855 ensin adjutantiksi 11. linjapataljoonaan Orenburgiin 1855 ja sitten pataljoonan rahastonhoitajaksi. Hänet ylennettiin alikapteeniksi 1859 ja kapteeniksi 1864, jolloin hänestä tuli Samaran kuvernementin sotilaskäskynhaltijan kanslian päällikkö. Vuonna 1867 hänet nimitettiin 9. Orenburgin linjapataljoonan komentajaksi, mutta määrättiin samana vuonna majuriksi ylennettynä Kiovan sotasairaalan tarkastajaksi. Everstiluutnantiksi von Knorring ylennettiin 1872. Vuonna 1874 hänet määrättiin Ukrainaan Nežinin alueen sotilaskäskynhaltijaksi ja 1879 sotasairaaloiden pääkomitean esittelijän vanhemmaksi adjutantiksi. Everstin arvon von Knorring sai samana vuonna. Hänet nimitettiin 1887 sotasairaaloiden pääkomitean sihteeriksi ja ylennettiin kenraalimajuriksi 1892. Eron sotapalveluksesta hän sai maaliskuussa 1895.
Denis Grebeškov
Denis Sergejevitš Grebeškov (, s. 11. lokakuuta 1983 Jaroslavl, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkopuolustaja. Hän on nykyisin ilman seuraa.
Grebeškov on voittanut kaksi jääkiekon maailmanmestaruutta Venäjän jääkiekkomaajoukkueessa vuosina 2008 ja 2009.
Ura
Grebeškov aloitti uransa kotikaupunkinsa Jaroslavlin joukkueessa. Jaroslavlin edustusjoukkueessa Venäjän pääsarjassa hän pelasi ensimmäisen kerran kaudella 2001–2002 ollessaan 17-vuotias. Los Angeles Kings varasi Grebeškovin kesän 2002 NHL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella. Hän pelasi Jaroslavlissa vielä seuraavan kauden voittaen Venäjän mestaruuden ennen kuin siirtyi Pohjois-Amerikkaan.
Los Angelesissa Grebeškov pelasi pääasiassa farmijoukkueessa AHL-liigan Manchester Monarchsissa. Maaliskuussa 2006 juuri ennen pelaajakauppojen takarajaa Los Angeles myi hänet Jeff Tambellinin kanssa New York Islandersiin, josta sai vaihdossa Mark Parrishin ja Brent Sopelin. Islandersissa Grebeškov mahtui NHL-kokoonpanoon ja hän pelasi loppukauden NHL:ssä.
Grebeškov ei päässyt sopimukseen Islandersin kanssa keväällä 2006 ja hän palasi vuodeksi Jaroslavliin. Islandersille jäi Grebeškovin NHL-oikeudet, jotka se myi Edmonton Oilersille helmikuussa 2007. Grebeškov pelasi Edmontonissa vajaat kolme kautta. Viimeisellä sopimuskaudella Edmonton myi maaliskuussa 2010 Grebeškovin Nashville Predatorsiin tulevan varaustilaisuuden toisen kierroksen varausta vastaan.
Grebeškov ei tehnyt uutta sopimusta minkään NHL-seuran kanssa, vaan solmi pelaajasopimuksen Venäjälle KHL-sarjassa pelavaan SKA Pietarin kanssa heinäkuussa 2010. Hän pelasi joukkueessa kaudet 2010–2013 kunnes palasi jälleen Edmontoniin.
Kausi sujui pääasiassa AHL-liigassa ja otteluita Edmontonissa kertyi vain seitsemän. Grebeškov päättikin palata kaudeksi 2014–2015 KHL:ään. Uudeksi seuraksi tuli HK Vitjaz. Vitjaz ei kuitenkaan kauden loputtua tarjonnut uutta sopimusta, vaan ilmoitti toukokuussa 2015 ettei Grebeškov jatka joukkueessa.
HMS Africa (1905)
HMS Africa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1905 vesillelaskettu King Edward VII -luokan taistelulaiva.
Alus liitettiin käyttöönotettaessa joulukuussa 1906 Atlantin laivastoon, josta se siirrettiin helmikuussa 1907 Kanaalin laivastoon. Alus kolaroi 23. maaliskuuta 1907 Portlandin edustalla kauppa-alus SS Ormuzin kanssa, mutta kärsi vain lieviä vaurioita.
Palvelus
Africa liitettiin kesäkuussa 1908 Kotilaivaston Noreen sijoitettuihin yksiköihin. Huhtikuussa 1909 se liitettiin toiseen viirikköön. Alus oli 25. huhtikuuta 1911 alkaen kolmannen ja neljännen viirikön komentajan vara-amiraali Sir William Henry Mayn lippulaivana, kunnes HMS King Edward VII vapautti sen tehtävästä 24. heinäkuuta. Alus siirrettiin marraskuussa Noren reserviin, jolloin sen miehistö supistettiin minimiin.
Tammikuussa 1912 alus osallistui Sheernessissä lentokoneiden käytön testaamiseen, jolloin alukselle rakennettiin 100 jalkaa (30 m) pitkä lentoonlähtöalusta.
Alus siirrettiin vuonna 1912 Chathamin telakalle modernisoitavaksi. Laivaston uudelleenorganisoinnin seurauksena alus palasi aktiivipalvelukseen toukokuussa 1912. Alus muodosti yhdessä sisaralustensa kanssa Kotilaivaston 1. Laivaston 3. Taistelulaivalaivueen. Se siirtyi marraskuussa ensimmäisen Balkanin sodan vuoksi laivueen mukana Välimerelle.
Ensimmäinen maailmansota
Ensimmäisen maailmansodan uhan kasvaessa Africa liitettiin elokuussa 1914 laivueen mukana Suureen laivastoon. Alus oli joulukuusta 1915 tammikuuhun 1916 huollettavana Belfastissa ja uudelleen Portsmouthissa elokuusta syyskuuhun 1916, minkä jälkeen se siirrettiin Adrianmerelle tukemaan Italian laivastoa.
Tammikuussa 1917 alus siirtyi huollettavaksi Gibraltarille. Se palasi palvelukseen maaliskuussa, jolloin alus liitettiin Atlantin partioihin ja saattueiden suojaksi tukemaan 9. risteilijälaivuetta. Alus oli huollettavana Rio de Janeirossa joulukuusta 1917 tammikuuhun 1918.
Sikasson piiri
thumb|200px|Sikasson piiri Malin kartalla. Sikasson piiri on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 15 375 neliökilometriä. Asukkaita on 725 500 henkeä.
News of the World (lehti)
thumb|News of the Worldin ensinumero. News of the World (NoW) oli brittiläinen tabloidilehti, joka perustettiin vuonna 1843 ja lakkautettiin heinäkuussa 2011. Lakkauttamisen syynä oli skandaali, jossa lehden epäillään syyllistyneen laajamittaiseen salakuunteluun. Viimeinen numero ilmestyi 10.7.2011 Julkisuuden henkilöiden elämää koskeviin paljastuksiin keskittynyt NoW oli Britannian laajalevikkisin ja kannattavin sanomalehti, jonka omisti Rupert Murdochin News-konserniin kuuluva mediayhtiö News International.
Sikasson piiri
Sikasson piiri rajoittuu koillisessa Sikasson alueen Koutialan piiriin, idässä Burkina Fasoon, etelässä Kadiolon, lounaassa Kolondiéban ja lännessä Bougounin piireihin sekä luoteessa Koulikoron alueeseen. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.
News of the World (lehti)
Sunnuntaisin ilmestyneen lehden levikki oli lokakuussa 2010 viikoittain 2 812 005 kappaletta. Skandaali vei ilmoitukset ensin NoW:lta, sitten ilmoittajat alkoivat vetäytyä konsernin muista viestimistä. Tilanne johti myös siihen, että News-konserni perui tarjouksensa enemmistöosuuden ostamisesta brittiläisessä BSkyB-satelliittikanavayhtiössä. Kauppa oli jo aiemmin herättänyt keskustelua, ja sen vastustamiseksi jätettiin kulttuuriministeri Jeremy Huntille 135 000 kansalaisen allekirjoittama vetoomus. Murdoch perui ostoaikeensa 13. heinäkuuta 2011.
Sikasson piiri
Piiriin kuuluu Sikasson kaupunki sekä 42 maalaiskuntaa: Benkadi, Blendio, Danderesso, Dembela, Dialakoro, Diomaténé, Dogoni, Doumanaba, Fama, Farakala, Finkolo, Finkolo Ganadougou, Gongasso, Kabarasso, Kaboïla, Kafouziéla, Kapala, Kapolondougou, Kignan, Kléla, Kofan, Kolokoba, Koumankou, Kouoro, Kourouma, Lobougoula, Miniko, Miria, Missirikoro, Natien, Niéna, Nongo-Souala, N’Tjikouna, Pimperna, Sanzana, Sokourani-Missirikoro, Tella, Tiankadi, Wateni, Zanférébougou, Zangaradougou ja Zaniena. Kyliä on yhteensä 489. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on muun muassa samoja ja bambaroita.
Sikasson kautta kulkee Bamakon ja Norsunluurannikon rajan välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on puuvilla, jonka jalostusta varten on syntynyt myös teollisuutta.
News of the World (lehti)
Korvaavasta lehdestä on esitetty arvailuja, muun muassa saman konsernin The Sun -lehden muuttumista seitsenpäiväiseksi on ennakoitu.
Pääministeri David Cameronilla sanotaan olleen konserniin läheiset välit, ja hänen entinen lehdistöpäällikkönsä Andy Coulson oli vuoteen 2007 NoWin päätoimittaja. Coulson pidätettiin 8.7.2011, koska hänen epäillään tienneen salakuuntelusta.
Salakuunteluskandaali
Lontoon poliisilla on hallussaan 11 000 sivua tietoa salakuunteluista. Lehden väitetään maksaneen viidelle poliisille lahjuksina 112 000 euroa.
Salakuuntelun paljasti New York Timesissa NoW:n entinen toimittaja Sean Hoare. Hänet löydettiin 18. heinäkuuta 2011 kotoaan kuolleena.
Yleisesti oli odotettu että lehti jatkaisi mutta sitä julkaisevan yhtiön toimitusjohtaja Rebekah Brooks ja sen aiempi päätoimittaja skandaalitapahtumien aikaan (nimellä Rebekah Wade) olisi erotettu. Brooks oli kuitenkin arvioiden mukaan Rupert Murdochin luottohenkilö ja siten tärkeämpi, ja siksi lehti sai mennä. Erinomaisista sosiaalisista kyvyistään tunnetulla Brooksilla on hyvät suhteet Britannian poliittiseen johtoon. Brooks erosi kuitenkin muutaman päivän kuluttua Murdochin vastustelusta huolimatta.
Skandaalin vuoksi ovat eronneet myös Scotland Yardin poliisipäällikkö Paul Stephenson ja apulaispäällikkö John Yates.
Kolondiéban piiri
thumb|200px|Kolondiéban piiri Malin kartalla. Kolondiéban piiri on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 9 200 neliökilometriä. Asukkaita on 202 600 henkeä.
Kolondiéban piiri rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Sikasson alueen Bougounin, koillisessa Sikasson ja idässä Kadiolon piireihin sekä etelässä Norsunluurannikkoon.
Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa: Bougoula, Fakola, Farako, Kadiana, Kébila, Kolondiéba, Kolosso, Ména, Nangalasso, N’Golodiana, Tiongui ja Tousséguéla. Kyliä on yhteensä 205.
Seudun asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, senufoja ja soninkeja. Pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito.
Koutialan piiri
thumb|200px|Koutialan piiri Malin kartalla. Koutialan piiri on paikallishallintoalue Malin Sikasson alueella. Sen pinta-ala on 8 740 neliökilometriä. Asukkaita on 575 300 henkeä.
Koutialan piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun alueeseen, idässä Sikasson alueen Yorosson piiriin, kaakossa Burkina Fasoon, etelässä Sikasson piiriin ja lännessä Koulikoron alueeseen. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen.
Seudun elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Teollisuutta edustaa neljä puuvillankäsittelylaitosta, kasviöljypuristamo, meijeri ja kolme leipomoa.
Keisarinmänty
thumb|275px|Keisarinmänty toukokuussa 2016. thumb|175px|Keisarinmännyn runko haarautuu noin metrin korkeudelta. Keisarinmänty on Hämeenlinnassa Pikku-Parolassa sijaitseva rauhoitettu mänty. Puun iäksi on arvioitu jopa 400 vuotta ja se on rungon paksuudella mitattuna Suomen suurin metsämänty. Puun ympärysmitta on 548 senttimetriä.
Dendrologian Seuran tietojen mukaan puun ympärysmitta 0,7 metrin korkeudelta on 496 senttimetriä, latvuksen halkaisija on mittaussuunnasta riippuen 17–20 metriä ja männyn korkeus on 11,5 metriä.
Perimätiedon mukaan Parolannummen kentällä joukkoja katselmoineet Ruotsin kuninkaat Kustaa III ja Kustaa IV Aadolf ovat aterioineet puun varjossa ja tällä perusteella puuta alettiin kutsua Kuninkaanmännyksi. Kustaa III kävi Parolannummella kesäkuussa 1783 ja Kustaa IV Aadolf kesällä 1802. Suomen sodan aikana 1808 kerrotaan erään rakuunan piilottaneen yksikkönsä lipun puussa olleeseen koloon ja tämän vuoksi puuta kutsuttiin myös Rakuunanmännyksi.
Nykyisen nimensä puu sai 1800-luvulla kun Venäjän keisarit Aleksanteri I ja Aleksanteri II ruokailivat Parolassa käydessään puun juurella. Aleksanteri I kävi Parolassa 1819 ja Aleksanteri II 29. heinäkuuta 1863. Aleksanteri II:n vierailun aikana puun juurella pidettiin suuret juhlat ja samalla mänty sai nimensä.
Ørsta (Møre ja Romsdal)
Ørsta on kunta Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa. Kunnalla on pinta-alaa 805 neliökilometriä, ja asukkaita sillä oli 10 456 vuonna 2013.
Kunta erosi Voldasta 1. elokuuta 1883. Ørstan kylästä tuli kunnan hallinnollinen keskus vuonna 1964, jolloin Hjørundfjordin, Vartdalin, ja Ørstan kunnat yhdistyivät.
Kevättähtimö
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Kevättähtimön kukka. thumb|vasen|Kevättähtimökasvusto. Pysty- tai kohenevavartinen kevättähtimö voi kasvaa 20–30 cm pitkäksi. Varsi on hoikka, hauras, teräväsärmäinen ja kalju. Vastakkain olevat lehdet ovat ruodittomia, 3–8 cm pitkiä, siirottavia ja jäykkiä. Muodoltaan ne ovat kapeanpuikeita, pitkäsuippuisia, teräväkärkisiä ja karheita. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon kaikki tukilehdet ovat kalvolaidattomia. Valkoisissa kukissa on viisi verho- ja terä­lehteä. Terälehdet ovat osittain kaksijakoisia, 12–15 mm pitkiä ja 1,5–2 kertaa verholehtien pituisia. Kukan emiö on kolmelehtinen. Suomessa kevättähtimö kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Laji talvehtii rönsymäisten, juurehtivien versojensa varassa.
Kevättähtimön erottaa muista sukunsa lajeista, esimerkiksi lehtotähtimöstä (S. nemorum) suurten kukkien ja pitkulaisten lehtien avulla. Heinätähtimöstä (S. graminea) sen erottaa ainakin lyhytpontisempien heteiden avulla.
Levinneisyys
Kevättähtimöä tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaan pohjoisosista Länsi-Venäjälle. Etelässä sitä kasvaa aina Etelä-Italiaan ja Keski-Kreikkaan saakka, pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin ja Venäjän pohjoisosiin. Kaukasuksella lajilla on oma erillinen esiintymisalueensa. Euroopan ulkopuolella lajia tavataan Länsi-Siperian eteläosissa, Turkissa, Iranissa, Tunisiassa ja Marokossa. Tulokaslajina kevättähtimöä on tavattu myös Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa kevättähtimö on alkuperäislaji etelärannikon tammivyöhykeellä, jossa se on jokseenkin yleinen. Jo Hämeessä se on harvinainen lehtolaji. Satunnaisena tulokaskasvina kevättähtimöä tavataan aina Pohjois-Pohjanmaan eteläosien korkeudelle. Lajin vahvin esiintymisalue Suomessa painottuu Uudellemaalle.
Elinympäristö
Kevättähtimö kasvaa lehdoissa, lehtomaisissa metsissä, metsänreunoissa ja -aukoissa, lehtoniityillä ja puistojen nurmikoilla. Sopivilla kasvupaikoilla kevättähtimö voi muodostaa suuria, kukinta-aikaan hyvin näyttäviä kasvustoja. Lajin on havaittu viihtyvän erityisen hyvin muurahaispesien ympärillä, mutta syytä tähän ei tiedetä.
Käyttö
Kevättähtimöä kasvatetaan jonkin verran myös koristekasvina, usein luonnosta siirrettynä.
Reach (Eyes Set to Killin albumi)
Reach on Eyes Set to Kill -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Levy julkaistiin kauppoissa 19. helmikuuta 2008 Yhdysvalloissa. Se oli myös samana vuonna parhaimmillaan Billboard Top Heatseekers listalla sijalla 29.
GIOVE B
GIOVE B:n eli toisen Galileo-testisatelliitin kehitti vuonna 2009 purettu Galileo Industries -yhtiö.
Satelliitin pääurakoitsija oli Astrium GmbH Saksasta, satelliitin rakensi Thales Alenia Space Ranskassa ja navigaatiohyötykuorman kehitti Astrium Ltd Englannissa. Satelliitti koottiin Italiassa Alenia Spazion (2005 lähtien Alcatel-Alenia Space -yhtiön osa, sittemmin Thales Alenia Spacen osa) tehtaalla. Koska Giove A:n laukaisu onnistui ja satelliitti toimii, pitkään ei ollut varmaa, laukaistaanko Giove B -satelliittia lainkaan.
GIOVE-B laukaistiin Baikonurista Sojuz-kantoraketilla 27. huhtikuuta 2008 23 000 km korkealle radalle, jossa se toimii 2,5 vuotta. Satelliittia operoidaan Telespazion keskuksesta Fucinosta Rooman läheltä.
Tekniikkaa
Satelliitti painaa 530 kg, josta 28 kg hydratsiiniä satelliitin asennonsäätöön. Sen koko on 95 cm x 95 cm x 240 cm. Se on kolmiakselistabiloitu. Sen sähköteho on 1100 W - satelliitissa on kaksi 4,3 metriä pitkää aurinkopanelia. Satelliitti lähettää Galileon signaaleja L1, E5 ja E6 taajuuksilla, mutta vain kahdella taajuudella kerrallaan.
Ferentium (Etruria)
thumb|Ferentiumin teatterin rauniot Ferentium oli etruskikaupunki Etruriassa. Se oli keisari Othon syntymäkaupunki. Kaupunki tuhoutui 1000-luvulla. Kaupungista on jäänyt jäljelle osia kaupunginmuurista ja muita raunioita. Tärkein näistä on kaupungin teatteri.
Vardan Militosjan
Vardan Militosjan (,, 8. kesäkuuta 1950 Leninakan, Armenian SNT – 29. huhtikuuta 2015) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut painonnostaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Militosjan saavutti painoluokan 75 kg olympiahopeaa Montréalissa 1976 bulgarialaisen Jordan Mitkovin jälkeen. Hän voitti urallaan myös kaksi MM-hopeaa ja kaksi Euroopan mestaruutta sekä teki useita maailmanennätyksiä.
Militosjan kuoli 64-vuotiaana 29. huhtikuuta 2015.
Miesten superalppiyhdistetty alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Miesten superalppiyhdistetty alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 järjestettiin 14. helmikuuta. Kilpailun syöksyosuus järjestettiin Kandahar-rinteessä ja pujottelu Gudiberg-rinteessä. Superalppiyhdistettyyn osallistui 41 urheilijaa 22 eri maasta.
Tulokset
thumb|right|200px|Kilpailun voittanut [[Aksel Lund Svindal]]
Išim
Išim (, kazakiksi Есіл, Jesil) on Obin vesistöön kuuluvan Irtyšin sivujoki Kazakstanissa ja Venäjällä. Sen pituus on 2 450 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 177 000 neliökilometriä. Joen virtaus vaihtelee voimakkaasti.
Išim saa alkunsa Nijaz-vuorilta. Aluksi se virtaa länteen, mutta Koktšetaun ylängön ohitettuaan kääntyy kohti pohjoista. Tärkeimmät sivujoet ovat Koluton, Žabai ja Akkanburluk. Joen varrella sijaitsevat Astanan, Deržavinskin, Jesilin, Petropavlin ja Išimin kaupungit.
Carla Del Poggio
Carla Del Poggio (oikealta nimeltään Maria Luisa Attanasio) s. 2. joulukuuta 1925 Napoli – 14. lokakuuta 2010 Rooma oli italialainen näyttelijä joka aikaisin alkaneen mutta vain noin 15 vuotta kestäneen uransa aikana kehittyi yhdeksi Italian arvostetuimmista naisnäyttelijöistä. Jo teini-ikäisenä suurena tulevaisuuden lupauksena pidetyn Del Poggion kehittyminen näyttelijänä oli herättänyt suurta huomiota kun hän yllättäen jo 31-vuotiaana lopetti elokuvien tekemisen.
Elämä ja ura
Carla Del Poggion isä, Italian armeijan eversti Ugo Attanasio (1887-1969) oli hyvin kiinnostunut elokuvista, jopa niin kiinnostunut että eläkkeelle siirryttyään aloitti uuden uran näyttelijänä. Hänellä ei ollut mitään sitä vastaan että hänen tyttärensä jo 15-vuotiaana sai pääosan Vittorio De Sican ensimmäisessä ohjaustyössä Maddalena... zero in condotta (1940). Se aloitti Del Poggion uran jonka ensimmäiset vuodet hän näytteli periaatteessa samaa osaa kymmenessä elokuvassa, nimittäin hyvän kasvatuksen saanutta huoletonta ja vilkasta yläluokan tyttölasta (”signorinetta”) joka keksii kaikenlaista hauskaa ja jonka kurissa pitämisellä vanhemmilla on täysi työ. Samanaikaisesti kuin yhtä näistä elokuvista Nunzio Malasomman Incontri di notte (”Yöllisiä tapaamisia”) kuvattiin 1943, Del Poggio tapasi tulevan miehensä, elokuvaohjaaja Alberto Lattuadan. Tämä merkitsi käännekohtaa ei vain yksityiselämässä vaan myös roolien tarjonnassa.
Lattuadan ohjaamat neorealistiset elokuvat Il bandito (1946) ja Ilman sääliä (1948) merkitsivät Carla Del Poggiolle täysin uuden tyyppisiä rooleja. Huolettomasta hyvän perheen tyttölapsesta oli tullut elämän pahasti kolhima ja rikollisten ympäröimä nainen jonka on turvauduttava prostituutioon elättääkseen itsensä. Saman tapaisen roolin hänelle tarjosi Giuseppe De Santis elokuvassaan Caccia tragica (1947). Yhteistyö De Santisin kanssa jatkui tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa Lyönnillä 11 (1952). Kriitikot olivat siinä vaiheessa yhtä mieltä siitä että Carla Del Poggio oli italialaisen elokuvan suurimpia tulevaisuuden lupauksia samalla kun hänen alkuperäinen yleisönsä oli hylännyt hänet. Tämä ilmeni erityisesti Del Poggion omaan aiheeseen perustuvasta Lattuadan ja Federico Fellinin yhdessä ohjaamasta elokuvasta Varieteen valot (1950) joka ei vetänyt juuri lainkaan yleisöä. Se ei ollut läheskään samanlaista ”raskasta” neorealismia kuin Lattuadan aikaisemmat elokuvat, pikemminkin vähän surullinen komedia jossa Del Poggio ja monet muut naisnäyttelijöistä, esimerkiksi Sophia Loren, esiintyivät aika vähissä vaatteissa.
Varieteen valot jäi kalvamaan Del Poggion mieltä hänen uransa suurena pettymyksenä, osittain koska aihe oli hänen itsensä keksimä mutta myös siksi että sekä hän ja Lattuada ennalta olivat vakuuttuneet siitä että se menestyisi hyvin. Se jäi myös avioparin viimeiseksi yhteistyöksi. Vaikka avioliitto kestikin 60 vuotta, parin taiteelliset erimielisyydet kasvoivat aikaa myöten suuriksi. Del Poggio näytteli 1950-luvulla parissa Guido Brignonen elokuvassa yhdessä isänsä kanssa, mutta alkoi jo kyllästyä elokuvissa näyttelemiseen oltuaan 30-vuotiaana jo yhtä monessa elokuvassa, saaden ensin yleisön ja sitten kriitikoiden tunnustuksen, kuitenkaan voittamatta koskaan mitään merkittävää palkintoa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Hugo Fregonesen ohjaama I girovaghi (1956] jossa hänen vastanäyttelijänään oli Peter Ustinov.
Viimeisen elokuvansa valmistumisen jälkeen Del Poggio siirtyi teatterin näyttämölle lähtien Eduardo De Filippon seurueen mukana yhden kauden kestäneelle Italian kiertueelle. Hän näytteli pääosaa De Filippon isän Eduardo Scarpettan napolilaisella murteella esitetyssä komediassa 'A Nanassa. Del Poggion uran loppuvaihe sujui pääasiassa televisioteatterin parissa, aikaa myöten aina pienemmissä osissa, viimeisen kerran 1966 minkä jälkeen hän jätti näyttämön kokonaan.
Kroatian kansanterveyslaitos
Kroatian kansanterveyslaitos (, lyhenne HZJZ;, lyhennys CIPH) on Kroatian pääkaupungissa Zagrebissa toimiva valtiollinen kansanterveyden edistämisen hyväksi toimiva laitos.
thumb|left|210px|Vuonna 1927 avattu silloisen Hygienian instituutin kansanterveyden koulutukseen käytetty rakennus toimii nykyisin [[Zagrebin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan osana. ]] Alkujaan vuonna 1893 keisarilliseksi eläinperäistä isorokkorokotetta valmistavaksi instituutikei perustettu laitos on toimintavuosiensa aikana tunnettu useilla eri nimillä.
HZJZ on ollut näkyvässä asemassa Kroatiassa esimerkiksi vuonna 2020 alkaneen Covid-19-pandemian aikana.
Nore og Uvdal
Nähtävyytenä on Noren sauvakirkko.
Miekkailu kesäolympialaisissa 2016 – naisten säilän joukkuekilpailu
Naisten säilän joukkuekilpailu Rio de Janeiron olympialaisissa käytiin 13. elokuuta OTC Hall 2:ssa. Joukkueita osallistui turnaukseen yhteensä 8. Kultaa voitti Venäjä. Hopealle sijoittui Ukraina ja kolmanneksi Yhdysvallat.
Söderström (Tukholma)
thumb|Talvinen näkymä Södersrömin yli Riddarholmskyrkanin suuntaan. Söderström on yhdessä Norrströmin kanssa toinen Ruotsin kolmanneksi suurimman järven Mälarenin lasku-uomista mereen. Se sijaitsee Tukholman keskustassa ja Norrströmin tavoin laskee Mälaren-järven itäisimmästä Riddarfjärdenin lahdesta Saltsjönin lahteen Itämeressä Tukholman edustalla. Norrströmin ja Söderströmin väliin jää Stadsholmenin saari, jolla sijaitsee pääosa Tukholman vanhastakaupungista. Söderströmissä olevan sulun kohdalle on rakennettu Slussenin eritasoliittymä.
Rockin’ Tug
Rockin’ Tug on italialaisen Zamperlan valmistama huvipuistolaite. Se muistuttaa hinauslaivaa. Se on julkaistu vuonna 2002. IAAPA palkitsi laitteen heti vuonna 2002 vuoden uutena perhelaitteena. Siihen mahtuu kerralla 24 asiakasta, kun jokaiselle kuudelle riville mahtuu neljä. Tunnissa se pystyy kuljettamaan 600 matkustajaa. Laitteesta on saatavana sekä huvipuistoihin sopiva ja liikuteltava malli. Paino sen päällä voi olla maksimissaan 6 000 kg. Laitteessa laiva kulkee raiteilla. Vauhti annetaan pyörillä. Laiva kulkee puolelta toiselle U:n muotoista rataa pitkin ja pyörähtää 360 astetta ympäri kiskon kummassakin päässä. Suomessa laitteita on yhteensä kolme. Tivoli Sariola hankki laitteen vuodeksi 2003. Särkänniemi ja Wasalandia hankkivat sen vuodeksi 2004. Wasalandia käyttää laitteesta nimeä Heiluva Hinaaja. Särkänniemessä laite kulkee nimellä Pikku Hinaaja ja on sijoitettu lasten laitteiden kanssa Ipanaarioon. Vuonna 2007 Zamperla valmisti suositusta laitteestaan rullalaudan näköisen version. Laitteen perusteella on rakennettu myös useita muita samankaltaisia laitteita. Valmistajan suosittelema pituusrajoitus laitteeseen on 105 senttimetriä ja yhteispainoraja 6 000 kg.
Ruotsin valtiopäivien puhemies
Ruotsin valtiopäivien puhemies on Ruotsin valtiopäivien korkein edustaja, joka johtaa valtiopäivien työskentelyä. Valtiopäivien puhemies on korkein virka, mihin henkilö voidaan valita Ruotsissa. Puhemies on rankijärjestelmässä valtionpäämiehen, eli kuninkaan, jälkeen, mutta ennen pääministeriä. Valtiopäivien nykyinen puhemies on Andreas Norlén, joka valittiin tehtävään vuoden 2018 vaalien jälkeen.
Puhemies toimii valtiopäivien kokousten eli täysistunnon puheenjohtajana. Hän johtaa ja suunnittelee valtiopäivien työjärjestystä. Uusi puhemies valitaan lakisääteisesti aina valtiopäivävaalien jälkeen, jonka jälkeen puhemiehen ensimmäinen tehtävä on valita ja esittää pääministeriä valtiopäiville.
Kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2013
Kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2013 järjestettiin 18.-21.7.2013 Italian Forni Avoltrissa. Kilpailut käytiin hiihtämällä rullasuksin. Kilpailujen yhteydessä järjestettiin myös nuorten kesäampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut.
Kilpailuohjelma
Ohjelmassa oli 5 kilpailutapahtumaa. Kilpailut eivät vaikuttaneet maailmancupiin.
Toivo Niskanen
thumb|200px|Toivo Niskanen. Toivo Niskanen (3. kesäkuuta 1887 Helsinki – 25. joulukuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi. Häntä pidetään ensimmäisenä suomalaisena klassiseen balettiin suuntautuneena miespuolisena ammattitanssijana. Niskasesta ei kuitenkaan tullut varsinaista klassista tanssijaa, koska hän ryhtyi opiskelemaan balettia vasta aikuisena.
Niskanen opiskeli tanssia aluksi saksalaissyntyisen Elisabet Littsonin ohjauksessa Helsingissä. Pian hän esiintyi myös tanssinäytöksissä yhdessä Littsonin toisen oppilaan Hilma Liimanin kanssa. Vuonna 1908 Niskanen päätti luopua estetiikan ja kirjallisuuden yliopisto-opinnoistaan ja lähti hankkimaan lisää tanssikoulutusta Pietariin. Siellä hänen opettajaan oli Mariinski-teatterin kuuluisa karakteritanssija Alexander Shirajev. Pietarissa Niskanen tutustui perin pohjin muun muassa slaavilaiseen tanssiin, ja hän opiskeli myös Dalcrozen menetelmiä.
Palattuaan Suomeen Niskasen ensimmäinen julkinen tanssiesitys oli Helsingissä vuonna 1911, samana vuonna kuin myös toinen Suomen ensimmäisistä tanssitaiteilijoista, Maggie Gripenberg, piti ensimmäisen tanssikonserttinsa. Niskasen yhteisesiintyminen sisarentyttärensä Margit Liliuksen kanssa vuonna 1917 tarjosi suomalaisyleisölle ensimmäisen kosketuksen pas de deux’hön. Hän oli kiinnitettynä Pariisin Les Ballets Suédois -balettiin vuosina 1922–1924 ja Chicagon kaupunginbalettiin vuosina 1924–1925. Myöhemmin Niskanen teki uraauurtavaa työtä koreografina monissa suomalaisissa teattereissa. Hän myös opetti klassista balettia ja karakteritanssia sekä seuratansseja omassa tanssikoulussaan.
Niskanen tunnetaan erityisesti tangon tuomisesta suomalaisen tanssiyleisön tietoisuuteen. Tangon lasketaan tulleen Suomeen 2. päivä marraskuuta 1913, jolloin Niskanen ja hänen tanssiparinsa Elsa Nyström tutustuttivat helsinkiläisyleisön tangoon elokuvateatteri Apollossa pidetyssä näytöksessä. Niskanen oli itse tutustunut tangoon käydessään Pariisissa. Pari viikkoa myöhemmin Niskanen ryhtyi jo antamaan yleisölle myös opetusta tangon tanssimisessa Katajanokalla pitämässään tanssikoulussa. Aluksi tangoa tanssittiin Suomessa samaan tapaan kuin muualla Euroopassa, mutta 1930-luvulla vakiintuivat tanssinopettaja Inkeri Kareen opettamat suomalaiset tangoaskeleet, jotka muistuttavat foksin askeleita.
Magister officiorum
Magister officiorum oli virkamies myöhäisantiikin Rooman valtakunnassa. Magister officiorum oli valtakunnan hallinnon korkea-arvoisin virkamies. Hän valitsi valtion virkamiehet ja johti valtakunnan ulkopolitiikkaa. Magister officiorum johti myös keisarin henkivartiostoa.
Kitšera
Taajama on perustettu vuonna 1978 Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Tärkein työnantaja on rautatieliikenne. Lisäksi toimii kaksi puunhankintayritystä sahalaitoksineen. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu ja kaksi poliklinikkaa.
Kaartinkaupunki
thumb|[[Eteläranta. Oikealla näkyy Vanha kauppahalli ja taustalla tuomiokirkko]] thumb|upright|[[Erottajan paloasema]] thumb|upright|[[Suomen arkkitehtuurimuseo]]
Kaartinkaupunki on Helsingin eteläisessä kantakaupungissa sijaitseva kaupunginosa. Se käsittää Esplanadin puiston ja Tähtitornin vuoren välisen alueen. Sen ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1812, mutta kaupunginosa sai nimensä vasta 1959. Se on Helsingin 3. kaupunginosa ja kuuluu Ullanlinnan peruspiiriin ja Eteläiseen suurpiiriin. Kaartinkaupunki on saanut nimensä Kasarmitorin vierellä sijaitsevan Kaartin kasarmin mukaan. Kasarmin vanhin osa valmistui 1822. Se rakennettiin alun perin Helsingin opetuspataljoonan, Suomen kaartin alkumuodon, asunnoksi.
Kaupunginosan maapinta-ala on 0,32 neliökilometriä. Vuoden 2020 lopussa Kaartinkaupungin asukasluku oli 1 057, ja työpaikkoja alueella oli vuoden 2017 lopussa 10 512. Kaartinkaupungissa on siis suurimmaksi osaksi yritysten toimitiloja.
Kaartinkaupungin rajat kulkevat suunnilleen seuraavasti:
Yrjönkatu – Uudenmaankatu – Erottajankatu – Mannerheimintie – Pohjoisesplanadi – Katajanokan kanava, jonka kohdalla raja kääntyy etelään. Eteläsataman vesialueen keskellä se kääntyy Makasiiniterminaalin pohjoispuolitse terminaalin pysäköintialueen yli kohti Eteläranta neljää. Etelärannan itäreunan suuntaisena se kulkee etelään (saksalaisten sotilaiden muistomerkki sijaitsee selvästi Ullanlinnan puolella) Saksalaisen kirkon eteläpuolitse Tähtitorninvuoren puistoalueen reunaa pitkin ja jatkuu edelleen reittiä Fabianinkatu – Kaartinkuja – Kasarmikatu – Punanotkonkatu – Yrjönkatu.