cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Remove Kebab
Remove Kebab on lause, joka sai alkunsa Jugoslavian sotien  aikaista serbinationalistista ja muslimien vastaista propagandamusiikkivideota ympäröivästä verkkoyhteisöstä. Lause on levinnyt maailmanlaajuisesti uusnatsiryhmien ja alt-rightin keskuudessa meeminä, joka viittaa muslimien uskonnolliseen puhdistukseen ja puolustaa sitä. Kappaleen alkuperäinen nimi oli ”Karadžić, johda serbejäsi” viitaten Bosnian serbien sotilasjohtajaan ja tuomittuun sotarikolliseen Radovan Karadžićiin. Se tunnetaan myös nimillä ”Jumala on serbi ja hän suojelee meitä” ja ”Serbia Strong”.
Hermetic Order of the Golden Dawn
thumb|Golden Dawnin ruusu-risti Hermetic Order of the Golden Dawn (tai yleisemmin pelkkä Golden Dawn tai H.O.G.D., eli Kultainen aamunkoitto) oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa vaikuttanut okkulttinen järjestö, jolla oli suuri vaikutus 1900-luvun länsimaiseen okkultismiin. Lukuisat wiccassa, thelemassa ja muissa henkisissä oppisuunnissa käytetyt rituaalit ovat peräisin Golden Dawnin perinteestä.
Järjestön kolme perustajaa, William Robert Woodman, William Wynn Westcott ja Samuel Liddell MacGregor Mathers olivat vapaamuurareita ja Societas Rosicruciana in Anglian jäseniä. Westcott oli myös Teosofisen seuran jäsen. Golden Dawnin jäseniä ovat olleet muun muassa Aleister Crowley, Edith Nesbit, Arthur Edward Waite, William Butler Yeats ja Bram Stoker.
Kosti-Paavo Eerolainen
thumb|250px|Kosti-Paavo Eerolainen (vas.) ja Lauri Oikari Kosti-Paavo Eerolainen (31. toukokuuta 1902 Artjärvi – 22. helmikuuta 1994 Kuusamo) oli Etsivän Keskuspoliisin etsivä ja Lapuan liikkeen organisaattori, yksi liikkeen radikaalin osan aktiiveista. Suomen sisällissodan aikana Eerolainen taisteli valkoisen armeijan joukoissa ja myöhemmin heimosodissa. Hän tuli tunnetuksi myös jatkosodan aikaisen Koverin leirin päällikkönä. Poliittiselta kannaltaan Eerolainen oli tiukka antikommunisti.
Vapaussoturi, heimosoturi
Kosti-Paavo Eerolainen syntyi Artjärvellä kyläkauppiaan perheeseen 31. toukokuuta 1902. Kosti-Paavo Eerolainen noudatti isänsä toivetta ja tavoitteli ylioppilaaksi pääsyä. Suomen itsenäisyysliikkeen murrosvuodet kuitenkin veivät Eerolaisen mukaan poliittiseen toimintaan. Syksyllä 1917 Eerolainen liittyi Lahden yhteiskoulun poikien perustamaan salaiseen järjestöön, joka kannatti Suomen itsenäisyyttä. Sisällissodan puhjetessa tammikuun 1918 lopulla Eerolainen pakeni punaisesta Suomesta liittyäkseen valkoisen armeijan joukkoihin. Eerolainen määrättiin Sysmän pataljoonaan, joka lyhyen koulutusjakson jälkeen lähetettiin rintamalle. Hän koki tulikasteensa Kuhmoisten taistelussa ja otti osaa helmikuun lopulla käytyyn Heinolan taisteluun, joka päättyi valkoisten perääntymiseen. Heinolassa Eerolainen haavoittui lievästi päähän ja vietti viikon kenttäsairaalassa. Eerolaisen serkku Arvid Eerola kaatui samaisessa taistelussa, mikä vaikutti Eerolaiseen syvästi; hän vannoi kostavansa serkkunsa kuoleman.
Sodan jälkeen Eerolainen ylennettiin alikersantiksi. Hän yritti jatkaa koulua syksyllä, mutta 16-vuotiaalle vapaussoturille sopeutuminen takaisin kouluelämään oli vaikeaa. Joulun 1918 jälkeen Eerolainen väärensi äitinsä nimissä lupapaperin ja liittyi Pohjan Poikiin, joka oli toinen Viron vapaussotaan lähteneistä suomalaisista vapaaehtoisjoukoista. Virossa Eerolainen toimi tammi-huhtikuussa 1919 kirjurina ja otti osaa Valkin sekä Marienburgin taisteluihin. Marienburgin (nyk. Alūksne) kauppala sijaitsee Pohjois-Latviassa, jonka suomalaiset miehittivät helmikuun 1919 lopulla.
Syksyllä 1919 Eerolainen yritti jälleen palata koulunpenkille, mutta sotakokemusten jälkeen koulunkäynnistä ei tullut mitään. Sotakokemukset muokkasivat nuoren Eerolaisen maailmankuvan jyrkän kaksijakoiseksi: oli hyviä eli valkoisia, ja pahoja eli punaisia. Kalastuskoulun ja metsänlukutöiden jälkeen Eerolainen perusti isänsä jalanjälkiä seuraten kyläkaupan kotiseudulleen, avioitui ja perusti perheen. Kuitenkin Liiketoimien ja avioliiton ajauduttua kuitenkin vaikeuksiin Eerolainen muutti Helsinkiin.
7 Seconds (elokuva)
Juoni
Elokuva kertoo Jack Tuliverista, joka on koonnut entisistä erikoisjoukkojen sotilaista ryhmän, jonka kanssa he ryöstävät 20 miljoonaa romanialaisten kasinoiden rahoja. Alku näyttää lupaavalta ja kaikki menee suunnitelmien mukaan, kunnes paikalle tulee toinen ryhmä tarkoituksenaan ryöstää saalis Tuliverilta ja hänen ryhmältään. Alkaa armoton tulitaistelu, jonka aikana käy ilmi kohtalokas petos ja koko Tuliverin ryhmä tapetaan kadulle. Tuliver pystyy kuitenkin pakenemaan käyttäen ihmiskilpenään sotilaspoliisi kersantti Andersia. Hänellä on myös mukanaan salaperäinen laukku, jota moni vaikuttaa havittelevan.
Kosti-Paavo Eerolainen
Etsivän Keskuspoliisin etsivä
Vuonna 1927 Eerolainen haki etsivän paikkaa Etsivästä Keskuspoliisista, jonka päällikkö Esko Riekki vakuuttui Eerolaisen monipuolisuudesta ja- taitoisuudesta. Eerolainen valittiin etsivän toimeen entisenä vapaus- ja heimosoturina, olivathan asevelisuhteet ehtonakin tehtävään pääsyyn. Eerolainen pääsi koeajalle EK:n Vaasan alaosastoon. EK:n tehtävänä oli lähinnä porvarillisen demokratian kaatamista tavoitelleen maanalaisen Suomen Kommunistisen Puolueen toiminnan seuraaminen ja valvonta, mikä sopi Eerolaiselle erinomaisesti. Hän sai kiitosta SKP:n järjestömiesten, etappien ja propagandamonistamoiden paljastajana, ja valittiin vakituiseen virkaan.
Eerolainen tuli tunnetuksi Etelä-Pohjanmaan kommunistien keskuudessa mustana ohranana. Kommunistinuorukaiset härnäsivät EK:n etsiviä ja kerran Eerolainenkin joutui pahoinpidellyksi saadessaan nyrkin silmäänsä. Eerolainen teki tapauksesta oikeusjutun, joka saikin paikallisesti lehdistössä huomiota, jota Riekin EK ei tosin halunnut. Keskustan puolueet suhtautuivat varauksella EK:n saamaan kovaan maineeseen, mitä Eerolainen ei lainkaan ymmärtänyt. Eerolaisen mielestä EK:sta tuli olla ylpeä, koska se toimi aktiivisesti maanpettureita vastaan, hän vaati vastaamista kovalla kovaan. Vaasan seudun tilanne kiristyikin Eerolaisen kohdalla niin, että 1929 hänen oli lähdettävä Helsinkiin poliisikouluun. Myöhemmin Eerolainen jäikin hoitamaan EK:n virkamiehen tehtäviä pääkaupunkiin.
Lapuan liikkeen organisaattori - Aktivisti-lehden radikaali toimittaja
Kun kommunistien toiminta 1920-luvulla alkoi saada radikaalimpia toimintamuotoja, marras–joulukuussa 1929 syntyi kommunisminvastainen kansanliike, Lapuan liike, jonka palvelukseen Eerolainen asettui huolimatta EK:n etsivänvirastaan. Eerolainen avusti EK:n tiedoillaan lapualaisia kaikin voimin. Sittemmin Eerolainen osallistui kahteentoista kyyditykseen eli muilutukseen sekä lähes kaikkiin lapualaislevottomuuksiin.
Eerolaisella oli eräänlainen osuus jo Vaasan mellakassa ja siihen yhdistyneessä kommunistikansanedustajan Asser Salon muilutuksessa 4. kesäkuuta 1930. Tunnetuin Eerolaisen toteuttama muilutus oli kommunistikansanedustajien Eino Pekkalan ja Jalmari Rötkön kaappaus Säätytalosta kesken perustuslakivaliokunnan istunnon 7. heinäkuuta 1930. Eerolainen kyydityksen yhdessä ystävänsä, aatetoverinsa luutnantti Artturi Vuorimaan kanssa. Kaappaus onnistui Eerolaisen esitettyä EK:n virkamerkkinsä, vaikka Eerolainen oli pyytänyt eron EK:n tehtävistään Riekiltä juuri ennen Rötkö-Pekkala-sieppausta. Entinen lain puolustaja ja -valvoja valitsi näin ollen laittomuuksien tien.
Kuuman kesän 1930 muilutuskauden jälkeen Eerolainen sai työ- ja turvapaikan Aktivisti-lehdessä. Kesällä 1930 Eerolainen oli työskennellyt Kosolan kansliassa Lapualla. Tosin loka-marraskuun Eerolainen istui muiluttajien joukkoilmoittautumisen jälkeen tutkintovankeudessa Katajanokan vankilassa. Vankeudesta palattuaan Eerolainen jatkoi toimittajana Aktivisti-lehdessä ja muokkasi sen Lapuan Liikkeen radikaalisiiven äänenkannattajaksi. Eerolaisen mielestä Suomi oli luotu lakeja varten eikä lait Suomea varten. Eerolainen oli myös kiinnostunut Italian fasistien historiasta ja Mussolinista, joka korosti rohkeuden olevan parempi vaihtoehto kuin alistuminen. Aktivisti-lehti julisti Eerolaisen tunnuslausetta
Eerolaisen motosta tulikin sittemmin yksi Lapuan Liikkeen tunnetuimmista iskulauseista. Laillisuusmiehet kauhistuivat Eerolaisen jyrkistä kirjoituksista Aktivistissa.
Osittain Eerolaisen persoonan vaikutuksesta ympäri Suomea syntyi koululaisten Sinimusta-kerhoja, jotka ihailivat Eerolaisen rohkeutta ja suoraa toimintaa. Pian nämä Sinimusta-kerhot organisointiin Lapualta johdetuksi Sinimustat-järjestöksi.
Kohu syntyi maaliskuun 1931 presidentinvaalien aikaan. Vaaleissa vastakkain olivat Lapuan Liikkeen tukema Kansallisen Kokoomuksen Pehr Evind Svinhufvud ja Kansallisen Edistyspuolueen laillisuusmies K. J. Ståhlberg. Helmikuussa Aktivistissa julkaistiin Eerolaisen kirjoittama artikkeli "Laukauksia", jossa pyydettiin muistamaan sellaisia sankareita kuin Eugen Schauman ja Bobi Sivén. Lehden kanteen Eerolainen oli asettanut Mannerheimin kuvan ja sen alle tekstin "Historia toistuu aina". Tämä ymmärrettiin kehotukseksi ampua K. J. Ståhlberg, jos vaalin tulos päätyisi Svinhufvudin tappioon. Aktivisti lakkautettiin ja Eerolainen sai kymmenen kuukauden kuritushuonetuomion entisten kahden vuoden ja kahdeksan kuukauden lisäksi. Eerolainen ei ollut mielestään tehnyt mitään väärää tai tuomittavaa, joten hän päätti muilutustuomioita paenneen ystävänsä Artturi Vuorimaan kanssa piiloutua poliisilta.
Vuoden 1931 lopulla Eerolainen saapui Lapuan Liikkeen vahvalle tukialueelle Mäntsälään. Eerolainen järjesti levottomuuksia yhdessä Vuorimaan kanssa Kosolan pyynnöstä. Joulun alla Eerolainen osallistui Nummisten ja ja Hollolan Kukonkoivun työväentalojen täydelliseen hävittämiseen. Lopulta Mäntsälän levottomuuspesäke leimahti 27. helmikuuta, kun 400–700 suojeluskuntalaista keskeytti Kokoomuksesta SDP:hen loikanneen kansanedustajan Mikko Erichin puhetilaisuuden Mäntsälän Ohkolan työväentalolla. Karismaattinen Vuorimaa nousi kapinajoukon johtoon ja julisti Mäntsälän kapinan alkaneeksi. Kapinan aikana Eerolainen hoiti vallattua puhelinkeskusta.
Lopulta kapina kuivui kokoon ja kapinan operatiivisena päällikkönä toiminut Vuorimaakin antautui muun johdon mukana viranomaisille. Eerolainen taas päätti edelleen jatkaa pakoaan. Hän järjesti puolen vuoden ajan Mäntsälän alueella vielä useita eri lapualaislevottomuuksia, kuten niin sanotun Sääksjärven kesäkapinan. Sanomalehdet sekä muut tiedotusvälineet seurasivat Eerolaisen liikkeitä ja hänen karkumatkastaan tuli aikansa mediatapahtuma. Poliisi lupasi poikkeuksellisen suuren, 20 000 markan löytöpalkkion Eerolaisesta, koska hänen epäiltiin suunnitelleen hallituksen sieppausta. Pian lapualaismielisissä piireissä arveltiin Eerolaisen olevan EK:n tai jopa kommunistien kätyri, koska tämä ei jäänyt kiinni. Syy oli lähinnä kuitenkin se, että vanhana EK:n etsivänä ja poliisina hän tunsi virkavallan toimintatavat. Lopulta Eerolainen siirtyi pirtusalakuljettajien veneellä maanpakoon Viroon.
Poliittisena pakolaisena Virossa Eerolainen lähinnä lepäili. Hän myös muutti kasvojensa piirteitä muuttamalla suoran nenänsä kyömyksi ja leuan kärjen eteentyöntyväksi. Samoin hän värjäsi tukkansa ja esiintyi eri nimillä. Puolen vuoden maanpaon jälkeen Viron turvallisuuspoliisi pidätti Eerolaisen EK:n kanssa tehdyn sopimuksen nojalla. Viron puolesta taistelleena entisenä heimosoturina Eerolainen katkeroitui virolaiskohtelusta.
Karhu-ravintolan vahtimestari
Eerolainen tuomittiin kuritushuonerangaistukseen, josta hän istui kaksi kolmannesta ja vapautui runsaan kolmen vuoden jälkeen. Eerolaisella oli vielä vapautuessaan aikomus jatkaa kommunisminvastaista toimintaansa. Karu arki, huoli jokapäiväisestä leivästä ja työttömyys pakottivat kuitenkin radikaalit ajatukset sivummalle. Lopulta Eerolainen sai töitä Isänmaallisen Kansanliikkeen Viipurin Musta Karhu -ravintolan vahtimestarina. Eerolaisen asunto Viipurissa sijaitsi osoitteessa Torkkelinkatu 30, as. 18.
Eerolainen katkeroitui, koska häntä ei pidetty enää minään erityisenä toimijana isänmaallisissa piireissä. Hän pettyi Isänmaallinen Kansanliikkeen politiikkaan; IKL näytti olevan normaali parlamentaarinen puolue muiden joukossa. Puolue ei Eerolaisen mielestä ymmärtänyt "aktiivisen taistelun tärkeyttä ja muotoja".
Työpaikallaan Eerolaista syytettiin ravintola-asiakkaiden kovakouraisesta kohtelusta ja uhattiin jopa vankilalla. Eerolainen sairasteli, jätti työnsä ja aloitti muistelmiensa kirjoittamisen. Valtiollisen poliisin etsivä raportoi vuonna 1939 Eerolaisen olevan rauhoittunut ja sairastelun jättäneen jälkensä.
Paluu armeijaan
Rahahuolet vaivasivat Eerolaista jatkuvasti. Lopulta hän sai työpaikan lakkitehtaan kaupallisena edustajana. Eerolainen kiersi kauppamatkustajana toisen maailmansodan syttymiseen asti. Tämän jälkeen Eerolainen toimi vapaaehtoisena maanpuolustustahtoa kohottaneen Maan Turva -järjestön tehtävissä kiertäen reserviläisten keskuudessa.
Talvisodan ajan Eerolainen toimi kuljetustehtävissä ja rauhan tultua hänet otettiin vakinaiseen palvelukseen automestariksi. Kosti-Paavo Eerolainen yleni nopeasti alikersantista sotilasmestariksi. Jatkosodan sytyttyä Eerolainen toimi rikostutkijana, yleni vänrikiksi ja lopulta luutnantiksi vuoden 1942 lopulla. Eerolaisen urakehitys oli poikkeuksellinen jo pelkästään ylenemisnopeuden takia, mutta myös siksi, ettei hän ollut koskaan käynyt aliupseerikoulua tai upseerikoulua.
Koverin leirin päällikkö
Keskellä Aunuksen korpiseutua Koverissa oli vankileiri, jossa pidettiin komppanian verran suomalaisia "ryömäläisiksi" kutsuttuja kommunisteja ja muita turvasäilöön vangittuja epäluotettavaksi katsottuja henkilöitä. Alun perin nämä turvasäilöläiset oli komennettu vankilasta rintamalle jääkärimajuri Nikke Pärmin johtamaan vankipataljoonaan, mutta kymmenien miesten loikattua vihollisen puolelle turvasäilöläiset vedettiin pois rintamalta. Miehiä ei kuitenkaan palautettu turvasäilöön, koska he kuuluivat puolustushallinnon alaisuuteen. Vajaat 200 miestä suoritti työpalvelua työkomppaniassa johtajanaan kapteeni Arvo Kartano. Riittämätön ruoka ja raskas metsätyö saivat leiriläiset ja leirinjohdon vastakkain. Puheet huonoista leiriolosuhteista kantautuivat Eduskuntaan asti, joten lopulta kapteeni Kartano vapautettiin tehtävistään ja kesäkuussa 1943 Kosti-Paavo Eerolainen määrättiin Koverin työkomppanian komentajaksi. Monet leiriläisistä, jotka olivat SKP:n aktiiveja ja punaupseereita, olivat Eerolaiselle entuudestaan tuttuja EK:n ajoilta.
Leirin päälliköksi tullessaan Eerolaisella oli alaisinaan noin 150 vankia. Eerolainen korotti määrätyn kahden kuutiometrin päivittäisen halkomäärän kahteen ja puoleen kuutiometriin. Leiriläiset saivat täyden sotilasmuona-annoksen, jos he täyttivät tavoitteensa. Lisäksi Eerolainen perusti tiedustelurenkaan leiriläisten sisäpiirien keskuuteen.
Neuvostoliitto aloitti suurhyökkäyksen kesäkuussa 1944, ja työkomppania sai käskyn siirtyä Suomen puolelle. Koverin leiri poltettiin ja Eerolainen marssitti jäljellä olevat 106 vankia Karvian varavankilaan luovutettavaksi Valtioliselle poliisille.
Sodan jälkeen maanpaossa Ruotsissa
Joulukuussa 1944 Eerolainen erosi armeijan vakinaisesta palveluksesta. Ennen päätöstä Eerolainen oli viettänyt kuukauden sotilassairaalassa. Eerolainen oli jonkin aikaa työttömänä toipilaana, kunnes pääsi Lappiin jälleenrakennustöihin 1945.
Samana vuonna Koverin leirin päällikkönä toiminut kapteeni Kartano sai lyhyen vankeustuomion virkavirheestä leirin olojen johdosta. Eerolaista ei syytetty. Syyskuussa 1945 Eerolainen katsoi kuitenkin parhaaksi paeta Ruotsiin sen jälkeen, kun Punainen Valpo oli yrittänyt kaksi kertaa pidättää hänet. Veneellä Ruotsiin paennut Eerolainen vietti maanpaossa kahdeksan vuotta toimien muun muassa metsätyömiehenä. Hän palasi Suomeen kesällä 1953 tarkistettuaan ensin, ettei ollut etsintäkuulutettu.
Loppuelämä
Suomessa Eerolainen avioitui toisen kerran ja toimi kaupallisena edustajana loput työvuotensa. 1960-luvulla Uusi Maailma -lehdessä julkaistiin Kosti-Paavo Eerolaisen muistelmat, joissa hän avoimesti kertoi menneisyydestään. 1960-1970-luvuilla Eerolaisen terveys heikkeni ja hän hoiti terveyttään lomailemalla perheensä kanssa usein etelässä.
Kosti-Paavo Eerolainen kuoli Kuusamossa 22. helmikuuta 1994 91 vuoden iässä.
Jalkaväkirykmentti 38 (talvisota)
Jalkaväkirykmentti 38 (JR 38) perustettiin Kuopiossa ylimääräisten harjoitusten alkaessa 14. lokakuuta 1939. Rykmentin perusti Kuopion sotilaspiiri ja se kuului eversti Hannu Hannukselan komentamaan 13. divisioonaan.
Varustaminen
Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaan, mutta puolustusvoimien kalustopulasta johtuen määrävahvuuksia ei saavutettu erityisesti kaluston osalta.
Yksiköt
Jalkaväkirykmenttiin kuului seuraavat yksiköt (suluissa määrävahvuus):
Keskittäminen
Rykmentti keskitettiin 18.-19. lokakuuta 1939 välisenä aikana Laatokan Karjalaan (Impilahti-Kitilä-Uuksu-Koirinoja):n alueelle.
Taisteluista talvisodassa
IV armeijakunnan sodan alun viivytysvaiheen (30. marraskuuta-11. joulukuuta 1939) ajan rykmentti pysyi suurin piirtein yhtenäisenä, mutta armeijakunnan alkaessa valmistella alueensa eteläosassa toista laajempaa vastahyökkäystään, joka alkoi 17. joulukuuta 1939, koko armeijakunnan alueella aiemmat rykmenttiorganisaatiot korvattiin hyvin vaihtelevilla kokoonpanoilla.
Rykmentin suorana "perillisenä" voinee pitää Ryhmä Jousimiestä, koska mainitun ryhmän komentajaksi määrättiin rykmentin komentaja eversti Olkkonen. Lisäksi ryhmän esikuntana toimi rykmentin esikunta ja rykmentin esikuntakomppania toimi ryhmän esikuntakomppaniana. Tämän lisäksi ryhmän yhtenä pataljoonana oli rykmentin III pataljoona (III/JR 38).
Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Rykmentti vetäytyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu heti, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi puhuttiin lomauttamisesta eikä kotiuttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Maula
Maula on kylä Keminmaan kunnassa. Maulan kohdalla Kemijokivarren asutus on varsin tiivistä. Kylällä onkin satoja vakinaisia asukkaita ja lukuisia kesämökkejä. pienoiskuva|Rakkamaata Maulasta
Varhaismetallikausi
Maulasta on löydetty ainakin kaksi varhaismetallikautista asuinpaikkaa. Keronmäen asuinpaikka sijaitsee Kemijoen itärannalla Maihkilanvaaran lounaisreunassa. Sieltä on löydetty liesikiveyksiä, pronssikirveen valinmuotti, suksi ja kvartsia. Oletus on, että tällä Alapaakkolan valimella on tehty itäisen tyypin Mälar-kirveitä ja ajoitus olisi aivan pronssikauden loppu. Toinen oletettu varhaismetallikautinen asuinpaikka on Kemijoen itärannalla Ruonavaaran koillisreunassa Maulan koulusta noin 740 metriä itään muinaisella rantatörmällä.
1800-luku
Elinkeino on koostunut niin Maulassa kuin muissakin Kemijokivarren kylissä maanviljelystä, karjataloudesta, kalastuksesta ja metsästyksestä sekä metsänhoidosta. Näin on voitu varmistaa toimeentulo, eikä oltu pelkästään yhden elinkeinon varassa. Maulassa toimi 1800-luvun lopulla muutamia kestikievareita (esimerkiksi Snikkarila ja Rantamaula).
Lautta joen yli
pienoiskuva|Kemin Taivalkosken Nuorisoseuran lippu Alapaakkolan lauttaosuuskunta perustettiin 1922 helpottamaan ylikulkua kesäisin heinäniityille. Lossin paikaksi valittiin Pulkkisen ja Wittaniemen rantojen kohta ja toiminta alkoi 1923. Viljelyn loppumisen myötä myös tarve ylikulkuun väheni ja toiminta päättyi todennäköisesti vuonna 1968. pienoiskuva|Puinen tornimuutantamo Maulassa pienoiskuva|Maulan museoitu paloauto
Taivalkosken nuorisoseura
Maulassa toimii Taivalkosken nuorisoseura. Seura sai alkunsa Ala-Kemin nuorisoseuran ”haaraosastosta”, joka perustettiin 1897 Alapaakkolan lukuyhdistykseksi. Yksi syy perustamiselle oli tarve saada nuorisolle vapaa-ajanviettomuotoja. Näitä tarjosi ennen nuorisoseuran toimintaa eläkkeelle jäänyt merikapteeni Sarell, joka piti pahamaineisia nurkkatansseja ja kökkiäisiä pirtissään Taivalkosken rannalla. Opettaja Koskisen innostamana ja kokoonkutsumana pidettiin 13. tammikuuta 1901 Taivalkosken nuorisoseuran perustava kokous. Jäseniä oli toista sataa heti ensimmäisenä vuonna ja iltamia pidettiin paljon. Nuorisoseuran talo rakennettiin talkootyönä ja sen avajaisia juhlittiin 27. lokakuuta 1907. Taivalkosken nuorisoseuralla 1930-luku oli toimeliasta aikaa. Esimerkiksi vuonna 1934 pidettiin syys-, itsenäisyys-, joulu-, kalevala-, äitienpäivä- ja kesäjuhlat. Näiden lisäksi järjestettiin 35 iltamat. Nuorisoseuraan kuului 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla reilut sata jäsentä. Nuorisoseuralla oli ”Revontulet”-lehtikin, joka parhaimpina aikoina ilmestyi lähes kerran kuussa. Nykyisin seuran taloa käytetään lähinnä erilaisiin tilaisuuksiin.
Terveystalo ja kyläläisten hyvinvointi
Kunnan maalle Maulan koulun läheisyyteen rakennettiin terveystalo vuonna 1949. Tähän saatiin valtion tuen lisäksi varoja Keminmaan ruotsalaiselta kummikunnalta ja Suomen Huoltojärjestöltä. Kunta myi terveystalon vuonna 2000.
Hanna Sutinen toimi vuosina 1937–1950 kätilönä Maulassa ja tuli vuosien aikana kylän äideille varsin tutuksi. Hannan kerrotaan olleen hyvä keräämään jäseniä kunnan SPR-toimintaan; ennen synnytystä hänellä kuuluu olleen tapana kysyä "että onkos ne jäsenasiat kunnossa".
Maulassa toimi 1900-luvun tienoolla tunnettuja hierojia ja jäsenkorjaajia. Heistä yksi oli Erkki Rantamaula, joka opetti taitonsa Matti Kaupille. Matti oli taitava jäsen- ja nivelvaurioiden korjaaja ja hän puolestaan opetti taitonsa pojalleen Heimolle.
Koulut
Maulassa ”ylhäisempi sekakansakoulu” aloitti toimintansa vuonna 1900. Tämä oli tulosta edellisen vuoden lopulla sinnikkäiden alapaakkolalaisten tulosta, jotka saivat kuntakokouksen myöntymään hankkeeseen. Uutta koulua ei alettu rakentamaan, vaan ostettiin Mäkimaulan tila, johon koulu sijoitettiin. Yksi Maulan koulun pitkäaikaisimmista opettajista oli Betty Lackström, joka osallistui innokkaasti myös nuorisoseuratoimintaan. Vanha kansakoulu koettiin epäkäytännölliseksi ja uusi koulu rakennettiin vuonna 1964. Sen toiminta puolestaan päättyi vuonna 2007 ja kunta myi koulukiinteistön huutokaupalla pois vuonna 2015. Maulassa toimiva piirikirjasto lopetettiin vuonna 1971.
Maulan Baari
Maulan tunnetuin paikka lienee ollut Maulan Baari. Se palveli asiakkaitaan 45 vuotta, vuosina 1963–2008.
Muuta
Puhelinkeskus tuli Maulan kylälle 1920-luvulla. Kylällä oli aikoinaan oma posti ja postipankki sekä ainakin kaksi kauppaa. Näitä olivat ”Puupää” eli Alapaakkolan Kemin Osuuskauppa (avattiin 1906) ja ”Sattuma”. 1950-luvulla E. Maunu siirsi kauppansa Törmästä Maulaan. Kylässä oli myös Keskimaulan K-kauppa lähellä Itäkosken rajaa vuoteen 1991 saakka. Posti ja postipankki suljettiin vuonna 1990 ja kaupat lopettivat toimintansa myöhemmin.
Maulassa on seurakuntatalo, joka on valmistunut vuonna 1981. Sen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Pirkko ja Risto Jämsä.
Kylälltä löytyy puinen tornimuuntamo. Nämä olivat yleisiä Suomessa vielä 1950-luvulla, mutta nyt niitä on arvioilta jäljellä alle sata.
Harrastustoiminta
Vuonna 1968 Maulaan avattiin kuntorata/hiihtolatu, joka sai valaistuksen 1980-luvun alussa. Maulassa on myös urheilukenttä, joka talvisin jäädytetään luistelua varten.
Maula on metsästysseura Piilukkojen kotipaikka. pienoiskuva|Soutajat Maulan kirkkovenellä Kemijoella kesällä 2022 Maulassa on kyläläisten yhteisesti kunnostama iso soutuvene ja onpa kylällä oma "VPK":kin.
Samara
Samara on venäläinen kaupunki Volgajoen rannalla. Kaupungissa oli 1 170 381 asukasta vuonna 2012, esikaupunkeineen yli kaksi ja puoli miljoonaa. Se on Samaran alueen pääkaupunki.
Historiaa
thumb|230px|left|Hevosvetoinen raitiovaunu Samarassa 1904. Samaran perustivat venäläiset vallattuaan alueen mongoleilta vuonna 1586. Se kasvoi nopeasti viljakaupan keskukseksi. 1800-luvun puolivälistä vuoteen 1928 se oli Samaran kuvernementin keskus. Esimerkiksi 1897 väestönlaskennan mukaan kaupunki oli tuolloin vahvasti ei-venäläinen, sillä venäläisiä oli vain 1,5 % kaupungin noin 90 000 asukkaasta.
Vuosina 1935–1991 kaupunkia kutsuttiin nimellä Kuibyšev (Куйбышев) poliitikko ja vallankumoussankari Valerian Kuibyševin mukaan. Samara toimi Neuvostoliiton toissijaisena pääkaupunkina, kun Moskova oli uhattuna toisessa maailmansodassa vuosina 1941–1943. Neuvostoliiton aikana Kuibyšev oli sotilaallisista syistä suljettu kaupunki.
Kaupungin keskustasta ammattikoulun kellarista löytyi 1990-luvulla Josif Stalinille sota-aikana tehty salainen bunkkeri, joka nykyään on matkailunähtävyys.
Nykypäivä
Nykyään kaupunki on tärkeä teollisuuskeskus ja liikenteen solmukohta.
Kaupungissa on tärkeä jokisatama Volgan varrella. Samaran rautatieasema on kaupungin pääasema. Valtatie M5, joka on osa eurooppatie E30:sta, kulkee kaupungin pohjoispuolitse ja valtatie M32 (eurooppatie E131) lähtee kaupungista etelään. Samaran kansainvälinen lentoasema sijaitsee hieman kaupungin pohjoispuolella. Tätä lentoasemaa kutsutaan sijaintipaikkansa perusteella myös Samara-Kurumotšin lentoasemaksi ja se palvelee myös noin 50 kilometrin päässä lännessä sijaitsevaa Toljattia.
Lada Samara -merkkistä autoa tehdään läheisessä kaupungissa Toljattissa.
Seaside (Oregon)
Seaside on Tyyneen valtameren rannalla sijaitseva kaupunki Clatsopin piirikunnassa, Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on perustettu vuonna 1899. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 5 900. Sen pinta-ala on 10,4 neliökilometriä, josta 10 neliökilometriä on maata ja 0,4 neliökilometriä vettä. Asukastiheys kaupungissa on 590,2 as./km². Kaupungin nimi on peräisin 1870-luvulla rakennetusta lomakeskuksesta.
Seasidesta on kotoisin amerikansuomalainen kirjailija Karl Marlantes, joka julkaisi vuonna 2019 suomalaissiirtolaisista kertovan romaanin Deep River.
Sitakilly
Sitakilly (myös Sitakily) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Kéniéban piirissä Malissa. Se sijaitsee piirin pohjoisosassa 45 kilometriä Kéniébasta pohjoiseen. Kunnassa on 30 200 ja keskuskylässä 4 400 asukasta (vuonna 2009).
Sitakillyn kunta rajoittuu pohjoisessa Kéniéban piirin Dialafaran, idässä Kassaman ja etelässä Kéniéban kuntiin sekä lännessä Senegaliin. Seutu on etupäässä tasakoa, jonka yläpuolella kohoaa Tambaouran kalliorinne. Länsirajalla virtaa Faléméjoki.
Kuntaan kuuluu 15 kylää. Asukkaat ovat mandinkoja, fulbeja ja bambaroita.
Sitakillyn kautta kulkee Bafoulabén ja Kéniéban välinen maantie. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kullankaivuu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, fonio, maapähkinä ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tabakotossa ja Loulossa on teolliset kultakaivokset.
Palveluihin kuuluu terveyskeskus ja joukko kouluja. Vesihuolto käsittää porakaivoja sekä Sitakillyn ja Tabakoton vesijohtoverkot. Sähköverkko on vain kaivostaajamissa.
Isabella II
thumb|right|Isabella II maanpaossa Pariisissa. thumb|right|Isabella II Federico de Madrazo y Kuntzin maalauksessa. Espanjan Isabella II (10. lokakuuta 1830 – 10. huhtikuuta 1904) oli Espanjan kuningatar vuosina 1833–1868.
Isabella oli Ferdinand VII:n ja tämän neljännen vaimon Maria Kristiinan tyttäristä vanhempi. Isänsä kuoltua alle kolmevuotias Isabella nousi kuningattareksi. Setä Don Carlos karlisteiksi kutsuttune kannattajineen oli eri mieltä vallanperimyksestä, ja vuosina 1933-1839 käytiin Ensimmäinen karlistisota. Isabellan ollessa alaikäinen vuoteen 1843 asti hänen äitinsä ja kenraali Baldomero Espartero toimivat sijaishallitsijoina. Esparteron alaiset syrjäyttivät tämän 1843, ja Isabella julistettiin täysi-ikäiseksi.
Alaikäinen kuningatar ei saanut kunnnon kasvatusta tai koulutusta. Häntä on kuvattu laiskaksi, epäsiistiksi ja huolimattomaksi. Hän sai toteuttaa kaikki oikkunsa. Lisäksi hänellä oli huono iho, jota piti hoitaa merikylpylöissä.
Isabellan täyttäessä kuusitoista hänet vihittiin Bourbon-sukuun kuluvan serkun Francisco de Asís de Borbónin kanssa. Tämä oli luulosairas, harras uskovainen ja huhujen mukaan impotentti. Isabella oli iloluontoinen, hilpeä ja huonosti koulutettu. Avioliitto todettiin pian virheeksi.
Isabellan omalle valtakaudelle 1843–1868 olivat ominaisia poliittiset levottomuudet. Korkeina virkamiehinä palveli sotilaita. Monarkian asemaa heikensivät Isabellan yksityiselämää koskevat juorut. Vuonna1868 hänet pakotettiin luopumaan vallasta ja lähtemään maanpakoon.
Isabella eli Espanjan vallankumouksen jälkeen loppuikänsä maanpaossa Pariisissa, ja hänen hautansa on El Escorialissa.
Isabella II:n kahdestatoista lapsesta viisi saavutti aikuisiän.
Suojatiellä
Suojatiellä on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin digitaalisesti 16. kesäkuuta 2008 ensimmäisenä singlenä hänen viidenneltä studioalbumiltaan Superpallo. CD:nä kappale julkaistiin 18. kesäkuuta. Single ylsi Suomen virallisen singlelistan sijalle 10 ja latauslistan sijalle 20. Kappaleen tuotti Riku Mattila.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin kesäkuussa 2008 Helsingin Töölössä, ja sen ohjasi Misko Iho. Kappaleen ensiesitys oli 7. heinäkuuta 2008 MTV:llä ja The Voicella.
Bulgarian kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1878. Laki kirjaston vapaakappaleoikeudesta säädettiin vuonna 1897 ja vuonna 1900 kirjasto saa käyttöönsä oman talon. Vuonna 1924 kirjaston yhteyteen avataan kansallisarkistoa vastaava osasto. Vuonna 1939 alkaa uuden kirjastorakennuksen rakentaminen, mutta vuoden 1944 pommituksessa sekä vanha että uusi kirjastorakennus tuhoutuu. Uusi kirjastorakennus avataan 16. joulukuuta 1953. Kansalliskirjasto nimetään vuonna 1963 Kyrilloksen ja Methodioksen mukaan.
Nieminen (Keuruu, Tiusala)
Nieminen on Keski-Suomessa Keuruulla Tiusalan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Kotkan sataman rautatieasema
Kotkan sataman rautatieasema (, ratakm 243+579) on Kotkassa sijaitseva rautatieasema. Se on Kouvola–Kotka-radan pääteasema, johon matkaa Kouvolasta on 52 kilometriä ja Kotkan rautatieasemalta 0,8 kilometriä. Asema on myös Lahdesta ja Kouvolasta Kotkaan liikennöivien lähijunien pääteasema.
Nieminen (Keuruu, Tiusala)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.
Kotkan sataman rautatieasema
Kotkan satamasta seuraava lakkautettu liikennepaikka oli Satamakatu (ratakm 243+700).
Kesä
pienoiskuva|Kesäinen näkymä Puolassa. pienoiskuva|Kesäinen järvimaisema Säkylässä kesäkuussa 2010. Kesä eli suvi on vuodenaika kevään ja syksyn välissä. Kesä on vuodenajoista lämpimin, koska Maa on silloin kallistunut niin, että Aurinko säteilee maan pinnalle jyrkemmässä kulmassa kuin muina vuodenaikoina. Pohjoisella pallonpuoliskolla kesäkuukausiksi lasketaan tavallisesti kesä-, heinä- ja elokuu, eteläisellä pallonpuoliskolla joulu-, tammi- ja helmikuu.
Kesän määritelmä
Kesän pituus voidaan määritellä useilla eri tavoilla, joko kalenterin mukaan tai ilmaston tai sään perusteella. Vanhan tähtitieteellisen määritelmän mukaan pohjoisen pallonpuoliskon kesä alkaa kesäpäivänseisauksesta 21. tai 22. kesäkuuta ja päättyy syyspäiväntasaukseen 22. tai 23. syyskuuta. Vastaavasti eteläisen pallonpuoliskon kesä alkaa 21. tai 22. joulukuuta ja päättyy 20. tai 21. maaliskuuta. Kuukausista kesään kuuluviksi lasketaan tavallisesti kesä-, heinä- ja elokuu. Terminen kesä katsotaan alkavaksi, kun vuorokauden keskilämpötila nousee pysyväisluontoisesti +10 °C:n yläpuolelle, ja päättyväksi, kun se vastaavasti laskee saman rajan alle. Terminen kesä kestää Etelä-Suomessa neljä kuukautta, Pohjois-Lapissa vain kaksi. Suomessa kesällä saatetaan myös tarkoittaa koulujen kesäloma-aikaa, joka alkaa kesäkuun alussa ja kestää nykyään 9–11 viikkoa vuodesta ja paikkakunnasta riippuen.
Wladimir Aïtoff
Wladimir Aïtoff (5. elokuuta 1879 – 6. syyskuuta 1963) oli ranskalainen rugby union -pelaaja ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Ranskan kultaa voittaneessa joukkueessa Pariisin olympialaisissa 1900.
Kesä
Kesän pituuden vaikutus kasvillisuuteen
Kesän pituus vaikuttaa alueen kasvillisuuteen ja samalla myös eläimistöön merkittävästi. Pohjoisilla arktisilla alueilla, kuten Huippuvuorilla, kesää ei tule lainkaan, vaan siellä on joko pysyvä talvi tai lyhyt kevät vaihtuu suoraan syksyksi. Huippuvuorilla on niin kylmä ilmasto, etteivät edes kymmentä senttimetriä korkeammat varpukasvit kasva siellä hyvin. Antarktiksella on myös erittäin kylmä ilmasto. Vostokissa ei edes lämpimimpänä kuukautena – joulukuussa – nousta juurikaan –25 °C:n yläpuolelle. Esperanza sijaitsee Pohjois-Antarktiksella, Antarktisen niemimaan pohjoiskärjessä, mutta sinnekään ei varsinaista termistä kesää tule. Kuitenkin lämpimin siellä mitattu lämpötila on ollut noin +25 °C (joulukuussa), joka luokiteltaisiin jo hellelukemaksi ja selkeästi termisen kesän lämpötilaksi. Euraasian mantereella Jäämeren kasvillisuus on jo runsaampaa ja käsittää esimerkiksi korkeampia varpuja ja kituliaita puita. Tundralle ei tule termistä kesää, mutta sen eteläosissa saatetaan päästä keskikesällä tilapäisesti helteelle joinakin vuosina.
Pohjoinen metsänraja kulkee yleensä suunnilleen siellä, missä vuoden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila on +10 °C eli kesä kestää noin kuukauden. Tämän eteläpuolella kasvavat boreaaliset havumetsät seuduilla, jossa kesän pituus on 1–4,5 kuukautta. Kokonaan tällä vyöhykkeellä ovat muiden muassa Suomi, Viro ja osa Latviaa. Alueilla, joilla kesän pituus on 4,5–7 kuukautta, kasvaa viileäksi ajaksi lehtensä pudottavia lehtimetsiä, mutta kuivemmilla alueilla on aroa tai aavikkoa. Alueilla, joilla kesän pituus on yli puoli vuotta, ei välttämättä tule termistä talvea, vaan pitkä terminen syksy vaihtuu lopulta kevääksi. Subtrooppisilla alueilla kesän pituus on yli 7,5 kuukautta eikä termistä talvea ole lainkaan. Näillä alueilla kasvillisuus on joko ainavihantaa subtrooppista metsää tai ruohostoa tai aavikkoa, esimerkiksi Saharassa. Näillä alueilla kasvukauden pituuteen eniten vaikuttava ilmastotekijä ei ole lämpötila vaan sademäärä.
Wladimir Aïtoff
Aïtoff vietti yhdeksän kuukautta Buchenwaldin keskitysleirissä toisen maailmansodan aikana. Hänen tyttärensä Irene Aïtoff oli konserttipianisti.
Rosvall
Rosvall tai Roswall on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kesä
Suomen kesä
Lämpimiä kesiä ovat Suomessa olleet muun muassa kesät 1972, 1973, 1988, 1994, 1997, 1999, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006, 2010, 2011, 2013, 2014, 2018 , 2020, 2021 ja 2022. Suomen lämpöennätys mitattiin 29. heinäkuuta 2010. Silloin Joensuun lentokentällä, Liperissä saavutettiin +37,2 °C.
Viileitä kesiä taas ovat olleet muun muassa kesät 1962, 1976, 1981, 1987, 1990, 1993, 1996, 1998, 2004 , 2008 ja 2017.
Melko tavanomaisia kesiä (ei selvästi lämpimämpiä taikka kylmempiä) on puolestaan vietetty muun muassa vuosina 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1974, 1975, 1977, 1978, 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1989, 1991, 1992, 1995, 2000, 2007, 2009, 2012, 2015, 2016 ja 2019.
Laulu (teos)
280px|pienoiskuva|Ranskalaisen kansanlaulun ”Au Clair de la Lune” sanat ja nuotit lastenkirjassa Vieilles Chansons pour les Petits Enfants: Avec Accompagnements.
Laulu tarkoittaa laulamalla esitettävää sävellystä. Lauluun kuuluvat yleensä sävelmä ja tietty sanoitus, mutta laulu voidaan esittää myös ilman säestystä pelkällä ihmisäänellä. Laululla voidaan viitata myös yleisemmin laulunomaiseen tai mahdollisesti laulettavaksi tarkoitettuun lyyriseen runoon.
Henkilöä, joka tekee lauluja kutsutaan lauluntekijäksi ja henkilö joka lauluja esittää, on laulaja. Laulaja-lauluntekijällä tarkoitetaan näiden yhdistelmää. Lauluntekijän pääasiallinen tulonlähde ovat kappaleiden esittämisestä syntyvät tekijänoikeustulot kun taas laulajan pääasiallista tuloa ovat konserttipalkkiot.
Laulu voi olla rakenteeltaan joko säkeistölaulu, jossa runon eri säkeistöt lauletaan samalla sävelmällä, muunneltu säkeistölaulu, jossa tapahtuu pieniä melodisia tai rytmisiä muutoksia, tai läpisävelletty laulu. Siinä laulurunoa käsitellään taiteellisena kokonaisuutena. Lauluja sävelletään eri määrälle esittäjiä: joko vain yhdelle äänelle, laulettaviksi duettona tai triona, tai kuoron esitettäviksi.
Lauluja voidaan ryhmitellä eri tavoin. Kansanlaulut ovat kansan keskuudessa syntyneitä sävelmiä, joiden tekijää ei enää tunneta, ja ne erotetaan länsimaissa taidelauluista. Kansanlaulut lauletaan yleensä ilman säestystä tai vain yhden soittimen säestäminä, ja ne opitaan usein ulkoa kuulon perusteella. Taidelaulut on taas usein tarkoitettu ammattilaulajan esittämiksi, niitä säestää piano tai orkesteri ja niiden nuotit on kirjoitettu ylös. Populaarimusiikin laulut ovat vaikeutensa ja rakenteensa puolesta näiden kahden luokan välissä. Laulut voidaan jakaa myös esimerkiksi hengellisiin ja maallisiin lauluihin tai tyyleittäin (balladi eli eeppinen tai kertova laulu, lyyrinen tunnelmalaulu ja niin edelleen). Saksankielinen sana lied viittaa taiteellisesti korkeatasoiseen, säestettyyn yksinlauluun.
Musiikki voimistaa sanojen antamaa viestiä ja sallii niiden esittämisen intohimolla ja voimalla, jota on vaikea saavuttaa pelkällä puheella. Siksi ihmisääntä ja musiikkia on yhdistetty toisiinsa ympäri maailmaa jo muinaisista ajoista lähtien. Laulutavat eroavat kulttuureittain ja myös kulttuurien sisällä: joissakin kulttuureissa arvostetaan ”rentoa ja luonnollista äänen väriä, jossa laulun sanat äännetään väljästi, kun taas muissa kulttureissa pidetään parempana pitkälle harjoiteltua, jännittynyttä ääntä ja tarkasti lausuttuja sanoja.”
Palojärvi (Joensuu)
Palojärvi on Pohjois-Karjalassa Joensuussa ja Ilomantsissa sijaitseva järvi. Palojärven vedenpintaa on nostettu vuonna 1955 käynnistynyttä Pamilon voimalaitosta varten, joten järveä voidaan pitää myös padottuna tekojärvenä.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 820 hehtaaria eli 8,2 neliökilometriä. Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 3,2 kilometriä leveä. Järvellä on melko laaja järvenselkä, mutta länsipäässä sijaitsee kaksi kilometriä pitkä Yläkanava niminen lahti.
Järvessä on laskettu olevan 91 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 33 hehtaaria, mikä on noin 3,9 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista seitsemän on yli hehtaarin suuruisia, 32 yli aarin ja loput 52 ovat alle aarin kokoisia. Suurimpia karttaan nimettyjä saaria lännestä lukien ovat vain Suurisaari ja Koivusaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 57 miljoonaa kuutiometriä eli 0,057 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 7,0 metriä ja suurin syvyys on 25,9 metriä. Syvin kohta sijaitsee Yläkanavan edustalla noin 800 metrin päässä lahdensuusta.
Järven rantaviivan pituus on 51 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 16 kilometriä. Rannat ovat metsämaata, joka voi paikoitellen olla soistunutta. Asutus on haja-asutusta, mutta sekin on hyvin harvaa. Rannoille on rakennettu noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Enosta alkavalta seututieltä 514, josta haarautuu Kuisman ja Luhtapohjan kohdalla pohjoiseen useita teitä. Niistä seututie 513 kiertää järven länsipuolelta ohi järven pohjoispuolelle.
Patojärjestelyt ja vedenpinnan säännöstely
Pamilon voimalaitos rakennettiin Palojärven länsipäässä Palovaaraan, jonne voimalan alta kaivettiin Palojärvestä Jäsykseen kallioon purkuvedelle tunneli. Yläkanava muodostui 1,5 kilometrin pituisen patovallin pohjoispuolelle. Jääluukunlahden vanha luusua tukittiin 250 metriä pitkällä padolla ja sen sivustaa tuettiin 350 metriä pitkällä padolla. Myös Vihilahdessa on lyhyt pato. Muualla Palojärveä vesi on saanut nousta vapaasti. Järveen tulee edelleen Lehmijoki ja muutkin ojat, mutta varsinainen vesitäydennyt Pamilon käyttämästä vedestä saadaan Heinäselältä (572 hehtaaria) Kallion kanavaa myöten. Se on 900 metriä pitkä ja vaihtelevasti 20–50 metriä leveä. Kanavan takia Heinäselkä ja Palojärven vedenpinnat ovat lähes yhtä korkealla. Järven vedenpinnan korkeus on 143,2 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 142,15 metriä ja 144,2 metriä mpy.
Historiaa
Ennen Pamilon voimalaitoksen rakentamista vuonna 1955, oli Palojärvi nimeltään Kalliojärvi, lyhyempi ja kapeampi järvi. Sen itäpää alkoi Koivusaaren kohdalla ja Suurisaari oli kooltaan kaksinkertainen. Suursaaren länsipuolella olevat Vihiniemi ja Ahmonniemi olivat nykyistä pitemmät ja niiden väliin jäi noin 200 metriä leveä salmi. Vanhojen karttojen mukaan veden alle hukkui 12 saarta, mutta toisaalta niitä syntyi lähes 90 uutta. Nousevan veden alle jäivät Yläkanavassa Haapalampi ja etelärannan Simananlahdella toinen järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Koitajoen valuma-alueen (04.9) Ala-Koitajoen–Jäsysjärven alueella (04.91), jonka Pamilon–Palojärven alueeseen (04.912) järvi kuuluu.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Kallion kanavaa pitkin, jonka kautta suurin osa Koitajoen vedestä virtaa. Pamilon–Palojärven alueella on 29 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista kuusi laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Tokrajärvi (210 ha), joka laskee Lehmijokea myöten järven itäpäähän. Huuronpuro laskee Huuronlahteen, ja sen kautta laskevat Koirilampi (8 ha) ja Pahakala (4 ha). Kallion kanavaan laskee vielä Hoikanlampi (1 ha) ja järven koillisrantaan Rajalampi.
Bacon
Bacon on englanninkielinen sukunimi, joka on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Anssi Suhonen
Anssi Tapio Suhonen (s. 14. tammikuuta 2001 Järvenpää) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saksan 2. Bundesligassa pelaavaa Hamburger Sport-Vereinia. Pelipaikaltaan Suhonen on keskikenttäpelaaja.
Suhonen on Järvenpään Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi Käpylän Pallosta HSV:n junioriakatemiaan vuonna 2017. HSV:n edustusjoukkueessa Suhonen debytoi elokuussa 2021.
Suhonen on edustanut kaikkia Suomen ikäkausimaajoukkueita, ja ensimmäisen A-maajoukkuekutsunsa hän sai harjoitusmaaotteluihin Norjaa ja Pohjois-Makedoniaa vastaan marraskuussa 2022. Debyyttinsä hän teki 17. marraskuuta Pohjois-Makedoniaa vastaan.
Persikka
Persikka eli tarhapersikka (Prunus persica) on luumunsukuinen hedelmäpuu ja sen samanniminen hedelmä. Persikka on alun perin kotoisin Kiinasta.
Sana persikka (persica) viittaa Persiaan. Euroopassa luultiin, että persikka olisi ollut kotoisin Persiasta. Nykytietämyksen mukaan se olisi kulkeutunut Kiinasta Silkkitietä pitkin Persiaan jo 2000-luvulla eaa.
Ulkonäkö ja koko
vasen|pienoiskuva|180px|Persikan kukkia Persikka on 5–10 metrin korkuiseksi kasvava lehtipuu, jolla on puikeat 7–15 cm pitkät lehdet ja hennon vaaleanpunaiset kukat. Nukkapintainen, punakeltainen hedelmä on makea, mehukas ja omenankokoinen sekä -muotoinen. Se on tyypillinen luumarja, ja sen sisällä on yksi kovan puisen kiven suojaama siemen.
Persikan hedelmiä pitää käsitellä varovasti, koska ne vaurioituvat herkästi paineltaessa. Hedelmä tuottaa runsaasti eteeniä, joten sitä ei pidä säilyttää eteenistä herkästi kärsivien kasvisten lähellä. Persikka on maultaan makea, ei erityisen hapan. Se on kuitenkin happamampi kuin aprikoosi.
Lajikkeita ja muunnoksia
Tavallisemman keltamaltoisen persikan lisäksi on olemassa valkomaltoista, joka itse asiassa on alkuperäisempi. Keltamaltoinen on syntynyt vasta 1800-luvulla. Sen lähtökohta on lajike Chinese Cling, jonka taimia vietiin 1850-luvulla Kiinasta Yhdysvaltoihin. Erään puun siemenstä kasvoi yksi keltamaltoisia freestone-persikoita tuottava puu, joka nimettiin Elbertaksi.
pienoiskuva|Litteä persikka. Persikan alalaji on myös litteä persikka. Sitä on viljelty Kiinassa jo 1800-luvulla, mutta Euroopassa se on yleistynyt myynnissä vasta 2000-luvulla.
Datum
Datum (lat.) voi viitata seuraaviin:
Virtasalmi
Virtasalmen naapurikunnat olivat Haukivuori, Joroinen, Juva, Mikkeli ja Pieksämäen maalaiskunta.
Virtasalmen kirkonkylä sijaitsee Vuoksen vesistöalueella Maaveden lännemmän altaan eli Längelmäenjärven rannalla.
Virtasalmen länsiosan kautta kulkevat Mikkelin ja Pieksämäen välinen kantatie 72 sekä Savon rata. Ainoa rautatieliikennepaikka Virtasalmen alueella oli Loukolammen seisake, joka lakkautettiin muiden Savon radan pienten liikennepaikkojen tavoin vuonna 1990.
Kunta yhdistyi vuoden 2004 alussa Jäppilän ja Pieksämäen maalaiskunnan kanssa Pieksänmaan kunnaksi. 1. tammikuuta 2007 Pieksänmaan ja Pieksämäen kaupungin kanssa tehdyn kuntaliitoksen jälkeen Virtasalmi on osa Pieksämäen kaupunkia.
Kylät
Ankele, Hällinmäki, Längelmäki, Montola, Narila, Pohjoismäki, Salmenkylä, Tikkalanmäki, Valkeamäki, Virtasalmi, Väisälä.
Nimikkoruoat
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Virtasalmen perinneruoiksi valittiin kouratalkkuna ja vadelmista tai muista marjoista keitettävä kesävelli. Pitäjäruokaprojektissa niin ikään 1980-luvulla nimettiin Virtasalmelle tyypillisiksi ruoiksi muikusta ja siankyljestä haudutettu suutarinpaisti, kesävelli ja ryynirieska.
Jokijärvi (Keuruu, Yltiä)
Jokijärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Yltiän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,9 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Hepolammen valuma-alueeseen (35.625) se kuuluu.
Riippuvuus
Riippuvuudet voidaan jakaa kehollisiin tai henkisiin (fyysisiin tai psyykkisiin) riippuvuuksiin. Riippuvuus liittyy usein mielihyvähakuisuuteen. Yleisiä haitallisia riippuvuuksia ovat esimerkiksi päihderiippuvuudet, lääkeriippuvuudet, nettiriippuvuus ja peliriippuvuus.