cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thure Sarnola
Sarnolasta olisi voinut tulla Suomen ensimmäinen jalkapalloammattilainen. Hän teki vaikutuksen englantilaislehdistöön maaottelussa Englantia vastaan vuonna 1949. Tuolloin hän oli kuitenkin liian vanha lähtemään. Hän oli siirtymässä jo vuonna 1939 Ruotsin Allsvenskaniin, mutta alkanut sota esti aikeet. Sota vaikutti myös pelattujen maaotteluiden määrään. Pitkästä maajoukkueurasta huolimatta hänen tililleen kertyi vain 25 maaottelua.
Sarnola oli vuonna 1937 nostamassa Kuopion Pallotovereita ensimmäisenä sisämaan seurana SM-sarjaan. Sitä ennen kaikki SM-sarjajoukkueet olivat rannikkokaupungeista.
Pelaajauran jälkeen hänestä tuli maalivahtikouluttaja ja -valmentaja. Hän opasti yli 30 vuoden aikana kaikkia merkittäviä suomalaisia maalivahteja.
Delta Leonis
Delta Leonis (δ Leo / δ Leonis) eli Zosma (or Zozma) tai Duhr on Leijonan tähtikuviossa oleva tähti, jonka näennäinen kirkkaus on 2,56 ja etäisyys 57,7 valovuotta. Absoluuttinen kirkkaus 1,29. Spektrityyppi A4 V, väri-indeksi 0,12 ja pintalämpötila noin 8.350 K. Luminositeetti 23 aurinkoa. Säde 3,1 aurinkoa, massa 2,2 aurinkoa.
Ikä 600 — 750 miljoonaa vuotta, pyörähdysaika yli 12 tuntia, nopea pyörijä joka pyörii yli 180 km/s. Tähteä epäillään Delta Scuti-muuttujaksi. Zosmalla ei näytä olevan pölyrengasta kuten esimerkiksi Denebolalla.
Jon Lord
Jonathan „Jon” Douglas Lord (9. kesäkuuta 1941 Leicester, Englanti − 16. heinäkuuta 2012 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen kosketinsoittaja, joka muistetaan parhaiten Deep Purple -yhtyeestä, jossa hän soitti sen perustamisesta 1968 vuoteen 2002, jolloin jätti yhtyeen.
Lord aloitti kosketinsoittajan uransa 1960-luvun alussa, ja hän esiintyi muun muassa sessiomuusikkona. Sitten hän soitti useamman vuoden Artwoodsissa ja hetken aikaa myös Flowerpot Menissä ja Santa Barbara Machine Headissa.
Deep Purplen ollessa pitkällä tauolla 1976–1984 Lord soitti ensin Paice, Ashton & Lord -triossa ja sitten Whitesnakessa. Lord teki pääasiallisten yhtyeidensä ohella useita sooloalbumeja, muun muassa Gemini Suite (1972), Sarabande (1976), Before I Forget (1982) ja viimeisimpänä vuoden 2010 To Notice Such Things.
Lordin tavaramerkki oli hänen tunnistettava Hammond-urkusoundinsa, jonka hän loi yhdistämällä urkunsa kitaravahvistimeen. Tämä saa aikaan sähkökitaraa suuresti muistuttavan särösoundin, ja useita Lordin Hammondillaan soittamia riffejä voidaankin helposti luulla kitarariffeiksi (esim. kappaleen "Space Truckin'" intro). Urkusoundinsa lisäksi Lordin tunnisti heti muhkeista mursunviiksistä, jotka saivat huomiota jo Deep Purplen ensimmäisen levyn takakansitekstissä.
Jon Lord kuoli heinäkuussa 2012 kärsittyään pitkään haimasyövästä.
Alfa Arietis
Alfa Arietis (α Ari / α Arietis) eli Hamal on 65,9 ± 1,3 valovuoden päässä oleva tähti. Näennäinen kirkkaus 2,01. Kirkkaus vaihtelee hieman korkeudella 0,05 välillä 1,98—2,04.
Absoluuttinen kirkkaus 0,48. Tähti on spektriluokan K2IIIab Ca-1 oranssi jättiläinen, kalsiumin ylimäärä spektrissä. Väri-indeksi 1,15. Pintalämpötila 4 590 kelviniä. Tähden kokonaissäteily noin 90 aurinkoa, säde 14,7 aurinkoa, massa 2 (tai 4,5) Auringon massaa. Tähden kulmaläpimitta on mitattu hyvin tarkasti, se on 0.00680".
Storö
Storö tai Storön voi tarkoittaa:
Pentti Hanski
Pentti Vilho Juhani Hanski (25. huhtikuuta 1924 Kotka – 7. maaliskuuta 1997 Helsinki) oli MTV Oy:n (aiemmin Oy Mainos-TV-Reklam Ab) ensimmäinen toimitusjohtaja vuosina 1957–1984.
Hanski toimi 1950-luvulla ennen televisiouraansa Talouselämä-lehden toimitussihteerinä, Taloudellisen tiedotustoimiston toimittajana, Tavaraselosteliiton asiamiehenä sekä 1954–1956 Mainostajien liiton (silloin Suomen Ilmoittajat ry) toimitusjohtajana. Viimeksi mainitussa tehtävässä on nyt hänen tyttärensä Ritva Hanski-Pitkäkoski.
Hanskin vanhemmat olivat kauppiaita. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1952 lehtori Terttu Hanski. Heillä on kolme lasta, jotka ovat kaikki juristeja.
Vauhtipiru
Vauhtipiru on Marvel-kustantamon luoma superroisto. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Avengers-lehden numerossa 70. Vauhtipirun loivat Roy Thomas ja Sal Buscema.
Suomessa Vauhtipiru esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies-lehden numerossa 9 (1985).
Voimat ja varusteet
Vauhtipiru voi liikkua yli-inhimillisen nopeasti. Hän kykenee juoksemaan 71,5 metriä sekunnissa ja Vauhtipirun refleksit ovat noin neljä kertaa tavallista ihmistä nopeammat. Vauhtipiru on myös taitava karatemestari.
Killa
Killa voi viitata seuraaviin:
Lestijoen vesistö
Lestijoen vesistö (vesistöaluetunnus 51) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Lestijoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 1 372,8 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,22 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Anna Halonen (taiteilija)
Anna Halonen (30. heinäkuuta 1889 Lapinlahti – 18. tammikuuta 1972 Lapinlahti) oli Halosten taiteilijasukuun syntynyt käsityönopettaja ja kutomoyrittäjä. Halosen isä oli Jussi Halonen ja äiti Anna-Liisa Puurunen.
Anna Halonen valmistui Fredrika Wetterhoffin kotiteollisuusopistosta käsityönopettajaksi. Hän perusti kutomon Kouvolaan 1920 yhdessä siskonsa Hannan kanssa. Sisar kuoli kuitenkin pian ja kutomo jäi Haloselle. Taidekutomon matto- ja ryijymalleja suunnittelivat muun muassa Halosen veljet taidevalaja Arttu, näyttelijä ja kuvanveistäjä Eemil sekä taidemaalari Kalle Halonen. Anna Halonen värjäsi kaikki malleissa käytetyt langat itse. Kutomo toimi 1950-luvulle asti.
Birkenhead
Birkenhead on kaupunki Englannin länsirannikolla Wirralin niemimaalla. Kaupunki sijaitsee Merseyjoen rannalla vastapäätä Liverpoolia. Birkenhead on ollut tunnettu merisatamastaan ja laivanrakennusteollisuudestaan.
Vuonna 2001 Birkenheadin asukasluku oli 83 729. Vielä sata vuotta aiemmin vuonna 1901 asukkaita oli 110 912 ja vuonna 1951 peräti 142 501.
Birkenhead kuuluu Wirralin metropolikuntaan Merseysidessa. Ennen vuotta 1974 se kuului Cheshiren kreivikuntaan. Se on myös osa Liverpoolin metropolialuetta, jossa asuu noin 2,2 miljoonaa ihmistä.
Kaupungin merkittävin jalkapalloseura on Tranmere Rovers FC, joka tälla hetkellä pelaa Englannin National Leaguessa eli viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Liikenne
Birkenheadiin rakennettiin Euroopan ensimmäinen katuraitiotie, joka avattiin 29. elokuuta 1860. Raitiovaunujen voimanlähteenä olivat tällöin vielä hevoset. Vanha entisöity raitiovaunu on nykyisin nähtävillä Woodsiden lauttaterminaalissa.
Birkenhead ja Liverpool olivat ensimmäiset Luoteis-Englannin taajamat, joiden välille rakennettiin maanalainen rautatielinjasto. Kaupunkeja yhdistävä, Merseyjoen alittava Mersey Railway -tunneli avattiin 1886. Nykyisin linjasto on osa Merseyrailin Wirral Linea. Kaupunkeja yhdistää myös 1934 avattu Queensway-maantietunneli.
Esikaupunkialueet
Bidston, Claughton, Noctorum, Oxton, Prenton, Rock Ferry, Tranmere, Woodchurch ja Woodside
Käänteisfunktio
Käänteisfunktio on funktio, joka kääntää alkuperäisen funktion kuvaussuunnan päinvastaiseksi. Funktion f käänteisfunktiota merkitään f^{-1}. Tämä on vain merkintätapa, eikä liity mitenkään potenssilaskuihin. Käänteisfunktiossa alkuperäisen funktion arvot vastaavat käänteisfunktion muuttujan arvoja ja käänteisfunktion muuttujan arvot alkuperäisen funktion arvoja. Toisin sanoen käänteisfunktiolle ja alkuperäiselle funktiolle pätee. Kaikille funktioille ei ole olemassa käänteisfunktioita.
Määritelmä
Olkoon f:A\to B funktio. f\,:n kuvajoukko f(A)\, on kaikkien niiden alkioiden y\in B\, joukko, joille y=f(x)\, jolloin x\in A\,. Jos f\, on injektio (ehdosta aina seuraa x_1=x_2\,) on mahdollista määritellä funktio g:f(A)\to A asettamalla g(y)\,:ksi se x\in A, jolle y=f(x)\,. Täten g\, tulee toteuttamaan ehdon g(f(x))=x\, kaikilla x\in A ja f(g(y))=y\, kaikilla y\in f(A).
Funktiota g\, sanotaan funktion f\, käänteisfunktioksi ja merkitään symbolilla f^{-1}\,. Käänteisfunktion määrittelyjoukko on sama kuin alkuperäisen funktion arvojoukko. Käänteisfunktion arvojoukko on sama kuin alkuperäisen funktion määrittelyjoukko.
Jos funktio g\, on funktion f\, käänteisfunktio, on samalla myös f\, funktion g\, käänteisfunktio.
Reaalifunktiot
Laskulausekkeella määritellyn reaalimuuttujan reaaliarvoisen funktion f\, käänteisfunktion lauseke voidaan usein määrittää ratkaisemalla x\, yhtälöstä y=f(x)\,. Esimerkiksi funktion, f(x)=2x+3\, käänteisfunktioksi saadaan näin ,.
Jotta reaalilukujen joukossa tai reaalilukuvälillä määritellyllä funktiolla f\, olisi käänteisfunktio, f\,:n on oltava aidosti kasvava tai aidosti vähenevä. Funktiolla f on käänteisfunktio jos ja vain jos f on bijektio.. Siten esimerkiksi funktiolla, f(x)=x^2\, ei ole käänteisfunktiota, mutta (positiivisten reaalilukujen joukossa)  , f(x)=x^2\,, on käänteisfunktio f^{-1}\,,.
Käänteisfunktion derivaatta
Jos f\, ja f^{-1}\, ovat reaalimuuttujan derivoituvia funktioita, niin on voimassa kaava .
American University
American University (lyh. AU tai American) on yksityinen metodistiyliopisto Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washington D. C.:ssä. Vuonna 1893 perustetussa yliopistossa on noin 10 000 opiskelijaa. Yliopiston 36 hehtaarin kampus sijaitsee District of Columbian luoteisosassa lähellä Ward Circlen asuinaluetta, noin 15 minuutin metromatkan päässä Washingtonin keskustasta.
Tiedekunnat
U.S. News & World Report-aikakauslehden vuoden 2019 yliopistorankingissä American on Yhdysvaltojen yliopistoista sijalla 78 ja undergraduate-opetuksensa osalta sijalla 28.
Adrenerginen reseptori
[[Tiedosto:100-AdrenergicReceptors-2rh1.tif|pienoiskuva|β2 tyyppisen adrenoreseptorin rakenne, 2RH1), joka sitoo karatsololi ([[CAS-numero|CAS]] 57775-29-8) beetasalpaajaa solunulkoisella osallaan (kuvan yläosa). Reseptori on upottautuneena kiinni solukalvoon .]] Adrenergiset reseptorit eli adrenoseptorit ovat rauhassolujen, sileä- ja sydänlihassolujen kalvoproteiineihin kuuluvia G-proteiinikytkentäisiä reseptoreita, joihin sitoutumalla epinefriini (adrenaliini) ja norepinefriini (noradrenaliini) molekyylit vaikuttavat näiden solujen toimintaan. Keho erittää näitä aineita hermoston synapseihin sympaattisista hermopäätteistä ja vereen lisämunuaisytimistä. Verenkiertoon vapautuessaan aineet saavat adrenoreseptorisitoutumisen kautta aikaan fyysistä suorituskykyä hetkellisesti parantavia vaikutuksia kuten sydämen sykkeen nopeutumisen, hengittämistä helpottavan keuhkoputkien laajentumisen, suuremman verimäärän ohjautumisen lihaksiin ja verenpaineen kasvun. Näitä vaikutuksia yhdessä kutsutaan stressireaktioksi sekä taistele tai pakene -reaktioksi, jonka myös normaali liikunta saa aikaan. Monissa kehon soluissa on adrenoreseptoreita ihmisillä (ja eläimillä), joten reseptoreihin sitoutuvien aineiden vaikutukset kehossa voivat olla laajat.
Adrenoreseptoreita on 9 eri alatyyppiä ja ne ovat tärkeä osa tahdosta riippumatonta sympaattista hermostoa. Epinefriinin ja noradrenaliinin lisäksi jotkin adrenergiset lääkkeet vaikuttavat adrenoreseptoreihin. Lääkkeet ovat usein (eivät aina) valikoivia eli selektiivisiä vaikuttamiensa adrenoreseptorityyppien suhteen, jotta kunkin lääkkeen sivuvaikutukset jäävät vähäisiksi; vaikuttaminen epätarkasti useaan lääkinnällisen vaikutuksen kannalta merkityksettömään reseptoriin turhaan saisi aikaan "turhia" sivuvaikutuksia, vaikkakin esim. epäselektiivistä epinefriiniä käytetään lääkkeenä. Jotkin lääkkeet estävät tiettyjen adrenoreseptorityyppien toimintaa ja alentavat siten vaikkapa verenpainetta: näin toimivat beetasalpaajat. Toiset lääkkeet kiihdyttävät tiettyjä adrenoreseptoreita kuten keuhkoputkia avaava salbutamoli. Kaikki adrenoreseptorien alatyypit eivät kuitenkaan saa aikaan kiihtyessään fyysistä suoritusta parantavia vaikutuksia vaan voivat jonkin valikoivan lääkkeen vaikutuksesta aktivoituessaan laskea verenpainetta: näin toimii klonidiini.
Johdanto
Puhuttaessa epinefriinistä ja norepinefriinistä adrenoreseptorien yhteydessä, kutsutaan niitä usein katekoliamiineiksi, jollaisiksi epinefriini ja norepinefriini kemiallisesti luokitellaan. Niiden kiinnittyminen adrenoreseptoreihin hermopäätelähtöisesti saa aikaan muutaman sekunnin tuhannesosan eli millisekunteja kestävän vaikutuksen, koska hermosto hajottaa molekyylit nopeasti monoamiinioksidaasin eli MAO-entsyymin avulla. Veressä ei ole katekoliamiineita hajottavia MAO-entsyymeitä, joten aineiden vapautuminen lisämunuaisydinten (eng. adrenal medulla) kromaffiinisoluista vereen saa aikaan pitemmän vaikutuksen, joka kestää lyhyimmillään noin 1–2 minuuttia. Tämä johtuu siitä, että veren katekoliamiineita poistuu maksassa siellä olevien katekoli-O-metyylitransferaasien (COMT) hajottamana. Katekoliamiinien täytyy ensin siis virrata veren mukana maksaan, jotta ne voisivat hajota.
Katekoliamiinien sitoutuminen adrenoreseptoreihin pitkäaikaisessa vaikutuksessa saa aikaan muun muassa sydämen sykkeen nopeutumisen, verenpaineen kohoamisen, pupillien laajentumisen ja lisääntyneen veren virtauksen luurankolihaksiin. Nämä ovat stressin fyysisiä vaikutuksia. Adrenoreseptorit ovat siten keskeisiä hetkellisen eli akuutin stressireaktion muodostumisessa, jonka esimerkiksi pelottava tai yllättävä tilanne voi laukaista, ja jossa kehon fyysinen suorituskyky paranee väliaikaisesti. Hetkellistä stressireaktiota kutsutaan myös taistele tai pakene -reaktioksi, mutta sen saa aikaan myös normaali liikunta.
Joni Pyysalo
thumb|Joni Pyysalo 2009 Tallinnan kirjamessujen aikaan [[Pyhän Nikolaoksen kirkko (Tallinna)|Pyhän Nikolaoksen kirkossa.]] Joni Pyysalo (s. 2. toukokuuta 1974 Turku) on suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja kulttuuritoimittaja.
Adrenerginen reseptori
Johdanto
Adrenoreseptoreita aktivoivien eli agonististen lääkkeiden kohdalla yllä oleva typistetty kuvaus stressireaktiosta ei kuitenkaan välttämättä pidä paikkaansa. Adrenoreseptoreita on kahta eri päätyyppiä, joilla omat alaryhmänsä, ja kullakin alaryhmällä on keskenään ainakin osin päinvastaisia vaikutuksia kehon toimintaan.
Joni Pyysalo
Pyysalon esikoisteos, runokokoelma Jätän tämän pimeän kalustamatta sai Suomen Kirjailijaliiton esikoiskirjapalkinnon vuonna 2001 ja oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokas. Pyysalon novellikokoelma Ja muita novelleja (2011) oli Runeberg-palkintoehdokas. Vuonna 2013 Pyysalo sai WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon työstään kirjallisuuden hyväksi.
Adrenerginen reseptori
Johdanto
Epinefriini ja norepinefriini eivät ole erittäin valikoivia sen alaryhmän reseptorin suhteen, johon ne sitoutuvat agonistisesti. Ne voivat sitoutua kaikkiin näistä alaryhmistä, joten niiden verenkiertoon vapautumisen kokonaisvaikutus näkyy fyysisen suorituskyvyn parantumisena. Vereen päätyessään jotkin agonistiset lääkeaineet kuitenkin voivat sitoutua hyvin valikoivasti eli vain tiettyihin näistä useista eri alaryhmien adrenoreseptoreista. Siksi tietyn alaryhmän adrenoreseptorille agonistisen lääkkeen aikaansaama vaikutus ei välttämättä näy fyysistä suorituskykyä parantavana vaikutuksena, vaan esimerkiksi tätä heikentävänä verenpaineen alenemisena. Esimerkiksi klonidiini on α2-reseptorin (joka tietty adrenoreseptorin alatyyppi) agonisti, mutta agonistisuudestaan huolimatta klonidiini alentaa verenpainetta koska tämä on osa α2-reseptorin normaalia lopullista vastetta.
Joni Pyysalo
Elämä ja ura
Pyysalo valmistui filosofian maisteriksi Turun yliopistosta vuonna 1999 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hänen pro gradu -työnsä aiheena oli Laura Sointeen sadut. Hän on työskennellyt Suomen Kuvalehden kirjallisuuskriitikkona ja Yleisradion freelancer-kulttuuritoimittajana. Pyysalo on myös opettanut luovaa kirjoittamista Turun yliopistossa.
Adrenerginen reseptori
Johdanto
On myös adrenoreseptoreita salpaavia lääkkeitä. Nämä ovat antagonisteja eli aineita, jotka estävät tai heikentävät vasteen välittymistä jostakin reseptorista eteenpäin. Ne saavat aikaan päinvastaisen reaktion kuin agonistit. Esimerkiksi beetasalpaajat estävät kehon tuottaman epinefriinin ja norepinefriinin aikaansaamaa syketiheyden kasvua ja verisuonten supistumista. Siten ne mm. alentavat verenpainetta ja toimivat verenpainelääkkeinä.
Adrenoreseptoreihin sitoutuvan aineen vaikutus kehon toimintaan riippuu muun muassa siis siitä, mihin adrenoreseptoreihin se sitoutuu, kuinka suurilla sitoutusmisvoimakkuuksilla eli affiniteeteillä ja toimiiko aine agonistina (aktivoijana) vai antagonistina (salpaajana) kussakin alaryhmän adrenoreseptorissa.
Ominaisuudet
pienoiskuva|440x440px|Solukalvoihin kiinnittyneiden α1, α2 ja β reseptorialaryhmien mekanismit ja vaikutukset yleisesti. Solun ulkoinen adrenaliini tai noradrenaliini aktivoi reseptorin. Aktivoitu α1 sitoutuu Gq/11-proteiiniin, joka muuntaa PIP2:n ([[Fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatti|fosfatidyyli-inositoli-4,5-bisfosfaatin) IP3:ksi ja muodostuu myös DAG:tä; solun Ca2+ pitoisuus kasvaa, joka johtaa lopulta sileän lihaskudoksen supistumiseen. α2 sitoutuu Gi-proteiiniin, joka estää adenylaattisyklaasin toimintaa, solunsisäinen cAMP vähenee ja sileä lihaskudos supistuu; myös epinefriinin ja norepinefriinin eritys vähenee Ca2+ vähentyessä. β sitoutuu Gs-proteiiniin, joka aktivoi adenylaattisyklaasin ja cAMP lisääntyy, jolloin sydän supistuu voimakkaammin, sileä lihaskudos rentoutuu ja glykogenolyysi kiihtyy.|keski]]
Sijainti kehossa
α1A reseptoreita on ihmisillä erityisesti sydämessä, maksassa, pikkuaivoissa, aivokuoressa ja verisuonissa. α1B reseptoreita on erityisesti pernassa, aivoissa (sikiöillä) ja verisuonissa. α1D reseptoreita on erityisesti aortassa ja aivokuoressa.
α2A reseptoreita on ihmisillä erityisesti haimassa, ohutsuolessa, sinitumakkeessa ja hippokampuksessa. α2B reseptoreita on erityisesti maksassa ja talamuksessa. α2B reseptoreita on erityisesti sydämessä, keuhkoissa, aortassa, hippokampuksessa ja isoaivojen hajukäämissä (bulbus olfactorius).
β1 reseptoreita on ihmisillä erityisesti sydämessä, munuaisissa, aivokuoressa ja hypotalamuksessa. β2 reseptoreita on erityisesti keuhkoissa, pikkuaivoissa, hippokampuksessa, aivokuoressa, sileissä lihaksissa ja isoaivojen hajukäämissä. β3 reseptoreita on erityisesti rasvasoluissa ja mahdollisesti aivoissa.
Adrenergisten lääkkeiden käyttötarkoitukset
Alla on lueteltuna joitakin esimerkkejä adrenergisten aineiden lääketieteellisistä käyttötarkoituksista, kuten sairauksista, joiden hoitoon käytetään vaikuttavia adrenoreseptoreihin lääkkeitä joko ensi- tai toissijaisina hoitovaihtoehtoina. Osaa alla mainituista tiloista ei välttämättä enää hoideta adrenergisin lääkkein eivätkä luettelot eivät ole kattavia.
α-agonisteilla hoidetaan α2-agonisteilla hoidetaan
α-antagonisteilla (alfasalpaajilla) hoidetaan α1-antagonisteilla hoidetaan α2-antagonisteilla hoidetaan
β-agonisteilla hoidetaan
Nikólas Georgíou
Nikólas Georgíou (, s. 24. helmikuuta 1976 Famagusta, Kypros) on entinen kyproslainen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan puolustajana. Hän kuului ennen AC Omoniaa AEK Larnacaan. Georgíou lopetti uransa AC Omoniassa vuonna 2008 ja viimeisteli seurassaan 13 maalia 229. ottelussa. AEK Larnacassa hän pelasi 47 ottelua ja sai tehtyä yhdeksän maalia. 176 senttimetriä pitkä Georgíou kuului aikanaan myös Kyproksen jalkapallomaajoukkueeseen ja pelasi joukkueessa 15 ottelua maaleitta.
Adrenerginen reseptori
Adrenergisten lääkkeiden käyttötarkoitukset
β-antagonisteilla (beetasalpaajilla) hoidetaan
Lauralle (20 suosikkia -sarjan albumi)
Kokoelma koostuu Euros-yhtiölle vuosina 1982–1990 tehdyistä äänitteistä.
Moshe Atzmon
Moshe Atzmon (s. 30. heinäkuuta 1931 Budapest) on israelilainen kapellimestari.
Atzmon aloitti musiikin opintonsa Budapestissä. 13-vuotiaasta eteenpäin hän opiskeli sellon ja käyrätorven soittoa Tel Avivissa ja Jerusalemissa. Myöhemmin hän opiskeli Lontoossa.
Atzmon on tunnetuin Sydneyn sinfoniaorkesterin kapellimestarina. 24. huhtikuuta 2008 hän johti Joensuun kaupunginorkesteria konsertissa, jossa kuultiin muun muassa Sibeliuksen Finlandia.
Fear of the Dark
Fear of the Dark (suom. "pimeän pelko") tarkoittaa seuraavia teoksia:
Veriplasma
pienoiskuva|Ihmisen plasmaa, joka on hyydytetty lisäämällä siihen [[kudostekijää. Geelimäinen hyytymä on kyllin vahva pitämään sisässään teräspallon.]]Veriplasma tai vain plasma on veren kellertävä nestemäinen osa, josta puuttuvat verisolut.
Plasmaa saadaan, kun verinäytteen hyytyminen estetään lisäämällä siihen sopivaa antikoagulanttia, kuten EDTA:a, sitraattisuoloja, hepariinia tai hirudiinia. Sitten näyte lingotaan näyteastiassa sentrifuugilla. Tällöin näyte jakautuu näyteastian pohjalle sakaksi, jossa ovat verisolut, ja nestemäiseksi plasmaksi. Plasma otetaan talteen ja siitä voidaan esimerkiksi mitata joidenkin aineiden pitoisuuksia. Niiden poiketessa normaalipitoisuuksista eli viitearvoista, voidaan henkilöllä, jolta verinäyte on otettu, ehkä todeta jokin sairaus. Kokeita voidaan tehdä myös veriseerumille, joka on muuten sama asia kuin veriplasma, mutta seerumin annetaan hyytyä täysin ennen sentrifugointia. Seerumista puuttuvat siksi jotkin hyytymistekijät, kuten fibrinogeeni. Plasmaa kerätään myös luovutetusta verestä tai erikseen (katso hemafereesi), jotta siitä voidaan eristää eri proteiineja, kuten vaikkapa hyytymistekijöitä verenvuototautien hoitoon.
Dylan Holloway
Dylan Holloway (s. 23. syyskuuta 2001 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Edmonton Oilersin organisaatiossa. Seura varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Holloway on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Hollowayta on luonnehdittu pelityyliltään monipuoliseksi kahden suunnan voimahyökkääjäksi.
Seuraura
Holloway on Springbank MHA:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Calgary Flamesiin, jonka U15-junioreiden kapteenina hän toimi kaudella 2015–2016. Holloway pelasi kauden aikana myös AEHL:n tähdistöottelussa. Everett Silvertips varasi hänet 121. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2016, mutta Holloway ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi tulevaisuudessa pelata Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Kauden 2016–2017 Holloway pelasi suurimmaksi osaksi Flamesin B-nuorissa, mutta hän debytoi myös AJHL-junioriliigan Okotoks Oilersissa, jossa Holloway pelasi kaksi ottelua.
Chicago Steel varasi Hollowayn 50. pelaajana USHL Futures Draftissa vuonna 2017. Kaudella 2017–2018 hän jatkoi Okotoks Oilersin AJHL-joukkueessa. Holloway eteni joukkueen kanssa finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Spruce Grove Saints. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui tehoilla 40+48=88 koko liigan pistepörssissä toiseksi edellään vain Brooks Banditsin William Lemay. Holloway sijoittui myös pudotuspelien maalipörssissä yhdeksällä osumallaan toiseksi edellään vain Lemay. Hänet valittiin kauden päätteeksi AJHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi ja eteläisen divisioonan tähdistökentälliseen.
Kesäkuussa 2019 Everett Silveritips kauppasi Hollowayn WHL-oikeudet Winnipeg Iceen vaihdossa vuoden 2021 viidennen kierroksen varausvuoroon sekä vuoden 2021 ensimmäisen ja vuoden 2022 toisen kierroksen ehdollisiin varausvuoroihin. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Wisconsinin yliopiston Madisonin yksikön joukkueeseen.
Edmonton Oilers varasi Hollowayn ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2020. Sophomore -vuotenaan 2020–2021 hän sijoittui koko B1G:n pistepörssissä kolmanneksi tehoilla 11+24=35. Hollowayn edellä olivat vain hänen joukkuetoverinsa Cole Caufield ja Linus Weissbach. Hän voitti divisioonan runkosarjan mestaruuden. Holloway valittiin B1G:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Veriplasma
Koostumus
Monilla nisäkkäillä veren tilavuudesta yli 50 prosenttia on plasmaa. Ihmisillä tämä osuus on 55 prosenttia. Ihmisten plasman tilavuudesta on noin 91 prosenttia vettä ja 7 prosenttia proteiineja. Proteiineja on normaalisti 5.5–8.9 milligrammaa per desilitra plasmaa. Tästä massasta noin 60 prosenttia on albumiinia, 36 prosenttia erilaisia globuliineja (kuten hemoglobiineja, myoglobiinia ja vasta-aineita) ja 4 prosenttia fibrinogeeniä. Plasmassa on ioneita, kuten kalsiumia, natriumia ja kaliumia. Siinä on myös monia aineenvaihduntatuotteita, joista isoimman pitoisuuden omaavat glukoosi (verensokeri), kolesteroli, melaniinit, urea ja ATP, joista kunkin pitoisuus on noin 3–5 millimoolia per litra plasmaa. Plasmassa on muitakin aineenvaihduntatuotteita, kuten hormoneita. Esimerkkejä ovat tyreotropiini, testosteroni ja estradioli. Plasmassa on lisäksi jäämiä DNA:sta, RNA:sta, viruksista, bakteereista ja muista mikrobeista.
Vaikka plasmassa ei määritelmän mukaan ole verisoluja, jää plasmanäytteisiin käytännössä usein hieman verisoluihin kuuluvia verihiutaleita. Niitä on usein noin 3 000–4 000 per mikrolitra. Lisäksi on olemassa verihiutalerikasta plasmaa (PRP), jota käytetään tiettyjen vammojen parantumisen nopeuttamiseen. Tällaiseen on plasman lisäksi eri sentrifugointitekniikoin kerrytetty non 2.5–8 kertaa enemmän hiutaleita, kuin mitä on käsittelemättömässä veressä. Veressä on 50 000–450 000 hiutaletta per mikrolitra.
Dylan Holloway
Maajoukkueura
Holloway pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021, jolloin hän voitti hopeaa. Holloway pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019.
Veriplasma
Väri
Normaalisti plasman väri vaihtelee heikon keltaisesta tummankeltaiseksi. Keltaisuus johtuu bilirubiinista, karotenoideista, hemoglobiineista ja transferriineistä. Plasma voi poikkeustapauksissa olla oranssia, vihreää tai ruskeaa. Vihreys voi johtua esimerkiksi keruloplasmiinista tai sulfonamideja kehossa muodostavista lääkkeistä, jotka johtavat sulfhemoglobiinin muodostumiseen. Tummanruskea tai -punertava väri voi johtua hemolyysistä, jossa hajonneista punasoluista vapautuu tumman värin antavaa methemoglobiinia. Plasma voi myös olla läpinäkyvää tai sameaa. Sameus johtuu yleensä plasman suuresta lipidipitoisuudesta, kuten kolesterolista ja triglyserideistä. pienoiskuva|430px|Vasen: hyperlidemiaa potevan sameaa plasmaa. Oikea: normaalia plasmaa.
Dylan Holloway
Maajoukkueura
Holloway pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018, jolloin hän voitti kultaa. Holloway edusti myös Canada Redin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2017, jolloin hän voitti hopeaa. Holloway edusti myös Canada Westin joukkuetta World Junior A Challengessa vuosina 2017 ja 2018, joista ensimmäinen turnaus päättyi kultaan ja jälkimmäinen pronssiin. Vuoden 2018 turnauksessa hän jakoi tehoilla 2+3=5 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Harrison Blaisdellin ja Ethan Leyhin kanssa.
Litukka
Litukka voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Puutiaisaivotulehdus
thumb|220px|Levinneisyys Euraasiassa thumb|220px|Levinneisyys Suomessa 2009 (2004)
Puutiaisaivotulehdus (ent. Kumlingen tauti), TBE (tick-borne encephalitis), myös puutiaisaivokuume, on useimmiten puutiaisen, kansanomaisesti punkin, pureman kautta leviävä virusinfektio. Myös pastöroimattoman maidon (erityisesti vuohenmaidon) välityksellä tapahtuneita tartuntoja on kuvattu Virossa ja Unkarissa.
Tartunta ja oireet
Puutiaisaivotulehdus on taudinkuvaltaan kaksivaiheinen. Noin viikon (3–21 vuorokauden) kuumeettoman jakson jälkeen 20─30 prosenttia sairastuneista saa varsinaisen aivokuumeen. Aivokuumejakson aikana potilaalla on kuumetta, päänsärkyä, niskajäykkyyttä, valon arkuutta, pahoinvointia ja mahdollisesti muita neurologisia oireita, kuten tajunnanhäiriöitä, kouristuksia tai halvausoireita. Taudinkuvaltaan puutiaisaivotulehdus on kaksivaiheinen. Virus tarttuu minuuteissa puremasta puutiaisen syljen mukana. Myös nymfit ja larvat, joiden puremaa ei monestikaan havaita, voivat levittää virusta. Siihen sairastuneelle tulee noin viikon kuluttua muun muassa päänsärkyä ja kuumeilua. Oireita ilmenee vain 10─30 prosentilla tartunnan saaneista. Aika puremasta ensimmäisiin oireisiin voi vaihdella 4─28 vrk välillä. Yleensä noin viikon kuluttua puremasta potilaalla on kuumeilua ja epämääräistä pahaa oloa ja sairauden tunnetta. Tämä vaihe kestää yleensä noin 4─7 päivää ja valtaosa infektioista ei etene tätä pitemmälle. Sairaus saattaa myöhemmin edetä aivokuumevaiheeseen, jonka oireita ovat korkea kuume, niskan jäykkyys, päänsärky ja valonarkuus. Siperialaisen aivotulehduksen (Sib-TBEV) oireet ovat ankarammat, voimakkaammat ja pitkäkestoisemmat kuin eurooppalaisessa puutiaisaivotulehduksessa (Eur-TBEV).
Rokote ja hoito
Puutiaisaivotulehdusta ei voida varsinaisesti hoitaa, mutta siihen on saatavilla taudin estävä rokote. Rokotusta on Suomessa tarjottu maksutta osana kansallista rokoteohjelmaa vuodesta 2006 alkaen vuonna 1999 syntyneille ja tätä vanhemmille Ahvenanmaalla kirjoilla oleville henkilöille, ja vuodesta 2017 alkaen myös monin paikoin muualla Suomessa erityisillä riskialueilla. Rokote tulee ottaa jo hyvissä ajoin keväällä, sillä riittävän suojan saamiseksi vaaditaan vähintään kaksi rokoteannosta.
Kesällä 2007 rokote puutiaisaivotulehdusta vastaan oli lopussa Suomessa. Tämän arveltiin johtuneen lisääntyneestä tiedottamisesta ja siitä, että maata kiersi erityinen "punkkibussi", jonka olivat organisoineet yksityiset lääkäriasemat. Monet, jotka eivät kuuluneet riskiryhmiin tai aikoneet oleskella alueilla, joissa punkkeja esiintyi, olivat kuitenkin ottaneet rokotuksen. Epäiltiin myös, että kaikki rokotuksen hankkineet eivät olleet ymmärtäneet, ettei rokotus suojaa paljon yleisemmältä punkkien levittämältä taudilta, borrelioosilta. Puutiaisaivotulehdustapauksia on Suomessa vuosittain vain noin neljäkymmentä eli murto-osa borrelioositapauksien määrästä, joita todetaan vuosittain noin 7 000. Punkit purevat suomalaisia arviolta puoli miljoonaa kertaa vuodessa, mutta sairastumisprosentit ovat pieniä.
Rokotetta suositellaan niille, jotka ovat pitkäaikaisesti Paraisilla, Simossa tai muualla, jossa taudin saa yli 15 henkilöä 100 000:tta kohden vuodessa. Myös mm. Lappeenrannan Sammonlahti ja Kuopion Maaninka ovat tällaisia alueita.
Mm. Kotkan Haapasaaressa ja Kuutsalossa on vaarallisempaa siperianaivotulehdusta, joten sielläkin rokotetta suositellaan.
Ylilääkäri Miikka Peltomaa varoittaa ottamasta rokotetta turhaan, vaikka myyjät tuputtavat niitä. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan rokote kannattaa ottaa, jos liikkuu Baltiassa, Venäjällä tai Keski-Euroopassa, esimerkiksi telttaillen, tai jos kesämökki on tunnetulla puutiaisaivokuumealueella. Sairaus on erittäin harvinainen.
THL:n mukaan rokotteiden markkinointi on harhaanjohtavaa. Saaristolääkärit Oy:n ylilääkäri Janne Castrén puolustautuu, että asiakkaat ovat esimerkiksi punkkisaariston mökkeilijöitä.
Levinneisyys ja kuolleisuus
Virusta tavataan vain alueilla, joilla esiintyy kohtalaisesti puutiaisia. Suomen esiintymisalueilla noin prosentti puutiaista on viruksen kantajia. Tällaisia alueita, joissa tautia tavataan, ovat: Itä- ja Keski-Eurooppa, Skandinavia ja Baltia. Brittein saarilla ensimmäinen varmistettu tautitapaus tavattiin Yorkshiren alueelta 2022. Suomessa tautia tavataan pääasiassa Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla, mutta tartuntoja on todettu myös rannikolla ja Kaakkois-Suomessa. Viime aikoina tautia on havaittu myös yksittäistapauksissa sisämaassa, jossa se on leviämässä. Suomessa puutaisia esiintyy melko tasaisesti Kemin korkeudelle saakka, mutta ne eivät yleensä kanna tautia. Huomattavasti yleisempi puutiaisaivotulehdus on muun muassa Venäjällä, jossa tavataan vaarallisempia taigapunkin levittämiä viruskantoja. Taigapunkkeja on myös Kokkolan seudulla.
Lapin läänin eteläosassa sijaitseva Simo on maailman pohjoisin pesäke puutiaisaivotulehdukselle. Simon alueella rokotettiin vuonna 2009 700−800 henkeä puutiaisten kantamaa TBE-virusta vastaan. Simossa puutiaisaivotulehdusta levittävä punkki on eurooppalaista lajia harvinaisempi taigapunkki. Perusterve mies kuoli kesällä 2010 puutiaisaivotulehdukseen, kun puutiainen oli purrut häntä Kokkolan saaristossa.
Viruksen levinneisyyden voi katsoa THL:n sivulta. Siellä "Taulukko 2. Keskimääräinen vuosittainen TBE-tapausmäärä (tartuntapaikan mukaan) ja [[ilmaantuvuus], 2011–2015 ja 2014–2015 kullakin tartuntapaikkakunnalla]" kertoo tartunnat 100 000 asukasta kohden vuodessa. Luvun ylittäessä 15 omalla alueella THL suosittelee rokotetta. Vähän alemmankin luvun kohdalla rokotetta kannattaa harkita, jos liikkuu paljon luonnossa.
TBE eläimissä
Tärkeimpänä levittäjänä toimivat lähinnä pienjyrsijät, joista puutiaiset saavat tartunnan. Arviolta 2 prosenttia pienjyrsijöistä kantaa virusta. Virus voi tartuttaa muitakin eläinlajeja puutiaisen tai hyttysen välityksellä. TBE-virusta voi erittyä tartunnansaaneiden, mm. vuohen ja lampaan, maitoon. Eläimille virus aiheuttaa yleensä vain oireettoman tartunnan. Koirilla on raportoitu mm. keskushermosto-oireita ja kuolemaan johtaneita tartuntoja. Suomessa tautia ei ole koskaan todettu eläimillä. Suomessa tehtyjen tutkimusten mukaan, koirilla ja hevosilla esiintyy arbovirusten vasta-aineita.
Virus
Puutiaisaivokuumetta aiheuttaa Flavivirusten sukuun kuuluva zoonottinen TBE-virus (tick-borne encephalitis virus). TBE-virus on positiivisäikeinen, yksijuosteinen RNA virus (+ssRNA), jonka genomin koko on noin 11 kb. Kypsät viruspartikkelit ovat sileitä ja halkaisijaltaan 50 nm. Virionin rakenne on seuraava: viruksen uloimman kerroksen muodostaa isäntäsolusta peräisin oleva lipidikalvo, johon virusvaipan ja -kalvon proteiinit ovat uponneena. Lipidikalvo ympäröi nukleokapsidia, kapsidiproteiineista koostuvaa rakennetta, joka kapseloi sisäänsä viruksen genomin. Genomisessa RNA:ssa on havaittavissa yksi avonainen lukukehys, jota reunustaa kaksi transloimatonta aluetta (UTRs). Transloimattomilla alueilla on tärkeä rooli viruksen elinkierron säätelyvaiheissa. Avonainen lukukehys koodaa yhtä polyproteiinia, josta prosessoidaan transkription aikana ja sen jälkeen kolme rakenteellista ja seitsemän ei-rakenteellista proteiinia. Ei-rakenteelliset proteiinit eivät osallistu nimensä mukaisesti viruksen rakenteellisten komponenttien muodostamiseen, ja proteiineilla on ajateltu olevan tärkeä rooli viruksen replikaatiossa.
Katso myös
Muita puutiaisten levittämiä sairauksia:
Kruunupyynjoen vesistö
Vesistön sijainti
Kruunupyynjoen vesistöalue sijaitsee karkeasti määriteltynä Lappajärven ja meren välissä. Se on noin 100 kilometriä pitkä mutta keskimäärin vain noin 8 kilometriä leveä. Vesistöalueen alajuoksun alueet kuuluvat pääasiassa Kruunupyyn kuntaan, mutta reunat voivat ulottua lounaassa Pedersören puolelle. Keskijuoksulla se sijaitsee edelleen Kruunupyyssä, mutta ulottuu itäpuolella Kaustisen ja Vetelin puolelle ja länsipuolella Evijärven puolelle. Latvavesien kapea valuma-alue sijaitsee maakuntarajoja seuraten Vetelin, Lappajärven, Vimpelin ja Perhon alueilla. Kruunupyynjoen vesistö rajautuu lounaassa kokonaan Ähtävänjoen vesistöalueeseen (47) ja koillisessa Perhonjoen vesistöalueeseen (49). Pohjoisessa lyhyen vedenjakajan takana sijaitsee Kokemäenjoen vesistön (35) laaja alue. Merenrannikolla joensuun ympäristö luetaan kootusti Perämeren rannikkoalueeseen (84).
Vesistöalueen jako
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Vesistöalueen maankäyttö
Vesistöalueen valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 75,3 %, maatalousalueita 13,1 %, kosteikkoja ja soita on 6,3 % ja rakennettuja alueita on 2,9 %. Maa-alueiden lisäksi on kokonaispinta-alasta vesistöjä 2,4 %.
Kalastus
Kalastustutkimuksessa vuodelta 2014 selvisi, että valuma-alueen alajuoksulla toimii 30 verkoilla, katiskoilla, ongella, vavalla ja pilkkimällä pyytävää kalastajaa. Heidän keskimääräinen saaliinsa oli 17 kilogrammaa ja se muodostui ahvenesta, kiiskestä, hauesta, särjestä, salakasta, säyneestä ja mateesta. Saalis oli saatu kesäisin keskimäärin 10 päivän kalastuksella. Yläjuoksulla ja Terjärvillä kalasti noin 200–300 kalastajaa. Jokikalastuksen tärkein saalis muodostui ahvenesta, hauesta ja lahnasta, ja järvikalastuksen hauesta, ahvenesta, lahnasta, särjestä ja mateesta. Tärkeimmät kalastusvälineet täällä ovat verkot, katiskat ja vieheet. Saaliskalojen lisäksi vesistössä elää kivisimppu sekä istutuskaloina harjusta, taimenta, siikaa ja kuhaa. Luodonjärveen istutettuja lasiankeriaita on noussut jokeen Kruunupyyn taajamassa. Joen rapukanta on ollut vahva, mutta se taantui 1960-luvulla rapuruttoon. Rapu palasi 1980-luvulla, mutta rutto tuhosi sen uudelleen vuonna 1992. Vuonna 2014 tavattiin Kruunupyyn taajaman yläpuolella muutama rapu. Kalastus on kiellettyä Kruunupyyn taajama-alueen molempien säännöstelypatojen alla sekä 200 metrin säteellä Grundforsin säännöstelypadosta.
Virtaamia
Kruunupyynjoen virtaamia on mitattu Kruunupyyssä olevalla mittausasemalla vuodesta 1993, ja seuraavat tunnusluvut ovat vuosilta 1993–2008. Joen keskivirtaama on 6,4 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s), keskiylivirtaama on 34,3 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaama 0,76 m³/s (MNQ). Suurin mittaushistorian virtaama on 60 m³/s ja pienin 0,1 m³/s. Oheisessa kuvaajassa on kuukautiset keskivirtaamat eri kuukausina. Vuosi 2019 ei ole sikäli normaali, että talvella virtaamat ovat lumettomuudesta johtuen varsin suuret kun taas edellisenä vuonna oli paljon lunta. Kevättulva alkoi maaliskuun lopulla ja se oli sekä huhtikuussa että toukokuussa varsin raju. Vuoden 2019 syksyllä oli kuvaajan perusteella voimakkaita tulvia.
Koskien käyttö
Kruunupyynjoessa on vuoden 1980 koski-inventoinnin mukaan 26 koskea, joista 7 on rakennettua vesimyllykoskea. Porasenjoessa sijaitsee 15 koskea, joista kolme on rakennettuja. Kaikki vesistöalueen rakennetut kosket ovat pääuomassa. Nyt 2010-luvulla on 11 koskea kunnostettu kalojen kutualueiksi ja kalastajille koskikalastusalueiksi. Porasenjoen yläjuoksulla on pitkä jokiosuus, jonne on rakennettu joenuomaan peräti 29 pohjapatoa. Grundforsin yläpuolelle on rakennettu säännöstelypato 1950-luvulla ja siinä on myös kalatie. Paikalle on myös lupa rakentaa vesivoimalaitos. Laitoksen kaavailtu tehokapasiteetti olisi 0,3 megawattia ja arvioitu vuosituotanto 0,9 gigawattituntia.
Pääuoma
Kruunupyyjoen vesistön pääuomaan kuuluu sen alajuoksulla Kruunupyynjoki, joka laskee vetensä kahta suuhaaraa myöten Luodonjärveen ja noin 9 kilometriä pitkään merenlahteen, jonka pohjukka on nimeltään Jåksholmsfjärden ja pohjoisosat Bysundet. Osa vedestä virtaa Jåksholmsfjärden Boholmskanalenia myöten Öjanjärveen. Karttanimiä seuraten voidaan Kruunupyynjoeksi nimettyä uomaa seurata nousemalla joea ylöspäin. Se virtaa tämän nimisenä vesistöalueiden kolmannen jakovaiheen Kruunupyynjoen alaosan- (48.001), Kruunupyynjoen keskiosan- (48.002) ja Rekijärvsjön (48.003) alueilla. Rekijärvsjön alue alkaa Djupsjönistä, joka on tässä tekstissä Kruunupyynjoen alku. Kartasta mitattuna Kruunupyynjoki on noin 68 kilometriä pitkä.
Djupsjönin lasku-uomassa sijaitsee Grundforsenissa säännöstelypato, joka pitää yläpuolisia järviä Djupsjönin, Tvärasjönin, Långverkasjönin ja Peckassjönin vedenpintoja lähes samalla korkeudella. Säännöstelypadolta Peckassjönin lounaisrantaan on 5,8 kilometriä pitkä. Pääuoman tämä osuus virtaa Peckassjön alueella (48.004) ja seuraavat Porasjoen alaosan alueella (48.005). Peckassjönin eteläosaan laskee 1,7 kilometriä pitkä Krokuånin joki, joka muodostuu Vähätkylissä, kun kaakosta tulevaan Porasenjokeen yhtyy lounaasta tuleva Svartbäcken. Uoman pituus Svartbäckenistä Sääksjärveen on 41 kilometriä, Sääksjärven selänylitys tuo 1,4 kilometriä lisää. Seuraava osuus päättyy Porasjärveen noin 28 kilometrin jälkeen. Joki kuitenkin haarautuu Mustapuroksi ja Porasenjoki latvaksi. Mustapuron valuma-alueen pinta-ala on 17 neliökilometriä, kun Porasenjoen latvan valuma-alue on 28 neliökilometriä. Siksi kuuluu Porasenjoki pääuomaan latva-alueillakin. Järven ylitys ja jatkoksi vaikeasti valittava latvaoja tuo pääuomalle enää pari kilometriä lisää pituutta. Pääuoman kokonaispituus on kartasta mitattuna 146 kilometriä, mutta toisinaan näkee pituudeksi mainitun 140 kilometriä. Porasenjoen pituus on mittauksien mukaan yli 70 kilometriä. Joen mutkainen kulku saattaa tehdä pituusarvosta suuremmankin.
Krokuån ja Porasenjoken sivu-uomia
Niin kutsuttuihin Terjärviin, jotka ovat Grundforsin säännöstelypadon takia yhtenäistä järveä, laskee vajaa kaksi kilometrinen Krokuån ja tähän vuorostaan Porasenjoki. Ne muodostavat yhdessä pääuoman yläjuoksun. Siihen yhtyviä sivu-uomia on luetteloitu alla olevaan taulukkoon vastaavalla tavalla kuin edellä.
Oppimisaihio
Oppimisaihio tai oppisisältö (engl. learning object, LO) tarkoittaa rajattua digitaalista ja verkon kautta jaeltavaa oppimateriaalikokonaisuutta, jonka käytössä korostuu havainnollisuus, oppijan oma toiminta, kuten tiedonhankinta ja tiedonrakentaminen sekä oppimisaihioiden soveltaminen ja uudelleenkäyttö eri tilanteissa.
Oppimisaihioiden piirteitä
Oppimisaihioiden käyttö liitetään erityisesti tietoverkkoja hyödyntävään opetukseen, mutta ne eivät ole välttämättä sidoksissa siihen, vaan kyse on myös tietystä oppimateriaalien olemusta ja käyttöä koskevasta näkemyksestä. Aihioita pidetään sisällöllisesti ja pedagogisesti avoimina eli niiden ei oleteta sitoutuvan kovin tiukasti tiettyyn pedagogiseen teoriaan, sisältöön ja käyttöyhteyteen. Rakenteellisesti ja sisällöllisesti oppimisaihiot ovat modulaarisia, toisin sanoen ne ovat ympäristöstään rajattuja ja itsenäisesti käytettäviä. Oppimisaihioiden toteutuksissa voidaan hyödyntää hypermediaa, hypertekstiä tai multimediaa. Uudelleenkäytettävyyteen liittyy aihioita kuvailevan metadatan tuottaminen ja liittäminen niiden yhteyteen, jotta aihioiden tulevat käyttäjät pääsevät nopeasti selville niiden sisällöstä ja käytön ehdoista. Toiveikkaimmat uskovat oppimisaihioiden muodostavan maailmanlaajuisen, verkkopohjaisen materiaalivarannon. Materiaalejaan jakanut yhteisön jäsen saisi käyttää vapaasti kaikkia varannon oppimateriaaleja. Vaikka oppimisaihioiden tarjoamat uudet mahdollisuudet kuulostavat lupaavilta, liittyy niiden käyttöön silti monia avoimia kysymyksiä ja ei-toivottuja tausta-ajatuksia. Vallitsevan oppimisaihioinnostuksen rinnalla on aihioajattelua kohtaan esitetty kärkevääkin kritiikkiä. Kritiikki on kohdistunut ennen kaikkea aihioiden taustalla vaikuttaviin käsityksiin tiedosta ja oppimisesta. Ratkaisua odottavia kysymyksiä liittyy myös uudelleenkäytettävyyteen, räätälöintiin ja kustannustehokkuuden tavoitteluun.
Oppimisaihioihin liittyvä oppimiskäsitys
Oppimisaihioiden sanotaan olevan pedagogisesti avoimia. Ne toimivat opetuksessa osana hyvinsuunniteltua oppimisympäristöä. Niitä siis pidetään jossain määrin pedagogisten jäsennysten yläpuolella olevina jäsennyksinä tai rakenteina.Niihin sisältyy kuitenkin ajatus oppimateriaalin ja siis välillisesti opittavan aineksen tai sisällön osittamisesta suhteellisen pieniin osiin. Oppimisaihioita suositellaan käytettäväksi niin, etteivät ne pirstaloi oppimisen sisältöä ja prosessia. Niiden käytössä korostetaan sisältöjen kytkemistä yhteyksiinsä ja oppijan aktivointia. Niihin liitetään tieteelle ominaisia toimintamalleja, kuten hypoteesien muodostamista ja testausta sekä tiedonrakentelua. Oppimisaihiot voivat toimia myös tiedonlähteinä. Niiden sisältö ei siis saa olla liian yksinkertaistettua tai pelkistettyä, jotta ne menestyisivät tässä tehtävässä muiden potentiaalisten tiedonlähteiden rinnalla.
Walt McKechnie
Walter Thomas John McKechnie (s. 19. kesäkuuta 1947) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi 17-vuotisen uransa aikana yhdeksässä NHL-joukkueessa.
Ura
Toronto Maple Leafs varasi McKechnien kuudentena pelaajana vuoden 1963 varaustilaisuudessa. Hän pelasi juniorikiekkoa vuosina 1965-1967 ennen siirtymistään WHL:ssä pelaavaan ammattilaisjoukkue Phoenix Roadrunnersiin kaudeksi 1967-1968. Hänet nimettiin vuoden tulokkaaksi. Helmikuussa 1968 hän siirtyi Minnesota North Starsiin, jossa pelasi kauden aikana neljä ottelua. Hän pelasi seuraavat kolme kautta North Starsissa ja sen yhteistyöseuroissa.
Toukokuussa 1971 McKechnie kaupattiin California Golden Sealsiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Viimeisellä ja pisteiden valossa parhaimmalla hän teki 23 maalia ja yhteensä 52 pistettä. Uransa parhaat pisteet hän teki 1975-1976 Detroit Red Wingsissä iskiessään 82 pistettä. Seuraavalla kaudella 1976-1977 hän teki 25 maalia. Kauden jälkeen hän pelasi vielä maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan paidassa.
Ennen seuraavaa kautta McKechnie kaupattiin Washington Capitalsiin, joka heikon alkukauden jälkeen lähetti hänet eteenpäin Cleveland Baronsiin joulukuussa 1977. Kaudeksi 1978-1979 hänet kaupattiin Toronto Maple Leafsiin, jossa hän teki 25 maalia. Seuraavaksi kaudeksi hänet siirrettiin Colorado Rockiesiin. Vapaana agenttina McKechnie siirtyi Detroit Red Wingsiin vuonna 1981 ja teki 18 maalia ensimmäisellä kaudellaan ja seuraavalla 14. Kauden 1983-1984 McKenchie vietti CHL-joukkue Salt Lake Golden Eaglesissa, jonka jälkeen eläköityi 37-vuotiaana. Hän pelasi urallaan 955 NHL-ottelua, joissa teki 214 maalia ja syötti 392 eli teki yhteensä 606 pistettä.
Aleksi Niemi
Aleksi Niemi (s. 12. huhtikuuta 1995) on suomalainen suunnistaja. Hän sijoittui MM-kilpailuissa sprintissä 24:nneksi vuonna 2016 sekä viestissä kahdeksanneksi vuonna 2017 sprintin päätyttyä hänen osaltaan tuolloin hylkäykseen. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui sprintissä parhaana suomalaisena 14:nneksi, keskimatkalla 17:nneksi , sprinttiviestissä kahdeksanneksi sekä viestissä seitsemänneksi. EM-kilpailuissa hänet hylättiin sprintissä vuonna 2016. Hän sijoittui viestissä 12:nneksi, sprintissä 20:nneksi ja keskimatkalla 22:nneksi EM-kilpailuissa 2018. Hän voitti vuoden 2019 miesten MM-kilpailuissa viestissä hopeaa.
Niemi voitti nuorten MM-kilpailuissa viestissä kultaa ja sprintissä hopeaa vuonna 2015.
NIemi on voittanut sprintin SM-kultaa vuosina 2020 ja 2021. Hän edustaa seuratasolla Tampereen Pyrintöä.
Nomothetai
Nomothetai (monikko,, ”lainsäätäjät”; yksikössä ) olivat antiikin Kreikan poliksissa eli kaupunkivaltioissa virkamiehiä, joiden tehtävänä oli uusien lakien säätäminen tai olemassaolevien lakien uusiminen tarvittaessa. Virka tunnetaan ennen kaikkea antiikin Ateenasta, johon seuraavassa keskitytään.
Ateenassa nomothetait tutkivat ekklesian eli kansankokouksen tekemät uudet lakiehdotukset, ja lakien säätäminen kuului näin viime kädessä heille, ei suoraan kansankokoukselle. Ekklesia päätti nomothetaiden määrän, ja heidät valittiin arvalla heliaian valamiesten joukosta. Nomothetaita saattoi olla jopa tuhat, mutta määrä vaihteli kulloinkin käsiteltävänä olleiden lakien mukaan.