cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Venäjän hätätilaministeriö
Yhteistyössä Euroopan avaruusjärjestön (ESA) kanssa se kykenee vastaanottamaan tietoja katastrofialueesta myös satelliittien välityksellä.
Ensimmäisenä hätätilaministerinä on ollut ministeriön perustamisesta, vuodesta 1994 lähtien Sergei Šoigu, joka johti jo vastaavaa edeltävää organisaatiota. Nykyään ministerinä on Vladimir Andrejevitš Putškov.
Historia
19. marraskuuta 1990 hätätilakomiteaan yhdistettiin siviilipuolustuksen esikunta, jolloin sen tehtävät laajenivat myös siviilipuolustukseen.
Toiminta
thumb|250px|Venäjän hätätilaministeriön lippu.
Hätätilaministeriö osallistuu suurten onnettomuuksien pelastustoimintaan kaikkialla Venäjän federaatiossa sekä humanitaariseen siviilikriisinhallintaan ulkomailla.
Kaitanokkakutoja
Kaitanokkakutoja (Ploceus pelzelni) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kaitanokkakutojaa tavataan hajanaisella alueella Afrikan länsi-, keski- ja itäosissa. Lajin on kuvattu olevan yleinen, mutta paikallinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maria Bellucci
Maria Bellucci (s. 27. kesäkuuta 1977) on unkarilainen pornonäyttelijä. Hän aloitti näyttelemisen pornoelokuvissa 19-vuotiaana ja on näytellyt yli kahdessasadassa elokuvassa.
Baja Californian aavikko
thumb|225px|Baja Californian aavikkoa. Baja Californian aavikko on aavikkoalue Meksikossa, Kalifornian niemimaalla. Se käsittää niemimaan läntisen osan ja ulottuu sekä Baja Californian että Baja California Surin osavaltioihin. Pinta-alaltaan se on noin 77 000 neliökilometriä.
Baja Californian aavikolla on monenlaisia elinympäristöjä, rannikkodyynejä, tasankoja ja vuoristoja. Korkeimmillaan aavikon keskisessä osassa vuoristoalueet kohoavat 1000–1500 metriin. Aavikko on eristyksissä muista vastaavista ympäristöistä, joten sinne on kehittynyt monia kotoperäisiä eliölajeja. Kaikkiaan alueella kasvaa lähes 500 kasvilajia ja elää 4 sammakkoeläin-, 43 matelija-, noin 200 lintu- ja yli 50 nisäkäslajia. Kasveista peräti 23 prosenttia on kotoperäisiä. Nisäkkäistä vain tällä alueella elävät taskuhyppyrottiin kuuluva Dipodomys gravipes ja siiseleihin kuuluva Spermophilus atricapillus.
Antonio Berni
Delesio Antonio Berni (14. toukokuuta 1905 Rosario – 13. lokakuuta 1981 Buenos Aires) oli argentiinalainen taidemaalari. Hän edusti Nuevo Realismo (Uusi realismi) nimistä taiteilijaryhmää, jota voi pitää Latinalaisen Amerikan vastineena sosialistiselle realismille.
Johann Caspar Ferdinand Fischer
Johann Caspar Ferdinand Fischer (1656? tai myöhemmin – 27. elokuuta 1746) oli saksalainen barokkisäveltäjä. Hän oli mahdollisesti böömiläistä alkuperää, vaikkakin elämän yksityiskohdat ovat paljolti hämärän peitossa.
Fischer sai tuotantoonsa vaikutteita mm. aikansa ranskalaisilta säveltäjiltä, kuten Jean-Baptiste Lullyn musiikista. Hänen tuotantoonsa kuuluu lukuisien cembalosarjojen lisäksi esimerkiksi orkesterimusiikkia ja urkukappaleita. Hänen oletetaan säveltäneen myös kadonneita teoksia, kuten italialaistyylisen oopperan ja sekalaista kamarimusiikkia.
Fischerin tiedetään kuolleen Rastattissa vuonna 1746.
Vivien Keszthelyi
pienoiskuva|pysty|Keszthelyi vuonna 2020. pienoiskuva|Keszthelyi (etualalla) W Seriesissä vuonna 2019. Vivien Keszthelyi (s. 7. joulukuuta 2000 Debrecen, Unkari) on unkarilainen autourheilija.
Keszthelyi aloitti moottoriurheilussa kilpailemisen kaudella 2014 Suzuki Swift Cup Europe -sarjassa. Kaudella 2015 hän sijoittui sarjan kokonaiskilpailussa kolmanneksi, oli toiseksi paras juniori ja voitti naisten sarjan. Vuonna 2016 Audi Sport otti Keszthelyin kuljettaja-akatemiaansa. Hän kilpaili kaudella 2016 Central European Zone Trophy -sarjassa, jossa hän otti luokkavoittoja ja oli paras unkarilainen. Seuraavana vuonna hän sijoittui Audi Sport TT Cup -sarjassa 13:nneksi. Kaudella 2018 hän ajoi Audi Sport Seyffarth R8 LMS Cup -sarjassa, jossa hän sijoittui loppupisteissä toiseksi ja oli kauden paras tulokaskuljettaja. Alkuvuodesta 2019 hän osallistui Aasian F3-sarjan talvimestaruussarjaan.
Kaudeksi 2019 Keszthelyi sai paikan uuden W Series -sarjan varakuljettajana. Hän korvasi loukkaantuneen Emma Kimiläisen kauden toisessa ja kolmannessa kilpailussa. Kauden neljännessä kilpailussa hän nousi Megan Gilkesin tilalle varsinaiseksi kilpakuljettajaksi, kun Gilkes pudotettiin varakuljettajaksi. Lisäksi varakuljettajat Keszthelyi ja Sarah Bovy pääsivät mukaan kauden viimeiseen kilpailuun. Keszthelyi keräsi ajamissaan neljässä kilpailussa yhden pisteen ja sijoittui sarjan 17:nneksi.
Kaudella 2021 Keszthelyi ajoi EuroFormula Open -sarjassa.
Keszthelyi seurustelee autourheilija David Schumacherin kanssa. He tapasivat vuonna 2018.
Brevis historia regum Dacie
Aggesen kuvaama Tanskan historia asettuu ajallisesti samoihin kehyksiin kuin Saxo Grammaticuksen Gesta Danorum ('Saxon Tanskan historia'), joskin Saxon laajempi teos tuli julki myöhemmin.
Kronikan kirjoittaja Sven Aggesen palveli Tanskan kuningasta Valdemar Suurta ja hänen seuraajaansa Knuut VI:ta. Aggesen osallistui sotaretkiin vendejä vastaan 1184 ja 1185. Hän kertoo, että hän haluaa kirjoituksillaan vaikuttaa siihen, etteivät esi-isien ja Tanskan kuninkaiden ja suurmiesten urotyöt unohdu. Siinä tarkoituksessa hän kirjoitti tanskalaiskronikan Brevis historia regum Dacie.
Teos kattaa Tanskan historian noin ajalta 300–1185. Sen laajuus on noin 40 sivua. Esitystä leimaa selkeä tanskalaisnationalistinen näkökulma, ja samalla se on saksalaisvastainen.
Kööpenhaminan yliopistossa on meneillään hanke vanhojen käsikirjoitusten uusien editioiden julkaisemiseksi. Tekstistä on olemassa vain yksi käsikirjoitus, jonka M. Cl. Gertz editoi 1916. Käsikirjoitus on hyvin huonokuntoinen kopio keskiaikaisesta käsikirjoituksesta. Vuonna 1978 Karsten Christensen arvioi, että Gertzin editiossa on väärinymmärryksiä. Sen arvioiminen on kuitenkin vaativa työ, eikä ole varmuutta, että arviointia tehtäisiin tämän kriittisen edition yhteydessä. Rinnakkainen käännös tanskaksi on suunnitteilla. Gertzin edition on kääntänyt englanniksi Eric Christiansen 1992.
Instituto Cervantes
thumb|200px|Instituto Cervantesin toimitalo Edificio de Las Cariátides [[Madridissa. Rakennus on valmistunut pankin toimitaloksi vuonna 1918, suunnittelijat ovat arkkitehdit Antonio Palacios ja Joaquín Otamendi.]]
Instituto Cervantes on vuonna 1991 perustettu Espanjan ulkoministeriön alainen instituuti, jonka tarkoitus on edistää espanjan kieltä ja Espanjan ja Latinalaisen Amerikan kulttuuria. Se on nimetty Miguel de Cervantesin mukaan ja sen suojelijana on kuningas Juan Carlos I.
Instituto Cervantes järjestää kielikokeita ja myöntää todistuksia kielitaidosta kolmella tasolla.
Pasi Räsänen
Pasi Räsänen (s. 24. syyskuuta 1968) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän toimii 6. huhtikuuta 2021 lukien, Kajaanin Hokin päävalmentajana.
Kaudesta 2011–2012 alkaen Räsänen toimi Vaasan Sportin päävalmentajana, jota valmensi kaikkiaan kolme vuotta. Hänen sopimuksensa seurassa oli aluksi kaksivuotinen. Hänet vapautettiin tehtävästä helmikuussa 2014.
Räsäsen oma pelaajaura koostuu muutamasta kaudesta silloisissa 1. ja 2. divisioonissa 1990-luvun alkupuolella. Hän on valmentanut SaPkoa, jota valmensi kuusi vuotta.
Bella Forsgrén
Bella Asha Maria Belaynesh Forsgrén (s. 10. helmikuuta 1992 Addis Abeba, Etiopia) on suomalainen poliitikko, joka valittiin kansanedustajaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa vihreiden edustajana Keski-Suomen vaalipiiristä. Forsgrén on myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsen. Forsgrén on Suomen ensimmäinen mustaihoinen naiskansanedustaja.
Elämä
Etiopiassa syntynyt Forsgrén adoptoitiin Suomeen kolmevuotiaana. Hän vietti lapsuutensa Äänekosken Hietaman kylässä kahdeksanlapsisessa perheessä. Forsgrénin sisaruksista viisi on adoptoitu. Hänen isänsä työskenteli Äänekosken paperitehtaalla ja äitinsä oli kotiäitinä. Hän on saanut kristillisen kasvatuksen.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Äänekosken lukiosta Forsgrén aloitti yhteiskuntapolitiikan opinnot Jyväskylän yliopistossa ja lähti myös mukaan opiskelijapolitiikkaan.
Jyväskylän kaupunginvaltuustoon hänet valittiin vuoden 2017 kuntavaaleissa, joissa Forsgrén sai 1 279 ääntä. Vuoden 2018 seurakuntavaaleissa Forsgrén valittiin Jyväskylän kirkkovaltuustoon. Eduskuntavaaleissa 2019 hän sai 4 351 ääntä tullen valituksi kansanedustajaksi. Eduskuntavaaleissa 2023 Forsgrén uusi paikkansa saaden 5 787 ääntä.
Forsgren on ollut kesäkuusta 2023 vihreiden varapuheenjohtaja.
Kansanedustajana
Toimielinjäsenyydet ja tehtävät:
Poliittiset näkemykset
Forsgrénin esillä pitämiä teemoja ovat muun muassa koulutus ja nuoret, ilmastonmuutos ja esimerkiksi vanhustenhuolto. Forsgrén on feministi, ja hänen mukaansa kansanedustajista vähintään puolet pitäisi olla naisia.
Huhtikuun tytöt
Huhtikuun tytöt on kirjailija Reijo Mäen Vares-kirjasarjan viidestoista osa. Se julkaistiin vuonna 2004. Kirjan nimi viittaa kolmeen nuoreen naiseen, jotka katosivat salaperäisesti Turussa huhtikuussa vuonna 1983. Tapaus on selvittämättömänä kansakunnan kollektiivinen trauma. Vares kaivelee tapausta aiheesta lehtijuttua tekevän toimittaja Ruuhion pyynnöstä ja löytää uusia johtolankoja, jotka vievät yllättäville ja vaikutusvaltaisille tahoille. Vares ratkaisee tapauksen lähinnä onnella.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Tommi Aitio arvioi Mäen dekkarien käyvän vuosi vuodelta levottomammiksi. Vares on supersankari, joka operoi sujuvasti reaalimaailman ja oman todellisuutensa lainalaisuuksien välisellä ei-kenenkään-maalla. Turun Sanomien Kimmo Rantasen arvion mukaan lörpöttely on aiempaa vähemmän tai sitten vitsit ovat parempia. Huhtikuun tytöt oli ilmestymisvuonnaan kolmanneksi myydyin kotimainen kaunokirja ja sitä ostettiin 82 900 kappaletta.
Elokuvaversio
Kirjasta on myös tehty elokuva Vares – Huhtikuun tytöt, joka tuli ensi-iltaan 20. huhtikuuta 2011. Sen on ohjannut Lauri Törhönen. Jussi Varesta esittää Antti Reini.
Isyysvapaa
Isyysvapaa on isälle myönnettävä vapaa. Suomessa se lakkautettiin elokuussa 2022 perhevapaauudistuksen myötä, kun vanhempainvapaat muutettiin sukupuolineutraaleiksi. Sitä ennen Suomessa vapaan pituus oli 54 arkipäivää, josta enintään 18 arkipäivää pystyi käyttämään samaan aikaan kuin lapsen äiti viettää äitiysvapaata tai vanhempainvapaata. Työntekijä sai isyysvapaata palkallisena tai palkattomana, mitkä ehdot määräytyivät eri aloilla voimassa olevien työehtosopimusten mukaan. Isällä oli myös oikeus hakea Kansaneläkelaitokselta isyysrahaa. Isyysrahan saanti edellytti, että hän oli asunut 180 päivää Suomessa välittömästi ennen lapsen laskettua syntymäaikaa ja että hän oli lapsen äidin kanssa avioliitossa tai asuu samassa taloudessa. Myös adoptioisällä oli oikeus isyysrahaan. Isyysrahan määrä laskettiin yleensä verotuksessa vahvistettujen työtulojen mukaan. Isyysrahaa maksettiin kuitenkin 15,20 euroa jokaiselta arkipäivältä isyysvapaalla olevalle isälle, joka suorittaa samanaikaisesti ase- tai siviilipalvelusta.
Isyysvapaata pidettiin 1–4 jaksossa äitiys- ja vanhempainrahakauden aikana. Arkipäiviksi laskettiin kaikki päivät lukuun ottamatta sunnuntaita ja juhlapyhiä. Isyysvapaasta oli ilmoitettava työnantajalle viimeistään 2 kuukautta ennen aiottua vapaata, tai mikäli jakson pituus on enintään 12 arkipäivää, yhtä kuukautta ennen.
Gräfsnäsin linna
thumb|300px|Gräfsnäsin linnan rauniot.
Gräfsnäsin linna on rauniolinna Gräfsnäsin taajamassa Alingsåsin kunnassa Ruotsin Länsi-Götanmaalla. Linna rakennettiin 1550-luvulla ja se korvasi Loholmin linnan. Se toimi Leijonhufvudin aatelissuvun kantalinnana. Linna paloi kolmesti, vuosina 1634, 1734 ja 1834. Viimeisimmän tulipalon jälkeen linnaa ei enää jälleenrakennettu. Linnan rauniot konservoitiin 1900-luvulla.
Adam Nelson
Adam Nelson (s. 7. heinäkuuta 1975 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä, maailmanmestari ja moninkertainen arvokisamitalisti. Nelson oli uransa aikana saavuttanut peräti viisi arvokisahopeaa, ennen kuin hän voitti MM-kultaa Helsingissä 2005. Ennen sitä häntä kutsuttiin nimellä ikuinen kakkonen. Osakan MM-kisoissa 2007 hän oli jälleen hopealla.
Nelsonin ennätys on 22,51 Portlandista vuodelta 2002. Sisäradoilla hän on työntänyt parhaimmillaan 22,40 vuonna 2008. Hänen valmentajanaan toimii Carrie Lane.
Toukokuussa 2013 Nelson julistettiin Ateenan vuoden 2004 olympiakisojen kuulantyönnön voittajaksi, kun alkuperäinen voittaja Juri Bilonoh hylättiin takautuvasti dopingin käytön vuoksi.
Kullervo Kalske
Keijo Kullervo Kalske oli suomalainen näyttelijä. Ennen elokuvauraansa Kalske työskenteli Kotkassa poliisina seitsemän vuotta ja esiintyi satunnaisesti Kotkan Näyttämöllä. Valkokankaalla hänet nähtiin enimmäkseen sotilaan, urheilijan tai muun romanttisen sankarin rooleissa.
Kalske debytoi miespääosassa elokuvassa Jääkärin morsian (1938), joka nosti hänet välittömästi tähdeksi. Samana vuonna hänellä oli merkittävät miesosat elokuvissa Markan tähden ja Poikamiesten holhokki. Yhden parhaimmista suorituksistaan Kalske teki vuoden 1939 urheiluelokuvassa Avoveteen.
1950-luvulle tultaessa Kalskeen elokuvaroolit pienenivät vähäisimmillään avustajatasoisiksi. Hän näytteli urallaan myös teatterissa sekä televisiossa.
Varhaisvaiheet
Kullervo Kalske syntyi Lahdessa 1912 konstaapeli Johan Kalskeen ja näyttelijä Hilda Väänäsen perheeseen. Kansakoulun ja RUK:n jälkeen Kalske seurasi isänsä jalanjälkiä poliisiksi ja työskenteli virassa Kotkassa vuosina 1930–1937. Poliisin työn ohessa hän opiskeli puheilmaisua Kerttu Särkkä-Kallion johdolla ja esiintyi satunnaisesti Kotkan Näyttämöllä.
Elokuvat
Elokuvapiireihin Kalske pääsi, kun Suomi-Filmin johtaja Risto Orko näki hänet kotkalaisen teatterin kesäkiertueella ja kutsui koekuvaukseen. Tämä johti näyttelijäkiinnitykseen Suomi-Filmiin ja miespääosaan Jääkärin morsiamessa (1938). Arvostelijat pitivät roolisuoritusta ensikertalaiseksi hyvänä ja lupaavana sankarityyppinä.
Salskea Kullervo Kalske oli 1930-luvun loppupuolen suosituimpia filmitähtiä ja erityisesti nuorten tyttöjen idoli. ”Pohjolan Tarzaniksi” kutsutun Kalskeen merkittävin rooli valkokankaalla oli juoksijasankari Yrjö Niemelä urheiluelokuvassa Avoveteen. Poliisien kymmenottelun Suomen mestarina hän sai kiitosta miehekkäästä ja urheilijanomaisesta ryhdistä ja liikunnasta. Orvo Saarikiven ohjaamassa komediassa Hätävara (1939) Kalske esitti miespääosassa kunnianhimoista Jali Kinnusta. Niin ikään romanttisen sankarin roolit seurasivat elokuvissa Punahousut (1939), Kersantilleko Emma nauroi? (1940), Ryhmy ja Romppainen (1941) sekä Jees ja just (1943), jotka ovat kaikki sotilasfarsseja. Myös draamassa Miehen kunnia (1943) hänellä on ensirakastajan rooli.
Talvisodan aikana Kalske kävi armeijan ja jatkosodan alussa upseerikoulun. Hän toimi ensin vänrikkinä Pietarin motin vartijana Kannaksella ja siirtyi sitten puolustusvoimien viihdytystoimiston palvelukseen. Sodan jälkeen hän esitti itserakasta nyrkkeilijää Urho Luomusta avioliittokomediassa Vuokrasulhanen (1945). Samana vuonna Kalske jätti Suomi-Filmin ja jatkoi freelancerina. Hän oli Regina Linnanheimon vastanäyttelijänä elokuvassa Intohimon vallassa (1947). Miespääosa hänellä oli myös komediassa Ruma Elsa (1949). Viimeiset pääroolit valkokankaalla Kalske teki vuoden 1950 elokuvissa Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin ja Tapahtui kaukana, sekä lyhytelokuvassa Tukkijoella tapahtuu.
1950-luvulle tultaessa Kalskeen elokuvaroolit alkoivat muuttua vaatimattomiksi. Merkittäviä osia olivat jätkä Yrjö komediassa Lentävä kalakukko, kapteeni Jaakko Koivula sotilasfarssissa Majuri maantieltä ja työmies Eka Luoma urheilufilmissä Veteraanin voitto. Muutoin hänen osansa olivat yleensä pieniä poliisin tai upseerin tehtäviä. Näihin Kalske sopi poliisitaustansa ansiosta erinomaisesti, tulkiten ne ammattitaidolla. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1971 elokuvassa Kreivi, jossa hän esitti rotaryklubin puheenjohtaja Arvo Hintikkaa. Televisiossa hän esiintyi vielä vuonna 1978 minisarjassa Sodan ja rauhan miehet.
Päätyönään Kalske piti Yrjön osaa elokuvassa Avoveteen (1939). Hän ei muutoin ollut kovin tyytyväinen elokuvauralla saamiinsa rooleihin: ”Kiiltokuvasankareita näytellessä harmitti se, ettei sankarilla ollut luonnetta ollenkaan. Puristamallakaan ei saanut tietää mikä tämä mies on miehiään ---. Myöhemmin sankarit onneksi muuttuivat”, Kalske kertoi Katso-lehden haastattelussa 1972.
Näyttämö
Kalskeen näyttämörooleista tunnetuimpia olivat nimismiehen renki näytelmässä Pohjalaisia, venäläinen santarmi näytelmässä Viulunsoittaja katolla, Kamelianaisen Armand sekä Loppiaisaaton Orsini. Hän oli Suomen Työväen Teatterin kiinnitetty näyttelijä vuodesta 1953 alkaen, kunnes liittyi Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterin (vuodesta 1965 Helsingin kaupunginteatteri) näyttelijäkuntaan vuonna 1957. Siellä hän työskenteli aina 1970-luvun puoliväliin saakka.
Yksityiselämä
Kalske oli vuodesta 1938 kuolemaansa asti naimisissa Saara Kalskeen kanssa, ja heillä oli kaksi lasta. Kalske kuoli 64-vuotiaana 26. tammikuuta 1977.
Tarton yliopiston päärakennus
thumb|300px|Tarton yliopiston päärakennuksen fasadia. Tarton yliopiston päärakennus on vuonna 1632 perustetun Tarton yliopiston nykyinen päärakennus Tarton kaupungissa, Virossa. Se edustaa tyylisuunnaltaan uusklassismia, ja sen suunnitteli professori Johann Wilhelm Krause.
Rakennuksen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1804 ja ne saatiin lopulta päätökseen vuonna 1809. Rakennusluvan se oli saanut jo vuoden 1799 toukokuussa. Päärakennuksen fasadia hallitsee kuusi doorilaista pylvästä. Vuosina 1928–1950 yliopiston pihamaalla sijaitsi yliopiston perustajan Kustaa II Aadolfin patsas. Vuonna 1993 patsas pystytettiin uudelleen ruotsalaisten avulla.
Silmien väri
Värit
Suurimmalla osalla maapallon ihmisistä silmien väri on tumman- tai vaaleanruskea. Ruskea voi olla sävyltään esimerkiksi kellertävänruskea tai pähkinänruskea, jossa on myös vihreää. Harvinaisempia maapallon mittakaavassa ovat vihreät, siniset, kullankeltaiset ja harmaat silmät. Kaikkein harvinaisin silmien väri on vaaleanturkoosi. Sitä esiintyy vain Pohjois-Euroopassa ja Itä-Euroopassa harvinaisena. Syvänsiniset silmät voivat jossain valossa näyttää violeteilta. Tämä efekti johtuu silmien vähäisestä melaniinin määrästä, jolloin verisuonet näkyvät läpi.
Värien maantieteellinen jakautuminen
pienoiskuva|Vaaleasilmäisten osuus väestöstä Euroopassa. Harmaita, sinisiä, turkooseja, vihreitä ja muuten vaaleita silmiä esiintyy periytyvänä ominaisuutena lähinnä vain europidien joukossa. Yleisintä vaaleasilmäisyys on Itämeren ympäristössä ja myös laajalti läntistä Keski-Eurooppaa, jossa se on ihmispopulaatioissa yleisin silmien väri, Suomessa ja Virossa jopa lähes 90 prosentilla väestöstä. Pohjois-Amerikan Yhdysvalloissa noin 50% ihmisillä on vaaleat silmät, joskin erityisesti sinisilmäisten ihmisten määrä on vähentymässä eri etnisten ryhmien sekoittumisen johdosta. Kanadan uudisasukasalueilla luku on korkeampi.
Muualla maailmassa silmien väri on tavallisimmin ruskean eri sävyjä, toisinaan kellertäviäkin. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa silmien väri on lähes aina tummanruskea. Aasian maissa sen sijaan muutamalla prosentilla ihmisistä on vaaleat silmät.
Värien syyt
Ruskea silmien väri johtuu ensisijaisesti korkeasta melaniinin määrästä värikalvossa. Ruskea silmien väri on yleisin ihmisen silmien väreistä ja on kytköksissä mustaan ja ruskeaan hiusten väriin. Kellertäviä silmiä esiintyy tyypillisimmin eteläeurooppalaisilla ihmisillä. Kellertävät silmät ovat ruskean ja vihreän välimuoto ja kytköksissä lähes aina ruskeisiin hiuksiin, mutta vain harvoin mustiin ja vaaleisiin. Vihreä silmien väri johtuu keskitasoisista melaniinitasoista ja on ilmeisesti kytköksissä ruskeaan, vaaleaan ja maantienharmaaseen hiusten väriin. Sinisissä silmissä värikalvon melaniinipitoisuus on matala, ja ominaisuus on yleensä kytköksissä maantienharmaaseen, vaaleaan ja punaiseen hiustenväriin, mutta sinisilmäisyyttä esiintyy myös musta- ja ruskeahiuksisillakin harvinaisena. Harmaissa silmissä melaniinipitoisuus on kaikkein vähäisin, ja se on aina kytköksissä vaaleisiin hiuksiin.
Vaikuttavat geenit
Silmien väriin vaikuttavat useat geenit. Ruskeaa silmien väriä on aiemmin pidetty aina dominoivana ominaisuutena ja sinistä väriä resessiivisenä ominaisuutena, mutta nykyään on havaittu, että silmän väri ei määräydy näin yksinkertaisesti. Tällä hetkellä tunnetaan kolme silmien väriin vaikuttavaa geeniä: EYCL1, EYCL2 ja EYCL3.
Eriväriset silmät
thumb|right|220px|Eriväriset silmät Silmien erivärisyys eli heterokromia voi johtua perinnöllisistä syistä, sairaudesta tai silmään tulleesta vammasta. Syynä silmien erivärisyyteen on silmien eritasoinen melaniinin tuotanto. Silmien väriä voidaan korostaa tai jopa kokonaan vaihtaa piilolinssien avulla.
Historia
Historia tieteenalana
Historiatiede eli historia tieteenalana on ennen kaikkea kirjoitettuihin lähteisiin perustuvaa ihmisten menneisyyden tutkimusta. Siten historiallinen aika alkaa kirjoitustaidon keksimisestä. Aikaa ennen kirjoitustaitoa kutsutaan vastaavasti esihistorialliseksi ajaksi. Esihistoriallista aikaa tutkivista tieteistä keskeisin on arkeologia eli muinaistutkimus.
Historiantutkimuksessa käytettävä lähdeaineisto on laajaa. Tutkimus pyritään perustamaan tutkittavien tapahtumien yhteydessä syntyneisiin teksteihin (ns. jäänteet) tai mahdollisimman varhaisiin, luotettavina pidettyihin aihepiiriä koskeviin kertomuksiin. Tutkimusta voidaan tehdä käyttäen kirjoitettuja tai painettuja tekstejä, haastatteluja, arkeologisia löytöjä, valokuvia, muita erilaisia taideteoksia sekä myös kansanperinnettä apuna käyttäen. Näitä käyttäen historiantutkija pyrkii lähdekritiikkiä käyttäen laatimaan itseään kiinnostavasta aiheesta kertomuksen, joka pyrkii rekonstruoimaan sen, mitä menneisyydessä todella tapahtui tai ajateltiin. Tämä ”wie es eigentlich gewesen” -ajattelu on nykyhistoriantutkimuksessa tosin kyseenalaistettu.
Historia ei pysty kertomaan, mitä todella tapahtui. Sen sijaan se voi esittää tulkintoja. Vastuullinen historiantutkimus perustaa tulkintansa kuitenkin aina lähdeaineistoihin ja ymmärtää sen, että aineiston määrä tai laatu vaikuttavat tehtyihin tulkintoihin. Tutkijan on ymmärrettävä myös omat lähtökohtansa lähdeaineistojen tulkitsijana. Samoille aineistoille voidaan esimerkiksi eri aikakausina antaa eri merkityksiä. Emeritusprofessori Jorma Kalela on todennut teoksessaan Historiantutkimus ja historia, että historiantutkimus on kahtalainen ala: toisaalta tutkitaan meille nykyihmisille kiinnostavia asioita, toisaalta pyritään tekemään oikeutta menneisyyden ihmisille. Historiantutkimus on aina tulkintaa ja Kalelan mukaan myös ”vieraan kulttuurin tutkimista”.
Historiatieteen vaikein ongelma on se, että kirjoitetut tekstit säilyvät vain hyvin rajallisen ajan, johtuen siitä, että esimerkiksi papyrus tai paperi haurastuvat, ja tekstit joko katoavat tai muuttuvat hyvin epäselviksi historiallisesti varsin lyhyen ajan kuluessa.
Akateemiselle tieteelle tyypillisesti historiantutkimuksessa ovat eri aikoina vallinneet ja tutkimusta ohjanneet erilaiset suuntaukset, koulukunnat, akateemisen kirjoittamisen käytännöt, kiinnostuksen kohteet sekä yhteiskuntaa koskevat käsitykset. Siten aikasidonnaisuus on tyypillistä historiantutkimukselle (ja -kirjoitukselle); jokaisen sukupolven sanotaankin kirjoittavan historian uudelleen. Historiantutkimuksen aikasidonnaisuus johtuu osaksi myös siitä, että jälkikäteen tiedämme mitä tuli tapahtumaan.
Toisaalta myös poliittista keskustelua hallitsevat näkökulmat vaikuttavat helposti siihen kuvaan, minkä tutkija muodostaa menneisyydestä. Suomen historian osalta tämä näkyy erityisen selvästi vuotta 1918 ja toista maailmansotaa koskevissa tutkimuksissa. Ajallinen etäisyys sinällään ei tee aiheesta epäpoliittista – jos historiantutkimus sitä koskaan voi ollakaan. Onkin esitetty, että kaikki menneisyyttä koskevat kertomukset laaditaan jostain näkökulmasta. Sanonnan mukaan sodan voittaja kirjoittaa historian: historiankirjoituksen objektiivisuus ja neutraalius voi olla mahdotonta.
Historiantutkimus voidaan jakaa eri aloihin paitsi tutkittavan ajan ja paikan mukaan, myös näkökulman mukaisesti. Tällaisia historiantutkimuksen aloja ovat esimerkiksi sosiaalihistoria, kulttuurihistoria, aatehistoria, oppihistoria, taloushistoria, sivilisaatiohistoria, oikeushistoria, kirkkohistoria, poliittinen historia ja sotahistoria. Väljästi sosiaali- ja kulttuurihistorian alle sijoittuvat myös sellaiset melko uudet historiantutkimuksen alueet kuin mikrohistoria, naishistoria, perhehistoria ja sukupuolihistoria. Sen sijaan kirjallisuushistoria ja taidehistoria sekä useat yhteiskuntatieteelliset alat ovat historiantutkimuksen kannalta lähitieteitä.
Ihmisen historia on vain pieni siivu maapallon historiaa ja elämän kehitystä. Ihmisen varhainen historia voidaan jakaa esimerkiksi kivikauteen, pronssikauteen ja rautakauteen käyttöön otettujen metallien perusteella. Eri alueilla näiden ajanjaksojen kronologia poikkeaa toisistaan.
Merkitys
pienois|Tutkimuskirjasto Saksassa. Juha Sihvola on maininnut kolme syytä perehtyä historiaan. Historiassa on ajateltu toisin kuin nykyisin, joten menneisyyden tutkiminen opettaa arvioimaan ajatteluamme kriittisesti. Lisäksi historiasta voi oppia erilaisuuden suvaitsemista ja kunnioitusta. Kolmanneksi se voi opettaa myötätuntoa inhimillistä haavoittuvuutta kohtaan, se kun on johtanut vahvojakin ihmisiä sattuman armoille.
Ensimmäinen oppikirja
Isänmaan historian oppikirjan tarve tunnustettiin Suomen suuriruhtinaskunnassa pian vuoden 1809 jälkeen. Suomessa jouduttiin käyttämään Ruotsista tuotuja historian oppikirjoja. Suomen historianopetuksesta väitellyt Gustav Renvall korosti vuonna 1813, että historianopetuksen tulisi ottaa huomioon niiden maiden historia, joihin Suomen historia liittyi. Koulukomissio julisti vuonna 1819 maksavansa palkkion sille, joka kirjoittaisi kaivatun historian oppikirjan. Yrjö Koskisen kirjoittama Oppikirja Suomen kansan historiassa (1869–1873) sai useita edeltäjiään vaikutusvaltaisemman aseman. Osa sen tulkinnoista oli esitetty jo aiemmin, mutta Koskisen teoksella oli pitkäaikainen vaikutus.
Peruskoulu ja lukio
Opiskelu peruskoulussa aloitetaan yleensä 5. luokalla, mutta uuden opetussuunnitelman johdosta historia aloitetaan 4. luokalla. Historiaa opiskellaan yleensä luokilla 5–8 kahden vuosiviikkotunnin verran kullakin. Peruskoulun vuosiluokilla 5 ja 6 voidaan opetusta järjestää myös vain kolmen vuosiviikkotunnin verran. Lukiossa historiasta on kolme pakollista ja kolme valtakunnallista syventävää kurssia.
Yliopisto
Suomessa historiaa voi opiskella seitsemässä yliopistossa: Helsingin, Turun, Tampereen, Itä-Suomen, Jyväskylän ja Oulun yliopistoissa sekä Åbo Akademissa. Humanistisella koulutusalalla historia kuuluu perustieteisiin, jota on mahdollista opiskella kaikissa humanistista koulutusalaa tarjoavissa yliopistoissa Vaasaa lukuun ottamatta.
Yliopistoissa historia jaetaan usein Suomen historiaan (tai Suomen ja Pohjoismaiden/Skandinavian historiaan) ja yleiseen historiaan, joihin jako tapahtuu usein perusopintojen jälkeen. Jako näihin oppiaineisiin on käytössä Itä-Suomen, Jyväskylän ja Turun yliopistoissa. Åbo Akademissa jako tehdään pohjoismaiseen historiaan (nordisk historia) ja yleiseen historiaan (allmän historia). Tampereen yliopistossa jakoa ei tehdä ollenkaan, kuten ei myöskään Helsingin yliopiston ruotsinkielisessä historia-oppiaineessa.
Humanistisella koulutusalalla on edellä mainittujen yleishistoriallisten oppiaineiden lisäksi muutamia erityisoppiaineita, joissa historiaa tarkastellaan usein omasta näkökulmastaan. Tällaisia ovat aate- ja oppihistoria Oulun yliopistossa, kulttuurihistoria Turun yliopistossa ja taloushistoria Jyväskylän yliopistossa. Yhteiskunta-/valtiotieteellisiä historiantutkimuksen aloja ovat puolestaan poliittinen historia Helsingin ja Turun yliopistoissa sekä talous- ja sosiaalihistoria Helsingin yliopistossa.
Usein historia-aineissa perusopinnot ovat esimerkiksi Suomen historian ja yleisen historian opiskelijoille samat, ja eriytyminen omaan alaan aloitetaan vasta aineopinnoissa. Jyväskylässä eriytyminen tapahtuu vasta syventävissä opinnoissa. Historia-aineita opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi opettajina, tutkijoina, asiantuntijoina, toimittajina tai tiedottajina.
Farmaseuttinen kemia
Farmaseuttinen kemia käsittelee lääkeaineiden ja lääkkeissä käytettävien apuaineiden kemiaa, muun muassa niiden kemiallista rakennetta, valmistusta (synteesi, eristäminen), fysikaalisia ja kemiallisia ominaisuuksia (esimerkiksi liukoisuus, reaktiokyky, hajoaminen, jne), analytiikkaa (yhdisteiden tunnistaminen, pitoisuuden määrittäminen), rakenteen, ominaisuuksien ja lääkevaikutuksen välistä riippuvuutta (niin sanotut rakenne-aktiivisuussuhteet). Lääkeainekemia käsitetään usein farmaseuttisen kemian alatieteeksi tai sen synonyymiksi.
Pedro Rubiano Sàenz
pienoiskuva|Pedro Rubiano Sàenz vuonna 2010. Pedro Rubiano Sáenz (s. 13. syyskuuta 1932) on kolumbialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihki papiksi Julio Caicedo Téllez 8. heinäkuuta 1956, ja hänet nimitettiin Cúcutan hiippakunnan piispaksi 2. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ángelo Palmas, jota avustivat Alberto Uribe Urdaneta ja Alfredo Rubio Díaz.
Farmaseuttinen kemia
Farmaseuttisen kemian alaan kuuluvia tutkimusalueita ovat muun muassa
Pedro Rubiano Sàenz
26. maaliskuuta 1983 Rubiano Sáenz sai nimityksen Calin arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi. 7. helmikuuta 1985 hänestä tuli Calin arkkipiispa. 27. joulukuuta 1994 hänet nimitettiin Bogotán arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. helmikuuta 1995.
Kuolemanjärvi (Sastamala)
Kuolemanjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi on osa Rautajoen valuma-alueesta, jonka laskujoki Rautajoki laskee Rautaveteen Vammalan Kallialassa.
Pedro Rubiano Sàenz
Rubiano Sáenz ylennettiin kardinaaliksi 21. helmikuuta 2001. Hänet asetettiin Trasfigurazione di Nostro Signore Gesù Criston kardinaalipapiksi 25. helmikuuta. Hän osallistui vuoden 2005 konklaaviin. Hän jäi eläkkeelle 8. heinäkuuta 2010.
Kuolemanjärvi (Sastamala)
Maantiede
Järven pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja sen pituus on 200 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja Rautajokeen. Järven rantaviiva on 0,56 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota, mutta itärannassa on moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Siellä on yksi loma-asunto, jonne johtaa tie Pohjalanjärveltä.
Malesialainen kulttuuri
Malesialainen kulttuuri on monipuolinen yhdistelmä eri kieliryhmien ja erilaisten etnisten ryhmien kulttuureita. Malaijikulttuurin lisäksi Malesia on sijaintinsa ansiosta saanut vahvasti vaikutteita intialaisesta ja kiinalaisesta kulttuurista.
Malaijit muodostavat suurimman väestöryhmän, heitä on Malesian väestöstä hieman yli 50%. Malesian kiinalaiset, intialaiset ja muut bumiputrat, eli Malesian alkuperäiskansat muodostavat muut merkittävät etniset ryhmät. Jokainen etninen ryhmä on säilyttänyt oman ainutlaatuisen kulttuuri-identiteettinsä, ja samalla kulttuurit ovat vaikuttaneet toisiinsa, mikä on luonut ainutlaatuisen malesialaisen kulttuurin.
Erityispiirteet
thumb|220px|right|Moskeija [[Kuchingissa.]] thumb|220px|right|Kiinalainen temppeli [[George Town (Malesia)|George Townissa.]]
Malakan niemimaan alue on ollut varhaisista ajoista Kiinan ja Intian välisen kaupan tärkeä keskus. Sijaintinsa ansiosta Malesian kulttuuri on hyvin monimuotoista ja vaihtelee väestöryhmän ja alueiden mukaan. Kansallinen kulttuuri on vasta muodostumassa, toistaiseksi maassa on erillinen malaijikulttuuri, kiinalaisten kulttuuri, intialainen kulttuuri ja eurooppalainen kulttuuri sekä alueen alkuperäisten asukkaiden kulttuurit. Alkuperäisasukkaiden kulttuureita on erityisesti Itä-Malesian Sabahin ja Sarawakin osavaltioissa. Alkuperäiskansojen kulttuurit ovat yleensä vähemmän näkyviä vauraammalla Malakan niemimaalla.
Vuonna 1971 maan kulttuuriministeriö määritteli kansallisen kulttuuripolitiikan perusperiaatteet, joiden mukaan kansallisen kulttuurin tulee pohjautua alueen alkuperäiskansojen kulttuuriin, kulttuuriin voidaan sisällyttää muualta tuoduista kulttuureista sellaisia elementtejä, jotka arvioidaan sopiviksi ja järkeviksi, ja että islam on tärkeä osa kansallista kulttuuria. Intialais- ja kiinalaistaustaiset malesialaiset ovat kokeneet nämä periaatteet omaa kulttuuriaan syrjiviksi.
Virallisten kansallisten symbolien valitseminen ilman, että joku väestönosa tuntisi itsensä ulkopuoliseksi on ollut vaikeaa. Kenties siksi kansallissymboleita on haettu luonnosta, kuten merikilpikonnat, kiinanruusu ja oranki. Moderneja kansallisen ylpeyden aiheita ovat kotimainen Proton-auto ja Petronas-tornit.
Osa maan kulttuuria on myös maan omintakeinen kuninkaan valintatapa. Maan kuninkaan arvo ei ole perinnöllinen, vaan hallitsija valitaan maan yhdeksän sulttaanikunnan sulttaanien joukosta viideksi vuodeksi kerrallaan. Sulttaanien asema on maassa tabu, ja he toimivat myös muslimien uskonnollisina johtajina.
Juhlapäivät
Maassa eri uskonnolliset ryhmät viettävät omia juhlapäiviään. Islamilainen malaijiväestö viettää omia juhliaan, kuten ramadania, mitkä eivät koske kiinalais- ja intialaisväestöä. Intialaistaustaiset hindut juhlivat deepavalia ja kiinalaisväestö juhlii kiinalaista uuttavuotta. Maassa on yleinen vapaapäivä maan kuninkaan syntymäpäivänä. Kuningas on myös maan muslimien ylin uskonnollinen johtaja. Jokaisessa osavaltiossa vapaapäivä on myös maan paikallisen hallitsijan, eli sulttaanin tai kuvernöörin, syntymäpäivä.
Maan kansallispäivää vietetään 31. elokuuta. Tuona päivänä vuonna 1957 Malaijan liittovaltio julistautui itsenäiseksi Iso-Britanniasta.
Kirjallisuus
Malesian kirjallinen perinne alkaa alkuperäisväestön suullisesta perinteestä: kansansaduista, kansanrunoista ja sananlaskuista. Perinne on saanut vaikutteita suurista intialaisista eepoksista. Kirjoittaminen aloitettiin islamin tulon myötä. Malaijisulttaanit palkkasivat 1400- ja 1500-luvuilla kirjurit kirjoittamaan muistiin historiallisia tapahtumia, ja näitä kirjoituksia sitten kopioitiin laajalti. Kiinalaiset ja intialaiset toivat oman kirjallisen traditionsa mukanaan, mutta alkoivat tuottaa paikallista kirjallisuutta vasta 1800-luvulla.
1800-luvun alussa unshi Abdullah bin Abdul Kadir, paremmin tunnettu nimellä Abdullah Munsyi, julkaisi ensimmäisiä perinteestä poikkeavia teoksiaan, mutta vasta 1920-luvulla alkoi ilmestyä laajemmin romaaneita ja novellikokoelmia. Varsinainen kotimaisen kirjallisuuden kultakausi alkoi 1990-luvulla.
Mauritius
Mauritiuksen tasavalta eli Mauritius on saarivaltio Intian valtameressä 900 kilometriä Madagaskarista itään. Yhdessä Réunionin ja Rodriguesin kanssa Mauritiuksen saari muodostaa Maskareenien saariryhmän.
Yhteiskunnallisesti Mauritius on Afrikan maaksi poikkeuksellinen. Koko itsenäisyyden ajan siellä on vallinnut toimiva monipuoluedemokratia, ja maassa on melko pitkälle kehittynyt hyvinvointi.
Maantiede, ilmasto ja luonto
Mauritius sijaitsee Intian valtamerellä, Madagaskarin itäpuolella leveyspiirien 16 ja 20 eteläistä leveyttä välillä.
Mauritius on koralliriuttojen ympäröimä tuliperäinen saari. Keskiylänköä reunustavat vuoret. Mauritiuksen korkein kohta on Mont Piton, jonka korkeus on 828 metriä.
Mauritiuksella on trooppinen, merellinen ilmasto. Siellä on kaksi vuodenaikaa, kuuma ja kostea kesä ja kuiva, hiukan viileämpi talvi, mutta lämpötilaeroa on vain muutamia asteita (kesällä eli tammikuusta maaliskuuhun tyypillinen lämpötila on 26 °C, talvella heinäkuusta syyskuuhun 22 °C). Sadekausi liittyy siihen, että pasaatien kohtaamisvyöhyke kulkee Mauritiuksen yli tammikuusta maaliskuuhun. Silloin sadetta saadaan noin 200–250 mm kuukaudessa. Trooppiset syklonit saattavat iskeä saarille sadekauden aikana.
Malesialainen kulttuuri
Ruoka
Merkittävä osa jokaista ateriaa ovat riisi ja nuudelit, joita tarjoillaan keitettyinä tai paistettuina tai erilaisissa keitoissa. Muslimit eivät syö sianlihaa ja hindut eivät syö naudanlihaa. Kaikille kelpaavat kala ja muut merenelävät, sekä kanan- lampaan- ja vuohenliha. Maitotaloustuotteita ei yleensä käytetä, niiden sijaan on tavanomaista käyttää kookosmaitoa. Ruoka on vähärasvaista ja yleensä vahvasti maustettua.
Malesian monien kansojen joukossa on edustettuina maailman suuria keittiöitä, ja malesialaisessa ruokavaliossa on niiden ominaispiirteitä tallella. Sekä riisiä että nuudeleita syödään paljon, usein mausteisen kastikkeen kanssa. Merkittäviä malesialaisia ruokalajeja ovat mm. Laksa ja Nasi lemak. Trooppisia hedelmiä on paljon, niistä omaleimaisin on voimakkaasti haiseva durian.
Media
Valtion omistama Radio Television Malaysia (RTM) tuottaa kahta televisiokanavaa ja suuren osan radio-ohjelmista. Kaupallisia televisiokanavia on kolme. Mediaa säännöstellään tarkasti, ja esimerkiksi suutelu- ja kiroilukohtaukset poistetaan. Ohjelmaa tulee englanniksi, malaijiksi, viidellä kiinan murteella, tamiliksi ja lukuisilla paikallisilla kielillä ja murteilla.
Urheilu
Malesia on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1964. Se on saanut yhteensä kuusi mitalia, kolme hopeaa ja kolme pronssia. Mitaleista viisi on sulkapallosta ja yksi uimahypystä.
Mauritius
Maantiede, ilmasto ja luonto
Eristyneen sijaintinsa takia Mauritiuksella on runsaasti kotoperäisiä lajeja: 287 kukkivaa kasvilajia ja kuusi kotoperäistä sukua. Lisäksi 150 lajia on endeemisiä Maskareenien saaristossa. Monet kasvilajit ovat erittäin uhanalaisia tai kuolleet jo sukupuuttoon. Vuonna 2010 arvioitiin, että vain kaksi prosenttia saaren pinta-alasta oli alkuperäisen metsän peitossa. Luonnonvaraiset alueet ovat usein jyrkkiä kallioita tai rotkoja, joita on ollut vaikeaa ottaa maanviljelyn tai rakentamisen kohteeksi.
Eläimistö
Mauritiuksendodo eli drontti oli yksi Mauritiuksen endeemisistä eliölajeista, joita ei esiintynyt missään muualla. Eurooppalaisten saavuttua saarelle tämä laji alkoi harvinaistua ja lopulta se hävisi sukupuuttoon. Viimeiset drontit kuolivat 1600-luvun lopulla. Drontti on vielä nykyäänkin ylpeyden aihe Mauritiukselle. Se näkyy monesta asiasta, esimerkiksi Mauritiuksen vaakunassa on drontti.
Muita vain tällä saarella eläviä lintulajeja ovat muun muassa mauritiuksentuulihaukka, mauritiuksenkyyhky, mauritiuksenkaija, mauritiuksenkäpinkäinen, mauritiuksenbulbuli, mauritiuksenrilli ja mauritiuksenkutoja. Drontin ohella sukupuuttoon kuolleita ovat esimerkiksi mauritiuksensinikyyhky, mauritiuksenluhtakana ja Mascarenotus sauzieri -pöllölaji.
Mauritiuksella luonnostaan tavattavia nisäkkäitä ovat muun muassa etelänmerinorsu ja lepakkolajit madagaskarinhautalepakko Taphozous mauritianus, isomaskareenienlenkko Pteropus niger ja peikkohännäkkö Mormopterus acetabulosus. Pikkumaskareenienlenkko Pteropus subniger -hedelmälepakko on kuollut sukupuuttoon. Ihmisen tuomina saarella elävät muun muassa mustakaulajänis, rotat, hännätöntanrekki, hiiripäästäinen, mungo, timorinhirvi ja villisika. thumb|200px|Mauritius satelliittikuvassa thumb|200px|Mauritiuksen kartta
Historia
Arabien ja malaijien oletetaan tunteneen saaren jo 900-luvulla. Eurooppalaisista saaren löysi ensimmäisenä portugalilainen Afonso de Albuquerque 1500-luvun alussa. Portugali ei kuitenkaan ryhtynyt asuttamaan saarta. Alankomaalaiset ottivat saaren haltuunsa vuonna 1598 amiraali Wybrand van Warwijckin etsiessä huoltosatamaa Itä-Intian reitin kauppalaivoille. Tuolloin nimi Mauritius annettiin saarelle Alankomaiden käskynhaltijan Morits Oranialaisen mukaan. Saari palveli Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian tukikohtana. Tuolloin saarella vielä asui mauritiuksendodoja, jotka hävitettiin sukupuuttoon 1600-luvun loppuun mennessä. Alankomaalaiset eivät pystyneet asuttamaan saarta pysyvästi. Heidän lähdettyään 1700-luvun alussa saarta hallitsivat Madagaskarin merirosvot, kunnes ranskalainen Guillame Dufresne d'Arcel otti saaren haltuun kuningas Ludvig XIV:n nimissä vuonna 1715.
Vuodesta 1721 lähtien Ranska hallitsi ja alkoi viljellä saarta. Napoleonin sotien jälkeen vuonna 1814 Pariisin rauhansopimus toi saarelle brittivallan. Vuoden 1835 jälkeen saarelle tuotiin intialaisia työläisiä, kun orjuus lopetettiin.
Saari sai autonomian Britannian alaisuudessa vuonna 1948 ja täydellisen itsenäisyyden Commonwealth realmina vuonna 1968, mutta tasavallaksi se julistettiin vasta vuonna 1992.
Mauritiuksen ensimmäinen pääministeri oli Sir Seewoosagur Ramgoolam, joka johti maata pääministerinä sen itsenäistymisestä vuonna 1968 vuoteen 1982, jolloin hän hävisi vaalit vasemmistolaiselle koalitiolle. Mauritiuksen työväenpuolueen johtajana ollut Ramgoolam oli rakentamassa Mauritiukselle afrikkalaisittain ainutlaatuista hyvinvointia. Häntä on sanottu kansakunnan isäksi. Vuonna 1983 hänet valittiin Mauritiuksn kenraalikuvernööriksi, joka oli seremoniallinen valtionpäämiehen virka silloin, kun maa oli vielä itsenäistymisen jälkeenkin muodollisesti Britannian monarkin alaisuudessa. Ramgoolam kuoli vuonna 1985 85-vuotiaana.
Ensimmäiseksi presidentiksi äänestettiin vuonna 1992 Cassam Uteem. Vuonna 2002 hän erosi, koska ei halunnut allekirjoittaa uusia terrorisminvastaisia lakeja. Hänen sijalleen nousi Karl Offman. Sir Anerood Jugnauth oli pääministerinä vuodesta 2000 ja lokakuussa 2003 hänet valittiin presidentiksi.
Mauritiuksen ensimmäisen pääministerin Sir Seewoosagur Ramgoolamin poika Navin Ramgoolam oli Mauritiuksen pääministerinä vuosina 1995–2000 ja uudelleen vuodesta 2005. Vuoden 2010 vaaleissa pääministeri Navin Ramgoolamin johtama hallitus sai vaalivoiton ja hänen johtamansa työväenpuolueen PTR johtama allianssi sai 41 parlamentin 62 paikasta. Ideologinen vastakkainasettelu vallitsi pääministeri Ramgoolamin ja presidentti Jugnauthin välillä. Presidentti Jugnauth oli toiminut aiemmin pääministerinä vuosina 1982–1995 ja 2000–2003.
Jugnauth erosi presidentin virasta vuonna 2012 palatakseen puoluepolitiikkaan ja hänen seuraajakseen uudeksi presidentiksi valittiin parlamentin puhemies Kailash Purryag. Joulukuussa 2014 Anerood Jugnauth taas nousi Mauritiuksen pääministeriksi, sillä hänen johtamansa Alliance Lepep -koalitio oli saanut maan parlamenttivaaleissa murskaavan vaalivoiton.
Vuonna 2015 presidentiksi valittiin kasvitieteilijä Ameenah Gurib ja hän oli Mauritiuksen ensimmäinen naispresidentti. Maaliskuussa 2018 Ameenah- Gurib-Fakim erosi presidentin virasta, koska häntä syytettiin taloudellisista väärinkäytöksistä. Tuolloin Gurib-Fakim oli Afrikan ainoa vallassa oleva naispresidentti. Hän itse kiisti syyllistyneensä väärinkäytöksiin. Joulukuussa 2019 Mauritiuksen parlamentti valitsi yksimielisesti uudeksi presidentiksi pääministerin ehdotuksesta Pritivirajsing Roopunin.
Tammikuussa 2017 pääministeri Anerood Jugnauth erosi virastaan 86-vuotiaana ja nimesi seuraajakseen poikansa Pravind Jugnauthin. Oppositio protestoi tätä vallanvaihtoa, mutta presidentti totesi vallanvaihdon hyväksyttäväksi ja perustuslain mukaiseksi. Vallanvaihto kuitenkin korosti Mauritiuksen politiikan perhedynastioiden merkitystä.
YK:n alainen Kansainvälinen oikeusistuin (ICJ) totesi tammikuussa 2019, että ennen Mauritiuksen itsenäistymistä vuonna 1968 tehty päätös irrottaa Mauritiuksen hallinnollisesta kokonaisuudesta saaret, joilla on Yhdysvaltain sotilastukikohta Diego Garcia, oli kansainvälisen oikeuden vastainen. Mauritiuksen pääministeri Pravind Jugnauth vaati Isoa-Britanniaa noudattamaan oikeuden selkeää päätöstä ja luovuttamaan saaret Mauritiuksen hallintaan.
Marraskuun 2019 vaaleissa pääministeri Pravind Jugnauthin johtama koalitio sai taas selkeän vaalivoiton ja Jugnauth jatkaa edelleen pääministerinä. Koalition johtava puolue oli pääministerin MSM (Militant Socialist Movement), joka nykyään käytännössä edustaa keskusta-vasemmistolaista politiikkaa ja jonka kannattajakunnan ydin on Mauritiuksen hinduväestö, joka muodostaa noin puolet kansasta. MSM oli muodostanut vuoden 2019 vaaleihin koalition pienempien puolueiden kanssa nimellä Alliance Morisien, ja koalitio sai vuonna 2019 parlamentin paikoista 63% ja kaikista äänistä 37%. Mauritiuksen työväenpuolueen johtama koalitio sai 22% paikoista ja 34% äänistä. Mauritiuksen militanttiliike (MMM) sai 13% paikoista ja 20% äänistä.
Politiikka
Mauritius on parlamentaarinen demokratia, jonka valtionpäämies on presidentti, jolla ei ole kovin paljoa valtaa. Kansalliskokous äänestää presidentin ja varapresidentin viisivuotiskaudelle, saman ehdokkaan korkeintaan kahdelle kaudelle. Presidentti on lähinnä seremoniallinen virka vähäisillä poliittisilla valtaoikeuksilla. Merkittävin poliittisen vallan käyttäjä on pääministeri, jonka presidentti nimittää kansalliskokouksen suurimmasta puolueesta tai suurimmasta puoluekoalitiosta.
Freedom Housen vuoden 2018 arvion mukaan Mauritius on avoin ja vapaa monipuoluedemokratia, jossa valta voi vaihtua vapaiden ja rehellisten vaalien välityksellä puolueelta toiselle. Kuitenkin todetaan, että poliittista johtajuutta hallitsee muutama perhe ja korruptio on ongelma.
Parlamentti on yksikamarinen kansalliskokous, johon valitaan 62 kansanedustajaa suoraan yleisillä vaaleilla ja kahdeksan kansanedustajaa menee eniten ääniä saaneille hävinneille ehdokkaille. Vaalikausi on viisi vuotta ja äänioikeuden ikäraja 18 vuotta.
Mauritiuksen perustuslaki ei määrittele valtiolle mitään virallista kieltä, mutta parlamentin työkieli on englanti. Parlamentissa voi kuitenkin käyttää myös ranskaa.
Mauritiuksen merkittävimmät poliittiset puolueet ovat Militantti Sosialistinen Liike (MSM; Militant Socialist Movement), jonka johtaja on pääministeri Pravind Jugnauth, entisen pääministerin Navinchandra Ramgoolamin johtama Mauritiuksen työväenpuolue (PTR; Mauritian Labour Party), entisen pääministerin Paul Berengerin johtama Mauritiuksen Militantti Liike (MMM; Mauritian Militant Movement). Vuoden 2014 vaaleihin muodostettu Alliance Lepep muodostui MSM-puolueesta sekä Mauritiuksen Sosialidemokraattisesta puolueesta (PMSD; Mauritian Social Democratic Party)) ja vapausliikkestä (LM; Liberation Movement). Vuoden 2014 vaaleissa Alliance Lepep sai 47 paikkaa 62:sta paikasta, kun PTR-MMM koalitio sai 13 paikkaa. Vaalitulosta pidettiin reaktiona Ramgoolamin ehdottamaan perustuslaki-muutokseen, jolla olisi lisätty presidentin valtaa. Vuonna 2016 PMSD jätti Alliance Lepepin ja siirtyi oppositioon.
Vuoden 2019 vaaleissa myös MSM:n johtama uusi koalitio Alliance Morisien sai selkeän vaalivoiton ja pääministerinä jatkaa Pravind Kumar Jugnauth.
Hallinnollinen jako
Mauritiuksen saari itsessään jakautuu yhdeksään alueeseen (district). Suluissa asukasluku vuonna 2008:
Mauritiuksen tasavaltaan kuuluu myös kolme muuta saarta ja saariryhmää riippuvuusalueena (dependency):