cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jarkko Hattunen
Seuraura
Kaudella 2006–2007 Hattunen nousi Lukon SM-liigarinkiin. Hän aloitti kautensa lainalla Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa. Hattunen palasi siellä 15 ottelua tehopistein 2+9=11, kunnes hän palasi Lukkoon ja teki SM-liigadebyyttinsä 26. lokakuuta 2006 vieraissa JYPiä vastaan. Hattunen pelasi kauden aikana SM-liigassa kaikkiaan kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Marraskuussa 2006 hän palasi alustavasti joulutaukoon asti kestävällä lainasopimuksella pelamaan Mestistä kasvattajaseuraansa Kajaanin Hokkiin. Hattunen jatkoi joukkueessa lopulta koko loppukauden. Hän teki siellä yli piste per peli -tahdilla 23 runkosarjaottelussa tehot 14+15=29. Hattunen oli Hokin kolmanneksi paras maalintekijä Tuomas Nikoskelaisen kanssa. Pudotuspeleissä hän teki 12 ottelussa tehot 7+3=10 ja Hattunen jakoi koko sarjan maalipörssin voiton joukkuetoverinsa Marko Virtalan kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Hattunen jatkoi uudella sopimuksella Hokissa kaudella 2007–2008, jolloin hän oli tehoilla 19+24=43 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hattunen jakoi Mestiksen maalipörssin seitsemännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa sekä pistepörssin kymmenennen sijan TuTon Aki Keinäsen ja KooKoon George Nistasin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Kaudeksi 2008–2009 Hattunen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Hän pelasi varsinaisen SM-liigan tulokaskautensa aikana 51 runkosarjaottelua tehopistein 5+4=9 ja kahdeksan playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hattunen teki SM-liigauransa avausmaalin 30. lokakuuta 2008 vieraissa Oulun Kärppiä vastaan. Hänen osumansa jäi TPS:n 4–1-tappioon päättyneessä ottelussa joukkueen ainoaksi. Ottelussa myös joukkueen päävalmentajana aloitti Hattuselle Hokista tuttu Kai Suikkanen. Maaliskuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa. Hattunen voitti samana keväänä Suomenmestaruuden. Hänen sopimustaan jatkettiin sittemmin kahdella vuodella maaliskuussa 2011. Kaudella 2011–2012 Hattunen teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+11=20.
Hattunen palasi kaudeksi 2013–2014 Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 19+28=47. Hattunen voitti myös Sportin sisäisen tehotilaston lukemalla +25. Hän jatkoi SM-liigaan nostetussa joukkueessa vuoden mittaisella sopimuksella kaudella 2014–2015. Kaudeksi 2015–2016 Hattunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:ään kazakstanilaisjoukkue Saryarka Karagandan riveihin. Hän sai sieltä kuitenkin lähtöpassit kuuden pelaamansa ottelun jälkeen lokakuussa 2015. Hattunen siirtyi tämän jälkeen Kazakstanin mestaruussarjassa pelaavan Aristan Temirtaun paitaan. Hän jakoi Kazakstan cupissa joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Filipp Svjatinan ja Jere Laaksosen kanssa tehoilla 2+3=5. Marraskuussa 2015 Laaksonen siirtyi loppukauden sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Asplöven HC:hen. Joukkue putosi kuitenkin kauden päätteeksi Hockeyettaniin.
Kaudeksi 2016–2017 Hattunen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan Podhale Nowy Targiin. Hän oli tehoilla 21+13=34 joukkueen kolmanneksi paras pistemies ja jakoi sisäisen maalipörssin toisen sijan Artem Iossafovin kanssa. He jakoivat koko PHL:n maalipörssin kolmannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Kaudeksi 2017–2018 Hattunen palasi vuoden mittaisella sopimuksella Asplöveniin pelaamaan Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettaniin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja teki 25 ottelussa tehot 22+8=30, joilla Hattunen voitti Asplövenin sisäisen piste- ja maalipörssin. Hän jakoi koko sarjan maalipörssin yhdeksännen sijan Valbo HC:tä ja Hudiksvalls HC:tä edustaneen Joakim Axmanin kanssa. Hattunen voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +13. Kesken kauden, tammikuussa 2018 hän siirtyi kuitenkin sarjatasoa alemmas HockeyTvåan-joukkue Kalmar HC:hen, kun Asplöven vapautti Hattusen ja hänen maanmiehensä Mikko Männistön joukkueen käyttöön. Hattunen jakoi nousukarsintasarjassa yhdeksällä osumallaan Kalmarin sisäisen maalipörssin voiton Linus Dahlstedtin ja Jimmie Svenssonin kanssa. Joukkueen kausi päättyi sarjanousuun Hockeyettaniin. Hattunen lopetti pelaajauransa kevääseen 2018.
Maajoukkueura
Hattunen pelasi alle 18-vuotiaiden U-18 Junior World Cupissa vuonna 2004. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2004, jolloin Hattunen jakoi kolmella osumallaan Suomen sisäisen maalipörssin voiton Mikko Lehtosen ja Jonas Enlundin kanssa.
Muuta
Hattusen veljet Jonne ja Jesse ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Jonne pelasi urallaan myös yhden SM-liigaottelun Pelicansissa kaudella 2003–2004.
Impulse (EP)
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Nick Wolverine.
Vinnie Moore
pienoiskuva|Vinnie Moore soittamassa akustista kitaraa vuonna 2015. Vinnie Moore (s. 14. huhtikuuta 1964 New Castle, Delaware, Yhdysvallat) on rock-yhtye UFOn kitaristi.
Hän soittaa metalliyhtye Vicious Rumorsin ensimmäisellä levyllä Soldiers of the Night. Tämän jälkeen hän on kiertänyt Alice Cooperin kanssa ja soittaa joitakin kappaleita tämän Hey, Stoopid! levyllä. Ennen liittymistään yhtyeeseen UFO: n vuonna 2003, hän ennätti tekemään soolouraa pari vuosikymmentä. Hän on työskennellyt myös muun muassa Peter Framptonin ja Tony MacAlpinen kanssa.
Jaime Pedro Gonçalves
Jaime Pedro Gonçalves (26. marraskuuta 1936 Manica – 6. huhtikuuta 2016) oli mosambikilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Beiran hiippakuntaan 17. joulukuuta 1967 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi sekä Ficuksen titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Januário Machaze Nhangumbe, jota avustivat Alexandre José Maria dos Santos ja Alberto Setele.
Gonçalvesista tuli 3. joulukuuta 1976 Beiran piispa, ja 4. kesäkuuta 1984 hän sai nimityksen sen arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 14. tammikuuta 2012.
7 Iris
7 Iris (symboli: ) on Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. R. Hind vuonna 1847. Iris ei ollut ainoa kyseisenä vuonna löytynyt pikkuplaneetta, sillä Hind löysi myös Floran 18. lokakuuta samana vuonna. Lisäksi K. L. Hencke oli löytänyt Heben 1. heinäkuuta. Vuonna 1847 löytyi yhteensä kolme uutta asteroidia. Tämän jälkeen niitä rupesi löytymään nopeasti lisää. Asteroideja oli aluksi pidetty planeettoina siinä missä suurempiakin Auringon kiertolaisia, mutta kun tunnettujen asteroidien määrä nousi runsaasti muutamassa vuodessa, ne menettivät asemansa. Asteroidi Iris on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian Iris-jumalattaren mukaan.
Fyysiset ominaisuudet
Iriksen keskimääräinen läpimitta on noin 199,83 kilometriä ja se käsittää noin 0,4 % asteroidivyöhykkeen kokonaismassasta. Iriksen pinnan mineralogiset ominaisuudet ovat mitä todennäköisimmin samanlaiset pikkuplaneetan eri puolilla, mutta sen pohjoisilla leveyksillä saattaa olla enemmän auringonvaloa heijastava alue. Iris on S-tyyppinen asteroidi. Iriksen spektri muistuttaa Heben S(IV)-tyyppistä spektriä. Tämä viittaa siihen, että Iris voi olla yksi tavallisten kondriitti-meteoriittien lähteistä. Pikkuplaneetan pintaan törmänneet pienemmät kappaleet ovat saattaneet lennättää pinnan paloja pois sen gravitaation vaikutuksesta kaoottisille radolle Auringon ympäri, mistä ne ovat ehkä päätyneet meteoriiteiksi. pienoiskuva|260px|Iris on valopiste I-kirjaimen vasemmassa alakulmassa
Lähteet
thumb|left|300px|Ensimmäiset 10 löydettyä [[asteroidia (oranssilla) verrattuna Kuuhun (harmaalla). Iris on numero seitsemän.]] 171px|pienoiskuva|Iriksen rata (sinisellä) verrattuna sisimpien planeettojen ratoihin (punaisella). Uloin kuvan planeetoista on Jupiter
Piikkiönjoki
Piikkiönjoki (yläjuoksulla Hepojoki ja Makarlanjoki) on pieni joki Piikkiössä Kaarinassa Varsinais-Suomessa. Joki laskee Piikkiönlahteen. Sitä ennen se virtaa Piikkiön keskustan läpi muutaman kilometrin matkan Hepojoen ja Makarlanjoen yhtymäköhdasta. Suultaan joki on vielä varsin leveä, mutta kapenee nopeasti tultaessa Piikkiön keskustaan, ja Hepo- ja Makarlajokien leveys on vain muutamia metrejä. Joen latvaosat, jotka ulottuvat Liedon ja Paimion kuntien alueelle, saavat alkunsa monista pienemmistä ojista, jotka ovat yhteydessä muun muassa Aurajoen sivuhaaraan Savijokeen.
thumb|right|Piikkiön joen siltarumpu 110-tien kohdalla. Piikkiönjoki kuuluu Ympäristöhallinnon kehittämisohjelmissa Aurajoen-Paimionjoen vesistöaluekokonaisuuteen. Suomen vesistöaluejaossa sen vesistöalueen nimenä on Hepojoen-Makarlanjoen vesistöalue. Vesistöalueen suuruus on 53,39 km², valuma-alueen järvisyys 0,11 % ja vesistöalueen tunnus 82.040. Hepojoessa on toiminut ennen vedenottamo.
Aiheesta muualla
60.41667°N, 22.51578°W
Morandi-silta
Polceveran maasilta, joka tunnetaan myös suunnittelijansa mukaan suomeksi nimillä Morandi-silta ja Morandin silta  oli vinoköysisilta Genovassa Italiassa. Silta avattiin vuonna 1967, ja sitä hallinnoi yksityinen Autostrade per l'Italia -yhtiö. Silta romahti osittain 14. elokuuta 2018 ja purettiin pois uuden tieltä 2019. Romahdusonnettomuudessa kuoli 43 ihmistä.
Rakenne
thumb|left|upright=2|Näkymä sillalle vuonna 2007. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1963, ja se valmistui vuonna 1967. Sillan kokonaispituus oli 1 102 metriä, kannen korkeus maasta 45 metriä, ja sen kolme teräsbetonipylonia kohosivat 90 metrin korkeuteen. Sillan pisin jänneväli oli 210 metriä. Verkkosivusto Structuraen mukaan sillan kolme pisintä jännettä olivat 202,50, 207,90 ja 142,65 metriä pitkät. Lisäksi siinä oli kuusi 73,20 metrin jännettä. Sivuston mukaan sillan pyloneiden kokonaiskorkeus maasta oli 100,20 metriä, josta sillan kannen yläpuolella 45,40 metriä ja kannen korkeudeksi maanpinnasta tulisi tällöin 54,8 metriä.
Polceveran maasillan oli suunnittellut italialainen siltasuunnittelija Riccardo Morandi (1902–1989). Liikenneviraston Sillat ja ympäristö -julkaisun mukaan sillassa oli käytetty runsaasti teräsbetonisia valmisosia ja elementtitekniikkaa, joka mahdollisti rakennustyön sujuvan etenemisen kaupunkiympäristössä. Sillan kansi oli ripustettu ylhäältä pyloneista, ja sitä tukevat näyttävät vinot pilarit altapäin. Siltaa pidettiin valmistumisaikanaan rakenteellisesti edistyksellisenä ja modernien siltojen esikuvana. Julkaisu toteaa, että sittemmin käsitys sillan soveltuvuudesta osaksi ympäristöään on muuttunut: silta hallitsi nykynäkemyksen mukaan liikaa maisemaa ja oli rakenteeltaan liian teknisen näköinen.
Morandin suunnittelema samanlainen silta on Kenraali Rafael Urdanetan silta Venezuelassa.
Silta oli yksi varhaisimmista vinoköysisilloista. Suomalaisen silta-asiantuntijan, tekniikan tohtori Risto Kiviluoman mukaan sillan rakennuspaikka saneli pitkälti sillan rakenneratkaisut: maasilta eli viadukti ylittää valmiin kaupunkirakenteen. Sillan kansi päädyttiin rakentamaan nivelrakenteisena. Kiviluoma arvelee, että 1960-luvulla ei osattu varautua liikenteen aiheuttamaan nivelten kulumiseen ja ehkei myöskään betonin väsymiseen. Hän mainitsee myös sillan rakenteiden tarkastamisen ja kunnossapidon olleen vaikeaa sillan korkeuden takia. Morandin sillan kaltaisia siltoja ei enää rakenneta, vaan nykyään rakennettavissa vinoköysisilloissa sillan kansi on jäykkä. Esimerkkinä nykyaikaisesta pitkästä ja korkeasta sillasta Kiviluoma mainitsee Millaun maasillan Ranskassa: kehittyneiden rakennusmenetelmien ansiosta sillassa on yhtenäinen kansirakenne.
Romahdus
Noin 209 metrin mittainen osa sillasta romahti yllättäen ukkosmyrskyn aikana 14. elokuuta 2018 noin kello 11.30 paikallista aikaa (kello 9.30 UTC). Sillan rakenteiden heikkouden arvellaan olleen syynä romahdukseen. Sillan korvaamista uudella esitettiin jo vuonna 2016. Romahduksessa kuoli 43 ihmistä. Sillan perustuksia oltiin vahvistamassa romahduksen tapahtuessa. Korjaustyöt herättivät kuitenkin vastustusta, esimerkiksi vuoden 2018 parlamenttivaalit voittanut populistinen Viiden tähden liike oli leimannut sillan romahtamisesta annetut varoitukset ”saduksi” ja väittänyt sillan kestävän vielä sata vuotta. Sortumisen jälkeen puolue poisti vuodelta 2013 peräisin olleen päivityksen sivuiltaan.
Purku ja uuden sillan rakentaminen
Sortuneen sillan pystyyn jääneiden rakenteiden purku aloitettiin alkuvuodesta 2019. Sillan rakenteet ja sen juurelta evakuoituja kerrostaloja räjäytettiin 28. kesäkuuta uuden siltatyömaan tieltä. Maailmankuulun arkkitehdin Renzo Pianon suunnitteleman uuden sillan oli määrä valmistua huhtikuussa 2020, mutta hanke viivästyi joitakin kuukausia muun muassa mafian toimien takia. Uusi San Giorgio -silta avattiin 3. elokuuta 2020.
Oikeudenkäynti
Romahduksesta syytettiin vuodesta 2022 alkaen 59 henkilöä, muun muassa sillasta vastanneen moottoritieyhtiön johtajaa Giovanni Castelluccia. Keväällä 2023 todistajana kuultu entinen johtaja Gianni Mion myönsi tienneensä vuodesta 2010 lähtien, ettei silta ollut turvallinen. Tuolloin asiasta oli keskusteltu yrityksen johdon ja huoltoyksikön kokouksessa. ”Kävi ilmi, että sillassa oli alkujaan suunnitteluvirhe ja että se oli vaarassa romahtaa”, Mion sanoi.
Harmaapääkaija
Harmaapääkaija (Psittacula finschii) on kaakkoisaasialainen kaijalaji, jonka esiintymisalue ulottuu Intian koillisosista Etelä-Kiinaan ja Indokiinaan. Aikaisemmin lajia pidettiin himalajankaijan alalajina. Sen holotyypin kuvaili Allan Octavian Hume Kollidoosta Myanmarista 1874. Hume nimesi lajin Otto Finschin kunniaksi.
Peritoniitti
Peritoniitti tarkoittaa vatsakalvon tulehdustilaa. Sairaus on vakava, ja sen komplikaatiot voivat pahimmillaan johtaa hoitamattomina kuolemaan. Oireina voivat olla esimerkiksi kuumeilu ja kipu vatsan alueella.
Peritoniitit jaotellaan primaarisiin ja sekundaarisiin. Sekundaarisimmat ovat yleisempiä, ja niitä saattaa aiheuttaa esimerkiksi vatsaontelon sairaus tai perforaatio. Primaarinen peritoniitti puhkeaa ilman, että taustalla on gastrointestinaalikanavan sairautta. Primaaristen peritoniittien esiintyvyys on pienempi, ja ne todetaankin useimmiten pienillä lapsilla tai huonokuntoisilla ikäihmisillä.
Primaarinen peritoniitti hoidetaan antibiooteilla taudinaiheuttajasta riippuen. Sekundaarinen peritoniitti on syytä hoitaa välittömästi, sillä edetessään se saattaa vioittaa maksaa ja munuaisia. Hoitomuotona käytetään vatsaleikkausta ja vatsaontelon puhdistusta. Myös mikrobilääkehoito on tärkeää.
Tunnettuja peritoniitin uhreja ovat muiden muassa Harry Houdini, joka kuoli sairauteen vuonna 1926, kirjailija Sherwood Anderson, joka kuoli peritoniittiin nieltyään hammastikun, sekä Pavel Beljajev, jonka tauti vei mahahaavaleikkauksen jälkeen vuonna 1970.
Jiří Wolker
pienoiskuva|Jiří Wolker Jiří Wolker (1900–1924) oli tšekkiläinen kirjailija, tšekkiläisen lyriikan suuria esikuvia. Hän on Tšekin proletaarirunouden loistavin edustaja. Hän määritteli luokkakantaisen proletaarirunouden argumentit. Wolker oli yksi modernismia kukistaneista tšekinkielisistä proletaarirunoilijoista. Hän kuoli keuhkotautiin.
Wolker aloitti lakiopinnot Prahan yliopistossa, mutta opinnot jäivät kesken, kun hän aloitti kirjailijantyön. Wolker julkaisi vain kaksi, fantasian sävyttämää runokokoelmaa. Esikoiskokoelmassa Host do domu (1921) on uskoa ihmiseen ja sitä leimaa kristillinen altruismi. Toinen kokoelma Těžká hodina on yhteiskunnallinen ohjelmanjulistus, ja sitä on pidetty tšekinkielisen työläisrunouden merkkiteoksena.
Anna-Maija Raittilan suomentama Wolkerin runo "Kerjäläiset" sisältyy antologiaan Suurempi kuin sydämeni (Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1). Runojen suomennoksia on julkaistu Hälläpyörässä (3/1965). pienoiskuva|left|Jiří Wolker
T-95
T-95 oli Venäjällä kehitelty taistelupanssarivaunu. Hanke julkaistiin vuonna 2000, mutta sittemmin Venäjän puolustusministeriö lakkautti sen kehittelyn. Lakkautetun T-95:n sijaan kehitteillä oli Armata-panssarivaunu, jonka oli suunniteltu olevan valmis valmistukseen vuoden 2015 jälkeen. Heinäkuussa 2018 Venäjä ilmoitti keskeyttävänsä myös Armata-hankkeen.
Kehittely
T-95-hankkeen toi julkisuuteen silloinen puolustusministeri Igor Sergejev vuoden 2000 alussa vierailtuaan asetehtailla Nižni Tagilissa ja Jekaterinburgissa Venäjän Uralin alueella. Tuolloin hänelle esiteltiin vaunun prototyyppi. Joidenkin lähteiden mukaan T-95 tunnettiin kehittelynimellä Object 775 ja sen prototyypin testaus aloitettiin Kubinkan harjoitusalueella Moskovan ulkopuolella vuonna 1998. Venäjän puolustusministeriö perui sittemmin hankkeen ja T-95:n sijaan kehitteillä on Armata-panssarivaunu.
Ominaisuudet
T-95:n on väitetty painaneen 50 tonnia. Sen leveys oli todennäköisesti samankaltainen, kuin T-72-, T-80- ja T-90-vaunuilla. Vaunun pääaseistuksena uskotaan olleen 135 mm sileäputkinen panssarivaunukanuuna ja joissain lähteissä tykin on mainittu myös olleen mahdollisesti 152 mm. Olennaisimpiin uudistuksiin T-95-vaunussa kuului tykkitorni, joka oli kooltaan pieni ja miehittämätön. Tykkitornin rakenne paitsi pienensi vaunun siluettia, myös kohotti miehistön selviämismahdollisuuksia. Venäläisten vaunujen ongelmana on yleisesti ollut se, että jos vaunu läpäistään tykin automaattilataajan läheltä, vaunun ammusvarasto räjähtää tuhoten koko vaunun. T-95:ssä automaattilataaja sijaitsi tykkitornin alla kolmen hengen miehistön tilojen ollessa erotettuna siitä panssaroinnein. Kaiken kaikkiaan vaunun tarkkoja yksityiskohtia ei tunneta.
Blue Hawaii (drinkki)
thumb|Blue Hawaii Blue Hawaii on rommipohjainen makea drinkki. Se saa tunnusomaisen sinisen värinsä Bols Blue Curaçao -likööristä. Juoma valmistetaan tavallisesti hurrikaanilasiin ja koristellaan kirsikalla sekä ananasviipaleella.
Drinkin kehittäjä oli tunnettu havaijilainen baarimikko, Harry Yee, joka työskenteli Waikikilla vuonna 1957, ja kertoman mukaan kukaan muu ei keksinyt käyttöä siniselle Blue Curaçao -liköörille.
Valtatie 2 (täsmennyssivu)
Valtatie 2 voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Too Late... No Friends
Too Late... No Friends on alternative rock -yhtye Gobin ensimmäinen täyspitkä albumi, joka julkaistiin vuonna 1995 Mint Recordsilla. Levy uudelleenjulkaistiin vuonna 2000 Nettwerk/Landspeedillä.
Etelänpyökit
Etelänpyökit (Nothofagus) on kasvisuku, joka muodostaa heimon Nothofagaceae. Sukuun kuuluu 38 alun perin eteläisellä pallonpuoliskolla kasvavaa lajia. Etelänpyökkejä tavataan Etelä-Amerikassa Chilen ja Argentiinan alueella Patagoniassa ja Tulimaassa sekä Oseaniassa Australian itäosassa, Tasmaniassa Uudessa-Seelannissa, Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Kaledoniassa.
Too Late... No Friends
Albumilta julkaistiin yhteensä neljä singleä.
Etelänpyökit
Etelänpyökit ovat puita, jotka muistuttavat jokseenkin pyökkejä eli kehtopyökkejä (Fagus), ja alun perin suku on sijoitettu pyökkikasveihin (Fagaceae). Molemmat kuuluvat kuitenkin samaan Fagales-lahkoon.
Lajeja
Muutamia etelänpyökkilajeja viljellään koristepuina ja bonsai-kasveina.
Lantto
Lantto on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Stravaganza
Stravaganza on Mary Hoffmanin kirjoittama fantasiakirjasarja, johon kuuluu kuusi osaa:
Sarja kertoo nuorista, stravaganteista, joilla on kyky matkustaa Taliaan, renessanssin Italiaa muistuttavaan rinnakkaismaailmaan. Siirtymisen mahdollistaa nukahtaminen amuletti kädessä. Stravaganttien ongelmana uudessa maailmassa on, että ollessaan maailmassa, johon he eivät kuulu, heillä ei ole varjoa.
Taustaa
Mary Hoffman sai idean Stravaganzan kirjoittamiseen ollessaan gondolin kyydissä Canal Grandella miehensä ja kolmen tyttärensä kanssa. Kirjailija palasi myöhemmin Venetsiaan ja Jesoloon, jolloin hän keksi nimen Venetsian kuvitellulle rinnakkaismaailman kaupungille. Nimeksi tuli Bellezza. Hän on saanut lisäinnoitusta matkoiltaan muihin Italian kuuluisiin kaupunkeihin. Stravaganza oli alun perin trilogia, mutta suuren suosion takia Hoffman laajensi sarjaa kuuteen osaan.
Naamioiden kaupunki
Teini-ikäisellä Lucien Mulhollandilla on aivokasvain. Hän on saanut isältään vanhan punakantisen muistikirjan, johon hän voi kirjoittaa, sillä hän ei voi puhua kunnolla. Kun Lucien nukahtaa kirjaa pidellessään, hän herää satumaisessa Bellezzassa, kaupungissa, joka muistuttaa renessanssin Venetsiaa. Kaupungissa hän tapaa Arianna Gasparinin ja Rodolfo Rossin. Rodolfo on stravagantti, henkilö, joka voi matkustaa kahden rinnakkaisen maailman, lumoavan Talian ja Lucienin maailman välillä. Bellezzan ylimyssuvut aiheuttavat kuitenkin ongelmia stravanganteille.
Tähtien kaupunki
Viisitoistavuotiasta Georgia O'Gradya kiusataan jatkuvasti. Ainoana ilona hänen elämässään ovat hevoset ja ratsastus. Tämän vuoksi Georgia ostaa antiikkikaupasta pienen siivekkään hevospatsaan. Kun hän nukahtaa hevonen kädessään, hän päätyy salaperäiseen Remoraan. Remorassa valmistaudutaan suuriin jokavuotisiin ratsastuskilpailuihin. Kaikki Talian ylimykset kokoontuvat Remoraan, myös Bellezzan – naamioiden kaupungin – herttuatar Arianna sekä stravagantit Rodolfo ja Luciano.
Kukkien kaupunki
Seitsemäntoistavuotias Sky Meadows löytää kotioveltaan kauniin lasipullon. Hän nukahtaa se kädessään ja päätyy munkkiluostariin Gigliaan, joka muistuttaa renessanssin Firenzeä. Gigliassa valmistellaan häitä, joissa vihitään neljä di Chimicien hallitsijasuvun nuortaparia. Häät tietävät myös levottomuuksia: di Chimicin ja Nuccin sukujen keskinäinen kauna aiheuttaa levottomuuksia. Kaupunkiin kootaan stravagantteja estämään mahdollinen verenvuodatus.
Laivojen kaupunki
Kirjasarjan viidennen osan päähenkilö Isabel "Bel" Evans kokee jäävänsä vanhemman kaksoisveljensä varjoon, kunnes hän löytää mosaiikkipaloja, jotka johdattavat hänet italialaista Ravennan kaupunkia muistuttavaan Classeen. Siellä Isabel tutustuu kauppiaisiin ja merirosvoihin, kun taas Lontoossa hän saa uusia ystäviä muista stravaganteista. Hänen veljensä alkaa epäillä Isabellan äkillistä suosiota ja aikoo selvittää Isabelin salaisuuden.
Miekkojen kaupunki
Yksinäinen ja onneton Laura on omaksunut itsetuhoisia taipumuksia eikä osaa aavistaa, että hänestä tulee Barnsburyn koulun seuraava stravagantti. Eräänä päivänä vanha hopeatikari päätyy hänen käsiinsä ja sen avulla Laura siirtyy 1500-luvun Fortezzaan miekkasepän pajaan. Laura kohtaa Taliassa myös komean ja vetovoimaisen Ludon, joka vie häneltä jalat alta. Tunne on molemminpuolinen, mutta kun Ludo paljastaa syntyperänsä ja vaatii Fortezzan valtaistuinta omakseen, seuraa suuri valtataistelu, jossa Ludo ja Laura päätyvät vastakkaisiin leireihin.
Vastaanotto
Kirjasarja on saanut paljon myönteistä palautetta. Vuonna 2002 The Guardian kehui sarjan ensimmäistä osaa hyvin viihdyttäväksi, minkä lisäksi sarjaa ovat kehuneet muun muassa Daily Express, The Independent ja The Times. Suomessa Helsingin Sanomien Vesa Sisättö kuvaili kirjaa seuraavasti: "Juoni etenee juoheasti, kuten kunnon seikkailukertomuksessa pitääkin, mutta fantasiamaailmassa voisi olla raskaitakin asioita".
Himalajankaija
Himalajankaija (Psittacula himalayana) on aasialainen kaijalaji, jonka esiintymisalue ulottuu Afganistanista ja Länsi-Pakistanista Himalajan kautta Pohjois-Intiaan, Nepaliin, Bhutaniin ja Assamiin. Aikaisemmin harmaapääkaijaa pidettiin sen alalajina. Sen holotyypin kuvaili René-Primevère Lesson Himalajan laaksoista 1832.
Edith Bosch
Edith Bosch (s. 31. toukokuuta 1980 Den Helder, Pohjois-Hollanti) on alankomaalainen judoka. Hän on maailmanmestari, moninkertainen Euroopan-mestari ja kolminkertainen olympiamitalisti sarjassa 70 kg. Hän edusti rotterdamilaista De Korte Sport Instituut -seuraa.
Bosch saavutti olympiahopeaa Ateenassa 2004 hävittyään loppuottelussa japanilaiselle Masae Uenolle. Hän sai olympiapronssia Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012 sekä sijoittui seitsemänneksi Sydneyssä 2000.
Bosch voitti 70 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden Kairossa 2005 kukistettuaan loppuottelussa ranskalaisen Gévrise Émanen. Hän sai MM-hopeaa Pariisissa 2011 hävittyään finaalissa ranskalaiselle Lucie Décosselle. MM-pronssia hän saavutti Osakassa 2003, sijoittui viidenneksi Rio de Janeirossa 2007 ja Tokiossa 2010 sekä seitsemänneksi 66 kilogramman painoluokassa Pariisissa 1997.
Bosch voitti 70 kilogramman sarjan Euroopan-mestaruuden Bukarestissa 2004, Rotterdamissa 2005, Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012, sai EM-hopeaa Mariborissa 2002, pronssia Belgradissa 2007 ja Tbilisissä 2009 sekä sijoittui viidenneksi Tampereella 2006 ja seitsemänneksi Wrocławissa 2000. Hän voitti joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden Budapestissa 2013 sekä sai EM-pronssia Aalstissa 2000 ja Mariborissa 2002.
Bosch voitti alle 19/21 -vuotiaiden MM-kilpailuissa kultaa 66 kilogramman painoluokassa 1996 sekä sai alle 20-vuotiaiden MM-pronssia 70 kilogramman sarjan 1998. Hän voitti Euroopan-mestaruuden junioreiden 66 kilogramman sarjassa 1996 ja 1997 sekä alle 20-vuotiaiden 70 kilogramman painoluokassa 1999. Junioreiden EM-pronssia hän saavutti 70 kilogramman sarjassa 1998.
Bosch saavutti Pekingin universiadeissa 2001 pronssia 70 kilogramman sarjassa. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai samassa painoluokassa kultaa 2000 ja hopeaa 2002.
Bosch saavutti Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kuusi kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän saavutti 12 voittoa, seitsemän kakkossijaa ja 13 kolmossijaa. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden aikuisten sarjassa kahdeksan kertaa.
Jyväskylän taidemuseo
alt=Jyväskylän taidemuseon julkisivu joulukuussa 2021.|pienoiskuva|Jyväskylän taidemuseo sijaitsee Kauppakadun varrella Jyväskylän keskustassa. Tässä taidemuseo kuvattuna talvisissa tunnelmissa joulukuussa 2021. Ikkunassa näkyy myös vuoden 2021 jouluikkuna, Merry Art vol. 7. Jyväskylän taidemuseo on yhdessä Keski-Suomen museon kanssa valtakunnallinen vastuumuseo. Taidemuseo vastaa alueellaan visuaalisesta kulttuurista. Aiemmin käytettiin myös nimitystä Keski-Suomen aluetaidemuseo. Painopisteitä ovat nykytaide, keskisuomalainen kuvataide, suomalainen ja kansainvälinen taidegrafiikka ja taidevalokuva. Toiminnan painopisteenä on osallistumisen ja oivaltamisen mahdollisuuksia tarjoava yleisötyö, museo- ja taidekasvatus. Taidemuseon juuret ovat Alvar Aalto -museon kuvataideosastossa, joka irrotettiin 22. maaliskuuta 1998 omaksi itsenäiseksi taidemuseokseen.
Museon kävijämäärät ovat olleet kasvussa erityisesti Museokortin myötä. Vuonna 2015 Jyväskylän taidemuseoon tutustui 29 126 kävijää, joista 27 106 vierailijalle kirjattiin ilmaiskäynti. Vuonna 2019 Jyväskylän taidemuseossa (Holvi ja Galleria Ratamo) tehtiin kävijäennätys yhteensä 50 466 kävijällä. Holvissa näyttelyihin tutustui 40 984 kävijää, mikä oli 7 850 enemmän kuin edellisenä vuonna.
Holvin alakerran Gallerian näyttelyihin voi tutustua maksutta ja koko museoon sisäänpääsy on ilmainen alle 24-vuotiaille sekä perjantaisin kaikille. Tilauksesta järjestetään opastuksia.
Taidemuseo hallinnoi kaupungin taidekokoelmia sekä Suomen Taidegraafikot ry:n kokoelmaa, joka siirtyi vuonna 1981 Alvar Aalto -museon ja vuonna 1998 edelleen Jyväskylän taidemuseon hoitoon. Kaupungin kokoelmaa kartutetaan jatkuvasti ja siihen kuuluu noin 6 500 teosta. Suomen Taidegraafikoiden kokoelmaan kuuluu yli 5 000 vedosta 250 taiteilijalta, noin 600 laattaa sekä luonnoksia ja työvälineitä.
Holvi
Jyväskylän taidemuseon Holvin näyttelytila sijaitsee Oiva Kallion suunnittelemassa vuonna 1930 valmistuneessa liike- ja asuinrakennuksessa Kirkkopuiston laidalla Kauppakadun varrella. Vaihtuvien näyttelyiden painopiste on nykytaiteessa, taidegrafiikassa sekä keskisuomalaisessa taiteessa.
Suomen Taidegraafikot ry:n kokoelmanäyttely Oravien aarteita esitteli grafiikkaa 1960-luvun kodiksi sisustetussa tilassa. Pasi Rauhalan kotimuseo (Holvin 3. krs) oli osa pitkäaikaista Oravien aarteita -näyttelyä. Grafiikkaa ja Pasi 60-luvun kodissa oli näyttely näyttelyn sisällä. Kapinoivan Pasin olemassaolo perheessä näkyi erilaisina esineinä, ääninä ja päiväkirjoina.
Keväällä 2019 Holvin 3. kerroksen Oravien aarteita -näyttelyn tilalle suunniteltiin ja rakennettiin uusi taidetila Ilmiö, joka on taidemuseon kokeellinen yleisötila. Yhteisöllisesti syntynyt tila on prosessi, jota rakennetaan sen käyttäjien kanssa. Sitä ideoimassa on ollut mm. Lasten Parlamentin ja Nuorisovaltuuston jäseniä, Jyväskylän yliopiston luonnontieteitä ja taidetta yhdistävä Checkpoint Leonardo Network, eri luonnontieteiden ja kuvataiteen opettajia, eri ikäisiä vapaaehtoisia ja eri alojen taiteilijoita. Sisustuksesta ovat vastanneet kuvataiteilijat Jonna Suurhasko ja Jukka Silokunnas sekä museomestari Jarkko Kaunismäki.
Grafiikka- ja valokuvakeskus Ratamo
Yhteistyössä Luovan valokuvauksen keskus ry:n kanssa Jyväskylän taidemuseo ylläpitää Grafiikka- ja valokuvakeskus Ratamoa. Tähän kuuluvat sekä Galleria Ratamo että grafiikan ja valokuvauksen työtilat Jyväskylän vanhoilla Veturitalleilla (Veturitallinkatu 6). Galleria Ratamossa on esillä vuosittain noin kaksitoista suomalaiseen ja kansainväliseen taidegrafiikkaan ja valokuvataiteeseen keskittyvää näyttelyä.
Vuoteen 2012 saakka grafiikkakeskus sijaitsi vuonna 1920 rakennetussa Halosen talossa vastapäätä Matkakeskusta.
Kulttuuriluotsit
Kulttuuriluotsit ovat Jyväskylän museoiden kouluttamia vapaaehtoisia kulttuurikohteiden tarjontaan perehtyneitä vertaisohjaajia. He toimivat rohkaisijoina, oppaina ja kavereina erityistä kannustusta tarvitseville ihmisille, joiden ei muuten tulisi lähdettyä kulttuurikohteisiin.
Kulttuuriluotsin tilaaminen on käyttäjille maksutonta. Kulttuuriluotsin voi tilata kulttuuriluotsikoordinaattorilta, joka välittää yksittäiselle asiakkaalle tai ryhmälle sopivimman luotsin asiakkaiden tarpeesta, tilanteen luonteesta ja aikataulusta riippuen. Luotsattavat voivat pyytää kulttuuriluotsin tiettyyn ennalta valittuun kohteeseen tai kysyä vinkkejä mielenkiintoisista kohteista ja näyttelyistä. Jyväskylän kulttuuriluotsit voivat palvella myös monikulttuurisia ryhmiä mm. englanniksi, ruotsiksi ja venäjäksi. Muitakin kieliä voidaan tarjota tarvittaessa.
Hugo Reuter
Hugo Reuter (1870–1955) oli ruotsalainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Reuter kehitti opiskeluaikanaan omaperäisen pikakirjoitusjärjestelmän, jonka hän julkaisi vuonna 1900 kirjassa Lärobok i svensk stenografi. Järjestelmässä vokaalit merkitään eripituisilla kirjoituslinjan suuntaisilla viivoilla tai kaarilla, ja konsonanttien merkit poikkeavat tältä linjalta alas- tai ylöspäin ja palaavat sille. Järjestelmä osoittautui käyttökelpoiseksi nopeankin keskustelun muistiinkirjoittamisessa. Reuter toimi pikakirjoittajana Ruotsin valtiopäivillä, ja hänen lisäkseen kolme muutakin valtiopäiväpikakirjoittajaa käytti tätä järjestelmää. Myöhemmin Reuter julkaisi kaksi muutakin järjestelmää, jotka hän esitti Melinin järjestelmän uudistuksina, mutta joita voidaan kuitenkin pitää täysin itsenäisinä järjestelminä.
Siperiansuohaukka
Siperiansuohaukka (Circus spilonotus) on haukkojen heimon suohaukkojen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Bangladesh, Brunei, Kambodža, Kiina, Kookossaaret, Hongkong, Indonesia, Japani, Pohjois-Korea, Laos, Malesia, Mongolia, Myanmar, Filippiinit, Venäjä, Singapore, Taiwan, Thaimaa ja Vietnam.
Lajit Circus spilonotus ja C. spilothorax (del Hoyo ja Collar 2014) olivat aiemmin yhteisnimellä C. spilonotus. Venäjällä lajin sanotaan olevan esiintymisalueellaan harvinainen, eikä se ole Japanissakaan yleinen. Sen asuinalueita ovat sisämaan järvet, joet ja deltat.
Häntänokkonen
Häntänokkonen (Urtica membranacea) on Välimeren seudulta kotoisin oleva yksivuotinen nokkoslaji.
Baleaareilla ei kasva lainkaan tavallista isonokkosta, joten häntänokkonen on siellä yleisin nokkoslaji.
Nokkosen ravintoarvo on suuri, sitä voi valmistaa ruoaksi samaan tapaan kuin pinaattia. Se suojaa anemialta ja sisältää A-, C- ja E-vitamiinia. Siinä olevat tanniinit suojaavat ripulilta.
Portugalin kreivikunta
Portugalin kreivikunta on nimi, jota käytetään kahdesta Bragaa ja Portoa ympäröivällä alueella sijainneesta kreivikunnasta, joissa portugalilaisten kansallinen identiteetti muodostui. Ensimmäinen kreivikunta oli ensin Asturian ja myöhemmin Galician ja Leónin vasallivaltio ennen kun se lakkautettiin kapinan tuloksena. Kreivikunta perustettiin uudelleen 1000-luvun alkupuolella ja myöhemmin siitä tuli Portugalin kuningaskunta.
Andrei Nazarov
Andrei Viktorovitš Nazarov (s. 22. toukokuuta 1974 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän toimii nykyään KHL-joukkue HK Sotšin ja Kazakstanin A-maajoukkueen päävalmentajana. Nazarov oli pelityyliltään tappelija ja pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Nazarov pelasi urallaan NHL:ssä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 580 ottelua, teki niissä 124 tehopistettä ja sai 1 420 jäähyminuuttia. Hän on runkosarjan 1 409 jäähyminuutilla kaikkien aikojen eniten jäähyminuutteja NHL:ssä kerännyt venäläispelaaja. Nazarov pelasi pääosan urastaan Pohjois-Amerikassa ja edusti vain 82 runkosarjaottelun ajan kotimaansa seuroja. Venäjän maajoukkueessa hän pelasi MM-kilpailuissa 1998.
Pelaajauransa jälkeen Nazarov on valmentanut useita venäläisseuroja ja toiminut Venäjän maajoukkueen apuvalmentajana ja Ukrainan päävalmentajana. Hänet on tunnettu hyvin tulisieluisena valmentajana.
Seuraura
Nazarov on Traktor Tšeljabinskin kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Metšel Tšeljabinskissa 16-vuotiaana Neuvostoliiton toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 1990–1991. Kaudella 1991–1992 Nazarov teki pääsarjadebyyttinsä pelattuaan kaksi ottelua IVY:n mestaruussarjaa Dinamo Moskovassa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin kaksi sarjatasoa alempana seuran kakkosjoukkueessa. San Jose Sharks varasi Nazarovin NHL:n varaustilaisuuden kymmenentenä pelaajana kesällä 1992. Ensimmäisellä kokonaisella pääsarjakaudellaan 1992–1993 hän teki Kansainvälisessä liigassa 42 runkosarjaottelussa tehot 8+2=10 ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Kaudeksi 1993–1994 Nazarov siirtyi San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan farmijoukkue Kansas City Bladesissa, IHL:ssä ja sai tililleen myös yhden NHL-ottelun. Nazarov palasi kuitenkin kesken kauden vielä takaisin kotimaansa Dinamoon. Kauden 1994–1995 hän pelasi osaksi NHL:n työsulunkin vuoksi Bladesissa. NHL-kauden käynnistyttä tammikuussa 1995 Nazarov pelasi loppukaudella NHL:ssä 26 runkosarja- ja kuusi playoff-ottelua tehopistein 3+5=8. Jäähyminuutteja kertyi yhteensä 103. Kaudella 1995–1996 hän teki NHL:ssä 42 runkosarjaottelussa tehot 7+7=14 ja kaudella 1996–1997 60 runkosarjaottelussa tehot 12+15=27. Nazarov voitti Sharksin sisäisen jäähypörssin 222 minuutillaan.
Kesken kauden 1997–1998, maaliskuussa 1998 Sharks kauppasi Nazarovin ja saman kesän ensimmäisen kierroksen varausvuoron Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Bryan Marchmentiin, David Shaw’hon ja samaisen varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Hän teki kauden aikana vain neljä tehopistettä, mutta keräsi 170 jäähyminuuttia. Kesken kauden 1998–1999, tammikuussa 1999 Lightning kauppasi Nazarovin puolestaan Calgary Flamesiin vaihdossa Michael Nylanderiin. Kaudella 1999–2000 hän teki NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+22=32. Nazarovin teholukema +3 oli Flamesin vakiokokoonpanon hyökkääjistä ainoana plussan puolella. Syyskuussa 2000 hänet ja kesän 2001 toisen kierroksen varausvuoro kaupattiin Mighty Ducks of Anaheimiin vaihdossa Jordan Leopoldiin. Jo saman vuoden marraskuussa Ducks kuitenkin kauppasi Nazarovin ja Patrick Traversen Boston Bruinsiin vaihdossa Samuel Påhlssoniin. Hän keräsi kauden 2000–2001 aikana NHL:n yhden kauden jäähyennätyksensä 229 minuutillaan, joilla Nazarov sijoittui koko liigan jäähypörssissä neljänneksi.
Tammikuussa 2002 Bruins kauppasi Nazarovin Phoenix Coyotesiin vaihdossa saman kesän viidennen kierroksen varausvuoroon. Hän sijoittui kaudella 2001–2002 NHL:n jäähypörssissä kuudenneksi. Huhtikuussa 2002 Nazarov teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Coyotesin kanssa. Kolmannen sopimuskautensa 2004–2005 hän pelasi kuitenkin kotimaassaan Superliigan Metallurg Novokuznetskissa ja Avangard Omskissa. Nazarov voitti liigan jäähypörssin 173 minuutillaan.
Kaudeksi 2005–2006 Nazarov siirtyi Minnesota Wildiin, mutta hän pelasi kauden aikana loukkaantumisten takia vain kaksi NHL-ottelua ja yhden AHL-ottelun farmijoukkue Houston Aerosissa. Heinäkuussa 2006 Nazarov ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa.
Maajoukkueura
Nazarov pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1992, jolloin hän voitti pronssia. Hän edusti Venäjää MM-kilpailuissa vuonna 1998.
Uran alku Tšeljabinskissä
Nazarov toimi kaudella 2006–2007 Venäjän superliigassa kasvattajaseuransa Traktor Tšeljabinskin toimitusjohtajana. Kaudella 2007–2008 hän nousi joukkueen päävalmentajaksi. Kahdella seuraavalla kaudella Nazarov valmensi seuraa Superliigan tilalle perustetussa KHL:ssä, mutta hänen kaikki kolme päävalmentajakauttaan Tšeljabinskissa päättyi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
HK Vitjaz 2010–2012
Lokakuussa 2010 Nazarov pestattiin Vitjaz Tšehovin päävalmentajaksi. Hän toimi joukkueen päävalmentajana myös seuraavalla kaudella 2011–2012. Vitjaz jäi molempina kausina KHL:n pudotuspelien ulkopuolelle. Seura tunnettiin Nazarovinkin aikana KHL:n ”sikajoukkueena”. 6. marraskuuta 2011 vieraspelissä valkovenäläistä Dinamo Minskia vastaan Nazarov sekä Artemi Panarin ja Mihail Anisin yrittivät lyödä mailalla vastustajan kannattajia, jotka provosoivat Nazarovia ennen tätä. Hän sai ottelurangaistuksen, mutta Nazarovin tuomio jäi kuitenkin hänen tekoonsa nähden varsin pieneksi, kun KHL asetti hänelle vain kahden ottelun toimitsijakiellon ja noin 3 000 euron sakot. Artemi Panarin sai samasta tilanteesta yhden ottelun pelikiellon.
Nazarov toimi kaudella 2011–2012 myös Venäjän A-maajoukkueen apuvalmentajana Zinetula Biljaletdinovin johtamassa valmennustiimissä. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävästään maaliskuussa 2012, mihin vaikutti Nazarovin käytös seurajoukkueensa Vitjazin päävalmentajana. Kaikki alkoi 17. helmikuuta Atlantia vastaan pelatusta ottelusta, jossa Vitjazin tappelijat Kip Brennan, Jon Mirasty ja Nick Tarnasky mukiloivat muun muassa Venäjän maajoukkueesta tuttuja Atlantia pelaajia. Kanadalaistappelijoiden toiminta hymyilytti Vitjazin vaihtoaitiossa Nazarovia. Atlantin toimitusjohtaja Andrei Verevko vaati hänelle potkuja Venäjän maajoukkueesta ja uhkasi olla päästämättä Atlantin pelaajia maajoukkueeseen. Verevko kommentoi tapahtututta seuran tiedotteessa:
Tämän jälkeen Verevko ilmoitti lähettävänsä tapahtuneesta videomateriaalia Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtaja Vladislav Tretjakille. Maaliskuussa 2012 liitto lopulta vahvisti erottaneena Nazarovin maajoukkueen apuvalmentajan paikalta.
Ukrainan ja Kazakstanin KHL-joukkueissa
Kauden 2012–2013 Nazarov valmensi Severstal Tšerepovetsia, joka eteni KHL:n konferenssivälieriin saakka. Kaudella 2013–2014 hän valmensi sekä ukrainalaista Donbass Donetskia että Ukrainan A-maajoukkuetta. Donbass eteni KHL:n konferenssivälieriin saakka. Ukraina puolestaan sijoittui IA-divisioonan MM-kilpailuissa neljänneksi.
Kaudeksi 2014–2015 Nazarov nimettiin KHL:n kazakstanilaisseura Barys Astanan päävalmentajaksi. Nazarov näytti 17. syyskuuta 2014 Admiral Vladivostokia vastaan taas temperamenttinsa, kun hän kritisoi tuomaritoimintaa potkaisemalla ensin kaukaloon pyyhkeen ja heittämällä pian vesipullon perässä. Tämän jälkeen hän esitteli tuomaristolle käsimerkkejä ja elehti voimakkaasti vielä saatuaan ottelurangaistuksen ja kävelleessään kohti pukukoppia. Nazarov sai tilanteesta kuuden ottelun mittaisen toimitsijakiellon. Astana eteni kauden päätteeksi konferenssivälieriin saakka. Nazarov valmensi myös Kazakstanin A-maajoukkuetta, joka voitti IA-divisioonan MM-kultaa ja nousi seuraavaksi vuodeksi A-sarjaan.
Tomáš Jaško
Tomáš Jaško (s. 9. joulukuuta 1983 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Andrei Nazarov
Pietarin kautta takaisin Astanaan
Kaudeksi 2015–2016 Nazarov siirtyi hallitsevan Gagarin Cup -voittajan SKA Pietarin peräsimeen, kun hänen edeltäjänsä Vjatšeslav Bykov ilmoitti alle viikkoa aikaisemmin jättävänsä tehtävän perhesyihin vedoten. Nazarov nousi otsikoihin taas jo heinäkuussa 2015, kun SKA:n lääkäri Jegor Kozlov väitti Nazarovin pahoinpidelleen hänet seuran toimistolla. Kozlov kertoi Nazarovin lyöneen häntä viidesti päähän ja potkaisseen kerran rintaan. Kozlov joutui sairaalaan, josta hänen vahvistettiin saaneen tilanteesta aivotärähdyksen ja muita päävammoja. Nazarov itse kiisti teon. Hän lopulta selvisi ilman syytteitä, sillä tapauksesta ei löytynyt tarpeeksi todisteita tutkinnan aloittamiseksi.
Tomáš Jaško
Jaško on HC Slovan Bratislavan kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen pääsarjaottelunsa Slovakian Extraligassa kaudella 2000–2001. Kaudeksi 2002–2003 Jaško siirtyi Pohjois-Amerikan USHL-sarjaan, mutta palasi seuraavaksi kaudeksi Eurooppaan Itävallan pääsarjaan. Seuraavat kolme kautta Jaško edusti kolmea eri seuraa Slovakian Extraligassa. Kaudeksi 2007–2008 Jaško siirtyi Mestis-sarjaan Lempäälän Kisan joukkueeseen.
Andrei Nazarov
Pietarin kautta takaisin Astanaan
Syyskaudella 2015–2016 alussa Nazarov joutui erimielisyyksiin mm. SKA:n puolustaja Nikolai Belovin kanssa, joka jätti joukkueen vain kahden pelaamansa ottelun jälkeen. Nazarov teki hänelle kesken vieraspelikiertueen raivoten selväksi, ettei Belovilla ole paikkaa joukkueessa. Suomalaisittain huomiota sai myös SKA:n maalivahti Mikko Koskisen peluutus ja Nazarovin antamat kommentit hänestä mediassa. Mm. 21. syyskuuta 2015 Koskisen torjuttua 36 laukausta ja palkittua SKA:n parhaana pelaajana 3–2-tappiossa Dinamo Moskovaa vastaan Nazarov sanoi hänen "hävinneen taas". 29. syyskuuta 2015 ottelussa Dinamo Riikaa vastaan Nazarov vaihtoi Koskisen maalilta jo vastustajan tehtyä 0–1-maalin ajassa 13.55. Nazarov sanoi Koskisen olleen huono ja huonossa kunnossa. Tämän jälkeen Koskinen joutui useamman ottelun ajaksi aina SKA:n kokoonpanon ulkopuolelle Ilja Ežovin ja Igor Šestjorkinin kolmosmaalivahdiksi. Lokakuun 2015 puolessa välissä seura erotti Nazarovin, kun SKA oli hävinnyt 22 ottelustaan 12. Vain muutamaa päivää myöhemmin hänet pestattiin aiemman seuransa Barys Astanan päävalmentajaksi. Joukkue jäi kuitenkin pudotuspelien ulkopuolelle. Nazarov palasi myös Kazakstanin A-maajoukkueen päävalmentajaksi.
Tomáš Jaško
Kaudella 2008–2009 Jaško aloitti Kiekko-Vantaassa, mutta siirtyi SaiPaan kesken kauden Mestiksen maalipörssin johtajana. Jaško pelasi SaiPassa myös koko kauden 2009–2010 ja osan kautta 2010–2011. Joulukuussa 2010 hän siirtyi HK ŠKP Popradiin. Hän palasi Mestikseen Mikkelin Jukureihin tammikuussa 2011. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Jaško pelasi Kazakstanin mestaruussarjassa edustaen HK Saryarka Karagandaa ja Aristan Temirtauta.
Kazakstanista paluun jälkeen Jasko on jatkanut pelaamista Slovakian kolmannella sarjatasolla HC Bratislava B -joukkueessa. Kauden 2015-2016 aluksi hän kävi yhden ottelun mittaisella visiitillä Itävallan neljännen sarjatason EHC Wiener Wölfe joukkueessa.
Muuta
Jaško puhuu täydellistä suomea. Hänen isänsä on valmentaja ja entinen jääkiekkoilija Ján Jaško.
Santeri Vuoti
Santeri Vuoti (s. 1. helmikuuta 1995 Hyvinkää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi kaudella 2018–2019 Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Vuoti on Hyvinkään Ahmojen kasvatti. Hän jakoi kaudella 2009–2010 koko C-nuorten II-divisioonan runkosarjan pistepörssin voiton LaJyn Henri Suvannon kanssa. Kaudeksi 2010–2011 Vuoti siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jonka C-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä hän oli sekä SM-karsinnoissa tehoilla 12+11=23 että SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 20+20=40. Kauden 2011–2012 Vuoti vietti pääasiassa HPK:n B-nuorissa, mutta hän pelasi osan kaudestaan myös seuran A-nuorissa, joissa Vuoti voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Kaudella 2012–2013 Vuoti oli HPK:n A-nuorten toiseksi paras pistemies Eetu-Ville Arkiomaan jälkeen tehoilla 15+26=41. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden. Kaudella 2013–2014 Vuoti oli joukkueen toiseksi paras pistemies Joona Monton jälkeen tehoilla 18+25=43. Hän pelasi HPK:n mukana myös Junior Club World Cupissa, joka päättyi hopeaan. Vuoti palkittiin kauden päätteeksi HPK:n omissa kaudenpäättäjäisissä A-nuorten parhaana pelaajana.
Syyskuussa 2015 HPK lainasi Vuotin koko kauden 2015–2016 kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue Lempäälän Kisaan. Hän pelasi siellä syyskauden aikana vain kymmenen ottelua, kun HPK kutsui Vuotin takaisin vahvuuteensa. Kausi 2015–2016 oli hänelle lopulta varsinainen tulokaskausi SM-liigassa, jossa Vuoti teki 47 runkosarjaottelussa tehot 3+4=7. HPK nimesi Vuotin ns. nuorten pelaajien listalle, joten joukkueen kauden päätyttyä Vuoti palasi loppukaudeksi lainalle edelliseltä kaudelta tuttuun Kajaanin Hokkiin. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Vuoti siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Imatran Ketterän riveihin. Hän oli joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+34=50, joilla Vuoti sijoittui koko Mestiksen pistepörssissä viidenneksi. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi SM-liigaottelua lainalla Ketterän yhteistyöjoukkue Saimaan Pallossa tehden niissä yhden maalin. Kaudeksi 2018–2019 Vuoti palasi vuoden mittaisella sopimuksella Lempäälän Kisaan. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 20+36=56, joilla Vuoti sijoittui koko Mestiksen pistepörssissä kolmanneksi.
Maajoukkueura
Vuoti on pelannut seitsemän nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Affliction XXIX II MXMVI
Affliction XXIX II MXMVI on puolalaisen metalliyhtye Blindeadin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2010.
Vankileiri 17
Vankileiri 17 on yhdysvaltalainen toiseen maailmansotaan sijoittuva sotaelokuva vuodelta 1953. Elokuvan ohjasi Billy Wilder. Pääosissa nähdään William Holden, Don Taylor ja Otto Preminger. Elokuva pohjautuu vuonna 1951 Broadwayllä debytoineeseen, Donald Bevanin ja Edmund Trzcinskin kirjoittamaan näytelmään. Bevan ja Trzcinski olivat molemmat olleet vankeina Stalag XVII-B:ssa.
Elokuva oli Oscar-palkintoehdokkaana kolmessa kategoriassa (paras miespääosa, miessivuosa ja ohjaus), joista se voitti yhden. William Holden vei parhaan miespääosan Oscarin.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Vankileiri 17:n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vankileiri 17 oli inspiraationa 1965–1971 esitetylle sarjalle Hogan’s Heroes, joka sijoittuu myös Stalag Luft -vankileirille.
Kätilöopisto
thumb|250px|Kätilöopiston sairaala vuonna 2018 thumb|250px|Kätilöopiston sairaalan sisäänkäynti Kätilöopiston sairaala oli Helsingin Kumpulassa toiminut HUS:n naistensairaala, joka toimi samalla opetussairaalana. Vuonna 1960 avattu sairaala suljettiin syksyllä 2017 sisäilmaongelmien vuoksi.
Osoitteessa Sofianlehdonkatu 5 A sijaitsevan rakennuksen suunnitteli yliarkkitehti Martti Välikangas. Sen rakentamiseen liittyi poliittinen skandaali Kätilöopiston juttu. Opisto sijaitsi aiemmin Ullanlinnassa, Tehtaankadun ja Neitsytpolun kulmatontilla, jossa nykyisin on puistoa sekä Venäjän Helsingin-suurlähetystö.
Kätilöopistolla oli merkittävä rooli hormonikierukan kehitystyössä.
Historia
thumb|Vanhan kätilöopiston sairaalan rakennukset [[Tehtaankatu (Helsinki)|Tehtaankadulla kuvattuna vuonna 1968.]] Kätilöopiston sairaalan historia juontaa juurensa kätilöopetuksesta, joka alkoi vuonna 1816 Turussa ja siirrettiin vuonna 1833 Helsinkiin ja liitettiin yliopiston yhteyteen.