cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Krim Turkvision laulukilpailussa
2017
Krim osallistui uudelleen vuoden 2017 kilpailuun, joka olisi järjestetty Astanassa, Kazakstanissa. Edustajaksi oli valittu Alseda Seydaliyeva kappaleella "Feleğimsin".
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
José Luís Vidigal
José Luís da Cruz Vidigal (s. 15. maaliskuuta 1973 Lubango, Portugalin Länsi-Afrikka) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vidigal pelasi urallaan pääsarjatasolla Portugalin Primeira Ligan Sporting Clube de Portugalissa ja CF Estrela da Amadorassa sekä Italian Serie A:n SSC Napolissa, AS Livorno Calciossa ja Udinese Calciossa. Yhteensä hän pelasi Primeira Ligassa 115 ja Serie A:ssa 92 ottelua. Vidigal voitti Portugalin mestaruuden Sportingissa kaudella 1999–2000.
Portugalin maajoukkueessa Vidigal pelasi 11 ottelua vuonna 2000 ja neljä ottelua vuonna 2002. Hän oli mukana EM-kisoissa 2000 ja kuului myös Portugalin neljänneksi sijoittuneeseen olympiajoukkueeseen Atlantassa 1996.
Kevätuhri
Kevätuhri on venäläisen Igor Stravinskin säveltämä baletti.
Stravinski sävelsi teoksen Sergei Djagilevin Ballets russes -seurueelle, ja sen alkuperäisen koreografian teki Vatslav Nižinski. Teos edustaa primitivismiä, ja sitä pidetään modernismin läpimurtona taidemusiikissa. Kevätuhri kantaesitettiin 29. toukokuuta 1913 Pariisin Théâtre des Champs-Élysées’ssä. Skandaalimainen ensi-ilta, jossa teoksen modernistisuudesta järkyttynyt yleisö häiritsi esitystä, on jäänyt musiikin historiaan.
Juoni
Baletti kuvaa muinaista pakanallista Venäjää, jossa pienen yhteisön asukkaat suorittavat kevään tuloon liittyviä rituaalisia menoja. Baletin ensimmäinen osa kuvaa erilaisia riittejä. Toisessa osassa uhriksi valittua tyttöä valmistellaan eri tavoin, kunnes hän lopuksi joutuu tanssimaan itsensä kuoliaaksi. Uhria lukuun ottamatta Kevätuhrissa ei ole varsinaisia päähenkilöitä, mutta vanha mies ja vanha nainen erottuvat muiden hahmojen yhtenäisesti pukeutuneista ja tanssivista ryhmistä.
Historia
thumb|Tanssijoita Keväuhrin alkuperäispuvuissa ja lavasteessa, mainoskuva 1913. Tanssijat vasemmalta Julitška, [[Marie Rambert, Jejerska, Boni, Boniecka ja Faithful.]] Ennen Kevätuhria Stravinski oli tehnyt Djagilevin Ballets russesille kaksi menestysbalettia, Tulilinnun ja Petruškan, jotka molemmat olivat ammentaneet aiheensa venäläisestä kulttuurista. Kevätuhri sai alkunsa Djagilevin vuonna 1910 Stravinskille esittämästä toimeksiannosta. Stravinski kertoi myöhemmin useita erilaisia versioita siitä, mitä häneltä oli alkujaan tilattu, ja väitti Kevätuhrin syntyneen ”puhtaana” musiikkina ilman juonta tai tarinaa. Tosiasiassa Stravinski suunnitteli jo ennen sävellystyöhön ryhtymistä baletin juonen yksityiskohtaisesti taiteilija ja arkeologi Nikolai Roerichin kanssa. Teos on omistettu Roerichille, joka myös suunnitteli ensi-illassa käytetyt puvut.
Kevätuhrin aihe ei valikoitunut tyhjästä, sillä kiinnostus pakanalliseen menneisyyteen oli 1900-luvun alun Venäjän kulttuuripiireissä suuri. Musiikkihistorioitsija Richard Taruskin on arvellut, että Stravinskin innoittajina saattoivat toimia runoilija Sergei Gorodetskin esikoiskokoelmaan Jar (1907) sisältynyt ihmisuhria kuvaava runo, jolla on juonellisia yhtäläisyyksiä baletin kanssa, sekä mahdollisesti Aleksandr Serovin ooppera Rogneda, jossa myös on uhrauskohtaus. Stravinski sai ilmeisesti idean aiheeseen viimeistellessään Tulilintua keväällä 1910 ja suunnitteli baletin sisällön Roerichin kanssa samana kesänä. Juonta suunnitellessaan Roerich yhdisteli aineksia muinaisista kiovalaisista kronikoista, Aleksandr Afanasjevin julkaisemista slaavien perinteitä kuvanneista teoksista ja Herodotoksen kuvaamista skyyttien rituaaleista.
Stravinski sävelsi Kevätuhrin musiikin syyskuun 1911 ja maaliskuun 1913 välisenä aikana. Ensi-ilta oli toukokuussa 1913 Pariisissa. Ranskankielisen nimen Le sacre du printemps keksi taidemaalari Léon Bakst. Kapellimestarina ensi-illassa oli Pierre Monteux. Baletin kantaesitys oli skandaali, musiikin historian pahamaineisimpia ensi-iltoja. Yleisön äänekäs buuaus häiritsi esitystä, osa katsojista poistui teatterista kesken kaiken, ja kriitikot haukkuivat sen lyttyyn. Musiikin ohella nimenomaan Nižinskin koreografia herätti tunteita. Teoksen kannattajat ja vastustajat aloittivat lähes mellakan.
pienoiskuva|Roerichin lavastusluonnos, 1910-1911. Koreografia oli niin vaikea, että Djagilev kutsui eurytmiikkaa opiskelleen Marie Rambertin Nižinskin apulaiseksi auttamaan tanssijoita selviämään rytmeistä. Eräs tanssijoista kuvaili, että hypyt täräyttivät kaikkia sisäelimiä. Nižinskin koreografiaa esitettiin seitsemän kertaa ennen kuin se korvattiin Léonide Massinen laatimalla koreografialla.
Musiikki
Mieleenpainuvia Kevätuhrissa ovat lukuisat riitasoinnut ja barbaarisiksi luonnehditut rytmit. Teoksessa rytmi on tärkeämpi kuin melodia ja lyömäsoittimet ovat hallitsevassa asemassa. pienoiskuva|Lydia Sokolova valittuna tyttönä. Richard Taruskinin mukaan Stravinski lainasi Kevätuhrin musiikkiin ainakin yhdeksässä kohdassa venäläisiä kansanlauluja, vaikka myöhemmin kiistikin sen. Stravinski on muunnellut kansanlauluista lainattuja melodioita hyvin radikaalisti, joten ne pystyy usein jäljittämään vain hänen työmuistiinpanoistaan eikä niitä välttämättä enää tunnista valmiista musiikista.
Myöhempi maine
Kevätuhrista on tullut 1900-luvun musiikin keskeisiä orkesteriteoksia, ja se kuuluu suurten orkesterien kantaohjelmistoon, mutta sitä esitetään myös tanssiteoksena eri koreografien tulkitsemana. Teoksesta on tehty yli sata koreografiaa. Nižinskin alkuperäinen koreografia jäi unohduksiin. Vasta vuonna 1987 yhdysvaltalainen Joffrey-baletti ennallisti sen muistiinpanojen ja aikalaishavaintojen pohjalta. Stravinski laati Kevätuhrin musiikista vuonna 1947 uuden sovituksen, joka oli tarkoitettu esitettäväksi konserttikappaleena ilman tanssijoita. Tätä versiota on esitetty myöhemmin yleisimmin.
Zheng Xiaoyu
Zheng Xiaoyu (21. joulukuuta 1944 – 10. heinäkuuta 2007) oli kiinalainen poliitikko. Hän toimi vuosina 2003–2005 Valtion lääke- ja elintarvikeviraston johtajana.
Xiaoyu syntyi Fuzhoussa, Fujianissa, ja valmistui Fudanin yliopistosta vuonna 1968. Hän liittyi Kiinan kommunistiseen puolueeseen marraskuussa 1979.
Toukokuussa 2007 Xiaoyu tuomittiin kuolemaan korruptioon liittyvistä syytteistä. Tuomiosta tehty valitus hylättiin 22. kesäkuuta ja hänet teloitettiin 10. heinäkuuta.
Tianlian 1
Tianlian 1 tai Tian Lian 1 tai TL-1 tai CTDRS-1 on Kiinan kansantasavallan tietoliikennelinkkisatelliitti, joka lentää GEO-radalla.
Se perustuu DFH-3-tietoliikennesatelliittiin. Tian Lian 1-satelliitti toimii tietoliikennelinkkinä Kiinan miehitetyille avaruuslennoille ja mahdollisesti myös kiinalaisille paikannus- ja kaukokartoitussatelliiteille. Se suorittaa samaa tehtävää kuin NASAn TDRSS-satelliitit.
Satelliitin toteutti China Aerospace Science and Technology Corporation.
Sarjan ensimmäinen satelliitti Tianlian I-01 laukaistiin Pitkä Marssi 3C-kantoraketilla 24. huhtikuuta 2008 Xichangin avaruuskeskuksesta.
Trollech
Trollech on tšekkiläinen black metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 2000. Yhtyeen ensimmäinen virallinen albumi oli Ve Hvozdech (2001), jonka julkaisua ennen yhtye oli ehtinyt äänittää c-kasettidemon Dech pohanských větrů (2000). Yhtyeen jäsenet ovat laulaja Lord Morbivod, joka tunnetaan myös toisesta tšekkiläisestä black metal -yhtyeestä Stíny plamenů, Asura Godvar Gorgon's Ray (basso ja kitarat) sekä Johannes (kitara). Yhtye on suunnitellut uuden albuminsa Skryti v mlzen julkaisemista vuodenvaihteessa 2005–2006. Lähes kaikki yhtyeen sanoitukset ovat tšekiksi.
Kattila (täsmennyssivu)
Kattila voi tarkoittaa:
Prisoners of Pain
Prisoners of Pain on Judas Priestin kokoelma-albumi.
Chaudière-Appalaches
Chaudière-Appalaches on hallinnollinen alue Quebecin provinssissa, Kanadassa. Hallinnollisen alueen pinta-ala on noin 15 080 neliökilometriä ja väkiluku 420 082 (2016).
Hallintoalueen keskus on Montmagnyn kaupunki (11 255 as., 2016), joka sijaitsee Saint Lawrence -joen etelärannalla, 50 kilometriä Quebecin kaupungista alajuoksulle. Hallintoalueen muista kaupungeista mainittakoon Lévis (143 414 as.; 2016), Saint-Georges ja Thetford Mines.
Blaine Anderson
Blaine Anderson on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisesta musikaali-draama tv-sarjasta Glee näyttelijänä Darren Criss. Blaine nähtiin ensimmäisen kerran Gleessä toisen tuotantokauden kuudennessa jaksossa. Blaine on avoimesti pojista tykkäävä lukiolainen ja on myös päälaulajana Dalton Akatemian Warblerseissa. (Darren Criss) kokeili esiintyä useita kertoja, ennen kuin hänet valittiin Blainen näyttelijäksi. Hän uskoi olevansa huono samaistumaan Blaineen, mutta hän näyttelee Blainea niin karismaattisesti ja luotettavasti. Warblers laulaja, Blaine on tehnyt useita kappaleita televisiosarjoissa. Hänen ensimmäinen cover-versio "Teenage Dream" Katy Perry, tuli nopeimmin myydyimmäksi Glee singleksi ja ylsi kahdeksanneksi Billboard Hot 100 -listalla. Warblersien albumi on myynyt yli 1,3 miljoonaa kappaletta. Blaine on saanut enimmäkseen positiivisia arvioita kriitikoilta. Criss on merkitty yhdeksi sarjan läpimurto artistiksi. Blaine-Kurt suhde on herättänyt kriittistä suosiota episodi tarinaan, jossa Blaine kyseenalaistaa seksuaalisuutensa ja se on herättänyt negatiivisia arvioita. Blaine tuotiin esiin jaksossa Never been kissed johtavana solistina Dalton Akatemian Warblerseissa. Hän tapaa Kurt Hummelin (Chris Colfer). Kurt kertoo Blainelle että häntä kiusataan hänen seksuaalisen suuntautumisensa takia koulussa, ja Blaine paljastaa että häntäkin oli kiusattu vanhassa koulussa, kunnes hän päätti siirtyä Dalton Akatemiaan, joka valvoo kiusaamista. Blaine ystävystyy Kurtiin ja auttaa häntä kestämään kiusaamista. Kurtin kiusaaja Dave Karofsky (Max Adler). Kun uhkailu ja väkivalta jatkuu, Kurt saavuttaa vaarallisen tason ja vaihtaa Dalton Akatemiaan. Hän rakastuu Blaineen, ja Blaine on tietämätön tämän tunteista, vaikka heidän ystävyytensä kasvaa. Blaine hankkii apua Kurtilta laulaa serenadi, jolla hän saisi Jeremiahin (Alexander Nifong) sydämen ja rakkauden. Kun Blaine laulaa hänelle kaupassa, jossa Jeremiah on töissä, Jeremiah saa potkut ja hylkää Blainen. Kurt kertoo Blainelle, että pitää hänestä, mutta Blaine ei halua ottaa riskiä ja vaarantaa heidän ystävyyttään. Kurt ja Blaine pelaavat Uusien tuulien jäsenten kanssa alkoholin vaikutuksessa pullonpyöritystä, mikä johtaa Rachelin (Lea Michele) ja Blainen suutelemaan. Sen jälkeen Blaine rupeaa miettimään voisiko hän olla biseksuaali, ja menee treffeille Rachelin kanssa. Kun Rachel suutelee Blainea uudestaan, kun molemmat ovat selvin päin, Blaine tajuaa että on todella homoseksuaali. Warblersit/Kultakurkut valmistautuu esiintymään Regional kuorokilpailuihin, Kurt myöntää, että hän on kateellinen siitä, kuinka monta sooloa Blaine saa. Kun myöhemmin on kokous, Kurt saapuu myöhässä ja ilmoittaa itkien, että ryhmän maskotti ja hänen rakas kanarianlintunsa Pavarotti on kuollut, hän laulaa "Blackbird" linnun kunniaksi. Kun Kurt laulaa, Blaine on tajuaa rakastavansa Kurtia, ja myöhemmin hän kertoo Kurtille tunteistaan ​​ja suutelee häntä. Alueellisissa he laulavat dueton "Candles" (Hey Monday) Warblersit/Kultakurkut häviävät uusille tuulille. Vuoden ensimmäisen jakson kolmannen kauden The Purple Piano Projectissa Blaine siirtyy Mckinleyn korkeakouluun, Kurt Hummelin luokse.
Haukijärvi (Orivesi)
Maantietoa
Erämaajärven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee alle kaksi kilometriä Oriveden keskustaajamasta länteen Ison Teerijärven länsipuolella. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja sen rannat ovat suota. Sen lähelle tulee metsäautotie valtatieltä 9. Myös Teerijärven hiihtolatu seuraa järven etelärantoja.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,1 metriä mpy. Järveen on johdettu kahdeksan lyhyttä suo-ojaa, joista koilispään oja toimii myös laskuojana Isoon Teerijärveen.
Virkistys
Oriveden keskustaajaman länsipuolella kulkee järvien ympäristössä hiihtolatuja, joista osa poikkeaa järven etelärannoille.
Iniö
Iniön naapurikunnat olivat ennen kunnan lakkauttamista Brändö, Houtskari, Korppoo, Kustavi, Taivassalo ja Velkua. Kunnassa oli vuoden 2008 lopussa 0 asukasta, joten se oli lakkaamishetkellään Suomen toiseksi pienin kunta Sottungan jälkeen ja pienin Ahvenanmaan ulkopuolella sijainnut kunta. Iniön pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² on maata, 0 km² sisävesialueita ja loput 0 km² merivesialueita.
Iniössä toimii osavuosiasukasyhdistys Iniö deltidsboende – Iniön osavuosiasukkaat rf. vasen|pienoiskuva|Kartta Turunmaan kuntaliitoksista. Iniö oli pohjoisin Länsi-Turunmaan vuonna 2009 muodostaneista kunnista.
Maantiede
Iniössä on yli tuhat saarta ja luotoa, joista vakituisesti asutettuja ovat Iniölandet, Keistiö, Jumo, Åselholm, Kolko, Hepmo, Kvarnholm, Själö, Perkala, Lammholm ja Ytterstö. Näistä Iniölandet on Iniön pääsaari, jossa sijaitsevat kaikki palvelut. Iniö on osa Saariston Rengastietä, minkä ansiosta Iniöstä on hyvät yhteydet eri suuntiin. Iniöön pääsee maantielautalla, ja pienemmille saarille voi jatkaa matkaa yhteisaluksella ja losseilla. Saarella on peruskoulu, päiväkoti, terveysasema, vanhainkoti, kirjasto ja kunnan aluekonttori.
Iniön kylät ovat: Jumo, Keistiö, Kolkko (Kolko), Norrby, Söderby ja Åselholm. Norrby on Iniön kirkonkylä.
Historia
Iniöstä on tehty pronssi- ja rautakausien aikaisia löytöjä. Pysyvä asutus on tullut saarelle viimeistään ruotsalaisten uudisasukkaiden myötä varhaiskeskiajalla. Historiallisissa asiakirjoissa Iniö mainitaan ensimmäisen kerran Taivassalon kappeliseurakuntana vuonna 1554. Iniön seurakunta itsenäistyi vuonna 1908.
Iniössä oli talvisodan aikana Iniön erillinen vartioalue, mikä kuului Turun lohkoon.
Iniön asukasluku saavutti huippunsa 1890-luvulla, minkä jälkeen se laski tasaisesti. Vuonna 1950 Iniössä oli 598 asukasta, kymmenen vuotta myöhemmin 443 ja vuonna 1967 enää 367. Asukkaiden poismuuton vuoksi kokonaisia saaria autioitui; esimerkiksi 1950-luvun aikana Brattholmin, Halsön, Jämnholmin, Kevholmin, Lindön ja Velkarin saaret jäivät asumattomiksi. Kunnasta muuttaneet ovat olleet varsinkin nuoria. Vuoden 1985 lopussa Iniössä oli 268 asukasta, ja vuoden 2001 alussa asukasluku oli 237.
Ruokakulttuuri
Iniön pitäjäruoaksi äänestettiin 1980-luvulla vesilinnun lihasta ja perunasta keitetty fågelsoppa, jossa on perunasta ja vehnäjauhosta leivottuja ”klimppejä”.
Kahden lautasen kysymys
Kahden lautasen kysymys on suomalaisten joukkotiedotusvälineiden kansanomaistama kysymys tasavallan presidentin oikeudesta edustaa Suomea Euroopan unionin huippukokouksissa. Kysymyksestä tuli ajankohtainen Suomen tultua Euroopan unionin jäseneksi Martti Ahtisaaren ollessa presidenttinä. Vuonna 2000 voimaan astuneessa Suomen perustuslaissa Euroopan unionissa käsiteltävät asiat katsotaan ensisijaisesti pääministerin hoidettavaksi Eurooppa-politiikaksi.
Ristiriita tasavallan presidentin hoitaman Suomen tasavallan ulkopolitiikan ja pääministerin hoitaman Euroopan unionin ulkosuhteiden kanssa korostuu sitä mukaa kun Euroopan unioni alkaa hoitaa niitä asioita kolmansiin maiden nähden, mitä Euroopan unionin 27 jäsenmaata ovat itse ennen hoitaneet.
Euroopan unioni on tulliliitto ja EMU on rahaliitto, jossa kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot eivät ole mukana. Lisäksi Euroopan unionilla on yhteinen maatalouspolitiikka, mikä sitoo jäsenvaltioita.
Kahden lautasen kysymyksen esillä pitämisen tarkoitus on aikaansaada ensiksi käytännön, sitten myös valtiosäännön mukainen muutos, jolla tasavallan presidentti menettää valtuutensa osallistua ulko- ja puolustuspolitiikkaan. Vahvin perustelu ensimmäiselle lautaselle, tasavallan presidentin lautaselle, on ollut se, että hän on Suomen puolustusvoimien ylipäällikkö, missä ominaisuudessa hän joutuu vastaamaan myös pääministerin, ulkoasiainministerin ja puolustusministerin valtioneuvostossa aikaan saamasta turvallisuuspolitiikasta, jonka äärimuoto on sodankäynti.
Bagamoyo
Bagamoyo on Tansanian vanhin kaupunki. Se perustettiin 1700-luvun lopulla ja oli Saksan Itä-Afrikan alkuperäinen pääkaupunki. Vuoden 2002 väestönlaskentaan perustuvan arvion mukaan Bagamoyon asukasluku oli 28 368. Kaupunki kuuluu Pwanin alueeseen ja on Bagamoyon piirikunnan keskus.
Bagamoyo sijaitsee Intian valtameren rannikolla ja noin 75 kilometriä Dar es Salaamista pohjoiseen.
Kaupungin nimi tulee swahilin kielen sanoista  bwaga moyo, sydämen lepo, joka juontaa juurensa ajalta jolloin Bagamoyo oli sisämaasta kävelytettyjen orjakaravaanien määränpää, josta heidän rahdattiin laivoilla ulkomaille. Kaupunkia on pyritty saamaan Unescon maailmanperintölistalle. Bagamoyon karavaaniseralji oli rakennettu karavaanien kokoontumis- ja saapumispaikaksi, ja siellä oli aidattu alue eläimille ja yöpymistilat kantajille. Orjakaupan aikana siitä tuli orjien vankileiri. Saksalaisten valtakaudella se kuului kauppakomppanialle, ja sen keskellä oli kaksikerroksinen rakennus norsunluun ja muiden arvotavaroiden varastointia varten.
1800-luku
1800-luvulla Bagamoyosta tuli keskeinen paikka itä-afrikkalaisessa orjakaupassa, kun arabi-kauppiaat päättivät käyttää Bagamoyoa sisämaasta tuotavien orjien lastauspaikkana. Orjia säilytettiin Bagamoyossa ennen kuljettamista Sansibariin myytäväksi. Orjakaupasta juontaa kaupungin nimi Bagamoyo ("Bwaga-Moyo"), joka tarkoittaa sydämen taakasta luopumista, sillä Bagamoyosta eteenpäin viedyt orjat harvoin palasivat takaisin perheidensä luokse.
Vuonna 1868 Bagamoyoon perustettiin Itä-Afrikan ensimmäinen kristillinen lähetyskeskus. Sansibarin sulttaani Barghash joutui Ranskan konsulaatin pyynnöstä taltuttamaan lähetyskeskusta kohtaan nousseen vastustuksen Bagamoyossa vuosina 1868 ja 1870. Lähetyskeskus laajeni vuonna 1892 saatuaan lahjoituksen Sewa Hajilta, joka oli Pakistanista kotoisin oleva muslimi. Hän oli rikas kauppias, joka omisti useita kauppoja Bagamoyossa, toimitti varusteita karavaaneille ja kävi kauppaa kankaista, kuparista, ruudista, norsunluusta sekä sarvikuonon sarvista. Maalahjoituksen lisäksi Sewa Haji perusti kolmekerroksinen monikulttuurisen koulun sekä sairaalan Bagamoyoon. Sairaala päätyi saksalaisomistukseen saksalaisten vallattua Itä-Afrikan. pienoiskuva|Tutkimusmatkailija Cameronin reitti Bagamoyosta [[Tanganjikajärvi|Tanganjikajärvelle, kartta vuodelta (1876)]]
1800-luvun lopulla Bagamoyo sai merkityksen myös tukikohtana ensimmäisille eurooppalaisille löytöretkille, jotka suuntasivat Itä-Afrikan sisämaahan. Löytöretket kohdistuivat muun muassa tutkimaan sisämaan järviä ja löytämään Niilin lähteen, joka tuolloin oli vielä mysteeri. Bagamoyosta löytöretkensä aloitti muun muassa David Livingstone, Richard Francis Burton, John Hanning Speke ja Henry Morton Stanley.
Saksan Itä-Afrikka
Vuonna 1888 Saksan Itä-Afrikan kauppakomppania allekirjoitti sopimuksen Sansibarin sulttaanin Seyyid Khalifan kanssa pääsystä Itä-Afrikan rannikkoseuduille. Välittömästi sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen sulttaanin lippu vaihdettiin Saksan Itä-Afrikan kauppakomppanian lippuun. Tapauksen johdosta syntyneissä levottomuuksissa kuoli noin 10 prosenttia kaupungin väestöstä.
pienoiskuva|Saksan Itä-Afrikan vaakuna 1885
1800-luvun lopulla Bagamoyo oli Itä-Afrikan rannikon tärkein kaupunki. Saksan Itä-Afrikka julisti vuonna 1888 Bagamoyon siirtomaan pääkaupungiksi ja rakennutti kaupunkiin "Boman", saksalaisen siirtomaapäämajan. Muutama vuosi myöhemmin pääkaupunki jouduttiin kuitenkin siirtämään Dar es Salaamiin, koska Bagamoyon rannikko oli matalaa ja siirtomaavalta tarvitsi syvärantaisen sataman laivoja varten.
Vuonna 1889 jännitteet siirtomaaisäntien ja kaupungin asukkaiden välillä kärjistyivät saksalaisten määrättyä maa- ja omaisuusrekisteröinti velvollisuuden. Velvollisuus herätti paikallisissa pelon maidensa ja omaisuutensa menettämisestä. Bomboma niminen arabi järjesti Bushiri bin Salim al-Harthin avustuksella kapinan Bagamoyossa. Suuri osa Bagamoyosta paloi maan tasalle ja Bushiri kokosi joukkonsa kaupungin laitamille odottamaan vastarintaa. Saksan hallitus koki tarpeen auttaa Saksan Itä-Afrikan kauppayhtiötä ja lähetti Hermann von Wissmannin kukistamaan kapinan jalkaväkensä voimin, jota täydensi sudanilaiset ja etelä-afrikkalaiset sotilaat. Voittaakseen aikaa ennen Wissmannin joukkojen saapumista saksalainen amiraali Denhardt käynnisti neuvottelut Bushirin kanssa, joka vaati rannikkoseudun kuvernöörin asemaa, kuukausipalkkaa ja lupaa säilyttää oma armeijansa. Maaliskuussa 1889 Wissman oli koonnut joukkonsa ja rakentanut useita linnoituksia. Muutamien taisteluiden jälkeen kapina oli kukistettu ja heinäkuussa Bushiri ja Bomboma teloitettu.
Lokakuussa 1890 Sansibarin sulttaani myönsi neljällä miljoonalla saksan markalla virallisen maaoikeuden saksalaisille ja keväällä Saksan Itä-Afrikasta tuli virallisesti siirtomaa.
1900-luku
Saksalaisten lähdettyä Itä-Afrikasta vuonna 1914 Bagamoyon rooli kaupankäynnin keskuksena hiipui ja Bagamoyo palasi jälleen kalastajien ja maanviljelijöiden kaupungiksi.
Tansanian itsenäistyttyä 1961 Bagamoyosta tuli Bagamoyon alueen keskus.
Ilmasto
Bagamoyossa on trooppinen ilmasto ja vuosittainen keskilämpötila noin +28°. Sadekausi ajoittuu maaliskuusta kesäkuuhun kestäen keskimäärin 120 päivää. Kevyet sateet ajoittuvat lokakuusta joulukuuhun kestäen noin 60 päivää. Sadekautta käytetään hyväksi enemmän kosteutta tarvitsevien lajikkeiden, kuten riisin, maissin ja puuvillan viljelyksessä. Kevyitä sateita käytetään hyväksi vähemmän kosteutta tarvitsevien kasvien, kuten palkokasvien ja vihannesten viljelyksessä.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Kaolen raunioalue pienoiskuva|Bagamoyon vanhan linnakkeen Old Fort muuria. pienoiskuva|Boma pienoiskuva|Wissmannin muistomerkki pienoiskuva|Vanha arabialainen teetupa The Old Arab Tea House, kuva otettu vuosien 1906-1918 välisenä aikana.
Koulutus
Myös Tansanian tunnetuin taideoppilaitos Bagamoyo College of Arts (TASUBA) sijaitsee Bagamoyossa. Oppilaitoksessa voi opiskella perinteistä tansanialaista maalaustaidetta, kuvanveistoa, teatteria, tanssia ja rummunsoittoa.
Terveydenhuolto
Kaupungissa toimii Bagamoyon alueellinen sairaala Bagamoyo District Hospital.
Liikenne
Kaupungin julkisesta liikenteestä vastaavat daladaloiksi kutsutut minibussit.
Välimatkat
Välimatkat ovat linnuntietä.
Musiikki
Tunnetuimpia Bagamoyolaisia muusikoita ja yhtyeitä ovat perinnemusiikkia soittanut ja laulanut Hukwe Zawose, afropop-artisti Ashimba sekä reggaemuusikko Jhikoman.
Tapahtumat
Bagamoyon tunnetuin kulttuuritapahtuma on vuosittain järjestettävä Bagamoyon taide- ja kulttuurifestivaali Tamasha la Sanaa na Utamaduni. Tänä vuonna festivaali järjestetään 31. kertaa. Festivaali toteutetaan yhteistyössä Bagamoyon taideoppilaitoksen kanssa.
Jalkapallo
Tansanian ylimmässä jalkapallosarjassa, Tanzanian Premier Leaguessa, Bagamoyoa edustaa JKT Ruvu Stars, joka on nimetty JKT Ruvu nimisen siipikarjatilan mukaan. Joukkue pelaa JKT Ruvu Stars Stadium nimisellä areenalla, jonka katsojakapasiteetti on 1 000.
Ystävyyskaupungit ja yhteistyö
Bagamoyo on ollut Vallejon ystävyyskaupunki vuodesta 1993 lähtien.
Vuoden 2010 alusta Haapaveden kaupunki ja Bagamoyo aloittivat kuntayhteistyön. Yhteistyön keskeisenä teemana on kulttuuri ja vahvana painotuksena köyhyyden vähentäminen Bagamoyon alueella.
Soloi (Kilikia)
Soloi, myöhemmin Pompeiupolis ( tai Pompēioupolis; ), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kilikiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi nykyisen Mezitlin paikalla.
Maantiede
Soloi sijaitsi Kilikiassa Vähän-Aasian etelärannikolla olevalla rannikkotasangolla Välimeren rannalla. Se oli rakennettu Lamos- (nyk. Limonlu) ja Pyramos (nyk. Ceyhan) -jokien välille. Kaupungin lähellä virtasi Liparis (nyk. Mezitli) -joki, joka sai nimensä öljyisestä vedestään. Soloin arkeologinen alue sijaitsee Mezitlin kunnassa noin 11 kilometriä länteen nykyisestä Mersinin kaupungista.
Soloin kaupunkikeskuksen pinta-ala oli noin 35 hehtaaria. Kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Plinius vanhempi mainitsee kaupungin lähellä olleet bitumipitoiset lähteet.
Kilikian Soloita ei tule sekoittaa Soloin kaupunkiin Kyproksella.
Historia
pienoiskuva|vasen|Soloin persialaisvallan aikana lyömä stateeri, n. 380–333 eaa. Kuvituksessa [[Herakles ja tuntematon satraappi.]] pienoiskuva|vasen|Soloin [[Antiokhos VII Sidetes|Antiokhos VII aikana lyömä drakhma, n. 138–129 eaa. Kuvituksessa diadeemiä kantava pää sekä valtikkaa pitävä Tykhe ja teksti .]]
Soloi oli kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat perinteen mukaan Argoksesta ja Lindoksesta tulleet asuttajat. Näin sen asukkaat olivat doorilaista alkuperää. Perustaminen ajoitetaan arkaaisen kauden alkuun 700- tai 600-luvulle eaa., mutta tätä ei ole voitu vahvistaa arkeologisesti. Kaupungin on myös ehdotettu olleen tätäkin vanhempi foinikialainen siirtokunta, jonka kreikkalaiset asuttivat. Diogenes Laertioksen mukaan Soloin olisi kuitenkin perustanut Solon, joka antoi kaupungille oman nimensä, ja se olisi ollut Ateenan siirtokunta. Tämä ei todennäköisesti pidä paikkaansa.
Valtio olen minä
pienoiskuva|[[Hyacinthe Rigaud|Hyacinthe Rigaud’n maalaus Ludvig XIV:sta vuodelta 1701.]] Valtio olen minä on lentävä lause, jonka Ranskan kuningas Ludvig XIV sanoi ancien régimen aikana. Lause implikoi Ranskan monarkian olevan yhtä kuin kuningas itse, eli se osoittaa Ludvig XIV:n täyttä valtaa.
Soloi (Kilikia)
Historia
Ensimmäisenä Soloin mainitsee historiassa Ksenofon. Soloi löi omaa hopearahaa noin vuosina 480–333 eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupunki vaikuttaa olleen vauras ja kukoistava, sillä Aleksanteri Suuri vaati siltä vuonna 333 eaa. 200 talentin suuruista sakkoa siitä, että kaupunki oli ollut persialaisten puolella.
Valtio olen minä
Lauseen käyttö nykypäivänä
”Valtio olen minä” -lausetta käytetään joskus nykypäivänä, kun viitataan valtionpäämiehen tai hallituksen päämiehen tekemään politiikkaan. Merriam-Webster-kirjankustantamon nettisanakirjan mukaan lauseen ”L’état, c’est moi” tarkoitusta haettiin 10. helmikuuta 2017 tavallista enemmän, kun lausetta käytettiin Paul Krugmanin kolumnissa The New York Timesissa. Hän kritisoi silloisen Yhdysvaltain presidentin Donald Trumpin tekemää politiikkaa. Sanakirjan mukaan lausetta haettiin 2 100 % tavallista enemmän 30. tammikuuta 2020, jolloin Harvardin yliopiston valtiotieteiden professori Laurence Tribe kritisoi Alan Dershowitzin puolustusta ensimmäisessä virkasyytemenettelyssä Donald Trumpia vastaan.
Soloi (Kilikia)
Historia
Soloista olivat kotoisin filosofi Khrysippos sekä runoilijat Filemon ja Aratos. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Soleus, monikossa Soleīs. Soloin kreikkalaisten kerrotaan puhuneen hyvin rikkonaista kreikkaa, koska olivat niin paljon tekemisissä Kilikian ei-kreikkalaisten alkuperäisasukkaiden kanssa. Tästä sai alkunsa kielivirheisiin viittaava termi solesismi, joka on päätynyt lainasanana nykykieliin. On kuitenkin epäilty, liittyikö tämä todellisuudessa Kilikian Soloihin. Toisissa perinteissä termin alkuperä kytkettiin Kyproksen Soloihin.
Armenian kuningas Tigranes tuhosi Soloin kolmannen Mithridateen sodan yhteydessä 70-luvun eaa. puolessa välissä. Tigranes ilmeisesti siirrätti monet kaupungin asukkaista Tigranokertaan. Soloin paikka säilyi lähes autiona vuoteen 67 eaa., jolloin Pompeius asutti sinne joukon entisiä merirosvoja ja antoi sille itsensä mukaan uuden nimen Pompeiupolis.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Soloin raunioita.
Kaupungin muihin löydöksiin lukeutuu muun muassa hautoja ja sarkofageja. Aratoksen hautapaikkana pidettiin antiikin aikana kaupungin lähellä ollutta kukkulaa.
Conan – barbaari
Conan – barbaari on vuonna 1982 valmistunut yhdysvaltalainen seikkailu- ja fantasiaelokuva, jota pidetään yhtenä barbaarielokuvan prototyypeistä. Elokuvan tarina perustuu Robert E. Howardin luomiin hahmoihin ja tarinoihin, joiden pohjalta John Milius kirjoitti silloin vielä melko tuntemattoman Oliver Stonen kanssa elokuvaversion muinaisesta barbaarista, Conanista. Elokuva kuvattiin Espanjassa kustannussyistä, ja pääosaan saatiin senhetkinen Mr. Olympia Arnold Schwarzenegger.
Elokuva tunnetaan myös Basil Poledourisin säveltämästä musiikista.
Juoni
Nuori Conan varttuu pienessä kylässä jonne muukalaisjoukko hyökkää ja tappaa kaikki aikuiset, kun taas lapset viedään pakkotöihin kauas pois.
Vuosien kuluttua vain väkivahva Conan on enää elossa. Paikallinen gladiaattori-kouluttaja ostaa Conanin ja laittaa taistelemaan elämästään näytöksissä. Conan kaataa kaikki vastustajansa ja hänelle opetetaan miekkailua, kunnes Conan on liiankin vahva ja kouluttaja vapauttaa hänet. Conan lähtee kylänsä hävittäneiden ihmisten perään kostaakseen, ja aisaparikseen hänelle tarttuu jousiampuja Subotai (Gerry Lopez) ja kaunis naisvaras Valeria (Sandahl Bergman).
Yhdessä tämä kolmikko lähtee uhmaamaan käärmekulttia, joka on paisunut jo miltei valtauskonnoksi. Käärmekultin päällikkö Thulsa Doom (James Earl Jones) oli vastuussa Conanin kylän hävityksestä.
Kuningas Osricin (Max von Sydow) tytär on hurahtanut käärmekulttiin ja kuningas pestaa tämän seurueen varastamaan tyttärensä takaisin. Tehtävä onnistuu, mutta Valeria kuolee. Käärmesoturit tulevat takaisin ja Conan voittaa heidät, suuren taistelun jälkeen Tuomiovuoren päällä.
Conan menee takaisin käärmetemppeliin ja tappaa käärmekultin päällikön ja näin ollen koko seurakunta hajaantuu ja käärmekultti tuhoutuu.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu elokuvaa tahdon ja maskuliinisuuden riemuvoitoksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Jatko-osat
Elokuvalle tehtiin jo vuonna 1984 jatko-osa Conan hävittäjä, jossa Schwartzenegger uusi pääroolinsa. Elokuvan kuitenkin ohjasi Richard Fleischer Miliuksen sijaan. Suunnitteilla oli myös kolmas osa Conan the Conqueror, mutta se peruttiin, koska Schwarzenegger oli lupautunut rooliin elokuvassa Predator – saalistaja.
Ellen Wester
Ellen Wester, kirjailijanimi E. Weer (20. maaliskuuta 1873 Rejmyre, Östergötlandin lääni, Ruotsi – 3. huhtikuuta 1930 Vaxholm, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Conan – barbaari
Jatko-osat
Vuonna 2011 ilmestyi uusi Conan-elokuva Conan the Barbarian, jossa Conania näyttelee Jason Momoa. Marcus Nispelin ohjaamalla elokuvalla ei kuitenkaan ole yhteyttä 1980-luvun elokuviin.
Ellen Wester
Westerin isä oli lääkäri Carl Erik Mauritz Wester ja äiti Ebba Wester, o.s. Pfeiff, oli aatelista syntyperää olevan luutnantin tytär. Hän kävi muutaman luokan Uppsalan ja Hjulstan (Enköping) tyttökouluja. Nuoruuden päiväkirja 1880-luvulta osoittaa, että hänellä oli palava kiinnostus ajan yhteiskunnallisia kirjallisiin kysymyksiin, kuten naisasiaan, ja samalla hän kapinoi vallitsevia käsityksiä vastaan. Hän hankki slaavilaisten kielten taitoja omatoimisesti, sillä isä ei sallinut hänen valmistua ylioppilaaksi. Hänestä tuli edellisen vuosisadanvaihteen merkittävimpiä ja samalla tuntemattomimpia kääntäjiä. Nimimerkkiä E. Weer käyttäessään hän tuli usein sekoitetuksi serkkuunsa kirjailija Ellen Hedvig Magdalena Westeriin.
Conan – barbaari
Jatko-osat
Lokakuussa 2012 Schwarzenegger ilmoitti palaavansa Conanin rooliin. Elokuvan työnimi on The Legend of Conan (nimenä myös King Conan), ja sen on tarkoitus olla suora jatko-osa alkuperäiselle Conan – barbaarille, sivuuttaen Conan hävittäjän ja vuoden 2011 Conan the Barbarianin. The Legend of Conanissa Schwarzenegger esittäisi ikääntynyttä soturikuningasta, joka tietää kuolevansa pian, mutta haluaa taistella vielä viimeisen kerran. Elokuvalla ei ole vielä käsikirjoittajaa eikä ohjaajaa. Ensi-iltaa suunniteltiin vuodelle 2014.
Ellen Wester
Wester aloitti kääntäjänuransa jo 18-vuotiaana ja keskittyi erityisesti puolalaiseen kirjallisuuteen. Kiinnostus puolalaiseen kirjallisuuteen syntyi varmaankin tuttavuudesta puolalaiseen maanpakolaiseen, antiikkaupan perustajaan Henryk Bukowskiin ja tämän Ranskassa asuvaan sisareen. Hän kävi 1898–1899 useissa puolalaisissa kaupungeissa ja kirjoitti matkoistaan artikkelisarjoja Dagens Nyheteriin ja Lunds Dagbladiin.
Conan – barbaari
Jatko-osat
Schwarzenegger sanoi kesäkuussa 2013, että hänen suunnitelmissaan on yhä tehdä King Conan, mutta vasta Terminator 5:n jälkeen, jonka kuvausten pitäisi alkaa tammikuussa 2014.
Ellen Wester
Wester ehti kääntäjänuransa aikana kääntää yli 80 kirjaa, ja lisäksi hän käänsi lehdille. Kun Henryk Sienkiewicz sai 1905 Nobelin kirjallisuuspalkinnon, hän oli kääntänyt jo molempien pääehdokkaiden Sienkiewiczin ja naispuolisen kaunokirjailijan Eliza Orzeszkowan kirjat. Samoin kun Władysław Reymont sai 1924 Nobelin, Wester oli jo ruotsintanut Reymontin ja tämän kilpailijan Stefan Żeromskin teokset. Hän käänsi myös tšekistä ja venäjästä sekä myös antiikin tekstejä. Käännöksistä on otettu uusia painoksia, joskin hieman nykyaikaistettuina.
Patrick O’Sullivan
Patrick O'Sullivan (s. 1. helmikuuta 1985 Winston-Salem, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi kaudella 2012–2013 hetken Helsingin IFK:ssa.
Seurajoukkueissa
Viimeiset juniorikautensa O'Sullivan pelasi OHL-liigan Mississauga Ice Dogsissa. Ensimmäisellä kaudellaan OHL:ssa (2001–2002) O'Sullivan teki 68 ottelussa 92 pistettä ja hänet valittiin OHL:n ja koko Kanadan pääjuniorisarjojen vuoden tulokkaaksi. OHL:ssa O'Sullivan pelasi neljä kautta. Minnesota Wild varasi O'Sullivanin NHL:ään toisella kierroksella 2003.
Ensimmäisen ammattilaiskautensa O'Sullivan pelasi 2005–2006, jolloin hän edusti Minnesotan farmiseura Houston Aerosia. O'Sullivan teki 47 maalia ja oli AHL:n kolmanneksi paras maalintekijä. Hän voitti tulokkaisen pistepörssin ja hän sai AHL:n vuoden tulokkaan palkinnon. Viimeksi tulokaspelaaja oli tehnyt yhtä monta pistettä AHL:ssa kaudella 1990–1991. Minnesota kauppasi kesällä 2006 O'Sullivanin ja ensimmäisen kierroksen varausoikeuden Los Angeles Kingsiin, josta Minnesota sai Pavol Demitran.
O'Sullivan aloitti kauden 2006–2007 Los Angelesissa ja hänestä tuli ensimmäinen Pohjois-Carolinassa syntynyt NHL-pelaaja. O'Sullivan pelasi kauden lähes puoliksi NHL:n ja AHL:n Manchester Monarchsin välillä. AHL:n pudotuspeleissä O'Sullivan teki 17 pistettä 16 ottelussa ja auttoi Manchesterin ensimmäisen kerran seuran historiassa konferenssifinaaleihin. Toisella kaudellaan Los Angelesissa O'Sullivan pelasi joukkueen kaikki ottelut. Hänet kaupattiin Edmonton Oilersiin kolmen joukkueen kaupassa kauden 2008–2009 siirtoajan takarajalla. Los Angeles lähetti ensin O'Sullivanin ja toisen kierroksen varausoikeuden 2009 Carolina Hurricanesiin vaihdossa Justin Williamsiin. Carolina kauppasi O'Sullivanin suoraan Edmontoniin vaihdossa Erik Coleen.
Hurricanes hankki O'Sullivanin takaisin kaudeksi 2010–2011, kun joukkue teki hänen kanssaan vuoden sopimuksen. O'Sullivan pelasi Hurricanesissa vain kymmenen ottelua, kunnes Wild nappasi hänet siirtolistalta. Wildissa O'Sullivan pelasi 21 ottelua, ja loppukauden hän edusti farmijoukkue Houston Aerosia. AHL:n pudotuspeleissä O'Sullivan teki 24 ottelussa 18 pistettä. Aeros eteni Calder Cupin finaaleihin, mutta hävisi ne. Kauden jälkeen O'Sullivan teki vuoden sopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa.
Kaudella 2012–2013 työsulun tullessa O`Sullivan teki kauden kattavan sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Se kuitenkin purettiin kahdeksan ottelun jälkeen O'Sullivanin aloitteesta ja samalla hän lopetti uransa.
Maajoukkueessa
Yhdysvaltain aikuisten maajoukkuetta O'Sullivan on edustanut kolmessa arvoturnauksessa. Hän pelasi maansa puolesta MM-kilpailuissa 2006, 2008 ja 2009
Rudolf Tajcnár
Rudolf Tajčnar (17. huhtikuuta 1948 Bratislava – 2. elokuuta 2005) oli slovakialainen, Tšekkoslovakiaa edustanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän saavutti Tšekkoslovakian maajoukkueessa olympialaisissa pronssia Sapporossa 1972. MM-kilpailuissa hän voitti kultaa Prahassa 1972 ja saavutti hopeaa Bernin ja Geneven kisoissa 1971.
Prahan MM-kisoissa 1972 Tajčnar teki viisi maalia ja sai kaksi syöttöpistettä. Hän teki maalin turnauksen alkupuolella ylivoimaisissa voitoissa Sveitsiä ja Länsi-Saksaa vastaan. Toisella sarjakierroksella Tšekkoslovakia voitti Ruotsin 2–0, ja tuossa ottelussa Tajčnar teki ensimmäisen maalin ja sai nelisen minuuttia myöhemmin syöttöpisteen, kun Václav Nedomanský teki toisen maalin Tajčnarin laukauksen päädyttyä maalivahdin torjunnasta hänelle. Viimeisessä ottelussaan Tšekkoslovakia voitti Suomen 8–2 ja Tajčnar teki joukkueensa viidennen ja kuudennen maalin.
Tajčnar aloitti pelaajauransa Dukla Košicessa mutta edusti huippuvuosinaan Slovan Bratislavaa. Nyrkkitappelun ja sitä seuranneen psykiatriseen hoitoon päätymisen myötä häneltä jäi pelikausi 1972–1973 kokonaan väliin, eikä hän päässyt enää tämän jälkeen pelaamaan arvokisoissa. Hänellä oli alkoholiongelma, ja siirryttyään pelaamaan Pohjois-Amerikkaan hän joutui puukotuksen uhriksi New Yorkissa vuonna 1979. Ensimmäisellä Pohjois-Amerikan-kaudellaan 1977–1978 hän voitti Maine Marinersin joukkueessa AHL:n mestaruuden, Calder Cupin. Seuraavalla kaudella hän pelasi pääasiassa PHL:n Spokane Flyersissa mutta pääsi myös kahteen pääsarja WHA:n otteluun Edmonton Oilersin joukkueessa. Vuonna 1979 hän siirtyi Sveitsiin, jossa hän pelasi kaksi kautta HC Ambrì-Piottan joukkueessa ja sen jälkeen alemmilla sarjatasoilla, joissa hän toimi myös pari kautta valmentajana.
Ari Vaahtera
Ari Vaahtera (21. lokakuuta 1953 – 15. toukokuuta 2003) oli suomalainen rock-muusikko, joka aloitti uransa jo 1970-luvulla muun muassa yhtyeissä Kalevala ja Bluesounds. Vaahtera soitti bassoa ja lauloi. Lisäksi hän toimi myös tuottajana ja äänittäjänä. 1990-luvun alussa Vaahtera harjoitti kaikkia edellä mainittuja taitojaan Kauko Röyhkän yhtyeessä. Vuosikymmenen lopulla hän keskittyi omaan Poptones-yhtyeeseensä. Vaahtera teki kaikkiaan viisi sooloalbumia. Hän tuotti monia artisteja kuten Aknestik, 22-pistepirkko, Kumikameli, Tavaramarkkinat ja Jimi Tenor & His Shamans sekä Shadowplay.
Vaahteran bassokitara oli 70-luvulla Epiphone-merkkinen ja myöhemmin Fenderin Precision Bass. Bassovahvistimena oli harvinainen 70-luvulla tehty Road bassovahvistin, nimensä mukaisesti tehty kestämään tien päällä. Ari Vaahtera oli myös kitaristi. 80-luvun puolessavälissä Vaahteralla oli jonkin aikaa Ari Vaahtera Band, missä hän lauloi ja soitti kitaraa.
Ari Vaahtera menehtyi sairauteen Helsingissä puolisen vuotta ennen 50-vuotispäiväänsä.
Luettelo alkoholiin kuolleista henkilöistä
Tämä on luettelo julkisuuden henkilöistä, jotka ovat kuolleet joko alkoholismin aiheuttamiin haittoihin tai alkoholimyrkytykseen. Luetteloon on merkitty vain kuolinpäivä.
Musta Pekka (elokuva)
Musta Pekka on Miloš Formanin vuonna 1963 ohjaama ja käsikirjoittama tšekkoslovakialainen komedia, joka palkittiin vuonna 1964 Locarnon elokuvajuhlilla.
Näyttelijät
Lähde:
Neuvostoliiton hajoaminen
Neuvostoliiton hajoaminen alkoi edistyksellisen neuvostojohtaja Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikasta 1985. Gorbatšovin perestroika ja glasnost olivat yritys korjata reaalisosialismia paremmin toimivaksi ja inhimillisemmäksi. Monet maan ongelmat kuitenkin pahenivat uudistuspolitiikan takia.
Neuvostoliiton johtavien kommunistien mediaani-ikä oli noussut 70:een ja verrattain nuori Gorbatšov nousi johtajaksi, kun Leonid Brežnev oli kuollut vuonna 1982, Juri Andropov vuonna 1984 ja Konstantin Tšernenko vuonna 1985. Gorbatšov toteutti uudistuksia, ja talous alkoi luhistua komentojärjestelmän purkautuessa. Demokratisointi poisti poliittisen valvonnan ja nosti kansallismielistä liikehdintää eri osatasavalloissa. Kommunismi alkoi murtua Itä-Euroopassa sen jälkeen, kun Gorbatšov oli vuonna 1988 luopunut Brežnevin opista. Itä-Euroopan maissa tapahtui sarja vallankumouksia 1988–1989. Vuonna 1991 Venäjällä järjestettiin kansanäänestys Neuvostoliiton jatkamisesta.
Lopulta monet tasavallat halusivat irtautua Neuvostoliitosta. Baltian maat antoivat ensin itsenäistymisjulistuksen. Valta alkoi luisua Gorbatšovilta tasavalloille. Käytännössä parlamentin puhemies Boris Jeltsinin johtama Venäjäkin julistautui suvereeniksi kesällä 1990. Vanhoilliset sotilaat ja kommunistit vastustivat Neuvostoliittoa uhannutta hajoamista ja Gorbatšovin uudistuksia. Näin Gorbatšov joutui poliittisesti Jeltsinin demokraattien ja vanhoillisten väliin. Vanhoilliset kaappasivat vallan elokuussa 1991. Kaappaus kukistui pian Jeltsinin vastarintaan, ja Krimillä kotiarestissa ollut Gorbatšov menetti lopunkin valtansa. Tasavaltojen johtajat hajottivat Boris Jeltsinin johdolla Neuvostoliiton, joka lakkasi virallisesti olemasta 25. joulukuuta 1991. Neuvostoliiton kansainvälisen aseman peri Venäjän federaatio.
Neuvostoliiton talousongelmat
Josif Stalin oli kehittänyt eniten raskasta teollisuutta, ja laiminlyönyt kulutustavaroiden tuotantoa ja kollektivoinut maatalouden. Tämä talouden osa toimi tehottomasti, koska neuvostotalous oli eristäytynyt muusta maailmasta ja se alkoi enenevässä määrin jäädä teknisestä kehityksestä jälkeen. Voimavaroja tuhlattiin. Huonosti toimiva maatalous aiheutti sen, että Neuvostoliitto alkoi vuonna 1963 ostaa viljaa ulkomailta. Vientituotevalikoima oli kehitysmaalle tyypillinen. Se pyrki viemään pois energiaa ja raaka-aineita. Neuvostoliitto jäi lopulta öljyn hintaloukkuun.
Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikka
Neuvostotalouden kasvu hidastui 1970-luvulla, minkä takia kommunistit tiedostivat talousuudistuksen tarpeen. 1980-luvun alkupuolella kuoli lyhyen ajan kuluessa kolme vanhan polven neuvostojohtajaa, Leonid Brežnev, Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko. Uudistusmielinen Mihail Gorbatšov valittiin kommunistisen puolueen pääsihteeriksi. Hän aikoi uudistaa Neuvostoliiton diktatuuriin perustuvaa Brežnevin ajoilta periytyvää byrokraattista sosialismia ihmiskasvoiseksi sosialismiksi.
Rosalyn Higgins
Rosalyn Higgins (s. Lontoo, Britannia), paronitar Higgins DBE QC, o.s. Cohen, (s. 2. kesäkuuta 1937) on brittiläinen juristi. Hän on ollut Kansainvälisen tuomioistuimen jäsen vuodesta 1995, ja hänet nimitettiin sen puheenjohtajaksi vuonna 2006.
Higgins valmistui Cambridgesta ja Yalesta. Hänet nimitettiin Queen's Counselin jäseneksi vuonna 1986 ja Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajaksi 1995. Hän voitti Balzan-palkinnon vuonna 2007.
Neuvostoliiton hajoaminen
Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikka
Perestroikan vika oli se, että valtionyritysten ohjauksen poisto poisti yrityksiltä pakolliset tavaratoimitukset. Tämä johti talouden romahtamiseen. Uusi talous oli epämääräinen yhdistelmä markkinataloutta ja suunnitelmataloutta, ja toimi heikommin kuin sitä edeltävä talous. Niinpä se alkoi luhistua kiihtyvällä vauhdilla. Gorbatšov oli enemmän poliitikko kuin talousasiantuntija, ja hän vaihtoi taloudellisia neuvonantajia tiuhaan tahtiin. Näistä yksikään ei saanut ohjattua taloutta kasvuun.
Rosalyn Higgins
Higgins on juutalaista sukua. Hän meni vuonna 1961 naimisiin poliitikko Terence Higginsin kanssa.
Neuvostoliiton hajoaminen
Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikka
Gorbatšovin politiikka herätti enenevää vastustusta monissa kommunistijohtajissa, jotka kannattivat Brežnevin aikana noudatettua perinteistä linjaa. Toisaalta yksi keskuskomitean jäsen, populistinen Boris Jeltsin, piti Gorbatšovin uudistuksia liian hitaina ja joutui eroamaan.
Geneven sopimukset
Nykyisin voimassa olevat Geneven sopimukset ovat vuodelta 1949 ja niihin ovat sitoutuneet kaikki maailman valtiot. Geneven sopimukset sisältävät määräyksiä siitä, miten haavoittuneita kohdellaan niin maalla kuin merellä, mitkä ovat sotavankien oikeudet sekä määräyksiä siviiliväestön suojelusta sodan aikana. Vuonna 1977 allekirjoitettiin vielä kaksi ns. lisäpöytäkirjaa, jotka koskevat muun muassa väestönsuojelua ja valtioiden sisäisiä aseellisia konflikteja. Geneven sopimuksissa määritellään myös punaisen ristin, punaisen puolikuun ja punaisen kristallin tunnukset, jotka ovat kansainvälisiä suojamerkkejä.
Neuvostoliiton hajoaminen
Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikka
Saman vuoden lopuilla monien Itä-Euroopan maiden kommunistihallitukset luhistuivat ilman että Neuvostoliitto puuttui asiaan. Samana vuonna Neuvostoliitossa päätettiin siirtyä markkinatalouteen joko nopeammin tai pidemmän aikavälin kuluessa. Gorbatšov ja varsinkin vanhoillisten kommunistien poliittinen vastustaja Boris Jeltsin nousi Moskovan edustajaksi vanhoillisten vastustuksesta huolimatta vuoden 1989 alussa. Talvella 1990–1991 oli pulaa elintarvikkeista, kun jakelu ei toiminut. Maan talous oli luhistumassa perinteisen suunnitteluun perustuvan neuvostotalouden pettäessä.
Geneven sopimukset
Sisältö
Geneven sopimukset muodostuvat neljästä konventiosta. Ensimmäinen konventio käsittelee loukkaantuneiden ja sairaiden asemaa. Toinen konventio käsittelee laivaston loukkaantuneita ja sairaita sekä haaksirikkoutuneita. Kolmas konventio käsittelee sotavankien asemaa ja luettelee heidän oikeutensa. Neljäs konventio käsittelee siviilien suojelua sodan aikana.
Geneven sopimuksissa on lisäksi kolme protokollaa. Ensimmäinen protokolla käsittelee aseellisten konfliktien uhrien asemaa ja laajentaa suojaa rasistisia hallintoja vastaan. Toinen protokolla käsittelee ei-kansainvälisiä asellisia konflikteja. Kolmas protokolla sisältää eräitä lisämääräyksiä.
Neuvostoliiton hajoaminen
Tasavaltojen kapina Neuvostoliittoa vastaan
thumb|Neuvostoliitto koostui monista osatasavalloista. 1980-luvun kuluessa neuvostotasavallat alkoivat näkyvästi kiistellä keskenään ja vaatia itselleen suurempaa vapautta. Kansallisuuskiistat olivat venäläisten ja pienempien kansojen välisiä sekä eri pienten kansojen välisiä.
Vuoristo-Karabahissa kuohui, Baltian maissa, Azerbaidžanissa, Georgiassa ja Ukrainassa oli voimakas kansallisuusliike. Neuvostoliitto pyrki salailemaan yhteenottoja. Jälkikäteen Gorbatšov kiisti tienneensä monista yhteenotoista mitään. Myös Venäjällä kupli pintaan kansallismielinen liike.
Vuonna 1988 näkyi jo merkkejä Neuvostoliiton uhkaavasta hajoamisesta, vaikka siitä ei vielä puhuttu. Näkyväksi Baltian maiden itsenäisyysliike radikalisoitui syksyllä 1989–keväällä 1990.
Geneven sopimukset
Geneven sopimuksissa määritellyt tunnukset
Seuraavat merkit on tunnustettu kansainvälisesti suojeltaviksi lääkintähuollon suojamerkeiksi Geneven sopimuksissa:
Neuvostoliiton hajoaminen
Tasavaltojen kapina Neuvostoliittoa vastaan
11. maaliskuuta 1990 Liettua julistautui itsenäiseksi, mikä oli Neuvostoliiton valtiollisen hajoamisen alkusoitto. Latvia ja Viro olivat samalla kurssilla Liettuan kanssa.
Geneven sopimukset
Törkeät rikkomukset
Geneven sopimuksien törkeä rikkominen määritellään sotarikokseksi (P1/85/5). Yksinkertaistettuna näitä ovat:
Sopimukset
Suomi on hyväksynyt Geneven sopimukset (yhdellä varaumalla), ja ne löytyvät valtiosopimustietokannassa (FINLEX):