cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
José Sanjurjo
Sanjurjo palveli sotilasurallaan muun muassa Kuubassa 1894–1898 ja Marokossa 1898–1921. Vuonna 1921 hänet nimitettiin Zaragozan kaupungin sotilaskuvernööriksi. Hän tuki kenraali Miguel Primo de Riveran vallankaappausta vuonna 1923. Sanjurjo toimi komentajana Rifin sodassa ja johti vuonna 1925 menestyksekästä maihinnousua Alhucemasiin. Sodan päätyttyä Espanjan voittoon hänet nimitettiin Marokon-joukkojen komentajaksi ja palkittiin vuonna 1927 Rifin markiisin arvolla. Hän yleni kuningaskunnan aikana kenraaliluutnantiksi asti ja hänet nimitettiin lopulta siviilikaartin (Guardia Civil) komentajaksi. Kuningas Alfonso XIII:n vastustajana Sanjurjo tuki aluksi tasavallan julistamista vuonna 1931. Hän kuitenkin muutti suhtautumistaan tasavaltaan, kun Manuel Azañan hallitus siirsi hänet vuonna 1932 vähäisempään tehtävään rajavartioinnista vastanneiden karabinieerijoukkojen komentajaksi, sillä hänen katsottiin käyttäneen liian kovia otteita eräiden työläisliikkeiden kukistamisessa. Tämän jälkeen Sanjurjo alkoi juonitella vasemmistolaista hallitusta vastaan.
Aruba
Historia
Aruban ensimmäiset asukkaat elivät saarella noin 4 000 vuotta sitten. Vaikka heistä ei ole löytynyt paljoakaan todisteita, puolinomadiset ihmiset elivät todennäköisesti pienissä ryhmissä ja käyttivät ravinnokseen kalaa, kotiloita ja kilpikonnia. Caquetio-intiaanit saapuivat saarelle noin vuonna 1000. Hekin olivat kalastajia, mutta he myös viljelivät maata.
José Sanjurjo
Sanjurjo johti elokuussa 1932 tasavallan kukistamiseen tähdännyttä sotilasvallankaappausyritystä, joka kuitenkin epäonnistui, sillä kaappaussuunnitelmat vuotivat ennenaikaisesti julkisuuteen erään upseerien suosiman prostituoidun kautta. Kaappaajat saivat lopulta ainoastaan hetkeksi siviilikaartin päämajan haltuunsa Sevillassa. Sanjurjo tuomittiin aluksi kuolemaan, mutta hänet armahdettiin parlamentin päätöksellä, ja tuomio lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hän joutui olemaan vankilassa lopulta vain kaksi vuotta, sillä valtaan noussut oikeistolainen hallitus vapautti hänet kokonaan vuonna 1934, jolloin hän siirtyi maanpakoon Portugaliin voidakseen vapaasti jatkaa juonittelua Espanjan tasavaltaa vastaan.
Aruba
Historia
Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat saarelle vuonna 1499. Alonso de Ojeda näki saaren todennäköisesti tutkiessaan Etelä-Amerikan pohjoisrannikkoa. Hän ei kunnolla dokumentoinut löytöään, mutta kutsui saarta nimellä ”la isla de los gigantes” (”jättiläisten saari”). Nimi olisi periaatteessa sopinut kaikkiin Karibian saariin, sillä niiden intiaaniasukkaat olivat tuolloin keskipituista eurooppalaista pidempiä. Ojedan retkikunnassa oli mukana myös Amerigo Vespucci, joka palattuaan Espanjaan kerskui löytäneensä muun muassa Etelä-Amerikan pohjoisrannikon saaret. Häntä onkin joskus pidetty ABC-saarien löytäjänä.
José Sanjurjo
Vasemmistolaisen kansanrintamahallituksen tultua valtaan Espanjassa vuonna 1936 joukko oikeistolaisia kenraaleita suunnitteli uuden vallankaappauksen, joka aloitettiin sotilaskapinalla 17. heinäkuuta. Kapinan valmisteluita Manner-Espanjassa johti kenraali Emilio Mola, mutta kapinalliset kenraalit tunnustivat Sanjurjon johtajakseen, ja hänen oli tarkoitus palata heti kapinan alettua Portugalista Espanjan Burgosiin ottaakseen ohjat käsiinsä. Sanjurjo kuitenkin kuoli lento-onnettomuudessa 20. heinäkuuta ollessaan juuri lähdössä matkaan Portugalista. Hänen kaksipaikkainen pienkoneensa oli lastattu liian raskaaksi, sillä mukaan piti ottaa kaikki hänen univormunsa ja kunniamerkkinsä. Kone ei siksi noussut kunnolla ilmaan, vaan törmäsi kiitotien päässä olleisiin pinjoihin ja syttyi tuleen. Lentäjä onnistui pelastautumaan, mutta Sanjurjo paloi kuoliaaksi.
Aruba
Historia
Espanjalaiset jättivät saaren pitkälti rauhaan, sillä sen ilmasto oli liian kuiva viljelyyn eivätkä he löytäneet saarelta etsimäänsä kultaa. Saaresta tuli kuitenkin merirosvojen piilopaikka. Kahdeksankymmenvuotisen sodan aikana 1636 Alankomaat otti Aruban, Bonairen ja Curaçaon haltuunsa. Niitä hallittiin alkuun Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanian alaisuudessa. Yhdistyneen kuningaskunnan otti 1805 Aruban Napoleonin sotien aikana, kun Ranska oli vallannut Alankomaat. Napoleon kukistettiin Waterloon taistelussa 1815, ja Alankomaat sai Aruban takaisin 1816.
José Sanjurjo
Myös kenraali Mola kuoli sisällissodan aikana lento-onnettomuudessa. Tämä johti huhuihin, että kapinallisten johtajaksi ja lopulta Espanjan diktaattoriksi noussut kenraali Francisco Franco olisi järjestänyt onnettomuudet raivatakseen kilpailijansa pois tieltä. Mitään todisteita tästä ei kuitenkaan ole.
Aruba
Historia
Aruban vauraus sai alkunsa kultaryntäyksestä, joka alkoi 1820-luvulla. Kultaryntäys päättyi 1916, kun kaivoksen pitäminen ei enää kannattanut. Aruban talous hiipui hetkellisesti, ja se perustui lähinnä aaloeiden viljelyyn. Pian kuitenkin löydettiin 30 mailin päästä Venezuelan Maracaibojärveltä öljyä. Aruba nähtiin sopivaksi paikaksi jalostaa öljyä, joten saarelle rakennettiin 1924 öljynjalostamo. Jalostamo houkutteli saarelle työntekijöitä Amerikoista ja Euroopasta. Se tuotti parhaimmillaan 400 000 barrelia öljyä päivässä. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset ottivatkin jalostamon kohteekseen, ja vuonna 1942 saksalaissukellusvene U-156 upotti neljä öljytankkeria satamassa. Tämän jälkeen Yhdysvallat alkoi puolustaa saarta eikä sinne tehty enää onnistuneita hyökkäyksiä.
Sodan jälkeen talous keskittyi edelleen öljynjalostukseen, mutta saarella alkoi tulla myös turisteja. Saaren viranomaiset alkoivat panostaa turismiin kuitenkin vasta 1985, jolloin jalostamo suljettiin maailmanlaajuisen öljyn ylituotannon takia. Saaresta tulikin nopeasti merkittävä turismikeskus, ja vaikka jalostamo avattiin uudelleen 1991 saarelaiset ovat jatkaneet panostusta myös turismiin.
Aruballa alettiin haaveilla itsenäisyydestä jo 1970-luvulla, äänestäjät olivat vuonna 1977 itsenäisyyden kannalla. Aruba erosi 1986 Alankomaiden Antilleista ja siitä tuli Alankomaiden kuningaskunnan autonominen osa. Tällöin alkanut prosessi, joka tähtäsi täyteen itsenäisyyteen 1996 keskeytettiin kuitenkin vuonna 1994 Aruban pyynnöstä.
Politiikka
thumb|left|Aruban parlamenttirakennus. Aruba on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva itsehallinnollinen alue. Aruban valtionpäämies on Alankomaiden monarkki, jota saarella edustaa kuuden vuoden välien valittava kuvernööri. Aruban hallitusta johtaa pääministeri. Yksikamarinen, 21-jäseninen parlamentti valitaan suorilla kansanvaaleilla neljän vuoden välein. Vuoden 2017 vaaleissa Kansan vaaliliike (MEP) ja Aruban kansanpuolue (AVP) sai molemmat yhdeksän paikkaa. MEP:n johtajasta Evelyn Wever-Croestista tuli Aruban ensimmäinen naispääministeri. Kuvernöörinä aloitti vuoden 2017 alussa Alfonso Boekhoudt.
Aruballa on edelleen tiiviit suhteet Alankomaihin ja muihin Alankomaihin kuuluviin Karibianmeren saariin. Vaikka Aruba hoitaa itsehallinnollisesti sisäiset asiansa, Alankomaiden kuningaskunta on edelleen vastuussa puolustus- ja ulkomaanpolitiikasta.
Talous ja liikenne
Aruban elintaso on Karibian korkeimpia. Sen talous on vahvasti kiinnittynyt matkailuun, josta tulee suoraan tai epäsuorasti noin 87 prosenttia bruttokansantuotteesta. Suurin osa maahan tulevista matkailijoista on yhdysvaltalaisia, joten Aruban talouteen vaikuttaa Yhdysvaltain talouden vaiheesta. Finanssikriisi ja vuonna 2012 suljettu öljynjalostamo heikensivät Aruban taloutta, mutta se on sen jälkeen taas kääntynyt kasvuun.
Aruballa kävi vuonna 2018 yli 1,08 miljoonaa vierailijaa, jotka viettivät saarella vähintään yhden yön. Risteilyvierailijoita oli yli 815 000. Molemmat luvut kasvoivat edellisestä vuodesta, vaikka naapurimaasta Venezuelasta tuli sen sekasortoisen tilanteen takia entistä vähemmän matkustajia. Aruballa on pyritty talouden monipuolistamiseen luomalla vapaakauppa-alueen ja panostamalla tietojenkäsittelyalaan ja kansainvälisiin offshore-rahoituspalveluihin.
Arubaa palvelee Kuningatar Beatrixin kansainvälinen lentoasema, jolle on viikoittain yli sata kansainvälistä lentoa. Aruban satama sijaitsee puolestaan Oranjestadissa. Siellä vierailee risteilyaluksia, joista osa tulee ympärivuoden ja osa kausittain.
Väestö
Aruban tilastokeskuksen mukaan saarella asui vuoden 2018 lopussa 111 849 ihmistä. Sekä syntyvyys että kuolleisuus ovat matalia, ja luonnollinen lisääntyneisyys on Karibian keskiarvoa pienempi. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan saarella oli 101 484 asukasta. Hitaan väestönkasvun seurauksena Aruban asukkaiden keski-ikä on nousussa, ja huoltosuhde vuonna 2010 oli 45,2, kun se oli kymmenen vuotta aiemmin ollut 44,0.
Aruban väestö on etnisesti monimuotoista, ja suurimmalla osalla on alankomaalaisia, espanjalaisia ja afrikkalaisia taustoja. Monista muista Karibian saarista poiketen Aruballa ei ollut kovinkaan laajaa orjaväestöä, joten saarelta puuttuu myös afrikkalaisperäinen enemmistö. Kreolikieli papiamento on saaren puhutuin kieli, ja sitä puhui vuonna 2010 noin 68,6 prosenttia kansasta. Seuraavaksi puhutuimpia kieliä ovat espanja (13,6 %), englanti (7,0 %) ja hollanti (6,0 %). Pääuskonto on katolisuus, johon kuuluu 80,8 prosenttia kansasta. Protestantteja on 7,8 prosenttia.
Teenage Dream (Katy Perryn kappale)
”Teenage Dream” on kappale yhdysvaltalaisen laulaja Katy Perryn vuonna 2010 ilmestyneeltä samannimiseltä albumilta. Kappale julkaistiin singlenä 23. heinäkuuta 2010 ja siitä on tehty myös musiikkivideo.
Metapiihappo
Metapiihappo (H2SiO3 tai polymeroituneena (H2SiO3)n ) on piin, hapen ja vedyn yhdiste. Se on heikko happo, yksinkertaisin piihapoista. Sitä voidaan valmistaa lisäämällä natriumsilikaatin väkevään liuokseen (vesilasiin) suolahappoa, ja poistamalla näin saadusta geelimäisestä saostumasta vettä käsittelemällä sitä 90-prosenttisella alkoholilla. Näin saatu metapiihappo on valkoista jauhetta.
Silikageelin eli piihappogeelin oletettiin ennen olevan lähes puhdasta metapiihappoa>, mutta nykyisten tietojen mukaan se koostuu vaihtelevassa suhteessa piidioksidista ja vedestä (SiO2 · nH2O). Piidioksidi (SiO2) on sekä meta- että ortopiihapon (H4SiO4) anhydridi.
Metapiihapon suoloina voidaan pitää metasilikaatteja. Kivennäisissä esiintyvät metasilikaatit eivät kuitenkaan sisällä yksinkertaisia SiO32−-ioneja, vaan niissä on suuri joukko SiO4-tetraedreja kytkeytynyt ketjuksi tai renkaaksi siten, että kahdella peräkkäisellä tetraedrilla on yksi yhteinen happiatomi. Tämän vuoksi niitä sanotaan myös rengas- tai ketjusilikaateiksi. Tällaisten ketjumaisen ionin kaava voidaan esittää muodossa (SiO32−)n.
Metapiihappo ei juuri liukene veteen. Sen suoloistakaan veteen eivät sanottavasti liukene muut kuin alkalimetallien metasilikaatit.
Johanna Pakonen
Satu Johanna Desiree Pakonen (s. 2. toukokuuta 1976 Oulu) on vuoden 2002 tangokuningatar. Pakonen oli mukana Suomen euroviisukarsinnoissa vuonna 2006. Pakonen keikkailee aktiivisesti sekä omalla bändillään että vierailee mm. Lauantain Toivotut -bändin toisena solistina. Hän on opiskellut klassista laulua ja kitaran- ja klarinetinsoittoa konservatoriossa.
Pakonen juonsi vuoden 2009 Tangomarkkinat yhdessä Mikko ”Peltsi” Peltolan kanssa. Pakosella oli naispääosa Rauman Kaupunginteatterissa esitetyssä Vexi Salmen elämästä kertovassa musikaalissa Villit vuodet. Pakonen on työskennellyt myös juontajana Iskelmäradiossa ja Radio Pookissa Oulussa.
Yksityiselämä
Pakonen oli naimisissa kuljetusalan yrittäjän Juha Laihoniemen kanssa vuosina 2010–2015.
Torquigener
Torquigener on pallokalojen suku, johon kuuluu noin 20 lajia. Sen jäseniä elää Indopasifisella merialueella. Ne elävät enimmäkseen meressä; jotkut lajit siirtyvät jokisuiden murtoveteen kutemaan. Joitakin pidetään meri- tai murtovesiakvaarioissa.
Jonna (vuoden 1986 albumi)
Jonna on Jonna Tervomaan järjestyksessään kolmas studioalbumi, ja viimeinen lapsena julkaistu albumi. Se julkaistiin 1986 levymerkillä M & T Tuotanto.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Veikko Samuli ja sanoittanut Raul Reiman, ellei toisin mainittu.
Crysis 2
Crysis 2 on Crytekin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin maaliskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli oli alkujaan tarkoitus julkaista jo vuoden 2010 lopulla, mutta julkaisua siirrettiin tuntemattomasta syystä. Crysis 2 on vuonna 2007 julkaistun Crysisin ja sen spin-offin Crysis Warheadin jatko-osa, sekä toinen osa suunnitellusta trilogiasta.
Pelaaminen
Crysis 2 sijoittuu New Yorkiin vuonna 2023. Juoni ei ole välitöntä jatkoa Tyynenmeren saarelle sijoittuvasta ensimmäisestä osasta, vaan pelit ovat yhtenevästä taustastaan huolimatta itsenäisiä juonikokonaisuuksia, joiden väliin jää kolme vuotta aikaa. Crytekin mukaan se halusi välttää tekemästä jälleen yhtä viidakkopeliä, joskin raunioitunutta kaupunkia on kuvailtu uudenlaiseksi urbaaniksi viidakoksi. Pelin alkaessa kaupunki on joutunut muukalaisinvaasion kouriin. Vihollisia on merkittävästi uudistettu, ja pääosan ottaa Alcatraz-niminen supersotilas, jonka kyvyt kumpuavat päivitetystä Nanopuku 2:sta.
Nanopuku suojaa luodeilta sekä mahdollistaa nopeamman liikkumisen, yli-inhimilliset voimat ja väliaikaisen näkymättömyyden. Merkittävänä muutoksena kykyjen käyttöä on suoraviivaistettu ensimmäisestä osasta, jotta pelaaminen olisi vimmaisempaa ja kykyjen hyödyntäminen tehokkaampaa. Erikoiskyvyt ovat yksi pelin avaintekijöistä, ja pelaajan tarkoituksena on pysäyttää muukalaishyökkäys niitä eri tilanteisiin soveltaen yhdessä aseiden kanssa.
Tekniikka
Crysis 2 on ensimmäinen peli, joka käyttää Crytekin kehittämän CryEngine-pelimoottorin kolmatta, konsoleiden kanssa yhteensopivaa versiota. CryEngine 3 on optimoitu useille alustoille, eikä se tue Crysis 2:n julkaisussa DirectX 10- tai 11-rajapintaa. Tuki DirectX 11:lle on luvattu lisätä pelin Windows-versioon myöhemmin. Puute on herättänyt keskustelua, sillä sarjan ensimmäinen osa hyödynsi CryEngine 2:ta ja tuki DirectX 9:n lisäksi DirectX 10:tä.
Aiheesta muualla
קרייסיס
Uuden-Seelannin lippu
thumb|Uuden-Seelannin nykyinen valtiolippu, jonka asema virallistettiin 24. maaliskuuta 1902. Uuden-Seelannin lippu koostuu sinisestä (Pantone-väri 293) taustasta, Ison-Britannian Union Jackista ja neljästä punaisesta, valkorajatusta tähdestä, jotka symboloivat Etelän ristiä. Toisin kuin muissa valtioiden lipuissa, joissa on Etelän risti, Uuden-Seelannin lipussa on Etelän ristiin kuuluvista tähdistä vain neljä. Lipun pohjana on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan kauppalaivaston ja siirtokuntien lippu, niin sanottu Blue Ensign, josta myös esimerkiksi Australian lippu on kehittynyt. Nykymuotoista sinistä lippua on käytetty jo vuodesta 1869, mutta virallisen valtiolipun asemaan se nostettiin 24. maaliskuuta 1902. Lipun mittasuhteet ovat 1:2; tähdet eroavat kooltaan toisistaan. Sinisen valtiolipun rinnalla käytössä ovat myös punainen (Pantone-väri 186) versio kauppalippuna ja valkoinen versio merisotalippuna. Uuden-Seelannin lipun sininen väri kuvastaa merta ja taivasta, Etelän risti puolestaan maan sijaintia eteläisellä Tyynellä valtamerellä; Union Jack kuvastaa historiallista yhteyttä Isoon-Britanniaan. Lipun tai sitä esittävän asian tuhoaminen tai vahingoittaminen sen häpäisemistarkoituksessa on Uudessa-Seelannissa rikos. Lippua voi pitää tangossa minä päivänä tahansa.
Vuosina 2015 ja 2016 Uudessa-Seelannissa järjestettiin kaksi kansanäänestystä, joissa päätettiin vaihtoehtoisesta lipusta ja vanhan lipun korvaamisesta ensimmäisen äänestyksen voittaneella lipulla. Viimeinen äänestys päättyi 24. maaliskuuta 2016 ja uusiseelantilaiset päätyivät lopulta säilyttämään vanhan lippunsa 56,6 % äänimäärällä.
Yhdistyneiden heimojen lippu
thumb|Uuden-Seelannin yhdistyneiden heimojen lippu. Ajatus Uuden-Seelannin omasta lipusta syntyi, kun Sydneyn tulliviranomaiset ottivat haltuun Hokiangassa rakennetun Sir George Murray -nimisen laivan, koska laiva ei purjehtinut minkään lipun alla. Uusi-Seelanti ei vielä tuolloin ollut Britannian siirtomaa, eivätkä sieltä tulleet laivat voineet rekisteröityä sen lipun alle. James Busby ehdotti lipun käyttöönottoa Uuden Etelä-Walesin kuvernöörille vuonna 1833. Kauppaongelmien ohella Busby näki lipun Uuden-Seelannin maoripäälliköitä yhdistävänä ja yhtenäistä hallintoa helpottavana. Australialaiset viranomaiset suostuivat ja ehdottivat lipuksi malliaan, jossa oli valkoinen tausta, sinisiä horisontaalisia raitoja ja Union Jack vasemmassa yläkulmassa. Busby ei kuitenkaan pitänyt lipusta, koska se ei sisältänyt punaista, joka taas hänen mielestään oli tärkeä uusiseelantilaisia edustava väri. Pastori Henry Williamsille annettiin tehtäväksi suunnitella vaihtoehtoinen lippu ja hän tekikin lopulta kolme erilaista mallia. 20. maaliskuuta 1830 25 maoripäällikköä kutsuttiin koolle Waitangiin ja lippuehdotuksista järjestettiin äänestys. Äänestyksen voitti kolmesta vaihtoehdosta jo ennestään Church Missionary Societyn käytössä ollut lippu, joka sai 25 äänestä 12. Muut kaksi saivat 10 ja 3 ääntä. Busby julisti voittaneen lipun kansallislipuksi. Lippu lähetettiin kuningas Vilhelm IV:lle hyväksyttäväksi ja hän hyväksyikin sen. Lippu tuli sittemmin tunnetuksi yhdistyneiden heimojen lippuna.
Muut viralliset liput
Uudessa-Seelannissa käytetään virallisissa yhteyksissä Uuden-Seelannin varsinaisen lipun lisäksi kuutta eri lippua. Kuningattaren lippu otettiin käyttöön vuonna 1962 ja se symboloi Elisabet II:n asemaa Uuden-Seelannin kuningattarena. Nykyinen kenraalikuvernöörin lippu otettiin käyttöön vuonna 2008. Se korvasi aiemman vuodesta 1937 käytössä olleen lipun. Uuteen-Seelantiin rekisteröidyt kauppalaivat käyttävät lippua, joka on pohjaväriltään punainen, mutta muuten sama normaalin lipun kanssa. Valkopohjaista lippua käyttää puolestaan laivasto. Ilmavoimien lipussa etelän ristin tilalle on kuvattu ilmavoimien symboli ja kirjaimet NZ. Myös siviili-ilmaliikenteellä on oma lippunsa.
Ehdotukset lipun vaihtamiseksi
230px|thumb|[[Kyle Lockwoodin suunnittelema vaihtoehtoinen lippu.]] Joidenkin mielestä Uuden-Seelannin lippu muistuttaa liikaa Australian lippua ja samoin kuin Australiassa, jotkut ovat sitä mieltä, että on mautonta, että lippu sisältää toisen valtion lipun. Kansanedustaja Allan Highet herätti keskustelua lipun vaihtamisesta vuonna 1979, mutta mitään konkreettista ei tehty. Myös kansanedustaja Russell Marshall ehdotti lipun vaihtamista vuonna 1988. Vuosina 1979 ja 1984 tehdyissä kyselyissä kansan enemmistö on kuitenkin vastustanut lipun vaihtamista. Vuonna 1989 Listener-lehti järjesti vaihtoehtoisen lipun suunnittelukilpailun. Siihen osallistuneista 600 lippuehdotelmasta valittiin seitsemän, joihin kuuluivat myös nykyinen lippu ja yhdistyneiden heimojen lippu. Järjestetyssä äänestyksessä Uuden-Seelannin lippu voitti. Väittelyä lipun vaihtamisesta on käyty myös 1990- ja 2000-luvuilla. Vuonna 2011 järjestetyn kyselyn mukaan 72 prosenttia vastusti lipun vaihtamista.
Kansanäänestys
Uuden-Seelannin lipusta järjestettiin 2015–2016 kaksi kansanäänestystä, joista ensimmäisessä päätettiin vaihtoehtoisen lipun ehdokkaasta ja toisessa sen käytöstä nykyisen lipun sijaan. Ehdotuksia vaihtoehtoisesta lipusta esitettiin yhteensä yli 10 000. Ensimmäisen äänestyksen voitti Kyle Lockwoodin suunnittelema lippu, jossa on valkoinen hopeasaniaisen (Cyathea dealbata) lehti mustalla ja sinisellä pohjalla sekä nykyisen lipun tapaan Etelänristin tähdet. Äänestykseen osallistui noin 48 prosenttia Uuden-Seelannin äänioikeutetuista. Nykyisen lipun korvaamisesta järjestetyn kansanäänestyksen äänestysaika alkoi 3. maaliskuuta ja päättyi 24. maaliskuuta 2016. Viimeisessä äänestyksessä äänesti arviolta 2,1 miljoonaa äänioikeutettua ja heistä 56,6 % äänesti vanhan lipun säilyttämisen puolesta.
Kansanäänestyksen järjestämiseen käytettiin noin 26 miljoonaa dollaria ja oppositio kritisoikin maan pääministeri John Keytä sen järjestämisestä. Key kannatti lipun vaihtamista ja puolusti kansanäänestystä sanoen sen herättäneen tärkeää keskustelua, vaikka lipun vaihtamiseen ei lopulta päädyttykään.
Pikkupaha
Pikkupaha on tamperelais-eteläpohjalainen rockyhtye. Pikkupahan historia on pitkä ja vuosiin mahtuu paljon. Pikkupahan rosoinen rock flirttailee moneen suuntaan, kansanlauluista punkkiin ja valssista vanhaan jazziin. Pikkupaha voitti Rocklyriikka-kilpailun vuonna 2004. Esikoisalbumi "Epävakaa" julkaistiin keväällä 2005. Tätä ennen bändi ehti julkaista yhden omakustannepitkäsoiton, "Polttaa". Viimeisin levy "Leikki" ilmestyi 2010.
Julkaisut
Albumit
Singlet / EP:t
Love Lockdown
Love Lockdown on Kanye Westin ensimmäinen single hänen neljänneltä studioalbumiltaan 808s & Heartbreak. Single julkaistiin 18. syyskuuta 2008. West ei räppää kappaleessa, vaan laulaa singlen käyttäen Autotune-efektiä. Kappale tuli tunnetuksi Westin esittäessään sen Video Music Awardsissa. Love Lockdownista on julkaistu myös musiikkivideo.
Pikkupaha
Julkaisut
Mukana muissa julkaisuissa
Kitarasoolo
Kitarasoolo on kitaralla soitettu erillinen melodia musiikkikappaleessa. Kitarasoolot ovat usein improvisoituja kitaristin teknistä osaamista ja taiteellista näkemystä esitteleviä osuuksia etenkin rock-, blues-, jazz- ja metallimusiikissa.
Soolokitaristeilla on tapana värittää soolojaan varsin huiman kuuloisilla ja teknisesti vaativilla osuuksilla, esimerkiksi erittäin nopeilla melodian juoksutuksilla. Omaperäinen ja tunnistettava soittotyyli voi muodostua kitaristin tavaramerkiksi ja lisätä huomattavasti soittajan ja hänen yhtyeensä mainetta ja arvostusta.
Kitarasoolon historia
Modernissa populaarimusiikissa soitetaan yleensä yksiäänisiä kitarasooloja plektralla. Tämän nykyään itsestäänselvyytenä pidetyn tyylin pioneerina pidetään Lonnie Johnsonia, joka soitti akustisella kitaralla tähän tapaan bluesia ja jazzia levytyksissään 1920-luvulta alkaen. Kitarasoolot yleistyivät länsimaisessa populaarimusiikissa sähkökitaran tultua käyttöön vuoden 1940 tienoilla. Ensimmäisenä merkittävänä sähkökitaraa käyttäneenä soolokitaristina pidetään Charlie Christian -nimistä nuorena kuollutta jazzmuusikkoa. Bluesin puolella toinen sähkökitaran pioneeri, T-Bone Walker, levytti ensimmäisiä sähkökitarasoolojaan samoihin aikoihin. 1940-luvun lopulla sähkökitarasta tuli hallitseva instrumentti bluesmusiikissa, josta kitarasoolot sittemmin periytyivät rockmusiikkiin. Pisimmät kitarasoolot kuultiin edelleen jazzmusiikin piirissä, vaikka jazzissa kitara ei olekaan läheskään niin yleinen soitin kuin rockissa.
Kitarasoolojen merkitys korostui hyvin voimakkaasti 1960-luvun jälkipuolen ja 1970-luvun alun blues-rockissa, psykedeelisessä rockissa, progressiivisessa rockissa ja heavy metalissa. Näissä musiikkityyleissä painotettiin soittotaitoa ja improvisointikykyä, mistä syystä konserteissa ja joskus studioalbumeillakin kuultiin jopa kymmenminuuttisia sooloja. 1960-luvulla sähkökitaran soitto oli kuitenkin teknisesti vielä vaatimattomalla tasolla esimerkiksi klassiseen musiikkiin verrattuna. Tilanteeseen tuli osittainen muutos, kun 1970-luvun puolivälissä fuusiojazzin ja heavy metalin piirissä alkoi syntyä niin sanottu tilutus, joka nousi varsinkin taitavien heavy metal -kitaristien suosioon.
1970-luvun jälkipuoliskon punkrockissa pitkiä kitarasooloja vieroksuttiin, kuten muutakin soittotaidon korostamista. Kitarasooloista tuli uudestaan suosittuja 1980-luvulla, jolloin huomiota herättävä kitaran käyttö oli rock- ja metallikappaleissa lähes pakollista kitarasankarien uuden sukupolven esiinmarssin myötä. Tämä päti sekä perinteisempään heavy metaliin ja hard rockiin että uudempaan thrash metaliin. Sittemmin kitarasooloista on valtavirran rockmusiikissa tullut harvinaisempia ja rauhallisempia. Progressiivisessa rockissa, bluesissa ja joissakin metallimusiikin tyylisuuntauksissa kitarasooloilla on yhä edelleen merkittävä osuus. Metallimusiikissa jotkut black metalin kaltaiset marginaaliset tyylit väheksyivät sooloilua. Kuitenkin erityisesti viime vuosina kitarasoolojen suosio tuntuu metallimusiikissa olleen jälleen kasvamaan päin. Metallimusiikissa kahdella kitaristilla on usein tapana soittaa vuorotellen sooloja kappaleen aikana ikäänkuin "kisaillen". Useilla yhtyeillä, joissa kaksi kitaristia soittaa sooloja saattaa soolot venyä jopa minuutin mittaisiksi.
Skála (Pátmos)
Skála on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pátmoksen saarella ja kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 1 747 (vuonna 2011).
Skála sijaitsee Pátmoksen saaren keskellä. Kylästä on matkaa sen eteläpuolella sijaitsevaan saaren pääkylään Chóraan noin kolme kilometriä ja pohjoispuolella sijaitsevaan Kámpoksen kylään noin kuusi kilometriä. Skála on Pátmoksen suurin asutus, saaren satamapaikka sekä kaupan ja palveluiden keskus. Kylä oli merkittävä satama jo 1500-luvulla, mutta tuolloin väestö asui vielä Chórassa, joka oli asuinpaikkana turvallisempi. Kylän asutus on muodostunut 1800-luvulta lähtien.
Alppivarjohiippa
Alppivarjohiippa (Epimedium alpinum) on varjohiippojen sukuun kuuluva laji. Se on monivuotinen ruohovartinen kasvi. Lehtilapa on kaksinkertaisesti kolmisorminen ja lehdyköiden muoto on herttamainen. Kukinto on harsumainen terttu. Kukkien reunat ovat punertavia ja keskemmältä olevat kukan mesilehdet ovat keltaisia. Hedelmä on muodoltaan kota. Alppivarjohiippa viihtyy varjossa ja kostealla paikalla. Se on lähtöisin Euroopan kaakkoisosista ja sitä käytetään Suomessakin koristekasvina. Se kukkii toukokuulta kesäkuulle. Lisäys jakamalla tai juuripistokkaista.
Chūgoku
Chūgoku voidaan jakaa kahteen ala-alueeseen. Seton sisämereen rajoittuva San'yō on näistä teollistuneempi ja koostuu Hiroshiman, Okayaman ja Yamaguchin prefektuureista. Japaninmeren puoleinen San'in käsittää Shimanen ja Tottorin prefektuurit, on taloudellisesti takapajuisempi ja kärsii väestökadosta. Liikenneyhteydet alueiden välillä ovat vuoristoisuuden takia huonot. San'yō Shinkansen liittää eteläisen Chūgokun tehokkaasti muuhun Japaniin.
Chūgoku tarkoittaa "keskimaata" ja kirjoitetaan samalla tavalla kuin Kiinan japaninkielinen nimi. Tämän vuoksi alueesta käytetään väärinkäsitysten välttämiseksi myös nimeä San'in–san'yōn alue.
József Katona
thumb|right|170px|József Katona József Katona (1791 Kecskemét, Unkari –1830) oli unkarilainen kirjailija ja juristi. Hänen pääteoksensa on Unkarin kirjallisuuden klassisiin merkkiteoksiin lukeutuva tragedia Bánk bán (1817, esitetty vasta 1834), joka kertoo kuningatar Gertrudin murhasta. Siitä tuli klassisen unkarilaisen draamakirjallisuuden useimmin esitetty ja ajankohtaisin teos. Se esitettiin oopperana ensi kerran Budapestissa vuonna 1861 ja Suomessa ensi kerran Helsingissä vuonna 1943.
Katona toimi Budapestissä asianajajana ja osallistui innokkaasti näyttämöelämään, osaksi amatöörinäyttelijänä, osaksi näytelmien kääntäjänä ja kirjoittajana. Kun Katona 1817 suurteoksellaan, historiallisella murhenäytelmällään Bánk bán kilpaili Kolozsvárin teatterin palkinnosta, eivät palkintotuomarit, muun muassa Gábor Döbrentei, katsoneet lausunnossaan Katonan näytelmää edes mainitsemisen arvoiseksi. Katona ei, ehkä onneksi, saanut lausunnosta tietoa, vaan hän luuli koko kilpailun peruuntuneen, ja korjailtuaan näytelmää hän tarjosi sitä Székesfehérvárin näyttämöseuralle. Sensuuri kuitenkin kielsi sen esittämisen. Silloin Katona painatti teoksensa, joka kuitenkaan ilmestyessään ei herättänyt sentimentaaliseen kaunopuheisuuteen tottuneessa yltiöisänmaallisessa yleisössä minkäänlaista huomiota. Sillä välin Katona sai 1820 syntymäkaupungissaan Kecskemétissä kaupunginasianajajan viran, jossa hän pysyi ennenaikaiseen kuolemaansa asti.
Aikoinaan parhaana unkarilaisena murhenäytelmänä pidetty Bánk bán esitettiin ensi kerran vasta 1834 Kolozsvárin teatterissa, näyttelijä Gábor Egressyn lahjanäytelmänä, ja siitä lähtien yleisö ja arvostelu, tosin vasta vähitellen, alkoi ymmärtää teoksen arvoa. Bánk bánin aihe on otettu kuningas Andreas II:n valtakaudesta, ja siinä päähenkilön, Bánkin, traagisuus ilmenee kirkkaasti ja todellisuuden syvällä voimalla. Katona osaa kuvata hurjia intohimoja Shakespearelaisella teholla, ja hänen luonteenkuvauksensakin ovat yleensä tosia ja runollisella voimalla piirrettyjä. Kielelliset epätasaisuudet ja ilmaisumuodon raskasluonteisuus eivät juurikaan häiritse sen näyttämökelpoisuutta ja suurta draamallista vaikuttavuutta. Katonan muista julkaisuista ansaitsee huomiota vuonna 1821 ilmestynyt kirjoitus: "Mikä on syynä siihen, ettei näytelmärunous Unkarissa pääse kohoamaan?"
Kirves
Kirvestä käytetään puun veistoon, halkaisuun ja kaatamiseen. Puunkaadossa perinteiseen tapaan on ensin veistetty kirveellä kaatolovi ja sitten sahattu puu poikki. Piilukirveitä on käytetty hirsien sivujen veistämiseen. Kirvestä on käytetty myös aseena sekä mestaamalla tapahtuvassa teloituksessa. Nykyaikaisen kirveen terä on terästä ja varsi puuta tai muovikomposiittia. Terässä voi olla liukas ja korroosiolta suojaava pinnoite.
Suomalainen kaato- ja karsimakirves
thumb|200px|Kirveen ja varren osat nimettynä. Perinteinen suomalainen kaato- ja karsimakirves on puuvartinen ja yksiteräinen. Terän vastapuoli eli hamara on muotoiltu käytettäväksi tarvittaessa vasaran tai lekan korvikkeena. Varsi on kirveen käyttäjän helposti uusittavissa. Tämä oli kirveen ammattikäytössä välttämätöntä, koska varsi saattoi katketa ohilyöntien seurauksena kun sen terää lähellä oleva osa eli kurkku osui oksaan tai halkaistavaan puuhun. "Kurkkumätää" vastaan terää lähellä oleva osa on joskus suojattu pellillä tai metallilangalla. Varavarren nopea vaihtaminen säästi työaikaa. Uudet kirvesvarret tehtiin ulkotyöajan jälkeen "iltapuhteina".
Varren etupäässä on lievästi laskeutuva ja kaventuva osa eli silmäpuu, joka työntyy terän silmän läpi. Varsi kiinnitetään terän silmään lyömällä etupuolelta silmäpuun päähän tehtyyn halkeamaan puinen kiila eli suude. Aikaa myöten suude löystyy ja terä alkaa heilua varressa. Tällöin suudetta tiukennetaan lyömällä sitä syvemmälle tai se korvataan tarvittaessa uudella. Varren takapää eli ponsi kaartuu lievästi alaspäin ja paksunee päästään ponnen nupiksi, joka tarjoaa takakädelle pitävän otteen. Varren paksuin ja korkein osa on heti terän takana, ohuin puolestaan ennen kahvan mutkaa.
Chóra (Pátmos)
Chóra eli Pátmos  on Kreikan kylä, joka sijaitsee Pátmoksen saarella ja kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 541 (vuonna 2011). Chóra on Pátmoksen saaren pääkylä ja Pátmoksen kunnan kuntakeskus.
Chóran kylä sijaitsee Pátmoksen eteläisen osan keskellä sijaitsevalla kukkulalla noin kolme kilometriä Skálan kylästä etelään. Kylän tunnetuin nähtävyys on Johannes Teologin luostari. Kylä on syntynyt linnoitusmaisen luostarin ympärille 1100-luvulta alkaen. Kylän rakennuskanta on hyvin perinteinen ja kylässä on pääluostarin lisäksi lukuisia pienempiä luostareita ja kirkkoja. 1500- ja 1600-luvuilla kylään rakennettiin useita rikkaiden sukujen kartanoita. Pátmoksen Chóraa on usein sanottu Kreikan saarten pääkylien eli chórien kauneimmaksi.
Kylä on vuodesta 1999 osa Unescon maailmanperintökohdetta nimeltä Pátmoksen Chóran kylä ja Johannes Teologin luostari. Kylän ja luostarin lisäksi siihen kuuluu myös alempana sijaitseva Ilmestyskirjaluola. Skálan kylästä johtaa ylös Chóraan autotien lisäksi vanha kivetty aasipolku.
Suomen pisimmät treffit
Suomen pisimmät treffit on deittiohjelma, jossa seurataan 10 toisilleen tuntemattoman sinkkuparin muuttamista heti yhteen ensitreffeillä.
Yhdistyvä merkki
thumb | Yhdistyvä lyhyysmerkki on erillinen merkki, joka asemoituu kanta­merkin päälle, niin että niistä näyttää muodos­tuvan tarkkeel­linen kirjain.
Yhdistyvä eli kombinoituva merkki on digitaalisessa typografiassa erityisenlainen kirjoitusmerkki, tyypillisesti tarke, jota käytetään jonkin toisen merkin lisukkeena. Se on teknisessä mielessä erillinen merkki, jolla on oma Unicode-tunnus, mutta se ei vie tekstirivillä lainkaan tilaa vaan asettuu edeltävän merkin – kantamerkin eli perusmerkin – kohdalle, niin että ne näyttävät muodostavan yhden kokonaisuuden. Yhdistyvä merkki voi pystysuunnassa asemoitua kantamerkin ylä- tai alapuolelle tai keskelle. Käytettävästä fontista ja ohjelmistosta riippuu, miten hyvin yhdistyvä merkki käytännössä osuu paikalleen.
Tietokonemerkistöissä on myös teknisesti yksinkertaisempia koostemerkkejä, joihin lähtökohtaisesti sisältyvät sekä tarke että kantamerkki. Muodollisesti koostemerkki tulkitaan samaksi kuin vastaava kantamerkin ja yhdistyvän merkin muodostama kokonaisuus eli niin sanottu hajotelma. Keskenään yhtäläisiksi on siis ymmärrettävä esimerkiksi koostemerkki š (U+0161 eli latinalainen pienaakkonen s ja hattu) ja hajotelma š (U+0073 U+030C eli latinalainen pienaakkonen s, jota seuraa yhdistyvä hattu).
Yhdistyvät merkit edustavat verrattain uutta fonttitekniikkaa, joka ei aina toimi ongelmitta. Jotkin ohjelmat voivat pyrkiä kiertämään mahdolliset käytännön ongelmat korvaamalla kantamerkistä ja yhdistyvästä merkistä muodostuvan hajotelman vastaavalla koostemerkillä. Kaikki yhdistelmät eivät kuitenkaan ole saatavilla koostemerkkeinä. Unicode-merkistössä ei esimerkiksi ole akuuttiaksentilla varustettuja kyrillisiä vokaalikirjaimia, joten jos venäjänkielisessä tekstissä halutaan merkitä myös sanapainot (mikä tavallisesti tehdään vain sanakirjoissa ja kielen oppikirjoissa), kyrilliseen kirjaimeen pitää liittää yhdistyvä akuutti.
Koostemerkkien ja hajotelmien vertailua
Värityksen eroja lukuun ottamatta nämä vaihtoehdot ovat siis periaatteessa yhtäläisiä, ja niiden pitäisi näyttää samanlaisilta. Yhdistyvät tarkkeet eivät kuitenkaan aina näy oikein, ja pahimmassa tapauksessa ne voivat jäädä piiloon tai kantamerkin kohdalla tai perässä voi näkyä neliskulmainen korvikekuvio osoittamassa, että tarke ei sisälly käytössä olevaan fonttiin.
Toisaalta koostemerkitkään eivät aina ole ongelmattomia, sillä kovin eksoottiset merkit eivät sisälly kaikkiin fontteihin. Seuraavassa esimerkissä on rekonstruoituna indoeurooppalaisen kantakielen sana ’koira’:
Joissain tilanteissa ensimmäisen vaihtoehdon harvinaisilla tarkkeilla varustetut k ja u sekä o (jonka yläpuolella on kaksi tarketta) voivat typografisesti näyttää silmiinpistävän erilaisilta kuin tarkkeeton n, ja pahimmassa tapauksessa niiden paikalla näkyy pelkkä neliskulmainen korvikekuvio. Yhdistyviä tarkkeita käytettäessä ainakin kantamerkkien pitäisi olla tunnistettavissa, vaikka selain ei yhdistyviä tarkkeita osaisikaan esittää oikein.
Käyttö
Yhdistyvien merkkien kirjoittaminen vaatii usein erityistoimia. Suomalaiseen vakionäppäimistöön kuuluvat tarkenäppäimet on vanhastaan tarkoitettu koostemerkkien kirjoittamiseen, joten niillä ei suoraan voi tuottaa yhdistyviä tarkkeita. Laajennetusta suomalaisesta näppäimistöasettelusta on tosin laadittu myös muunnelmia, joita käytettäessä tarkenäppäin tuottaakin yhdistyvän tarkkeen. Joissain Linux-järjestelmissä (esimerkiksi Debianissa) yhdistyvän tarkkeen voi puolestaan kirjoittaa näpäyttämällä ensin erityistä yhdistelmänäppäintä (compose-näppäin, jollaiseksi usein on määritelty oikeanpuoleinen Windows-näppäin ) ja sen jälkeen asianmukaista tarkenäppäintä kaksi kertaa peräkkäin.
HTML-koodissa voi yhdistyvän merkin tuottaa Unicode-tunnukseen perustuvalla numeerisella merkkiviittauksella. Kun esimerkiksi yhdistyvän hatun tunnus on U+030C, voidaan käyttää vastaavaa merkkiviittausta  (viittaus alkaa &-merkillä ja päättyy puolipisteeseen; tunnuksen alkunollaa ei HTML-viittaukseen tarvitse sisällyttää, mutta ristikkomerkin ja x-kirjaimen yhdistelmä   osoittaa, että kyse on heksadesimaalisesta viittauksesta). Merkkiviittaus tulee kirjoittaa välittömästi kantamerkin perään, jotta se asettuisi edeltävän merkin kohdalle:
Eräät yhdistyvät tarkkeet ovat kahden kirjaimen levyisiä, niin että ne ylettyvät myös seuraavan kirjaimen päälle. Tällöin yhdistyvä merkki kirjoitetaan siis tavallaan kahden kantamerkin väliin (tosin varsinainen kantamerkki on aina nimenomaan edeltävä merkki):
Kantamerkkiin voi sekä sen ylä- että alapuolella liittyä useitakin yhdistyviä merkkejä, jolloin ne pinoutuvat (tai niiden pitäisi pinoutua) päällekkäin. Tällöin voi olla tarpeen kiinnittää huomiota siihen, missä järjestyksessä yhdistyvät merkit lisätään. Esimerkiksi suomalais-ugrilaisen tarkekirjoituksen ohjeistuksessa on linjattu, että ensin kuuluu kirjoittaa kirjaimen alapuoliset tarkkeet ja vasta niiden jälkeen yläpuoliset tarkkeet. Kummassakin tapauksessa ensin kirjoitetaan kantamerkkiä lähinnä oleva tarke ja sen jälkeen muut asteittain kantamerkistä loitontuen:
Yhdistyviä merkkejä Unicodessa
Seuraaviin taulukoihin on koottu yhdistyviä merkkejä ilman kantamerkkiä. Ne on järjestetty Unicode-tunnusten mukaisesti. Kaikki merkit eivät välttämättä näy selaimessa oikein.
Jos yhdistyviä ylä- tai alaviivamerkkejä (U+0305, U+0332, U+0333, U+033F) liitetään peräkkäisiin kantamerkkeihin, niistä pitäisi periaatteessa muodostua yhtenäinen ylle- tai alleviivaus, mutta tähän tarkoitukseen on suositeltavaa käyttää tavanomaisempia tyylitekniikoita.
Harmaat merkkipaikat eivät toistaiseksi ole käytössä.
A La Carte
A La Carte on saksalaisen progressiivisen rockin yhtyeen Triumviratin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1978. Albumi äänitettiin Kölnissä EMI:n Electrola Studio I:ssä Wolfgang Thierbachin johdolla. Laajat loppuäänitykset tehtiin Capitol Record Studiolla Hollywoodissa. Loppuäänityksissä oli mukana yhdysvaltalaisia orkesterimuusikoita.
Yhtye oli kokenut monia miehistönmuutoksia vuosien aikana ja vain kosketinsoittaja/biisientekijä Fritz oli enää mukana alkuperäisestä kokoonpanosta. Edellisen kokoonpanon laulaja Barry Palmer oli eronnut yhtyeestä ja hänet korvasi Massage-yhtyeen solisti David Hanselmann. Werner Kopal oli tullut basistiksi ja Matthias Hofmann oli uusi rumpali.
Vain elämää (televisiosarja)
Vain elämää on 5. lokakuuta 2012 Nelosella alkanut suomalainen viihdeohjelma. Ohjelmassa suomalaiset musiikkiartistit asuvat kahdeksan päivän ajan Hirvensalmella sijaitsevassa Satulinnassa; kuudennella ja kahdeksannella kaudella sen sijaan Espanjassa sijaitsevalla Aurinkorannikolla Mondan linnassa. Viikon aikana jokaisena päivänä yksi artisteista on päivän artistina ja tämä on järjestänyt muille yhteisiä aktiviteetteja. Lounaalla ja päivällisellä toiset artisteista esittävät päivän artistin kappaleista omantyylisiä versioita. Kauden viimeisen jakson duettopäivänä artistit esittävät duettoja omista kappaleistaan, 7. kaudesta lähtien kausi on päättynyt encore-päivään.
Alankomaalaiseen De beste zangers van Nederland -formaattiin perustuvaa ohjelmaa on Suomen lisäksi esitetty muun muassa Ruotsissa (Så mycket bättre), Norjassa (Hver gang vi møtes), Virossa (Laula mu laulu) ja Tanskassa (Toppen af Poppen). Ruotsin Så mycket bättre on maassaan suosittu keräten parhaimmillaan kaksi miljoonaa katsojaa.
Sarjan tunnusmusiikkina soi Irwin Goodmanin kappaleesta ”Vain elämää” tehty uusi versio.
Yhtye
Artistien taustalla soittaa Leri Leskisen vetämä taustayhtye, jossa on Suomen eturivin studiomuusikoita.
1. tuotantokausi
thumb|260px|Ensimmäisen tuotantokauden tunnus. Kuvassa Cheek (vas.), Erin, Kaija Koo, Neumann, Jonne Aaron, Jari Sillanpää ja Katri Helena.
Ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin toukokuussa 2012 ja sen esittäminen alkoi Nelosella 5. lokakuuta 2012. Kauden artisteina olivat Erin, Kaija Koo, Katri Helena, Jonne Aaron, Cheek, Neumann ja Jari Sillanpää, jotka asuivat kahdeksan päivän ajan Hirvensalmella sijaitsevassa Satulinnassa. Ensimmäisen tuotantokauden viimeinen osa esitettiin 23. marraskuuta 2012.
Ensimmäisen kauden jaksot uusittiin pikauusintana esitysviikon sunnuntaina. Kausi uusittiin myös kesällä 2013 ja 2014.
Ohjelma sai aikaan valtavan suosion. Ohjelman pohjalta julkaistiin Vain elämää ja Vain elämää jatkuu -kokoelmalevyt, joita on myyty yhteensä lähes 300 000 kappaletta. Artistit esittivät kappaleita myös kahdessa Barona Areenalla järjestetyssä konsertissa 28. ja 30. joulukuuta 2012. Ensimmäinen konserteista myytiin loppuun 30 minuutissa. Muutaman päivän kuluttua tiedotettiin toisesta konsertista.
2. tuotantokausi
thumb|260px|Toisen tuotantokauden tunnus. Kuvassa Pauli Hanhiniemi (vas.), Laura Närhi, Jukka Poika, Juha Tapio, Maarit Hurmerinta, Ilkka Alanko ja Anna Abreu.
Toinen tuotantokausi kuvattiin 28. toukokuuta – 4. kesäkuuta 2013. Kauden artistit julkistettiin 28. toukokuuta 2013. Edellisen kauden tapaan Hirvensalmen Satulinnassa kuvatussa sarjassa nähtiin Anna Abreu, Laura Närhi, Maarit Hurmerinta, Ilkka Alanko, Jukka Poika, Pauli Hanhiniemi ja Juha Tapio. Toinen kausi alkoi Nelosella 4. lokakuuta 2013 ja päättyi 22. marraskuuta 2013.
Myös toisen tuotantokauden artistit nähtiin livekonsertissa. Tällä kertaa Hartwall Arenalla järjestettävä konsertti oli 28. joulukuuta 2013. Osa ohjelmassa esitetyistä kappaleista julkaistiin kokoelmalevyllä 15. marraskuuta 2013. Kokoelmaa myytiin kolmessa päivässä lähes nelinkertaisen platinalevyn verran (80 000 kappaletta). Kauden toinen kokoelma julkaistiin 29. marraskuuta 2013.
Toinen tuotantokausi keräsi keskimäärin 756 000 katsojaa.
3. tuotantokausi
Nelonen tiedotti 4. helmikuuta 2014 sarjan saavan kolmannen tuotantokauden, jonka esittäminen alkoi 19. syyskuuta 2014. Kolmas kausi kuvattiin edellisten kausien tapaan Hirvensalmen Satulinnassa 8. – 15. kesäkuuta 2014. Kuvausten alkaessa 8. kesäkuuta 2014 paljastettiin kauden artisteina olevan Jenni Vartiainen, Samuli Edelmann, Vesa-Matti Loiri, Paula Vesala, Toni Wirtanen, Paula Koivuniemi ja Elastinen. Kauden viimeinen jakso esitettiin 7. marraskuuta 2014.
Kaudella esitetyt kappaleet julkaistiin päivä- ja ilta-kokoelmilla 7. marraskuuta 2014. Kauden artistit esittävät kappaleita kahdessa konsertissa Hartwall Arenalla 27. ja 28. joulukuuta 2014.
Kolmas tuotantokausi keräsi keskimäärin 892 000 katsojaa, mikä on sarjan ennätys. Kauden avausjakso sai ohjelman kaikkien aikojen katsojaennätyksen.
4. tuotantokausi
Nelonen tiedotti 15. tammikuuta 2015 ohjelman saavan neljännen tuotantokauden. Kauden esittäminen alkoi 18. syyskuuta 2015. Kauden artistit Anssi Kela, VilleGalle, Antti Tuisku, Pave Maijanen, Sanni, Maija Vilkkumaa sekä Vicky Rosti paljastettiin 2. kesäkuuta 2015, jolloin myös kauden kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa.
Ohjelmassa esitetyt kappaleet julkaistiin kahdella CD-kokoelmalla 30. lokakuuta 2015. Kauden artistit esittivät kappaleita myös Hartwall Arenalla 12. joulukuuta 2015 järjestetyssä konsertissa.
Neljäs tuotantokausi keräsi keskimäärin 656 000 katsojaa.
5. tuotantokausi
thumb|260px|Viidennen tuotantokauden tunnus
Nelonen paljasti 19. marraskuuta 2015 ohjelman saavan viidennen tuotantokauden. Kauden artistit Mikael Gabriel, Suvi Teräsniska, Anna Puu, Chisu, Hector, Lauri Tähkä ja Mikko Kuustonen julkistettiin 30. toukokuuta 2016. Kauden esittäminen alkoi Nelosella 16. syyskuuta 2016.
Ohjelmassa esitetyt kappaleet julkaistiin kahdella CD-kokoelmalla 14. lokakuuta 2016 ja 28. lokakuuta 2016. Kauden artistit esittivät kappaleita myös Hartwall Arenalla 30. joulukuuta 2016 järjestetyssä konsertissa.
Viides tuotantokausi keräsi keskimäärin 835 000 katsojaa.
6. tuotantokausi
thumb|260px|Kuudennen tuotantokauden tunnus
Nelonen ilmoitti lokakuussa 2016, että Vain elämää jatkuu kuudennelle tuotantokaudelleen jo keväällä 2017. Espanjassa Mondan linnassa kuvatun kauden artistit olivat Nikke Ankara, Laura Voutilainen, Irina, Robin, Petra, Olli Lindholm sekä Samu Haber. Kausi esitettiin Nelosella huhti–kesäkuussa 2017.
Ohjelmassa esitetyt kappaleet julkaistiin kahdella CD-kokoelmalla 12. toukokuuta 2017 ja 2. kesäkuuta 2017. Kauden artistit esittivät kappaleita myös Hartwall Arenalla 19. elokuuta 2017 järjestetyssä konsertissa.
Aiemmista kausista poiketen artistien päiväkohtaiset jaksot oli jaettu tällä kaudella kahteen osaan ja ne esitettiin torstai- ja perjantai-iltaisin. Muutoksen myötä ohjelmassa esitettävät kappaleet näytettiin kokonaisina.
7. tuotantokausi
thumb|260px|Seitsemännen tuotantokauden tunnus
Vain elämää jatkui seitsemännelle tuotantokaudelleen syksyllä 2017. Jälleen Hirvensalmella Satulinnassa kuvattu kausi poikkesi edellisistä sen ollessa niin sanottu all stars -kausi, sillä kaikki kauden artistit olivat jo aiemmin olleet ohjelmassa mukana. Kauden artistit julkaistiin toukokuussa 2017 ja he olivat: Toni Wirtanen, Jari Sillanpää, Jenni Vartiainen, Sanni, Kaija Koo, Cheek ja Juha Tapio.
Kauden esittäminen alkoi 1. syyskuuta 2017 etkot-jaksolla, jossa muisteltiin aiempien kausien parhaita paloja. Varsinaisesti kausi alkoi 8. syyskuuta 2017. Tällä kaudella palattiin takaisin yhden jakson viikkorytmiin, mutta jaksot olivat kestoltaan kaksituntisia eli aiempaa pidempiä. Lisäksi artistipäivien jälkeen esitettiin duettopäivän sijaan encore-jakso, jossa artistit saivat esittää itselleen tärkeitä kappaleita. Sen jälkeen esitettiin vielä kymmenes jakso, joka oli kooste kaikista kauden aikana esitetyistä kappaleista.
Kauden aikana esitetyt kappaleet julkaistiin kahdella CD-kokoelmalla 6. lokakuuta 2018 ja 20. lokakuuta 2018. Kauden artistit esittivät kappaleita myös Hartwall Arenalla 29. joulukuuta 2017 järjestetyssä konsertissa.
8. tuotantokausi
thumb|260px|Kahdeksannen tuotantokauden tunnus
Toinen Espanjassa, Mondan linnassa, kuvattu kausi esitettiin Nelosella keväällä 2018. Kauden artistit julkistettiin 31. tammikuuta 2018 ja he ovat Danny, Arttu Wiskari, Terhi Kokkonen, Kasmir, Mira Luoti, Aki Tykki ja Sani.
Kauden aikana esitetyt kappaleet julkaistiin kahdella CD-kokoelmalla 18. toukokuuta 2018 ja 8. kesäkuuta 2018.
9. tuotantokausi
Vain elämää sai jatkoa syksyllä 2018 yhdeksännen tuotantokauden muodossa. Kauden tähtiartisteina nähtiin Pepe Willberg, Pyhimys, Evelina, Tuure Kilpeläinen, Anne Mattila, Ellinoora sekä Lauri Ylönen. Kausi kuvattiin Hirvensalmen Satulinnassa.
10. tuotantokausi
Syksyllä 2019 esitettiin kymmenes tuotantokausi, jonka kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa 4. kesäkuuta 2019. Toisin kuin aiempina vuosina, jolloin mukana on ollut seitsemän artistia, kymmenennellä kaudella artisteja oli kahdeksan. Kauden artisteja olivat Antti Tuisku, Elastinen, Erin, Lauri Tähkä, Maija Vilkkumaa, Vesala, VilleGalle ja Samu Haber. Kyseessä oli sarjan historian toinen niin kutsuttu All Stars -kausi, sillä kaikki osallistujat ovat olleet jo aiemmin mukana ohjelmassa.
11. tuotantokausi
Vain elämää jatkui syksyllä 2020 11. kauden jaksoilla. Kauden artistit ovat Arja Koriseva, Herra Ylppö, Jannika B, Mariska, Reino Nordin, Ressu Redford, Stig ja Vesku Jokinen. Kauden kuvaukset alkoivat Hirvensalmen Satulinnassa 28. heinäkuuta 2020 ja esittäminen 2. lokakuuta 2020.