cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Squanto
Joka tapauksessa eräs Smithin miehistön jäsen, Thomas Hunt, sieppasi Squanton ja muita intiaaneja, ja vei heidät Espanjaan, Málagan satamaan, myydäkseen heidät orjiksi. Squanto palasi kotiin vuonna 1619. Siellä hän sai kuulla, että koko hänen heimonsa oli kuollut kulkutautiin. Vuonna 1621 englantilaisten siirtolaisten kanssa ystävystynyt abenakien päällikkö Samoset toi Squanton englantilaisten siirtokuntaan. Squanto oli asunut kotiinpaluunsa jälkeen wampanoagien luona, mutta pian hänestä tuli Plymouthin siirtokunnan jäsen. Koska Squanto puhui sujuvasti englantia, teki kuvernööri William Bradford hänestä intiaanilähettiläänsä. Squanto toimi sen jälkeen puritaani-uudisasukkaiden johtajan Edward Winslowin tulkkina, kun tämä neuvotteli wampanoagien päällikön Massasoitin kanssa. Squanto kuoli toimiessaan Bradfordin oppaana tutkimusmatkalla Cape Codin ympäri.
Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoona
'''Karjalan 2. rykmentin 5. pataljoona''' oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentajina olivat jääkäriyliluutnantti Väinö Strömberg (14. maaliskuuta alkaen ja siirrettiin 7. huhtikuuta pataljoonan komentajaksi Karjalan 3. rykmenttiin), jääkäriluutnantti Jussi Närvänen (toimi komentajan apulaisena 15. maaliskuuta alkaen ja komentajana 7. huhtikuuta alkaen).
Pataljoonassa palveleet Saksan jääkärit
Pataljoonan komentajan apulaisena jääkärivänrikki Tauno Sihvo, pataljoonan komentajan apulaisena jääkäriluutnantti Jussi Närvänen (siirrettiin 7. huhtikuuta pataljoonan komentajaksi).
Kesola
Kesola on järvi Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 25,5 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 26 kilometriä pohjoiseen ja Karkkilasta kuusi kilometriä länteen.
Maantiede
Kesola (23.067.1.011) kuuluu Hirvijoen valuma-alueeseen (23.067), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Kesola on kolmanneksi suurin Hirvijoen alueen 24:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä; se on Hirvijoen alueen läntisiä järviä.
Sokeanäkö (kirja)
Sokeanäkö on Peter Wattsin tieteiskirja vuodelta 2006. Kirja käsittelee ensikontaktia, evoluutiota, transhumanismia ja tietoisuutta. Sen on suomentanut J. Pekka Mäkelä, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2013 Gummerus Kustannus. Kirja on saanut Seiun- ja Tähtivaeltaja-palkinnot. Lisäksi kirja on ollut Hugo- ja Locus-palkintojen ehdokkaana.
Watts on kirjoittanut osittain samoille henkilöhahmoille perustuvan romaanin Echopraxia (2014), jota ei ole suomennettu. Näistä kahdesta alkuteoksesta on julkaistu Britanniassa yhteisnide Firefall.
Jos vain saisin nastahampaan takaisin
Syntyhistoria
Musiikinopettajana toiminut Donald Yetter Gardner (1913–2004) kertoi laulun syntyneen vuonna 1944, kun hän ohjasi Doris-vaimonsa kanssa New Yorkin Long Islandilla koulun kakkosluokkalaisia keksimään joululaulua siitä, mitä haluavat joululahjaksi. Gardneria huvitti, miten miltei jokaiselta puuttui yksi tai useampia etuhampaita, ja laulu syntyi samana iltana puolessa tunnissa.
Aluksi Gardner laulatti laulua vain oman koulunsa joulujuhlissa. Sitten hän esitti laulun musiikinopettajien koulutuspäivillä, ja sen maine kiiri niin, että vuonna 1948 Witmark-levy-yhtiö halusi levyttää sen Spike Jonesin yhtyeen kanssa. Levytys nousi singletilaston kärkeen 1949. Samana vuonna laulun levytti myös Nat King Cole pehmeällä jazztyylillään, ja tästä tuli Gardnerin oma suosikkiversio. Laulun ovat levyttäneet myös Alvin ja pikkuoravat, The Platters, The Andrews Sisters, Mariah Carey, Boston Pops ja Sesame Street -lastenohjelman esiintyjät.
Suomalaisversio
Juha ”Watt” Vainio suomensi ja levytti sävelmän vuonna 1964 nimellä ”Jos vain saisin nastahampaan takaisin”, Ossi Malisen twist-tyylisenä sovituksena ja s-äänteiden kohdalla viheltäen. Laulun kertojaksi hän sijoitti lapsen sijasta nuorukaisen, jonka elämää ja menestystä naismaailmassa haittaa puuttuva ”nastahammas” eli yhden hampaan proteesi.
”Jos vain saisin nastahampaan takaisin” oli järjestyksessä kolmas Juha Vainion ja Pertti Metsärinteen yhtyeen singlejulkaisuista Finndisc-yhtiön Safir-levymerkillä, tuotantopäällikkönä Erik Lindström. Singlen b-puolella oli kappale ”Joulupukin hipat”.
Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoona
'''Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoona''' oli valkoisten itäarmeijan Karjalan 2. rykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja oli jääkäriluutnantti Aarne Salminen (14. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot
Päällikkö: V. Tosurinen. Päällikkö: V. Kinnunen, jääkärialiupseeri Eino Siira (siirrettiin 7. pataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen 10. maaliskuuta Karjalan 1. rykmentin 3. pataljoonaan komppanianpäälliköksi). Päällikkö: J. Uski. Päällikkö: M. Riipinen.
Kannuslampi (Soini)
Kannuslampi on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Teeriperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,4 metriä mpy.
Japan Airlines
Japan Airlines eli JAL on japanilainen lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 1951. Sen pääpaikka on Tokiossa.
Japan Airlines Corporation koostuu useista lentoyhtiöistä. Japan Airlines International (株式会社日本航空インターナショナル) hoitaa kansainvälistä reittilentoliikennettä keskuspaikkoinaan Naritassa ja Osakassa sijaitsevat lentokentät. Japan Airlines Domestic (株式会社日本航空ジャパン) puolestaan lentää Japanin tärkeimpien kaupunkien välillä. Lisäksi yhtiön omistuksessa on kahdeksan muuta lentoyhtiötä: Harlequin Air, Hokkaido Air System, JAL Express, JALways, J-Air, Japan Air Commuter, Japan Asia Airways sekä Japan Transocean Air. Pääpaikat ovat Tokiossa ja Osakassa. Japan Airlines liittyi Oneworld-lentoyhtiöallianssiin vuonna 2007.
12. elokuuta 1985 Japan Airlinesin lento 123 törmäsi hallinnan menetyksen johdosta vuoreen. Onnettomuudessa kuoli 520 ihmistä. Turma on pahin yksittäisen koneen turma. Kone oli Boeing 747.
Pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien seurauksena yhtiö hakeutui konkurssiin 19. tammikuuta 2010.
Heinäkuussa 2013 Japan Airlines aloitti päivittäiset lennot Boeing 787-8 -koneilla Helsinki-Vantaan ja Tokion välillä.
pienoiskuva|Japan Airlinesin kohteet. {{legend|#ff5c5c|Japani}} {{legend|#0066ff|Japan Airlinesin kohteet}}
Laivasto
pienoiskuva|Japan Airlinesin [[Airbus A350-900 Arashi-värityksessä.]] pienoiskuva|Japan Airlinesin [[Boeing 737-800]] pienoiskuva|Japan Airlinesin [[Boeing 767-300ER Kuala Lumpurin kansainvälisellä lentoasemalla.]] pienoiskuva|Japan Airlinesin [[Boeing 777-300ER laskeutumassa San Franciscon kansainväliselle lentoasemalle.]] pienoiskuva|Japan Airlinesin [[Boeing 787-8 laskeutumassa Kansain kansainväliselle lentoasemalle.]]
Nykyinen laivasto
Lokakuussa 2022 Japan Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 10,6 vuotta.
William Lee
Wiliam Lee -nimisiä henkilöitä ovat:
Ritva Siikala
Ritva Tuulikki Siikala (s. 13. marraskuuta 1941 Oulu) on suomalainen teatteriohjaaja, kulttuurivaikuttaja ja kirjailija.
Nuoruus
Siikala vietti lapsuutensa Kemissä. Hänen isänsä oli hammaslääkäri, ja aktiivinen teatterin harrastaja ja teatteripoliitikko. Hän vaikutti ratkaisevasti siihen, että Kemi perusti Suomen toisen täyskunnallisen teatterin Turrun jälkeen. Siikalan äiti oli kotirouva ja aktiivinen järjestöihminen. Vuonna 1957 Siikala muutti Helsinkiin ja tuli ylioppilaaksi Helsingin tyttölukiosta. Hän oli AFS-vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa 1959-60 ja tuli ylioppilaaksi Helsingin Tyttölukiosta vuonna 1962, minkä jälkeen hän lähti vuodeksi Israeliin työskentelemään kibbutsille.
Siikala pääsi heti ylioppilaaksi tultuaan Teatterikoulun juuri perustettuun korkeakouluosastoon, mistä valmistui teatteriohjaajaksi 1966. Vuosi valmistumisensa jälkeen hänet valittiin korkeakouluosaston esimieheksi. Siikala harjoitti monipuolisesti. Hän on opiskellut lisäksi eri vaiheissa  Helsingin yliopistossa suomea, englantia, psykologiaa, teatteritiedettä, naistutkimusta ja uskontotiedettä.
Siikalan puoliso on ollut vuodesta 1968 kirjailija ja ohjaaja Bengt Ahlfors. Heillä on kaksi lasta, Katja Ahlfors ja Tariku Ahlfors.
Ura
Siikala on työskennellyt Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa ja Islannissa. Hän on ohjannut erityisesti klassikkoja, kuten Anton Tšehovin, Henrik Ibsenin, August Strindbergin, Federico García Lorcan, Arthur Millerin, Eugene O'Neillin ja Minna Canthin näytelmiä. Hän on myös toiminut 1970–1980-luvuilla näyttelijäntyön ja ohjaamisen opettajana ja kääntänyt näytelmiä englannista ja ruotsista suomeksi.
Yleisradiolle Siikala on tehnyt useita dokumenttiohjelmia, muun muassa Elämäni naiset ja naiskuvat, Väärä väri, väärä sukupuoli, Timbuktun tuolla puolen, Etiopia sydämessä, ja Vietnam mielessäni. Televisioon hän on tehnyt haastatteluohjelmat mm. Anne Friedistä ja Georg Henrik ja Elisabeth von Wrightistä.
Siikala on johtanut Kirjannäyttämöä, Teatteri Raivoisia Ruusuja ja Monikulttuurista taideyhteisö Kassandraa. Hän on julkaissut lukuisia esseitä eri kirjoissa sekä omaelämäkerrallisen esikoisteoksen Rauhoitu nyt vihdoinkin (Like) 2004, esseekokoelman Musta sielu valkonaama (Aula & Co) 2015 ja näytelmän Kaksi matkaa Israeliin - viisumi tuntemattomaan (ntamo/Kansallisteatteri) 2016. Sen hän muokkasi ja ohjasi Kemin kaupunginteatteriin 2017 nimellä Kemin tyttö - kaksi matkaa Israeliin.
Raivoisat Ruusut
Siikala perusti vuonna 1988 Teatteri Raivoisat Ruusut ja johti sitä 12 vuotta. Raivoisien Ruusujen esityksissä naisnäyttelijät koko Suomesta ja sittemmin myös naapurimaista esittivät kaikki roolit länsimaisen kulttuurin klassikkoteoksissa.
Ruusujen läpimurtoesityksen Siikala ohjasi Katajanokan konepajaan vuonna 1987 Helsingissä. Se oli Shakespeare-dramatisointi Raivoisat ruusut - kronikka vallasta, jonka hän oli tehnyt yhdessä Solja Kievarin kanssa. Se perustui William Shakespearen kolmiosaiseen Henrik VI -näytelmään. Vuonna 1991 samassa paikassa esitettiin Kievarin, Marja-Kaarina Mykkäsen ja Siikalan dramatisointi muinaiskreikkalaisen Aiskhyloksen Oresteiasta.
Vuonna 1994 Siikala johti Raivoisien Ruusujen kansainvälistä teatterifestivaalia Raamattu 1994 ja ohjasi siihen Suomen osuutena Rakel ja Heidi Liehun kirjoittaman näytelmän Eeva. Siikala ohjasi Raivoisien Ruusujen ja Svenska teaternin yhteistyönä esityksen Sex roller söker en kvinna (1993) ja yhteistyönä Suomen kansallisteatterin kanssa Maria Jotunin teksteistä esityksen Onnenseitti (1994).
Teatteri Raivoisien Ruusujen toiminta loppui vuonna 2001 rahoituksen puutteeseen teatterin toimittua vuosina 1998-2000 Fredrikintorin näyttämöllä, minne tuotettiin ensisijaisesti eri tahojen tekemiä pienesityksiä. Marja Kaarina Mykkäsen toimittama kirja Raivoisat Ruusut -teatteriseikkailu (Pohjoinen, 1996) dokumentoi kuvin ja tekstein Suomen kuuluisimman naisteatterin alkuvuosien historian.
Kassandra
Vuosina 1998-2000 Siikala johti käynnistämäänsä Taiteen ja tieteen monikulttuurista tutkimushanketta Kassandra 2000, joka oli yksi Helsingin kulttuurikaupunkivuoden suuria projekteja ja päättyi vuoden 2000 aikana yleisöesityksiin. Yksi njiistä oli Siikalan ohjaama Sateenkaari Katajanokan konepajassa.
Vuonna 2002 Siikala perusti Monikulttuurisen taideyhteisön Kassandra, jonka johtajana hän toimi kymmenen vuotta. Monikulttuurisen taidetyön keskukseksi kasvanut Kassandra järjesti monikulttuurisia taidetyöpajoja naisille, lapsille, koululaisille, teinitytöille sekä tuotti teatteriesityksiä ja taideohjelmia.
Siikala on ohjannut Aleksanterin teatteriin Kassandran tuottaman ja Riikka Takalan ja Kaisa Widenojan kirjoittaman Aina jonkun tytär (2004) sekä yhdessä miehensä Bengt Ahlforsin kanssa kirjoittamansa Zambezin (2008), joissa molemmissa on käsitelty kulttuurien kohtaamisia ja joiden molempien näyttelijäkunta on ollut monietninen sekä Korjaamo Teatteriin Sofokleen Antigonen (2011), jossa oli värisokea roolijako.
Luettelo Kihniön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kihniön julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kihniön kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Starburst
thumb|right|Starburst-makeisia. Starburst (aikaisemmalta nimeltään Opal Fruits) on neliön muotoinen, hedelmänmakuinen pehmeä makeinen jota valmistaa Mars-yhtiön omistama Wrigley. Starburstista on saatavilla useita eri makuja, kuten Tropical, Sour, FaveREDs, Watermelon, Very Berry, Superfruit, Summer Blast ja Original. Alkuperäisiin makuihin kuuluu mansikka, sitruuna, appelsiini ja kirsikka (alun perin limetti). Brittiläiset alkuperäiset maut kuitenkin ovat mustaherukka, sitruuna-limetti, appelsiini ja mansikka. Trooppisiin makuihin kuuluu mansikka-banaani, ananas, mango-meloni, kirsikka ja kiivi.
Historia
Mars-yhtiön Peter Phillips (sen aikaiselta nimeltään Peter Pfeffer) keksi tuotteen Isossa-Britanniassa vuonna 1960 nimellä Opal Fruits, voittaen kilpailun josta sai palkinnoksi £5. Neljä alkuperäistä makua olivat mansikka, sitruuna, appelsiini ja limetti. Opal Fruits -makeiset saapuivat Yhdysvaltoihin vuonna 1967 nimellä M&M's Fruit Chewies ja myöhemmin 1960-luvun lopulla nimellä Starburst. Vaikka nimen tausta ei olekaan täysin selvä, sen oli varmaankin tarkoitus kuvailla makeisen puraisusta syntyvää maun tulvaa, ja kiinnittää huomiota sillä aikaa käynnissä olevan avaruuskilvan vuoksi. Alun perin Starburstilla oli samat maut kuin Opal Fruitsilla. Sen ensimmäinen variaatio "Sunshine Flavors" julkaistiin myöhemmin uudestaan nimellä "Tropical Opal Fruits". Euroopassa sitruuna- ja limetti-maut yhdistettiin "sitruuna-limetti"-mauksi jotta saataisiin tilaa mustaherukan maulle.
Isossa-Britanniassa Starburst on vegaaninen, ja sen pakkauksessa ja webbisivulla lukee selvästi "soveltuu kasvissyöjille", eikä se sisällä keinotekoisia väri- tai makuaineita. Yhdysvalloissa Starburst sisältää gelatiinia eikä siten sovellu kasvissyöjille.
thumb|right|Brittiläinen rajoitettu "Opal Fruits" -erä. Limetin makuinen Starbust tuli takaisin vuonna 2007 rajoitettuna "retro"-eränä "Baja"-pakkauksessa, ja Britanniassa tuotiin markkinoille Starbust Choozers -versio. Näissä vinoneliön muotoisissa makeisissa on nestemäinen hedelmämehun makuinen keskus ja niitä markkinoidaan lauseella "The chews that ooze". Jokaisessa paketissa on kolme makua: appelsiini ja mango, vadelma ja mansikka sekä ananas ja appelsiini.
Elokuussa 2016 Starburst otti käyttöön mainoslauseen "Unexplainably Juicy".
Maaliskuussa 2020 Opal Fruits -nimi otettiin uudelleen käyttöön rajoitetuksi ajaksi Isossa-Britanniassa 152 gramman painoiselle pussille Poundland and Dealz -kaupoissa.
Markkinointi
1970-luvulla Opal Fruits -makeisia markkinoitiin Isossa-Britanniassa mainoslauseella "Opal Fruits - made to make your mouth water!" (jonka keksi Murray Walker ). Koko mainoslaulu kuului "Opal Fruits - made to make your mouth water / Fresh with the tang of citrus / Four refreshing fruit flavours / Orangle, lemon, strawberry, lime / Opal Fruits - made to make your mouth water!"
Starburstia on myyty useilla eri tavoilla, mukaan lukien elokuvaan Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu liittyvä mainoskampanja jossa maut kiivi-banaani ja trooppinen punch korvattiin maulla Royal Berry Punch.
Muut maut
Starburstia on saatavissa myös makeana maissina, tikkareina, purukumina, makeistankoina, hyytelökarkkeina, huulikiiltona (Lip Smackersin kumppanuudella) ja jugurttina (Yoplaitin vuoden 2019 makuna).
Max Björkstén
Max Björkstén (16. huhtikuuta 1865 Helsinki – 30. maaliskuuta 1940 Vaasa) oli suomalainen ylilääkäri.
Max Björkstén oli Marian sairaalan kulkutautiosaston ylilääkärinä 1903–1913 ja Helsingin kaupungin kulkutautisairaalan ylilääkärinä 1913–1929. Hän oli Suomalainen Lääkäriseura Duodecimin kirjaston hoitajana vuodesta 1923 alkaen. Vuonna 1916 Björkstén johti Tampereen kaupungin terveydenhoitolautakunnan kutsumana toimenpiteitä kaupungissa raivonneen lavantautiepidemian vastustamiseksi. Vuonna 1918 hän oli vankileirien ylilääkärinä Suomenlinnan ja Helsingin leirejä lukuun ottamatta.
Max Björkstén oli naimisissa vuodesta 1900 Karin Procopén kanssa. Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Greta von Konow.
Seillans
Seillans [sɛjɑ̃] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Varin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 2 540. Seillans kuuluu departementissaan Roquebrune-sur-Argensin kantoniin Draguignanin arrondissementissa. Fayence sijaitsee seitsemän kilometriä Seillansissta kaakkoon.
Noin puolet Seillansin kunnan 89 neliökilometrin alueesta on vuodesta 1970 ollut Ranskan maavoimien suuren sotilasalueen Canjuersin käytössä, mutta Seillansin keskuskylä kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kolme muutakin Varin departementin kylää.
Taidemaalari Max Ernst vietti viimeiset vuotensa Seilansissa, ja hänen töidensä ohella kylässä on ympäri vuoden esillä hänen puolisonsa Dorothea Tanningin sekä Stan Appenzellerin taidetta.
Hiekkalaatikko
Hiekkalaatikko voi tarkoittaa seuraavia:
Ukrainan asevoimat
Ukrainan asevoimat on vuonna 1917 perustettu Ukrainan valtion aseellinen puolustusorganisaatio. Sen toiminta oli pysähdyksissä Neuvostoliiton aikana, mutta se aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1991. Brittiläisen konfliktien tutkimuskeskuksen mukaan Ukraina sai Neuvostoliitolta perinnöksi vahvat asevoimat. .
Historia
thumb|vasen|[[Ilja Repinin maalaus Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille kuvaa kasakoita.]] Nykyisen Ukrainan alueella on sen historian aikana muodostettu monia sotajoukkoja. Esimerkiksi kasakoista alettiin puhua 1400- ja 1500-luvuilla. Heitä palveli osia Ukrainasta käsittäneen Hetmanaatin alaisuudessa 1500- ja 1600-luvuilla. Myöhemmin kasakoista tuli osa Venäjän keisarikunnan armeijaa.
Maailmansodat
thumb|vasen|[[Ukrainan kansantasavalta|Ukrainan kansantasavallan sotilaita.]] Itävalta-Unkari muodosti ukrainalaisia yksikköjä hallitsemastaan Galitsiasta ensimmäisen maailmansodan aikana. Niiden nimeksi tuli Ukrainalaiset Sitšin tarkka-ampujat (Ukrajinsky sitšovi striltsi). Joukkoihin tarjoutui runsaasti vapaaehtoisia, mutta lopulta ne koottiin noin 2 000 miehen vahvuisina. Maailmansodan päättyessä, sekä Venäjän ja Itävalta-Unkarin hajotessa näiden joukkojen jäseniä liittyi useisiin uusiin kansallisiin joukkoihin. Ukrainan kansantasavalta perustettiin ensin osana "tulevaa demokraattista Venäjää" 20. marraskuuta 1917. Se julistautui edelleen itsenäiseksi 25. tammikuuta 1918. Vuodenvaihteessa 1917–1918 Kiovasa perustettiin Itävalta-Unkarin bukovinalaisten ja galitsialaisten sotavankien oma joukko-osasto, josta tuli Ukrainan tuolloisen valtion kyvykkäin. Maa oli kuitenkin ajautunut sotaan Neuvosto-Venäjää vastaan, eikä oma armeijakaan pystynyt kääntämään sotaa Ukrainan voitoksi.
Fauna Europaea
Fauna Europaea on tieteellisen luokittelun tietokanta, joka käsittää Euroopan alueella elävien monisoluisten eliöiden binomisen nimistön ja levinneisyyden. Eurooppa-neuvosto rahoitti tietokannan perustamiseen tähtäävää projektia vuosina 2000-2004, ja projektia johti Amsterdamin yliopisto. Nykyisin tietokantaa ylläpitää Museum für Naturkunde.
Ukrainan asevoimat
Maailmansodat
Toisen maailmansodan aikana noin 4,5 miljoonaa ukrainalaisia palveli puna-armeijassa ja neuvostopartisaaneja toimi etenkin Itä-Ukrainassa. Ukrainalaisia sotilasyksikköjä perustivat myös Neuvostoliittoon hyökänneet saksalaiset. Tällainen oli esimerkiksi SS-divisioona Galizien, josta tuli vuonna 1945 Ukrainan kansallinen armeija. Saksalaiset tekivät vähintään ajoittain yhteistyötä myös Ukrainalaisten nationalistien järjestön (Orhanizatsija ukrajinskyh natsionalistiv eli OUN) asejoukkojen kanssa. Ukrainan kansannousuarmeija (Ukrajinska povstanska armija eli UPA) taisteli Neuvostoliittoa, Puolan vastarintaliikettä ja joskus saksalaisia vastaan. UPA:n toiminta jatkui sodan jälkeen Neuvosto-Ukrainassa ja jonkin aikaa myös Puolassa. Sen viimeiset yksiköt antautuivat Karpaateilla vuonna 1956.
Nykyaika
thumb|Itsenäisyyspäivän paraati [[Kiovassa.]] Neuvostoliitto romahti vuonna 1991. Jo hieman tätä ennen heinäkuussa 1990 Ukrainan korkein neuvosto antoi julistuksen Ukrainan suvereniteetista. Kyse ei ollut vielä täydestä itsenäisyydestä, vaan huomattavasti suuremmasta autonomiasta. Samassa julistuksessa Ukrainalla sanottiin vastedes olevan oma armeijansa. Ukrainan itsenäisyysjulistus hyväksyttiin parlamentissa 24. elokuuta 1991 ja sen vaatima kansanäänestys itsenäisyydestä järjestettiin 1. joulukuuta samana vuonna.
Itsenäistyneen Ukrainan puolustusministeriö peri kaikki maassa olleet Neuvostoliiton asevoimien joukot, mikä teki maan asevoimista yhden Euroopan suurimmista. Ukrainan asevoimiin kuului lähes 800 000 sotilasta, 6 500 panssarivaunua, 7 000 muuta panssaroitua ajoneuvoa, 1 500 lentokonetta ja yli 350 laivaa. Maassa oli myös suuri ydinaseiden arsenaali, johon kuului noin 5 000 taktista ja strategista ydinasetta. Ydinaseista luovuttiin 5. joulukuuta 1994 solmitulla Budapestin sopimuksella, jonka mukaan Ukraina toimitti ydinaseensa tuhottavaksi Venäjälle. Vastineeksi Venäjä, Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta sitoutuivat kunnioittamaan maan itsenäisyyttä sen tuolloisten rajojen sisällä. Vuonna 1996 Ukrainan maaperällä ei ollut enää ydinaseita ja maasta oli tullut ensimmäinen vapaaehtoisesti ydinaseistaan luopunut valtio.
Vuoteen 2014 asti naiset eivät voineet palvella taistelutehtävissä Ukrainan asevoimissa, mutta tämä kielto kumottiin vuonna 2018. Venäjän hyökättyä maahan vuonna 2022 naisten osuus asevoimien vahvuudesta on noussut 25 prosenttiin.
Vuonna 2018 presidentti Petro Porošenko teki Kunnia Ukrainalle! -huudahduksesta asevoimien virallisen tervehdyksen. Samalla asevoimissa luovuttiin toveri-sanan käytöstä.
Organisaatio
thumb|Maavoimien [[T-64 -panssarivaunuja.]] thumb|Ukrainalainen [[Suhoi Su-27.]] Ukrainan asevoimien ylipäällikkö on nykyinen presidentti Volodymyr Zelenskyi. Nykyinen puolustusministeri on Oleksi Reznikov. Asevoimien komentaja on Valeri Zalužnyi. Ukrainan puolustusministeriön alaiset asevoimat koostuvat maa-, meri- ja ilmavoimista sekä maahanlaskujoukoista. Vuonna 2021 asevoimien aktiivivahvuus oli 209 000 henkilöä. Maavoimiin kuului 145 000 henkilöä. Laivastossa henkilöstöä oli 11 000, ilmavoimissa 45 000 ja maahanlaskujoukoissa 8 000. Asevoimien reservin koko oli 900 000 henkilöä. Puolustusbudjetti oli 118 miljardia hryvniaa. Vuonna 2021 tämä nousi 121,7 miljardiin. Vuonna 2023 puolustusbudjetti kasvatettiin 1141,1 miljardiin hryvniaan.
Varsinaisten asevoimien lisäksi ovat rajavartiolaitos, jossa on 42 000 henkeä, ja sisäministeriön alainen kansalliskaarti, johon kuului noin 60 000 henkeä.
Kalusto on suurelta osin peräisin Neuvostoliitosta. Ukrainassa on kuitenkin paljon aseteollisuutta, jota rajoittaa neuvostokautinen perinne, mutta se pystyy silti tuottamaan maavoimien asejärjestelmiä ja päivittämään ilmavoimien kalustoa.
Asevelvollisuus
Ukrainassa on asevelvollisuus, joka on perua Neuvostoliiton ajoilta.
Ennen Venäjän hyökkäystä tavoitteena oli asevoimien ammattimaistaminen.
Ukrainan lain mukaan kaikki fyysisesti kykenevät 18–60 -vuotiaat miehet voidaan kutsua palvelukseen. Venäjän hyökkäyksen jälkeen Ukraina on onnistunut suurimmaksi osaksi täyttämään miesvaatimuksensa vapaaehtoisvoimin, mutta kutsuntoja voidaan edelleen järjestää. Valtion toiminnan kriittisissä tehtävissä työskentelevät henkilöt voivat tammikuusta 2023 alkaen lykätä kutsuntalistaan ilmoittautumistaan kuudella kuukaudella.
Risto Pakarinen
Risto Pakarinen on suomalainen kirjailija ja toimittaja, joka on myös toiminut kääntäjänä. Koulutukseltaan Pakarinen on kauppatieteiden maisteri. Hän on toiminut vapaana toimittajana erikoisalueenaan jääkiekko ja on toiminut myös toimittajana Kansainvälisessä jääkiekkoliitossa IIHF:ssä. Hän on myös suomentanut ruotsalaisen Kiekkotähti -nuortenkirjasarjan.
Hänen esikoisromaaninsa Someday Jennifer (HarperCollins Canada 2019 ) ilmestyi ensin Kanadassa 2019, ja sitten myös Suomessa, Ruotsissa ja Saksassa. Suomessa romaani oli kustantamon ensimmäinen suomalaiskirjailijan teos.
Pakarisen viimeisin teos on elokuussa 2022 ilmestynyt Suomen Supernanny – Lempeämpää perhe-elämää, jonka toisena kirjoittajana oli Pia Penttala.
Pakarinen asuu Tukholmassa.
Somerniemen kirkko
thumb|275 px|Sankarihauta-alue kirkon vieressä kesällä 2011. Somerniemen kirkko (ruots. Sommarnäs kyrka) on Somerniemen kappeliseurakunnan puukirkko Härjänlahden kylässä Somerolla, kauniilla paikalla Painiojärven rannalla. Kirkko rakennettiin vuonna 1813 A. V. Arppen piirustuksien mukaan. Kirkkorakennus on torniton, suorakaiteinen pitkäkirkko, jonka pitkiltä sivuilta ulkonevat pienet sakarat. Pohjoiseen antavalla julkisivulla on sakaristo ja eteläisellä eteinen. Sisäkatto on holvattu laudasta. Kirkon yhteyteen kuuluu vuonna 1748 rakennettu puinen kellotapuli. Siinä on kaksi kelloa, jotka on valettu 1746 ja 1889.
thumb|200px|left|Somerniemen kellotapuli Kirkon 12-äänikertaiset urut rakensi Matti Erola vuonna 1980. Tuntemattoman tekijän alttaritaulu kuvaa Kristusta Getsemanessa ja Pyhää ehtoollista. Lisäksi saarnastuolissa on Urho Lehtisen maalauksia vuodelta 1935. Aiemmin alttaritauluna ollut Urho Lehtisen ”Ristiinnaulittu” (1960) on siirretty sakaristoon.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on arkkitehti Matti Visannin teos ja se on paljastettu 5. kesäkuuta 1949. Sen vieressä on Somerniemen karjalaisten pystyttämä muistomerkki rajan taakse haudatuille. Se paljastettiin v. 1954.
Ningxia
Ningxia [ningsia] on autonominen alue Kiinassa. Kiinan autonomiset alueet ovat jotakin vähemmistökansallisuutta varten varattuja, Ningxia on varattu hui-kansalle, minkä vuoksi alueen täydellinen nimi on Ningxian hui-kansan autonominen alue. Myös nimeä Ningsia-Hui on käytetty. Hallintoalueen lyhennenimi on Ning ja vanha suomalainen latinaistus Ningsia.
Maantiede
Ningxia on pinta-alaltaan yli 66 400 neliökilometriä. Sen naapurit ovat Sisä-Mongolia pohjoisessa, Shaanxi idässä ja Gansu muissa suunnissa. Alueen pohjoisosat ovat tasankoa, jota halkoo koilliseen virtaava Keltainenjoki. Pohjoisosat ovat myös alueen pääasiallinen maanviljelyvyöhyke. Ningxian eteläosat sijaitsevat korkeammalla merenpinnasta ja ovat osa suurta ylänköaluetta. Lämpötila vaihtelee suuresti vuodenajan mukaan. Koko vuoden keskimääräinen lämpötila on 5–9 °C. Tammikuun keskimääräinen lämpötila on -8 °C ja heinä–elokuun 30 °C. Alueella sataa hyvin vähän ja pääkaupunki Yinchuan on Kiinan maakuntien pääkaupungeista kaikkein kuivin.
Historia
230px|thumb|vasen|[[Xixia-valtion aikainen hautamonumentti.]] 1038–1227 alueella oli tiibetiläisille sukua olleen tanguttien kansan perustama Xixia-valtio. Mongolit valloittivat Xixian vuonna 1227 ja he perustivat Ningxian prefektuurin vuonna 1288, jolloin alueesta alettiin käyttää ensimmäisen kerran sen nykyistä nimeä. Mongolien Yuan-dynastian aikana alueelle saapuivat ensimmäistä kertaa myös muslimit. Qing-dynastian aikana (1644-1912) Ningxian prefektuuri kuului hallinnollisesti Gansun maakuntaan ja se käsitti nykyisen Ningxian alueen pohjoisosat. Vuonna 1928 alueesta tehtiin tuolloin 275 000 km² käsittänyt maakunta, johon kuului alueita myös nykyisestä Sisä-Mongoliasta. 1920-luvulla alueella sattui myös kaksi tuhoisaa maanjäristystä. 16. joulukuuta 1920 magnitudin 8,3 maanjäristys surmasi noin 230 000 henkilöä ja heistä suurin osa kuoli Ningxian alueella. Haiyuan tuhoutui järistyksessä lähes tyystin. Huhtikuussa 1921 Guyuanissa Haiyuanin eteläpuolella sattunut järistys surmasi puolestaan noin 10 000 henkilöä.
Kiinan tasavallan aikana voimakas paikallinen vaikuttaja oli Ma-sukuun kuulunut Tšiang Kai-šekille uskollinen sotaherra Ma Hongkui, joka toimi maakunnan hallinnon päämiehenä vuosina 1932-1949. Kaksi alueen piirikuntaa kuului Kiinan kommunistien vuonna 1936 perustamaan Gansun–Ningxian raja-alueeseen. Mao Zedong perusti lokakuussa 1936 tälle alueelle ensimmäiset piirikuntatason etnisten ryhmien autonomisen alueen hui-kiinalaisille. Ma Hongui valtasi kuitenkin alueen ja pidätytti autonomisen alueen johtajat teloittaen sitä johtaneen Ma Hefun Tongxinin ulkopuolella huhtikuussa 1937. Ningxia päätyi kokonaan kommunistien käsiin syyskuussa vuonna 1949. Kommunistit lakkauttivat sen maakunta-aseman ja alue liitettiin Gansuun. Ningxian hui-kansan autonominen alue perustettiin 25. lokakuuta 1958.
Hallinnollinen jako
thumb|150px|Ningxian prefektuuritason hallinnollinen jako. Ningxia on jaettu viiteen prefektuuritason kaupunkiin, jotka jakautuvat edelleen yhteentoista piirikuntaan, kahdeksaan kaupunkipiiriin ja kahteen piirikuntatason kaupunkiin.
Väestö
230px|thumb|Tongxinin moskeija. Ningxian väkiluku on ollut vahvassa kasvussa usean vuosikymmenen ajan. Väkiluku oli 3,90 miljoonaa vuonna 1982, 4,66 miljoonaa vuonna 1990 ja 5,49 miljoonaa vuoden 2000 väestönlaskennassa. Vuoden 2010 väestönlaskenta kirjasi 6,30 miljoonaa asukasta, joka oli 0,44 prosenttia Kiinan väestöstä (ilman Hongkongia ja Macaota). Autonominen alue oli Kiinan 30. väkirikkain eli neljänneksi vähäväkisin maakuntatason hallintoalue. Vuoden 2013 lopun väestöarvio oli 6,54 miljoonaa ja arvio väestötiheydestä 98,5 henkeä neliökilometrillä.
Hui-kiinalaiset ovat alueen suurin vähemmistö. Heille ominainen piirre on islamin uskon harjoittaminen. Pienempiä vähemmistöjä ovat esimerkiksi mongolit ja mantšut.
Talous
Ningxian hui-kansan autonomisen alueen bruttokansantuote oli vuonna 2013 yhteensä 256,5 miljardia yuania (CNY) eli 30,7 miljardia euroa. Tämä oli 0,4 prosenttia koko Kiinan BKT:stä. Henkeä kohti laskettuna se teki 39 420 CNY, eli 4 722 EUR. Tämä oli melko lähellä (94 %) Kiinan keskiarvotasoa. Kuitenkin etenkin alueen eteläosat ovat erittäin köyhiä. Alueen luonnonvaroihin kuuluvat kipsi, hiili ja muut mineraalit. Keltainenjoki ja sen sivujoet mahdollistavat vesivoimaloiden käytön.
Ranskan 2. kevyt mekanisoitu divisioona
2. kevyt mekanisoitu divisioona oli Ranskan maavoimien panssariyhtymä toisessa maailmansodassa. Sen perustettiin 1937 ja divisioona lakkautettiin 1940.
Perustaminen
Divisioona perustettiin 1937 muuttamalla Lyoniin sijoitettu 5. ratsuväkidivisioona mekanisoiduksi divisioonaksi. Divisioonan kalustoksi siirrettiin Hotchkiss H-35, Somua S-35, Panhard AMD-178 ja Renault ZT vaunuja.
Historia
Saksan hyökätessä länteen divisioona liitettiin kenraali Priouxin ratsuväkiarmeijakuntaan.
Organisaatio
Divisioonaan oli sijoitettu 260 ajoneuvoa eli 48 AMD-178, 69 ZT, 94 H-36 ja 96 S-35. Tykistöaseina oli kaksitoista 105 mm, 24 75 mm, 96 47 mm ja 37 mm sekä 117 25 millimetrin tykkiä sekä 450 erilaista konekivääriä.
Sen kokoonpano oli:
Super Formula -kausi 2023
Super Formula -kausi 2023 on Super Formula -sarjan kausi vuodella 2023. Kaudella avaus- ja päätösviikonloppuna molempina ajetaan kaksi kilpailua.
Autot
Sarja on panostanut ympäristötietoisuuteen polttoaineessa, rengasmateriaaleissa sekä auton valmistukseen käytettävissä materiaaleissa. Kaudella 2023 osa rengasmateriaaleista on ekologisesti kestäviä materiaaleja ja auton rakenne käyttää perinteisen hiilikuidun lisäksi sveitsiläisen Bcompin tuottamaa materiaalia. Polttoaine on biomassasta tehtyä ja sen toimittaa saksalainen Haltermann Carless. Vuodesta 2023 alkaen käytössä oleva auto on Dallara SF23 ja uusiutuvaa materiaalia sisältävät renkaat toimittaa Yokohama. Osa renkaiden materiaalista on kierrätetty.
Kilpailukalenteri
Kauden kilpailut:
Tourtour
Tourtour on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Varin departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 589. Tourtour kuuluu departementissaan Flayoscin kantoniin Brignolesin arrondissementissa.
635 metrin korkeudella sijaitsevaa Tourtouria kutsutaan nimellä le village dans le ciel de Provence, ”kylä Provencen taivaalla”. Kahden linnan, keskiaikaisen ja 1700-luvulta peräisin olevan, ympärille kasvanut Tourtour kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kolme muutakin Varin departementin kylää.
George Paget
George Charles Henry Victor Paget (8. lokakuuta 1922 – 13. heinäkuuta 2013 ) oli brittiläinen pääri, Angleseyn seitsemäs markiisi vuodesta 1947.
Paget oli edeltäjänsä markiisi Charles Pagetin ja tämän puolison Lady Victoria Mannersin poika. Hänen kummeinaan olivat Yrjö V ja Mary.
Paget opiskeli Eton Collegessa. Hän nai 16. lokakuuta 1948 Shirley Morganin, jonka kanssa hän sai viisi lasta vuosina 1949–1963.
Huikurinlampi
Huikurinlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Itä-Ähtärin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 69 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 920 900 kuutiometriä eli 0,0009 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 3,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,7 metriä mpy.
Tenkterit
Tenkterit (lat. Tencteri) olivat germaaniheimo, joka yhdessä usipetien kanssa ylitti Reinin vuonna 59 tai 58 eaa. Caesar kukisti tenkterit nykyisen Koblenzin luona 55 eaa. Heimo ylitti Reinin uudelleen 17 tai 16 eaa. ja aiheutti roomalaisille huomattavai tappioita. Drusus voitti heidät lopullisesti 12 tai 11 eaa. Tenkterit sulautuivat lopulta frankkeihin.
King’s Cross St. Pancrasin tulipalo
King’s Cross St. Pancrasin metroasemalla, joka on Lontoon metron tärkeä solmukohta, sattui 18. marraskuuta 1987 tulipalo, joka vaati 31 kuolonuhria.
Leimahduksen syy osoittautui tutkimuksissa vasta, kun tulipalo mallinnettiin matemaattisesti. Syyksi osoittautui kaksi tekijää; ensimmäinen niistä oli Coandă-ilmiö, jonka takia tulipalon kuumentama ilmavirtaus painui puisen liukuportaikon askelmia vasten, ja toinen se, että puiset portaat lopulta lieskahtivat kuumentumisen seurauksena. Näiden kahden tekijän yhteisvaikutusta, jota ei ollut aiemmin todettu, kutsutaan nykyään uomailmiöksi.
Tulipalon johdosta Lontoon metron puiset liukuportaat korvattiin metallisilla, ja paloturvallisuussäädöksiä uusittiin.
Lähteet
41.88472°N, -87.62861°W
Lucas Orbán
Lucas Alfonso Orbán (s. 3. helmikuuta 1989 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa kotimaassaan Racing Clubia. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Ranskassa, Espanjassa ja Italiassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
31. heinäkuuta 2013 Orbán teki nelivuotisen sopimuksen ranskalaisseura Bordeaux'n kanssa. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 13. syyskuuta 2013 ottelussa Paris Saint-Germainia vastaan.
11. elokuuta 2014 Orbán siirtyi espanjalaisseura Valenciaan viisivuotisella sopimuksella.
VSMPO-AVISMA
VSMPO-AVISMA on yksi Venäjän keskeisistä kaivos- ja metalliteollisuusyhtymistä. Se on maailman suurin titaanin ja suuri alumiinin tuottaja. Yhtiön päätuotteet valmistetaan titaanista, sen yhdisteistä kuten ferrotitaanista. Tuotannossa ovat myös alumiini ja sen yhdisteet, teräs ja nikkelipohjaiset yhdisteet. Näistä valmistetaan tankoja, levyjä, kalvoja, putkia ja kehittyneempiä rakenteita kuten kuluttajamarkkinoille suunnattuja ajoneuvojen alumiinivanteita. Yhtiön titaani- ja alumiinituotteita käytetään runsaasti ilmailun, koneenrakennuksen, laivanrakennuksen ja muiden teollisuusalojen tarpeisiin.
Yhtiön palveluksessa työskentelee noin 19 000 henkeä.
Yhtiö toimittaa metallituotteitaan 300 asiakasyritykselle kaikkiaan 48 maahan. Yhtiön merkittäviin asiakkaisiin lukeutuvat Boeing, Embraer, Rolls-Royce, Airbus, Goodrich, Pratt & Whitney, Safran ja Messier-Bugatti-Dowty sekä venäläinen ilmailuteollisuus. Keskeisten asiakkaittensa kanssa yhtiö on sopinut kumppanuussopimuksia. Esimerkiksi 100 prosenttia Embraerin käyttämästä titaanista tulee VSMPO-AVISMA -yhtymästä. Boeingilla osuus on 35%, EADS:llä (Airbus) 65% ja Goodrichillä 90%. Yhtiön pääkonttori on Uralin itäpuolella Sverdlovskin alueen Verhnjaja Saldan kaupungissa. Yhtiön osake on noteerattu Moskovan pörssiissä (MCX:VSMO). Yhtiön jouduttua taloudellisiin ongelmiin Venäjän valtionkorporaatio Rosteh osti enemmistön yhtiön osakkeista turvatakseen ilmailuteollisuudelle keskeisen tuotantoalan jatkuvuuden ja hallinnan. Vuonna 2012 Rosteh myi kuitenkin runsaan 45 prosentin osakeomistuksen ja jätti itselleen yhä 25 prosentin (+1 osake) omistusosuuden. Yhtiön johdolle siirtyi 50% (+1 ääni) osakekannasta. VSMPO-AVISMA hallitse noin 30 prosenttia maailman titaanintuotannosta.
RIAraitingin sadan venäläisen suuryritysten vuoden 2014 vertailussa yhtymä sijoittui markkina-arvoltaan 48 suurimmaksi. Yhtiön arvoksi arvioitiin 87,312 miljardia ruplaa vuoden 2013 lopussa (+18,6 % edellisvuoteen).
Classics
Classics voi tarkoittaa:
Prilly
Prilly on kaupunki Sveitsissä Vaud’n kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12 000 asukasta.
Liikenne
Moottoritie A1/A9 ohittaa Prillyn pohjoispuolelta. SBB:n rautatie Lausannesta Geneveen ja Yverdon-les-Bains’iin kulkee kaupungin kautta. Lisäksi Chemin de fer Lausanne–Echallens–Bercher -yhtiön (LEB) rautatie Lausannesta Bercheriin kulkee pohjoisosan kautta.
Kariya
Kariya on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Nagoyan kaakkoispuolella Chitanlahteen virtaavan Aizumajoen alajuoksulla. Kariyassa on 150 846 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 50,39 neliökilometriä.
1500-luvulta lähtien Kariya kukoisti Kariyan daimiokunnan linnanaluskaupunkina. Meiji- ja Taishō-kausilla rakennettujen rautatieyhteyksien myötä se alkoi kehittyä paikallisena talouskeskuksena osana Nagoyan suurkaupunkialuetta. Myöhemmin sinne sijoittui autoteollisuutta, etenkin Toyotan tehtaita. Kaupunkioikeudet Kariyalle myönnettiin vuonna 1950, kun siellä oli noin 31 000 asukasta. Se on kasvanut voimakkaasti Japanin yleisen talouskasvun ja autoistumisen vauhdittamana. Kaupungissa sijaitsee suosittu Isewangan-moottoritien varren pysähtymispaikka puistoineen ja ravintoloineen. Kariyaa palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja sekä Meitetsu-rautateiden Nagoya-päälinja ja Mikawa-linja. Luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Kariyan läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa.
Pajala (Järvenpää)
Pajala on Järvenpään 7. kaupunginosa ja yksi Järvenpään keskeisistä (ydinkeskustan) kaupunginosista. Rakennuskanta on kerrostalovaltaista. Pajala sijaitsee noin kilometri Järvenpään rautatieasemalta pohjoiseen. Pajalan asukasluku oli vuoden 2014 lopussa 2 488. Väkiluku on ollut viime vuosina kasvussa ja se on nykyisin noin 3 000.
Vuonna 2021 uimahallin viereen avattiin Hi5arena-niminen liikuntakeskus, jossa voi pelata esim. padelia ja salibandya ja jossa toimii esimerkiksi sisäliikuntapuisto Volttitehdas ja The Art of Pizza- pizzeria.
Maglev
thumb|[[Shanghain maglev-juna.]] thumb|[[JR-Maglev Yamanashissa, Japanissa koeradalla.]] thumb|[[Transrapid 09 Emslandin koeradalla Saksassa.]]
Maglev (lyhenne sanoista magnetic levitation) tarkoittaa magneettiseen levitaatioon perustuvaa rautatietä ja sitä pitkin kulkevaa junaa. Maglev-junat leijuvat radan yllä magneettisesti koskematta siihen. Tekniikan etuja ovat vähäinen kitka ja suurempi kaarrenopeus. Nämä mahdollistavat perinteisiä pyörillä kulkevia suurnopeusjunia suuremman nopeuden (yli 500 km/h). Maglev-junat ovat yksinomaan sähkökäyttöisiä.
Taloudellisista syistä maglev-teknologia ei kuitenkaan ole toistaiseksi levinnyt laajalle. Maglev-junia koskee yhtä suuri ilmanvastus kuin tavanomaisiakin junia, ja suurilla kulkunopeuksilla junan ja radan välisen kitkan merkitys pienenee suhteessa ilmanvastukseen. Maglev edellyttää sekä erityisen maglev-rautatien, että tähän soveltuvan junan rakentamista. Se rakennetaan yleensä betonipylväiden varaan ja on magneettilevitaation vuoksi tavanomaisia rautateitä kalliimpi. Tavanomaisista rautateistä poiketen maglev-rautateillä ei ole tavaraliikennettä.
Maglev-tekniikkaa soveltavia junia on kokeiltu ja suunniteltu, mutta ainoa nykyään kaupallisessa käytössä oleva on Shanghain keskustan ja lentokentän väliä kulkeva Shanghain maglev-juna Kiinassa. Kyseinen rautatie perustuu saksalaisen Transrapidin tekniikkaan.
Transrapidin koeradalla Saksan Lathenissa tapahtui 22. syyskuuta 2006 kuolonuhreja vaatinut onnettomuus, kun koejuna törmäsi radalle unohtuneeseen huoltovaunuun.
Nazari (Lavrinenko)
Nazari (siviilinimeltään Nikolai Aleksejevitš Lavrinenko, ; s. 11. elokuuta 1952, Ivkivtsi, Tšyhyrynin piiri, Tšerkasyn alue, Ukrainan SNT) on Kronstadtin piispa, Venäjän ortodoksisen kirkon Pietarin hiippakunnan apulaispiispa. Hän on myös Aleksanteri Nevskin luostarin johtaja ja Pietarin hiippakunnan luostarien ja luostarien edustustojen valvoja ja Konevitsan luostarin pitkäaikainen johtaja.
Elämä
Nazari valmistui vuonna 1974 Krimin maatalousinstituutista. Vuosina 1974–75 hän palveli Neuvostoliiton Saksaan sijoitetuissa asevoimissa. Vuodesta 1978 hän työskenteli Ukrainan tiedeakatemian kasvitieteellisessä puutarhassa vanhemman insinöörin tehtävissä. Vuonna 1982 hän aloitti opinnot Leningradin hengellisessä seminaarissa.
Vuonna 1985 Nazari vihittiin munkiksi, ja saman vuoden maaliskuun 3. päivänä hänet vihittiin diakoniksi ja elokuun 19. päivänä papiksi. Vuoden 1986 maaliskuussa hän liittyi Aleksanteri Nevskin luostarin veljestöön. Vuoden 1987 marraskuussa hänestä tuli Viipurin Kristuksen kirkastumisen katedraalin pappi. Vuonna 1988 hän valmistui Leningradin hengellisestä akatemiasta ja sai igumenin arvon. Vuoden 1990 alusta hän toimi Valamon luostarin Pietarissa olevan podvorin johtajana. Vuosina 1990–2009 hän kuului Pietarin hiippakunnan hiippakuntaneuvostoon.
Vuoden 1991 helmikuussa Nazari kohotettiin Aleksanteri Nevskin luostarissa arkkimandriitan arvoon ja sen jälkeen hänet nimitettiin Konevitsan luostarin johtajaksi. Vuonna 1996 hänet nimitettiin Pietarin hiippakunnan luostarien ja luostarien edustustojen valvojaksi. Vuoden 1996 joulukuun 27. päivänä hänet nimitettiin Aleksanteri Nevskin luostarin virkaatekeväksi johtajaksi ja huhtikuun 17. päivänä seuraavana vuonna Pyhä synodi nimitti hänet vakinaisesti luostarin johtajan tehtävään, ja samanaikaisesti hän toimi myös Konevitsan luostari johtajana.
Piispana
Vuoden 2009 toukokuun 27. päivänä Pyhä synodi valitsi Nazarin Viipurin apulaispiispaksi Pietarin hiippakuntaan, ja samana päivänä patriarkka Kirill julisti Senaatin ja synodin rakennuksessa Pietarissa, että hänet on valittu piispaksi. Senaatin ja synodin rakennuksessa Pietarissa. Seuraavana päivänä, joka oli Kristuksen taivaaseenastumisen päivä, patriarkka Kirill johti piispanvihkimystä Aleksanteri Nevskin luostarissa. Vihkimyksessä avustivat Kiovan ja koko Ukrainan metropoliitta Vladimir (Sabodan), Pietarin ja Laatokan metropoliitta Vladimir (Kotljarov), Minskin ja Slutskin metropoliitta Filaret (Vahromejev), Krutitsyn ja Kolomnan metropoliitta Juvenali (Pojarkov), Chișinăun ja koko Moldavian metropoliitta Vladimir (Kantarjan), Jekaterinodarin ja Kubanin metropoliitta Isidor (Kiričenko), Tulan ja Beljovin metropoliitta Aleksi (Kutepov), Donetskin ja Mariupolin metropoliitta Ilarion (Šukalo), Volokolamskin arkkipiispa Ilarion (Alfejev), Berliinin ja Saksan arkkipiispa Feofan (Galinski), Saranskin ja Mordvan arkkipiispa Varsonofi (Sudakov), Vladivostokin ja Primorjen arkkipiispa Veniamin (Puškar), sekä Hatsinan piispa Amvrosi (Jermakov), Pietarhovin piispa Markell (Vetrov), Solnetšnogorskin piispa Sergii (Čashin) ja Perejaslav-H’melnytskyin piispa Aleksandr (Drabinko).
Vuoden 2010 marraskuun 23. päivänä Nazari nimitettiin hiippakunnan tuomiokapitulin puheenjohtajaksi.
Pyhä synodi myönsi vuonna 2013 Nazarille Kronstadtin piispan nimen.
Grace Lotowycz
Grace Elizabeth ”Betty” Lotowicz (o.s. Ashwell; 11. toukokuuta 1916 New York, New York, Yhdysvallat – 8. huhtikuuta 2016 Louisville, Colorado, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kasvitieteilijä, lentäjä ja vuorikiipeilijä. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä.
Varhaiset vuodet
Grace Elizabeth Lotowicz (omaa sukua Ashwell) syntyi 11. toukokuuta 1916 Manhattanilla New Yorkissa. Hänen vanhempansa olivat Thomas Walker Ashwell ja Helen Maria Buffum. Perhe muutti Lotowiczin syntymän jälkeen New Canaanin esikaupunkialueelle Connecticutin puolelle, jossa hän vietti lapsuutensa. Hän kärsi lapsena sairauksista, oli kahteen otteeseen vuoden ajan vuodepotilaana ja joutui opettelemaan kävelemisen uudelleen.
Lotowycz opiskeli kasvitiedettä Vassar Collegessa, josta valmistui vuonna 1938. Opiskeluaikoinaan hän alkoi harrastaa vuorikiipeilyä ja lähti valmistuttuaan Experiment in International Living -opiskelijavaihdossa kiipeilemään Sveitsin Alpeille. Hän kiipeili myös Kanadan Kalliovuorilla ja Shawangunk-vuorilla New Yorkin osavaltiossa. Hän työskenteli jonkin aikaa kuraattorin apulaisena Brooklynin kasvitieteellisessä puutarhassa sekä Life-aikakauslehden toimituksessa.
Sotavuodet
Yhdysvaltain liityttyä toiseen maailmansotaan Lotowycz halusi tehdä osansa maanpuolustukseen. Hän opetteli lentämään Pennsylvaniassa ja haki Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), jonka jäsenet lensivät Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä. Hänet hyväksyttiin mukaan, ja hän aloitti koulutuksensa Texasissa 12. helmikuuta 1944.
Lotowycz valmistui WASP:n koulutuksesta 8. syyskuuta 1944. Hänet sijoitettiin Bakersfieldiin, Kaliforniaan, jossa hän toimi koelentäjänä ja kuljetti armeijan ilmavoimien henkilöstöä. Hän jatkoi Bakersfieldissä, kunnes WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944 sotatilanteen parannuttua Euroopassa.
Sodan jälkeen
WASP:n lakkauttamisen jälkeen Lotowycz haki töitä lentäjänä käyttäen lempinimeään Gerry. Hän pääsi työhaastatteluun asti, mutta kun haastattelijat huomasivat hänen olevan nainen, hänelle kerrottiin, ettei ala ollut vielä valmis naispuolisille lentäjille. Sen sijaan Lotowicz pääsi töihin Pan American World Airwaysin lentorahtiosastolle. Siellä työskennellessään hän tapasi Wladimir ”Bill” Lotowyczin, joka hänkin oli ollut lentäjä toisessa maailmansodassa. He menivät naimisiin vuonna 1946. Kun Bill Lotowyczille tarjottiin siirtoa Pan Amin Damaskoksen-toimistolle, Bill ja Grace muuttivat Syyriaan ja asuivat siellä vuosina 1947–1949 ennen kuin muuttivat levottomuuksia pakoon takaisin Yhdysvaltoihin.