cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Shiyani Ngcobo
Brittiläisen Ben Mandelsonin tuottama Introducing Shiyani Ngcobo (2004) jäi ainoaksi Ngcobolta julkaistuksi albumiksi. Se ilmestyi osana World Music Networkin Introducing-sarjaa. Levytys lisäsi suuresti Ngcobon näkyvyyttä Etelä-Afrikan ulkopuolella, ja vuonna 2007 hän pääsi esiintymään Carnegie Halliin. Hän esiintyi myös Isossa-Britanniassa, muualla Euroopassa ja Kuuballa. Ngcobo erosi monista muista maskandimuusikoista pidättäytymällä sähköisten rumpusettien ja syntetisaattorien käytöstä, jonka koki zuluperinteisiin kytkeytyvän genren estetiikalle vieraaksi.
Ngcobo opetti kitaransoittoa KwaZulu-Natalin yliopiston musiikkikoulussa ja sen UKUSA-ohjelmassa.
Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 1978
Maraton
<br style="clear:both" />
20 km kävely
Ensimmäisenä maaliin saapui Itä-Saksan Karl-Heinz Stadtmüller, ja vasta tulosten ilmestyessä valotaululle selvisi, että hän oli saanut juuri ennen stadionille tuloa kolmannen varoituksen, mikä tiesi hylkäystä.
<br style="clear:both" />
50 km kävely
<br style="clear:both" />
110 m aidat
<br style="clear:both" />
400 m aidat
<br style="clear:both" />
3 000 m esteet
Puolan Krzysztof Wesołowski kaatui toisella kuivaesteellä ollessaan neljäntenä, ja esteelle muodostunutta ruuhkaa väistääkseen Ismo Toukonen ja Länsi-Saksan Michael Karst kiersivät esteen kentän puolelta.
<br style="clear:both" />
4 x 100 m viesti
<br style="clear:both" />
4 x 400 m viesti
<br style="clear:both" />
Korkeushyppy
<br style="clear:both" />
Seiväshyppy
Karsintaraja oli 525 cm mutta kylmässä ja sateisessa säässä 515 cm:n ylittäminen riitti loppukilpailupaikkaan. Hallitseva olympiavoittaja, Puolan Tadeusz Ślusarski karsiutui loppukilpailusta. Rauli Pudas saavutti pronssia ylittämällä 545 cm hypyllä, jossa rima taipui Pudaksen kosketuksesta ja pomppasi parikymmentä senttimetriä ylöspäin mutta putosi takaisin kannattimilleen ja pysyi siinä. Puolan Władysław Kozakiewicz jäi samalla tuloksella neljänneksi jätettyään yritykset 550 cm:stä väliin ja epäonnistuttuaan 555 cm:n korkeudesta. Kalliomäki jätti 555 cm väliin eikä ylittänyt enää korkeammalta.
<br style="clear:both" />
Pituushyppy
<br style="clear:both" />
Kolmiloikka
<br style="clear:both" />
Kuulantyöntö
Kilpailussa alun perin toiseksi tuloksella 20,87 m sijoittunut Neuvostoliiton Jevgeni Mironov jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänet hylättiin.
<br style="clear:both" />
Kiekonheitto
<br style="clear:both" />
Moukarinheitto
<br style="clear:both" />
Keihäänheitto
Michael Wessing heitti voittotuloksen kilpailun viidennellä kierroksella ja nousi ohi neljännellä kierroksella johtoon siirtyneen Nikolai Grebnevin. Kilpailussa alun perin viidenneksi tuloksella 85,06 m sijoittunut Neuvostoliiton Vasili Jeršov jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänet hylättiin.
<br style="clear:both" />
Kymmenottelu
Voittajaehdokkaisiin kuulunut Länsi-Saksan Guido Kratschmer jätti ottelun kesken ensimmäisen lajin jälkeen, kun hänen pari viikkoa aiemmin loukkaantunut jalkansa ei kestänyt. Ensimmäisen päivän jälkeen johtanut Daley Thompson kompuroi toisen päivän avanneessa aitajuoksussa ja mestaruuden voitti yhdeksännen lajin jälkeen kärkeen noussut Aleksandr Grebenjuk.
<br style="clear:both" />
100 m
<br style="clear:both" />
200 m
<br style="clear:both" />
400 m
Marita Kochin voittoaika oli uusi maailmanennätys.
<br style="clear:both" />
800 m
Kaikki kahdeksan loppukilpailijaa olivat itäeurooppalaisia. Alkumatkastakin johtanut Itä-Saksan Anita Weiß nousi viimeisessä kaarteessa kärkeen mutta putosi lopulta kuudenneksi. Neuvostoliittolaiset ottivat kolmoisvoiton.
<br style="clear:both" />
3 000 m
Kisojen ensimmäisenä loppukilpailuna suoritettuun juoksuun osallistui 26 juoksijaa. Toiseksi viimeisellä kierroksella Svetlana Ulmasova alkoi saavuttaa selvästi edellään olleita kahta romanialaista ja Norjan Grete Waitzia ja nousi voittajaksi.
<br style="clear:both" />
100 m aidat
<br style="clear:both" />
400 m aidat
Tatjana Zelentsovan voittoaika oli uusi maailmanennätys.
Korkeushyppy
Sara Simeonin voittotulos sivusi maailmanennätystä.
Pituushyppy
Vilma Bardauskienė hyppäsi karsinnassa tuloksen 709 cm, millä hän paransi nimissään ollutta maailmanennätystä kahdella senttimetrillä. <br style="clear:both" />
Kuulantyöntö
Kultamitalisti Ilona Slupianek jäi kiinni dopingin käytöstä Euroopan cupissa 1977 ja vapautui kilpailukiellosta juuri ennen EM-kilpailuja. Kilpailussa alun perin viidenneksi tuloksella 19,43 m sijoittunut Bulgarian Jelena Stojanova jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänet hylättiin.
Viisiottelu
Kilpailun alun perin 4744 pisteellä voittanut Neuvostoliiton Nadežda Tkatšenko ja viidenneksi 4572 pisteellä sijoittunut toinen neuvostoliittolainen Jekaterina Gordijenko jäivät kiinni dopingin käytöstä ja heidät hylättiin.
<br style="clear:both" />
Asunto-osakeyhtiölaki
Asunto-osakeyhtiölaki on Suomessa asunto-osakeyhtiöitä, kvasiasunto-osakeyhtiöitä, keskinäisiä kiinteistöosakeyhtiöitä ja eräitä muita osakeyhtiöitä koskeva laki.
Historiaa
Suomen ensimmäinen asunto-osakeyhtiölaki tuli voimaan vuonna 1926. Tätä lakia edelsi yleinen osakeyhtiölaki, ja lisäksi käytettiin yhtiöjärjestyksiin otettuja erillisiä määräyksiä. Asunto-osakeyhtiölaki oli erityislaki, jonka rinnalla sovellettiin osakeyhtiölakia. Asunto-osakeyhtiölakiin tehtiin pieniä teknisiä muutoksia vuonna 1978.
Seuraava asunto-osakeyhtiölaki tuli voimaan vuonna 1992. Muutoksen syynä olivat kasvaneet peruskorjaustarpeet, joiden toteuttamista helpotettiin uudella lainsäädännöllä.
Nykyinen asunto-osakeyhtiölaki astui voimaan 1. heinäkuuta 2010. Nykyinen laki on itsenäinen suhteessa osakeyhtiölakiin.
Lain määräyksiä
Asunto-osakeyhtiö määritellään laissa osakeyhtiöksi, jonka tarkoituksena on omistaa ja hallita vähintään yhtä rakennusta tai sen osaa, joissa huoneistojen lattiapinta-alasta yli 50 % on osakashallinnassa olevia asuinhuoneistoja. Jos pinta-alaehto ei toteudu, kyseessä on keskinäinen kiinteistöosakeyhtiö; näin on esimerkiksi silloin, kun yhtiössä on ainoastaan tai enimmäkseen liikehuoneistoja.
Yhtiön jokainen osake tuottaa yksin tai toisten osakkeiden kanssa (osakeryhmä) oikeuden hallita yhtiöjärjestyksessä määrättyä huoneistoa tai muuta osaa yhtiön hallinnassa olevasta rakennuksesta tai kiinteistöstä (osakehuoneistoa).
Asunto-osakeyhtiölaki edellyttää, että yhtiöllä on yhtiöjärjestys. Yhtiöjärjestyksessä on mainittava muun muassa yhtiön toiminimi, jokaisen huoneiston sijainti kiinteistöllä tai rakennuksessa, osakkeiden järjestysnumerot ja tieto, millä osakeryhmällä hallitaan mitäkin osakehuoneistoa. Yhtiöjärjestyksessä on myös huoneistoselitelmä.
Asunto-osakeyhtiölailla säädetään lisäksi muun muassa seuraavista asioista: yhtiövastikkeet, kunnossapito, muutostyöt, yhtiökokous, hallitus ja isännöitsijä, osakkeen ottaminen hallintaan, rahoitusasiat ja yhtiön perustaminen.
Lain soveltaminen eri yhtiömuodoissa
Asunto-osakeyhtiölain nykymuotoa sovelletaan kaikkiin osakeyhtiöihin, jotka on rekisteröity Suomen lain mukaisesti asunto-osakeyhtiöinä. Lisäksi sitä sovelletaan vanhoihin niin sanottuihin kvasiasunto-osakeyhtiöihin.
Keskinäinen kiinteistöosakeyhtiö voi yhtiöjärjestyksessään valita, sovelletaanko siihen asunto-osakeyhtiölakia, osakeyhtiölakia vai näiden yhdistelmää. Jos yhtiöjärjestyksessä ei muuta määrätä, keskinäiseen kiinteistöosakeyhtiöön sovelletaan asunto-osakeyhtiölakia, paitsi jos yhtiö on perustettu ennen 1.1.1992, jolloin siihen sovelletaan osakeyhtiölakia.
Jos tavallisessa osakeyhtiössä on ainakin yksi osakehallinnassa oleva huoneisto tai muu tila, sen yhtiöjärjestyksessä voi määrätä, että siihen sovelletaan asunto-osakeyhtiölakia tai joitain sen määräyksiä. Siltä osin kun tällaista määräystä ei ole, yhtiöön sovelletaan osakeyhtiölakia. Tällaisessa yhtiössä osa osakkeista saattaa tuottaa vain etuoikeuden osinkoon mutta ei hallintaoikeutta. Näitä osakeyhtiöitä on ainakin Helsingissä, johon niitä on perustettu 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa.
Atje Keulen-Deelstra
Atje Keulen-Deelstra (31. joulukuuta 1938 Grou, Friesland – 22. helmikuuta 2013 Leeuwarden) oli alankomaalainen pikaluistelija, olympiamitalisti, maailman- ja Euroopan mestari.
Keulen-Deelstra luisteli 14. maaliskuuta 1970 1 500 metrillä silloisen maailmanennätysajan 2.17,2. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän saavutti hopeaa 1 000 metriltä ja pronssia 1 500 ja 3 000 metrin matkoilta. 500 metrillä hän sijoittui kuudenneksi. Lisäksi hän voitti pikaluistelussa yleisluistelijoiden maailmanmestaruuden neljästi vuosina 1970 sekä 1972–1974. EM-kilpailut hän voitti kolmesti peräkkäin vuosina 1972–1974. Sprintterien MM-kisoista hän saavutti kaksi hopeaa (1973 ja 1974) sekä pronssin (1970).
Keulen-Deelstra menestyi jo tyttöjen sarjassa mutta keskityttyään pitkään maatalonsa töihin ja lastenhoitoon hän nousi aikuisten sarjassa huipulle vasta 1960-luvun lopulla, kun hän vuonna 1967 voitti Alankomaiden mestaruuden. Heerenveenin MM-kilpailuissa 1974 hän ilmoitti 35-vuotiaana lopettavansa luistelu-uransa. Hänen lapsensa olivat tuolloin 11-, 9- ja 7-vuotiaita.
Keulen-Deelstra kuoli 22. helmikuuta 2013, 74-vuotiaana. thumb|left| [[Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut|Yleisluistelun MM-kilpailut 1971, 500 m: Atje Keulen-Deelstra vs. Tuula Vilkas.]]
This One Goes to Eleven
This One Goes to Eleven on hard rock -yhtye Nakedin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Suomen euroviisukarsinta 1990
Suomen euroviisukarsinta 1990 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1990 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin jo toista vuotta peräkkäin yhdistettynä kutsukilpailuna ja avoimena sävellyskilpailuna. Avoimeen sävellyskilpailuun saatiin kappaleita 225. 11 kappaleen karsintafinaali pidettiin lauantaina 17. helmikuuta Kulttuuritalolla Helsingissä, ja se televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.10–20.30. Karsinnan voittajan valitsi asiantuntijaraati. Finaali keräsi 1 530 000 televisiokatsojaa. Tässä karsinnassa Ossi Runne toimi viimeistä kertaa kapellimestarina, luovuttaen tahtipuikon kansainvälisessä finaalissa seuraajalleen Olli Ahvenlahdelle.
Pistetaulukko
Kukin tuomariston jäsenistä antoi 12 pistettä mielestään parhaalle laululle, mutta muut pisteet 1–8 ja 10 he saivat jakaa vapaasti muille lauluille.
Seksin ABC
Seksin ABC on suomalainen animaatiosarja, jota esitettiin vuonna 2010 Yle TV2 -kanavalla.
Anglo-Iranian Oil Company
Anglo-Iranian Oil Company (AIOC) oli brittiläinen Iranissa toiminut öljy-yhtiö. Yhtiö perustettiin nimellä Anglo-Persian Oil Company (APOC) vuonna 1909 kun Masjed Soleymanin alueella Irakissa oli löydetty laaja öljykenttä. Yhtiö nimettiin uudelleen Anglo-Iranian Oil Companyksi vuonna 1935. Yhtiö kansallistettiin Iranin valtion parlamentin Majlisin ja pääministeri Mohammed Mossadeghin aloitteesta vuonna 1951. Yhtiön englantilaisesta osasta tuli vuonna 1954 British Petroleum Company, joka on yksi nykyisen BP-yhtiön edeltäjistä.
Yhtiön alkuvaiheet 1900-luvun alussa
Vuonna 1901 William Knox D`Arcy neuvotteli Persian kuninkaan Mozaffar ad-Din Shah Qajarin kanssa öljysopimuksen, joka antoi hänelle oikeuden hyödyntää Iranin öljyvaroja 60 vuoden ajan. D'arcy rahoitti öljynetsintäretken Persian aavikolle, mutta joutui myymään suurimman osan oikeuksistaan brittiläiselle Burmah Oil-yhtiölle, kun hänen varansa hupenivat tuloksettomassa etsinnässä. 26 toukokuuta 1908 onni kuitenkin kääntyi ja Iranista löytyi öljykenttä.
14 huhtikuuta 1909 Burmah Oil perusti julkisesti noteeratun Anglo-Persian Oil Company (APOC)-tytäryhtiön. Öljyntuotanto Persiassa aloitettiin rakentamalla jalostamo Abadaniin vuonna 1913. Samana vuonna Britannian hallitus hankki Winston Churchillin johdolla määräävän omistusaseman yhtiössä turvatakseen laivaston tarvitseman öljyn. Yhtiön ja Yhdistyneiden kuningaskuntien välisen sopimuksen oli määrä kestää 20 vuotta.
Vuonna 1912 APOC osti 50 prosentin osuuden Calouste Gulbenkinin perustamasta Turkish Petroleum Company -yhtiöstä osallistuakseen öljyn etsintään ja tuotantoon Ottomaanien valtakunnan alueella. Turkish Petroleum Company löysikin lopulta valtavan öljykentän Kirkukissa Irakissa ja nimettiin vuonna 1927 uudelleen Iraq Petroleum Companyksi. APOC sijoitti myös esimerkiksi Kuwait Oil Companyyn (KOC), joka löysi öljyä Kuwaitista.
Tyytymättömyys sopimukseen Persian alueella
Vuonna 1925 Persiassa nousi valtaan Reza Pahlavi. Maassa oli jo pitkään kytenyt tyytymättömyys sopimukseen öljyvarojen hyödyntämisestä. Pahlavi määräsi sopimuksen neuvoteltavaksi uudelleen ja vuonna 1933 osapuolten välillä solmittiin uusi Persian kannalta edullisempi sopimus. Pahlavin valtakausi päättyi vuonna 1941. Tyytymättömyys Iranissa jatkoi kasvuaan, kun öljyntuotanto alueella moninkertaistui toisen maailmansodan aikana. Abadanin öljykentillä puhkesi lakkoja, joihin britit vastasivat palkkaamalla ympäristön etnisiä ryhmiä hyökkämään lakkolaisia vastaan. Yhtiö järjesti myös kaksi brittiläistä sotalaivaa Abadanin edustalle.Yleinen mielipide kääntyi yhä enemmän yhtiön vastaiseksi. Reza Pahlavin valtakauden jälkeen voimistunut Iranin parlamentti Majlis sääti lain, joka kielsi antamasta lisää oikeuksia ulkomaisille yhtiöille ja määräsi nykyiset sopimukset neuvoteltaviksi uudelleen.
Iranin öljyvarojen kansallistaminen ja vallankaappaus
Maaliskuussa 1951 Majlis kansallisti Iranin öljyvarat. Seuranneen Abadanin kriisiin aikana vuosina 1951–1954 ulkomaat kieltäytyivät brittien painostamina ostamasta öljyä Iranista. Abadanin öljynjalostamo suljettiin ja AIOC vetäytyi Iranista. Kriisin seurauksena Iranin pääministeriksi noussut kansallistamista ajanut Mohammed Mossadegh poistettiin vallasta. Yhdysvaltojen CIA ja Britannian MI6-tiedustelupalvelu toteuttivat Iranissa vuonna 1953 vallankaappauksen koodinimellä Operaatio Ajax ja nostivat šaahi Mohammad Reza Pahlavin uudelleen valtaan.
AIOC nimettiin uudelleen British Petroleumiksi (BP) 1954 ja yhtiö yritti palata Iraniin. Vastarinta Iranissa oli kuitenkin niin vahvaa, että edes valtaan nostettu länsimielinen uusi hallinto ei pystynyt järjestämään paluuta. Yhdysvaltojen painostamana yhtiö joutui elokuussa 1954 suostumaan osaksi kansainvälistä yhteisyritystä. Kansainvälisessä yhtiössä BP omisti 40%, Gulf Oil 8%, Royal Dutch Shell 14%, Compagnie Française des Pétroles 6%. Neljä amerikkalaista Aramco-yhtiötä Standard Oil of California (myöhemmin Chevron), Standard Oil of New Jersey (myöhemmin Exxon), Standard Oil Co. of New York (myöhemmin Mobil, sitten Exxon Mobil) ja Texaco omistivat kukin 8% yhtiöstä.
Kytkentä Neuvostoliiton öljyyn
Yhdysvaltalaisen Occidental Petroleumin öljy-yhtiön Armand Hammer neuvotteli öljykaupasta Neuvostoliiton Josif Stalinin kanssa 1950-luvun alkuvuosina. Venäläistä öljyä myytiin nyt korkeammalla hinnalla kuin Stalin itse olisi voinut myydä, koska länsimaat pyrkivät estämään öljyn ostamisen Neuvostoliitosta. Kuitenkin Occidental Petroleum ja Neuvostoliitto rakensivat kaksi suurta öljyjohtoa Neuvostoliiton öljykentiltä molemmin puolin Kaspianmerta- Tämä vähensi jonkin verran brittiläis-persialaisten öljykenttien tuotantoa tai sen kasvua Iranissa. Seuraavat 45 vuotta Neuvostoliitto toimitti öljyään näitä öljyputkia pitkin ja Standard Oil myi venäläistä öljyä maailmanmarkkinoilla kutsuen sitä Iranin öljyksi.
The Chantels
The Chantels oli vuonna 1956 perustettu ja vuonna 1970 hajonnut yhdysvaltalainen popyhtye. Se oli toinen afroamerikkalainen tyttöbändi, joka sai suurta suosiota Yhdysvalloissa, ensimmäisen ollessa The Bobbettes. The Chantels tunnetaan parhaiten vuoden 1957 singlestään ”Maybe”. Yhtye koostui Arlene Smithistä (päälaulaja), Sonia Goringista, Lois Harrisista, Jackie Landrysta, ja Renée Minuksesta.
Tarzan
Tarzan on Edgar Rice Burroughsin kirjasarjan sankarihahmo, jolla oli apinoiden kasvattamana viidakossa tarvittavia taitoja.
Tarzanin nimi tulee Burroughsin keksimän apinoiden kielen sanoista tar ’valkoinen’ ja zan ’iho’.
Teosten julkaisu
thumb|left|upright=0.6|Tarzan-hahmo ankaralaisessa huvipuistossa. Tarzan esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1912 romaanissa Tarzan, apinain kuningas. Jo vuonna 1925 kirjoista oli tehty käännöksiä 17 eri kielelle, vuoteen 1947 mennessä kirjoja oli myyty 20–25 miljoonaa kappaletta. Tekijänoikeudet omistava Burroghs Inc. ei ottanut sarjasta Yhdysvalloissa lainkaan uusintapainoksia 1950-luvulla, ja 1960-luvulla yhtiön heikon valvonnan vuoksi markkinoille työntyivät pehmeäkantiset piraattiversiot. Kirjoja ilmestyi lähes sata erilaista teosta, ja 1963 yli kolme prosenttia kaikista julkaistuista pokkareista oli Tarzan-aiheisia. Vuonna 1991 kirjoja oli käännetty jo 34 kielelle.
Burroughsin Tarzan-kirjoja ilmestyi 24–26 teosta. Tarkkaa lukumäärää on vaikea määrittää, sillä muutamia keskeneräisiksi jääneitä ovat myöhemmin muut kirjailijat, esimerkiksi Joe R. Lansdale, luvalla tai luvatta kirjoittaneet valmiiksi ja täydentäneet omilla juonikuvioillaan.
thumb|left|upright=0.6|Kaikkien aikojen ensimmäisen Tarzan-elokuvan, Tarzan of the Apes, juliste vuodelta 1918. Ensimmäinen (nuorta) Tarzania elokuvassa näytellyt oli tämän mykkäelokuvan julisteen Gordon Griffith. Burroughs on kertonut Tarzan-hahmon innoittajina olleen antiikin myytit, Romulus ja Remus -tarina, Rudyard Kiplingin Viidakkokirjan ja erään lehtileikkeen, jossa haaksirikkoutuneen merimiehen kanssa autiolla saarella asunut naarasapina tarjosi merimiehelle mukaan omaa poikastaan kun hänet pelastettiin saarelta. Burroughs itse piti Tarzanin tarinaa aluksi kehnona ja arveli myynnin olevan heikkoa.
Tarzanista on tehty myös useita elokuvaversioita. Johnny Weissmuller (Tarzan) ja Maureen O’Sullivan (Jane Parker) näyttelivät yhdessä kuudessa Tarzan-elokuvassa vuosina 1932–1942.
Teosten juonikuvio
Tarzanin vanhemmat, Lordi ja Lady Greystoke, jätetään laivakapinan seurauksena Afrikan länsirannikolle. Tarzan syntyy hänen isänsä rakentamaan majaan. Kun hän on vuoden ikäinen, hänen äitinsä kuolee luonnollisista syistä, kun taas hänen isänsä kuolee ihmisapinaheimon johtajan surmaamana. Saman heimon naaras, Kala, ottaa hänet kasvatikseen. Poika saa apinanimekseen Tarzan, joka tarkoittaa valkoista ihoa.
Tarzan kasvaa taitavaksi viidakon valtiaaksi ja kokee monia seikkailuja. Hän saa myöhemmin selville olevansa John Clayton III, brittiläisen lordi Greystoken poika. Aikuisena hän käy Englannissa, mutta palaa Afrikkaan, koska ei pidä valkoisen miehen sivilisaatiosta. Burroughsin tekstille ominaisesti Tarzan joutui käymään pitkän taistelun rakkaudestaan, mutta saa kuin saakin puolisokseen kauniin Janen. Heille syntyy poika Jack, josta myös tulee aikanaan viidakkomies, apinanimeltään Korak eli Tappaja.
thumb|right|Tarzanin puumaja [[Disneylandissa.]] Korak löytää arabien joukosta pienen Mirjamiksi kutsutun Jeanne Jacotin, legioonakapteeni Jacot’n tyttären, jonka šeikki Amor ben Khautour oli ryöstänyt kostoksi sisarenpoikansa, kuuluisan rosvon Ahmed ben Houdinin mestaamisesta. Mirjamista tulee Korakin puoliso. Arvonannon osoituksena uudelle yllättäen löytyneelle vävylleen kapteeni Jacot, kiivas tasavaltalainen, joka yleensä kieltäytyi käyttämästä perimäänsä ruhtinaan arvoa, kertoo tyttärensä olevan alun perin ruhtinatar. Korakin ja Mirjamin poika Dackie esiintyy kirjassa Tarzan ja pikkuväki, joskin vain pienessä episodissa.
Tarzan-kirjoissa toistuvat muun muassa hyvän ja pahan taistelu, kadonneet kansat ja maailmat, taistelut petoeläinten kanssa sekä Afrikan rikkaudet.
Sarjakuvia
Tarzan esiintyi englanninkielisessä sarjakuvassa ensimmäisen kerran 7. tammikuuta vuonna 1929. Harold Foster piirsi Tarzania vuodesta 1929 vuoteen 1936 ja Burne Hogarth vuodesta 1936 alkaen. Suomessa Harold Fosterin piirtämää Tarzania julkaisi 1930-luvulla Kerron Sinulle... -lehti. Rex Maxonin piirtämää Tarzania julkaisi 1940-luvulla Helsingin Sanomat. Myöhemmin Tarzania julkaisi Suomessa parin kolmen vuoden ajan myös Atlantic Förlagin tytäryhtiö.
Ulosmarssi
Ulosmarssi voidaan järjestää spontaanisti tai suunnitellusti. Usein työntekijät äänestävät etukäteen ulosmarssista ja yritystä informoidaan etukäteen mahdollisesti tulevasta ulosmarssista. Toisinaan ulosmarssiin saattaa osallistua vain osa työntekijöistä.
Moshe Sharett
Moshe Sharett (, 15. lokakuuta 1894 H’erson – 7. heinäkuuta 1965 Jerusalem) oli Israelin toinen pääministeri David Ben-Gurionin pääministerikausien välissä vuosina 1953–1955 ja ensimmäinen ulkoministeri vuosina 1948–1956.
Elämä
Moshe Shertok syntyi H’ersonissa Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Ukrainan alueella. Hän varttui sionistisessa ilmapiirissä, ja vuonna 1906 hänen perheensä muutti tuolloin Osmanien valtakuntaan kuuluneeseen Palestiinaan. He asuivat alkuun arabikylässä, mikä vaikutti vielä myöhemminkin hänen myötätuntoonsa arabeja kohtaan. Vuonna 1910 perhe muutti Jaffaan ja oli mukana perustamassa Ahuzat Bayitin asuinaluetta, josta Tel Aviv myöhemmin kasvoi.
Sharett muutti Istanbuliin opiskelemaan lakia, mutta hänen opintonsa keskeytyivät ensimmäisen maailmansodan aikana hänen päädyttyään tulkiksi Osmanien armeijaan. Sodan jälkeen Sharett opiskeli taloutta London School of Economics -yliopistossa Lontoossa.
Vuosina 1933–1948 hän toimi välittäjänä sionistiliikkeen ja Palestiinan brittiläisen mandaatin neuvotteluissa, jotka johtivat Israelin valtion perustamiseen. Ansioittensa perusteella hänet nimitettiin Israelin ensimmäiseksi ulkoministeriksi. Hänen ulkoministerikautensa tärkein saavutus oli Israelin itsenäisyyssodan päättäneen rauhansopimuksen neuvotteleminen.
Sharettista tuli pääministeri David Ben-Gurionin jäätyä väliaikaisesti eläkkeelle 1953. Sharettin pääministerikaudella talous kasvoi ja maahanmuutto lisääntyi, ja hän pyrki tasapainottamaan Israelin välejä arabien kanssa. Vuonna 1955 Ben-Gurion palasi pääministeriksi ja Sharett ulkoministeriksi, mutta heidän välisten erimielisyyksiensä vuoksi Sharett jättäytyi tehtävästä seuraavana vuonna. Sharett oli kuolemaansa asti knessetin jäsenenä. Vuonna 1960 hänet valittiin Maailman Sionistijärjestön hallintoon.
Sandö (Nauvo)
Sandö on saari ja kylä Paraisilla. Saari sijaitsee Nauvossa, Lillandetin itäpuolella. Sandön pinta-ala on 383 hehtaaria ja sillä asuu vakituisesti kuusi ihmistä.
Sandö muodostuu pitkästä hiekkaharjusta. Saaren asutus sijoittuu eteläosaan, mutta kesäasutusta on saaren joka laidalla. Saaren pohjoisosassa on pronssikautinen hautaröykkiö. Sandöltä on siltayhteys viereiseen Ön saareen, josta kulkee Öjenin lossi Lillandetille. Sandö lähisaarineen muodostaa Sandön kylän. Kylän saarista Sandö ja Ön ovat asutut.
Putkasten kartano
Varhaisimmat maininnan Putkasten kartanosta löytyvät jo vuodelta 1564, jolloin sen omistajana oli Berent Tittfer. Kartano siirtyi De la Gardie -suvun omistukseen vuonna 1620. De la Gardien suku omisti aikoinaan lähes koko Hiidenmaan saaren. Vuosien 1792–1805 välisenä aikana kartano kuului von Ungern-Sternberg -suvulle, jonka jälkeen sen omistus vaihtui Stackelbergin suvulle, jonka hallussa kartano oli aina Viron maareformiin 1919 saakka.
Vanhojen neuvosto
Vanhojen neuvosto tai vanhain neuvosto voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Niemisuvannon rautatieasema
Niemisuvannon rautatieasema on rautatieasema Ruotsin rataverkkoon kuuluvalla rataosalla. Liikennepaikka on avattu liikenteelle vuonna 1900 Bodenista alkavan Haaparannan radan ensimmäisen rakennusvaiheen valmistuttua. Henkilöliikenne asemalla päättyi vuonna 1992.
Putkasten kartano
Nykyisin kartano on hylätty ja se on varsin huonokuntoinen. Neuvosto-Viron aikana rakennetut uudemmat osat ovat erilaisia, ja pilaavat puiston puoleista julkisivua. Myös kartanon puutarha on pitkään ollut hoitamaton. Vuonna 2007 kevättalvella kartanon suuri tallirakennus tuhoutui tulipalossa.
Lähteet
58.83689°N, 22.79742°W
Niemisuvannon rautatieasema
Rataosan Boden–Morajärvi–Karlsborgsbruk perusparannustöiden yhteydessä liikennepaikan ratapiha on perusparannettu täydellisesti. Muun muassa kiskotus on täydellisesti uusittu, ja ratapihalle on asennettu sähköistyksen vaatimat ajojohtopylväiden betonianturat.
SD Eibar
Sociedad Deportiva Eibar on espanjalainen jalkapalloseura Eibarin kunnasta Baskimaalta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Seura perustettiin sisällissodan jälkeen vuonna 1940 Deportivo Gallon ja Unión Deportiva Eibarresan yhdistyessä, ja se tunnettiin alun perin nimellä Eibar Fútbol Club. Eibar on pelannut 26 kautta Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa, ja se voitti sarjan mestaruuden kaudella 2013–2014. Vuosina 1988–2006 se pelasi Segundassa 18 peräkkäistä kautta, mikä on sarjan ennätys. Korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin seuran edustusjoukkue nousi ensimmäistä kertaa kaudelle 2014–2015.
Seuran kotistadionina toimii alun perin vuonna 1947 valmistunut Ipurua, jolla on 6 000 istumapaikkaa. Tunnettuja Eibarin entisiä pelaajia ovat Espanjan maajoukkueessakin sittemmin esiintyneet José Eulogio Gárate, Xabi Alonso ja David Silva.
Tiša be'av
Myöhemmin on samana päivänä alettu muistella myös seuraavia juutalaisia kohdanneita onnettomuuksia, jotka tapahtuivat juutalaisen kalenterin mukaan samana päivänä vuodesta tai ainakin lähellä sitä:
Lisäksi Neljännen Mooseksen kirjan mukaan israelilaiset joutuivat Jumalan määräyksestä vaeltamaan erämaassa 40 vuotta rangaistukseksi uskottomuudesta hänen käskyjään kohtaan. Vaikka Raamatussa ei tässä kohdin mitään päivämäärää mainitakaan, Talmudin mukaan Jumala määräsi näin juuri av-kuukauden 9. päivänä.
Av-kuukautta edeltävän tammuz-kuukauden 17. päivän paastosta alkaa suruaika, joka huipentuu tiša be'avina. Nämä kolme viikkoa ovat erityinen katumusaika ja niiden aikana ei solmita kihlauksia tai avioliittoja. Tavan mukaan yhdeksänä tiša be'avia edeltävänä päivänä liharuokien ja viinin nauttiminen ei ole sallittu (sapattia lukuun ottamatta) Temppelin lihauhrien muistoksi. Tiša be'av on jom kippurin tapaan 24 tunnin paasto ja silloin luetaan Valitusvirsien kirja.
Ride the Lightning
Ride the Lightning on thrash metal -yhtye Metallican vuonna 1984 ilmestynyt toinen studioalbumi, jonka kantava teema on kuolema. Ride the Lightningin kappaleet kertovat muun muassa sodista ja itsemurhasta. Albumin nimikappale kertoo kuolemanrangaistuksesta sähkötuolissa.
Raita ”Fade to Black” kertoo itsemurhasta ja on ensimmäinen Metallican powerballadiksi luokiteltava kappale. ”Creeping Death” kertoo Jumalan kostosta juutalaisia orjuuttavassa muinaisessa Egyptissä.
Ride the Lightning päättyy instrumentaalikappaleeseen ”The Call of Ktulu”, jota yhtye teki kuukausia, ja jonka sävellystyöhön suurimmilta osin vaikuttivat Mustaine ja Burton.
Fight Fire with Fire
Kappale on albuminsa tunnetuimpia ja myös Metallican nopeimpia kappaleita.
Kappale alkaa kahden akustisen kitaran soitolla. Noin neljänkymmenen sekunnin kohdalla se muuttuu erittäin nopeatempoiseksi thrash-metalliksi. Kappale kertoo ydinsodasta ja sen hulluudesta. Kappaleen intron on säveltänyt Metallican edesmennyt basisti Cliff Burton.
Ride the Lightning
Kappale alkaa raskaalla, hitaalla introlla ja jatkuu koko ajan raskaana sooloon asti, jolloin kappale nopeutuu hieman. Monikerroksisten soolo-osuuksien jälkeen se palaa kuitenkin takaisin alkupuoliskon hitaampiin ja raskaampiin riffeihin. Kappale kertoo kuolemantuomiosta sähkötuolissa.
”Ride the Lightning” on Metallican viimeisiä kappaleita, joiden sävellystyöhön entinen soolokitaristi Dave Mustaine osallistui.
Trapped Under Ice
Kappaletta on soitettu muutamia kertoja livenä vuoden 1986 Roskilden festivaalien jälkeen.
Kappale on levyn nopeatempoisimpia ja aggressiivisimpia ja basso on jälleen keskeisessä osassa kappaleessa. Kirk Hammett kirjoitti osan kappaleen riffeistä alun perin aiemmalle yhtyeelleen Exodukselle, mutta käyttikin niitä vasta siirryttyään Metallicaan. Exodus käytti riffejä myöhemmin Impaler -kappaleessa, johon myös Hammett on merkitty säveltäjäksi. Kappaletta pidetään Escapen ohella levyn "ikuisena väliinputoajana", sillä kumpaakaan kappaletta ei juuri kuulla Metallican konserteissa.
Holly Marie Combs
Holly Marie Combs (s. 3. joulukuuta 1973 San Diego, Yhdysvallat) on näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Rooman sheriffi, Siskoni on noita ja Valehtelevat viettelijät. Combs toimi myös Siskoni on noita -sarjan tuottajana vuodesta 2002 lähtien.
Holly Marie Combsin elokuvadebyytti tapahtui vuonna 1985 hänen esiintyessään elokuvassa Walls of Glass. Sen jälkeen hän on esiintynyt monessa elokuvassa.
Combs oli vuosina 1993–1997 naimisissa Bryan Travis Smithin ja vuosina 2004–2011 David Donohon kanssa. Toisesta liitostaan Combsilla on kolme poikaa.
Ride the Lightning
Escape
Escape on albumin nimikkokappaleen tavoin melko hidastempoinen. Se on viimeinen albumille sävelletty kappale, joka sävellettiin levy-yhtiö Megaforce Recordsin vaatimuksesta. Kappale on soitettu livenä ainoastaan kerran Orion Music -festivaaleilla kesällä 2012, jossa kuultiin koko Ride the Lightning.
The Call of Ktulu
Kappaleen sävellyksestä vastasivat pääasiassa yhtyeen basisti Cliff Burton sekä yhtyeestä tuolloin jo eronnut kitaristi Dave Mustaine, muut säveltäjät ovat rumpali Lars Ulrich ja laulaja-kitaristi James Hetfield. Kappale alkaa akustisen kitaran riffillä, joka jatkuu puolitoista minuuttia, minkä jälkeen sähkökitarat soittavat alkua mukailevaa riffiä. Noin kolmen minuutin kohdalla alkaa kitarasoolo. Kuuden minuutin kohdalla rummut alkavat lyödä kitarariffejä mukaillen. Bassolla on kappaleessa hyvin tärkeä osa ja se onkin bassovetoinen.
Kappaleen työnimenä oli alun perin ”When Hell Freezes Over”, mutta yhtye vaihtoi sittemmin nimeä, kenties Cliff Burtonin Lovecraft-innostuksen saattelemana.
Teljä
pienoiskuva|Muinaisen Teljän kaupungin paikalla nykyään sijaitseva [[Pyhän Henrikin saarnahuone.]]
Teljä (myös Telja tai Telje) oli perimätiedon mukaan Kokemäellä sijainnut rautakautinen muinaiskaupunki.
Se ei kuitenkaan varsinaisesti ollut nykykäsityksen mukainen kaupunki, vaan lähinnä jonkinlainen Kokemäenjoen rannalla ollut kauppapaikka. Arkeologisia todisteita Teljän kaupungin olemassaolosta ei tunneta. Eräät tutkijat, kuten professori Unto Salo, pitävät kuitenkin kaupungin olemassaoloa varmana.
Yleistä
Teljän edeltäjä oli perimätiedon mukaan hieman ylempänä jokivarressa ollut Hahlon muinaiskaupunki. Joen madalluttua maankohoamisen seurauksena kauppa- ja satamapaikat siirtyivät jatkuvasti lännemmäksi, ensin keskiajalla Liikistöön ja Ulvilaan, sekä myöhemmin 1500-luvulla Juhana Herttuan perustamaan Porin kaupunkiin.
Liikistön perustamisen arvellaan tapahtuneen viimeistään 1200-luvun alkupuolella, johon asti Teljä säilyi Satakunnan kaupallisena keskuksena. Arabialaisen maantieteilijän al-Idrisin maailmankartassa vuonna 1154 esiintynyt Ragvaldan kaupunki on eräiden tutkijoiden mukaan sijainnut juuri Liikistössä.
Sijainti
Mikäli perimätieto Teljästä pitää paikkansa, se sijaitsi nykyisen Kokemäen keskustaajaman Tulkkilan tuntumassa Ylistaron kylässä. Kokemäenjoen rannassa olevalla alueella on nykyään muun muassa Pyhän Henrikin saarnahuone puistoineen.
Saarnahuone on mahdollisesti piispa Henrikin ajoilta periytyvä puurakennus, jossa hän perimätiedon mukaan vietti viimeisen yönsä 19. tammikuuta 1156, ennen seuraavana päivänä Köyliönjärven jäällä tapahtunutta surmaansa. Paikalle on vuonna 1857 valmistunut tiilirakenteinen kappeli, jonka sisällä saarnahuonetta säilytetään.
Teljän ja Ylistaron alue on nykyään saarnahuoneen puiston lisäksi viljelysmaana olevaa peltoa sekä talojen pihamaata.
Nimen etymologia ja varhaisimmat maininnat
Teljän nimen arvellaan yleisesti kuuluvan samaan ryhmään kuin Mälarenin alueen Telge-nimet Ruotsissa.
Unto Salon mukaan Teljän perustivat ruotsalaiset kauppiaat 1000–1100-luvuilla. Myös Jalmari Jaakkola esitti jo 1900-luvun alussa, että Teljän perustajina olisivat olleet Södertäljestä saapuneet kauppiaat.
Teljä-nimellä kaupunki esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1735. Silloin professori Johan Haartman julkaisi Petrus Gabriel Forteliuksen keskeneräiseksi jääneen Porin kaupungin historiaa käsitelleen väitöskirjan ''Resp. Dissertatio Gradualis de primis initiis Biörneburgi, Satacundiæ civitatis in Fenningia''. Sen mukaan Ylistaroa oli aikaisemmin kutsuttu Teljän kaupungiksi (Teljän caupungi). Kaksi vuotta myöhemmin Kokemäellä vieraili Ulrik Rudenschöld, jonka mukaan Ylistaron lähistöllä oli nähtävissä raunioita.
Teljästä on käytetty 1700-luvulla myös nimitystä Öster-Telge eli Itä-Teljä, erotuksena Ruotsin Norrtäljesta ja Södertäljestä. Laajempaan tietoisuuteen Teljä tuli vuonna 1795 uudelleen julkaistun Erik Tuneldin maantieteen kirjan johdosta.
Kaivaukset Ylistarossa
Teljän oletettua sijaintipaikkaa tutkittiin vuonna 1960. Kaivauksia johti professori Unto Salo. Konkreettisia todisteita kaupungin tai kauppapaikan olemassaolosta ei silloin löytynyt, mutta on olemassa viitteitä, joiden perusteella Salon mukaan kaupungin voi päätellä olleen olemassa.
Kaivauksissa löydettiin muun muassa Ylistaron keskiaikainen kylätontti sekä vanhoja rakennusten perustuksia. Vierekkäin sijainneita taloja kylässä oli yhteensä toistakymmentä.
Vuonna 1956 puiston nurmikon uusimisen yhteydessä saarnahuoneen ympäristöstä löydettiin useita viikinkiaikaisia sekä keskiaikaisia esineitä.
Ylistaro on tutkijoiden mukaan mahdollisesti sama paikka kuin Turun tuomiokirkon Mustassa kirjassa mainittu Villa Cuma, jossa säilytettiin Satakunnan maakunnan sinettiä.
Teljän perintö
Teljän kaupungin muisto elää yhä vahvasti Satakunnassa, Kokemäen lisäksi erityisesti Porissa. Se on antanut nimensä molemmilla paikkakunnilla useille yhdistyksille, toimijoille ja liikeyrityksille.
Porissa sijaitsee Teljä-niminen kaupunginosa sekä katu. Lisäksi kaupungissa on muun muassa Teljän kirkko ja seurakunta sekä Teljäntori-niminen kauppakeskus.
Vehoniemen automuseo
Vehoniemen automuseo on Kangasalan Vehoniemenharjulle rakennettu automuseo. Vehoniemen automuseon sijainti on noin 10 kilometrin päässä Kangasalta, Lahdentien varressa lähellä Kaivannon kanavaa. Tampereelle on matkaa noin 25 kilometriä. Automuseo on myös perinteinen motoristien kokoontumispaikka.
Museon vieressä on Vehoniemen näkötorni, josta voi katsella Kangasalan järvi- ja harjumaisemia ja luonnonsuojelualue, jolla voi retkeillä. Ensimmäinen näkötorni rakennettiin vuosina 1892–1893 ja se purettiin 1910-luvulla. Nykyinen näkötorni on valmistunut vuonna 1927 ja kunnostettu viimeksi 1990-luvulla. Museon pysäköintipaikalta johtavat jyrkät portaat harjun rinnettä alas Roineen rantaan.
Vehoniemen matkailumaja
Museon paikalla sijaitsi 1980-luvun alkuvuosiin saakka vuosina 1928−1929 rakennettu Vehoniemen matkailumaja, joka eli kukoistuskauttaan 1930-luvulla ja oli suosittu automatkailukohde. Matkailumajan suunnitteli rakennusmestari Heikki Tiitola ja sen omisti aluksi Vehoniemenharju Osakeyhtiö. Ravintolasalin koristemaalaukset teki tamperelainen taidemaalari Gabriel Engberg. Majan viereen valmistui vuonna 1929 kaksikerroksinen majoitusrakennus, jossa oli 16 huonetta. Majalla vierailivat muiden muassa Norjan kruununprinssi Olavi ja prinsessa Märtha vuonna 1936, tasavallan presidentti Kyösti Kallio ja rouva Kaisa Kallio vuonna 1938 sekä pääministeri Jukka Rangell ja Natsi-Saksan salaisen poliisin Gestapon päällikkö Heinrich Himmler vuonna 1942. Vuonna 1938 majan osti Suomen Matkailuliitto (silloinen Suomen Matkailijayhdistys), joka myi sen vuonna 1967 Matka ja Ravinto Oy:lle. Viimeisenä omistajana oli ravintoloitsija Raili Sallinen, joka lopetti matkailumajan toiminnan vuonna 1980.
Vehoniemen Automuseosäätiö / Mobilia-säätiö
Museon toiminnan vilkastuessa ja monipuolistuessa myös sen riskit kasvoivat. Vuonna 1986 Lilja ja Olavi Sallinen perustivat museotoiminnan taustavoimaksi Vehoniemen Automuseosäätiön, jolle siirtyivät Vehoniemen automuseon ja Suomen sotilas- ja erikoisajoneuvohistoriallisen museon toiminnot ja kokoelmat. Vehoniemen Automuseosäätiön peruskokoelman muodostivat tällöin kolmisenkymmentä autoa. Ostojen lisäksi säätiön kokoelmat karttuivat lahjoituksin. Ensimmäiset säätiön saamat autolahjoitukset olivat Volkswagenin maahantuojan VV-Auto Oy:n lahjoittama Volkswagen Kupla vuodelta 1951, sisäministeriön lahjoittama Volvo-poliisiauto vuodelta 1980 sekä Kangasalan kunnan lahjoittama Land Rover -paloauto vuodelta 1955. Vuonna 1988 Vehoniemen Automuseosäätiön kokoelmassa oli jo 68 ajoneuvoa.
Olavi Sallisen vuosien aikana luomien kontaktien ansiosta Vehoniemelle saatiin näytteille myös kansainvälisiä autoharvinaisuuksia ulkomaisista alan museoista. Sallisen työ ajoneuvohistorian tallettamiseksi sai tunnustusta jo vuonna 1987, jolloin puolustusministeriö nimesi Suomen Sotilas- ja erikoisajoneuvohistoriallisen museon sotahistorialliseksi erikoismuseoksi. Vuonna 1988 Vehoniemen Automuseosäätiö osti Nesteen avustuksella Britanniasta ranskalaisvalmisteisen, vuoden 1898 mallisen Georges Richard -auton, joka oli Suomen ainoa 1800-luvulta peräisin oleva moottoriajoneuvo. Auton hankinta perustui tietoihin, joiden mukaan Suomen maanteillä liikkui autoja jo 1890-luvulla.
1980-luvun lopulla liikenneministeriö etsi Tielaitoksen ylläpitämälle Tiemuseolle uutta toimintamallia ja aloitti Vehoniemen Automuseosäätiön ja Kangasalan kunnan kanssa neuvottelut valtakunnallisen tieliikennemuseon perustamisesta Kangasalle. Uusi tieliikennemuseo avattiin Kangasalan Kisarannassa vappuna 1992, ja julkisyhteisöjen ylläpitämäksi säätiöksi vuonna 1991 muutettu Vehoniemen Automuseosäätiö (vuodesta 1999 Mobilia-säätiö) siirsi koko näyttelytoimintansa uusiin tiloihin vuonna 1994. Kesällä 1994 Sallisen perheen omistukseen jääneessä entisessä museotilassa avattiin museoautonäyttely, minkä seurauksena hyvin harva uskollisista kävijöistä edes tiesi säätiön siirtäneen toimintansa pois Vehoniemenharjulta.
2000-luvulla Vehoniemen automuseo on edelleen kävijämääriltään kaikkien museoiden kärkipäässä ja mahdollisesti Kangasalan suosituin matkailukohde. Museon toiminnasta ovat Olavi Sallisen jälkeen vastanneet hänen tyttärensä Leila Suutarinen ja tämän puoliso Aki Suutarinen.
Museossa esillä olevat ajoneuvot
thumb|J. K. Paasikiven ZIS-110 Museossa on noin 50 entisöidyn ajoneuvon vaihtuva näyttely. Vehoniemen automuseossa on ollut maailman ainoa Mercedes-Benz 300 SEL Waxenberger 6.3. Niitä valmistettiin kolme kappaletta. Siellä on myös poliisille lahjoitettu Trabant. Museon erikoisuuksiin kuuluvat vielä Neuvostoliiton presidentti J. K. Paasikivelle vuonna 1955 lahjoittama ZIS-110-henkilöauto, Ranskan Helsingin-suurlähettilään vuonna 1935 omaan käyttöönsä maahantuoma Renault Nervasport -urheiluauto sekä oululaisen sotilasmestari Väinö Neubergin itse varaosista kokoama, vuonna 1956 ensirekisteröity Volkswagen Kupla.
Museossa on myös pääasiassa japanilaisia moottoripyöriä 1970-luvun alusta.
Heikki Värtsi
Heikki (alk. ) Värtsi (22. elokuuta 1931 Käkisalmi – 11. marraskuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija ja yksi kautta aikojen tuotteliaimpia suomalaisia musikaaliohjaajia ja -koreografeja. Värtsistä tuli taiteilijaprofessori 1984.
Elämä ja ura
Värtsin karjalankielisen perheen evakkotaival johti talvisodan päättäneen Moskovan rauhan 1940 jälkeen luovutetusta Karjalasta Jyväskylään. Isä Pjotr (Pekka) Värtsi oli kauppias jo Käkisalmessa ja Sortavalassa, mutta avasi liikkeen Jyväskylässäkin toria vastapäätä nimeltään P. Värtsi Oy. Heikki Värtsin ensimmäinen rooli oli Pinokkiona Jyväskylän Työväenteatterissa 11-vuotiaana. Paikallisen liikunnanopettajan tekemä koreografia sytytti pojassa ajatuksen tanssijan urasta.
Värtsi aloitti ylioppilaaksi tultuaan opinnot Helsingin kauppakorkeakoulussa, mutta tanssiharrastus vei voiton. Hän aloitti balettitanssijana opiskeltuaan Suomalaisen oopperan balettikoulussa. Kansallisteatterissa hän myöhemmin yhdisti ensitanssijana ja myöhemmin koreografina klassista ja jazztanssia. Jazztanssia Värtsi opiskeli myös New Yorkissa.
Musiikkiteatterikipinän Värtsi sai ohjaamalla Tampereen Teatterissa West Side Storyn ensimmäisenä Suomessa vuonna 1963. Hänen muita ohjauksiaan olivat Viulunsoittaja katolla, Zorbas, Piukat paikat, Enkeleitä Broadwaylla ja Loistokaupunki. Myös wieniläisoperetit ja klassisen baletin esitykset kuuluivat hänen niin tanssi- kuin ohjauskokemuksiin. Hän lienee tanssinut tai ohjannut kaikissa Suomen teattereissa ja esiintynyt lukuisilla maailman huippuestradeilla.
Let’s Get Naked... and Start a Revolution
Let’s Get Naked... and Start a Revolution on suomalaisen hard rock -yhtye Nakedin toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Johanna Kustannus.
Maalla
Maalla on vuonna 1993 ilmestynyt Radiopuhelimet-yhtyeen viides studioalbumi. Edellisestä Jäämeri-albumista poiketen se sisältään jälleen suoraviivaisempaa materiaalia. Levyä on kuvailtu myös paikoin psykedeeliseksi. Levyltä julkaistiin singlenä kappale Tänä iltana, B-puolellaan niin ikään albumilta löytyvä Kahvila Keidas.
Vuonna 2014 turkulainen Svart Records julkaisi albumin vinyylinä. Levystä otettiin rajoitettu 500 kappaleen painos ja sen mukana tulevat myös yhtyeen kitaristin Jarno Mällisen saatesanat. Vinyylijulkaisu nousi viikon ajaksi Suomen virallisen listan sijalle 33.
Keinu
pienoiskuva|Pieni tyttö keinumassa. pienoiskuva|[[Kyläkeinu Virossa.]] pienoiskuva|Tällaista keinua kutsutaan hämähäkkikeinuksi. Keinu eli kiikku tai liekku on erityisesti lasten suosima laite, jossa yläpuolella olevasta hirrestä tai oksasta roikkuu aisojen, narujen tai ketjujen varassa lava tai jokin muu esine (esimerkiksi auton rengas), jonka päällä voi istua tai seistä ja tehdä keinumisliikettä. Keinuminen on siis seisten tai istuen keinulaudalla vauhdin ottamista. Keinumisen liike-energiaa hyväksi käyttäen voi kyydistä myös esimerkiksi hypätä.
Keinumiseen voidaan liittää myös leikkejä tai pelejä, kuten keinupolttopallo. Aikanaan monissa kylissä oli iso kyläläisten yhteiskäytössä oleva kyläkeinu. Keinuilla nuoret saattoivat tavata toisiaan ja esitellä rohkeuttaan.
Bioko Surin provinssi
Bioko Surin provinssi on yksi Päiväntasaajan Guinean seitsemästä provinssista. Se sijaitsee Biokon saarella Bioko Norten provinssin kanssa. Biokon saaren vuoristoisen etelä- ja keskiosan kattavan provinssin asukasluku oli 29 034 vuonna 2001. Alue on Päiväntasaajan Guinean tärkeimpiä kaakaon ja kahvin tuotantoalueita. Bioko Surin provinssin pääkaupunki on Luba.
Bioko Surin provinssi jakautuu kahteen kuntaan: Luba ja Riaba.
Tenos (kaupunki)
Tenos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Tenoksen saarella eli nykyisellä Tínoksen saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi myöhemmässä vaiheessa nykyisen Tínoksen kaupungin paikalla.
Maantiede
Tenoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi alun perin Exómvourgo (myös Xómpourgo) -vuorella, joka toimi sen akropoliina. Se sijaitsi saaren sisäosissa noin 4,5 kilometriä saaren nykyisestä keskuksesta Tínoksen kaupungista pohjoiseen. 300-luvulla eaa. kaupunkikeskus, johon nyt viitattiin yksinkertaisesti nimityksellä asty ('kaupunki'), siirrettiin saaren luoteisrannikolle samalle paikalle kuin nykyinen Tínoksen kaupunki.
Tenoksen kaupunkivaltion alue käsitti koko Tenoksen saaren, eikä sillä ollut muita poliksia. Strabon luki Tenoksen Kykladeihin, joihin se luetaan yhä edelleen. Aiemmin saarella on ajateltu olleen ainakin yksi toinen kaupunki nimeltä Eriston, joka sijoitettiin nykyisen Kómin kylän paikalle. Nykyisin Kómin katsotaan saaneen nimensä antiikin aikaisesta Komen kylästä, ja myös lukuisia muita kyliä tunnetaan nimeltä, mutta saarella ei olisi ollut muita kaupunkeja Tenoksen lisäksi.
Vapaaehtoinen maanpuolustus
thumb|Vapaaehtoisen maanpuolustuksen kenttää Vapaaehtoisella maanpuolustuksella tarkoitetaan laajaa kirjoa erityyppistä Suomen maanpuolustusta tukevaa kansalaistoimintaa. Termiä on myös eri aikoina ja eri historiallisissa konteksteissa käytetty eri tavalla. Vapaaehtoiseen maanpuolustukseen kuuluvat muun muassa reserviupseeri- sekä reserviläistoiminta sekä näiden naisjärjestöjen toiminta, maanpuolustuskiltatoiminta sekä lukuisten perinneyhteisöjen toiminta.
Tenos (kaupunki)
Maantiede
Tenoksella kerrotaan olleen lähde, joka tunnettiin erikoisesta vedestään, joka ei sekoittunut viiniin. Antiikin aikana saari tunnettiin myös erinomaisesta valkosipulistaan.
Historia
Tenoksen saari on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Saaren varhaisia nimiä olivat Hydrussa ja Hydroessa  sen lähteiden ansiosta sekä Ofiussa  sen lukuisten käärmeiden vuoksi. Kreikkalaisessa mytologiassa Poseidon ajoi saaren käärmeet pois, ja tämän vuoksi tenoslaiset kunnioittivat erityisesti häntä. Myyteissä saari esiintyy myös paikkana, jossa Herakles löi Boreaan pojat.