cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xuetangliangzin löytöpaikka
Xuetangliangzin löytöpaikka eli myös Yunxianin ihmisen löytöpaikka  on arkeologinen kohde Kiinassa Hubein maakunnan Yunxianin piirikunnassa. Se tunnetaan erityisesti kahden pääkallon löytöpaikkana. Löydetyjä pääkalloja kutsutaan Yunxianin ihmiseksi. Kallot ovat huonosti säilyneitä ja onkin epävarmaa, kuuluvatko ne Homo erectukselle vai varhaiselle Homo sapiensille.
Ympäristö
Kohde sijaitsee lähellä Mitousin kylää Hanjoen (Hanjiang) rannasta kohoavalla rinteellä. Hanjoki on Jangtsen pohjoisesta laskeva sivuhaara, joka yhtyy siihen Wuhanin kohdalla.
Tutkimushistoria
Kohde löydettiin vuonna 1975, kun jokitörmän sorasta huomattiin ihmisen hammas. Kohteesta ei kuitenkaan löydetty mitään uutiskynnyksen ylittävää 14 vuoteen. Sitten vuonna 1989 löytyi pääkallo (tunnus EV 9001) ja vuonna 1990 toinen pääkallo (EV9002). Ne tutkittiin ja kuvailtiin vasta vuonna 1992. Silloin kallot luokiteltiin kuuluvaksi lajeihin Homo erectus ja varhainen Homo sapiens.
Myöhemmin vuonna 1995 kallot katsottiin olevan lajia Homo sapiens. Päättämättömyys johtuu kallojen heikosta säilymisestä, joka on hävittänyt lajiominaisia piirteitä. Vuosina 2001 ja 2008 tutkittiin uudelleen löydettyjen kivityökalujen ominaisuuksia.
Ajoitukset
Vuonna 1996 suoritettiin ajoitus elektronin spin-resonanssi menetelmällä. Kymmenen näytettä otettiin eri nisäkkäiden hampaiden kiilteestä ja näiden ajoituksien keskiarvoksi saatiin 581 000±93 000 vuotta. Ajoitukset vaihtelivat 800 000±164 000 ja 455 000±58 000 vuoden välillä. Yhdistettynä talteen kerättyjen faunan fossiilien lajiston kanssa voidaan tämä löytökohde sijoittaa ajallisesti Zhoukoudian ja Gongwangling välille.
Ihminen
Kuuluisimmat löydöt ovat kaksi Yunxianin kalloa (numerot EV 9001 ja EV 9002). Kalloja kuvailleet Li ja Etler luokittelivat ne eri lajeiksi Homo erectus ja varhainen Homo sapiens. Luokittelua haittasi kallojen kärsimät vahingot maakerrosten puristuksessa ja maaperän liikkuessa paikaltaan. On myös ehdotettu että molemmat olisivat lajia Homo erectus tai Homo sapiens. Annetut ajoitukset ovat kuitenkin liian vanhoja Homo sapiensille.
Koska kallojen piirteet muistuttavat hieman molempia lajeja, on ehdotettu, että kallot kuuluisivatkin lajille Homo heidelbergensis. Näin voitaisiin perustella niiden kehittyminen Denisovanihmisiksi, joita eräät pitävät Neandertalinihmisenä (Homo neanderthalensis). Varmuutta näille spekulaatioille saadaan vasta DNA-analyysin avulla.
Kiviesineet
Kohteesta on löytynyt joitakin kiviesineitä, mutta niiden liittyminen löydettyihin pääkalloihin on epävarmaa. Joitakin työkaluja on työstetty kaksipuolisesti.
Kirke Karja
150px|thumb|right|Kirke Karja
Ola Rapace
Ura
Göteborgin teatterikorkeakoulusta näyttelijäksi valmistunut Rapace on näytellyt sekä teatterissa että elokuvissa. Hän on näytellyt televisiosarjassa Tusenbröder ja elokuvasarjassa Wallander, joka pohjautuu Henning Mankellin Kurt Wallander -kirjoihin. Hän on näytellyt myös Lukas Moodyssonin elokuvassa Kimpassa (2000), joka on saanut useita palkintoja kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Vuonna 2013 Maria Langin romaaneista tehdyissä elokuvissa Rapace näyttelee Christer Wijkiä. Rapace näyttelee pienessä roolissa englanninkielisessä ruotsalaiselokuvassa Rancid (2004) ja tanskalaisessa televisiosarjassa Anna Pihl.
Kirke Karja
Kirke Karja on virolainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän on esiintynyt useimmissa Euroopan maissa itsensä mukaan nimetyn kvartetin kanssa. Kvartetissa ovat hänen lisäkseen toimineet Karl-Juhan Laanesaar (rummut), Kalle Pilli (kitara) ja Martin-Eero Kõressaar (kontrabasso). Karja on esiintynyt myös Captain Kirke and the Klingons -nimisen kokoonpanon kanssa. Tämän kvintetin muina jäseninä ovat olleet Mikko Innanen (saksofoni), Liudas Mockūnas (saksofoni), Étienne Renard (kontrabasso) ja Hans Kurvits (rummut).
Ola Rapace
Elämä
Avioliitto Noomi Rapacen kanssa päättyi eroon vuonna 2011. Avioituessaan vuonna 2001 he olivat ottaneet yhdessä ranskankielisen sukunimen Rapace (’petolintu’). Rapace avioitui vuonna 2019 Sonja Jawon kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuoden 2021 lopulla.
Kirke Karja
Karja sai vuonna 2014 Noor Jazzitalent -palkinnon. Hän on säveltänyt musiikkia European Jazz Orchestralle ja johtanut sitä. Hän julkaisi keväällä 2015 kvartettinsa kanssa debyyttialbumin Turbulence. Captain Kirke and the Klingons -kvintetin kanssa Karja levytti vuonna 2018 debyyttialbumin keväällä 2019 julkaistavaksi.
Marjolampi (Parkano)
Marjolampi on Pirkanmaalla Parkanossa Jaakkolankylässä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Marjolampi on osa Sammatinjoen valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 250 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Se sijaitsee Sammatinjoen uoman järviketjun kolmanneksi alimmaisena järvenä. Itärantaan laskee metsäoja, joka tuo vettä metsäsoilta Ilvesvuoren ympäriltä. Käytännössä kaikki vesi, joka virtaa lammen läpi, tulee 1,2 kilometriä pitkän Jaakkolanjärven Haavistonlammesta alkavasta joen osuudesta. Vesi poistuu 150 metriä pitkään uomaan ja laskee Ylisenlampeen. Näiden järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella. Rantaviivan pituus on 550 metriä ja ranta on metsää, jonka koillisreunassa sijaitsee pieni pelto. Lampi on autio ja siihen johtaa kärrypolku. Lasku-uoman ylittää Tampere-Seinäjoki-junarata ja lammen yli kulkee voimalinja.
Historiaa
Vanhassa Parkanon pitäjänkartassa 1800-luvulta on Ylinenlampi ja Marjolampi piirretty yhdeksi pitkäksi järveksi. Tilanne oli sama vielä vuonna 1909. Kun Seinäjoki-Tampere-junarata rakennettiin, ylitti se lampien välisen uoman lyhyttä siltaa myöten.
Triin Ruubel
Triin Ruubel (s. 1988 Tallinna) on virolainen viulisti.
Ruubel aloitti viulutunneilla käymisen 6-vuotiaana ja pääsi Tallinnan musiikkilukioon. Hän sai taiteilijadiplominsa Rostockin musiikki- ja teatteriyliopistosta, jossa opiskeli Petru Munteanun johdolla. Ruubel on tullut palkituksi useissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten Romanian Remember Enescu -kilpailussa Grand Prixillä (2007).
Huhtikuussa 2015 Ruubel sai nimityksen Viron kansallisen sinfoniaorkesterin konserttimestariksi. Hän on myös vieraillut Deutsche Kammerphilharmonie Bremenin konserttimestarina. Hän liittyi Viron musiikki- ja teatteriakatemian henkilökuntaan syyskuussa 2015. Hänen instrumenttinsa on François Piquen viulu (Pariisi, 1820), jonka hänen käyttöönsä on lainannut Thomas J.C. & Angelika Matzen Stiftung.
Viro kesäolympialaisissa 2016
Viro osallistui Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016 13 urheilumuodossa kilpailleella 45 urheilijan joukkueella. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi purjehtija Karl-Martin Rammo. Viro saavutti yhden pronssimitalin olympialaisissa. Mitali tuli soudussa.
Maa teki suurella todennäköisyydellä olympiahistoriaa, kun identtiset kolmoset Leila Luik, Liina Luik ja Lily Luik osallistuivat yhtä aikaa olympiamaratonille.
Ammunta
Kesäolympialaisiin osallistui yksi virolainen ampuja, kun Peeter Olesk kilpaili miesten 25 metrin olympiapistoolissa. Olesk sai karsinnoissa pisteet 553, joka oikeutti karsintojen sijalle 25. Tämä ei riittänyt loppukilpailuun.
Judo
Ainoa virolainen judoka Rion olympialaisissa oli Grigori Minaškin, joka otteli miesten alle 100 kg sarjassa. Minaškin ei otellut ensimmäisellä kierroksella. Toisella kierroksella hän hävisi kazakstanilaiselle Maksim Rakoville.
Miekkailu
Miekkailussa Virolla oli edustus miesten kalpamiekkailun yksilökilpailussa ja naisten kalvan yksilö- ja joukkuekilpailussa. Miesten ainoa edustaja oli Nikolai Novosjolov. Novosjolov pääsi suoraan toiselle kierrokselle, jolla voitti eteläkorealaisen Park Gyeong-Dun 12–10. Kolmannella kierroksella Novosjolov voitti venezuelalaisen Francisco Limardon 15–12. Puolivälierissä unkarilainen Géza Imre oli parempi 15–9. Naisten kalvan yksilökilpailuun osallistui Julia Beljajeva, Irina Embrich ja Erika Kirpu. Beljajeva hävisi ensimmäisen ottelunsa unkarilaiselle Emese Szász-Kovács 15–11. Embrich voitti ensimmäisessä ottelussaan unkarilaisen Kseniya Pantelyeyeva, mutta hävisi kolmannella kierroksella kiinalaiselle Sun Yiwenille 15–12. Kirpu voitti toisella kierroksella yhdysvaltalaisen Katharine Holmes, mutta hävisi kolmannella kierroksella tunisialaiselle Sarra Besbesille. Beljajevan, Embrichin ja Kirpun lisäksi joukkuekilpailuun osallistui Kristina Kuusk. Viro pääsi suoraan puolivälieriin. Puolivälierissä Viro voitti Etelä-Korean 27–26. Välierissä Kiina oli parempi 45–36. Pronssiottelussa Venäjä oli parempi 37–31.
Paini
Virolla oli kolmen painijan edustus Rion olympialaisissa. Ardo Arusaar otteli miesten kreikkalais-roomalaisen painin 98 kg sarjassa. Arusaar eteni suoraan toiselle kierrokselle, jossa hävisi venäläiselle Islam Magomedoville sijoittuen näin lopputuloksissa sijalle 16. Heiki Nabi otteli kreikkalais-roomalaisen painin alle 130 kg sarjassa. Nabi hävisi ensimmäisessä ottelussa Mijaín Lópezille. Koska López voitti lopulta olympiakultaa, pääsi Nabi keräilyeriin. Toisella keräilyeräkierroksella Nabi voitti ruotsalaisen Johan Eurénin. Keräilyerien loppuottelussa venäläinen Sergey Semenov voitti Nabin. Nabin lopullinen sijoitus oli 5. Naisten vapaapainin alle 75 kg sarjassa Epp Mäe pääsi suoraan toiselle kierrokselle. Hän hävisi toisella kierroksella kiinalaiselle Zhang Fengliulle. Mäen sijoitus oli 13.
Painonnosto
Painonnostossa ainoa Viron edustaja oli Mart Seim, joka kilpaili miesten yli 105 kg sarjassa. Seim tempasi 187 kg ja työnsi 243 kg. Yhteistulos 430 kg takasi kilpailun 7. sijan.
Pyöräily
Pyöräilyssä Virolla oli edustus miesten maantieajossa. Tanel Kangert oli kilpailun 9. ajalla 6.11.52. Rein Taaramäe ei saanut aikaa.
Soutu
Virolaiset soutajat osallistuivat vain miesten pariaironelikkoon. Joukkueeseen kuuluivat Tõnu Endrekson, Andrei Jämsä, Allar Raja ja Kaspar Taimsoo. Ensimmäisellä kierroksella Viro voitti alkueränsä. Tämä antoi suoran paikan loppukilpailuun. Tässä Viro oli kolmas häviten hieman alle neljällä sekunnilla voittajalle Saksalle.
Sulkapallo
Sulkapallossa Virolla oli edustus sekä miesten että naisten kaksinpelissä. Kati Tolmoff voitti yhden ottelun ja hävisin yhden ottelun alkulohkossaan, joten hän ei päässyt seuraavalle kierrokselle. Miehissä Raul Must hävisi kummatkin alkulohkonsa ottelut.
Triathlon
Viron ainoa edustaja triathlonissa oli Kaidi Kivioja. Kivioja oli uintiosuuden 48. nopein, pyöräilosuudella hän oli 45. ja juoksuosuudella hän oli 39. nopein. Hänen loppuaikansa 2.05.42 oikeutti 44. sijaan.
Uinti
Uintiin osallistui kaksi virolaista urheilijaa. Maria Romanjuk kilpaili naisten 100 metrin rintauinnissa. Hän ui alkuerissä ajan 1.09,49, mikä tarkoitti, että Romanjuk jäi sijalle 31. eikä päässyt alkueristä eteenpäin. Martin Allikvee osallistui miesten 200 metrin rintauintiin. Hän oli alkuerien 33. nopein ajalla 2.13,66.
Yleisurheilu
Yleisurheilussa Virolla oli 18 urheilijan edustus. Miesten juoksulajeissa 400 metrin aitajuoksuun osallistui Jaak-Heinrich Jagor ja Rasmus Mägi. Jagor ei päässyt alkuerästään jatkoon. Mägi pääsi aina loppukilpailuun saakka, jossa oli kuudes ajalla 48,40. Kaur Kivistik osallistui 3000 metrin estejuoksuun. Hän ei päässyt alkueristä jatkoon alla 8.44,25. Roman Fosti ja Tiidrek Nurme osallistuivat miesten maratonille. Fosti oli 61. ja Nurme 63. Miesten kenttälajeissa Virolla oli edustus keihään- ja kiekonheitossa. Keihäänheitossa Virolla oli mukana kolme urheilijaa, mutta yksikään ei päässyt loppukilpailuun. Tanel Laanmäe oli karsintojen 18., Risto Mätas 22. ja Magnus Kirt 23. Kiekonheitossa Pekingin olympialaisten voittaja Gerd Kanter ja Martin Kupper etenivät kummatkin loppukilpailuun. Loppukilpailussa Kanter oli viides tuloksella 65,10 metriä ja Kupper neljäs tuloksella 66,58. Kymmenottelussa Karl Robert Saluri oli 23. ja Maicel Uibo 24.
Naisten ainoat juoksulajeihin osallistuneet urheilijat olivat identtiset kolmoset Leila Luik, Liina Luik ja Lily Luik, jotka osallistuivat maratonille. Heistä parhaan tuloksen sai Lily, joka oli 97. Leila oli 114. ja Liina ei saanut aikaa. Kenttälajeissa Liina Laasma osallistui keihäänheittoon. Hän oli tuloksella 58,06 metriä karsintojen 20. eikä päässyt loppukilpailuun. Pituushyppääjä Ksenija Balta pääsi loppukilpailuun saakka. Siellä hän hyppäsi tuloksen 679 cm, jolla hän sai kilpailun kuudennen sijan. Seitsenottelussa Grit Šadeiko osallistui vain avauslajiin 100 metrin aitoihin, josta ei saanut tulosta.
Ilmastotoiminta
Ilmastotoiminnalla tarkoitetaan toimintaa, jota ihmiset tekevät yhdessä muiden kanssa saadakseen aikaan yhteiskunnallista muutosta ilmastokriisin hidastamiseksi ja ilmastokriisin seurauksien hillitsemiseksi. Ilmastokriisiä voi torjua liittymällä mukaan kollektiiviseen ja omaehtoiseen ilmastotoimintaan. Ilmastotoiminnalla vaikutetaan niihin rakenteisiin, joiden sisällä jokaisen ihmisen arkipäivä Suomessa tapahtuu.
Bill McKibben, yksi Britannian tunnetuimmista ilmastokampanjoitsijoista esittää, että yksittäisen ihmisen merkittävin ilmastoteko on muodostaa yhteistyössä muiden ihmisten kanssa liikkeitä, jotka "pystyvät ajamaan läpi niin isoja muutoksia, että niillä on merkitystä”. Apulaisprofessori Arto O. Salosen mukaan yksilön tehtävänä on olla aktiivinen paikallisella tasolla, mutta nähdä samalla itsensä osana isompaa kokonaisuutta.
Suomessa on useita ilmastotoimintaa tekeviä järjestöjä ja liikkeitä.
Ilmastotoiminta jää usein kulutusvalintojen varjoon
Kansainvälisesti ja erityisesti Pohjois-Amerikassa asiantuntijat ja muut yhteiskunnalliset vaikuttajat ovat nostaneet esiin kollektiivisen toiminnan merkityksen ilmastotyölle ja arvostelleet ilmastoviestinnän vahvaa keskittymistä yksilöön.
Tutkija Lewis Akenji pitää vihreää kuluttajuutta tärkeänä, mutta tulee siihen tulokseen, etteivät kuluttajien käytössä olevat mahdollisuudet riitä kestävyysongelman ratkaisemiseen kiireen ja ilmastokriisin edustaman ongelman valtavan mittakaavan vuoksi. ”Parempi tapa kestämättömän kulutuksen aiheuttamien tai sitä aiheuttavien järjestelmän sisäisten vikojen korjaamiseen on ottaa kohteeksi vaikutusvallan keskipiste sekä johtavat toimijat. Näin voitaisiin uudistaa ne järjestelmät, joista ihmiset ovat riippuvaisia tarpeidensa täyttämiseksi”, Akenji kuvaa Helsingin yliopiston tiedotteessa. Yksittäisten ihmisten kulutukseen keskittyvän hilijalanjäljen laskeminen on alun perin levinnyt maailmaan öljy-yhtiön markkinointitempun kautta.
Suomen ilmastonmuutosta koskevassa julkisessa keskustelussa kansalaiselle on varattu usein kulutus- ja elämäntapavalintojen kautta määrittyvä kapea osa. Liian vähän huomiota on saanut myös se, että "ilmastotoiminta, parhaassa tapauksessa kollektiivinen toiminta, voi tuoda merkityksellisyyttä elämään eikä jätä ihmisiä yksin huolensa kanssa". Ilmastoahdistukseen perehtynyt tutkija Panu Pihkala on todennut, että "ilmastoahdistus on luonnollinen reaktio ympäristökriisiin".
Useat asiantuntijat ovat todenneet, että ilmastokansalaisuuden erilaisia mahdollisuuksia olisi hyvä tuoda nykyistä paremmin esille mediassa ja suurille yleisöille suunnatussa viestinnässä. Rakenteisiin ja niitä koskevaan yhteiskunnalliseen päätöksentekoon voidaan vaikuttaa juuri kansalaisyhteiskunnasta käsin.
Tractor pulling
Tractor pulling eli suomalaisittain traktoriveto, on moottoriurheilulaji, jossa traktori tai muu vetoajoneuvo vetää maaradalla mahdollisimman pitkän matkan jarruvaunua, jonka kuormitus kasvaa vetomatkan edetessä. Rata on 130 metriä pitkä (turva-alue mukaan luettuna) ja 10 metriä leveä. Full pull eli täysi veto saavutetaan, kun traktori on vetänyt jarruvaunua vähintään 100 metriä. Full pullin vetäneet menevät finaaliin eli pull-offiin, joka ajetaan alkukisaa raskaammilla vaunun asetuksilla. Pull-offissa pisimmälle vetänyt on luokan voittaja.
Lajin historia
Lajin ensimmäiset kilpailut, joista tulokset ovat säilyneet, järjestettiin Yhdysvalloissa vuonna 1929. Näissä ensimmäisissä kilpailuissa matka oli 10 metriä, ja usein traktorit hajosivat ennen täyttä matkaa. Lajin suosio Yhdysvalloissa kasvoi vasta 1950- ja 1960-luvuilla, mutta lajin säännöt vaihtelivat osavaltioiden välillä. Vuonna 1969 perustettiin yhdistys, National Tractor Pullers Association (NTPA), jonka avulla saatiin sovittua yhteiset säännöt. Australiassa pidettiin ensimmäiset Tractor Pull -kilpailut vuonna 1976.
Tractor pulling Suomessa
Suomeen laji tuli vuonna 1985. Ensimmäiset SM-Kisat järjestettiin Myrskylässä. Suomen ehkä tunnetuimpia traktorivedon joukkueita ovat Herlevi Pulling Team ja Mad Max Pulling Team. Ensimmäisen Euroopan mestaruuden voitti pohjoismaihin Mikko Perä 4 400 kg Super Stock -luokassa Ranskan Bernayssa vuonna 1992.
Vuoden 2018 SM-osakilpailupaikkoja olivat Alahärmä, Honkajoki, Piikkiö, Haapajärvi, Lievestuore, Tyrnävä, Lappeenranta ja Kalajoki.
Kilpailuluokat
thumb|Hot Hunter -niminen tractor pulling -traktori C-kilpailussa Lievestuoreella thumb|Jyry-Sisu-mallinen truck pulling -kuorma-auto C-kilpailussa Lievestuoreella Vakiotraktorit, eli Farmi-luokka. Neljässä eri painoluokassa: 2,5; 3,5; 6,0 ja 8,0 tonnia. Kuten nimikin jo kertoo, ovat luokan traktorit miltei vakiokoneita. Säännöt rajaavat muutokset pieniksi, ja tästä syystä luokka tarjoaa edullisen lähtöpohjan pulling-harrastukselle.
Super Farmi -luokka on uusin luokka pullingissa. Luokka sijoittuu harrastajakustannuksiltaan farmi-luokan ja Pro Stockin välimaastoon. Super farmeissa virittäminen ja moottorin vaihtaminen on sallittua, mutta kierrosrajoituksen ansiosta kustannukset lajin harrastamiselle ovat kohtuulliset. Super Farmissa ajetaan kahdessa painoluokassa: 3-tonniset (enintään 4 sylinteriä ja iskutilavuus 5,5 litraa) sekä 4,5-tonniset (enintään 6 sylinteriä ja 8,3 litraa).
Pro Stock -luokassa säännöt sallivat Farmi- ja Super Farmi -luokkia enemmän muutoksia traktoriin. Luokka on vaativampi kuin Farmi tai Super Farmi. Alemmista luokista kilpailija voi siirtyä haluamaansa luokkaan, mutta Pro Stock -luokka käytettävine dieselmoottoreineen on tavallisesti se luokka, johon kilpailijat siirtyvät seuraavaksi. Luokassa kilpaillaan 3,5 tonnin painoluokassa. Moottorien tehot lähentelevät huipputraktoreissa 2 000 hevosvoimaa.
Super Stock -luokka sallii alempia luokkia huomattavasti vapaamman rakentelun, ja muun muassa alkoholin käyttö polttoaineena on sallittua. Moottorin lohkon tulee olla alkuperäinen. Painoluokka on Pron tavoin 3,5 tonnia. Metanolikäyttöisten moottorien tehot ovat jopa yli 3 000 hevosvoimaa.
Modified-luokka tunnetaan siitä, että traktorit ovat varsin muunneltuja. Rakentelu on melko vapaata, mutta painoluokittain rajoitetaan moottorien lukumäärää tehopiste-taulukon mukaan. Lisäksi turvallisuusmääräykset ovat tiukat. Painoluokat ovat 950 kiloa eli Mini sekä 2,5; 3,5 ja 4,5 tonnia. Modified luokka tarjoaa ajoittain melko luoviakin rakentelu- ja muunteluratkaisuja, esimerkkinä hollantilainen 950 kilon luokan traktori, jossa on moottorina Rolls-Royce Griffon. Kyseiselle moottorille ilmoitetaan painoksi 950 kiloa. Euroopassa Modified traktoreilla ajetaan jopa 5,4 tonnin painoluokassa. Silloin moottorien yhteisteho voi olla liki 10 000 hevosvoimaa. Puolestaan 3,5 ja 4,5 tonnin luokissa käytetään yleensä viittä V8 remmiahdettua moottoria tai kolmea V12-moottoria, joissa on tehoa noin 6 000–9 000 hevosvoimaa.
Race Trucks- eli kuorma-autoluokka. Traktorin enimmäispaino on 8 500 kiloa mukaan lukien kuljettaja, öljy-, vesi-, ja polttoainetäytöt. Auton ulkoasun tulee olla sama kuin sarjavalmisteisen. Vain dieselpolttoainetta käyttävä moottori sallitaan, ja sen tulee olla peräisin sarjavalmisteisesta kuorma-autosta.
Jarruvaunu
Ensimmäiset jarruvaunut olivat staattisia, joissa painoina oli kiviä, betonia tai toisia traktoreita. Traktorien tehon kehittyessä siirryttiin jarruvaunuihin, joiden paino lisääntyi matkan kasvaessa. Ensimmäinen versio tällaisesta vaunusta oli vaunu, jonka kyytiin hyppäsi matkan varrelta avustajia merkityille paikoilleen. Tämän jälkeen kehitettiin nykyisenkaltainen jarruvaunu.
Kuhalampi (Pertunmaa)
Kuhalampi on Etelä-Savossa Pertunmaalla Kuhajärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 14,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,8 metriä mpy.
Wartburgkreis
Wartburgkreis on piirikunta Saksan Thüringenin osavaltiossa. Piirikunnan pinta-ala on 1 267,26 neliökilometriä ja väkiluku 119 726 asukasta; täten piirikunta on pinta-alaltaan vapaavaltion suurin piirikunta. Pääkaupunki on Bad Salzungen.
Piirikunnalle nimensä antanut Wartburgin linna ei ole kuulunut piirikuntaan enää vuoden 1998 jälkeen, jolloin se liitettiin Eisenachin kaupunkiin. Piirikunta ulottuu Werran keskijuoksulta Hessenin rajalle; se myös ympäröi piirittömän Eisenachin kaupungin lähes kokonaan. Paikallishallinnollisesti piirikunta kuuluu Lounais-Thüringenin suunnittelualueeseen ja on osa Planungsgemeinschaft Südwestthüringeniä.
John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema
John C. Munro Hamiltonin kansainvälinen lentoasema on pienehkö kansainvälisen statuksen omaava lentoasema Hamiltonin kaupungissa, Ontarion provinssissa, Kanadassa. Lentoasema on nimetty entisen poliitikon John Munron mukaan, hän oli Kanadan parlamentin jäsen sekä ministeri Jean Chrétienin hallituksessa.
Lentoasema on suunniteltu suurille kansainvälisessä liikenteessä käytetyille jumbojeteille. Asemalla on 3 048 metriä pitkä ja 61 metriä leveä asfaltti päällysteinen kiitotie sekä lyhyempi 1 829 metriä pitkä ja 46 metriä leveä kiitotie, jota on tarkoitus jatkaa 2 743 metrin pituiseksi vuoden 2009 aikana. Lentoasema toimii lähellä sijaitsevan Kanadan vilkkaimman Toronton lentoaseman varakenttänä.
Katie Price
thumb|Katie Price vuonna 2014. Katie Price (syntymänimeltään Katrina Amy Alexandria Alexis Infield; s. 22. toukokuuta 1978 Brighton, Iso-Britannia) on brittiläinen julkisuuden henkilö. Hänet tunnettiin erityisesti uransa alkupuolella esiintymisnimellä Jordan, jonka hän kuitenkin jätti myöhemmin lopetettuaan glamourmallina toimimisen. Hän on työskennellyt myös laulajana (levytys ex-miehensä Peter Andrén kanssa) ja on muutoinkin tunnettu televisiopersoona.
Pricellä on myös kokemusta liike-elämän saralta. Hän on kirjoittanut novelleja, omaelämäkerrallisia teoksia, kaksi lastenkirjasarjaa ja muotikirjan. Hän on myös lanseerannut vaatemallistoja: ratsastusasusteita sekä vauvojen vaatteita. Lisäksi hänen nimellään on lanseerattu kosmetiikkatuotteita kuten kaksi hajuvettä ja hiustenhoitotuotteita.
Tausta
Katie Price syntyi Brightonissa, Englannissa vuonna 1978. Hänen vanhempansa erosivat Katien ollessa 4-vuotias isän jätettyä perheen. Myöhemmin Katie otti sukunimekseen Price hänen äitinsä mentyä naimisiin rakennusmies Paul Pricen kanssa. Hänellä on myös isoveli Daniel ja siskopuoli Sophie Price. Hän alkoi käyttää nimeä Jordan saatuaan kuvauksissa neuvon, että Jordan olisi parempi nimi kuin hänen alkuperäinen nimensä.
Malliura
Katie Pricen ura alkoi hänen lähetettyään kuviaan lontoolaiseen mallitoimistoon, joka – hänen yllätyksekseen – kutsui hänet kuvaukseen ja keskustelemaan urastaan. Vuosien aikana hän toimi yläosattomissa kuvissa muun muassa The Sunin kolmosaukeamalla ja otti käyttöönsä taiteilijanimen Jordan. Hänen vakiinnutettuaan uransa mallina hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen ulkonäköönsä vaan päätti hankkia rintaimplantit perheensä vastustuksesta huolimatta. Hänen kuppikokonsa kasvoi B:stä kokoon F. Vuonna 2014 hän jälleen uudella leikkauksella pienennytti rintansa takaisin C-kuppikokoon.
Politiikka
Katie Price oli ehdokkaana Stretfordissa ja Urmstonissa Britannian vuoden 2001 parlamenttivaaleissa. Hänen päämääränään oli tuoda hauskuutta tylsiin vaaleihin, ja hän lupaili ilmaisia rintaimplantteja, uusia nudistirantoja ja pysäköintiisakkojen poistamista. Hän sai 713 ääntä eli 1,8 % äänien kokonaismäärästä.
Televisio
Jordan halusi laajentaa repertuaariaan televisionäyttelijäksi. Hän päätti koe-esiintyä Baywatchia varten vuonna 1998 ja näytteli Dream Team -nimisessä sarjassa yhden jakson verran omana itsenään, mutta vasta tosi-tv teki hänet tunnetummaksi. Jordan esiintyi vuonna 2004 sarjassa I'm Celebrity... Get me out of here! (Pelastakaa julkut), jossa hän niin ikään tapasi nykyisen ex-miehensä Peter Andrén.
Tämän lisäksi Jordan on esiintynyt monessa dokumentissa kuten Jordan: Living With a dream (Channel 4), Jordan: The Truth About Me, Jordan: Model Mum, Jordan: You Don't Even Know Me (BBC Choice), Jordan Gets Even (Five) ja sarjassa When Jordan Met Peter (ITV), Jordan & Peter: Laid Bare (ITV2), Jordan & Peter: Marriage and Mayhem (ITV2) sekä the Katie & Peter-sarjassa, joka sisälsi kaudet Katie & Peter: The Next Chapter ja Katie & Peter: The Baby Diaries. Katie & Peter -sarjaa näytettiin Suomessa nimellä Jordan: Povipommin päiväkirja.
Kirjailijaura
Katie on julkaissut yhteensä yhdeksän kirjaa, joista kolme on omaelämänkertoja. Näiden kirjojen lisäksi hän on myös kirjoittanut yhdeksäntoista lastenkirjaa. Katie kirjoittaa säännöllisesti kolumnia OK!-lehdelle.
Yksityiselämä
Price synnytti esikoispoikansa toukokuussa 2002, poikaystävälleen Dwight Yorkelle. Suhde päättyi pian lapsen syntymän jälkeen. Harveyksi nimetyn lapsen todettiin olevan sokea, hermostollisen poikkeaman (septo-optinen-dysplasia) vuoksi. Kasvaessaan Harveylla todettiin myös Prader-Willin oireyhtymä (PWS). Price on kärsinyt synnytyksen jälkeisestä masennuksesta, jota hän on pyrkinyt käsittelemään terapian avulla. Hän sairasti myös syöpää, jonka selätti vuonna 2003.
Pricella ja Peter Andrélla on kaksi lasta, vuonna 2005 syntynyt Princess-niminen tyttö ja vuonna 2007 syntynyt Junior-niminen poika. Jordan sai keskenmenon heinäkuussa 2006. Hän sai myös toisen keskenmenon vuonna 2009 vain kuukautta ennen kuin pari erosi.
Heinäkuussa 2009 Price alkoi seurustella vapaaottelijan ja entisen Hollyoaks-näyttelijän Alex Reidin kanssa. Helmikuussa 2010 pari vihittiin yksityisseremoniassa lasvegasilaisen Wynn Hotelin kappelissa. He erosivat tammikuussa 2011, vain 11 kuukauden avioliiton jälkeen.
Vuonna 2013 Price meni naimisiin strippari Kieran Haylerin kanssa. Heillä on kaksi lasta: poika Jett Riviera, joka syntyi keisarinleikkauksella elokuussa 2013, ja vuonna 2014 syntynyt Bunny-niminen tytär.
Price loukkaantui vuoden 2020 heinäkuussa Turkissa hypätessään alas kiipeilyseinältä murtaen kummatkin kantapäänsä, joutui leikkaukseen ja olemaan molemmat jalat kipsattuina useita kuukausia.
Plastiikkakirurgia
Katie Price on tehnyt monia muokkauksia ulkonäköönsä, joista tunnetuin ovat rintaimplantit. Hän on niin ikään ottanut botox-ruiskeita (huolimatta neulapelostaan), laitattanut kuoret hampaisiinsa ja tehnyt muitakin ulkonäkömuutoksia. Merkittävää on, että Jordan ei ole pyrkinyt salailemaan näitä muutoksia, vaan on jopa sallinut kameran kuvata tapahtumia sarjassa Jordan: Povipommin päiväkirja, jossa perheen arkea kuvataan.
Albumit
A Whole New World
Adam Wilcox
Adam Wilcox (s. 26. marraskuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura Florida Panthersin organisaatiossa. Hän on Tampa Bay Lightningin kuudennen kierroksen varaus vuodelta 2011.
Ura
1. huhtikuuta 2015 Wilcox ja Tampa Bay Lightning solmivat kahden vuoden tulokassopimuksen. Wilcox pelasi loppukauden 2014–2015 Syracuse Crunchissa.
Pukumiekka
Pukumiekka on kevyt yksikätinen miekka, joka on suunniteltu pistämistä varten. Se kehittyi Ranskassa 1600-luvun puolivälissä pidemmästä ja painavammasta rapiirista.
Pukumiekat olivat hyvin tyypillisiä 1600– ja 1700-lukujen varakkaissa seurapiireissä ja hoveissa. Herrasmiehet ja aateliset kantoivat pukumiekkaa osana jokapäiväistä asukokonaisuuttaan. Vaikka pukumiekat olivat lyhyempiä, kevyempiä ja koristeellisempia verrattuna keskiaikaisiin miekkoihin, ne olivat myös vaarallisia aseita kaksintaisteluissa. Pukumiekat eivät olleet pelkästään siviilien käytössä, vaan myös jalkaväen upseerit kantoivat niitä sivuaseinaan. Pukumiekat jäivät osaksi valtion virkamiesten asustusta 1800–luvulla ja käyttö jatkui osittain vielä 1900–luvulle asti. Pukumiekkaa nähdään 2000-luvullakin osana perinteisissä paraati- ja hoviasuissa.
Weimarer Land
Weimarer Landin piirikunta on piirikunta Saksan Thüringenin osavaltiossa. Se ulottuu osavaltion pääkaupungista Erfurtista itään Saksi-Anhaltin rajalle. Piirikunnan pinta-ala on 804,48 neliökilometriä ja väkiluku 81 947 asukasta; pääkaupunki on Apolda.
Hutak-dynastia
Hutak-dynastia oli paštutaustainen dynastia, joka hallitsi lyhyen aikaa 1700-luvulla suuria osia safavidien entisestä valtakunnasta. Dynastian perusti Ghelzaihin kuuluneen Hutak-klaanin päällikkö Mirwais Amir Khan, joka itsenäistyi vuonna 1709. Osia Persiasta valloitti hänen poikansa Mir Mahmud, joka julisti itsensä šaahiksi safavidien pääkaupunki Isfahanissa. Nadir Šah valtasi myöhemmin dynastian hallitsemat alueet takaisin ja Hutak-dynastian viimeinen tukikohta Kandahar kukistui vuonna 1738.
Historia
thumb|vasen|[[Mir Mahmud afganistanilaisen taiteilijan näkemyksen mukaan 1900-luvulta.]] Persian safavidien šaahien valta oli alkanut rapistua 1600-luvun aikana. Valtakuntaan kuuluneet paštuvasallit Khorasanin alueella pysyivät pitkään uskollisina valtakunnalle tästä huolimatta ja Ghelzait tukivat šaahia etenkin mogulien Kandaharille muodostaman uhan takia. Useampi eri tekijä alkoi kuitenkin levittää Persian vastaista mielialaa paštujen keskuudessa. Safavidien valtakauden loppupuolella šiialainen keskushallinto alkoi painostaa kääntymistä virallisen islamin suuntaukseensa valtakunnan itäalueilla, jossa perinteisesti suufilaisuutta harjoittaneet kansat mielsivät itsensä sunnalaisiksi. Tilannetta pahensivat safavidien taitamattomat kuvernöörit. Vuonna 1709 Ghelzaihin kuuluneen Hutak-klaanin päällikkö Mirwais Amir Khan surmasi Kandaharin savafidikuvernöörin taistelussa. Hän tunnusti myös mogulien muodollisen ylivallan alueella, mutta käytännössä hän nousi heistä itsenäisen dynastian johtoon, joka tuli tunnetuksi hänen klaaninsa nimen mukaan nimellä Hutak-dynastia. Dynastian asema vakiintui, kun Ghelzait löivät kaksi vuotta myöhemmin kenraali Kai Khosraun johtaman safavidien hyökkäyksen. Voiton jälkeen myös Heratia hallinneet Abdalit julistautuivat itsenäiseksi Safavidien valtakunnasta. Uuden dynastian sisäinen valtataistelu oli ankaraa ja esimerkiksi vuonna 1715 kuolleen Mirwaisin seuraaja murhattiin hieman hänen valtaannousuunsa jälkeen.
Sisäisistä riidoistaan huolimatta Hutak-dynastia alkoi kymmenisen vuoden kuluttua Kai Khosraun joukoista otetun voiton jälkeen levittää valtaansa Persiaan. Mirwaisin poika Mir Mahmud oli vallannut Kermanin jo vuonna 1720, mutta hän joutui palaamaan ensimmäiseltä hyökkäykseltään takaisin. Toinen hyökkäys tehtiin kahden vuoden kuluttua. Vuonna 1722 Mir Mahmoud johti 20 000:n miehen armeijan Kermanin ja Jazdin kautta aina safavidien pääkaupunki Isfahaniin saakka. Hänen onnistui voittaa ylivoimaiset persialaiset Gulnabadin taistelussa kaupungin ulkopuolella, mitä seurasi kuukausia kestänyt piiritys. Lopulta Isfahan antautui ja safavidišaahi Sultan Husain jäi paštujen vangiksi. Safavidien valtakunta oli luhistunut. Voittonsa jälkeen Mir Mahmud pyrki nostamaan itsensä šaahiksi. Sultan Husain pakotettiin luopumaan kruunustaan ja Mir Mahmud nai tämän tyttären. Safavidien valtakunnan käytännössä itsenäiset mahtimiehet eivät kuitenkaan aikoneet tunnustaa uutta hallitsijaa. Sen sijaan he asettuivat pääkaupungista paenneen safavidiprinssin puolelle, joka nostettiin Qazvinissa kilpailevaksi šaahiksi nimellä Tahmasp II. Persian kaaoksen viimeistelivät ulkovallat. Osmanien valtakunta hyökkäsi lännestä vallaten Kermanšahin ja Hamadanin, minkä lisäksi Venäjän keisarikunta lähetti armeijan Persian luoteisiin maakuntiin estääkseen Osmaneja valtaamasta Persiaa yksinään. Mir Mahmudista tuli vainoharhainen ja hän alkoi surmata todellisia ja kuviteltuja kilpailijoitaan. Lopulta hänet surmasivat hänen omat miehensä vuonna 1725. Mir Mahmudin seuraajaksi nousi Hutak-ylimystöön kuulunut Ašraf Khan, mutta Kandaharissa hallinnut Mir Mahmudin veli kieltäytyi tunnustamasta tätä ja Ghelzait jakautuivat näin kahtia. He muodostivat tästä huolimatta merkittävän sotilaallisen tekijän ja heidän onnistui esimerkiksi kukistaa osmanien armeija. Yritys tehdä sama venäläisille tosin epäonnistui suurin tappioin.
Tällä välin safavidihallitsija Tahmasp II:n taustalla käytiin verinen valtataistelu perisalaisten mahtimiesten välillä, jonka voittajaksi nousi lopulta Nadir Khan. Nadir oli muodollisesti Tahmaspin alamainen, mutta todellisuudessa hän käytti enemmän käskyvaltaa. Nasir alkoi yhdistämään hajonnutta valtakuntaa kukistaen ensin Heratin ja Farahin Abdalit. Nasir alkoi kutistaa hutakien alueita nopeasti ja vuonna 1729 hän oli edennyt Isfahanin ulkopuolelle. Ašraf Khan kohtasi Nasirin taistelussa, joka päättyi paštujen murskatappioon. Ašraf pakeni ghelzaiden viimeiseen tukikohtaan Kandahariin, jossa hänet murhattiin. Nadir hankkiutui eroon safavidinukkehallitsijastaan vuonna 1736 nostaen itsensä šaahiksi. Hän valtasi takaisin osmaneille menetetyt alueet ja neuvotteli venäläisten vetäytymisen näiden valtaamilta alueilta. Seuraavaksi hän kukisti Heratin kapinoineet Abdalit, jotka liittyivät tappion jälkeen hänen joukkoihinsa. Seuraava kohde oli Ghelzaiden hallitsema Kandahar, joka kukistui maaliskuussa vuonna 1738. Kandahar hävitettiin ja Ghelzaiden johtohahmot karkotettiin eri puolille Persiaa. Nadir oli palauttanut Persian yhtenäisyyden ja hän jatkoi valloitusretkiään sen vanhojen rajojen ulkopuolelle.
Tongmenghui
Tongmenghui, eli Liittopuolue , oli kiinalainen Qing-dynastian kaatamista ajanut vallankumouksellinen puolue, joka toimi ulkomailta käsin. Sen perustivat Sun Yat-sen ja Song Jiaoren Tokiossa 20. elokuuta 1905.
Liikkeeseen yhdistyivät Sun Zhongshanin Xingzhonghui (Kiinan elvytysyhdistys), Guangfuhui (Restaurointiyhteisö) ja muita kiinalaisia vallankumouksellisia ryhmiä. Sen poliittinen tavoite oli "ajaa vallasta mantšubarbaarit, palauttaa Kiina kiinalaisille, perustaa tasavalta ja jakaa maa tasaisesti kansalle."
Kiinan tasavallan perustamisen jälkeen Tongmenghui hajosi yhtenäisen linjan rakoillessa kun päätavoite oli saavutettu. Suuri osa sen jäsenistä ja kannattajista siirtyi Sun Yat-senin perustamaan nationalistipuolue Guomindangiin.
Frozen – Kuumetta
Frozen – Kuumetta (Frozen Fever) on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut lyhyt animaatioelokuva, joka on jatkoa vuoden 2013 elokuvalle Frozen – huurteinen seikkailu. Elokuvassa Elsa järjestää syntymäpäiväjuhlat siskolleen Annalle.
Lyhytanimaation pituus on seitsemän minuuttia, ja se esitettiin elokuvateattereissa Cinderella – Tuhkimon tarina -elokuvan yhteydessä. Myöhemmin lyhytelokuva julkaistiin DVD:lle Frozenin sing-along-version yhteydessä.
Juoni
Elsa valmistelee Annalle yllätyssynttäreitä Kristoffin, Svenin ja Olafin kanssa. Elsa kuitenkin vilustuu ja tulee taikoneeksi joukon pieniä ”lumimiehiä” (snowgies), jotka yrittävät pilata yllätysjuhlien valmisteluita.
Kotalampi (Pertunmaa, Kuhajärvi)
Kotalampi on Etelä-Savossa Pertunmaalla Kuhajärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
John Atta Mills
John Evans Atta Mills (21. heinäkuuta 1944 Tarkwa, Kultarannikko – 24. heinäkuuta 2012 Accra, Ghana ) oli Ghanan presidentti 2009–2012. Hän voitti vuoden 2008 presidentinvaaleissa hallitsevan puolueen NPP:n ehdokkaan Nana Akufo-Addon äänin 50,23 % − 49,77 %. Atta Mills toimi Ghanan varapresidenttinä vuosina 1997−2001 Jerry John Rawlingsin presidenttikaudella. Hän oli NDC-puolueen presidenttiehdokkaana myös vuosien 2000 ja 2004 presidentinvaaleissa, mutta hävisi molemmilla kerroilla presidentti John Kufuorille. Hän kuoli äkilliseen sairauteen virkakautensa lopulla heinäkuussa 2012 ja varapresidentti John Dramani Mahama hoitaa virkaa loppukauden.
Tahitinsirri
Tahitinsirri (Prosobonia leucoptera) oli Ranskan Polynesian Tahitilla elänyt kahlaaja. Laji tunnetaan vain yhdestä näytteestä, jonka Johann Reinhold Forster keräsi James Cookin toisella matkalla, ja josta Georg Forster maalasi taulun 1773. Näyteyksilö on Leidenin museossa ja taulu Lontoossa. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin 1789.
Eva Bindere
Eva Bindere (s. 1974 Riika) on latvialainen viulisti.
Bindere opiskeli ensin Emīls Dārziņš -musiikkikoulussa ja sitten Anete Zvaigznen, Uldis Sprūdžsin sekä Andris Baumaniksen johdolla Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemiassa. Vuonna 1997 hän pääsi stipendillä opiskelemaan vuodeksi Dallasiin Eduard Schmiederin johdolla. Päätettyään opintonsa Riiassa hän jatkoi niitä Baselin kaupungin musiikkiakatemiassa, Sveitsissä, jossa oli viulisti Raphaël Olegin oppilas ja opiskeli myös kamarimusiikkia Walter Levinin sekä Hatto Beyerlen johdolla. Näistä opinnoista Bindere valmistui vuonna 2003.
Bindere oli vuonna 2004 mukana perustamassa Euphonia-jousikvartettia, joka sai Latvian suuren musiikkipalkinnon vuonna 2006. Kamarimuusikkona hänen yhteistyökumppaneidensa joukossa ovat olleet Pierre Amoyal, Renaud Capuçon, Lukas Hagen, Boris Garlitski, Maksim Rysanov, Antoine Tamestit, Wolfram Christ, Veronika Hagen, Gérard Caussé, Vladimir Mendelssohn, Yo-Yo Ma, Clemens Hagen, Gautier Capuçon, Mario Brunello, Boris Pergamenštšikov, Katia Skanavi, Martin Stadtfeld, Martin Helmchen, Katrine Gislinge, Leif Ove Andsnes ja Aleksandr Melnikov.
Vuonna 2008 Bindere liittyi Latvian Jāzeps Vītols -musiikkiakatemian henkilökuntaan. Hän on pitänyt mestarikursseja Latviassa, Virossa ja Saksassa. Vuonna 2016 hän toimi Kansainvälisen Andrea Postacchini -viulukilpailun tuomariston jäsenenä Italian Fermossa. Maaliskuussa 2017 hänelle myönnettiin Latvian suuri musiikkipalkinto.
Vasili Šelgunov
thumb|Vasili Šelgunov 1890-luvulla. Vasili Andrejevitš Šelgunov (, 20. elokuuta 1867 Pihkovan läänin Slavkovitšin kylä – 2. huhtikuuta 1939) oli venäläinen sosiaalidemokraatti ja bolševikkivallankumouksellinen.
Vasili Šelgunov syntyi talonpoikaisperheeseen. Vuodesta 1876 lähtien hän työskenteli tehdastyöläisenä Pietarissa. Vuonna 1886 hän liittyi Pavel Totšisskin ja myöhemmin Mihail Brusnevin johtamiin sosiaalidemokraattisiin ryhmiin. Vuonna 1893 hän tutustui V. I. Leniniin. Vuodesta 1894 lähtien hän levitti vallankumouksellista propagandaa Obuhovin tehtaalla ja osallistui Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön perustamiseen.
Joulukuussa 1895 Šelgunov pidätettiin ja maaliskuussa 1897 hänet karkotettiin Arkangelin lääniin. Joulukuussa 1902 hän palasi Pietariin, joutui pidätetyksi ja siirtyi Bakuun. Syksyllä 1904 Šelgunov palasi hoitamaan silmäsairauttaan Pietariin, jossa hän osallistui Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toimeksiannosta Georgi Gaponin johtaman työväenliikkeen toimintaan. Vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän teki propagandatyötä Pietarin tehdastyöläisten keskuudessa sekä toimi puolueen kaupunkikomitean ja työväenneuvoston jäsenenä. Joulukuussa 1905 Šelgunov suljettiin Krestyn vankilaan, jossa hän sokeutui lopullisesti. Vuonna 1911 hän toimi bolševikkien julkaiseman Zvezda-lehden virallisena toimittajana joutuen kolmesti vangituksi. Vuonna 1912 hän osallistui Pravdan perustamiseen. Vuosina 1912–1916 hän oli karkotettuna Pohjois-Kaukasiaan.
Vuosina 1917–1918 Šelgunov toimi bolševikkipuolueen Pietarin ja Moskovan kaupunkikomiteoissa ja vuoteen 1920 saakka maanalaisessa työssä Kubanilla. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1924 hän kuului vanhojen bolševikkien yhdistyksen puhemiehistöön.
Šelgunovin luona entisessä Aleksandrovskojen kylässä kokoontui vuonna 1894 Leninin johtama työläiskerho. Vuonna 1967 rakennukseen avattiin vallankumoushistoriallinen museo, joka vuonna 1995 muutettiin Nevskaja zastava -nimiseksi kotiseutumuseoksi. Museoon kuuluu Šelgunoville omistettu muistohuone. Rakennuksen yhteyteen 1970-luvun alussa pystytetyssä Pietarin ensimmäisten marxilaisten muistomerkissä on hänen rintakuvansa. Lähellä sijaitseva katu nimettiin Šelgunovin mukaan vuonna 1962.
Alaskankarikukko
Alaskankarikukko (Arenaria melanocephala) on Alaskan kotoperäinen kahlaaja. Se elää Alaskan länsi- ja eteläosissa, ja talvehtii Kaakkois-Alaskasta Luoteis-Meksikoon ulottuvalla rannikkoalueella. Lajin holotyypin kuvaili Nicholas Aylward Vigors Pohjois-Amerikan luoteisrannikolta 1829.
Idänkeulankärki
Idänkeulankärki (Oxytropis campestris subsp. sordida) on monivuotinen, ruohovartinen hernekasvi. Se luokitellaan kenttäkeulankärjen alalajiksi.
Ulkonäkö
Idänkeulankärjellä on pääjuuri, josta kasvava varsi on hyvin lyhyt niin, että lehdet nousevat maasta ruusukkeena. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja päätöparisia. Noin senttimetrin pituisia, pitkänomaisia, suippokärkisiä lehdyköitä on lehdessä 8–15 paria. Kukinnot ovat 10–20 cm pitkien, pystyjen, lehtiruusukkeen keskeltä lehtihangoista lähtevien tanakoiden kukintoperien päissä olevia terttuja. Lehdet ja kukintoperät ovat pehmeäkarvaisia. Terttu on tiheä, mykerömäinen, ja siinä on 5–15 kukkaa. Kukat ovat vajaan puolentoista senttimetrin pituisia, viistosti ylös suuntautuvia. Teriö on kellanvalkoinen tai sinertävä. Verhiö on mustakarvainen. Palot ovat pari senttimetriä pitkiä, pystyjä ja mustakarvaisia. Ne ovat pulleita, kahdesta rinnakkaisesta lokerosta muodostuneita. Palkojen kärki on kuitenkin pitkä ja suippo, mikä on antanut aiheen nimelle keulankärki ja tieteelliselle nimelle Oxytropis, joka merkitsee terävää kärkeä tai keulaa.
Levinneisyys
Päälaji kenttäkeulankärki on laajalle levinnyt ja ominaisuuksiltaan vaihteleva laji, jonka jaosta alalajeihin ja toisaalta rajauksesta suhteessa lähilajeihin on erilaisia käsityksiä. Idänkeulankärki, joka on sen Suomessa esiintyvä alalaji, kasvaa tundralla Suomesta itäisimpään Siperiaan asti. Paikoin sen alue ulottuu havumetsävyöhykkeen puolelle ja kauimmillaan etelässä Ohotanmeren rannikolle ja Sahalinille. Siperian eteläosan vuoristoissa Baikaljärven ja Altain välillä on erillisiä esiintymiä. Alalaji campestris esiintyy etelämpänä Euroopassa vuoristoissa: Pyreneillä, Alpeilla, Karpaateilla ja Kaukasuksella. Lisäksi sillä on erillinen esiintymisalue Skandinavian eteläosassa. Pohjois-Amerikassa esiintyy muotoja, jotka voidaan laskea alalajeiksi tai lähilajeiksi.
Idänkeulankärki esiintyy Suomessa harvinaisena Pohjois-Lapissa, Sallan ja Kuusamon tienoilla sekä toisaalta Etelä-Suomessa. Pohjoisessa se kasvaa tunturikankailla, kallioilla ja jokien hiekkaisilla rannoilla. Kaakkois- ja Etelä-Suomessa idänkeulankärjen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Karjalan eteläosasta lounaaseen Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajoille asti. Etelä-Suomen keulankärkiesiintymät ovat yleensä Salpausselkien liepeillä, muutamat kuitenkin kauempanakin niistä sijaitsevilla harjuilla. Myös Suomessa esiintyvän (idän)keulankärjen taksonomisesta asemasta on esitetty erilaisia näkemyksiä. Erityisesti Etelä-Suomen keulankärkien osalta on ollut epäselvää kuuluvatko ne alalajiin sordida, kuten Pohjois-Suomen, Pohjois-Venäjän ja Siperian keulankärjet, vai ovatko ne enemmänkin sukua Etelä-Skandinavian ja muun Euroopan keulankärjille. Epäselvyyteen on vaikuttanut muun muassa Pohjois- ja Etelä-Suomen keulankärkien kukkien erilainen väri. Pohjoisen kasvit ovat yleensä sinikukkaisia, etelän taas valko- tai kellertäväkukkaisia.
Anna Erikssonin diskografia
Eriksson on julkaissut uransa aikana yhdeksän studioalbumia, kolme kokoelmaa sekä useita menestyneitä singlejä. Hän on saanut julkaisuistaan kolme kultalevyä, viisi platinalevyä sekä kaksi tuplaplatinalevyä. Hän on myynyt yli 440 000 levyä.
Listasijoitukset albumeissa viittaavat Suomen viralliseen albumilistaan. Singleissä Suomen viralliseen single- ja latauslistaan, radiosoittoa mittaavaan radiolistaan sekä vuosina 1992–2007 Rumba-lehdessä julkaistuun levymyynnin ja radiosoiton yhdeksi hittilistaksi yhdistäneeseen Top 50 Hitit-listaan (Rumba Top 50). DVD:issä viitataan Suomen virallisen Musiikki DVD -listaan.
Pikkuliekomuurahainen
Pikkuliekomuurahainen (Temnothorax interruptus) on muurahaisiin kuuluva hyönteislaji, jonka kuvasi ensimmäisenä Schenck vuonna 1852. Pikkuliekomuurahainen on ehkä Suomen pienin muurahainen ollen kooltaan vain 2–3 millin mittainen.
Yhdyskunta
Muista suomalaisista muurahaisista eroavat pikkuliekomuurahaiset rakentavat pesänsä paahteiseen turpeeseen. Pikkuliekomuurahaisia on hankala huomata, sillä ne elävät pienissä 50-100 yksilön yhdyskunnissa. Yksi kuningattarellinen pesä synnyttää ehkä koko Suomen pienintä muurahaislajia.
The White Goddess
'''The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth''' on runoilijan ja prosaistin Robert Gravesin kirjanmittainen essee runollisesta tarujen luomisesta. Teos ilmestyi 1948, mutta se pohjautuu aiemmin Wales-lehdessä julkaistuihin artikkeleihin, joita Graves korjasi, uudisti ja laajensi vuosina 1948, 1952 ja 1961 ilmestyneiksi laitoksiksi.
Teoksessa Graves esittää, että eurooppalainen jumala ”valkoinen syntymän, rakkauden ja kuoleman jumalatar”, joka muistuttaa äitijumalatarta, perustuu sitä edustavan kuun vaiheisiin, joka on useiden eurooppalaisten myyttien taustalla. Gravesin mukaan ”tosi” tai ”puhdas” runous on monimutkaisella tavalla yhteydessä hänen esittämänsä valkoisen jumalattaren ja tämän pojan vanhoihin palvontamenoihin.
Tausta
Graves kirjoitti teoksen nimellä The Roebuck in the Thicket kolmessa viikossa tammikuussa 1944, kuukausi sen jälkeen kun hän oli saanut valmiiksi teoksensa The Golden Fleece. Saatuaan sen valmiiksi hän keskittyi kirjoittamaan teosta King Jesus, joka on historiallinen romaani Jeesuksen elämästä. Kun hän tarttui uudestaan käsikirjoitukseensa The Roebuck in the Thicket, hän antoi sille uuden nimen The Three-Fold Muse, mutta viimeistelyvaiheessa sen nimeksi tuli The White Goddess. Tammikuussa 1946 hän lähetti sen kustantajalle, ja se julkaistiin 1948 nimellä ''The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth''.
”Kelttiläinen astrologia”
Teoksessaan Graves esittelee myös kelttiläistä astrologiaa ja druidilaisen puuhoroskoopin. Puuhoroskooppi on kuitenkin puhdasta mielikuvituksen tuotetta, näennäistiedettä, jota muotoillessaan Graves tukeutui 1600–1800-luvulta peräisin oleviin lähteisiin ja niiden virhetulkintoihin. Graves ei ollut kelttiläisen mytologian asiantuntija ja oikaisikin tutkimuksessaan monia mutkia mielikuvituksen avulla. Kelttiläisen astrologian tai mytologian kanssa sillä ei kuitenkaan ollut mitään tekemistä. Vaikka puuhoroskooppi on täysin kuvitteellinen järjestelmä, sillä on vakaa kannattajakunta ja monet ovat kehittäneet edelleen ja täydentäneet tätä keksittyä ”kelttiläistä astrologiaa”.
Gravesin keksimä puuhoroskooppi on järjestelmä, jossa 22 puulajia on liitetty tiettyihin kalenterin jaksoihin. Näinä jaksoina syntyneillä ihmisillä ajatellaan olevan keskenään samantyylinen luonne ja kohtalo, jota myös kyseisen puulajin ominaisuudet kuvaavat.
Iso Palojärvi (Pertunmaa)
Iso Palojärvi on Etelä-Savossa Pertunmaalla Kuortin kylän lähellä sijaitseva järvi.