cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Iroisemeri
Ympäristö, olosuhteet ja meren käyttö
Syvyyserot aiheuttavat Iroisella vahvoja virtauksia ja Englannin kanaali aiheuttaa hyvin voimakkaita koillissuuntaisia vuorovesivirtauksia, joiden nopeus voi olla jopa 3,9 m/s. Aluetta riepottelevat myös kovat lähtiset ja lounaiset tuulet. Luoteis-Atlantilla syntyvät matalapaineet luovat sykloneita, jotka säännöllisesti ylittävät Iroisemeren. Etenkin talvisin esiintyy rajuja myrskyjä, joiden vuoksi Iroisella on maine yhtenä Euroopan vaarallisimmista merialuista.
Iroisemeri on vilkas meriväylä. Brestissä on sijainnut vuodesta 1631 lähtien Ranskan merivoimien laivastotukikohta. Brestin seudulla sijaitsee myös Île Longuen ydinsukellusvenetukikohta. Merellisiin elinkeinoihin kuuluu sekä kalastus että merilevien keruu. Purjehdus ja veneily ovat suosittuja alueen tyynemmissä osissa lähellä rannikkoa sekä Douarnenezin lahdella. Sukeltajille on tarjolla hylkyjä ja muuta merenalaista nähtävää. Turismi on alueella tärkeää. Samalla merta ja sen eliöstöä on suojeltava, joten meren käytössä on tasapainoiltava.
Merikansallispuisto
pienoiskuva|[[Raitadelfiini loikkaa pintaan Iroisemerellä.]] Lokakuussa 2007 Ranska julisti Iroisemeren maan ensimmäiseksi merelliseksi kansallispuistoksi. Viralliselta nimeltään se on Parc naturel marin d'Iroise. Sillä on kolme päätavoitetta: lisätä tietoa meriympäristöstä, suojella alueen elinympäristöä ja lajistoa sekä kehittää kaikenlaista mereen liittyvää toimintaa. Kansallispuisto on 3 550 neliökilometrin laajuinen. Alue alkaa 48°31'N leveysasteelta (Ushantin saaren pohjoisrannikko) ja päättyen 47°59'N leveysasteelle eli Ile de Sein -saaren etelärannikolle. Idässä rajana on rannikko lukuun ottamatta Brestin rediä (Rade de Brest). Länteen alue jatkuu rannikolta 22 kilometriä Ranskan aluevesillä.
Iroisemeri kuuluu maailman tärkeimpien geobiografisten siirtymäalueiden joukkoon. Siirtymäalueella kulkee jakolinja, joka erottaa lauhkean ilmanalan sekä viileän ja kylmän ilmanalan merieläimistön toisistaan.
Meripelastus
pienoiskuva|SAR-pelastusalus Douarnenez'n satamassa. Ranskan viranomaiset ovat panostaneet meripelastukseen, sillä Iroisen alueella on vaativat meriolosuhteet, runsaasti liikennettä vesillä ja alueella sattuneita havereita. Vuonna 2005 otettiin käyttöön uusi 80-metrinen meripelastusalus Abeille Bourbon, jonka kotisatama on Brest. Alus korvasi edeltäjänsä, liki 64-metrisen Abeille Flandren. Abeille Bourbon pystyy avustamaan aluksia öljytankkereista suuren luokan konttialuksiin. Meripelastukseen osallistuu myös lukuisa joukko suuria SAR-aluksia, joita on muun muassa Douarnenezin, Camaretin, Le Conquetin, Molènen sekä Ouessantin (Ushant) satamissa.
Brestin rannikolla on ollut vuodesta 2006 lähtien käytössä myös HF WERA-tutka-asemat (WERA = Wellen Radar ), joita voidaan hyödyntää meripelastuksen apuna.
Majakat
pienoiskuva|[[La Jumentin majakka Ouessantin saaren edustalla Iroisemerellä.]] Iroisen alueella on 29 majakkaa, joista 18 on merellä tai saarilla. Yksi kuuluisimmista majakoista on La Jument, joka sijaitsee merellä noin 300 metriä Ouessantin (englanniksi Ushant, bretoniksi Enez Eusa) saaren rannalta. Alueella on vaarallinen merenalainen riutta ja liikennöinti merellä on vilkasta. Vuosien 1888 ja 1904 välisenä aikana 31 alusta haaksirikkoutui Ouessantin lähellä. Höyryalus SS Drummond Castle upposi vuonna 1896 ja 250 ihmistä hukkui. La Jumentin majakan rakentaminen alkoi 1904 ja kesti vaikeissa olosuhteissa aina vuoteen 1911 saakka.
Idänniittyperhonen
Idänniittyperhonen (Coenonympha glycerion) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva pieni päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys
Idänniittyperhosen levinneisyysalue ulottuu Pyreneiden niemimaan pohjoisosista Keski-Eurooppaan, Suomeen ja Venäjän kautta Siperiaan. Laji puuttuu muun muassa Euroopan eteläisimmistä osista, Britteinsaarilta ja Skandinaviasta.
Idänniittyperhosesta on kuvattu alalaji Coenonympha glycerion iphioides (Espanjan niittyperhonen), joka esiintyy Pohjois-Espanjassa. Alalajia on pidetty myös itsenäisenä lajina Coenonympha iphioides.
Suomessa idänniittyperhonen esiintyy maan etelä- ja keskiosissa ja satunnaisesti pohjoisempana, pohjoisin havainto on Torniosta. Lajia ei ole havaittu Manner-Ahvenanmaalla. Kanta on painottunut Kaakkois-Suomeen. Idänniittyperhonen on suhteellisen uusi tulokas Suomessa. Laji on levinnyt maahan kaakosta, jossa ensimmäiset vakituiset kannat olivat 1800–1900-luvun vaihteessa.
Koko ja ulkonäkö
Idänniittyperhosen etusiiven pituus on nimialalajilla yleensä 15–18 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 25–33,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinta on koirailla kastanjanruskea. Yläpinnalla ei ole koirailla yleensä silmätäpliä, mutta takasiivessä voi olla harvoin 1–2 pientä silmätäplää. Naaraalla etusiiven yläpuolen pohjaväri on kellanruskea ja sen ulkoreuna on tummempi. Takasiiven pohjaväri on tummanharmaa ja siinä saattaa olla 2–3 pientä silmätäplää.
Shut You Out
Shut You Out on ruotsalaisen punk-yhtye Millencolin kappale, joka julkaistiin heidän albumillaan Kingwood. Kappale julkaistiin singlenä 24. lokakuuta 2005. Kappaleen B-raita oli ennen julkaisematon kappale ”Ratboy’s Masterplan”.
Idänniittyperhonen
Koko ja ulkonäkö
Alalaji Coenonympha glycerion iphioides on nimialalajia kookkaampi, etusiiven pituus on 17–20 mm.
Elinympäristö
Idänniittyperhosen elinympäristöä ovat niityt, pientareet ja metsänreunat. Nimialalaji esiintyy alangoilta noin 1 700 metrin korkeuteen saakka. Espanjassa esiintyvä alalaji esiintyy ruohoisilla ja kivisillä ylänkömailla noin 1 800 metrin korkeuteen saakka.
Lentoaika ja elintavat
Lentoaika on yleensä kesä–heinäkuussa yhtenä sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasveja ovat nurmilauha (Deschampsia cespitosa), koiranheinä (Dactylis glomerata), helmikät (Melica), lehtolusteet (Brachypodium) ja sukapäät (Cynosurus).
Pew Research Center
pienoiskuva|300px|Pew Research Centerin logo
Pew Research Center on yhdysvaltalainen, Washingtonissa päämajaansa pitävä riippumaton ja voittoatavoittelematon tutkimuslaitos ja ajatushautomo. Pew tekee mielipidetiedusteluja, demografisia tutkimuksia, mediasisältöanalyysiä ja muuta empiiristä yhteiskuntatieteellistä tutkimusta tuottaen niiden kautta tietoa Yhdysvaltoja ja muuta maailmaa muokkaavista kysymyksistä, asenteista ja trendeistä.
Pew Research Centerin päärahoittaja on The Pew Charitable Trusts.
Historia
Pew Research Center sai alkunsa Times Mirror -sanomalehden tutkimushankkeesta "Times Mirror Center for the People & the Press" vuonna 1990. Hankkeessa toteutettiin säännöllisiä poliittisia mielipidetiedusteluja. The Pew Charitable Trustsista tuli keskuksen rahoittaja vuonna 1996, ja se sai nimekseen "Pew Research Center for the People & the Press". Vuonna 2004 The Pew Charitable Trusts perusti Pew Research Centerin Washingtoniin. Pew Research Centerin johtaja on vuodesta 2014 ollut Michael Dimock.
Axel Jensen
Axel Jensen (12. helmikuuta 1932 Trondheim, Sør-Trøndelag – 13. helmikuuta 2003 Ålefjær, Kristiansand, Vest-Agder) oli norjalainen kirjailija. Jensen oli erityisesti tunnettu yhteiskuntakriittisistä tulevaisuusromaaneistaan. Hänen teoksistaan tunnetuin on Line (1959), josta on tehty vuonna 1961 samanniminen elokuva.
Myös seuraava teos Line (1959) herätti paljon kiinnostusta. Se poikkeaa täysin edellisestä. Jensen kuvaa teoksessa ulkomailta Osloon palannutta nuorta miestä, mahdollisesti samaa kuin Ikaroksessa. Joacim (1961) on tavanomaisempi taiteilijaromaani, jossa hän käsittelee vapautta ja vastuuta. Molemmissa teoksissa on omaelämäkerrallisia juonteita. Jensen on sanonut, että romaanin henkilöhahmon Lorenzon esikuvana on Leonard Cohen. Lontoossa asuessaan Jensen kuului psykiatri R. D. Laingin lähipiiriin. Laing käytti hoidossa apuna LSD:tä.
Romaanilla Epp (1965) Jensen aloitti kirjailijantyössään uuden vaiheen ja suuntautui tulevaisuuteen. 'Tago'' on sarjakuvakirja, jossa hän teki yhteistyötä Per Ekholmin kanssa.
Jensen sairastui 1992 ALS-tautiin, ja sairautensa aikana hän kritisoi voimakkaasti Norjan terveydenhoitojärjestelmää. Kootut teokset ilmestyivät 1998 seitsemänä niteenä, ja omaelämäkerrallinen Livet sett fra Nimbus ilmestyi 2002.
Launeen kirkko
Launeen kirkko on Lahdessa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko, jonka suunnitteli helsinkiläinen arkkitehti Erik Lindroos. Rakennus otettiin käyttöön vuonna 1953 seurakuntakeskuksena. Launeen seurakunnan jäsenmäärä kuitenkin kasvoi huomattavasti, joten rakennukseen tehtiin laajennus jo vuonna 1958. Sen yhteydessä rakennettiin kellotapuli ja kirkkosalia levitettiin etelän suuntaan. Laajentamisen jälkeen seurakuntakeskus vihittiin kirkoksi. Launeen kirkko peruskorjattiin vuosien 2000 ja 2001 aikana.
Launeen kirkko on toiseksi vanhin säilynyt evankelis-luterilainen kirkkorakennus Lahdessa Nastolan kirkon jälkeen.
Arkkitehtuuri
Launeen kirkko on rakennettu vaaleaksi rapatusta tiilestä. Katto on punertavaa savitiiltä. Lahden kaupungin rakennushistoriaselvityksessä kirkon sanotaan kuvaavan 1950-luvun "hienopiirteistä intiimiä arkkitehtuuria". Launeen kirkko suojeltiin asemakaavalla vuonna 2010.
Bernard Werber
220px|right Bernard Werber (s. 18. syyskuuta 1961 Toulousessa) on ranskalainen tieteiskirjailija. Werber on julkaissut useita romaaneja, joista kaksi on suomennettu.
Jean Reno
Jean Reno (syntyjään Juan Moreno y Herrera-Jiménez, s. 30. heinäkuuta 1948 Casablanca, Ranskan Marokko) on ranskalainen näyttelijä. Renon vanhemmat olivat espanjalaisia, jotka pakenivat Pohjois-Afrikkaan pakoon Francisco Francon hallintoa. Reno muutti Ranskaan ollessaan 17-vuotias.
Bernard Werber
Werber syntyi Haute-Garonnen departementissä. Päätettyään opiskelunsa hän toimi tieteistoimittajana kymmenkunta vuotta. Hänen toistaiseksi tunnetuin teoksensa on muurahaistrilogia. Hän on myös kirjoittanut näytelmän ja tuottanut elokuvan.
Jean Reno
Näyttelijän ura
Reno aloitti näyttelijän opinnot Ranskassa ja loi uraa televisiossa sekä teatterissa. Tunnetuin hän on kuitenkin elokuvanäyttelijänä. Jean Reno ja Luc Besson tekivät yhdessä monta elokuvaa, melko vaihtelevalla menestyksellä. Tunnetuimpia näistä elokuvista ovat muun muassa Suuri sininen, Le grand bleu, elokuva sukeltamisesta, ja Leon, kuvaus palkkatappajasta, joka saa huolehdittavakseen perheensä menettäneen nuoren tytön. Sittemmin Reno on esiintynyt useissa ranskalaisissa ja amerikkalaisissa elokuvissa.
Nuorena Reno esitti usein elokuvassa roistoa, mutta näyttelijänlahjojensa ansiosta hän sai pian erilaisia rooleja. Reno on näytellyt muun muassa romanttisissa komedioissa sekä toimintaelokuvissa.
Lapset
Renolla on yhteensä kuusi lasta: Sandra (s. 1977), joka on näyttelijä ja Mickael (s. 1980), joka on laulaja sekä vuosina 1996, 1998, 2009 ja 2011 syntyneet nuoremmat lapset.
Sielullisten vahingoittamista vastaan
Sielullisten vahingoittamista vastaan on Porfyrioksen kirjoittama teos, joka käsittelee kasvisruokavaliota ja sen etiikkaa, ja on suunnattu eläinten syömistä vastaan.
Teoksen synty
Porfyrios oli uusplatonilainen filosofi, joka kirjoitti 200-luvun jaa. jälkimmäisellä puoliskolla ja 300-luvun taitteessa. Sielullisten vahingoittamista vastaan on pisin häneltä (lähes) kokonaan säilyneistä teoksista. Teoksen, sen enempää kuin Porfyrioksen muidenkaan kirjoitusten, tarkkaa syntyaikaa ei tunneta. Se on kuitenkin kirjoitettu sen jälkeen, kun Porfyrios oli tullut Roomaan vuonna 263, ja ennen hänen kirjoittamaansa Plotinoksen elämäkertaa Plotinoksen elämä vuonna 301. Yleensä teos ajoitetaan vuosiin 268–270, jolloin Porfyrios oli Sisiliassa toipumassa hermoromahduksesta, joka oli tehnyt hänestä itsemurhaan taipuvaisen. Itsemurha mainitaan teoksessa usein. Myös teoksessa oleva maininta Porfyrioksen itse Karthagossa kasvattamasta peltopyystä sopii paikkaan, sillä Karthago oli suhteellisen lähellä Sisiliaa.
Sajaniemi (Lammi)
Sajaniemi on Hämeenlinnassa Lammilla sijaitseva alue, joka on Natura 2000 -alue. Lehto kuuluu valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan. Alue sijaitsee Ormajärven luoteisrannalla. Siinä on rantalehtoa, jota ympäröi alue, jossa on vanhan metsän piirteitä. Siihen kuuluu myös kuivahkoa rinnelehtoa ja kosteaa saniaislehtoa. Rinteessä kasvaa suuria lehmuksia. Siellä tavataan liito-oravia, pikkusieppoja ja pohjantikkoja sekä myös erittäin uhanalainen eliölaji.
Sielullisten vahingoittamista vastaan
Tekstihistoria
Teoksesta on säilynyt kaksi käsikirjoitusperinnettä, jotka kummatkin ovat huonolaatuisia. Niissä on paljon virheitä, ja tekstiä on muutettu alkutekstistä paljon, vaikkakin enemmän ilmaisuissa kuin varsinaisessa sisällössä. Varsinaisten käsikirjoitusperinteiden lisäksi teoksen kreikkalaista pakanauskontoa käsitteleviä osia lainataan laajalti Eusebios Kesarealaisen teoksessa Praeparatio evangelica, Kyrillos Aleksandrialaisen teoksessa Julianosta vastaan (Contra Julianum) ja Theodoretos Kyrrhoslaisen teoksessa Therapeutica eli Graecarum affectionum curatio. Varsinkin Eusebioksen ja Kyrilloksen tekemät lainaukset ovat hyödyllisiä ja lähempänä alkutekstiä kuin teoksen tekstihistoriassa muuten säilynyt teksti. Theodoretoksen tekemät lainaukset sen sijaan eivät ole yhtä hyödyllisiä, sillä ne ovat lyhyitä ja peräisin Eusebiokselta.
Sajaniemi (Lammi)
61.10807°N, 24.96352°W
Sielullisten vahingoittamista vastaan
Tekstihistoria
J. B. Felicianus (Giovanni Feliciano) julkaisi teoksen latinankielisen käännöksen Venetsiassa vuonna 1547. Teoksen kreikankielisen alkutekstin ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) oli Petrus Victoriuksen Firenzessä heti seuraavana vuonna 1548 painama. Se sisälsi myös muita tekstejä, kuten Eunapioksen kirjoittaman Porfyrioksen elämäkerran teoksesta Filosofien ja sofistien elämä, sekä kriittisen apparaatin. J. Valentinus toimitti vuonna 1655 tekstilaitoksen, joka sisälsi ensimmäisenä lukujaon ja -numeroinnin. Laitos sisälsi myös Lucas Holstenin (Holstenius) tekemän latinankielisen käännöksen. Myöhempiä laitoksia olivat muun muassa J. de Rhoerin (Utrecht, 1767) ja August Nauckin toimittamat (Teubner-laitos, 1860, uudistettu 1886).
Tutkimuksessa teokseen viitataan usein sen latinankielisen nimen lyhennelmällä De abstinentia.
Sisältö
Sielullisten vahingoittamista vastaan on kirjoitettu Castricius Firmukselle osoitetun kirjeen muodossa. Porfyrios katsoo, ettei eläimiä tulisi surmata, ei edes ruoaksi. Hän aloittaa käsittelemällä argumentteja eläinten syömisen ja uhraamisen puolesta, ja sitten pyrkii kumoamaan ne. Hän katsoo, että eläinten syöminen on sopimatonta ottaen huomioon sen, mitä ihmisistä ja jumalista tiedetään, epäoikeudenmukaista ottaen huomioon sen, mitä eläimistä tiedetään, ja tarpeetonta ottaen huomioon sen, mitä ei-kreikkalaisista kansoista tiedetään. Teksti on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena lukuun ottamatta teoksen loppua. Teos on säilyttänyt paljon tietoa kreikkalaisen pakanauskonnon uskomuksista ja käytännöistä.
Teos on alusta asti jaettu neljään kirjaan. Myöhemmin kirjat on jaettu numeroituihin lukuihin ja nämä edelleen numeroituihin alikohtiin.
Kirja I käsittelee kasvisruokavalion etuja ja lihan syömisestä pidättäytymistä, ja perustelee niiden tarpeellisuutta. Porfyrios käsittelee laajalti peripateetikkojen, stoalaisten ja epikurolaisten vastaväitteitä kasvisruokavaliota vastaan. Erityisen laajasti hän käsittelee vastaväitteitä, jotka ovat peräisin epikurolaisen Hermarkhoksen teoksesta Empedoklesta vastaan eli Kirjeitä Empedokleesta, joka käsitteli Empedokleen ajattelua, sekä Clodius Neapolislaiselta, joka julkaisi tutkielman eläinten syömistä pidättäytymistä vastaan.
Lainausten välissä Porfyrios esittää oman, uusplatonismiin perustuvan näkemyksensä. Hän näkee ihmisen olevan henkinen olento, jonka täytyy pyrkiä erkaantumaan aistillisuudesta. Syömämme ruoan tulisi olla helposti sulavaa, ja ruokavaliossa tulisi noudattaa kohtuullisuutta. Eläinten liha on haitallista terveydelle ja sen syöminen johtaa haitallisiin ruumiillisiin haluihin.
Kirja II käsittelee eläinuhreja. Ne olivat antiikin aikana kriittinen kysymys eläinten syömisen tai siitä pidättäytymisen kannalta, sillä vaikka tuon ajan ruokavalio olikin muutoin varsin kasvispitoista, eläinten uhraaminen ja tätä seuranneet juhla-ateriat, joissa uhrattujen eläinten liha syötiin, kuuluivat oleellisesti ajan uskontoon ja yhteisölliseen elämään.
Porfyrios katsoo, etteivät eläinuhrit miellytä jumalia. Hän esittää, että uhrit olivat alun perin kasviksia, ja eläimiä alettiin uhrata vasta nälänhädän aikana. Koti- ja hyötyeläinten uhraaminen on väärin, koska ne eivät ole tehneet meille mitään pahaa. Villien ja haitallisten eläinten uhraaminen taas ei sovi jumalten arvolle. Luvussa lainataan laajalti erityisesti Theofrastosta. Lainaukset ovat suureksi osaksi tai kokonaan peräisin hänen kadonneesta teoksestaan Hurskaudesta.
Kirja III käsittelee oikeudenmukaisuuden käsitettä sovellettuna ihmisiin ja eläimiin. Porfyrios suuntaa argumenttinsa lähinnä stoalaisia vastaan, ja katsoo, että oikeudenmukaisuus kuuluu myös eläimille. Erityisesti Porfyrios hyödyntää luvussa Plutarkhosta. Porfyrioksen mukaan sekä Platon, Aristoteles, Empedokles että Pythagoras katsoivat, että eläimet kykenevät ajattelemaan. Todisteeksi hän esittää muun muassa sen, että eläimet kykenevät oppimaan ihmisten niille antamia käskyjä sekä päättelemään, mikä olisi oikea toimintatapa eri tilanteissa. Jokainen, joka asettaa lihansyönnin eläinten oikeudenmukaisen kohtelun edelle, rikkoo luonnollista lakia vastaan, ja jokainen, joka ei enää vahingoita eläimiä, tekee itsestään hyvän.
Kirja IV antaa esimerkkejä kansoista ja merkkihenkilöistä, jotka olivat pidättäytyneet eläinten syömisestä ja noudattaneet kasvisruokavaliota. Porfyrios aloittaa käsittelemällä myyttistä kulta-aikaa. Sen jälkeen hän kuvaa muun muassa spartalaisten, egyptiläisten, essealaisten, brahmaanien ja gymnosofistien tapoja. Kirja katkeaa kesken sen jälkeen, kun Porfyrios on käsitellyt ateenalaisille lakeja säätänyttä Triptolemosta. Näin puuttumaan jää lopun osio, joka käsitteli roomalaisia kasvissyöjiä.
Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeus
pienoiskuva|upright=1.0|Sandvikan käräjätalo. Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeus on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta, ja se kuuluu Borgartingin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2021 yhdistämällä Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Sandvikassa ja Hønefossissa.
Tuomiopiiri
Käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat seuraavat kunnat:
Hippolokhos (kirjailija)
Hippolokhos (, ; 300–200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli kotoisin Makedoniasta. Hän oli filosofi Theofrastoksen oppilas ja Lynkeus Samoslaisen ystävä. Häneltä on säilynyt tietoja hänen Lynkeukselle lähettämästään kirjeestä, jossa hän kuvaa suurta hääjuhlaa 200-luvun eaa. alkupuolella. Sulhanen oli eräs Karanos. Athenaios lainaa kirjettä laajasti teoksessaan Deipnosofistai. Athenaioksen mukaan Hippolokhos oli tehnyt Lynkeuksen kanssa vastavuoroisen sopimuksen, että jos toinen saisi osallistua suuriin juhliin, hän lähettäisi toiselle selonteon kaikista siihen liittyneistä valmisteluista.
Heikki Sorsa
Heikki Sorsa (s. 10. helmikuuta 1982 Helsinki) on suomalainen lumilautailija. Hän aloitti lumilautailun vuonna 1993 ja lajissa kilpailemisen vuonna 1996. Heikki opiskeli Pohjois-Haagan yhteiskoulussa (PHYK) liikuntalinjalla. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli Suomi Cupin kilpailu, jossa hän sijoittui toiseksi.
Sorsa valittiin vuosina 2001 ja 2002 vuoden suomalaiseksi lumilautailijaksi.
Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002 Sorsa voitti lumikourun karsintakilpailun, mutta jäi kuitenkin finaalissa seitsemännelle sijalle. Sorsa muistetaan myös siitä, että hän nautti olympiakylän McDonald'sissa 44 hampurilaista. Myöhemmin hänestä tuli McDonaldsin mainostaja. Heikki Sorsasta on myös tehty dokumenttisarja nimeltään The Sorsa project. Sarjaa näytti MTV3 kanava vuonna 2006–2007. Heikki Sorsa on myös yksi White Moment tuotemerkin perustajista. Aktiiviaikanaan Sorsan tavaramerkki oli korkea irokeesi.
Sorsa oli yksi Selviytyjät Suomi -ohjelman kuudennen kauden kilpailijoista. Sorsa osallistuu keväällä 2022 Nelosella ja Ruutu-suoratoistopalvelussa alkavaan tosi-tv-ohjelmaan Erikoisjoukot.
Hei mambo
Hei mambo on Anita Hirvosen studioalbumi vuodelta 2008.
Dominique Thorne
Dominique Thorne (s. 5. marraskuuta 1997 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä
Thornen vanhemmat ovat kotoisin Trinidadin ja Tobagon saarivaltiosta. Hän opiskeli yhteiskuntatieteitä Cornellin yliopistossa ja valmistui vuonna 2019.
Ángel María Villar
Ángel María Villar Llona (s. 21. tammikuuta 1950 Bilbao, Vizcayan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapallovaikuttaja ja entinen pelaaja. Hän toimii Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton puheenjohtajana sekä Euroopan jalkapalloliiton ja kansainvälisen jalkapalloliiton varapuheenjohtajana.
Pelaaja
Villar sai jalkapallo-oppinsa bilbaolaisen Athletic Clubin juniorijoukkueissa. Aikuisten tasolla hän pelasi CD Galdakonon (1968–1969) ja CD Getxon (1969–1970) alasarjajoukkueissa ennen paluutaan Athleticiin vuonna 1970. Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki ensiesiintymisensä 9. syyskuuta 1971, ja pelasi vuonna 1981 päättyneellä urallaan kaikkiaan 291 pääsarjaottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän saavutti Athleticissa Espanjan cupin voiton vuonna 1973 sekä Espanjan cupin ja Uefa-cupin kakkossijan vuonna 1977.
Espanjan maajoukkueessa Villar pelasi 22 ottelua ja teki kolme maalia vuosina 1973–1979. Hän pelasi myös yhden ottelun Espanjan olympiajoukkueessa. Arvokilpailuissa hän ei maataan edustanut.
Vaikuttaja
Jalkapalloilun ohella Villar opiskeli oikeustiedettä Deuston yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1979 ja aloitti työskentelyn asianajajana. Hän oli myös yksi Espanjan jalkapallon pelaajayhdistyksen perustajista ja toimi yhdistyksen varapuheenjohtajana vuosina 1978–1980 sekä Vizcayan jalkapalloliiton puheenjohtajana vuosina 1981–1988. Espanjan kuninkaallisen jalkapalloliiton hallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 1984 lähtien ennen valintaansa liiton puheenjohtajaksi vuonna 1988. Hänet on valittu tehtävään uudestaan vuosina 1992, 1996, 2000, 2004 ja 2008.
Villar on noussut korkea-arvoisiin tehtäviin myös Euroopan jalkapalloliitossa ja kansainvälisessä jalkapalloliitossa. Hän on toiminut Euroopan liiton varapuheenjohtajana vuodesta 2000 lähtien ja vastaavassa tehtävässä kansainvälisessä liitossa vuodesta 2002 lähtien. 2017 hänet pidätettiin epäiltynä korruptiosta Poliisin ratsian päätteeksi.
Istros (grammaatikko)
Istros oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka oli kotoisin Kallatiksesta Mustanmeren rannalta.
Stefanos Byzantionlaisen mukaan Istros kirjoitti teoksen Tragediasta. Näin hän voi olla sama Istros, johon anonyymi Sofokleen elämäkerran kirjoittaja viittaa yhtenä niistä, jotka olivat kirjoittaneet tragediakirjailijan elämäkerran; toinen vaihtoehto olisi tunnetumpi historioitsija Istros.
Giuseppina Projetto
Giuseppina Projetto-Frau (30. toukokuuta 1902 – 6. heinäkuuta 2018) oli Italian vanhin elävä ihminen Marie-Josephine Gaudetten kuoltua 13. heinäkuuta 2017 ja kuolemaansa saakka maailman toiseksi vanhin vahvistettu elävä ihminen Nabi Tajiman kuoltua 21. huhtikuuta 2018. Häntä vanhempi oli ainoastaan Chiyo Miyako. Projetto eli 116 vuotta ja 37 päivää.
Julia Grünwald
thumb|250px|Julia Grünwald
Giuseppina Projetto
Hän syntyi La Maddalenassa Sardiniassa, mutta oli alun perin sisilialainen. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli muuttanut Sisiliasta Giuseppe Garibaldin retkikunnan mukana. Vuonna 1946 hän avioitui Giuseppe Fraun kanssa, joka oli leskeksi jäänyt kolmen lapsen isä. Projetto asui kuollessaan Toscanassa miniänsä ja lastenlastensa kanssa.
Projetto oli vanhin elävä Italiassa syntynyt henkilö Emma Moranon kuoltua 15. huhtikuuta 2017. Gaudette oli syntynyt Yhdysvalloissa. Projetto on toiseksi vanhimmaksi koskaan elänyt italialainen Emma Moranon jälkeen ja oli myös kuolemaansa saakka Euroopan vanhin elävä ihminen Ana María Vela Rubion kuoltua 15. joulukuuta 2017. Projetto oli tiettävästi viimeinen elossa ollut vuonna 1902 syntynyt henkilö.
Julia Grünwald
Julia Grünwald (aiemmin Dygruber, s. 25. lokakuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä.
Alppihiihdon maailmancupissa Grünwald kilpaili ensimmäisen kerran Lienzin pujottelussa joulukuussa 2011. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Kühtain pujottelussa joulukuussa 2014 oltuaan 14:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Flachaun jälkimmäisessä pujottelussa tammikuussa 2016.
Liu Xia
Liu Xia (s. 1. huhtikuuta 1961 ) on kiinalainen toisinajattelija, joka oli kotiarestissa vuodesta 2010 lähtien mutta vapautui heinäkuussa 2018, sen jälkeen kun Saksan liittokansleri Angela Merkel tapasi Kiinan pääministerin Li Keqiangin. Merkelin lisäksi monet kulttuurihenkilöt ja organisaatiot ovat olleet aktiivisia Liun vapauttamisen puolesta. Liu poistui Kiinasta Finnairin lennolla Helsinkiin, josta hän jatkoi Saksaan.
Liu Xia on rauhannobelisti Liu Xiaobon leski. Hän joutui kotiarestiin sen jälkeen kun Liu Xiaobo sai 2010 Nobelin rauhanpalkinnon. Hän on potenut masennusta ja sydänvaivoja, ja häntä pyrittiin auttamaan, mutta Kiinan viranomaiset estivät tapaamiset. Liuta vastaan ei koko kotiarestiaikana nostetty syytteitä.
Liu on julkaissut vuonna 2015 kaksikielisen runovalikoiman Empty Chairs.
Blas de Lezo (1922)
Blas de Lezo oli Espanjan laivaston vuonna 1922 vesille laskettu Blas de Lezo -luokan kevyt risteilijä.
Palvelus
Alus ajoi 11. heinäkuuta 1932 kovalla vauhdilla Cabo de Finisterren edustalla Centolo-riuttaan. Riutalta irrottamisen jälkeen alus upposi.
Ovriós
Ovriós eli Evraionísi (Εβραιονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Saroninlahdessa. Saaren pinta-ala on noin 0,147 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ovriós kuuluu Kórinthoksen kuntaan, Korinthian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.
Ovriós sijaitsee Fragkolímanon ja Pefkálin kylien edustalla Peloponnesoksen niemimaan koilisrannikon edustalla. Ovrióksesta länteen sijaitsee Plateián saari.
Saarella on ollut asutusta esihistoriallisella ajalla viimeistään mykeneläisellä kaudella, sekä myöhemmin bysanttilaisella, venetsialaisella ja osmanivallan kaudella. Saarella on jäänteitä linnoitteista bysanttilaiselta ajalta ja laajemmat linnoituksen rauniot toiselta venetsialaiselta kaudelta 1600–1700-luvuilta. Linnoitus on saaren korkeimmalla kohdalla.
Kultakanta
Kultakanta on rahakanta, joka perustuu kullan käyttöön rahan arvon perustana. Kultakanta otettiin käyttöön Britanniassa 1816, Suomessa 1878, Ranskassa ja Yhdysvalloissa 1870-luvulla ja suurimmassa osassa maailmaa 1890-luvulle mennessä. Sitä ennen oli ollut käytössä hopeakanta.
Toimintaperiaate
Arvometalleihin perustuvat rahayksiköt olivat vallitsevia useimmissa maissa 1900-luvun alkuun asti. Monien rahayksiköiden nimetkin ovat alkujaan arvometallien painoyksikköjä. Esimerkiksi Englannin punta eli pound on sama sana kuin painoyksikkö pauna (oik. troy-pauna, noin 373 grammaa). Punta oli hopean painoyksikkö, joten jos jokin maksoi kaksi puntaa, se tarkoitti, että se maksoi 750 grammaa hopeaa.
Vanhempina aikoina jalometallirahat kiersivät maksuvälineinä, mutta 1600-luvulta lähtien niiden ohella tulivat käyttöön setelit. Alkujaan setelit olivat kuitteja arvometalleista; setelejä vastaan pankista sai lunastaa setelissä mainitun määrän tiettyä metallia. Esimerkiksi Suomen Pankin seteleissä luki vielä 1900-luvun alussa, että "tätä seteliä vastaan Suomen Pankki maksaa X markkaa kullassa". Edelleen lyötiin myös kultarahoja, joiden paino oli laissa säädetty, mutta käytännössä niitä oli liikkeessä vain vähän. Suurin osa kullasta olikin harkkoina keskuspankin holveissa, ja pääasiallisena maksuvälineenä olivat setelit.
Pankkien liikkeelle laskema setelien määrä vastasi pankkien holveissa olevaa arvometallien määrää. Pankki saattoi painaa esimerkiksi miljoona puntaa seteleinä vain, jos sillä oli vastaava määrä kultaa holvissaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana valtiot kuitenkin laskivat liikkeelle katteettomia seteleitä maksaakseen sodankäyntimenojaan; tämä rahamäärän lisäys suhteessa arvometallien määrään johti siihen, että rahayksikköjen kytkös arvometalleihin katkesi. Sodan jälkeen kulta- ja hopeakantoja yritettiin palauttaa monissa maissa, mutta 1930-luvun laman aikoihin nämä pyrkimykset ajautuivat karille devalvaatioiden ynnä muiden kriisien vuoksi.
Poikkeustapauksissa jalometallikannasta oli eräissä maissa luovuttu joksikin ajaksi jo aikaisemmin. Esimerkiksi Ranskan vallankumouksen aikaisille seteleille, assignaateille ei ollut määritelty kulta- tai hopea-arvoa.
Periaatteet
Kultakannan johtavana periaatteena on rahan yhdenvertaisuus kultaan nähden. Jotta rahasta ei olisi tullut kultaa arvokkaampaa, oli oikeus lyöttää kullasta rahaa. Jotta kullasta ei olisi tullut rahaa arvokkaampaa, oli oikeus sulattaa rahaa kullaksi. Jotta eri maihin ei olisi muodostunut erilaisia kultaraha-arvosuhteita, oli kullan vienti- ja tuonti maahan vapaata. Jotta kulta-arvoihin kolikkojen tapaan sidottua setelirahaa ei olisi voinut tuottaa enempää kuin mitä oli kultaa, piti seteleillä olla keskuspankeissa kultakate: ne oli voitavat saada lunastaa kultaan. Monissa maissa kultakantaa edelsi hopeakanta.
Englanti siirtyi kultakantaan käytännössä 1717, kun rahapajan johtaja Isaac Newton korotti arvosuhteen tasolle 15,3. 1820-luvulta 1800-luvun loppuun monissa maissa oli arvonmäärityksen perustana kultafrangi. Kullan ja hopean virallinen vaihtosuhde oli 1820-luvulta 1890-luvulla hieman alle 16. 1870-luvun puolivälissä hopeaa alkoi löytyä runsaasti ja kullan markkinahinta suhteessa hopean nousi ensin noin 18:aan, sitten 22:een ja lopulta 24:ään. Kulta- ja hopeakannat erkanivat toisistaan.
Ensimmäinen maailmanlaajuinen kultakanta
Ensimmäinen laaja kultakanta vallitsi maailmassa 1870–1914. Se mahdollisti maailmankaupan laajenemisen siksi, että monien maiden valuutat oli sidottu toisiinsa kultakannan avulla. Avainasemassa oli Englannin punta, joka oli nyt määritelty arvoltaan niin, että yksi punta vastasi 113 graania (7,3 g) kultaa. Kausi päättyi ensimmäiseen maailmansotaan, mikä merkitsi vaihdettavuuden rajoittamista, minkä vuoksi maiden rahapolitiikat itsenäistyivät toisistaan ja erkanivat käytännössä kultakannasta.
Ranskassa oli vallalla kaksimetallikanta, joka perustui kulta- ja hopeakantaan, eli jossa kulta oli 15,5 kertaa niin arvokasta kuin hopea. Ranskan ja Preussin sodan tuloksena Saksan valtakunta muodostui ja se sai sotakorvaukseksi viisi miljardia frangia, millä kyettiin muodostamaan mittava kultavaranto, jonka avulla se perusti kultakantaan perustuvan Saksan markan. Saksan kultakantakehitystä seurasivat Norja, Ruotsi ja Tanska 1873, jolloin muodostui Skandinavian rahaliitto.
Yhdysvallat liittyi kultakantaan 1873, Suomi 1878 frangijärjestelmän kautta. Suomen markka määriteltiin Ranskan frangin arvoiseksi, ja se tuli voimaan 1878 lopussa. Muu Venäjä liittyi kultakantaan vuonna 1897.
Toinen maailmanlaajuinen kultakanta
Toinen kultakanta vallitsi 1925–1933. Sen mahdollisti maiden toipuminen ensimmäisestä maailmansodasta ja se päättyi suureen maailmanlamaan, jolloin valtiot tekivät laman voittamiseksi toisistaan riippumatonta ja itsenäistä rahapolitiikkaa. Paluuta kultakantaan valmisteltiin Brysselin konferenssissa 1920 ja Genovan konferenssissa 1922. Jotta deflaatiolta vältyttäisiin, olisi heikoimmat valuutat devalvoitava ennen kultakantaan ryhtymistä.
Kultakantaan palaamista kritisoitiin. Yksi näkyvimmistä kriitikoista oli John Maynard Keynes, joka kirjoitti kirjan Tract on Monetary Reform 1923. Keynesin mielestä kulta oli ”barbaarinen jäänne” ja että rahajärjestelmää ei pitäisi sitoa kullan arvoon, vaan antaa ”ihmisen järkiperäiseen hoitoon”.
Monet maat palasivat kultakantaan 1920-luvulla: Ruotsi 1924, Britannia 1925, Suomi 1926 ja Ranska 1926. Uuteen kultakantaan perustuvien periaatteiden mukaan kultaa menettävän maan pitää korottaa korkojaan, jotta maan valuuttaan sijoittaminen tulee talletusten ja joukkovelkakirjojen muodossa kannattavammaksi ja kultavirta kääntyy. Kultaa saavien maiden puolestaan tulee alentaa korkojaan. 1930-luvun laman alettua kulta alkoi virrata Ranskaan ja Yhdysvaltoihin. Britannia ja Saksa joutuivat ahtaammalle menettäessään kultaansa, jolloin niiden oli kiristettävä rahapolitiikkaansa. 1931 tuli kansainvälinen valuuttakriisi, jonka seurauksena Britannia irrotti punnan kultakannasta 21. syyskuuta 1931, jolloin sen arvo heikkeni kultaan nähden noin 25 prosenttia kelluessaan. Myös Pohjoismaat irtosivat kultakannasta. Saksa ryhtyi valuuttasäännöstelyyn vuonna 1933. Yhdysvallat irtosi käytännössä kultakannasta 1933 ja Ranska 1936.
Yhdysvaltain dollarin kulta-arvoja
Vuoden 1792 Coinage Act määritteli, että
Myöhemmin dollari määriteltiin unssin avulla siten, että yksi dollari oli 1/20,67 unssia kultaa (1,5048 g)
Vuoden 1934 Gold Reserve Act muutti dollarin sidoksen 1/35 unssiin. Sidos oli voimassa Bretton Woodsin järjestelmän loppuun saakka 1971.
Kultakannan purkaminen
Nimellisesti kulta- tai hopeakantaa ylläpidettiin Yhdysvalloissa 1970-luvulle asti siten, että 35 dollaria vastasi yhtä troy-unssia kultaa, mutta oikeus vaihtaa seteleitä kultaan oli enää vain muilla valtiolla ja niiden keskus­pankeilla, ei yksityis­henkilöillä. Muiden valtioiden keskuspankit pitivät hallussaan kullan sijasta Yhdysvaltain dollareita. Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon irrotti dollarin lopullisesti kullasta 15. elokuuta 1971 Yhdysvalloissa valta-asemaan nousseen monetaristisen taloustieteen oppien mukaisesti. Koska dollarilla oli ollut reservi­valuuttana maailman­laajuinen merkitys, tämä merkitsi samalla kulta­kannasta luopumista koko maailmassa.
Viljam Saaristo
Villiam (Viljam) Aleksander Saaristo (16. marraskuuta 1888 Tampere – 18. kesäkuuta 1948 Tampere) oli suomalainen toimittaja ja asianajaja, joka työskenteli muun muassa Kansan Lehden päätoimittajana. Hän oli keskeisin hahmo, kun sisällissodan lamauttamaa Tampereen työväenliikkeen toimintaa käynnistettiin uudelleen syksyllä 1918.
Kultakanta
Kultakannan purkaminen
Kultakannan lopettamiseen vaikutti Yhdysvaltain öljyntuotannon kääntyminen laskuun, minkä seurauksena tuontiöljy olisi siirtänyt vähitellen kaiken Yhdysvaltain kullan öljynviejämaihin. Lopettamalla kultakannan Yhdysvallat antoi öljystä vastineeksi ”tyhjästä nyhjäistyä” paperirahaa, ei fyysistä varallisuutta, ja säilytti näin taloudellisen valta-asemansa. Sittemmin kullan hinta dollareissa on noussut monikymmenkertaiseksi eli dollarin arvo kullassa on pudonnut murto-osaan entisestä.
Viljam Saaristo
Saaristo työskenteli nuorena Matti Vuolukan ja Alexander Halosen kustannusliikkeissä, kunnes siirtyi apulaiseksi Kaarlo Salmelan asianajotoimistoon. Vuonna 1917 Saaristo aloitti Kansan Lehteä julkaisseen Tampereen Työväen Sanomalehti Oy:n konttoristina ja toimi myöhemmin konttoripäällikkönä. Sisällissodan jälkeen Saaristo oli organisoimassa uudelleen muun muassa Tampereen työväenyhdistyksen toimintaa, ja vuonna 1919 hän hoiti sodan aikana lakkautetun Kansan Lehden päätoimittajan tehtäviä. Vuosina 1929 Saaristo perusti oman asianajotoimiston.
Kultakanta
Bretton Woodsin järjestelmä
Toisen maailmansodan lopussa kesällä 1944 järjestettiin Yhdysvalloissa Bretton Woodsin konferenssi, jossa määriteltiin perusteet ensimmäinen kansainvälisellä sopimuksella luodulle rahajärjestelmälle, joka johti myös Kansainvälisen valuuttarahaston perustamiseen 1945. Järjestelmän varantovaluutaksi tuli Yhdysvaltain dollari, joka puolestaan sidottiin kultaan kurssilla 35 Yhdysvaltain dollaria / kultaunssi. Kaikki muut valuutat määriteltiin Yhdysvaltain dollarin arvon perusteella. Suomen markan pariteettikurssiksi tuli 230 Suomen markkaa per 1 dollaria kohti vuonna 1951. Suomen markka devalvoitiin useita kertoja.
Vietnamin sota kiihdytti Yhdysvaltojen inflaatiota 1970-luvun alkuun mennessä. Luotiin uusi arvoperusta erityiset nosto-oikeudet korvaamaan kultaa. Yhdysvaltain dollarin kultakate väheni 1970 55 %:sta 22 %:iin. Vuonna 1971 Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin hallinto irrotti Yhdysvaltain dollarin kultasidoksestaan, ja vuonna 1973 Bretton Woodsin järjestelmä lakkasi kokonaan olemasta.
Sainsbury’s
Sainsbury’s on Britannian kolmanneksi suurin päivittäistavaroiden vähittäiskauppa Tescon ja Asdan jälkeen. Ketjun omistajayhtiö on Lontoon pörssissä noteerattu J Sainsbury plc (lse: SBRY). Syyskuussa 2014 sillä oli noin 1 200 myymälää ja se työllisti 161 000 henkilöä. Yhtiön supermarketien markkinaosuus vuonna 2012 oli 16,5 prosenttia.
Kultakanta
Bretton Woodsin järjestelmä
1976 solmittiin Jamaikan sopimus, jossa päätettiin, että Kansainvälisen valuuttarahaston jäsenvaltiot voivat itse valita valuuttakurssijärjestelmänsä. Kulta demonetisoitiin eli sitä ei enää käytetty rahan määrittelemiseksi. Tämän seurauksena maailman päävaluutat ovat kelluneet vapaasti toisiinsa nähden. Suomessa säädettiin 1977 uusi rahalaki, jossa kultaa ei enää mainittu.
Ranskan Keski-Afrikka
Ranskan Keski-Afrikka (myös Ranskan Ekvatoriaali-Afrikka, ) oli Ranskan siirtomaa-alue Keski-Afrikassa vuosina 1910–1958. Se käsitti nykyiset Gabonin, Keski-Afrikan tasavallan, Kongon tasavallan ja Tšadin. Alue ulottui Kongojoelta Saharaan ja rajoittui luoteessa Ranskan Länsi-Afrikkaan.
Kultakanta
Nykyinen rahajärjestelmä
Nykyisin kultakannasta on luovuttu ja rahan arvo määräytyy kysynnän ja tarjonnan mukaan.
Sainsbury’s
Sainsburyllä on kolme erilaista kauppaketjua: Sainsbury’s-supermarketit, Sainsbury’s Local -lähikaupat ja Sainsbury’s Central -pikkukaupat.
Ranskan Keski-Afrikka
Historia
Ranska valloitti alueen 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Alkujaan koko aluetta nimitettiin Ranskan Kongoksi, mutta 15. tammikuuta 1910 se sai nimen Ranskan Keski-Afrikka. Se jakautui hallinnollisesti neljään alueeseen, jotka olivat Gabonin, Keski-Kongon (Moyen Congo, nykyinen Kongon tasavalta) ja Ubangi-Šari-Tšadin (Oubangui-Chari-Tchad) siirtomaat sekä Tšadin sotilasalue. Ubangi-Šari (nykyinen Keski-Afrikan tasavalta) ja Tšad erotettiin toisistaan vuonna 1920, ja jälkimmäinen sai siirtomaan statuksen. Saksan Kameruniin vuonna 1911 liitetyt alueet palautettiin Ranskan Keski-Afrikan yhteyteen ensimmäisessä maailmansodassa.
Sainsbury’s
Sainsbury-yhtiön perustivat John James Sainsbury ja hänen vaimonsa Mary Ann vuonna 1869. Suvun jäsenet toimivat yrityksen johdossa lähes 130 vuotta siihen asti, kun Davis Sainsbury jäi eläkkeelle vuonna 1998.
Kultakanta
Itävaltalainen taloustiede ja kultakanta
Itävaltalaisen taloustieteen mukaan kultakannasta luopuminen, eli rahan liikkeellelasku ilman rahan arvon takeena olevaa arvometallia, vääristää rahoitusmarkkinoiden toimintaa ja aiheuttaa kansantalouden suhdannevaihteluita.
Ranskan Keski-Afrikka
Historia
Kenraalikuvernöörin johtama Ranskan Keski-Afrikka oli aluksi erillisten siirtomaiden muodostama liittovaltio. Sen hallinnollinen keskus oli Brazzaville. Hallinto yhtenäistettiin vuonna 1934, minkä jälkeen entisiä siirtomaita kutsuttiin alueiksi (région) ja vuodesta 1937 lähtien territorioiksi (territoire). Vuoden 1946 perustuslain mukaan ne saivat Ranskan merentakaisten alueiden statuksen vuonna 1947. Toisen maailmansodan aikana alue oli vuoden 1940 elokuusta lähtien Vapaan Ranskan joukkojen hallinnassa. Ranskan neljännen tasavallan aikana (1946–1958) sillä oli edustajansa Ranskan parlamentissa. Siirtomailla oli myös omat aluekokouksensa, joiden edustajat valittiin vuoteen 1956 saakka erillisistä Ranskan kansalaisten ja afrikkalaisten kiintiöistä.
Sainsbury’s
Sainsbury’s oli Britannian johtava päivittäistavaraketju vuoteen 1994 saakka 18,4 prosentin markkinaosuudellaan, kunnes Tesco-ketju meni siitä ohi. Vuonna 2002 myös Asda ohitti Sainsburyn. Peter Davisin toimitusjohtajakaudella 2000–2004 Sainsburyn ongelmat syvenivät, ja hän joutui eroamaan hallituksen puheenjohtajan paikalta, johon hänet oli siirretty. Hänen saamaansa kahden miljoonan punnan bonusta pidettiin kohtuuttomana hänen saavuttamiinsa tuloksiin nähden.
Kultakanta
Itävaltalainen taloustiede ja kultakanta
Näkemyksessä ei käsitellä vahvasti deflaation haittoja.
Ranskan Keski-Afrikka
Historia
Ranskan Keski-Afrikan pinta-ala oli 2 487 000 neliökilometriä, mutta vuonna 1946 siellä oli vain 4,1 miljoonaa asukasta. Heistä 8 300 oli eurooppalaisia. Vielä 1910-luvun alussa väestö oli arvioitu kuudesta kymmeneksi miljoonaksi. Alue oli yksi Ranskan taloudellisesti vähiten kehittyneistä siirtomaista. Sen vientituotteita olivat puutavara, puuvilla, kulta, timantit, palmuöljy ja kookospähkinät, kahvi, karja, vaha, kautsu, nahat ja norsunluu.
Sainsbury’s
Vuosina 2005–2014 yhtiötä johti aiemmin Asdassa ja Marks & Spencerissä työskennellyt Justin King, joka onnistui kääntämään yhtiön kurssin parempaan. Asiakkaiden valitettua tyhjistä hyllyistä ja huonosta palvelusta King irtisanoi pääkonttorista 750 henkeä ja lisäsi myymälöihin kolme tuhatta myyjää.
Kultakanta
Julkinen keskustelu
Vuosina 2007–2008 alkaneen taantuman myötä kultakanta on tullut taas näkyvämmin julkiseen keskusteluun. Muun muassa Yhdysvaltain vuoden 2012 presidentinvaalien yhteydessä republikaanit perustivat komitean, jonka tarkoituksena on tutkia kultakannan palauttamista. Myös Suomessa on ehdotettu kultakantaan siirtymistä.
Ranskan Keski-Afrikka
Historia
Vuonna 1958 alueen valtiollisesta asemasta järjestettiin kansanäänestys, jonka tuloksena Ranskan Keski-Afrikka hajosi ja territoriot saivat autonomian osana Ranskan yhteisöä. Maat itsenäistyivät vuoden 1960 aikana.
Sainsbury’s
Vuosina 2000–2011 yhtiön mainoskasvona oli julkkiskokki Jamie Oliver arviolta vähintään miljoonan euron vuosipalkkioita vastaan. Sitä ennen Sainsbury’s käytti mainonnassaan koomikko John Cleeseä mutta surkein tuloksin.
Henkikaartin Semjonovin rykmentti
Henkikaartin Semjonovin rykmentti oli Venäjän keisarillisen armeijan vanhimpia kaartin jalkaväkirykmenttejä. Rykmentin nimi juontaa Moskovan ulkopuolella sijainneesta Semjonovskojen kylästä, jossa joukko-osasto alkujaan luotiin ja jonne se oli sijoitettuna Pietari I:n nuoruusvuosina.
Historia
Joukko-osaston historia juontaa aina nuoren Pietari I:n leikkiarmeijaan ja vuoteen 1683. Vuonna 1700 siitä tehtiin Semjonovin Henkikaartin rykmentti Moskovan ulkopuolella sijainneen Semjonovskajan kylän mukaan, jonne se oli sijoitettu. Vuodesta 1723 lähtien rykmentti oli sijoitettuna Pietariin.
Suuren Pohjan sodan aikana rykmentti soti Narvan taistelussa ja vuonna 1703 se kunnostautui Nevanlinnan piirityksessä ja Ruotsin laivaston kaappaamisessa Neva suulla.
Rykmentti oli osallisena Venäjän-Turkin sotaan 1735 sekä Venäjän ja Ruotsin välisiin sotiin (1741–1743 ja 1788–1790). Napoleonin sodissa Ranskaa vastaan Semjonovin rykmentti oli mukana useaan otteeseen (1805, 1806–1807, 1812–1814). Se otti osaa myös Venäjän ja Turkin välisiin sotiin 1800-luvulla (1828–1829 ja 1877–1878).
Vuonna 1905 rykmentti osallistui Moskovassa puhjenneen kapinan kukistamiseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana rykmentti lähetettiin lounaisrintamalle osana 1. Kaartin jalkaväkidivisioonaa. Rykmenttiä komensi silloin suomalaistaustainen kenraalimajuri Johan Emil von Etter, joka oli rykmentin komentaja 1913-1916. Rykmentin reservipataljoona, joka jäi Pietariin, otti osaa helmikuun vallankumoukseen 1917. Maaliskuussa 1918 Semjonovin henkikaartin rykmentti palasi sodasta Pietariin (nyt venäjäksi nimellä Petrograd), ja se lakkautettiin samassa kuussa.
Henning Solberg
Henning Solberg (s. 8. tammikuuta 1973 Spydeberg) on norjalainen ralliautoilija. Hän on vuoden 2003 rallin maailmanmestarin Petter Solbergin isoveli. Uransa Henning aloitti pikkuveljensä tavoin rallicrossissa, mutta siirtyi myöhemmin rallin puolelle. Rallissa Henning on viisinkertainen Norjan mestari. Mestaruudet hän voitti vuosina 1999, 2000, 2001, 2002 ja 2003. Vuosina 1998-2003 Solberg ajoi yksittäisiä MM-ralleja ilman suurempaa menestystä. Kansainvälinen läpimurto alkoi vuoden 2004 aikana.
MM-rallikausi 2004
Solberg kilpaili Bozian Racingin yksityistallissa Peugeot 206:lla ja ajoi pisteille Ruotsin rallissa, jossa sijoittui kuudenneksi
MM-rallikausi 2005
Solberg ajoi Ford Focus WRC:llä seitsemän rallia ja sijoittui parhammillaan neljänneksi Kyproksen rallissa ja viidenneksi Ruotsin rallissa.
MM-rallikausi 2006
Solberg siirtyi Bozian Racingin yksityistalliin Expert-elektroniikkaliikkeen tukemana ja kilpaili Peugeot 307 WRC:llä. Hän ajoi uransa ensimmäisen MM-rallin pohja-ajan Solberg ajoi Argentiinan rallissa ja uransa ensimmäisen palkintopallipaikan MM-tasolla hän ajoi Turkin rallissa. Kauden 2006 lopulla Solberg ilmoitti ajavansa täyden MM-sarjan vuonna 2007 Fordin kakkostiimissä. Solbergin pääsponsorina jatkoi Expert.
MM-ralliura Stobart tallissa 2007-
thumb|left|250px|Henning Solberg Kausiksi 2007–2008 Solberg valitsi itselleen Ford Focuksen ja auto kulki rallipoluilla nimellä Maailman nopein appelsiini oranssin värinsä vuoksi. Auton ajattamisesta huolehti Stobart talli. Kauden 2007 avanneessa Monte Carlossa Solberg kärsi ongelmista ja jäi pisteittä, mutta Ruotsin rallissa hän ajoi neljänneksi. Kotikisassaan Norjan MM-rallissa hän oli kolmas ja keräsi pisteitä pitkin kautta. Loppupisteissä Solberg oli lopulta kuudes.
Solberg jatkoi Stobartilla myös vuonna 2008. Monte Carlossa Solberg ajoi yhdeksänneksi, mutta Ruotsin rallissa hän taisteli kolmannesta sijasta Mikko Hirvosen ja Gigi Gallin kanssa. Solberg ajoi kuitenkin ulos. Meksikossa Solberg ajoi rengasrikkojen jälkeen viidenneksi. MM-sarjan loppusijoitus oli kahdeksas 22 pisteellä.
Pitkien neuvottelujen jälkeen Solberg varmisti Expertin 1,1 miljoonan euron tuella täyden MM-ohjelman vuodeksi 2009 Stobart-tallin Fordin ratissa, kuten kausina 2007 ja 2008. Kauden aikana Solberg ajoi kolmanneksi Argentiinassa ja Puolassa ja sijoittui loppupisteissä kuudenneksi.
Solberg jatkoi uraansa Expertin sponsoroiman Ford Focuksen ohjaimissa myös kaudella 2010. Kartanlukijaksi vaihtui Ilka Minor. Kaudella 2010 Solberg ajoi yllättäen myös Bulgarian, Saksan, Ranskan ja Espanjan osakilpailut Ford Fiesta S2000 autolla. MM-sarjassa pari sijoittui lopulta kahdeksanneksi.
Kaudella 2011 Solberg jatkoi Stobart-tallin kuskina, autonaan uusi Ford Fiesta WRC. Hän onnistui ajamaan kolmanneksi kauden päättävässä Walesin rallissa. Solberg saavutti kauden aikana 59 pistettä sijoittuen sarjan yhdeksänneksi.
Kaudella 2012 Solberg ajoi kaikkiaan vain kolme rallia kartturinaan Ilka Minor. Kaksi MM-osakilpailua ajokkina oli Go Fast Energy WRT:n Ford Fiesta RS WRC ja Norjan kansallisessa Finnskog-rallissa Mitsubishi Lancer.
Kaudella 2013 Solberg ajoi ruotsalaisen Emil Axelssonin kanssa vain Ruotsin MM-rallissa. Ajokkina oli ilmeisesti Axelssonin taustajoukkoihin kuuluvan ruotsalaisen liikemiehen rahoittama lähes ilman sponsoreita ollut valkoinen Ford Fiesta. Lopputuloksissa Solberg löytyi sijalta 8.