cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
K.O.V.A.
K.O.V.A. (F.I.S.T.) on vuonna 1978 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka ohjasi Norman Jewison. Sen pääosaa näyttelee Sylvester Stallone, joka toimi myös tuottajana ja Joe Eszterhasin rinnalla toisena käsikirjoittajana). Muissa keskeisissä rooleissa nähdään Rod Steiger ja Peter Boyle. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 10. marraskuuta 1978.
Elokuva kertoo ammattiyhdistyksen synnystä Ohiossa vuonna 1937. Kuljetusalan liiton johtoon nousee unkarilaissyntyinen mies (Stallone).
Thickskin
Thickskin on Skid Row’n neljäs albumi, joka julkaistiin 5. elokuuta 2003. Se on ensimmäinen laulaja Johnny Solingerin kanssa levytetty albumi sekä ainoa, jossa Phil Varone soittaa rumpuja. Kappaleesta ”Ghost” kuvattiin musiikkivideo.
Kreikan Superliiga
Superliiga (kr. Σούπερ Λίγκα) on Kreikan jalkapallon pääsarja. Sarjan ensimmäinen kausi pelattiin 2006–2007. Kreikan pääsarjana sitä ennen edelsi Alfa Ethniki.
Sarjassa pelaa kahdeksantoista joukkuetta, jotka kauden aikana kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Kauden päätteeksi kolme heikointa joukkuetta putoaa Beta Ethnikiin. Sarjan mestari pääsee suoraan Mestarien liigan kolmannelle karsintakierrokselle ja toinen kreikkalaisjoukkue Mestarien liigaan valitaan karsintaturnauksessa, johon osallistuu sarjassa toiseksi, kolmanneksi, neljänneksi ja viidenneksi sijoittuneet joukkueet. Karsinnan voittaja pääsee Mestareiden liigan toiselle karsintakierrokselle.
Superliiga on Euroopan 15. tasokkain jalkapallosarja.
Seppo Westerlund
Seppo Assar Kustaa Westerlund (2. marraskuuta 1930 Oulu – 22. helmikuuta 2014) oli suomalainen poliitikko. Hän oli koulutukseltaan rakennusalan diplomi-insinööri.
Westerlund työskenteli 1950- ja 1960-luvuilla rakennusyrityksissä Espoossa ja Helsingissä. Pisimmän uransa hän teki liikenneministeriön rakennusneuvoksena (1974–1993), josta jäi eläkkeelle.
Westerlund toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä vuosina 1970–1979 ja Espoon kauppalan- ja kaupunginvaltuutettuna vuosina 1965–1992. Hän oli Vapaamielisten liiton puoluehallituksen jäsen (1964–1965) ja myöhemmin LKP:n varapuheenjohtaja (1968–1970). Westerlund hävisi vuoden 1968 puoluekokouksessa puheenjohtajuuden arvalla Pekka Tarjanteelle.
Seppo Westerlund oli puolustusministeri Martti Miettusen III hallituksessa vuosina 1976–1977. Hänet valittiin Edistysliiton puheenjohtajaksi vuonna 1982. Vuosina 1988–1989 Westerlund oli Tapiolan sosialidemokraattisen työväenyhdistyksen puheenjohtaja.
Westerlund kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 22. helmikuuta 2014 83-vuotiaana.
Australian vihreät
Australian vihreät on vihreää ideologiaa Australiassa edustava poliittinen puolue.
Australian vihreiden juuret ovat vuonna 1972 perustetussa United Tasmania Groupissa, jota pidetään maailman ensimmäisenä vihreänä puolueena. Puolue nykyisellään on perustettu 1992, ja sillä on yhdeksän paikkaa nykyisessä 76-jäsenisessä senaatissa:
Australian vihreiden puoluejohtaja huhtikuusta 2012 alkaen on Christine Milne sen jälkeen, kun puoluetta 16 vuoden ajan johtanut Bob Brown ilmoitti jäävänsä eläkkeelle. Puolueen varapuheenjohtajaksi Christine Milnen tilalle valittiin kansanedustaja Adam Bandt.
Walter Österberg
Johan Walter Österberg (18. joulukuuta 1887 Helsinki – 11. lokakuuta 1936 Pietarsaari ) oli juristi, joka toimi Pietarsaaren pormestarina.
Walter Österbergin vanhemmat olivat kirjansitoja Johannes Österberg ja Johanna Sofia (Hanna) Nyström ja puoliso vuodesta 1914 Karin Labbart. Österberg tuli ylioppilaaksi 1907 ja suoritti oikeustutkinnon 1911, varatuomarin arvon hän sai 1914. Hän toimi Pietarsaaren kaupunginvoutina 1911–1917, poliisimestarina 1918, vt. pormestarina 1919 ja vakinaisena pormestarina vuodesta 1920. Pietarsaaren kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuodesta 1929. Työuransa alkuvaiheessa Österberg toimi myös asianajajana.
Elokuvavuosi 1986
Tässä artikkelissa käsitellään vuoden 1986 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia.
Satyendra Bose
Satyendra Nath Bose (, 1. tammikuuta 1894 – 4. helmikuuta 1974) oli intialainen matemaatikko ja fyysikko. Bose opiskeli Kalkutassa ja opetti Kalkutan ja Dhakan yliopistoissa. Hänet tunnetaan parhaiten työstään statistisen mekaniikan parissa. Bose työskenteli Albert Einsteinin kanssa, ja yhteistyön tuloksena he löysivät Bosen–Einsteinin statistisen jakaumalain. Se koskee bosoneiksi kutsuttua alkeishiukkasten ryhmää, joka on nimetty Bosen mukaan.
Bosonien sekä tähän jakaumalakiin perustuvan Bosen–Einsteinin kondensaatin tutkimuksista on myönnetty historian saatossa useita Nobelin fysiikanpalkintoja. Tästä huolimatta Bose itse ei koskaan saanut Nobel-palkintoa.
Elämäkerta
Bose syntyi Kalkutassa vuonna 1894. Hänen vanhempansa olivat East Indian Railwayn insinööri sekä myöhemmin kemiallisen laboratorion perustanut Surendranath Bose sekä Amodini Devi. Perheeseen kuului yhteensä seitsemän lasta, joista Bose oli vanhin ja ainoa poika.
Bose kävi peruskoulua Kalkutassa ennen kuin aloitti opinnot Hindu Schoolissa vuonna 1907. Kiinnostus matematiikkaa ja muita tieteitä kohtaan heräsi juuri Hindu Schoolissa. Yliopistossa opiskelun Bose aloitti vuonna 1909 Kalkutan Presidency Collegessa. Hän osoittautui yliopistossa erityisen lahjakkaaksi opiskelijaksi. Kandidaatin tutkinnon hän sai päätökseen vuonna 1913 ja maisterin tutkinnon hän suoritti kaikkein parhaimpana oppilaana matematiikassa vuonna 1915. Samana vuonna hän avioitui Ushabala Ghoshin kanssa. He saivat kolme tytärtä ja kaksi poikaa.
Bose päätti jatkaa vielä hetken opiskeluita, kunnes vuonna 1917 hän sai työpaikan vasta avatusta Kalkutan University College of Sciencesta. Yliopistossa Bose kykeni lukemaan eurooppalaisia tekstejä sekä opiskelemaan kvanttimekaniikkaa ja suhteellisuutta. Josiah Bibbsin teos statistisesta mekaniikasta herätti Bosenin kiinnostuksen aihetta kohtaan. Hän luki myös Einsteinin julkaisuja ja saikin luvan kääntää näitä töitä Intiassa.
Peltohatikka
Peltohatikka (Spergula arvensis) on yksivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kuuluu kohokkikasvien heimoon. Sen varret ja ohuet lehdet muodostavat noin 10–40 senttimetriä korkean puskan. Valkoiset kukat ovat pieniä. Sitä esiintyy koko Euroopassa sekä laajalti Aasiassa, ja se on levittäytynyt myös muille mantereille, ja sitä kasvaa usein hiekkamailla. Peltohatikka on yleinen peltojen ja puutarhojen rikkaruoho, jonka kasvustot heikentävät erityisesti peruna- ja juuresmaiden satoa.
Satyendra Bose
Elämäkerta
Bose sai uuden viran vuonna 1921 Dhakan yliopistosta, jossa hän toimi luennoitsijana. Siellä hän opetti aina vuoteen 1945 asti, jolloin hän palasi takaisin Kalkutaan saaden fysiikan Guprasad Sing -professuurin. Emeritus professoriksi hän siirtyi vuonna 1956. Samana vuonna hän sai varakanslerin viran Vishwabharatin yliopistosta.
Peltohatikka
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Peltohatikan kukkia. thumb|vasen|220px|Peltohatikka.
Satyendra Bose
Elämäkerta
Bose kuoli 80-vuotiaana synnyinkaupungissaan vuonna 1974.
Peltohatikka
Ulkonäkö ja koko
Peltohatikan varret ja ohuet, 10–60 mm pitkät lehdet muodostavat yleensä takkuisen puskan, joka voi olla 10–40 cm, joskus jopa 70 cm korkea. Väriltään kasvi on kellan- tai tummanvihreä ja kalju- tai tahmeakarvainen. Kukinnon alla olevan varren nivelväli on saman pituinen kuin alempana olevat nivelvälit. Vastakkain olevat tasasoukat lehdet ovat 10–60 mm pitkiä. Ne ovat jokseenkin nivelvälien pituisia, puoliliereitä ja alta kouruisia. Lehtien korvakkeet ovat kalvomaisia, ja ne eivät ole niveltä ympäröivästi yhdyskasvuisia. Kukat ovat pieniä, valkoisia ja pallomaisia. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat 3,5–5 mm pitkiä, hieman verholehtiä pidempiä. Peltohatikka kukkii Suomessa kesä-syyskuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota. Siemenet ovat siipipalteisia ja vaihtelevat muodoltaan pallomaisista linssimäisiin. Kiekkomaiset siemenet ovat väriltään mustahkoja ja vain millimetrin mittaisia. Yhdessä kasvissa voi kehittyä jopa 3 000 siementä.
Peltohatikalla on kolme alalajia, etelänpeltohatikka (Spergula arvensis ssp. arvensis), pohjanpeltohatikka (Spergula arvensis ssp. sativa) ja pellavahatikka (Spergula arvensis ssp. maxima). Alalajeista etelänpeltohatikka ja pohjanpeltohatikka muistuttavat suuresti toisiaan. Pohjanpeltohatikka on runsashaaraisempi, ja sen varsi on tahmeampi kuin etelänpeltohatikalla. Suomessa peltohatikka onkin vanhastaan tunnettu muun muassa kansanomaisella nimityksellä tervaheinä, joka kuvastaa kasvin tahmaisuutta. Pellavahatikka on muita alalajeja korkeampi, ja eroaa niistä selkeästi varren keltaisen värin perusteella, etelän- ja pohjanpeltohatikan ollessa vihreävartisia. Pellavahatikka ei myöskään ole tahmeavartinen.
Suomessa tavattavista lähilajeista kalliohatikka (Spergula morisonii) muistuttaa melko paljon peltohatikkaa.
Levinneisyys
Peltohatikkaa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta mantereen pohjoisimpia osia Fennoskandiassa ja Venäjällä. Lisäksi se on levinnyt Afrikan pohjoisrannikolle Marokosta Tunisiaan. Yhtenäinen levinneisyysalue jatkuu Euroopasta Aasian puolelle Länsi-Siperiaan. Muualla Aasiassa lajia tavataan paikoitellen muun muassa Turkista, Lähi-idästä, Keski-Aasiasta ja Japanista. Ihmisen mukana levinneenä tulokaslajina peltohatikkaa kasvaa myös Pohjois-Amerikassa, erityisesti mantereen itärannikolla. Laji on levittäytynyt myös Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin.
Suomessa peltohatikka on muinaistulokas suurimmassa osassa maata. Laji on yleinen kaikkialla Suomessa lukuun ottamatta pohjoisinta Lappia, jossa sitä kasvaa vain satunnaisesti. Alalajeista etelänpeltohatikkaa tavataan lähinnä Etelä- ja Länsi-Suomessa, pohjanpeltohatikkaa koko maassa. Pellavahatikkaa on Suomessa kasvanut lähinnä maan lounaisosissa, mutta on nykyään ilmeisesti kokonaan kadonnut pellavanviljelyn loppumisen myötä. Sama tilanne on pellavahatikan osalta kaikissa Pohjoismaissa.
Elinympäristö
Peltohatikka on peltojen ja puutarhojen rikkakasvi, joka viihtyy happamilla, kosteilla ja melko niukkaravinteisilla pelloilla. Kasvupaikat ovat usein hiekkamaita. Sitä esiintyy myös teiden- ja radanvarsilla, joutomailla, satamissa ja rannoilla. Etelän- ja pohjanpeltohatikkaa tavataan sekä viljelymailla että muissa kasvupaikoissa, pellavahatikka on sen sijaan lähinnä pellavapeltojen rikkakasvi.
Peltohatikka rikkakasvina
Peltohatikan taajat kasvustot heikentävät pelloilla viljelykasvien kasvua, mikä on etenkin peruna- ja juuresmaiden ongelma, jonka ilmeneminen kertoo maan liiasta happamuudesta ja kosteudesta. Yksivuotisena kasvina peltohatikka leviää ainoastaan siemenillä, joten kasvin torjumisessa tärkeätä on hävittää kukinnot ennen siemennystä. Kitketyt kasvuversot on syytä hävittää kunnolla, sillä ne saattavat juurtua uudestaan maahan. Yksivuotisuudesta huolimatta peltohatikka voi olla vaikeasti hävitettävä rikkakasvi, sillä sen siemenvarasto voi olla hyvinkin suuri. Pohjanpeltohatikan siemenvarastot saattavat sisältää jopa 100 000 siementä neliömetrillä.
Käyttö
Peltohatikkaa on ainakin Ruotsissa aikaisemmin viljelty rehukasvina. Kasvin uskottiin parantavan maidon ja voin laatua. Kasvin jauhettuja siemeniä on myös käytetty hätäleipään katoaikoina. Kivikaudella peltohatikkaa on käytetty ravinnoksi.
Ondonga
Ondonga on ovambojen perinteinen kuningaskunta Ambomaalla Namibian pohjoisosissa. Sen tärkein keskus nykyään on Ondangwa. Ondongalaiset puhuvat oshindongan kieltä. Suomen Lähetysseura on tehnyt lähetystyötä Ondongassa vuodesta 1870 lähtien.
Ondongan kuninkaita
Ondongan kuninkaita, osin Peltolan mukaan:
DJ Mobster
Hermanni Kovalainen on suomalainen DJ ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan nykyisin nimellä Herman.
Vuonna 2016 Herman julkaisi tuottajasinglen "Tonight The World Is Mine", jolla mukana on yhtysvaltalainen, 5x Grammy palkittu CeeLo Green.
Puuhevonen (albumi)
Puuhevonen on PMMP:n neljäs albumi, joka ilmestyi 14. marraskuuta 2007.
Albumi sisältää PMMP:n versioita tunnetuista lastenlauluista. Kappaleet ovat valinneet yhtyeen laulusolistit Mira Luoti ja Paula Vesala yhdessä tuottajansa Jori Sjöroosin kanssa. Albumin julkaisuhetkellä sekä Luoti että Vesala odottivat esikoislapsiaan.
Puuhevonen pysyi Suomen virallisella albumilistalla yhteensä 21 viikkoa ja oli korkeimmillaan sijalla #3. Albumilta julkaistiin singlenä kappale "Täti Monika".
Edward Furlong
Edward Walter Furlong (s. 2. elokuuta 1977) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimmat roolisuoritukset ovat nuori John Connor elokuvassa Terminator 2 – Tuomion päivä ja Danny Vinyard elokuvassa American History X.
Elämäkerta
Sukujuuriltaan meksikolais-venäläinen Edward Furlong syntyi Glendalessa, Kaliforniassa. Hän vietti lapsuutensa setänsä ja tätinsä Sean ja Nancy Furlongin luona. Hän ei ollut kiinnostunut näyttelemisestä, kunnes tuottaja Gale Anne Hurd lähestyi häntä pasadenalaisella nuorisokerholla syyskuussa 1990 ja tarjosi John Connorin roolia tulevassa Terminator 2 – Tuomion päivässä. Hän voitti roolistaan MTV Movie Awardin parhaasta läpimurtoroolista sekä Saturn Sci-Fi -palkinnon parhaana nuorena näyttelijänä. Edward tunnetaan myös eläinten oikeuksien puolustajana: hän on PETA:n jäsen.
Furlong on esiintynyt elokuvissa monien merkittävien näyttelijöiden, kuten Meryl Streepin sekä Liam Neesonin, kanssa. Vuonna 1998 hän sai toisen tärkeän roolin elokuvassa American History X näyttelijä Edward Nortonin rinnalla. Seuraavana vuonna hän esiintyi Detroit Rock Cityssä. Steve Buscemin ohjauksessa Elukkatehdas (2000) hän esitti pääroolia, nuorukaista joka tuomitaan vankilaan pienehköstä huumerikoksesta; vastanäyttelijänä oli Willem Dafoe.
Furlongin oli tarkoitus jatkaa rooliaan John Connorina Terminator 3: Koneiden kapinassa (2003), mutta se ei käynyt päinsä hänen huume- ja alkoholiongelmiensa takia.
Vuonna 1993 Edward esiintyi Aerosmithin musiikkivideossa nimeltä ”Living on the Edge” ja on myöhemmin esiintynyt muun muassa Metallican videossa ”The Unnamed Feeling”. Edward esitti myös Jimmy Cuervon roolia elokuvassa The Crow: Wicked Prayer (2005)
Ongelmat lain kanssa
Terminator 2 – Tuomion päivän jälkeen Furlong sekaantui toistuvasti huumeisiin ja alkoholiin. Ongelmat veivät häneltä roolin Terminator 3: Koneiden kapinassa. Edward on käynyt useita kertoja alkoholivieroituksessa Malibussa. Vuonna 2013 hän joutui vankilaan huumausainerikoksesta.
Yksityiselämä
Furlong on aikoinaan seurustellut muun muassa seuraavien henkilöiden kanssa: Soleil Moon Frye, Jacqueline Louise Domac, Natasha Lyonne, Paris Hilton, Jolene Blalock, Liz Levy.
Edward Furlong oli avioliitossa vuosina 2006–2009 näyttelijä Rachael Bellan kanssa ja heillä on yhteinen poika (s. 2006).
Urban Hymns
Urban Hymns on rock-yhtye The Verven kolmas albumi joka julkaistiin 29. syyskuuta 1997. Hitti-singlejen Bitter Sweet Symphony ja The Drugs Don't Work vauhdittamana se nousi suoraan Britannian albumi-listan ykköseksi, Yhdysvalloissa sijoitus oli 23. Urban Hymns oli vuosina 1997–1998 11 viikkoa Ison-Britannian albumilistalla, ja on myynyt kotimaassaan yli 3 miljoonaa kappaletta jonka ansiosta se on Britannian historian 28 myydyin albumi. Vuonna 1998 rock-lehti Q:n äänestyksessä albumi äänestettiin 18:nneksi parhaimmaksi levyksi kautta aikojen Britanniassa. Samana vuonna se oli ehdolla Mercury-musiikkipalkinnon saajaksi. Vuonna 2001 albumi palkittiin 8-kertaisella platinalevyllä.
Levyn sisältö
+ Sisältää piilotetun raidan Come On / Deep Freeze (The Verve) - 15:15
Pirkko Aro
Pirkko Ritva Aro (o.s. Ihari, 28. maaliskuuta 1923 Vihti – 9. marraskuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja (1966–1979) ja poliitikko, joka edusti urallaan Vapaamielisten Liittoa, Liberaalista kansanpuoluetta (LKP) ja Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP). Aro oli koulutukseltaan filosofian maisteri (1946) ja ammatiltaan journalisti.
Poliittinen ura
Aro oli kansanedustaja Helsingin vaalipiiristä vuosina 1966–1979, ensin vuoteen 1973 liberaalien ja sitten sosiaalidemokraattien eduskuntaryhmässä. Aro tuli ensimmäisen kerran valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon vuoden 1964 kunnallisvaaleissa Vapaamielisten Liiton ehdokkaana. Hän oli asettunut ehdolle puolueen puheenjohtajan Teuvo Auran pyynnöstä. Kaupunginvaltuustossa Aro toimi vuosina 1965–1973.
Aro oli Vapaamielisten Liiton hallituksen jäsen 1964–1965 ja Liberaalisen kansanpuolueen perustamisen jälkeen sen hallituksen sekä naisjärjestön hallituksen varapuheenjohtaja 1970–1972. SDP:n jäseneksi Aro siirtyi 1970-luvulla, mihin vaikutti sosialidemokraattien yhteisöllisyys. 1980-luvun alussa hän oli Sosialidemokraattisten Naisten Helsingin piiritoimikunnan jäsen.
Yksityiselämä
Aro työskenteli toimitussihteerinä aikakauslehdissä, radiotoimittajana ja televisiossa Tänään kotona -ohjelmassa. Miehensä kuoltua hän aloitti tiedottajan tehtävissä Arabialla ja siirtyi sieltä ensin Villayhtymään ja Raisiolle.
Pirkko Aron puoliso oli kirjailija, valtiotieteen maisteri Olli Aro, jonka omaishoitajana hän toimi tämän kuolemaan asti, vuoteen 1968. Heillä oli kolme lasta, joista Pekka O. Aro tunnetaan kansainvälisissä tehtävissä toimineena ammattiyhdistyslakimiehenä.
Hit the Road Jack
Hit the Road Jack on rhythm and blues -artistin Percy Mayfieldin tekemä kappale, joka nauhoitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1960 a cappella -demona Art Rupelle. Kappaleesta tuli kuuluisa, kun laulaja-lauluntekijä ja pianisti Ray Charles nauhoitti oman versionsa kappaleesta The Raelettes -yhtyeen laulajan Margie Hendrixin kanssa.
Charlesin versio kappaleesta pääsi Billboard Hot 100 -musiikkilistan 1. sijalle maanantaina 9. lokakuuta 1961. ”Hit the Road Jack” voitti Grammy-palkinnon kategoriassa Best Rhythm and Blues Recording. Kappale pääsi myös R&B-musiikkilistan 1. sijalle. Suomessa kappale sijoittui Suomen virallisen listan sijalle 4.
Al Capone (elokuva)
Al Capone on yhdysvaltalainen, Steve Carverin ohjaama vuoden 1975 rikoselokuva, sen pääosissa nähdään Ben Gazzara, Harry Guardino, Susan Blakely, sekä Sylvester Stallone varhaisessa elokuvaroolissa. Elokuva on elämäkerta pahamaineisesta Al Caponesta, vaikkakin suurin osa siitä on oletettavasti fiktiota.
Eero Heinonen (pianisti)
thumb|250px|Eero Heinonen (oik.) ja kapellimestari [[Okko Kamu ennen konserttia Kuusaankoskitalon Kuusaasalissa 12. tammikuuta 1987.]] Eero Juhani Heinonen (s. 26. marraskuuta 1950 Turku) on suomalainen pianisti ja pianonsoiton dosentti Sibelius-Akatemiassa. Hän on levyttänyt kamari- ja pianomusiikkia, muun muassa kaikki Sibeliuksen pianoteokset.
Al Capone (elokuva)
Juoni
Tarina kertoo chicagolaisen gangsteri Al Caponen noususta ja kukistumisesta, sekä hänen osoittamastaan vallasta Chicagon kaupunkia kohtaan kieltolain aikana.
Eero Heinonen (pianisti)
Henkilöhistoria
Heinosen vanhemmat olivat liikenneneuvos Uuno Mikael Heinonen ja Kerttu Helena Revola. Heinonen opiskeli Turun musiikkiopistossa 1962–1969 ja Moskovan konservatoriossa 1970–1973. Hän voitti ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa 1966 ja diplomin Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa 1974. Heinonen piti ensikonserttinsa 1968 Helsingissä ja on sen jälkeen konsertoinut kotimaan lisäksi lukuisissa Euroopan maissa, Japanissa ja Yhdysvalloissa. Heinonen on opettanut Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1975 lähtien, vuodesta 1996 lähtien dosenttina. Hänelle myönnettiin Suomi-palkinto 1999, Sibelius-syntymäkotimitali 2000 ja professorin arvonimi 2010. Heinonen on saanut myös useita valtion pitkäaikaisia taiteilija-apurahoja.
Al Capone (elokuva)
Juoni
Alkaen vuodesta 1918, Capone viettää aikaa muiden gangstereiden kanssa, kunnes rikolliset Johnny Torrio (Harry Guardino) ja Frankie Yale (John Cassavetes) löytävät hänet. Sitten hän puskee tiensä Chicagon alamaailmaan, taistellen mafiosoja, Hymie Weissia ja George "Bugs" Morania, vastaan, samalla haihatellen flapper Iris Crawfordia (Susan Blakely) ja tullen Chicagon rikkollisuuden kärkimieheksi kunnianhimoisen henkivartijansa, Frank "The Enforcer" Nittin (Sylvester Stallone), avulla.
Myöhemmin, ystävänpäivän verilöylyn vanavedessä Capone lähetetään vankilaan, ei murhan tai muun väkivaltaisen rikoksen vuoksi, vaan veronkierron. Hän saa vankilassa kupan, ja kuolee vuonna 1947.
Eläköön (laiva)
Koneet poistettiin siitä 1950-luvun alussa, jolloin 1. merenmittausretkikunta sai sen asuntoaluksekseen. Lopullisesti se poistettiin käytöstä v. 1963. Nimen alukselle antoi keisari Aleksanteri III.
Aamu (kappale)
”Aamu” on kolmas kappale Aukio-konseptialbumilla. Kappaleessa tarinan päähenkilö ”valmistautuu jälleen uuteen työpäivään. Päivään, joka alkaa kuten kaikki muutkin, mutta joka kuitenkin tulee muuttamaan kaiken”. Musiikillisesti kappale nyökkää AOR-musiikin ja ”amerikkalaisen areenarokin” suuntaan Rick Springfieldin ja The E Street Bandin hengessä. Kelalle on myöhemmin sanottu, että kappaleen kitarariffi on ”kopioitu ties kuinka monesta kappaleesta”, mihin hän on todennut ”en minä siinä yrittänytkään keksiä pyörää uudestaan”.
Kappaleeseen kuvattiin OP Komosen ohjaama musiikkivideo Finnvox-studiolla. Video on kasattu Aukio-albumin äänityksistä tehdyn studiopäiväkirjan kuvamateriaalista.
”Aamu” nousi parhaimillaan Suomen virallisen single- ja latauslistan sijalle kaksi. Radiosoittolistalla kappale sijoittui kolmanneksi.
Tito Colliander
Tito Fritiof Colliander (10. helmikuuta 1904 Pietari, Venäjä – 21. toukokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Ura
Colliander syntyi Pietarissa levottomana aikana. Hänen isänsä opetti kadettikoulussa mutta joutui eroamaan samana vuonna kuin Tito syntyi, ja äiti muutti lasten kanssa kymmeneksi vuodeksi Suomeen. Venäjän vallankumouksen jälkeen Tito Colliander jäi Suomeen, opiskeli Ateneumissa ja työskenteli piirustuksenopettajana.
Colliander omisti suuren osan elämästään uskonnollisille pohdiskeluille. Hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja kävi ortodoksisen pappisseminaarin 1949–1953. Colliander oli naimisissa kuvataiteilija Ina Collianderin kanssa. Heille syntyi kaksi tytärtä ja poika. Heidän tyttärentyttärensä on toimittaja Baba Lybeck.
Vuosina 1964−1973 ilmestynyt seitsenosainen omaelämäkerrallinen sarja kertoo Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomen puolelle päätyneen emigrantin elämästä ja uskonnollisesta hapuilusta eri kulttuurien välissä.
Colliander toimi myös ikonimaalarina. Hän on maalannut muun muassa Suomen ensimmäisen niin sanotun jälleenrakennuskirkon, Jyväskylän ortodoksisen kirkon, ikonostaasin ikonit.
Malesian Grand Prix 2015
Malesian Grand Prix 2015 oli Formula 1 -sarjan toinen osakilpailu kaudella 2015. Kilpailu ajettiin Sepang International Circuit -moottoriradalla 29. maaliskuuta.
Kilpailun voitti Sebastian Vettel, jolle voitto oli uran 40:s ja samalla ensimmäinen voitto Scuderia Ferrari -tallissa. Samalla Ferrari palasi voittajaksi kahden vuoden tauon jälkeen.
Aika-ajot
Aika-ajot alkoivat kuivalla radalla, mutta toisen aika-ajo-osion aikana alkanut sade vaikeutti olosuhteita. Esimerkiksi Ferrarin Kimi Räikkönen jäi 11:nneksi epäonnistuttuaan ainoalla kuivalla radalla ajetulla kierroksellaan. Paalulle ajoi edelliskilpailun tapaan Mercedeksen Lewis Hamilton tallikaverinsa sijoittuessa kolmanneksi. Mercedes-kuljettajat erotti Ferrarin Sebastian Vettel, joka jäi Hamilton paaluajasta alle sekunnin kymmenyksen.
James Immekus
James Immekus (s. Crystal Lake, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt sivurooleissa televisiosarjoissa kuten Num3rot, Todistettavasti syyllinen, House ja Siskoni on noita.
Immekus on opiskellut teatterikoulussa De Paulin yliopistossa Chicagossa.
Andrea Noè
Andrea Noè (s. 15. tammikuuta 1969 Magenta ) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän oli ajanut koko vuonna 1993 alkaneen ammattilaisuransa italialaisissa talleissa, kunnes siirtyi kaudeksi 2010 irlantilaiseen Ceramica Flaminia -joukkueeseen. Kaudella 2011 hän edustaa Farnese Vini - Neri Sottoli -joukkuetta. Yksi hänen suurimmista saavutuksistaan on 11. etapin voitto vuoden 1998 Italian ympäriajossa. Lisäksi hän on voittanut neljännen etapin Tour de Romandie -kilpailussa vuonna 2000.
Vahvana mäkiajajana tunnettu Noè on sijoittunut Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa neljänneksi vuonna 2000, kuudenneksi 2001 ja jälleen neljänneksi 2003. Lisäksi hän on ollut neljäs La Flèche Wallonne -klassikossa vuonna 2002, toinen Puolan ympäriajossa 2003 ja viides Clásica de San Sebastián -ajossa vuonna 2003.
Noè otti vuoden 2007 Italian ympäriajossa kokonaiskilpailun johtajan Maglia rosa -paidan pitkän kymmenennen etapin jälkeen, jonka loppunousussa hän jätti taakseen kahta päivää aiemmin kanssaan karkumatkalla olleet ajajat. Hän kantoi paitaa kahden päivän ajan ja on vanhin ajaja, joka on johtanut jotain kolmesta suuresta ympäriajosta.
Arnold Luhaäär
Arnold Luhaäär (20. marraskuuta 1905 Mõisaküla – 29. tammikuuta 1965 Tallinna) oli virolainen painonnostaja.
Luhaäär saavutti olympiahopeaa painonnoston raskaassa sarjassa (yli 82,5-kiloiset) Amsterdamissa 1928 yhteistuloksella 360 kiloa. Hänen punnerrustuloksensa oli 100 kiloa, jolla hän hävisi Saksan Josef Straßbergerille 22,5 kiloa. Luhaäärin tempaustulos 110 kiloa ja työntötulos 150 kiloa olivat parempia kuin saksalaisen vastaavat, mutta eroksi jäi 12,5 kiloa yhteistuloksen maailmanennätyksen tehneen saksalaisen hyväksi. Berliinin 1936 olympialaisissa Luhaäär sai pronssia yhteistuloksella 400 kiloa. Hän punnersi 115 kiloa, tempasi 120 kiloa ja työnsi 165 kiloa. Viimeksi mainitussa hän oli kilpailun paras, mutta yhteistuloksissa hän hävisi maailmanennätyksen tehneelle Saksan Josef Mangerille 10 kiloa.
MM-kilpailuissa Luhaäär sai pronssia vuonna 1938 ja EM-kilpailuissa hopeaa 1933. Hän voitti myös sarjansa Moskovan spartakiadeissa 1928. Viron mestaruuden hän voitti kahdeksan kertaa painonnostossa ja kerran myös kreikkalais-roomalaisessa painissa.
Jalkaväkirykmentti 35 (talvisota)
Jalkaväkirykmentti 35 eli JR 35 oli Savonlinnan sotilaspiirin Savonlinnassa 9.–11. lokakuuta 1939 välisenä aikana perustama rykmentti eli sen perustaminen tapahtui siis jo ennen YH:n nimellä toteutettua yleistä liikekannallepanoa 14.10.1939. Rykmentti kuului 12. divisioonaan, jonka komentajana toimi eversti Lauri Taavetti Tiainen.
Varustaminen
Rykmentti pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan vuoksi niihin ei varsinkaan kaluston osalta päästy.
Keskittäminen
Rykmentti keskitettiin 17. – 18. lokakuuta 1939 Laatokan Karjalaan tulevalle toiminta-alueelleen (Roikonkoski-Kaartojoki).
Rauha 13. maaliskuuta 1940
Suomen ja Neuvostoliiton välisen talvisodan taistelut taukosivat 12. maaliskuuta tehdyn Moskovan rauhan perusteella seuraavana päivänä 13. maaliskuuta klo 11.
Rykmentti vetäytyi rauhansopimuksen mukaisesti IV armeijakunnan mukana uudelle valtakunnanrajalle 15. maaliskuuta klo 10 ja 25. maaliskuuta klo 20 välisenä aikana. Rauhansopimuksessa vetäytymismatkaksi oli määritelty vähintään 7 kilometriä vuorokaudessa.
Joukkojen kotiuttamista ei aloitettu vielä tämänkään jälkeen, vaan asteittain siten, että ensin lomautettiin muun muassa maatalousväestöä lähestyvien kevättöiden vuoksi. Aluksi ei myöskään puhuttu kotiuttamisesta, vaan lomauttamisesta, jotta miesten nopea uudelleen kutsuminen palvelukseen olisi ollut mahdollista. Lomauttamiset alkoivat vanhimmista ikäluokista 15. huhtikuuta ja päättyivät pääosin kesäkuun puoleenväliin mennessä.
Himalia
Himalia viittaa seuraaviin asioihin:
John Galliano
pienoiskuva|John Galliano vuonna 2010. John Galliano (s. 28. marraskuuta 1960 Gibraltar) on brittiläinen muotisuunnittelija. Hän työskenteli ranskalaisen Christian Diorin muotitalon pääsuunnittelijana 1997–2011. Hänellä on myös omaa nimeään kantava muotimerkki John Galliano sekä pienempi merkki Galliano by John Galliano. Hänet tunnetaan teatraalisista vaatteistaan.
Galliano muutti Gibraltarilta Lontooseen ollessaan vasta lapsi. Hän valmistui St Martins College of Art & Designista vuonna 1983 Ranskan vallankumouksesta inspiroituneella kokoelmallaan Les Incroyables. Galliano perusti oman merkkinsä vuonna 1984, ja vuonna 1987 hän voitti parhaan brittiläisen muotisuunnittelijan palkinnon. Gallianolla oli kuitenkin ongelmia yhtiönsä talousasioissa, ja hän jätti Lontoon vuonna 1990 ja siirtyi suunnittelemaan muotia Pariisiin. Ennen kuin Galliano teki sopimuksen muoti- ja luksustavarajätti LVMH Moet Hennessy Louis Vuittonin kanssa, hän oli monta kertaa lähellä konkurssia. Näistä tilanteista hän pelastui lähinnä muotimaailmassa työskentelevien ystäviensä lojaaliudella.
Vuonna 1995 Gallianosta tuli ranskalaisen Givenchyn muotitalon pääsuunnittelija, ja seuraavana vuonna hän sai arvostetun paikan Christian Diorin muotitalon pääsuunnittelijana, esitellen ensimmäisen haute couture -kokoelmansa Diorille vuonna 1997.
Galliano joutui pois Diorin pääsuunnittelijan paikalta keväällä 2011 toistaiseksi hänen nimiteltyään pariisilaisessa kahvilassa siellä ollutta pariskuntaa ”likaiseksi juutalaiseksi” ja ”aasialaiseksi äpäräksi”. Hän oli myös lausunut väkivaltauhkauksia. Tapaus ei ollut ensimmäinen laatuaan. Gallianolla itselläänkin on juutalaiset juuret.
Tuulikki Ukkola
Lahja Tuulikki Ukkola (o.s. Parviainen, 28. marraskuuta 1943 Taivalkoski – 28. toukokuuta 2019 Oulu ) oli suomalainen vapaa toimittaja ja poliitikko. Hän toimi Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1991–1995 ja kokoomuksen kansanedustajana vuosina 2007–2011. Liberaalisen Kansanpuolueen puheenjohtajana Ukkola toimi vuosina 1993–1995.
Elämä
Ukkola valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1980. Hän kirjoitti kirjat Valittajien valtakunta (1993) ja Kansanvallan vanki (1996). Ennen kansanedustajaksi ryhtymistään hän työskenteli Kalevan artikkelitoimittajana.
Hän työskenteli Kalevassa vuodesta 1962, muun muassa toimittajana, politiikan toimituksen esimiehenä ja pääkirjoitustoimittajana.
Ukkola sai tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1989.
Poliittinen ura
Ukkola valittiin Oulun vaalipiiristä eduskuntaan vuoden 1991 vaaleissa sitoutumattomana Liberaalisen Kansanpuolueen listalta. Vuonna 1993 hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi, jona hän toimi 1995 eduskuntavaaleihin saakka, jolloin hän putosi eduskunnasta. Vuoden 2007 vaaleissa hänet valittiin Kokoomuksen listalta kansanedustajaksi. Eurovaaleissa 2009 Ukkola oli ehdolla kokoomuksen listalla.
Yksityiselämä
Tuulikki Ukkolan puoliso oli toimittaja Jukka Ukkola. Myös heidän tyttärensä Sanna Ukkola on toimittaja.
Himalia (mytologia)
Himalia oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi, joka asui Rodoksen saarella. Zeus saapui saarelle kukistamaan gigantteja, mutta siellä ollessaan antautui suhteeseen Himalian kanssa. Tämä synnytti hänelle kolme poikaa: Spartaios, Kronios ja Kytos.
Matti Honkala
Matti Honkala voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Kaikkien aikojen parhaat Vol. 2
Kaikkien aikojen parhaat Vol. 2 on Kari Tapion kokoelma-albumi, joka julkaistiin 29. lokakuuta 2008 levymerkillä Edel Records Finland. Kokoelma on jatkoa vuonna 2002 ilmestyneelle Kaikkien aikojen parhaat – 40 klassikkoa -albumille.
Albumi ylsi parhaimmillaan Suomen virallisen listan sijalle 6. Kultalevy myönnettiin vuonna 2009. Albumia on myyty yhteensä yli 19 000 kappaletta.
Alan Sunderland
Alan Sunderland (s. 1. heinäkuuta 1953 Conisbrough) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskushyökkääjänä.
Sunderland pelasi kaudet 1971–1977 Wolverhampton Wanderersin joukkueessa ja oli voittamassa Englannin liigacupia vuonna 1974. Marraskuussa 1977 hän siirtyi Arsenaliin, jonka riveissä hän pelasi kolmessa peräkkäisessä FA Cupin loppuottelussa; vuosina 1978 ja 1980 Arsenal hävisi loppuottelun mutta vuonna 1979 Alan Sunderland teki ottelun viime hetkillä voittomaalin Manchester Unitedin noustua juuri sitä ennen kahden maalin takaa-ajoasemasta tasoihin. Kaudella 1979–1980 Sunderland pelasi Euroopan cup-voittajien cupin loppuottelussa, jonka Arsenal hävisi rangaistuspotkukilpailussa espanjalaisseura Valencialle.
Englannin maajoukkueessa Sunderland pelasi yhden A-maaottelun vuonna 1980.
Northwestern-yliopisto
Northwestern-yliopisto (Northwestern University, NU) on yksityinen tutkimusyliopisto Yhdysvaltojen Illinois’n osavaltiossa, Chicagon pohjoisessa esikaupungissa Evanstonissa. Yliopiston 12 tiedekuntaa tarjoavat alempia bachelor-korkeakoulututkintoja 124 koulutusohjelmassa ja ylempiä master-tutkintoja 145 koulutusohjelmassa. Yliopiston Evanstonissa ja Chicagossa sijaitsevien kampusten lisäksi perustettiin vuonna 2008 kolmas kampus Qatarin Dohaan.
Northwestern-yliopiston perustivat vuonna 1851 yhdeksän metodistikirkkoon kuuluvaa pappia, lakimiestä ja liikemiestä. Heistä yksi oli kuvernööri John Evans, jonka mukaan nimettiin samoihin aikoihin perustettu Evanstonin kaupunki. Yliopiston nimi tulee sen alkuperäisestä tarkoituksesta palvella silloisen luoteisterritorion osavaltioita Ohio, Indiana, Illinois, Michigan, Wisconsin ja Minnesota. Opetus alkoi vuonna 1855 ja ensimmäiset naisopiskelijat otettiin 1869.
Northwestern on menestynyt hyvin erilaisissa yliopistojen välisissä ranking-tutkimuksissa, ja sen rahoitusasema on hyvin vahva. Vuonna 2021 yliopistoon hyväksyttiin vain vajaat 7 prosenttia hakijoista, mikä tekee siitä yhden vaikeapääsyisimmistä yliopistoista Yhdysvalloissa. Kokonaisuudessaan Northwestern-yliopisto on arvioitu 9. parhaaksi yliopistoksi Yhdysvalloissa vuonna 2021.
Northwesterin toiminnasta valtaosa on keskittynyt Michiganjärven rannalla sijaitsevalle Evanstonin kampusalueelle, mutta yliopiston oikeustieteellinen ja lääketieteellinen tiedekunta sijaitsevat Chicagon Streetervillessä. Qatarin Dohassa opetetaan journalismia ja viestintää.
Yliopiston urheilujoukkue Northwestern Wildcats kilpailee parissakymmenessä lajissa muita yliopistoja vastaan.
Northwestern-yliopiston Kellogg School of Managementissa ovat vierailleet professoreina muun muassa suomalaiset Björn Wahlroos ja Mika Vaihekoski.
Dm3
Dm3 voi tarkoittaa ainakin seuraavia
Eeva Joenpelto
Eeva Elisabeth Joenpelto (vuodesta 1945 Hellemann; 17. kesäkuuta 1921 Sammatti – 28. tammikuuta 2004 Lohja ) oli palkittu suomalainen kirjailija. Hän käytti myös salanimiä Eeva Helle ja Eeva Autere.
Joenpelto sai kuudesti valtion kirjallisuuspalkinnon ja Finlandia-palkinnon vuonna 1994. Hänelle myönnettiin vuonna 1968 Pro Finlandia-mitali.
Nuoruus, opiskelu ja perhe
Eeva Joenpelto syntyi Sammatissa vuonna 1921. Hänen isänsä oli kauppias Johan Emil Joenpelto (ent. Werlander) ja äitinsä Anna Matilda Stenström. Perheen kolme ensimmäistä lasta oli kuollut ennen Eevan syntymää, joten hän kasvoi vuonna 1914 syntyneen Erkki-veljen kanssa.
Eeva aloitti kansakoulun Myllykylässä, mutta oppikoulun takia hän joutui lähtemään Lohjalle. Kotoa kouluun oli 16 kilometriä, eikä matkaa pystynyt kulkemaan päivittäin. Hän asui syksystä 1932 lähtien kouluviikot Lohjalla koulukortteereissa. Joenpellon opinnot sujuivat vaihtelevasti, mutta ylioppilaaksi hän valmistui keväällä 1940. Talvisota oli päättynyt edellisenä päivänä, eikä ylioppilaskirjoituksia ollut järjestetty.
Joenpelto muutti syksyllä 1940 Helsinkiin, missä hän opiskeli Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1940–1942. Joenpellon tarkoitus oli valmistua toimittajaksi, mutta opinnot jäivät kesken, sillä hän aloitti työnteon. Hän työskenteli ensin Ajan Suunnassa ja sitten Suurtalkoot-yhdistyksessä ja Nuoressa Voimassa.
Joenpelto tapasi sota-aikana tanskalaissyntyisen toimittajan Jarl Hellemanin. He menivät naimisiin tammikuussa 1945. Heidän esikoislapsensa, Jan Ilmari syntyi marraskuussa 1946. Kumpikin oli aloittanut tässä vaiheessa jo kirjallisen uransa. Esikoisteosten jälkeen Jarl Helleman keskittyi kustannusalaan, kun taas Joenpelto jatkoi kirjailijana.
Ura
Joenpellon esikoisromaani Seitsemän päivää ilmestyi salanimellä Eeva Helle vuonna 1946. Myös neljä vuotta myöhemmin ilmestynyt Tulee sittenkin päivä... julkaistiin salanimellä. Sen kirjoittajaksi ilmoitettiin Eeva Autere. Joenpelto itse piti kirjailijanuransa alkuna vuonna 1950 julkaistua teosta Kaakerholman kaupunki. Hän ei edes mielellään puhunut kahdesta ensimmäisestä teoksestaan. Kaakerholman kaupunki käsittelee köyhän länsisuomalaisen mäkikulman vaiheita ja nostaa esiin torpparinvaimon henkilönkuvan. Joenpelto keskittyi Kaakerholman kaupunkia seuranneissa pienoisromaaneissa yksittäisiin henkilöihin: Veljen varjo (1951) pohtii sodassa kaatuneen muistoa ja teoksessa Johannes vain (1952) päähenkilö joutuu aineen ja hengen varsin suomalaiseen vastakkainasetteluun.
Joenpellon ura lähti 1960-luvulla uusiin suuntiin, ja hän kirjoitti uusista aihealueista. Viisaat istuvat varjossa (1964) ja Halusit tai et (1969) ovat avioliittokuvauksia, ja Vesissä toinen silmä on puolestaan taiteilijaromaani. Joenpelto otti vuonna 1966 julkaistun romaanin Ritari metsien pimennosta päähenkilöksi omapäisen vanhan ihmisen. Teos kertoo iäkkäästä valtion virkamiehestä, jonka elämä ulottui suuriruhtinaskunnan ajasta vaaran vuosiin. Päähenkilö pohtii kirjassa Suomen ja Venäjän välejä myöntyvyydestä vastarintaan.
Joenpelto kirjoitti 1970-luvulla neljäosaisen Lohja-sarjan, joka toi hänelle sekä arvostelu- että myyntimenestystä. Lohja-sarjan ensimmäinen osa oli Vetää kaikista ovista (1974). Sitä seurasivat Kuin kekäle kädessä (1976), Sataa suolaista vettä (1978) ja Eteisiin ja kynnyksille (1980). Niissä Joenpelto kuvaa teollistuvan paikkakunnan elinkeinojen muutosta ja taloudellista kehitystä sekä yhteiskunnan eri kerroksia yhden tehdaskylän asukkaiden kautta. Sarja alkoi suoraan sisällissodan jatkotunnelmista mutta jatkui aina 1930-luvun alkupuolelle.
Joenpelto jatkoi uraansa ahkerasti edelleen 1980-luvulla. Hänen teoksiinsa tuli tässä vaiheessa hieman kirpeämpiä sävyjä. Elämän rouva, rouva Glad (1982) oli kolme avioliittoa eläneen naisen muotokuva ja samalla teos ihmisen itsekkyydestä. Rikas ja kunniallinen (1984) sijoittui puolestaan talousmaailmaan, mutta Jottei varjos haalistu (1986) oli jälleen kirjailijan kotiseudulla.
Tyyli ja tunnustukset
Joenpelto muistetaan eritoten 1970-luvun Lohja-sarjastaan. Häntä on pidetty vahvojen naisten kuvaajana – leima, jota vastaan kirjailija itse usein pyristeli. Keskeinen arvo Joenpellon työssä ja elämässä oli kunniallisuus: ”Että oltaisiin ihmisiksi.” Joenpelto myös suomensi kirjallisuutta, muun muassa Enid Blytonin ensimmäisen Viisikko-kirjan Viisikko aarresaarella Lea Karvosen salanimellä. Hänen teoksiaan on käännetty ainakin ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi, viroksi, venäjäksi, unkariksi, islanniksi, puolaksi, tšekiksi, romaniaksi ja englanniksi.
Joenpelto oli kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen PENin puheenjohtaja vuosina 1964–1967. Hän toimi taiteilijaprofessorina vuosina 1980–1985.
Joenpelto oli 1945–1975 naimisissa kustannusyhtiö Tammen toimitusjohtajan Jarl Hellemannin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Esikoispoika Ilmari teki itsemurhan 28-vuotiaana pian vanhempiensa eron jälkeen, ja nuorempi poika Johannes kuoli syöpään vuonna 1997. Joenpelto testamenttasi Sammatissa sijaitsevan kotitalonsa kirjailijoiden käyttöön nimeään kantavaksi kirjailijakodiksi.
Eeva Joenpelto ja Jarl Hellemann olivat Sylvi ja Urho Kekkosen perheystäviä, ja Joenpelto oli Sylvi Kekkosen kirjallisen salongin vakiojäsen.
Romaanit
pienoiskuva|right|Eeva Joenpelto ja [[Urho Kekkonen (vas.) itsenäisyyspäivänä 1958.]]
Palkinnot ja kunnianosoitukset
pienoiskuva|right|Eeva Joenpellon kirjailijatalo ja entinen kauppa [[Lohjan Myllykylällä.]]
Oudenaarde
Oudenaarde on kunta Itä-Flanderin provinssissa, Belgiassa. Vuoden 2017 alussa siellä oli 30 972 asukasta. Kunnan pinta-ala on 68,06 neliökilometriä.
Henri Auvinen
Henri Auvinen (s. 21. helmikuuta 1993 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Auvinen on pelityyliltään peruspuolustaja.
Seuraura
Auvinen on Vaajakosken Pelikaanien kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin JYPiin, jossa Auvinen voitti B-nuorten I-divisioonan hopeaa vuonna 2010. Kaudeksi 2010–2011 hän oli nostamassa JYPin B-nuoria SM-sarjaan, mutta suurimmaksi osaksi Auvisen kausi eteni kuitenkin joukkueen A-nuorissa, jotka voittivat kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Hän debytoi kauden aikana myös miesten peleissä pelattuaan kolme Mestis-ottelua JYPin farmijoukkue D Teamissa.
Kaudeksi 2011–2012 Auvinen liittyi Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan (ent. D Team). Hänen tulokaskautensa toi siellä 40 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Hän teki SM-liigadebyyttinsä JYPissä 25. lokakuuta 2011 vieraissa Jokereita vastaan. Auvinen merkittiin kakkospuolustajapariin Olli Malmivaaran viereen ja hän sai ottelussa jääaikaa 12.39 minuuttia. Kaikkiaan Auvinen pelasi runkosarjan aikana viisi SM-liigaottelua. JYP-Akatemian kauden päätyttyä hän vahvisti JYPin A-nuoria ja nousi myös JYPin SM-liigajoukkueen kokoonpanoon kahteen finaaliotteluun Pelicansia vastaan paikattuaan Kalle Koskisen loukkaantumista. Auvinen voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden.
Auvinen liittyi kaudeksi 2012–2013 JYPin SM-liigarinkiin, mutta hän pelasi kautensa suurimmaksi osaksi vielä JYP-Akatemiassa. Auvisen otteet jäivät kuitenkin varsin heikoiksi, mistä kertoi JYP-Akatemian huonoin teholukema –19. Hän vahvisti taas loppukaudesta JYPiä, jossa Auvinen pelasi kauden aikana kaikkiaan 13 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Helmikuussa 2013 Auvinen jatkoi sopimustaan JYPin kanssa kevääseen 2015 saakka.
Kaudeksi 2015–2016 Auvinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Hän pelasi ensimmäisen täyden SM-liigakautensa tehden 52 runkosarjaottelussa tehot 1+1=2. Alkukaudella 2016–2017 Auvinen ei mahtunut kertaakaan HPK:n kokoonpanoon ja hän pelasi ainoastaan kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa, kunnes Auvisen sopimus HPK:n kanssa purettiin lokakuussa 2016. Marraskuussa hän teki kevääseen 2018 asti ulottuvan sopimuksen SM-liigan nousijajoukkue Mikkelin Jukureiden kanssa. Auvinen pelasi Jukureissa kuusi ottelua sekä yhteensä kymmenen Mestis-ottelua lainalla Jokipojissa, KeuPa HT:ssä ja Iisalmen Peli-Karhuissa, joiden jälkeen hän siirtyi tammi-helmikuun 2017 vaihteessa viimeisimpänä mainittuun joukkueeseen loppukauden kattavalla lainasopimuksella.
Auvinen pelasi kaudella 2017–2018 Jukureissa 17 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä sekä yhdeksän Mestis-ottelua lainalla Imatran Ketterässä, kunnes tammikuussa 2018 hänen sopimuksensa Jukureiden kanssa purettiin yhteisymmärryksessä. Samana päivänä Auvisen tiedotettiin siirtyvän loppukauden sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue MODO Hockeyn riveihin. Heinäkuun 2018 lopulla hän teki kolmen kuukauden mittaisen try-out -sopimuksen Tanskan Metal Ligaenin Frederikshavn White Hawksin kanssa. Auvisen sopimusta jatkettiin joulukuussa kuukaudella, mutta jouluaatonaattona hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin, kun Auvinen teki White Hawksin ulkomaalaiskiintiössä tilaa venäläiselle Aleksandr Bumaginille. Tammikuussa 2019 hän siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyEttan-joukkue Bodens HF:ään.
Marraskuussa 2019 Auvinen siirtyi loppukauden 2019–2020 kattavalla sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligassa pelaavan JKH GKS Jastrzębien joukkueeseen oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän voitti kauden päätteeksi pronssia.
Lokakuussa 2020 Auvinen siirtyi toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella II-divisioonajoukkue Gladiators HT:hen. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehtyään yhdeksässä ottelussa tehot 6+8=14. Kaudeksi 2021–2022 Auvinen palasi Ruotsin HockeyEttaniin ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Hudiksvalls HC:hen.
Kaudeksi 2022–2023 Auvinen palasi vuoden mittaisella sopimuksella hänen aiempaan lainaseuraansa, Mestis-joukkue KeuPa HT:hen. Auvinen nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Pikkuharpyija
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkuharpyijaa tavataan Etelä- ja Keski-Amerikassa. Sen laaja levinneisyys käsittää Guatemalan, Belizen, Hondurasin, Nicaraguan, Costa Rican, Panaman, Kolumbian, Venezuelan, Guyanan, Surinamen, Ranskan Guayanan, Ecuadorin, Perun, Paraguayn, Bolivian ja Pohjois-Argentiinan. Meksikon tilanne on epävarma. Levinneisyysalueen kooksi arvioidaan 9 190 000 neliökilometriä. Kannan kooksi arvioidaan 1000–10 000 yksilöä. Se on koko levinneisyysalueellaan harvalukuinen ja näyttäytyy niin harvoin, että sen esiintyminen laajallakin alueella jää helposti huomaamatta.
Pikkuharpyijan mieluisinta elinympäristöä ovat jokien pirstomat alankomaan sademetsät. Näiden metsien puiden lajimäärä on korkea ja latvuskerroksia on useita. Valtapuut kohoavat usein 40 metrin korkeuteen, ja niiden latvusto muodostaa 6–7 metrin paksuisen kerroksen, joka päästää vain vähän valoa metsän pohjakerroksiin. Siellä täällä sademetsää on yksittäisiä jättipuita, jotka kohoavat latvuston läpi. Lajia tavataan trooppisten metsien lisäksi subtrooppisissa metsissä ja levinneisyysalueen eteläosassa galleriametsissä. Pikkuharpyijaa tavataan yleensä alle 600 metrin korkeudessa, mutta paikoin jopa 1200 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Pikkuharpyija on luonnontilaisten trooppisten alankosademetsien ilmaisijalaji eikä tule toimeen hakatuilla alueilla. Metsäkato onkin vakava uhka lajille. Suuren koon ja harvinaisuuden takia sitä uhkaa myös metsästys. Lajia saattaa haitata myös kilpailu ravinnosta ihmisen kanssa. Pikkuharpyija onkin taantuva laji ja luokitellaan silmälläpidettäväksi. Se kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II.
Elintavat
pienoiskuva|176px|Bolivialainen pikkuharpyija syömässä [[smaragdiboaa.]] Pikkuharpyijat saalistavat etenkin pussirottia, villa-apinoita ja matelijoita. Niiden on väitetty vievän myös laamojen vasoja, mutta se on lajin elinympäristö huomioon ottaen epätodennäköistä. Äänivalikoimaan kuuluu muun muassa kovaääninen wee hee ja kimakka youu-ree vihellys, jonka loppuosa on lyhyt ja nouseva. Pesä rakennetaan metsän korkeimpiin puihin. Naaras munii pari kermanvalkoista munaa, joita se hautoo 40–50 päivää. Poikanen jättää pesän ehkä noin kolmikuisena.
Kimmo Kääriäinen
Kääriäinen aloitti pappina Kuopion Kallaveden seurakunnan pastorina 1984 ja toimi vuodesta 1990 nuorempana tutkijana Suomen Akatemiassa. Vuodesta 1997 hän on ollut Kirkon tutkimuskeskuksen palveluksessa, ensin tutkijana, vuodesta 2001 vuoteen 2010 johtajana.
Hevaa
Hevaa eli Vepsä on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Hevaanjoen varrella 14 kilometriä Lepäsistä lounaaseen. Kylässä on 113 asukasta (vuonna 2015).
Historia
Kaprion kihlakunnan Djatlitsyn pogostaan kuuluneet Hevaanjoen varren kylät mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Seudun kanta-asukkaat olivat uskonnoltaan ortodoksisia inkerikkoja. Peter von Köppenin mukaan Hevaanjoen keski- ja alajuoksun inkeroiskyliä olivat Hevaan eli Vepsän lisäksi Koskenkylä (ven. Lomonosovo), Huurola (Šiškino), Tönttölä, Murto (Murdovštšina), Syrjä (Sjurje) ja Lentiisi (Lendovštšina). Vääskylässä ja Kangaspäässä asui myös äyrämöisiä. Hevaan inkerikoilta kerättiin 1800-luvulla runsaasti kansanrunoutta.