cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burli (EAV-yhtyeen kappale)
Laulun taustalla oli Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus, mikä näkyy sekä sanoituksessa että julkaisuajankohdassa. EAV:lle on tyypillistä kirjoittaa kappaleita ajankohtaisista tapahtumista.
Vuonna 2015 julkaistussa albumissa Werwolf-Attacke - Monsterball ist überall kappale sai jatkoa laulussa Mrs. Fukushima. Laulussa Burli jättää Amalian, sillä hän löytää Fukush-Irmi-nimisen säteilevän tytön. Taustalla oli Fukushiman ydinkatastrofi.
Skandaali Burlista
Laulusta tuli skandaali helmikuussa 1988, kun Bayern 3 -radiokanava arvioi sanoitusten loukkaavan vammaisia. Seurauksena oli, että jotkut Saksan radiokanavat eivät enää soittaneet laulua. Siten siitä tuli 1980-luvun ainoa EAV-hitti, joka ei noussut Saksan radiosoittolistalle.
Toisen skandaalin aiheutti Burlin single, joka sisälsi myös kappaleen nimeltään Kurti bzw. Wann man gehn muss (suom. Kurti - Milloin pitää mennä). Kappaleessa oli syytöksiä Itävallan liittopresidenttiä Kurt Waldheimia kohtaan hänen toiminnastaan natsiaikana.
X10 (protokolla)
X10 on vuonna 1975 kehitetty sähköverkossa tai radioteitse siirrettävä protokolla, jolla voidaan ohjata sähköverkossa olevia laitteita, kuten pistorasiaan kytkettyjä laitteita sekä kodin valaisimia.
Rustam Kasymdžanov
Rustam Kasymdžanov (,, s. 5. joulukuuta 1979) on uzbekistanilainen shakin suurmestari. Hän oli FIDE:n shakin maailmanmestari 2004–2005.
Rustam Kasymdžanovista tuli FIDE:n maailmanmestari Tripolin 2004 maailmanmestaruuskisoissa, jonka finaalissa hän voitti Englannin Michael Adamsin. Finaali oli äärimmäisen tasainen. Kasymdžanov johti sitä kahdesti, mutta Adams tasoitti tilanteen kummallakin kerralla heti seuraavassa pelissä. Nopean shakin katkaisupelissä Kasymdžanov voitti mustilla pelaamansa ensimmäisen pelin ja piti tasapelin valkeilla nappuloilla.
Hänen parhaita tuloksiaan ovat 1998 Aasian mestaruus, toinen sija nuorten MM-kisoissa 1999, voitto Essenissä 2001, voitto Pamplonassa 2002 (voittaen blitz-katkaisupelissä Viktor Bologanin, kun molemmat olivat saavuttaneet turnauksessa tuloksen 3,5/6), voitto tuloksella 8/9 Vlissingen avoimissa 2003, jaettu ensimmäinen sija Liviu Dieter Nisipeanun kanssa tuloksella 6/9 Punessa 2005, pronssia tuloksella 9,5/12 ykköspöydällä maalleen shakin olympialaisissa 2000 ja toinen sija FIDE:n maailman cupissa 2002 (häviten Viswanathan Anandille finaalissa). Hän on pelannut arvostetussa Corus-turnauksessa Wijk aan Zeessa kahdesti, muttei pärjännyt hyvin kummallakaan kerralla: 1999 hän oli yhdestoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 5/13, 2002 hän oli kolmastoista neljästätoista pelaajasta tuloksella 4,5/13. Hän pelasi ensimmäisen kertansa Linaresissa 2005, jakaen viimeisen sijan tuloksella 4/12.
Kasymdžanov on julkaissut useita shakkiaiheisia DVD-levyjä ChessBase-yhtiölle.
Michael L. Printz -palkinto
Michael L. Printz -palkinto on American Library Associationin (ALA) parhaalle nuortenkirjalle vuosittain myöntämä kirjallisuuspalkinto. Palkintoa hallinnoi ALA:n nuorten aikuisten jaosto Young Adult Library Services Association (YALSA), ja se jaetaan puhtaasti kirjallisten meriittien perusteella. Voittajan lisäksi vuosittain annetaan korkeintaan neljä kunniamainintaa kirjoille, jotka myös edustavat nuorten aikuisten kirjallisuuden parhaimmistoa.
Palkinto on nimetty Topeka West High Schoolin pitkäaikaisen kirjastonhoitaja Mike Printzin mukaan, joka oli myös aktiivisesti mukana YALSA:n toiminnassa.
J. Huimapää
alt=|pienoiskuva|Jonni Aromaa (J. Huimapää). Kuva: Antti Haanpää, 2017. Jonni Aromaa eli J. Huimapää (s. 1962 Tuusula) on laulaja, joka aloitti uransa 1980-luvun lopulla 1950–1960-lukujen käännösiskelmillä. Taiteilijanimi on lainattu Jonni Huimapää (Johnny Hazard) -sarjakuvasta. Aromaa on Yleisradion kulttuuritoimittaja.
Ensilevyn Kun kasvosi näin julkaisi Musiikki-Fazer vuonna 1989. Levyn tuotti Jaakko Salo. Yhtye hajosi, kun Aromaa lähti opiskelemaan ulkomaille.
Iskelmät vaihtuivat laulelmiin 1990-luvun puolivälissä, ja J. Huimapää alkoi esittää muun muassa Kaj Chydeniuksen sävellyksiä Vaaralliset jouset -jousikvartetin solistina. Kokoonpano esiintyi muun muassa Helsingin juhlaviikoilla. vasen|pienoiskuva|J. Huimapää ja Tanssiorkesteri. Vasemmalta: Hannu Tikka, Jarmo "Elukka" Eskelinen, Kari Kukkola ja Marko von Konow. Edessä J. Huimapää. Kuva. Riitta Sourander, 1989. J. Huimapää oli mukana kirjallisen laululiikkeen hengessä toteutetussa Vorwärts!-konserttisarjassa. Se poiki vuonna 1994 Saa uskaltaa -levyn, jolla J. Huimapää laulaa kappaleen ”Puhu minulle rakkaudesta” Riku Niemen johtaman Avanti!-orkesterin solistina. Oululainen Jeata Juustinen ohjasi siitä 2000-luvun alussa videon, joka oli mukana Oulun musiikkivideofestivaaleilla. Samoihin aikoihin teatterinjohtaja Pekka Milonoff houkutteli J. Huimapään vielä kerran parrasvaloihin. Tuloksena syntyi KOM-ravintolaan tehty ohjelmallinen lauluilta ”Jotain jäi kertomatta”. Esityksen kappaleet, käännösiskelmät ja laulelmat, sovitti kahdelle kitaralle Sibelius-Akatemian jazzlinjan kasvatti Kalle Kalima.
Sriwijaya Air
Sriwijaya Air -lentoyhtiö aloitti toimintansa 10. marraskuuta 2003. Ensimmäinen lento oli Jakartan ja Pangkal Pinangin välillä. Yhtiö sai Boeing International Award for Safety and Maintenance -palkinnon lentokoneiden kunnossapidosta vuonna 2007.
J. Huimapää
J. Huimapää ja Tanssiorkesteri koottiin uudelleen Karkkilan Sunset Beach Partyn lavatansseihin Hotelli Oivaan vuonna 2003. Yhtye teki alkuperäiskokoonpanossa seuraavan keikan elokuussa 2014 Helsingin Satakuntatalolla. Silloin tuli kuluneeksi 25 vuotta Kun kasvosi näin -levystä.
Sriwijaya Air
Marraskuussa 2018 Garuda Indonesia otti tytäryhtiönsä Citilinkin välityksellä hallintaansa Sriwijaya Airin toiminnan ja taloushallinnon osana yhteistyösopimusta. Marraskuussa 2019 sopimus päättyi.
J. Huimapää
Aromaa alkoi esiintyä uudestaan laulajana vuonna 2018. Hän konsertoi yhdessä säveltäjä-muusikko Jussi Tuurnan kanssa (piano).
Ferenc Münnich
Ferenc Münnich [ˈfɛrɛnts ˈmynːiç] (18. marraskuuta 1886 Seregélyes – 29. marraskuuta 1967 Budapest) oli unkarilainen kommunistipoliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1958–1961.
Münnich palveli ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkarin armeijassa, joutui Venäjän-rintamalla sotavangiksi ja siirtyi vallankumouksen puhjetessa puna-armeijan riveihin. Vuonna 1918 hän palasi Unkariin ja oli mukana perustamassa sinne kommunistista puoluetta. Hän osallistui Béla Kunin epäonnistuneeseen vallankumoukseen ja pakeni sitten Kunin tavoin Neuvostoliittoon useiksi vuosiksi. Hän osallistui Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella ja taisteli toisessa maailmansodassa taas puna-armeijan riveissä.
Sodan jälkeen Münnich palasi Unkariin ja toimi maan diplomaattina Suomessa, Bulgariassa, Neuvostoliitossa ja Jugoslaviassa. Vuonna 1956 hänet nimitettiin puolustusministeriksi, sitten varapääministeriksi ja pääministeriksi. János Kádár hoiti tuolloin vain puoluesihteerin tehtäviä.
Pääministerikauden 1958–1961 jälkeen Münnich toimi senaatin puhemiehenä 1961–1964. Hän kuoli 1967.
Akmeismi
Akmeismi (kreikan sanasta akme = kärki, huipentuma) on runouden koulukunta, joka syntyi Venäjän avantgarden kaudella 1900-luvun alussa.
Suuntauksen perustivat venäläiset runoilijat Sergei Gorodetski, Nikolai Gumiljov, Anna Ahmatova ja Osip Mandelstam symbolismin vastapainoksi Pietarissa.
Akmeismin esiinnousun merkkipaaluina voidaan pitää Gumiljovin vuonna 1911 perustamaa akmeistista runoilijakiltaa Ensimmäinen runoilijakilta.
Akmeismi on Venäjällä noin vuosina 1910–1917 vaikuttanut kirjallinen suuntaus, joka kehittyi symbolismin ja mystisismin vastapainoksi. Nimensä se sai korkeista esteettisistä tavoitteistaan. Akmeistien mukaan runoilijan tulee käyttää sanoja niiden loogisessa merkityksessä, kuvakielen tulee olla selkeää ja runojen kuvata konkreettista maailmaa. Akmeistit eivät pitäneet runoilijaa niinkään näkijänä tai profeettana kuin ammattitaitoisena käsityöläisenä. Heidän huomattavin kirjallinen seuransa olikin vuonna 1911 perustettu Runoilijakilta. Akmeistit kirjoittivat enimmäkseen mitallista ja loppusoinnullista runoa.
Suuntauksen johtajan Nikolai Gumiljovin (1886–1921) ohella merkittävimpiä akmeisteja ovat Anna Ahmatova (1889–1966), Sergei Gorodetski (1884–1967) ja Osip Mandelstam (1891–1938). Akmeistien esikuvana oli klassista kirkkautta tavoitellut runoilija Innokenti Annenski (1856–1909). Ryhmän jäsenten tekstejä ilmestyi esimerkiksi Gumiljovin vuonna 1909 perustamassa Apollon-aikakauslehdessä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen akmeistit joutuivat ahtaalle, ja Gumiljov ammuttiin maanpetturina vuonna 1921. Ryhmästä ainoastaan Gorodetski kiisti olleensa akmeisti, ja hän oli myöhemmin tukemassa uusia vallanpitäjiä.
M/S Link Star
M/S Link Star on ahvenanmaalaiseen Godby Shipping -ryhmään kuuluvan Trailer-Link Oy:n omistukseen rekisteröity ro-ro-rahtialus. Se on rakennettu vuonna 1989 J.J. Sietaksen telakalla Hampurissa, Saksassa. Kuollutta painoa aluksella on 4 453 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Kontteja (TEU) laivaan mahtuu kerrallaan 180. Link Star on rekisteröity Suomen lipun alle ja sen kotisatama on Finström. Nykyisin Link Starilla operoi SCA Transforest, joka kuljettaa sillä metsäteollisuuden tuotteita Pohjois-Ruotsista Dubliniin, Irlantiin.
Käyttöhistoria
Vuonna 1989 alus luovutettiin Trailer Linkin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Ahvenanmaalla sijaitseva Finström. Aluksen isännöinti luovutettiin ahvenanmaalaiselle Godby Shippingille. Tämän jälkeen Link Star aloitti suomalaisen Transfennican liikenteessä. Myöhemmin alus oli vuokrattuna UPM-Kymmene Seaways Oy:lle.
Ants Eskola
Ants Eskola (alkuperäiseltä nimeltään Gerhardt Esperk; ) oli virolainen laulaja ja näyttelijä, joka näytteli 25 elokuvassa vuosina 1930–1979.
Hiironen
thumb|250px|Metsänkuninkaantie Hiirosessa. Hiironen on Oulun kaupunginosa Kaukovainion suuralueella. Kaupunginosaa rajaa pohjoisessa Kaukovainio ja Poikkimaantie, idässä Urheilupuisto, etelässä Oulu–Kontiomäki-rautatie ja lännessä Pohjantie (valtatie 4). Asukkaita alueella on noin 2 200.
Hiironen oli alkujaan pääasiassa kerrostaloja käsittävä kaupunkimainen asuinalue neljä kilometriä Oulun keskustasta etelään, mutta viimevuosina alueelle on ryhdytty rakentamaan myös parempitasoisia pientaloja. Alue tulee jatkossa kasvamaan Tahkokankaan ja rautatien väliselle alueelle. Alueen palveluita ovat yksityinen päiväkoti, Lidl-päivittäistavarakauppa, huoltoasema, autokatsastus ja pizzeria. Pohjola Sairaala on vastikään alueelle avattu yksityissairaala. Varsinaisen Hiirosen kaupunginosan eteläpuolella on lisäksi Tahkokankaan palvelukeskus, joka toimii Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin (PPSHP) alaisuudessa.
Hiirosta ryhdyttiin rakentamaan Kaukovainion kupeeseen Poikkimaantien toiselle puolelle 1990-luvulla. Rakentaminen jatkuu edelleen. Aikaisemmin Hiironen oli metsää, jonka keskellä kohosi ainoastaan Rautaruukin pääkonttori.
Hiirosen ulkoilupuisto
Hiirosen ulkoilupuisto sijaitsee Kaupunginojan varrella. Puistossa on muun muassa
Valesapelihammaskissat
Valesapelihammaskissat (Nimravidae) on sukupuuttoon kuollut kissamaisten petoeläinten heimo, jonka fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta, Euroopasta ja Aasiasta. Heimon nimi on erotuksena aidoista sapelihammaskissoista, jotka kuuluvat kissaeläinten heimoon (Felidae).
Evoluutiohistoria
pienoiskuva|vasen|[[Charles R. Knightin näkemys lajista Dinictis felina]] pienoiskuva|oikea|Kissamaisten petoeläinten sukupuu Valesapelihammaskissat olivat ensimmäisiä kissamaisia lihansyöjiä, jotka kokivat radiaatioaallon. Niiden vanhimmat löydetyt jäänteet ovat keskiseltä eoseenilta Kiinasta. Koska jo varhaiset aasialaiset valesapelihammaskissat olivat monimuotoistuneita, saattaa niillä olla pitkä tuntematon historia Aasiassa, missä ne luultavasti myös ilmestyivät ja kehittyivät. Sieltä ne levisivät oletettavasti ensin Pohjois-Amerikkaan myöhäisellä eoseenilla ja sitten Eurooppaan varhaisella oligoseenilla. Oligoseenilla valesapelihammaskissojen monimuotoistuminen jatkui Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa, kun ne samaan aikaan harvinaistuivat Aasiassa todennäköisesti avointen elinympäristöjen leviämisen takia. Niiden elinympäristöä olivat nimittäin suljetut metsät, ja ruohomaiden leviäimisen katsotaan koituneen niiden kohtaloksi myös Pohjois-Amerikassa. Vielä keskiseltä mioseenilta tunnetaan yksi valesapelihammaskissalle kuulunut hammasjäännös Kiinasta.
Piirteet
Valesapelihammaskissoilla oli pitkä, matala ruumis ja pitkä häntä. Niiden huomiota herättävät yläkulmahampaat (”sapelit”) olivat pidemmät kuin nykyisillä kissoilla, mutta eivät yhtä pitkät kuin aidoilla sapelihammaskissoilla, joskin niiden alakulmahampaat olivat suhteellisesti pidemmät.
Luokittelu
Aiemmin valesapelihammaskissat jaettiin kahteen alaheimoon, Nimravinae ja Barbourofelinae, mutta nykykäsityksen mukaan alaheimot eivät ole sukua toisilleen. Siksi jälkimmäinen on erotettu omaksi heimokseen Barbourofelidae. Valesapelihammaskissat eivät myöskään ole läheistä sukua kissaeläimille, vaikka muistuttavat niitä läheisesti.
Valesapelihammaskissojen sisäinen luokittelu:
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuodesta 1940 lähtien jakama palkinto parhaalle elokuvakäsikirjoitukselle, joka ei pohjaudu aikaisemmin julkaistuun teokseen. Vuonna 1948 palkinto jätettiin jakamatta.
Alun perin akatemia palkitsi parhaan tarinan, mutta palkinto jaettiin kahdeksi eri palkinnoksi – parhaan tarinan ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnoksi – vuonna 1940. Parhaan tarinan palkinto kuitenkin yhdistettiin vuonna 1957 parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkintoon.
Valenti Leppänen
Valenti Leppänen on Preeti ja Henna Leppäsen poika Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla.
Pentinkulman oma räätäli Aadolf Halme, sivistynyt mies ja sosialisti, ottaa Valentin jo nuorella iällä kasvattaakseen, koska Leppäsillä elinolot ovat varsin kehnot. Valentista ei tule räätäliä, mutta ”mestarin”, kuten Halmetta kylällä nimittävät, sivistyneisyys jättää jälkensä Valentiin ja hänestä kehkeytyy runoilija. Hieman varttuneempana Valenti lähtee Amerikkaan, mutta palaa sieltä takaisin Suomen itsenäistymisen aikoihin. Valenti lähtee muiden kylän punaisten kanssa pakomatkalle Venäjälle ennen valkoisten tuloa. Heiveröisenä miehenä häntä ei pakoteta taistelemaan saksalaisia vastaan.
Valenti jää kuitenkin muiden punaisten kanssa valkoisten ja saksalaisten vangiksi ja hänet passitetaan Hennalan vankileirille, jossa hän kuuluu samaan vankiryhmään muiden pentinkulmalaisten Akseli Koskelan, Elias Kankaanpään ja Lauri Kiviojan kanssa. Valentin kunto heikkenee kurjissa leirioloissa nopeasti, hänen puheensa muuttuvat sekaviksi ja lopulta hän kuolee nälkään kesällä 1918. Tiedon Valentin kuolemasta tuo Leppäselle Kiviojan Lauri, joka on vapautettu vankileiriltä ensimmäisenä pentinkulmalaisena.
Kenneth Henry
Kenneth Charles ”Ken” Henry (7. tammikuuta 1929 Chicago, Illinois – 1. maaliskuuta 2009 Lake Bluff, Illinois) oli yhdysvaltalainen pikaluistelun olympiavoittaja.
Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 Henry sijoittui 500 metrillä viidenneksi, 1 500 metrillä 22:nneksi ja 5 000 metrillä 18:nneksi. Neljä vuotta myöhemmin Oslon olympialaisissa 1952 hän voitti 500 metrillä kultaa ajalla 43,2 voittaen maanmiehensä Donald McDermottin 0,7 sekunnilla. Oslossa hän sijoittui 1 500 metrillä 17:nneksi ja 5 000 metrillä 29:nneksi. Cortina d’Ampezzon olympialaisissa 1956 Henry sijoittui 500 metrillä 17:nneksi. Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 Henry sytytti avajaisissa olympiatulen.
Pikaluistelun MM-kilpailuissa Henry oli vuosina 1949 ja 1952 nopein 500 metrillä ja sijoittui yhteispisteissä neljänneksi.
Vastitas Borealis
Vastitas Borealis on Marsin valtava pohjoinen alanko, joka on halkaisijaltaan 2 002,91 kilometriä ja sijaitsee 4–5 km Marsin säteen alapuolella. Sen uskotaan olevan valtava muinainen törmäyskraatteri ja entinen merenpohja. Siellä sijaitsee Marsin pohjoisnapa-alue ja Utopia Planitia, jonne amerikkalainen avaruusluotain Viking 2 laskeutui. Erityisen syvä alangon kohta on paikassa 120 itäistä, 30 pohjoista ja 330 itäistä, 80 pohjoista.
Naoki Tsukahara
Tsukahara selvisi Pekingin olympialaisissa 2008 100 metrin juoksussa aina välieriin asti parantaen aikaansa joka kierroksella. Välierässään hän jäi seitsemänneksi ajalla 10,16 sekuntia. Erinomaisesta sijoituksestaan huolimatta Tsukaharan menestyksekkäimmät hetket nähtiin kuitenkin miesten 4×100 metrin viestijuoksussa, jossa Tsukahara juoksi Japanin joukkueessa. Joukkue sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi myöhemmin hopealle kun Jamaikan joukkue hylättiin Nesta Carterin dopingkäryn takia.
Olympiamitalin lisäksi Tsukahara on voittanut kaksi hopeamitalia vuoden 2006 Aasian kisoista ja kulta- ja hopeamitalin vuoden 2009 Aasian-mestaruuskilpailuista. Lisäksi hänen palkintokaappiaan koristaa nuorten MM-pikaviestipronssi vuodelta 2004.
MM-kotikisoissa Osakassa Tsukahara putosi 100 metrillä puolivälierissä ajallaan 10,31, joka riitti erän viidenteen sijaan. Berliinin MM-kisoissa 2009 hän karsiutui välierissä.
Andreas Krieger
Andreas Krieger (s. 20. heinäkuuta 1965) on saksalainen kuulantyöntäjä. Krieger kilpaili DDR:n naisten yleisurheilujoukkueessa nimellä Heidi Krieger.
Vuoden 1986 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Krieger voitti kultamitalin kuulantyönnössä 21,10 metrin tuloksella. Tulos jäi hänen ennätyksekseen.
Krieger saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa hopeaa Madridissa 1986 tuloksella 20,21 ja Liévinissä 1987 tuloksella 20,02 sekä pronssia Göteborgissa 1984 tuloksella 20,18. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän sijoittui neljänneksi Indianapolisissa 1987. Hän voitti alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden sekä kuulantyönnössä (tuloksella 18,06) että kiekonheitossa (tuloksella 60,14) Schwechatissa 1983.
Krieger työnsi alle 20-vuotiaiden hallimaailmanennätyksen 20,51 Budapestissä helmikuussa 1984. Hän työnsi alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 20,24 Splitissä huhtikuussa 1984.
Kuten monet muut johtavat DDR:n urheilijat aikanaan, myös Krieger oli mukana maan systemaattisessa dopingvalmennuksessa, jossa hänelle annettiin hänen tietämättään anabolisia steroideja. Kriegerin mukaan steroidien väärinkäyttö hankaloitti hänen sukupuoliristiriitaansa ja sukupuolidysforiaansa. Krieger kävi myöhemmin läpi sukupuolenkorjausprosessin.
Vuonna 2000 Kriegeriä kuultiin todistajana Saksassa järjestetyssä dopingoikeudenkäynnissä, jossa DDR:n entinen pitkäaikainen urheilun ykkösjohtaja Manfred Ewald ja urheilulääkäri Manfred Höppner tuomittiin vankeusrangaistuksiin tahallisten ruumiinvammojen tuottamisesta urheilijoille.
Andreas Krieger on naimisissa entisen uimarin Ute Krausen kanssa. Kriegerin mukaan on nimetty palkinto, joka jaetaan vuosittain Saksassa dopingin vastaisessa taistelussa ansioituneille henkilöille.
Jaakko Pänttäjä
Jaakko Arvi Pänttäjä oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajana ja joukkueen varajohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot
Pänttäjän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Pänttäjä ja Maria Pokkamaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Martta Matilda Airaksisen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1927 (saksan kieltä lukuun ottamatta). Hän kävi Reserviupseerikoulun vuonna 1926 ja Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1933.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Pänttäjä työskenteli maanviljelijänä Alatorniolla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 22. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 18. maaliskuussa 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän palasi takaisin komppaniaansa 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Pänttäjä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan ryhmänjohtajaksi ja joukkueen varajohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, jossa hän haavoittui 28. maaliskuuta 1918. Parannuttuaan hänet siirrettiin 1. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan.
Talvi- ja jatkosota
Pänttäjä osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 8:ssa ja osallistui taisteluihin Summassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komendantiksi 15. Divisioonaan. Hänet vapautettiin palveluksesta jo ensimmäisenä sotavuonna, jonka jälkeen hän työskenteli huolto- ja palopäällikkönä Outokumpu Oy:ssä sodan loppuun saakka. Sodan jälkeen hän työskenteli Porin Polttopuuyhdistyksen palveluksessa vuoteen 1947 saakka, jolloin hän siirtyi W. Rosenlew Oy:n Puutalotehtaan palvelukseen Poriin, jossa hän työskenteli vuoteen 1956 saakka. Hänet on haudattu Poriin.
Kirahviakaasia
pienoiskuva|Vachellia erioloba Kirahviakaasia (Acacia erioloba) on puu, jota kasvaa eteläisessä Afrikassa autiomaatasangoilla ja joen rannoilla. Se kasvaa yleensä 8–12 metriä korkeaksi, mutta voi kasvaa myös 16 metriä korkeaksi. Kirahviakaasian hedelmät ovat isoja, litteitä ja kaartuneita palkoja. Ne ovat pituudeltaan 13 senttimetriä ja leveydeltään 5 senttimetriä. Kukat ovat keltaisia ja pallomaisia. Kirahviakaasian palkoja käytetään ruokana ja rehuna ja puuainesta käytetään polttopuuna.
Liettuan vapaaehtoisjoukot
Liettuan vapaaehtoisjoukot on yksi Liettuan puolustusvoimien viidestä puolustushaarasta. KASP jakautuu komppanioihin ja prikaateihin. Erona muihin Liettuan armeijan sotilaisiin on, että vapaaehtoisjoukkojen sotilaat toimivat vapaaehtoisesti ilman palkkaa.
Historia
Vuonna 1991 Liettuan irtautuessa Neuvostoliitosta, alettiin itsenäiseksi julistautuneelle maalle värvätä vapaaehtoisia sotilaita. 11. tammikuuta samana vuonna vapaaehtoiset ja mielenosoittajat suojelivat Liettuan korkeimman neuvoston päärakennusta (nykyinen Seimas), Vilnan televisiotornia ja muita tärkeitä kohteita puna-armeijalta. Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen aikana eräs vapaaehtoinen sotilas sai surmansa puolustaessaan korkeimman neuvoston päärakennusta.
Vapaaehtoiset ovat tukeneet Liettuan viranomaisia järjestyksen ylläpidossa ja onnettomuustilanteissa. Muun muassa kesällä 1992 vapaaehtoisjoukkojen jäsenet sammuttivat metsäpaloja ja vuonna 1993 auttoivat poliisia pitämään järjestystä yllä paavi Johannes Paavali II:n vierailun aikana. Vuodesta 1994 lähtien vapaaehtoisjoukkojen sotilaita on osallistunut rauhanturvaoperaatioihin.
Vuonna 1998 vapaaehtoisjoukoista tuli virallisesti yksi Liettuan puolustusvoimien puolustushaaroista.
Tehtävät
thumb|200px|oikea|Vapaaehtoisjoukkojen lippu Rauhan aikana KASP antaa vapaaehtoisille sotilaskoulutusta ja valvoo sotilaallisesti tärkeitä kohteita. Vapaaehtoisjoukkojen sotilaat työskentelevät tiiviisti ammattisotilaiden ja muiden viranomaisten kanssa.
Drea de Matteo
Andrea Donna de Matteo (s. 19. tammikuuta 1972 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Sopranos, Joey, Täydelliset naiset ja Sons of Anarchy.
Tausta
De Matteo syntyi italialais-amerikkalaiseen perheeseen Queensissa, New Yorkissa. Hänet kasvatettiin katolilaiseksi. De Matteo on opiskellut New Yorkin yliopistossa. Hänen haaveenaan oli näyttelijän uran sijaan ura ohjaajana.
Ura näyttelijänä
De Matteo aloitti uransa vuonna 1996. Ensimmäisen kolmen vuoden aikana hän teki vain kaksi roolia. Vuonna 1999 de Matteo sai Adriana La Cervan roolin sarjasta Sopranos, jossa hän esiintyi vuoteen 2006 saakka. Sarjan myötä de Matteo nousi kuuluisuuteen. Vuodet 2004–2006 de Matteo näytteli televisiosarjassa Joey, jossa hän esitti päähenkilön sisarta, Gina Tribbiania. Vuonna 2009 hän liittyi mukaan Täydellisiin naisiin, jossa hän esittää Angie Bolenia, joka muuttaa naapurustoon suuren salaisuuden kera.
Televisiorooliensa lisäksi de Matteo on esiintynyt muun muassa elokuvissa Salasana: Swordfish ja Hyökkäys poliisiasemalle 13, sekä Walker Payne.
De Matteo voitti vuonna 2004 Emmy-palkinnon parhaasta naissivuosasta eräässä draamasarjassa. Samana vuonna hän oli myös ehdolla Golden Globe -palkinnon saajaksi samasta roolisuorituksestaan.
Yksityiselämä
De Matteo on kihloissa muusikko Shooter Jenningsin, muusikko Waylon Jenningsin pojan kanssa. Heillä on kaksi lasta (s. 2007 ja 2011).
Agora (Ateena)
Agora oli antiikin aikainen agora eli tori Ateenassa Kreikassa. Se oli antiikin Ateenan kaupallinen, sosiaalinen ja hallinnollinen sekä oikeudenkäytön keskus, ja sen alueella sijaitsi useita merkittäviä julkisia rakennuksia ja temppeleitä. Agora oli käytössä arkaaiselta kaudelta roomalaiselle ajalle saakka, joskin roomalaisella ajalla sen merkitys väheni. Ateenan Agora on tunnetuin esimerkki antiikin aikaisesta agorasta.
Agoran arkeologinen alue sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Se on avoinna yleisölle. Agoralta tehtyjä löytöjä esittelee alueella toimiva Antiikin Agoran museo.
Antiikin aika
Ateenan alkuperäinen agora, Theseuksen perustamana pidetty niin kutsuttu Arkaainen agora sijaitsi eri paikassa kuin nykyisin Agorana tunnettu paikka. Sen sijaintipaikkaa ei kuitenkaan tunneta. Koska alueelle ei vielä tuolloin rakennettu monumentaalirakennuksia, paikka saattaa jäädä pysyvästi arvoitukseksi. Erään teorian mukaan Arkaainen agora olisi sijainnut Akropoliin itäpuolella Kolmijalkojen kadun eli Tripodien kadun varrella, nykyisen Plákan kaupunginosan alueella. Siellä sijaitsi mahdollisesti muun muassa Ateenan vanha Prytaneion. Tutkimuksessa myöhempi Agora erotetaan Arkaaisesta agorasta kutsumalla sitä esimerkiksi Klassiseksi eli Klassisen kauden agoraksi.
Myöhemmän Agoran alue oli alun perin laaksoa, joka toimi hautausmaana neoliittisella kivikaudella ja mykeneläisellä kaudella. Varhaisimmat löydöt ovat ajalta noin 3000 eaa. Geometrisellä kaudella sinne alettiin rakentaa myös asuinrakennuksia. Varhaisimmat alueen julkisista rakennuksista säilyneet jäänteet on ajoitettu arkaaiselle kaudelle, Solonin ajalle 500-luvun eaa. alkuun. Alue järjesteltiin uudelleen Peisistratoksen aikana 500-luvun eaa. puolessa välissä. Tuolloin useita rakennuksia purettiin ja alueesta tehtiin Ateenan hallinnon keskus, ja sinne alettiin rakentaa suurempia julkisia rakennuksia. Ensimmäisiin lukeutui Buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka. Muihin varhaisiin rakennuksiin kuuluivat muun muassa Kuninkaallinen stoa, myöhemmän Zeuksen stoan paikalla ollut Zeuksen temppeli, vanha Apollon Patrooksen temppeli sekä vanha Metroon. Arkaainen agora jäi kuitenkin käyttöön pitkäksi aikaa uuden rinnalle.
thumb|left|240px|Yleisnäkymää Ateenan agoralta, taustalla [[Akropolis (Ateena)|Akropolis.]] Demokratian huippukaudella vuoden 509 eaa. jälkeen sekä bule eli neuvosto, prytanit eli kaupungin johtavat virkamiehet että arkontit kokoontuivat Agoralla. Areiopagin neuvosto ja ekklesia eli kansankokous kokoontuivat toisaalla Ateenassa, mutta jotkut julkiset kokoukset, kuten ostrakismos-äänestykset, pidettiin Agoralla. Siellä pidettiin oikeuden istuntoja, ja kuka tahansa kansalainen joka sattui olemaan paikalla oikeusjuttua käsiteltäessä, saattoi joutua toimimaan lautamiehenä. Järjestystä pitivät yllä skyyttiläiset jousimiehet, jotka olivat kaupungin omistamia orjia.
Persialaiset hävittivät Agoran samoin kuin koko Ateenan vuonna 480 eaa., ja ryöstivät sieltä taideteoksia, kuten Harmodioksen ja Aristogeitonin patsaat. Tämän jälkeen Agoran rakennukset rakennettiin uudelleen. Kimon paransi agoraa rakennuttamalla uusia rakennuksia ja istuttamalla puita. Perikleen aikana 400-luvulla eaa. Agoran länsilaidalle rakennettiin joukko temppeleitä. Näistä ensimmäinen oli Hefaistoksen temppeli, joka rakennettiin vuosina 449–444 eaa. Hieman myöhemmin rakennettiin uusi Apollon Patrooksen temppeli sekä Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli. 400-luvulla eaa. rakennettiin myös muun muassa maalauksin koristeltu Stoa poikile eli Kirjava pylväshalli, Zeuksen stoa sekä Etelästoa I. Hellenistisellä ajalla Agoralle rakennettiin lisää suuria pylväshalleja, mukaan lukien Attaloksen stoa, Keskistoa ja Etelästoa II.
Ajan myötä Agorasta tuli kaupungin vapaiden miesten sosiaalisen elämäntavan, keskustelujen ja oikeudenkäyntiharrastuksen symboli. Agora tunnetaan myös kaupungin filosofisen toiminnan keskuksena. Sokrates keskusteli ja opetti Agoralla muun muassa Zeuksen stoassa sekä Simonin talossa, ja kuoli Agoran lähellä sijainneessa Ateenan kaupunginvankilassa. Monet Agoran alueen paikat toimivatkin näyttämönä Platonin dialogeille. Stoa poikile oli stoalaisuuden syntymäpaikka ja antoi nimen koko koulukunnalle.
100-luvulle eaa. tultaessa Agoralle oli rakennettu kaikki sen merkittävimmät pyhäköt ja julkiset rakennukset ja se oli saavuttanut lopullisen, suorakulmaisen muotonsa. Alueen rakentaminen jatkui kuitenkin vielä roomalaisella ajalla, jolloin entinen avoin tori rakennettiin lähes umpeen. Areen temppeli siirrettiin torin keskelle Attikan maaseudulta keisariajan alkupuolella ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Agoran keskelle rakennettiin suuri Agrippan odeion. Näin alueesta tuli vähitellen eräänlainen ulkoilmamuseota muistuttava kulttuurikeskus. Kaupankäyntiä varten kaupunkiin rakennettiin kokonaan uusi agora (tai forum), Roomalainen agora. Se sijaitsi klassisen ajan Agoran itäpuolella pohjoiseen Akropoliista.
Lähes kaikki Agoran rakennukset tuhoutuivat herulien hyökkäyksessä vuonna 267 jaa. Jostain syystä Hefaistoksen temppeli kuitenkin säästyi. Hyökkäyksen jälkeen rakennettiin uusi kaupunginmuuri, jonka osaksi muun muassa Attaloksen stoan rauniot tulivat. Agoran alue jäi tämän muurin ulkopuolelle. Vielä noin 400 jaa. Ateenan viimeisellä myöhäisantiikkisella nousukaudella Agrippan odeionin paikalle rakennettiin jonkinlainen suurikokoinen gymnasion.
Myöhempi historia ja kaivaukset
thumb|right|480px|Ateenan Agoran alue nykyään [[Areiopagilta nähtynä. Hefaistoksen temppeli näkyy vasemmalla, uudelleenrakennettu Attaloksen stoa oikealla laidalla.]]
Agoran alue hylättiin suurelta osin slaavien kansainvaellusten aikaan 500-luvun lopulla. Alueesta tuli asuinalue jälleen keskibysanttilaisena aikana ja se säilyi sellaisena läpi osmanivallan ajan. Hefaistoksen temppeli toimi Pyhälle Yrjölle omistettuna kirkkona. Ateenan tultua Kreikan pääkaupungiksi vuonna 1834 alueen asutus laajeni.
Agoran alueen ensimmäiset arkeologiset tutkimukset alkoivat vuonna 1859 ja tämä vaihe kesti vuoteen 1912 saakka. Kaivauksia suorittivat alkuvaiheessa kreikkalaiset ja saksalaiset arkeologit. Alueen laajamittaiset, järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1931. Nämä kaivaukset on suorittanut American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu Kreikassa. Kaivausten alkaessa alueella oli vielä noin 400 pääosin 1800-luvulla rakennettua taloa. Amerikkalaiset ostivat alueen maat ja talot vähitellen ja purkivat rakennukset kaivausten tieltä vaiheittain. Tämän mahdollisti muun muassa Rockefeller-säätiön taloudellinen tuki.
Vuosina 1890–1891 Agoran alueen pohjoisosan halki rakennettiin maanpäällä kulkeva Pireus–Ateena-rautatie, nykyinen Ateenan metron Linja 1. Tuolloin vain pieni osa Agoran alueesta oli kaivettu esiin, eivätkä rakentajat tienneet tarkkaan, mitä radan alle jää. Osa Agoran alueen pohjoisosan kohteista, kuten Kahdentoista jumalan alttari, on edelleen radan alla ja osa, kuten Stoa poikile, on kaivettu esiin radan pohjoispuolella.
Kaivaukset katkesivat sodan vuoksi vuonna 1941 ja jatkuivat jälleen vuonna 1945. Laajojen kaivausten aikana alueelta siirrettiin 1960-luvulle mennessä pois yli 300 000 tonnia maata. Nykypäiviin mennessä on kaivettu noin 12 hehtaarin kokoinen alue. Kaivausten ensimmäisen vaiheen jälkeen Attaloksen stoa rakennettiin uudelleen agoran itälaidalle vuosina 1953–1956 ja se toimii nykyään Antiikin Agoran museona sekä kaivausprojektin työtilana. Alueen tutkimukset jatkuvat edelleen.
Yleiskuva
Agoran alue on tasaisempi alue, joka sijaitsee Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Antiikin aikana Agora muodosti suorakulmaisen alueen, jonka koko oli noin 200 × 250 metriä. Sen länsipuolella on Kolonos Agoraioksen kukkula, jolla sijaitsee alueen parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus Hefaistoksen temppeli. Nykyisin Agoran alueen pohjoislaidalla kulkee Ateenan metrolinja ja itäisenä rajana toimii uudelleenrakennettu Attaloksen stoa. Antiikin aikana alueen poikki kulki sen kaakkoiskulmasta luoteiskulmaan Panathenaia-juhlan tie. Se johti Dipylon-portilta Akropoliille, ja sitä pitkin kulki Panathenaia-juhlan suuri juhlakulkue.
Agoran merkittävimmät julkiset rakennukset ja pyhäköt olivat alun perin arkaaisella kaudella ja klassisen kauden alussa alueen länsilaidalla. Myöhemmin klassisen ajan lopulla ja hellenistisellä kaudella aluetta rajattiin sekä etelä- että itälaidoilla stoilla eli pylväshalleilla ja muilla rakennuksilla. Ne olivat muun muassa kaupallisessa käytössä sekä yleisinä kokoontumistiloina. Roomalaisella ajalla rakennuksia rakennettiin myös Agoran keskelle sekä alueen koillis- ja kaakkoislaidoille. Agoran lounaispuolelta alkaa Pnyks-kukkulalle johtava laakso. Antiikin aikana alueella oli käsityöläisten rakennuksia. Sieltä on löydetty myös muun muassa Desmoterion eli kaupunginvankila, jossa Sokrates kuoli.
Temppelit ja pyhäköt
Hefaistoksen temppeli thumb|right|220px|[[Hefaistoksen temppeli.]]
Hefaistokselle omistettu temppeli eli Hefaisteion rakennettiin 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla ensimmäisenä Perikleen rakennusohjelman rakennuksena. Temppeliin viitataan joskus myös nimellä Theseion, koska sitä luultiin pitkään Theseioniksi eli Theseukselle omistetuksi temppeliksi. Temppeli edustaa doorilaista tyyliä ja siinä on 6 × 13 pylvästä. Nykyisin temppeli on Ateenan ja koko Kreikan parhaiten säilynyt antiikin aikainen temppeli. Se kunnostettiin vuosina 1972–1978.
Apollon Patrooksen temppeli
Apollon Patrooksen temppeli oli omistettu Apollonille tämän roolissa joonialaisten kantaisänä. Se sijaitsi Agoran länsilaidalla ja rakennettiin noin vuonna 325 eaa.
Kahdentoista jumalan alttari
Kahdentoista jumalan alttari oli omistettu olympolaisille jumalille. Se sijaitsi Agoran pohjoislaidalla ja sitä pidettiin kaupungin keskipisteenä, josta mitattiin etäisyydet muihin paikkoihin. Se rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–500 eaa.
Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppeli thumb|right|220px|Zeus Fratrioksen ja Athene Fratrian temppelin rauniot, Hefaistoksen temppeli taustalla.
Zeus Fratriokselle ja Athene Fratrialle omistettu temppeli oli omistettu Zeukselle ja Athenelle näiden fratrioiden eli eräänlaisten uskonnollisten veljeskuntien suojelijan ominaisuudessa. Se sijaitsi Agoran länsilaidalla ja oli rakennettu noin vuonna 350 eaa.
Metroon
Metroon oli Jumalten äidille omistettu temppeli, joka toimi myöhemmin myös kaupunginarkistona. Vanha Metroon rakennettiin Agoran länsilaidalle arkaaisella kaudella ja uusi Metroon vanhan Buleuterionin paikalle 100-luvulla eaa.
Afrodite Uranian temppeli
Afrodite Uranialle eli taivaalliselle Afroditelle omistetun temppelin oletetaan sijainneen jossakin Kolonos Agoraioksen pohjoisrinteessä. Sen läheltä on löydetty Afrodite Hegemonelle, Ateenan kansalle (demos) ja khariiteille omistettu alttari.
Aiakeion
Aiakeion oli Aiakokselle omistettu pyhäkkö. Rakennusta luultiin aiemmin Heliaiaksi ja se esiintyy tällä nimellä alueen vanhemmissa kartoissa. Pyhäkkö oli rakennettu arkaaisella kaudella 500-luvun lopussa eaa.
Areen temppeli
Eponyymien heerosten muistomerkki ja Zeus Agoraioksen alttari
Eponyymien heerosten muistomerkki oli kymmenen pronssipatsasta käsittänyt muistomerkki, joka oli omistettu Attikan kymmenelle eponyymille eli eri fyleille nimensä antaneelle heerokselle. Sen lähellä sijaitsi ”Agoran Zeukselle” omistettu alttari. Kummatkin oli rakennettu klassisella kaudella, mutta alttari siirrettiin paikalle vasta roomalaisella kaudella.
Hallinto- yms. rakennukset
Buleuterion
Buleuterion oli Ateenan bulen eli 500-miehisen neuvoston kokoontumispaikka. Siellä tehtiin muun muassa lakiesitykset, jotka ekklesia eli kansankokous myöhemmin käsitteli. Buleuterion rakennettiin noin 500 eaa. ja uusittiin kokonaisuudessaan noin 415–406 eaa.
Tholos thumb|right|220px|[[Tholos (Ateena)|Tholoksen rauniot.]]
Tholos eli Prytanikon oli 50 prytanin kokoontumis- ja ruokailupaikka ja myös kiertävässä vahtivuorossa olleiden prytaneiden yöpymispaikka. Se rakennettiin noin 470 eaa. ja sai nimensä pyöreästä muodostaan. Se sekoitetaan usein varsinaiseen Prytaneioniin, joka oli kuitenkin erillinen rakennus.
Strategeion
Strategeion oli Ateenan armeijan strategosten eli kenraalien kokoontumispaikka. Strategeionin rakennukseksi oletetaan Agoran lounaisosasta Tholoksen läheltä löydetyt rauniot, mutta tästä ei ole täyttä varmuutta.
Pylväin ympäröity oikeusistuin
Pylväin ympäröity oikeusistuin sijaitsi Agoran koilliskulmassa myöhemmän Attaloksen stoan paikalla. Se rakennettiin 300-luvun eaa. loppupuolella. Sama paikka oli oikeusistuinten käytössä myös aikaisemmin.
Stoat
Kuninkaallinen stoa
Etelästoa sijaitsi nimensä mukaisesti Agoran etelälaidalla. Siinä oli kaksi rakennusvaihetta. Etelästoa I rakennettiin klassisella kaudella noin 430-420 eaa. ja suurempi Etelästoa II sen paikalle hellenistisellä kaudella noin 150 eaa.
Keskistoa
Stoa poikile eli Kirjava tai Maalattu pylväshalli sijaitsi Agoran pohjoislaidalla. Se rakennettiin klassisen kauden alussa noin vuonna 470–460 eaa. ja sai nimensä maalauksistaan, jotka juhlistivat myyttisiä ja historiallisia sotavoittoja. Stoa löytyi vuonna 1981 ja se on edelleen osittain kaivamatta.
Zeuksen stoa
Zeuksen stoa sijaitsi alueen luoteislaidalla. Se oli omistettu Zeus Eleutherioksen kultille ja näin poikkeuksellinen, koska kulttirakennukset olivat muutoin yleensä temppeleitä, eivät pylväshalleja. Stoa rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–400 eaa.
Hermien stoa
Attaloksen stoa thumb|right|220px|[[Attaloksen stoa ja Pyhien apostolien kirkko.]]
Attaloksen stoa oli Attalos II:n lahjoitus ja rakennettiin hellenistisellä kaudella noin 159–138 eaa. Sen koko oli 120 × 20 metriä ja edusti julkisivultaan doorilaista ja sisäpuolelta joonialaista tyyliä. Stoasta oli säilynyt tarpeeksi, jotta se voitiin rakentaa uudelleen mahdollisimman aidoksi kopioksi vuosina 1953–1956. Nykyisin stoassa toimii Antiikin Agoran museo.
Kaakkoisstoa
Kaakkoisstoa rakennettiin Agoran kaakkoiskulmaan roomalaisella ajalla 100-luvulla jaa.
Muut rakennukset
Rahapaja
Rahapajassa (Argyrokopeion) lyötiin ainakin Ateenan kaupunkivaltion käyttämiä pronssirahoja. Se sijaitsi Agoran kaakkoiskulmassa ja rakennettiin noin 400 eaa.
Marcus Vipsanius Agrippan lahjoittama odeion eli musiikkiteatteri rakennettiin Agoran keskelle roomalaisella ajalla noin vuonna 15 eaa.
Pantainoksen kirjasto
Pantainoksen kirjasto rakennettiin Agoran kaakkoislaidalle Attaloksen stoan eteläpuolelle roomalaisella ajalla noin vuonna 98–102 jaa.
Lähdekaivot
Vesihuollon järjestämiseksi alueelle rakennettiin useita lähdekaivoja. Varhaisimpia oli arkaaisella kaudella rakennettu niin kutsuttu Kaakkoislähde, joka tunnetaan usein myös nimellä Enneakrunos. Roomalaisella kaudella rakennettiin Nymfaion, joka oli yksi keisari Hadrianuksen lahjoista Ateenalle, sekä niin kutsutut Monopteros ja Lounaislähde.
Pyhien apostolien kirkko on alueen ainoa jäljellä oleva bysanttilaisella ajalla rakennettu rakennus. Se rakennettiin Ateenan keskibysanttilaisella kultakaudella 900-luvulla ja sijaitsee alueen kaakkoislaidalla Nymfaionin paikalla.
Esinelöydöt
Agoralta tehtyjä esinelöytöjä on Antiikin Agoran museossa, joka toimii uudelleenrakennetussa Attaloksen stoassa. Löytöihin kuuluu muun muassa rakennusta koristaneita veistoksia.
Randy Waldman
pienoiskuva|Randy Waldman ja [[Beyoncé vuonna 2004.]] Randy Waldman on yhdysvaltalainen kosketinsoittaja. Hän soitti jo lukioikäisenä Frank Sinatran kiertueella. Hänen muutettuaan Los Angelesiin vakituiseksi studiomuusikoksi hänestä tuli yksi kysytyimmistä Los Angelesin studiomuusikoista. Waldman on soittanut myös lukuisissa elokuvissa. Muusikkouransa lisäksi Waldman on helikopteripilotti ja hän myös kouluttaa helikopterilentäjiä Los Angelesissa.
Natallja Sazanovitš
Natallja Vjatšaslavauna Sazanovitš (,, s. 15. elokuuta 1973 , Baranavitšy, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen entinen seitsenottelija.
Sazanovitš voitti 1992 Soulin nuorten MM-kisoissa kultaa seitsenottelussa tuloksella 6036. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti olympiahopeaa seitsenottelussa pistein 6563. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ateenan MM-kisoissa viidenneksi. Budapestin EM-kisoissa 1998 hän voitti pronssia ja Sydneyn olympialaisissa 2000 olympiapronssia.
Sazanovitš voitti Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa 2001 viisiottelun MM-kultaa tuloksella 4850. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Edmontonin ulkoratojen MM-kisoissa seitsenottelussa MM-hopeaa ja oli samassa lajissa kolmas Hyvän tahdon kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti Münchenin EM-kisoissa EM-pronssia. Vuonna 2003 hän voitti Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa hopeaa ja Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa seitsenottelussa pronssia. Ateenan olympialaisissa 2004 hän keskeytti.
Kaarina Koskela
Kaarina Koskela on Koskelan Akselin ja Elinan ainut tytär ja neljäs lapsi romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Hän rakastuu Aulis Kiviojaan, mistä hänen isänsä Akseli ei ole aluksi ollenkaan mieliksi, mutta lopulta suostuu näiden avioitumiseen. Romaanitrilogian lopussa Kaarinalla ja Auliksella on jo yksi poika.
Elokuvassa Akseli ja Elina nähdään sittemmin mainetta kerännyt viulisti Linda Lampenius vastasyntyneenä Kaarinana, koska hänen äitinsä Ulla Eklund esitti Elinaa. Vanhempaa Kaarinaa esitti elokuvassa Sini Sinervirta. Vuoden 2010 Täällä Pohjantähden alla II -elokuvassa Kaarinan roolissa on Anna Lipponen.
Leo J. Manner
Leo J. Manner (1886—1965) oli suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hän käytti nimimerkkejä Aarne Hyyppärä, Niilo Lehto, J. (Jorma) Maanpää, Jussi Mantero, Memento ja Yrjö Tirmu.
Teoksia
Nimimerkillä Aarne Hyyppärä: Nimimerkillä Niilo Lehto: Nimimerkillä J. Maanpää: Nimimerkillä Jussi Mantero: Nimimerkillä Memento:
Suomennoksia
Nimellä Leo J. Manner: Nimimerkillä Aarne Hyyppärä: Nimimerkillä Niilo Lehto: Nimimerkillä J. Maanpää: Nimimerkillä Yrjö Tirmu:
Sinilintukala
Sinilintukala (Gomphosus caeruleus) on koralliriuttojen sininen  huulikala.
Koko ja ulkonäkö
Sinilintukala voi kasvaa 30 cm pitkäksi. Koiras on heleän sininen, naaras alta kellanvalkoinen, päältä sinivihreä. Vartalonmuoto on pitkulainen, pää muistuttaa linnun nokkaa.
Alkuperä
Sinilintukala elää luonnossa Punaisellamerellä ja Intian valtameressä Afrikan itärannikolta Andamaaneille asti.
Käyttäytyminen ja ravinto
Sinilintukalat ovat nopeita uimareita, jotka tulevat toimeen samassa akvaariossa muiden lajien kanssa. Ne syövät pieniä selkärangattomia.
John Woodruff
John Youie Woodruff (5. heinäkuuta 1915 Connelsville, Pennsylvania, USA – 30. lokakuuta 2007 Fountain Hills, Arizona, USA) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja.
John Woodruff opiskeli ensimmäistä vuottaan Pittsburghin yliopistossa, kun hän tuli toiseksi Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa ja voitti maansa olympiakarsinnat (alkuerissä lähes ME-aika 1.49,9) ansaiten näin paikan Berliinin olympialaisten 800 metrille. Nuoruudestaan huolimatta hän oli kilpailun ennakkosuosikki eikä pettänyt odotuksia. Tiukassa taktiikkakilpailussa Woodruff jäi pahasti pussiin ja joutui hidastamaan vauhtiaan lähes kävelyksi. Jäätyään sitten kärkijoukon taakse hän kiri kaikkien muiden ohi voittaen keskinkertaisella ajalla 1.52,9. Taktiikkajuoksusta kertoo 400 metrin väliaika 57,4. The New York Times kuvasi juoksua seuraavasti:
Hän muistaa olympiafinaalin ahdistuksensa: "Phil Edwards, kanadalaislääkäri, oli kärjessä pitäen vauhdin hyvin hitaana. Ensimmäisellä kierroksella olin sisäradalla pussissa. Tiesin, että säännöt sanoivat että jos yrittäisin murtautua sieltä ulos estäen samalla jotakuta, minut hylättäisiin. Siinä vaiheessa en uskonut voittooni, mutta minun oli yritettävä jotain." Woodruff oli 21-vuotias ensimmäisen vuoden yliopisto-opiskelija, kokematon ja 191-senttisenä kömpelö juoksija. Mutta hän oli nopea ajattelija ja teki pikaisen päätöksen. "En mennyt paniikkiin," hän sanoi. "Tulin siihen tulokseen, että jos minulla oli jokin mahdollisuus voittoon, tämä oli se. Olen kuullut ihmisten väittävän että hidastin tai miltei pysähdyin. En melkein pysähtynyt. Minä pysähdyin, ja kaikki muut juoksivat ohitseni." Sitten, lähes kolmemetrisellä askeleellaan, Woodruff juoksi kaikkien muiden ohi. Hän meni johtoon, menetti sen takasuoralla, sai sen takaisin viimeisessä kaarteessa ja voitti kultaa.
Urallaan, jota toinen maailmansota varjosti, Woodruff voitti USA:n mestaruuden vain vuonna 1937 päämatkallaan 800 metrillä. Woodruff oli mukana myös 4 x 880 jaardin maailmanennätyksen tehneessä Yhdysvaltain joukkueessa. Dallasissa heinäkuussa 1937 hän juoksi 800 metriä ajassa 1.47,8, joka alitti Glenn Cunninghamin maailmanennätyksen 1,9 sekunnilla. Matka oli kuitenkin 1,5 metriä liian lyhyt eikä aikaa voitu hyväksyä ennätykseksi. 14.3.1940 hän juoksi Dartmouth Collegen puisella sisäradalla 800 metrillä ajan 1.47,0, mikä säilyi lyömättömänä vuosikymmenet. Mainittakoon myös, että vuoden 1939 maailmantilastossa hän oli 400 metrillä 2., 800 metrillä 4. ja maililla 13.