cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Scott Matzka
Yksityiselämä
Matzka sairasti ALS-tautia, joka diagnosoitiin hänellä pian jääkiekkouran päättymisen jälkeen. Matzka perusti vaimonsa kanssa järjestön tarjoamaan vertaistukea muille sairaudesta kärsiville.
Henna Meriläinen
Yksityiselämä
Meriläisen pitkäaikainen avoliitto päättyi 2008, kun hän aloitti seurustelun Veikka Gustafssonin kanssa. Meriläinen ja Gustafsson avioituivat vuonna 2014 ja heillä on kaksi yhteistä lasta. Suhde päättyi avioeroon vuonna 2018.
Meat Loaf
Meat Loaf (oikealta nimeltään Marvin Lee Aday, 27. syyskuuta 1947 Dallas, Texas – 20. tammikuuta 2022 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Myöhemmin taiteilijanimekseen ottamansa lempinimen Meat Loaf hän sai isältään jo lapsuudessaan. Meat Loafin ensimmäinen albumi Meat Loaf & Stoney ilmestyi vuonna 1971 ja pitkin 1970-lukua hän loi näyttelijän uraansa esiintymällä Broadwaylla erinäisissä musikaaleissa ja kulttielokuvassa The Rocky Horror Picture Show vuonna 1975.
Broadway-aikanaan Meat Loaf tapasi Jim Steinmanin, josta tuli vaikuttaja hänen suurimpien hittiensä takana. Kaksikon ensimmäinen yhteistuotos, Todd Rundgrenin tuottama rockooppera Bat Out of Hell ilmestyi vuonna 1977. Albumista tuli yksi kaikkien aikojen suosituimmista rock-levyistä, viimeisimmät arviot levyn myyntiluvuista pyörivät 35–40 miljoonan paikkeilla ja Guinnessin ennätysten kirjan vuoden 2000 laitoksen mukaan se on kaikkien aikojen myydyin levy Englannissa.
Bat Out Of Hellin jälkeen Jim Steinmanin ja Meat Loafin välit alkoivat kiristyä ja lopulta Steinman levytti albumin seuraajalle suunnitellut kappaleet itse ja julkaisi ne nimellä Bad For Good vuonna 1981. Ongelmat veroviraston kanssa, lukuisat oikeusjutut (mm. yksi Steinmanin nostama kanne) ja laskuun kääntynyt suosio aiheuttivat lopulta sen, että Meat Loaf joutui hakeutumaan konkurssiin 1980-luvun puolivälissä.
Jim Steinman ja Meat Loaf sopivat riitansa 1990-luvun alussa ja yhteistyön tuloksena syntynyt Bat Out of Hell II: Back Into Hell oli jälleen suuri kaupallinen menestys yltäen 20 miljoonan kappaleen myyntiin. Meat Loaf voitti Grammyn albumin hittisinglellä "I'd Do Anything For Love (But I Won't Do That)". Albumin seuraaja, ilman Steinmanin avustusta tehty Welcome To The Neighbourhood (1995) jäi vähemmälle huomiolle, ja 1990-luvun lopun Meat Loaf keskittyi näyttelemiseen. Elokuvista menestyksekkäin oli vuonna 1999 ilmestynyt Fight Club. Elokuvien lisäksi Meat Loaf vieraili myös useissa tv-sarjoissa, kuten Frendit, CSI, House & Ensisilmäyksellä.
Meat Loaf teki paluun konserttilavoille vuonna 2003, ja kesken konsertin Lontoossa, Englannissa hän pyörtyi syystä, joka myöhemmin diagnosoitiin Wolff-Parkinson-Whiten syndroomaksi. Meat Loaf uhkasi kiertueen jäävän hänen viimeisekseen, mutta kesällä 2005 hän kiersi jälleen. Lokakuussa 2006 ilmestyi kolmas osa Bat Out of Hell -saagaan Bat Out of Hell III: The Monster Is Loose.
Suomessa Meat Loaf esiintyi Nummirockissa vuonna 1989 ja Helsingin jäähallissa vuonna 2008.
Meat Loaf kuoli 20. tammikuuta 2022. Kuolinsyytä ei ole virallisesti julkistettu, mutta hänen epäillään kuolleen koronavirustautiin.
Einherjar
Viikingit uskoivat, että valkyyriat veivät taistelussa kuolleiden soturien henget Valhallaan Odin-jumalan luokse. Valhallassa kukko Gullingambi ("Kultakampa") herätti joka aamu einherjarin ja he taistelivat koko päivän harjoittaen taistelutaitojaan ragnarökia eli maailmanloppua varten. Öisin einherjar juhlivat ja heidän haavansa paranivat. He mässäilivät villisika Särimnerin lihalla ja joivat simaa, joka oli lypsetty vuohesta nimeltä Heidrun.
Kun Ragnarök koittaa, ulljaimmat einherjareista marssivat Odinin rinnalla taisteluun jumalten vihollisia jääjättiläisiä vastaa.
Sisupartio
thumb|SisumerkkiSisupartio on aisti-, liikunta- ja kehitysvammaisille suunnattua partiotoimintaa. Sen tarkoitus on sama kuin koko partioliikkeen: kasvattaa partiolaisista vastuuntuntoisia ja itsenäisesti ajattelevia yhteiskunnan jäseniä. Toiminnassa otetaan kuitenkin huomioon kunkin sisupartiolaisen omat kyvyt.
Spellgoth
Spellgoth alias SG.7 (oik. Tuomas Rytkönen, s. 1. maaliskuuta 1982) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Turmion Kätilöt -yhtyeestä, jossa hän toimi toisena vokalistina. Hän lähti yhtyeestä tammikuussa 2017. Spellgoth kuului Turmion Kätilöiden livekokoonpanoon, mutta osallistui myös yhtyeen studiotyöskentelyyn. Hän hallitsee myös kitaran-, basson- ja pianonsoiton. Turmion Kätilöissä Spellgothilla oli tapana pukeutua esiintyessään erilaisiin lateksiasuihin ja joskus jopa pelkkään ilmastointiteippiin (käärittynä peniksen ympärille).
Sisupartio
Suomessa on yhteensä noin 450 sisupartiolaista noin 64 lippukunnassa. Näistä lippukunnista kaksi on varsinaisia sisulippukuntia.
Tarus-suurleirillä sisupartiolaisille oli oma savunsa Stocken-alaleirissä.
Palestiina olympialaisissa
Palestiina osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Atlantassa 1996 ja on ollut mukana kaikissa kesäolympialsissa sen jälkeen. Maa ei ole saavuttanut olympialaisissa mitali- eikä pistesijoja. Talvikisoihin se ei ole osallistunut.
Mighty Morphin Power Rangers (2. tuotantokausi)
Mighty Morphin Power Rangersin 2. tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 21. heinäkuuta 1994 Fox Kids -kanavalla. Sarjassa seurattiin kuutta teiniä, joille viisas ja hyväntahtoinen tietäjä Zordon oli aiemmin antanut kyvyn muuttua Power Rangereiksi. Näiden teinien tehtävänä oli estää Lord Zeddiä ja Rita Repulsaa valloittamasta maailmaa. Sarjan loivat Haim Saban ja Shuki Levy. Toisella tuotantokaudella käytettiin kuvamateriaalia japanilaisesta Super Sentai -sarjasta Gosei Sentai Dairanger. Viiden päärangerin käyttämät asut ja eräät rangereiden kohtaamat viholliset oli kuitenkin yhä otettu Dairangerin edeltäjästä Kyōryū Sentai Zyurangerista. Päärooleissa jatkoivat ensimmäiseltä kaudelta tutut Amy Jo Johnson, David Yost, Walter Jones, Thuy Trang, Jason David Frank, Austin St. John, Jason Narvy ja Paul Schrier. Myöhemmin Jones, Trang ja St. John jättivät sarjan ja heidän paikkansa rangereina otti Johnny Yong Boschin, Karan Ashleyn ja Steve Cardenasin esittämät hahmot. Kausi sisältää yhteensä 52 jaksoa, joista viimeinen esitettiin Yhdysvalloissa 20. toukokuuta 1995. Suomessa sarjaa esitettiin PTV-kanavalla.
Toinen tuotantokausi jatkui suoraan siitä, mihin ensimmäisen tuotantokauden lopussa jäätiin. Rangerit taistelivat pahaa Rita Repulsaa ja hänen loputtomalta tuntuvia hirviöitään vastaan. Toisen tuotantokauden alussa esiteltiin uusi päävihollinen, Lord Zedd, joka tuli Kuuhun saatuaan tarpeekseen Ritan epäonnistumisista. Hän riisti Ritan voimat, kutisti hänet pieneksi ja heitti avaruuteen säiliössä. Myöhemmin Rita kuitenkin palasi ja onnistui huijaamaan Zeddin naimisiin kanssaan. Siitä lähtien kaksikko taisteli yhdessä Power Rangereita vastaan. Tommy (Frank) menetti voimansa lopullisesti vihreänä rangerina, mutta palasi vähän sen jälkeen takaisin uutena valkoisena rangerina ja uutena johtajana. Jason (St. John), Trini (Trang) ja Zack (Jones) valittiin osallistumaan Sveitsissä järjestettävään maailmanrauhankokoukseen ja heidän voimansa siirrettiin kolmelle uudelle teinille. Heidän paikkansa rangereina ottivat Rocky DeSantos (Cardenas), Aisha Campbell (Ashley) ja Adam Park (Bosch). Toisella tuotantokaudella Bulk ja Skull (Schrier ja Narvy) yrittivät selvittää Power Rangereiden salaiset henkilöllisyydet mitä eriskummallisimmin keinoin.
Kausi on julkaistu Saksassa DVD:llä 28. syyskuuta 2007. Saksalaisilta levyiltä kaikki 52 jaksoa löytyvät kuudelta eri DVD-levyltä.
Jaksot
Luettelo Mighty Morphin Power Rangersin toisen tuotantokauden jaksoista.
Laidunmedestäjä
Laidunmedestäjä (Aethopyga saturata) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Laidunmedestäjää tavataan Intian niemimaan pohjoisosissa ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rantaorneerot
Rantaorneerot (Certhiaxis) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku.
Metsolahti
thumb|200px|Metsolahden rautatieasema 1950-luvulla.
Metsolahti on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Kylä sijaitsee valtatien 9 varrella Vaajakosken ja Lievestuoreen välissä, vastapäätä Savion kylää. Metsolahden kylä on Metsolahti-nimisen lahden rannalla.
Laurenz Böggering
Böggering jäi eläkkeelle 23. helmikuuta 1979.
Metsolahti
Metsolahti tunnetaan valtakunnallisesti Pönttövuoren tunnelista, joka on Jyväskylä–Pieksämäki-radan välisellä rautatieosuudella. Alkuperäinen tunneli rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana 1914–1917 ja sitä on perinteisesti tai leikillisesti pidetty Savon länsirajana. 2000-luvun alussa viereen puhkaistiin uusi Pönttövuoren tunneli ja vanhasta tunnelista poistettiin kiskot.
Metsolahdella on oma toimiva kyläseura, jonka kylätalona toimii entinen Metsolahden rautatieasema. Metsolahdella on tiivistä yhteistyötä läheisen Savion kylän kanssa.
Kaunis kotkan käsi
Kaunis kotkan käsi on Viikatteen ensimmäinen single albumilta Surut pois ja kukka rintaan. Nimikkokappaleen lisäksi single sisältää kappaleet "Rauta-airot" ja "Lyhdyn nään syttyvän", joista jälkimmäinen ei esiinny albumilla. Kappale "Rauta-airot" on suomennettu cover-versio Motörheadin kappaleesta "Iron Horse/Born to Lose". Lisäksi kappaleen "Lyhdyn nään syttyvän" on alun perin esittänyt Topi Sorsakoski & Agents. Single oli Suomen virallisella singlelistalla yhteensä viisi viikkoa sijoittuen parhaimmillaan neljänneksi.
Roquefort
thumb|250px|Roquefort-juustoa Roquefort (oksitaaniksi ròcafòrt) on ranskalainen lampaan raakamaidosta valmistettu sinihomejuusto. Juusto on lieriön muotoinen, noin 10 cm paksu ja halkaisijaltaan 18–20 cm, ja se painaa 2,5–3,0 kg. Juustomassa on valkoista tai norsunluunväristä, murenevaa ja hieman kosteaa. Sen sisällä on vihreänharmaita homeen muodostamia juovia. Juustolla ei ole lainkaan kuorta, joten se pakataan yleensä metallifolioon. Roquefort on voimakkaan makuista ja tuoksuista.
Valmistus
Roquefortiin käytettävä maito on peräisin Aveyronin departementista ja sen lähiympäristöstä eteläisestä Ranskasta. Sen on oltava Lacaune-rotuisten lampaiden käsittelemätöntä täysmaitoa. Maito juoksetetaan viimeistään 48 tunnin kuluttua lypsämisestä. Siihen istutetaan Penicillium roqueforti -homeen itiöitä, jotka ovat peräisin Roquefort-sur-Soulzonin alueen luolista. Juustomassa sekoitetaan, rikotaan ja valutetaan ennen sen laittamista muottiin. Juusto kuivasuolataan, ja lopuksi se siirretään kypsymään luolaan. Juustoa kypsytetään vähintään 90 päivää. Lopullinen kypsyminen tapahtuu Combalou-vuoren luolissa Roquefort-sur-Soulzonin alueella. Luolat pysyvät tasaisen viileinä ja kosteina kalkkikivikalliossa olevien halkeamien aiheuttaman ilmavirran johdosta. Juustoa kypsytetään ensin vähintään kaksi viikkoa ilman pakkausta, jotta Penicillium roqueforti pääsee kasvamaan siinä riittävästi. Sen jälkeen juustot pakataan kääreisiin, ja kypsyminen jatkuu anaerobisesti. Juustojen varastointi, leikkaaminen ja pakkaaminen saa tapahtua vain Roquefort-sur-Soulzonin alueella.
Suojattu alkuperänimitys
Roquefortilla on EU:n alkuperäsuoja, joten vain rajatulla alueella ja tietyllä tavalla valmistettua juustoa saa myydä sen nimisenä. Roquefort sai tämän suojan ranskalaisista juustoista ensimmäisenä, vuonna 1925.
Uwe Voigt
pienoiskuva|Uwe Voigt vuonna 2019. Uwe Voigt (s. 1. huhtikuuta 1965) on saksalainen filosofian professori, erityisesti J. A. Comeniuksen ajattelun tuntija. Hän opiskeli Bayerischen Begabtenförderungin ja Studienstiftung des deutschen Volkesin stipendeillä filosofiaa, psykologiaa ja katolista teologiaa Bambergin yliopistossa (1985–1992) sekä Innsbruckin yliopistossa (1988/1989). Vuonna 1996 hän väitteli tohtoriksi. Lokakuusta 2013 hän on ollut Deutsche Comenius-Gesellschaft-seuran puheenjohtaja. Vuodesta 2011 Uwe Voigt on toiminut filosofian professorina Augburgin yliopiston filosofis-yhteiskunnallisessa tiedekunnassa. Voigtin professorin viran painopistealueina ovat analyyttinen filosofia ja tieteen teoria. Voigt on naimisissa, ja hänellä on yksi tytär.
Hänttijärvi
Hänttijärvi on Satakunnassa Eurassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Hinnerjoen alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 19,6 hehtaaria ja sen pituus on 850 metriä ja leveys 800 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla pitkän lahden pohjukassa, josta saa alkunsa 400 metriä pitkä oja Patajärveen. Hänttijärveen laskee muutama pelto-oja.
Järven rantaviiva on 2,4 kilometriä pitkä ja pääosin peltomaan reunaa. Kaakkoisrannat ovat Myllykalliolla moreeni- ja kalliopohjaista maastoa. Tällä rannalla on runsaasti loma-asuntoja. Järvelle pääsee seututieltä 210.
Oliver Oakes
thumb|250px|Oliver Oakes vuonna 2008. Oliver Oakes (s. 11. tammikuuta 1988) on brittiläinen moottoriurheilija.
Aram Hatšaturjan
Aram Iljitš Hatšaturjan (, ; 6. kesäkuuta (J: 24. toukokuuta) 1903 Tbilisi, Venäjän keisarikunta – 1. toukokuuta 1978 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli armenialainen säveltäjä. Hatšaturjan syntyi Tbilisissä, Georgiassa, köyhään armenialaiseen perheeseen. Armenialaisen kansanmusiikin vaikutus hänen teoksissaan onkin huomattava. Hatšaturjan oli kiinnostunut musiikista jo varhain. Vuonna 1921 hän matkusti Neuvosto-Venäjän Moskovaan ja aloitti musiikkiopintonsa muun muassa Nikolai Mjaskovskin johdolla. Vuonna 1929 hän siirtyi Moskovan konservatorioon. 1930-luvulla Hatšaturjan avioitui säveltäjä Nina Makarovan kanssa. Hatšaturjan johti sävellyksiään myös Suomeen tekemillään konserttivierailuilla.
Oliver Oakes
Ura
Hän aloitti uransa Karting-sarjoissa, joissa kilpaili vuosina 1995-2005 voittaen World Karting mestaruussarjan vuonna 2005. Vuonna 2006 hän kilpaili Formula BMW ADAC ja Formula BMW UK -sarjoissa sijoittuen kuudenneksi ja viidenneksi. Vuonna 2007 Oakes kilpaili Formula Renault ja Eurocup Formula Renault-sarjoissa. Vuonna 2008 Oakes kilpaili International Formula Master ja Britannian F3-sarjoissa. Vuonna 2010 Oakes kilpaili GP3-sarjassa Atech CRS Racing -tallissa saavuttamatta pisteitä, mutta ajoi melkein joka kilpailussa maaliin saakka. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi kahdeksas sija Britannian sprinttikilpailusta.
Aram Hatšaturjan
Hatšaturjanin teoksiin kuuluu muun muassa konserttoja, sinfonioita sekä kolme balettia (mm. Gajane ja Spartacus). Gajane-baletin loppuun kuuluva Miekkatanssi on tullut suosituksi myös itsenäisenä teoksena. Hän sävelsi myös jonkin verran orkesterimusiikkia (konserttoja ja sinfonioita sekä näyttämöllisen orkesterisarjan Naamiaiset) ja elokuvamusiikkia. Pianoteoksista tunnetuin lienee hänen toccatansa.
BBC:n 1970-luvun televisiosarjassa Merilinja käytettiin tunnusmusiikkina Adagio-osaa Hatšaturjanin Spartacus-baletista.
Hildrun Laufer
Hildrun Laufer (o.s. Claus, s. 13. toukokuuta 1939) on entinen itäsaksalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Hildrun Claus saavutti Rooman 1960 olympialaisten pituushypyssä pronssia tuloksella 621 cm. Hän voitti neljänneksi sijoittuneen länsisaksalaisen Renate Junkerin kahdella senttimetrillä. Belgradin EM-kilpailuissa 1962 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 612 cm. Tokion 1964 olympialaisissa hän kilpaili avionimellään Laufer ja sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi tuloksella 624 cm.
Juho Hurskainen
Juho Hurskainen on suomalainen muusikko. Hurskaisen pääinstrumentti on tenorisaksofoni, jota hän soittaa muun muassa Esa Pulliaisen johtamassa Agents-yhtyeessä ja Whistle Bait -orkesterissa, jonka solistina on toinen Agents-kollegansa Vesa Haaja. Lisäksi Hurskainen on mukana Hustle Fuzz ja Vesa Snygg sekä Satelliitti-yhtyeessä.
Juho Hurskainen on kotoisin Imatralta, mutta asuu nykyään Helsingissä.
Mobile (Alexander Calder)
Mobile on Ateneumin taidemuseon hallussa oleva, Alexander Calderìn (1898–1976) rakentama mobile 1930-luvulta. Se ostettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1992. Maalatusta pellistä, alumiinista, puupalloista ja rautalangasta tehty veistos on mitoiltaan noin 60 × 130 cm.
Ateneumin Mobile on yksi Calderin varhaisia mobileja. Se nähtiin Suomessa jo vuonna 1937 Artekin näyttelyssä. Artek lahjoitti samassa näyttelyssä olleen Legerin Soittimia-työn Ateneumille seuraavana vuonna 1938. Mobilen Ateneum osti Artek Oy:ltä vuonna 1992.
Birjutš
Paikkakunta tunnetaan vuodesta 1705 lähtien. Vuonna 1779 siitä tuli kaupunki. Vuonna 1919 se sai nimen Budjonnyi. Vuonna 1958 se alennettiin Krasnogvardeiskoje-nimiseksi kyläksi, joka vuonna 1975 sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 2005 taajama muutettiin jälleen kaupungiksi se sai takaisin alkuperäisen nimensä. Venäjän valtionduuma ja presidentti vahvistivat nimenmuutoksen vuonna 2007. Kaupungissa on mm. elintarviketeollisuutta ja tiilitehdas.
Serge Le Dizet
Serge Le Dizet (s. 27. kesäkuuta 1964) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2011 lähtien hän on toiminut SCO Angersin apulaisvalmentajana.
Ura pelaajana
Le Dizet aloitti pelaajauransa Stade Quimperois'n takalinjoilla 1981. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi Stade Rennais'hin, jossa pelasi kolme kautta. Hän palasi takaisin Quimperiin 1985 ja jälleen Rennes'een 1987. Viiden Rennes-kauden jälkeen Le Dizet siirtyi FC Nantes Atlantiquehen, jota edusti uransa loppuun vuoteen 1998 saakka. Nantes'n kanssa Le Dizet juhli Ranskan mestaruutta kaudella 1994/95.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Le Dizet aloitti FC Nantes Atlantiquen organisaatiossa alle 18-vuotiaiden joukkueen päävalmentajana. Hänen johdollaan juniorit voittivat vuonna 2002 Coupe Gambardellan. Mestaruuden jälkeen Le Dizet siirtyi Nantes'n valmennuskeskuksen johtajaksi. Seuraavana vuonna hän siirtyi Nantes'n reservijoukkueen päävalmentajaksi.
Tammikuussa 2005 Le Dizet nousi Nantes'n edustusjoukkueen päävalmentajaksi Loïc Amissen saatua potkut. Seura taisteli Le Dizet'n johdolla putoamista vastaan ja onnistui lopulta välttämään putoamisen voitettuaan päätöskierroksella FC Metzin 1–0. Ensimmäisellä kokonaisella kaudellaan Le Dizet johdatti Nantes'n sijalle 14 ja sai jatkaa tehtävissään. Kausi 2006/07 alkoi kuitenkin varsin kehnosti ja hän sai potkut syyskuussa 2006 joukkueen hävittyä Coupe de Francessa Toulouselle.
Nantes-potkujensa jälkeen Le Dizet toimi kaudella 2007/08 Dubai Clubin ja 2008/09 US Concarneaun päävalmentajana. Kesällä 2009 hän siirtyi Ligue 1:een nousseen US Boulognen apulaisvalmentajaksi. Le Dizet luotsasi Boulognea yhdessä Laurent Guyot'n kanssa onnistumatta säilyttämään seuran paikkaa liigassa. Valmennusjohto sai kuitenkin jatkaa, mutta odotuksia heikompi syyskausi 2010 toi potkut joulukuun lopussa.
Kesäkuussa 2011 Le Dizet siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SCO Angersin apulaisvalmentajaksi.
Varsinaisten työtehtäviensä ohella Le Dizet on toiminut myös Bretagnen epävirallisen maajoukkueen valmentajana 2000 ja 2008.
Kuusa
Kuusa, harvemmin Kuusaa, on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Kylässä on noin 450 vakituista asukasta 170 taloudessa.
Kuusan kylän maamerkki ja tärkein nähtävyys on Kuusaankoski, jonka kohdalla leikkaavat toisensa maantie, rautatie sekä Keiteleen kanava sulkuineen. Kuusa valittiin Suomen vuoden kyläksi vuonna 2004.
Historia
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Kuusan elämä alkoi vilkastua, ja Kuusasta tuli palveluiltaan monipuolinen taajama. Kuusa sijaitsi keskellä tärkeää uittoväylää, jonka vuoksi Kuusa oli vilkas uittokeskus. Jyväskylä–Suolahti-rautatien valmistuttua vuonna 1898 Kuusasta tuli myös vilkas rautatieasemapaikkakunta. On väitetty, että rautatien tulo poisti viimeisen 'a'-kirjaimen kylän nimestä. Suomi kuului tuohon aikaan Venäjään, ja Inkerinmaalla oli Kuusaa-niminen rautatieasema lähellä Laukaanjokea. Koska Venäjän valtakunnassa ei saanut olla kahta saman nimistä rautatieasemaa, uusi asema nimettiin Kuusaksi. Vanha venäjänkielinen asemakyltti löytyy edelleen kotiseutumuseo Kalluntalolta. Myös vanha nelostie (nyk. seututie 637 ja 642) kulki Laukaan kirkonkylästä Kuusan kautta Tervatehtaalle ja Korkeakosken tienhaaraan.
1800-luvulla syntyneitä kuusaalaisia olivat kauppias Eino Häyrinen ja Neuvostoliiton johtoon edennyt Otto-Wille Kuusinen. Tunnettuja Kuusassa vaikuttaneita henkilöitä ovat Kuusassa opettajina toimineet Vilho Tynkkynen ja hänen puolisonsa Lempi Tynkkynen sekä tutkija ja tohtori Pentti Hänninen.
Tunnetuimmat 1900-luvulla syntyneet kuusalaiset ovat toimittaja Anna-Kaisa Hermunen (o.s. Hänninen) ja hänen sisarensa, ensimmäisenä naisena maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut agronomi Marja Kallio (o.s. Hänninen), sekä Kuusan kanavateatterin isä Erkki Kauppinen, suuren yleisön paremmin tuntema Asseri Kantonen Pirunpelto-televisiosarjasta.
Vanhaa ja uutta
Saraveden virallinen nimi julkisissa rekistereissä ja Maanmittaushallituksen kartoissa on Saraavesi, mutta paikalliset ovat tottuneet käyttämään nimen lyhyempää muotoa. Suomesta löytyy myös toinen Saravesi, Vehmersalmelta.
Saraakallio, joka on tunnettu kalliomaalauksistaan sijaitsee Saraaveden rannalla. Vastarannalla on Laukaan kirkonkylä. Kallion lähellä on asunut tunnettu laukaalainen kansanparantaja ja velho Kuuvalon Jussi. Saraaveden ja Saraakallion nimen alkuperästä on paikallislehdessä käyty aika ajoin vilkastakin keskustelua. Nils Berndtsonin Laukaan historia käyttää muotoa Saravesi, mutta saman kirjan vanhoissa kartoissa (1600–1700-luvuilla) järvi esiintyy nimillä Saraavesi ja kerran myös muodossa ”Saarivesi”. Myös nimimuoto ”Sarajavesi” tunnetaan.
Kuusan merkittävimpiä matkailukohteita ovat Kanavateatteri ja tilaustoimintaan keskittynyt matkailutila Varjola. Varjola on perustettu 1800-luvun loppupuolella, ja sen ensimmäinen isäntä toimi samalla viereisen Kuusaan kosken uittopäällikkönä. Varjola toimi aktiivisena maatilana aina 1990-luvulle saakka.
Kuusassa toimi karjanhoitokoulu ainakin 1920-luvulta 1960-luvulle.
Toimintaa
Kuusalla on oma kyläyhdistys, Kuusan Kipinä. Lisäksi Kuusassa toimii Kuusaan Nuorisoseura ja Kanavateatteri. Muita paikallisia järjestöjä ovat Kuusan Martat ry ja Kuusan Erämiehet.
Paikallinen Kuusan koulu järjestää opetusta 1.–6. luokille. Naapurikylä Haapalan läheisyydessä sijaitseva Haapalan koulu on virallisen aluerajauksen mukaan myös Kuusan puolella, mutta se ei järjestä opetusta kuusalaisille.
Suurimpia työnantajia
Yritykset:
Beata Sofia Gyldén
Beata Sofia Gyldén o.s. Wrede af Elimä (5. joulukuuta 1804 Anjala – 5. kesäkuuta 1864 Jena, Saksa) oli ruotsiksi kirjoittanut suomalainen runoilija.
Gyldénin vanhemmat olivat vapaaherra, everstiluutnantti Gustaf Wrede af Elimä ja Fredrika Lovisa Georg-Fredrikintytär Tigerstedt. Hän meni 1837 naimisiin Nils Abraham Gyldénin kanssa josta tuli 1847 Helsingin yliopiston kreikan kirjallisuuden professori. Heidän poikansa Johan August Hugo Gyldén (1841–1896) oli Ruotsin tiedeakatemian astronomi ja Tukholman observatorion johtaja.
Gyldén julkaisi runojaan vuonna 1853 ilmestyneessä albumissa Insjövågen jossa kirjoittajat esiintyivät yhteisen Fruntimmer nimimerkin takana. Muita albumiin kirjoittajia olivat ainakin Sara Karolina Gadolin (o.s. Ekman, 1800–1875) ja oululainen Lucina Constantia Ingeborg Wallenius (1832–1913). Albumi sai nuivan vastaanoton Helsingin lehtien palstoilla ja tekijöitä syytettiin jopa itsekritiikin puutteesta.
Luciano José Cabral Duarte
Cabral Duarte sai 12. helmikuuta 1971 nimityksen Aracajún arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 26. elokuuta 1998.
Grenada yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Grenada on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kolme kultamitalia, yhden hopeamitalin, yhden pronssimitalin ja kahdeksan muuta pistesijaa.
Maan ensimmäinen mitalisti oli 400 metrin juoksija Kirani James, joka voitti kultaa Daegussa 2011, hopeaa Eugenessa 2022 ja pronssia Pekingissä 2015. Moskovassa 2013 hän sijoittui seitsemänneksi ja Dohassa 2019 viidenneksi. Toisena grenadalaisena mitaleille ylsi Anderson Peters, joka voitti keihäänheiton Dohassa 2019 ja Eugenessa 2022. Pistesijaan ovat lisäksi yltäneet 400 metrin juoksijat Alleyne Francique, joka sijoittui kuudenneksi Edmontonissa 2001 ja Pariisissa 2003, sekä Rondell Bartholomew, joka oli kuudes Daegussa 2011, kymmenottelija Kurt Felix, joka oli kahdeksas Pekingissä 2015 ja seitsemäs Lontoossa 2017 ja kymmenottelija Lindon Victor, joka oli viides Eugenessa 2022.
Tulimedestäjä
Tulimedestäjä (Aethopyga mystacalis) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Tulimedestäjää tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa. Lajin kannankehitys on laskeva, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jean Cuminal
Jean Cuminal (2. huhtikuuta 1923 Amiens – 18. huhtikuuta 1996) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1946 ja nimitettiin Besançonin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Curubiksen titulaaripiispaksi 2. tammikuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Géry-Jacques-Charles Leuliet, jota avustivat Marc-Armand Lallier ja Francis-Albert Bougon.
Cuminal sai 6. toukokuuta 1982 nimityksen Saint-Flourin ja 25. heinäkuuta 1990 Bloisin piispaksi, jona hän toimi, kunnes kuoli 73-vuotiaana virassa.
Koillisrintama
Koillisrintama syntyi, kun Neuvosto-Venäjän puolelle paenneet Lapin punakaartilaiset perustivat uuden rintaman hyökätäkseen valkoisten selustaan. Valkoiset puolestaan olivat samaan aikaan käynnistämässä omaa hyökkäystään Itä-Karjalan valtaamiseksi ja liittämiseksi Suomeen. Punaiset luopuivat omista hyökkäysaikeistaan nopeasti, kun Neuvosto-Venäjä ja kansanvaltuuskunta kielsivät Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaisesti punakaartia ylittämästä valtionrajaa. Tämään jälkeen punaiset perustivat rajan tuntumaan Neuvosto-Venäjän puolelle Kuusamon korkeudelta aina Kuolajärven pitäjän Kurttiin ulottuvan puolustuslinjan estääkseen valkoisia etenemästä Vienan Karjalaan ja sitoakseen samalla heidän joukkojaan pois Etelä-Suomen taisteluista. Valkoisten hyökkäysten jälkeen taistelut päättyivät lopulta 23. huhtikuuta, kun Itä-Karjalan valtaus lopetettiin ensimmäisen maailmansodan ympärysvaltojen painostuksen vuoksi. Pelkona oli Suomen liittolaisen Saksan eteneminen Vienan kautta brittijoukkojen valvomalle Jäämeren rannikolle.
Sissisodan tyylisille taisteluille antoi leimansa erityisesti valkoisten käyttämien asevelvollisten huono motivaatio, joka johti usein pakokauhuun ja sekasortoisiin perääntymisiin. Myöskään vapaaehtoisina taistelleet Lapin suojeluskuntalaiset eivät olleet innostuneita heimoaatteesta ja suhtautuivat nihkeästi Etelä-Suomesta tulleiden upseerien pyrkimyksiin Suur-Suomen luomiseksi.
Perkjärvi–Savikko-rautatie
Savikon tiilitehdas oli perustettu vuonna 1900 ja se oli toiminnassa aina vuoteen 1939 saakka. Saltykov omisti sen vuoteen 1930 saakka, jolloin hän myi Perkjärven rannalla sijainneen asuinpalatsinsa Valkean hovin Muolaan kunnalle ja muutti Ranskaan. Saltykovin luopuessa toiminnasta, tehtaan omistajaksi tuli Viipurin`Saha Oy:n tytäryhtiö Saha ja tiili Oy. Savikon saha oli huomattavin Muolaan sahoista. Tiilitehtaan vuosituotanto oli 4 000-5 000 standardia.
Koillisrintama
Valkoisten suunnitelmat
Suomen porvariston heimoaatteeseen kuuluneet suunnitelmat Suur-Suomesta alkoivat konkretisoitumaan helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917, jolloin Tampereella perustettiin Karjalan sivistysseura. Kuukautta myöhemmin se esitti vaatimuksen Itä-Karjalan itsehallinnosta ja tammikuussa 1918 Uhtualla pidetyssä kokouksessa vaadittiin jo kokonaan itsenäisen Karjalan tasavallan perustamista. Perimmäisenä tarkoituksena oli kuitenkin alueen liittäminen Suomeen. Heimoaatteen lisäksi taustalla olivat taloudelliset vaikuttimet, sillä Suomen metsäteollisuudella oli suuria suunnitelmia Itä-Karjalan luonnonrikkauksien hyödyntämiseksi. Valkoisen armeijan ylipäällikön kenraali C. G. E. Mannerheimin annettua sisällissodan aikana 23. helmikuuta kuuluisan miekkavala-päiväkäskynsä ryhtyivät heimoaktivistit ja liikemiehet suunnittelemaan Itä-Karjalaan tehtävää ”vapautusretkeä”. Samalla Vaasan senaatti myönsi Karjalan sivistysseuralle määrärahan alueelle suunnatun propagandan harjoittamiseen. Merkittävimpiä agitaattoreita olivat Paavo Ahava ja hänen poikansa Paavo Ahava nuorempi sekä Ilmari Kianto ja Samuli Paulaharju.
Valkoisten päämaja sai tiedon Neuvosto-Venäjälle paenneiden suomalaisten muodostamasta uhasta 29. helmikuuta, jolloin Kemijärven suojeluskunnan päällikkö Jussi Hagberg raportoi Muurmannin radan varrella olevan 400 punaista. Mannerheim ehdotti aluksi perustettavaksi 100 miehen osastoa, jonka tehtäväksi tulisi estää mahdolliset hyökkäykset, mutta 5. maaliskuuta hän antoi jääkäriluutnantti Oiva Willamolle määräyksen järjestää rajavartiojoukot Savukosken, Kuolajärven ja Kuusamon rajaseuduille. Willamo muodosti valkoiseen armeijaan liitetyn Kuolajärven pataljoonan, jonka hän kokosi Kuusamosta värväämistään 200 vapaaehtoisesta sekä Oulusta lähetetyistä 500 asevelvollisesta.
Peräpohjolan suojeluskuntapiirin päällikkö K. M. Wallenius laati samaan aikaan Kantalahden ja Kuolan valtaussuunnitelman, jonka päämaja muokkasi osaksi Vienan Karjalan retkeä. Mannerheimin 11. maaliskuuta hyväksymässä suunnitelmassa Vienan valloitus oli jaettu viidelle eri suojeluskuntapiirille, joista Peräpohjolan vastuulle tuli Pohjois-Vienan, Kuolan niemimaan ja Jäämeren rannikon valtaus. Suojeluskuntapiirin johtohahmoja olivat Walleniuksen, Willamon ja Hagbergin lisäksi jääkäri Tauno Ilmoniemi, metsäpäällikkö Hugo Sandberg sekä tilanomistaja Kaleb Savukoski.
Wallenius sai Kuusamossa alaisuuteensa 550 miehen osaston, joka koostui lähinnä Oulun suojeluskuntalaisista. Kuusamon pataljoonaksi nimetyn joukon tehtävänä oli edetä Muurmannin radalle ja samalla taistella kohtaamiaan punakaartilaisia vastaan. Asevelvollisuuslain nojalla valkoiseen armeijaan värvättyjä lappilaisia ei kuitenkaan kiinnostanut suomalaisia työläisiä vastaan sotiminen tai Itä-Karjalan valloitus. Hevosineen pakkomobilisoidille talonpojille puolestaan esitettiin peitetarina, jonka mukaan joukot olivat lähdössä hakemaan jauhoja Knäsöstä. Mannerheim antoi lopulta etenemiskäskyn 15. maaliskuuta. Ennen matkalle lähtöä Kuolajärven kirkkoherra Aukusti Hakkarainen siunasi vielä valkoisten joukot.
Punaiset kokoavat joukkonsa
Rovaniemen punakaartin johtoon kuuluneet Aleksi Tuorila ja Juho Sjöberg olivat jo 27. tammikuuta matkustaneet Helsinkiin hankkiakseen aseita Lapin punakaarteille. Kansanvaltuuskunnan suunnitelmiin ei kuitenkaan kuulunut vallankumouksen käynnistäminen pohjoisessa, sillä sen uskottiin ratkeavan Etelä-Suomen asutuskeskuksissa. Toisaalta valkoiset olivat samaan aikaan miehittäneet Pohjanmaan, joten aseita ei olisi edes saatu perille. Helmikuun puolivälissä Tuorila laati uuden suunnitelman, mutta yleisesikunta oli edelleen epäilevä sen tarpeellisuudesta. Tuorilan suunnitelman mukaan Neuvosto-Venäjälle paenneista punaisista muodostettaisiin osasto, joka hyökkäisi rajan yli Pohjois-Suomeen tai osallistuisi taisteluihin Etelä-Suomen rintamilla. Kun sotatilanne alkoi helmikuun lopussa näyttämään punaisten kannalta epäedulliselta, teki ylipäällikkö Eero Haapalainen 23. helmikuuta esityksen pohjoiseen lähetettävästä retkikunnasta, jonka tehtävänä olisi uuden rintaman organisoiminen Itä-Lapin rajaseudulle.
Vienanmeren rannalla sijaitsevaan Kantalahteen saapui samaan aikaan lisää Suomesta paenneita punakaartilaisia, joista osalla oli mukana myös perheenjäseniään. Kylässä pidetyssä kokouksessa valittiin lähetystö, jonka tehtävänä oli matkustaa Helsinkiin hankkimaan aseita sekä kansanvaltuuskunnan lupa uuden rintaman perustamiseen. Viisihenkiseen lähetystöön kuuluivat Kuolajärven työväenneuvoston jäsenet Viktor Tolonen ja Mikko Pikkuvirta, karjalainen itsenäisyysaktivisti Iivo Ahava sekä kaksi rivikaartilaista. Ahavan selonteon saatuaan yleisesikunta tuli vakuuttuneeksi uuden rintaman tarpeellisuudesta ja Haapalainen sai luvan pohjoisen retkikunnan varustamiseen. Kouvolan punakaartin komendantin Kosti Tammisen johtaman vajaan 100 miehen vahvuisen ryhmän oli tehtäväksi tuli matkustaa junalla Pietarin kautta Kantalahteen, jossa perustettaisiin uusi taisteluosasto Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama. Kantalahdesta saapuneen lähetystön lisäksi matkaan lähtivät muun muassa Aleksi Tuorila ja Juho Sjöberg, kittiläläinen kansanedustaja Ville Kiviniemi sekä Pohjois-Suomessa ennen sotaa kiertänyt agitaattori K. O. Iivonen. Suurin osa mukaan tulleista punakaartilaisista oli Kouvolan seudulta.
Juna lähti Helsingistä 28. helmikuuta ja saapui Viipurissa tehdyn pysähdyksen jälkeen Pietariin 2. maaliskuuta. Kosti Tamminen neuvotteli Pietarin sotaneuvoston kanssa asekaupoista onnistuen hankkimaan 8 000 kivääriä ja noin miljoona patruunaa. Pietariin jäi vastineeksi 30 hiihtotaitoista miestä kaupungin puolustusta varten. Brest-Litovskin rauhanneuvottelujen vuoksi bolševikit kuitenkin estivät aluksi junan lähdön eteenpäin. Ryhmä pääsi jatkamaan matkaansa vasta viikon kuluttua, kun lasti oli merkitty asiakirjoihin viljaksi. Petroskoissa juna pysäytettiin uudelleen ja suomalaiset pidätettiin vuorokaudeksi. 15. maaliskuuta retkikunta viimein saapui Vienan Kemiin, jossa junaan nousi 400 suomalaista työläistä valmiina liittymään punakaartiin. Matkan aikana järjestetyssä vaalissa pohjoisimman rintaman päälliköksi valittiin Aleksi Tuorila, rintamaylipäälliköksi Iivo Ahava ja muonituspäälliköksi Ville Vihuri. K. O. Iivonen nimitettiin myöhemmin sen komissaariksi.
Yöllä 18. maaliskuuta retkikunta saapui Knäsöön, jossa Ahavan johtama hieman yli 200 miehen osasto jäi junasta aloittaen valmistautumisen Suomeen tehtävää hyökkäystä varten. Retkunnan saavuttua Kantalahteen pidätti paikallinen sotilasneuvosto suomalaiset Brest-Litovskin rauhansopimuksen nojalla. 20. maaliskuuta Ahava siirtyi pienen osaston kanssa Kuolajärven Kurttiin, jonka jälkeen bolševikit riisuivat Knäsöön jääneet miehet aseista vuorokautta myöhemmin. Kantalahden sotilasneuvoston komendantti vaati suomalaisia vetäytymään Muurmannin alueelta ja luopumaan rajan yli tehtävästä hyökkäyksestä, koska sen pelättiin johtavan valkoisten vastahyökkäykseen Neuvosto-Venäjän puolelle. Samaan aikaan myös Suomen Punaisen Kaartin Pietarissa olleelta edustajalta saapui käsky noudattaa rauhansopimuksen ehtoja, ja olla hyökkäämättä Suomeen. Punakaartilaiset pääsivät lopulta vapaaksi 24. maaliskuuta Lev Trotskin määräyksellä, jonka jälkeen Tuorilan ja Pikkuvirran johtama osasto lähti vielä samana iltana kohti Kanasen kylää.
Punaisten hyökkäykset
Osapuolet kohtasivat ensimmäisen kerran 21. maaliskuuta Kilislammen eräkämpällä, jolloin vääpeli Eino Pakasmaan johtama valkoisten partio yllätti paikalla yöpyneen punaisten kymmenen miehen tiedusteluosaston. Pakasmaan mukaan punaiset kieltäytyivät antautumasta, jonka jälkeen he kaatuivat taistelussa. Todellisuudessa yöuniltaan yllätetyt punakaartilaiset teloitettiin, mutta kaksi heistä onnistui pakenemaan teeskenneltyään kuollutta.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan Ahavan piti odottaa Tuorilaa ja hänen tuomiaan lisäjoukkoja Kanasen kylässä, mutta saatuaan muutaman päivän kuluttua tiedon Kilislammen tapahtumista lähtivät punaiset välittömästi vihollisen perään. Ahavan johtama 200 miehen osasto ylitti rajan Kurtin kylän korkeudella aamulla 24. maaliskuuta, jonka jälkeen he törmäsivat valkoisiin Tuntsajoen varrella sijaitsevalla Nivalan uudistilalla. Vääpeli Lauri Jokelan johtama 50 valkoisen osasto oli asemissa tilan rakennuksissa ja joen penkalla. Punaisten havaittua valkoisten asemat he ryntäsivät epäjärjestyksessä hyökkäykseen, jolloin valkoisten yhteislaukaus kaatoi 16 punaista. Loput lähtivät perääntymään sekasortoisesti, mutta myös suurin osa valkoisten asevelvollisuusjoukoista pakeni taistelupaikalta. Ahava jäi paikalle yksin suojaamaan miestensä pakoa ja pääsi itse pakenemaan vasta tuntien kuluttua.
Nivalan taistelussa saavutettu voitto oli valkoisten kannalta merkittävä, sillä he estivät näin punaisia saamasta tukikohtaa Suomen puolelta. Punaiset taas muuttivat tappion seurauksena suunnitelmiaan, ja pidättäytyivät jatkossa bolševikkien sekä kansanvaltuuskunnan ohjeiden mukaisesti hyökkäämästä enää Suomeen. Sen sijaan he päättivät perustaa puolustuslinjan Neuvosto-Venäjän puolelle mahdollisimman lähelle rajaa. Tarkoituksena oli estää valkoisten eteneminen Vienaan ja samalla sitoa heidän joukkojaan pois Etelä-Suomen rintamilta. Ahavan johtama 500 miehen ryhmä muodosti puolustuslinjan, joka kulki Tolvantojärven kautta kohti Kurttia. Heikki Pekkalan ja Ville Vihurin johtama 150 miehen osasto puolestaan miehitti Ruvan ja Soukelon kylät, ja 400 miestä jätettiin reserviksi Tuorilan alaisuuteen Kanaseen. Yhtenäinen puolustuslinja ulottui nyt Kuusamon korkeudelta Kurttiin ja esti valkoisten pääsyn Vienan Karjalaan.
Valkoisten hyökkäysvaihe
Pekkalan ja Vihurin johtama punaisten joukko lähti asemapaikoilleen 25. maaliskuuta. Pekkalan 50 miehen osasto jäi Ruvan kylään Vihurin jatkaessa Soukeloon. Puolenyön aikaan valkoisten Kuusamon retkikunnan tiedusteluosasto lähestyi Soukeloa, mutta joutui palaamaan takaisin punaisten avattua tulen. Maaliskuun lopussa Wallenius laati uuden suunnitelman Ruvan ja Soukelon kylien valtaamiseksi. Willamon oli tarkoitus samaan aikaan hyökätä Kuolajärveltä rajan yli, ja katkaista Soukelon ja Kanasen välinen tie. Seuraavaksi joukot etenisivät Knasöön, jossa katkaistaisiin punaisten rautatieyhteys ja yhdistettäisiin voimat etelämpänä taistelevien eversti Carl Wilhelm Malmin johtamien Oulun suojeluskuntapiirin joukkojen kanssa. Valkoisten laatiessa suunnitelmiaan rakensivat punaiset omia puolustusasemiaan. Ruva ja Soukelo olivat jo luontaisesti hyviä paikkoja puolustaa, mutta Tolvantojärvelle jouduttiin rakentamaan miehistösuojien lisäksi konekivääripesäkkeitä ja tähystyspaikkoja.
1. huhtikuuta Vihurin johtama punaisten 80 miehen osasto eteni aivan rajan pinnassa sijainneelle Paanajärvelle, jossa oli valkoisten vartiopaikka. Syntyneen laukaustenvaihdon aikana molempien osapuolten miehiä pakeni Nivalan yhteenoton tavoin, mutta tällä kertaa kumpikaan ei menettänyt yhtään kaatunutta. Punaiset ottivat yhden vangin, jolta he saivat tärkeitä tietoja valkoisten retkikunnasta. Niiden perusteella he päättivät jäädä paikoilleen odottamaan valkoisten seuraavaa hyökkäystä.
3. huhtikuuta Willamon joukot etenivät Vuorijärveltä Tuntsan kautta Kivisalmelle, jossa ne olivat käytännössä punaisten ympäröiminä. Tolvantojärvellä punaiset pysäyttivät valkoisten tiedustelupartion etenemisen ja torjuivat lyhyen taistelun jälkeen myös valkoisten 300 miehen voimin Soukeloa vastaan tekemän hyökkäyksen. Kaksi päivää myöhemmin Tuorilan johtama 200 miehen lisäjoukko lähti Kanasesta kohti Soukeloa. Aamuyöllä 6. huhtikuuta se havaitsi Kivisalmella väijyksissä olleen valkoisten osaston, mutta onnistui saamaan sen paljastamaan itsensä. Pimeässä käydyn tulitaistelun päätyttyä valkoiset perääntyivät Tuntsalle ja punaiset pääsivät jatkamaan matkaansa. Jääkäriluutnantti Pietari Autin johtaman osaston miehet eivät taistelun jälkeen enää olleet halukkaita palaamaan rintamalle.
Koillisrintaman verisin taistelu käytiin 7. huhtikuuta, kun valkoiset hyökkäsivät jääkäriluutnantti Lauri Starkin johdolla Tolvantojärvelle. Kuivitsalammella käyty taistelu kesti kahdeksan tuntia, jonka aikana valkoiset menettivät 32 miestä, mutta hyvissä puolustusasemissa olleet punaiset vain kaksi. Valkoisten perääntyessä Ahavan joukoilla oli tie vapaana Kurtissa sijainneeseen valkoisten tukikohtaan saakka, mutta saamansa käskyn mukaisesti he eivät ylittäneet rajaa. Walleniuksen joukot puolestaan hyökkäsivät 8. huhtikuuta Pekkalan ja Vihurin joukkojen kimppuun kolmelta eri suunnalta. Viisi tuntia kestäneen taistelun jälkeen valkoiset joutuivat perääntymään menetettyään sitä ennen seitsemän kaatunutta ja 18 haavoittunutta. Punaiset eivät hyvien puolustusasemiensa ansiosta menettäneet yhtään kaatunutta.
Viimeinen yhteenotto käytiin 18. huhtikuuta Kilislammella. Valkoiset olivat tällä suunnalla pysytelleet koko ajan puolustusasemissa odottaen punaisten hyökkäystä Kurttiin. Koillisrintaman heikkoa menestystään paikatakseen valkoisten johto päätti tehdä vielä yhden hyökkäyksen kohti punaisten asemia. Joukot lähtivät Kurtista kello 3.30 aamulla, mutta punaiset osasivat odottaa hyökkäystä, ja taistelu päättyi valkoisten perääntymiseen kello 7. Heidän tappionsa olivat seitsemän kaatunutta ja 23 haavoittunutta. Lisäksi osa valkoisten joukoista lähti pakoon.
Taistelut päättyvät
Koillisrintaman taistelut päättyivät kun Iso-Britannia esitti Suomelle uhkavaatimuksen itsenäisyyden tunnustamisen perumisesta mikäli sotatomia Vienan suunnalla ei lopetettaisi. Pelkona oli, että valkoiset saavat kulkuyhteyden Jäämerelle, jota taas heidän liittolaisensa Saksa pystyisi käyttämään Muurmannin alueen brittijoukkoja vastaan. Saksan intresseissä ei kuitenkaan ollut Suomen itärajalla syntyvä sotatilanne Venäjää vastaan. Saksa oli juuri solminut venäläisten kanssa rauhansopimuksen, mikä mahdollisti joukkojen keskittämisen elintärkeälle länsirintamalle. Tämän vuoksi myöskään Saksa ei halunnut liittolaisensa jatkavan sotatoimia Itä-Karjalassa. Ulkovaltojen painostuksen johdosta Mannerheim antoi 23. huhtikuuta määräyksen Itä-Karjalaan tehtävien hyökkäysten lopettamisesta. Punaisillakaan ei tuolloin ollut enää syytä taistella pohjoisessa, koska Etelä-Suomen rintama oli murtunut ja joukot perääntyivät kohti itää.
Sisällissodan jälkeen
Taistelujen tauottua huhtikuun lopussa venäläiset painostivat punaisia edelleen vetäytymään rajan tuntumasta. Kun satojen miesten huoltaminen erämaassa oli kelirikon vuoksi käynyt lähes mahdottomaksi vetäytyivät molemmat punaisten osastot vapuksi Kanaseen. Sen rinnalle perustettiin pian toinen leiri Koutajärven pohjoisrannalle Santamäkeen.
Maaliskuun 1918 alussa solmitun Brest-Litovskin rauhansopimuksen jälkeen britit alkoivat pelkäämään, että Saksa yrittäisi edetä Suomen kautta Muurmannin radalle. Liittoutuneiden sodanjohdolla ei ollut resursseja puolustaa aluetta kuin laivastolla, jonka vuoksi brittijoukkojen komentaja amiraali Thomas Webster Kemp päätti organisoida radan puolustuksen suomalaisista punakaartilaisista kootulla osastolla. Hänen edustajansa oli neuvotellut asiasta jo maaliskuussa Kantalahdessa, mutta lopulta se toteutui vasta kesäkuun alussa Iivo Ahavan käytyä neuvottelemassa Pietarissa bolševikkien kanssa. Punakaartilaisista koottu Muurmannin legioona perustettiin punakaartilaisten keskuudessa järjestetyn äänestyksen jälkeen 10. kesäkuuta. Noin 1 300 miehen vahvunen osasto oli osa liittoutuneiden joukkoja kunnes se hajotettiin talvella 1919. Muurmannin legioonan miehet kotiutettiin seuraavana syksynä takaisin Suomeen liittoutuneiden suojeluksessa.
Mello Yello
Mello Yello on hyvin kofeiinipitoinen sitruunanmakuinen virvoitusjuoma, jota valmistaa sekä jakelee The Coca-Cola Company. Juoma esiteltiin 1. maaliskuuta 1979 haastamaan Pepsin Mountain Dew.
Mello Yello vedettiin Australiassa pois markkinoilta 1990-luvun alussa, koska se korvattiin samannäköisellä mutta kofeiinittomalla Liftillä. Pohjois-Amerikassa "Mello Yellosta" on ollut kolmea eri makuvaihtoehtoa. Mello Yello Cherry kehitettiin haastamaan Mountain Dew Code Red. Kaksi muuta vaihtoehtoa olivat Mello Yello Afterglow (persikanmakuinen) ja Mello Yello Melon. Kaikki kolme olivat saatavilla vain rajoitetun ajan.
Lieslammi (Eura)
Lieslammi tai Mustalampi on Satakunnassa Eurassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Hinnerjoen alueeseen.
Maantiede
Pyöreähkön järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja sen halkaisija on 120 metriä. Järven luusua on metsäoja, joka sijaitsee järven koillisrannalla. Siitä saa alkunsa yli kilometrin pituinen laskuoja, joka laskee Pitkäjärveen. Järven rantaviiva on 460 metriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota. Lammelle ei johda mitään tietä.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven.
Punamedestäjä
Punamedestäjä (Aethopyga temminckii) on Kaakkois-Aasiassa tavattava medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu. Sitä pidettiin aiemmin samana lajina tulimedestäjän (Aethopyga mystacalis) kanssa.
Simuna
Simuna on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa. Simunan kylä sijaitsee Laukaan kunnan itäreunalla hieman syrjässä, Tarvaalan ja Lankamaan välissä. Parhaiten Simuna tunnetaan Simunankoskesta, jossa mm. presidentti Urho Kekkonen henkilääkärinsä, laukaalaisen Rikhard Sotamaan, kanssa kävi ahkerasti kalastamassa. Lievestuoreelta menee Simunaan lähes viivasuora tie Saarilammin läpi. Tie on rakennettu alun perin yksityistienä, jonka valtio lunasti 1960-luvulla. Simunalla ja sen eteläpuolella olevalla Saarilammilla on yhteinen Simuna-Saarilampi-kyläyhdistys.
Georges Eo
Georges Eo (s. 7. marraskuuta 1948) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Jonathan Davis
Jonathan ”Jon” Houseman Davis (s. 18. tammikuuta 1971 Bakersfield, Kalifornia) on alternative metal -yhtye Kornin johtohahmo. Davis on yhtyeen laulusolisti ja joissakin kappaleissa (muun muassa Shoots And Ladders) hän soittaa myös säkkipilliä. Davis on myös esiintynyt elokuvissa, Seeing Other People ja Kadotettujen kuningatar, joista jälkimmäiseen hän on myös säveltänyt musiikkia. Jonathanilla ja hänen entisellä vaimollaan Reneellä on vuonna 1995 syntynyt poika nimeltä Nathan. Jonathan oli naimisissa entisen pornotähden Devenin kanssa. Heillä on kaksi yhteistä poikaa, vuonna 2005 syntynyt Pirate ja vuonna 2007 syntynyt Zeppelin.
Georges Eo
Ura pelaajana
Eo aloitti peliuransa FC Lorientin juniorijoukkueessa. Ammattilaisdebyyttinsä hän teki 1967 FC Nantes Atlantiquessa, jota edusti viisi kautta. Hän pelasi myöhemmin myös Paris FC:ssä, Olympique de Marseillessa ja Red Starissa. Hän lopetti pelaajauransa 34-vuotiaana 1983.
Jonathan Davis
Jonathanin puoliveli Mark Chavez on ollut Ademan ja Midnight Panicin solisti.
Georges Eo
Ura valmentajana
Valmennusuransa Eo aloitti Red Starin pelaajavalmentajana 1980. Hänen johdollaan Red Star nousi 1980-luvun alussa neljänneltä sarjatasolta Division 2:een. Hän jätti seuran 1985 ja valmensi kaksi seuraavaa kautta SC Abbevillea. Vuonna 1987 Eo palasi FC Nantes Atlantiqueen organisaatioon, jossa toimi apulaisvalmentajana 16 vuoden ajan. Vuosina 1997–98 hän toimi myös Bretagnen maajoukkuevalmentajana.
Jonathan Davis
Jonathan on näytellyt myös elokuvassa Sin-Jin Smyth, jota ei ikinä julkaistu.
Georges Eo
Ura valmentajana
Vuonna 2003 Eo siirtyi Nantes'n tekniseksi johtajaksi palaten tammikuussa 2005 jälleen apulaisvalmentajaksi. Kun Serge Le Dizet sai potkut syyskuussa 2006 nousi Eo seuran päävalmentajaksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut kääntämään seuran kelkkaa ja sai potkut helmikuussa 2007. Eo ei niellyt potkuja purematta ja lopulta syyskuussa 2008 Nantes määrättiin maksamaan Eolle lähes 900 000 euron korvaukset sopimusrikkomuksesta.
Jonathan Davis
Jonathan teki vuonna 2009 yhteistyötä israelilaisen psytrancepioneeri Infected Mushroomin kanssa osallistumalla heidän albumillaan Legend of the Black Shawarma kappaleen ”Smashing the Opponent” lauluosioon. Kappale julkaistiin myös levyn toistaiseksi ainoana singlenä.
Georges Eo
Ura valmentajana
Nantes-potkujensa jälkeen Eo valmensi amatööriseura Orvault Sportsia vuodet 2007–2010.
Jonathan Davis
Kiertueen peruuntuminen 2006 sairauden takia
Jonathan Davis joutui sairaalaan Isossa-Britanniassa kesäkuussa 2006 ennen esiintymistään Download-musiikkifestivaaleilla vakavan verisairauden, ITP:n (immunologinen trombosytopeeninen purppura) vuoksi. Tämän takia Korn joutui keskeyttämään silloisen Euroopan kiertueensa, vain muutamaa päivää ennen esiintymistään Provinssirockissa Suomessa. Sairastuttuaan ennen Download-musiikkifestivaalien keikkaa, loput Kornin jäsenistä esiintyivät useiden eri solistien avustamina: Jonathania tuurasivat muun muassa Avenged Sevenfoldin M. Shadows, Slipknotin Corey Taylor ja Triviumin Matt Heafy.