cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kroatian sodan alku
Kroatian sodan ensimmäiset vaiheet
6. heinäkuuta 1991 Milošević sanoi tulevansa toimeen ilman Sloveniaa ja Kroatiaa sekä kehotti serbejä olemaan valmiina puolustamaan maataan. Hän totesi sodan jo alkaneen. Serbian oli Miloševićin mukaan "varauduttava suojelemaan itseään sodalta" ja "puolustettava rauhaa". Milošević kannatti puheessaan liittoarmeijaa, vaikka Serbiassa vaadittiin Serbian armeijaa. Liittoarmeija oli Serbian valvoma mutta sitä arvosteltiin voimakkaasti Slovenian sodan tappion takia. 6. heinäkuuta Kroatian tiedotusministeri Hitrec sanoi, että "Slovenia on pelkkä huvipuisto tulevaan Kroatiaan verrattuna" – puhe oli tietenkin sodasta.
Brion, Tenja, Celije
7. heinäkuuta liittoarmeija otti haltuunsa Baranjan aluetta, jossa on öljyntuotantoa.
7. heinäkuuta allekirjoitettiin Brionin sopimus, joka teoriassa peruutti Slovenian ja Kroatian itsenäistymisen kolmeksi kuukaudeksi. Käytännössä sopimus lopetti Slovenian sodan, mutta ei puhkeamassa olevaa Kroatian sotaa. Serbia ei allekirjoittanut sopimusta, vaan maan edustaja lähti kokouksesta pois kesken kaiken. Jugoslavian käytännössä valtansa menettäneen liittohallinnon korkeat kroaattijäsenet Stipe Mesic ja Ante Markovic suhtautuivat sopimukseen varauksen toiveikkaasti, muualla oltiin kriittisempiä. Brionin sopimus jarrutti toimia sotaa lietsovaa Serbiaa vastaan, koska serbit saattoivat puhua sisällissodasta, joka ei kansainväliselle yhteisölle kuulu. Mutta toisaalta Tuđmanin Kroatiakaan ei halunnut vielä heinäkuun alussa antaa serbeille itsehallintoa. Brionin julistus ei hillinnyt tai liennyttänyt Jugoslavian kriisin pahenemista, koska sen mukaan neuvottelut aloitettaisiin vasta elokuussa.
Näihin aikoihin Kroatian että Serbian johtajat sanoivatkin sisällissodan olevan puhkeamassa.
Osijekin lähellä Tenjassa taisteltiin kovasti 7. heinäkuuta kaikkiaan kahdeksan tuntia, jolloin ainakin viisi kuoli ja 24 haavoittui. Taistelevat osapuolet olivat ensin kroaattipoliisi ja serbikapinalliset, sitten kansalliskaarti tuli ensi kertaa tykistön kanssa avuksi. Tenjan taistelu alkoi varhain sunnuntaiaamuna ja päättyi illalla liittoarmeijan panssarien väliintuloon. Osijekissa oli mielenosoituksia, joissa suuttuneet kroaatit kertoivat liittoarmeijan olevan serbikapinallisten puolella. 7.–8. heinäkuuta serbit hyökkäsivät tykein ja kranaatinheittimin Celijen kroaattikylään Itä-Slavoniassa. Jokin verran kylän asukkaita surmattiin. Kylän asukkaat karkotettiin pois mm liittoarmeijan kuljetusautojan avulla. Kylän asukkaat karkotettiin pois, jonkin verran heitä tapettiin. Lopuksi kylä poltettiin. Tämä oli ensimmäinen, tosin hieman lievä esimerkki etnisestä puhdistuksesta, jonka tarkoitus oli raivata kroaatit pois tulevan Suur-Serbian tieltä.
EY:n ja Etykin toimet sodan hillitsemiseksi olivat tuon ajan lehtien mukaan tehottomia. Asevientikielto ei haitannut sotaa Jugoslaviassa, jossa oli liittoarmeijalle suuret asevarastot. Slobodan Milošević ei ollut Brionissa, ei myöskään hänen oikea kätensä Borislav Jović. Serbien mielestä Kroatia ei saanut itsenäistyä Kroatian serbialueet mukanaan, vaan Kroatian tulisi myöntää serbeilleen itsehallinto, koska nämä haluavat kuulua Jugoslaviaan. Serbipuolue SPO:n oppositiojohtaja väitti Kroatian havittelevan serbialueita. Heinäkuun alussa liittoarmeija oli jo käytännössä Serbian armeija, ja se levittäytyi Kroatian serbialueille. Jović lupasi tukea Kroatian serbeille.
Brionin sopimuksen luoma tulitauko rikkoutui Kroatiassa jo illalla 8. heinäkuuta 1991. Armeijan uskottiin yhdessä kommunistien kanssa olevan kriisin syy ja pyrkivän pitämään Jugoslaviaa kasassa ja valvovan omia poliittisia ja taloudellisia etujaan. kenraali Adzic sanoi armeijan tekevän mitä se haluaa vaikka presidenttineuvosto olisikin toista mieltä, mutta liittopresidentti Mesic sanoi, ettei Adzic edusta armeijaa. Serbi- ja kroaattinationalismin uskottiin tarttuvan helpoimmin maaseudun kouluttamattomiin ihmisiin. Zagrebissa haastatellut nuoret eivät uskoneet kriisin ratkeavan, ja kaupungin serbit olivat kadonneet "maan alle".
Slovenian tilanteen rauhoittuessa painopiste siirtyi Kroatiaan, jossa tehtiin sissi-iskuja jo päivittäin. 9. heinäkuuta tehtiin monta iskua Kroatian ja Serbian rajalla. Liittoarmeija auttoi serbejä, jotka pyrkivät laajentamaan tukialueitaan. Itä-Slavoniassa Ilokin lähellä taisteltiin samana päivänä, ja kroaattien poliisiauto tuhottiin pst-ohjuksella, jolloin 1 kuoli ja 4 haavoittui. Taisteluja käytiin myös muualla Slavoniassa, muun muassa Mirkovcissa, Vinkovcissa ja Glinassa. Liittoarmeijan kenraali Blagoje Adžić arvosteli Suur-Serbia -ajatusta ja kannatti Slovenian pitämistä Jugoslaviassa. Serbian hallinto ja puoluejohto puolestaan pitivät hyvänä ajatusta, jonka mukaan Serbiaan liitettäisiin Kroatian serbialueet, Bosnia ja Hertsegovina, Makedonia ja Montenegro, mikäli Jugoslavia hajoaisi.
Serbian presidentin Miloševićin tiedettiin olevan keskeinen hahmo kriisin hallinnassa, mutta hänen toimensa olivat lännelle arvoitus. Veljko Kadijević vaati petturien eliminoimista. Käynnissä olikin lähinnä serbireserviläisiä koskenut liikekannallepano, ja tällöin liittoarmeija oli yhä selkeämmin muuttumassa Serbian armeijaksi. Jugoslavian liittotasavallan hallinto oli muuttunut pelkäksi sätkynukeksi viimeistään Slovenian sodan aikana. Serbien hallinto ja puoluejohto näyttivät ajavan Jugoslavian korvaavaa uutta valtiota.
Serbia sekaantuu sotaan yhä enemmän
Noin 20. heinäkuuta jälkeen taistelut olivat yhä jatkuvampia ja niissä alkoi kuolla yhä enemmän ihmisiä. Kroaattikansaan kohdistuvasta hyökkäyksestä, kansanmurhasta eli etnisestä puhdistuksesta saatiin lisää merkkejä. Taistelut levisivät Itä-Slavoniaan, Banijaan ja Pohjois-Dalmatiaan. Liittoarmeija alkoi toimia yhdessä serbikapinallisten kanssa. Taistelut rajoittuivat kuitenkin yhä Kroatian serbienemmistöisille alueille, ja tyypillisesti monissa tapauksissa serbikapinalliset hyökkäsivät kroaattien puolustusasemia vastaan. Heinäkuussa tyhjennettiin Tordincin, Antinin ja Ernestinovon kroaattienemmistöiset pikkukaupungit.
17. heinäkuuta Kroatian puolustusministeri ilmoitti serbien valmistelevan laajaa hyökkäystä viikon sisällä: "Kammottavan verinen sota uhkaa Kroatiassa". 19. heinäkuuta serbien puolisotilaalliset joukot hyökkäsivät ensimmäistä kertaa Vinkovciin ja Vukovariin, jotka olivat suurehkoja kaupunkeja Itä-Slavoniassa. Samoihin aikoihin alettiin tulittaa Osijekia ja Vukovaria satunnaisesti. Seuraavana päivänä kroaattien asuma-alueita tulitettiin Gospicissa. Puhuttiin jo avoimesti Miloševićin pyrkimyksestä luoda Suur-Serbia. 21. heinäkuuta olivat sodan tappiot molemmin puolin yli 50 kuollutta ja 300 haavoittunutta. Slavoniassa ihmisiä kuoli sairauksiin, koska he eivät saaneet katkeilleitten tieyhteyksien takia lääkäriapua. Seuraavana päivänä Serbia alkoi lähettää apua taisteleville "enklaaveille" eli serbialueille, mikä johti taistelujen kiihtymiseen. 22. heinäkuuta yöllä Vinkovcissa serbit tulittivat kaupunkia kranaatein Mirkovcin kylän suunnasta. Četnikit olivat pitäneet Mirkovcia pitkään hallussaan ja paikalla oli heidän suurehko tukikohtansa. Kroatian kansalliskaarti käynnisti kranaattihyökkäyksen Mirkovcia vastaan, ja noin 20 kuoli taisteluissa. 23. heinäkuuta Mirkovcissa käydyissä, tämän päivän rajuimmassa taistelussa kuoli 20. Ohridin rauhanneuvottelut epäonnistuivat, suora sota, sisällissota uhkasi lähipäivinä sekä serbien että kroaattien johtajien mukaan. Kroatian sisäministeri Milan Brezakin mukaan 60 terroristia kuollut viime päivinä, 150 sairaalahoidossa, 112 pidätetty.
26. heinäkuuta kiivaat taistelut jatkuivat, liittoarmeija joka sanoi turvaavansa rauhaa, tulitti jo toisen kerran suoraan kroaatteja. 9 kroaattipoliisia kuoli, 17 haavoittui. Seuraavana päivänä Serbia ilmoitti virallisesti auttavansa humanitaarisesti kapinoivia Kroatian serbejä lähettämällä ruokaa, vaatteita ym. 27. heinäkuuta Strugan kylässä serbit puhdistivat kylää, muun muassa serbikoulutoverit heittivät erään 20-vuotiaan kroaattipojan kodistaan ulos, ja pakottivat liittymään kymmeniin kroaatteihin, joita pistettiin menemään veitsin ja kiväärinperin eteenpäin. 28. heinäkuuta käytiin Glinassa kovia taisteluja ja tehtiin etninen puhdistus, joissa serbisissit tappoivat raa'asti kymmeniä siviilejä. Tappajat olivat "kapteeni Draganin" puolisotilaallisia joukkoja. Ruumiita lojui Glinan kylän ympärillä. Serbit ottivat kroaattisiviilejä vangiksi ihmiskilveksi suojaamaan ilmatorjuntatykkejä. Serbisissit silpoivat kroaattipoliiseja. Elokuun vaihteessa alkoi voimakas tykistötulitus Itä-Slavonian Vojvodinan puolelta Erdutiin.
1. elokuuta alkaen Daljissa Osijekin lähellä tapahtui ensimmäinen kroaatteihin kohdistunut suuri massamurha. Kylästä lähti pakolaisia. Taistelussa kuoli 80 kroaattipoliisia ja 7 serbiä. Samoihin aikoihin serbit puhdistivat Erdutin ja Aljmasin. Kymmenen kroaattipoliisia joukkomurhattiin Kozibrodissa. Tätä seurasivat samankaltaiset tapahtumat Strugassa ja Kuljanissa Banijan lähellä, joissa kuoli yhteensä 17 siviiliä. Daljin jälkeen kohteina olivat Sarvas, Ceric ,Nustar, Bogdanovci ja Borovon teollisuusalue Vukovarin lähellä. Vukovariin alettiin hyökätä elokuun puolivälissä. 1. elokuuta kaikkia Kroatian kansalaisia kehotettiin puolustamaan Kroatian itsenäisyyttä. Kroatian johto torjui itsehallinnon tasavallan serbivähemmistölle. Serbivähemmistölle tehtiin myönnytyksiä, mutta samalla Kroatia valmistautui täysimittaiseen sotaan. 70 000 miehen vahvuisten kroaattijoukkojen liikekannallepano lisäsi kroaattijoukkojen vahvuutta 30 000:lla. Kroatiassa oli 4,5 miljoonaa asukasta, 600 000 serbin vähemmistö.
4. elokuuta Serbia hylkäsi van der Broekin rauhansuunnitelman.
Elokuun alussa Kroatiassa oli 30 000 pakolaista. Sota laajeni voimakkuudeltaan ja alueeltaan niin suureksi, etteivät Kroatian päivälehdet enää kyenneet pitämään kirjaa kaikista yksittäisistä tapahtumista. Serbien liittoarmeija tuli yhä useammin tukemaan paikallisten sissien hyökkäyksiä. Elokuussa Serbian armeijan tekemien hyökkäysten johto vakautui. Bosnia-Hertsegovinan puolella liikkui yhä enemmän sotilasajoneuvoja. Kroatian armeija kasvoi sodan aikana yhteen paikallisesta väestöstä muodostetuista yksiköistä ja nuorista vapaaehtoisista. Euroopan yhteisö yritti järjestää rauhanneuvotteluja, mutta serbipresidentti Milošević boikotoi niitä.
Elokuun puolessavälissä taistelut olivat levinneet laajalle Itä-Slavoniaan. 14. elokuuta vastaisena yönä taisteltiin kiivaasti, ainakin 5 kuoli Beli Monastirin lähellä. Koillis-Kroatiassa kuoli 3 ja 3 haavoittui. Topuskossa 60 kilometriä Zagrebista länteen kuoli 1 poliisi. Puskurina toimiva liittoarmeija osallistui laukaustenvaihtoon. Serbit iskivät kroaattikylä Borovo Baseljeen, 1 kuoli ja 12 haavoittui. 14. elokuuta käytiin taisteluja Borovo Selossa, Beli Monastirin lähellä. 17 haavoittui, yli 100 kuoli. Kroatia pyysi Daljin lähellä tapahtuneen joukkomurhan hautojen avaamista.
Serbit tappoivat siviilejä, ryöstivät heidän omaisuutensa ja tulittivat tykistöllä rakennuksia. Pakolaisvirta kasvoi viikko viikolta sitä mukaa kun kyliä tuhottiin yhä enemmän ja niistä karkotettiin väestö pois. Kroatian TV:n kuvaajia ja lehtimiehiä tapettiin. Uusia taistelupaikkoja olivat Banija ja Kordun Dalmatiassa, Sinj, Sibenik, Zadar ja Maslenica sekä Lika.
Elokuun puolivälissä alle viikon kestäneen tulitauon murruttua Kroatian serbialueen johtaja Milan Martic sanoi, että tulitauko ei kestä kauan ja suuri taistelu on tulossa, ja että nyt on vaikea lopettaa. Marticin mukaan kroaatit käyttivät tulitaukoa hyväkseen aseistautuakseen. Marticin mukaan rauhanomainen ratkaisu olisi parempi, mutta tarvittaessa tuloksiin pyritään sodalla. Hieman myöhemmin Krajinan presidentti Milan Babic sanoi suoraan joukkojensa olevan liittoarmeijan osa.
Sota laajenee
Kroatian sota laajeni huomattavasti elokuun puolivälistä syyskuun puoliväliin 1991. Kroaatit eivät vieläkään uskaltaneet käydä serbien komentaman liittoarmeijan kasarmien kimppuun. Elokuussa sota levisi serbivähemmistöisille alueille ja suuriin kaupunkeihin. Lehdistö ei pystynyt enää pitämään kirjaa sotatapahtumista. Virallisesti Serbia ei ollut mukana taisteluissa, mutta käytännössä liittoarmeija tuki serbisissien hyökkäyksiä elokuun alusta alkaen yhä pontevammin. Serbien harjoittamat etniset puhdistukset ja joukkomurhat jatkuivat, eivätkä länsimaat halunneet puuttua tapahtumien kulkuun. Serbit hävittivät asutuskeskuksia tykistöllä. Rauhanneuvottelut kariutuivat usein vahvemmassa asemassa olleiden serbien vastustukseen. Vaikka Kroatia joutui hyvin tukalaan asemaan, länsi ei auttanut sitä.
Sota serbivähemmistöisille alueille ja kaupunkeihin
Elokuun puolivälissä 1991 sota laajeni serbivähemmistöisille alueille Kroatiassa. Nyt alettiin entistä enemmän hyökätä myös suuriin kaupunkeihin. Jugoslavian liittoarmeija ja serbikapinalliset tekivät nyt avoimesti yhteistyötä. Kun kylään hyökättiin, sitä tulitettiin ensin kranaatinheittimillä ja tykistöllä, sitten liittoarmeijan panssarit ajoivat kylään. Tämän jälkeen ei-serbiväestö ajettiin pois ja/tai tapettiin. Katoliset kirkot tuhottiin. Näin kylistä tuli etnisesti puhtaita serbikyliä. Serbian äärioikeistopoliitikko Vojislav Šešeljin mielestä serbien oli valloitettava Virovitica-Karlovac-Ogulin-Karlobag -linjan itäpuolella oleva alue. Tätä Serbia ei virallisesti julistanut.
Syyskuun alussa Petrinjaan saapui panssarivaunuja, jotka tuhosivat kaupungin keskustaa tulittamalla sitä tykeillä tuhoten varsinkin merkittävien kroaattiaktivistien omistamia liikkeitä. Kohteena oli myös katolinen kirkko ja silta. Ennen tätä kaupungin serbit olivat alkaneet kartalla kroaatteja ja eräänä päivänä heinä-elokuussa useimamt serbit oli kuljetettu kuorma-autoilla pois. Pian panssarihyökkäyksen jälkeen serbit valtasivat kaupungin.
Samoihin aikoihin alettiin Pakracin-Okucanin alueen valtaus ja sen moottoritie katkaistiin. Bosnia ja Hertsegovinasta tullut liittoarmeija liittyi Kroatian sotaan mukaan avoimesti, mikä laajensi taisteluja. Kuun lopussa Serbiasta tuli satojen ajoneuvojen kolonna Länsi- ja Itä-Slavoniaan. Itä-Slavoniassa alkoivat suuret taistelut. Vukovarin kaupunki piiritettiin 24. elokuuta 1991, ja suuri osa Vukovaria ympäröivistä kroaattikylistä vallattiin ja puhdistettiin. Sota laajeni myös rannikolle.
Liittoarmeija serbikapinallisten tukena
25. elokuuta serbit aloittivat täyden hyökkäyksen muun muassa Osijekia, Vinkovcia ja Kijevoa vastaan. Näinä päivinä käytiin myös ankaria taisteluja Borovo Naseljessa ja Otočacissa liittoarmeijan ja kroaattien välillä. Elokuun lopussa konfliktit levisivät myös Likaan, Korduniin ja Karlovaciin. Krajinalaiset kapinalliset liittyivät liittoarmeijan osiksi.
Jo maaliskuusta lähtien 8 kuukautta saarrettu Kijevon kroaattikylä tuhottiin 26. elokuuta 1991 ensimmäisessä liittoarmeijan ja serbisissien yhteishankkeessa, jota pidetään monissa lähteissä Kroatian sodan ensimmäisenä järjestelmällisenä etnisenä puhdistuksena. Kijevo oli yksinäinen tavallaan kylän läpi kulkevan tien sulkeva kroaattikylä serbikylien keskellä, ja Marticin mielestä turvallisuusriski. Kninin paikalliset Milan Marticin kapinalliset olivat jalkaväkeä, ja liittoarmeija tuki heitä raskailla aseilla ampuen kylää jatkuvasti 12 tuntia.
Kylä puhdistettiin etnisesti, kroaatit ajettiin pakoon. Vaikka sota oli käynnissä elokuun lopussa, rintamia ei vielä ollut. Elokuussa oli puhdistettu etnisesti suuri osa Banovinan alueen kylistä, ja liittoarmeijan koneet pommittivat Kroatian kyliä. Kuun loppuun mennessä kuolleiden lukumäärä oli noin 1 000–2 200 henkeä, 140 000 oli ajettu tai joutunut lähtemään kodeistaan. Vukovar piiritettiin ja alkoi pitkä taistelu. Liittoarmeija valtasi Drnišin, mikä auttoi montenegrolaisia valtaamaan Konavlen.
Elokuun lopulla taisteltiin tai oli taisteltu seuraavissa kaupungeissa: Dubrovnik, Šibenik, Zadar, Karlovac, Sisak, Slavonski Brod, Osijek, Vinkovci ja Vukovar. Kroaatit olivat huomattavasti heikommin aseistettuja kuin serbit, joita entisen keskushallituksen liittoarmeija tuki. Sota oli alussa pitkään rintamatonta sotaa. Ankarimmin taisteltiin alueilla, joilla ei ollut selvää serbi- tai kroaattienemmistöä. Kroatia ei kyennyt pitkään aikaan vastustamaan Jugoslavian liittoarmeijan hyökkäyksiä. Liittoarmeija ei kuitenkaan ollut niin voimakas kuin sen aseistuksesta olisi voinut päätellä.
Elokuun lopussa Kroatian sodassa oli kuollut noin 1000, ja pakolaisia oli 130000.
Tuđmanin epäröivä politiikka
Kroatian presidentti Franjo Tuđman uhkasi 31. elokuuta, että jos liittoarmeija ei lopeta hyökkäyksiään, Kroatia katsoo armeijan miehittäjäksi. Tämä oli tyypillistä Tuđmanin politiikkaa. Tuđman hallitsi Kroatiaa hyvin itsevaltaisesti eikä antanut muiden poliitikkojen saada ääntään kuuluville. Sodan alussa hänen politiikkansa oli hapuilevaa: Tuđman luotti Bosnian Izerbegovicin tavoin kansainväliseen apuun, jota ei tullut. Näin olleen Kroatian varustautuminen ja armeijan järjestäytyminen viipyi. Tuđmanin kansansuosio olikin sodan alussa pohjalukemissa. Häntä vastaan tehtiin jopa tappoyrityksiä, sillä kovan linjan kroaatit eivät pitäneet hänen epäröivästä asenteestaan. Toinen näistä tapahtui 1. syyskuuta. Tuđman ei ollut varautunut laajaan sotaan, koska uskoi kansainvälisen yhteisön tunnustavan Kroatian nopeasti ja auttavan sitä. Siinä hän erehtyi pahemman kerran. Myös vielä istuvat hajoavan Jugoslavian liittohallituksen kroaatit kuten liittopresidentti Stipe Mesic häiritsivät Kroatian uutta orientoitumista itsenäisyystaisteluun.
Kansainväliset rauhanponnistelut epäonnistuvat
Lordi Carrington aloitti rauhantunnustelut syyskuussa 1991. Kansainväliset yritykset luoda rauha kariutuivat yli kymmenen kertaa serbien vastustukseen. Esimerkiksi 19. syyskuuta Slobodan Milošević, Franjo Tuđman ja Jugoslavian puolustussihteeri Kadijević allekirjoittivat rauhansuunnitelman, josta ei tullut mitään. Etyk, Euroopan yhteisö ja YK olivat kyvyttömiä pysäyttämään sotaa varsinkin sen takia, että serbit halusivat vallata uusia alueita ja laajentaa sotaa. Serbičetnikit eivät yleensä allekirjoittaneet mitään tulitaukoa. YK:n avustuskuljetuksia verotettiin ankarasti, jos ne yleensä pääsivät kohteisiinsa. Lännen kesäkuussa julistama aseidenvientikielto tuki serbejä, joilla oli raskasta aseistusta yllin kyllin, kun taas kroaatit olivat avun tarpeessa. Kroatian sodassa ilmenivät länsivaltojen päättämättömyys ja haluttomuus toimia serbejä vastaan, vaikka heidät tiedettiin laajalti syyllisiksi taistelujen jatkumiseen.
Serbia ei myönnä osallisuutta taisteluihin
thumb|right|300px|Eräs [[Suur-Serbia-hahmotelma.]]
1. syyskuuta oli Jugoslavian ilmavalvonta sulkenut muun muassa Kroatian ilmatilan, minkä vuoksi kroaatit ja sloveenit sulkivat lentokenttänsä. Serbian ulkoministeri sanoi, ettei Serbia hallinnut Kroatian serbikapinallisia ja että sillä ei ollut mitään tekemistä Kroatian taistelujen kanssa. Serbian johdon mukaan Serbia tuki Kroatian serbejä vain moraalisesti ja lähettämällä avustustarvikkeita serbeille, jotka puolustivat itseään Kroatian julmia hyökkäyksiä vastaan. Serbian taipuminen rauhaan ei lopettanut taisteluja, ja rauhan mahdollisuuteen suhtauduttiin epäillen.
Daruvarin taistelut olivat kovimmat: serbit tulittivat kaupungin laidoilla kranaatein ja tykein. Kaksi ulkomaista toimittajaa oli kadonnut Bosnia-Hertsegovinassa Kostajnican lähellä – heidän luotien lävistämä autonsa löytyi Vedro Poljen kylästä serbien kapina-alueelta. Ugandan lentoyhtiön koneesta löytyi kroaateille menossa oleva aselasti, kaikkiaan 19 tonnia aseita. Serbit varautuivat Bjelo Brdon kylässä kroaattien hyökkäykseen. EY:n mukaan rauhanyritysten epäonnistuminen oli Serbian syytä. Hollannin ulkoministerin Hans van den Broekin mukaan "EY oli aikaisemmin liian innokas säilyttämään Jugoslavian yhtenäisenä".
Jugoslavian liittoarmeija hyökkäsi 2. syyskuuta Petrinjaan tuhoten kaupungin sillan niin, ettei sitä voitu ylittää autolla, vaan vain jalan. Myös Vukovarin lähistöillä ammuskeltiin hajanaisesti, panssaroitu yksikkö ampui 2 tuntia Berakin kylää ja Osijekin ympäristössä oli kranaatti-iskuja. Banijassa ja rannikolla taisteltiin. Franjo Tuđmanin mukaan serbikapinallisten aseistariisuminen ei tulisi olemaan helppoa. Mm. Serbian presidentti Slobodan Milošević allekirjoitti tulitaukosopimuksen EY:n vastatoimien uhatessa. Sopimus tuotti hataran tulitauon. Rauhansopimus loi toivoa, mutta Kroatiassa oli petytty Euroopan vitkasteluun. Kroaatit kyselivät, miksi EY tuli apuun vasta nyt, kun 300 kroaattipoliisia ja kansalliskaartilaista oli kuollut 2 kuukautta kestäneissä taisteluissa. Mukaan ei ollut laskettu siviilejä ja serbien kaatuneita.
Samaan aikaan hajoavasta Neuvostoliitosta aiottiin tehdä suvereenien valtioiden liitto. Kommunistien vallankaappausyritys oli romahtanut. Tämä tuki Jugoslaviankin hajoamista ja Suur-Serbian luomista. Jugoslavian liittovaltion pääministeri Ante Marković ei uskonut rauhaan vaikka tulitaukosopimus allekirjoitettiin, ja Jugoslavian kroaattipresidentti Stipe Mesić oli varovaisen luottavainen rauhanmahdollisuuksiin. EY:n diplomaattien mukaan kestävä rauha saattoi olla kaukana. Tulitaukosopimuksen mukaan EY:n tarkkailijat saivat toimia Kroatiassa Serbian vastahakoisesti suostuessa.
Syyskuun alkupäivinä eri puolilla Kroatiaa suoritettiin 17 hyökkäystä, joissa kuoli ainakin seitsemän ja haavoittui lähes 40. Kroatian mukaan liittoarmeija rikkoi tulitauon, kun kroaatit pidättäytyivät taisteluista. Kyseltiin, kuka käskee armeijaa. Armeija toimi rajusti Petrinjassa ja Berakissa. Berakista paenneiden mukaan jopa 40 ihmistä saattoi kuolla armeijan tulitettua kylää muun muassa panssarivaunujen tykeillä. Petrinjaan taas tuli kasarmeilta armeijan panssarivaunuja, jotka kylvivät järjettömällä tavalla tuntikausia tuhoa kaupungin keskustassa. Armeijan ilmoituksen mukaan se vain "vastasi tuleen".
4. syyskuuta 1991 oli tiedossa, että serbijoukot tavoittelevat linjaa Karlobag-Ogulin-Karlovac-Vitrovitica, josta oli määrä tulla Suur-Serbian raja. Kyseessä oli "historiallinen Serbian raja", joka perustui ensimmäisen maailmansodan aikana Lontoossa tehtyyn sopimukseen. Serbienemmistöisiä alueita Kroatiassa oli lähinnä Kninin seuduilla. Samana päivänä taistelut laajentuivat. Serbit rikkoivat yksipuolisesti tulitaukoa 33 kertaa. Kroatia pyysi Euroopalta apua, jolloin EY painosti Serbian johtoa ilmoittamalla, että se voi ottaa tai jättää rauhanehdotuksen. Syylliset oli EY:n mukaan tunnistettu, ja Serbian eristämisestä alettiin puhua. Milošević vastasi, että EY:n olisi neuvoteltava Krajinan serbien kanssa, sillä Serbia ei ollut osallinen taisteluihin Kroatiassa. Muodollista komentoyhteyttä serbikapinalliset-liittoarmeija-Serbian johto ei ollut, mutta käytännössä serbit näyttivät vihreää valoa taisteluille.
Yhdysvallat ei kommentoinut Kroatian sotaa, ja Saksa uhkasi tunnustaa Slovenian ja Kroatian. Kroaateilla oli edelleen heikosti aseita. Kroatian lehtien mukaan Jugoslavian liittoarmeija oli miehittäjä, mutta Kroatian hallitus ei ollut virallisesti näin ilmoittanut, mikä kertoi maan johdon haparoivasta linjasta. Samana päivänä väitettiin että Kroatia olisi katkaistu kahtia, kun Zagrebista Belgradiin vievä tie oli tukossa serbien valtaaman Okucanin kohdalta. Kanadalainen liikemies yritti salakuljettaa 19 tonnia Singaporessa valmistettuja kivääreitä ja panoksia Kroatiaan.
5. syyskuuta rauhanvälittäjä Lordi Carrington epäili rauhansopimuksen mielekkyyttä, jos pitävää tulitaukoa ei tule. Tulitauko rakoilikin. Borovo Selo oli serbisissien hallussa. Vukovaria tulitettiin ja kaupunki oli käytännössä saarrettu. Serbien panssarit ja tykistö tulittivat kaupunkia raskaimmin kuukauteen. Myös suurempaa Osijekin kaupunkia Itä-Slavoniassa tulitettiin. Taisteltiin Gospicassa, Nova Gradiskassa ja Savski Bokissa, ja Etelä-Slavoniaan Srijemiin vievä valtatie pysyi poikki. Jugoslavian presidenttineuvosto ilmoitti, että liittovaltion sisäiset rajanmuutokset olivat mahdollisia ja että Krajinalla oli oikeus erota Jugoslaviasta.
Sulaojan lähde
Sulaojan lähde ( tai Galbmagáldu ) on suuri, lampimainen lähde Utsjoella. Se sijaitsee kantatie 92:n varrella kymmenisen kilometriä Karigasniemestä itään. Lampi on noin 250 metriä pitkä ja leveimmillään 50 metriä leveä.
Lähde on purkautuvalla vesimäärällä mitattuna Suomen suurin. Se on myös saamelaisten vanha pyhä paikka, ja lähteen vedellä on uskottu olevan parantavia vaikutuksia.
Lähde
Lähteen vesi on peräisin Luomusjoesta, josta se imeytyy hiekka- ja sorakerrosten läpi. Pohjavettä purkautuu lähdelampeen noin 400 litraa sekunnissa (35 000 m³/vrk). Purkautuvan veden lämpötila on noin 3 °C ympäri vuoden. Lammesta lähtee talvipakkasillakin auki pysyvä Sulaoja ( tai Suttesája ), joka laskee tien eteläpuolelle Basijávriin.
Sulaojan rannoilla on monimuotoista lähdekasvillisuutta, erityisesti lähdesammalia sekä runsaasti väinönputkea, jota on pidetty pyhänä ja tärkeänä rohtokasvina.
Retkeily
Sulaojalta koilliseen lähtee 63 kilometriä pitkä Kevon retkeilyreitti Kenesjärvelle. Reitiltä haarautuu rengasmainen Kuivin reitti, joka käy Guivilla.
Sulaojalla on myös kaksi kilometriä pitkä luontopolku, jolla kerrotaan lähteestä ja tunturimittarin aiheuttamista tuhoista.
Vedenottohankkeet
Vuonna 2001 Utsjoen kunta käynnisti hankkeen, jossa suunniteltiin pohjaveden ottoa pullotettavaksi Sulaojan lähteen läheisyydestä. Vettä oli tarkoitus ottaa 1 300 m³/vrk ja pumppauskaivon oli määrä sijaita 120 metrin päässä lähteestä. Hanke herätti voimakasta vastustusta ja kunta vetäytyi hankkeesta.
Claire Guyot
Guyot opiskeli näyttelemistä kolme vuotta ja aloitti näyttelemisen teatterissa ollen samalla apulaiseditoijana elokuvissa La Lectrice ja La Reine blanche vuosina 1988 ja 1991.
Sittemmin Guyot siirtyi dubbauksen pariin ja on vuodesta 1990 dubannut useita televisiosarjoja ja elokuvia ranskaksi. Erityisesti hänet tunnetaan Winona Ryderin dubbaamisesta elokuvissa Saksikäsi Edward ja Dracula. Guyot on dubannut Teri Hatcheria televisiosarjoissa Teräsmieheni ja Täydelliset naiset. Lisäksi Sarah Michelle Gellaria elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Buffy, vampyyrintappaja, Scooby-Doo ja salaperäinen saari, Scream 2 sekä Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla. Guyot on myös dubannut animaatiosarjoja ja teki ensimmäisen alkuperäisroolinsa Spies-tytöissä vuonna 2002.
Guyot aloitti laulajan uransa vuonna 2000 ja julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 2006.
Hän on naimisissa näyttelijä Serge Faliun kanssa ja heillä on kaksi lasta.
B. J. Armstrong
'''Benjamin Roy ”B. J.” Armstrong jr.''' (s. 9. syyskuuta 1967 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Vuodenvaihde
Vuodenvaihteeksi kutsutaan ajankohtaa, jolloin vanha vuosi päättyy ja uusi alkaa. Kalenterivuoden viimeinen päivä on 31. joulukuuta ja ensimmäinen päivä on 1. tammikuuta. Luterilaisen kirkon kirkkovuosi vaihtuu 1. adventtisunnuntaina. Lukuvuosi vaihtuu syyslukukauden alussa, yliopistoissa ja korkeakouluissa yleensä 1. syyskuuta. Yritysten, yhdistysten ja osuuskuntien tilikausi eli tilivuosi on Suomessa yleensä kalenterivuosi.
Jos vuodenvaihde ei osu viikonvaihteeseen, kalenteriviikot numeroidaan niin, että kukin viikko kuuluu siihen vuoteen, johon suurin osa (4 päivää tai enemmän) viikosta kuuluu. Jos tammikuun 1. päivä on maanantai, tiistai, keskiviikko tai torstai, niin se kuuluu viikkoon 1. Jos tammikuun 1. päivä on perjantai, lauantai tai sunnuntai, niin se kuuluu vielä edellisen vuoden viimeiseen viikkoon (52 tai 53), ja viikko 1 alkaa vasta seuraavana maanantaina.
Vuosiluku ei ole välttämättä vaihtunut vuodenvaihteessa. Hallitsijan hallitusvuosia laskettaessa vuosiluku on vaihtunut valtaan nousun vuosipäivänä tai kruunajaispäivänä. Sama käytäntö säilyi siirryttäessä nykyiseen ajanlaskuun, vuosiluku saattoi vaihtua jouluna (25. joulukuuta), pääsiäisenä tai Marian ilmestyspäivänä (25. maaliskuuta, tasan 9 kuukautta ennen joulua). Koska pääsiäinen on eri vuosina kuun vaiheesta riippuen eri aikaan, saman vuosiluvun aikana on voinut olla kaksi kertaa sama päivämäärä.
Vuodenvaihteeseen liittyy kaikissa kulttuureissa erilaisia juhlallisuuksia. Tulevaisuuden ennustaminen tinaa valamalla ja tulevaisuudenlupausten tekeminen ovat nykyisiä suomalaisia tapoja, samoin kuin ilotulitusrakettien ampuminen ja paukuttelu.
Talonpoikainen vuosi vaihtui Suomessa marraskuun alussa, kun elonkorjuu ja karjan teurastus oli saatu päätökseen. Palvelusväellä oli silloin viikon loma ja he saattoivat vaihtaa palveluspaikkaa. Marraskuun alussa olevaa vuodenvaihteen juhlaa kutsutaan kekriksi, siihen on vanhastaan liittynyt nykyisin jouluun liitettyjä tapoja.
1. tammikuuta vuodenvaihteen ajankohtana on otettu käyttöön Suomessa 1500-luvulla alun perin kuninkaan voutien tilivuoden alkupäivänä. Vuosi vaihtuu keskiyöllä kello 24.00.
Tyynenmerenpöllönen
Tyynenmerenpöllönen (Megascops cooperi aiemmin Otus cooperi) on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Meksikossa ja Nicaraguassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alavat metsät, mangrovemetsät, jotka ovat nousuvedenrajan yläpuolella, ja suot.
Se on pelkästään yölintu ja saalistaa lähinnä suuria hyönteisiä, kuten yöperhosia, kovakuoriaisia ja skorpioneja, sekä toisinaan pieniä jyrsijöitä.
Itävallan Grand Prix 1973
Itävallan Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 19. elokuuta 1973 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Ronnie Peterson, jolle voitto oli kauden toinen.
Ricardo Moniz
Ricardo Moniz (s. 17. kesäkuuta 1964) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Kesästä 2022 lähtien hän on valmentanut unkarilaista Zalaegerszegia.
Ura pelaajana
Moniz aloitti uransa FC Eindhovenissa 1981 siirtyen Eredivisiessä pelanneeseen HFC Haarlemiin 1984. Hän pelasi seurassa neljä kautta, kunnes vaihtoi toiseen Eredivisie-seuraan RKC Waalwijkiin 1988. Moniz haki paikkaansa seurassa debyyttikaudellaan pelaten vain 10 ottelua. Seuraavan kahden kauden aikana Moniz kuului kuitenkin vakiomiehistöön, mutta jäi ilman peliaikaa 1991–1992 ja kauden jälkeen hän siirtyikin Helmond Sportiin, jossa lopetti uransa 1993.
Ura valmentajana
Pelaajauransa jälkeen Moniz on toiminut 2005–2008 Tottenham Hotspurin organisaatiossa tekniikkavalmentajana. Kesäkuussa 2008 hän siirtyi Spursista tutun Martin Jolin mukana Saksan Bundesliigaseura Hamburger SV:n apulaisvalmentajaksi. Jolin siirryttyä kesällä 2009 AFC Ajaxiin jatkoi Moniz Bruno Labbadian valmennustiimissä HSV:ssä.
Labbadian saatua yllätyspotkut 26. huhtikuuta 2010 vain kolme päivää ennen ratkaisevaa Eurooppa-liigan välierää, nousi Moniz HSV:n päävalmentajaksi loppukaudeksi HSV:n unelma kotikentällä pelattavasta Eurooppa-liigan finaalista kariutui kuitenkin 1–2-tappioon Fulhamille. Bundesliigassa Monizin lyhyt urakka päävalmentajana päättyi 1–1-tasapeliin SV Werder Bremeniä vastaan ja seitsemänteen sijaan.
Yrjö Sallgén
Yrjö Sallgén (28. elokuuta 1892 Kokemäki – 24. marraskuuta 1962) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen äitinsä oli Josefiina Sallgén. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elli Aina Laineen kanssa, Hänen vaimonsa kuoli vuonna 1936.
Ricardo Moniz
Ura valmentajana
HSV-pestinsä jälkeen Moniz siirtyi FC Red Bull Salzburgin organisaatioon apulaisvalmentajan tehtäviin. Huhtikuussa 2011 Moniz nousi päävalmentajaksi Huub Stevensin saatua potkut. Monizin johdolla Red Bull pelasi kauden loppuun hyvin ja nousi lopulta Itävallan Bundesliigan hopealle vain kolme pistettä mestari SK Sturm Grazille hävinneenä. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Moniz luotsasi Salzburgin kahden vuoden tauon jälkeen Itävallan mestaruuteen. Kausi huipentui tuplamestaruuteen, kun Red Bull kaatoi Itävallan cupin finaalissa SV Riedin 3–0. Kesäkuun puolivälissä Moniz sai yllätyspotkut Red Bull Salzburgista.
Yrjö Sallgén
Opinnot
Sallgén kävi viisi luokkaa Porin klassillista lyseota ja Suomen liikemiesten kauppaopiston vuosina 1912 - 1915.
Ricardo Moniz
Ura valmentajana
Elokuussa 2012 Monizista tuli unkarilaisen Ferencvárosin päävalmentaja. Hän nousi suosioon takavuosien suurseurassa ja luotsasi sen Unkarin liigacupin mestariksi kaudella 2012/13. Pokaali oli takavuosien suurseuran ensimmäinen missään kilpailussa yhdeksään vuoteen. Liigassa seura sijoittui viidenneksi. Kaudella 2013/14 joukkue juuttui jälleen Unkarin liigan keskikastiin ja syksyn kehnot esitykset johtivat lopulta Monizin potkuihin joulukuun alussa 2013.
Yrjö Sallgén
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Tämä Kokemäkeläinen konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 31. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 1. lokakuuta 1917.
Suomen sisällissota
Sallgén saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan talousaliupseeriksi ylennettynä komppanianvääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa Suomen sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Hän haavoittui lievästi Tampereen valtauksessa.
Ricardo Moniz
Ura valmentajana
Toukokuussa 2015 Moniz allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Englannin ykkösliigassa pelaavan Notts Countyn kanssa. Moniz ei onnistunut pelastamaan loppukauden aikana seuraa putoamiselta, mutta jatkoi kuitenkin päävalmentajana kakkosliigassa. Menestys sarjaporrasta alempana oli odotuksia heikompaa ja sarjassa 15. majaillut Notts County erotti Monizin joulukuun lopussa 2015.
Yrjö Sallgén
Sisällissodan jälkeinen aika
Sallgén toimi sisällissodan jälkeen edelleen 1. komppanian vääpelinä 2. Jääkärirykmentissä, mikä nimettiin myöhemmin oli Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 14. huhtikuuta 1919 Keski-Suomen rykmenttiin, jossa määrättiin rykmentin esikunnan vääpeliksi ja 1. tammikuuta 1920 majoitusmestariksi sekä 1. huhtikuuta 1922 alkaen 3. pataljoonan adjutantiksi. Armeijasta hän erosi 27. marraskuuta 1922 ja siirtyi eri liikkeiden kauppamatkustajaksi.
Ricardo Moniz
Ura valmentajana
Kaudella 2016/17 Moniz valmensi FC Eindhovenia.
Yrjö Sallgén
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan Sallgén osallistui 70. Kuormastokomppanian talousupseerina ja Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin 233. Ilmasuojelukomppanian päälliköksi Kalantiin, missä tehtävässä oli vuoteen 1942 saakka, jolloin siirtyi Kalannin verotarkastajaksi. Hänet on haudattu Kalantiin. Hän sai Vakka-Suomen Reserviupseerikerhon kunniajäsenyyden vuonna 1960.
Ricardo Moniz
Ura valmentajana
Lokakuussa 2017 Monizista tuli tanskalaisen Randersin päävalmentaja. Hän sai kuitnekin potkut jo tammikuussa 2018 valmennettuaan seuraa vain yhdeksässä ottelussa.
Kesäkuussa 2018 Moniz siirtyi slovakialaisen Trenčínin päävalmentajaksi. Hän erosi kuitenkin tehtävästään jo lokakuussa 2018. Syyksi Moniz mainitsi slovakialaisessa jalkapallossa olleen korruptio-ongelman. Huhtikuussa 2019 Moniz palasi valmentamaan kotimaahansa, kun hänestä tuli SBV Excelsiorin päävalmentaja. Moniz ei onnistunut enää pelastamaan seuraa putoamiselta Eerste Divisieen, mutta jatkoi päävalmentaja myös kaudella 2019/20. Tulokset toiseksi korkeimmalla sarjatasolla olivat kuitenkin heikkoja ja seura erotti hänet tammikuussa 2020.
Adam A500
Adam A500 on yhdysvaltalainen kaksimoottorinen matkustajalentokone, joka lensi ensilentonsa 11. heinäkuuta 2002. Adam A500:n erikoisuutena on moottorit sekä edessä että takana. Tämän vuoksi sen lento-ominaisuudet ovat samanlaiset kuin yksimoottorisilla lentokoneilla.
Luja-yhtiöt
Luja-yhtiöt on vuonna 1953 perustettu perheyritys ja yksi Suomen suurimmista rakennusalan konserneista. Luja-yhtiöihin kuuluvat Lujatalo Oy, Lujabetoni Oy ja Fescon Oy. Vuonna 2018 konsernin liikevaihto oli 633 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 1500 työntekijää 25 paikkakunnalla. Lujalla on Suomen lisäksi toimintaa myös Ruotsissa.
Pikes Peak
Pikes Peak on Kalliovuorilla Colorado Springsin kaupungin lähistöllä El Pason piirikunnassa Coloradon osavaltiossa sijaitseva 4 302 metrin korkuinen vuori. Vuori on nimetty amerikkalaisen sotilaan ja tutkimusmatkailijan Zebulon Piken mukaan.
Luja-yhtiöt
Historiaa
Lujabetoni-nimen saaneesta sementtivalimosta Isotalo laajensi vuonna 1969 rakennusteollisuuteen Kuopion alueella. Vuonna 1984 hankittiin kuivatuotteita valmistava Fescon.
Feliks Isotalon poika, diplomi-insinööri Hannu Isotalo toimi Luja-yhtiöiden toimitusjohtajana 1974–2003 ja siitä lähtien hallituksen puheenjohtajana.
Pikes Peak
Vuori on hyväksytty Yhdysvaltain sisäministeriön National Historic Landmark -maamerkkien luetteloon.
Luja-yhtiöt
Lujabetoni Oy
Lujabetoni Oy on Luja-yhtiöiden betoniyksikkö ja johtava betoniteollisuusyritys Suomessa. Yhtiön liikevaihto oli 170 miljoonaa euroa (2018). Lujabetoni toimii kaikilla merkittävillä betonirakentamisen sektoreilla. Pääasiakasryhmiin kuuluvat asuntoja, toimitiloja ja infrastruktuuria rakentavat alan toimijat: rakennusliikkeet, rakennuttajat sekä erikoisrakentajat kuten betonointi- ja paalutusurakoitsijat. Yritys toimittaa valmisbetonia, elementtejä ja betonituotteita yhteensä 31 tehtaalta. Lujabetoni toimi myös Ruotsin ja Venäjän markkinoilla tytär- ja osakkuusyhtiöidensä kautta, mutta myi Venäjän liiketoimintonsa pois jo vuonna 2020, eikä toimi enää Venäjän markkinoilla.
Yrityksen pääkonttori on Siilinjärvellä ja sen toimitusjohtajana on vuodesta 2007 lähtien toiminut Mikko Isotalo, joka edustaa omistajasuvun kolmatta sukupolvea.
Pikes Peak
Historia
14 vuotta Piken retkikunnan jälkeen, kesällä 1820, juuri Vermontin Middlesbury Collegesta valmistunut Edwin James liittyi kasvitieteilijöiden retkikuntaan, jonka reitti kulki vuoren lähistöllä. James yhdessä kahden muun miehen kanssa erosi retkikunnasta ja kiipesi vuoren huipulle kahdessa päivässä. Samalla hän ensimmäisenä ihmisenä kuvasi Aquilegia caerulean, Coloradon osavaltion tunnuskukan.
Vuonna 1858 lähistöltä löydettiin kultaa. Tämä aiheutti vuoren mukaan nimetyn kultaryntäyksen, vaikka todelliset kultaesiintymät olivat varsin kaukana itse vuoresta. Vasta vuonna 1893 löydettiin ikivanhasta tulivuoren kalderasta länsirinteeltä merkittävä kultaesiintymä, ja tästä seurasi, Alaskaa lukuun ottamatta, Yhdysvaltain viimeinen suuri kultaryntäys.
Luja-yhtiöt
Lujatalo Oy
Lujatalo Oy kuuluu Luja-yhtiöihin ja on osaava valtakunnallinen rakentaja. Yrityksen liikevaihto oli 437 miljoonaa euroa (2018). Lujatalo on sekä toimitila- että asuntorakentaja ja sen erikoisalaa on korjausrakentaminen. Yrityksessä työskentelee yli 700 rakentamisen ammattilaista ja sen Lujakoti-tuotemerkki tunnetaan hyvän asumisen laatumerkkinä. Lujariihi on Lujatalon kehittämä uusi yhteistoimintamalli. Lujariihi osallistaa osapuolia, vahvistaa yhteistyötä ja luo ratkaisuja - Yhdessä rakentaen.
Lujatalo Oy:n pääkonttori on Espoossa ja sen toimitusjohtajana toimii Harri Savolainen.
Fescon Oy
Fescon valmistaa ja myy pitkälle jalostettuja kuivalaasteja sekä nestemäisiä rakennusalan kemian tuotteita. Fesconin liikevaihto oli 25,9 miljoonaa euroa (2018) ja se on Suomen suurin kuivalaastitoimittaja. Yrityksen tuotesuunnittelun lähtökohtana on tehdä juuri oikeanlaiset tuotteet suomalaisiin olosuhteisiin ja työtapoihin. Yritys kehittää tuotteita jatkuvasti yhdessä asiakkaiden kanssa.
Fesconin pääkonttori on Hyvinkäällä ja yrityksen toimitusjohtajana toimii Kimmo Peltola.
Edmund Kemper
Edmund ”Ed” Emil Kemper III (s. 18. joulukuuta 1948 Burbank, Kalifornia) on yhdysvaltalainen sarjamurhaaja ja nekrofiili. Kemper tappoi ja paloitteli 1970-luvun alussa kuusi naisliftaria Kalifornian Santa Cruzissa. Kemper tappoi myös äitinsä ja erään tämän ystävistä ennen antautumistaan viranomaisille. Hänet oli aiemmin tuomittu teini-ikäisenä, kun hän oli ampunut molemmat isovanhempansa. Kemper myönsi tekonsa, ja hänet tuomittiin elinikäiseen vankeusrangaistukseen.
Nuoruus
Edmund Kemper syntyi vuonna 1948 Clarnell Stage ja Edmund Emil Kemper Jr.:n ainoaksi pojaksi. Hän oli äärimmäisen älykäs ja hänen älykkyysosamääräkseen määritettiin 136. Kemperin käytöksessä oli kuitenkin jo nuorena havaittavissa sosiopaattisia piirteitä. Hän muun muassa kidutti ja tappoi eläimiä: hän surmasi perheen kissat. Tämä on hyvin tyypillinen piirre sarjamurhaajien lapsuudessa. Kemper alkoi jo nelivuotiaana suorittaa outoja seksuaalisia rituaaleja sisartensa nukeilla. Perheen ensimmäisen kissan 10-vuotias Kemper hautasi elävänä ja kaivoi sen esiin viikkoja myöhemmin irrottaakseen sen pään. Perheen toisen kissan Kemper tappoi, koska hän ajatteli sen pitävän enemmän Kemperin siskosta. Joitain toisen kissan ruumiinosia Kemper säilytti vaatekaapissaan.
Kemperin äiti pahensi tilannetta nöyryyttämällä poikaansa toistuvasti ja pakottamalla tämän nukkumaan lukitussa kellarissa. Kemper on kertonut joutuneensa kellariin jo kahdeksanvuotiaana ja alkaneensa jo tuohon aikaan fantasioida äitinsä tappamisesta, vaikka rakasti tätä. Syynä tähän oli äidin pelko siitä, että Kemper hyväksikäyttäisi sisariaan.
Ensimmäiset murhat ja laitokseen sulkeminen
27. elokuuta 1964, vieraillessaan isovanhempiensa Kalifornian North Folkissa sijainneella maatilalla, Kemper ampui isoäitinsä riidan päätteeksi, kun tämä istui keittiössä viimestelemässä uusinta lastenkirjaansa. Kun isoisä saapui ruokaostoksilta, Ed ampui hänetkin. Kemper kertoi ampuneensa isoisänsä koska ei halunnut tämän saavan tietää vaimonsa - jonka kanssa tämä oli ollut naimisissa 50 vuotta - kuolleen.
Tämän jälkeen hän soitti äidilleen, joka kehotti häntä soittamaan poliisille. Kuulusteluissa Edmund kertoi kylmästi: ”Halusin vain tietää, miltä tuntuisi tappaa isoäiti ja isoisä.” Hän oli tuolloin vasta 15-vuotias.
Kemper sijoitettiin Atascaderon valtiolliseen sairaalaan, missä hän ystävystyi psykologinsa kanssa ja pääsi lopulta jopa hänen assistentikseen. Ed oli tarpeeksi älykäs saavuttaakseen psykologiltaan niin suuren luottamuksen, että pääsi vapaaksi sairaalan lääkäreiden vastusteluista huolimatta.
Sittemmin hänet vapautettiin Kalifornian Santa Cruziin äitinsä huollettavaksi, sillä Kemper oli onnistunut vakuuttamaan hoitohenkilökunnalle olevansa terve.
Murhasarja
Toukokuun 1972 ja huhtikuun 1973 välisenä aikana Kemper murhasi kahdeksan naista. Kemper tappoi ja paloitteli kuusi naisliftaria Kalifornian Santa Cruzissa.
Kemperin tiedetään sanoneen: "Kun näen tytön, toinen puoli minusta haluaa jutella hänen kanssaan ja lähteä hänen kanssaan treffeille. Toinen puoli minusta haluaa nähdä, miltä hänen päänsä näyttäisi kepin nokassa."
7. toukokuuta 1972 Edmund Kemper aloitti murha-aallon, joka kesti aina helmikuuhun 1973 saakka. Hän väijyi usein yliopistojen läheisyydessä, josta hän poimi kyytiinsä liftaavia naisopiskelijoita, vei heidät sitten autollaan syrjäiselle alueelle ja surmasi. Hän ampui, tukehdutti tai puukotti uhrinsa kuoliaaksi. Kuljetettuaan ruumiit äitinsä luokse ja piilotettuaan ne häneltä, Kemper paloitteli ne ja raiskasi jäännökset.
Huhtikuussa 1973 Ed hakkasi äitinsä kuoliaaksi vasaralla tämän nukkuessa. Kemper katkaisi hänen kaulansa ja harrasti suuseksiä tämän päällä. Hän repi äitinsä äänihuulet ja kielen irti, ja heitti ne jätemyllyyn. Sitten hän käytti äitinsä irrotettua päätä tikkatauluna. Kemper kertoi myöhemmin haastattelussa, että oli halunnut tappaa äitinsä jo kahdeksanvuotiaasta asti. ”Enkä todellakaan ole ylpeä siitä”, hän sanoi.
Kun edes äidin surma ei riittänyt tyydyttämään Kemperin murhanhimoa, päätti hän vielä kutsua äitinsä ystävän, 59-vuotiaan Sally Halletin, käymään ja kuristi tämän kuoliaaksi piilotettuaan ensin kuolleen äitinsä vaatekaappiin.
Kemper tunnusti kaikki murha-aallon aikana tekemänsä teot, myöntäen myös olevansa kannibaali ja nekrofiili. Hän pyysi kuolemantuomiota, mutta sai elinkautisen, koska kuolemantuomio oli tuolloin väliaikaisesti poistettu käytöstä. Hän jopa toivoi tulevansa kidutetuksi kuoliaaksi.
Uhrit
Kemperillä oli yhteensä 10 uhria.
Aki Roukala
Aki Roukala (s. 15. heinäkuuta 1978 Oulu) on suomalainen media-alan vaikuttaja ja manageri. Hän toimii muun muassa Maustetyttöjen, Miki Liukkosen, Yonan ja Mirel Wagnerin managerina. Lisäksi hän on ollut perustamassa hailuotolaista Bättre Folk -musiikkifestivaalia.
Roukala on syntynyt Oulussa, mutta asui pitkään Helsingissä. Asuessaan Helsingissä hän toimi muun muassa Image-lehden valokuvaajana. Vuonna 2011 Roukala muutti Helsingistä Hailuotoon, ja perusti oman levy-yhtiönsä Is This Art! vuonna 2014. Hän kertoo oppineensa Imagen-aikanaan brändäämään, mistä on ollut hyötyä managerin uralla.
Aarnisammal
Aarnisammal (Schistostega pennata) on lehtisammallaji aarnisammalten heimossa. Se on pieni, kooltaan alle yhden senttimetrin ja hyvin litteäversoinen. Leveät ja teräväkärkiset lehdet ovat varrella kahdessa rivissä. Lajin pitkäikäisissä alkeisrihmoissa on valoa heijastavia soluja, jotka erottuvat varjoisilla kasvupaikoilla vihreän hohteensa vuoksi. Laji on Suomessa vaarantunut.
Rokokoo
pienoiskuva|Matala ja kaarevalinjainen rokokoo-tuoli, joka on koristeltu sarjan ja selustan yläosan keskeltä sekä kaarevien etujalkojen yläosasta. Jaloissa ei ole tukiristikkoa kuten aiemmissa tyyleissä. Rokokoo on tyylisuuntaus, joka syntyi Ranskan hovissa 1700-luvun alkupuolella ja levisi sieltä muihin Euroopan maihin. Rokokoota edelsi barokki ja seurasi taiteenlajista riippuen uusklassismi tai klassismi. Rokokoo on ensisijaisesti sisustus- ja huonekalutyyli, mutta sen vaikutus näkyi 1700-luvulla myös muilla aloilla. Rokokoon piirteitä ovat mukavuuden tavoittelu, siro leikillisyys, eloisat ääriviivat, kaarevat linjat ja kevyt väriasteikko.
Nimitys
pienoiskuva|vasen|Rocaille-aiheinen ikkunakoriste [[Obermarchtalissa Saksassa.]] Rokokoon nimitys tulee tyylille tunnusomaisista koristeaiheista ja ornamenteista. Rocaille on alun perin tarkoittanut kivistä, simpukoista tai koralleista tehtyä koristeluolaa tai muuta sommitelmaa puutarhasuunnittelussa ja -arkkitehtuurissa.
Rokokoo-nimitystä käytettiin myös pilkkanimenä, sillä jotkut näkivät erityisesti myöhäisen rokokoon yhtä teennäisenä kuin sen suosimat luolasommitelmat.
Ranska
Rokokoon varhaisvaihe alkoi Ranskassa vuonna 1715 Aurinkokuningas Ludvig XIV:n kuoltua ja kesti vuoteen 1730. Aurinkokuninkaan aikana vallalla ollut jäykkä, kaavamainen ja mahtaileva barokki alkoi korvautua uudella, vapaammalla ja hienostuneemmalla elämäntavalla.