cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikrokosmos (sarjakuva)
Mikrokosmos on strippisarjakuva, joka on ilmestynyt Ylioppilaslehdessä 1998–2000. Sen päähenkilöt ovat Hilja-Inkeri ja hänen ystävänsä Pjotr. Näsäviisas Hilja-Inkeri kyseenalaistaa aikuisten maailman käytäntöjä. Sarjakuvat on käsikirjoittanut Jenni Janatuinen, piirtänyt Petteri Tikkanen ja värittänyt sekä tekstannut Hans Nissen. Sarjan kokoelma-albumi ilmestyi 2005 Tammen kustantamana.
Outshined
Outshined on Soundgardenin kappalee. Se on julkaistu myös singlenä vuonna 1991 ja on Badmotorfinger-albumin toinen raita. "Outshined" oli kuukauden kappale tammikuussa 1997.
Smalininkai
Smalininkai on Liettuan länsiosassa, Tauragėn läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Jurbarkasin kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 599 asukasta, mikä tekee siitä yhden Liettuan pienimmistä kaupungeista.
Outshined
"Outshinedin" alussa on kitarariffi. Kappaleen sanat "I'm looking California, and feeling Minnesota" ovat antaneet aiheen elokuvalle Feeling Minnesota, mutta sitä ei silti ole elokuvan soundtrackillä. Kappaleesta on tehty musiikkivideo, jonka ovat tuottaneet Jonathan Dayton ja Valerie Faris. Soundgarden itse ei pitänyt videosta. Videon lyhentämiseksi kitarasoolosta oli leikattu osa pois.
Smalininkai
Lähteet
55.08333°N, 22.56667°W
Outshined
Chris Cornellin Soundgardenin jälkeinen yhtye Audioslave on soittanut kappaleen lukuisia kertoja keikoillaan, ja se on muun muassa yhtyeen Live in Cuba -DVD:llä.
4. helmikuuta
4. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 35. päivä. Vuodesta on jäljellä 330 päivää (karkausvuonna 331).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 3. helmikuuta, 5. helmikuuta
Rusty Cage
”Rusty Cage” on yksi Soundgardenin tunnetuimmista kappaleista. ”Rusty Cage” julkaistiin albumilla Badmotorfinger vuonna 1991 sekä singlenä vuonna 1992. Se sisältyi myös Soundgardenin kokoelmalle A-Sides.
Kappale tunnetaan sen kitarariffistä, jossa on käytetty wah-wah-pedaalia.
Johnny Cash on tehnyt kappaleesta oman versionsa. Se löytyy hänen albumiltaan Unchained, joka voitti parhaan Country-albumin Grammy-palkinnon.
Jan Pesman
Jan Sijbrand Pesman (4. toukokuuta 1931 Stedum – 23. tammikuuta 2014 Delfzijl) oli alankomaalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Pesman saavutti 5 000 metrillä olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960. Lisäksi hän sijoittui 10 000 metrillä 12:nneksi ja 500 metrillä 33:nneksi.
Pesman kuoli Delfzijlissä 82-vuotiaana 23. tammikuuta 2014.
Fuglafjørður (kunta)
Kylät
Fuglafjørður, Hellur
Grange Hillin metroasema
Grange Hill on Lontoon metron asema Central Linellä, joka sijaitsee Chigwellin kaupungissa Epping Forestissa, Essexissä. Se sijaitsee Oyster-vyöhykkeellä 4. Asema avattiin 1. toukokuuta 1930 Great Eastern Railwayn Newbury Park–Woodford-osuudelle. Haara yhdistettiin Lontoon metroon osana New Works Programme -ohjelmaa vuosina 1935-1945, jolloin siitä tuli osa Central Linen laajennusta itään.
Road Trippin’
Kappale
Kappale kertoo yhtyeen laulaja Anthony Kiediksen matkasta Kalifornian maaseudulla, yhdessä yhtyeen basisti Flean ja kitaristi John Fruscianten kanssa. Matka vahvisti kolmikon ystävyyttä, sen oltua katkolla, kun Frusciante erosi yhtyeestä vuonna 1992.
Pietarin jääpalatsi
Jääpalatsi on pääasiallisesti jääkiekon käytössä oleva areena Pietarissa Venäjällä. Areena rakennettiin vuoden 2000 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuita varten ja avattiin vuonna 1999. Areenan yleisökapasiteetti on 12 300, ja sen kotijoukkue on SKA. Areenalla pelattiin myös jääkiekon Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus vuosina 2005, 2006, 2007 ja 2008. Hallia luonnehditaan Hartwall Arenan piraattikopioksi, koska areena on samankokoinen, samannäköinen ja saman yhtiön rakentama (Skanska).
Road Trippin’
Kappale
Kappaleella Frusciante soittaa akustista kitaraa. Edellinen Red Hots Chili Peppersin kappale, joka soitettiin enimmäkseen akustisella kitaralla oli "My Friends". Single on myös yksi harvoista yhtyeen kappaleista, joissa ei soiteta rumpuja.
Yhtyeen rumpali Chad Smith esiintyy musiikkivideolla vain kerran, kun hän saapuu veneellä rantaan. Musiikkivideon ohjasivat Jonathan Dayton ja Valerie Faris, jotka ohjasivat myös kappaleen "Tell Me Baby" videon.
Singlen kappaleet
CD Single 1
Obinugrilaiset kansat
Obinugrilaiset kansat ovat suomalais-ugrilaiseen kieliryhmään kuuluvia obinugrilaisia hantin ja mantsin kieliä puhuvia hanteja ja manseja. Hantien asuma-alue on perinteisesti ollut Obin ja Irtysin alajuoksun seuduilla, mansien taas lännessä Uralin ja Obin välisellä alueella. Vuonna 1989 hanteja oli 22 500, manseja oli 1989 alle 8 500. Vuonna 2010 hanteja oli väestönlaskennan mukaan 30 900, manseja 12 300.
Historia
Riippuvuus venäläisistä syntyi 1500-luvulla. Obinugrilaisten asuma-alue on nykyisin Hanti-Mansian autonominen piirikunta. Kansojen elinolot ovat 1900-luvun kuluessa heikentyneet. Öljyntuotanto on saastuttanut luontoa ja tuhonnut kala- ja riistakantaa, ja perinteiset elinkeinot eivät enää elätä heitä. Obinugrilaisten kansojen elinvoima onkin kokenut katastrofaalisen kolauksen venäläisten saavuttua heidän asuma-aloilleen.
Perinteisiä elinkeinoja harjoittavat hantit ja mansit ovat yrittäneet löytää keinoja vastustaa venäläisten yritysten toimia. He ovat muun muassa järjestäytyneet paikallistasolla ja liittovaltiotasolla muiden Venäjän alkuperäiskansojen kanssa. Vuonna 1990 perustettu Venäjän Pohjoisen, Siperian ja Kaukoidän alkuperäiskansojen yhdistys Raipon ajaa 31:n alkuperäiskansan asemaa. Venäjän ulkopuolella he ovat tehneet yhteistyötä Pohjoismaiden saamelaisten ja Kanadan inuitien kanssa. Järjestön toiminta on kuitenkin herättänyt arvostelua myös obinugrilaisten keskuudessa. Aluksi toiminta oli kuitenkin toiveikasta, koska Neuvostoliiton romahdettua Venäjä haki vielä sisäpoliittista suuntaansa. Muutaman vuoden kuluttua hantien ja mansien asema kuitenkin alkoi heiketä.
Kulttuuri
Hantit ja mansit viettävät huhtikuun toisena lauantaina variksenpäivää kevään saapumisen kunniaksi, sillä varis on yksi ensimmäisiä läntiseen Siperiaan saapuvia kevään muuttolintuja. Juhlan nimi on hantiksi Vurnga Khatl ja mansiksi Urin Ekva Hotal. Hanteille ja manseille maa on pyhä. Myös tästä syystä obinugrilainen kulttuuri on kokenut syvän kolauksen paikallisen öljy- ja kaasuteollisuuden vuoksi. Vesistöjen ja porojen laidunalueiden pilaantumisen lisäksi salametsästys on levinnyt obinugrilaisten asuma-aloille.
Tiedetään myös, että obinugrilaisista kansoista ainakin hanteilla on eräänlainen pyhä suhde sembraan liittyvään "seetrinkäpyyn". Sitä ja sen siemeniä pidetään elämän ja jatkuvuuden symbolina sikäli, että se tuottaa jatkuvuutta, naisten raskautta, ja jopa pähkinähakin taipumusta piilottaa myöhemmin itäviä siemeniä maahan. Seetri lienee suomennettu tähän tietoon venäjän, unkarin ja viron kautta, joten puhe onkin suomenkielisestä siperiansembrasta siemenineen.
Obinugrilaiset kunnioittavat myös karhua, jonka kulttiin kuuluvat etenkin hantien keskuudessa pidettävät monipäiväiset karhunpeijaiset, joissa esitetään näytelmiä, tansseja ja lauluja. Karhu on hantien korkeimman jumalhahmon Numi Toorumin nuorin poika ja metsän jumaluus. Ihmisen terveydestä ja unisielusta huolehtii lintu. Muita jumalolentoja ovat aurinko, hanhi, kastemato ja ratsastaja, joiden tyylitellyillä kuvioilla koristellaan rituaalivaatteita ja -peitteitä.
Obinugrilaiseen kansanrunouteen kuuluvat pitkien karhulaulujen ohella esimerkiksi mansien myyttiset tarinat ja sota- ja sankarikertomukset. Hantien perinteessä esiintyy näiden sisältöä vastaavaa epiikkaa muiden tarinoiden ja satujen lisäksi. Kerrontaperinne on ollut suullista, ja mansien ja hantien kirjoitettu kirjallisuus sai alkunsa vasta 1920-luvulla.
ARA Veinticinco de Mayo (C-2)
ARA Veinticinco de Mayo (runkonumero C-2) oli Argentiinan laivaston vuonna 1931 valmistunut Almirante Brown -luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa ja kylmässä sodassa, kunnes se romutettiin 1960.
Valmistus
Alus tilattiin Italiasta Odero Terni Orlandolta, missä köli laskettiin 29. marraskuuta 1927. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1929 ja valmistui 11. heinäkuuta 1931.
Palvelus
Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen. Espanjan epävakaisuuden vuoksi alus määrättiin Espanjaan Alicanteen, jonne se saapui 22. elokuuta 1936 evakuoiden Argentiinan kansalaisia ja muita maasta pois pyrkiviä. Alus palasi Argentiinan 14. joulukuuta.
Mustalampi (Espoo, Röylä)
Mustalampi on noin 90 aarin laajuinen lampi pohjoisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Röylässä. Mustalammen pohjoisia naapurijärviä ovat Sorvalampi ja Häkläjärvi. Lännessä on Velskolan Pitkäjärvi ja kaakossa Hepolampi. Mustalammen ja Pitkäjärven välissä sijaitsee pieni Björnträsk.
Mustalampea lähimmät vakavedet kuuluvat Lakistonjoen valuma-alueeseen, Mustalampi sitä vastoin on osa Espoonjoen valuma-aluetta, kuten Bodominjärvi runsaat kaksi kilometriä Mustalammesta etelään.
Mustalampi on erittäin yleinen järven nimi. Espoossa on Röylän Mustalammen lisäksi Lakiston Mustalampi ja Nuuksion Mustalampi.
Albay (1885)
Albay oli Espanjan laivaston vuonna 1885 valmistettu Albay-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Filippiineillä.
Valmistus
Espanjan siirtomaahallinto Filippiineillä tilasi aluksen Cavitesta Filippiineiltä, missä köli laskettiin 1885. Joidenkin lähteiden mukaan alus tilattiin Whampoa Dock Companyltä Hong Kongista ja olisi valmistettu telakan toimeksiannosta Shanghaissa. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna ja se valmistui 1886.
Palvelus
Yhdysvaltain asevoimien ja Emilio Aguinaldon johtamien aseistettujen filippiiniläisryhmien väliset sotatoimet alkoivat Manilan ympäristössä 4. helmikuuta 1899. Yhdysvaltain Aasian laivue tarvitsi siten matalakulkuisia tykkiveneitä tukeakseen maajoukkojen taistelua. Espanjan ja Yhdysvaltain välisen sodan päättänyt rauhansopimus mahdollisti Yhdysvaltain maavoimille tehdä sopimuksen Espanjan laivaston Zamboangalla olleiden tykkiveneiden lunastamisesta.
Breithorn (Lötschental)
Breithorn on Bernin Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 3 785 metriä korkea vuorenhuippu.
Joe Perry (muusikko)
Anthony Joseph ”Joe” Perry (s. 10. syyskuuta 1950 Lawrence, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen Aerosmith-yhtyeen kitaristi ja sanoittaja. Hän on julkaissut myös sooloalbumeja.
Elämä ja ura
Joe Perry syntyi 19. syyskuuta 1950 Lawrencessa Massachusettsissa. Hänen isänsä vanhemmat olivat syntyneet Portugalissa ja äidin vanhemmat Italiassa. Suvun alkuperäinen sukunimi on portugalilainen Pereira, jonka Joen isoisä vaihtoi Perryksi muutettuaan Yhdysvaltoihin. Joen lapsuusvuosina kotona puhuttiin vain englantia.
Perry alkoi soittaa kitaraa teini-ikäisenä ja soitti yhtyeissä kuten Flash, Just Us, Plastic Glass ja The Jam Band. Tavattuaan laulaja Steven Tylerin vuonna 1969 kaksikko perusti Aerosmithin. Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa vuonna 1973, ja siitä oli tullut vuosikymmenen loppuun mennessä yksi maailman menestyneimmistä rockyhtyeistä.
Perry riitaantui Tylerin kanssa ja jätti Aerosmithin vuonna 1979. Hän perusti oman yhtyeensä The Joe Perry Project, joka julkaisi kolme albumia 1980-luvun alussa. Sen jälkeen hän sopi riitansa Tylerin kanssa ja palasi Aerosmithiin vuonna 1984. Yhtye oli tuolloin suosionsa aallonpohjassa, mutta kun Perry ja muut jäsenet pääsivät eroon huumeista ja alkoholista, yhtyeen albumit alkoivat jälleen menestyä.
Perry on jatkanut Aerosmithin kitaristina, minkä ohessa hän on julkaissut sooloalbumit vuosina 2005, 2009, 2014 ja 2018. Hän on soittanut ja levyttänyt myös Hollywood Vampires -yhtyeessä yhdessä Johnny Deppin ja Alice Cooperin kanssa. Perry otettiin vuonna 2013 Songwriters Hall of Fameen. Perry käyttää yleisesti Gibson Les Paul -mallisia kitaroita.
Perry julkaisi omaelämäkertansa vuonna 2014. Hän on julkaissut myös oman kastikemerkkinsä nimeltä Joe Perry's Rock Your World Hot Sauces.
Perry on ollut kahdesti naimisissa, ensin vuosina 1975–1982 ja sen jälkeen vuodesta 1985 alkaen. Hänellä on ensimmäisestä liitostaan poika ja toisesta liitostaan kaksi poikaa. Perry ja hänen nykyinen vaimonsa Billie ovat perustaneet eläinten turvakodin, ja he tukevat merielämän suojelua.
Balkaninsyklaami
pienoiskuva|vasen pienoiskuva|vasen pienoiskuva|vasen
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1971
Vuoden 1971 painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin syyskuussa Sofiassa, Bulgariassa. Kisoissa painittiin kreikkalais-roomalaista painia ja vapaapainia kymmenessä painoluokassa.
Björnträsk
Björnträsk on noin 13 aarin laajuinen erämainen lampi pohjoisessa Espoossa. Virallisen kaupunginosajaon mukaan se sijaitsee Röylässä. Björnträskin koillisia naapurijärviä ovat Sorvalampi ja Häkläjärvi. Lännessä on Velskolan Pitkäjärvi ja idässä Mustalampi.
Björnträsk sijaitsee Jänisniemen-Björnträskin luonnonsuojelualueen koilliskulmalla. Alueella on kalliojyrkänteitä ja kalliomännikköä. Paikalliseen faunaan kuuluu muun muassa liito-orava.
Sancristóbalinmatkija
Sancristóbalinmatkija (Mimus melanotis) on matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Alsedo (1882)
Alsedo oli Espanjan laivaston vuonna 1882 valmistunut rautarunkoinen Pilar-luokan tykkivene, joka oli suunniteltu palvelemaan Espanjassa.
Valmistus
Alus tilattiin Caraccasta, missä köli laskettiin 18. toukokuuta 1880. Alus valmistui vuonna 1882.
Palvelus
Kuuban kapinan alkaessa alus lähetettiin Espanjasta Kuubaan. Espanjan-Yhdysvaltain sodan alkaessa alus oli Ciengugasissa päällikkönään Bruguetas. Sodan jälkeen alus myytiin kauppalaivastolle Kuubaan, jolloin se nimettiin Terezaksi. Aluksen myöhempi kohtalo on tuntematon.
Aino Salla
Aino Matilda Viitainoja, kirjailijanimi Aino Salla (25. joulukuuta 1904 Helsinki – 14. tammikuuta 1987) oli suomalainen kirjailija.
Teoksia
Nimellä Aino Salla: Nimellä Donna Monica:
Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1901
Taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1901 olivat Ruotsin Tukholmassa Pohjoismaisten kisojen yhteydessä 10. - 11. helmikuuta käydyt taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailut. Kilpailuun osallistui vain kaksi miestä, naisten kilpailuja ei ollut ohjelmassa. Ruotsin Ulrich Salchow voitti kisoissa ensimmäisen kaikkiaan kymmenestä maailmanmestaruudestaan. Kilpailijat olivat erittäin tasaisia. Tuomareista Adams, Pettersson ja Westergren sijoittivat Salchowin ensimmäiseksi, kolme muuta vastaavasti Fuchsin. Salchow vei mestaruuden paremmilla pisteillään.
Kisat oli tarkoitus alun perin järjestää Lontoossa, mutta kuningatar Viktorian kuoleman johdosta ne siirrettiin Tukholmaan.
Kilpailijat
<br style="clear:both;"/>
Tuomaristo
Prix de France
Vuonna 1956 perustettu Prix de France on myös yksi Euroopan raviliiton UET:n järjestämän UET Trotting Mastersin osakilpailuista.
Álvaro del Portillo
thumb|250px|piispa Álvaro del Portillo. Opus Dein prelaatti (1975-1994)
Melita Rühn
pienoiskuva|Melita Ruhn vuonna 1980. Melita Rühn (s. 19. huhtikuuta 1965 Sibiu) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Álvaro del Portillo
Álvaro del Portillo (11. maaliskuuta 1914 Madrid – 23. maaliskuuta 1994 Rooma) oli espanjalainen katolinen pappi ja piispa.
Melita Rühn
Rühn saavutti Moskovan 1980 olympialaisissa kolme mitalia. Joukkuekilpailussa hän saavutti hopeaa. Hän keräsi 13:nneksi parhaat pisteet mutta ei päässyt henkilökohtaisen moniottelun finaaliin koska ei ollut kolmen parhaan romanialaisen joukossa. Hypyssä Rühn saavutti pronssia 19,650 pisteellä ja nojapuilla hän jakoi pronssimitalin samat 19,775 pistettä saaneiden Steffi Kräkerin ja Marija Filatovan kanssa.
Fort Worthin MM-kilpailuissa 1979 Rühn saavutti kultaa joukkuekilpailussa sekä pronssia moniottelussa ja permannolla.
Álvaro del Portillo
Elämä
Piispa Álvaro del Portillo syntyi Madridissa Espanjassa 11. maaliskuuta 1914 kristilliseen perheeseen. Hän oli kolmas kahdeksasta lapsesta. Hän liittyi katolisessa kirkossa toimivaan Opus Dei -järjestöön vuonna 1935. Hän sai tohtorinarvon niin tekniikasta, filosofiasta kuin kirkkolaistakin. Hänet vihittiin papiksi 25. kesäkuuta 1944. Álvaro del Portillo oli Opus Dein yleisneuvoston jäsen 1940–1975. Vuosina 1940–1947 ja 1956–1975 hän toimi tuon neuvoston pääsihteerinä.
Álvaro del Portillo toimi neuvonantajana Pyhän istuimen eri virastoissa. Hän työskenteli Vatikaanin II kirkolliskokouksessa, ensin maallikkokysymyksiä käsittelevän valmistelukomission puheenjohtajana, sen jälkeen pappeuskysymyksiä käsittelevän komission sihteerinä ja joidenkin muiden komissioiden neuvonantajana. Hänen kirjansa Uskovat ja maallikot kirkossa (1969) ja Kirjoituksia pappeudesta (1970) ovat suurelta osin tämän työn hedelmiä.
Vuonna 1975 hänet valittiin monsignore Josemaría Escriván seuraajaksi. Kun Opus Deistä tehtiin personaaliprelatuuri, paavi nimitti hänet Opus Dein prelaatiksi. Vuonna 1990 paavi Johannes Paavali II nimitti hänet piispaksi. Paavi vihki hänet piispaksi 6. tammikuuta 1991. Vuonna 1985 Álvaro del Portillo perusti Roomassa Rooman Pyhän Ristin akateemisen keskuksen, josta myöhemmin tuli Paavillinen Pyhän Ristin yliopisto. Álvaro del Portillon oltua yhdeksäntoista vuotta Opus Dein johdossa prelatuurin pastoraalista työtä laajennettiin kahteenkymmeneen uuteen maahan.
Kirjat Malakhi
Kirjat Malakhi, on kaupunki Israelissa eteläisellä hallintoalueella. Sen väkiluku oli vuoden 2018 lopussa 23 124.
Álvaro del Portillo
Elämä
Álvaro del Portillo kuoli Roomassa 23. maaliskuuta 1994 palattuaan pyhiinvaellusmatkalta Pyhään maahan. Paavi Johannes Paavali II kävi vielä samana päivänä rukoilemassa hänen ruumiinsa vierellä. Pian sen jälkeen aloitettiin tutkimusprosessi hänen autuaaksi- ja pyhäksijulistamistaan varten. 28. kesäkuuta 2012 Pyhäksi julistamisen kongregaatio julkaisi paavi Benedictus XVI:n vahvistaman dekreetin. Sen mukaan Álvaro del Portillo harjoitti elämässään hyveitä sankarillisella tavalla ja hänestä voi siksi käyttää arvonimeä ”venerabile, kunnianarvoisa”.
Kirjat Malakhi
Maantiede
thumb|vasen|Kaupungintalo. Kirjat Malakhi sijaitsee Etelä-Israelissa noin 20 kilometriä Askalonin kaupungista koilliseen.
Álvaro del Portillo
Elämä
Paavi Franciscus allekirjoitti 5. heinäkuuta 2013 dekreetin, jossa todetaan chileläisen pojan parantuneen selittämättömästi Álvaro del Portillon esirukousten ansiosta.
Kirjat Malakhi
Historia
thumb|vasen|Veteraanien muistomerkki. Kirjat Malakhi perustettiin vuonna 1950 ja alun perin se oli Israeliin saapuville juutalaisille siirtolaisille tarkoitettu väliaikainen leiri. Nimi Kirjat Malakhi on hepreaa ja tarkoittaa enkelien kaupunkia. Nimi on viittaus Los Angelesin kaupunkiin Yhdysvalloissa, jossa asuneet juutalaiset rahoittivat ensimmäisten asuntojen rakennutamisen paikalle. Kaupunki alkoi kasvaa etenkin sitä ympäröivän maatalousalueen kehittyessä. Kaupungin pormestarina toimi jonkin aikaa myöhempi Israelin presidentti Moshe Katsav.
Väestö
Kirjat Malakhin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 124. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 19 100 ja vuonna 1968 7 500. Huomattava osa kaupungin juutalaisista saapui alueelle eri maista Aasiasta, Afrikasta ja Itä-Euroopasta.
Navigaatiosatelliitti
pienoiskuva|Taiteilijan näkemys [[GPS Block IIF satelliitista Maan kiertoradalla.]]
Navigaatiosatelliitti on satelliitti, jonka lähettämän radiosignaalin avulla voidaan Maan päällä tai Maan lähiavaruudessa paikantaa signaalia vastaanottava laite. Se on teknisesti alaryhmä tietoliikennesatelliitteja.
Historiallinen kehitys
Navigaatiosatelliitti on yksi vanhimmista satelliittityypeistä. Yhdysvaltain asevoimat kehitti sitä jo 1950-luvun lopulla. Idea hahmottui, kun Johns Hopkinsin yliopiston tutkijat seurasivat Sputnikin radiosignaalia vuonna 1957. Tämä johti saman yliopiston kehittämään Transit-paikannussatelliittiin. Sen tehtävä oli palvella Pohjoisella jäämerellä partioivia Yhdysvaltain laivaston sukellusveneitä. Doppler-ilmiöön perustuva Transit vähensi sukellusveneen tarvetta olla veden pinnalla määrittämässä sijaintiaan lähinnä sekstantin ja taivaankappaleiden avulla.
Neuvostoliitto kehitti GLONASS-järjetselmän 1970-luvun jälkipuolella. Se osin korvasi sen Tsikada-paikannussatelliitit. Venäjällä oli vaikeuksia ylläpitää GLONASSia 1990-luvulla; satelliittien suunniteltu toimintaikä oli alle 5 vuotta ja korvaavia satelliitteja ei laukaistu moneen vuoteen. 2000-luvulla järjestelmä on täydennetty Venäjän alueella täysin toimivaksi. Venäjä on aloittanut Intian kanssa sen kehittämiseen liittyvän yhteistyön.
EU ja ESA kehittävät Galileo-nimistä navigaatiosatelliittijärjestelmää. Sen ensimmäinen koesatelliitti laukaistiin vuoden 2005 lopussa. EGNOS on Euroopan alueen GPS-satelliittien tarkkuutta kehittävä järjestelmä, joka aikanaan käyttää myös Galileon signaaleja.
Kiinan kansantasavalta on kehittämässä globaalin kattavuuden Beidou-navigaatiosatelliittijärjestelmälleen, josta käytetään myös nimeä Compass.
Eräät muut maat, mm. Japani, ovat rakentaneet satelliittinagigaatiojärjestelmän (Japanin QZSS)omalle alueelleen lisäämällä GEO-radan tietoliikennesatelliittiin navigaatiohyötykuorman.
Happi-isotooppivaihe
Happi-isotooppivaiheella tarkoitetaan merenpohjan kerrostumista määriteltyä ajanjaksoa. Viime jääkauden laajin vaihe oli happi-isotooppivaihe MIS2. Hapen raskaan isotoopin määrä merenpohjan kerrostumissa antaa viitteitä lämpötilasta.
Happi ja lämpötila
Vesimolekyylissä 2 atomia vetyä ja 1 happea (H2O). Hapella on useita isotooppeja joista keveintä vakaata isotooppia O-16 on suurin osa hapesta. Kosmisen säteilyn seurauksena syntyy raskasta happea O-18, joka on kevyttä harvinaisempaa. Kevythappinen vesi haihtuu raskashappista herkemmin. Jääkaudella merissä on paljon raskashappista, O-18:aa sisältävää vettä, ja ilmakehään haihtuva vesi on kevythappista, runsaasti O-16:ta sisältävää. Koska jääkaudella lämpötilaerot napojen ja päiväntasaajan välillä ovat normaalia suuremmat, Grönlannin ja Etelämantereen jäähän kulkeutuu kylminä kausina normaalia enemmän raskasta happea O-18. Lämpimällä kaudella jäässä ja merissä on vähän raskasta happea O-18.
Happi-isotooppivaihe
Happi-isotooppivaiheet numeroidaan nuorimmasta vanhempaan. Useimmiten ne merkitään tähän tapaan: OIS 2 vastaa viime jääkauden kylmintä vaihetta noin 17000 vuotta sitten. OIS on sama kuin Oxygen Isotope Stage, happi-isotooppivaihe. Tämä voidaan myös merkitä O-2 tai MIS 2 Marine Isotope Stage 2, merenpohjan (kerrostumien) isotooppivaihe 2 tai MOIS 2. Viime jääkautta edelsi Eem-interglasiaali OIS 5e noin 130 000 – 117 000 vuotta sitten.
Viimeisen 2,5 miljoonan vuoden ajalta tunnetaan 103 happi-isotooppivaihetta.
Happi-isotooppivaiheen lyhenteet
(*MC: esimerkiksi MC4)
Juho Jussila
Oy Juho Jussila on vuonna 1923 perustettu jyväskyläläinen yritys. Se on Suomen suurin puulelujen ja -pelien valmistaja.
Opettaja Juho Jussila (1874–1947) kehitti 1920-luvulla Fortuna-pelin tavoitteenaan tehdä matematiikan opetuksessa avuksi oleva lelu sekä käyttää lelunvalmistuksessa suomalaista koivua. Fortunasta tuli nopeasti menestystuote, jota yritys vuonna 1933 vei Englantiin noin 250 000 kappaletta. Koko tuotannosta 99 prosenttia meni tuolloin vientiin. Työntekijöitä yrityksessä oli 270.
Vuonna 1934 yritys muuttui osakeyhtiöksi. Samana vuonna päätettiin rakentaa oma tehdas Jyväskylän Lutakkoon. Vuonna 1986 valmistui nykyinen toimipaikka Jyväskylän Palokankaalle.
Nykyisin Fortuna-pelejä valmistetaan muutamia tuhansia vuodessa. Yrityksen tuotevalikoimaan kuuluu myös lukuisia muita pelejä ja Jukka-tuotemerkillä valmistettuja leluja.
Juho Jussilan poika Erkki M. Jussila perusti 1950-luvulla muovileluihin keskittyneen Tetra Oy:n, joka pian sulautettiin Oy Juho Jussilan muoviosastoksi ja laajeni ruiskuvalutuotteiden sopimusvalmistajaksi.
Victor Hoving (nuorempi)
pienoiskuva|Victor Hoving. Victor Harald Hoving (12. heinäkuuta 1877 Viipuri – 10. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen kirjakauppias, liikemies, konsuli, historiankirjoittaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Hovingin vanhemmat olivat kirjakauppias Walter Hoving ja Bertha Boldt. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1894 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Hoving toimi kirjakauppiaana Viipurissa ja Helsingissä omistaen muun muassa Akateemisen Kirjakaupan osake-enemmistön vuosina 1917–1919. Vuonna 1914 hänestä tuli Kivipainokonttorin ja Suomen sanomalehtipaperikonttorin toimitusjohtaja. Suomen sisällissodan aikana Hoving toimi kenraali Mannerheimin sihteerinä ja valkoisten päämajan rahakonttorin johtajana. Hoving toimi Ruotsin varakonsulina Viipurissa 1910–1911 ja Suomen konsulina Tukholmassa 1920–1921.
Hoving laati useita yrityshistoriikkeja 1940- ja 1950-luvuilla (Juantehdas, Kymmene, Suomen Gummitehdas, Karl Fazer, kauppahuone Gustav Paulig, Enso-Gutzeit). Hän julkaisi myös useita pakinakokoelmia ja käänsi ranskalaisen kirjailija Guy de Maupassantin teoksia.
Hoving oli naimisissa vuosina 1899–1965 Käthy Stiehlin (k. 1965) kanssa.
Jouko Viitamäki
Jouko Juhani Viitamäki (s. 29. tammikuuta 1949 Hämeenlinna) on suomalainen meloja, joka kilpaili kajakilla.
Viitamäki karsiutui Méxicon 1968 olympialaisissa kajakkiyksiköiden 1 000 metrin välierissä. Hän sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa kajakkinelosten 10 000 metrillä viidenneksi vuonna 1973. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän sijoittui kajakkinelosten 1 000 metrillä seitsemänneksi vuonna 1969. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti kaksi pronssia.
Viitamäki oli Suomen Ampumahiihtoliiton hallituksen jäsen vuosina 1989–1995.
Henny Waljus
Waljus oli tunnettu teatterinäyttelijä, joka teki pitkän ja merkittävän uran Suomen Kansallisteatterissa. Hänellä oli paljon vanhanpiian rooleja niin teatterissa kuin elokuvissakin, joissa hän esiintyi kaikkiaan noin nelisenkymmentä kertaa.
Waljuksen ensimmäinen elokuvarooli oli viiksekäs nainen junassa elokuvassa Rovastin häämatkat (1931). Hänet muistetaan etenkin roolistaan leskirouva Alma Skrofina Mika Waltarin romaaniin pohjautuvassa rikoselokuvassa Kaasua, komisario Palmu! (1961). Hänellä oli nimiosa Kersti Bergrothin karjalaisidyllin Anu ja Mikko ensimmäisessä elokuvasovituksessa vuodelta 1940. Waljus esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa Linnaisten vihreä kamari (1945), Ruusu ja kulkuri (1948), Katupeilin takana (1949), Ratavartijan kaunis Inkeri (1950), Niskavuoren Aarne (1954), Jokin ihmisessä (1956), Kankkulan kaivolla (1960) ja Pikku Pietarin piha (1961). 1960-luvulla Waljus näytteli äitiä televisiosarjassa Tuulensuun tuvassa. Henny Waljus sai Pro Finlandia -mitalin 1958. Kansallisteatterista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977. Hän kuoli 84-vuotiaana, ja hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle kortteliin 10-17-232.
Waljuksen isä oli polvijärveläinen seppä ja ilmailun pioneeri Adam Wallius.
FS Émile Bertin (1933)
Émile Bertin oli Ranskan laivaston nopea kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa. Alus oli nimetty 1800-luvun lopun laivastoinsinöörin Louis-Émile Bertinin mukaan.
Valmistus
Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de St.Nazaire-Penhoëtilta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1931. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1933 ja otettiin palvelukseen 28. tammikuuta 1935.
Alus oli suunniteltu toimimaan miinalaivana ja hävittäjälaivueenjohtajana. Se oli ensimmäinen ranskalainen sotalaiva, johon asennettiin kolmoistornit.
Palvelus
Ennen toista maailmansotaa alus oli Brestissä Ranskan Atlantin laivastossa laivueenjohtajana hävittäjälaivueessa, johon kuului kaksitoista Malin- ja Maillé Brézé -luokkien alusta. Se siirrettiin vuoden 1939 alussa Touloniin Ranskan Välimeren laivastoon.
Alus oli toisen maailmansodan alkaessa Bizertessä, josta se määrättiin Beirutiin. Alus saapui 23. syyskuuta Libanoniin, jossa sille kuormattiin 57 tonnia Puolan pankista toimitettua kultaa Touloniin kuljetettavaksi. Alus saapui Ranskaan 27. syyskuuta, minkä jälkeen se siirrettiin telakalle huollettavaksi. Alus palasi tammikuussa 1940 palvelukseen, jolloin se osallistui Kanariansaarten vesillä Saksan laivaston saarronmurtajien etsintään. Se palasi Brestiin helmikuun puolivälissä korjausten vuoksi.
Alus oli huhtikuussa 1940 Norjan taisteluiden aikana Group Z:n komentajan amiraali Derrienin lippulaivana. Osastoon kuuluivat risteilijä Montcalm ja torpedoveneet Tartu, Chevalier Paul, Maillé Brézé, Milan, Bison ja Épervier sekä hävittäjät Brestois, Boulonnais ja Foudroyant. Alus lähti 6. huhtikuuta osaston mukana Scapa Flow’sta Norjan rannikolle. Alus joutui 19 huhtikuuta Namsoksen edustalla Saksan ilmavoimien II/KG30:n Junkers Ju 88 -pommittajien maaliksi, jolloin siihen osui. Se siirrettiin Brestissä telakalle, mistä se palasi palvelukseen 21. toukokuuta.
Alus lähti 11. kesäkuuta Halifaxiin, jonne saavuttuaan sitä kiellettiin purkamasta kyydissään ollutta noin 254 tonnin kultaerää Ranskan neuvotellessa aselepoehdoista. Alus määrättiin Fort-de-Franceen odottamaan uusia ohjeita. Määränpäässä aluksen lasti purettiin ja se valmistautui torjumaan Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöiden HMS Fijin ja HMS Dunedinin hyökkäyksen.
Ranskan antauduttua alus jäi Fort-de-Franceen Martiniquelle, jossa se lojui ankkurissa. Aluksen päällikkö sai Vichyn Ranskan hallinnolta 16. toukokuuta 1942 käskyn tehdä aluksesta liikuntakyvytön. Alus liittyi kesäkuussa 1943 liittoutuneisiin ja elokuussa se lähti Philadelphiaan modernisoitavaksi, mistä se palasi 21. joulukuuta Fort-de-Franceen. Alus lähti viikkoa myöhemmin Dakariin.
George Stout
George Frederick (G. F.) Stout (1860 South Shields, Englanti – 1944 Australia) oli brittiläinen filosofi, joka opiskeli Cambridgen yliopistossa ja opetti siellä myöhemmin filosofiaa ja psykologiaa.
Stout toimi filosofisen aikakauslehti Mindin päätoimittajana vuosina 1891–1920 ja Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1899–1904. Stoutin merkittäviä oppilaita Cambridgessa ovat olleet G. E. Moore ja Bertrand Russell. Uransa aikana Stout luennoi myös Aberdeenin, Oxfordin ja St Andrewsin yliopistoissa.
FS Émile Bertin (1933)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1959 ja romutettiin 1961.
Malick Coulibaly
Malick Coulibaly (s. 14. lokakuuta 1971 Bamako ) on malilainen oikeustieteilijä. Hän on toiminut maan oikeusministerinä vuosina 2012–2013 ja uudelleen vuodesta 2019.
Coulibaly on suorittanut maisterintutkinnot yksityisoikeudesta Malin virkamieskorkeakoulussa ja Nanterren yliopistossa. Hän väitteli tohtoriksi Montpellierin yliopistossa vuonna 2003. Coulibaly toimi Malin oikeusministerinä vuosina 2012–2013.
PEN/Faulkner-palkinto
PEN/Faulkner -palkinto on PEN/Faulkner-säätiön jakama kaunokirjallisuuden palkinto, jota on jaettu vuosittain maaliskuussa vuodesta 1981 lähtien. Palkinto on nimetty kirjailija William Faulknerin mukaan, ja sen arvo on 15 000 dollaria (noin 12 000 euroa). Kansainvälisen kirjailijaliitto PEN on säätiön kanssa yhteistyössä palkinnon tukemisessa.
Historia
PEN/Faulkner-palkinnon perusti kansainvälinen kirjailijaliitto PEN, joka nimesi palkinnon kirjailija William Faulknerin mukaan. Faulkner itse perusti nuorille kirjoittajille suunnatun palkinnon voitettuaan Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1949. Palkinnon suuruus on 15 000 dollaria ja se jaetaan vuosittain yhdelle yhdysvaltalaiselle kirjailijalle. Palkinto on yksi osa PENin tarkoitusta ”tuoda amerikkalaiset kirjailijat ja lukijat yhteen erilaisissa tapahtumissa, jotka edistävät rakkautta kirjallisuuteen”. Neljä finalistia saavat palkinnoksi 5 000 dollaria.
PEN/Faulkner-kirjallisuuspalkinto on vuosien saatossa muotoutunut yhdeksi Yhdysvaltain arvostetuimmista kirjallisuuspalkinnoista.
Sybille Bedford
Sybille Bedford OBE (o.s. Sybille Aleid Elsa von Schoenebeck, 16. maaliskuuta 1911 Charlottenburg, Saksa – 17. helmikuuta 2006 Lontoo) oli saksalaissyntyinen brittiläinen kirjailija, kirjallisuustoimittaja ja elämäkerturi. Hän kirjoitti muun muassa ystävänsä Aldous Huxleyn elämäkerran (1973). Suhteellisen tuntematonta Bedfordia kutsutaan joskus ”kirjailijoiden kirjailijaksi”.
Moottorireki
Moottorireki on erityiskäyttöön rakennettu traktori.
Sybille Bedford
Yläluokkaisen saksalaisparonin ja entisen upseerin sekä saksanjuutalaista syntyperää olleen englantilaisäidin tytär eli elämänsä Välimeren maissa, Yhdysvalloissa kunnes asettui Lontooseen ja sen kirjallisiin boheemipiireihin. Isä kuoli kun Sybille oli 14-vuotias, minkä jälkeen äiti asui lapsineen Italian ja Ranskan Rivieralla sekä Lontoossa. Sanary-sur-Merissä he tutustuivat Thomas Manniin, Bertolt Brechtiin ja Aldous Huxleyyn, josta tuli vaimonsa kanssa Sybillen tärkeimpiä kannustajia kirjallisella uralla. Toisen maailmansodan vuosina Huxleyt auttoivat juutalaisen, Saksan passilla Ranskassa oleskelevan Bedfordin pakenemaan Yhdysvaltoihin naittamalla hänet kulissiavioliittoon toisen homoseksuaalin (Bedford itse oli lesbo), brittiläisen herra Bedfordin kanssa. Avioliitto ei kestänyt, mutta Sybille piti näin saadun sukunimen.
Sekki
Yleistä
Sekki on määrämuotoinen asiakirja, jolla sekin asettaja (trassentti) kehottaa maksajaa (trassaatti) maksamaan tietyn rahamäärän sekkiä esitettäessä. Maksajan on Suomessa oltava pankki (trassaattipankki). Kun sekin saaja (remittentti) lunastaa sekin pankissa, pankki veloittaa rahat asettajan (sekki)tililtä ja maksaa ne saajalle. Sekin asettaja kirjoittaa sekin erityiselle pankin painattamalle sekkilomakkeelle, usein käsin. Sekin arvon voi valita vapaasti, kunhan asettajalla on pankissa varoja sen katteeksi. Sekin voi eräissä tilanteissa myös siirtää eli antaa eteenpäin maksuna. Sekin käyttöön sisältyy riskejä, sillä se voi esimerkiksi kadota. Sen käyttöön sisältyy myös kateriski ja huijaukset ovat mahdollisia.
Sybille Bedford
Monta kieltä puhuva Sybille Bedford valitsi kirjailijakielekseen englannin. Hänen koko tuotanto on hyvin elämäkerrallista niin, että hänen vuotta ennen kuolemaansa julkaisema muistelmateoksensa Quicksands (2005) saattoi tuntua hänen tuotantoaan tuntevista kertaukselta. Hänen esikoisromaaninsa Legacy (1956) kertoi saksalaisaatelistosta ennen ensimmäistä maailmansotaa. Bedfordin tunnetuimpiin töihin kuuluu hänen nuoruusvuosiensa tragedioihin pureutuva Jigsaw: An Unsentimental Education (1989), joka sai Booker-palkintoehdokkuuden. Siinä hänen äitinsä tulee riippuvaiseksi morfiinista, jota tyttö saa tehtäväkseen anella vastahakoisilta apteekkareilta.
Moottorireki
Ensimmäiset moottorireet rakennettiin 1900-luvun alussa. Ne olivat telaketjuin varustettuja kevennettyjä traktoreita, joita suunniteltiin käytettävän napa-alueiden liikenteessä.
Sekki
Yleistä
Pankkisekki tarkoittaa pankin asettamaa sekkiä. Yksityissekki puolestaan on yksityisen henkilön tai yrityksen asettama sekki.
Sybille Bedford
Vuonna 1993 Sybille Bedford oli ensimmäinen Englannin Pen-klubin uuden kirjallisuuspalkinnon Golden Pen Award vastaanottaja. Palkinto jaetaan vuosittain elämäntyöstä, ja myöhempiä palkittuja ovat olleet muiden muassa Iris Murdoch, Harold Pinter ja Salman Rushdie.
Moottorireki
Ensi askeleet olivat tuskaisia: koneet eivät kestäneet pakkasta ja niiden taival päättyi yleensä parissa päivässä. Kapteeni Robert Scott yritti käyttää kolmeakin moottorirekeä Etelänavan valloituskilpailussa 1911, mutta yksi putosi laivasta purettaessa mereen ja menetettiin, kahden muun moottorit eivät kestäneet Etelämantereen pakkasia.
Sekki
Nimitykset
Sekin suomenkielinen nimitys on Kielitoimiston mukaan ”sekki”. Sanan rinnakkaismuoto on ”šekki”. Suomen laissa käytetty muoto on ”shekki”. Nimitys ”shekki” on kirjoitettava sekkiin sillä kielellä, jolla sekki on laadittu. Asiakirjaa, josta tällainen merkintä puuttuu, ei pidetä sekkinä.
Moottorireki
Hyvin toimiva moottorireki oli kanadalainen Bombardier Snowmobile. Se on umpikorinen, pyöreäpohjainen ajoneuvo, jonka takaosassa on telaketjut ja edessä ohjaavat sukset. Tällaisia käytettiin Suomenkin Lapissa talvisajan postinkuljetukseen kunnes maantiet alettiin saada pysymään auki autoliikenteelle. Vielä 1970-luvulla niitä käytettiin jäällä liikkumiseen Rannikkotykistössä.
Sekki
Nimitykset
Sekin englanninkielinen nimitys on ”cheque” tai ”check”. Nimen alkuperää ei ole täysin selitetty. Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache suosii muun muassa Enno Littmannin ja Karl Lokotschin esittämää hypoteesia, että sana johtuu arabian sanasta ”ṣakk” (صك), jolla islamilaisessa pankkitoiminnassa kuvataan korottomia lainoja ja myös konkreettisesti siihen liittyviä kirjallisia maksumääräyksiä. Toiset otaksuvat alkuperäksi shakkipeliä (persian sanasta ”šāh” (شاه) ’kuningas’). ”Check” tarkoittaa englannissa alun perin shakkaamista eli ilmoitusta, että vastapelaajan kuningas on uhattuna. Verbinä käytettynä ”check” on niin muodoin ”pitää shakissa” eli ”pysäyttää” ja lopulta ”kontrolloida” tai ”tarkistaa asian oikeellisuus”. Sekin nimi ”check” tulisi tämän selityksen mukaan lunastuksen yhteydessä tehtävästä katevarmennuksesta.
Moottorireki
Venäläiset kehittivät ilmapotkurilla varustettuja moottorirekiä toisen maailmansodan aikana ja näistä tulikin erinomaisen toimivia.
Sekki
Sekkien käyttö Suomessa
Sekki on Suomessa edelleen käytössä, joskin melko harvinaisena maksuvälineenä. Sekin käyttö maksuvälineenä alkoi kasvaa 1920-luvulla. 1960-luvun lopulla yksityishenkilöiden raha-asioissa siirryttiin käteisestä paljolti tilirahaan. Palkat alettiin maksaa käteisen sijaan palkansaajan pankkitilille ja maksuvälineenä alkoivat yleistyä käyttösekit. Käyttötilin haltija sai pankistaan omin tunnistustiedoin esipainettuja sekkilomakkeita 25 kappaleen sekkivihkoina. Sekkiin kirjoitettiin rahamääräksi joko ostosten summa tai korkeintaan sata markkaa, jolloin vaihtorahan sai ostospaikan kassasta käteisenä. Pankit olivat sitoutuneet lunastamaan enintään 100 markan suuruiset, muodollisesti oikein täytetyt käyttösekit tarkastamatta sekinkäyttäjän henkilötietoja tai pankkitilillä olevaa katetta. Kauppaliikkeissäkään ei sadan markan sekin esittäjältä siksi yleensä kysytty henkilötodistusta. Kokonainen 25 käyttösekin vihko edusti siis varkaalle 2 500 markan luvatonta käyttömahdollisuutta, ja varkaan rahankäytöstä vastasi sekkivihon laillinen omistaja, jos sekit olivat joutuneet vääriin käsiin tämän huolimattomuuden takia. Asuntomurroissa ja ryöstöissä anastetuista sekeistä vastasi sen sijaan pankki.
Moottorireki
Varsinaisen läpimurron moottorireet tekivät vuonna 1958 kansainvälisen geofysiikan vuoden aikana: tuolloin napa-alueilla ja Grönlannissa perustettiin suuri määrä erilaatuisia tutkimusasemia, ja vaikka vanhat luotettavat koiravaljakot olivatkin tärkeitä niiden rakentamisessa, ilman uutta ns. lumikissa-moottorirekeä asemien työ olisi ollut mahdotonta.
Sekki
Sekkien käyttö Suomessa
Sekin käytön huippuvuosi oli 1984, jolloin Suomessa kirjoitettiin 72 miljoonaa sekkiä. Sekin keskimääräinen summa oli 5 000 markkaa. 1980-luvun puolivälin jälkeen maksukortit syrjäyttivät sekin vähittäiskaupassa. Vuonna 1988 sekkilomake tuli maksulliseksi, eikä 1990-luvun puolivälissä sekkejä enää sanottavasti käytetty kotitalouksien kulutusmenojen maksamiseen. Vuonna 1997 pankit poistivat aiemmin käytössä olleen 1 000 markan sekkitakuun. Tälloin varmentamattoman sekin vastaanotto jäi vastaanottajan riskiksi, minkä piti poistaa sekin käyttö vähittäismaksuista kokonaan.
Moottorireki
Lumikissan erityispiirre on neljä erillistä telaketjua, jotka asetettiin kukin omaan kiinnitykseensä. Näin jokainen ketju pystyi seuraamaan lumikenttien epätasaisuuksia rikkoutumatta.
Sekki
Sekkien käyttö Suomessa
Yritysten käytössä sekki pysyi pidempään. 1990-luvun puolivälissä sekkiä käytettiin erityisesti pankkien välisissä isoissa rahansiirroissa ja arvopaperikaupassa. Tälloin vältyttiin tilisiirron arvopäiväviiveeltä. Sekin keskikoko vuonna 1996 oli 270 000 markkaa.
Moottorireki
Nykyisin lumikissat ovat kehittyneet edelleen ja niiden asema jäisten seutujen huollossa on kiistaton.
Sekki
Sekkien käyttö Suomessa
Vuonna 2016 Suomessa lunastettiin noin 70 000 sekkiä. Sekin keskimääräinen arvo oli noin 30 000 euroa.
Sekkien käyttö ulkomailla
1990-luvulla sekki oli edelleen yleinen maksutapa monissa EU-maissa. Portugalissa, Irlannissa ja Ranskassa noin puolet tilimaksuista suoritettiin vuonna 1995 sekeillä. EU-maista selvimmin sekkien käyttö oli vähentynyt Isossa-Britanniassa.
Tanskassa ensimmäinen sekki kirjoitettiin vuonna 1857. Sekki oli 1970-luvulla Tanskan supermarketeissa yleisin maksuväline. Sittemmin sekit vaihtuivat maksukortteihin.
Yhdysvalloissa kirjoitettiin 2000-luvun alussa vuosittain noin 70 miljardia sekkiä.
Sekin varmennin
Niin sanottu sekin varmennin on väärentämisen estämiseksi kehitetty laite. Niillä perforoitiin eli lävistettiin tai painettiin sekkiin sen summa, asettajan nimi tai muita turvatietoja. Perforointia tai paperin kuituihin asti imeytynyttä moniväristä turvapainatusta ei voinut helposti väärentää. Vuosina 1896–1932 Yhdysvalloissa patentoitiin noin 40 sekin varmentimen toimintaperiaatetta. Merkittäviä valmistajia olivat Todd ja Defiance. Myöhemmin turvamerkinnät kehittyivät tietokoneiden optisesti luettaviksi numerosarjoiksi tai viivakoodeiksi. Sekkien varmentaminen päättyi Suomessa euroon siirryttäessä.
Grünhorn
Grünhorn tai Gross Grünhorn on Bernin Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 4 044 metriä korkea vuorenhuippu. Vuori sijaitsee Jungfraun–Aletschin alppialueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Sekki
Isot palkintosekit
thumb|Autokilpailun palkintosekki. Kilpailujen voittajille jaetaan palkinnonjakotilaisuudessa usein isokokoinen palkintosekki. Todellisuudessa se on vain oikeasta sekistä näytöstarkoituksiin tehty suurennos tai mukaelma, joka on valmistettu paksusta kartongista tai muovista. Varsinainen rahansiirto tehdään muulla tavoin. ”Maailman suurin sekki” on Guinnesin ennätyskirjan mukaan Kuwaitissa kirjoitettu 25 metriä leveä ja 12 metriä korkea sekki.
Sekin oikeudellinen muoto
Sekki on muodollisoikeudellisesti samankaltainen saamisasiakirja kuin vekseli. Sekin ja vekselin käyttötarkoitukset eroavat siten, että kun vekseli on pääasiassa luottoasiakirja, sekki on maksuväline.
Sekki sitoo allekirjoittajaansa eli sekin asettajaa mutta ei maksavaa pankkia. Vaikka pankki ei ole oikeudellisesti velvollinen maksamaan sekissä mainittua summaa, sekki on ollut käyttökelpoinen maksuvälineenä, koska maksun saamiselle on ollut suuri todennäköisyys. Se johtuu siitä, että sekillä on katepakko: sekin asettajalla on oltava pankissa varoja, joista hän voi sekillä määrätä.
Michael McConnohie
Michael D. McConnohie (s. 23. heinäkuuta 1951 Mansfield, Ohio) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura
McConnohie on tehnyt 1980-luvulta asti äänirooleja animaatioiden lisäksi myös näytelmäelokuvissa, kuten Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat. Hän on tehnyt yli 170 dubbausroolia englanniksi animesarjoihin ja videopeleihin. Alkuperäisiä äänirooleja hän on tehnyt muun muassa animaatioihin, kuten Visionaries: Knights of the Magical Light, The Transformers, Action Force ja Walter Melon.
McConnohie on myös esiintynyt näyttelijänä ensi kerran 1970-luvulla ja tehnyt vierasesiintymisiä General Hospitalissa ja Passionsissa.
Meksikonsirppimatkija
Meksikonsirppimatkija (Toxostoma longirostre) on matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Meksikonsirppimatkijaa tavataan Meksikon itäosissa sekä Yhdysvalloissa Texasin eteläosissa. Lajin kannankehitys on runsastuva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1959
Vuoden 1959 ammunnan haulikkolajien maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Kairossa, Egyptissä, joka tuolloin kuului Yhdistynyt arabitasavalta -nimiseen liittovaltioon yhdessä Syyrian kanssa.
Troškūnai
Troškūnai on Liettuan koillisosassa, Utenan läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Anykščiain kunnallispiiriä. Kaupungin perusti Władysław Sokołowski vuonna 1696. Vuonna 2010 Troškūnain väkiluku oli 483 asukasta, mikä tekee siitä Liettuan toiseksi pienimmän kaupungin.
Lähteet
55.58611°N, 24.86944°W
ARA Almirante Brown (C-1)
ARA Almirante Brown (runkonumero C-1) oli Argentiinan laivaston Almirante Brown -luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa ja kylmässä sodassa, kunnes se poistettiin palveluksesta 27. kesäkuuta 1961. Alus romutettiin 1962 Italiassa.
Valmistus
Alus tilattiin Italiasta Odero Terni Orlandolta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1927. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1929 ja valmistui 18. heinäkuuta 1931.
Mike Woodson
Woodson aloitti valmentajauransa kaudella 1996–97 Milwaukee Bucksin kakkosvalmentajana. Myöhemmin hän toimi Cleveland Cavaliersin, Philadelphia 76ersin ja Detroit Pistonsin kakkosvalmentajana. Pistonsissa 2003–04 Woodson juhli kauden päätteeksi NBA-mestaruutta. Woodsonin ensimmäinen päävalmentajavirka oli Atlanta Hawks -joukkueessa vuosina 2004–2010. Woodson valmensi Hawksia kuusi kautta. Ensimmäisellä kaudella Hawks oli NBA:n heikoin joukkue (13 voittoa ja 69 tappiota), mutta kolmen viimeisen päävalmentajakautensa aikana hän johdatti Hawksin pudotuspeleihin ja viimeisellä kaudella 2009–10 joukkue päätti runkosarjan 53 voittoon ollen itäisen konferensin kolmanneksi paras. Pudotuspelien toisella kierroksella Orlando Magic tiputti Hawksin jatkosta voitoin 4–0 ja Woodsonille ei enää tarjottu jatkosopimusta.
Elokuussa 2011 Woodson siirtyi New York Knicksin kakkosvalmentajaksi ja maaliskuussa 2012 joukkueen virkaatekeväksi päävalmentajaksi Mike D’Antonin erottua tehtävistään. Toukokuussa 2012 Woodson nimitettiin virallisesti Knicksin päävalmentajaksi. Huhtikuussa 2014 Woodson erotettiin tehtävästään. Syyskuussa 2014 tiedotettiin Woodsonin nimityksestä Los Angeles Clippersin apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä toukokuuhun 2018 saakka.
ARA Almirante Brown (C-1)
Palvelus
Ennen toista maailmansotaa aluksen palvelus oli normaalia rauhanajan palvelusta naapurimaihin tehtyine laivastovierailuineen. Alus kolaroi 3. lokakuuta 1941 sotaharjoituksissa hävittäjä ARA Corientesin kanssa. Hävittäjä upposi. Alus jäi samassa yhteydessä taistelulaiva ARA Rivadavian alle, mikä aiheutti kolmen kuukauden korjaukset telakalla Puerto Belgranossa.
Mike Woodson
Saavutukset
Pelaajana:
Apuvalmentajana:
ARA Almirante Brown (C-1)
Palvelus
Alus riisuttiin aseista 1960 ja poistettiin laivastoluettelosta 31. heinäkuuta 1961. Se myytiin romutettavaksi italialaiselle Soc. Com. Trasimeno Spalle Milanoon, jonne alus lähti 2. maaliskuuta 1962 hinattuna.
Mike Woodson
Saavutukset
Päävalmentajana:
Simo Kuismanen
Simo Johannes Kuismanen (22. heinäkuuta 1932 Sortavalan maalaiskunta – 21. lokakuuta 2015 Kangasala) oli suomalainen meloja, joka kilpaili kajakilla.
Kuismanen edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Melbournessa 1956 hän sijoittui kajakkikaksikoiden 10 000 metrillä seitsemänneksi Yrjö Hietasen parina, ja Roomassa 1960 hän oli kahdeksas kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä. Hän kilpaili maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1958 mutta ilman menestystä.
Simo Kuismasen veli Leevi Kuismanen oli myös melonnan Suomen-mestari ja arvokisaedustaja.