cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jyllinjoki
Koskien hyötykäyttöä
Jokien kosket valjastettiin varhain vesimyllyjen voimanlähteeksi, mutta niiden rakentamisesta ei ole säilynyt asiakirjoja. Monissa koskissa kalstettiin ja joen rannoilla viljeltiin maata. Siksi riidat myllynomistajien ja muun väestön välillä olivat yleisiä. Tässä on lueteltu vain Jyllinjoessa olleiden kohteiden viranomaismainintoja. Jyllinkoskeen halusi myllynomistaja K.G. Salava rakentaa myllyn vuonna 1913. Saman kosken toinen mylly on voinut olla niin sanottu Salavan mylly, josta on järjestetty esimerkiksi katselmus vuonna 1895 ja jonka toimintaan haettiin muutos vuonna 1898. Jyllinkoskeen mahtui vielä saha, sillä K.G. Salava haki vuonna 1913 myös sellaisen perustamiseen. Idea sellaiselle on ilmeisesti peräisin myllynomistajalta K.W. Hakalalta, joka aikoi rakentaa sellaisen vuonna 1900, mutta ilmeisesti perui aikeensa.
Gob
Gob on kanadalainen Vancouverista kotoisin oleva punkrockyhtye, joka on perustettu vuonna 1994. Yhtye on menestynyt Pohjois-Amerikassa, pääosin kotimaassaan Kanadassa, mutta Euroopassa sitä ei juuri tunneta. Gobin läpimurtokappale Yhdysvalloissa oli vuonna 2000 ilmestynyt ”I Hear You Calling”, josta on tehty kolme erilaista versiota. Yhtyeen musiikkia on kuultu Suomessa laajalti videopelien kautta. Gobin perustajajäsenet Tom Thacker ja Theo Goutzinakis perustivat yhtyeen nimellä Tommy’s Bisquit jo 15-vuotiaina.
Soilu
Soilu on Koillis-Pohjan Sähkö Oy:n rakennuttama voimalaitos Kuusamossa Soilujoessa Iijoen vesistössä. Voimala valmistui 1960. Sen putous on 28 metriä ja teho 1,8 MW. Sen omistaa Koskienergia Oy.
Gob
Alkuvuodet (1994–1997)
Gobin perustajajäsenet Tom Thacker (laulu, kitara) ja Theo Goutzinakis (kitara, laulu) tapasivat lukiossa Langleyssä, Kanadassa. He ystävystyivät, ja päättivät perustaa yhtyeen. Kun yhtyeeseen liittyivät rumpali Patrick Paszana ja basisti Kelly Macauley, he päättivät julkaista ensimmäisen, yhtyeen nimen mukaan julkaistun EP:n vuonna 1994.
Joidenkin erimielisyyksien takia Macauley erotettiin yhtyeestä, ja tilalle tuli Jamie Fawkes, ja vuonna 1995 Gob julkaisi toisen levynsä, Too Late... No Friendsin. Albumi oli merkittävä edistysaskel yhtyeelle. Pian ennen heidän ensimmäisen levyn julkaisua Gob julkaisi toisen rajallisen painoksen, Green Beans and Almondsin, sisältäen neljä kappaletta.
Ennen väitetysti luovutettua yhtyeen keski-kiertuetta Gob alkoi soittaa kolmeosaisena yhtyeenä, kun Fawkes kysyi, saisiko hän erota yhtyeestä. Hänet väliaikaisesti korvattiin Happy Kreterillä, yhtyeen kaverilla, kunnes pysyvä korvaaja löytyi Craig Woodista. Vuonna 1997 7-tuumainen Gob/McRackins-jakojulkaisu painettiin, Ass Seen on TV.
How Far Shallow Takes You -aikakausi (1998–1999)
Gob teki cover-version The Rolling Stonesin ”Paint It Blackista”, joka on elokuvan Stir of Echoes soundtrackilla, ja sen voi kuulla myös vuonna 2004 tehdyssä TV-sarjassa Salem's Lot.
World According To Gob -aikakausi (2000–2001)
Yhtye julkaisi levyn The World According to Gob vuonna 2001. Tämä albumi on Gobin tähän asti menestyksekkäin julkaisu. Levy antoi hienoisen lähdön heidän varhaisesta punk rock -musiikistaan ja näytti kasvua heidän laulunkirjoituksessaan ja musiikkiurassaan. Singlet, jotka julkaistiin kyseiseltä albumilta, olivat "For The Moment", "I Hear You Calling" ja "No Regrets".
Foot In Mouth Disease -aikakausi (2002–2004)
Vuonna 2002 Gob teki levytyssopimuksen levy-yhtiö Arista Recordsin kanssa, ja levytti F.U. EP:n. "Ming Tran" julkistettiin singleksi EP:lle. Julkaisussa oli uudelleennauhoitettu versio Gobin klassikkokappale "Soda"sta. EP julkaistiin Gobin tulevan levyn Foot in Mouth Diseasen mainostukseksi.
Vuonna 2004 Wood erosi yhtyeestä soittaakseen kitaraa kanadalaiselle laulajalle, Avril Lavignelle. Gob on tämän jälkeen värvännyt basistin, joka tunnetaan fanien keskuudessa Peter Panina tai yleisemmin Tysonina. Samana vuonna yhtyeen jäsenet (Theo, Tom ja Gabe) esiintyivät elokuvassa Going the Distance, jonka soundtrackille yhtye levytti kappaleen Break. Samaisena vuonna myös levytyssopimus Arista Recordsin kanssa raukesi, koska yhtye ei saanut rikottua miljoonan myydyn levyn rajapyykkiä levyllä Foot in Mouth Disease.
"Comeback" ja Muertos Vivos -aikakausi (2005–2009)
Kolmen vuoden levytystauon jälkeen pitkään odotettu uusi levy Muertos Vivos julkaistiin syksyllä 2007, ja yhtye solmi levytyssopimuksen Aquarius Recordsin kanssa.
Noin vuosi levyn julkaisemisen jälkeen basisti Tyson Maiko erosi yhtyeestä vedoten toiseen yhtyeprojektiinsa nimeltä Leeroy Stagger, ja hänet korvattiin indie-yhtye Sleepwalkersin keulahahmo Steven Fairweatherilla syksyllä 2008. Gob on mainostanut uutta Banshee Song -musiikkivideotaan muun muassa internetissä pyörivällä kolmiosaisella teaser-sarjalla, jonka jälkeen video julkaistiin Kanadan Much Music -musiikkikanavalla tammikuussa 2009.
Uuden tulevan levyn aikakausi (2009–)
Yhtyeen kitaristi-taustalaulaja Theo Goutzinakis on ilmoittanut AMP Magazinen keväällä julkaisemassa haastattelussa, että he ovat aloittaneet uuden levyn tekemisen. Julkaisuajankohtaa ei vielä tiedetä.
Agía Marína (Chaniá)
Agía Marína on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Aiemmin kaupunki kuului Néa Kydonían kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Néa Kydonían kunnallisyksikköön. Kaupungin väkiluku on 2 005 (vuonna 2011).
Agía Marína sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla Chaniásta länteen. Sen ranta-alue on suosittua turistialuetta. Alkuperäinen Agía Marínan kylä sijaitsee hieman ylempänä kauempana merenrannasta. Paikkakunta on nimetty Pyhän Margareetan eli Pyhän Marinan (Agía Marína) mukaan. Kaupungin länsipuolella sijaitsee Plataniás ja itäpuolella Stalós.
Agía Marína muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Αγίας Μαρίνης, Topikí Koinótita Agías Marínis), johon kuuluu kaupungin lisäksi sen edustalla sijaitseva asumaton Ágioi Theódoroin saari.
Mikael Soininen
August Mikael Soininen (vuoteen 1907 Johnsson; 3. marraskuuta 1860 Kuhmoniemi – 12. maaliskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja kouluasioihin erikoistunut poliitikko, jonka tärkein saavutus oli oppivelvollisuuden toteuttaminen. Hän toimi kouluylihallituksen ylijohtajana vuosina 1917–1924 ja kirkollis- ja opetusministerinä vuosina 1918–1920. Lisäksi hän oli Suomalaisen puolueen ja myöhemmin Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja sekä Helsingin yliopiston kasvatustieteiden professori. Soininen kuuluu Suomen koulujärjestelmän tärkeimpiin uudistajiin.
Soinisen kasvatusihanteisiin kuuluivat kansakoulun vahvistaminen, luonnontieteellisen opetuksen lisääminen ja herbartilainen kasvatusfilosofia, jonka aseman hän vakiinnutti Suomessa. Hän oli myös merkittävä raittiusliikkeen vaikuttaja.
Perhe
Mikael Johnssonin isä oli Juvan kirkkoherra Johan Viktor Johnsson, joka kuoli vuonna 1884 vähän ennen astumistaan Porvoon piispan virkaan. Äiti Anna Charlotta Stenius kuului Stenius-sukuun. Veli Eliel Johnsson (sittemmin Soisalon-Soininen) kohosi prokuraattoriksi ja toiselle veljelle, lääkäri Julius Viktor Johnssonille myönnettiin lääkintöneuvoksen arvo. Mikael Johnsson otti myöhemmin takaisin savolaisen suvun alkuperäisen nimen Soininen.
Soinisen ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1886 Elin Forsius, joka kuoli vuonna 1911. Toinen puoliso oli vuodesta 1914 Elinin pikkuserkku Linda Elina Puolanne (ent. Spolander), jonka isä oli Nils Ferdinand Spolander. Soinisella oli ensimmäisestä avioliitostaan kuusi lasta. Maataloushistorioitsija Arvo M. Soininen oli hänen pojanpoikansa ja teologi Aarni Voipio hänen vävynsä.
Opiskelu ja kasvatustieteelliset opit
Johnsson vietti lapsuutensa Kuhmossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1879 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin keisarillisesta yliopistosta vuonna 1883 pääaineinaan latina ja kreikka. Hän kuului opiskeluaikanaan suomenmieliseen opiskelijajärjestö Suomalaiseen Nuijaan ja kiersi Savossa keräämässä kansatieteellistä aineistoa Savo-karjalaisen osakunnan laskuun. Johnsson teki yliopiston myöntämän stipendin turvin vuosina 1884–1885 opintomatkan Yhdysvaltoihin tutustuakseen sikäläiseen koulujärjestelmään, josta hän teki myös lisensiaatinväitöskirjansa Koulutoimesta Pohjois-Amerikan Yhdysvalloissa vuonna 1887. Weilin & Göös julkaisi sen kirjana samana vuonna. Maisterin ja tohtorin arvoista Johnsson kieltäytyi periaatesyistä.
Johnsson oli aikaan nähden radikaalien uudistusten kannattaja. Hän esitti jo väitöskirjassaan muun muassa yleistä oppivelvollisuutta, yhtenäiskoulujärjestelmää, kansalaiskasvatusta demokraattisen yhteiskunnan hyväksi, sukupuolten yhteisopetusta ja tunnustuksellisen uskonnonopetuksen siirtämistä valtion kouluista pyhäkouluun. Hänen varhaisia innoittajiaan olivat Herbert Spencer ja luonnontiedeopetuksen vahvistamista kannattanut Kristian Kroman. Herbartilaisuudesta Johnsson kiinnostui luettuaan Waldemar Ruinin väitöskirjan, joka ilmestyi samana vuonna kuin hänen omansa, ja tehtyään sen jälkeen opintomatkan Jenaan. Johnsson julkaisi 1890-luvun puolivälistä alkaen herbartilais-zilleriläisesti suuntautuneita tutkimuksia kasvatustieteestä. Hänen kannattamansa muodollisten asteittein oppi muistutti myös F. W. Dörpfeldin teorioita.
Johnssonin on sanottu vakiinnuttaneen herbartilais-zilleriläisen suuntauksen Suomen opettajainkoulutuksen valtavirtaukseksi. Hänen teoksiaan luettiin oppikirjoina Suomen opettajaseminaareissa 1940-luvulle asti. Uransa loppuaikoina hän tosin alkoi itsekin arvostella herbartilaista suuntausta liian yksipuoliseksi.
Ura opetushallinnossa ja politiikassa
Johnsson toimi suomen-, ruotsin- ja latinanopettajana Helsingin Suomalaisessa Alkeisopistossa vuosina 1883–1884 ja 1885–1886, Suomalaisessa Normaalilyseossa 1887–1889 ja Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa 1887–1897. Viimeksi mainitussa hän opetti myös historiaa ja toimi koulun johtajana vuosina 1890–1897. Hän oli myös yliopiston kasvatus- ja opetusopin dosenttina vuosina 1891–1897. Uransa kouluhallituksessa Johnsson aloitti vuonna 1897 Hämeenlinnan piirin kansakouluntarkastajana. Hän johti naisopettajien koulutuslaitosta Heinolan seminaaria vuosina 1899–1907 ja oli henkilökohtainen ylimääräinen kasvatustieteiden professori vuosina 1907–1917 sekä samalla kansakoulunopettajien yliopistollisten jatkokurssien johtaja, kunnes ne lopetettiin vuonna 1915.
Aktivoiduttuaan politiikassa Soininen oli Suomalaisen puolueen kansanedustajana Mikkelin läänin vaalipiiristä vuosina 1907–1911 ja eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtaja vuoden 1908 molemmilla valtiopäivillä sekä talousvaliokunnan puheenjohtaja vuoden 1909 toisilla valtiopäivillä. Valinta nuor- ja vanhasuomalaisten välillä ei ollut Soiniselle helppo, sillä hänen Eliel-veljensä murhattiin sortokauden aikana myöntyväisyyslinjan kannattajana. Eduskunnassa Soininen ajoi erityisesti oppivelvollisuutta ja kieltolakia.
Keväällä 1917 Tokoin senaatti nimitti Soinisen äänestyksen jälkeen kouluhallituksen ylijohtajaksi kuolleen Y. K. Yrjö-Koskisen tilalle. Nimitystä esitti Soinisen pitkäaikainen tukija, opetusasioista vastannut senaattori E. N. Setälä, ja sitä kannattivat porvarillisten puolueiden senaattorit, kun taas sosiaalidemokraatit kannattivat virkaan Oskari Manteretta. Vuoden 1918 valtiomuotokiistassa Soininen oli yksi harvoista tasavaltaa kannattaneista vanhasuomalaisista, ja monarkiahankkeen kaaduttua hänet nimitettiin kirkollis- ja kouluministeriksi Ingmanin I hallitukseen marraskuussa 1918.
Toimiessaan samanaikaisesti kouluhallituksen ylijohtajana ja opetusministerinä Soininen sai ajettua läpi pitkäaikaisena tavoitteenaan olleen oppivelvollisuuslain, joka toteutui viimein keväällä 1921. Sosiaalidemokraatit saatiin lain tueksi jättämällä kirkon järjestämä alkuopetus kokonaan pois. Soinisen pettymykseksi taloudelliset rajoitukset sallivat vain niin sanotun supistetun kansakoulun toteuttamisen osassa maaseutua eikä yhtenäiskoulujärjestelmää saatu vielä toteutettua. Hänen kannattamansa valtion oppikirjamonopoli ja sekä uskonnonopetuksen että siveysopin säätäminen kaikille pakollisiksi oppiaineiksi eivät myöskään toteutuneet oikeiston kiivaan vastustuksen vuoksi. Voittonsa hetkellä Soininen joutui konservatiivisten tahojen ryöpyttämäksi, ja hän putosi eduskunnasta seuraavissa vaaleissa.
Kirkollis- ja opetusministerinä Soininen valmisteli myös vuonna 1922 toteutuneen uskonnonvapauslain, mutta hän oli sen kohdalla varovaisempi ja maltillisempi kuin oppivelvollisuusasiassa. Hän tuki myös kieltolain säätämistä. Lisäksi hänen ehdotuksestaan Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto uudelleennimettiin Helsingin yliopistoksi vuonna 1919. Yliopiston sisäiseen kielikiistaan puuttumista hän vältteli. Jäätyään sivuun politiikasta Soininen keskittyi kouluhallituksen johtamiseen, kunnes kuoli vatsasyöpään vuonna 1924 kesken työuransa.
Soininen oli edustajana vuoden 1918 kirkolliskokouksessa ja oli vuodesta 1922 kieltolakikomitean puheenjohtaja. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Muistaminen
Soinisen mukaan on nimetty Mikael Soinisen tie Helsingin Pukinmäessä vuonna 1968. Siellä on toiminut myös hänen mukaansa nimetty Soinisen koulu, joka on nykyään osa Pukinmäenkaaren peruskoulua. Soinisen perustama kokeilukoulu toimi samassa kaupunginosassa vuoteen 1954.
Tyräkit
Tyräkit (Euphorbia) on valtava, noin 2160 lajia sisältävä kasvisuku, joka kuuluu tyräkkikasvien heimoon. Suvun lajeja tavataan kaikilla mantereilla arktisia alueita lukuun ottamatta. Useimmat lajit ovat kotoisin trooppisilta alueilta ja monet (laskutavasta riippuen 850–1 000 lajia) ovat mehikasveja. Lajimäärältään tyräkit on yksi suurimmista kasvisuvuista.
Tyypillisiä piirteitä
Tyräkit voivat olla yksi- tai monivuotisia ja niiden ulkoasu vaihtelee valtavasti. Se onkin luultavasti maailman muuntelevin kasvisuku. Osa lajeista on ruohovartisia, matalia niittykasveja (esimerkiksi kenttätyräkki Euphorbia esula), kun taas toiset muistuttavat erehdyttävästi kaktusta lehdettömine runkoineen ja usein näyttävine piikkeineen (esimerkiksi Euphorbia virosa). Joistakin lajeista kasvaa puita (esimerkiksi Euphorbia cooperi). Suvun monimuotoisuuden vuoksi lajistoa on pyritty jakamaan erilaisten piirteiden perusteella useampaan sukuun, siinä kuitenkaan tyydyttävästi onnistumatta.
Tyräkkien tärkeä tuntomerkki, joka erottaa ne välittömästi esimerkiksi kaktuksista, on maitiaisneste. Pienikin haava kasvissa alkaa välittömästi vuotaa paksua nestettä, joka kuivuu nopeasti joutuessaan kosketuksiin ilman kanssa. Neste on lähes aina valkoista, mutta myös keltaista maitiaisnestettä esiintyy (esimerkiksi Euphorbia abdelkuri). Maitiaisneste on yleensä myrkyllistä. Se ärsyttää ihoa ja voi aiheuttaa erittäin voimakasta kipua limakalvoilla ja jopa sokeuden joutuessaan silmiin. Joillakin lajeilla nesteestä on löydetty myös karsinogeenisiä ainesosia.
Kukat ovat vaatimattomia, vain muutamia millimetrejä läpimitaltaan ja ne muodostavat yleensä pieniä terttuja. Kukat ovat yksineuvoisia. Itse kukinto on hyvin vaatimaton, mutta sitä ympäröivät isot, usein hyvinkin näyttävänväriset ylälehdet, jotka kiinnittävät pölyttäjien huomion. Suvun kaupallisesti ehkä merkittävimmän lajin, joulutähden (Euphorbia pulcherrima), koristearvo perustuu juuri värikkäisiin ylälehtiin. Monien lajien hedelmä on kuiva kota, joka kypsänä räjähtää esimerkiksi kosketuksesta ja sinkoaa siemenet kauas emokasvin luota.
Useita tyräkkilajeja kasvatetaan niiden koristeellisuuden vuoksi puutarha- tai huonekasveina.
Lajeja Suomessa
Suomessa esiintyvät luonnonvaraisena lajeina:
Venue-EP
Love`s An Injection / Malibu Nightmare / Taxi Driver / Problem Child / In The Year 79 eli Venue-EP on suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin ensimmäinen EP. Vain Suomessa julkaistua levyä painettiin toukokuussa 1982 vain 500 kappaletta ja siksi se on nykyään harvinaisuus.
EP:n B-puolen toinen Problem Child ja kolmas kappale In The Year '79 nauhoitettiin yhdessä Taxi Driverin kanssa samassa sessioissa. Levyssä lukee In The Year '79, mutta itse studiokasetissa lukee In The Year '79 / It's Too Late. Näin ollen joskus on epäilty onko kappaleella kaksoisnimi vai onko sen oikea nimi "It's Too Late". Moni Farmyard-nauhoitusten kappaleista oli tarkoitus jättää julkaisematta, koska ne on nauhoitettu huumorimielessä harjoitusten jälkeen käytännössä yhdellä soittokerralla. Koska kappaleet on nauhoitettu kerralla, kertovat ne hyvin nuoren Hanoi Rocksin soittotyylistä. EP:n kappaleissa kuulee vielä hyvin punkin vaikutuksen. Yhtyeen koko kokoonpano oli soittanut jossain vaiheessa punk-yhtyeissä. Suomirock oli alkanut erota uuden aallon punkista vasta 1980-luvun alkuvuosina eli juuri EP:n äänittämisen aikoihin.
EP:tä kutsutaan Venue-EPksi, koska levy julkaistiin mainostamaan kesäkuun 22. päivän keikkaa Venue-klubilla. Levyn takakannen Venue-mainoksessa mainostetaan lisäksi uutta Oriental Breaks-albumia, jota saattoi ostaa mm. Stage One-kaupasta. Hanoi Rocksin toisen levyn oikea nimi oli Oriental Beat, joka ilmestyi tammikuussa 1982. EP on jo harvinainen tämän takakannen mainoksensa takia. Voi olla, että Oriental Breaks on painovirhe, mutta jos tällainen albumi on painettu niin se on silloin todellinen harvinaisuus.
Levyn kannessa vasemmalta lähtien on Sam Yaffa, Nasty Suicide, Michael Monroe ja Andy McCoy. Jostain syystä rumpali Gyp Casino puuttuu levyn kannesta. Jos ajattelee Gyp Casinon myöhempiä vaiheita yhtyeessä vuonna 1982, voi olettaa, että Casinon puuttuminen levyn kannesta kertoo hänen muuttuneesta suhtautumisestaan yhtyeeseen.
Tulikukat
Tulikukat (Verbascum) on kasvisuku syyläjuurikasvien eli naamakukkaiskasvien heimossa. Tulikukkien suvussa on noin 360 alkuperäisenä Euraasiassa ja Afrikassa kasvavaa lajia. Runsaimmin lajeja on löydetty Turkista, yli 200. Tulikukkien siemenet saattavat säilyttää itävyytensä kymmeniä vuosia. Kasvi on yleensä kaksivuotinen, mutta voidaan kasvuhormoneilla saada viljeltynä kukkimaan jo ensimmäisenä vuonna.
Tulikukkalajeja
Pohjoismaissa kasvavia lajeja:
Muita lajeja:
Tulikukat Suomessa
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kuusi tulikukkalajia. Ukontulikukka on alkuperäinen ketokasvi Etelä-Suomessa ja tummatulikukka muinaistulokas vanhojen asuinalueiden tuntumassa. Purppura-, rohto-, pustan- ja käentulikukka ovat harvinaisia tulokaskasveja.
Käyttö
Tulikukan kuivuneita varsia voidaan kyllästää talilla ja käyttää hieman kynttilän tai soihdun tapaan valonlähteenä.
Tyko Brahe
Tyko Brahe (oikealta nimeltään Tyge Ottesen Brahe; 14. joulukuuta 1546 Knudstrup – 24. lokakuuta 1601 Praha) oli tanskalainen tähtitieteilijä. Hän oli omana aikanaan myös tunnettu astrologi ja alkemisti. Hän rakennutti Venin saarelle kaksikin observatoriota, ensin Stjerneborgin ja hiukan myöhemmin isomman ja paremmin varustetun Uranienborgin, mistä tuli varhainen "tutkimusinstituutti". Kummastakaan rakennuksesta ei ole edes peruskiviä jäljellä. Rakennusten ulkonäkö tunnetaan vain niistä tehtyjen piirrosten ja maalausten perusteella.
Julkaisutoiminnan takia hän omisti kirjapainon ja paperimyllyn. Brahen tunnetuin apulainen oli Johannes Kepler.
Elämä
Tyko Brahe, jonka etunimestä on olemassa useita muotoja (Tyge tanskaksi ja Tycho latinaksi), syntyi 14. joulukuuta 1546 Tanskassa Otto ja Beata Brahen perheeseen. Hän aloitti opintonsa vuonna 1559 Kööpenhaminan yliopistossa, ollen silloin vain 12 vuoden ikäinen, opiskellen ajan hengen mukaisesti retoriikkaa ja filosofiaa. Kolme vuotta myöhemmin Brahe siirtyi Leipzigin yliopistoon opiskelemaan lakia. Näinä vuosina hän myös itse opiskeli tähtitiedettä. Kemiaa hän opiskeli Augsburgissa vuosina 1570–1572. Tyko myös taivutteli setänsä rakentamaan hänelle oma kemian laboratorion Herritzwadin linnaansa. Näinä vuosina Tyko joutui miekkataisteluun, jossa hän menetti nenänsä. Hänelle valmistettiin nenäproteesi, kertomusten mukaan hopeasta tai kullasta. Vuonna 2010 tehty tutkimus osoitti, että proteesi oli messinkinen.
Vuonna 1572 Brahe havaitsi Kassiopeian tähdistössä uuden tähden. Hän tarkkaili sitä tiiviisti ja tuli siihen johtopäätökseen, että kyseessä oli uusi taivaalla paikallaan pysyvä tähti. Seuraavana vuonna hän julkaisi teoksen De Stella Nova (lat. uudesta tähdestä). Nyt tiedetään, että kyse oli supernovaräjähdyksestä, ja tätä "uutta tähteä" sanotaan nykyisin Tykon novaksi (SN 1572). Kirja herätti tyrmistystä papiston keskuudessa. Siihen aikaan nimittäin uskottiin vakaasti, että tähdet olisivat jumalaista alkuperää, eikä maailmankaikkeuteen ollut syntynyt mitään uutta sen jälkeen kun Jumala oli lopettanut luomistyönsä. Tuohon aikaan lähes kaikki tähtitietous oli peräisin Aristoteleen ja Ptolemaioksen ajatuksiin perustuvista kirjoista.
Tyko Brahe kuoli seuraavana vuonna (24. lokakuuta 1601). Kepler viimeisteli hänen elämäntyönsä ja julkaisi Brahen tähtiluettelon Astronomiae Instauratae Progymnasmata, joka sisälsi 777 tähden sijaintitiedot. Tyko Brahe oli ensimmäisiä jotka tajusivat järjestelmällisen havaitsemisen tärkeyden tähtitieteessä. Tätä saavutusta voisi hyvin verrata Galileo Galileihin, joka alkoi ensimmäisenä soveltaa empiiristä tutkimusta. Ilman hänen tutkimustuloksiaan Kepler ei välttämättä olisi keksinyt lakejaan planeettojen radoista.
Kuolema
Tarinan mukaan tähtitieteilijä kuoli virtsarakon pullistumaan juotuaan liikaa viiniä päivällisellä Rosenbergin paronin kanssa. Brahe pelkäsi etikettirikettä niin paljon, ettei poistunut pöydästä.
Brahen kuolemansyy on yhä epäselvä, mutta vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan kyse ei ollut akuutista myrkytyksestä. Brahe saattoi kuolla virtsarakon tulehdukseen. Hänen epäillään yrittäneen hoitaa itseään elohopeaa sisältäneillä lääkkeillä, joka selittää korkean elohopeamäärän hänen elimistössään. Brahe kuoli aamulla yhdeksän ja kymmenen välillä.
On myös esitetty epäilyjä siitä, että Brahen olisi murhannut Kepler. Väite perustuu 1990-luvulla tehtyihin oikeuslääketieteellisiin tutkimuksiin, jotka perustuivat vuonna 1901 haudasta otettuihin hiusnäytteisiin. Vertaamalla hiusten kasvunopeutta Brahen hiuksista löytyneisiin elohopeamääriin on pystytty päättelemään, milloin ja minkä kokoisina annoksina Brahe oli elohopeaa saanut. Koska Brahen elämän loppuvaiheista on tarkat päiväkirjat, on voitu osoittaa, että Kepler oli käytännössä ainut mahdollinen henkilö, joka olisi voinut myrkyttää Brahen. Vuonna 2010 hauta avattiin uudelleen, jotta kuolinsyy pystyttäisiin määrittelemään tarkemmin.
Kunnianosoitukset
Brahen mukaan on nimetty pikkuplaneetta 1677 Tycho Brahe. Kohteen löysi suomalainen tähtitieteilijä Yrjö Väisälä vuonna 1940.
pienoiskuva|Boeing 737, jonka pyrstöön Brahen kuva oli maalattu. Brahen kuva on ollut maalattuna yhden Norwegian Air Shuttlen sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Helmenkalastajat (tanssiorkesteri)
Helmenkalastajat on pohjanmaalta kotoisin oleva tanssiorkesteri. Helmenkalastajat voitti Viihdyttäjä 2008 -tanssiorkesterikilpailun. Helmenkalastajat nähtiin kesän 2008 Kesäillan valssi -televisio-ohjelman vakio-orkesterina.
Hanjin
Historiaa
Hanjin aloitti toimintansa toisen maailmansodan lopulla 1. marraskuuta 1945. Alussa sen suurin asiakas oli Yhdysvaltain armeija, jonka tarvikkeiden kuljettamisesta Koreaan ja Vietnamiin se huolehti. Yhtiö solmi tärkeän sopimuksen Yhdysvaltain kahdeksannen armeijan kanssa marraskuussa 1956. Toisen sopimuksen se allekirjoitti maaliskuussa 1966 kaikkien Vietnamissa olevien yhdysvaltalaisten joukkojen kanssa; sopimus koski sekä maa-, meri- että ilmavoimia. Marraskuussa 1969 Hanjin aloitti konttien kuljettamisen solmien sopimuksen Sea Land Servicen kanssa. Hanjin avasi ensimmäisen konttialueensa alle vuotta myöhemmin, syyskuussa 1970, Pusanin satamassa.
Lähi-itä oli yhtiön laajenemiskohteena 1970-luvun loppupuolella. Yhtiö allekirjoitti sopimuksen kuwaitilaisen Shuwaikin sataman kanssa syyskuussa 1977, saudi-arabialaisen Dammamin sataman kanssa maaliskuussa 1979 ja samassa maassa olevan Jeddan sataman kanssa toukokuussa 1980.
Maaliskuussa 1990 Hanjin laajentui kuorma-autoliikenteeseen ja varastoalalle ostamalla Korea Freight Transport Companyn. Kaksi vuotta myöhemmin, kesäkuussa 1992, yhtiö aloitti pienten pakettien jakelun ja lähettipalvelun perustamalla Hanjin Express -yhtiön. Hanjin aloitti laivojen lastaamisen ja lastien purun Long Beachin ja Seattlen satamissa yhdessä yhteistyökumppaninsa Total Terminals Inc:n kanssa elokuussa 1992. Tammikuussa 1993 yhtiö aloitti konttien junakuljetukset Pusanin ja Uiwangin välillä. Toukokuussa 1995 yhtiö kuljetti viljaa Pohjois-Koreaan.
Union nationale des femmes du Mali
Union nationale des femmes du Mali eli UNFM oli malilainen naisjärjestö vuosina 1974–1991.
Itsenäisen Malin ensimmäinen naisjärjestö oli vuonna 1963 perustettu Sudanin liiton naisten sosiaalitoimikunta. Se toimi etupäässä paikallistasolla ja keskittyi lukutaidon levittämiseen ja valistustyöhön. Valtakunnallista toimikuntaa johtivat presidentti Modibo Keïtan puoliso Keïta Mariam Travélé ja puolueveteraani Diallo Aoua Keïta. Puolueen johtoon kuului vain Aoua Keïta, jonka rinnalle kansalliskokoukseen tuli vuonna 1964 Namissa Touré. Molemmat joutuivat syrjään vuonna 1967 alkaneessa ”aktiivisessa vallankumouksessa”.
Vuoden 1968 vallankaappauksen jälkeen perustettiin sosiaaliasioiden valtiosihteeristö, joka ryhtyi koordinoimaan ruohonjuuritason naistoimintaa. 1970-luvulla alettiin perustaa myös erilaisia kansalaisjärjestöjä. Maata hallinnut sotilasjuntta avasi koulutetuille naisille tien julkishallinnon johtopaikoille. Ensimmäinen nainen Malin hallituksessa oli sosiaaliasioiden valtiosihteeri Cissé Inna Sissoko vuonna 1968.
Malin kansallinen naisliitto UNFM perustettiin vuonna 1974. Se oli aluksi epäpoliittinen järjestö, josta tuli vuonna 1979 osa hallitsevaa Malin kansan demokraattista liittoa. Naisliiton ensimmäinen puheenjohtaja oli maan valtionpäämiehen Moussa Traorén puoliso Traoré Mariam Cissoko. Pääsihteerinä toimi Fatou Tall, puolustusministeri Kissima Doukaran ja turvallisuuspäällikkö Tiécoro Bagayokon sukulainen. Hänet pidätettiin vuoden 1978 vallankaappausyrityksen yhteydessä. Naisliiton toimeenpanevassa komiteassa oli myös muita sotilasjuntan jäsenten sukulaisia.
Naisliitto toimi presidentti Traorén hallinnon tukena, eikä naisten poliittinen toiminta ollut mahdollista sen ulkopuolella. Liiton tavoitteena oli lisätä naisten yhteiskunnallista ja taloudellista osallistumista sekä parantaa heidän sosiaalisia olojaan. Naisliitto oli hyvin organisoitu ja sillä oli näkyvä rooli maan politiikassa. Se sai toteutettua merkittäviä sosiaalisia hankkeita ja osallistui myös kansainväliseen yhteistyöhön. Liiton puheenjohtaja kuului hallitsevan puolueen toimeenpanevaan keskustoimistoon ja sillä oli edustajansa puolueen kansallisneuvostossa. Kuusi naista kuului maan talous- ja sosiaalineuvostoon ja kansalliskokouksessa heidän määränsä vaihteli kahdesta viiteen. Ensimmäinen naisministeri Malin hallituksessa oli Gakou Fatou Niang vuosina 1980–1988. Häntä seurasivat Sidibé Aïssata Cissé 1986–1989 ja Diallo Lalla Sy vuosina 1988–1991.
Naiset osallistuivat aktiivisesti Malin demokratialiikkeeseen 1990-luvun vaihteessa. Kansallisen naisliiton UNFM:n toiminta lakkasi Moussa Traorén hallinnon kaaduttua vuonna 1991. Sen tilalle syntyi tuhansien naisyhdistysten ja kansalaisjärjestöjen toimintaa koordinoiva yhteenliittymä Coordination des associations et ONG féminines du Mali eli CAFO.
Telšiain kunnallispiiri
Telšiain kunnallispiiri on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Telšiain läänissä. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 54 745 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Telšiai.
Hideo Ishikawa
pienoiskuva|Hideo Ishikawa vuonna 2017. Hideo Ishikawa (s. 13. joulukuuta 1969 Nishinomiya, Hyōgon prefektuuri, Japani) on miespuolinen ääninäyttelijä. Hänen lempinimään ovat ”Hide” ja ”Hide-chan” ja hän työskentelee Aoni Productionissa. Ishikawa on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Tunnetuimpia hänen rooleistaan ovat Kiccho Fukuda Slam Dunkissa, Auron Final Fantasy X:ssä, Itachi Uchiha Narutossa, Jūshirō Ukitake Bleachissa ja Pierre de Chaltier Tales of Destinyssä.
Talonpoikaissota
Talonpoikaissota eli Etelä- ja Keski-Saksan talonpoikaissota on nimitys Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueella vuosina 1524–1525 tapahtuneelle kapinalliselle liikehdinnälle.
Leviävä uskonpuhdistusliike synnytti laajaa levottomuutta Saksalais-roomalaisen keisarikunnan alueen talonpoikien keskuudessa. Talonpoikien liikehdintä oli merkittävää varsinkin siinä mielessä, että he muodostivat valtakunnan väestöstä kolme neljäsosaa. Jo aiemmin feodaaliruhtinaat olivat pyrkineet hallitsemiensa alueiden yhtenäistämiseen, mikä oli entisestäänkin vähentänyt talonpoikien oikeuksia. Kapinointia ja liikehdintää tapahtui paikallisesti jo 1300-luvulla, mutta uskonpuhdistus ja Lutherin ajatukset kristityn vapaudesta toivat niihin uusia sävyjä. Vuosina 1524–1525 syntyi laajamittaista liikehdintää, joka sai pian vallankumouksellisia piirteitä. Liikehdintään liittyi myös aateliston ja porvariston edustajia.
Talonpoikaissotana tunnetun protestiliikkeen taustalla oli useita uskonpuhdistukseen liittyviä uudistusajatuksia. Vuonna 1525 julkaistiin julistus Schwabenin talonpoikien kaksitoista artiklaa, jossa vaadittiin maaorjuuden lakkauttamista, verotuksen uudistamista ja vapaita papinvaaleja. Kapina levisi nopeasti. Siihen liittyi Thüringenissä uskonpuhdistaja ja radikaali teologi Thomas Müntzer, joka vaikutti paljolti siihen, että talonpojat uskoivat taistelevansa tasa-arvoisen Jumalan valtakunnan puolesta.
Ruhtinaat ja maanomistajat kävivät talonpoikia vastaan omilla joukoillaan, joiden varustelu ja organisointi oli huomattavasti kapinaliikettä korkeammalla tasolla. Kapina tukahdutettiin, ja arviolta 100 000 siihen osallistunutta talonpoikaa teloitettiin. Kapinoinnin jälkiseurauksena ruhtinaiden suhtautuminen Lutheriin viileni, sillä he pitivät tätä yhtenä syyllisenä levottomuuksiin. Luther puolustautui syytöksiä vastaan. Vielä kapinan alussa hän oli yrittänyt ottaa maltillista kantaa tilanteeseen, mutta väkivaltaisuuksien lisääntyessä hän oli kehottanut ruhtinaita kaikin tavoin kukistamaan kapinaliikkeen.
Beta Pictoris b
Beta Pictoris b on eksoplaneetta, joka löydettiin 18. marraskuuta 2008 suoran kuvaamisen menetelmällä. Se kiertää A-tyypin pääsarjan tähteä Beta Pictoris noin 63 valovuoden päässä Maasta, Maalarin tähdistön suunnalla.
Maxi Gnauck
thumb|Maxi Gnauck vuonna 1984. Maxi Gnauck (s. 10. lokakuuta 1964 Berliini) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Yksittäisistä telineistä parhaiten hän menestyi nojapuilla, jolla hän voitti olympiakullan lisäksi kolme maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan-mestaruutta.
Beta Pictoris b
Planeetta kiertää emotähteään 9,2 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 21,6 vuotta. Planeetan massa vastaa noin 7 Jupiterin massaa. Planeetta on todennäköisesti kaasujättiläinen. Se on nuori, noin 20 miljoonan vuoden ikäinen planeetta.
Vuonna 2014 Beta Pictoris b:stä tuli ensimmäinen eksoplaneetta, jonka vuorokauden pituus oli määritetty. Pituudeksi määritettiin vain 8 tuntia, mikä on huomattavasti vähemmän kuin yhdelläkään aurinkokunnan planeetoista. Tuloksen mukaan planeetta pyörii päiväntasaajallaan 100 000 kilometrin tuntinopeudella.
Maxi Gnauck
Gnauck voitti neljä mitalia Moskovan 1980 olympialaisten telinevoimisteluissa. Hän voitti kultaa nojapuilla 19,875 pisteellä. Hän saavutti hopeaa kahdeksanottelussa, jossa hän pisteillään 79,075 hävisi Neuvostoliiton Jelena Davydovalle 0,075 pisteen erolla. Lisäksi hän saavutti pronssia joukkuekilpailussa, jossa hän keräsi parhaat henkilökohtaiset pisteet, sekä permannolla tasapistein 19,825 Natalja Šapošnikovan kanssa. Puomilla Gnauck sijoittui neljänneksi (19,700 pistettä) ja hypyssä kuudenneksi (19,300).
Los Angelesin 1984 olympialaisiin Gnauck ei voinut osallistua itäblokin maiden olympiaboikotin vuoksi. Hän saavutti kuitenkin voittoja olympialaisten korvikkeeksi järjestetyissä Ystävyyden kisoissa.
Gnauck voitti maailmanmestaruuden nojapuilla heti ensimmäisenä arvokisavuonnaan Fort Worthin MM-kilpailuissa 1979. Kiinan Ma Yanhong jakoi mestaruuden hänen kanssaan. Moniottelussa Gnauck saavutti hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Moskovan MM-kilpailuissa 1981 hän voitti kultaa nojapuitten lisäksi puomilla ja hypyssä sekä saavutti pronssia joukkuekilpailussa. Budapestin MM-kilpailuissa 1983 hän voitti kolmannen maailmanmestaruutensa nojapuilla ja kolmannen MM-pronssinsa joukkuekilpailussa.
Kööpenhaminan EM-kilpailuissa 1979 Gnauck saavutti hopeaa hypyssä ja pronssia nojapuilla. Madridin EM-kilpailuissa 1981 hän oli kisojen paras voimistelija: tuloksena kultaa moniottelussa, permannolla, puomilla ja nojapuilla sekä hopeaa hypyssä. Helsingin EM-kilpailuissa 1985 hän voitti vielä kultaa nojapuilla ja sai hopeaa moniottelussa.
Gnauck lopetti voimistelu-uransa vuonna 1985.
Tioniini
Tioniini eli Lauthin violetti (C12H9N3S) on tiatsiinin rakenteen sisältävä orgaaninen yhdiste, jota käytetään väriaineena. Sillä voidaan värjätä muun muassa silkkiä tai villaa ja lisäksi sitä käytetään redox-indikaattorina.
Valmistus
Charles Lauth syntetisoi tioniinia ensimmäisenä vuonna 1876. Lähtöaineina hän käytti p-fenyleenidiamiinia ja rikkivetyä ja hapetti muodostuneen tuotteen. Myöhemmin BASF:n tutkijat käyttivät samaa menetelmää tioniinin johdannaisen, metyleenisinisen valmistamiseen.
Käyttö
Kiinteänä tioniini on väriltään vihreää. Se värjää kankaat, kuten silkin violetiksi.
Tioniinia voidaan käyttää myös redox-indikaattorina. Yhdisteen väri muuttuu sinivioletista värittömäksi, kun se pelkistyy leuko-muodokseen.
Tioniini fluoresoi virittyneessä tilassaan. Tätä voidaan käyttää hyväksi biologisissa tutkimuksissa. Tioniini voidaan virittää, jolloin se fluoresoi sinisenä. Virittyneessä tilassa yhdiste voi myös hapettaa useiden entsyymien koentsyymeinä toimivien NADH:n tai NADPH:n. Näiden hapettuessa tioniini palaa perustilaansa ja fluoresenssi heikkenee. Tätä voidaan käyttää hyväksi entsyymitutkimuksissa. . Myös tioniini leuko-muoto fluoresoi ja fluoresenssi on jopa voimakkaampaa ja pitkäkestoisempaa kuin tioniinilla.
Romanus
Romanus (n. 850–897) oli paavina heinä‐elokuusta marraskuulle 897. Hänet valittiin paaviksi murhatun Stefanus VI:n tilalle. Tuohon aikaan Roomassa vallasta taisteli useita ryhmittymiä, ja yksi niistä pakotti Romanuksen luopumaan vallasta. Hänen seuraajansa oli Theodorus II. Romanus eli loppuelämänsä munkkina.
Uistinvita
Uistinvita (Potamogeton natans) on vesikasvi, jonka soikeat lehdet ja tähkämäinen kukinto nousevat veden pinnalle.
Ulkonäkö ja koko
Uistinvidan verso voi olla kaksi metriä pitkä. Sen soikeat, silposuoniset lehdet kelluvat veden pinnalla. Heinä-elokuussa nousee tähkämäinen vihreä kukinto vedenpinnan yläpuolelle. Uistinvidan juurakko on mehevä, ja kasvi lisääntyy helposti suvuttomasti katkenneista juurenpalasista.
Levinneisyys
Uistinvitaa tavataan koko Euroopassa Pohjois-Lappia ja Etelä-Espanjaa lukuun ottamatta.
Elinympäristö
Uistinvita viihtyy rehevissä vesissä. pienoiskuva|200px|vasen|Uistinvidan lehti on soikea ja kelluu veden pinnalla.
Young British Artists
thumb|Damien Hirst, [[The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living, 1992.]]
Young British Artists tai YBA oli lontoolainen taiteilijaryhmä, johon kuului käsitetaiteilijoita, installaatiotaiteilijoita, taidemaalareita ja veistäjiä. Se toimi 1980-luvulta 1990-luvun loppupuolelle. Shokkiefekteistä, kierrätysmateriaalien käytöstä ja yksityiselämästään tunnettu ryhmä sai paljon huomiota mediassa 1990-luvulla.
Young British Artist -ilmiö nosti nykytaiteen tähdiksi joukon tuolloin nuoria ja tuntemattomia taiteilijoita, kuten Damien Hirst ja Tracey Emin. Heistä kiinnostui myös media ja suuri yleisö. Ilmiö teki myös nykytaiteesta kiinnostavaa ja muodikasta, joten taidemarkkinat kuumenivat keskellä lamaa ja taiteen kansainvälinen mielenkiinto kohdistui Lontooseen.
Ryhmän vaiheet
Monet Young British Artists -ryhmän jäsenet ovat opiskelleet Goldsmiths' Collegessa. Ryhmä sai nimensä Lontoossa Saatchi Galleryssä vuosina 1992-1996 näytteillä olleesta kuuden näyttelyn sarjasta, joka toi ryhmän taiteilijat julkisuuteen. Ryhmän johtavia taiteilijoita ovat Damien Hirst ja Tracey Emin. Heidän tunnetuimpia teoksiaan ovat Hirstin The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living, joka koostui vitriinistä ja formaldehydiin säilötystä haista sekä Eminin työ My Bed.
Vuonna 1988 osallistui 16 Goldsmiths' Collegen opiskelijaa silloin toista lukuvuottaan opiskelevan Damien Hirstin organisoimaan Freeze-näyttelyyn. Kaupalliset galleriat eivät kiinnostuneet hankkeesta, joten se järjestettiin vaihtoehtoisissa varastotiloissa Lontoossa. Näyttely ei herättänyt lehdistössä suurta kiinnostusta, mutta se oli esimerkki taiteilijakuraattorin järjestämästä näyttelystä. Taiteilijoiden johtamista näyttelytiloista tuli myöhemmin 1990-luvun puolivälissä Lontoon taide-elämälle ominainen ilmiö. Freeze-näyttelyssä olivat mukana muun muassa Angela Bulloch, Gary Hume, Sarah Lucas, Richard Patterson ja Fiona Rae.
Yksi Freeze-näyttelyn kävijöistä oli kuitenkin johtava taidekeräilijä ja taidekauppias Charles Saatchi, johon näyttely teki vaikutuksen. Saatchi osti näyttelystä Hirstin eläininstallaation. Saatchista tuli myös muiden ryhmän jäsenten sponsori. Hän oli siihen asti kerännyt pääosin amerikkalaista ja saksalaista nykytaidetta asemansa jo vakiinnuttaneilta taiteilijoilta. Saatchi käytti nimeä "Young British Artists" ryhmän jäsenten töiden näyttelyissä vuodesta 1992 alkaen. Samalla ryhmä alkoi saada huomiota mediassa. Ryhmän toiminta virkisti niin gallerioita kuin taidelehtiä. Ryhmän asema alkoi vakiintua 1995 suuren Minneapolisissa USA:ssa pidetyn Brilliant!-näyttelyn jälkeen. Myöhemmin 1999 Tracey Emin oli Turner Prize -ehdokkaana.
Yksi näyttelyistä oli nimeltään Sensation. Sensaatiot ja keskustelu taiteen moraalista liittyivät ryhmään muullakin tavoin. Näitä herättivät muun muassa Marcus Harveyn muotokuva lapsisurmaaja Myra Hindleystä, sekä installaatiot, joissa alastomilla lapsinukeilla oli aikuisten sukuelimet.
Teokset ja tyyli
Ryhmän teosten aiheet vaihtelevat, mutta niissä on nähty vaikutteita Marcel Duchampilta löydettyjen esineiden käyttämisessä ja humoristisissa viittauksissa arkielämään. Joseph Beuysin vaikutusta on taiteilijan aseman pohdinta.
Ryhmänä Young British Artists ei ollut selvärajainen. Taiteilijoilla ei ollut tiettyä tyyliä, tekniikkaa tai sisältöä. Heitä yhdisti kuitenkin tietyntyyppinen käsitteellisyys tai "ideapohjaisuus" ja toteutuksen suhteen arkiesineiden ja yllättävien materiaalien käyttö. Materiaaleina käytettiin muun muassa tupakantumppeja, verta ja kebabeja ja kuolleita eläimiä. REady madejen ja 1960-luvun käsitetaiteen ohella osaa taiteilijoista inspiroi abstraktin maalaustaiteen perinne tai pop-taide.
Kiasmassa on syksyllä 2010 Cream-niminen näyttely Young British Artists -ryhmän teoksista.
Puerto López
pienoiskuva|Puerto Lópezin lippu, Meta pienoiskuva|Puerto Lópezin vaakuna pienoiskuva|Colombia - Meta - Puerto López pienoiskuva|Jokimaisemaa Puerto Lópezissa Puerto López on kunta Metan departementissa Kolumbiassa. Se sijaitsee 206 kilometrin päässä Bogotásta. Matkaa Villavicencioon, departementin pääkaupunkiin on 83 kilometriä. Naapurikuntia ovat muun muassa Puerto Gaitán, departementin pääkaupunki Villavicencio, San Carlos de Guaroa, San Martín ja Casanare. Maasto on mäkistä, mutta alueelta löytyy myös tasankoa. Kunnassa sijaitsee useita jokia, muun muassa Metajoki, joka on osa Orinocojokea. Kunnassa arvellaan asuvan yli 33.000 asukasta. Enemmistö asukkaista on miehiä.
Historia ja talous
Puerto López perustettiin vuonna 1937. Kunnan oikeudet se sai vuonna 1955. Kunnan talous nojaa pääasiassa maa- ja karjatalouteen, kalastukseen ja palveluihin.
Ilmasto
Puerto López kuuluu trooppisen ilmaston vyöhykkeeseen. Keskilämpötila on 26,8 astetta. Vuosittain sataa 2611 millimetriä. Kesäkuu on sateisin kuukausi.
Nähtävyydet
Kunnassa järjestetään melojien kunniaksi festivaaleja (El Festival del Canoero) ja kulttuuritapahtumia, joissa juhlitaan tasankoalueiden (los llanos) kulttuuria. Keskuspuistossa sijaitsee kirjasto ja folkloriikkaan erikoistunut akatemia. Miguel Roa Ireguin suunnittelema raudasta tehty obeliski on kunnan tärkeimpiä nähtävyyksiä.
Pesäpallon maailmancup
Pesäpallon maailmancup on pesäpallon kansainvälinen turnaus, joka on järjestetty kymmenen kertaa: Suomessa vuosina 1992, 1997, 2009 ja 2017, Australiassa 2000 ja 2012, Ruotsissa 2003, Saksassa 2006 ja Sveitsissä 2015.
Vuoden 2019 turnaus järjestettiin Intiassa.
Naisten ja sekajoukkueiden maailmancupia on pelattu 1992 ja jälleen vuodesta 2000.
Suomi on ylivoimaisesti menestynein kaikista joukkueista. Se on voittanut kaikista turnauksista kultaa. Australia on toiseksi menestynein. Se on voittanut 11 hopeamitalia ja 8 pronssimitalia.
Mitalitaulukko
Taulukon pisteet on laskettu seuraavasti: kulta = 3 pistettä, hopea = 2 pistettä ja pronssi = 1 pistettä.
Team Woodcutters -96
Woodcutters-96 on vaasalainen salibandyseura, joka on perustettu vuonna 1996. Miesten edustusjoukkue nousi 2005-06 päätteeksi I-divisioonaan. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on toinen miesten joukkue ja M35-joukkue. Juniorijoukkueita on B-D- ja F-ikäluokissa. Sekä sähköpyörätuolisalibandy-joukkue SPT Woodcutters.
Tupa
Tupa on perinteisessä, lähinnä itäsuomalaisessa ja paikoin eteläsuomalaisessa maalaistalossa, ollut rakennuksen eteläpäädyssä sijaitseva tilava asuinhuone, joka nykykäsityksessä vastaa sekä olohuonetta että keittiötä.
Tuvan tärkein tunnusmerkki on ainakin maan itäosassa ollut suuri leivinuuni, joka aikaisemmin yleensä sijaitsi nurkassa. Tyypillisiä tuvalle ovat olleet ja joskus edelleenkin ovat seinänvieriä kiertävät penkit ja suuri ruokapöytä. Koska tupa yleensä käsittää rakennuksen koko päädyn, sen ikkunat avautuvat kolmeen suuntaan ja huone on varsin valoisa. Varhaisempina aikoina talo käsitti usein kaksi tupaa, joiden välissä on läpikuljettava eteinen. Myöhemmin tupa jaettiin kahdeksi kamariksi. Tällöin isäntäpariskunta siirtyi asumaan toiseen kamareista, ja tupaan jäi muu talonväki. Tavalliset savolaisen ja eteläkarjalaisen tuvan mitat ovat 7×7 m tai 8×8 m, jolloin huone on noin 50 tai 65 neliömetrin laajuinen. Suurimmat nykyiset tuvat ovat noin 100 neliömetrin suuruisia. Tiedetään puolentoistasadan ja jopa lähes parin sadan neliön tupia ajalta, jolloin useat sukulaisperheet asuivat yhdessä. Tuvaksi voidaan sanoa myös asuinrakennusta kokonaisuudessaan.
Länsi-Suomessa tuvalla tarkoitetaan useimmiten pientä asuinrakennusta, lähinnä mökkiä. Joskus sanalla on myös talon suurimman huoneen merkitys. Länsisuomalaisessa asuinrakennuksessa suuri asuinhuone on ollut paikoin nimeltään pirtti ja monin paikoin sikäläiseen asuinrakennukseen on kuulunut erityinen, suuri juhlahuone, jota on sanottu saliksi. Varuskunnissa tupa on joukkueen, puolijoukkueen tai ryhmän (10–20 hengen) majoitustila.
Etymologia
Suomessa suosittiin 1900-luvun puolivälissä selitystä, jonka mukaan tupa olisi ollut peräisin ruotsin sanasta stuga. Ruotsiin tupamaiset asuinhuoneet levisivät kuitenkin paljon myöhemmin kuin Viroon, Karjalaan ja Suomeen. Sen sijaan lähteenä voi olla germaanisen kantakielen tai romaanisten kielten lämmintä asumusta tarkoittava sana (stub*). On myös esitetty myöhäiskantaslaavin sanaa истъба / istŭba 'lämmitettävä huone; tupa; talo'.
Tarja Cronberg
Tarja Anneli Cronberg (o.s. Mattila, ent. Kajanne, s. 29. kesäkuuta 1943 Helsinki) on suomalainen vihreiden poliitikko. Hän nousi Euroopan parlamenttiin kesken kauden kesällä 2011 Heidi Hautalan aloittaessa Kataisen hallituksen kehitysministerinä, muttei tullut valituksi vuoden 2014 EU-vaaleissa. Vuosina 2007–2009 Cronberg toimi työministerinä Matti Vanhasen II hallituksessa. Hän oli vuosina 2003–2007 kansanedustaja Pohjois-Karjalan vaalipiiristä, muttei tullut valituksi enää vuoden 2007 vaaleissa.
Cronberg toimi vihreiden puheenjohtajana vuodet 2005–2009. Hänet valittiin ensimmäisen kerran puolueen johtoon 22. toukokuuta 2005, vain kaksi kuukautta puolueeseen liittymisensä jälkeen, ja jatkokaudelle keväällä 2007. Vuoden 2009 puoluekokouksessa Cronberg ei asettunut ehdolle jatkokaudelle, ja vihreiden uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Anni Sinnemäki, joka siirtyi kesäkuussa 2009 Cronbergin tilalle työministeriksi.
Koulutukseltaan Cronberg on sekä tekniikan (Lundin yliopisto, 1973) että kauppatieteiden tohtori (Kööpenhaminan kauppakorkeakoulu, 1988).
Poliittinen ura
Cronberg oli 1970-luvulla sekä Ruotsin että Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsen. Ruotsissa sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenyys liittyi usein automaattisesti ammattiyhdistysliikkeen jäsenyyteen, kun taas Suomessa puoluejäsenyys oli selvästi erotettu ammattiyhdistysliikkeen jäsenyydestä.
Cronberg kiinnostui vihreydestä vaihtoehtoliikkeiden kautta ja harjoitti 1980-luvulla luomuviljelyä Pohjois-Karjalassa. Cronbergin harjoittamassa politiikassa näkyvät hänen työnsä Pohjois-Karjalan maakuntajohtajana, Kööpenhaminan rauhantutkimuslaitoksen johtajana sekä asuinaluetutkijana. Maakuntajohtajana Cronberg johti pikemminkin työympäristöön liittyvien edellytysten kehittämistä kuin painopistehankkeita.
Eduskuntaan Cronberg valittiin vuoden 2003 vaaleissa Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Vihreiden vuoden 2005 puheenjohtajavaalissa Cronbergiä pidettiin maakuntien vaihtoehtona helsinkiläisvihreille, joita edustivat esimerkiksi Osmo Soininvaara ja Anni Sinnemäki. Cronberg on kuitenkin elänyt syntyperäisenä helsinkiläisenä suurimman osan elämästään suurissa kaupungeissa Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa ja muutti Pohjois-Karjalaan vasta myöhempinä vuosina.
Cronberg jatkoi eduskunnasta tippumisen jälkeenkin vihreiden puheenjohtajana ja hänet valittiin huhtikuussa 2007 työministeriksi. 800 vuorokautta ministerinä toiminut Cronberg pitää kestävimpänä saavutuksenaan joustoturvan periaatteista sopimista. Hänet yllätti se, että vihreät olivat usein keskustan kanssa samoilla linjoilla. Etukäteen Cronberg oli odottanut kaupunkipuolueiden SDP:n ja kokoomuksen olevan lähempänä vihreitä.
Euroopan parlamentissa Cronberg istui Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmässä. Hän oli parlamentin Iran-suhteista vastaavan valtuuskunnan puheenjohtajan lisäksi ulkoasiainvaliokunnan, turvallisuus- ja puolustuspolitiikan alivaliokunnan ja valtuuskuntien puheenjohtajakokouksen jäsen, sekä varajäsen Venäjä- ja Nato-suhteista vastaavissa valtuuskunnissa. Työssään Iran-valtuuskunnan puheenjohtajana Cronberg muun muassa johti Euroopan parlamentin valtuuskunnan matkaa Teheraniin joulukuussa 2013. Valtuuskunta tapasi matkan aikana korkea-arvoisten poliitikkojen lisäksi myös ihmisoikeuksien puolestapuhujia. Cronberg osallistui kautensa aikana myös kansainvälisen Parlamentaarikot ydinaseiden leviämistä vastaan ja ydinaseriisunnan puolesta -yhteistyöjärjestön työhön. Cronbergin on arvioitu olleen jopa vaikutusvaltaisin suomalaisista edustajista Euroopan parlamentissa.