cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mr. Bean lomailee
Juoni
Kolmen epäonnistuneen soittoyrityksen jälkeen heille tulee kiire seuraavaan junaan ja vasta junan liukuessa asemalta Bean huomaa passinsa, junalippunsa sekä rahansa unohtuneen kumppanusten äsken käyttämän kolikkopuhelimen päälle. Liputtomina Bean ja Stepan heitetään seuraavalla asemalla ulos junasta ja rahattomina ja nälkäisinä he päätyvät läheiselle torille kerjäämään rahaa. Musiikkilevyjä myyvän torikauppiaan kaiuttimesta virtaavaa musiikkia hyödyntäen Bean muun muassa soittaa ”ilmapianoa” Mozartin turkkilaisen marssin tahtiin sekä jammailee Shaggyn ”Boombastic”-kappaleen mukana. Bean ja Stepan yrittävät päästä bussilla Cannesiin, mutta Beanin lippu on tarttunut kanan koipeen. Maanviljelijä lastaa kanat autoonsa ja Bean lainaa pyörää, jotta hän saisi auton kiinni. Beanin vauhti ei kuitenkaan riitä.
Bean tarttuu ohi ajavaan Jeeppiin ja saa lisää vauhtia päästämällä irti. Kun Bean on päässyt maatilalle, jonne maanviljelijä ajoi, panssarivaunu ajaa Beanin pyörän yli. Bean joutuu jatkamaan matkaa kävellen ja päätyy päältäpäin näyttäen pikku kylään joka elää vielä 1940-luvulla (niin Bean ainakin aluksi luulee). Beanin katsellessa ympäriinsä kylään hyökkää sama panssarivaunu ja saksalaisia sotilaita. Bean koettaa pelastaa kahvilan tarjoilijattaren. Mainoksen ohjaaja huutaa kuvauksen poikki ja luulee Beania näyttelijäksi jolla ei ole rooliasua. Bean puetaan ja hän sotkee kaiken. Bean päätyy esittämään videopäiväkirjojansa Cannesin elokuvajuhlille, vaikka hänen pitäisi päästä Rivieralle.
Vastaanotto
Turun Sanomien Päivi Valotie kirjoitti Mr. Beanin ilmeilevän ja koikkelehtivan elokuvassa entiseen malliin aiheuttaen väärinkäsityksiä, joihin normaalimaailmaan sopeutumaton hömelö antisankari joutuu toistuvasti. Slapstickiin ehtii hänestä kyllästyä, koska käsikirjoitus ei paljon muuta tarjoa. ”Hölmöimpiin Hollywood-farsseihin verrattuna Bean-komedian ansioksi on kuitenkin luettava, että elokuvassa ei ilkeillä inhottavasti kenellekään – ei edes englantilaisten etelänaapureille ranskalaisille.”
Arvo Lehto
Arvo Aksel Lehto (alk. Lund; 17. marraskuuta 1898 Tuusula – syksy 1941 Ääninen, Neuvostoliitto) oli suomalainen työmies, toimitsija ja sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja.
Lapuan liikkeen edustajat sieppasivat Lehdon 28. kesäkuuta 1930 ja 5. heinäkuuta vastaisena yönä hänet muilutettiin Neuvostoliiton rajan yli. Lehto toimi Neuvostoliitossa Petroskoin Uritski-klubin johtajana 1930, puoluesihteerinä Matrossa, ammattiliittotoimitsijana Petroskoissa 1932–1934 ja Totuus-lehden toimittajana 1935. Hän opiskeli myös Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa 1932. Vuonna 1937 Lehto lähetettiin Suomeen puoluetehtävissä ja seuraavana vuonna hän siirtyi Ruotsiin. Ruotsissa Lehto pidätettiin ja sen jälkeen, kun hänen turvapaikka-anomuksensa oli hylätty, Lehto joutui palaamaan 1940 Neuvostoliittoon. Lehto oli sitten vuonna 1940 Neuvosto-Karjalassa Totuus-lehden toimittajana ja Petroskoin radiokomitean suomalaisen osaston johtajana.
Lehto oli naimisissa vuodesta 1930 Hilda Maria Kekäläisen kanssa ja heillä oli yksi tytär. Lehdon perhe jäi asumaan Suomeen.
Lehto kuoli syksyllä 1941 suomalaisten vallatessa Petroskoin kaupunkia Neuvosto-Karjalassa. Hän oli kaupungista lähteneen lautan kyydissä, joka syttyi tuleen pommituksessa, ja hypättyään veteen hän hukkui Äänisjärveen.
Ivan Lučić
thumb|right|230px|Lučić vuonna 2015. Ivan Lučić (s. 23. maaliskuuta 1995 Wien, Itävalta) on itävaltalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa kotimaassaan Austria Wieniä.
Lučić teki ensiesiintymisensä Itävallan Bundesliigassa 11. toukokuuta 2014, kun hänen edustamansa SV Ried hävisi Rapid Wienille kotonaan 2–5. Liigaottelu jäi hänen ainoakseen seurassa. Kesällä 2014 Lučić siirtyi saksalaiseen Bayern Müncheniin. Kausina 2016–2018 hän kuului englantilaisen Bristol Cityn joukkueeseen.
Ammonios
Ammonios on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Ildar Gilmutdinov
Ildar Irekovitš Gilmutdinov (,, s. 3. syyskuuta 1962, Kamsko-Ustiskin alue, Tataarien ASNT) on Yhtenäinen Venäjä -puolueen kansanedustaja Venäjän federaation seitsemännessä valtionduumassa. Gilmutdinov on taustaltaan tataari.
Gilmutdinov toimii myös jäsenenä presidentin alaisen etnisten ryhmien välisten suhteinen neuvostossa, Tatarstanin tasavallan opetus- ja tiedeministeriön hallituksessa, Venäjän kansojen kokouksen neuvoston ensimmäisenä varapuheenjohtajana, sekä Venäjän ylioppilasurheiluliiton johtokunnan jäsenä. Gilmutdinov on lukuisasti palkittu työstään. Kunnianosoituksiin kuuluu muun muassa mitali "ansioista isänmaalle" (2012).
Vuonna 2022 Gilmutdinov joutui kansainvälisten pakotteiden alaisiseksi osoitettuaan tukensa Ukrainan hyökkäykselle.
Ford Escort (täsmennyssivu)
Ford Escort viittaa seuraaviin Ford-malleihin:
ASPO
ASPO (Association for the Study of Peak Oil and Gas) on järjestö, johon kuuluu tutkijoita eurooppalaisista järjestöistä ja yliopistoista. He pyrkivät selvittämään, milloin öljyhuippu on ajankohtainen ja minkälaisia seurauksia sillä on.
ASPO:n perusti vuonna 2000 öljyasiantuntija Colin Campbell. Sen puheenjohtaja on ruotsalainen fyysikko Kjell Aleklett. ASPO:lla on jäseniä monesta Euroopan maasta, myös Suomesta, ja maaorganisaatioita Irlannissa, Italiassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Kalle Rovanperä
Kalle Rovanperä (s. 1. lokakuuta 2000 Jyväskylä) on suomalainen ralliautoilija ja hallitseva rallin maailmanmestari. Hän kilpailee WRC-sarjassa Toyota Gazoo Racing -tehdastallissa kartanlukijanaan Jonne Halttunen.
Rovanperä voitti kaudella 2022 rallin maailmanmestaruuden kaikkein aikojen nuorimpana kuljettajana, 22 vuoden ja yhden päivän ikäisenä. Hän rikkoi aiemmin Colin McRaen hallussa pitämän ennätyksen yli viidellä vuodella. Rovanperä varmisti mestaruutensa voittamalla syksyllä ajetun Uuden-Seelannin rallin, ja sen myötä hänestä tuli ensimmäinen suomalainen rallin maailmanmestari sitten Marcus Grönholmin (2002).
Rovanperä on saanut kansainvälistä huomiota aloittaessaan ralliuransa poikkeuksellisen nuorena, ja maailmanmestaruuden lisäksi hän on tehnyt ennätykset nuorimpana tehdaskuljettajana MM-sarjassa, sekä nuorimpana osakilpailun voittajana. Rovanperä sai uransa ensimmäisen MM-osakilpailuvoiton vuonna 2021 Viron rallissa 20 vuoden ja 290 päivän ikäisenä.
Kalle Rovanperä on pitkän WRC-uran tehneen Harri Rovanperän poika.
Kausi 2015 – Latvian rallisarjan R2-luokan mestaruus
Rovanperä ajoi vuonna 2015 rallia Latviassa, jossa rallikilpailuihin osallistuvilta ei vaadita ajokorttia. Siirtymät pikataipaleelta toiselle yleisillä teillä ajoi autokunnan kakkoskuski Risto Pietiläinen, joka aikanaan toimi myös Rovanperän isän Harrin luottokartturina MM-ralleissa. Rovanperä voitti 18. lokakuuta 2015 Citroen C2R2 Max -autollaan Latvian rallimestaruuden kaksivetoisten autojen avoimessa R2-luokassa.
Kausi 2016 – Latvian rallisarjan yleisen luokan mestaruus
Vuoden 2016 Latvian ralliasarjan ensimmäiset kolme rallia Latviassa Rovanperä pääsi ajamaan 300-hevosvoimaisella nelivetoisella Škoda Fabia S2000 -autolla. Kyseessä oli täysin uusi WRC2-luokan ralliauto, jonka moottori on kaksilitrainen ja vapaasti hengittävä. Heti ensimmäisessä Škodalla ajamassaan rallissa 16.-17. tammikuuta 2016 Rovanperä ajoi ylivoimaiseen voittoon ja jätti toiseksi tullutta Ralfs Sirmacisia yli minuutin ja 10 sekuntia. Kisassa ajettiin kahdeksan erikoiskoetta ja Rovanperä voitti ne kaikki.
Myös tammikuussa 2016 ajetun toisen rallin hän voitti hurjalla loppukirillä. Rallin toisella erikoiskokeella hänen autostaan hajosi ohjaustehostin ja hän hävisi yli minuutin voittajalle. Lopulta Rovanperä kuitenkin voitti rallin 20,4 sekunnin erolla Latvian Raimonds Kisielsiin. Rovanperä voitti ajetuista kymmenestä erikoiskokeesta yhdeksän.
Rovanperä sijoittui toiseksi toukokuussa 2016 Latviassa ajetussa Kurzeme-rallissa, joka oli Baltic Rally Trophy -sarjan avauskilpailu, vaikka autoon tuli akselirikko ja veto katosi auton takapyöristä.
Rovanperä sai loppukaudeksi uuden Škoda Fabia R5 -auton ja oli sillä toinen Rally Zemaitijassa Latviassa kesäkuussa ja voitti Virossa Tallinna-rallin elokuussa 2016.
Rovanperä sijoittui toiseksi Liepāja-rallissa, Latvian mestaruussarjan toiseksi viimeisessä osakilpailussa syyskuussa 2016.
Lokakuussa 2016 ajettiin viimeinen osakilpailu, Latvia-ralli, jossa Rovanperä voitti koko sarjan mestaruuden voittamalla rallin. Hän voitti sarjassa neljästi, oli kolmesti toinen ja vain kerran palkintopallin ulkopuolella. Hän on kautta aikain nuorin kuljettaja (16 v.), joka on voittanut minkään maan pääluokan rallimestaruuden.
Kausi 2017
Tammikuussa 2017 Suomen autourheilun kansallinen lajiliitto AKK-Motorsport myönsi 16-vuotiaalle Rovanperälle poikkeusluvan, jonka myötä Rovanperällä sai osallistua kansallisiin ralleihin ja rallin SM-sarjan osakilpailuihin nelivetoisella autolla alaikäisenä.
Rovanperä ajoi kaudella kolmen eri maan rallisarjassa, Latvian, Italian ja SM-ralleissa. Hän ajoi Suomessa ja Latviassa Toni Gardemeisterin tallin Škoda Fabia R5:llä ja Italiassa Peugeotin maahantuojan tallissa Peugeot 208 T16:lla.
Helmikuussa Rovanperä osallistui uransa ensimmäiseen SM-ralliin Mikkelissä. Rovanperä voitti Mikkelin rallin 10,7 sekunnin erolla toiseksi tulleeseen Teemu Asunmaahan rengasrikosta huolimatta.
Latviassa Rovanperä voitti kaksi ensimmäistä rallia ja oli kolmannessa toinen. Italiassa ei kolmessa ensimmäisessä rallissa ole menestystä vielä tullut.
Rovanperä solmi toukokuussa sponsorisopimuksen Red Bullin kanssa. Kesäkuussa Rovanperä voitti Kouvolan rallin, mikä oli hänen uransa toinen SM-rallin osakilpailuvoitto.
Kesällä 2017 hän ilmoitti ryhtyneensä ammattikuljettajaksi.
Rovanperä ajoin ensimmäisen MM-rallin Walesin rallissa 2017 WRC2-luokassa, jossa hänellä oli kartanlukijana ensimmäistä kertaa Jonne Halttunen. Autona oli Ford Fiesta R5. Rovanperä ajoi ensimmäisenä päivänä ulos ja joutui keskeyttämään, mutta jatkoi superrallisäännöllä. Hän kärsi vielä tekniikkaongelmia ja oli lopulta rallissa 35.
Rovanperä voitti joulukuussa Italian Bolognassa ajetut Trofeo Pucci Gross -kisan ja Memorial Bettega -muistokilpailun.
Kausi 2018
Rovaperä sai joulukuussa 2017 paikan Škoda Motorsportin tallista WRC2-sarjaan kaudelle 2018. Rovanperä kilpaili Škoda Fabia R5 -autolla seitsemässä MM-rallissa. Näistä kauden avannut Monte Carlon ralli ei kuulunut WRC2-sarjaan. Rovanperä sijoittui WRC kokonaiskilpailussa 21. sijalle kolmella MM-pisteellä ja WRC2:n MM-sarjassa kolmanneksi. Hänet valittiin Vuoden nuoreksi urheilijaksi 2018 tammikuussa 2019.
Kausi 2019 – WRC2 Pro -luokan maailmanmestaruus
Rovanperä jatkoi Škodan WRC2-tehdastallissa.
Hankalan alkukauden jälkeen Rovanperä voitti ensimmäistä kertaa järjestetyssä Chilen rallissa WRC2 Pro -luokassa. Rovanperä voitti WRC2 Pro -luokan Portugalin rallissa ja oli yleiskilpailussa kuudes. Hän ajoi rallissa ensimmäistä kertaa uutta Fabia R5 -autoa. Rovanperä voitti WRC2 Pro -luokan Neste Rallissa Jyväskylässä ja oli yleiskilpailussa yhdeksäs.
Rovanperä aloitti asepalveluksensa Kaartin jääkärirykmentissä toimivassa urheilukoulussa Santahaminassa Helsingissä 14. lokakuuta 2019, mutta joutui keskeyttämään sen joulukuussa 2019 ajokiireidensä vuoksi.
Kausi 2020 – WRC
pienoiskuva|Kalle Rovanperä Ruotsin rallissa Rovanperä aloitti kauden voittamalla Arctic Lapland Rallyn 16.–18. tammikuuta 2020. Monte Carlossa hän oli virheettömällä ajolla viides jääden voittajasta 4.17 minuuttia. Kauden toisessa osakilpailussa Ruotsin rallissa Rovanperä sijoittui kolmanneksi ja ajoi kilpailun päättäneellä Power Stage -erikoiskokeella pohja-ajan. Hänestä tuli nuorin MM-rallissa palkintokorokkeelle yltänyt kuljettaja. Kauden kolmannessa osakilpailussa Meksikossa hän oli viides jääden voittajasta 2.20 minuuttia.
Kausi 2021
Rovanperä sijoittui kauden aloittaneessa Monte Carlo -rallissa neljänneksi. Hän menetti rallin viimeisenä päivänä tulossa olleen kolmannen sijansa rengasrikkoon. Rovanperä sijoittui kauden toisessa rallissa Rovaniemellä toiseksi ja siirtyi rallihistorian nuorimpana kuljettajana MM-sarjan pistejohtoon. Kroatian MM-rallissa Rovanperä ajoi rajusti ulos rallin avauserikoiskokeella vain reilun viiden kilometrin jälkeen. Sekä Rovanperä että kartanlukija Jonne Halttunen selvisivät ulosajosta ilman vammoja. Portugalin ja Sardinian ralleissa Rovanperä kohtasi teknisiä ongelmia. Keniassa ajetussa Safari-rallissa Rovanperä ajoi kuudenneksi keskeytyksestä huolimatta, jatkamalla rallia sunnuntaina Super Ralli -säännön turvin.
Uransa ensimmäisen WRC-voiton Rovanperä nappasi Viron rallista, joka ajettiin 15.–18. heinäkuuta 2021. Rovanperä on voittonsa myötä MM-rallihistorian nuorin voittoon ajanut kuljettaja. Rovanperä oli voittaessaan 20 vuotta ja 290 päivää vanha.
Syyskuussa ajetussa Kreikan MM-rallissa Rovanperä voitti sekä rallin että Power Stagen.
Kausi 2022
Huhtikuun lopussa vaihtelevissa olosuhteissa ajetussa Kroatian MM-rallissa Rovanperä oli kovassa iskussa. Rovanperän johto oli parhaimmillaan yli minuutin luokkaa, mutta lopulta kokonaiskilpailun hän vei 4,3 sekunnin erolla Ott Tänakiin. Rovanperälle voitto oli toinen peräkkäinen ja uran neljäs. Hän ajoi kisassa seitsemän pohja-aikaa, ja oli päätöspäivänä matkalla voittoon, kunnes viimeistä edellisellä erikoiskokeella Tänak hyödynsi paremmin vesikeliin sopineet pehmeät renkaansa ja nousi 1,4 sekunnin erolla Rovanperän ohi. Rovanperä kuitenkin kuittasi tilanteen edukseen Power stagella, jossa hän ajoi 5,7 sekunnin pohjat Tänakiin nähden ja sai erikoiskokeen voitosta myös viisi lisäpistettä. Rovanperä nousi jo 21-vuotiaana harvalukuiseen joukkoon Kroatian osakilpailuvoiton myötä, sillä viidenkymmenen rallin MM-sarjavuoden aikana vain 12 kuljettajaa on aiemmin onnistunut voittamaan osakilpailun niin lumella, soralla kuin asfaltillakin. Näistä kuljettajista suomalaisia ovat Markku Alén, Ari Vatanen, Tommi Mäkinen, Marcus Grönholm sekä Jari-Matti Latvala. Edellisen kerran suomalainen oli voittanut asfaltilla vuonna 2015, kun Latvala oli ykkönen Korsikan MM-rallissa.
Sardinian MM-rallissa Italiassa Rovanperä oli viides ja Power Stagella toinen. Juhannusviikonloppuna ajetussa Kenian Safari-rallissa Rovanperä osoitti jälleen taitoaan. Hän ajoi varovasti haastavat osuudet ja kiihdytti helpommilla, kasvattaen eroa virheitä tehneisiin kuljettajiin. Rovanperä otti viikonlopun aikana viisi erikoiskoevoittoa, joka riitti rallin voittoon. Lopulta hänen voittomarginaalinsa oli 52,8 sekuntia.
Rovanperä ajoi Belgian MM-rallissa elokuussa ulos toisella erikoiskokeella, mutta palasi lauantaina ralliin Super Ralli -säännön avulla. Rovanperä voitti sunnuntaina ajetun Power Stage -erikoiskokeen. Myös Kreikan MM-ralli oli Rovanperälle vaikea ja suomalainen sijoittui kilpailussa 15. sijalle.
Lokakuun alussa ajetussa Uuden-Seelannin MM-rallissa Rovanperä varmisti maailmanmestaruutensa, voittamalla koko osakilpailun ja napaten Power Stage -erikoiskokeelta täydet viisi lisäpistettä. Näin Rovanperästä tuli kaikkien aikojen nuorin rallin maailmanmestari, 22 vuoden ja yhden päivän iässä. Rovanperä vei nuorimman maailmanmestarin tittelin edesmenneeltä Colin McRaelta.
Syyskuussa 2022 Rovanperä osallistui drifting-kilpailuun Venetsia Drifting -tapahtumassa, jossa hän voitti finaalissa latvialaisen Nikolass Bertansin.
Kausi 2023
Kaudella 2023 Rovanperä jatkaa kilpailunumerollaan 69, vaikka olisi saanut hallitsevana maailmanmestarina myös numeron 1.
Rovanperän kausi alkoi ensimmäisessä osakilpailussa Monte Carlon rallissa paremmin kuin aikaisemmilla kausilla, kun hän sijoittui toiselle sijalle. Seuraavassa osakilpailussa Ruotsin rallissa hän aloitti keula-autona, kun edellisen osakilpailun voittanut Sébastien Ogier ei osallistunut tähän kisaan. Hän kärsi ensimmäisenä autona ajamisesta ja jäi neljännelle sijalle. Kroatian rallissa Rovanperä oli neljäs. Portugalin rallissa ja Viron rallissa Rovanperä voitti.
Rovanperä osallistuu vuonna 2023 myös neljään Drift Masters European Championship -sarjan kilpailuun. Tavoitteena on ajaa Ruotsin, Suomen ja Saksan osakilpailut sekä finaali Puolassa. Rallikilpailujen läheisyyden vuoksi kahteen muuhun osakilpailuun ei riitä aikaa. Toukokuussa Rovanperä osallistui Formula Drift Japan -sarjan osakilpailuun Ebisun radalla, jonka hän voitti. Rovanperä päätti jättää Saksan Drift Masters -kilpailun väliin. Suomen rallissa elokuussa Rovanperä ajoi kahdeksannella erikoiskokeella rajusti ulos, joutuen keskeyttämään rallin ja käymään sairaalassa loukattuaan hieman itseään.
Rallin MM-sarjan tulokset
(Tulosselitteet)
Kento Sakuyama
Kento Sakuyama (s. 3. heinäkuuta 1990 Iiyama) on japanilainen mäkihyppääjä.
Sakuyama kilpaili mäkihypyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Oberstdorfissa helmikuussa 2009. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Sapporossa tammikuussa 2010 oltuaan 21:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 18:nneksi Kuopiossa maaliskuussa 2015.
Sisäilmaa
Sisäilmaa on suomalainen kolmiosainen minidraamasarja. Sarja perustuu Tiina Lymin alkuperäisideaan, jonka pohjalta Lymi on tehnyt käsikirjoituksen Juha Lehtolan kanssa. Lymi on myös ohjannut sarjan.
Sarjan tapahtumapaikkana on työ- ja elinkeinotoimisto, jossa jokainen työntekijä on enemmän tai vähemmän stressaantunut, ahdistunut ja uupunut. Toimiston jonot ovat pitkät ja johtoportaasta tulee painetta jonojen lyhentämiseen. Lisäksi toimistossa kummittelee ja rakennus on homeessa. Tapahtumien päähenkilönä on palveluesimies Anneli Tiainen.
Aku Ankan juhlasarjat 2
Aku Ankan juhlasarjat 2 on Carl Barksin tarinoita sisältävän Aku Ankan juhlasarjat -kirjasarjan vuonna 1992 ilmestynyt toinen osa.
Kirjan kansikuvana on Barksin öljymaalaus Rumble Seat Roadster vuodelta 1975. Esipuheena on Pekka Tuliaran kirjoittama Kotipihan kommelluksista suuriin seikkailuihin, joka kertoo Barksin tarinoiden kehityksestä aina alkuvaiheen kymmensivuisista pitkiin seikkailuihin asti. Kirjassa on edeltäjänsä tapaan 172 sivua.
Tarinat
Kun ensimmäinen osa sisälsi lähinnä pelkkiä 10-sivuisia vitsisarjoja Barksin uran alkuvaiheilta, niin toinen osa on sisällöltään sekalaisempi kokoelma. Kirjassa on tarinoita 1940-, 1950- ja 1960-luvuilta. Lähes puolet tämän kirjan tarinoista ovat myös yli 10-sivuisia.
Avantopyynnin asiantuntijassa on farssisarja, jossa Aku yrittää kaikin keinoin päihittää Tupun, Hupun ja Lupun avanto-onginnassa.
Kriisiosakkeissa Aku saa kuulla arvottomiksi luulemiensa osakkeiden olevan tuhansien markkojen arvoisia. Varkaiden pelossa Aku hankkii osakkeiden (kuten myös ankkapoikien halajaman hillopurkin) turvaksi kassakaapin. Valitettavasti Aku päätyy unohtamaan sen sarjanumeron.
Vulcanovian asukkaat on latinalaiseen Amerikkaan sijoittuva pitkä seikkailu, joka saa alkunsa Akun hankkiessa vahingossa pojille lahjaksi täysikokoisen pommikoneen. Vulcanovian pienestä vuoristotasavallasta kotoisin oleva Pablo tarjoutuu ostamaan koneen ja pyytää Akua ja poikia mukaansa lennolle kotimaahansa. Erityisen tuliperäinen maa saa ankat haluamaan kotiin, mutta Vulcanovian lain mukaan maasta saavat poistua ainoastaan ”kansallissankarit”.
Mennikäisen torjuntaa on kymmensivuinen hupisarja, jossa pääosassa ovat Tupu, Hupu ja Lupu. Pojat testaavat sarjassa Pelle Pelottoman keksimää laitetta, joka on suunniteltu paljastamaan onnettomuuksista vastuussa olevien menninkäisten aikeet.
Antiikkikaappi on yksisivuinen vitsisarja, jossa Aku testaa antiikkisen kaapin aitoutta.
Poroporvarit on kymmensivuinen joulusarja, jossa Tupu, Hupu ja Lupu saavat Hannu Hanhelta lahjaksi poron. Pojat uskovat Aku-sedän tyrmäävän ehdotuksen porosta lemmikkinä, joten pojat keksivät juonen: porosta tulee sedälle joululahja. Ankkalinnan lain mukaan joululahjat kun on pidettävä ainakin vappuun saakka.
Roope-setä rahapulassa pääosassa on Roope Ankka, jolle Pelle Peloton on rakentanut Roopelle uuden rahasäiliön maailman lujimmasta metallista ”vahviasta”. Roope kuitenkin unohtaa holvinsa sarjanumeron, jolloin he joutuvat lähtemään kuuhun saakka etsimään materiaalia, jolla säiliön saisi jälleen auki.
Saari avaruudessa on pitkä tieteisseikkailu ja kirjan tunnetuimpia tarinoita. Kyseessä on myös Barksin yksi henkilökohtaisista suosikeista. Tarinassa Roope-setä aikoo Akun ja poikien avustuksella etsiä rahoilleen varman kätköpaikan jostain kaukaiselta asteroidilta.
Vaarallinen keksintö on Roope-seikkailu, jossa Pelle Peloton on keksinyt esineitä ja asioita kutistavan koneen. Kone päätyy kuitenkin vääriin käsiin, kun Karhukopla anastaa sen tarkoituksenaan ryövätä Roopen rahasäiliö kätevän kokoisena.
Onnenlantti upoksissa sarjassa Roope-sedän onnenlantti uppoaa sitä kuljettaneen aluksen mukana. Merellä on kadonnut samoihin aikoihin useita laivoja, joten Roopen täytyy selvittää aikamoinen arvoitus saadakseen onnenlanttinsa takaisin. Tarinassa esiintyvät myös rautahaarniskaiset marsilaiset.
Sankariteko on kymmensivuinen tarina, joka sijoittuu Ankkalinnan padon rakentamisen vuosipäivään, jota juhlitaan hollantilaisiin asuihin pukeutuneina. Aku ja Hannu ovat kumpikin menossa pyytämään Iinestä mukaansa juhlaan, kun he huomaavat padossa olevan reiän.
Vastaanotto
Sarjainfon Harto Hännisen mukaan kokoelman tarinat eivät ole erityisen mullistavia, vain ”Sankariteossa” on jonkinlaista klassikon hehkua.
Steve Clark
Stephen Maynard Clark (23. huhtikuuta 1960 Hillsborough – 8. tammikuuta 1991 Lontoo) oli brittiläinen muusikko, joka toimi Def Leppard -yhtyeen kitaristina vuosina 1978-1991. Clark syntyi ja kasvoi Hillsboroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Hän oli kiinnostunut musiikista varhaiselta iältä lähtien ja sai ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana. Ennen liittymistään Def Leppardiin tammikuussa 1978 hän oli soittanut cover-kappaleita yhtyeessä Electric Chickie. Viimeisinä vuosinaan Clarkia vaivasi alkoholismi. Hän kuoli vuonna 1991 masennuslääkkeiden, kipulääkkeiden ja alkoholin yliannostukseen.
Nuoruusvuodet
Steve syntyi Hillsbroughissa, Sheffieldissä, Englannissa. Nuoresta iästään lähtien hän oli hyvin kiinnostunut musiikista, ja hänen ensimmäinen näkemänsä konsertti oli The Shadowsin esiintyminen, joka teki suuren vaikutuksen 6-vuotiaaseen Steveen. Steve aloitti kitaransoiton saatuaan ensimmäisen kitaransa 11-vuotiaana isältään, joka oli taksikuski. Steven isä oli suostunut antamaan kitaran hänelle sillä ehdolla, että hän opettelisi soittamaan sitä täydellisesti. Uransa aikana Def Leppardissa hän käytti pääasiassa Gibson-merkkisiä kitaroita. Toisinaan hän käytti myös Fender Stratocaster-mallin kitaroita. Tämäntyyppisen kitaran voi havaita hänen käytössään esimerkiksi Love Bites-kappaleen musiikkivideolla.
Ura Def Leppardissa
Ennen liittymistään Def Leppardiin Steve oli soittanut omassa pikkubändissään Electric Chickenissä. Samoihin aikoihin hän tapasi Def Leppardin perustajajäsenen, Pete Willisin ja kysyi yhtyeestä kitaristinpaikkaa. Hän liittyi Def Leppardiin tammikuussa 1978. Def Leppardin laulajan, Joe Elliottin mukaan Steve soitti koesoitoissa Lynyrd Skynyrd-yhtyeen Freebird-kappaleen, jonka jälkeen hänet valittiin kitaraan. Soittaessaan Def Leppardissa hänellä oli suuri vaikutusvalta yhtyeen musiikkiin ja sanoituksiin. Esiintyessään lavalla Pete Willisin kanssa hän sai lempinimen Riffimestari.
Pete Willisin lähtö oli Clarkille todella kova takaisku. Hän ei kuitenkaan jaksanut murehtia, sillä tilalle saapunut Phil Collen täytti saappaat erinomaisesti. Collen keksi Clarkille myös uuden lempinimen, Valkoinen Salama. Nimitys tulee Steven tavasta pukeutua valkoisiin vaatteisiin lavalle mentäessä. Steve soitti jokaisella Def Leppardin studioalbumilla yhtyeen debyyttilevystä On Trough The Night aina vuoden 1987 Hysteria-albumiin asti. Def Leppard omisti albuminsa Adrenalizen Steven muistolle. Levyllä on myös kappale White Lightning, joka tarkoittaa Valkoista Salamaa. Clark ehti myös kirjoittaa albumille joitain kappaleita.
Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö
Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö (KKES) on yleishyödyllinen suomalainen apurahasäätiö. Säätiön kotipaikka on Joensuu ja toiminta-alue Pohjois-Karjala ja Etelä-Karjala. Säätiö toteuttaa tarkoitustaan myöntämällä apurahoja ja avustuksia Karjalaa käsittelevään tieteelliseen tutkimustoimintaan, muuhun karjalaiseen kulttuuritoimintaan ja pohjoiskarjalaisten nuorten opiskeluun sekä järjestämällä kulttuuritilaisuuksia ja ylläpitämällä perinnelaitoksia ja -kokoelmia. Vuosittain apurahoja myönnetään noin 500 000 euroa.
Hallinto
Säätiön päätoimipaikka on Joensuun Siltakadulla. Säätiöllä on asiamies, joka on toiminnanjohtaja, FM Satu Kokkonen. Hallintoneuvoston puheenjohtaja on asessori Timo Nevalainen ja hallituksen puheenjohtaja teollisuusneuvos Matti Virtaala. Hallituksen muut jäsenet ovat toimitusjohtaja Eero Broman, professori Raija Komppula, professori Marjatta Palander, varatuomari Antti Heliövaara, KTM, FM Anu Talka ja varatuomari Risto Voipio.
Apurahat
Opiskeluapurahat pohjoiskarjalaisille, tutkintoaan yliopistossa, ammattikorkeakoulussa tai ammattiopistossa suorittaville nuorille ja lahjakkaille opiskelijoille ovat sähköisesti haettavina kerran vuodessa.
Omistuksia
KKES on konserni, johon kuuluu säätiön lisäksi 14 tytäryhtiötä. Konsernitaseen loppusumma oli vuoden 2018 tilinpäätöksessä 31 miljoonaa euroa. Pitkäaikaisia velkoja konsernilla oli 4,6 miljoonaa euroa.
Säätiön varallisuus koostuu pääosin Joensuussa sijaitsevien kiinteistö- ja asunto-osakeyhtiöiden osakkeista.
Hylestadin sauvakirkko
Hylestadin sauvakirkko (norj. Hylestad stavkyrkje) oli Norjassa Hylestadissa (Aust-Agder, Valle, Setesdal) sijainnut keskiaikainen sauvakirkko, joka ei ole säilynyt. Se on alkujaan rakennettu 1100-luvun loppupuolella tai 1200-luvun alussa, mutta purettiin 1600-luvulla. Kirkko on kuitenkin tullut tunnetuksi portaalistaan, jonka osia säästettiin ja käytettiin myöhemmin muissa rakennuksissa. 1800-luvulla nämä portaalin säilyneet osat siirrettiin osaksi Oslossa sijaitsevan Kulttuurihistorian museon kokoelmia (Oldsaksamlingen). Säilyneistä osista nimellä Hylestad I tunnettu portaali sisältää veistoskoristelua, jonka aihe on peräisin keskiajan Skandinaviassa hyvin suositusta ns. Sigurðr-legendasta. Portaalin varsinaisesta sijainnista alkuperäisessä kirkossa ei ole varmuutta. Toinen säilynyt portaali (ns. Hylestad II) on koristelultaan tavanomaisempi, ja se on todennäköisesti ollut osa kirkon länsiportaalia.
Reginn takoo Sigurðrin miekkaa
Oikeanpuoleisen portaalin alaosassa, ensimmäisessä kohtauksessa Sigurðrin kasvatusisä Reginn takoo Sigurðrille miekkaa. Kuvassa Reginnillä on avustaja, joka huolehtii palkeista Reginnin käyttäessä pajavasaraa ja pihtejä. Mainintaa avustavasta oppipojasta ei löydy muista kirjallisista tai kuvallisista lähteistä kuin Völsungain saagasta.
Sigurðr testaa miekkaa
Oikeanpuoleisen portaalin seuraavassa kohtauksessa (2) edellisen kuvan yläpuolella kypäräpäinen Sigurðr testaa Reginnin takomaa ensimmäistä miekkaa. Hän iskee sillä alasimeen, jolloin miekka murtuu. Völsungain saagan mukaan seuraavakin Reginnin takoma miekka särkyy Sigurðrin koettaessa sen kestävyyttä. Sitten Sigurðr pyytää äidiltään isänsä Sigmundrin miekan palasia. Kyseinen miekka on rikkoutunut Sigmundrin viimeisessä taistelussa tämän kohdatessa Óðinnin, jonka keihäs on rikkonut miekan. Paloista taottu miekka kestää kaikki kokeet. Miekkaa kutsutaan nimellä Gramr.
Sigurðr surmaa lohikäärmeen
Oikeanpuoleisen portaalin yläosassa olevassa kohtauksessa (3) Sigurðr surmaa Fáfnir-lohikäärmeen iskemällä tätä Gramr-miekallaan.
Sigurðr maistaa lohikäärmeen sydäntä
Vasemman portaalin alimmassa kohtauksessa (4) Sigurðr paahtaa surmaamansa lohikäärmeen sydäntä. Kasvatusisä Reginn nukkuu vasemmalla miekkaansa nojaten. Sigurðr kokeilee lihan kypsyyttä sormellaan ja nuolaisee sitten sormeaan, jossa on lohikäärmeensydämestä tihkunutta verta. Samassa Sigurðr alkaa ymmärtää lähistöllä olevien lintujen kieltä ja saa kuulla näiltä, että Reginn aikoo tappaa hänet.
Grani selässään kulta-aarre
Vasemman portaalin seuraavassa kohtauksessa (5) edellä mainitun kuvan yläpuolella on kuvattuna Sigurðrin ratsu Grani, jonka selkään on lastattu Fáfnirin kulta-aarre. Kuvassa näkyvän puun lehvästössä on lintuja, joiden kieltä Sigurðr on juuri oppinut ymmärtämään. Völsungain saagassa Granin kulta-taakka mainitaan vasta alla mainitun kohtauksen 6 jälkeen.
Sigurðr surmaa Reginnin
Vasemman portaalin keskiosassa olevassa kohtauksessa (6) Sigurðr surmaa nukkuvan Reginnin miekallaan.Tämä Hylestadin portaalin kuvaus Reginnin surmaamisesta eroaa Völsungain saagan ja eddarunouden (Fáfnismál eli Fáfnirin runo) versiosta. Hylestadin versiossa Sigurðr surmaa kasvatusisänsä iskemällä miekan tämän rintaan, kun taas kahdessa edellä mainitussa kirjallisessa lähteessä Sigurðr katkaisee Reginniltä kaulan. Proosa-Eddan versiossa taas surmaamistapaa ei mainita vaan kerrotaan vain Sigurðrin tappaneen Reginnin.
Gunnarr käärmekuopassa
Ylimpänä oleva kohtaus (7) vasemmassa portaalissa kuvaa Sigurðrin vaimon Guðrúnin veljeä Gunnarria käärmekuopassa. Völsungain saagassa kerrotaan, että Guðrúnin veljet ovat surmanneet Sigurðrin ja ottaneet tämän kulta-aarteen haltuunsa. He naittavat sitten siskonsa kuningas Atlille, joka taas tahtoo kulta-aarteen itselleen. Hän kutsuu veljet tapaamaan sisartaan Guðrúnia. Veljesten saavuttua Atli kuitenkin hyökkää heidän kimppuunsa. Surmattuaan muut miehet Atli ottaa veljekset vangiksi ja sulkee Gunnarrin käärmekuoppaan. Kuvassa Gunnarrin kädet on sidottu hänen selkänsä taakse, mutta hän rauhoittaa käärmeitä soittamalla varpaillaan vasemmalla näkyvää harppua, kunnes yksi käärmeistä surmaa Gunnarrin.
Portaalin veistoskoristelun tulkinnat
Muinaiseen, pakanallisen ajan menneisyyteen liitetyn Sigurðrin legendan esiintyminen Hylestadin portaalin veistoskoristelussa on herättänyt tutkijoissa paljon kysymyksiä. On esimerkiksi pohdittu sitä, miksi kristittyjen pyhän paikan koristeluun on valittu pakanalliseen aikaan sijoittuva kuva-aihe. Hylestadin kirkko liittyi myöhempään kristillistymisen vaiheeseen. Varhaisimmat Norjassa rakennetut puukirkot oli rakennettu 1000-luvulla suoraan maanpinnalle, mikä aiheutti lopulta seinien lahoamisen. 1100-luvulla ja 1200-luvulla eli aikakaudella, jolloin myös Hylestadin sauvakirkko tehtiin, rakennettiin siksi paljon uusia kirkkoja vanhojen tilalle. Kristinusko oli Hylestadin kirkon portaalin kuvaohjelmaa valittaessa siis ollut norjalaisten uskontona jo parisensataa vuotta. Keskiaikainen kirkkoyleisö ei välttämättä mieltänyt Sigurðr-aiheista kuvaohjelmaa silti pakanalliseksi. Eräs 1200-luvulta peräisin oleva norjalainen saarna antaa ymmärtää, että kirkon oven oletettiin edustavan sen sisätilan ”hengellistä puolustusta”. Sigurðr surmaamassa lohikäärmettä voitiin nähdä tällöin eräänlaiseksi kotoperäiseksi versioksi kristityn Euroopan lohikäärmeitä surmaavista pyhimyksistä, kuten pyhästä Mikaelista ja pyhästä Yrjöstä. Lohikäärme oli näissä kristillisissä pyhimyslegendoissa yksi paholaisen ilmenemismuodoista. On myös esitetty, että Sigurðr on voitu nähdä Kristuksen pakanallisella ajalla eläneenä edeltäjänä. Monet keskiajan ihmiset saattoivat toisaalta pitää myyttistä sankarihahmoa Sigurðria todellisena historiallisena henkilönä. Onkin korostettu, että keskiajalla Sigurðrin katsottiin olevan yhteydessä Norjan kuningassukuun. Sigurðrin legendan yhtä päälähdettä, Völsungain saagaa, sen pääkäsikirjoituksessa (NkS 1824 b, 4to) seuraavassa Ragnarr Karvahousun saagassa kerrottiin Sigurðrin ja Brynhildrin tyttärestä Áslaugista ja tämän puolisosta Ragnarrista, joista Norjan kuningashuoneen katsottiin polveutuvan. Kuninkuuden periytymisestä samassa sukulinjassa oli Norjassa säädetty laissa vuonna 1162, minkä jälkeen kuninkaaksi voitiin valita myös alaikäisiä hallitsijoita. Sigurðrin esittäminen kirkollisissa yhteyksissä saattoi olla yksi tapa oikeuttaa kyseistä lakiin merkittyä perimysjärjestystä: se toi esille Norjan vallassa olevan kuningassuvun yhteyden Sigurðriin ja tämän kautta myös myyttiseen pakanajumala Óðinniin, joka esitetään esimerkiksi Völsungain saagassa Sigurðrin suvun esi-isänä. Siten tehtiin näkyväksi Norjan kuningashuoneen yhteys myös muinaisiin, varhaisimpina pidettyihin skandinaavisiin kuningassukuihin, ja perusteltiin näin hallitsija-aseman laillisuutta.
Sigurðrin legenda kuva-aiheena muissa sauvakirkoissa
Hylestadin lisäksi Sigurðrin legendaan liittyviä aiheita on kuvattu myös muissa keskiaikaisissa kirkoissa. Norjasta tunnetaan Hylestadin lisäksi neljä sauvakirkkoa, joissa on ollut portaalissa Sigurðr-aiheinen veistoskoristelu. Näitä ovat olleet ensinnäkin Aust-Agderista (1100-luvun loppu tai 1200-luvun alku) Vegusdal ja Austad sekä Telemarkista Mael (1200-luku) ja Vestfoldista Lardal (1200-luku).
Diplomatiikka
Diplomatiikka (,, passeport, kahtia taitettu paperi) on virallisten asiakirjojen, erilaisten diplomien ja muiden rakenteeltaan vakiintuneiden dokumenttien tutkimiseen erikoistunut historiallis-filologinen tutkimusala tai -menetelmä. Diplomatiikka on kiinnostunut näiden asiakirjojen luokittelusta, lähdearvosta, iästä ja autenttisuudesta. Diplomatiikka on yksi historiantutkimuksen aputieteistä.
Historia
Diplomatiikan historian ylettyy aina 1400-luvulle saakka. Tuolloin ryhdyttiin kriittisesti tutkimaan keskiaikaisia luostareiden ja piispojen arkistoja. Nuo arkistot olivat täynnä erilaisia alkuperältään hyvinkin epäilyttäviä dokumentteja ja asiakirjoja. Jesuiitta Daniel Van Papenbroeck oli esittänyt voimakasta kritiikkiä asian suhteen ja vastauksena tähän kritiikkiin benediktiiniläismunkki Saint-Maurin luostarista, Jean Mabillon kirjoitti kuusi osaa käsittävän teoksensa De re diplomatica vuonna 1681. Kirjaa pidetään modernin diplomatikan tutkimuksen alkuna. Siinä käsitellään eritoten muun muassa merovingiajan dokumentteja, jotka ovat peräisin Saint Denis'n luostarista Pariisista. Van Papenbroeck oli kyseenalaistanut näiden autenttisuuden.
1600- ja 1700-luvuilla diplomatiikan tutkimus keskittyi kirkollisiin instituutioihin. Asiakirjojen autenttisuuden selvittämisellä oli näille käytännöllistä merkitystä esimerkiksi omaisuusvaatimusten tukemiseksi. 1800-luvulla diplomatiikan tutkimus erkaantui sekularisaation myötä kirkollisesta taustasta. Nyt diplomatiikan tutkimus keskittyi maallisiin instituutioihin, joita perustettiin selvittämään kansallisen historian varhaisvaiheita. Keskeinen varhaisvaiheen tutkimuskeskus oli edelleen toiminnassa oleva École des Chartes Pariisissa.
Tutkimuksen kohde
Diplomatiikan kolme keskeistä periaatetta ovat kuitenkin pysyneet samoina. Ne ovat:
Tafofobia
Thumb|Tafofoobikoille suunniteltu ns. turva-arkku Tafofobia on pelko tulla elävänä haudatuksi. Se oli yleinen Euroopassa ja Yhdysvalloissa 1700-luvun lopulta noin ensimmäiseen maailmansotaan. Huomattavia tafofoobikkoja olivat ainakin Frédéric Chopin, joka pyysi sydämensä poistamista kuolemansa jälkeen, George Washington, Hans Christian Andersen ja Alfred Nobel, joista kaksi jälkimmäistä vaativat valtimon avaamista kuoleman jälkeen. Elävänä hautaamisen välttämiseksi perustettiin "kuolleiden sairaaloita", joissa valvottiin kuolleiden hajoamista ja joissa olleet ruumiit sai haudata vasta, kun ne olivat jo hyvin mädäntyneet. Joidenkin ruumiiden varpaaseen kiinnitettiin laite, joka hälytti, jos jalka selvästi liikkui. Lisäksi rakennettiin ja myytiin turva-arkkuja, ts. hauta-arkkuja, joissa olevalla laitteella olisi voitu ilmoittaa ulkomaailmalle, että he ovat edelleen elossa. Sitä ei kuitenkaan ilmeisesti koskaan tapahtunut. Joihinkin arkkuihin laitettiin ase tai riittävä määrä myrkkyä tapettavaksi, jotta haudassa elävät voisivat tehdä helpon, nopean itsemurhan. Joidenkin käsitysten mukaan tafofobian aalto laantui 1800-luvun kolmannella neljänneksellä, mutta myöhemmät lähteet päättelivät, että tämä ajatus oli väärä. Ranskan akatemia palkitsi tohtori Jostin, kun hän keksi nipistäviä pihtejä, joilla voitiin osoittaa, että ruumis ei enää tunne mitään ja on siksi kuollut.
Patreon
Patreon on verkkoalusta, joka mahdollistaa sisällöntuottajille tilauspohjaisen sisältöpalvelun luomisen. Sen avulla tuottajat saavat rahoitusta suoraan faneiltaan, joko määräajoin tai julkaisujen perusteella. Näin faneista tulee tuottajan tukijoita. Patreonin perustivat muusikko Jack Conte ja kehittäjä Sam Yam vuonna 2013 ja se toimii Yhdysvaltojen San Franciscosta käsin.
Historia
Muusikko Jack Conte perusti Patreonin vuonna 2013 yhdessä kehittäjä Sam Yamin kanssa. Conten motivaationa oli keksiä tapa elättää itsensä suosittujen YouTube-videoidensa avulla. Yhdessä Sam Yamin kanssa hän kehitti alustan, jonka avulla fanit voivat lahjoittaa tietyn rahasumman aina artistin julkaistessa uuden teoksen.
Ensimmäisen 18 kuukauden aikana yli 125 000 ihmistä liittyi sivustolla tukijaksi, ja loppuvuonna 2014 Patreon ilmoitti, että tukijat rahoittavat kuukausittain yli 1 000 000 $:lla sivustoa käyttäviä sisällöntuottajia. Maaliskuussa 2015 Patreon hankki vastaavaa palvelua tarjoavan Subbablen.
Liiketoimintamalli
Patreonia käyttävät sisällöntuottajat on luokiteltu sisältötyypin mukaan kategorioihin kuten esimerkiksi videot, podcastit, komediat, sarjakuvat, pelit, ja opetus. Sisällöntuottaja luo sivun Patreonin verkkosivulle, jossa patroneilta pyydetään maksua joko kuukausi- tai julkaisuperusteisesti. Tukijat voivat peruuttaa tilauksensa milloin vain. Usein sisällöntuottajat tarjoavat patroneilleen lahjoituksen suurudesta riippuvia etuja, kuten taidetta tai videoita. Patreon ottaa lahjoituksista viiden prosentin palkkion.
Sisällöntuottajat
Helmikuussa 2014 melkein puolet Patreonin sisällöntuottajista oli YouTube-videoiden tekijöitä, ja loput olivat pääasiassa kirjoittajia, verkkosarjakuvantekijöitä tai podcastien tekijöitä. Keskimääräinen lahjoitus oli 7 $.
Porsche 911 GT1
Porsche 911 GT1 on rata-auto, joka suunniteltiin kilpailemaan Le Mansin 24 tunnin kisassa. Luokittelutarkoitusta varten autosta valmistettiin katuversio, joka tunnetaan nimellä Straßenversion. Auto esiteltiin vuonna 1995 ja sen oli tarkoitus kilpailla vuoden 1996 Le Mansin kisoissa, nimestään huolimatta autolla on vain hyvin vähän yhteistä oikean Porsche 911:n kanssa, auton pohjalevy on otettu Porsche 956 ja Porsche 962 C-ryhmän autoista
Auto pärjäsi hyvin Le Mansissa vaikkakin se hävisi kokonaisvoiton Porsche WSC-95 prototyypille. Autolla ajettiin samana vuonna myös BPR Global GT -sarjassa (FIA GT Championshipin edeltäjä) neljän tunnin kisassa voittoon, myös Spassa voitettiin.
Kehitys
Autoon tehtiin vuoden 1997 Le Mansia varten pieniä muutoksia, mm. keulaa muutettiin, tämän auton nimeksi tuli 911 GT1 Evo, auto tuli kolmanneksi omassa luokassaan ja kokonaiskisan viidenneksi.
Vuonna 1998 Porsche päätti uudistaa autoa radikaalimmin aiemman vuoden huonon menestyksen takia, ja kun FIA ja ACO poistivat säännön että GT1 luokan autojen piti perustua tuotantoautoon, tehtiin uusi malli 911 GT1 '98, jossa on radikaaleja muutoksia muotoilussa ja uusi sekventiaali vaihdelaatikko. Uudistus oli onnistunut ja autoilla vietiin sekä ensimmäinen että toinen paikka
Moottori
Moottorina autossa on keskelle sijoitettu tuplaturboahdettu, vesijäähdytetty 6-sylinterinen boksermoottori, jossa on 4 venttiiliä sylinteriä kohden (24 venttiiliä yhteensä).
Irakin hyökkäys 1988
Irakin hyökkäys 1988 oli Irakin tekemä hyökkäys Irakin–Iranin sodassa pitkälle Iraniin. Tämä johti tulitaukoon ja rauhanneuvotteluihin maiden välillä elokuussa 1988.
Irak saa aloitteen käsiinsä
thumb|180px|left|Iranin kapinallisten armeija tuhottiin 1988 Kun Iran oli hävinnyt irakilaisille taistelussa huhtikuussa 1987, iranilaiset halusivat jatkaa sotaa hinnalla millä hyvänsä, vaikka se pitkittyisi. Kevään 1987 Iranin suorittama epäonnistunut Karbala 5 -hyökkäys tuhosi suuren osan Iranin nyt jo koulutetuista Pasdaran-joukoista. Iranin oli vuonna 1988 vaikea saada aseita.
Iran menestyi parhaiten pohjoisessa, missä se liittoutui irakilaisvastaisten kurdien kanssa. Irak käytti kaasua Halabjan ja Dojlan kurdikaupungeissa sekä rangaistakseen niiden asukkaita vihollisen kanssa veljeilystä että pelotellakseen kurdialueen muita asukkaita. 16. maaliskuuta 1988 myös Halabjan kaasuhyökkäyksessä ainakin 3 500 asukasta kuoli ja 7 000 sairastui.
Irakilaiset kuivattivat Kalajärven ”vallihaudan”, jolloin he pääsivät lähestymään Basraa raskailla sotilasajoneuvoilla. Iran yritti turhaan saada järven tulvimaan uudelleen.
Iranin luhistuminen
Huhtikuun ja elokuun välillä Irakin joukot tekivät neljä hyökkäystä käyttäen suuria määriä kemiallisia aseita iranilaisten lyömiseksi. Ensimmäinen hyökkäys, operaatio ”Siunattu Ramadan”, johti Faon (Al-Fawin) niemimaan takaisinvaltaukseen 36 tunnissa. Hyökkäyksessä käytettiin maihinnousuamfibioajoneuvoja, helikoptereita ja lentokoneita sekä kemiallisia aseita kohdistetusti komentokeskuksia, tykistöasemia ja huoltopisteitä vastaan. Kolme muuta hyökkäystä noudatti samaa kaavaa ollen toteutukseltaan alkuhyökkäystä yksinkertaisempia.
Tulitauko
Iran hyväksyi YK:n päätöslauselman numero 598 18. heinäkuuta 1988 hyväksyen tulitauon. Tämä ei kelvannut Irakin johtajalle Saddam Husseinille, joka vaati ajatollah Khomeinia hyväksymään päätöslauselma julkisesti. Niinpä Irak hyökkäsi samana päivänä vaatimustaan vahvistaakseen ilmasta käsin Iranin teollisuuslaitoksiin ja Bushehrin ydinvoimalaan mihin Iran vastasi omalla iskullaan, joka oli irakilaisten tekemää heikompi. 20. heinäkuuta 1988 Khomeini antoi radioon kuulutettavaksi ilmoituksen, jossa hän ilmoitti taipuvansa YK:n päätöslauselmaan, vaikka se olikin myrkkyä katkerampi. Mutta Irak halusi ensin rauhansopimuksen sitten tulitauon ja sota jatkui yhä. Irak hyökkäsi 22.–24. heinäkuuta 1988 edeten 25 kilometrin päähän Ahvazista. Pohjoisempana irakilaisten hyökkäys avasi rintamalinjat NLA:n (Iranilainen kansallinen vapautusrintama National Liberation Army) etenemiselle Kermanshahiin 65 kilometrin päähän rajasta. Irakin tukemat Mujaheddin e-Klalq-sissit ajoivat 145 kilometrin päähän rajasta Iraniin ennen kuin Iranin vallankumouskaarti tuhosi heidät perusteellisesti Pohjoisen Qasr-e-Shirin ja Sar-e Zahad joutuivat irakilaisten valtaamiksi. Kermanshah ja Ahvaz kuitenkin pitivät pintansa. Irakia tukevat maat painostivat nyt tätä lopettamaan sodan. Saddam myöntyikin tulitaukoon 6. elokuuta 1988, mutta tulitauko näytti YK:n turvallisuusneuvoston mukaan pitävän vasta 20. elokuuta 1988. Iranin ja Irakin edustajat alkoivat neuvotella 24. elokuuta 1988.
Juuso Toivola
Juuso Toivola (s. 17. maaliskuuta 1971 Seinäjoki ) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka on toiminut Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuoden 2022 olympialaisista alkaen.
Ura
Ennen jääkiekkovalmentajan uraansa Toivola pelasi jääkiekkoa keskushyökkääjänä Suomi-sarjaa vastaavalla tasolla Seinäjoen S-Kiekossa ja jalkapalloa Törnävän Pallossa sekä Sepsi-78:ssa. Jääpallossa hän saavutti nuorten MM-pronssia. Rovaniemelle Toivola muutti opiskellakseen liikunnanohjaajaksi.
Toivolan valmennusura käynnistyi Ounasvaaran urheilulukiossa vuonna 1994, ja pian hän valmensi myös Rovaniemen Kiekon juniorijoukkueita. RoKi:n edustusjoukkueen päävalmentajaksi Toivola nousi 26-vuotiaana vuonna 1997.
Naisten jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajana Toivola toimi ensimmäisen kerran vuosina 2004–2006. Vuosina 2010–2014 hän toimi Suomen alle 18-vuotiaiden naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana. Naisten jääkiekkomaajoukkueen apuvalmentajaksi Toivola palasi vuonna 2014 toimien apuvalmentajana aina vuoteen 2022 asti.
Kesäkuussa 2021 ilmoitettiin, että Toivola aloittaa Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana vuoden 2022 Pekingin olympialaisten jälkeen. Hänen sopimuksensa kestoksi ilmoitettiin kaksi vuotta, ja siihen kuului myös optio kahdesta seuraavasta kaudesta. Toivola nousi kuitenkin päävalmentajaksi jo olympialaisten aikana, kun päävalmentaja Pasi Mustonen lähti vakavien perhesyiden takia kotiin kesken turnauksen. Suomi saavutti olympialaisissa pronssia. Vuoden 2022 naisten jääkiekon MM-kilpailuissa maajoukkue jäi ensimmäistä kertaa mitalipelien ulkopuolelle ja putosi B-lohkoon sijoittuen turnauksessa lopulta kuudenneksi.
Valmentamisen lisäksi Toivola on työskennellyt Lapin urheiluopiston valmennusosaamisen koordinaattorina.
2.4 mR
2.4 mR on purjeveneluokka ja se on pienin metrimittasäännön mukaisista konstruktioluokista. Kansainvälinen Paralympiakomitea hyväksyi vuoden 2000 paralympialaisissa kilpailtavan yhden hengen köliveneen tyypiksi Norlin Mark III:n, joka on 2.4mR-purjeveneluokan mukainen venetyyppi. Muita malleja ovat Stradivari 2.4 mR ja Eide 2.4 mR.
Luokan veneet ovat melko pieniä, joten niillä purjehtiminen on fyysisesti suhteellisen kevyttä.
Turkulainen Niko Salomaa kilpaili 2.4 mR-luokassa Lontoon Paralympialaisissa 2012.
Aasian jalkapallo
Aasian jalkapallolla tarkoitetaan kaikkea jalkapallotoimintaa Aasiassa.
Aasian jalkapallon historia
Jalkapallo lajina pohjautuu Aasiaan, jossa jalkapallon kaltaisia pelejä ollaan pelattu 2000 vuotta sitten. Kiinan Han-dynastian aikaan tsu chu oli sotilaallinen harjoitus. Pelivälineenä toimi nahkainen pallo, mutta käytössä saattoi olla vihollisen pää. Japanissa pelattiin myös kemari -nimistä peliä, jossa tavoitteena oli saada pallo kulkemaan kahden bambukepin välistä.
AFC:n historia
Vuonna 1954 perustettu AFC on Aasian ja Australian jalkapallon hallintoelin ja yksi kuudesta liitosta, jotka luovat FIFA:n. AFC perustettiin Manilassa 8.toukokuuta 1954 ja tunnustettiin 21.kesäkuuta 1954. AFC:n ensimmäiset jäsenvaltiot olivat Afghanistan, Burma, Etelä-Korea, Etelä-Vietnam, Filippiinit, Hongkong, Indonesia, Iran, Israel, Intia, Japani, Pakistan ja Singapore.
AFC:n tavoite ja visio
Monen menestyksekkään vuosikymmenen jälkeen AFC:n nykyinen visio ja tavoite on tulla maailman parhaaksi jalkapalloliitoksi. Tämä tapahtuu auttamalla aasialaisia joukkueita voittamaan isommissa turnauksissa, auttaen jäsenmaita saavuttamaan täyden potentiaalinsa ja nostattaa Aasian kilpailuiden tasoa. Nämä muutokset tähtäävät isompaan tavoitteeseen, eli saada jalkapallo parhaalle mahdollisimmalle tasolle Aasiassa.
Asian Cup
Asian Cup, koko nimeltään AFC Asian Cup, suomeksi Jalkapallon Aasian mestaruuskilpailut, ovat neljän vuoden välein järjestettävät Aasian laajuiset kilpailut. Kilpailut järjestää AFC.
Vuonna 1956 järjestettiin ensimmäiset kilpailut, jotka voittivat Etelä-Korea. Nämä ensimmäiset kisat pidettiin Hongkongissa ja niihin osallistuivat kaikki 12 jäsenmaata. Kilpailut pidetään neljän vuoden välein eri isäntämaissa. Ainoa poikkeus tapahtui vuonna 2007, kun tapahtuma siirrettiin vuodella eteenpäin.