cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gustaf Rancken
Katekismuskriitikko
Rancken ei edustanut kumpaakaan äärilaitaa, vaan pyrki käyttökelpoisen rippikoulumateriaalin aikaansaamiseen. Hän arvosteli komiteassa ankarasti Svebiliuksen katekismusta liiasta teoreettisuudesta. Ranckenin komitealle laatimassa muistiossa näkyvät selvästi hänen pedagogiset periaatteensa. Hän vaatii katekismukselta kansantajuisuutta, johon eivät sovi dogmatiikka ja eksegetiikka ja syvämielinen esitystapa. Hän ei myöskään kelpuuttanut käännöstä, vaan vaati, että rippikoulun oppikirja on kirjoitettava suomen kielellä. Hänen mukaansa kääntäjä on liikaa sidoksissa ruotsin kielen lausetapoihin, erityisesti katekismuksen tapaisessa kirjassa, jonka keskeistä sisältöä ovat lyhyet kysymykset ja vastaukset. Samasta syystä olisi tarpeen myös uusi suomen kielen luku- ja alkeiskirja, jossa olisi myös katekismuksen alkeet. Komiteassa Rancken edusti selvimmin käytännöllistä näkökantaa, kun taas kiistelevät osapuolet keskittyivät periaatteellisiin lausuntoihin, jotka eivät Ingmanin mukaan viittaa pedagogiseen kokemukseen. Arkkipiispa Tengström tunsi Ranckenin näkemykset jo aikaisemmalta ajalta ja yhtyi niihin myös komitean lyhyeksi jääneessä työssä. Svebiliuksen katekismus askarrutti Ranckenia tämänkin jälkeen, ja vanhoilla päivillään hän laati vielä muistion, jossa hän eritteli sen oppiin ja esitystapaan liittyviä puutteita vedoten käytännön kokemuksiinsa opetustoiminnasta sekä maalla että kaupungissa.
Uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja
Rancken myös käänsi suomeksi useita pietismiin liittyviä hartauskirjoja. Näistä tunnetuimpia ovat Thomas Gougen Sana syndisille, ja sana pyhille (1801) ja P. O. Buggen Postilla, eli ewangeljumillisia tutkistelemuxia (1804). Peter Buggen postillaa on luettu etenkin rukoilevaisuuden piirissä.
Englantilaisen Thomas Gougen Sana syndisille, ja sana pyhille levisi lukuisina painoksina. Vuosina 1801–1861 siitä otettiin kaikkiaan kuusi painosta Turussa, Oulussa ja Helsingissä.
Kirjan taival Ranckenin suomennokseksi on melko mutkikas. Alkuperäisteos julkaistiin Lontoossa vuonna 1668. Siitä toimitettiin saksankielinen laitos 1738, jossa Gougen tekstiin on tehty laajoja lisäyksiä, niin että teoksen laajuus on kasvanut kaksin-kolminkertaiseksi. Tämä teos käännettiin tanskaksi, jonka pohjalta ruotsalainen Anders Nilsson Brunius teki kahtena painoksena ilmestyneen ruotsinnoksen. Tämä laitos on ollut Ranckenin käännös- ja toimitustyön pohjana. Rancken ei noudattanut pohjatekstiä orjallisesti, päinvastoin. Hän karsi poistoja sekä jätti pois mielestään yksinkertaiselle lukijalle liian vaikeat kohdat eli pimiät, korkiammasa opisa kirjoitetut opin muodot. Muuten hän seurasi tekstiä, lisäten kuitenkin joitakin selvennyksiä opillisesti epäselviin ilmauksiin. Englanninkielinen alkuteos ei liene ollut Ranckenille tuttu, eivätkä kaikki hänen tekemänsä poistot kohdistuneet vain saksantajan lisäyksiin. Suomennos poikkeaa siten huomattavasti alkuteoksesta.
Paitsi suomentajana ja kirjoittajana Rancken osallistui muutenkin uskonnollisen kirjallisuuden levittämiseen. Hän oli hengellisen kirjallisuuden levittämistä varten perustetun Tukholman Evankelisen seuran jäsen. Ranckenin ja Bengt Jakob Ignatiuksen aloitteesta perustettiin Turussa vuonna 1818 samaan tarkoitukseen tähtäävä Evankelinen Seura, jonka toimintaan Rancken osallistui aktiivisesti ja julkaisi sen kustantamana rippilapsille tarkoitettu kirjasen Sydämellinen neuwo ja waroitus nuorukaisille.
Yhteys herännäispiireihin
Ranckenin pappisuran alku osui samaan ajankohtaan tunnetun Anna Rogelin käynnistämän herätysliikehdinnän kanssa. Elämäkerrallisissa muistiinpanoissaan Rancken mainitsee liikkeen itäisimmiksi vaikutusalueiksi Sahalahden ja Kuhmalahden, joissa hän toimi pappina vuosina 1775–1789. Herätysten maine kantautui Sahalahden pitäjään ennen varsinaista herätysliikehdintää. Rancken kertoo, että hän ei ottanut ennakolta kantaa liikkeeseen, vaan odotti kiinnostuneena omakohtaista tutustumismahdollisuutta. Hän arvosteli liikehdinnässä esiintyvää epäjärjestyksen siementä, mutta totesi kuitenkin pääasian olevan hyvä, minkä takia hän ryhtyi yhteistyöhön heränneiden kanssa.
Pappina toimiessaan Rancken papiston yleisestä linjasta poiketen piti yhteyttä herännäispiireihin. Hän oli kirjeenvaihdossa Nurmijärven kappalaisena toimivan tunnetun herännäispapin Johan Fredrik Berghin kanssa. Sielunhoidollisten asioiden ohella kirjeenvaihdossa käsiteltiin Nurmijärvellä esiintyvien herätysliikehdintöjen luonnetta.
Lähteet
Tiedot Ranckenin elämänvaiheista perustuvat paljolti Matthias Akianderin herätysliiketeoksessaan julkaisemaan aineistoon. Siihen kuuluu Ranckenin omaelämäkerta (1821) sekä kirjeenvaihtoa muun muassa arkkipiispa Jakob Tengströmin kanssa.
Pyreneittenkurjenpolvi
Pyreneittenkurjenpolvi (Geranium pyrenaicum) on 20–60 senttimetriä korkeaksi kasvava, kesä–syyskuussa sinipunaisena kukkiva kasvi. Pienehköillä, usein pareittain asettuneilla kukilla on läpimittaa 15–20 mm. Kasvia tavataan useimmiten niityillä ja metsien tai pensaikkojen reunoilla. Suomessa pyreneittenkurjenpolvea tavataan lähinnä puutarhoissa ja vain harvoin viljelyksiltä luontoon karanneena. Sen nokalliset hedelmät sijaitsevat yleensä pareittain.
Pyreneittenkurjenpolvea esiintyy luonnonvaraisena Pyreneiden niemimaalla, Britteinsaarilla ja paikoin Keski-Euroopassa sekä Ruotsissa Skoonesta Upplantiin.
Erikoistehosteteknikko
Erikoistehosteteknikko on elokuvan erikoistehosteryhmän jäsen. Hän valmistelee ja suorittaa itsenäisesti erikoistehosteita erikoistehostekoordinaattorin ohjeiden mukaisesti. Hänellä saattaa olla käytössään assistentteja, jotka tekevät työtä hänen valvontansa alaisina.
Poseidon (elokuva)
Poseidon on Wolfgang Petersenin ohjaama, vuonna 2006 julkaistu seikkailuelokuva. Elokuva on vuonna 1972 valmistuneen elokuvan S/S Poseidonin seikkailu (The Poseidon Adventure) uudelleenfilmatisointi. Elokuva kertoo Poseidon-laivasta, joka uppoaa Atlantin valtamereen vieden mukanaan miltei kaikki matkustajat.
Juoni
Uudenvuoden aikaan britit ovat suurella Poseidon-nimisellä laivalla ylittämässä Atlantin valtamerta. Laivalla oleva Dylan (Josh Lucas) tapaa ja kiinnostuu naisesta nimeltään Maggie (Jacinda Barrett).
Keskiyön aikaan Poseidonin komentosillalla huomataan todella iso aalto. Koneet lyödään täysillä taakse ja laivaa yritetään kääntää oikealle, tarkoituksena ottaa keulalla aalto vastaan, mutta laiva ei käänny kyllin nopeasti. Iso aalto kohtaa laivan ja kääntää sen täysin ylösalaisin. Juhlasalin iso ilmakupla pitää laivaa pinnalla. Vettä tulee rikkinäisistä ikkunoista, ja täyttää monet huoneet jättäen vain muutamat tyhjäksi, mukaan lukien juhlasalin. Matkustajat panikoivat, mutta Dylan onnistuu muodostamaan ryhmän, johon kuuluu muun muassa Maggie, Robert (Kurt Russell), Conor (Jimmy Bennett), Nelson (Richard Dreyfuss) ja Elena (Mía Maestro). Ryhmä lähtee kapuamaan ylösalaisin kääntyneen laivan pohjaa kohti, tavoitteenaan päästä ulos keulapotkureista. Ylittäessään hissikuilua mukana ollut Valentin (Freddy Rodriguez) päästää Nelsonin ylös, mutta ryhmän silta pettää ja Nelson pudottaa paniikissa Valentinin kuiluun ja liitoksistaan irronnut hissi putoaa Valentinin päälle. Christian, (Mike Vogel) Robertin tytär Jennifer, (Emmy Rossum) ja Lucky-Larry (Kevin Dillon) liittyvät ryhmään.
Matkan jatkuessa konehuone räjähtää heiluttaen ylösalaisin olevaa laivaa.
Ryhmä etenee putkistoon, vaikka Elenan on vaikea mennä sinne hänen klaustrofobiansa takia. He pääsevät ristikon läpi huoltokäytävälle ja menevät ensimmäiseen painesäiliöön, päästävät sinne vettä, menevät seuraavaan ja pääsevät keulapotkuriohjaamoon. Heidän sukeltaessa veden alle ja jatkaessa matkaa, Elenan mekko jää johonkin kiinni, ja hänen päänsä kolahtaa johonkin, vaivuttaen hänet tajuttomuuteen. Elenan edessä uinut Nelson vie Elenan pinnalle ja Robert yrittää elvyttää Elenaa, mutta häntä ei voi enää pelastaa.
Chris ja Robert kiistelevät, kumpi sukeltaa sammuttamaan koneet. Chris sanoo sukeltamismatkan olevan liian pitkä Robertille ja tämä hukkuu jos yrittää sitä. Chris sanoo, että hänellä olisi mahdollisuus selvitä siitä. Chrisin huomaamatta Robert sukeltaa veteen ja sammuttaa koneet, mutta hän hukkuu. Robert käänsi moottorin potkurin pyörimissuuntaa, jolloin Dylan heittää kaasupullon potkuriin, synnyttäen räjähdyksen. He pääsevät keulapotkureista pelastuslautalle. Poseidon kiepauttaa itsensä takaisin oikein päin ja uppoaa perä edellä. Dylan laukaisee lautalta hätäraketin ja pelastushelikopterit tulevat pelastamaan heidät.
Kerubi
thumb|Kerubi. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta. Kerubit ovat kristillisessä mytologiassa esiintyviä enkelihahmoja. Kerubit mainitaan usein Vanhassa testamentissa ja kerran myös Uudessa testamentissa. Nimi kerubi on peräisin assyrian sanasta kirubu "olla lähellä". Tällä viitataan siihen, että kerubit ovat Jumalan lähimpiä seuralaisia ja palvelijoita. Kerubi-sanan alkuperän on nähty myös viittaavan joko esirukoilijapappiin tai eläinhahmoiseen olentoon, jollaiseksi se esimerkiksi Hesekielin kirjassa (1:5-12) kuvataan. Keskiaikaisen katolisen teologian mukaan kerubit ja serafit olivat enkeleiden hierarkiassa ylimpänä. Kirkkotaiteessa kerubi esitetään yleensä nelisiipisenä.
Vanhassa testamentissa kerubi esiintyy tavallisimmin kohdissa, joissa kerrotaan liitonarkin ja temppelin koristelusta. Kerubihahmo on siis pyhien paikkojen ja Jumalan ilmestyksen vertauskuva.
HMS Havelock (H88)
Valmistus
Brasilian laivasto tilasi 8. joulukuuta 1937 Jutahyksi nimetyn aluksen J. Samuel White and Companyltä, missä köli laskettiin 31. toukokuuta 1938. Münchenin kriisin aikana syyskuussa 1938 Amiraliteetti esitti aluksen ja sen sisaralusten lunastamista. Alukselle asennettiin tulenjohtojärjestelmät ja sen aseiden sijoitusta muutettiin, jotta se ei poikkeaisi liikaa muista laivaston aluksista. Britannian hallitus osti lopulta 4. syyskuuta 1939 aluksen. Alus laskettiin vesille 16. lokakuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 10. helmikuuta 1940.
Palvelus
Koulutuksen päätyttyä alus liitettiin Läntiselle reitille 9. hävittäjälaivueeseen. Alus joutui välittömästi tositoimiin, kun se määrättiin tulitukitehtäviin Rombaksvuonoon sekä Narvikiin etenevien joukkojen tueksi 27.-28. toukokuuta 1940. Menestys jäi lyhytaikaiseksi ja alus suojasi 4.-8. kesäkuuta Narvikin ja Harstadin alueen joukkojen evakuointia. Se palasi 10. kesäkuuta Scapa Flowhun.
Alus palasi saattueiden suojaksi, missä tehtävässä se oli seuraavat 21 kuukautta lukuun ottamatta osallistumista operaatio Tiikeriin Välimerellä 6.-12. toukokuuta 1941. Maaliskuussa 1942 alus siirrettiin lippulaivaksi saattajaryhmä B5:een Pohjanmerelle. Alus suojasi korvettien HMS Pimpernelin ja HMS Godetian kanssa tankkerisaattue TM1:n yhdeksän tankkeria Trinidadista Gibraltarille. Epäonnisesta saattueesta sukellusveneet upottivat 3.-12. tammikuuta 1943 seitsemän alusta. Jäljelle jääneet alukset saapuivat 14. tammikuuta Gibraltarille.
Alus suojasi 16.-20. maaliskuuta hävittäjä HMS Leamingtonin, fregatti HMS Swalen ja korvettien Godetian, Pimpernelin, HMS Buttercupin, HMS Lavenderin ja HMS Saxifragen kanssa saattuetta SC122, josta tuli yksi Atlantin taistelun suurimpia yksittäisiä taisteluita. Suojue upotti kaikkiaan kuusi sukellusvenettä menettäen ainoastaan kolme alusta.
Kesä-heinäkuun alus oli Biskajanlahdella. Saattajaryhmineen se suojasi 30. syyskuuta - 8. lokakuuta Kuninkaallisten ilmavoimien 247. rykmentin henkilöstöä ja kalustoa Azoreille kuljettavia saattueita.
Alus suojasi saattajaryhmä 14:n kanssa Normandian maihinnousua operaatio Neptunessa. Alus määrättiin heinäkuussa 1944 huollettavaksi Liverpooliin telakalle, mistä se palasi syyskuussa saattajaryhmäänsä sodan päättymiseen. Alus oli palveluksesta poistettuna helmikuusta huhtikuuhun 1945 Portsmouthissa erilaisten vikojen vuoksi. Alus upotti 30. huhtikuuta HMS Hesperuksen kanssa Angleseystä luoteeseen 201. laivueen lentokoneen avustamana sukellusvene U-242:n. Kesäkuussa alus siirrettiin maalialukseksi. Alus sijoitettiin 18. helmikuuta 1946 poistolistalle ja siirrettiin 2. elokuuta ylläpitämättömään reserviin. Alus myytiin 31. lokakuuta BISCOlle ja romutettiin T. W. Wardilla Inverkeithingissä.
Tietokonetyypit
Tietokoneet voidaan luokitella monin eri tavoin kuten koon, rakenteen ja käyttötarkoituksen mukaan.
Neljän tyypin luokittelu
Tietokoneet voidaan luokitella neljään tyyppiin seuraavasti:
Sukupolviluokittelu
Tietokoneet voidaan luokitella tekniikan mukaan sukupolviin seuraavasti:
Soveltuvuuden mukaan
Tietokoneet voidaan jaotella eri tarkoituksiin soveltuvuuden mukaan:
Teknisen ratkaisun mukaan
Tietokoneet voidaan jaotella teknisen ratkaisun mukaan:
Castleton (Derbyshire)
pienoiskuva|Peverilin linna kaupungin yllä. Castleton on noin 600 asukkaan kylä ja kunta Derbyshiren kreivikuntaan kuuluvassa High Peakin hallintopiirissä Keski-Englannissa. Matkailijoiden suosiman kylän nähtävyyksiä ovat William Peverilin vuonna 1080 rakennuttama Peverilin linna, Mam Tor -kukkula ja Odinin kaivos.
Commodore SX-64
Commodore SX-64 oli Commodoren 1983 julkaisema Commodore 64:n ja Commodore 1541 -levykeaseman pohjalle rakennettu kannettava tietokone, jossa on myös 5-tuuman värimonitori. Tämä tekee SX-64 laitteesta ensimmäisen värinäytöllisen kannettavan tietokoneen. Tietokone on siirrettävä matkalaukun kokoinen tietokone ja painaa kymmenkunta kiloa.
SX-64:ssä on samanlainen videoportti kuin aikansa Commodore 64-tietokoneissa. RF-modulaattori sen sijaan on jätetty koneesta pois. SID-piirin äänet on johdettu myös koneessa olevaan sisäiseen pieneen kaiuttimeen.
Käynnistyessään koneen alkuvärit poikkeavat standardeista väreistä, syynä se, että pienen monitorin antama kuva on epäselvempi kuin tavanomaiseen televisioon tai monitoriin kytkettynä oleva standardi Commodore 64. Värit ovat lähellä Commodore VIC20:n värejä. Laitteen kernal-romissa on myös muita muutoksia - esimerkiksi shift+run/stopin painallus aiheuttaa ensimmäisen levyasemalla olevan ohjelman latauksen sen sijaan, että ohjelma ladattaisiin kasetilta. Mikäli laitteelle annetaan kasetilta lataava komento, laitteen käyttöjärjestelmä ilmoittaa olemattomasta laitteesta.
Koneesta on myös olemassa skandinaavisilla näppäimillä varustettu versio.
Émile Champion
Émile Julien Champion (7. elokuuta 1879 – 1921) oli ranskalainen kestävyysjuoksija, olympiamitalisti. Hän voitti maratonilta hopeaa vuoden 1900 kesäolympialaisista Pariisista Luxemburgin Michel Théaton jälkeen. Championin aika juoksussa oli 3.04.17, jolla hän jäi voittajasta viisi minuuttia.
Spike
Spike on kolmannen sukupolven ohjusjärjestelmä, josta on meri- ja panssarintorjuntaversiot. Sen on kehittänyt israelilainen Rafael Advanced Defense Systems Ltd. Euroopassa asetta markkinoi saksalais-israelilainen, Rafaelin, Diehl Defencen ja Rheinmetallin muodostama yhteenliittymä Eurospike GmbH, joka myös valmistaa asetta Saksassa. Ohjus on kehitetty vuonna 1987 ja se otettiin palvelukseen 1997.
PSTOHJ 2000 tai PSTOHJ 2000M on Suomen puolustusvoimien käyttämä nimitys hankkimastaan Euro-Spike panssarintorjuntaohjusjärjestelmästä - M-versiossa on uudempi ja kehittyneempi ampumalaite. Se on saksalaisen Röthenbachissa sijaitsevan EuroSpike GmbH valmistama. Suomen lisäksi se on käytössä 11:ssä muussa maassa. PstOhj 2000 on käytettävissä joko ammu-ja-unohda tai ammu-ja-tarkkaile periaatteella. Edellä mainitussa ampuja lukitsee maalin ja ohjus hakeutuu maaliin itsenäisesti, jälkimmäisessä ohjus välittää valokuidun välityksellä kuvan ampujalle joka voi vaikuttaa ohjuksen lentoon vielä laukaisun jälkeen. Ampumaetäisyys on 2 500 m. Rannikko-ohjus 06 on merivoimien käyttämä Spike-ER versio pinta-alusten torjuntaan. thumb|Gil (Spike-MR)
Spike taisteluissa
Spike on ollut käytössä sotatoimissa Toisen intifadan aikana (vuodesta 2000 lähtien), Afganistanin sodassa (vuodesta 2001 lähtien), Libanonin konfliktissa 2006 ja Gazan sodassa vuonna 2009.
John Crammond
John Gordon Crammond (5. heinäkuuta 1906 – 18. syyskuuta 1978) oli brittiläinen skeletonkelkkailija ja olympiamitalisti. Hän saavutti pronssia Sankt Moritzin olympialaisissa 1948. Crammondin loppuaika oli 5.25,1 ja hän jäi kilpailun voittaneesta italialaisesta Nino Bibbiasta 1,9 sekuntia.
Stadio Giuseppe Meazza
Stadio Giuseppe Meazza eli San Siro on jalkapallostadion Milanossa, Italiassa. Se on kahden Serie A:ssa pelaavan suurseuran kotikenttä. Se myös täyttää UEFA:n stadionvaatimusten 4. luokan.
San Sirosta tuli vuonna 1926 AC Milanin kotiareena. Stadionille mahtui tuolloin 35 000 katsojaa. Vuonna 1955 Internazionale jätti oman Arena-stadioninsa ja muutti San Sirolle. Nykyään 80 018-paikkaisella stadionilla on pelattu kaksi Euroopan Cupin loppuottelua sekä vuosien 1934 ja 1990 MM-kilpailuja. Stadion on nimetty 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla AC Milanissa ja Internazionalessa pelanneen Giuseppe Meazzan kunniaksi.
Seurat ovat alkaneet rakentaa uutta stadionia nykyisen viereen, San Siron raviradan paikalle. Stadionin pitäisi valmistua vuonna 2027. Vanhan stadionin kohtalo on vielä auki, mutta mahdollisesti se puretaan ainakin osittain.
Richard Dean Anderson
Richard Dean Anderson (s. 23. tammikuuta 1950 Minneapolis, Minnesota ) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten päärooleista televisiosarjoissa Ihmemies MacGyver ja Tähtiportti.
Tausta
Anderson syntyi vuonna 1950 Minneapolisissa, Minnesotan osavaltiossa. Hänen isänsä oli opettaja ja äitinsä taiteilija. Hänellä on suomalaisia sukujuuria. Andersonin isoisän isä oli Johannes "John" Anderson Skrifvars, joka syntyi vuonna 1860 Munsalassa Pohjanmaalla. Andersonin isoisän äiti oli Sofia Jakobsdotter Böös, joka syntyi vuonna 1860 Jepualla Pohjanmaalla. Andersonilla on edelleen sukulaisia Suomessa.
Kouluaikoina hän haaveili ammattilaisjääkiekkoilijan urasta, kunnes mursi kätensä kahdessa tapaturmassa. High schoolin jälkeen Anderson opiskeli teatteria St. Cloud State Collegessa ja Ohion yliopistossa, mutta jätti tutkintonsa kesken. Hänen tiensä vei New Yorkin ja San Franciscon kautta Los Angelesiin. Siellä hän työskenteli katukoomikkona, jonglöörinä ja laulajana. Marineland Pacificissa hän työskenteli merinisäkäsesityksissä. Lisäksi hän esiintyi teatterilavalla Pilgrimage Live Theatressa.
Ura
Vuonna 1976 Anderson sai roolin tohtori Jeff Webberinä saippuasarjassa General Hospital. Andersonin hahmosta tuli pian suosittu, ja se antoi lähtölaukauksen hänen televisiouralleen. Tämän jälkeen Anderson tähditti monia televisiosarjoja, kuten Seven Brides for Seven Brothers ja Emerald Point.
Televisiosarjojen lisäksi Anderson on näytellyt useissa televisioelokuvissa, kuten Ordinary Heroes (TV-elokuvadebyytti), Past the Bleachers, Eyes of a Stranger, Murhaajan silmin (Through the Eyes of a Killer), Beyond Betrayal ja Stargate: Continuum. Hänen hyytävin esityksensä Susan Deyn väkivaltaisena miehenä Beyond Betrayalissa sai Daily Variety -lehden kirjoittamaan: ”Huomatkaa Richard Dean Andersonin hyytävän hyvä näyttelijäntyö: hänen hahmonsa voisi olla halloween-suosikki.” Anderson näytteli myös NBC-yhtiön minisarjassa Pandora's Clock.
Vuonna 1997 ilmestyneessä tietokoneroolipelissä Fallout: A Post Nuclear Role Playing Game Anderson toimi ääninäyttelijänä.
Harrastukset ja perhe
thumb|upright|Anderson MacGyverin kuvauksissa vuonna 1985. Työn ulkopuolella hän nauttii hiihtämisestä, jääkiekosta, autourheilusta ja pyöräilystä. Lisäksi hän pitää kitaran soittamisesta ja hänen säveltämänsä kappale Eau d'Leo soi eräässä MacGyverin jaksossa. Nuorena Anderson harrasti jääkiekkoa. Anderson toimii myös aktiivisesti useissa hyväntekeväisyysjärjestöissä, kuten Make-A-Wish Foundationissa, joka myönsi hänelle vuonna 1995 "Julkisuuden henkilö" -palkinnon.
Anderson osallistuu aktiivisesti Multiple Sclerosis Societyn (MS-tauti-järjestö), Special Olympicsin (vammaisten olympialaisten) sekä Celebrity All-Star Hockeyn (kuuluisuuksien all-star jääkiekkoturnauksen) että kasvatukselliseen ja ajanvietteelliseen Challenger's Club for Boys and Girls -nuortenkeskuksen toimintaan. Anderson on yksi Celebrity All-Star Hockey -turnauksen perustajista. Hän kuuluu myös käsiaseita vastustavan järjestön johtokuntaan.
Anderson ei ole ollut naimisissa, mutta hänellä on puvustaja Apryl Prosen kanssa elokuussa 1998 syntynyt tytär.
Huonekalu
thumb|Ruokapöytä
Huonekalu eli kaluste on kodin tai muun tilan sisustukseen kuuluva sisustamisväline, kuten vuode, sohva, pöytä, kirjahylly, tuoli ja lipasto.
Kalusteiden pääryhmät
Huonekalut voidaan jakaa ryhmiin sen mukaan millaisessa tilassa ja millaiseen tarpeeseen niitä käytetään:
Johan Jakob Nervander
thumb|J. J. Nervanderin kunniaksi julkaistu suomalainen [[postimerkki vuodelta 1955.]] Johan Jakob Nervander (23. helmikuuta 1805 Uusikaupunki – 15. maaliskuuta 1848 Helsinki) oli suomalainen runoilija, fyysikko ja meteorologi. Nervander oli suomalaisen meteorologisen mittaus- ja havaintotoiminnan alkuunpanija. Hänen vuonna 1844 aloittamistaan magneettisista mittauksista käynnistynyt niin sanottu Helsingin havaintosarja on maailmanlaajuisestikin harvinainen ja nykyisessä tiedeyhteisössä arvostettu. Hän kehitti myös galvanometriä.
Nervander oli yhtenä perustajajäsenenä useissa eri seuroissa, kuten Societas pro Fauna et Flora Fennica, Lauantaiseura, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura ja Suomen Tiedeseura.
Nuoruusvuodet
Johan Jakob Nervander syntyi Uudessakaupungissa 23. helmikuuta 1805. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Johan Nervander ja Beata Bergbom. Nervanderin suku on kotoisin Porin itäpuolella sijaitsevalta Närvan tilalta. Sukunimi on otettu tilan nimeä mukaillen. Uudessakaupungissa Johan Nervander pääsi taloudellisesti hyvään asemaan. Hän oli kaupungin ensimmäisiä apteekkareita, omisti useita kiinteistöjä ja myös osuuksia purjelaivoista. Liiketoimet kuitenkin epäonnistuivat ja tästä seurasi taloudellinen romahdus. Nervander myi apteekkinsa vuonna 1813, jolloin perhe muutti Ouluun. Johan Nervander kuoli kolme vuotta muuton jälkeen ja perhe jäi asumaan Ouluun köyhyydessä. Perheeseen jäi J. J. Nervanderin lisäksi neljä muuta lasta.
Beata lähetti 11-vuotiaan esikoispoikansa tämän enon, filosofian apulaisprofessorin Fredrik Bergbomin, luo Turkuun. Näin Nervander päätti lyhyeksi jääneet opintonsa Oulun triviaalikoulussa ja aloitti opinnot Turun katedraalikoulussa. Neljä vuotta myöhemmin Nervander pääsi 15-vuotiaana ylioppilaaksi ja aloitti samana vuonna, 1820, yliopisto-opinnot Turun akatemiassa. Turun akatemiassa hänet merkittiin Pohjalaisen osakunnan matrikkeliin lisämaininnalla rarioris spei adolescentulus eli ”harvinaisen suuria toiveita herättävä nuori”.
29. elokuuta 1827 Nervander meni Gävlessä, Ruotsissa naimisiin itseään seitsemän vuotta vanhemman Agata Emerentian Öhmannin kanssa. Suhteeseen oli syntynyt kaksi vuotta aiemmin elokuun 13. päivänä Kirkkonummella tytär Augusta Matilda. Nervanderin ja Öhmannin suhdetta pidettiin visusti salassa. Siitä ei tiennyt edes Nervanderin läheinen ystävä J. V. Snellman. Myös toinen perheen lapsista, Hugo Emmerick, syntyi ennen avioliittoa, 22. huhtikuuta 1827. Nervanderin avioliiton sanotaan usein olleen onneton. Eroa ei kuitenkaan otettu ja perheeseen syntyi yhteensä kahdeksan lasta, joista kolme kuoli jo lapsena. Nervanderin isän epäonnistumisesta seurannut köyhyys painosti Nervanderia koko hänen elämänsä. Hän joutui työskentelemään vuoden 1832 kevätlukukauden Helsingfors lyceumissa opettajana, jotta saisi perheen talouden tasapainoon.
Nervander suoritti kandidaatin tutkinnon vuonna 1827 esitettyään pro gradu -tutkielmansa julkisesti tarkastettavaksi. Samana vuonna pidetyssä promootiossa, joka oli viimeinen vanhassa Turun akatemiassa pidetty, hänet vihittiin priimusmaisteriksi. Vaatimusten mukaan filosofian kandidaatin tutkintoon tuli sisältyä 11 ainetta. Kaikkiaan 33:sta mahdollisesta puoltoäänestä Nervander sai 30. Hänellä oli korkein arvosana kahdeksassa aineessa. Tämä oli yliopiston siihen astisen historian paras suoritus. Tullessaan maisteriksi Nervander oli ollut ylioppilaana seitsemän vuotta. Hänen opintomenestyksensä oli ollut loistelias.
Nervanderin läheisimpiin opiskelijatovereihin lukeutuivat muiden muassa J. V. Snellman ja J. L. Runeberg. He viettivät paljon aikaa niin ylioppilaiden opiskelun ulkopuolisissa riennoissa kuin vakavammissa yhteyksissäkin. Tästä todisteena ovat Nervanderin lähettämät kirjeet Snellmanille. Snellman ja Nervander olivat molemmat runoilijoita ja yhdessä he myös kirjoittivat runoja.
Kaksi vuotta kandidaatin tutkinnon suorittamisen jälkeen Nervander sai valmiiksi fysiikan dosentuurin opinnäytteensä. Kirjoituksen otsikkona on In doctrinam electro-magnetismi momenta. Kymmenen vuotta aikaisemmin kuuluisa tanskalainen fyysikko Hans Christian Ørsted oli havainnut sähkövirtojen vaikutuksen magneetteihin. Työssään Nervander yritti mitata virran voimakkuutta havainnoimalla sähkövirran vaikutusta magneetteihin, jotka olivat lähellä virtasilmukkaa. Tutkielma hyväksyttiin, ja Nervander nimitettiin kesäkuun ensimmäisenä päivänä vuonna 1829 fysiikan dosentiksi. Samana vuonna hän aloitti myös fysiikan professorina toimimisen. Paikan hän sai, kun Gustaf Gabriel Hällström oli yliopiston rehtorina ja vapautettuna luennointivelvollisuudesta.
22. helmikuuta 1832 Nervander julkaisi matematiikkaa käsittelevän tutkielman De curvatum in genere tertii ordini osculatricae, minkä jälkeen hänet nimitettiin matematiikan ja fysiikan apulaisprofessoriksi Helsingin yliopistoon. Kolme vuotta aiemmin Nervander ja hänen opiskelijatoverinsa Tulindberg olivat hakeneet yhdessä virkaa, mutta kumpikaan ei saanut paikkaa, koska heitä pidettiin epäpätevinä. Nervanderin asemia paransi erityisesti hänen tutkielmansa, vaikka siinä oli useita paino- ja huolimattomuusvirheitä.
Aikuis- ja keski-ikä
Helsingin yliopistoon perustettiin 1830-luvun alussa matkastipendi. Nervander oli ensimmäinen, joka sai stipendin matkansa rahoitusta varten. Se mahdollisti laajan vuosina 1832–1836 Eurooppaan suuntautuneen tutkimusmatkan. Matka alkoi vuoden 1832 syksyllä ja ensimmäinen pysähdyspaikka oli Tukholmassa. Ruotsissa ollessaan Nervander loi yhteyden Jöns Berzeliukseen. Tukholmassa ja Uppsalassa hän tapasi ruotsalaisia fyysikoita, muun muassa Fredrik Rudbergin. Arvellaan, että Nervanderin kiinnostus Maan magnetismia kohtaan heräsi juuri Ruotsissa luotujen kontaktien ansiosta. Ruotsista matka jatkui Kööpenhaminaan. Tanskassa hän tapasi runoilija Adam Oehlenschlägerin sekä fyysikko Hans Ørstedin. Matka jatkui lopulta Göttingenin kautta Pariisiin.
Nervander kirjoitti vuonna 1833 artikkelin Annales de Chimie et de Physique -lehteen, jota toimitti Gay-Lussac. Artikkelissaan Nervander kirjoittaa uudenlaisesta galvanometristä. Sen avulla on helpompi laskea virran vaikutus magneettikenttään. Myöhemmin laitetta paransi Claude Pouillet, joka myös teki siitä laajoissa piireissä tunnetun.
thumb|Nervander noin vuonna 1840, tuntemattoman tekijän piirros. Pariisista Nervander jatkoi matkaansa Italiaan, jossa hän tutustui Milanon magneettiseen observatorioon vuoden 1834 syksyllä. Italiasta hän jatkoi matkaansa Wieniin, jossa hänelle tarjottiin Jenan yliopistosta professorin paikkaa. Nervander kieltäytyi tästä. Hän aloitti paluumatkan Suomeen vuonna 1836. Tarkoituksena oli palata kotimaahan Tukholman kautta, mutta raju talvi esti matkan Tukholmasta Helsinkiin. Tästä syystä Nervander päätti matkustaa Suomeen Pietarin kautta. Siellä hän solmi uusia kontakteja ja esitti myös suunnitelman magneettisen observatorion rakentamisesta Helsinkiin. Tämä ei ollut uusi ajatus, sillä jo Gustaf Gabriel Hällström oli esittänyt tällaisia ajatuksia. Nervanderin suunnitelma sai hyvän vastaanoton ja 19. maaliskuuta 1838 saadussa kirjeessä Nervander sai luvan rakennuksen rakentamiseen. Rakennus oli aikansa yliopistomaailman suurin hanke Suomessa.
Nervander ehti tehdä paljon mittauksia. Laitteiden antamat luvut kirjattiin kymmenen minuutin välein. Nervanderin jälkeen havaintojen kirjaaminen väheni, kunnes vuonna 1912 tyydyttiin vain yhteen mittaukseen päivässä ja lopulta läheinen sähköraitiovaunuliikenne häiritsi mittauksia ja mittaukset lopetettiin. Nervanderin magneettisen deklinaation mittaukset, noin 1 010 000 havaintoa, käsittävät viisi auringonpilkkujaksoa.
Kuolema
Nervanderin ura sai äkkinäisen lopun, kun hän sairastui isorokkoon ja kuoli 15. maaliskuuta 1848. Kuollessaan hän oli vain 43-vuotias. Nervanderilla oli professorin, observatorion johtajan paikka sekä vapaa asunto observatoriossa ja oikeus pitää karjaa Kaisaniemen puistossa. Hänen perukirjastaan selviää, että hänellä oli vähän karjaa: lehmä, porsas ja 12 kanaa. Hyvästä asemasta huolimatta Nervander eli lähes poikkeuksetta koko elämänsä niukoissa oloissa. Hän nautti hyvää palkkaa, mutta sitä ei jäänyt juurikaan ylimääräistä, koska perheessä oli hänen itsensä lisäksi vaimo, neljä lasta ja myös vaimon sisko. Kotitalouteen kuului myös neljä piikaa. Nervanderilla oli maksettavana suuret velat ja hän otti lisää lainaa maksaakseen aiemmat lainat. Hän jätti perheensä samalla tavalla köyhyyteen kuin hänen isänsä oli aiemmin jättänyt hänet.
Fyysikko
Sähkön ja magnetismin tutkiminen eteni suurin harppauksin 1700- ja 1800-lukujen taitteessa. Nervander päätti suunnata fysiikan tutkimuksen näille aloille. Omistautuminen luonnontieteille ei kuitenkaan ollut aivan selvä asia, sillä hän oli lahjakas useissa oppiaineissa. Häntä kiinnostivat erityisesti klassiset kielet, Raamatun hepreankieliset alkutekstit, filosofia ja historia.
Ensimmäisellä Euroopan-matkallaan 1832–1836 Nervander tutustui Euroopan tutkimuslaitoksiin ja ennen kaikkea tiedepiireihin. Pariisissa ollessaan hän esitteli herkän virranvoimakkuutta mittaavan laitteen, tangenttibussolin. Mittari perustui sähkövirran synnyttämään magneettiseen momenttiin, joka sai käämin sisällä olevan magneetin kääntymään. Kojetta kutsuttiin tangenttibussoliksi, koska mittausten perusteella neulan kääntymiskulman tangentti oli suoraan verrannollinen virranvoimakkuuteen.
Regina (nimi)
Regina on latinasta peräisin oleva naisen etunimi. Se tarkoittaa kuningatarta. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa Reginoiksi on nimetty 5 553 tyttöä.
Johan Jakob Nervander
Fyysikko
Tuohon aikaan uskottiin Maan magneettikentällä olevan vaikutusta säähän. Magnetismi on tunnettu jo 1600-luvulta asti, mutta Nervanderin elinaikana alettiin mitata Maan magneettikenttää eri puolilla Maata. Tätä tarkoitusta varten tarvittiin laaja verkosto magnetismia mittaavia observatorioita. Tämä oli taustalla, kun Helsinkiin perustettiin oma observatorio.
Regina (nimi)
Reginan nimipäivä on suomenruotsalaisessa kalenterissa 7. syyskuuta.
Johan Jakob Nervander
Fyysikko
Turun palon seurauksena opetus siirtyi Helsinkiin. Tämä vaati uusien tilojen rakentamista, mikä taas vaati voimakasta taloudellista panostusta. Tästä huolimatta yliopistolle pystyttiin rakentamaan siihen astisen Suomen yliopistomaailman kallein rakennus, magneettinen observatorio Kaisaniemeen. Rakennus valmistui vuonna 1841 ja säännölliset magneettikentän mittaukset aloitettiin heinäkuussa 1844. Mittaustuloksia analysoi 12 apulaista ja mittauksia tehtiin päivittäin kymmenen minuutin välein. Lisäksi meteorologiset havainnot kirjattiin tunnin välein. Nervander julkaisi vuosien 1844–1848 tulokset neljänä niteenä, mutta sairastuminen ja varhainen kuolema lopetti mittaukset hänen osaltaan. Niitä jatkoi kuitenkin Nervanderin vävy Henrik Borenius, joka toimi observatorion johtajana 1848–1860. Nervanderin havaintosarja ilmestyi vuonna 1852, ja se aloitti Suomen geofysikaalisten vuosikirjojen ilmestymisen. Pietarin akatemia myönsi Nervanderille puolet Demidovin palkinnosta. Koska Nervander oli jo kuollut, palkinto annettiin köyhyydessä elävälle perheelle.
Geomagnetismin alalla Nervander julkaisi muutamia tutkimuksia magneettikentän vuorokausivaihtelun jaksollisuudesta, jonka hän pystyi selittämään neljän Fourier-aallon summana. Tulos pätee edelleen.
Robert Harting
Robert Harting (s. 18. lokakuuta 1984 Cottbus) on saksalainen kiekonheittäjä. Hän on lajin olympiavoittaja (2012), kolminkertainen maailmanmestari (2009, 2011, 2013) ja kaksinkertainen Euroopan mestari (2012, 2014).
Ura
Harting voitti hopeaa Debrecenin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2001. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden Erfurtissa 2005 tuloksella 64,50.
Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 Harting ei selviytynyt loppukilpailuun. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän sai hopeaa tuloksella 66,68. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui neljänneksi. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän voitti kultamitalin tuloksella 69,43. Vuonna 2010 hän voitti hopeaa Barcelonan EM-kilpailuissa tuloksella 68,47. Daegun MM-kilpailuissa 2011 Harting otti maailmanmestaruuden tuloksella 68,49. Vuonna 2012 Harting voitti kultaa Helsingin EM-kilpailuissa tuloksella 68,30 sekä Lontoon olympialaisissa tuloksella 68,27. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti maailmanmestaruuden tuloksella 69,11. Harting voitti toisen EM-kultansa Zürichissä 2014 tuloksella 66,07. Rio de Janeirossa 2016 Harting jäi karsintaan. Riossa olympiakultaa voitti hänen veljensä Christoph Harting. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Berliinin EM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi.
Harting on voittanut kiekonheitossa Saksan-mestaruuden vuosina 2007–2014 ja 2016–2017. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän on sijoittunut toiseksi 2009 ja kolmanneksi 2008. Hän voitti maanosien cupin 2010. Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen kiekkokilpailun hän on voittanut 2010, 2011, 2013, 2014 ja 2017.
Hartingin ennätys on Turnovissa 22. toukokuuta 2012 heitetty 70,66 m.
Robert Hartingin vaimo Julia Harting on myös kansainvälisen tason kiekonheittäjä ja heillä on kesäkuussa 2019 syntyneet kaksoset, poika ja tyttö.
Turvakytkin (yhtye)
Turvakytkin on vuonna 2001 perustettu kristillistä  pop- ja rock-musiikkia soittava yhtye, joka on julkaissut kolme kokopitkää levyä. Vuonna 2005 Turvakytkin jäi määrittelemättömän pituiselle tauolle. Turvakytkin toimi Suomen Raamattuopiston nuorisotyön yhteydessä.
Turvakytkin esiintyi pääasiassa seurakuntien järjestämissä tilaisuuksissa ja erilaisissa kristillisissä nuorisotapahtumissa, kuten  Maata Näkyvissä -festareilla.
Turvakytkimen jäätyä tauolle yhtyeen laulaja-lauluntekijä Tommi Kalenius on jatkanut musiikin tekemistä soolouralla sekä trio-kokoonpanossa.
Ernst Fast
Ernst Fast (21. tammikuuta 1881 – 26. lokakuuta 1959) oli ruotsalainen kestävyysjuoksija. Hän voitti pronssia maratonilta vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ranskalaisten Michel Théaton ja Émile Championin jälkeen. Hän on myös kaikkien aikojen ensimmäinen ruotsalainen yleisurheilun arvokisamitalisti sekä olympiamitalisti.
Roanoke
Roanoke tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Roanoke tarkoittaa myös useita muita paikkoja Yhdysvalloissa:
Validi Karkia
Validi Karkia on Porissa tammikuussa 2011 tee-se-itse-hengessä perustettu elävän musiikin klubi. Kaikille avoin voittoa tavoittelematon klubi järjestää konsertteja ympärivuotisesti vaihtelevissa osoitteissa Porin keskustan alueella. Ohjelmisto painottuu jazz-musiikkiin, mutta esittelee myös muita huipputekijöitä genrevapaasti marginaalista mainstreamiin.
12-vuotisen toimintahistoriansa aikana Validi on esitellyt 45 eri osoitteessa Porissa jo 600 esiintyjää, joissa yli 1700 muusikkoa 33 eri maasta. Klubin taiteellinen johtaja ja kuratoija on porilainen muusikko Jyrki Laiho, jonka Jazzmuusikot ry valitsi vuoden 2018 Jazzdiggariksi. 2019 Yleisradion Jazzradio myönsi Laiholle Varjo-Yrjö -tunnustuksen. 2020 Suomen Musiikintekijät ry palkitsi Laihon Pro Musiikintekijät -kunniamaininnalla suomalaisen kevyen musiikin edistämisestä. Klubi on saanut myös joulukuussa 2012 Satakunnan Taidetoimikunnan Luomunan kuoret -palkinnon.
Validi Karkian nimekkäimpiä ulkomaisia artisteja ovat olleet Andre Nieri, Jeff Berlin Quartet, Jonathan Kreisberg & Marko Churnchetz, Mary Halvorson Amaryllis Sextet, Jethro Tull's Martin Barre & Band, Dave Holland Aziza with Lionel Loueke, Chris Potter & Eric Harland, Jazz/Takes feat. Bill Evans, Niels Lan Doky, Darryl Jones & Harvey Mason, John Zorn's Simulacrum feat. John Medeski, Frank Gambale All-Star Band, Bill Frisell, Carla Bley, Steve Swallow, Simon Phillips, Greg Howe, Ken Stringfellow, Jane Siberry, Mark Olson, Gary Lucas, Erik Hokkanen, Terry Bozzio, Josephine Foster, Tony Levin, Pat Mastelotto, Ralph Towner, Marc Ribot, Damo Suzuki, Stu Hamm, Marc Ducret, Peter Brötzmann, Chris Corsano, Gwenifer Raymond, Alasdair Roberts, Limpe Fuchs, Eugene Chadbourne, Marisa Anderson, Dominique Pifarély, Andy Emler, Jason Lescalleet, Riko Goto, Jesse Van Ruller ja David Ornette Cherry.
Kotimaisten esiintyjien kärkikaartia ovat edustaneet muun muassa Aija Puurtinen, Irina Björklund, Tuula Amberla, Iro Haarla, Maija Kauhanen, VILDÁ, Piirpauke, Juhani Aaltonen, Eero Koivistoinen, Pauli Lyytinen, Mikko Innanen, Hot Heros, Black Motor, Pekko Käppi, Raoul Björkenheim, Tapani Rinne, Oddarrang, Faarao Pirttikangas & Nubialaiset, Mopo, Signe, Ainon, Jonna Tervomaa, Jukka Orma, Pekka Airaksinen, M. A. Numminen, Markku Into, Jukka Tolonen, Jukka Gustavson, Esa Kotilainen, Kimmo Pohjonen, Olavi Uusivirta, Sound & Fury, Motelli Skronkle, Heikki Sarmanto, Läjä Äijälä, Kuusumun Profeetta, Talmud Beach, Räjäyttäjät, Verneri Pohjola, Eero Hämeenniemi, Mirel Wagner, Maritta Kuula, Harri Saksala, Yrjänä Sauros, Nikolai Blad, Joakim Berghäll, Kalle Kalima, Kari Ikonen, Lau Nau, Verde, Jone Takamäki, Yona, Litku Klemetti, Absoluuttinen Nollapiste, Ville Leinonen ja Radiopuhelimet.
Sarpinskin piiri
Sarpinskin piiri on hallinnollinen alue Kalmukian tasavallan pohjoisosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Kalmukian naapurialueeseen Volgogradin alueeseen, idässä Bağ Dörvdin piiriin, etelässä Kötšnrin piiriin ja lännessä Kalmukian naapurialueeseen Rostovin alueeseen. Piirin hallinnollinen keskus on Sadovojen kylä. Piirin pinta-ala on 3 738 km². Vuonna 2002 piirissä oli 14 504 asukasta. Piiri on perustettu 25. marraskuuta 1920.
Justin Whalin
thumb|Justin Whalin Justin Whalin (s. 6. syyskuuta 1974, San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten esiintymisistään Dungeons & Dragons ja Child's Play 3 elokuvissa sekä roolistaan Daily Planetin valokuvaaja Jimmy Olsenina televisiosarjassa Teräsmieheni.
Kasisali
Kasisali on kuuluisa Lahden kaupungin rakennus, jota käytetään nuorisotyössä. Tilaa siellä on 420:lle ja siellä on esiintymislava, äänentoistolaitteet, discovalot ja keittiö.
Kasisalilta Paavolasta ovat saaneet alkunsa mm. Apulanta ja Tehosekoitin.
”Suomen upeimmaksi kunnalliseksi diskoksi” mainittu Kasisali avattiin 29. tammikuuta 1982. Tilojen rakentaminen ja saneeraus oli maksanut 1,9 miljoonaa markkaa. Avajaisdiskossa levyjä soitti Ilkka ”Igor” Viljanen ja kaupunginjohtajan tervehdyksen esitti Seppo Välisalo. Kattoon oli kiinnitetty peilipallo, ja parvella sijaitsivat tupakointitilat.
8-salilla järjestettiin 30.11.2019 "kuoppajaiskeikka", jossa esiintyi Lahti United, Peliteoria ja Aku. Sammonkatu 8:n tilat jouduttiin sulkemaan sisäilmaongelmien takia alkusyksystä 2019.
Carlo Maria Martini
thumb|Carlo Maria Martini maaliskuussa 2010. Carlo Maria Martini SJ (15. helmikuuta 1927 – 31. elokuuta 2012 ) oli italialainen roomalaiskatolisen kirkon pappi. Hän toimi Milanon arkkipiispana vuosina 1980–2002 ja oli kardinaali vuodesta 1983.
Martini syntyi Torinossa ja sai pappisvihkimyksensä 13. heinäkuuta 1952. Hän opiskeli teologiaa sekä filosofiaa ja teki akateemisen uran ennen nousemistaan arkkipiispaksi. Vuoden 2005 konklaavissa hän osallistui uuden paavin valintaan Vatikaanissa.
Martini suhtautui vapaamielisemmin moniin roomalaiskatolisen kirkon perinteisesti vastustamiin asioihin. Hän kyseenalaisti useita kirkon virallisia kantoja; hän muun muassa tuki kondomin käyttöä aidsin leviämisen estämisessä.
Martini menetti äänioikeutensa konklaaveissa helmikuussa 2007 täyttäessään 80 vuotta. Hän sairasti Parkinsonin tautia.
Minnie ja Moskowitz
Juoni
Museokuraattori Minnie Moore on vapautunut avioliitostaan väkivaltaisen miehen kanssa ja tapaa sokkotreffeillä puheliaan hippimiehen Moskowitzin, joka työskentelee pysäköintialueen vartijana. Mies rakastuu Minnieen ja yrittää epätoivoisesti saada tältä vastarakkautta.
Vastaanotto
Jari Sedergrenin mukaan Cassavetes käyttää tarinansa pohjana monia Hollywoodin tyypillisiä romanttisen komedian tilanteita, mutta käsittelee niitä aivan uudenlaisin tavoin.
Rowlands sai roolistaan New York Film Critics Circlen palkintoehdokkuuden, ja elokuva oli ehdolla käsikirjoituksestaan Writers Guild of America -palkinnon saajaksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
HMS Hesperus
HMS Hesperus (viirinumero H57) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Havant-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Brasilian hallitus tilasi aluksen 16. joulukuuta 1937 John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 6. heinäkuuta 1938. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1939 nimellä Juruena. Britannian hallitus lunasti 5. syyskuuta 1939 viimeisteltävänä olleen aluksen. Amiraliteetti nimesi aluksen uudelleen HMS Heartyksi, ja se otettiin palveluskäyttöön 15. tammikuuta 1940.
Alus vastasi laivaston H-luokan aluksia lukuun ottamatta ylellisempiä majoitustiloja, kuten kylpyammetta laivanpäällikön hytissä. Alukselta poistettiin X-tykki, jotta syvyyspommeille saatiin parempi tila.
Palvelus
Koulutuksen päätyttyä helmikuun lopulla alus siirrettiin läntisen reitin alaisuuteen suojaamaan saattueita. Saksan hyökättyä Norjaan alus siirrettiin 9. huhtikuuta Kotilaivastoon. Se lähti 11. huhtikuuta yhdessä HMS Havantin kanssa tiedustelemaan Thorshavniin Färsaarille. Alus aloitti seuraavana päivänä, ennen merijalkaväen saapumista, Färsaarten vesillä sukellusveneentorjuntapartioinnin. Hesperus ja Havant määrättiin 13. huhtikuuta suojaamaan merijalkaväkeä kuljettanutta risteilijä HMS Suffolkia. Seuraavana päivänä alus vapautettiin tehtävästä, ja se suojasi taistelulaiva HMS Resolutionia matkalla Narvikiin yhdessä HMS Basiliskin ja HMS Wrenin kanssa.
Rosythissä 11. toukokuuta alukselle siirrettiin jalkaväkeä ja tykkejä, minkä jälkeen se matkasi yhdessä HMS Enterprisen, HMS Fleetwoodin sekä SS Margotin kanssa Mohon Norjaan. Alus kuljetti maihin Scots Guards -rykmentin sotilaita Enterpriseltä. Alus palasi kotimaahan, jossa se siirrettiin telakalle Dundeessä.
Saattajana
Telakalta vapauduttuaan alus palasi kesäkuussa palvelukseen, ja se liittyi laivueeseensa luoteisen reitin alueelle saattuepalvelukseen. Laivue nimettiin marraskuun alussa uudelleen 9. saattajaryhmäksi. Alus pelasti 4. marraskuuta MAC-alusten SS Patrocluksen ja SS Laurenticin eloonjääneet. Tammikuussa 1941 alus siirrettiin telakalle korjattavaksi myrskyvahinkojen vuoksi. Alus palasi palvelukseen helmikuussa.
Force H
Alus siirrettiin huhtikuun alussa Gibraltarille Force H:hon. Se etsi 4. huhtikuuta saattueesta SC26 sukellusveneiden upottamien kuuden kauppalaivan eloonjääneitä yhdessä HMS Harvesterin ja HMS Havelockin kanssa. Se määrättiin 26. huhtikuuta saattueen WS8A suojaksi Atlantille. Alus erkani 2. toukokuuta saattueesta yhdessä Gibraltarille menevien kauppa-alusten kanssa. Gibraltarille saavuttuaan alus liittyi Force H:hon. Alus osallistui 6. toukokuuta Tiikeri-saattueen suojaamiseen Force H:n mukana, mistä se palasi 12. toukokuuta Gibraltarille.
Hesperus, HMS Faulknor, HMS Forester, HMS Foxhound, HMS Fury ja HMS Brilliant suojasivat 19. toukokuuta HMS Renownia, HMS Ark Royalia ja Sheffieldiä toimitettaessa Maltalle lentokonetäydennystä operaatio Splicessa. Alus liitettiin 24. toukokuuta osastoon, joka lähetettiin etsimään Saksan laivaston taistelulaivaa Bismarckia. Se erkani 27. toukokuuta osastosta palaten Gibraltarille.
Newfoundlandin suojausosastossa
Newfoundlandin suojausosastoon määrättynä alus aloitti 7. heinäkuuta matkansa Newfoundlandiin, jossa se liittyi St. Johnissa uuteen osastoonsa. Alus liittyi 6. elokuuta yhdessä Harvesterin ja Havelockin kanssa pääministeri Winston Churchillia kuljettaneen taistelulaiva HMS Prince of Walesin suojaksi Atlantin ylityksen ajaksi. Alus kärsi 15. elokuuta myrskyssä vaurioita, jotka pakottivat sen tekemään korjauksia Islannissa. Alus oli syyskuun Imminghamissa telakalla korjattavana ja liitettiin lokakuussa palvelukseen palatessaan 9. saattajaryhmään suojaamaan luoteisen reitin saattueita. Se suojasi lokakuussa ryhmän mukana joukkojenkuljetussaattuetta TC14. Alus siirrettiin Gibraltarille ryhmän kanssa suojaamaan saattueita. Alus upotti 7. joulukuuta Gibraltarin länsipuolella Saksan laivaston sukellusveneen U-208 yhdessä Harvesterin kanssa (25.85°N, -7.75°W).
1942
Hesperus, HMS Laforey, HMS Croome ja HMS Westcott muodostivat tammikuussa 1942 kokeellisen sukellusveneiden torjuntaosaston. Alus liittyi osaston kanssa saattueeseen SL97. Se upotti 15. tammikuuta St. Vincentin niemimaan edustalla sukellusvene U-93:n syvyyspommein, tykkitulella ja lopulta ajamalla päälle (36.66667°N, -15.86667°W). Törmäyksessä alus kärsi pahoja rakenteellisia vaurioita sekä keulaansa että oikeanpuoleiseen potkuriinsa. Alus siirrettiin 10. tammikuuta tilapäiskorjauksiin Gibraltarilla, minkä jälkeen se suojasi 24. tammikuuta joukkojenkuljetusalus SS Almanzoraa Gibraltarilta Falmouthiin, jossa se siirrettiin 9. helmikuuta telakalle.
Alus palasi huhtikuussa koeajojen jälkeen palvelukseen, jolloin se liitettiin 2. saattajaryhmään. Alus suojasi ryhmän mukana saattuetta SC81. Se suojasi toukokuussa ryhmän mukana saattueita ONS97 ja SC86 menestyksekkäästi ilman tappioita. Alus liittyi 11. lokakuuta saattueeseen ONS138 yhdessä HMS Whitehallin, HMS Vanessan sekä kolmen korvetin kanssa. Alus liittyi joulukuussa saattueen HX219 saattueeseen. Se hyökkäsi 26. joulukuuta yhdessä Vanessan kanssa syvyyspommen sukellusvene U-357 kimppuun. Se upotti pintaan nousseen sukellusveneen törmäämällä, jolloin aluksen keula vaurioitui pahoin.
pienoiskuva|Hesperus saapuu Liverpooliin hurrausten saattelemena upotettuaan sukellusveneen. Se siirrettiin Liverpoolissa telakalle korjattavaksi, jolloin alukselle asennettiin myös Hedegehog-sukellusveneentorjuntaheitin. Alus aloitti maaliskuussa 1943 koeajot, joiden päätyttyä se palasi saattajaryhmäänsä. Alus upotti 23. huhtikuuta U-191:n käyttäen uutta asettaan. 11. toukokuuta se pakotti sukellusvene U-223:n pintaan, mutta se ei kyennyt upottamaan sitä. Alus upotti seuraavana päivänä sukellusvene U-186:n
1944
Vuoden 1944 alun alus oli telakalla, jona aikana se määrättiin 19. saattajaryhmään. Alus aloitti maaliskuussa koeajot, joiden päätyttyä se liittyi ryhmäänsä suojaamaan Länsi-Afrikkaan ja Gibraltarille matkaavia saattueita. Alus pelasti 6. joulukuuta Wrathin niemestä luoteeseen 97 eloonjäänyttä fregatti HMS Bullenilta, jonka U-774 oli torpedoinut käyttäen maaliinhakeutuvaa T-5 torpedoa.