cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haamuhenkilö
Haamuhenkilöihin rinnastetaan myös todellinen henkilö, joka pyynnöstä liittyy yhteisön jäseneksi vaikuttaakseen yhteisöön samalla tavalla kuin haamuhenkilö.
Minna Järvenpää
Minna Järvenpää (29. marraskuuta 1981 Kaustinen) on suomalainen yleisurheilija.
Minna asuu Jyväskylässä, mutta edustaa Kokkolan Veikkoja. Järvenpään päälajeja ovat 800 metrin juoksu ja 1500 metrin juoksu. Hän on juossut kilpaa myös 400 metrillä.
Minna Järvenpään uran parhaat suoritukset toistaiseksi ovat SM-kisoissa 2003 juostut 800 metrin Suomen mestaruus sekä 1500 metrin SM-hopea. Hopeaa Minna on saavuttanut myös kesällä 2007 800 metrillä ja 1500 metrillä. Pronssia hän sai 2002 (400 m), 2004 (1 500 m) ja 2005 (800 m).
Minnan kaksoissisko Mari Järvenpää juoksee myös kilpaa SM-tasolla. Minnan valmentajana toimii Juha Sainio.
Kellokoski
Tuusulan kunnan mukaan Kellokosken asukasluku on noin 5 000. Kellokosken postinumeroalueella (04500) asui 6 039 henkilöä vuonna 2018.
Palvelut
Kellokosken yläkoulu, Ruukin koulu ja Linjamäen koulu lakkasivat olemasta erillisinä kouluina ja Kellokosken koulu aloitti hallinnollisesti toimintansa 1. elokuuta 2015. Se on suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Linjamäen toimipiste lakkautettiin vuonna 2021. Kellokosken lukio yhdistettiin Kellokosken kouluun vuonna 2018. Tuusulan lukion Kellokosken toimipiste toimii yläkoulun kanssa samassa rakennuksessa Koulutie 14:ssä. Kellokoskella toimii myös sairaalakoulu.
Koulujen lisäksi Kellokoskella on terveysasema, kirjasto, useita päiväkoteja ja vanhainkoti sekä urheilu- ja leikkipuisto. Kellokosken Vapaaehtoinen Palokunta ry on toimiva sopimuspalokunta. Kellokosken kartanon alueella on myös sairaalamuseo.
Kellokoskella on kaksi päivittäistavarakauppaa: Alepa ja K-Supermarket. Muita palveluita ovat apteekki, posti, huoltoasema (ns. kylmäasema), kioski, kirpputori, kuntosali, muutama kahvila-ravintola ja jokunen erikoisliike.
Historia
Kellokosken ruukki aloitti toimintansa vuonna 1795. Kellokosken kirkko valmi stui vuonna 1800.
Vuonna 1897 Kellokoskella aloitti toimintansa metallialan yritys Björkboda Fabrik A.B., joka oli muuttanut Kemiöstä Kellokoskelle.
Kellokoskella oli aiemmin huomattava ruotsinkielinen väestönosa. Nykyään ruotsia äidinkielenään puhuvien väestöosuus on parisen prosenttia. Kellokoski valittiin vuoden uusmaalaiseksi kyläksi vuonna 1996.
Skellig Michael
Saari ja sen luostari selvisivät lukemattomista viikinkien iskuista 800-luvulla. Siellä ei ole koskaan asunut suurta munkkijoukkoa, tyypillisesti ehkä 12 munkkiveljeä ja apotti. Munkit muuttivat 1100-luvulla mantereelle. Luostarista tuli 1500-luvulla pyhiinvaelluskohde, mutta siellä ei ollut pysyviä asukkaita. Saarelle valmistui 1800-luvulla majakka, ja saarelle tuli majakanvartijan tukikohta. Majakka automatisoitiin 1960-luvulla.
Saarella kuvattiin vuosina 2015–2016 elokuvia Star Wars: The Force Awakens ja Star Wars: The Last Jedi.
Liisi Oterma
Liisi Vilhelmiina Oterma (vuoteen 1935 Österman; 6. tammikuuta 1915 Turku – 4. huhtikuuta 2001 Turku) oli suomalainen tähtitieteilijä ja professori. Hän oli ensimmäinen suomalainen tähtitieteestä väitellyt nainen.
Oterma valmistui ylioppilaaksi Turun Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1933. Hän opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Turun yliopistossa ja pääsi pian Yrjö Väisälän assistentiksi. Oterma valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1938 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi vuonna 1955. Väitöskirjansa (1955) Oterma teki kaukoputkien optiikasta ranskan kielellä. Väitöskirja sai korkeimman mahdollisen arvosanan, ja Otermasta tuli Turun yliopiston promootion priimustohtori.
Vuosina 1941–1965 Oterma työskenteli yliopiston tähtitornin observaattorina osallistuen pikkuplaneettojen etsimiseen. Uransa aikana hän löysi yhteensä noin 200 pikkuplaneettaa ja kolme komeettaa, joista yksi nimettiin hänen mukaansa (39P/Oterma ). Vuonna 1959 Otermasta tuli tähtitieteen dosentti, ja vuosina 1962–1965 hän oli Turun yliopiston tähtitieteen vt. professori ja vuosina 1965–1978 varsinainen professori. Vuonna 1971 hänestä tuli Väisälän seuraaja Tuorlan observatorion johtajana.
Oterma harrasti kieltenopiskelua ja osasi muun muassa saksaa, ranskaa, italiaa, espanjaa, esperantoa, unkaria, englantia ja harrasti myös esimerkiksi arabian kieltä. Hän hoiti aikanaan Tuorlan observatorion kirjeenvaihdon ulkomaille. Oterman alkuperäisiin suunnitelmiin kuului opiskella sanskriittia, jota ei Turun yliopistossa kuitenkaan opetettu, ja valinta kohdistui lopulta tähtitieteeseen.
Oterma oli luonteeltaan hiljainen, vaatimaton sekä julkisuutta karttava, ja muun muassa Kööpenhaminan observatorion professori Anders Reiz sanoi Oterman "vaikenevan yhdellätoista kielellä". Oterma vältteli myös valokuvissa esiintymistä, ja hänestä on olemassa vain kourallinen kuvia.
Mertert
Mertert on kunta itäisessä Luxemburgissa lähellä Saksan rajaa. Se on osa Grevenmacherin kantonia. Mertertin pinta-ala on 15,25 km² ja sen asukasluku oli 4 364 (2016).
H-Star
H-Star on suomalaisen Hans Groopin suunnittelema urheilullinen perhepurjevene. H-stareja lienee aikoinaan valmistettu pari sataa kappaletta. Vuodesta 1980 alkaen Nordic Boats, vuodesta 1981 Venetekno. Dieselmoottorina alun perin tyypillisesti 7 hevosvoimainen BMW D7, potkuri taittolapainen. Lopullisen sisustuksen on piirtänyt Berndt Lindquist. Erillinen WC-tila. Ei täyttä seisomakorkeutta.
Intiaanit
Intiaanit ovat Amerikan eräitä alkuperäiskansoja. Amerikan alkuperäiskansoista aleutit, jupikit ja inuitit on perinteisesti jätetty intiaanit-käsitteen ulkopuolelle, mutta viime vuosina tästä käytännöstä on pääosin luovuttu.
Etnologisesti ei ole olemassa mitään tekijää, joka yhdistäisi kaikki intiaaniväestöt: Intiaanien alkuperäisissä kielissä, kulttuureissa, yhteiskuntajärjestelmissä, elinkeinoissa ja uskonnoissa oli suuria eroja. Amerikan mantereella oli ennen eurooppalaisten tuloa sekä keskitetysti hallittuja imperiumeja että vaeltavien metsästäjä-keräilijöiden pienyhteisöjä. Useimmat intiaaniheimot kuitenkin elivät eurooppalaisten saapuessa kivikautta. Sellaiset teknologiset keksinnöt, kuten rauta ja vetoeläimet, ilmaantuivat kuitenkin kaikkialle Amerikkaan vasta eurooppalaisten myötä.
Eurooppalaisten tulo Amerikan mantereelle osoittautui intiaaneille tuhoisaksi. Aluksi kaupankäyntiin perustuneet suhteet muuttuivat vihamielisiksi ja eurooppalaiset alistivat sotilaallisesti monia intiaaniyhteiskuntia. Suurimman katastrofin aiheuttivat eurooppalaisten mukana tulleet tautiepidemiat, joita vastaan intiaaneilla ei ollut vastustuskykyä. Monia intiaanikansoja ja -heimoja hävisi kokonaan, ja kaikkialla Amerikassa useiden intiaanien elämää leimaavat yhä syrjäytyminen ja köyhyys.
Nimitys
Intiaani-nimitys juontaa Kristoffer Kolumbukselta, joka Karibian saarille saapuessaan vuonna 1492 uskoi tulleensa Intiaan ja alkoi kutsua alkuasukkaita nimellä indios, 'intialaiset'. Suomen kieleen sana on luultavasti lainattu ruotsin sanasta indian. Pohjois-Amerikassa sanan Indian rinnalle on 1960-luvulta alkaen otettu muitankin nimityksiä, ja jotkut pitävät Indian-sanaa epäkorrektina. Suomen kielen intiaani-sanalla ei Kielikelloon kirjoittaneen dosentti Riku Hämäläisen mukaan ole loukkaavia tai kielteisiä merkityksiä, vaan sana on neutraali yleisnimitys, jolle ei ole olemassa yhtä toimivaa vaihtoehtoa.
Intiaanien alkuperä
Ensimmäisen intiaaniryhmän uskotaan kulkeneen Siperian ja Alaskan välillä sijaitsevan Beringinsalmen läpi vähintään 14 000 vuotta sitten. Yleisimmin käytetyn teorian mukaan nämä ihmiset levittäytyivät Alaskasta Amerikan muihin osiin ”jääkäytävää” pitkin, joka syntyi Kordillieerien ja Laurentianin jäätikköjen repeydyttyä irti toisistaan. Toinen muuttoaalto seurasi noin vuonna 11 500 eaa. Osa tutkijoista uskoo intiaanien tulleen Siperiasta maasiltaa pitkin ja meloneen sen jälkeen etelään jäätöntä rannikkoa myötäillen. Merinisäkkäiden nahoilla päällystetyt puurunkoiset veneet olivat varsin merikelpoisia ja saattoivat kantaa painavankin lastin. Nämä Pohjois-Amerikkaan saapuneet ensimmäiset ihmisryhmät tunnetaan paleointiaanien yhteisnimellä, ja heidän jäljiltään muotoutui nuolenkärkien yhdenmukaisuuteen perustunut Clovis-kulttuuri.
Paleointiaanien jälkeen saapunut kolmas suurempi maahanmuuttajien joukko luokitellaan na-dene-intiaaneiksi. He olivat athabascankielisiä kansoja, joihin lukeutuivat apaššit ja navajot. Viimeisinä Beringinsalmen ylittäneet ryhmät olivat eskimoiden ja aleutien esi-isiä.
DNA-tutkimusten mukaan intiaanien perimästä noin kaksi kolmasosaa on tullut itäaasialaisilta. Yksi kolmasosa on tullut muinaiselta pohjoiseuraasialaiselta väestöltä, joka on sittemmin kadonnut risteydyttyään muihin väestöihin. Tämä väestö antoi geenejään myös eurooppalaisille, minkä seurauksena intiaanien ja eurooppalaisten välillä on havaittu geneettinen yhteys. Erään vanhemman teorian mukaan osa ensin saapuneiden intiaanien esi-isistä saattoi olla Euroopan lounaisia rannikkoalueita asuttaneita solutrealaisia, jotka tulivat Amerikkaan Ranskasta ja Espanjasta jään reunaa kulkevaa Atlantista reittiä pitkin. Monet kiistellyt arkeologiset löydöt viittaavat vahvasti siihen, että Amerikassa on saattanut asua ihmisiä jo noin 40 000–20 000 vuotta sitten. Jotkut tutkijat ovat löytäneet varhaisimpien amerikkalaisten populaatioiden yhteyksiä Australian ja Melanesian alkuasukkaisiin. Vanhimmat luurankolöydöt ovat noin 10 000 vuotta vanhoja.
Uusien DNA-kartoitusten odotetaan tarkentavan ihmisen leviämishistoriaa myös Amerikan mantereella. Eräät alkuperäiskansoja edustavat järjestöt ovat kuitenkin ilmaisseet epäluulonsa näitä tutkimuksia kohtaan, koska niiden pelätään vaarantavan kansojen omat alkuperäkertomukset.
Intiaanien väestömäärä
Antropologi Henry F. Dobynsin tutkimustulokset antoivat Amerikan intiaaniväestön määräksi 1400-luvun lopulla 90–110 miljoonaa eli noin viidesosa koko maailman väestöstä.
1600-luvun puoleenväliin mennessä yli 80 prosenttia intiaaneista on arveltu kuolleen eurooppalaisten tuomiin tartuntatauteihin. Intiaanien lukumäärää vähensi tautien lisäksi se, että eurooppalaiset kohdistivat heihin kansanmurhan määritelmän täyttäviä toimenpiteitä, kuten joukkomurhia, raskasta pakkotyötä, nälkiinnyttämistä, pakkosiirtoja karuihin reservaatteihin ja lasten siirtoja valkoisiin perheisiin.
Pohjois-Amerikka
thumb|160px|Pohjois-Amerikan luoteisrannikon kulttuuriin kuulunut [[toteemipaalu]] Pohjois-Amerikan intiaanien kulttuuri ja yhteiskunta vaihtelivat huomattavasti alueesta toiseen. Monet intiaanikansat asuivat hajallaan ja metsästivät, kalastivat sekä keräsivät hyötykasveja. Jotkut omaksuivat maanviljelyn ja asuivat suurissa linnoitetuissa kylissä. Asutus oli tiheintä seuduilla, joissa maanviljely tai kalastus olivat pääelinkeinoja. Merkittäviä maata viljelleitä Pohjois-Amerikan kulttuureja olivat Lounais-Yhdysvaltain pueblointiaanien kulttuuri, Isojenjärvien idänpuoleisen alueen irokeesiliitto ja jo ennen eurooppalaisten tuloa hävinnyt Mississippin jokialueen itäisen metsämaan kummunrakentajien perinne. Pitkälle kehittyneitä päällikköjohtoisia heimoja oli myös luoteisella alueella sekä Kaliforniassa. Preeriaintiaanien kulttuuri syntyi lopullisessa muodossaan vasta eurooppalaisten mukana tulleiden hevosten myötävaikutuksella. 1000-luvun alussa tapahtuneet suuret kansainvaellukset saivat intiaanit etsimään uusia asuinmaita kaukaisiltakin alueilta. Osa Great Basinin intiaaneista siirtyi etelään ja heistä tuli asteekeita. Apaššit ja navajot vaelsivat Kanadasta New Mexicoon asti. .
Yhteistä kaikille Pohjois-Amerikan intiaanikulttuureille on jumalkäsitys ”suuresta hengestä”, joka maailman luotuaan ei enää puutu ihmisten kohtaloihin. Aurinko, kuu ja tähdet olivat tärkeitä jumaluuksia. Myös kaikkeen epätavalliseen kuten ennennäkemättömiin eläimiin, uskottiin liittyvän yliluonnollista voimaa. Lähes kaikki intiaanit tunsivat suojelushengen, joka oli joillekin henkilökohtainen ja joillekin yhteinen. Yhteys henkien maailmaan kulki tietäjien välityksellä. Laajoilla alueilla intiaanit pelkäsivät vainajien henkiä.
Eurooppalaisten tulo Amerikkaan hävitti suurimman osan intiaanikulttuureista. Sotien ja tautien jäljiltä voimansa menettäneet intiaanit joutuivat muuttamaan alkuperäisiltä asuinsijoiltaan mantereen itäosista länteen Yhdysvaltain hallituksen määräyksestä. 1900-luvulla intiaanien määrä alkoi hiljalleen kasvaa ja kulttuuri jossain määrin elpyä.
Keski-Amerikan korkeakulttuurit
Nykyisen Ciudad de Méxicon alueella kehittyi noin 1800–1200 ennen ajanlaskun alkua Pohjois-Amerikan intiaanien kulttuureja kehittyneempi ja monimuotoisempi kulttuuri, jonka kehitystyöhön osallistui useita kansoja. Suuri merkitys tälle olmeekkien korkeakulttuurin synnylle oli maissin viljelyn kehittyminen. Maissi antoi suuren sadon suhteellisen vähällä työllä ja teki mahdolliseksi suuremman väestötiheyden saavuttamisen.
Kehitys johti monien voimakkaiden sivilisaatioiden syntyyn. Eräs tällainen oli Teotihuacán, joka perustettiin arviolta 100 vuotta eaa. Ajanlaskumme ensimmäisten vuosisatojen aikana Teotihuacánin kulttuuri saavutti kukoistuskautensa huipun. Olmeekit ja muut mesoamerikkalaiset yhteiskunnat olivat edelläkävijöitä matematiikassa ja tähtitieteessä sekä kehittivät myöhemmillä kansoille periytyneen kuvakirjoituksen. Mesoamerikkalaiset keksivät myös useita erilaisia kirjoitustapoja ja loivat 365-päiväisen kalenterin, joka oli tarkempi kuin eurooppalaiset aikalaisversiot.
250px|thumb|left|Näköala Teotihuacánin kuolleitten kadulle. Teotihuacán valtapiiri ulottui suureen osaan Keski-Meksikoa, kunnes se kukistettiin 700-luvulla. Myöhemmin kaikki alueen kansat omaksuivat Teotihuacánissa syntyneet uskonnolliset tavat. Kulttiin kuuluivat jättimäiset, palvontapaikkoina toimineet pyramidit. Kulttuurin käsiteollisuustuotteet levisivät laajalle, muun muassa sapoteekeille, jotka elivät eteläisessä Meksikossa nykyisen Oaxacan maakunnan alueella. Sapoteekkien teknisestä taidosta, arkkitehtuurista ja taitavasta metallien käsittelystä on todisteena heidän pyhä kaupunkinsa 26 000 neliökilometriä laajuinen Monte Albán. 900-luvun aikana misteekit valloittivat Monte Albánin ja idemmässä sijainneen Mitlan, josta tuli myöhemmin sapoteekkien tärkein seremoniakeskus.
Vuoden 1000 paikkeilla pohjoisesta Meksikoon tunkeutuneet tolteekit valtasivat alueen. Raakalaisina pidetyt tolteekit uhrasivat sotavankeja ja loivat voimakkaan poliittisen järjestelmän. Heidän pääkaupunkinsa oli Tula. Tolteekit tulivat kuitenkin uusien valloittajien myötä syrjäytetyksi ja ajetuksi Jukatanin niemimaalle, minne he perustivat uuden Tulan kaupungin mayojen pääkaupunkiin Chichén Itzáan.
Anonymous (albumi)
Anonymous on superyhtyeen Tomahawk kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2007. Albumi sisältää pääosin "intiaani-musiikkia", jota yhtyeen kitaristi Duane Denison tutki yhteistyössä Hank Williams III:n kanssa. Albumin nimi tulee Denisonin tutkimuksissa ilmenneestä ongelmasta, että hän ei löytänyt monenkaan intiaanilaulujen tekijää, ja laulut oli merkitty nimettömäksi (anonymous = tuntematon, nimetön). Albumin teon aikana yhtyeen basisti Kevin Rutmanis lähti yhtyeestä. Hänen lähtöönsä ei ole kerrottu syytä.
Intiaanit
Mayakulttuuri
thumb|left|Mayapyramidi Mayat asuivat alun perin Guatemalan pohjoisosassa, joka nykyisin on sademetsää. He kehittivät korkeimman kulttuurin, mikä Amerikan intiaaneilla on koskaan ollut. Mayakalenterin mukaan heidän kulttuurinsa huippu saavutettiin vuonna 790. Merkinnät loppuivat kokonaan vuoteen 909. Tuona aikana heidän miljooniin asukkaisiin kasvanut yhteiskuntansa romahti. Tuhoutumiseen syytä etsitään ylikansoittumisesta ja sen aiheuttamasta nälästä ja janosta, jotka tappoivat miljoonia.
Loput mayat jättivät kaupunkinsa ja muuttivat Jukatanin niemimaalle, jossa heidän kulttuurinsa koki uuden kukoistuksen. 1100-luvulla mayat saivat kulttuurivaikutteita tolteekeilta. 1400-luvulla tämä kulttuurialue järkkyi sisäisten ristiriitaisuuksien vaikutuksesta ja oli jo hajaantumistilassa espanjalaisten saapuessa.
Perun korkeakulttuurit
Andien ylängöillä ja Etelä-Amerikan luoteisilla rannikkoalueilla kehittyneitä kulttuureja kutsutaan perulaisiksi, vaikka ne eivät rajoittuneetkaan nykyisen Perun alueeseen. Noilla alueille kehittyi Meksikon ja Keski-Amerikan kulttuureja vastaavia korkeakulttuureita. Inkat olivat valtakunnan hallitseva luokka. He valvoivat alistamiensa kansojen etua ja ottivat huomioon näiden omat kulttuurilliset lähtökohtansa.
Alueen korkeakulttuurit kehittyivät alkujaan paikallisina ylänköjen jokilaaksoissa ja rannikolla, jossa viljely perustui keinokasteluun. Viljelykasveja olivat muun muassa maissi ja peruna sekä puuvilla, joka toimi korkeatasoisen kudonnan aineksena. Laamaa käytettiin vetojuhtana ja alpakasta saatiin villaa.
Alueen kulttuureista erotetaan erilaisia ja toisiaan seuraavia intiaanikulttuureja. Näistä kolmella (Chavín, Tihuanaco ja Inka) on ollut suurempiluokkainen vaikutus. Chavín-kulttuuri sai nimensä Chavín de Huántarista, Urumbalaakson keskuksesta. Tihuanacon keskuspaikka sijaitsi Titicaca-järvellä. Inkat olivat aluksi pieni heimo Titicaca-järven tienoilla. 1400-luvulla heistä kehittyi suurin ja lyhytikäisin Andeilla vaikuttanut valtakunta. Inkojen pääkaupunki oli Cusco.
Latinalaisen Amerikan intiaanit nykyaikana
thumb|300px|Guatemalan mayanaisia.
Etelä-Amerikan intiaanit asuvat nykyään pääasiassa mantereen sisäosien vaikeakulkuisilla alueilla. Suuret määrät Keski- ja Etelä-Amerikan intiaaneja on sekoittunut eurooppalaiseen väestöön. Näitä jälkeläisiä nimitetään mestitseiksi.
Argentiinan intiaanien lukumäärä on epäselvä, ja arviot vaihtelevat 300 000 (0,7 % väestöstä) ja kahden miljoonan (5,6 %) välillä. Argentiinassa eläviä intiaanikansoja ovat esimerkiksi chorotet, chulupít, guaranit, mapuchet, tehuelchet ja selknamit.
Boliviassa ja Perussa intiaanit muodostavat suurimman väestönosan. Paraguayssa intiaanikieli guarani on maan toinen virallinen kieli. Guatemalassa mayat muodostavat noin 45 % väestöstä, mutta heidän puhumillaan noin 20 kielellä ei ole virallista asemaa. Belizessä noin 40 prosentilla väestöstä on intiaanialkuperä ja 12 % on täysverisiä mayoja.
Nykyisestä Meksikon väestöstä 60 prosenttia on puoliverisiä mestitsejä ja 30 prosenttia täysverisiä tai perimältään suurelta osin intiaaneja. Chiapasin ja Oaxacan osavaltioiden sekä Jukatanin niemimaan keskiosan väestöstä valtaosa on intiaaneja. Meksikon intiaanit ovat sekä aiemmin mainittujen korkeakulttuurikansojen jälkeläisiä ja apaššien sekä yuma- ja pima-kansojen sukulaisia. Suurimpia kansoja ovat nahuat, purépechat ja misteekit. Huicholet eli wixarikat elävät keskisessä Meksikossa. Chihuahuassa elävät tarahumarat ja Sonorassa yaquit sekä serit. Vaikka monet meksikolaiset ovat ylpeitä intiaanijuuristaan, alkuperäiskansat kärsivät silti rasismista ja syrjinnästä. Intiaanien elämäntavalla ja kulttuurilla ei ole tunnustettua asemaa.
Brasilian intiaanit koostuvat lukuisista eristyksissä eläneistä ryhmistä. Perinteisesti intiaanit ovat yhä pääasiassa metsästäjiä, kalastajia sekä keräilijöitä, ja jotkut kansat ovat oppineet maanviljelyn taidon. Monet ennen eurooppalaisten saapumista eläneet kansat ovat kuolleet sukupuuttoon, ja suuri osa väestöstä on sulautunut myöhemmin tulleisiin maahanmuuttajiin. Brasiliassa asuvia intiaanikansoja ovat muun muassa baniwat, guaranit, kaiapót, mundurukut, terenat, ticunat ja yanomamit.
Vuonna 1988 Brasilian perustuslaki tunnusti virallisesti yli 200 heimoa, ja heidän elämänsä reservaateissa aiottiin hoitaa kuntoon seuraavan viiden vuoden aikana. Hanke eteni kuitenkin suunniteltua hitaammin. Hallituksen kyvyttömyys rajata alueita johti kasvaviin erimielisyyksiin, joita lisäsivät intiaanien mailta löydetyt timantti- ja kultaesiintymät. Vuonna 2004 Amnesty International puuttui asiaan ja tuomitsi hallituksen yritykset riistää intiaaneilta näiden saavuttamia oikeuksia. Karjatilallisten surmattua useita intiaanijohtajia maakiistojen seurauksena Brasilian presidentti Luiz Inácio Lula da Silva joutui epäedulliseen valoon, koska hän oli luvannut järjestää Brasilian alkuperäisväestölle ”puolueettoman, demokraattisen ja yhtenäisen politiikan” kykenemättä pitämään lupaustaan.
Yhdysvallat
Vielä 1970-luvulla intiaaniasiain virasto Bureau of Indian Affairs kannatti aktiivisesti intiaanien sulauttamispolitiikkaa valtavirran amerikkalaiseen kulttuuriin. Nyttemmin tilanne on muuttunut ja monet intiaaniyhteisöt ovat muodostaneet paikallisia hallituksia, jotka vastaavat monista eri asioista kuten palo- ja pelastustoimista, luonnonvarojen käytöstä sekä lakien täytäntöönpanosta. Lisäksi monilla yhteisöillä on oma tuomioistuinjärjestelmänsä vastaamassa niistä tarpeista, jotka heidän paikallinen elämäntapansa vaatii. Tyydyttääkseen intiaanien asuntotarpeet liittovaltion kongressi on hyväksynyt erityisen asetuksen, (”Native American Housing and Self Determination Act”) vuonna 1996.
Jotkut intiaanikansat kieltäytyivät hyväksymästä kasinotoimintaa. Esimerkiksi navajot äänestivät pitkään kasinoja vastaan, kunnes muuttivat mielensä ja osallistuivat ensimmäisen kasinonsa avajaisiin marraskuussa 2008. Seuraavan vuoden aikana maailmanlaajuinen taantuma pienensi kasinoiden liikevaihtoa ja vuonna 2010 Detroitissa toiminut chippewien Greektown-kasino ajautui suuriin taloudellisiin vaikeuksiin. thumb|left|Wisconsinin [[pow-wow-tanssijoita vuodelta 2012.]] Viimeisten vuosikymmenten aikana intiaanien perinteiset uskonnolliset seremoniat ovat elpyneet. Lounaisalueen pueblojen rituaalit keräävät suuret osallistujajoukot ja eri puolilla maata pidettävät pow-wow-tilaisuudet keräävät yhteen satoja tanssijoita ja monilukuisen yleisön. Pohjois-Amerikan intiaanien suurin uskonnollinen järjestö on Amerikan alkuperäiskansojen kirkko, jolla on noin 250 000 jäsentä.
Vuonna 2010 Yhdysvalloissa oli 565 liittovaltion tunnustamaa intiaaniheimoa tai -kansaa. Yhdysvallat tunnustaa näiden heimojen oikeudet itsehallintoon ja tukee heidän heimollista itsemääräämisoikeuttaan. Heidän itsehallinnolliset rajoitukseksensa ovat samoja kuin ne ovat Yhdysvaltain osavaltioilla, kuten sodasta päättäminen, ulkopoliittiset suhteet tai oikeus painaa rahaa. Tälläkin hetkellä yli sata intiaaniryhmää hakee virallista tunnustusta Yhdysvaltain liittovaltiolta. Liittovaltion tunnustamien territorioiden lisäksi joillakin heimoilla on yksittäisten osavaltioiden tunnustama asema, joiden oikeudet hieman vaihtelevat osavaltiosta riippuen.
Vuosien varrella koetut sotatappiot, elämäntaso reservaateissa, kulttuurilliset sulautumisyritykset, perinteisten kansallisten kielten ja kulttuurien kieltäminen ovat vaikuttaneet intiaanien henkiseen ja ruumiilliseen terveyteen. Nykyaikana monet intiaanit kärsivät köyhyydestä, alkoholismista, sydänvaivoista ja diabeteksesta. Itsemurhatilastossa heidän määränsä ylittää selvästi kansallisen keskiarvon.
Nykyään yli kolmannes Yhdysvaltain noin kolmesta miljoonasta intiaanista asuu kolmen osavaltion, Kalifornian, Arizonan ja Oklahoman alueella. Vuonna 2010 Yhdysvaltain väkirikkaimmat intiaanikansat olivat cherokeet, navajot, choctawit, siouxit ja chippewat.
Kanada
Kanadassa intiaanikansoja, joilla on tunnustettu asema, kutsutaan nimellä First Nations (”ensimmäiset kansat”). 1960-luvulle saakka intiaaneja yritettiin sulauttaa kanadalaiseen valtakulttuuriin, kunnes seuraava vuosikymmen muutti käytäntöä. Tuolloin Kanadan intiaanien kansallinen veljesjärjestö (NIB) ehdotti Amerikkojen ulkopuolelle yltävää kansainvälisestä järjestöä, joka pyrkisi alkuperäiskansojen aseman parantamiseen YK:n välityksellä. Monivaiheisten valmistelujen jälkeen järjestö loi yhteydet Australian ja Uuden-Seelannin alkuasukkaisiin sekä saamelaisiin.
Väestömäärältään suurin Kanadan intiaanikansoista on creet. Kaupungeista eniten alkuperäiskansoja asuu Winnipegissä ja Vancouverissa.
Plutoidi
pienoiskuva|400px|Eulerin diagrammi joka esittää aurinkokunnan objektien välistä suhdetta pois lukien tähdet. Ylhäältä vasemmalta: [[Planeetta|planeetat sin., luonnolliset satelliitit pun., kääpiöplaneetat vihr., pikkuplaneetat viol., transneptuniset kohteet rus., kentaurit kel., plutoidit pink., aurinkokunnan pienkappaleet harm., komeetat oran. ja uudestaan kentaurit.]]
Plutoidi on avaruuskappale, joka kiertää Aurinkoa kauempana kuin Neptunus. Plutoidit ovat liian pieniä planeetoiksi, mutta niillä on riittävästi painovoimaa lähes pyöreään muotoon.
Käsitteen historia
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni IAU esitti 16. elokuuta 2006 planeetan käsitteen uudelleenmäärittelemistä ja uuden nimityksen antamista pienille taivaankappaleille, joiden kiertomatka Auringon ympäri kestää enemmän kuin 200 juliaanista vuotta ja joiden kiertorata on elliptisempi ja huomattavammin kallellaan ekliptikaan nähden kuin niin sanotuilla klassisilla planeetoilla. Nimitystä käytettäisiin jatkossa ilmeisesti kaikista Neptunuksen radan ulkopuolelta löytyvistä kappaleista; poikkeuksena olisivat eksoplaneetat.
22. elokuuta 2006 tehdyssä esityksessä ei aiemmin esitettyä plutoni-termiä ehdotettu käyttöön. Tärkeä syy tähän oli termiin liittyvä sekaannuksen vaara: Sanalla on jo geologiassa vakiintunut merkitys ja eräissä kielissä kuten ranskassa sana pluton tarkoittaa kääpiöplaneetta Plutoa, joten näihin kieliin olisi tarvittu sanasta oma käännöksensä. Lisäksi se on sanana hyvin samantapainen kuin plutino, joka tarkoittaa tietyn tyyppistä transneptunista kohdetta. Plutonin sijaan otettiin käyttöön käsite kääpiöplaneetta. Kääpiöplaneettoja ovat muiden muassa asteroidivyöhykkeellä sijaitseva Ceres, Kuiperin vyöhykkeen kappaleista planeetan statuksensa menettänyt Pluto ja vuonna 2003 löydetty Eris.
Endogeeninen
Endogeeninen eli sisäsyntyinen sekä sen vastakohta eksogeeninen eli ulkosyntyinen liittyvät seuraaviin asioihin:
Plutoidi
Käsitteen historia
Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni ilmoitti 11. kesäkuuta 2008, että kyseisten taivaankappaleiden uusi nimitys olisi plutoidi. Asiasta oli edellisellä viikolla järjestetty kokous Oslossa. Toistaiseksi määritellyistä viidestä kääpiöplaneetasta Ceresiä lukuun ottamatta kaikki ovat myös plutoideja.
Vilhelmin sotilasritarikunta
pienoiskuva|Ritarikunnan tunnuksia Vilhelmin sotilasritarikunta on alankomaalainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1815 pian Waterloon taistelun jälkeen. Kuningas Vilhelm II (tuolloin vielä prinssi) oli ensimmäinen, jolle ritarikunta myönnettiin. Ritarikuntaa myönnetään tunnustuksena rohkeudesta taisteluissa.
Ritarikunnan jäsenyys tuo mukanaan muutamia erityisoikeuksia: kaikkien Alankomaan sotilashenkilöiden tulee tervehtiä ritarikunnan jäseniä myös niissä tapauksissa, joissa ritarikunnan jäsen on sotilasarvoltaan alempi.
Tina Charles
Charles voitti olympiakultaa Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. Maailmanmestaruuden hän on voittanut Tšekissä 2010, Turkissa 2014 ja Espanjassa 2018. Vuonna 2009 hän voitti kultaa universiadeissa.
EULA
End User License Agreement eli EULA on sopimus tietokoneohjelmiston oikeuksien haltijan ja ohjelmiston ostajan välillä. Ostaja saa ohjelmiston käyttöoikeuden sitoutuessaan sopimuksen ehtoihin.
Tina Charles
Charles edusti yliopistosarja NCAA:ssa Connecticutin yliopistoa. Connecticut Sun varasi hänet ensimmäisellä varausvuorolla vuonna 2010. Hän on edustanut WNBA:ssa Connecticut Sunia kausina 2010–2013 ja New York Libertyä kaudesta 2014. Hänet valittiin liigassa vuoden tulokkaaksi kaudella 2010 ja arvokkaimmaksi pelaajaksi 2012. WNBA:n ykköstähdistöön hänet valittiin kausina 2011, 2012, 2015, 2016 ja 2017 sekä kakkostähdistöön kausina 2010, 2013 ja 2014.
Talvisin Charles on pelannut Euroopassa: Venäjällä, Turkissa ja Puolassa.
EULA
EULA on yksi eniten arvostelluista ohjelmistojen lisensointimalleista, sillä lukeakseen lisenssin ehdot käyttäjän täytyy joissakin tapauksissa automaattisesti hyväksyä ne ensin avaamalla tuotteen pakkaus. Suomalaisessa oikeuskäytännössä tämän kaltaista niin kutsuttua shrink-wrap -sopimusta ei pidetä kuluttajaa sitovana.
Kemp (kappale)
Kemp on skate punk -yhtye Millencolinin kappale, joka julkaistiin vuonna 2002 heidän albumillaan Home from Home. Kappale julkaistiin myös singlenä ja siitä tehtiin musiikkivideo.
”Kemp” julkaistiin alun perin b-raitana heidän singlellä ”Fox”.
Etelänkeltaperhonen
Etelänkeltaperhonen (Colias crocea) on kaaliperhosten heimoon ja keltaperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Koko ja ulkonäkö
Etelänkeltaperhosen etusiiven pituus on yleensä 22–28 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 40–47 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on punankeltainen. Siipien reunassa on leveät mustat reunajuovat. Naaraalla on mustassa reunajuovassa keltaisia täpliä, koiraalla erottuu reunajuovassa erityisesti lähellä etusiiven kärkeä keltaisia siipisuonia.
Etelänkeltaperhosella tunnetaan myös värimuoto f. helice, jolla siipien yläpinnan pohjaväri on vihertävänvalkoinen. Muoto tulee näkyviin vain naarailla.
Levinneisyys ja lentoaika
Etelänkeltaperhosen levinneisyysalue ulottuu Afrikan pohjoisosista Euroopan keski- ja eteläosien kautta idässä Iraniin saakka. Laji esiintyy Euroopan pohjoisosissa vain vaeltajana ja kesänviipyjänä.
Elinympäristö ja elintavat
Etelänkeltaperhosen elinympäristöä ovat avoimet kulttuuriympäristöt, niityt, puutarhat, pellonreunat ja nummet noin 2 000 metrin korkeuteen asti. Laji talvehtii toukkana. Toukalla ei ole kuitenkaan varsinaista lepovaihetta, vaan se syö ja kasvaa joulu–tammikuussa hitaasti. Tämä estää lajin leviämisen pysyvästi alueille joilla talvi estää ravinnonsaannin.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on huhtikuusta alkaen marraskuuhun useana sukupolvena.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat mailaset (Medicago), apilat (Trifolium), virnat (Vicia), esimerkiksi hiirenvirna (Vicia cracca), mesikät (Melilotus) ja maitteet (Lotus).
Juho Poutanen
Juho Poutanen (13. elokuuta 1888 Sortavalan maalaiskunta – 21. huhtikuuta 1967 Helsinki ) oli suomalainen päätoimittaja.
Juho Poutasen vanhemmat olivat pienviljelijä Juhana Poutiainen ja Regina Kalavainen ja puoliso vuodesta 1916 Hanna Katriina Patja. Poutanen kävi kansanopiston 1907–1908 ja työskenteli ensin maanviljelijänä. Hän toimi Karjalan Äänen toimittajana 1919–1922 ja päätoimittajana 1922–1926. Liiton uutistoimittaja hän oli 1926–1930, vastaava päätoimittaja 1930–1933 ja päätoimittaja 1933-1958. Pakinoitsijana Poutanen käytti Vasara-nimimerkkiä. Sortavala-kautenaan hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsen.
Henry Bordeaux
Henry (-Camille) Bordeaux (25. tammikuuta 1870 Thonon-les-Bains, Haute-Savoie, Ranska – 29. maaliskuuta 1963 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen asianajaja, kirjailija ja kriitikko.
Hänestä tuli vuonna 1919 Ranskan akatemian jäsen tuolille numero 20.
Bordeaux kävi Suomessa helmikuussa 1938. Hänet houkutteli vierailulle Jean-Louis Perret.
Emma Watson
Emma Charlotte Duerre Watson (s. 15. huhtikuuta 1990 Pariisi, Ranska) on englantilainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan Hermione Grangerinä Harry Potter -elokuvasarjassa. Hän näytteli kahdeksassa Harry Potter -elokuvassa Daniel Radcliffen ja Rupert Grintin kanssa. Watson ansaitsi roolistaan maailmanlaajuista mainetta, palkintoja ja yli kymmenen miljoonaa puntaa. Potterin lisäksi Watson esiintyi televisioelokuvassa Balettitossut (2007) ja antoi äänensä animaatioelokuvaa Desperon tarua (2008) varten. Sen jälkeen hän näytteli huomattavissa rooleissa elokuvissa Elämäni seinäruusuna (2012) ja The Bling Ring (2013), esiintyi ”liioiteltuna” itsenään komediassa This Is the End (2013) ja näytteli Nooan adoptoitua tytärtä elokuvassa Noah (2014). Vuosien 2011 ja 2014 välillä hän opiskeli näyttelemisen ohella Brownin ja Oxfordin yliopistoissa ja valmistui Brownista toukokuussa 2014 pääaineenaan englanninkielinen kirjallisuus. Vuonna 2017 Watson näytteli Belleä Disneyn musikaalielokuvassa Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö.
Watson on työskennellyt mallina Burberrylle ja Lancômelle. Hän osallistui vaatelinjan suunnitteluun People Treelle työskennellessään muotikonsulttina. Hänet palkittiin Bafta-palkinnolla kategoriassa ”British Artist of the Year” vuonna 2014. Samana vuonna hänet valittiin YK:n tasa-arvojärjestön UN Womenin hyvän tahdon lähettilääksi, ja hän oli mukana luomassa HeForShe-kampanjan sukupuolten tasa-arvon puolesta. Watson valittiin Timen sadan vaikutusvaltaisimman henkilön listalle vuonna 2015.
Nuoruus
Emma Watson syntyi Pariisissa, Ranskassa vuonna 1990. Hänen vanhempansa Chris Watson ja Jacqueline Luesby ovat molemmat englantilaisia asianajajia. Vuonna 1993 perheeseen syntyi pikkuveli Alex. Vanhemmat erosivat Watsonin ollessa viisivuotias ja hän muutti äitinsä ja Alexin kanssa Oxfordshireen, Englantiin. Watsonilla on useita sisaruspuolia: hänen isällään on uudesta avioliitosta kolme lasta, ja äitinsä uuden puolison kautta Watsonilla on kaksi velipuolta.
Watson osaa puhua ranskaa, joskaan ei niin hyvin kuin ennen.
Englannissa Watson opiskeli Stagecoach Theatre Arts -teatterikoulussa laulamista, näyttelemistä ja tanssimista sekä esiintyi koulunäytelmissä. Hän kävi myös maineikasta Dragon School -koulua vuoteen 2003 asti. Sen jälkeen Watson opiskeli Headingtonin tyttökoulussa. Vuonna 2006 hän suoritti toisen asteen GCSE-kokeet kymmenessä aineessa. Hän sai kahdeksasta aineesta korkeimman arvosanan ja kahdesta toiseksi korkeimman.
1999–2011: Harry Potter -elokuvat
Näyttelijävalinnat J. K. Rowlingin romaaniin perustuvaan Harry Potter ja viisasten kivi -elokuvaan alkoivat vuonna 1999. Roolittajat löysivät Watsonin hänen teatteriopettajansa kautta ja kutsuivat hänet koe-esiintymiseen. Watsonille annettiin rooli kahdeksan koe-esiintymisen jälkeen. Rowling kannatti Watsonia Hermionen rooliin jo tämän ensimmäisestä koe-esiintymisestä lähtien.
Harry Potter ja viisasten kivi sai ensi-iltansa vuonna 2001. Elokuva rikkoi tuottoennätyksiä ja oli vuoden 2001 tuottoisin elokuva. Kriitikot kehuivat kolmen päätähden suoritusta ja monet heistä kiinnittivät erityishuomiota Watsoniin. Watson oli ehdolla viiden eri palkinnon saajaksi ja voitti Young Artist -palkinnon parhaasta naispääosasta. Seuraavana vuonna Watson näytteli toisessa Potter-elokuvassa Harry Potter ja salaisuuksien kammio ja sai roolistaan Otto-palkinnon.thumb|Emma Watson elokuvan [[Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 ensi-illassa vuonna 2010.|276x276px]]
Seuraava Potter-elokuva Harry Potter ja Azkabanin vanki sai ensi-iltansa vuonna 2004. Watson piti siitä, että ohjaaja Alfonso Cuarón teki Hermionesta itsevarmemman. Watson kommentoi roolinsa olevan ”karismaattinen” ja ”fantastinen näyteltävä”. Vaikka kolmas elokuva on sarjan vähiten tuottanein, Watson ansaitsi roolistaan kaksi Otto-palkintoa ja parhaan lapsinäyttelijän palkinnon Total Filmiltä.
Vuonna 2005, Watson näytteli neljännessä Potter-elokuvassa Harry Potter ja liekehtivä pikari. Elokuva tuotti avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa yli sata miljoonaa dollaria, mikä rikkoi edellisen elokuvan ennätyksen. Kriitikot kehuivat Watsonin kypsyyttä elokuvassa. Watson sai jälleen Otto-palkinnon ja oli ehdolla kolmeen muuhun palkintoon roolistaan. Samana vuonna Watsonista tuli nuorin Teen Voguen kannessa esiintynyt henkilö.
Sarjan viides elokuva Harry Potter ja Feeniksin kilta ilmestyi vuonna 2007. Elokuva oli taloudellisesti suuri menestys, sillä se tuotti avausviikonloppunaan maailmanlaajuisesti 332,7 miljoonaa dollaria. Summa on yli sata miljoonaa dollaria enemmän kuin Liekehtivän pikarin tuotto. Watson voitti ensimmäisen National Movie -palkinnon parhaasta naispääosasta. Watson, Radcliffe ja Grint jättivät 9. heinäkuuta 2007 käden- ja jalanjälkensä betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren eteen Hollywoodissa.
Heinäkuuhun 2007 mennessä Watsonin kerrottiin ansainneen yli kymmenen miljoonaa puntaa työstään Potter-elokuvissa. Hän sanoikin, ettei hänen tarvitsisi työskennellä enää koskaan rahan takia. Maaliskuussa 2009 Watson sijoittui kuudenneksi Forbesin listalla kaikkein arvokkaimmista nuorista tähdistä, ja vuonna 2010 Watson nimettiin Hollywoodin eniten ansainneeksi naisnäyttelijäksi hänen ansaittuaan noin 19 miljoonaa puntaa vuonna 2009.
Elokuvasarjan tulevaisuus oli vaakalaudalla viimeisten elokuvien kohdalla, kun kaikki kolme päänäyttelijää vaikuttivat olevan haluttomia jatkamaan sopimuksiaan. Radcliffe kuitenkin kirjoitti sopimuksen 2. maaliskuuta 2007. Watson oli paljon vastahakoisempi, sillä hänestä päätös oli merkittävä, koska sopimuksen tekeminen merkitsisi neljän vuoden sitoutumista. Myöhemmin Watson totesi, ettei voisi mitenkään päästää irti Hermionen roolista ja allekirjoitti sopimuksen 23. maaliskuuta 2007. Sopimuksen myötä Watsonin palkka kaksinkertaistettiin kahteen miljoonaan elokuvaa kohden.
Harry Potter ja puoliverinen prinssi sai ensi-iltansa 17. heinäkuuta 2009. Elokuvan päänäyttelijöiden aikuistuttua kriitikot arvostelivat heitä eri tavalla kuin lapsina. The Washington Post sanoi Watsonin antaneen ”tähän asti ihastuttavimman esityksensä”.
thumb|left|Watson, Radcliffe ja Grint elokuvan [[Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 ensi-illassa vuonna 2011.]]
2007–2011: Muut roolit
Watsonin ensimmäinen Pottereiden ulkopuolella ollut rooli oli vuonna 2007 televisioelokuvassa Balettitossut, jossa hän näytteli Pauline Fossilia. Elokuvassa esiintyy myös Harry Potter -kollega Richard Griffiths. Sen jälkeen Watson toimi ääninäyttelijänä joulukuussa 2008 ilmestyneessä animaatiossa Desperon taru yhdessä Matthew Broderickin ja Tracey Ullmanin kanssa.
Vuonna 2010 Watson esiintyi indie rock -yhtyeen One Night Onlyn kappaleen ”Say You Don't Want It” musiikkivideolla tavattuaan yhtyeen laulajan George Craigin Burberryn mainoskampanjassa.
Vuonna 2011 ilmestyneessä My Week with Marilyn -draamaelokuvassa Watson esitti sivuhenkilö Lucya. Hän vietti kuvauspaikalla vain muutaman päivän, jotteivät hänen opintonsa Brown-yliopistossa keskeytyisi.
2012–
thumb|upright|Emma Watson [[Tribecan elokuvajuhlat|Tribecan elokuvajuhlilla vuonna 2012.]] Helmikuussa 2011 vahvistettiin, että Watson tulisi näyttelemään Samia elokuvassa Elämäni seinäruusuna, joka perustuu Stephen Chboskyn samannimiseen romaaniin. Elokuvan kuvaukset alkoivat toukokuussa 2011 ja sen ensi-ilta oli syyskuussa 2012. Kesäkuussa 2012 Watsonille tarjottiin roolia elokuvassa Noah, jonka kuvaukset alkoivat heinäkuussa 2012. Noahin ensi-ilta Yhdysvalloissa oli maaliskuussa 2014. Kesäkuussa 2013 ilmestyneessä Sofia Coppolan ohjaamassa elokuvassa The Bling Ring Watson näyttelee Nickiä. Juoni perustuu tositapahtumiin. Vaikka elokuva sai jonkin verran myös huonoja arvosteluita, Watsonin roolia kehuttiin. Watson esiintyi myös samana vuonna ilmestyneessä komediaelokuvassa This Is the End, jossa hän esitti "liioiteltua" itseään.
Vuonna 2014 Watson palkittiin Bafta-palkinnolla kategoriassa ”British Artist of the Year”.
Watson aikoo työskennellä Potter-tuottajan David Heymanin kanssa elokuvassa Queen of the Tearling, joka on sovitus Erika Johansenin romaanista. Watson esittää elokuvassa pääosaa sekä toimii vastaavana tuottajana.
Vuonna 2017 Watson näytteli Belleä elokuvamusikaalissa Beauty and the Beast – Kaunotar ja hirviö. Elokuva tuotti yli 1,2 miljardia dollaria maailmanlaajuisesti ja oli vuoden 2017 toiseksi tuottanein elokuva.
Vuonna 2019 Watson korvasi Emma Stonen draamaelokuvassa Little Women, joka perustuu Louisa May Alcottin klassikkoromaaniin Pikku naisia. Elokuvan ohjaa Greta Gerwig ja muissa pääosissa ovat muun muassa Saoirse Ronan, Timothée Chalamet, Laura Dern ja Meryl Streep.
Muu ura ja yksityiselämä
Syksyllä 2009 Watson pääsi aloittamaan kirjallisuuden opinnot Brownin yliopistossa Yhdysvalloissa. Hän valitsi yhdysvaltalaisen yliopiston, koska siellä voi opiskella montaa ainetta kerralla, kun taas brittiläinen järjestelmä mahdollistaa vain yhden aineen opiskelun. 23. huhtikuuta 2011 Watson ilmoitti lähteneensä Brownista valmistautuakseen viimeisen Potter-elokuvan ensi-iltaan. Watson jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa. Hänen oli määrä jatkaa Brownissa, mutta hän lykkäsi opintojaan osallistuakseen elokuvaprojekteihin. Watson valmistui Brownin yliopistosta toukokuussa 2014.
Watson on työskennellyt mallina Burberrylle ja Lancômelle. Hän auttoi luomaan vaatelinjan People Treelle työskennellessään muotikonsulttina. Sisaruksista Alex Watson esiintyi mallina Emman kanssa Burberrylle vuonna 2010. Isän identtiset kaksoset Nina ja Lucy puolestaan näyttelivät Watsonin kanssa elokuvassa Ballet Shoes.
Vuonna 2014 Watson valittiin YK:n tasa-arvojärjestö UN Womenin hyvän tahdon lähettilääksi ja hän auttoi luomaan HeForShe-kampanjan sukupuolten tasa-arvon puolesta.
Toukokuussa 2016 Panaman papereista selvisi, että Watson on Neitsytsaarilla sijaitsevan offshore-yhtiön edunsaaja. Watsonin tiedottaja antoi lausunnon, jonka mukaan yhtiö perustettiin ”suojaamaan hänen [Watsonin] nimettömyyttään ja turvallisuuttaan” ja jossa kiellettiin olevan kysymys veronkierrosta.
Palkinnot ja ehdokkuudet
thumb|177px|Watson jakamassa faneille nimikirjoituksia vuonna 2007 [[Grauman’s Chinese Theatrella.]]
Isla Perejil
Isla Perejil on Espanjalle kuuluva pieni, asumaton ja demilitarisoitu saari Gibraltarinsalmessa, 200 metrin päässä Marokon rannikosta. Saaren pinta-ala on 1,35 neliökilometriä ja korkein kohta 74 metriä merenpinnan yläpuolella. Saari sijaitsee viiden kilometrin päässä Pohjois-Marokossa olevasta Espanjan erillisalueesta Ceutasta. Saaren espanjankielinen nimi tarkoittaa persiljaa ja arabiaksi saaren nimi on Jazirat al-Leila.
Historia
Vuonna 1415 Portugali valloitti Ceutan ja Isla Perejilin Fezin kuningaskunnalta. Portugali ja Espanja yhdistyivät vuosiksi 1580–1640. Saari on ollut Espanjan alaisuudessa vuodesta 1668 lähtien.
11. heinäkuuta 2002 joukko marokkolaisia sotilaita nousi maihin saarella ja nosti Marokon lipun saaren korkeimmalle kohdalle. Espanjan armeija ajoi marokkolaiset takaisin mantereelle miehittämällä saaren muutamaa päivää myöhemmin. Takaisinmiehitys tapahtui ilman laukaustenvaihtoa. Tapahtuman jälkeen Marokon hallitus esitti vastalauseen ja väitti että, 1800-luvun lopulla Espanja oli epäoikeudenmukaisesti ottanut saaren haltuunsa. Aluksi Euroopan unioni ja Nato asettuivat Espanjan puolelle kiistassa. Kiista alkoi ratkeamaan Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powellin neuvoteltua Espanjan ja Marokon kanssa asiasta. Kiista kesti pari viikkoa, jonka jälkeen maat sopivat Marokon pääkaupungissa Rabatissa 22. heinäkuuta palauttavansa saarelle demilitarisoidun statuksen. Tämä status sillä oli ollut ennenkin. Kiistan taustalla on Marokon tyytymättömyys Río de Oron ja Länsi-Saharan tilanteeseen. Näiltä alueilta Espanja poistui jo vuonna 1975. Tämän jälkeen Marokko on vaatinut alueiden liittämistä siihen. Liittämistä kuitenkin vastustaa Polisario-niminen vastarintaliike. thumb|300px|Isla Perejilin sijainti
Suvereniteetti
Isla Perejilillä ei ole ihmisasutusta. Vuohet ovat laiduntaneet siellä ja salakuljettajat, terroristit ja laittomat siirtolaiset ovat käyttäneet saarta. Nykyään saarta valvotaan joka puolelta sen statuksen vuoksi. Käytännöllisesti katsoen Isla Perejil on ei-kenenkään maata.
Marokko on vaatinut Espanjalta saaren palautusta.
Yorkin herttuatar
Yorkin herttuatar on aatelisarvo, joka myönnetään Yorkin herttuan puolisolle. Ensimmäinen nimitys myönnettiin vuonna 1372 Englannin ensimmäisen Yorkin herttuan vaimolle. Yorkin herttuattaren titteli ei ole periytyvä ja se peruutetaan, jos herttuapari eroaa.
Isossa-Britanniassa on ollut yhteensä yksitoista Yorkin herttuatarta:
Luettelo pikkuplaneetoista: 37001–38000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 37001:stä ja päättyen 38000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 37001-37250
Urheiluvuosi 2014
Urheiluvuosi 2014 käsittelee vuoden 2014 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Ektoplasma (parapsykologia)
upright|pienoiskuva|Meedio [[Helen Duncanin väärennetty ektoplasma, joka on valmistettu harsokankaasta ja lehdestä leikatuista kasvokuvasta. Harry Pricen paljastuskuva.]] upright|pienoiskuva|Meedio Mary Marshallin väärennetty ektoplasma.
Ektoplasma (kreikk. ektos 'ulkopuolella', plasma 'muottiin valettu hahmo') tarkoittaa parapsykologiassa etenkin spiritismiin yhdistettävää nimitystä aineesta, joka saa aikaan niin sanotun fysikaalisen mediumismin eli henkimaailman materialisoitumisen. Ektoplasman väitetään olevan joko meedioiden tuottamaa tai henkimaailmasta peräisin olevaa ainetta.
Spiritistit yhdistävät ektoplasman usein elämänvoimaan, jonka erittäminen vaatii spiritistin sielun irtautumisen ruumiista. Tämä yhdistää ektoplasman vitalismiin eli käsitykseen siitä, että elämä sisältäisi yliluonnollista elämänvoimaa, jota voitaisiin kuvata tieteellisesti. Mediumin väitetään olevan ihminen, jolla eri aineiden tilat ovat heikosti kiinni toisisaan ja hän siksi siten kykenee lainaamaan vainajalle omaa ainettaan ektoplasmana, jolloin vainaja voi ottaa hahmon tehdäkseen itsensä kuuluvaksi, nähtäväksi ja kosketeltavaksi. Hahmolta voi mitata pulssin ja hengityksen lääketieteellisesti ja sen kanssa voi puhua. Meedioita on punnittu tämän jälkeen ja he ovat olleet jopa puolet kevyempiä. Hän on myös antanut vainajalle kaasumaisia, juoksevia ja kiinteitä aineita, sillä eetteriaineet eivät tietenkään paina mitään. Tätä sanotaan dematerialisaatioksi, minkä väitetään liittyvän meedion suureen ektoplasman tarpeeseen
Esitetyt kuvaukset ektoplasman ominaisuuksista vaihtelevat runsaasti: esimerkiksi joskus ektoplasman kerrotaan hohtavan pimeässä, joskus taas ei. Joskus kerrotaan, että sitä voi koskettaa vaaratta, joskus sen koskettamisen väitetään olevan vaarallista tai muuten tabu, sen sanotaan myös olevan valonarkaa ja erityisesti salamavalonarkaa. Ektoplasma voi myös olla limamaista tai nestettä. Spiritistit vetoavat siihen, että ektoplasman ominaisuudet vaihtelevat, koska se on täysin riippuvainen sekä ektoplasman käyttötarkoituksesta että meedion kyvyistä. Ektoplasman vastustajien mielestä tämä yhdistettynä siihen, että ektoplasmaa ei koskaan ole saatu kerätyksi eikä alistetuksi tieteelliseen tutkimukseen, kertovat siitä, että ektoplasma on kuvitteellista.
Pop & Jazz Konservatorio
Pop & Jazz Konservatorio (ent. Oulunkylän Pop & Jazz musiikkiopisto ja Oulunkylän Pop & Jazz konservatorio) on Klaus Järvisen 1972 perustama helsinkiläinen rytmimusiikkiin erikoistunut ammatillista ja harrastepohjaista opetusta tarjoava musiikkioppilaitos. Se hyväksyttiin lakisääteiseksi konservatorioksi 1986.
Vaiheet
Alkujaan oppilaitos toimi Oulunkylän yhteiskoulussa Oulunkylässä ja sen jälkeen Oulunkylän Seurahuoneella. Sieltä se muutti 1990-luvun puolivälissä uusiin tiloihin Arabianrantaan. Klaus Järvinen veti oppilaitosta vuosina 1972–1999, ja hänen jäätyään eläkkeelle rehtoriksi tuli Janne Murto 2000.