cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atomismi
Atomiteoria
1600-luvun lopulla luonnontieteen ja insinööritieteiden menestys ja uudet käytännöt alkoivat vaikuttaa filosofisiin ajatuksiin aineen koostumuksesta. Ne, jotka esittivät arvailuja aineen perimmäisestä luonteesta, alkoivat verifioida ”ajatuskokeitaan” toistettavissa olevin tieteellisin kokein aina kun tämä oli mahdollista.
John Dalton yhdisti vuonna 1808 useiden henkilöiden kokeelliset saavutukset empiiriseksi todistusaineistoksi aineen koostumuksesta. Hän havaitsi, että tislattu vesi oli kaikkialla analysoitavissa koostuvaksi samoista alkuaineista, vedystä ja hapesta. Vastaavasti kaikki puhtaat aineet voitiin jakaa aina samoihin alkuaineisiin samoissa suhteissa. Hän päätteli, että jokaista alkuainetta vastasi oma atomi. Tässä hän käytti Antoine Lavoisierin määritelmää alkuaineelle: se on substanssi, jota ei voida analysoida joksikin yksinkertaisemmaksi.
Norjan lähetysseura
pienoiskuva|240x240px|Norjan lähetysseuran päämaja [[Stavanger|Stavangerissa, Norjassa.]] Norjan lähetysseura (Norske Misjonsselskab, NMS) aloitti toimintansa 180 ihmisen yhdistyksenä Stavangerissa elokuussa 1842. Seuran päämääränä oli levittää kristinuskoa muille kansoille pääasiassa Afrikassa.
Hans Paludan Smith Schreuder oli ensimmäinen lähetyssaarnaaja, joka lähti Afrikkaan zulujen pariin vuonna 1843.
Larissa Wilson
thumb|Larissa Wilson vuonna 2007. Larissa Wilson (s. 5. toukokuuta 1989) on englantilainen näyttelijä. Larissa on tullut tutuksi Skins – liekeissä -televisiosarjan mukana roolista Jal Fazerina. Hänet nähtiin myös vuonna 2009 kauhuelokuvassa Tormented, joka kertoo koulukiusatusta pojasta joka kuolee ja palaa kummittelemaan kiusaajilleen, elokuvassa oli mukana myös Skins – liekeissä -sarjasta tuttu April Pearson. Larissa on myös vieraillut Holby Cityn sairaala -sarjan yhdessä jaksossa, jossa hän esitti Rebecca Webster -nimistä henkilöä.
Norjan lähetysseura
Norjan lähetysseuralla on lähetyssaarnaaja 13 maassa. Maat ovat
Larissa Wilson
Hän kävi koulua nimeltä John Cabot Academy, jossa Skinsin päähenkilöiden koulun Roundview-collegen sisäkuvaukset tehtiin.
Norjan lähetysseura
Seura levittää sanomaansa myös Lähi-idässä satelliittitelevision avulla, koska useimmissa maissa on laitonta rakentaa kirkkoja.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – miesten takaa-ajo
Miesten takaa-ajo ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 14. helmikuuta 2021.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 13.15.
Fedayeen Saddam
Fedayeen Saddam oli Saddam Husseinin ajan Irakin puolisotilaallinen järjestö.
Saddam Husseinin vanhin poika Uday Hussein perusti Fedayeen vuonna 1995 ensimmäistä Persianlahden sotaa seuranneen kauppasaarron aikana ja sitä koulutti kenraali Muzahim Sa'b Hassan. Siihen kuului noin 20 000–40 000 jäsentä, jotka olivat pääasiassa huonosti koulutettuja ja ilman raskaita aseita. Nimensä se sai jo 1950-luvulta lähtien Israelia vastaan taistelleilta palestiinalaisilta Fedayeen-taistelijoilta. Nimi tarkoittaa itsensä uhraamaan valmistautunutta.
Fedayeen Saddam oli pääasiassa turvallisuusjärjestö, joka katkoi kielet presidenttiä arvostelleilta ja päät prostituutiosta syytetyiltä naisilta. Monet sen jäsenet oli värvätty kaikista köyhimmiltä alueilta. Uday Hussein käytti joukkoa omiin tarkoituksiinsa, kuten salakuljetukseen, mutta hän menetti järjestön komennon 1996 siirrettyään sille luvattomasti aseita tasavaltalaiskaartilta. Fedayeen-joukkojen tehtävä oli alun perin estää vallankumousyritykset, erityisesti shiialaisten valtaan nouseminen.
Vuoden 2003 Yhdysvaltain invaasion jälkeen, kun Irakin armeija ja tasavaltalaiskaarti romahtivat, juuri Fedayeen johti vastarintaa rintaman taakse jääneillä alueilla huoltokuljetuksia vastaan. Monet käyttivät siviilivaatteita. Käyttivät ambulanssia Fedayeen-joukkojen liikutteluun sodankäynnin kansainvälisten sääntöjen vastaisesti. Pitivät ihmiskilpiä edessään niin liittouman sotilaat eivä ampuisi Fedayeen-joukkoja. Näyttelivät antautuvansa mutta rupesivatkin taistelemaan rivakasti näyttelynsä perään. Virallisesti Fedayeen lakkasi olemasta Bagdadin valtauksen jälkeen tai viimeistään Saddamin vangitsemisen jälkeen, mutta sen jäsenten asema Irakin vastarinnassa on epäselvä. Osa Fedayeen ja tasavaltalaiskaartin upseereista jatkoi sotilasneuvostossa ja myöhemmin sotilasjohtajina ISIS-järjestössä. ISIS:in johto ei kuitenkaan koostunut pelkästään heistä, vaan mukana oli muun muassa tšetšeeneitä ja muita islamilaisia.
Appaloosa
Appaloosa on lämminverinen täplikäs ratsuhevosrotu. Se on peräisin Yhdysvaltain Oregonista. Rotu on saanut alkunsa 1600- ja 1700-luvuilla. Appaloosat polveutuvat mustangeista ja sitä kautta andalusianhevosesta, arabianhevosesta, berberihevosesta ja tuskomaanihevosesta. Appaloosarodun esivanhempia kasvattivat nez perce -intiaanit, jotka asuivat rodulle nimen antaneen Palouse-joen varrella Koillis-Oregonissa. Intiaanit uskoivat tämän erikoisenvärisen hevosen tuottavan onnea: mitä värikkäämpi hevonen päälliköllä oli, sitä voitokkaampi oli heimo.
Ominaisuudet
Appaloosat ovat väriltään tiikerinkirjavia eli täplikkäitä. Joissakin tapauksissa yksivärinen appaloosa voidaan hyväksyä roturekisteriin, mikäli se täyttää muita tärkeitä kriteereitä.
Muita kriteereitä ovat muun muassa selvästi täplikäs iho turvassa ja sukuelinten alueella, raitakaviot myös niissä jaloissa, joissa ei ole valkoisia sukkia, sekä silmän valkoinen kovakalvo. Rodun säkäkorkeus vaihtelee välillä 142–152 cm. Ihanneappaloosa on rakenteeltaan pienikokoinen, mutta tiivisrunkoinen: syvä ja leveä, takaosastaan vahva. Pää on hienopiirteinen. Appaloosan jouhet ovat ohuet ja lyhyet, joskus melkein olemattomat.
Appaloosat ovat tunnettuja hyvästä luonteestaan: ne ovat oppimis- ja miellyttämishaluisia ja sopivat siis hyvin perhe- ja harrastushevosiksi. Sinnikkäinä ja kestävinä ne ovat muutenkin hyvin käyttökelpoisia monenlaisiin tarkoituksiin. Appaloosat ovat suosittuja lännenratsuina.
Klaani (täsmennyssivu)
Klaani voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Brysselin kaupungintalo
Historia
Kaupungintalo kuvastaa keskiajan lopulla tapahtunutta Brysselin aseman ja merkityksen kasvua erityisesti Brabantin herttuoiden hallinto- ja pääkaupunkina. Rakennus on pinta-alaltaan epäsäännöllisen suorakulmion muotoinen. Sen vanhin osa on sen etupuolen (kun seisotaan katse vasten julkisivua) vasen siipi, joka on rakennettu Jacop van Thienen johdolla suoritetuissa rakennustöissä vuoden 1402 ja 1420 välisenä aikana. Torille suuntautuvan julkisivun lisäksi julkisivua on myös Rue Charles Buls -kadulla. Vanhimman osan ja uusimman osan väliin sijoittuu kellotorni, jota on kuvattu keveyden ja eleganssin mestarityöksi. Torni on 96 metriä korkea, ja se edustaa alueelle tyypillistä brabantilaista gotiikkaa. Se rakennettiin arkkitehti Jan van Ruysbroekin suunnitelmien pohjalta Burgundin herttuan Filip Hyvän aikana.
Vuonna 1455 kellotorni korvasi aikaisemman pienen kellotornin. Samaan aikaan tornin kanssa valmistui myös talon pienempi oikeanpuoleinen siipirakennus. Tornin rakentamisen taustalla oli Brysselin ja lähellä sijaitsevan Leuvenin kaupungin keskinäinen kilpailu. Kyseessä oli kilpa herttuakunnan pääkaupungin asemasta. ja Leuven rakensi samaan aikaan kaupungintalon, jota yleisesti pidetään alueen kauneimpana.
De Villeroy pommitti ranskalaisine sotajoukkoineen vuonna 1685 tykein kaupunkia ja kaupungintaloa, joka tuhoutui pahasti. Ainoastaan kellotorni ja ulkoseinät säästyivät. Hyvin pian kaupunkilaiset pääsivät kuitenkin aloittamaan tehokkaasti jälleenrakennustyön.
1800-luvulla suoritettiin koko rakennuksen perusteellinen korjaus, joka alkoi julkisivusta, ja samalla uusittiin myös sisätilojen goottilaisia osia. Perusteellisen korjauksen sunnittelija oli Victor Jamar, joka toimi opettajansa ranskalaisen arkkitehdin Viollet le Ducin innoittamana. Tehtävän hän sai kaupungilta vuonna 1868.
Nykyisin suurin osa Brysselin kaupungin hallintoa toimii muualla, mutta kaupungin keskushallinto kaupunginjohtajineen ja apulaiskaupunginjohtajineen sijaitsee vielä rakennuksessa.
Ulkoasu
Peruskorjauksen yhteydessä rakennuksen ulkoasuun lisättiin kaikkiaan 203 kuvapatsasta, jotka esittävät Brabantin herttuakunnan aluetta hallinneita herttuoita ja herttuattaria aina vuodesta 580 vuoteen 1564 saakka.
Myös 1990-luvun loppupuolella tehtiin peruskorjaustöitä, jotka kohdistuivat varsinkin kellotorniin. Tällöin myös rakennuksen julkisivut ja koko rakennus puhdistettiin ja entisöitiin sieltä, missä siihen oli tarvetta.
Sisätilat
1800-luvun lopun peruskorjausten yhteydessä huomio keskitettiin suurelta osalta ensimmäisen kerroksen tiloihin ja etenkin sen goottilaiseen osaan.
Matkailu
Kaupungintalossa on myös mahdollista vierailla, sillä se on yleisölle avoinna, joskin siellä on opastettuja kierroksia vain ranskaksi, hollanniksi ja saksaksi. Lisäksi rakennuksessa toimii turisteja varten infopiste.
Telos (kaupunki)
Telos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Teloksen saarella eli nykyisellä Tíloksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Megálo Chorión kylän lähellä.
Maantiede
Teloksen kaupunki sijaitsi samannimisen saaren länsirannikolla. Sen akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi saaren nykyisen pääkylän Megálo Chorión vieressä kohoava kukkula.
Teloksen kaupunkivaltion alaisuuteen kuului koko Teloksen saari, eikä sillä ollut muita poliksia eikä välttämättä mitään muitakaan asutuksia, kuten kyliä, sillä tällaisista ei ole löytynyt merkkejä. Saari sijaitsi antiikin nimistöllä Karpathoksen meressä Rhodoksen ja Nisyroksen saarten välissä. Strabon, joka luki saaren kuuluvaksi Sporadeihin, kuvasi sen ympärysmitaksi 80 stadioninmittaa. Stefanos Byzantionlainen luki Teloksen puolestaan osaksi Kykladeja. Nykyisin se luetaan osaksi Dodekanesiaa eli Eteläisiä Sporadeja.
Historia
Teloksen saaren alkuperäinen nimi oli Plinius vanhemman mukaan Agathusa. Historiallisella ajalla Teloksen asukkaat olivat doorilaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tēlios.
Telos oli aina läheisissä yhteyksissä Rhodoksen polikseen. Sen arvioidaan kuitenkin olleen ainakin arkaaisella ja klassisella kaudella itsenäinen polis, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään tuon aikaisessa lähteessä. Teloslaiset olivat mukana perustamassa Gelan siirtokuntaa Sisiliassa 600-luvulla eaa. yhdessä Lindoksen asukkaiden kanssa, ja Sisilian tyranni Gelonin suku oli teloslaista alkuperää, sillä hänen esi-isiinsä kuulu teloslainen Telines.
Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Telos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa noin vuosina 427/426–415/414 eaa. Vuosina 404–394 eaa. saari oli Spartan vallassa, kunnes Farnabazos ja Konon vapauttivat sen Korintin sodan aikana. Kaupunki löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien, ja oli ainakin tuolloin itsenäinen Rhodoksen vallasta. Se tuli Rhodoksen vallan alle 200-luvulla eaa.
Telos esitetään usein runoilijatar Erinnan yhdeksi mahdolliseksi kotipaikaksi. Plinius mainitsee saaren olleen tunnettu voiteestaan tai parfyymistään, joka tehtiin mahdollisesti meiramista.
Rakennukset ja löydökset
Teloksen akropolis on ollut varustettu muurein, joista on säilynyt jäänteitä. Ne ympäröivät noin 10 hehtaarin kokoisen alueen. Muurit on ajoitettu klassisen kauden lopulle tai varhaiselle hellenistiselle kaudelle. Muihin löytöihin lukeutuvat tornin sekä Athene Poliaalle omistetun pyhäkön rauniot. Piirtokirjoitusten mukaan Teloksella oli paitsi Athenen myös Zeus Polieuksen kultti. Akropoliin huipulla on nykyisin keskiaikaisen linnan rauniot.
Kaupungin talot oli tehty pengerryksille akropoliin rinteeseen. Niiden lukumääräksi on arvioitu korkeintaan 150. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa veistoksia sekä suuri määrä piirtokirjoituksia. Kastéllosta nykyisen Livádian läheltä on löydetty muurin ja tornin jäänteitä. Antiikin lähteiden mukaan Teloksella oli myös Poseidonille omistettu temppeli.
Robert Lee Bullard
Robert Lee Bullard (synt. William Robert Bullard, 15. tammikuuta 1861 – 11. syyskuuta 1947) oli yhdysvaltalainen sotilas ja kenraali. Hän komensi ensimmäisessä maailmansodassa 3. armeijakuntaa ja 2. armeijaa.
Bullardin vanhemmat olivat plantaasinomistaja Daniel Bullard ja metodistipapin tytär Susan Mizell Bullard. Hänellä oli kymmenen vanhempaa ja yksi nuorempi sisarus. Hänet tunnettiin nimellä William Robert Bullard vuoteen 1866 asti, jolloin hän pyysi vanhempiaan muuttamaan hänen nimensä Robert Lee Bullardiksi Konfederaation sotasankari Robert E. Leen mukaan, mikä toteutui.
Kesäkuussa 1881 Bullard osallistui Yhdysvaltain maavoimien upseerikoulun West Pointin pääsykokeeseen ja tuli valituksi. Hänen koulumenestyksensä upseerikoulussa oli keskivertoluokkaa, ja hän valmistui sieltä vuoden 1885 vuosikurssin mukana.
Bullardin ensimmäiseksi asemapaikaksi tuli Fort Unionin linnoitus New Mexicon territoriossa. Vuonna 1886 hän osallistui Geronimon johtaman apassi-intiaanien kapinan tukahduttamiseen Meksikossa rajan toisella puolella. Hänet ylennettiin yliluutnantiksi vuonna 1892.
Perhe
Bullard avioitui Rose Brabsonin kanssa keväällä 1888. Brabson kärsi koko elämänsä ajan huonosta terveydentilasta ja pitkistä Bullardista erossa viettämistään ajoista. Hän oli katolinen, ja myös Bullard kääntyi katoliseksi vuonna 1901.
Verna Hillie
Verna Dolores Hillie (5. toukokuuta 1914 – 3. lokakuuta 1997) oli amerikansuomalainen elokuvanäyttelijä. Hänen isänsä oli alavutelainen Edvard Verner Heikinpoika Hillie (ent. Etelämäki).
Elämä
Hillie meni naimisiin Frank Gill, Jr.:n kanssa vuonna 1933 ja he erosivat vuonna 1952. Heillä oli kaksi lasta, joista toinen on näyttelijä Pamela Lincoln. Vuonna 1952 hän meni naimisiin NBC:n johtaja Richard Linkrounin kanssa. He erosivat 11 vuoden kuluttua.
Itävallan ilmavoimat
Itävallan ilmavoimat on Itävallan asevoimien ilmapuolustuksesta vastaava puolustushaara. Ilmavoimilla on muun muassa Eurofighter Typhoon -hävittäjiä, C-130- ja Pilatus PC-6 Porter -kuljetuskoneita sekä erilaisia helikoptereita.
Parhaan naissivuosan Bafta-palkinto
Parhaan naissivuosan Bafta-palkinto on yksi palkinnoista, joita The British Academy of Film and Television Arts jakaa vuosittain. Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin vuonna 1968.
Suuri isänmaallinen sota
thumb|320px|Ukrainan toisen maailmansodan historialle omistettu kansallismuseo Kiovassa, Ukrainassa. Taustalla valtava [[Jevgeni Vušetitšin 1981 veistämä monumentti Rodina-mat (''Äiti synnyinmaa). Veistoksen korkeus on 62 metriä, museon piilottavan jalustarakennuksen kanssa 102 metriä. Alueella on sotahistoriallisen museon ja sotilaskalustonäyttelyn lisäksi myös sotilaiden ja partisaanien taistelulle sekä sodan ja keskitysleirien siviiliuhreille omistettuja monumentteja. Museo nimettiin uudelleen vuonna 2015, sen aikaisempi nimi oli Suuren isänmaallisen sodan museo.]] Suuri isänmaallinen sota on Venäjällä ja entisissä neuvostotasavalloissa (lukuun ottamatta Baltian maita, Georgiaa ja Ukrainaa) käytetty nimitys, jolla viitataan natsi-Saksan ja Neuvostoliiton väliseen sotaan toisen maailmansodan aikana.
Suuren isänmaallisen sodan päättymisen juhlapäivää vietetään vuosittain 9. toukokuuta voitonpäivän nimellä.
Nimityksen historia ja käyttö
Termin ”suuri isänmaallinen sota” juuret ovat historiassa. Sillä on alun perin viitattu Venäjän käymään sotaan Ranskaa vastaan, kun Napoleon marssitti Suuren armeijansa Venäjälle vuonna 1812. Tällöin ranskalaisia vastaan nousi sotilaiden lisäksi myös runsaslukuinen joukko vapaaehtoisia talonpoikia, jolloin sota sai laajan kansallisen luonteen. Sota kesti kolme vuotta, mutta lopulta Venäjän voittamaa sotaa ryhdyttiin kutsumaan maassa nimellä ”vuoden 1812 isänmaallinen sota” tai pelkästään ”isänmaalliseksi sodaksi”. Vuoden 1914 jälkeen termiä "suuri isänmaallinen sota" ryhdyttiin soveltamaan ensimmäiseen maailmansotaan, jossa Venäjä taisteli Saksan keisarikuntaa ja Itävalta-Unkaria vastaan.
Nimitystä ei ole varsinaisesti käytetty muualla kuin Neuvostoliitossa sekä myöhemmin Venäjällä ja Neuvostoliitosta irtautuneissa maissa. Saksassa toisen maailmansodan taisteluista Neuvostoliittoa vastaan käytetään usein nimityksiä itärintama (die Ostfront), idän sotaretki (der Ostfeldzug) tai Venäjän sotaretki (der Rußlandfeldzug). Muualla saatetaan käyttää myös neutraalia nimitystä ”Saksan ja Neuvostoliiton sota”. Nimityksellä ”die Ostfront” voidaan viitata Saksassa myös ensimmäisen maailmansodan itärintaman taisteluihin.
Sosialistinen patriotismi
Isänmaallisuus ja varsinkin patriotismi tai nationalismi olivat vielä Vladimir Leninin aikaan termejä, jotka eivät sopineet vallankumoukselliseen henkeen. Päinvastoin, kommunistit syyttivät ensimmäiseen maailmansotaan liittymistä kannattaneita sosialidemokraatteja sosialistisesta patriotismista, joka toimi vastoin vallankumouksellisen defaitismin periaatetta. ”Proletariaatilla ei ole isänmaata”, kuten Karl Marx ja Friedrich Engels olivat sanoneet. Josif Stalinin valtakauden alussa tämän periaatteen suhteen tehtiin kuitenkin täydellinen muutos. Lopullisen maailmanvallankumouksen siirtyessä tulevaisuuteen Neuvostoliiton tuli toimia sen airuena ja vallankumouksen kehtona. Niinpä sosialistisesta patriotismista tulikin yksi tärkeimmistä mallikansalaisen omaamista hyveistä.
thumb|250px|Saksalaismunkit valmistelevat vastarintajohtajan hirttämistä kalparitareiden valtaamassa [[Pihkovassa elokuvassa Aleksanteri Nevski (1938).]]
Neuvostoliiton suhde Saksaan
Vaikka maat olivat harjoittaneet kulttuurivaihtoa ja sotilasyhteistyötä Weimarin tasavallan aikana, 1930-luvulla Neuvostoliitossa oltiin lähinnä vihamielisiä ja epäluuloisia Adolf Hitlerin johtamaa natsi-Saksaa kohtaan. Valtaannousunsa jälkeen Hitler oli lakkauttanut Saksan kommunistisen puolueen, laittanut vasemmistolaisia maanmiehiään keskitysleireihin, eikä sana ”sosialismi” kansallissosialismissa näyttänyt merkitsevän aitoa asiaa. Toisin kuin puolueohjelmassa ilmoitettiin, kansallissosialistit eivät olleet purkaneet kapitalismia tultuaan valtaan. Lisäksi puolueen vallankumouksellinen vasemmistosiipi oli hajotettu ja tuhansia sen jäseniä murhattu pitkien puukkojen yön yhteydessä. Hitler oli myös tuominnut kommunismin avoimesti koko poliittisen uransa ajan ja julkisesti ilmoittanut Saksan tarvitsevan elintilaa idästä.
Kun Saksaa kohtaan tunnettu vihamielisyys oli ankarimmillaan, Sergei Eisenstein sai tehtäväkseen ohjata spektaakkelielokuvan novgorodilaisruhtinaasta Aleksanteri Nevskistä, joka löi saksalaiset kalparitarit Peipsijärven taistelussa vuonna 1242. Yhtymäkohdat muinaisten ritarien ja nykyajan saksalaisten välillä olivat selviä elokuvan katsojalle. Vain hiukan sen jälkeen, kun elokuva oli päässyt teattereihin, yllättäen maat allekirjoittivat Molotov–Ribbentrop-sopimuksen Puolan offensiivin kynnyksellä elokuussa 1939. Elokuva joutui esityskieltoon. Uudessa ystävyyden hengessä Eisenstein palkattiin tekemään elokuvaversiota Hitlerin lempisäveltäjän Richard Wagnerin oopperasta Die Walküre.
Sota syttyy
Varhain aamulla 22. kesäkuuta 1941 Saksa rikkoi maiden välillä olleen hyökkäämättömyyssopimuksen ja hyökkäsi Neuvostoliittoon ilman sodanjulistusta. Ulkoministeri Vjatšeslav Molotov käytti aamun kirjoittamalla puhetta Stalinin valvomana. Stalin ei uskaltanut kertoa huonoja uutisia, joten Molotov sai myös itse pitää sen. Puolenpäivän aikaan, noin kahdeksan tuntia hyökkäyksen alkamisen jälkeen, puhe kaikui radioista ja julkisilla paikoilla olevista kaiuttimista ympäri Neuvostoliittoa. Molotov aloitti kertomalla kysymyksessä olevan saksalaisten yksipuolisen ja provosoimattoman hyökkäyksen, joskaan hän ei pitänyt syyllisenä Saksan kansaa, sen työläisiä tai älymystöä vaan maata johtavia verenhimoisia fasisteja. Hän jatkoi sitomalla uuden sodan Venäjän historiaan:
right|thumb|140px|Isänmaallisen sodan ritarikunnan kunniamerkki 1. luokka. 23. kesäkuuta Neuvostoliiton johtava sanomalehti Pravda julkaisi akateemikko Omeljan Jaroslavskin artikkelin ”Neuvostokansan suuri isänmaallinen sota”. Kaksi päivää hyökkäyksen jälkeen Komsomolin oma sanomalehti Smena ilmoitti, että työ sotatapahtumien kronikoimiseksi sekä Venäjän ja Neuvostoliiton loisteliaan sotahistorian yhdistämiseksi on jo aloitettu. Niin ikään valtionkirjaston työntekijät aloittivat jo vuoden 1812 sodasta kertovan näyttelyn suunnittelutyön. Nimitys otettiin yleiseen käyttöön ja se jäi viralliseksi nimeksi Saksan ja sen liittolaisten vastaiselle sodalle koko Neuvostoliiton olemassaolon ajaksi. Kun haluttiin selvemmin viitata nimityksen historialliseen taustaan, kuten Stalin teki puheessaan 1943, käytettiin muotoa ”toinen suuri isänmaallinen sota”. Sota itse esitettiin usein kommunistisen ja fasistisen ideologioiden välisenä taisteluna. Varsinkin sodan aikana termiä jatkettiin muistutuksella sen ideologisesta ja puolustuksellisesta luonteesta, jolloin se kuului kokonaisuudessaan: ”Neuvostokansan suuri isänmaallinen sota fasistista hyökkääjää vastaan”.
Sodan jälkeisessä Neuvostoliitossa korostettiin sodan saamia kansansodan piirteitä, mikä olikin pitkälti totta. Aiemmat sodat, kuten ensimmäinen maailmansota tai hyökkäyssota Suomea vastaan 1939, eivät olleet herättäneet mainittavaa suosiota Venäjän ja myöhemmin Neuvostoliiton kansalaisten keskuudessa. Talvisodan kohdalla monet olivat pitäneet sotaa turhana ja kyseenalaistaneet hallinnon ilmoittamia syitä sen aloittamiseksi. Kirill Meretskov kirjoitti 1968, että esimerkiksi ukrainalaiset yksiköt eivät olleet halukkaita taistelemaan Neuvostoliiton puolesta vaan mieluummin antautuivat suomalaisille. Sen sijaan Saksan hyökkäyksen aiheuttaman alkujärkytyksen jälkeen värväystoimistot ympäri maata täyttyivät kaikenikäisistä vapaaehtoisista, sekä miehistä että naisista.
Sodan ollessa käynnissä Neuvostoliitossa luotiin myös isänmaallisen sodan ritarikunnan kunniamerkki palkinnoksi sankaruudesta taisteluissa.
Saksan liittolaiset
Italia, Romania, Unkari ja Bulgaria nähtiin päävastustaja Saksan liittolaisina ja Neuvostoliiton vihollisina suuressa isänmaallisessa sodassa. Samoin myös Suomi, jonka omassa historiankirjoituksessa vuosina 1941-1944 käytyä sotaa Neuvostoliittoa vastaan kutsutaan jatkosodaksi. Nimeä käyttämällä Suomi on halunnut osoittaa, että sota oli jatkoa Suomen ja Neuvostoliiton välillä aiemmin käydylle talvisodalle, ja että sota oli itsenäinen osansa muutoin Saksan komentamaa kokonaisuutta. Vaikka Suomi ei solminut täyttä liittolaisuussopimusta Saksan kanssa, se osallistui silti Saksan rinnalla sotaan jakaen joitakin samoja tavoitteita sen kanssa. Yhdysvaltalaisen Neuvostoliiton ja Venäjän historiaa tutkivan historioitsijan Alfred J. Rieberin sanoin: ”Ajatus, että Suomi oli ollut Saksan aseveli enemmän kuin liittolainen saattoi kyllä tehdä vaikutuksen kansainvälisiin lakimiehiin, mutta sen ei voinut odottaa lämmittävän ketään Moskovassa.” 22. heinäkuuta 1941 pitämässään radiopuheessa Molotov oli maininnut myös Suomen ja Romanian puolelta tulleen tykistötulta, vaikka todellisuudessa Suomi odotti Neuvostoliiton aloittavan sotatoimet.
Sodan vaiheet
Voittoon päättyneen suuren isänmaallisen sodan jälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa sota jaettiin neljään vaiheeseen. Vuodesta 1953 lähtien sota määriteltiin kolmeen toisistaan eroavaan vaiheeseen :
Ensimmäinen vaihe thumb|Neuvostoliiton vastainen sota Euroopassa 1941–1942 thumb|Liittoutuneiden vastahyökkäys Euroopassa 1943–1945
Suuren isänmaallisen sodan ensimmäisen vaiheen katsottiin alkaneen Saksan hyökkäyspäivästä 22. kesäkuuta 1941 ja päättyneen Stalingradin taistelun puolustusvaiheen loppuessa 18. marraskuuta 1942.
Puolustuksellisesti tärkeimmät operaatiot sijoittuivat Leningradin, Moskovan ja Ukrainan alueelle. Merkittäviä taisteluita olivat Leningradin puolustus, Smolenskin taistelu, Kiovan, Odessan ja Sevastopolin puolustustoimet ja Moskovan taistelu, jonka katsottiin myös jakautuvan kahteen vaiheeseen: puolustukseen, joka alkoi 1. lokakuuta 1941 ja kesti aina marraskuun loppuun sekä hyökkäykseen, joka alkoi 5. joulukuuta jatkuen aina huhtikuun alkuun 1942.
Toinen vaihe
Suuren isänmaallisen sodan toinen vaihe alkoi 19. marraskuuta 1942, kun puna-armeija aloitti offensiivin Stalingradin alueella saartaen kaupunkiin Saksan 6. armeijan. Jakson katsottiin päättyneen 31. joulukuuta 1943.
Stalingradin taistelun yhteydessä puna-armeija tuhosi yli 300 000 miehen vahvuisen akselivaltojen joukoista koostuneen armeijan. Taistelu päättyi 2. helmikuuta, kun jäljellä olevat 91 000 antautui. Muita vaiheen taisteluita olivat Leningradin piirityksen murtaminen tammikuussa 1943, voitokas Kurskin taistelu kesällä 1943, puna-armeijan eteneminen Dneprille ja Dneprin sillanpääasemien varmistaminen Ukrainassa syksyllä 1943.
Kolmas vaihe
Kolmas vaihe alkoi uudenvuodenpäivänä 1944 ja kesti aina natsi-Saksan antautumiseen saakka. Lopullinen voitto Euroopassa saavutettiin 8. toukokuuta 1945.
Tärkeitä tapahtumia olivat Ukrainan vapauttaminen, joka kesti joulukuusta 1943 huhtikuuhun 1944 aikana, Leningradin–Novgorodin offensiivi eli saksalaisten Leningradin ja Novgorodin alueella olevien joukkojen pois lyöminen tai tuhoaminen alkuvuonna 1944, Krimin niemimaan takaisin valtaaminen keväällä 1944, sotatoimet (muun muassa operaatio Bagration) Valko-Venäjällä ja Puolassa olevien saksalaisten lyömiseksi, eteneminen Saksaan sekä lopullinen Berliinin taistelu huhti–toukokuussa 1945.
Partisaanit
Neuvostoliittolaisten historioitsijoiden mukaan neuvostopartisaaneilla, jotka käytännössä toimivat koko sodan ajan, oli merkittävä osuutensa sodan voittamisessa. Partisaanit häiritsivät viestiyhteyksiä, järjestivät tuhoiskuja infrastruktuuria, liikennettä ja huoltoa vastaan sekä keräsivät tietoa muun muassa joukkojen siirroista. Neuvosto- ja myöhemmin venäläiset historioitsijat ovat usein yliarvioineet partisaaniliikkeen vaikutuksen sotamenestykseen, kun länsimaiset historioitsijat ovat puolestaan kyseenalaistaneet partisaanien merkityksen.
Aasia
Länsiliittoutuneiden toivomuksesta Neuvostoliitto julisti vielä sodan Japania vastaan, mutta ei osallistunut juuri aktiivisesti sotatoimiin Aasiassa. Neuvostohistorioitsijat pitivät sotatoimia idässä lähinnä omana, itsenäisenä vaiheenaan, joka ei varsinaisesti ollut osa suurta isänmaallista sotaa.
Voiton jälkeen
Sodan päätyttyä yli 1 710 kaupunkia ja yli kuusi miljoonaa asuntoa oli tuhoutunut. Tämä oli neljännes neuvostoliittolaisista asunnoista ja koski yli 25 miljoonaa ihmistä. Miljoonia lisää asui vaurioituneissa tai heikkotasoisissa asunnoissa. Jälleenrakennus aloitettiin teollisesta pohjasta. Sodan jälkeen monet lapset olivat jääneet ilman isää ja olosuhteiden pakosta yksinhuoltajaäidit oikeutettiin sosiaalietuuksiin.
Sodan jälkeen Stalin pyrki tukahduttamaan suuren isänmaallisen sodan muiston. Tarkoitus oli keskittyä tulevaan ja uusiin vihollisiin ja unohtaa menneet. Stalin luultavasti pelkäsi, että hänen harjoittamaansa brutaalia sodankäyntiä ja ihmishenkiä vaatineita ratkaisujaan tultaisiin kritisoimaan tulevaisuudessa. Stalinin käskystä ei juhlittu lainkaan voitonpäivää. Kuitenkin Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin tullessa valtaan, voitonpäivää alettiin juhlia 9. toukokuuta. Stalinin kuoleman jälkeen historioitsijat huomioivat myös Neuvostoliiton kasvaneen aseman kansainvälisessä politiikassa.
Suuren isänmaallisen sodan myytti alkoi kasvaa näinä vuosina, ja se vaikuttaa edelleen venäläisten mielissä. Nykyvenäläiset liittävät Josif Stalinin toisen maailmansodan sotaponnistukseen. Stalin on suosittu sodan voittajana ja Adolf Hitlerin kukistajana. Vuonna 2008 järjestetyssä televisiokilpailussa Imja Rossii (”Venäläinen nimi”) äänestäneet nimesivät Stalinin kolmanneksi merkittävämmäksi Venäjän ja Neuvostoliiton historian hahmoksi kaikkiaan 500 ehdokkaasta. Kun Boris Jeltsin halusi tehdä eroa koko Neuvostoliiton aikaan, Vladimir Putinin kaudella Stalinin ajan Neuvostoliiton arvoa on pyritty sen sijaan nostamaan.
Liittoutuneiden avun merkitys
Muistelmissaan Nikita Hruštšov arvioi liittoutuneiden avun merkitystä ja totesi sen "auttaneen suuresti". Amerikasta saatuihin autoihin ja kuorma-autoihin viitaten hän kertoi: "Kuvitelkaahan vain, kuinka olisimme edenneet Stalingradista Berliiniin ilman niitä! Tappiomme olisivat olleet valtavat, sillä liikkuvuutemme olisi ollut aivan olematon. Saimme myös terästä ja alumiinia ja valmistimme niistä tykkejä, lentokoneita ym. kalustoa. Oma teollisuutemme oli lyöty pirstoiksi ja osaksi luovutettu viholliselle. Saimme Amerikasta myös runsaasti elintarvikkeita – – Ilman sitä emme olisi kyenneet ruokkimaan armeijaamme, olimmehan menettäneet tuottoisimmat alueemme, Ukrainan ja Pohjois-Kaukasian."Hruštšov oli sitä mieltä, että Stalin oli tietoinen avun merkityksestä, mutta piti asian julkista tunnustamista liian häpeällisenä ja nöyryyttävänä. Amerikkalaislähteen mukaan maljapuheessaan Teheranin konferenssissa 1943 Stalin kuitenkin sanoi, että "ilman Lend-Lease avun välityksellä saatuja koneita olisimme hävinneet sodan."
Van Maldergemin oireyhtymä
Van Maldergemin oireyhtymä on harvinainen sairaus, joka aiheuttaa kehitysvammaisuutta ja epämuodostumia ainakin aivojen, kasvojen, suun ja raajojen alueilla.
Todetuissa tapauksissa vammautumiset ovat olleet satunnaisia, joten sairauteen ei tiedetä liittyvän perinnöllisyyttä.
Robert Ker Porter
Porter pääsi Royal Academy of Artsiin, kun hänen äitinsä oli vienyt Porterin tapaamaan taidekoulun johtajaa Benjamin Westiä. Porter kehittyi nopeasti koulussa ja sai Royal Academyn hopeapaletin vuonna 1792 maalauksestaan The Witch of Endor. Seuraavana vuonna hän sai työkseen maalata Shoreditchin kirkon alttaritaulun ja tämän jälkeen sai monia muitakin toimeksiantoja.
Vuonna 1804 Porterista tuli Venäjän tsaarin Aleksanteri I:n historiallinen taidemaalari. Hän julkaisi myös useita kirjoja matkoistaan Venäjällä, Ruotsissa, Georgiassa, Armeniassa ja Persiassa.
Vuonna 1826 Porter nimitettiin britannian Venezuelan konsuliksi Caracasiin, jossa hän maalasi myös Simón Bolívarin muotokuvan. Vuonna 1841 Porter palasi Englantiin. Seuraavana vuonna vierailullaan Aleksanteri I:n hovissa Porter kuoli aivohalvaukseen. Hänet on haudattu Pietariin.
Porter oli naimisissa venäläisen prinsessan kanssa ja heillä oli yhteisiä lapsia. Porterin siskot Jane ja Anna Maria olivat kirjailijoita.
Butters Stotch
Leopold "Butters" Stotch on yksi keskeisistä South Park -televisiosarjan hahmoista. Butters on kiltti, hauska, ystävällinen, mutta varsin yksinkertainen ja hieman "nössö", jonka vuoksi hän joutuu tuon tuostakin eritoten Cartmanin pilailujen kohteeksi. Buttersia ei lähes koskaan kutsuta oikealla nimellään, ja sarjan luojat Trey Parker ja Matt Stone kertovat lempinimen syntyneen erään South Parkin tuottajan, Eric Stoughin, kautta.
Luonne ja rooli sarjassa
Butters on äärimmäisen kiltti, "nössö" ja naiivi poika. Hän ei muista pojista poiketen kiroile tai loukkaa sanallisesti ketään ja on käytökseltään muita poikia lapsenomaisempi. Kiltteydestään ja pehmeydestään johtuen Butters on joutunut varsinkin Eric Cartmanin suunnittelemien tempausten johdosta huomattavasti muita hahmoja suurempiin ongelmiin. Buttersilla onkin pisin rikosrekisteri kaikista sarjan hahmoista ja hän on syyllistynyt mm. terrorismiin, paritukseen, Paris Hiltonin seksuaaliseen häirintään, NASCAR-auton varastamiseen, merirosvouteen, kannabiksen viljelyyn ja koulun liikuntasalin tuhopolttamiseen. Rikokset eivät kuitenkaan yleensä ole millään tavalla Buttersin itse suunnittelemia eikä hän välttämättä aina edes tiedosta tehneensä mitään laitonta. Yksi sarjan vakiovitseistä onkin se, että Buttersin tekemät rikokset ja ongelmatempaukset tapahtuvat lähes aina joko puhtaasti sattumalta tai jonkinlaisen väärinkäsityksen tai vedätyksen kautta, joihin Butters ajautuu yleensä silkan hyväuskoisuutensa tai huonon tuurin takia.
Buttersilla on usein tietynlainen vakituinen assistentin, "oikean käden" ja koekaniinin rooli Cartmanin keksimissä projekteissa ja metkuissa. Butters on esimerkiksi auttanut Cartmania syväjäädyttämään itsensä, avustanut häntä myymään väärennettyä kultaa ja ottamaan kiinalaisen ravintolan asiakkaat panttivangeiksi.
Kennyn poistuessa sarjasta 6. tuotantokauden ajaksi, Butters liittyi hetkeksi tämän tilalle Stanin, Kylen ja Cartmanin joukkoon. Myöhemmin he "erottivat" Buttersin, koska hän oli heistä liian tylsä. Poikien järjestämässä kilpailussa uudeksi parhaaksi kaveriksi valittiin Tweek, joka ei kuitenkaan noussut kovin keskeiseen asemaan sarjassa. Kauden lopulla Kenny palasi taas neljänneksi päähahmoksi. Butters on kuitenkin suosionsa johdosta säilynyt yhtenä sarjan keskeisimmistä hahmoista.
Perhe ja ystävät
Buttersin vanhemmat ovat Stephen (joissain jaksoissa myös virheellisesti nimellä Chris) ja Linda Stotch. Buttersin vanhemmat ovat joutuneet sekä kehumaan, rohkaisemaan että nuhtelemaan poikaansa. Vaikka Stephen ja Linda välittävätkin pojastaan kovasti (kuten 9. tuotantokauden jaksosta Marjorine käy ilmi), he jättävät Buttersin kuitenkin liiankin herkästi kotiarestiin hänen tehtyään pienenkin virheen. Joskus myös he ovat uhkailleet pojalleen arestia pienemmistäkin ja mitättömimmistäkin asioista, kuten esimerkiksi "naaman vääntelystä" luokkakuvassa ja jopa painajaisten näkemisestä. Stephenin hahmo parodioikin voimakkaasti tyypillistä amerikkalaista isää, joka ei ikinä myönnä omia virheitään, vaan uskoo aina olevansa täysin oikeassa varsinkin kasvatuksen suhteen, vain siksi, että hän on isä.
Useimmat nuhtelut ja rangaistukset ovat kuitenkin olleet Cartmanin syytä. Esimerkiksi jaksossa Jared Has Aides Cartman oli Buttersin sijasta tämän kotona, kun Butters oli muualla. Kun puhelin soi, Cartman haukkui Buttersin äänellä tämän vanhemmat. Kun nämä tulivat kotiin, sai Butters arestia ja läpsäisyjä naamalle. Butters kuvittelee Cartmanin olevan hänelle läheinen ystävä, mutta Cartman vain käyttää Buttersia hyväkseen ja saa Buttersin suostumaan melkein joka asiaan jota Cartman ehdottaa. Butters kosti kuitenkin Cartmanille jaksossa "AWESOM-O" näyttämällä koko koululle videon, jossa Cartman tanssii Britney Spearsiksi pukeutuneena Justin Timberlake-pahvikuvan kanssa.
Seitsemännen kauden jaksossa Bänät (Raisins) Buttersilla oli myös vähän aikaa "tyttöystävä", kun hän rakastui kauniiseen Raisins-ravintolassa työskentelevään Lexus-nimiseen tyttöön. Suhde kuitenkin loppui, kun hän sai selville, että tyttö käytti häntä vain saadakseen tippejä ja rahaa.
Professori Kaaos
Professori Kaaos (engl. Professor Chaos) on Buttersin alter ego, joka on ilkeä tiedemies. Butters keksi professori Kaaoksen, kun Stan, Kyle ja Cartman heittivät Buttersin ulos jengistään Kennyn kuoltua ja ottivat Tweekin tilalle. Butters ajatteli, että oli hylkiö ja päätti kostaa koko maailmalle. Butters ottaa Professori Kaaoksen apulaiseksi ekaluokkalaisen Dougie-pojan, joka saa nimen kenraali Epäjärjestys (engl. General Disarray). Hänellä on lisäksi kaksi gerbiilikätyriä.
Professori Kaaoksen ensimmäisiin yrityksiin tuhota South Park kuuluvat mm. ilmakehän tuhoaminen suihkuttamalla hyönteismyrkkyä ilmaan sekä South Parkin hukuttaminen pihaletkulla (kummatkin jaksossa Professori Kaaos). Molemmat yritykset epäonnistuivat.
Buttersin oma jakso
South Parkissa on myös ollut yksi jakso, jossa pääosassa on Butters (Buttersin ikioma jakso/Butters' Very Own Episode). Jakso on viidennen tuotantokauden viimeinen jakso. Sitä edeltävässä jaksossa Kenny kuoli, ja Stan, Kyle ja Cartman ovat Buttersin ikiomassa jaksossa vain lyhyen pätkän jakson lopussa.
Tarinan alussa Butters vakoilee isäänsä, näkee tämän käyvän elokuvateatterissa katsomassa homopornoa sekä homomiesten kohtaamispaikassa harrastamassa seksiä. Butters kertoo näkemänsä äidilleen, joka järkyttyy ja alkaa käyttäytyä sekavasti. Buttersin äiti yrittää surmata Buttersin antamalla auton, jossa Butters on, vieriä jokeen.
Vanhemmat selittävät Buttersin katoamisen sepittämällä tarinan puertoricolaisesta miehestä, joka kidnappasi tämän. Butters ei kuitenkaan ole hukkunut, vaan kulkeutunut auton mukana kauas jokea pitkin. Kun hän vaikeuksien jälkeen palaa South Parkiin, hän huomaa, ettei auton putoaminen jokeen ollutkaan vahinko vaan murhayritys. Hän syyttää vanhempiaan kaksinaismoraalista näiden aina opetettua hänelle, että valehtelu on väärin.
Jakson lopussa Butters arvelee selviytyvänsä aivan hyvin häneen kohdistetuista kauheuksista. Tällöin Stan kysyy häneltä "ihanko totta?" ja Butters vastaa "ei, minä valehtelen".
HPM
HPM (engl. High Power Microwave) tarkoittaa suurtehoista mikroaaltoa. HPM-ase tarkoittaa mikroaaltoalueen asetta, joka lähettää mikroaaltoalueen erittäin suuritehoisen, mutta erittäin lyhytkestoisen sähkömagneettisen pulssin tai pulsseja.
HPM-ase on elektroniikan vastainen ase, siis tärkeä nykyaikaista asevoimaa vastaan. HPM-ase tuhoaa herkän eletroniikan lähellä asetta ja häiritsee tietokoneiden ohjelmistoja kauempaa. Jälkimmäinen johtuu muun muassa siitä, että pulssin muoto on hyvin lähellä tietokoneen sisäisiä pulsseja. Tietokone menee siis "sekaisin" HPM-pulssista.
HPM:n kehityspolku on ollut tutkien lähettimien tehojen jatkuva kasvu 1930-luvulta alkaen. Kun samalla elektroniikan herkkyys on koko ajan kasvanut mikropiiritekniikan kehittyessä (komponenttikoon pienentyessä mikropiirillä), on muodostunut tilanne, jossa tietyn tehoisilla lähettimillä saadaan tuhoava vaikutus tietyn herkkyyden omaavaan elektroniikkaan tietyltä etäisyydeltä.
HPM-pulssi saadaan aikaiseksi periaatteessa räjäyttämällä sähköinen kela kasaan, jolloin se luo suuren virtapiikin. Tämänkokoinen laite olisi salkkukokoa. Toinen tapa on rakentaa erityisiä HPM-generaattoreita. Tällöin saadaan jatkuva pulssivirta, mutta vastaavasti laite on erittäin suuri.
HPM-pulssitehossa puhutaan gigawateista ja tuhoavana etäisyytenä metreistä kilometreihin. Toisin kuin EMP, HPM-ase on täsmävaikutteinen. Räjähdyttämällä tuotettu HPM-pulssi vaikuttaa suppealla alueella ja HPM-generaattori perustuu keskeisesti suuntaavaan antenniin. HPM:n käyttökynnys on em. syystä paljon pienempi kuin EMP:n, joka vaatii normaalisti ydinaseen käyttöä.
HPM:ltä voidaan suojautua, mutta samat välineet eivät toimi sitä vastaan kuin esimerkiksi EMP:iä tai salamaa (LEMP) vastaan.
Julkisuudessa on esitetty, että Yhdysvalloilla olisi ollut jo vuoden 1991 Persianlahden sodassa risteilyohjuksen taistelukärkenä ko. tyyppinen ase. Neuvostoliitto oli ilmeisesti myös HPM-aseen ensimmäisiä kehittelijöitä. Kranaattiin mahtuva HPM-ase on jo mahdollisuuksien rajoissa.
Porte d’Aix
thumb|180px|Porte d'Aix Porte d’Aix tai Porte Royale on riemukaari Marseillen kaupungissa Ranskassa. Porttia alettiin rakentaa 6. marraskuuta 1825, ja se valmistui vuonna 1839. Porte d’Aix’n riemukaari rakennettiin Ludvig XVI:n muistolle. Porte d’Aix’n ulkoasu on kopioitu Tituksen riemukaaresta, joka sijaitsee Roomassa. Riemukaaren arkkitehtina toimi Michel-Robert Penchaud. Riemukaari restauroitiin vuonna 2003.
Mark Donohue
Mark Donohue (18. maaliskuuta 1937 Summit, New Jersey, Yhdysvallat – 19. elokuuta 1975 Graz, Steiermark, Itävalta) oli yhdysvaltalainen kilpa-ajaja.
Ura
Jo nuoruudessaan Donohue tapasi Roger Pensken, jonka kanssa hän päätyi tekemään yhteistyötä ja ajoi tämän tallissa monissa eri kilpasarjoissa. Hän menestyi hyvin pohjoisamerikkalaisissa sarjoissa, kuten Trans Am -sarjassa, Can-Am -sarjassa ja NASCARissa, kunnes siirtyi kokeilemaan Formula 1:iä Pensken tukemana vuonna 1971 ja ajoi Kanadan GP:ssä kolmanneksi. Donohue kuitenkin palasi nopeasti takaisin Amerikaan, jossa voitti Indianapolis 500:n 1972 ja IROC-mestaruuden 1974. Donohue kuitenkin palasi Penske Racingin mukana yrittämään uudelleen läpimurtoa Formula 1:ssä. Yritys päättyi surullisesti 1975 Itävallan GP:ssä Donohuen menetettyä autonsa hallinnan. Hän löi päänsä ulosajossa, vaipui seuraavana päivänä koomaan ja kuoli.
thumb|Mark Donohue ajamassa voittoon Pocono Racewaylla 1971.
Kunnianosoitukset
Donohue on valittu useaan moottoriurheilun kunniajäsengalleriaan. Hänet valittiin International Motorsports Hall of Fameen 1990, Motorsports Hall of Fame of Americaan 1990 ja Sports Car Club of Americaan eli SCCA:aan 2006.
Työläinen ja kolhoosinainen
pienoiskuva|Veistos Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 (väritetty valokuva). pienoiskuva|Veistos Moskovassa vuonna 2014. Työläinen ja kolhoosinainen on 59 metriä korkea veistos (jalusta 34,5 metriä ja veistos 24,5 metriä), joka rakennettiin alun perin vuoden 1937 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Näyttelyn jälkeen veistos siirrettiin Moskovaan. Se edustaa sosialistista realismia.
Veistoksessa työläinen pitää vasaraa ja kolhoosinainen sirppiä. Sen on suunnitellut neuvostoliittolainen kuvanveistäjä Vera Muhina. Nykyään veistos sijaitsee Yleisvenäläisessä näyttelykeskuksessa Moskovassa. Teos restauroitiin vuosina 2003–2009. Veistos on tehty ruostumattomasta teräksestä.
Niamh Cusack
Niamh Cusack (s. 20. lokakuuta 1959 Dublin) on irlantilainen näyttelijä. Hän on irlantilaisnäyttelijä Cyril Cusackin tytär ja Sinéad Cusackin, Sorcha Cusackin ja Catherine Cusackin sisko. Niamh Cusack näytteli tohtori Kate Rowania televisiosarjassa Sydämen asialla.
Jasmin Vähäkangas
Jasmin Mäntylä (oik. Jasmin Helga Ailikki Vähäkangas, o.s. Mäntylä, s. 7. elokuuta 1982 Oulu) on suomalainen malli, juontaja, laulaja, entinen kunnallispoliitikko sekä bloggaaja.
Litoralin provinssi
Litoralin provinssi on Päiväntasaajan Guinean yksi seitsemästä provinssista, joka sijaitsee Guineanlahden rannalla. Se sijaitsee mantereella Río Munin alueella, ja siihen kuuluu myös Corisconlahdella olevat saaret Corisco, Elobey Grande ja Elobey Chico. Provinssin pääkaupunki on Bata.
Litoralin provinssi jakautuu seitsemään kuntaan:
Jasmin Vähäkangas
Opinnot ja ura
Lopetettuaan mallintyöt Mäntylä jatkoi juontajana ja siirtyi turkulaisen ohjelmatoimisto Auraviihde Oy:n palvelukseen. Ensiesiintymisen laulajana Mäntylä teki vuoden 2001 Itsenäisyyspäivän aaton suurtansseissa Turun Elysee Areenalla ja on keikkaillut siitä lähtien useiden eri yhtyeiden solistina. Mäntylän ohjelmisto koostuu suomalaisesta iskelmä- ja tanssimusiikista. Vuonna 2002 ilmestyi hänen esikoisalbuminsa Luoksein jää, jolta julkaistiin singlet "Jasmiinin tuoksu/Mieheni" ja "Sata yötä". Jasmin esiintyi myös Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 2006.
Syksyllä 2004 Mäntylä muutti takaisin kotikaupunkiinsa Ouluun. Hän oli mukana MTV3:n perjantai-iltaisin esitetyssä viihdeohjelmassa EVVK. Ohjelman lopussa hän lausui mietelauseen Vanajanlinnan morsiussviitin vuoteesta, pukeutuneena pelkkään silkkilakanaan.
Lohja
Lohja on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Uudenmaan maakunnassa. Kaupunki on virallisesti kaksikielinen, vaikkei se siihen olekaan kielisuhteiden perusteella velvollinen; sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia 0 %. Nykyiseen Lohjan kaupunkiin liitettyjä kuntia ovat Lohjan kunta (1997), Sammatti (2009), Karjalohja (2013) ja Nummi-Pusula (2013). Lohjan naapurikunnat ovat Inkoo, Karkkila, Raasepori, Salo, Siuntio, Somero, Tammela ja Vihti.
Jasmin Vähäkangas
Opinnot ja ura
Vuonna 2006 Oulun käräjäoikeus tuomitsi Mäntylän 40 päiväksi ehdolliseen vankeuteen ja lisäksi 20 päiväsakkoon törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta. Hän jäi saman vuoden kesällä kiinni rattijuopumuksesta ja ajokortitta ajosta, kun hänen autonsa suistui tieltä ja törmäsi puuhun Utajärvellä. Vuoden 2009 alussa Mäntylä teki elämäntapamuutoksen. Hän kertoi jättävänsa alkoholin ja juhlimisen kokonaan.
Coffin–Sirisin oireyhtymä
pienoiskuva Coffin–Sirisin oireyhtymä on harvinainen sairaus, joka aiheuttaa mm. vaihtelevan tasoista kehitysvammaisuutta sekä viidennen sormen epämuodostuman, mistä johtuen sairaudesta saatetaan puhua myös ”viidennen sormen oireyhtymänä”.
Jasmin Vähäkangas
Politiikassa
Jasmin Mäntylä oli kuulunut Kokoomukseen 17-vuotiaasta lähtien. Hän pyrki Oulun kaupunginvaltuustoon syksyn 2008 kunnallisvaaleissa. Vaaleissa hän ylsi varavaltuutetuksi. Mäntylä valittiin paikkakunnalta muuttaneen Anne Seppäsen tilalle Oulun opetuslautakunnan varajäseneksi 19. toukokuuta 2008. Hänet valittiin 19. tammikuuta 2009 Oulun nuorisoasiainlautakunnan jäseneksi kaudelle 2009–2012.
Coffin–Sirisin oireyhtymä
Coffin–Sirisin oireyhtymä saattaa aiheuttaa pienikokoisuutta, skolioosia, sydänvian, hengitystieinfektioalttiuden ja varhaislapsuuden nielemisongelmia. Sairaus on yleisempi naispuolisilla henkilöillä.
Lohja
Lohjan slogan kuuluu: Lohja - Järvikaupunki, Lojo - insjöstaden.
Coffin–Sirisin oireyhtymä
Enin osa Coffin–Siris-tapauksista on ollut satunnaisia vammautumisia. Sairauden tarkka syy on tuntematon.
Jasmin Vähäkangas
Politiikassa
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Mäntylä oli kokoomuksen ehdokas Oulun vaalipiirissä. Hän sai 361 ääntä eikä tullut valituksi.
Lohja
Maantiede ja luonto
Kaupunkirakenne on Lohjanharjun suuntainen nauhataajama, joka alkaa moottoritie E18:lta ja jatkuu Hanko–Hyvinkää-tien suuntaisesti Virkkalaan saakka. Nauhataajaman osia idästä lukien ovat Muijala, Perttilä, Lempolan kauppapuisto, Ventelä, Asemaseutu, Keskilohja, Ojamo, Tynninharju ja Virkkala. Uudenmaan suurin järvi, Lohjanjärvi, on suurelta osin kunnan alueella. Hormajärvi sijaitsee kokonaisuudessaan Lohjalla. Suomen suurin luonnon muodostama luola, Torholan luola, sijaitsee Lohjalla. Kunnan alueella on yhteensä 141 järveä ja lampea.
Jasmin Vähäkangas
Politiikassa
Mäntylä oli Oulussa kokoomuksen kunnallisvaaliehdokkaana myös vuoden 2012 kunnallisvaaleissa, mutta jäi ulos valtuustosta saatuaan 37 ääntä. Vaalien jälkeen hän ilmoitti blogissaan, ettei aio enää asettua ehdolle mihinkään vaaleihin, vaan aikoo jatkaa Kokoomuksen työntekijänä.
Lohja
Maantiede ja luonto
Lohjan seudun luontoa pidetään ainutlaatuisen rikkaana. Jalot lehtipuut, pähkinäpensaat ja lehtokasvit viihtyvät alueen kalkkikallioilla. Salpausselällä kasvillisuus on pääosin karua hiekkamaiden kuivaa mäntykangasta. Lohjanjärven seudun savikoilla kasvillisuus on rehevämpää, ja laajat kuusimetsät hallitsevat maisemaa. Kasvillisuutensa osalta Lohja sijaitsee pohjoisten boreaalisten havumetsien ja havumetsien ja lehtimetsien vaihettumisalueen, hemiboreaalisen vyöhykkeen rajaseudulla. Muuhun Etelä-Suomeen verrattuna alueella esiintyy erityisen paljon pähkinäpensasta ja sinivuokkoa. Oman leimansa kasvillisuuteen antaa myös kalkkipitoinen maaperä, jota on laaja esiintymä Lohjanjärven ympärillä. Kalkkivaikutus yhdistettynä järvien luomaan lauhaan mikroilmastoon, sekä lounainen sijainti, mahdollistavat Lohjan seudun runsaan lehtokasvillisuuden.
Lohjanjärven rannalla sijaitseva Karkalin luonnonsuojelualue on tunnettu laajoista pähkinäpensaslehdoistaan, toukokuisista valkovuokon ja keltavuokon muodostamista kukkameristään ja tammi-lehmusmetsistään. Eteläisen Suomen hienoimmat lehtoalueet saa aikaan kalkkipitoinen maa ja läheinen järvi, joiden ansiosta harvinaiset lehtokasvit viihtyvät. Paikkaan ihastui jo yli sata vuotta sitten arkkipiispa Gustaf Johansson.
Jasmin Vähäkangas
Yksityiselämä
Mäntylän äiti on suomalainen ja isä intialainen.