cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Screen Actors Guild Awards 2010
Elokuva: Kunniattomat paskiaiset, Precious ja Up in the Air (3)
TV: 30 Rock (3)
Eniten palkintoja:
Elokuva: Kunniattomat paskiaiset (2)
TV: 30 Rock (2) Screen Actors Guild Awards 2010 oli järjestyksessään 16. Screen Actors Guild -palkintogaala, jossa yhdysvaltalainen Screen Actors Guild -ammattilitto jakoi palkinnot näyttelijöille roolisuorituksistaan vuoden 2009 elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Gaala järjestettiin 23. tammikuuta 2010 Shrine Auditoriumissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Saatana
thumb|[[Plougonvenin kalvaarioryhmä (ranskaksi Calvaire de Plougonven), Bretagne, Ranska.]] Saatana eli paholainen, piru, sielunvihollinen on monien uskontojen, etenkin juutalaisen, kristillisen ja islamilaisen käsityksen mukaan Jumalan vastustaja, pahuuden henkilöitymä, joka viekoittelee ihmisiä syntiin. Sanaa saatana käytetään yleisesti myös karkeana kirosanana.
Etymologia
Sana saatana on lainattu suomen kieleen todennäköisesti muinaisruotsista keskiajalla kristinuskon välityksellä. Alkuaan sana juontuu hepreasta, jossa śāṭān (hepreaksi שָׂטָן) merkitsee vastustajaa. Sana on levinnyt Raamatun välityksellä kreikan ja latinan kautta moniin maailman kieliin. Suomen kirjakielessä saatana on esiintynyt Mikael Agricolasta alkaen.
Muita nimityksiä
Piru voi tarkoittaa joko itse Saatanaa, tai Saatanaa palvelevaa tai joskus harvemmin itsenäistä pahaa pikkuolentoa suomalaisessa kansanperinteessä. Piruja voi olla kansantarinoissa montakin. Saatanalla on myös muita nimityksiä, kuten Vanha kehno (englanniksi Old Nick), Vihtahousu, sielunvihollinen, Mephistofeles ja Lucifer. Talmudissa ja joissakin Kabbalan kirjoituksissa Saatanaa kutsutaan nimellä Samael.
Monissa kielissä paholaista tarkoittava sana tulee kreikan kielen sanasta diabolos (διαβολος), joka tarkoittaa vastustajaa tai panettelijaa ja jolla heprean sãtãn käännettiin Vanhan testamentin kreikankielisessä käännöksessä. Tästä ovat peräisin esimerkiksi espanjan diablo, ranskan diable, englannin devil ja saksan Teufel.
Paholaisesta käytetään myös latinalaisperäistä nimeä Lucifer, joka sananmukaisesti merkitsee valon tuojaa ja jota on käytetty aamutaivaalla näkyvästä Venus-planeetasta, aamutähdestä eli Kointähdestä. Nimitys johtuu eräästä Jesajan kirjan katkelmasta, jossa varsinaisesti ennustetaan Babylonian kuninkaan kukistumista ja jossa häntä verrataan "taivaalta pudonneeseen kointähteen". Kristityt teologit ovat kuitenkin jo varhain tulkinneet tämän kohdan tarkoittavan saatanaa ja kuvaavan, miten hänet karkotettiin taivaasta.
Uudessa testamentissa paholaisesta käytetään toisinaan myös nimitystä Belsebul. Tämä on alkujaan kanaanilaisen jumalan nimi, joka merkitsee "Baal on herra", mutta jonka juutalaiset olivat vääntäneet pilkallisesti muotoon Baal-Sebub, "kärpästen herra".
Perkele
Saatanaa kutsutaan Suomessa myös nimellä Perkele. Sana on lainaa balttilaisesta ukkosenjumalan nimestä, joka liettuassa on Perkunas, latviassa Perkons ja muinaispreussin kielessä Percunis. Sanan on toisaalta arveltu olevan lainaa germaanisista kielistä.
Perkelettä on väitetty suomalaisen Ukko-jumalan alkuperäiseksi nimeksi ja vanhaa miestä tarkoittavaa Ukkoa kiertoilmaukseksi. Ukkosenjumala on tosin saattanut olla nimeltään myös Ilmarinen. Ukkosenjumala Perkelettä kristityt pitivät epäjumalana, ja leimasivat sen siksi kristinuskon jumalan vastustajan eli Paholaisen ilmentymäksi.
Uuden testamentin kreikankielisessä alkutekstissä paholaisesta käytetään vaihdellen nimiä diabolos (διαβολος) ja satanas (σατανας). Vanhemmissa suomenkielisissä, vielä vuoden 1938 raamatunkäännöksessä sana diabolos oli suomennettu sanalla perkele, joka vuoden 1992 suomennoksessa korvattiin sanalla paholainen. Kreikan satanas sen sijaan on sekä vanhassa että uudessa käännöksessä suomennettu sanalla saatana.
Saatana eri uskonnoissa
thumb|Saatana [[Jumala (kristinusko)|Herran edessä, Corrado Giaquinton maalaus (Vatikaanin museo).]] Persialaisessa zarathustralaisessa uskonnossa esiintyy Pahuuden ruhtinas (Angra Mainyu), josta juutalaisuus, kristinusko ja islam käyttävät nimitystä ”Saatana”. Zarathustralaisuudessa Pahuuden ruhtinas (Angra Mainyu) esitetään Jumalan (Ahura Mazda) kaksoisveljenä. Tämän uskonnon mukaan Jumala voittaa Pahuuden ruhtinaan viimeisessä taistelussa ihmisten avulla.
Saatanalla on erilaisia rooleja heprealaisessa Raamatussa, niin sanotuissa apokryfisissa kirjoissa ja kristittyjen Uudessa Testamentissa. Heprealaisessa Raamatussa Saatana esitetään enkelinä (lähettinä), jonka Jumala on lähettänyt koettelemaan ihmiskuntaa. Apokryfisissä kirjoissa ja Uudessa Testamentissa Saatana on paha kapinallinen demoni, joka on Jumalan ja ihmisen vihollinen.
Saatana juutalaisuudessa
Varhaisessa juutalaisuudessa Saatana oli ihmisten uskoa Jumalaan koetteleva henkiolento, jonka juutalaisten jumala Jahve salli siksi koetella, säilyttivätkö ihmiset todella uskonsa Jahveen, vaikka hän antoi Saatanan aiheuttaa juutalaisille kärsimyksiä. Tunnetuin tällainen kertomus on Jobin kirjassa. Myös Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa mainittu paratiisin käärme on käsitetty saatanan henkilöitymäksi.
Vanhassa testamentissa sana Saatana (Šatan) merkitsee varsinaisesti vastustajaa, ja sitä käytetään joskus ihmisistäkin, missä tapauksessa se on suomennettukin sanalla vastustaja. Sanalla tarkoitetaan myös oikeuskielessä tuomioistuimen syyttäjää. .
Juutalaisuudessa sanaa Saatana käytetään tarkoittamaan enkeliä, joka toimii syyttäjänä. Tässä osassa hänet nähdään esimerkiksi juuri Jobin kirjassa. Siinä hän on yliluonnollinen tarkkailija, joka etsii ihmisistä syntiä ja koettelee heitä. Hän koettelee ihmisiä erittäin julmasti ja säälimättömästi, testaten heidän uskoaan Jumalaan; niinpä hän vallan saatuaan surmasi Jobin lapset, riisti Jobilta omaisuuden ja aiheutti hänelle kauhean sairauden.
Juutalaisten uskonnollisissa käsityksissä Saatanalla on yleensä ollut paljon vähäisempi merkitys kuin kristillisissä tai islamilaisissa. Niissä harvoissa heprealaisen Raamatun (Tanakhin) kohdissa, joissa nimi Saatana mainitaan, hänet esitetään lähinnä Jumalan valtuuksilla toimivana ihmisten koettelijana, kurittajana tai syyttäjänä. Tosin kirjoituksissa mainitaan erämaassa asuvat "pahat hengetkin" mutta heitä ei yhdistetty Saatanaan vaan pidettiin pikemminkin itsenäisinä hahmoina. Toisin on kuitenkin laita apokryfi­kirjoihin luetussa, ajanlaskumme alun aikoihin kirjoitetussa Viisauden kirjassa. Siinä todetaan jo selvästi, että Saatana ei ole Jumalan palvelija vaan hänen vastustajansa, jonka kateuden vuoksi kuolema tuli maailmaan. Sama käsitys esiintyy muussakin samoihin aikoihin kirjoitetussa hellenistijuutalaisessa kirjallisuudessa, ja sen omaksuivat myös varhaiset kristityt.
Saatana kristinuskossa
thumb|[[Jeesuksen kiusaukset|Kristuksen kiusaus erämaassa, Juan de Flandesin maalaus.]] Saatana on Uudessa testamentissa ja kristillisessä teologiassa yleensä huomattavasti keskeisempi henkilö kuin Vanhassa testamentissa. Kristillisen käsityksen mukaan saatana kohdistaa vaikutuksensa ihmisiin, jotka hän on saanut lankeamaan syntiin, ja vastustaa ennen kaikkea Kristusta ja kristillistä seurakuntaa. Uuden testamentin mukaan Saatana yritti myös vaikuttaa Jeesukseen.
Uuden testamentin mukaan saatana on tämän maailman valtias, joka haluaa eksyttää ihmiset Jumalasta. Saatana myös hallitsee tätä maailmaa, ja näin ollen maailma heijastaa hallitsijansa luonnetta.
Varhaiskristillisenä aikana teologit esittivät paholaisen alku­perästä vaihtelevia käsityksiä, joista kuitenkaan ei yleensä käyty kovin ankaria oppi­riitoja. Vähitellen yleiseksi käsitykseksi tuli, että paholainen oli alun perin hyväksi luotu henkiolento, joka kuitenkin ylpeydestä tai kateudesta käytti vapauttaan väärin, ei pysynyt totuudessa, lankesi ja tuli siten läpeensä pahaksi, Jumalan vannoutuneeksi viholliseksi ja vastustajaksi. Käsityksen tueksi esitettiin eräitä Vanhan testamentin kohtia, joissa itse asiassa arvostellaan eräitä niiden kirjoitus­ajan­kohdan hallitsijoita, muun muassa Tyroksen kuningasta, mutta joiden tulkittiin viittaavan Saatanaan. Täten hylättiin dualistinen käsitys, jonka mukaan Saatana olisi Jumalan kanssa lähes tasa­väkinen mahti. Tavallisimmin hänen kuitenkin katsottiin langenneen jo ennen ihmisen luomista.
Varhais­kristillisenä aikana saatanan katsottiin olevan erityisesti pakanamaailman herra, ja sen vuoksi kastekaavoihin sisällytettiin kastettavan antama lupaus luopua paholaisesta.
Raamatun mukaan Jumala lopulta kuitenkin kukistaa hänet ja tekee hänet vaarattomaksi. Ilmestyskirjan mukaan saatana häviää ja hänet tuomitaan yhdessä hänen liittolaisikseen ryhtyneiden enkeleiden ja kadotettujen ihmisten kanssa helvetin tuleen.
Muutamat varhaiskristilliset kirkkoisät kuten Origenes ja Gregorios Nyssalainen uskoivat, ettei helvetin tuli ole ikuinen, vaan että lopulta, joskin hyvin pitkän ajan kuluttua kaikki sinne joutuneet ihmiset ja jopa Saatana katuvat tekojaan ja tekevät parannuksen, jolloin heidätkin pelastetaan. Tätä käsitystä kuitenkin muun muassa Augustinus vastusti mitä ankarimmin, sillä Ilmestyskirjan mukaan helvetin rangaistukset kestävät ikuisesti. Konstantino­polin toisessa kirkollis­kokouksessa vuonna 553 Augustinuksen käsitys vahvistettiinkin kirkon viralliseksi opiksi.
Toisaalta esimerkiksi Adventistikirkon opetuksien mukaan Saatana tuhoutuu lopullisesti helvetin tulessa kärsittyään ensin siellä pahojen tekojensa mukaisen pitkän tulirangaistuksen.
Kansanomaiseen käsitykseen paholaisesta ovat vaikuttaneet osaltaan myös kreikkalainen mytologia ja germaanien muinainen uskonto. Yleinen kuva saatanasta sarvekkaana ja pukinsorkkaisena hahmona ei perustu Uuden testamentin kuvauksiin vaan saattaa perustua Cernunnoksen (kelttien hedelmällisyyden jumalan) ja Panin (arkadialainen hedelmällisyyden jumalan) kuviin. Samoin myös uskotaan Saatanan käyttämän kolmikärkisen keihään alun perin olevan lähtöisin muissa uskonnoissa esiintyvien veden- ja tavallisten jumalien kolmikärjistä. Saatana pukkina yleistyi vasta myöhäiskeskiajan taiteessa.
Uudemmassa kristillisessä teologiassa persoonallinen saatana on usein korvattu pahuuden prinsiipillä. Esimerkiksi Schleier­macher hylkäsi jyrkästi käsityksen persoonallisesta paholaisesta.
Gnostilainen käsitys
Joissakin gnostilaisen kristillisyyden muodoissa väitettiin, että tämän maailman luoja, Vanhan testamentin Jumala, olikin paha henkiolento, koska maailmassa oli niin paljon pahuutta. Esimerkiksi Markionin mukaan Raamatussa puhutaan kahdesta eri Jumalasta: Vanhan testamentin Jumala kylläkin loi maailman ja ihmiskunnan, mutta on armoton ja väkivaltainen, kun taas toinen, hyvä Jumala oli pysynyt ihmisiltä täysin salassa siihen saakka, kunnes hän lähetti poikansa Jeesuksen maan päälle.
Saatana kristinuskon pohjalta syntyneissä uusissa yhteisöissä
Yhdistymiskirkko (Moonilaisuus) opettaa, että Saatana pelastetaan viimeisinä päivinä ja hänestä tulee lopulta hyvä enkeli.
Jehovan todistajien mukaan Saatana on tämän maailman näkymätön hallitsija, jonka vallassa tämä maailma on, jonka paha henki vaikuttaa myös heihin. Jehovan todistajien mukaan Saatana tuhotaan lopullisesti Jumalan määräämänä aikana, jonka jälkeen ihmiskunta saa nauttia rauhasta Jumalan valtakunnan hallitessa.
Saatana islamissa
thumb|Enkelit kumartavat Jumalan käskystä Aatamia, mutta Saatana (vasemmalla) kieltäytyy. Persialainen miniatyyri 1400-luvulta. Saatanan alkuperäinen nimi islamissa on Iblis. Koraanissa on kaksi erilaista selitystä Saatanan  alkuperästä. Lehmän suuran (2:34) mukaan Saatana on enkeli, joka kieltäytyi kumartamasta Aatamia (myös 38:71–88). Eräiden muiden kohtien mukaan Saatana on tulesta tehty džinni (7:12 ja 18:50), ja tästä onkin tullut yleisin käsitys. Džinni t eivät sinänsä ole pahoja tai hyviä, ja osa heistä on jopa kääntynyt islamiin. Monet džinnit ovat kuitenkin pahan puolella.
Kuten kristinuskossa, Saatana on myös islamissa syyllinen syntiinlankeemukseen (17:61–63). Jumala on antanut Saatanalle luvan viekoitella ihmisiä pahaan. Etenkin Saatana yrittää saada ihmiset luopumaan uskostaan Jumalaan ja hylkäämään islamin. Tuomiopäivänä Saatana kuitenkin karkotetaan lopullisesti Helvettiin. Islamissa ei ole ajatusta perisynnistä kuten kristinuskossa. Niinpä pahan olemassaolo, kristinuskon "vanha Aatami", korvataan islamissa sillä, että Saatana on koko ajan liikkeellä ahdistelemassa ihmisiä. Sahih al-Bukharin hadithin mukaan Saatana kiertää ihmisolennossa kuin veri hänen kehossaan. Näin on kaikkien ihmisten, myös Muhammedin, kohdalla. Poikkeuksena on vain Jeesus.
Saatana on syyllinen myös moniin niihin asioihin, joita kristinuskossa on ainakin menneisyydessä luettu perisynnin aiheuttamaksi. Islamissa Saatanan tekoja ovat muun muassa fyysiset vammat sekä naisten menstruaatio. Jos naisella on kuukautiset, hän ei epäpyhän tilansa takia voi mennä moskeijaan tai rukoilla. Saatana houkuttelee myös siveettömyyteen. Al-Tirmidhin hadithin mukaan "Nainen on piilotettava, sillä jos hän menee ulos, paholainen katsoo häneen." Tämän takia naista peittävä hijab on "kirous Saatanalle". Kun Saatana kristinuskossa toisinaan kuvataan käärmeenä, islamissa Saatana voi esiintyä koiran muodossa, koska koiraa pidetään likaisena eläimenä.
Saatanan karkottamiseen auttaa rituaalinen rukous. Alkurukouksen ja Koraanin lukemisen välissä suositellaan siksi rukoilemaan turvaa Saatanalta. Rukouksessa rivit on suljettava, ettei Saatana pääse väliin. Muslimien on pidettävä yhtä voidakseen taistella Saatanaa vastaan. Saatana hallitsee mereltä käsin ja lähettää sieltä joukkojaan jakamaan ja heikentämään muslimeja. Islamistit pitävät islamilaisten valtioiden rajoja keinotekoisina ja sellaisena Saatanan tekoina; läntiset imperialistiset valtiot ovat siten olleet Saatanan asialla. Yhdysvaltoja kutsutaan Suureksi ja Israelia Pieneksi Saatanaksi. Islamissa erityisesti itäinen Arabia katsotaan Saatanan voimien tyyssijaksi.
Saatana on islamissa yön ruhtinas, minkä takia islam ei tunne enää kristillistä yöjumalanpalvelusta, vaikka maininta vanhasta käytännöstä on päässyt Koraaniin (17:78–79). Yöllä Saatana majoittuu nukkujan nenään, minkä takia nenä täytyy herätessä huuhdella.
Satanismi
Satanismi on uskonnollinen, ideologinen ja filosofinen oppi, joka käyttää Saatanan käsitettä vertauskuvallisesti. Satanistit eivät usko Saatanaan tai muihin personifioituihin jumaluuksiin, vaan satanisti on itse oma Jumalansa. Satanistit ovat omaksuneet nimensä kristittyjen käyttämästä nimityksestä ja kantavat nimeään ylpeinä edustaen "hengen uskontojen" vastustajaa ja vastakohtaa. Nykymuotoisen satanismin isänä pidetään Anton LaVeyta (1930–1997), joka perusti Saatanan kirkon vuonna 1966 ja julkaisi filosofiansa perusteoksen Saatanallisen Raamatun vuonna 1969.
Saatanan kuvat
thumb|Kuvittaja [[Gustave Dorén näkemys Saatanasta John Miltonin teoksessa Kadotettu paratiisi.]] Taiteessa ja kirjallisuudessa Saatanaa on kuvattu usealla eri tavalla. Raamatun luomiskertomus Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa yhdistää Saatanan käärmeeseen, joka houkuttelee Eevan syömään kiellettyä hedelmää. Käärme liitetäänkin usein vähintään Saatanan vertauskuviin.
Yleisin kuva Saatanasta, joka on peräisin roomalaisesta Faunus-jumalasta ja kreikkalaisten Pan-jumalasta, on sarvekas ja sorkkajalkainen hirviö, kädessään kolmikärkinen atrain. Uudempina aikana vuohipukkimainen kuva on muuttunut ihmisenkaltaisemmaksi pukinpartaiseksi synkäksi mieheksi (esimerkiksi Johann Wolfgang von Goethen Faustin Mefistofeles, joka tosin saatetaan tulkita demoniksikin). Saatana on myös kuvattu miellyttäväksi ja puoleensavetäväksi mieheksi; tarun mukaan Saatana vetoaa ihmissielujen turhamaisuuteen. Joskus Saatana on kuvattu myös naiseksi tai androgyyniksi eli sukupuolettomaksi. Jälkimmäisestä on esimerkkinä Mel Gibsonin elokuva The Passion of the Christ (2004). Joissakin tapauksissa Saatana on kuvattu komeaksi enkeliksi, esimerkiksi Gustave Dorén kuuluisassa kuvituksessa John Miltonin Kadotettuun paratiisiin.
Nykyaikaisessa viihteessä Saatana tai demoni on yleensä punainen, pieni, sarvekas, pukinjalkainen ja hiilihangolla aseistautunut ihmishahmo. Jos sillä on siivet, ne ovat lepakonsiivet. Jokseenkin tämänkaltainen pirun, demonin tai paholaisen ulkomuoto löytyy jo keskiaikaisista kirkkomaalauksista ja goottilaistyylisiä kirkkoja ja katedraaleja vartioineista irvokkaista patsaista, gargoileista.
Esko Ranta
Esko Ranta on suomalainen eläkkeelle jäänyt radiopersoona ja toimittaja. Hän tuli tunnetuksi erityisesti työstään Lapin Radiossa. Hän sai ensimmäisenä henkilönä Lapin Taidetoimikunnan myöntämän Pro Arte Lapponiae -mitalin vuonna 1995. Palkinnon perusteena oli lappilaisen musiikin esille tuominen myös radion kuuntelijoille. Hänen eri puolilla Lappia äänittämiään ja toimittamiaan musiikkidokumentteja on tallella Lapin radion arkistossa kaikkiaan 110. Eläkkeelle jäätyään hän on toiminut myös äänenä useissa toimittamissaan TV-dokumenteissa. Hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa dokumenttielokuva Muurmannin rannan viimeisistä suomalaisista esitettiin mm. Sodan arvet -sarjassa kesällä 2008. Ranta jäi eläkkeelle 2003.
Ranta on aina ollut urheilullinen ja on löytänyt omaksi lajikseen vanhemmalla iällä kilpapyöräilyn, jossa voittikin veteraanien SM-kultaa sekä sijoittui veteraanien maailmanmestaruuskisoissa parhaimmillaan neljänneksi.
Diane Valkenburg
Diane Maria Valkenburg (s. 30. elokuuta 1984 Bergschenhoek, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen pikaluistelija. Hän on edustanut seuratasolla Schaatsvereniging Lansingerlandia ja VPZ Schaatsploegia. Hän on pituudeltaan 172 cm.
Valkenburg voitti joukkuetakaa-ajon maailmanmestaruuden Heerenveenissä 2012 ja Sotšissa 2013. Hän on saavuttanut matkakohtaisissa MM-kilpailuissa lisäksi hopeaa 1 500 metrillä ja joukkuetakaa-ajossa Inzellissä 2011, sijoittunut neljänneksi 1 500 ja 3 000 metrillä 2013, viidenneksi 5 000 metrillä 2011 ja 2012 sekä kuudenneksi 3 000 metrillä 2011, 1 500 metrillä 2012 ja 5 000 metrillä 2013.
Valkenburg saavutti yleisluistelun MM-kilpailuissa hopeaa Hamarissa 2013. Lisäksi hän on ollut viides 2014, seitsemäs 2010 sekä kahdeksas 2008 ja 2011. EM-kilpailuissa hän on saanut pronssia Heerenveenissä 2013 sekä sijoittunut neljänneksi 2011 ja 2014, viidenneksi 2012 ja kuudenneksi 2010.
Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui joukkuetakaa-ajossa kuudenneksi ja 3 000 metrillä 11:nneksi.
Valkenburg on sijoittunut maailmancupin kokonaiskilpailussa 3 000 ja 5 000 metrin yhteiscupissa kolmanneksi kaudella 2012–2013 ja neljänneksi kaudella 2011–2012 sekä 1 500 metrin cupissa viidenneksi 2011–2012 ja kuudenneksi 2012–2013.
Gary Burton
thumb|right|Gary Burton Gary Burton (s. 23. tammikuuta 1943 Anderson, Indiana) on yhdysvaltalainen jazzia soittava vibrafonisti. Hän on kehittänyt pianistisen, nelimallettisen tekniikan; häntä on pidetty innovaattorina, ja hänen tyyliään on jäljitelty laajalti. Hänet tunnetaan myös fuusiojazzn pioneerina, duoformaatin popularisoijana (Chick Corean kanssa) ja merkittävänä vaikuttajana jazzin opetuksessa.
Burton on nimennyt Bill Evansin merkittäväksi innoituksen lähteekseen vibrafonin käsittelyssä. Hän opiskeli Berklee College of Musicissa 1960-luvun alussa ja toimi vuosina 1971–2004 sen henkilökunnassa. Hän oli aluksi professori, sitten dekaani ja lopulta toimeenpaneva varapresidentti. Down Beat -lehti nimesi Burtonin vuoden jazzmieheksi 1968 (nuorimpana koskaan), ja Burton voitti ensimmäisen monista Grammy-palkinnoistaan vuonna 1972. Myöhemmin hän on saanut Corean kanssa Grammyja vuosina 1979, 1982, 1998, 2000 (saajina myös Pat Metheny, Roy Haynes ja Dave Holland) ja 2009.
Burton nähdään elokuvassa Rautalankahurmio. Corean lisäksi muita muusikoita, joiden kanssa hän on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet Hank Garland, Floyd Cramer, Chet Atkins, George Shearing, Stan Getz, Larry Coryell, Roy Haynes, Steve Swallow, Jerry Hahn, David Pritchard, Mick Goodrick, Pat Metheny, John Scofield, Kurt Rosenwinkel, Julian Lage, Carla Bley, Gato Barbieri, Keith Jarrett, Steve Lacy, Pat Metheny, Makoto Ozone, Adam Nussbaum, Tiger Okoshi, Herbie Hancock, B. B. King, Wolfgang Muthspiel, Tommy Smith, Eberhard Weber, Stephane Grappelli ja Astor Piazzolla.
Vuosina 2004–2008 Burton juonsi viikoittaista jazzshow'ta Sirius Satellite Radiossa. Häneltä on tällä hetkellä saatavilla lähinnä Atlantic Recordsille, ECM Recordsille, GRP Recordsille ja Concord Jazzille tehtyjä levytyksiä.
Burton on esiintynyt Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1974 (New Gary Burton Quintet) ja 1998 (Gary Burton & The Astor Piazzolla Reunion Band).
A.J. Applegate
A.J. Applegate (s. 23. syyskuuta 1989 Massapequa) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Pornoelokuvissa näyttelemisen hän aloitti vuonna 2012. Hän on toiminut Penthousen mallina.
Hanna Falk
Hanna Falk (s. 5. heinäkuuta 1989) on ruotsalainen maastohiihtäjä.
Maastohiihdon maailmancupiin Falk osallistui ensimmäisen kerran Tukholman sprintissä kaudella 2006–2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti kolmannessa maailmancupin kilpailussaan Düsseldorfin vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2009. Myöhemmin samalla kaudella hän voitti perinteisen hiihtotavan sprinttikilpailun Otepäässä. Sprintticupin kokonaispisteissä hän oli viides. Kaudella 2010–2011 hän oli toinen Liberecin sprintissä sekä kaudella 2016–2017 kolmas Davosin ja Toblachin vapaan ja Drammenin perinteisen hiihtotavan sprinteissä. Hän sijoittui kauden 2016–2017 sprintticupissa kolmanneksi. Kaudella 2017–2018 hän voitti Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintin ja oli Lahden vapaan sprintissä kolmas. Hän voitti vapaan hiihtotavan sprintin Falunin finaalitapahtumassa. Sprinticupissa hän sijoittui neljänneksi.
Junioreiden MM-kilpailuissa Falk oli Ruotsin joukkueen mukana saavuttamassa viestihopeaa kahdesti vuosina 2008 ja 2009. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä yhdestoista. Lahdessa 2017 hän sijoittui vapaan sprintissä neljänneksi ja perinteisen 10 kilometrillä 15:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli perinteisen sprintissä viides ja 10 kilometrin vapaalla 21:s. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 13:nneksi.
Aliupseeri (sotilasarvo)
Aliupseeri on ollut saksalainen, alun perin Preussissa vuonna 1856 käyttöön otettu sotilasarvo, jolla Suomen sisällissodassa jääkäreinä palvelleet ryhmänjohtajat palvelivat. Nykyään Suomen puolustusvoimissa saksalaista ensimmäisen maailmansodan aikaista sotilasarvoa vastaa ryhmänjohtajilla usein oleva alikersantin sotilasarvo.
Klagenfurt
pienoiskuva|Näkymä Klagenfurtiin. pienoiskuva|Klagenfurtin raatihuone. Klagenfurt, viralliselta nimeltään Klagenfurt am Wörthersee, on kaupunki Kärntenin osavaltiossa, eteläisessä Itävallassa lähellä Slovenian rajaa. Kaupunki on osavaltionsa pääkaupunki ja noin 100 800 asukkaallaan Itävallan kuudenneksi suurin kaupunki. Kaupungissa sijaitsee noin 8 000 opiskelijan yliopisto Alpen-Adria-Universität Klagenfurt ja kansainvälinen lentoasema.
Sijainti
Klagenfurt sijaitsee 446 metriä merenpinnan yläpuolella, Wörthersee-järven itärannalla, lähellä Sloveniaa ja Italiaa. Kaupunki on useiden metsäisten vuorten ympäröimä, joista jotkut, kuten Ulrichsberg, yltävät yli kilometrin korkeudelle. Klagenfurtista etelään sijaitsee Karawankenin vuoristo, joka erottaa Kärntenin Sloveniasta ja Italiasta. Kaupunki on pinta-alaltaan 120 neliökilometrin suuruinen.
Hallinnollinen jako
Kaupunki on jaettu 15 eri osaan:
Väestö
Klagenfurtissa asui vuoden 2019 arvion mukaan 100 817 asukasta.
Kieli
Vuoden 2001 toukokuussa suoritetussa väestönlaskennassa 89,4 prosenttia kaupungin asukkaista ilmoitti äidinkielekseen saksan. Toiseksi suurin kieliryhmä oli kroatia (3,3 %), jonka jälkeen tuli slovenia (1,9 %). Noin 10 prosenttia Kärntenin sloveeneista asuu Klagenfurtissa.
Uskonto
Klagenfurt on roomalaiskatolisen Gurkin hiippakunnan istuin.
Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 68,8 prosenttia asukkaista oli katolisia, 7,5 prosenttia evankielisiä, 3,0 prosenttia muslimeita, 1,5 prosenttia ortodokseja, 0,6 prosenttia jehovan todistajia ja 0,6 prosenttia vanhakatolisia. 16,1 prosenttia asukkaista ei tunnustanut mitään uskontoa.
Historia
Kärntenin herttua Hermann perusti Klagenfurtin linnakkeeksi alueella kulkevien kauppareittien läheisyyteen. Varhaisin maininta kaupungista historiallisissa lähteissä sijoittuu myöhäiselle 1100-luvulle, jolloin se tunnettiin nimellä Forum Chlagenvurth. Asutus oli usein tulvivalla alueella, ja vuonna 1246 herttua Bernhard von Spanheim siirrätytti kaupungin turvallisemmalle paikalle. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1252.
Vuonna 1514 suuri tulipalo tuhosi kaupungin lähes täysin, ja pyhän roomalais-saksalaisen keisarikunnan keisari Maximilian I luovutti kaupungin poikkeuksellisesti alueelliselle hallitukselle ollen kyvytön sitä itse jälleenrakennuttamaan. Kaupungin hallinnon siirto elvytti uinahtaneen kaupungin uudelleen eloon. Kaupunkiin rakennettiin uusi keskusta, Neuer Platz, italialaisen arkkitehdin Domenico de Lalion suunnitelmien mukaisesti, sekä uusi kaupunginmuuri.
Vuonna 1809 Napoleonin johtamat ranskalaiset joukot tuhosivat kaupunginmuurin, josta jäi jäljelle vain pieni osa. Vuonna 1863 kaupungin taloutta piristi uusi rautatieyhteys St. Veit an der Glaniin, ja Klagenfurtista tuli alueen taloudellinen keskus. Toisessa maailmansodassa kaupunkia pommitettiin 41 kertaa. Pommituksissa kuoli 612 ihmistä ja tuhoutui täydellisesti 443 rakennusta.
Klagenfurt otti vuonna 1961 käyttöön ensimmäisenä itävaltalaisena kaupunkina jalankulkuvyöhykkeet. Vuonna 1973 kaupunkiin liitettiin neljä naapurikuntaa, mikä kasvatti sen kokoa. Klagenfurt haki myös vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta ei selviytynyt viralliseksi ehdokkaaksi.
VTEC
VTEC (lyhenne sanoista Variable Valve Timing and Lift Electronic Control) on Hondan patentoima venttiilien ohjausjärjestelmä. SOHC VTEC -systeemissä imuventtiilien, sekä DOHC VTEC -systeemissä imu- sekä pakoventtiilien aukioloaikaa ja nousua muutetaan erityisellä suuremman venttiilinnoston ja aukiolon aikaansaavalla nokka-akselin nokalla. Hondan VTEC-järjestelmästä on olemassa vastaavanlaisia versioita eri autovalmistajilla, kuten BMW:n Vanos/Valvetronic, Nissanin VVL, Toyotan VVT-i ja Volvon VVT.
Suuremmilla venttiilienaukioloilla ja -nostoilla saavutetaan moottorin korkeammilla kierrosnopeuksilla parempi sylinterien täytösaste, mikä parantaa moottorista saatavaa tehoa/vääntömomenttia. Toisaalta VTEC-järjestelmä mahdollistaa tasaisemman tyhjäkäynnin ja paremman ala-alueen toiminnan käyttämällä siihen soveltuvia pienemmän venttiilienaukiolon sekä -noston aikaansaavia nokkia matalammilla moottorin kierrosnopeuksilla.
Tämä niin sanottu VTEC-nokka kytkeytyy toimintaan moottorin saavuttaessa tietyn kierrosnopeuden ja myös muiden kriteerien täyttyessä samalla (moottorin riittävä lämpötila ja kuormitustaso). Nokkien toimintaa ohjataan solenoidiventtiilillä, joka säätää öljynpaineen pääsyä venttiilikoneistolle suorittaen VTEC-nokkien kytkeytymistä päälle/pois päältä.
Hebrew Union College
Hebrew Union College-Jewish Institute of Religion on vanhin juutalainen seminaari Amerikan mantereella ja tärkein reformijuutalainen seminaari. Sillä on toimipisteet Cincinnatissa, New Yorkissa, Los Angelesissa ja Jerusalemissa. Jerusalemissa se on Israelin ainoa reformijuutalaisia rabbeja kouluttava laitos.
Historia
HUC:in perusti rabbi Isaac Mayer Wise Cincinnatiin vuonna 1875.
Karl Konrad Meinander
Karl Konrad "Konni" Meinander (9. huhtikuuta 1872 Helsinki – 27. maaliskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija ja museomies. Hän tutki Suomen taidetta ja taideteollisuutta keskiajalla sekä muotokuvataidetta.
Meinanderin vanhemmat olivat varatuomari, kunnallisneuvosmies Konrad Meinander (1842–1884) ja Sally Maria o.s. Meinander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1894, filosofian maisteriksi 1897, filosofian lisensiaatiksi 1909 ja filosofian tohtoriksi 1914. thumb|[[Pyhän Ristin kirkko (Rauma)|Rauman Pyhän Ristin kirkon pohjakaava K. K. Meinanderin kirjasta 1908.]]
Meinander oli 1912 mukana perustamassa Helsingin kaupunginmuseota, jonka intendenttinä toimi. Hän oli myös Kansallismuseon historiallisen osaston intendentti vuosina 1912-1933. Hän tuli Kansallismuseon palvelukseen vuonna 1900. Meinander toimitti Suomen Museo - Finskt Museum-julkaisua ja hän julkaisi muun muassa teoksen Suomen keskiajan puuveistoksista ja Suomen muotokuvaston vanhimmista ajoista vuoteen 1840 saakka. Meinander oli historiallisten sotalippujen, aseitten ja varustusten asiantuntija.
Meinander oli naimisissa vuodesta 1914 Martha Hedvig Beata Schaumanin kanssa.
Solutrén kulttuuri
thumb|100px|Tyypillinen laakerinlehtimäinen Solutrén keihäänkärki.
Solutrén kulttuuri vallitsi eteläisessä Länsi-Euroopassa jääkauden kylmimmän vaiheen aikoihin noin 26 000–19 000 kalenterivuotta sitten. Se oli tyypillinen kivikautinen myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri, joka tunnetaan parhaiten taidokkaasti tehdyistä litteistä kivityökaluista. Kulttuurin edustajat olivat nykyisessä Ranskassa ja Espanjassa asuneita homo sapienseja. Solutrén ihmiset valmistivat laakerinlehteä muistuttavia piikivisiä keihäänkärkiä ja veitsiä ja osasivat lämpökäsitellä kiveä. Solutrén kulttuuri on nimetty Itä-Ranskassa sijaitsevan paikkakunnan mukaan. Viime jääkaudella jäätikkö oli laajimmillaan Solutré-kaudella, jolloin asutus oli Ranskassa vetäytynyt suojaisiin luoliin noin 400 km jään reunasta etelään, suureksi osaksi ikiroutarajan eteläpuolelle.
Pohjoisen ilmasto oli ihmiselle liian ankara. Solutrén ihmiset asuivat jääkauden ankarimman vaiheen aikana läntisessä Euroopassa, idässä jatkui Gravetten kulttuuri muun muassa Tšekkoslovakiassa, Romaniassa ja Ukrainassa. Solutrén jälkeen tuli Madeleinen kulttuuri.
thumb|right|300px|Solutrén kulttuurin alue.
Solutrén kulttuuri vallitsi Länsi-Euroopassa kivikaudella noin 26 000–21 500/19 800 vuotta sitten eli noin 20 500–18 000/16 500 radiohiilivuotta sitten. Kulttuuri tunnetaan parhaiten pajunlehden muotoisista piikivestä tehdyistä keihäänkärjistä. On löydetty myös talttamaisia kaivertimia sekä kaapimia, poria ja neuloja. Kivenkäsittelyn työstötaito ja tarkkuus oli ainutlaatuista. Tuolloin osattiin valmistaa myös hyvin istuvia vaatteita löydetyistä luuneuloista päätellen.
Viimeistään myöhäissolutrén aikoihin 20 000–18 000 vuotta sitten kehitettiin keihäslinko, mutta Euroopassa se levisi laajemmalle vasta Madeleinen kaudella. Solutrén kulttuuri kukoisti Ranskassa, Espanjassa ja Portugalissa.
Solutren kulttuuri kukoisti, kun Skandinavian yllä ollut jääkenttä oli laajimmillaan. Eteläisessä Keski-Ranskassa ilmasto vaihteli Solutren kaudella rajusti, välillä oli kylmä arovaihe, välillä lauha metsävaihe. Noin 20 000 radiohiilivuotta sitten ollut jääkauden huippukylmä vaihe LGM autioitti muutamia luolia Espanjassa. Pian lauhtui nopeasti lämpimänä Laugerie-interstadiaalina 19 000 radiohiilivuotta sitten lyhyeksi ajaksi. Kylmä ilmasto palasi 18 000 radiohiilivuotta sitten. Ranskaan levisi arolajeja.
Esisolutrélaisen kauden aikana ihmisasutus levisi Siperiassa. Ihmisiä asui Lenajoen laaksossa 30 000 vs. Asutusta oli myös Englannin keskiylängön eteläosissa Cresswell Cragsissa Derbyshiressä. Alue asutettiin useaan otteeseen 43000–10000 vuotta sitten. Noin 43 000 vuotta sitten siellä vaikutti neandertalinihmisten Moustierin kulttuuri. Creswell Crags oli asuttu jälleen 32 000–30 000 vuotta sitten. Viimeinen Creswellin asutusvaihe oli 12 000 vuotta sitten, jolloin kehittyi Creswellin kulttuuri. Se oli Maglemosen välitön edeltäjä.
Työkalut
Keihäänkärjet viimeisteltiin taltan avulla painamalla, ei iskemällä. Kiven hiomista ei tunnettu. Solutrén kaudelle ovat tyypillisiä sekä laakerinlehtimäiset että pajunlehtimäiset piikivestä tehdyt kärjet. Laakerinlehtikärki on toisesta sivusta tasainen, toisesta terävä. Pajunlehtikärjen molemmat päät ovat teräviä. Keihäänkärjet olivat suuria ja ohuita. On löydetty kaapimia, joissa on terä vain kärjessä, sekä piikivestä tehtyjä veitsiä ja sahoja. Alueella tunnettiin myös pienet piikiviterät, mikroliitit, jo 33 000 vuotta sitten. On löytynyt veitsimäisiä keihäänkärkiä, joissa on pitkä kiinnitystappi takana vain kärjen yhdellä puolella. Työkaluja tehtiin myös sarvesta. Luuesineet muistuttavat myöhempiä Madeleinen esineitä. Solutren kauden eläinlöydöissä esiintyy hevonen, peura, mammutti, luolaleijona, sarvikuono, karhu ja alkuhärkä.
Pohjois-Amerikan varhaisten paleointiaanien Clovis-kärkien sanotaan muistuttavan Solutrén kärkiä, koska molempien valmistuksessa on käytetty samaa kiven taltalla painamistekniikkaa. Kivenkäsittelytekniikka on saattanut levitä Amerikkaan Ranskasta tai jostakin toisesta Solutrén perinteen alkukodista Atlantin yli tai myös maitse Siperian kautta.
Luolataide
Solutrén luolataide on melko harvinaista, joitakin kivireliefejä tehtiin luolien seiniin. Solutrén ihmiset tuottivat piirrosmaista luolataidetta. Jääkauden luolataiteessa on mammutin, peuran, luolakarhun, alkuhärän, villasarvikuonon ja villihevosen kuvia. Solutrén kaudella metsästettiin Euroopan mammuttikanta loppuun tai lähes loppuun. Kaudella kaiverrettiin kivilevyjä.
Väestö
Etelä-Ranskassa oli jääkauden huipun aikoihin noin 2000-3000 asukasta. Ihmiset asuivat ehkä 15-20 hengen suurperheinä. heimoissa saattoi olla 500-800 ihmistä. Alle puolet eli 21 vuotta, 12 % 40 vuotta ja naiset olivat lyhytikäisempiä kuin miehet, koska eivät eläneet yli 30-vuotiaiksi. Väestö kolminkertaistui seuraavan 10000 vuoden aikana. Ei tiedetä, syntyikö Solutren kulttuuri uuden väestön saapumisesta Ranskan ja Iberian alueelle. Äitilinjan haploryhmä oli U.
Solutrén kulttuurin kehitys
Enne Solutrea oli myöhäisgravetten perinne, "Esi-Madeleine". Siinä käytettiin puu/luukärkiä ja pieniä teriä. Tämän jälkeen tuli Gravetten loppuvaihe. Solutren perinne hylkäsi mikroliittitekniikan ja alkoi käyttää kokonaan kivisiä kärkiä. Solutren perinne voidaan nähdä siirtymävaiheena Moustierin kivityökalujen ja Madeleinen kulttuurin luutyökalujen välillä. Solutrén kulttuuri lienee ilmaantunut ensin nykyisessä läntisessä Espanjassa noin 26000 kalenterivuotta sitten. Tarkempi syntyalue saattoi olla Etelä-Iberia, ehkä nykyinen Katalonia tai Portugali. . Varhaissolutré-kaudella käytettiin perinteisiä, yhdeltä puolelta käsiteltyjä kiviä "pajunlehtikärkiä", mutta keskisellä Solutré-kaudella ne korvautuivat asteittain kaksipuolisesti isketyillä laakerinlehtikärjillä. . Myöhäissolutrélla tulivat muotiin kapeat pajunlehden muotoiset ja yhdeltä puolelta viimeistellyt kärjet, sekä myös varrelliset veitsimäiset olkapääkärjet. Tehtiin myös tylppäkärkisiä ja tasaperäisiä pieniä kärkiä.
Ilmaantui erikoisia, epäsymmetrisiä muotoja, joissa on nokka. On epäilty, käytettiinkö ohuita, piikivestä tehtyjä työkaluja työssä, vai olivatko ne vain ylellisyystavaroita tai oliko niillä jokin rituaalinen merkitys. Terä saattoi olla pyöreäkin. Niistä kärjistähän Solutrén kulttuuri parhaiten tunnetaankin. Oli myös puukkomaisia kärkiä, jotka pääosin viimeisteltiin yksipuoleisesti. Myöhäissolutrella koristeltiin kiviä ja luuesineitä ornamentiikalla. Kivi, josta työkalu valmistettiin, valittiin sen hienon ulkomuodon vuoksi. Kiviset laakerinlehtiterät kapenivat ja litistyivät, kun Solutrén kulttuuri kehittyi.
Ranskassa Solutren perinne korvautui melko erilaisella Badegoulen kulttuurilla noin 22000 kalenterivuotta sitten. Iberian niemimaalla Solutren kulttuuri jatkoi vielä ainakin parituhatta vuotta.
Solutrén kulttuurin aikajako
Portugalissa
19500-17000 alamadeleine Välimeren Espanjassa
Solutrén löytöpaikkoja
Tunnetuimmat Solutrén kauden löytöpaikat ovat La Solutrén ja Laugerie Hauten luolat. La Solutrén luola sijaitsee Mâconin kunnassa Saône-et-Loiren departementissa Itä-Ranskassa melko lähellä Rhônen jokilaaksoa. Solutrén kulttuurin tutkimus on keskittynyt luoliin, koska niistä on helpointa paikallistaa kivikauden jäänteitä.
Motor City Cruise
Motor City Cruise on koripalloseura Michiganin Detroitista. Se pelaa NBA:n kehityssarjassa ja toimii NBA-seura Detroit Pistonsin farmijoukkueena.
Vuosina 2006–2016 joukkue tunnettiin nimellä Bakersfield Jam ja vuosina 2016–2021 nimellä Northern Arizona Suns.
Jason Momoa
Joseph Jason Namakaeha Momoa (s. 1. elokuuta 1979 Honolulu, Havaiji) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan Ronon Dexinä Stargate Atlantiksessa, Khal Drogona Game of Thronesissa ja Conan Kimmerialaisena vuoden 2011 elokuvassa Conan the Barbarian.
Momoa syntyi Honolulussa, Havaijilla, ja kasvoi Iowan Norwalkissa. Hän palasi Havaijille vuonna 1998 aloittaen uran mallina. Hän oli Havaijin vuoden malli 1999 ja juonsi vuoden 1999 Miss Teen Hawaii USA -kilpailun.
Momoa on etniseltä taustaltaan isänsä puolelta havaijilainen ja äitinsä puolelta sekoitus saksalaista, iiriläistä ja alkuperäisamerikkalaista verta.
Momoalla on vuosina 2007 ja 2008 syntyneet lapset näyttelijä Lisa Bonetin kanssa, minkä lisäksi näyttelijä Zoë Kravitz on Momoan tytärpuoli Bonetin aiemmasta liitosta. Pariskunta oli naimisissa vuosina 2017–2021. He olivat seurustelleet jo vuodesta 2005 lähtien.
Marraskuussa 2008 Momoa joutui losangelesilaisella klubilla sanaharkkaan, jonka päätteeksi häntä iskettiin olutlasilla vasten kasvoja. Särkyneen lasin aiheuttamat haavat vaativat 140 tikkiä ja Momoan kasvoihin jäi välikohtauksesta pysyvät jäljet. Hyökkääjä tuomittiin viiden vuoden vankeusrangaistukseen.
Toukokuussa 2023 sai ensi-iltansa elokuva Fast & Furious X, jossa Momoa näyttelee yhtä elokuvan päähahmoa Dante Reyesiä.
Elokuvat
thumb|Jason Momoa vuonna 2006. Momoan [[Rastatukka|rastat muodostuivat hänen Stargate Atlantis -hahmonsa tunnusmerkiksi. ]]
Iso-Humppi
Iso-Humppi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueella Mahnalanselän alueeseen. Pikku-Humppi on osa Prentinjoen valuma-aluetta.
Alxa
Alxa on liitto (prefektuuritason alueyksikkö) Kiinan Sisä-Mongolian länsiosassa. Liiton pinta-ala on 270 244 neliökilometriä ja väkiluku 231 334 (2010). Liiton päähallintopaikka on piirikuntatason Alxan vasen lippukunta, joka sijaitsee linnuntietä noin 570 kilometriä Sisä-Mongolian pääkaupunki Hohhotista länsilounaaseen.
Iso-Humppi
Maantieto
Järvi on 500 metriä pitkä, leveimmillään 250 metriä ja sen pinta-ala on 6,9 hehtaaria. Järven eteläpää on laajentunut ja pohjoispää muodostaa pitkän lahden. Järveen laskee kolme metsäojaa ja lyhyt pelto-oja. Luusua on järven koilliskärjessä ja sieltä lähtee 2,8 kilometriä pitkä laskuoja, joka yhtyy Luojuunojaan. Rantaviivaa on 1,4 kilometriä, josta vain pieni osa on soistuvaa metsää. Peltoon rajatuu noin kolmannes rantaviivasta. Rannoille on rakennettu vain yksi loma-asunto ja siellä on maatila, jonka nimi on Humppi. Iso-Humppi on nimetty tilan mukaan ja läheinen Pikku-Humppi saanut tästä nimensä. Järven ohittaa 300 metrin etäisyydeltä yhdystie 13081.
Salegy
Musiikki on funktyyppistä ja energistä. Siinä käytetään sähkökitaroita, harmonikkaa, call and response -tyyppisiä (kysyviä ja vastaavia) polyfonisia lauluääniä, sähköbassoa ja lyömäsoittimia (tavallisesti rumpusetti, djembe, shakerit). BPM on korkea, ja rytmi on kirjoitettu 6/8- tai 12/4-tahtilajiin. Isku on kolmosella tai seiskalla.
Iso-Humppi
Historiaa
Vanhan Hämeenkyrön pitäjänkartan mukaan järven nimi kirjoitettiin Ahvenusjärvi. Rantapellolla sijaitsee ajoittamaton kiviröykkiö, jonka läheltä on löytynyt rautakautinen nuolenkärki.
Salegy
Salegy on sähkösoittimia hyödyntävä muunnos perinteisestä antsa-musiikista. Yhteisiä piirteitä ovat esimerkiksi tempo, laulutyyli, mollisävellajien yleisyys ja kappaleiden instrumentaaliset välijaksot, joista käytetään nimitystä folaka (hajonnut). Ääntä käytetään folakassa vain energisemmän tanssin vaatimiseen. Folakan aikana laulajien ja yleisön on tarkoitus taputtaa käsiään polyrytmisesti musiikin mukaan.
Alxa
Alxa rajoittuu pohjoisessa Mongoliaan, idässä Bayannurin, Ordosin, Wuhain, Shizuishanin, Yinchuanin, Wuzhongin, etelässä Zhongwein, Baiyinin, Wuwein, Jinchangin, Zhangyen, sekä lännessä Jiuquanin prefektuuritason kaupunkeihin.
Historia
1000-luvulta 1200-luvulle Alxan aluetta hallitsi läntinen Xia-dynastia, joka jätti jälkeensä hautamonumentteja Helan-vuoristoon ja hyvin säilyneen linnakkeen Khara-Khotassa (Heishui). Vuonna 1686 oiraattiruhtinas Khorolt loikkasi Qing-dynastian puolelle ja hänet palkittiin Alašan lippukunnan suuriruhtinaan arvolla. Vuonna 1704 kalmukkiruhtinas Arabjur sai vastaavalla tavalla suuriruhtinaan arvon siirtyen alamaisineen Sertengiin eli nykyiseen Aksayhyn Gansun maakunnassa. Hänen poikansa Danjüng muutti alamaisensa Alxan Ejinin alueelle. Vuonna 1928 Kiinan kansallismielinen hallitus siirsi Alašanin ja Ejinin vastaperustetun Ningxian maakunnan alaisuuteen. Kiinan sisällissodassa Alxa oli viimeisiä kommunistien valtaamia ja Demchugdongrubin alaisuudessa olleita nykyisen Sisä-Mongolian alueita. Kommunistit siirsivät vuonna 1956 Alašanin ja Ejinin lippukunnat Sisä-Mongolian alaisuuteen ja Alašanin lippukunta jaettiin oikeaan ja vasempaan lippukuntaan vuonna 1961. Lippukunnat olivat hetkellisesti Sisä-Mongolian ulkopuolella vuosina 1969-1979 Kiinan mongolien vastaisen politiikan aikana.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla Alxan liitto jaetaan kolmeen lippukuntaan.
Väestö
Vuonna 2010 Alxan väkiluku oli 231 334. Mongolit ovat nykyisin alueen vähemmistö, mutta suurin osa heistä puhuu edelleen mongolin kieltä. Alueen mongolit olivat alun perin taustaltaan oiraatteja, mutta oiraatin kieli on väistynyt halhamongolin tieltä muiden Sisä-Mongolian mongolien kielen mukaiseksi.
Kidutettujen kuntoutuskeskus
Kidutettujen kuntoutuskeskus on kotimaissaan kidutetuille pakolaisille ja turvapaikanhakijoille apua tarjoava poliklinikka ja psykiatrisen erikoissairaanhoidon yksikkö. Keskus harjoittaa myös tutkimusta ja antaa neuvontaa kidutettujen perheille. Vuodesta 1993 lähtien sen toimipaikkana on ollut Helsinki. Keskuksen toiminnasta vastaavat Helsingin Diakonissalaitos ja Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus.
Keskuksessa hoidetaan joka vuosi noin 200 potilasta. Potilaista kaksi kolmasosaa on miehiä. On kuitenkin paljon pakolaisia ja turvapaikanhakijoita, jotka eivät käytä kuntoutuskeskuksen palveluita kidutuksenomaisista kokemuksista huolimatta. Noin neljäsosan Suomessa elävistä pakolaisista arvioidaan joutuneen kärsimään kidutuksesta.
Olof Arborelius
Olof Arborelius (1842–1915) oli ruotsalainen taidemaalari. Hän on tunnettu maisemamaalauksistaan, joiden aiheet ovat Taalainmaalta sekä Itämeren rannikolta. Hän maalasi mm. taulun Kesäyö Bergslagenissa (1899).
Beatlehem
Beatlehem on suomalainen TV-elokuva. Elokuva perustuu Sirkku Peltolan ja Heikki Salon samannimiseen näytelmään. Elokuvasovituksen Heikki Salo teki Timo Kahilaisen kanssa. Elokuva sai ensi-iltansa Yle TV1:n Kotikatsomossa 22. joulukuuta 2003.
Synopsis
Menestyvä IT-firma Finnodata on ostanut kaupungilta tontin, jolle se aikoo rakentaa uuden upean toimitalonsa. Kaupan kylkiäisinä Finnodata saa syliinsä tontilla sijaitsevan Beatlehem–nimisen kirpputorin, jossa asuu vuokralaisina varsin erikoista väkeä. Finnodatan toimitusjohtaja päättää mainosmielessä kehittää Beatlehemista nykyaikaisen kierrätyskeskuksen. Rakennus remontoidaan ja asukkaita autetaan. Finnodatasta tehtävään määrätään hiljainen mies, insinööri Kari Järvinen (Mikko Nousiainen). Beatlehem saa Järvisen elämän sekaisin, hän rakastuu kirpputorilla asuvaan nuoreen naiseen, Vilmaan (Pihla Penttinen). Beatlehemin elämäntyyli alkaa viehättää insinööriä. Kehitysprojekti lopetetaan kuitenkin kesken, Finnodata ostaa Beatlehemin asukkaille uudet vuokra-asunnot kerrostalosta ja vanha rakennus päätetään purkaa lasipalatsin tieltä. Kari Järvinen joutuu hankalaan tilanteeseen ja tekemään valintoja elämässään.
Mira Wickman
Mira Wickman (s. 23. elokuuta 1994) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Ruotsin pääsarjassa ja edustanut Suomea naisten maajoukkueessa.
Suomen Salibandyliigassa Wickman edusti kausina 2009–2014 nurmijärveläistä SB-Prota ja voitti SM-kultaa vuonna 2014 sekä saavutti kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Ruotsin Superliigaan, jossa hän Rönnbyn joukkueessa ylsi finaaliin mutta hävisi Jonna Mäkelän edustamalle KAIS Moralle. Kauden 2015–2016 Wickman joutui olemaan liki kokonaan sivussa polvivamman vuoksi. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi KAIS Moran joukkueeseen. Wickman lopetti huippu-uransa kauden 2017–2018 jälkeen.
Wickman pelasi naisten maajoukkueessa 19 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia ja sai neljä syöttöpistettä. Hän saavutti MM-hopeaa Bratislavassa 2017.
Lähteet
http://www.floorball.org/pelaajakortti.asp?pelaaja_id=1257148199&sarjaId=24
Durkinin avaus
Durkinin avaus on shakkiavaus, jota kuvaa siirto
Avaus on nimetty yhdysvaltalaisen Robert Durkinin mukaan. Avaus luokitellaan epätavallisiin avauksiin ja ECO-koodistolla koodille A00. Valkean aloitussiirto on kahdestakymmenestä mahdollisesta vasta kuudenneksitoista suosituin, eikä avausta nähdä lainkaan huipputasolla.
Valkean ensimmäinen siirto vie ratsun laudan laitaan, missä se ei vaikuta keskustaan. Yleensä siirto pelataan tarkoituksena pelata c4 ja lyödä takaisin ratsulla, esimerkiksi jatkossa 1.Ra3 d5 2.c4 dxc4 3.Rxc4. Toinen mahdollisuus on pelata ratsu c2-ruutuun c-sotilaan siirryttyä.
Avauksesta on nimetty gambiittijatko 1.Ra3 e5 2.Rc4 Rc6 3.e4 f5. Muunnelman nimi on Durkinin gambiitti.
Kaarlo Kurki
Kaarlo Kurki (alk. Karl Edvard (Kaarlo Eetu) Limnell, myös Kaarlo Laurila, 4. heinäkuuta 1862 Tampere – 8. helmikuuta 1918 Kemi ) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka vaikutti muun muassa Rovaniemen Työväen Näyttämön johtajana. Näyttelijänä hän käytti aluksi ristimänimeään ja sen jälkeen taiteilijanimeä Kaarlo Laurila, kunnes vaihtoi viralliseksi sukunimekseen Kurki vuonna 1910. Rovaniemen punakaartin päällikkönä toiminut Kurki kuoli valkoisten teloittamana sisällissodan aikana vuonna 1918.
Sotilaana, näyttelijänä, merimiehenä, teatterinjohtajana
Tampereella syntynyt Limnell työskenteli aluksi paperitehtaalla, sitten armeijan palveluksessa Helsingissä, kunnes liittyi Ruotsalaiseen Teatteriin vuosiksi 1885–1887. Tämän jälkeen hän perusti oman lyhytaikaiseksi jääneen kiertueteatterin. Se ehti esiintymään Tampereella ja Hämeenlinnassa, mutta näyttelijät siirtyivät nopeasti Kurjen johdolla August Aspegrenin kiertueen matkaan. 1890-luvun alussa Kurki esiintyi pikku rooleissa Kansallisteatterin edeltäjässä Suomalaisessa teatterissa. Syksyllä 1891 hän perusti uudelleen oman teatteriseurueen, joka esiintyi alkuvuoden 1892 eri puolilla Itä-Suomea nimellä Kotimainen Teatteri. Ryhmä kuitenkin hajosi seuraavana kesänä Kurjen lähtiessä omille teilleen ja jättäessä ryhmänsä Virolahdelle. Vuodenvaihteen jälkeen seurue kuitenkin kiersi jälleen Länsi-Suomessa.