cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boriss Pugo
Pugo valmisti Riian polyteknillisestä koulusta 1960, työskenteli Komsomolissa, liittyi puolueeseen 1963, kommunistisen puolueen ja hallituksen asemissa sekä Latviassa että Moskovassa. Hän oli 1960–1984 Latvian Komsomolin ensimmäisenä sihteerinä, Neuvostoliiton Komsomolin keskuskomitean sihteeristössä, Riian kommunistisen puolueen kaupunkikomitean pääsihteerinä ja Latvian KGB:ssa vuodesta 1977. Vuonna 1988 Gorbatšov nimitti hänet vaikutusvaltaiseen Neuvostoliiton kommunistisen puolueen valvontakomissioon Moskovassa. Gorbatšov oli hävinnyt valtataistelun valvontaelimestä ja yritti hajottaa sitä uudistusmieliseen ja uudistuksia vastustavaan linjaan.
Separatistisen mielialojen kasvaessa erityisesti Baltiassa Gorbatšov nimitti Pugon sisäministeriksi. Tämä yritti välittömästi palauttaa järjestystä Vilnassa, mutta huonosti organisoitu yritys kaatui kansan vastustukseen, eikä Gorbatšov asettunut tukemaan sitä. Elokuussa 1991 Pugo liittyi Valtion hätätilakomitean yritykseen estää uuden liittosopimuksen hyväksyminen vangitsemalla Gorbatšov huvilalleen Krimille. Kaappausyritys kaatui kuitenkin huonoon organisointiin ja Venäjän suositun presidentti Boris Jeltsinin vastatoimiin. Pugo teki itsemurhan vaimonsa kanssa 22. elokuuta.
Andrew Loog Oldham
Andrew Loog Oldham (s. 29. tammikuuta 1944, Lontoo) on englantilainen manageri ja musiikkituottaja. Hänet muistetaan parhaiten The Rolling Stonesin managerina vuosina 1963–1967. Oldhamin suojissa Rolling Stones nousi yhdeksi 60-luvun suosituimmista rock-yhtyeistä. Hän loi myös yhtyeen tyylin "pahoina poikina" vastineeksi The Beatlesin puhtoisemmalle ja kiltimmälle imagolle.
Andrew Loog Oldhamin isä oli amerikkalainen lentäjä Andrew Loog, joka menehtyi sodassa jo ennen poikansa syntymää. Toisen sukunimensä Loog Oldham sai australialaissyntyiseltä äidiltään, joka työskenteli Lontoossa sairaanhoitajana.
1960-luvun alussa Loog Oldham yritti läpimurtoa artistina, onnistumatta kuitenkaan siinä. Tämän jälkeen hän aloitti uransa musiikkialalla hoitamalla muun muassa Joe Meekin, Bob Dylanin ja The Beatlesin PR-tehtäviä. Huhtikuussa 1963 Loog Oldhamista tuli The Rolling Stonesin manageri, joille hän kehitti välittömästi imagon "vaarallisena" yhtyeenä. Hän erotti myös kosketinsoittaja Ian Stewartin, joka ei Loog Oldhamin mielestä sopinut ulkonäöltään yhtyeeseen. Samana vuonna hän sai yhtyeelle levytyssopimuksen Decca Recordsin kanssa, joka oli vain hieman aiemmin hylännyt Beatlesin.
Yhtenä suurena Loog Oldhamin ansiona Rolling Stonesin musiikin suhteen pidetään, että hän onnistui saamaan Mick Jaggerin ja Keith Richardsin tekemään myös omia kappaleita yhtyeen esittämien vanhojen R&B-klassikoiden lisäksi. Loog Oldham toimi Rolling Stonesin managerina aina vuoteen 1966 asti, jolloin hän myi osuutensa Allen Kleinille. Hän jatkoi yhtyeen tuottajana vielä runsaan vuoden ajan. Loog Oldhamin viimeiseksi työksi Rolling Stonesin kanssa jäi vuoden 1967 Between the Buttons -albumi.
Vuonna 1965 Loog Oldham perusti oman levy-yhtiön Immediate Recordsin ja työskenteli myöhemmin muun muassa The Small Faces -yhtyeen, Rod Stewartin, Jimmy Pagen, Jeff Beckin ja Eric Claptonin kanssa. 1970- ja 1980-luvuilta lähtien Loog Oldham on vaikuttanut Pohjois- ja Etelä-Amerikassa erilaisien musiikkiin liittyvien projektien parissa. Hän on muun muassa toiminut radio-ohjelmien juontajana ja kirjoittanut kirjan ABBA-yhtyeestä.
Maple Leaf Sports & Entertainment
Maple Leaf Sport & Entertainment Ltd. (MLSE) on kanadalainen yhtiö, joka on neljän seuraavan ammattilaisurheiluseuran omistaja: jääkiekkoseurat Toronto Maple Leafs (NHL) ja Toronto Marlies (AHL), koripalloseura Toronto Raptors (NBA) sekä jalkapalloseura Toronto FC (MLS). Yhtiö omistaa myös monitoimiareena Scotiabank Arenan. Lisäksi MLSE omistaa kaksi televisiokanavaa, Leafs TV:n ja Raptors NBA TV:n. Scotiabank Arena on Maple Leafsin ja Raptorsin kotiareena. Yhtiön kotipaikka on Toronto, josta kaikki sen omistamat urheiluseurat ovat kotoisin.
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus on 1.1.2010 toimintansa aloittanut valtionhallinnon alueellinen kehittämis- ja palvelukeskus. Se on yksi Suomen 15:stä ja samalla 9:stä kaikkien kolmen vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen tehtävät muodostuvat entisen Etelä-Pohjanmaan TE-keskuksen, Vaasan tiepiirin ja Länsi-Suomen ympäristökeskuksen tehtävistä. Lisäksi ELY-keskuksessa hoidetaan entisen Länsi-Suomen lääninhallituksen liikenne- ja sivistysosaston tehtäviä.
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen toimialueeseen kuuluu elinkeinot, työvoima, osaaminen ja kulttuuri -vastuualueen tehtävien kohdalla Etelä-Pohjanmaa sekä liikenne-, infrastruktuuri-, ympäristö- ja luonnonvara -asioiden osalta myös Keski-Pohjanmaa ja Pohjanmaa. Päätoimipaikkana on Seinäjoki - muut toimipaikat ovat Vaasassa ja Kokkolassa. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus palvelee kahdella kielellä.
Elsie Naumburg
Elsie Margaret Binger Naumburg (1880 New York City – 25. marraskuuta 1953 New York City) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Naumburg opiskeli newyorkilaisissa yksityiskouluissa ja myöhemmin Saksassa Sachs Instituutissa Frankfurtin yliopistossa ja Münchenin yliopistossa. Saksassa hän tutustui trooppisten lintujen museonäytteisiin, mikä herätti hänessä tutkijan intohimon. Hän opiskeli useita vuosia professori Carl Edward Hellmayrin alaisuudessa. Palattuaan Yhdysvaltoihin ensimmäisen maailmansodan aikana Naumburg pyrki täydentämään opintojaan American Museum of Natural Historyn lintuosastossa, jonka johtajana toimi Frank Chapman. Lokakuussa 1918 Naumburg liittyi museon organisaatioon. Vuonna 1920 hän sai assistentin viran ja 1924 tutkimusapulaisen viran, jossa hän palveli loppuelämänsä ajan.
Vuonna 1908 Elsie Binger avioitui Victor Reichenbergerin kanssa, joka kuoli 1913. Hän käytti ensimmäisen miehensä sukunimeä nimetessään George Kruck Cherrien kanssa tämän Etelä-Amerikasta keräämiä lintuja. Elsie avioitui Walter Wehle Naumburgin kanssa 1923. Naumburg tutki Etelä-Amerikan lintuja, erityisesti Mato Grosson alueelta Länsi-Brasiliasta kerättyjä. Myöhemmin hän palkkasi Emil Kaempferin, joka keräsi hänelle lintuja Kaakkois-Brasiliasta.
Elsie Reichenberger kuvaili ja nimesi muun muassa raitapöllön (Strix chacoensis), yhdessä Cherrien kanssa vuonna 1921.
World Association of Newspapers
World Association of Newspapers and News Publishers (WAN-IFRA) on sanomalehtien ja uutistoiminnan kustantajien maailmanlaajuinen kattojärjestö. Vuonna 1948 perustettu järjestöön kuuluu 3 000 kustantajaa tai muuta alan yritystä ja sen jäsenenä on 80 alan kansallista järjestöä kuten suomalainen Sanomalehtien liitto. Nämä tahot edustavat 18 000 julkaisua kaikilta mantereilta, 120 eri maasta. WAN-IFRA:n päätoimipisteet ovat Saksan Frankfurt am Mainissa ja Ranskan Pariisissa, minkä lisäksi järjestöllä on sivutoimipisteet Meksikon Mexico Cityssä, Singaporessa ja Intian Chennaissa.
WAN-IFRA tilastoi sanomalehdistön painettua levikkiä ja verkkosivustojen kävijämääriä maailmanlaajuisesti sekä ylläpitää tietokantaa aiheesta (World Press Trends Database). Seurannan tuloksista viestitään jäsenistölle avointen julkaisujen kuten maakatsausten ja vuosikatsauksen välityksellä (esimerkiksi World Press Trends 2016). Tämä sanomalehtien ja uutiskustantajien maailmanliitto seuraa osaltaan sananvapauden toteutumista maailmalla ja työskentelee sananvapauden parantamiseksi. WAN-IFRA myöntää vuosittain Vapauden kultainen kynä -palkinnon.
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Historia
ELY-keskuksen muutossuunnitelman mukaisesti Seinäjoen päätoimipaikassa tarjotaan kaikkien kolmen vastuualueen palveluja. Seinäjoelle sijoittui myös ELY-keskuksen johto. Vaasan toimipaikassa tarjotaan kahden vastuualueen palveluja ja Kokkolassa vain ympäristövastuualueen palveluja.
Oudhin kuningaskunta
Oudhin kuningaskunta tai Awadhin kuningaskunta oli 1700- ja 1800-luvuilla Pohjois-Intian alueella hallinnut kuningaskunta. Oudhin kuningaskunta syntyi Mogulivaltakunnan romahtamisen seurauksena 1700-luvulla. Aluetta hallinnut dynastia kieltäytyi enää maksamasta mogulivallalle maaveroa, järjesti oman armeijansa ja julisti itsensä Oudhin perinnöllisiksi hallitsijoiksi. Maan ensimmäinen kuningas oli Saadat Khan Burhan-ul-Mulk. Valtio toimi itsenäisesti vuoteen 1856 saakka, jolloin Iso-Britannia otti alueen hallinnon itselleen.
Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Historia
Erityisesti ympäristövastuualueen pääpainon siirtäminen Seinäjoelle herätti levottomuutta henkilöstön keskuudessa. Suunnitteluryhmän ja Ympäristöministeriön yhteisen näkemyksen pohjalta siirrot sovittiin tehtäväksi vapaaehtoisuuden pohjalta ja sijoittamalla vapaana olevia virkoja ja tehtäviä Seinäjoelle.
Organisaatio
Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen organisaation muodostavat Elinkeinot, työ ja osaaminen -vastuualue, Liikenne- ja infrastruktuuri -vastuualue sekä Ympäristö- ja luonnonvarat -vastuualue. ELY-keskuksen ylijohtajana toimii Mika Soininen, joka toimii myös elikeinovastuualueen johtajana. Liikenne- ja infrastruktuuri -vastuualueen johtaja on Anders Östergård. Ympäristö- ja luonnonvarat -vastuualueen johtaja on Karoliina Laakkonen-Pöntys.
Elsie Naumburg
Toisen maailmansodan aikana Elsie Naumburg toimi Pelastusarmeijan sotilaskanttiinissa - hänen miehensä oli Pelastusarmeijan johtaja.
Ferdynand Ruszczyc
pienoiskuva|Ferdynand RuszczycFerdynand Ruszczyc (1870–1936) oli puolalainen taidemaalari, yksi nuorpuolalaisen liikkeen keskeisiä hahmoja. Hän maalasi ennen kaikkea maisemia.
Ruszczyc nousi maineeseen jo nuorena. Pavel Tretjakov osti hänen teoksensa Kevät 1897, ja kaksi vuotta myöhemmin Ruszczyc osallistui Mir iskusstva -liikkeen näyttelyyn teoksella Maa, josta tuli hänen ensimmäinen todella kuuluisa teoksensa. Se edusti ennennäkemätöntä tyyliä, jossa oli piirteitä realismista ja ekspressionismista.
Pont Alexandre III
Silta omistettiin rakennusvaiheessa vuonna 1892 solmitulle Ranskan ja Venäjän liitolle ja nimettiin siksi Venäjän keisari Aleksanteri III:n mukaan. Sillan peruskiven muurasi Aleksanteri III:n poika, keisari Nikolai II 7. lokakuuta 1896 ollessaan valtiovierailulla Ranskassa. Sillan toteuttivat ranskalaiset insinöörit Louis-Jean Résal ja Amédée d'Alby. Teräskaarisilta, joka ylittää Seinen vain yhdellä kuuden metrin korkuisella jänteellä, oli aikanaan todellinen insinööritaidon näyte.
Pont Alexandre III:n sanotaan usein olevan Pariisin kaunein silta sen runsaan belle époque -henkisen koristelun vuoksi. Myös koristeiden symboliikka viittaa Ranskan ja Venäjän ystävyyteen. Sillan ulkosivuille kaaren keskikohtaan on sijoitettu Ranskan ja Venäjän keisarikunnan vaakunat sekä nymfejä esittäviä patsaita, jotka symboloivat Seineä ja Nevajokea Pietarissa. Sillan kaiteille on sijoitettu 32 haarautuvaa katulamppua, joita on koristeltu puttohahmoilla. Sillan kummassakin päässä on kaksi järeää 17-metristä pylvästä, joiden huipulle on sijoitettu kullatut voitonjumalattaria ja pegasoksia esittävät pronssipatsaat.
Brain Records
Brain Records on Metronome Musik GmbH omistuksessa ollut saksalainen levy-yhtiö. Yhtiö on julkaissut muun muassa yhtyeiden Neu!, Cluster, Grobschnitt, Klaus Schulze, Guru Guru, Scorpions ja Accept levyjä.
My Best Friend’s Girl
My Best Friend’s Girl voi viitata:
Le Grand Macabre
Le Grand Macabre (suom. Suuri makaaberi) on György Ligetin säveltämä kaksinäytöksinen ooppera, joka sai kantaesityksensä Tukholmassa nimellä Den Stora Makaben vuonna 1978. Teos kuuluu yksiin 1900-luvun suosituimmista oopperoista.
Henkilöt
Mykkiä rooleja:
Soutu kesäolympialaisissa 1948
right|90px|Soutu
Vuoden 1948 kesäolympialaisten soutu järjestettiin 5. – 9. elokuuta 1948 Thamesilla Henley-on-Thamesissa. Tämä oli kymmenes kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 310 osanottajaa 27 eri maasta. Soutu järjestettiin ainoastaan miehille. Tapahtumia oli seitsemän.
Kêb
Kep tai Kêb on kaupunki ja provinssi Kambodžassa Siaminlahden rannalla Vietnamin rajan läheisyydessä. Sen pinta-ala on 336 neliökilometriä. Kaupungissa oli vuoden 2019 väestönlaskennan mukaan noin 42 000 asukasta. Kaupunki oli aiemmin maan suosituin rantalomakohde, mutta sen suosio taantui jonkin aikaa. Nykyisin kaupunki on taas kasvattamassa suosiotaan.
Georgi Flerov
Geórgi Nikolájevitš Fljorov (, myös Geórgi Flerov, 2. maaliskuuta 1913 – 19. marraskuuta 1990) oli eräs huomattavimmista neuvostoliittolaisista ydinfyysikoista. Hänet tunnetaan eritoten superraskaiden alkuaineiden syntetisoinnista ja alkuaine 114, flerovium on nimetty hänen mukaansa.
Flerov keksi uraanin spontaanin fission (1940, yhdessä Konstantin A. Petrzhakin kanssa). Hän oli lisäksi raskas-ionifysiikan pioneeri ja Dubnassa sijaitsevan Joint Institute for Nuclear Research - the Laboratory of Nuclear Reactions -tutkimusinstituution perustaja (1957). Täällä syntetisoitiin useita transaktinoideja 1960-luvulta alkaen. Flerov katsoi bohriumin ja seaborgiumin löydöikseen, tosin IUPAC myöhemmin antoi prioriteetin näiden aineiden löytämisestä toisille.
Flerov lähetti vuonna 1942 nuorena puna-armeijan luutnanttina Stalinille kirjeen, jossa hän kertoi huomiostaan, että länsimaissa ydinfissioon liittyvää uutta tutkimusta ei näyttänyt löytyvän tieteellisistä aikakauskirjoista. Tästä hän päätteli sen olevan julistettu salaiseksi ja käytettävän (silloin vielä toteuttamattomien) ydinaseiden tutkimukseen. Hän kehotti Stalinia aloittamaan uraania käyttävän pommin kehitystyön niin pian kuin mahdollista. Flerov oli eräs keskeisistä henkilöistä Neuvostoliiton ydinaseohjelman toteuttamisessa.
Raya
Raya (oik. Raija Jääskä, o.s. Alenius, s. 1947) on suomalainen laulaja ja musiikkiteatterin esiintyjä. 1970-luvulla Raya näytteli muun muassa Tampereen Popteatterin musikaaleissa West Side Story ja Jesus Christ Superstar. Hän toimi laulusolistina pop-yhtyeissä kuten Matthews, Pastori Pohjalainen & Defiers, Apostolit, Woodoo, Super-Suikkis ja Bestsellers Orchestra.
Ljudvig Tšibirov
Ljudvig Aleksejevitš Tšibirov (,, , s. 19. marraskuuta 1932 Tskhinvali, Etelä-Ossetian AA, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on osseettipoliitikko.
Hän neuvotteli osseettien valtionpäämihen ominaisuudessa vuonna 1994 rauhasta Eduard Shevardnadzen kanssa.
Raya
Raya kiinnitettiin vuonna 1967 Lassi Kossilan tanssiorkesterin kakkossolistiksi. Vuonna 1969 Danny otti hänet ohjelmatoimistonsa D-Tuotannon listoille ja mukaan sen kesän Danny Show -kiertueelle. Samana vuonna Scandia julkaisi Rayan Jaakko Salon orkesterin kanssa tekemän esikoissinglen Syliis saat mun puristaa / Pois tieni kääntyy. Levyn a-puolen suomenkielinen versio Dusty Springfieldin kappaleesta ”I Close My Eyes And Count To Ten” nousi pieneksi hitiksi. Levytysura ja yhteistyö Dannyn kanssa päättyi kuitenkin pian Stump-lehdessä julkaistuihin bikinikuviin. Toisen singlensä Raya pääsi tekemään 1974. ”Mies, joka myi maailman” / ”Suostun kun rock´n´roll soi” -julkaisun a-puoli on Vexi Salmen suomennos David Bowien laulusta ”The Man Who Sold the World”.
1970-luvun alkupuolella Raya lauloi aviomiehensä Suikki Jääskän rock-yhtyeiden Super-Suikkis ja Bestsellers Orchestra solistina. Vuodesta 1978 hän esiintyi Seinäjoen kaupunginteatterin musiikkinäytelmissä Lemmenlakko, Monte Christon kreivi ja Puhtaana käteen. Jyväskylän kaupunginteatterissa hän esiintyi näytelmässä Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen. 1990-luvulla hän on tehnyt ääninäyttelijän työtä Disney-animaatiossa Leijonakuningas.
Vuonna 1982 Raya sijoittui kahdeksanneksi MTV:n Syksyn sävel -kilpailussa diskotyylisellä laululla ”Harhaa”. Sen singlejulkaisun b-puolella on kappale ”Aika vie haavat”. Vuonna 1984 Raya, Suikki ja Bestsellers Orchestra julkaisi omakustanteena singlen Do You Know / Changes In The Wind.
Raffaele Cadorna
thumb Raffaele Cadorna (9. helmikuuta 1815 – 6. helmikuuta 1897) oli italialainen kenraali, joka oli mukana Italian yhdistymiseen liittyneissä sodissa.
Cadorna osallistui Sardinian armeijan upseerina vuosien 1848–1849 sotaan Itävaltaa vastaan sekä 1855 Krimin sotaan. Vuoden 1859 sodan aikana hän palveli everstiluutnanttina Sardinian pääesikunnassa ja sai sodan jälkeen ylennyksen kenraaliksi. Vuonna 1861 Cadorna toimi Sisilian sotilaskäskynhaltijana. Vuoden 1866 sodassa hän oli kenraali Enrico Cialdinin alaisena. Cadorna komensi joukkoja, jotka valtasivat 20. syyskuuta 1870 Rooman ja saattoivat siten Italian yhdistymisen päätökseen. Hän toimi siirtymäajan Rooman sotilaskuvernöörinä.
Raffaele Cadornan veli oli poliitikko Carlo Cadorna. Ensimmäisessä maailmansodassa ansioitunut marsalkka Luigi Cadorna oli Raffaele Cadornan poika.
S/S Harriet
Käyttöhistoria
Vuonna 1878 alus valmistui brittiläiseltä telakalta. Vuonna 1940 Laiva Oy Ellen — Rederi Ab Ellen osti aluksen ja rekisteröi sen Suomen lipun alle nimellä Ellen. Kotisatamaksi tuli Rauma.
Suomen katkaistua diplomaattisuhteet Saksaan 2. syyskuuta 1944, Ellen oli Saksassa ja sen miehistö joutui saksalaisviranomaisten internoimaksi. Aluksen miehistö kuljetettiin lopulta Stutthofin keskitysleirille.
Ron Flowers
pienoiskuva|Ron Flowers vuonna 1959. Ronald ”Ron” Flowers (28. heinäkuuta 1934 Edlington, Englanti – 12. marraskuuta 2021 ) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Myöhemmin urallaan Flowers edusti Northampton Townia ja Wellington Townia, jossa hän toimi pelaajamanagerina.
Ryōsuke Yamanaka
Ryōsuke Yamanaka (s. 20. huhtikuuta 1993 Chiba) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yamanaka debytoi Japanin maajoukkueessa marraskuussa 2018. Hän on pelannut kaksi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Carlos Prío Socarrás
Carlos Prío Socarrás (14. heinäkuuta 1903 – 5. huhtikuuta 1977) oli Kuuban presidentti vuodesta 1948 vuoteen 1952. Carlos Socarrás syrjäytettiin vallasta 10. maaliskuuta 1952 Fulgencio Batistan toimeenpanemassa vallankumouksessa.
Nuoruus
Carlos Prío Socarrás syntyi Bahía Hondan kylässä Kuuban länsiosassa, isä oli Francisco Prio-Rivas ja äiti Maria de Regla Socarras-Socarras. Hänen vanhempansa olivat Kuuban itsenäisyyssodassa taistelleita veteraaneja. Nuoruudessaan Socarrás opiskeli lakia Havannan yliopistossa ja valmistui asianajajaksi.
Opiskeluaikoinaan Socarrás toimi aktiivisesti opiskelijajärjestöissä ja joutui vankilaan hänen vastustettuaan Gerardo Machadon johtamaa diktatuuria. Hän toimi myös opiskelijajärjestö Directoria Estudiantilin johtajana vuoteen 1930 asti ja joutui maanpakoon 1935 Fulgencio Batistan ensimmäisen diktatuurin aikana.
Hallinto
250px|thumb|Prío Socarrás [[Harry S. Truman|Harry S.Trumanin seurassa vuonna 1948]]
Vuonna 1940 Socarrás valittiin Pinar del Rion provinssin senaattoriksi, samaan aikaan hänen puoluetoveristaan Ramón Grau San Martínista tuli presidentti. Tultuaan valituksi senaattoriksi hänestä tuli työ- ja pääministeri Ramón Martinin hallinnossa. Hallituskautensa aikana hän demokratisoi maan suurimman työmarkkinajärjestön. Kommunistipuolue oli vallannut järjestön johtopaikat Fulgencio Batistan hallinnon aikana. Heinäkuun 1. päivänä 1948 Carlos Socarrás valittiin vapailla vaaleilla Kuuban presidentiksi.
Tultuaan valituksi Socarrásista tuli Yhdysvaltain presidentti Harry Trumanin liittolainen. Vaikkakin Socarrás oli valittu valtaan äänivyöryllä, hänen presidenttikauttaan varjostivat korruptio ja poliittisten puolueiden välinen valtataistelu. Osittain näiden ongelmien voidaan katsoa olleen seurausta Espanjan sisällissodan veteraanin Emilio Trón ja hänen seuraajansa Fidel Castron pyrkimyksistä tuottaa epätasapainoa valtion sisälle.
Emilio Trón tukijoihin kuului muun muassa Ramón Martin mutta yleensä Tróta pidetään poliittisena gangsterina seurauksena hänen roolistaan politiikassa. Tró kuoli salamurhaajan luoteihin yhdessä raskaana olevan poliisimiehen vaimon kanssa ja tämä on ollut omiaan vahvistamaan hänen mainettaan. Tästä huolimatta hänen ja hänen seuraajiensa toiminta oli vakava uhka Kuuban demokraattiselle hallitukselle.
Carlos Socarrás uskoi rajoitettuun ja määrämittaiseen presidenttikauteen demokraattisesti ja perustuslaillisesti valittuna presidenttinä. Hän ei missään vaiheessa pyrkinyt estämään taikka tukkimaan Kuuban demokraattista prosessia vaikka vaikuttikin että oppositio tulisi voittamaan vuoden 1952 vaalit. Näin ollen häntä voidaan pitää yhtenä ensimmäisistä maansa demokraattisista johtajista mutta tästä huolimatta hän osoittautui liian heikoksi vastustamaan Fulgencio Batistan pyrkimyksiä.
Maanpako
Presidenttikautensa aikana Socarrás kulutti yli 300 miljoonan dollarin edestä valtion varoja Fidel Castron tukemiseen tämän taistelussa Batistan diktatuuria vastaan. Socarrás palasi Kuubaan 1959. Castron alettua keskittää valtaa itselleen vuonna 1959, Socarrás katkaisi välit häneen. Vuonna 1961 Carlos Socarrás jätti Kuuban lopullisesti palaamatta koskaan.
Yksityiselämä
Kuten tuona aikakautena hänen asemassaan olevalta mieheltä voidaan olettaa, Socarrás rakasti kauniita naisia. Hän meni uudelleen naimisiin María Antonieta Tarrero de Príon kanssa Miamissa, avioliitosta seurauksena oli ainakin viisi lasta. Hänellä oli myös kaksi lasta ensimmäisen vaimonsa Celia Touzet:n kanssa, minkä lisäksi hänellä oli yksi avioliiton ulkopuolinen lapsi.
Carlos Socarrás vietti viimeiset vuotensa Miami Beachissa. Vuonna 1977 varaton Socarrás teki itsemurhan Miami Beachissä.
Jälkeläiset
Socarrásin toinen vaimo Maria Tarrero jatkaa tämän poliittista työtä. Hänen ensimmäisen avioliittonsa vanhempi poika Carlos Prio Touzet toimii arkkitehtina Miamissa.
Eino Vänttinen
Eino Julius Vänttinen (13. huhtikuuta 1897 Joroinen – 24. elokuuta 1973 Loimaa ) oli Suomen puolustusvoimien everstiluutnantti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja.
Talvisodan sytyttyä hän komensi Erillinen pataljoona 5:ttä. Välirauhan aikana hän toimi mm. JR 4:n komentajana. Jatkosodan syttyessä hänet määrättiin mm. Käkisalmen suunnalla taistelleen Jalkaväkirymentti 43:n komentajaksi. Hyökkäysvaihene päätyttyä rykmentti lakkautettiin ja Vänttinen siirrettiin koulutustoimiston päälliköksi ja toimi sittemmin koulutuskeskuksen ja aliupseerikoulun johdossa. Vuoden 1944 torjuntataistelujen alettua Vänttinen nimitettiin väliaikaisesti JR 49:n komentajaksi. Sodan jälkeen hän toimi linnoitusupseerina, henkilötäydennyskeskuksen päällikkönä ja JR 1:n aliupseerikoulun johtajana sekä pataljoonankomentajana. Myöhemmin Vänttinen on toiminut mm. opettajana Loimaalla.
Liputtajat
Liputtajat (Parotia) on paratiisilintujen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuu kuuluu 6 lajia.
Eino Vänttinen
Ylennykset: vänrikki 12.8.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 1928, majuri 30.11.1932, everstiluutnantti 29.11.1940.
Herman Wedel-Jarlsberg
Tausta
Wedel-Jarlsbergin suku oli alun perin saksalainen, ja liittyi vuonna 1683 norjalaiseen Jarlsbergin aatelissukuun. Suvulle annettiin 1684 kreivillinen arvo Tanska-Norjassa. Herman syntyi Fredrik Anton Wedel-Jarlsbergin ja norjalaisen aatelisnaisen Katharina Stormin esikoiseksi. Isä oli Tanskan lähettiläänä Napolissa, Haagissa, Lontoossa ja Wienissä. Herman varttui pääosin ulkomailla, eikä norjan kieli ollut hänelle ensimmäinen kieli. Isä oli sairaalloinen ja ankara, kun taas äiti oli liberaalimpi ja lapsille läheisempi.
Ura
Vuonna 1797 perheen äiti muutti Tanskaan, ja pojat Herman ja Ferdinant muuttivat äitinsä luokse kaksi vuotta myöhemmin. Poikien suojelijana oli talousministeri, kreivi Schimmelmann. Hermanista tuli Schimmelmannin sihteeri, ja hän aloitti lakiopinnot 1799. Hän suoritti lakitutkinnon 1801, ja vuonna 1803 hänet nimitettiin asessoriksi valtion talousosastolle.
Vuonna 1806 hänet nimitettiin Buskerudin läänin hallintoon. Hän avioitui Peder Ankerin tyttären Karen Ankerin kanssa. Avioliiton kautta hän sai haltuunsa tärkeitä sahalaitos- ja metalliteollisuusetuoikeuksia, minkä johdosta hänestä tuli liikemiesylimystön tärkeimpiä hahmoja. Hänet nimitettiin myös hallituskomission jäseneksi, mistä tehtävästä hän vetäytyi 1813 ennakoiden tulevaa valtiollista kehitystä saadakseen toimintavapautta. Jo vuodesta 1809 hänen henkilökohtaisena tavoitteenaan olivat hyvät suhteet Englantin, Tanskan kanssa tai ilman.
Eidsvollin kansalliskokouksessa 1814 Wedel-Jarlsberg kannatti perustuslain sopeuttamista Ruotsi-unionia silmällä pitäen. Hän halusi perustuslain myös varmistavan vahvan hallitusvallan ja vastusti yksinvaltiutta. Stortingin osalta hän puolusti kaksikamarista systeemiä vahvalla ylähuoneella. Hän vastusti perustuslain ”juutalaisparagrafia”. Hän ei ollut kovin aktiivinen puhuja, mutta osallistui erityisesti talousväittelyihin.
John Glascock
thumb|John Glascock John Glascock (2. toukokuuta 1951 Islington, Iso-Britannia – 17. marraskuuta 1979 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen muusikko, joka muistetaan parhaiten Jethro Tullin basistina.
Herman Wedel-Jarlsberg
Ura
Syksyllä 1814 häet valittiin Stortingiin, missä hänen tehtäväkseen määrättiin uuden Norjan hallituksen muodostaminen. Myöhemmin hän toimi tärkeissä tehtävissä talousministerinä ja hallituksen johtavana ministerinä Kristianiassa. Vuonna 1822 hänet asetettiin valtakunnanoikeuteen, koska hän oli ottanut lainaa valtiolle Gebrüder Benecke -pankista Berliinistä. Hänet vapautettiin syytteistä, mutta joutui kuitenkin joksikin aikaa kuninkaan epäsuosioon. Tapahtuman jälkeen hän vetäytyi tiluksilleen. Vuonna 1824 hän peri Bærumin, Fossumin, Maridalenin, Hakadalin ja Mossin tehtaat apeltaan Peder Ankerilta. Vuonna 1836 hänet nimitettiin Norjan käskynhaltijaksi, missä tehtävässä hän edusti kuningasta maassa ja toimi tehtävässä aina kuolemaansa saakka. Hän kuoli virkamatkalla Saksassa.
John Glascock
Glascock aloitti uransa jo vuonna 1962 veljensä Brianin kanssa The Juniors -nimisessä yhtyeessä, jossa kitaristina toimi tuleva The Rolling Stonesin jäsen Mick Taylor. Johnin seuraava yhtye oli progressiivista rockia soittava The Gods (mukana tulevat Uriah Heepin jäsenet Lee Kerslake ja Ken Hensley), jossa hän oli mukana vuoteen 1969 asti. Tämän jälkeen Glascock oli mukana lyhyen aikaa yhtyeissä Head Machine, Toe Fat ja Chicken Shack, kunnes hän liittyi vuonna 1972 englantilais-amerikkalaiseen flamenco-rockia soittavaan Carmen-yhtyeeseen, jossa hänen veljensä Brian toimi rumpalina. Yhtye muutti Lontooseen ja teki kaksi Tony Viscontin tuottamaa albumia. Carmen lämmitteli Jethro Tullia vuoden 1975 Yhdysvaltain-kiertueella.
Euroopankiertueella keväällä 1978 Glascock sairastui vakavasti. Ilmeni, että hammastulehdus oli levinnyt hänen sydämeensä vioittaen sydänläppää. Hän joutui isoon sydänleikkaukseen, josta ei koskaan toipunut täysin ennalleen. Hän oli sivussa Jethro Tullista loppuvuoden 1978 ja palasi yhtyeeseen keväällä 1979. Heikosta terveydentilastaan huolimatta Glascock jatkoi huoletonta elämäntyyliään, johon kuuluivat kovat juhlat ja päihteet. Monien varoitusten jälkeen Ian Anderson joutui vapauttamaan hänet basistin paikalta kesken Stormwatch-albumin nauhoitusten.
John Glascock kuoli marraskuussa 1979 sydämen toimintahäiriöön.
Botniaring
Botniaring on Etelä-Pohjanmaalla, Kurikan Jurvassa sijaitseva moottorirata.
Botniaring on yksi Suomen viidestä moottoriurheilukeskuksesta. Rata oli aikaisemmin 2 618 metriä pitkä, mutta sitä on pidennetty 4 014-metriseksi. Laajennuksen myötä rata oli Suomen pisin, kunnes KymiRing valmistui. Radalla ajetaan pääasiassa kansallisia kilpailuja.
Kuvaus
Rata on perustettu vuonna 1989. SM-tason ja muita isompia auto- ja moottoripyö­räkilpailuja on vuosittain kymmenkunta, muina aikoina rata-alue on harjoit­telu- ja koulutuskäytössä. Rataravintola on avoinna kesäaikoina.
Kehitys
Botniaringin alueella on ympärivuotiseen käyttöön tarkoitettu, ammattipätevyysdirektiivin mukaiseen ajokoulutukseen soveltuva liukkaankelin ajoharjoittelurata. Ajoharjoittelurata on suunniteltu raskaan liikenteen vaatimusten mukaiseksi, unohtamatta kuitenkaan henkilöautoja. Botniaringin välittömässä yhteydessä toimii PRT Testirata Oy, joka vuokraa liukkaankelin ajokoulutukseen ja ajoneuvojen testaukseen soveltuvia erikoispinnoitettuja ratoja oheispalveluineen. Alueelle on rakennettu myös ajoneuvojen testausta varten virallinen ABS-testirata. Testirataa käyttää ajoneuvo- ja rengasteollisuus ajoneuvojen kehitystyössä.
Vaasalaisen Sunrise Cruisers -yhdistyksen ja Kurikan kaupungin suunnitelmissa on rakentaa Botniaringin alueelle myös Suomen pisin kiihdytysrata.
Andrea Pisano
thumb|Andrea Pisano
thumb|upright|St. Reparata, 1340. Andrea Pisano (myös Andrea da Pisa, 1270–1349) oli italialainen kuvanveistäjä ja arkkitehti.
Andrea Pisano oli Giovanni Pisanon oppilas ja oppi ensimmäisenä kultasepän ammatin, mikä auttoi häntä rahoittamaan myöhemmät työnsä. Hän auttoi opettajaansa Pisassa ja Venetsiassa muun muassa palatsien kanssa ennen kuin lähti Firenzeen. Siellä Andrea Pisano työskenteli vuosia tuomiokirkon ovien parissa. Elämänsä viimeiset pari vuotta hän työskenteli pääarkkitehtina Orvieton tuomiokirkon teossa, jonka oli muotoillut ja aloittanut Lorenzo Maitani. Andrea Pisanolla oli itselläänkin oppilaita. Hänellä oli myös kaksi poikaa, jotka olivat itsekin kuvanveistäjiä.
Vaasan Sport
Vaasan Sport on vaasalainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelaa Suomen korkeimmalla sarjatasolla jääkiekon SM-liigassa.
Sportin jääkiekkojaosto perustettiin vuonna 1962. Seura pelasi ensimmäisen kerran SM-liigassa sarjan avauskaudella 1975–1976, minkä jälkeen se pelasi pitkään pääasiassa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla jääkiekon I-divisioonassa ja sitä seuranneessa Mestiksessä, kunnes seura nostettiin takaisin SM-liigaan kabinettipäätöksellä vuonna 2014.
Sport ei ole voittanut SM-mitaleita. Mestiksessä seura on voittanut mestaruuden vuosina 2009, 2011 ja 2012. Joukkue osallistui kaikkina mestaruusvuosina liigakarsintoihin, mutta hävisi niissä vuonna 2009 Porin Ässille otteluvoitoin 4–3, vuonna 2011 Lahden Pelicansille otteluvoitoin 4–0 ja vuonna 2012 Tampereen Ilvekselle voitoin 4–1.
Seuran perustaminen
150px|right|thumb|Vaasan Sportin alkuperäinen logo Alkuperäinen emoseura IF Sport (Idrottsföreningen Sport) perustettiin vuonna 1939 Vaasan Vetokannaksen kaupunginosassa. Vuonna 1962 seuraan perustettiin jääkiekkojaosto, joka pelasi ensimmäisen kautensa liiton sarjassa samana vuonna. Vuonna 1979 jääkiekkojaosto erosi omaksi seurakseen nimellä Vaasan Sport. Seuran virallinen, rekisteröity nimi on nykyään HT Vaasan Sport Oy.
Jääkiekon aloittaminen alasarjoissa
Sportin ensimmäinen jääkiekkokausi liiton virallisessa sarjassa oli 1962–1963, jolloin joukkue osallistui Maakuntasarjaan eli Suomen kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle. Sportin ensimmäinen virallinen jääkiekon sarjaottelu liiton sarjassa pelattiin vuonna 1962. Vastassa oli Seinäjoen Salpa, joka voitti ottelun 7–1. Sport sai jääkiekossa historiansa ensimmäisen voiton 20.1.1963 Lapuan Virkiästä lukemin 3–6. Ensimmäinen kausi päättyi lopulta lohkon neljänteen eli viimeiseen sijaan.
Seuraavat vuodet Sport pelasi Maakuntasarjaa yhden tason alempana olevaa Perussarjaa. Kuuden joukkueen sarjassa joukkue saavutti ensin viidennen ja sitten toisen sijan. Kaudella 1965–1966 Sport voitti viiden joukkueen kokoiseksi kutistuneen Perussarjan. Ole Stolpella vahvistettu joukkue kuitenkin hävisi Maakuntasarjan karsinnoissa Ykspihlajan Kiekko-Pojille voitoin 2–1. Seuraavalla kaudella Sport voitti jälleen Perussarjan, mutta hävisi Maakuntasarjan karsinnat Ikurin Vireelle. Sportin paras pisteentekijä oli Raimo Brax tehoin 13+8=21. Kauden päätteeksi Vaasan Palloseura kuitenkin epäonnistui Suomensarjan karsinnoissa ja lopetti jääkiekkotoiminnan. Sport sai siltä vapautuneen paikan Maakuntasarjassa. Sportiin liittyi myös suuri osa VPS:n pelaajista.
Maakuntasarjassa Sport voitti kaikki ottelunsa 1967–68 ja pääsi Suomensarjan karsintoihin. Niissä se kuitenkin hävisi molemmat ottelunsa. Syksyllä 1969 Upon Pallo luopui paikastaan SM-sarjassa. Tuon paikan täytti tamperelainen Hilpara, jonka paikka Suomensarjassa jäi näin vapaaksi. Paikasta pääsivät karsimaan Sport, Mikkelin Palloilijat ja Turun Teräs. Sport kukisti kummatkin joukkueet ja nousi näin kaudeksi 1969–1970 ensimmäistä kertaa Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Sport sijoittui lopulta kahdeksan joukkueen sarjassa neljänneksi katsojakeskiarvon oltua 968.
I-divisioonasta SM-liigaan ja takaisin
Sport pääsi pelaamaan kaudeksi 1971 uuteen Vaasan jäähalliin, jolloin vanha tekojäärata katettiin.
Sport oli perustamassa jääkiekon I-divisioonaa kaudella vuonna 1974. Sarjassa pelasi kahdeksan joukkuetta joista kolme erottuivat muista heti kauden alussa. Sport oli sarjan puoleen väliin mennessä jo 10 pisteen verran muita edellä. Joukkue jatkoi samaa tahtia sarjan loppuun saakka ja varmisti hyvissä ajoin nousunsa uuteen SM-liigaan.
Sport pelasi ensimmäisen kautensa pääsarjassa 1975–76. Jääkiekon SM-liiga perustettiin vuonna 1975, joten Sport on yksi liigan perustajajäsenistä. Vaasassa tehtiin tuolla kaudella historiaa, kun uuden SM-liigan ensimmäinen maali syntyi Vaasan jäähallissa seuran pelaajan Raimo Braxin tehtyä maalin HIFK:ta vastaan. Tästä huolimatta Sport hävisi ensimmäisen liigaottelunsa lukemin 3–5. Sportin viimeinen runkosarjan ottelu Tapparaa vastaan vuonna 1976 on jäänyt historiaan liigan kaikkien aikojen pienimmästä yleisömäärästä. Katsojia oli tuolloin ainoastaan 706. Koko kautena Sport keräsi vain 5 voittoa ja yhden tasapelin. Häviöitä sen sijaan tuli jopa 30 ja pisteitäkin vain 11, joten Sport putosi kauden päätteeksi takaisin I-divisioonaan.
Kaudella 1976–1977 Sport yritti päästä takaisin SM-liigaan, josta oli edelliskeväänä pudonnut. Runkosarjan voitosta kävivät tiukkaa taistelua Sportin lisäksi SaiPa ja Kärpät, joista jälkimmäinen nousi lopulta voittajaksi. Sport sijoittui toiseksi ja pääsi mukaan liigakarsintoihin. Karsintasarjasta tuli ennätystasainen, sillä kaikki joukkueet sijoittuivat kahden pisteen päähän toisistaan ja tekivät Kärppiä (30) lukuun ottamatta 32 maalia. Sportin puolustus epäonnistui, ja joukkueen maaliin tehtiin keskimäärin 7,5 maalia per ottelu. Näin Sport jäi täpärästi vaille liigapaikkaa.
Sport jatkoi myös seuraavalla kaudella I-divisioonassa. Joukkue oli kesällä kohdannut muutamia menetyksiä, mikä näkyi joukkueen pelissä. Sport ajautui syksyllä neljän ottelun tappioputkeen ja putosi pahimmillaan kolmanneksi viimeiseksi. Tämän jälkeen alkoi kuitenkin nousu kärkeä kohti, ja Sport oli parhaimmillaan neljän pisteen päässä sarjakakkosesta FoPSista. Sport kuitenkin voitti viidestä viimeisestä ottelustaan vain kaksi ja jäi kuuden pisteen päähän liigakarsinnoista.
Kaudella 1978-79 Esko Nokelaisen valmennusura Vaasassa ei alkanut toivotulla tavalla, sillä joukkue koki pahoja menetyksiä Håkan Hjerpen ja Kalevi Ahon siirryttyä SM-liigaan. Sport jäi kauas kärjestä ja sijoittui vasta sijalle 11. Vaasalaiset onnistuivat kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa voittamalla karsintasarjan Jukureita vastaan.
Sport koki ennen seuraavaa kautta muutamia suuria menetyksiä kun joukkue menetti mm. Raimo Braxin ja Kari Helanderin. Sport onnistui silti parantamaan edelliskaudesta, vaikka joukkueen peli ailahtelikin kauden alla. Vaihtelevan ottelumenestyksen jälkeen Sport sijoittui kaudella 1979–80 runkosarjassa neljänneksi.
10 vuotta I-divisioonan keskikastissa
Sport aloitti kauden 1980–1981 heikosti eikä saanut peliään kulkemaan avauspelinsä jälkeen, sillä marraskuussa joukkue oli vielä karsijan paikalla. Kauden toisella neljänneksellä Sport onnistui kuitenkin parantamaan peliään nousten lopulta viidenneksi yhden pisteen päähän neljänneksi tulleesta SaPKosta. Sportin ailahtelevaisuus kuitenkin jatkui ja se hävisi sarjan kärkijoukkueille ajoittain suurinkin lukemin. Seuraava kausi jatkui lähes samalla miehityksellä, kun suurimpana menetyksenä koettiin vain Jari Munckin siirtyminen Kärppiin, ja muutenkin pelaajien vaihdunta oli melko vähäistä. Sport jatkoi hyviä esityksiä, mutta vieraskentillä peli ei ajoittain kulkenut. Eroa jäi lopulta kolme pistettä FoPSin karsintapaikkaan, ja Sport päätti runkosarjan sijoittuen toiseksi.
Tämän jälkeen alkoi Sportin vajoaminen alemmaksi. Kausi 1982–1983 kertoi jo merkkejä tulevasta, kun Sport jäi niukasti ulos pudotuspeleistä sijoituttuaan seitsemänneksi 33 pisteellä. Sport oli pysytellyt KalPan perässä koko kauden, mutta ei kyennyt kuitenkaan ohittamaan tätä ja selviytymään pudotuspeleihin. Kauden lopussa Esko Nokelaisen valmennusura Vaasassa päättyi. Kausi 1983–1984 meni todella huonosti, mutta Sport vältti kuitenkin putoamisen sarjatasoa alemmas. Nokelaisen tilalle valmentamaan oli tullut Pekka Paavola, jonka johdolla Sport jäi sarjassa 10:nneksi, kun kevätkaudella Sport voitti vain kolme ottelua. Sportin miehistössä oli tapahtunut suuria muutoksia, kun yli puolet edelliskauden joukkueesta oli vaihtunut. Suurimpina menetyksinä Timo Salomaa siirtyi Ruotsiin ja Timo Hytti palasi TPS:ään.
Seuraavalla kaudella toteutui se, miltä Sport oli edelliskaudella vielä täpärästi välttynyt. Joukkue putosi II-divisioonaan kehnon kevätkautensa takia: se sai 22 pelistä vain 4 pistettä. Sport ei viihtynyt II-divisioonassa yhtä kautta pidempään, kun se voitti sarjan ja nousi takaisin I-divisioonaan. Menestystä edesauttoi se, ettei joukkueen kokoonpano ollut juuri muuttunut edelliskaudesta. Sportin valmentajaksi vaihtui Kaj Rosvall. 150px|right|thumb|Sportin logo 1990-luvun alussa
Kausi 1986–1987 ei sujunut aivan toiveiden mukaisesti, vaikkakin hyvin sarjanousijalle. Sport oli vahvistunut edelliskaudesta kun Håkan Hjerpe palasi kotkapaitaan muutaman muun vahvistuksen lisäksi. Sport sijoittui sarjassa kuudenneksi 47 pisteellä käyden välillä jopa sarjakärjessä. Sportissa pelasi kauden aikana myös juniori-ikäinen hyökkääjälupaus Jonas Hemming. Kausi 1987–1988 oli valmentaja Kaj Rosvallin valmennuskauden viimeinen. Sport kamppaili kauden aikana kolmannesta sijasta, joka olisi oikeuttanut liigakarsintapaikkaan. Sport yritti näin päästä SM-liigaan, josta oli 10 vuotta aikaisemmin pudonnut, mutta keskikasti oli tasainen ja Sport jäi lopulta viidenneksi. Sport hankki myös kovia hankintoja kun esimerkiksi edelliskaudella Tapparassa pelannut Jukka Seppo tuli Vaasaan. Kaudet 1988–1990 olivat Sportin kannalta vaisumpia. Sportin valmentajana aloitti Teijo Räsänen. Joukkue jäi kaudella 1988–1989 pudotuspelien ulkopuolelle sijoittuen yhdeksänneksi ja sijoittui kaudella 1989–1990 kuudenneksi.
II-divisioonasta liigakarsintoihin
1990-luku ei alkanut Sportin kannalta kovin suotuisasti. Ensin Räsäsen viimeisellä kaudella 1990–1991 joukkue selviytyi täpärästi putoamiselta sijoittuen lopulta 11:nneksi. Håkan Hjerpe palasi kuitenkin Sportiin IFK Lepplaxista. Seuraavalla kaudella Sport putosi suoraan II-divisioonaan. Vaasalaiset viettivät II-divisioonassa yhteensä viisi kautta, joiden aikana Sportin valmentajat vaihtuivat usein. Sportin valmentajina kausina 1992–1996 toimivat Kaj Rosvall, Juha Ilkka, Tapio Rautalammi, Pekka Lumela, Jari Härkälä, Staffan Nykvist ja Jari Kiveliö. 100px|thumb|Sportin logo 1990-luvun lopussa
Kausi 1996–1997 oli Sportin viimeinen II-divisioonassa. Alkukauden valmentajana toiminut Jari Härkälä lähti kesken sopimuskauden valmentamaan Kuopioon KalPaa ja nuori pelaajalupaus Sami Laaksoharju kuoli yllättäen. Vastoinkäymisistä huolimatta Sport voitti sarjan Staffan Nykvistin ja Jari Kiveliön johdolla. Sportin nousu varmistui kun se voitti ratkaisevassa ottelussa turkulaisen Kiekko-67:n Kari Teräväisen jatkoaikamaalilla.
Seuraavalla I-divisioonakaudella Sport menestyi vierasotteluissa huonosti ja jäi Jukka Jalosen johdolla täpärästi pudotuspeleistä, jonka sopimus purettiin kesken sopimuskauden kiekkokauden päättyessä. Toinen nousijajoukkue, Diskos, menestyi Sportia paremmin. Sportiin tuli uusia pelaajia, muiden muassa Tommi Pullola Lukosta ja Marko Härkönen Ässistä. Kausi 1998–99 sujui Sportin kannalta jo hyvin, sillä joukkue sijoittui kolmanneksi mutta jäi kuitenkin Pelicansin ja Kärppien liigakarsintapaikoista, joista Pelicans nousi SM-liigaan. Uusia hankintoja olivat Jani Uski ja Jari  Kesti, jotka olivat joukkueen tehokkaimmat pisteentekijät.
Talousvaikeuksissa menestyksestä huolimatta
Sport oli 2000-luvun alussa talousvaikeuksissa kun pelaajabudjetti oli mitoitettu suureksi, mutta tulopuolella oli jääty tavoitteesta. Valmennuskaksikko Kari Heikkilä – Håkan Hjerpe erosivat heinäkuun lopussa vastalauseena Sportin toimille. Sport jätti lokakuun alussa konkurssihakemuksen, kun velkaa oli 3 miljoonaa markkaa eivätkä pelaajat suostuneet palkanalennukseen. Hakemus vedettiin seuraavana päivänä pois kun pelaajat suostuivat 20% palkanalennukseen, Kalervo Laaksoharju oli tukenut Sportia omilla rahoillaan ja kaupunki oli tullut vastaan saatavissaan. Näiden lisäksi Sportin kannattajat keräsivät 30 000 markkaa Sportin toiminnan jatkamiseksi. Seuraavan kerran konkurssi oli lähellä kun Länsi-Suomen verovirasto haki Sportia konkurssiin.
1990-luvun loppu ja 2000-luku ovat olleet Sportille menestyksekästä aikaa, sillä joukkue on pelannut 2000-luvulla kaksi kertaa Mestiksen finaaleissa ja voittanut kerran pronssia. Kaudella 1999–2000 ja 2004–2005 Sport oli myös lähellä nousta liigaan, mutta kummallakin kerralla nousu jäi tapahtumatta.
Uusi vuosituhat alkaa uudessa Mestiksessä
Kausi 2000–01 alkoi uudessa Mestiksessä lupaavasti, kun Vaasaan hankittiin TPS.n junioreissa menestyksekkäästi pelannut hyökkäyskolmikko Happo-Viinanen-Vidman, Ari-Pekka Pajuluoma Ruotsista ja Marko Luomala Ässistä. Lopulta Sport jäi viidenneksi 47 pisteellä. Vuosina 2002–04 Sport pelasi sarjan kärkitason alapuolella sijoittuen neljänneksi tai viidenneksi. Nousumahdollisuutta SM-liigaan ei ollut.
Lopulta kaudella 2004–2005 Sport sai jälleen mahdollisuuden sarjanousuun, kun SM-liiga aukaistiin vuodeksi. Sport hankki valmentajakseen Juhani Tammisen, jonka johdolla joukkue ei jäänyt kauas tavoitteestaan. Sport jäi kuitenkin finaaleissa toiseksi, kun muiden muassa Sami Kapasella ja Kimmo Timosella vahvistunut KalPa voitti Sportin suoraan kolmessa ottelussa. Sport ei näissä kolmessa ottelussa tehnyt maaliakaan. Näissä finaaliotteluissa syntyi myös Sportin yleisöennätys: yli 4600 katsojaa, mikä on yli hallin kapasiteetin.
Nousuyritysten 2000-luku
KalPan nousemisen jälkeen SM-liiga suljettiin jälleen ja nousu oli mahdollista voittamalla tasonmittausotteluissa. Mutta seuraava kausi 2005–06 jatkui samaa rataa kuin edellinenkin, ja jälleen Sport hävisi finaaleissa. Tällä kertaa Mikkelin Jukurit olivat parempia, tosin eivät nousseet SM-liigaan, sillä tasonmittausottelut tulivat vasta seuraavalla kaudella. 250px|thumb|right|Vaasan Sport harjoitusottelussa TuToa vastaan 5. elokuuta 2005.
Tasonmittausotteluiden tultua mukaan ohjelmaan Sport asetti tavoitteekseen nousta SM-liigaan keväällä 2007 kyseisten otteluiden kautta. Sport voitti runkosarjan, mutta hävisi välierät Kajaanin Hokille otteluvoitoin 3–1 ja menetti näin mahdollisuutensa liiganousuun. Sport kuitenkin voitti pronssia päihittämällä TuTon pronssiottelussa 2–0.
Kaudella 2007–08 Sportin tavoite oli jälleen nousta SM-liigaan, mutta liiton päätöksen takia nousumahdollisuus peruttiin. Kausi oli valmentajan ja kannattajien mielestä pohjanoteeraus kun Sport jäi kuudenneksi. Päävalmentaja Mikko Manner erotettiin joulukuussa 2007, ja uudeksi valmentajaksi tuli seuraa jo aiemmin valmentanut Juhani Tamminen, joka solmi sopimuksen myös seuraavasta kaudesta tavoitteenaan saada Sport SM-liigakarsintoihin. Sport onnistui nousemaan kuudenneksi oltuaan kauden aikana jo pudotuspeliviivan alapuolella. Pudotuspeleissä Sport johti puolivälieräsarjaa Mikkelin Jukureita vastaan jo otteluvoitoin 2–1, mutta hävisi kaksi seuraavaa ottelua ja putosi jatkosta.
Kaudella 2008–09 Sportin tarkoituksena oli jälleen nousta SM-liigaan. Valmennuskaksikkona toimivat Juhani Tamminen ja Kenneth Westerback. Sport sijoittui runkosarjassa toiseksi ja aloitti pudotuspelinsä Jyväskyläläistä D Teamia vastaan. Sport voitti ottelusarjan suoraan voitoin 3–0. Välierissä Sportia vastaan tuli Kajaanin Hokki. Ottelusarja venyi viidenteen otteluun, jonka Sport voitti 5–4. Finaaleissa Sportia vastaan asettui Joensuun Jokipojat. Finaalisarja ratkesi 23. maaliskuuta 2009, kun Sport voitti ensimmäisen Mestiksen mestaruutensa kotonaan neljännessä ottelussa Kim Nabbin jatkoaikamaalilla ja eteni SM-liigakarsintoihin Porin Ässiä vastaan. Liigakarsinnat Sport hävisi otteluvoitoin 3–4.
Kaudelle 2009–2010 Sport lähti tavoitteena uusia edelliskevään menestys ja joukkueeseen hankittiin ulkomaalaisvahvistuksina kolmikko Robin Bergman, Bryan McGregor ja Lou Dickenson. Kausi lähti Sportin osalta alavireisesti käyntiin jo edelliskeväänä kun seura ilmoitti yli 300 000 euron tappiot edelliskaudelta, joka enteili hyvin sekavaa kautta. Toimitusjohtaja Juha Saari ilmoitti vetäytyvänsä työstään ja hänen tilalleen palkattiin toiminnanjohtajan nimikkeellä toimiva Jyrki Niemi.
Kausi 2009–2010 oli Sportin osalta erilaisten skandaalien täyttämä. Peli oli resursseihin nähden alisuorittamista, jonka lisäksi myös kaukalon ulkopuoliset seikat ilmenivät mediassa. Syksyllä tapahtuneessa yökerhojupakassa, jossa Sportin pelaaja Teemu Kuusisto oli Vasabladetin tietojen mukaan ahdistellut naista, joka ajoi Sportin tilanteen pukukopin sisällä siihen pisteeseen että Markku Erholtz ja valmentaja Juhani Tamminen riitautuivat ja lopulta Erholtz joutui purkamaan sopimuksensa olosuhteiden ollessa sietämättömät. Myös aiemmin syksyllä pelaajakoordinaattori Jukka Suutarin saamat potkut aiheuttivat hämmennystä. Mediassa spekuloitiin kevään aikana myös paljon Sportin talousvaikeuksilla joiden takaa paljastuivatkin todella suuret miljoonavelat.
25. tammikuuta 2010 Sportin päävalmentaja, Juhani Tamminen, ilmoitti jättävänsä valmennustehtävät apuvalmentajalle Kenneth Westerbackille keskittyessään itse urheilutoimenjohtajan tehtäviinsä. Näitä tehtäviä Tamminen ei kuitenkaan Vaasassa hoitanut sillä hän vetäytyi sairauslomalle sopimuskautensa 1.4. loppuun. Myöhemmin Westerbackin valmennuspariksi palkattiin Olli Hällfors, joka oli aiemmin nostanut Sportin A-juniorit SM-liigaan, mutta vaikka valmennuskolmikko Westerback-Hällfors-Härkönen saikin Sportin runkosarjan lopussa pienoiseen voittoputkeen, ei sen tuoma energia enää kantanut pudotuspeleissä, vaan putosi kauden ilmeen mukaisesti jyväskyläläiselle D Teamille pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella voitoin 1–3.
Sportin toiminnanjohtaja Jyrki Niemi ilmoitti keväällä 2010, että Sport ryhtyy pitämään tarkempaa talouskuria ja ilmoitti pyrkivänsä liigaan seuraavan kerran aikaisintaan kaudella 2012–2013 ja että Sportin joukkueeseen aletaan koota enemmän vaasalaispelaajia.
7. huhtikuuta 2010 Vaasan Sport julkisti uuden päävalmentajan ja urheilutoimenjohtajan. Tuplapestiä ryhtyi hoitamaan Antti Törmänen.