cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SCSI
Yhteensopivuus
On mahdollista muuntaa leveä väylä kapeaksi asettamalla leveän väylän laitteet lähelle SCSI-ohjainta. Tämä vaatii kaapelin, joka terminoi väylän leveän osuuden oikein. Tällaista kaapelia kutsutaan high-9 terminoivaksi kaapeliksi. Erilliset komennot mahdollistavat SCSI-ohjaimen selvittää väylän oikean leveyden. Tällaista liitäntää ei kuitenkaan suositella.
Liittimet
pienoiskuva|Joukko SCSI-liittimiä. pienoiskuva|SCA-2 liitin SCSI-kiintolevyssä. SCSI-väylälle on useita liittimiä, sekä ulkoisia että sisäisiä.
Aleksandr Hotovitski
thumb|Aleksandr Hotovitski Aleksandr Aleksandrovitš Hotovitski (, myös Aleksander Helsinkiläinen, 11. helmikuuta 1872 Kremenets, nyk. Ukraina – noin 16. kesäkuuta 1937) oli ukrainalainen ortodoksinen pappi, lähetystyöntekijä ja Helsingin ortodoksisen seurakunnan kirkkoherra vuosina 1914–1917.
Hotovitski opiskeli Volynian hengellisessä seminaarissa ja Pietarin hengellisessä akatemiassa. Päätettyään opiskelunsa hänet lähetettiin lähetystyöntekijäksi New Yorkiin pyhän Nikolaoksen seurakuntaan. Hänet vihittiin avioliittoon ja pappeuteen vuonna 1896 San Franciscossa ja toimi tämän jälkeen pyhän Nikolaoksen seurakunnan kirkkoherrana. Hotovitski pyrki aktiivisesti kehittämään ortodoksisuutta Pohjois-Amerikassa ja perusti useita uusia seurakuntia. Hän myös toimitti perustamaansa The American Orthodox Messenger -lehteä.
Vuonna 1914 Hotovitski nimitettiin Venäjän Berliinin suurlähetystön kirkon kirkkoherraksi, mutta ensimmäinen maailmansota muutti suunnitelmia ja Hotovitski saapui Helsinkiin kaupungin seurakunnan kirkkoherraksi ja ortodoksisten kirkkojen piirinvalvojaksi. Helsingissä hän toimitti Gelsingforskij Prihodskij Listok -lehteä.
Näkyväksi muistomerkiksi jäi Uspenskin katedraalin Golgata-risti, jonka hän hankki vuonna 1916 yksityisin lahjoituksin; tosin ikonikokonaisuuteen alun perin tarkoitettu taustakuva, jossa olisi ollut kevyesti hahmotettu Jerusalemin kaupunki yllään puolipilvinen yötaivas, jäi toteuttamatta sopivan taiteilijan puutteessa.
Vuonna 1917 hän siirtyi Moskovaan Kristus Vapahtajan kirkon kalustonhoitajaksi. Lokakuun vallankumouksen jälkeen kirkon tilanne vaikeutui. Hotovitski vangittiin 1920-luvulla useita kertoja ja tuomittiin vallankumoustribunaalissa 13. joulukuuta 1922 kymmeneksi vuodeksi pakkotyöhön. Hänet kuitenkin armahdettiin viiden vankilavuoden jälkeen. Viimeisen kerran Hotovitski vangittiin 16. kesäkuuta 1937 ja ilmeisesti tuomittiin teloitettavaksi jo samana päivänä. Tuomion syynä oli "osallistuminen kirkollisten terroristien organisaation neuvostovastaiseen toimintaan ja kiihotukseen".
Venäjän ortodoksinen kirkko kanonisoi Hotovitskin vuonna 1994 ja vuoteen 2012 saakka hänen muistopäiväänsä vietettiin Suomessa ja Pohjois-Amerikassa 4. joulukuuta, hänen kanonisointipäivänänään. Vuodesta 2012 lähtien pappismarttyyri Aleksanderin muistopäivä on hänen kuolinpäivänään 19. elokuuta.
Uspenskin katedraalin krypta on pyhitetty pappismarttyyri Aleksander Hotovitskin muistolle. Kryptan temppelijuhlaa vietetään hänen muistopäivänään 19.8.
Jari Rissanen
Jari "Jarkka" Rissanen (s. 27. lokakuuta 1956 Pielavesi) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan erityisesti blues- ja rock-kitaristina ja säveltäjänä. Hän on suorittanut ylioppilastutkinnon Kuopion musiikkilukiossa 1975. Rissanen on toiminut myös kitaran- ja yhtyesoiton opettajana. Hän on soittanut muun muassa yhtyeissä Finnforest ja The Boys sekä Rauli Badding Somerjoen, Pepe Ahlqvistin, Jaakko Löytyn ja Eero Raittisen kokoonpanoissa. Hänen nykyinen oma yhtyeensä on Jarkka Rissanen Tonal Box Trio, jonka albumi 20th Century Box ilmestyi vuonna 2016. Vuodesta 2013 hän on esiintynyt duona Jarkka Rissanen & Dave Forestfield Gospel Rhythm Revue.
Rissanen on esiintynyt eri kokoonpanoissa paitsi Suomessa, myös ainakin Indonesiassa, Italiassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Namibiassa, Ranskassa, Ruotsissa, Slovakiassa ja Tanskassa.
Vaasan hovioikeus
thumb|270 px|[[Carl Axel Setterberg|C. A. Setterbergin suunnittelema Vaasan nykyinen hovioikeudentalo]] thumb|200 px|Vaasan hovioikeuden sinetti Vaasan hovioikeus on toiseksi vanhin Suomen viidestä hovioikeudesta. Se on perustettu vuonna 1775 Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n päätöksellä. Hovioikeus aloitti varsinaiset istunnot 21.8.1776. Aluksi sillä oli toimitilat Vanhassa Vaasassa, jonne ne valmistuivat 1786. Vuonna 1862 Vaasan hovioikeus muutti nykyisille sijoilleen Vaasan kaupunkiin, kun C. A. Setterbergin suunnittelema punatiilitalo Hovioikeudenpuistossa valmistui. Vanha hovioikeudentalo muutettiin kirkoksi, ja se toimii edelleen Mustasaaren seurakunnan kirkkona.
Hovioikeuteen perustettiin II osasto keisari Aleksanteri I:n päätöksellä 1818. Vuonna 1962 perustettiin vesioikeuksien ylioikeudeksi vesiylioikeus, joka toimi Vaasan hovioikeuden jaostona vuoteen 1987 saakka.
Vaasan hovioikeudessa oli vuonna 2020 yhteensä 60 virkaa. Annettuja ratkaisuja oli 1 142.
Kuninkaallinen Vaasan hovioikeus 1776–1808
Vaasan hovioikeus perustettiin vuonna 1776, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa III teki esitykset hallinnollisesta ja oikeudellisesta jaotuksesta. Vaasan hovioikeudenneuvoksiksi Kustaa III nimitti Turun hovioikeuden nuorimman hovioikeudenneuvoksen Adolf Fredrik Silversparren, ylisotatuomari Adolf Tandefeltin ja viisi asessoria. Hovioikeuden ensimmäiseksi presidentiksi nimettiin vuonna 1776 tuolloin 41-vuotias kreivi Arvid Fredrik Kurck. Hovioikeus vihittiin käyttöön Tukholman linnassa 28. kesäkuuta 1776 ja hovioikeus aloitti varsinaiset istunnot 21. elokuuta 1776.
Suomen sodan käynnistyessä 1808 venäläiset joukot saapuivat myös Vaasaan. Venäjän armeijan ylipäällikkö kreivi Buxhoevden antoi hovioikeudelle käskyn jatkaa toimintaa keskeytyksettä. Hovioikeuden jäsenet vannoivat uskollisuudenvalan keisarille lukuun ottamatta kanneviskaali Anders Johan Bergwaldia, joka vangittiin ja tuomittiin kuolemaan mutta sittemmin armahdettiin. Hovioikeus jäi osin kuitenkin sodan jalkoihin, kun venäläiset sotilaat surmasivat vahtimestari Abraham Wilénin. Tuolloinen hovioikeuden presidentti Reuterholm siirtyi tapauksen jälkeen sivuun tehtävästään.
Keisarillinen Vaasan hovioikeus 1808–1917
Vaasan hovioikeus nimettiin Keisarilliseksi Vaasan hovioikeudeksi 25. elokuuta 1808 kreivi Buxhoevdenin käskyn jälkeen. Yhteydet Ruotsiin loppuivat 1809 Haminan rauhan yhteydessä. Hovioikeutta uudistettiin 1818 perustamalla II osasto.
Sortovuodet vaikuttivat osaltaan kuitenkin Vaasan hovioikeuden toimintaan. Enemmistö hovioikeudesta kieltäytyi antamasta vastauksia asevelvollisuuslain perusteella esitettyihin kysymyksiin palveluksesta vapautettavista oikeudenkäyttöpiirissä. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov joutuikin erotuttamaan niskoittelevia jäseniä. Vasta 1905 marraskuun manifestin myötä lähes kaikki hovioikeudesta erotetut palasivat virkoihinsa.
Vaasan hovioikeus 1917–
Vaasan hovioikeuden toimivallan muuttuminen Suomen itsenäisyyden aikana on muuttunut lähinnä juttumäärän tasaamisesta johtuvista seikoista. Vuonna 1962 perustettiin vesioikeuksien ylioikeudeksi vesiylioikeus, joka toimi yhtenä Vaasan hovioikeuden jaostona vuoteen 1987 asti. 1970-luvulla hovioikeuteen perustettiin vielä kaksi ylimääräistä jaostoa, jotka vahvistivat henkilökunnan määrää.
Presidentit
Hovioikeuden toimintaa johtaa hovioikeuden presidentti. Vaasan hovioikeuden presidentteinä ovat toimineet:
Hovioikeus on jaettu kahteen osastoon, joita johtavat hovioikeudenlaamannit.
Hovioikeuspiiri
Hovioikeus käsittelee tuomiopiirinsä käräjäoikeuksien ratkaisuista tehdyt valitukset ja kantelut.
San José (Costa Rica)
San José on Costa Rican pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Se sijaitsee vuoristotasangolla 1 160 metriä merenpinnan yläpuolella.
Vuonna 2011 itse kaupungissa oli 288 000 asukasta, metropolialueella 1,2 miljoonaa.
Koska San José on perustettu vasta 1700-luvun loppupuolella, sieltä puuttuu espanjalainen kolonialistiajan arkkitehtuuri, joka on yleistä useimmissa muissa Latinalaisen Amerikan pääkaupungeissa. Sen kaupunkikuvaa hallitsevat betonikolossit, ostoskeskukset ja pikaruokapaikat.
Historiaa
San José oli pieni mitätön kylä aina vuoteen 1824. Silloin Costa Rican ensimmäinen vaaleilla valittu valtionpäämies Juan Mora Fernández päätti siirtää hallituksen pois vanhasta Espanjan kolonialistiajan pääkaupungista Cartagosta. 1840-luvulla San Josesta tuli yksi kahvintuotannon keskeisistä paikoista.
Kaupunki kasvoi nopeasti 1900-luvulla. Keskustan ympärille kaavoitettiin alueita shakkilauta-asemakaavaan. 1950-luvulta alkaen kaupunkiin on tullut myös teollisuutta. Viime vuosikymmeninä kasvu on käynyt hallitsemattomaksi, kun sekä costaricalaiset että maahanmuuttajat etenkin Nicaraguasta ja Panamasta tulvivat kaupunkiin paremman elintason toivossa. Kaupungin ympärille on kasvanut slummeja ja rikollisuus on lisääntynyt.
Liikenne
San Jose sijaitsee Panamericana-valtatien varrella. Se on Atlantin ja Tyynenmeren rannikoilta tulevien valtateiden risteyspaikka.
Namibia, Land of the Brave
Namibia, Land of the Brave (”Namibia, urhojen maa”) on vuodesta 1990 Namibian kansallislaulu. Itsenäistymisensä jälkeen maa järjesti kilpailun uuden kansallislaulun laatimiseksi. Sen voitti Axali Doëseb, joka johti Kalaharin autiomaasta peräisin olevaa kansanmusiikkia soittavaa soitinryhmää.
Julia Álvarez
Julia Álvarez (s. 27. maaliskuuta 1950) on yhdysvaltalainen romaanikirjailija ja runoilija.
Álvarez syntyi New Yorkissa, mutta perhe palasi kotiseuduilleen Dominikaaniseen tasavaltaan tyttären ollessa kolmen kuukauden ikäinen. Vuonna 1960 perhe muutti takaisin Yhdysvaltoihin.
Alvarez opiskeli luovaa kirjoittamista Syracusen yliopistossa. Hän on opettanut Middlebury Collegessa vuodesta 1988.
Álvarezin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu Dominikaaniseen tasavaltaan sijoittuva romaani En el tiempo de las mariposas (1994, engl. 2001), joka käsittelee Rafael Leónidas Trujillon diktatuuria ja sitä vastaan taistelleiden Mirabalin siskojen kolmoismurhaa 25. marraskuuta 1960.
Jarmo Kalm
Jarmo Kalm (s. 1945 –2019 ) suomalainen tietoliikenneinsinööri. Hän on maailman ensimmäisen GSM-verkon ja Radiolinja Oy:n perustaja.
Ura
Kalm aloitti työuransa 1960-luvun lopulla silloisessa Posti- ja lennätinlaitoksen laboratorioinsinöörinä. Hän siirtyi 1972 Helsingin Puhelinyhdistykseen, nykyiseen Elisaan, datansiirtoinsinööriksi.
Kalm jäi eläkkeelle Elisan varatoimitusjohtajan tehtävästä 1. tammikuuta 2004.
Bach-kukkaterapia
Uutteilla ei hoideta sairautta vaan ihmistä, jonka persoona ratkaisee valmisteen valinnan. Niiden on tarkoitus vahvistaa ihmistä torjumaan sairautta ja stressiä. Uutteita käytetään muuhunkin kuin pelkästään sairaustilojen hoitamiseen, esimerkiksi väsyneen, masentuneen ihmisen uskotaan toipuvan uutteiden avulla. Uutteita käytetään myös eläinten hoitoon.
Toisin kuin homeopaattiset lääkkeet Bachin uutteet valmistetaan kaikki myrkyttömistä kasveista, sillä menetelmän mukaan ”positiivinen energia” voi torjua tai neutraloida ”negatiivisen energian”. Kontrolloiduissa tutkimuksissa menetelmä ei ole osoittautunut plaseboa tehokkaammaksi.
Menetelmän perustaja on brittiläinen lääkäri Edward Bach (1886–1936), joka kehitti sen perinteisen homeopatian pohjalta. Bach valmistui lääkäriksi ja toimi alkuun lääkärinä, mutta hän siirtyi myöhemmin lontoolaiseen homeopaattiseen sairaalaan. Vuonna 1930 hän alkoi kehitellä omaa menetelmäänsä ja perusti myöhemmin erityisen terapiakeskuksen.
Amanda Swisten
thumb|Amanda Swisten vuonna 2005.
Amanda Swisten (s. 20. joulukuuta 1978, New York) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä.
Hänen ensimmäinen esiintymisensä oli American Pie: The Wedding -elokuvassa vuonna 2003. Sen jälkeen hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa Unelmien naapuri (2004) ja Freezerburn (2005). Lisäksi hän on ollut vieraana erilaisissa televisiosarjoissa kuten Miehenpuolikkaat, Quintuplets ja Joey.
Raúl García (nyrkkeilijä)
Raúl García (s 10. syyskuuta 1982) on korsisarjan nyrkkeilijä ja entinen WBO ja IBF-liiton mestari.
García aloitti nyrkkeilyn vuonna 2004 ja kohosi Meksikon hallitsevaksi korsisarjan mestariksi vuonna 2007 voitettuaan Sammy Gutierrezin tuomariäänin täysien erien jälkeen. Vuonna 2008 García voitti IBF liiton mestaruuden hajaäänituomiolla Florante Condesilta.
Mestaruutta Garcia on puolustanut menestyksekkäästi Jose Luis Varelaa vastaan kahdesti, kerran Ronald Barreraa vastaan ja kerran Sammy Gutierrezia vastaan.
Aiheesta muualla
boxrec.com
Pirkanmaan liitto
Pirkanmaan liitto on Pirkanmaan 23 kunnan omistama kuntayhtymä. Liiton toiminnan keskeisiä periaatteita on kehittää Pirkanmaan maakuntaa tasapuolisesti ja valvoa sen etuja. Liiton tärkeitä yhteistyökumppaneita ovat kunnat, kuntayhtymät ja valtion aluehallintoviranomaiset. Liiton päätehtävät ovat alueellinen kehittäminen, maakuntakaavoitus ja edunvalvonta. Uusimpana työmuotoina ovat innovaatio- ja tulevaisuustyö.
Liitto toimii verkostomaisesti maakunnan kehittämistyössä. Esimerkiksi maakunnasta valittujen kansanedustajien neuvottelukunta on eräs maakunnan painoarvoa ja etua esilläpitävä ryhmittymä.
Maakuntavaltuusto käyttää ylintä päätösvaltaa. Se koostuu jäsenkuntien kunnanvaltuustojen edustajista kunnallisvaalien Pirkanmaan tulosta vastaavassa suhteesa. Maakuntavaltuusto päättää Pirkanmaan liiton toiminnasta ja taloudesta. Noin kerran kuukaudessa kokoontuva maakuntahallitus valitaan puoleiden kunnallisvaalikannatuksen ja tasa-arvolain mukaisesti. Pirkanmaan liiton maakuntajohtaja on Anna-Mari Ahonen (2022-).
Siw Malmkvist
thumb|300px|right|Siw MalmkvistSiw Gunnel Margareta Malmkvist (s. 31. joulukuuta 1936 Landskrona) on ruotsalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen läpimurtonsa tapahtui Ruotsissa vuonna 1959, jolloin hän voitti sikäläisen laulukilpailun. Malmkvist on levyttänyt myös suomeksi ja ollut suosittu myös Suomessa. Eurovision laulukilpailuissa hän edusti Ruotsia vuonna 1960. Toisen kerran hän osallistui edustaen Länsi-Saksaa Eurovision laulukilpailussa v. 1969 kappaleella "Prima Ballerina" ja sijoittui yhdeksänneksi. Malmkvist on ollut naimisissa Lasse Mårtensonin kanssa.
Malmkvist esitti Ruotsin euroviisukarsintana toimivassa Melodifestivalenissa voittokappaleen myös vuosina 1959 ja 1961, mutta noina vuosina häntä ei valittu esittämään Ruotsin edustuskappaletta kansainväliseen kilpailuun. Vuonna 1961 Malmkvist esitti Melodifestivalenissa myös neljänneksi sijoittuneen Vår i hjärtat -kappaleen. Malmkvist on osallistunut Melodifestivaleniin myös vuonna 1988 kappaleella Det är kärlek, joka karsiutui finaalin ensimmäisellä kierroksella, sekä vuonna 2004 Ann-Louise Hansonin ja Towa Carsonin kanssa kappaleella C'est la vie, joka sijoittui finaalin kymmenenneksi.
Umberto Marcato
Umberto Marcato (s. 1936 Padova, Italia) on italialainen laulaja, joka nautti suurta suosiota Suomessa 1950- ja 1960-luvulla; hän oli merkittävä osa suomalaista tanssilavakulttuuria.
Ura
Marcato saapui ensimmäisen kerran Suomeen Pohjoismaiden kiertueellaan vuonna 1957. Lyhyeksi piipahdukseksi kaavailtu vierailu venähti lopulta kahden kuukauden mittaiseksi. Marcaton levyjen läpimurtoon Suomessa vaikutti keskeisesti syksyllä 1957 tapahtunut ulkomaisten äänilevyjen tuonnin vapautuminen. Marcaton suosio Suomessa oli suurimmillaan vuosina 1957–1959, ja monista hänen kappaleistaan tehtiin myös suomenkieliset versiot. Peter von Baghin ja Ilpo Hakasalon mukaan Marcatolla oli keskeinen osuus siihen, että italialaiset iskelmät saavuttivat Suomessa suuremman menestyksen kuin useimmissa muissa Euroopan maissa.
Marcato palasi muutaman vuoden tauon jälkeen suomalaisille iskelmälistoille levyttämällä Toivo Kärjen tangoja italian kielellä vuosina 1963 ja 1964 (esimerkiksi ”Liljankukka” / ”Resterá”). Hän esitti lauluja myös suomeksi; niistä tunnetuimpia oli tango ”Miksi puhelin ei soi” vuodelta 1965. Hän on esiintynyt suomalaisissa elokuvissa Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960) ja Iskelmäprinssi (1991).
Simon Brehmin kuoltua vuonna 1967 Marcato lopetti laulamisen muutamiksi vuosiksi kokonaan ja perusti oman levy-yhtiön Italiaan. Hän palasi kuitenkin julkisuuteen laulajana kolme vuotta myöhemmin, jolloin hän saapui uudelle kiertueelle Ruotsiin.
Toisin kuin Suomessa on yleisesti luultu, Marcato ei ole ollut erityisen suosittu kotimaassaan Italiassa; sikäläisiltä 1950- ja 1960-luvun hittilistoilta ei löydy ainuttakaan hänen levyään. Hänen duettonsa ”Sole, sole” ruotsalaisen Siw Malmkvistin kanssa ylsi kuitenkin kohtalaiseen kansainväliseen menestykseen vuonna 1964. Kappale sijoittui Yhdysvalloissa Billboardin listan 58. sijalle, ja Kanadassa se menestyi vielä paremmin päästen 32. sijalle.
Vuonna 1992 Marcato teki ruotsalaisen laulajan Lill-Babsin kanssa kiertueen Suomessa ja Ruotsissa. Kiertue alkoi Pietarsaaresta ja päättyi muutamaa viikkoa myöhemmin Göteborgiin. Samoihin aikoihin hän julkaisi levy-yhtiönsä kautta muun muassa Lena Philipssonin ja Arvingarna-yhtyeen levyjä Italiassa. Nykyisin Marcato asuu Italiassa Padovassa, vaikka hän vietti ennen paljon aikaa myös Ruotsissa. Vuonna 2013 Marcato piti iltapäiväkonsertin Kiuruveden Iskelmäviikko -tapahtumassa ja lauloi mm. edellämainittuja Toivo Kärjen tangoja.
Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo kirjoittivat vuonna 1986, että Marcato oli viimeisiä Suomessa suoranaisen palvonnan kohteeksi nousseita ulkomaalaisia esiintyjiä. Heidän mukaansa vastaava ilmiö ei purrut enää myöhempinä vuosina, jolloin etelän aurinkorannoille suuntautuneet seuramatkat tulivat kansan syvien rivien ulottuville. Irwin Goodman parodioi tangoa ja Marcaton laulutyyliä Vexi Salmen kanssa tekemällääm ja vuonna 1966 levyttämällään kappaleella ”Marcello Magaroni”. Myöhemmin Marcatolle irvaili Suomessa omilla esityksillään Viktor Kalborrek.
Hugh Martin
Hugh Martin (11. elokuuta 1914 Birmingham, Alabama – 11. maaliskuuta 2011 Encinitas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen musikaalien säveltäjä ja sanoittaja sekä laulaja ja pianisti.
Erlend Øye
Erlend Øye (s. 21. marraskuuta 1975 Bergen) on norjalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten popduo Kings of Conveniencesta yhdessä Eirik Glambek Bøekin kanssa.
Hugh Martin
Martin oli mukana työstämässä musikaalia Meet Me in St. Louis (1944), johon sisältyi hänen tunnetuimpien laulujensa joukkoon lukeutuva "Have Yourself a Merry Little Christmas". Hän oli Judy Garlandin läheinen ystävä. Huomattavassa osassa Martinin lauluista (ml. "Have Yourself a Merry Little Christmas" ja "The Trolley Song") hänen yhteistyökumppaninaan toimi Ralph Blane.
Martin oli Blanen kanssa kahdesti ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi ja oli lisäksi nelinkertainen Tony-ehdokas. Hän oli vanhuuteensa saakka levyttänyt muiden muassa Michael Feinsteinin ja Del Delkerin kanssa sekä esiintynyt julkisuudessa. Hän oli seitsemännen päivän adventisti.
Erlend Øye
Øye perusti jo 1990-luvun puolessavälissä ystäviensä kanssa yhtyeen Kings of Convenience, joka aloitti vuonna 1998 ja julkaisi debyyttialbuminsa Quiet is the New Loud vuonna 2001.
Hugh Martin
Hugh Martin otettiin vuonna 1983 Songwriters Hall of Famen jäseneksi. Hän kuului myös Alabama Music Hall of Fameen.
Erlend Øye
Øye julkaisi vuonna 2003 sooloalbumin Unrest sekä vuonna 2004 remix-albumin DJ-Kicks -sarjaan. Toinen huomattava sivuprojekti on yhtye The Whitest Boy Alive, jonka ensimmäinen single Burning toukokuussa 2006. Yhtyeen ensimmäinen albumi Dreams julkaistiin 21. kesäkuuta 2006.
Koiviston saaret
thumb Koiviston saaret (ven. Берёзовые острова, ruots. Björkö) sijaitsevat Koiviston (Primorsk) etelä-, länsi- ja luoteispuolella Leningradin alueella, ja ne on sisällytetty Ramsarin sopimuksen mukaisiin kansainvälisesti tärkeisiin suojeltaviin kosteikkoalueisiin.
Suuret kolme saarta ovat etelästä pohjoiseen Koivistonsaari (Bolšoi berezovyi ostrov), Tiurinsaari (Zapadnoi berezovyi ostrov) ja Piisaari (Severnoi berezovyi ostrov). Pieni Ravitsa (Ostrov Ravitsa) sijaitsee Koivistonsaaren ja mantereen välissä.
Kylät
Koivistonsaarella on ollut myötäpäivään pohjoisesta kaakkoon lueteltuina Eistilän, Inkerttilän, Jaakkolan, Patalan, Hyttilän, Saarenpään ja Pitkäniemen kylät. Tiurinsaarella kyliä ovat olleet etelästä myötäpäivään pohjoiseen lueteltuina Partialan, Vanhakylän ja Tiurinsaaren kylät. Piisaarella kyliä ovat olleet etelästä myötäpäivään pohjoiseen lueteltuina Soukansaaren, Klurlahden ja Keskisaaren sekä Alvattilan kylät. Ravitsalla ei ilmeisesti ole ollut merkittävää asutusta.
Nykyään Eistila, Inkerttilä ja Vanhakylä muodostavat Tiurinsaarelle ja Koivistonsaarelle Petrovskojen kylän sekä Koivistonsaarella Hyttilä ja Saarenpää Krasnyi ostrov -kylän.
Redmine
Redmine on vapaa avoimeen lähdekoodiin perustuva verkkopohjainen ja alustariippumaton projektinhallintaohjelmisto. Redminen julkaisi Jean-Philippe Lang vuonna 2006 ja se on ohjelmoitu Ruby-ohjelmointikielellä ja Ruby on Rails -ohjelmistokehyksellä. Redmineä levitetään GNU General Public License v2 -lisenssillä.
Jukka Kekkonen
Jukka Tapani Kekkonen (s. 12. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden emeritusprofessori Helsingin yliopistossa. Hän aloitti professuurissa vuonna 1995 ja jäi eläkkeelle syyskuussa 2021.
Elämä ja ura
Kekkosen tutkimukset ovat käsitelleet rikosoikeuden ja kontrollipolitiikan historiaa, taloudellisen sääntelyn historiaa sekä Suomen oikeuskulttuurin historiaa. Uusimmassa vahvasti tieteidenvälisessä tutkimuksessaan (2016) Kekkonen vertailee systemaattisesti poliittista väkivaltaa ja oikeudenkäyttöä Suomen ja Espanjan sisällissodissa. Tutkimusta on luonnehdittu "massiiviseksi", "monumentaaliseksi" ja uusia uria aukovaksi.
Jukka Kekkosen vanhemmat ovat rauhanaktivistit Helena Kekkonen ja Risto Kekkonen. Hänen isoisänsä oli Suomen Kristillisen Työväen Liiton kansanedustaja Juho Kekkonen.
Politiikka
Yhteiskunnallisissa kirjoituksissaan ja julkisissa esiintymisissään tarkastellut erityisesti oikeusvaltion ja kansanvallan tilaa. Dekaanikaudellaan hän vastusti vuonna 2010 voimaan tullutta yliopistouudistusta.
Toukokuussa 2016 Kekkonen arvosteli yliopistopolitiikkaa, jossa keskitetään yksiköitä. ”Vallalla on sokea usko keskittämisen siunauksellisuuteen”. Oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden professori Jukka Kekkonen pitää tämänhetkistä yliopistopolitiikkaa järkyttävänä. Kekkonen puolustaa voimakkaasti Savonlinnan OKL:n kaltaisia pieniä yksiköitä.
Paavo Lipposen muistelmien mukaan Kekkosta pidetään yhtenä Suomen johtavista julkisista intellektuelleista. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa hän asettui kansanedustajaehdokkaaksi SDP:n listalta ja sai vaaleissa 2 193 ääntä, muttei tullut valituksi.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1978
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1978 olivat 11. Afrikan-mestaruuskilpailut. Kisat järjestettiin toistamiseen Ghanassa, edelliset olivat 1963. Kisakaupunkeina olivat Accra ja Kumasi. Ottelujärjestelmää oli muutettu vuodesta 1976. Kun alkulohkot oli pelattu, siirryttiin edellisten kisojen finaalilohkosta poiketen pudotuspeleihin. Kotikisoista otettu mestaruus oli Ghanan kolmas (1963 ja 1965). Ghana löi finaalissa Ugandan 2-0. Pronssia otti Nigeria Tunisian luovutettua 46. minuutilla. Karsintojen toisella kierroksella Norsunluurannikko ja Mali hylättiin. Niiden paikan lopputurnauksessa otti Ylä-Volta.
Pelipaikat ja -stadionit
Pelipaikkoja ei ollut kuin kaksi, Accrassa ja Kumasissa. Pääkaupunki Accrassa sijaitsevan stadionin nimi on Accra Sports Stadium, Kumasin taas Kumasi Sports Stadium.
Lopputurnaus
Lopputurnaukseen osallistui kahdeksan joukkuetta. Joukkueet jaettiin kahteen neljän joukkueen lohkoon. Lohkojen kaksi parasta selviytyi välieriin. Häviäjät kohtasivat pronssiottelussa ja voittajat loppuottelussa.
Maalintekijät
3 maalia Opoku Afriyie Segun Odegbami Philip Omondi 2 maalia Acila George Alhassan Abderraouf Ben Aziza Kisuta Abdul Razak 1 maali Adikeya Christian Chukwu Martin Eyo Hien Ali Kaabi Kapita Willie Klutse Koita Labidi Mamounoubala Mohammed Musenze Nasur Nsereko B. Phiri P. Phiri Semwanga
Voima (albumi)
Voima (ISRC-koodi FIUNP9900142-153, levy-yhtiön tunnus POKOCD 231) on vuonna 2000 julkaistu Yö-yhtyeen laulaja Olli Lindholmin sooloalbumi. Albumi äänitettiin Headline Studiolla 25. lokakuuta – 29. lokakuuta 1999 ja koottiin Finnvox-studioilla 27. marraskuuta – 3. joulukuuta 1999. Levynkansien taiton on suunnitellut Kari Lahtinen ja valokuvat on ottanut Harri Hinkka. Levynkannen sisäaukeamalle on kirjoitettu: ”Aina silloin kun valtaa suuri kaipuu, pää kun alas painuu, sinä osaat lohduttaa. Ja minne vaan täällä kuljenkaan, et jätä mua koskaan.” Teksti on kappaleen ”Voima” kertosäe sillä poikkeuksella, ettei tekstin alussa ole sanaa ”ja”.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 30.
Luettelo Bangladeshin presidenteistä
Tämä on luettelo Bangladeshin presidenteistä.
Over the Hills and Far Away
Over the Hills and Far Away tarkoittaa seuraavia asioita:
Metroasema
thumb|Helsingin metron [[Kampin metroasema.]] thumb|Asema [[Taipein metrossa. Asemalla laituriovet.]] thumb|Bow Roadin asema [[Lontoon metro|Lontoon metrossa. |alt=]] Metroasema on metroille tarkoitettu asemarakennus raide- ja laiturijärjestelyineen. Metroasema voi olla joko maanalainen asema tai niin kutsuttu pinta-asema. Maanalaisten asemien syvyys maanpinnasta vaihtelee luonnollisesti maan pinnanmuotojen mukaan, mutta myös maaperän ominaisuuksien ja maan sisällä olevien muiden rakenteiden (tunnelit, putkilinjat, rakennusten perustukset jne.) asettamien vaatimusten mukaan. Esimerkiksi Pietarissa metroasemat ja -tunnelit ovat poikkeuksellisen syvällä, koska ylempänä maaperä olisi ollut liian pehmeää.
Matkustajien kulku maanpinnan tasolta metroasemalle tapahtuu yleensä liukuportaiden avulla. Lisäksi asemilla on yleensä hissi pyörätuolilla kulkemisen mahdollistamiseksi. Metroasemille tyypillistä on, että laituritaso on samalla korkeudella kuin metrojunan lattia, ja lisäksi junan oviaukon ja laiturin välinen rako on hyvin kapea. Kaikki nämä järjestelyt palvelevat matkustajien mahdollisimman sujuvaa liikkumista, mikä puolestaan mahdollistaa suhteellisen lyhyet junien pysähdysajat asemilla huolimatta suurista matkustajamääristä.
Metroasema voi olla yksittäinen eli vain yhdellä metrolinjalla sijaitseva, tai linjojen välisen vaihdon mahdollistava, kahden tai useamman metrolinjan risteys- tai sivuamispaikassa sijaitseva asema.
Samalla metrolinjalla sijaitsevien metroasemien välimatka vaihtelee eri kaupungeissa suuresti. Asemaväli voi olla vain esimerkiksi muutama sata metriä (tyypillisesti kaupungin keskusta-alueella) tai useita kilometrejä (tavallisesti kaupungin laitamilla). Jälkimmäinen vaatii yleensä metroasemien saavuttamista tukevaa maanpäällistä joukkoliikennettä, tavallisesti alueellisia bussilinjoja (niin sanottua liityntäliikennettä).
Anthony Caro
thumb|right|Anthony Caro: Dream City ([[1996), Yorkshiren Sculpture Park]] thumb|right|Anthony Caro: Black Cover Flat ([[1974), Tel Avivin taidemuseo]] Anthony Caro (8. maaliskuuta 1924 Surrey – 23. lokakuuta 2013 ) oli brittiläinen abstrakti kuvanveistäjä. Hän opetti Lontoon St. Martin’s School of Artissa vuosina 1953–1981.
Metroasema
Joissakin paikoissa metroasemista on tehty sisustukseltaan tavanomaista käytännöllisen asiallista loisteliaamman tyylisiä, kuten Moskovan ja Pietarin metroissa. Usein asemilla on myös taideteoksia, esimerkiksi seinämaalauksia tai veistoksia. Metroasemilla voi myös olla vaihtuvia näyttelyitä eri aiheista.
Suomen jalkapallomaajoukkue kesäolympialaisissa 1912
thumb|Suomen joukkue Suomen jalkapallomaajoukkue edusti Suomea vuoden 1912 olympialaisissa.
Suomi oli taistellut talven 1911–1912 ajan oikeudesta edustaa omaa maataan olympialaisissa ja lopulta siihen oli annettu oikeus. Joukkue aloitti olympiaturnauksen 3–2 jatkoaikavoitolla Italiasta. Seuraavassa ottelussa Suomi kohtasi Venäjän. Ottelu päättyi Suomen 2–1 -voittoon, jonka myötä joukkue eteni välieriin.
Välierissä Suomi kohtasi Iso-Britannian, joka oli hallitseva olympiamestari. Iso-Britannia lepuutti ottelussa joitakin pelaajiaan ja pelaajat varoivat ylimääräistä kontaktia suomalaispelaajien kanssa. Iso-Britannia pyrkikin syöttelypelillä minimoimaan ylimääräisen liikkumisen. Ottelun toisella puolikkaalla Suomi onnistui muutamiin hyviin maalitilanteisiin erityisesti Artturi Nyyssösen ratkaisujen ansiosta.
Yhdystie 3071
Yhdystie 3071 on Valkeakoskella vanhan Sääksmäen kunnan alueella sijaitseva paikallinen yhdystie. Tie kulkee maantieteellisesti länsi-itä-suunnassa voimakkaasti mutkitellen.
Tie alkaa seututieltä 130 Huittulantienä hieman ennen Sääksmäen kirkonkylää. Tie on kylän pääkatu, jonka varrelle kylä rakentuu. Huittulan kylän jälkeen tien nimi vaihtuu Ritvalanraitiksi, Ritvalan kylän mukaisesti. Suolahden jälkeen nimi vaihtuu harhaanjohtavasti Koivukujaksi ja kulkee Haukilan kylän läpi. Tie päätyy Uskilan asutusalueella yhdystielle 3073, Uskilantielle.
Tie on osa Vanhaa Hämeenlinnantietä, joka kulki Vanajaveden itäpuolitse maantieteellisen esteen takia. Sääksmäen sillan valmistuttua 1960-luvun alkupuolella, vanha reitti jäi yhdystieksi. Yhdystie on oiva esimerkki vanhasta maalaistiestä, jolta avautuvat mahtavat maisemat harjun alapuolelle Vanajavedelle.
Eugène Delacroix
Ferdinand Victor Eugène Delacroix [də.la.kʁwa] (26. huhtikuuta 1798 Charenton-Saint-Maurice, Seine, Ranskan ensimmäinen tasavalta – 13. elokuuta 1863 Pariisi, Ranskan toinen keisarikunta) oli ranskalainen romantiikan ajan taidemaalari.
Elämänvaiheet
Delacroix’n isä oli virallisesti Ranskan direktoriohallituksen ulkoministeri Charles-François Delacroix, mutta sitkeiden huhujen mukaan hänen todellinen isänsä olisi ollut valtiomies Charles Maurice de Talleyrand, jota hänen sanottiin ulkonäöltään muistuttavan. On myös väitetty, että Ranskan valtio osti Delacroix’n uran varhaisesta vaiheesta alkaen runsaasti hänen töitään, koska häntä pidettiin Talleyrandin poikana. Delacroix’n äiti Victoire Oeben kuului Oebenin käsityöläissukuun, joka oli valmistanut 1700-luvulta alkaen huonekaluja Ranskan hoville. Delacroix menetti nuorena molemmat vanhempansa.
Delacroix osoittautui jo kouluaikoinaan lahjakkaaksi ja kiinnostui taiteesta sekä piirtämisestä sukunsa esimerkin innoittamana. Hän meni vuonna 1815 aikansa tunnustetuimpiin taidemaalareihin kuuluneen Pierre-Narcisse Guérinin oppilaaksi. Jo samana vuonna Delacroix perusti itselleen oman ateljeen Pariisin Montmartrelle. Seuraavana vuonna hänet otettiin opiskelijaksi École des Beaux-Arts -taidekouluun, jossa Guérin toimi opettajana. Oppilaitoksessa annettu perinteinen akateeminen taideopetus auttoi Delacroix’ta kehittämään teknisiä taitojaan, mutta tyyliinsä hän sai vaikutteet muualta. Hänen nuoruutensa tärkeimmät vaikutteet tulivat romanttiselta taidemaalarilta Théodore Géricault’lta sekä englantilaiselta Richard Parkes Boningtonilta. Delacroix jopa poseerasi Géricault’n vuonna 1818 valmistuneen maalauksen Medusan lautta erään hahmon mallina.
Delacroix’n taiteellinen debyytti oli vuonna 1822 Pariisin salongissa, jossa oli esillä muun muassa hänen ensimmäinen mestariteoksensa, Dante ja Vergilius helvetissä. Teos sai kriitikoilta melko myönteisen vastaanoton, mutta todelliseksi suurmenestykseksi muodostui kaksi vuotta myöhemmin valmistunut Khioksen verilöyly. Vuonna 1825 Delacroix teki opintomatkan Lontooseen. Seuraavina vuosina hän maalasi tiheään tahtiin useita mestariteoksiksi katsottuja maalauksia. Hänen tämän kauden työnsä sisälsivät usein väkivaltaisia aiheita, joihin suhtauduttiin ristiriitaisesti, vaikka niiden taiteellisia arvoja kiiteltiinkin. Tänä kautena valmistui myös hänen luultavasti tunnetuin maalauksensa, Ranskassa vuonna 1830 tapahtunutta heinäkuun vallankumousta kuvannut Vapaus johtaa kansaa. Vuonna 1832 Delacroix teki Ranskan lähettilään seurassa puoli vuotta kestäneen virallisen vierailun Espanjaan, Marokkoon ja Algeriaan. Matkan aikana tehdyt havainnot vaikuttivat suuresti hänen taiteeseensa ja merkitsivät käännekohtaa hänen tuotannossaan. Hän käytti myös koko lopun uransa ajan taiteessaan arabimaailmaan liittyneitä aiheita.
Sucre (rahayksikkö)
pienoiskuva|ALBA-maat SUCRE (Sistema Único de Compensación Regional, Yhtenäinen alueellinen korvausjärjestelmä) tai sucre on alueellinen virtuaalivaluutta, joka on tarkoitus ottaa käyttöön latinalaisamerikkalaisissa ALBA-maissa. Sucren tarkoitus on korvata Yhdysvaltojen dollari vaihdon valuuttana, jotta Yhdysvaltojen poliittinen valta vähenisi Latinalaisessa Amerikassa.
Eugène Delacroix
Elämänvaiheet
Pohjois-Afrikan matkan jälkeen Delacroix’n ura siirtyi uuteen vaiheeseen, jossa hän alkoi saada valtiolta paljon tilauksia julkisten rakennusten seinä- ja kattomaalauksista. Ne veivät tämän jälkeen pääosan hänen ajastaan. Hän maalasi koristelut muun muassa Palais Bourbonin kuninkaalliseen salonkiin (1833–1836), saman rakennuksen kirjastoon (1838–1847), Luxembourgin palatsin sisäkupoliin (1840–1847), Louvren taidemuseon Galerie d’Apollon -saliin (1850–1851) ja Pariisin kaupungintalon Salon de la Paix -salonkiin (1849–1853). Viimeksi mainitut tuhoutuivat itse rakennuksen mukana vuonna 1871. Samana kautena Delacroix toteutti myös joitain suurimmista öljymaalauksistaan. Delacroix’n viimeinen suurtyö olivat Pariisin Saint-Sulpice-kirkon freskot, joita hän maalasi kahdentoista vuoden ajan 1849–1861.
Delacroix valittiin vuonna 1851 Pariisin kaupunginvaltuustoon ja nimitettiin 1855 Ranskan kunnialegioonan komentajaksi. Hänen uransa loppuvaiheessa häntä ylistettiin pikemminkin varhaisten mestariteoksiensa kuin uudemman tuotantonsa ansiosta. Kun hänen töitään oli viimeisen kerran esillä Pariisin salongissa vuonna 1859, ne saivat viileän vastaanoton, mikä herätti hänessä katkeruutta.
Sucre (rahayksikkö)
Sucren suunniteltu käyttöönotto virtuaalivaluuttana rinnastuu euron käyttöön tilivaluuttana vuodesta 1999. Sucren arvo määräytyisi jäsenvaltioiden valuutoista muodostetun korin mukaisesti, jossa kunkin valuutan painoarvo riippuu kansantalouden koosta.
Eugène Delacroix
Elämänvaiheet
Delacroix pysyi naimattomana koko ikänsä, vaikka hänellä olikin useita naissuhteita. Hänestä huolehti vuosikymmenten ajan uskollinen taloudenhoitaja Jeanne-Marie de Guillou ja parin viimeisen vuotensa aikana hän vietti melko eristäytynyttä elämää. Muutamaa vuotta ennen kuolemaansa Delacroix määräsi, että hänen kuoltuaan kaikki hänen teoksensa muutamaa lukuun ottamatta tulisi myydä julkisessa huutokaupassa. Vuonna 1864 pidetty huutokauppa kesti kaksi viikkoa, koska teoksia oli noin 9 000.
Sucre (rahayksikkö)
Sucren nimi on lyhenne, mutta viittaa samalla vapaustaistelija Antonio José de Sucreen. Sucren valuuttakoodi on XSU valuuttoja listaavassa ISO 4217 standardissa.
Historia
Sucren käytöönotosta päätettiin heinäkuussa 2009, ja se otettiin virtuaalivaluuttana käyttöön vuoden 2010 alkupuolella Venezuelassa ja Ecuadorissa. Käyttöönotettaessa yksi sucre vastasi 1,25 Yhdysvaltojen dollaria.
Eugène Delacroix
Taide
Hehkuvaan värien käyttöönsä Delacroix sai vaikutteita John Constablen maalaustekniikasta, ja käydessään Englannissa 1825 Delacroix tutustui myös Henry Fuselin, William Blaken sekä William Turnerin töihin. Pitkä matka Pohjois-Afrikkaan 1832 vaikutti lisäksi suuresti hänen dramaattiseen tyyliinsä. Delacroix’n tekniikasta tuli esikuva muille taiteilijoille. Hänen ekspressiivinen värinkäyttönsä vaikutti myös impressionismiin.
Sucre (rahayksikkö)
Historia
Sucren käyttö oli suurinta vuonna 2012, jolloin sillä vaihdettiin miljardin dollarin edestä valuuttaa. Vuonna 2015 sucren avulla vaihdettiin enää 345 miljoonan dollarin edestä valuuttaa.
Eugène Delacroix
Taide
Delacroix’n tunnetuin työ on Vapaus johtaa kansaa (1830), joka kuvaa heinäkuun vallankumouksen tapahtumia ja on harvoja Delacroix’n avoimesti poliittisia töitä. Suurin osa Delacroix’n maalauksista perustui kuitenkin kirjallisuuden tai mytologian aiheisiin. Delacroix oli myös suosittu muotokuvamaalari. Yksi hänen tunnetuimmista muotokuvistaan on vuonna 1838 valmistunut muotokuva hänen ystävästään, säveltäjä Frédéric Chopinista.
Sucre (rahayksikkö)
Historia
Uruguay liittyi Sucreen vuonna 2013.
Eugène Delacroix
Taide
Delacroix oli poikkeuksellisen tuottelias taiteilija, joka teki yli 800 öljymaalausta, 1 500 pastellia ja akvarellia ja lähes 7 000 piirrosta. Hän jätti jälkeensä myös laajat ja perusteelliset muistiinpanot, jotka on myöhemmin julkaistu.
Sucre (rahayksikkö)
Tilanne nyt
Dominikaaninen tasavalta, Saint Vincent ja Grenadiinit ja Antigua ja Barbuda ovat mukana ALBAssa, mutta ne käyttävät Itä-Karibian dollaria maksuvälineenä ja ovat osana Karibian rahaunionia Eastern Caribbean Currency Union (ECCU). Näin ollen ne eivät ole liittyneet SUCRE-järjestelmään.
Eugène Delacroix
Taide
Delacroix’n viimeisten elinvuosien ateljeekoti Pariisin keskustassa on ollut vuodesta 1971 Musée national Eugène Delacroix -niminen kotimuseo.
Sucre (rahayksikkö)
Tilanne nyt
Ecuador otti käyttöön vuonna 2000 Yhdysvaltain dollarin taistellakseen oman valuuttansa Ecuadorin sucren inflaatiota vastaan. Ecuador käyttää yhä päävaluuttanaan dollaria.
Venezuela esitti Petro kryptovaluutan käyttöönottoa sucren tilalle 2018.
Garth Nix
Garth Nix (s. 19. heinäkuuta 1963) on australialainen kirjailija. Syntymäkaupunkinsa Melbournen lisäksi hän on asunut Canberrassa ja viettänyt nuoruuttaan ajelemalla ympäri Englantia. Nykyisin hän asuu perheineen Sydneyssä.
Nix kirjoittaa pääasiassa fantasiakirjallisuutta. Hänen teoksistaan on suomennettu kolme ensimmäistä Vanha valtakunta -sarjaan kuuluvaa romaania, näistä ensimmäisenä vuonna 1995 julkaistu Sabriel. Sille oli alun perin tarkoitus tulla vain yksi jatko-osa (Abhorsen), mutta kirjasta tuli niin laaja, että se jaettiin kustantajan toivomuksesta kahtia Liraeliksi (2001) ja Abhorseniksi (2003). Vuonna 2014 Nix julkaisi neljännen sarjaan kuuluvan teoksen nimeltä Clariel, jonka tapahtumat sijoittuvat aikaan noin 600 vuotta ennen Sabrielin alkua. Sarjan viides osa, Goldenhand, julkaistiin vuonna 2016 ja se jatkaa Liraelin tarinaa. Kuudes osa, Terciel and Elinor, julkaistiin vuonna 2021.
Mateja Kežman
thumb|Mateja Kežman Mateja Kežman (, s. 12. huhtikuuta 1979 Zemun, Jugoslavia) on serbialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kežman edusti urallaan Sartidia, Partizania, PSV Eindhovenia, Chelseaa, Atlético Madridia, Fenerbahçea, Paris Saint-Germainia, Zenit Pietaria, South Chinaa ja BATE:a.
Kežman lukeutui Serbian maajoukkueen avainpelaajiin. Hän kuului Serbia ja Montenegron joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa, jossa joukkue jäi alkulohkoon.
Maakuntakaava
Maakuntakaava on yleispiirteinen suunnitelma maakunnan alueiden käytöstä. Maakuntakaavassa esitetään kartalla kokonaiskuva maakunnan kehittämisestä, ja siinä ratkaistaan valtakunnallisesti, maakunnallisesti ja seudullisesti merkittävät maankäyttökysymykset. Maakuntakaava ohjaa kuntien yleis- ja asemakaavoitusta ja viranomaisten muuta alueiden käytön suunnittelua.
Maakuntakaavan laatiminen
Maakuntakaavan laatiminen perustuu maankäyttö- ja rakennuslakiin, jossa määritellään sen sisältövaatimukset. Maakuntakaavassa suunnitellaan yleispiirteisesti alueiden käyttöä alueella, muun muassa alue- ja yhdyskuntarakennetta, liikenneyhteyksiä, vesihuoltoa, luonnonsuojelua, kulttuuriympäristöarvoja ja virkistysalueita. Maakuntakaavan osia ovat kaavakartta, kaavamerkinnät ja -määräykset sekä selostus, jossa esitellään kaavan sisältö. Maakuntakaava laaditaan maakunnan tai sen osan alueelle, ja se voidaan laatia myös jotakin tiettyä aihekokonaisuutta käsittelevänä vaihemaakuntakaavana. Maakuntakaavan laatimisesta vastaa maakunnan liitto, ja sen hyväksyy maakuntavaltuusto. Maakuntakaava laaditaan vaiheittaisena prosessina, jonka kuluessa laaditaan tarvittavat pohjaselvitykset, arvioidaan kaavaratkaisun vaikutukset, käydään vuoropuhelua asiantuntijoiden ja sidosryhmien kanssa ja asetetaan ehdotus julkisesti nähtäville.
Sörnäinen
Sörnäinen (ent. Söörnäinen,, puhekielessä usein Sörkkä, ent. Sörkka) on noin 15 000 asukkaan kaupunginosa Helsingin itäisessä kantakaupungissa. Kaupungin hallinnollisessa ja toiminnallisessa palvelujaotuksessa se kuuluu Kallion peruspiiriin.
Maakuntakaava
Historia
Vuoteen 1993 saakka maakuntakaavaa edeltäneen seutukaavan laatimisvelvollisuus oli seutukaavaliitoilla.
Sörnäinen
Sörnäinen on vuodesta 2013 lähtien jakautunut virallisesti neljään osa-alueeseen, jotka ovat Vilhonvuori, Hanasaari, Kalasatama ja Sompasaari. Lisäksi valtaosa Hermanninrannasta on osa Sörnäisiä, vaikka kapea kaistale sen pohjoisosasta kuuluukin Hermanniin. Osa-alueiden sisällä on myös virallisesta aluejaosta selkeästi erottuvia alueita, kuten Merihaka, Nihti, Suvilahti ja Verkkosaari.
Maakuntakaava
Historia
Vuoteen 2016 saakka maakuntakaavat vahvistettiin ympäristöministeriössä.
Sörnäinen
Nimi
Sörnäisten nimi juontuu ruotsinkieliseen nimeen Södernäs (”Eteläniemi”) ja se mainitaan ensimmäistä kertaa vuonna 1639 Uuden Helsingin perustamisasiakirjassa, mutta nimi lienee kuitenkin paljon vanhempi. Tuolloin kaupungin uudelleensijoittamista suunniteltiin nykyisen Sörnäisten alueelle. Loppujen lopuksi kaupunki sijoitettiin Vironniemeen. Jo 1700-luvulla nimi Södernäs on vaihtunut kartoilla murteelliseen muotoon Sörnäs. Suomeksi on ensin käytetty nimeä Sörnäsi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Söörnäinen. Vuonna 1928 vahvistettiin virallisesti nimipari Sörnäinen – Sörnäs.
Helsingin slangissa alue tunnetaan nimillä Sörkka ja Sörkkä. Lähtömuotona lienee ollut ruotsinkielisen slangin Sörckan.
Sataman synty
thumb|left|[[Sörnäisten satama oli toiminnassa vuoteen 2008 saakka.]] 1700-luvulla Sörnäisten rannan ruukit toimittivat tiiliä Suomenlinnan rakennustöihin. Vuonna 1746 perustettu tiilitehdas oli Sörnäisten ensimmäinen teollisuuslaitos. Muuten alue oli kuitenkin kallioinen, soinen ja pääosin asuttamaton. Kun kaupunki vuonna 1825 määräsi rakennusjärjestyksessään sijoittamaan tehtaat ja työpajat tulipalovaaran vuoksi kaupungin ulkolaidoille, Sörnäinen alkoi teollistua. Rannat täyttyivät laitureista, lautatarhoista ja varastoista, ja Sörnäisten rantatien pohjoispäähän valmistuivat Suvilahden kaasulaitosrakennukset.
Itäisen Viertotien eli nykyisen Hämeentien rakentaminen 1850-luvulla Siltasaaresta Kumpulaan oli merkittävä itäisen kantakaupungin kehittymiselle. Hämeentien itäpuolelle kohosi tehtaita ja länsipuolelle asutusta. Sörnäisten rantaan kehittyi kantakaupungin laajin yhtenäinen teollisuusalue, kun sinne rakennettiin satama. Suomen ensimmäinen satamarata, Sörnäisten satamarata, avattiin vuonna 1863. Rata johti Pasilasta Sörnäisten satamaan nykyistä Teollisuuskatua ja Junatietä pitkin. Tästä alkoi Sörnäisten voimakas kasvu.
Satamaa kasvatti sahatavaran viennin lisääntyminen 1860–1870-luvuilla. Vuonna 1889 alueelle syntyi Suomen ensimmäinen öljysatama, joka kuitenkin siirrettiin paloturvallisuussyistä Herttoniemen satamaan vuonna 1938. Sörnäisissä sataman painopiste kääntyi viennistä tuontiin jo 1800-luvun lopulla, kun metsäteollisuuden vienti alkoi kulkea pääasiassa Kotkan ja Viipurin kautta.
Muu teollisuus
Sörnäinen on ollut keskeinen alue sähköntuotannossa. Suvilahden voimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1909. Hanasaaren A-voimala valmistui vuonna 1960 ja B-voimala 1974. A-voimalaitos purettiin vuonna 2008, ja B-voimalaitos suljettiin vuonna 2023. B-voimala ei kuitenkaan ole saanut purkupäätöstä tai uutta käyttötarkoitusta. pienoiskuva|vasen|[[Hanasaaren voimalaitos|Hanasaaren B-voimalaitos.]]
Sörnäisten sataman läheisyydessä, Sörnäisten rantatien molemmin puolin on toiminut joukko tehtaita, kuten Kone- ja Siltarakennus sekä Elannon tehtaat. Alueella sijaitsi myös Suvilahden kaasulaitos. Rantatiellä toimi vuodesta 1934 lähtien Helsingin Mylly, jonka oli perustanut Virosta Suomeen muuttanut Eduard Puhk. Alueen tehtaisiin lukeutuivat myös Wilhelm Andsténin kaakelitehdas ja Paraisten kalkkivuori Oy:n muurilaastitehdas.
Kaupunkirakentaminen levisi Sörnäisistä kohti Kalliota, kun muutamat tehtailijat perustivat osakeyhtiön työväkensä asuttamiseksi, ja sen seurauksena syntyi rivi ”puulaakivilloja”. Työväkeä asui villoissa valtavia määriä. Monissa asunnoissa ei ollut edes wc:tä ja koko neljän hengen perhe saattoi asua yhdessä pienessä huoneessa. Näissä työväenluokkaisissa olosuhteissa syntyi myös Stadin slangi 1900-luvun alussa.
Asuinalueena
thumb|250px|left|[[Vilhonvuori|Vilhonvuoren osa-alueeseen kuuluva Merihaka rakennettiin 1970-luvulla Sörnäisten rantaan ja täyttömaalle.]] Kantakaupunki kävi vähitellen liian ahtaaksi teollisuustoiminnoille, jotka alkoivat siirtyä esikaupunkeihin. Vanhojen teollisuusalueiden muutos asuinalueiksi alkoi 1970-luvulla Merihaasta ja jatkuu edelleen. Sörnäisten entiselle teollisuusalueelle on rakennettu uusi Lintulahden asuinalue, työpaikkoja, kulttuuripalveluja ja Teatterikorkeakoulu. Myös Sörnäisissä yli sata vuotta toiminut satama lakkautettiin marraskuussa 2008 Vuosaaren sataman valmistuttua. Lähiympäristöä parannetaan alueen muuttuneen luonteen mukaisesti.
Sörnäinen, Alppiharju ja Kallio ovat muun kantakaupungin ohella tiheimmin rakennettuja alueita Helsingissä ja samalla koko Suomessa. Pienasuntojen osuus kaikista asunnoista on Helsingin suurin: jopa 80 prosenttia. Asuntojen pienuuden takia tyypillisin alueen asukas on yksin asuva nuori aikuinen, tai ikääntynyt tai lapseton pariskunta.
Sörnäisten satama-alueelle ja sen ympäristöön rakennetaan 2010–2030-luvuilla uusi merellinen 25 000 asukkaan ja 10 000 työpaikan Kalasataman alue osaksi itäistä kantakaupunkia. Myös vanhat satama-alueet Sompasaari ja Nihti rakentuvat asuinalueiksi.
Liikenne
thumb|[[Sörnäisten metroasema sijaitsee Kurvissa, joukkoliikenneyhteyksien solmukohdassa.]] Helsingin itäisessä kantakaupungissa autojen lukumäärä asukasmäärään nähden on pienintä Helsingissä. Alueen peruspalvelut ovat kattavat ja aina lyhyellä kävelyetäisyydellä. Sörnäisten läpi kulkevat lähes kaikki keskustasta koilliseen ja itäiseen Helsinkiin sekä Itä-Vantaalle suuntautuvat bussilinjat sekä useita poikittaislinjoja. Etenkin niin kutsuttu Sörnäisten kurvi on lukuisten joukkoliikenneyhteyksien solmukohta. Useat raitiolinjat kulkevat Hämeentietä pitkin, ja Sörnäisten metroasema otettiin käyttöön 1984, sekä uusi asema Kalasatama, joka avattiin vuonna 2007. Alueen joukkoliikenneyhteydet kaikille puolille pääkaupunkiseutua ovat erinomaiset.
Fulham
Fulham on kaupunginosa Lontoon Hammersmith and Fulhamin piirissä. Sitä rajoittaa pohjoisessa Chelsea ja etelässä Thamesjoki. Fulham on Lontoon suosituimpia asuinalueita, ja siellä on Lontoon kalliimpia asuinrakennuksia, vaikka vielä 1700-luvulla kaupunginosa oli tunnettu paikkana, jossa kauppiaat tulivat juomaan, uhkapelaamaan ja asioimaan prostituoiduilla. Fulhamin alueella pelaa kaksi Englannin pääsarjan jalkapallojoukkuetta, Fulham FC ja Chelsea FC. Siellä on myös monia puistoja ja monia tunnettuja ravintoloita.
Minni (Prätkähiiret)
Minni on kuvitteellinen hahmo Prätkähiiret-sarjassa. Rick Ungarin luoma hahmo esiintyi ensi kerran vuonna 1994 Prätkähiiret -animaatiosarjan jaksossa "Takaisin Marsiin, osa 1".