cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euroopan keskuspankin pääjohtaja
Euroopan keskuspankin pääjohtaja eli Euroopan keskuspankin puheenjohtaja johtaa Euroopan keskuspankkia (EKP), joka on euroalueen rahapolitiikasta vastaava Euroopan unionin toimielin. Euroopan keskuspankin pääjohtajan nimittää Eurooppa-neuvosto määräenemmistöllä kahdeksan vuoden kaudeksi, jota ei voida uusia. Euroopan keskuspankin nykyinen puheenjohtaja on ranskalainen Christine Lagarde, joka astui virkaan marraskuussa 2019 ja jonka kauden on siten määrä päättyä 2027.
Tehtävät
Euroopan keskuspankin pääjohtaja on puheenjohtajana Euroopan keskuspankin ylimmissä päättävissä elimissä, sen neuvostossa ja johtokunnassa. Molemmissa kokouksissa kaikilla osallistujilla on yksi ääni, ja jos äänet menevät tasan, pääjohtajan ääni ratkaisee. Käytännössä Euroopan keskuspankin neuvosto välttää äänestyksiä ja pyrkii konsensukseen. Tämä mahdollistaa sen, että pääjohtaja voi valita asiat, jotka tuodaan äänestykseen, mikä lisää hänen vaikutusmahdollisuuksiaan Euroopan keskuspankin neuvostossa.
Myös EKP:n ulkoinen edustaminen kuuluu sen pääjohtajalle. Keskeinen tapa edustaa on pääjohtajan neuvoston kokousten jälkeen pitämät tiedotustilaisuudet, joissa hän kertoo kokouksissa keskustelluista asioista ja päätöksistä sen sijaan, että EKP:n neuvosto julkistaisi pöytäkirjoja. Pääjohtajille on muodostunut oma koodikielensä, jossa pienet muutokset sanamuodossa ilmaisevat median edustajille tietoja päätösten luonteesta ja vaikutuksesta talouteen.
Euroopan keskuspankki laatii vuosittain toiminnastaan kertomuksen, jonka EKP:n pääjohtaja esittelee Euroopan parlamentille ja Euroopan unionin neuvostolle. Vuosittaisen kertomuksen lisäksi parlamentti tai sen valiokunta voi kutsua pääjohtajan kuultavaksi muulloinkin. Parlamentin jäsenet voivat jättää pääjohtajan vastattavaksi kirjallisia kysymyksiä. Vuonna 2018 silloinen pääjohtaja Mario Draghi oli kuultavana parlamentin talous- ja raha- asioiden valiokunnassa neljä kertaa ja sai 36 kirjallista kysymystä parlamentin jäseniltä. Pääjohtaja voi olla läsnä Euroopan unionin neuvoston kokouksissa, joissa käsitellään Euroopan keskuspankkijärjestelmään liittyviä asioita. Lisäksi hän edustaa Euroopan keskuspankkia suhteessa muihin Euroopan unionin toimielimiin.
Nimitys ja erottaminen
Euroopan keskuspankin pääjohtaja nimitetään samalla tavalla kuin keskuspankin johtokunnan muutkin jäsenet. Euroopan unionin neuvosto esittää suosituksensa pääjohtajasta Eurooppa-neuvostolle, joka nimittää hänet virkaan. Päätös tehdään määräenemmistöllä. Suositusta tehdessään EU:n neuvoston on kuultava ensin Euroopan parlamenttia ja Euroopan keskuspankin neuvostoa. Perussopimusten mukaan Euroopan unionin neuvoston on valittava ehdokkaakseen sellainen henkilö, jolla on ”arvostettu asema ja ammattikokemus rahatalouden tai pankkitoiminnan alalla” ja joka on Euroopan unionin jäsenvaltion kansalainen. Pääjohtajan kausi on kahdeksan vuotta, eikä sitä voida uusia.
Nankai
Vuoden 2010 laskennassa Nankain väkiluku oli 1,018 miljoonaa, arvio vuodelle 2016 oli 1,145 miljoonaa.
Euroopan keskuspankin pääjohtaja
Nimitys ja erottaminen
Euroopan keskuspankin kolme ensimmäistä pääjohtajaa olivat kaikki taloustieteilijöitä. Heistä kukin oli ennen Euroopan keskuspankin pääjohtajan virkaan nimitystään hoitanut oman valtionsa keskuspankin pääjohtajan virkaa. Sitä vastoin neljänneksi pääjohtajaksi vuonna 2019 valittu Christine Lagarde on juristi ja poliitikko, eikä hänellä ollut suoraa kokemusta keskuspankin johtamisesta, mutta hän oli ollut Ranskan valtiovarainministeri ja Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtaja.
Jos Euroopan keskuspankin neuvosto tai johtokunta katsoo, että pääjohtaja tai joku muu johtokunnan jäsen syyllistyy vakavaan rikokseen tai ei täytä tehtäviään, se voi pyytää pääjohtajaa erotettavaksi. Päätöksen erottamisesta tekee unionin tuomioistuin.
Palkka ja etuudet
Euroopan keskuspankin pääjohtaja saa muiden johtokunnan jäsenten tavoin peruspalkkaa ja edustuslisiä. Keskuspankki järjestää pääjohtajalle virka-asunnon, joten hän ei muista johtokunnan jäsenistä poiketen saa asumislisää. Lisäksi hän voi olla oikeutettu saamaan perhe-, lapsi- ja koulutuslisää keskuspankin työntekijöiden palvelussuhteen ehtojen mukaisesti. Palkasta peritään eläke-, sairaus- ja tapaturmavakuutusmaksut sekä vero Euroopan unionille.
Vuonna 2018 silloisen pääjohtaja Mario Draghin vuoden bruttopalkka oli 401 400 euroa. Palkka on suurempi kuin Yhdysvaltain keskuspankin Federal Reserven pääjohtajalle vuodelle 2019 määrätty 180 436 euron palkkio. Esimerkiksi Italian keskuspankin Banca d’Italian pääjohtajan palkkio vuonna 2018 oli 450 000 euroa ja korkeinta palkkaa saavan keskuspankkijohtajan, Yhdistyneen kuningaskunnan keskuspankin Bank of Englandin pääjohtajan 883 911 Englannin puntaa.
Euroopan keskuspankin rakennuksista tehdyn sopimuksen mukaan valtion viranomaiset, mukaan lukien poliisi, eivät saa tulla Euroopan keskuspankin tiloihin muuten kuin pääjohtajan luvalla, ellei kyseessä ole hätätilanne. Sopimus kieltää etuoikeuden hyväksikäytön esimerkiksi rikollisten suojelemiseen. Pääjohtajan virka-asunto sisältyy näihin tiloihin. Muiden johtokunnan jäsenten tavoin pääjohtaja nauttii Euroopan keskuspankin pääkonttorin sijaintivaltiossa Saksassa diplomaattista koskemattomuutta. Johtokunnan jäsenten perheenjäsenille on annettu sama suoja kuin diplomaattien perheenjäsenille. Saksalaisen jäsenen koskemattomuus on rajoitettu koskemaan vain virkatehtäviä.
Historia
Ensimmäistä Euroopan keskuspankin pääjohtajan valintaa tehtäessä yleinen konsensus oli, ettei ensimmäinen pääjohtaja olisi saksalainen, koska Euroopan keskuspankki oli sijoitettu Saksan Frankfurtiin. Jäsenmaiden kesken vallitsi alkuun näennäinen yksimielisyys alankomaalaisen Wim Duisenbergin nimityksestä. Duisenberg oli ollut Euroopan keskuspankkia edeltäneen Euroopan rahapoliittisen instituutin johtaja ja siten vaikuttanut huomattavasti euron syntyyn. Ranska kuitenkin alkoi vaatia ensimmäiseksi pääjohtajaksi Banque de Francen pääjohtajaa Jean-Claude Trichet’tä. Ranska lopulta suostui Duisenbergin valintaan tämän luvattua kirjallisesti luopua tehtävästään ennen kahdeksan vuoden määräaikaa ikäänsä vedoten. Duisenberg astui virkaan vuonna 1998. Hän kannatti voimakasta budjettikuria sekä vakaus- ja kasvusopimuksen noudattamista myös taloudellisesti vaikeina aikoina. Hän erosi virasta vuonna 2003 ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin vuonna 2005.
Duisenbergin seuraajana aloitti vuonna 2003 ranskalainen Jean-Claude Trichet. Hänen kautensa loppupuolella alkoi 2000-vuosikymmenen lopun taantumat ja niitä seuranneet talouskriisit, joihin Euroopan keskuspankin oli hänen johdollaan puututtava. Euroopan keskuspankki puuttui talousongelmiin suurella valtionlainan osto-ohjelmalla. Trichet ehdotti myös valtionvarainministeriön perustamista euroalueelle. Kautensa jälkeen Trichet syytti talouskriisin alkamisesta säännöistä irtautumista ja puolusti vakaus- ja kasvusopimusta. Trichet’lle myönnettiin Kaarle Suuren palkinto vuonna 2011.
Italialainen Mario Draghi nimitettiin Euroopan keskuspankin pääjohtajaksi Trichet’n jälkeen keskellä talouskriisiä loppuvuonna 2011. Hänen uskottiin noudattavan edeltäjänsä kaltaista linjaa inflaation suhteen. Draghi jatkoi EKP:n elvytyspolitiikkaa, jota hän luonnehti onnistuneeksi. Draghi oli vuonna 2012 vakuuttanut Euroopan keskuspankin tekevän kaiken tarvittavan euron pelastamiseksi. Hänen kaudellaan Euroopan keskuspankin ohjauskorko laski lähelle nollaa ja keskuspankki toteutti epätavanomaisia rahapolitiikan keinoja, joihin kuuluivat hänen kautensa päättyessä noin 3 000 miljardin euron suuruinen arvopapereiden osto-ohjelma. Osto-ohjelman alussa vuonna 2015 euroalueella vallitsi deflaation uhka, mutta poikkeuksellinen rahapolitiikka nosti inflaation lähelle keskuspankin tavoitetta. Toimenpiteet, erityisesti osto-ohjelma, saivat kuitenkin osakseen kritiikkiä. Draghin kaudella Euroopan keskuspankin johtokunnasta erosi kaksi saksalaista jäsentä, ja saksalainen Bild-sanomalehti vertasi Draghia saksalaisten rahat imevään Draculaan. Draghi kannatti yhteisen budjetin luomista euroalueelle.
Draghin seuraajaksi Eurooppa-neuvosto ehdotti heinäkuussa 2019 Euroopan parlamentin vaalien jälkeen ranskalaista Christine Lagardea. Lagarde nousi esille osana Eurooppa-neuvoston nimityspakettia, johon kuuluivat myös muiden muassa ehdotukset Euroopan komission puheenjohtajasta ja Euroopan parlamentin puhemiehestä. Suomen pääministeri Antti Rinteen mukaan Lagarden nimittämiseen vaikuttivat Lagarden osaaminen, ammattitaito ja sukupuoli. Ennen nimittämistään Lagarde oli ollut Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) pääjohtaja vuodesta 2011 alkaen. Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajana hän oli vaatinut tiukkoja ehtoja hätärahoituksen myöntämiselle talouskriisissä velkaantuneilta mailta. Ennen nimitystään Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajaksi hän oli hoitanut Ranskassa eri ministerinvirkoja, mukaan lukien valtiovarainministerin virkaa. Kuultuaan Euroopan parlamenttia ja Euroopan keskuspankkia Eurooppa-neuvosto nimitti 18. lokakuuta 2019 Lagarden virallisesti Draghin seuraajaksi. Hän astui virkaan 1. marraskuuta.
Absolute
Historia
Jo kuukausia ennen ensimmäisen numeron ilmestymistä keväällä 2002 kerrottiin espanjalaisen Marbellassa ja Madridissa ilmestyvän Absolute-lehden palkanneen juristin selvittämään, onko Suomen Absolute rikkonut sen tavaramerkkioikeuksia. Pian kerrottiin, että espanjalaislehti on lähtenyt suomalaisen Absoluten osakkaaksi 25 prosentin osuudella.
Lehden ainoaksi jääneeseen numeroon oli saatu paljon mainoksia edullisilla ilmoitushinnoilla, mutta taittoa pidettiin huolimattomana ja tekstiä virheitä vilisevänä. Lehti ratsasti Jussi Ahteen julkisuudella, kutsui häntä ”mediaevangelistaksi” ja kysyi lukijakilpailussaan, onko Jussi Ahde Sean Pennin näköinen.
Ensimmäisen numeron ilmestyttyä Janitskinin ja Ahteen sanottiin myyneen omat osuutensa lehdestä Arla-Erica Yli-Valkaman omistamalle ja johtamalle Absolute International -yhtiölle, jonka aputoiminimiä olivat muun muassa Perintätoimisto Abse, Lakiasiantoimisto Prospero ja Onnen aika. Samoihin aikoihin Kuluttajavirastolle oli tullut valituksia, miten Onnen aika -nimistä lehteä oli myyty puhelimitse ja sanottu tuoton menevän Absolute-lehden kanssa samaan osoitteeseen merkitylle ”Suomen vanhusten auttamisyhdistykselle”.
Absoluten toinen numero jäi ilmestymättä, Yli-Valkaman mukaan siksi, että taittaja oli kadonnut valmiit aineistot mukanaan. Yli-Valkama myi yrityksen sarjayrittäjä Eero Löppöselle, jonka yli 40 yhtiöstä 22:lla oli merkintä maksuhäiriöstä ja neljällä konkurssi meneillään tai rauennut. Myös Absolute Media jätti palkkoja ja laskuja maksamatta.
Absolute-lehti liittyi 2000-luvun alkuvuosien trendiin, jossa isoista lehtiyhtiöistä riippumattomat nuoret tekijät toivat markkinoille erilaisia rajatulle kohderyhmälle suunnattuja ja Absoluten tavoin useimmiten lyhytikäisiksi jääneitä lehtiä kuten SueEllen Magazine, Kerho, -sti, Hero, Impose, Posse Magazine, Numero, Páp, Edge ja Loska. Aikakauslehtien liiton tutkimuspäällikön Saara Itävuon mielestä lehdentekoprosessi tai todellisen kohderyhmän tuntemus ei ollut Absoluten tekijöillä hallussa. ”Tekijät ajattelivat, että koko Suomi on automaattisesti kiinnostunut heidän jutustaan.”
Jussi Ahde sanoi myöhemmin hänen ja Janitskinin tulleen ”vedätetyiksi” ja että Absoluten nopea loppu oli vedättäjien etukäteen suunnittelema.
H&M
Laajentuminen
Vuonna 2007 avattiin ensimmäiset Aasian liikkeet Hongkongiin ja Shanghaihin. Samana vuonna H&M lanseerasi COS-vaatemalliston (lyhenne sanoista Collection of Style). Vuonna 2008 laajeneminen jatkui Japaniin, ja samana vuonna H&M osti Fabric Scandinavien -muotiyrityksen. Vuonna 2009 H&M avasi ensimmäiset liikkeensä Venäjällä ja lanseerasi H&M Home -kodintekstiilimalliston.
Toiminta Suomessa
Syksyn 1997 aikana yritys avasi Suomessa viisi liikettä, joista ensimmäinen avautui elokuussa Helsingin Itäkeskuksessa. Ovien avauduttua satamäärin asiakkaita ryntäsi ostamaan ruotsalaista muotia. Seuraava myymälä pääkaupunkiseudulla avautui lokakuussa Tapiolaan. Jakeluvarastonsa H&M perusti Keravalle ja aloitti toimintansa siellä kesällä 1998. Suomessa oli 1998 kaikkiaan 3 500 vaatteita myyvää tavarataloa tai kauppaa, joista 102 oli ulkomaisten ketjujen myymälöitä. Vuoden 2000 tienoilla H&M piti ihanneasiakkaanaan 15–35-vuotiasta henkilöä. Vuonna 2005 H&M:n Suomessa olevien 24 kaupan yhteinen liikevaihto oli suurempi kuin 123 Seppälän.
Toimintatapa
pienoiskuva|H&M:n myymälä Kokkolassa. pienoiskuva|H&M:n myymälä [[Kanadassa.]] H&M:n liikeidea on muotia ja laatua parhaaseen hintaan, vastuullisesti. Toimiminen 4 300 myymälässä 54 markkina-alueella vaatii toimivan logistiikan. Koska H&M omistaa itse kaikki liikkeensä, se voi itse koordinoida tavaraerien logistiikkaa haluamallaan tavalla, esimerkiksi siirtää Suomessa huonosti myyvän paitaerän toiseen maahan, jossa arvelee sen myyvän paremmin.
H&M korostaa myös liikepaikan merkitystä: New Yorkin liike on tärkeimmällä ostoskadulla 5th Avenuella, Lontoon liikkeet Kensington High Streetillä ja Oxford Streetillä, Pariisin liikkeet Forum des Hallesissa, Boulevard Haussmannilla ja Rue de Rivolilla. Suomessa pääkaupunkiseudun liikkeet sijaitsevat Aleksanterinkadulla, Forumissa, Sellossa, Itiksessä, Arabiassa, Redissä, Triplassa, Jumbossa, Myyrmannissa, Isossa Omenassa, Entressessä ja Ainoassa.
H&M on ottanut osaa vaatteiden kierrätykseen ja myymälät ottavat vastaan käytettyjä tekstiilejä, joista saa vastineeksi -10 % -alekuponkeja liikkeisiin. H&M toimittaa kerätyt vaatteet ja kodintekstiilit I:Collect-nimiselle vaatteiden kierrätykseen erikoistuneelle yritykselle, joka lajittelee kerätyt vaatteet niiden kunnon mukaan eri käyttötarkoituksiin. Hennes & Mauritz on ollut julkisuudessa esillä puhuttaessa vaatetusalan alihankintaketjuista ja alihankkijoiden työoloista. Yrityksellä on noin 700 alihankkijaa, pääosin Euroopassa ja Aasiassa – tavarantoimittajalista löytyy yrityksen nettisivuilla. Turvatakseen alihankkijoidensa toiminnan asianmukaisuuden H&M on luonut alihankkijoillensa Code Of Conduct -säännöt. Säännöillä määritetään muun muassa työpäivän enimmäispituus, työntekijöiden oikeus järjestäytymiseen ja lapsityövoimakielto. Säännöstön noudattamista testataan muun muassa alihankkijoiden tehtaissa tehtävin pistokokein. H&M:n ilmoituksen mukaan vuoden 2008 jälkeen tehdään lähes 2 400 tarkastusta joka vuosi. Tämän lisäksi H&M kuuluu Fair Labor Association (FLA) -järjestöön.
Suunnittelu
H&M on tehnyt yhteistyötä myös ulkopuolisten suunnittelijoiden kanssa seuraavasti:
Tuotanto
H&M:n vaatteet valmistetaan pääosin Euroopassa ja Aasiassa, alihankkijalista löytyy yrityksen nettisivuilta. Monet tuotantomaat ovat kehittyviä maita. Vuosina 2000 ja 2007 H&M:n alihankkijoita on epäilty lapsityövoiman käytöstä. Vuonna 2007 yhtiön vaatteissa epäiltiin käytetyn puuvillaa, jonka lapset olivat keränneet Uzbekistanissa. Vuodesta 2013 H&M:n tuotteissa ei ole käytetty uzbekistanilaista puuvillaa. H&M ei omista itse tehtaita vaan tilaa vaate-erät alihankkijoilta. Code of Conduct -toimintasäännöstön käyttöä valvotaan omien tarkastajien voimin, minkä lisäksi FLA suorittaa riippumattomia tarkastuksia H&M:n tavarantoimittajien tehtaissa.
Bror Wahlroos
Bror Wahlroos oli Ruotsalaisen kansanpuolueen ehdokkaana vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Wahlroos tuomittiin sakkoihin virkavirheestä 1970-luvulla tapahtuneen Salora-jutun yhteydessä.
Rievelin valuma-alue
Rievelin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.17) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 765,83 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 16,12 %. Vesistön valuma-alueen alarajana ovat sekä Konnivesi että Juolasvesi, sillä Rieveli on bifurkaatiovesistö. Vesistön alimpana järvenä on lännessä sijaitseva Ala-Rääveli, joka laskee Konniveden alueella (14.13) Konniveteen. Idässä sen alimpana järvenä on Enonvesi, joka laskee Mäntyharjun reitin valuma-alueeseen kuuluvalle Vuohijärven alueelle (14.91).
Bror Wahlroos
Wahlroos on haudattu Turun hautausmaalle.
Rievelin valuma-alue
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesustöalueiden nimet on lihavoitu :
Johan Henrik Lindqvist
Johan Henrik Lindqvist (8. syyskuuta 1743 Uusikaupunki – 14. maaliskuuta 1798 Turku) oli suomalainen Turun Akatemian matematiikan professori, matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Henkilöhistoria
Linqvistin vanhemmat olivat porvari, raatimies ja kirkonisäntä Johan Lindqvist (k. 1754) ja Anna Frendén. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1758 ja valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1768 ja maisteriksi 1769.
Lindqvist piti keväällä 1770 luentoja tähtitieteestä Viaporissa laivaston upseereille. Hän oli Turun akatemian matematiikan dosenttina vuodesta 1770, vt. matematiikan professorina 1770–1781, 2. filosofian apulaisena 1778 sekä samalla ylimääräisenä filosofian professorina vuodesta 1779. Lindqvist oli sitten vakinainen matematiikan professori vuodesta 1781 ja hän toimi akatemian rehtorina 1790–1791. Lindqvist oli Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1785.
Matemaatikkona Lindvist käsitteli muun muassa tiettyjen kolmannen asteen differentiaaliyhtälöiden integrointia, paralleeliaksioomaa, tangentteja ja ellipsoidileikkauksia. Tähtitieteilijänä hän tutki auringonpimennyksiä, tähdenpeittoja ja vuoden 1786 Merkuriuksen ylikulkua.
Lindqvistin ensimmäinen puoliso vuodesta 1783 oli Kristina Fredrika Laihiander, kirkkoherra ja professori Johan Laihianderin tytär, ja toinen vuodesta 1792 Gustava Pryss, tuomiorovasti, rehtori Samuel Pryssin tytär. Kirjailija Fredrika Lovisa Lindqvist oli Johan Henrik Lindqvistin tytär ensimmäisestä avioliitosta.
Hurmaava joukkoitsemurha (elokuva)
Julkaisu
Televisiosarja on esitetty MTV3:lla useita kertoja. Elokuvan ensi-ilta televisiossa oli 24. kesäkuuta 2012, lisäksi elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Elokuvan VHS- ja DVD-julkaisun kansikuvaa on myös käytetty alkuperäisen romaanin kansikuvana uudemmissa painoksissa.
Tâmegan alue
thumb|Tâmega Portugalin kartalla Tâmega on Região Norten alueen ala-alue Portugalissa. Se on nimetty Tâmega-joen mukaan.
Tâmegan alueen pinta-ala on 26 629 km² ja väkiluku noin 550 516 (2011 ).
Al Jawf (Jemen)
right|thumb|Al Jawfin maakunnan sijainti Al Jawfin maakunta (myös: Džaufin maakunta, ;  ) on Jemenin maakunta maan pohjoisosassa Saudi-Arabian vastaisella rajalla. Maakunnan pinta-ala on noin 39 500 neliökilometriä ja sen asukasluku vuonna 2012 oli 547 300. Maakunnan pääkaupunki on Al-Hazm al-Jawf.
Al Jawfin maakunta on perustettu vuonna 1984. Maakunnan talous perustuu karjanhoitoon ja pienimuotoiseen maanviljelyyn. Valtaosa Al Jawfia on kuivaa tasankoa ja sen pohjoisosassa sijaitsee Rub al Khalin autiomaa.
Kivijärven reitin valuma-alue
Kivijärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.19) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 845,3 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 16,63 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kannuskosken puuhiomo, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Harjunjoen–Lappalanjärven alueelle (14.18).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Alentejo Litoral
thumb|Alentejo Litoral Portugalin kartalla Alentejo Litoral on osa Alentejon aluetta Portugalissa. Sen pinta-ala on 5 261 km² ja väkiluku noin 97 925 (2011 ).
Alentejo Litoral rajoittuu Setúbalin niemimaahan, Alentejo Centraliin, Baixo Alentejoon, Algarveen ja lännessä Atlantin valtamereen.
Egyptin vitsaukset
Egyptin vitsaukset olivat Toisen Mooseksen kirjan mukaan kymmenen Egyptiä kohdannutta vakavaa onnettomuutta, joilla Israelin Jumala, Jahve, yritti pakottaa faaraon vapauttamaan israelilaiset orjuudesta. Faarao myöntyi vasta kymmenennen vitsauksen jälkeen, mikä johti israelilaisten exodukseen eli lähtöön Egyptistä.
Vitsauksia kuvataan tavalla, joka korostaa Jahven voimaa ja sen vasta­kohtana Egyptin monien jumalien voimattomuutta Toisinaan tätä vertailua on tarkennettu siten, että osa vitsauksista voidaan suoranaisesti liittää tiettyihin egyptiläisiin jumaliin kuten Niilin, hedelmällisyyden ja eräiden luonnon­ilmiöiden jumaliin. Toisen Mooseksen kirjan mukaan Jumala ilmoitti kymmenennellä ja viimeisellä vitsauksella tuomitsevansa kaikki Egyptin jumalat:
thumb|[[John Martin (taidemaalari)|John Martinin raesadetta ja tulta vitsauksena esittävä maalaus (1823).]]
Raamatun kertomus
Näistä kolmen ensimmäisen kerrotaan koskeneen "koko Egyptin maata", kun taas muilta israelilaiset säästyivät. Viimeisestä vitsauksesta Raamatussa sanotaan, että israelilaiset säästyivät siltä, koska jokainen israelilainen perhe teurasti Mooseksen käskystä lampaan ja siveli talonsa oven päällisen ja pihtipielet sen verellä, mistä Jumala tunnisti heidän asuin­talonsa. Tämän vitsauksen jälkeen samana yönä faarao vihdoin salli israelilaisten lähteä maasta.
Vitsauksiin on muutamia viittauksia Raamatun myöhemmissäkin kohdissa. Joosua, Mooseksen seuraaja, muistutti kansaa eräässä puheessaan siitä, että he olivat vapautuneet orjuudesta näiden vitsausten yhteydessä. Ensimmäisen Samuelin kirjan mukaan filistealaisetkin olivat kuulleet vitsauksista ja pelkäsivät niiden aikaan­saajaa. Niihin viitataan myös 78. psalmissa.
Tausta
Raamatun mukaan vitsausten syy näyttää olevan kahtalainen. Toisaalta niiden tarkoituksena oli vastata faaraon pilkalliseen kysymykseen: Kuka on Herra, jota minun pitäisi kuulla ja päästää Israel? , toisaalta niiden oli myös tarkoitus tehdä Jumalan voima israelilaisiin lähtemättömästi selväksi kaikiksi ajoiksi, minkä vuoksi niiden oli myös tultava tunnetuiksi kaikkialla maailmassa.
Raamatun mukaan Jumala paadutti faaraon sydämen niin, että hän useita kertoja kieltäytyi vapauttamasta israelilaisia, mikä tekisi Jumalalle mahdolliseksi näyttää suuren voimansa, jotta ihmiset tietäisivät, ettei hänen vertaistaan ole, ja jotta hänen nimeään julistettaisiin kaikkialla maailmassa. Tässä mielessä vitsaukset olivat rangaistus siitä, että egyptiläiset olivat kauan pitäneet israelilaisia orjina, ja samalla todiste Egyptin jumalien voimattomuudesta.
Vitsaukset
thumb|upright|[[Sarajevon Haggadah Barcelonassa noin vuodelta 1350.]] Toisen Mooseksen kirjan mukaan Mooses ja Aaron varoittivat faaraota etukäteen kaikista vitsauksista uhaten niiden toteutuvan, jos hän ei päästä israelilaisia vapauteen. Kirjan 7. -12. luvuissa tapahtumia kuvataan seuraavaan tapaan:
Ensimmäiset varoitukset
Kun Mooses ja Aaron ensimmäisen kerran kävivät faaraon puheilla, he pyysivät, että hän päästäisi israelilaiset viettämään juhlaa erämaassa. Mutta koska faarao ei tähän suostunut, he myöhemmin palasivat hänen luokseen saadeen aikaan näkyvän ihmeen: Mooseksen sauva muuttui käärmeeksi. Myös egyptiläiset tietäjät pystyivät samaan, muuttamaan sauvoja käärmeiksi, mutta Mooseksen käärmeeksi muuttunut sauva nielaisi heidän sauvansa.
1. Veri
Jumalan käskystä Aaron nosti sauvansa Niilin ylle, jolloin kaikki sen vesi muuttui vereksi, samoin kaikkien kanavien ja lammikkojen vesi. Kaikki Niilin kalat kuolivat, ja virta alkoi haista. Egyptiläiset tietäjät kuitenkin osoittivat, että hekin pystyivät muuttamaan vettä vereksi, minkä vuoksi faarao ei suostunut Mooseksen pyyntöön.
2. Sammakot
Jumalan käskystä Aaron nosti sauvansa veden ylle, jolloin suunnaton määrä sammakoita nousi vedestä ja täytti Egyptin. Niitä tunkeutui suurin joukoin ihmisten asuin­taloihinkin. Egyptin tietäjät pystyivät hekin tuomaan esiin sammakoita, mutta kun ne alkoivat suuresti vaivata faaraotakin, hän pyysi Moosesta rukoilemaan, että sammakot katoaisivat. Sen todistamiseksi, että kyseessä oli jumalallinen rangaistus, Mooses myös antoi faaraon päättää ajan, jolloin hänen oli rukoiltava. Mooseksen rukoiltua sammakot kuolivat. Välillä faarao oli jo luvannut vapauttaa israelilaiset, jos hän pääsee eroon sammakoista, mutta niiden kadottua hän ei toteuttanut lupaustaan.
3. Sääsket tai syöpäläiset
Jumalan käskystä Aaron löi sauvallaan maata, jolloin kaikkialle Egyptiin ilmestyi suuri joukko syöpäläisiä (vuoden 1933 raamatunkäännöksen mukaan sääskiä), jotka ahdistivat sekä ihmisiä että karjaa. Myös Egyptin tietäjät yrittivät samaa, mutta eivät onnistuneet, minkä vuoksi he sanoivat tapausta "Jumalan sormeksi."
4. Paarmat
Egyptiin tuli suuri määrä paarmoja, ei kuitenkaan Goosenin maakuntaan, jossa israelilaiset asuivat. Niitä tuli faaraon ja hänen palvelijoidensa taloihinkin. Faarao kutsui Mooseksen ja Aaronin luotaan pyytäen heitä uhraamaan Jumalalle, jotta paarmoista päästäisiin eroon. He kuitenkin kieltäytyivät tekemästä niin Egyptissä, koska se olisi ollut egyptiläisille kauhistus, ja pyysivät sen sijaan, että he pääsisivät autiomaahan uhraamaan. Faarao aluksi myöntyi tähän edellyttäen, että he eivät menisi kovin kauas. Kun Mooses rukoili, paarmat katosivat seuraavaan aamuun mennessä. Silloin faarao kuitenkin muutti mielensä eikä päästänyt israelilaisia lähtemään.
5. Karjarutto
Egyptiin levisi karjarutto, joka tappoi kaikki egyptiläisten hevoset, aasit, kamelit, naudat ja lampaat. Israelilaisten koti­eläimet kuitenkin säästyivät kaikki. Nytkään faarao ei suostunut Mooseksen ja Aaronin pyyntöön.
7. Rakeet
Egyptiin tuli ennennäkemättömän rankka raesade ja myös ukkonen, ja maahan iski runsaasti salamoita. Rakeet olivat niin suuria, että ne tappoivat kaikki, jotka olivat ulkona. Ne tuhosivat myös kaiken kasvavan pellavan ja ohran, eivät kuitenkaan vehnää, sillä se ei ollut vielä noussut oraalle. Goosenin maa­kunnassa rakeita ei kuitenkaan satanut. Faarao myönsi tehneensä väärin ja pyysi Moosesta ja Aaronia rukoilemaan, jotta raesade lakkaisi. Kun Mooses ojensi kätensä, rae­sade ja ukkonen lakkasivatkin, mutta samalla myös faarao muutti mielensä eikä päästänyt israeli­laisia lähtemään.
8. Heinäsirkat
Mooses ja Aaron varoittivat faaraota, että ellei hän suostu heidän pyyntöönsä, Egyptiin tulee suunnaton määrä heinä­sirkkoja, jotka syövät kaiken kasvillisuuden. Faaraon palvelijatkin kehottivat häntä myöntymään, sillä alkoi jo olla ilmeistä, että muussa tapauksessa koko Egypti joutuisi tuhoon. Mooses pyysi, että israelilaiset pääsisivät viettämään juhlaa Herran kunniaksi, mutta hänet karkotettiin faaraon edestä. Tuli voimakas itä­tuuli, joka jatkui koko päivän ja seuraavan yön, ja seuraavana aamuna Egyptiin tuli enemmän heinä­sirkkoja kuin koskaan aikaisemmin tai myöhemmin. Ne söivät kaikki kasvit, jotka olivat säästyneet rakeilta. Faarao kutsui jälleen Mooseksen ja Aaronin luokseen ja pyysi heitä rukoilemaan, että heinä­sirkoista päästäisiin eroon. Tuuli kääntyi kovaksi länsi­tuuleksi, joka ajoi heinä­sirkat Kaisla­mereen, eikä niitä lainkaan jäänyt Egyptiin. Mutta Herra paadutti faaraon sydämen niin, ettei hän edelleen­kään päästänyt israeli­laisia lähtemään.
9. Pimeys
Mooses nosti kätensä kohti taivasta. Koko Egyptiin, israelilaisten asuma-alueita lukuun ottamatta, tuli kolmeksi päiväksi täydellinen sakea pimeys, johon "voitiin käsin koskea", niin että ihmiset eivät voineet nähdä toisiaan eikä kukaan voinut liikkua minnekään. Faarao myönsi israelilaisille luvan mennä autio­maahan viettämään juhlaa, mutta heidän oli jätettävä lampaansa ja muut koti­eläimensä Egyptiin. Mooses kuitenkin sanoi, ettei niitä voitu jättää, sillä niitä tarvittiin uhreiksi. Tämän kuultuaan faarao kielsi Moosesta kuoleman uhalla enää saapumasta hänen eteensä. Mooses lupasikin, ettei hän enää palaisi.
10. Esikoisten kuolema
Mooses kertoi israelilaisille, että Jumala aikoi rangaista egyptiläisiä vielä yhdellä vitsauksella. Keskiyöllä Herra lähtisi kulkemaan kautta koko Egyptin, jolloin kaikki esikoiset, faaraon esikoisesta orjattarien esikoisiin saakka, vieläpä karjankin esikoiset kuolisivat. Israelilaiset kuitenkin välttyisivät tältä vitsaukselta, mutta sitä varten heidän oli teurastettava karitsa ja siveltävä kotinsa oven pielet ja kamana sen verellä. Keskiyöllä Jumala toteuttikin uhkauksensa. Samalla kaikki henkiin jääneet egyptiläiset heräsivät ja huomasivat, mitä oli tapahtunut, ja itkivät, sillä jokaisessa talossa oli kuolleita. Vasta tämän jälkeen israeli­laiset pääsivät poistumaan Egyptistä, ja nyt egypti­läiset suorastaan vaativatkin heitä poistumaan maasta, sillä he pelkäsivät muussa tapauksessa kuolevansa kaikki.
Kysymys historiallisuudesta
Useimpien nykyisten tutkijoiden mukaan toora eli Mooseksen kirjat on koottu nykyiseen muotoonsa vasta Persian valtakaudella 400-luvulla eaa. Todennäköisesti ne kyllä perustuvat vanhempiin kirjallisiin lähteisiin, mutta nekin on kirjoitettu vasta sen jälkeen, kun kertomukset olivat kulkeneet satojen vuosien ajan vain suullisena perimätietona. Ei ole varmaa onko vitsauksia oikeasti tapahtunut ja jos on tapahtunut, niin missä mittakaavassa ne ovat tapahtuneet. Myöskään egyptiläisistä lähteistä ei ole löydetty mainintoja Mooseksesta tai israelilaisten lähdöstä. Tosin Egyptistä löydetyssä Ipuwer-papyruksessa kuvataan mullistusten sarjaa, joka eräiltä osin muistuttaa Raamatun kertomusta, ja toisinaan sen onkin päätelty viittaavan samoihin tapahtumiin. Useimpien tutkijoiden mukaan papyrus on kuitenkin peräisin niin varhaiselta ajalta, ettei se voi liittyä israelilaisten Egyptistä lähtöön vaan toden­näköisemmin se kuvaa yhteis­kunnallista hajaannus­tilaa ensimmäisen välikauden aikana.
Näin ollen ei ole selvää, missä määrin Toisen Mooseksen kirjan kertomukset perustuvat todellisiin historiallisiin tapahtumiin ja missä määrin ne ovat puhtaasti myyttisiä. Israelilaisten Egyptistä lähdön ajankohdasta on esitetty monia teorioita eikä ole edes varma, ovatko heidän esi-isänsä koskaan Egyptissä olleetkaan. Tapaukset on sijoitetu tavallisimmin Ramses II:n ja hänen seuraajansa Merneptahin hallitsijakausiin, mutta eräiden tutkijoiden mukaan ne olisivat tapahtuneet jo Amenhotep III:n kaudella. , ja toisinaan israelilaisten Exodus on myös samastettu vielä varhaisempaan hyksojen karkotukseen.
Toisaalta on arveltu, että vain pieni osa israelilaisista olisi aikoinaan asunut Egyptissä, ja monet tutkijat ovat kiistäneet kertomuksen historiallisuuden kokonaan tai arvelleet, että sen takana olisikin hämärtynyt perimätieto talonpoikien kapinasta Egyptin kuningas­huonetta ja sen Kanaanin maassa (Palestiinassa) toimineita liittolaisia vastaan.
Esitetyt luonnolliset selitykset
Vaikka kertomus Egyptin vitsauksista sellaisena kuin se Raamatussa esiintyy, onkin ilmi­selvästi yliluonnollinen, on tapahtumille esitetty myös luonnollisia selityksiä. Monet kuvatuista vitsauksista ovat sinänsä, tosin lievemmässä muodossa, Egyptille varsin tyypillisiä luonnon­ilmiöitä, joten niiden kuvauksen on katsottu osoittavan Egyptin olojen tuntemusta. Esimerkiksi Niilin veden muuttumisen "vereksi", tai veren väriseksi, on selitetty johtuvan punalevistä, joita Niilissä toisinaan saattaa esiintyä niin runsaasti, että vesi värjäytyy punaiseksi.
Eräät tutkijat ovat esittäneet, että kertomus vitsauksista liittyisi toisella vuosi­tuhannella eaa. tapahtuneeseen Santorínin tavattoman voimakkaaseen purkaukseen, jolla olisi ollut huomattavia vaikutuksia Egyptissä saakka. Purkauksessa ilmakehään olisi levinnyt niin paljon vulkaanista tuhkaa, että se olisi pimentänyt auringon laajoilla alueilla. On myös selitetty, että Raamatussa kuvatun Kaislameren ylityksen olisi tehnyt mahdolliseksi purkauksen aiheuttama tsunami, jollaisen edellä veden pinta ensin laskee joksikin ajaksi paljastaen mahdollisesti laajankin alueen veden pohjaa ennen hyökyaaltoa. Tämä tosin edellyttäisi, että "Kaislameri" ei vastoin yleistä käsitystä tarkoittaisikaan Punaistamerta vaan Välimeren rannalla Niilin suiston itäpuolella sijaitsevaa Manzalanjärveä.
Muun muassa Graham Phillipsin mukaan muutkin vitsaukset on selitettävissä Theran purkauksen seurausilmiöiksi ja muistuttavat St. Helensin vuoden 1980 purkauksen vaikutuksia. Tällaisen räjähdysmäisen purkauksen jälkeen voi laajoilla alueilla sataa tuli­vuoresta ylä­ilmoihin syöksyneitä kiviä, joita Raamatussa kuvattaisiin "rae­sateena". St. Helensin purkauksen jälkeen lähi­seudulla myös monet ihmiset sairastuivat ilmassa esiintyneen tuhkan vuoksi ihotauteihin, ja monet kotieläimet kuolivat. Theran purkauksessa laajalle ympäristöön olisi levinnyt myös rautaoksidia, joka olisi värjännyt Niilin veden punaiseksi. Tämän­kaltaisen katastrofin jälkeen olisivat myös monet hyönteiset kuten sääsket, paarmat ja heinäsirkat, samoin kuin sammakotkin, päässeet suuresti lisääntymään, sillä purkauksen seurauksena niitä normaaleissa olo­suhteissa saalistavat viholliset olisivat kuolleet.
Se että israelilaiset säästyivät vitsauksilta, johtui Phillipsin mukaan siitä, että purkauksen aikana vallinneen tuulen suunnan vuoksi heidän asuma-alueensa, Goosenin maakunta Niilin suiston itäisimmän haaran varrella, olisi jäänyt tuhka­pilven peittämän alueen ulko­puolelle. Purkauksen seurauksena vitsaukset olisivat tosin tulleet eri järjestyksessä kuin Raamatussa kerrotaan: pimeys ja kivisade ensin, tuho­hyönteiset ja sammakot viimeisinä, mutta tämä johtuu hänen mukaansa siitä, että kertomus sai kirjallisen asunsa vasta satoja vuosia myöhemmin, kun siitä oli israelilaisten keskuudessa monien sukupolvien ajan kerrottu vain suullisesti.
Teorioissa, joiden mukaan vitsaukset liittyisivät Theran purkaukseen, on kuitenkin ongelmana ajoitus. Radio­hiili­ajoitukset viittaavat siihen, että purkaus tapahtui jo 1600-luvulla eaa, kun taas esimerkiksi Phillipsin mukaan se olisi tapahtunut vasta noin 1360 eaa.
Francisco Flores Pérez
pienoiskuva Francisco Flores Pérez (17. lokakuuta 1959 – 30. tammikuuta  2016) oli elsalvadorilainen poliitikko. Hän toimi El Salvadorin presidenttinä vuosina 1999–2004 ja hän edusti konservatiivista Arenaa. Ennen presidenttiyttä hän toimi kansanedustajana El Salvadorin parlamentissa (esp. Asamblea Legislativa de El Salvador), jonka puhemiehenä (esp. Presidente de la Asamblea Legislativa de El Salvador) hän toimi vuosina 1997-1998.
Hänen presidenttikaudelleen oli ominaista läheiset suhteet Yhdysvaltoihin, mukaan lukien Yhdysvaltain dollarin käyttöönotto maan virallisena rahayksikkönä. Presidenttikautensa päätyttyä hän pyrki epäonnistuneesti Amerikan valtioiden järjestön pääsihteeriksi. Presidenttikautensa jälkeen hän oli tutkinnan alla korruptiosyytöksistä.
Hän kuoli aivoverenvuotoon 56-vuotiaana.
Jan-Carl Raspe
thumb|Punaisen armeijakunnan tunnus. thumb|Andreas Baaderin, Gudrun Ensslinin ja Jan Carl Raspen hauta. Jan-Carl Raspe (s. 24. heinäkuuta 1944 Seefeld in Tirol – k. 18. lokakuuta 1977 Stuttgart) oli Punaisen armeijakunnan (RAF) keskeisiä toimijoita.
Kemiaa ja sosiologiaa opiskellut Raspe liittyi Punaiseen armeijakuntaan 1971. Hänet pidätettiin 1. kesäkuuta 1972 yhdessä Andreas Baaderin ja Holger Meinsin kanssa.
Raspe kuoli ilmeisesti ammuttuaan itseään pistoolilla päähän samana yönä, jona myös Andreas Baader ja Gudrun Ensslin tekivät itsemurhan Stammheimin vankila‎n eristysosastolla.
Viranomaisten mukaan asianajajat olivat salakuljettaneet vangeille ampuma-aseet ja Ensslinin käyttämän veitsen. Kyseiset asianajajat kostivat tämän epäilyn julkistamisen kertomalla lehdistölle, että heidän mielestään kyseessä olivat murhat eivätkä itsemurhat.
Joshua J. Johnson
Joshua J. Johnson (s. 10. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Ennätykset
Lähde:
Arrajoen valuma-alue
Arrajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.16) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 344,29 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 12,3 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Arrajärvi, joka on yhteydessä suoraan Kymijokeen ja joka laskee seuraavaksi Pyhjärveen eli Pyhäjärven alueelle (14.12).
Pääuoman kulun ja pituuden määritys
Valuma-alueen vesistöreitin pääuomaa ei ole kuvattu missään lähteessä. Suomessa valitaan jokiverkoston pääuomaksi yleensä se jokihaaran uoma, jossa virtaa eniten vettä. Virtaamatietojen puuttuessa, voidaan käyttää vertailuun valuma-alueiden pinta-aloja. Kun aletaan nousta alajuoksulta Arrajokea, Immilänjokea ja Salajokea ylös, ei mikään sivu-uoma haasta tätä pääuomaan valittua vesireittiä. Mutta Salajärvessä tulee valita Luhtaanjoen ja Iso-Kukkaseen johtavan reitin väliltä. Luhtaanjoen valuma-alueen pinta-ala on 113 neliökilometriä ja Iso-Kukkasen vesireitti 101 neliökilometriä. Iso-Kukkasen reitillä on suurimmat järvet, mutta Luhtaanjoella voi valuma-alueen pinta-alan perusteella olla suurin virtaama ja siksi tässä valitaan se. Luhtaanjokeen yhtyy pohjoisesta Oksjärvestä tuleva Oksjoki ja lännestä Seestaanjoki, joiden valuma-alueet ovat vastaavassa järjestyksessä 28 ja 79 neliökilometriä. Seestaanjoki alkaa Kivijärvestä, johon laskee lännestä Arkiomaanjärvestä alkava joki ja pohjoisesta Evatusta alkava joki. Näiden valuma-alueet ovat vastaavasti 22 ja 38 neliökilometriä. Evattuun laskee pohjoisesta toiselta Salpausselältä alkavia ojia, joita ei tässä yhteydessä pysty erottelemaan toisistaan. Läpikivenoja vaikuttaa karttojen perusteella suurimmalta ojalta. Pääuoman osuuksien yhteenlaskettu pituus alajuoksulta Salpausselälle asti on 29,5 kilometriä, jonka ylöspäin pyöristetty arvo 30 kilometriä on varsin lähellä oikeaa tulosta.
Vesistöalueen jako
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueen laskevat yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta yläjuoksulle olevassa järjestyksessä. :
Vesistöalueen maankäyttö
Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 66,4 %, maatalousalueita 11,7 %, kosteikkoja ja soita on 0,9 % ja rakennettuja alueita on 11,7 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 5,3 %.
Alto Alentejo
thumb|Alto Alentejo Portugalin kartalla Alto Alentejo on osa Alentejon aluetta Portugalissa. Sen pinta-ala on 6 230 km² ja väkiluku noin 118 410 (2011 ).
Alto Alentejo sijaitsee kokonaan sisämaassa ja sillä on yhteistä rajaa Espanjan kanssa.
Pax
Pax on latinaa ja suomeksi ”rauha”. Sen alkuperä sanasta sopimus viittaa siihen, että roomalaiset eivät niinkään ajatelleet rauhan olevan sodaton tila vaan seurausta sopimuksesta.
Ajanjakso
Yhdessä latinankielisen kansakunnan tai valtion nimen kanssa Pax viittaa rauhan tai vakauden aikaan, jota kyseinen suurvalta piti valtaa.
Kämppäys
Kämppäys (camp, camppaus, cämppäys) eli leiriytyminen on videopelien verkkomoninpeleissä käytettävä termi, jolla viitataan kauan samassa paikassa pysymiseen. Ensimmäisen ja kolmannen persoonan ammuntapeleissä kämppäyksen tarkoituksena on saada strateginen etulyöntiasema vastapelaajien suhteen, kun taas verkkoroolipeleissä leiriytymisen tarkoituksena on odottaa ryhmänä jonkin tietyn NPC-vastuksen ilmaantumista sen henkiinheräämispaikalla ja päästä näin raidaamaan mahdollisimman nopeasti.
Kämppäämistä esiintyy erityisesti ensimmäisen ja kolmannen persoonan ammuntapelien (joita ovat mm. Unreal-, Quake-,Counter-Strike- ja Call of Duty -pelisarjojen pelit) verkkomoninpeleissä. Hidastempoisissa ja realistisimmissa peleissä kämppäys on usein hyödyllistä ja erittäin taktistakin, tosin joissakin peleissä ja/tai peliyhteisöissä myös halveksittua.
Sean Kuraly
Sean Kuraly (s. 20. tammikuuta 1993 Dublin, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Columbus Blue Jacketsia. Hän on San Jose Sharksin viidennen kierroksen varaus vuodelta 2011.
Ura
USHL-joukkue Indiana Ice varasi Kuralyn vuonna 2009. Hän edusti joukkuetta vuosina 2010–2012 pelaten sen riveissä yhteensä 110 runkosarja- sekä 11 pudotuspeliottelua. Kaudella 2011–2012 Kuraly valittiin USHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2012–2013 Kuraly siirtyi pelaamaan yliopistokiekkoa Miamin yliopiston joukkueeseen NCAA:han. Tulokaskaudellaan hän teki 40 ottelussa tehot 6+6=12. Hänet valittiin edustamaan Yhdysvaltojen maajoukkuetta alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Kuraly pelasi turnauksessa seitsemän ottelua tehden niissä yhden maalin sekä kaksi syöttöpistettä. Yhdysvallat juhli kisojen päätteeksi maailmanmestaruutta voitettuaan finaaliottelussa Ruotsin.
Kaudella 2014–2015 Kuraly toimi Miamin varakapteenina, kun joukkue voitti kauden päätteeksi mestaruuden. Kuraly teki 40 pelaamassaan ottelussa tehot 19+10=29. Seuraavalla, viimeisellä yliopistokaudellaan, Kuraly toimi joukkueensa kapteenina. 36 ottelussa hän teki tehot 6+17=23, jonka lisäksi hänet valittiin liigan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi.
Kesäkuussa 2015 Kuralyn vuonna 2011 viidennellä kierroksella, 133. pelaajana varannut San Jose Sharks kauppasi hänen pelaajaoikeutensa Boston Bruinsille. Kuralyn viimeisen yliopistokauden päätyttyä, maaliskuussa 2016 Boston solmi hänen kanssaan kaksivuotisen tulokassopimuksen.
Kausi 2016–2017 oli Kuralyn ensimmäinen ammattilaistasolla. Hän debytoi NHL:ssä 3. marraskuuta 2016 ottelussa Tampa Bay Lightningia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 7.07 minuuttia. Ensimmäiset kaksi maaliansa hän teki 21. huhtikuuta 2017 pudotuspeliottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Yhteensä Kuraly pelasi ensimmäisellä kaudellaan Bostonin paidassa kahdeksan runkosarja- sekä neljä pudotuspeliottelua. Suurimman osan kaudesta hän edusti Bostonin AHL-farmiseura Providence Bruinsia. AHL:n puolella hän pelasi 54 runkosarjaottelua tehoin 14+12=26. Kuudessa pudotuspeliottelussa hän sai yhden syöttöpisteen.
Heinäkuussa 2021 Kuraly solmi vapaana agenttina nelivuotisen ja arvoltaan 10 miljoonan dollarin sopimuksen Blue Jacketsin kanssa.
Setúbalin niemimaa
thumb|Setúbalin niemimaa Portugalin kartalla Setúbalin niemimaa on Lissabonin alueen ala-alue Portugalissa. Sen pinta-ala on 1 421 km² ja väkiluku noin 779 399 (2011 ).
Setúbalin niemimaan suurin kaupunki on Setúbal, jonka mukaan alue on nimetty.
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (elokuva)
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä on vuonna 1996 valmistunut Ere Kokkosen ohjaama elokuva Arto Paasilinnan samannimisestä romaanista. Televisiossa elokuva on esitetty hieman laajempana kaksiosaisena sarjana.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin kesällä 1996 Keski-Pohjanmaan Lestijärvellä ja Kokkolassa sekä Helsingissä, Hämeenlinnassa, Tampereella ja Seinäjoella.
Vastaanotto
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä sai kutsuvierasensi-iltansa 15. lokakuuta 1996 kuvauspaikkakuntana käytettyä Lestijärveä lähimpänä sijaitsevassa elokuvateatterissa, Kannuksen Koivussa ja tähdessä. Helsingissä se tuli ohjelmistoon kolme päivää myöhemmin.
Suloinen myrkynkeittäjä (televisiosarja)
Suloinen myrkynkeittäjä on vuonna 1995 Yle TV1:llä lähetetty suomalainen televisiosarja, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Ere Kokkonen. Neliosainen sarja pohjautuu Arto Paasilinnan samannimiseen romaaniin. VL-Media julkaisi sarjan DVD:llä 30. lokakuuta 2015.
Ilmatar
thumb|300px|Ilmatar [[Robert Wilhelm Ekmanin maalauksessa (1860).]]
Ilmattaret eli Ilman immet ovat kalevalaisessa kansantarustossa esiintyviä taivaalla asuvia jumalaisia neitoja. Ilmatar ja ilman impi muistuttavat Pohjan neitoja, sillä nekin istuvat ajoittain taivaankannella. Ilman impi mainitaan joskus myös kapeeksi ja luonnottareksi.
Kansanrunouden pohjalta kootussa Kalevalassa Ilmatar liittyy Väinämöisen ja maailman syntymään. Ilmatar tylsistyy oloonsa impenä taivaalla ja laskeutuu meren selälle. Tuuli hedelmöittää hänet. Sotka etsii pesäpaikkaa ja huomaa Ilmattaren polven, jolle se tekee pesän ja munii siihen munansa. Polvea alkaa kuumoittaa ja Ilmatar heilauttaa sitä, jolloin munat putoavat ja särkyvät. Särkyneistä munankuorista syntyy maailma.
Väinämöinen syntyy Ilmattaresta vanhana miehenä. Kansanrunoissa Ilmatar ei synnytä Väinämöistä, vaan Väinämöinen syntyy yksin tai Iro-neidosta.
Eirene
thumb|Eirene kannattaa Plutosta. Roomalainen kopio Kefisodotoksen patsaasta Ateenassa vuodelta 370 eaa. Eirene (, "rauha") oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta horasta. Hän oli Zeuksen ja Themiksen tytär, ja Diken ja Eunomian sisar. Näillä sukulaissuhteilla ilmaistiin, että rauha on seurausta vallasta (Zeus) yhdistettynä oikeudenmukaisiin lakeihin (Themis), joka pysyy, kun yhteiskunnassa vallitsee laki (kreik. Dike) ja järjestys (kreik. Eunomia).
Eirene oli rauhan henkilöitymä, jonka vastine roomalaisessa mytologiassa oli Pax. Eirene kuvattiin nuorena neitona, jonka käsissä oli lapsenomainen Plutos, vaurauden jumaluus, ja runsaudensarvi, jotka symbolisoivat rauhan siunauksellista vaikutusta ja mukanaantuomaa hyötyä. Eirene saatettiin kuvata kantamassa myös oliivipuun oksaa tai Hermeksen sauvaa.
Nimi Irene juontaa juurensa tästä mytologian hahmosta.
Aleksanteri Nevskin katedraali (Tallinna)
Aleksanteri Nevskin katedraali on Viron pääkaupungissa Tallinnan Toompealla sijaitseva, vuonna 1900 valmistunut ortodoksikatedraali. Katedraalin rakennutti Vironmaan kuvernööri Sergei Šahovskoi ja sen suunnitteli arkkitehti Mihhail Preobraženski. Katedraalin rakennuttaminen liittyi Baltian venäläistämispolitiikkaan ja se onkin nähty joskus sorron symbolina.
Rooman ryöstö (455)
thumb|pysty=1.25|Vandaalit ryöstämässä Roomaa, [[Karl Brjullovin historiamaalaus vuosilta 1833–1836.]] Rooman ryöstö oli kesäkuussa 455 kaksi viikkoa kestänyt Rooman kaupungin miehitys ja ryöstö, jonka suorittivat vandaalit kuninkaansa Geiserikin johdolla. Tämän ryöstön on sanottu olleen Roomalle tuhoisampi kuin visigoottien suorittama vuoden 410 Rooman ryöstö, jonka varjoon se on jäänyt. Vandaalien hyökkäys oli seurausta Petronius Maximuksen julistautumisesta Rooman keisariksi.
Tausta
Keisari Valentinianus murhattiin maaliskuussa 455, ja murhasalaliittoa johtanut senaattori Petronius Maximus julistautui uudeksi keisariksi. Vahvistaakseen asemaansa Petronius Maximus pakotti Valentinianuksen lesken, keisarinna Licinia Eudoxian, menemään naimisiin kanssaan, ja Valentinianuksen tytär Eudocia naitettiin samalla Petronius Maximuksen pojalle Palladiukselle. Tällöin Eudoxia ja Eudocia tiettävästi pyysivät Geiserikiltä apua päästäkseen eroon vallananastajasta. Geiserik oli valmis lähtemään sotaan, sillä hänen poikansa ja Eudocian välinen avioliittosopimus oli petetty ja hänen sukunsa oli samalla menettänyt vaikutusvaltansa Rooman keisariperheeseen sekä tuleviin keisarivalintoihin. Geiserikiä myös houkutteli mahdollisuus ryöstelyyn. Lisäksi hän aikoi kostaa roomalaisten kolmannessa puunilaissodassa suorittaman Karthagon hävityksen.
Ryöstö
Geiserikin varustama vandaalien laivasto kukisti Rooman laivaston ja rantautui Ostiaan Rooman lähelle. Paavi Leo I Suuri kiiruhti vandaaleja vastaan ja sai Geiserikin lupaamaan, että Rooman asukkaita ei vahingoitettaisi eikä kaupunkia tuhottaisi. Rooman kauhistuneet asukkaat yrittivät puolestaan pelastaa kaupunkinsa hankkiutumalla eroon keisari Petronius Maximuksesta, joka syrjäytettiin kansannousulla ja surmattiin 31. toukokuuta kivittämällä tai repimällä kappaleiksi. Geiserikin johtamat vandaalit tunkeutuivat Roomaan kaksi päivää myöhemmin, 2. kesäkuuta, kohtaamatta juurikaan vastarintaa.