cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
G8
Historia
Yhdysvaltain silloinen presidentti George H. W. Bush ehdotti 1992 Münchenissä edellisvuoden lopussa hajonneen Neuvostoliiton suurimman seuraajavaltion Venäjän ottamista G7:n täysivaltaiseksi jäseneksi. Päätös oli täysin poliittinen, eikä perustunut taloudellisiin realiteetteihin. Sitä pidettiin ennenaikaisena, mutta Venäjä kutsuttiin vuosittain sen jälkeen kaikkiin kokouksiin ja siitä ryhmä sai uuden nimikkeen G7+1. Kesäkuun 1997 tapaamista Denverissä kutsuttiin jo G8-kokoukseksi ja Venäjä liittyi virallisesti 1998 Birminghamin kokouksessa.
Vuonna 2005 Intiasta, Kiinasta, Etelä-Afrikasta, Meksikosta ja Brasiliasta tuli G8-maiden tarkkailijamaita. Siitä lähtien ryhmää kutsuttiin nimellä G8+5.
Vuonna 2014 G8-ryhmästä alettiin jälleen käyttämään nimitystä G7, sillä Venäjä erotettiin ryhmästä miehitettyään Ukrainalle kuuluneen Krimin niemimaan ja liitettyään alueen itseensä.
Valtioryhmittymä G20 on G7:stä laajennettu ryhmä, johon kuuluu G7-maiden lisäksi 12 rikasta valtiota sekä yhtenä jäsenenä Euroopan unioni.
Opel Adam
Opel Adam on Opelin vuosina 2012–2019 valmistama kolmiovinen A-segmentin automalli. Se on nimetty merkin perustajan, Adam Opelin mukaan. Adam esiteltiin ensimmäisen kerran Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2012, ja sen myynti alkoi seuraavana vuonna. Isossa-Britanniassa Adamia myytiin Vauxhall-merkkisenä.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Adam sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Adam perustuu samalle pohjalevylle kuin Opel Corsa. Pituutta autolla on noin 3,7 metriä. Tavaratila on vain 170-litrainen.
Moottoriksi oli aluksi valittavissa 1,2- (70 hv) tai 1,4-litrainen (87 hv) ecoFLEX-bensiinimoottori. Vuonna 2014 valikoimaa täydensi turboahdettu 1,0 ecoFLEX 90- tai 115-hevosvoimaisena. Kaikissa moottoreissa oli start/stop-järjestelmä vakiovarusteena. Voimansiirtona on viisivaihteinen manuaalivaihteisto, mutta 1,4-litraisen yhteyteen sai halutessaan viisiportaisen Easytronic-robottivaihteiston. vasen|pienoiskuva|Opel Adam Jam Adamiin oli Suomessa saatavana neljä erilaista varustetasoa: Jam, Glam, Slam ja Rocks. vasen|pienoiskuva|Opel Adam Slam Värikkäänä ja muodikkaana markkinoidussa Jamissa oli vakiona kuusi turvatyynyä, ESP, 16 tuuman kevytmetallivanteet, sähköikkunat edessä, mäkilähtöavustin, manuaali-ilmastointi, nahkaverhoiltu ja lämmitetty ohjauspyörä, kauko-ohjattu keskuslukitus, ajotietokone, lämmitettävät sähköpeilit, radio/CD-soitin ja Bluetooth-järjestelmä. Moottorivaihtoehdot olivat 1,2, 1,4 (vain Easytronic) ja 1,0 (90 hv). vasen|pienoiskuva|Opel Adam Black Link (ei Suomessa) Ylellisenä ja hienostuneena markkinoidussa Glamissa oli lisäksi mukitelineet edessä, lasikatto ja kromilista ikkunalinjassa. Glamiin oli valittavissa kaikki moottorit.
Syksyllä 2014 esiteltiin maasturimaisemman näköinen Rocks. Mallissa on viidessä sekunnissa avautuva ja sulkeutuva kangaskatto sekä tummat muovilistat helmoissa ja lokasuojissa. Alustaa on nostettu puolitoista senttimetriä. Moottorivaihtoehdot olivat 1,4 (vain Easytronic) ja 1,0 (115 hv).
Lisävarusteena Adamiin sai suuremmista Opel-malleista tutun IntelliLink-tietoviihdejärjestelmän seitsentuumaisella kosketusnäytöllä, johon voi ladata älypuhelimen kautta monenlaisia sovelluksia, kuten navigointijärjestelmän tai internetradion.
Adam S
pienoiskuva|Opel Adam S Geneven autonäyttelyssä 2014. Keväällä 2014 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä urheilullinen Adam S -malli, jossa on turboahdettu 1,4-litrainen moottori teholtaan 150 hevosvoimaa. Jousitus on säädetty urheilullisemmaksi ja kaikissa pyörissä on OPC-levyjarrujärjestelmä. Huippunopeus on 210 km/h. Adam S saapui Suomeen lokakuussa 2015.
Ove Blomfelt
Ove E. Blomfelt (s. 10. tammikuuta 1957 Pernaja) on suomalainen entinen aitajuoksija. Seuratasolla hän edusti Loviisan Toria ja Helsingin Kisa-Veikkoja.
Blomfelt voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden vuonna 1983 tuloksella 50,97 sekuntia, joka jäi myös hänen ennätyksekseen. Vuosina 1979 ja 1980 hän sijoittui 400 metrin aidoissa SM-pronssille. 110 metrin aitajuoksussa hän juoksi ennätyksekseen 14,70 sekuntia vuonna 1984.
William Herald
William Sharp Hannah "Billy" Herald (1900 Glebe – 13. helmikuuta 1976) oli australialainen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Manly Swimming Clubia.
Herald osallistui olympialaisiin kerran, Antwerpenissa 1920. Hän sijoittui tuolloin neljänneksi 100 metrin vapaauinnissa ja ui maansa joukkueessa, joka voitti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä.
Jutikkala
Jutikkala on suomenkielinen erisnimi, joka esiintyy paikannimenä ja sukunimenä:
Nokia X2-00
Nokia X2-00 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama huhtikuussa 2010 julkaistu ja heinäkuussa 2010 myyntiin tullut matkapuhelin.
Party Rock Anthem
Party Rock Anthem on yhdysvaltalaisen dancepopmusiikkituottajaduo LMFAO:n kappale, jolla myös vierailee brittiläislaulaja Lauren Bennett sekä yhdysvaltalainen musiikkituottaja GoonRock. Se julkaistiin heidän toisen, Sorry for Party Rocking-studioalbumin ensimmäisenä singlenä vuonna 2011. Kappale interpoloi Rick Rossin kappaleen "Hustlin" sanoja. "Party Rock Anthem" on tällä hetkellä listattu Billboard Hot 100-listan kaikkien aikojen viidenneksi parhaimmaksi kappaleeksi listavuosilta 1958-2013.
Kappale pääsi singlelistan kärkeen Australiassa, Islannissa, Belgiassa, Brasiliassa, Kanadassa, Tanskassa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Uudessa-Seelannissa, Sveitsissä, Isossa-Britanniassa sekä Yhdysvalloissa. Se myös pääsi viiden parhaimman joukkoon Suomessa, Norjassa ja Italiassa. Maailmanlaajuisesti se oli vuoden 2011 kolmanneksi myydyin digitaalinen single 9,7 miljoonan kopion myynnillä. Se on myös Australian historiassa valtion myydyin kappale ja Yhdysvaltain historian kolmanneksi myydyin digitaalinen kappale.
"Party Rock Anthem" on pääosin elektronista sävellystä. Liitettynä vuonna 2012 julkaistuun elokuvaan 21 Jump Street se voitti MTV Movie Awardin kategoriassa "Paras musiikki". Kappale voitti myös kategoriassa "Suosikkikappale" vuoden 2012 Nickelodeon Kids’ Choice -palkintogaalassa.
Aarón Guerrero
Aarón Guerrero (s. 10. marraskuuta 1986 Madrid, Espanja) on espanjalainen näyttelijä, joka on näytellyt Suomessakin esitetyssä sarjassa Perhelääkäri Chechu Martín Solleria. Hän on näytellyt myös muissa espanjalaisissa televisiosarjoissa.
Atala
Atala on kaupunginosa Koillis-Tampereella. Sen naapurikaupunginosia ovat etelässä Holvasti, lounaassa Linnainmaa ja pohjoisessa Tasanne. Muutaman kilometrin päässä idän suunnassa on Kangasalan raja.
Kaupunginosa on aikanaan saanut nimensä vuonna 1937 perustetun mm. hammaspyöriä ja laakereita valmistavan Ata Oy:n mukaan. Ensimmäinen asemakaava alueelle vahvistettiin vuonna 1980 ja sitä täydennettiin vuonna 1983. Atalan pääkatu on Nikinväylän ja Atanväylän muodostama kaari joka alkaa ja päättyy kummastakin päästään Aitolahdentielle. Atalaan on myös suunnitteilla/rakenteilla uusi asuinalue Risson alueelle. Atalan alue oli aikoinaan Messukylän ja Suur-Pirkkalan kylien eränkäynti- ja riistamaita ja niinpä huomattava osa kadunnimistä liittyy eränkäyntiin.
Atala oli ennen kaavoitusta pääosin suota ja metsää. Esimerkiksi Vehka-aron suo ojitettiin pohjatyövaiheessa. Atalan kaupunginosassa sijaitsee myös Halimasjärven luonnonsuojelualue, jolla on kaksi pientä suota, lehtometsä ja pieni lähde. Halimasjärvi on pieni suovetinen järvi ja sen suurin syvyys on 14 metriä.
Aluetta palvelevat Nyssen linjat 18 ja 29. Myös linjat 28, 90 ja 37 ajavat Atalan ohitse. Atalassa sijaitsee paikallisliikenteen päätepysäkki (Atala), josta lähtee linja 18. Pysäkin ympäristössä sijaitsevat Atalan vanhimmat rivitaloyhtiöt. Atalaa sivuavat länsipuolella Tampereen ja Jyväskylän välinen valtatie 9 ja eteläpuolella Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12. Molemmat ovat Atalan kohdalla moottoriliikenneteitä. Lahdentien alitse on katuyhteys naapurikaupunginosaan Holvastiin. Atalan eteläpuolella kävelymatkan päässä ovat Linnainmaan kaupunginosassa sijaitsevat K-Citymarket, Prisma (=Koilliskeskus) ja Lidl.
Aiheesta muualla
61.50283°N, 23.90687°W
Erhard Melcher
Erhard Melcher (s. 17. marraskuuta 1939) on saksalainen insinööri ja liikemies.
Melcher työskenteli 1960-luvun alkupuolella Mercedes-Benzin tuotekehityksessä. Vuonna 1967 hän perusti yhdessä Hans Werner Aufrechtin kanssa Mercedes-AMG:n, jonka osake-enemmistö myytiin Daimler-Chryslerille 1990-luvun lopussa. A tarkoittaa Aufrechtia, M Melcheriä ja G Großaspachia, eli paikkakuntaa, jossa AMG perustettiin.
Horrorcore
Yleistä
Horrorcorelle on tyypillistä synkät tai väkivaltaiset aiheet, kuten murha, itsemurha tai nekrofilia, satanismi jne. Horrorcore-yhtyeille on myös ominaista, joskin ei välttämätöntä, ottaa tietty konsepti, esim. sarjamurhaajat tai demonit, joihin suurin osa yhtyeen sanoituksista perustuu. Taustabiitin ovat pahaenteisen kuuloisia ja ovat saaneet vaikutteensa kauhuelokuvien musiikista. Erilaiset metallimusiikkivaikutteet voivat olla myös mahdollisia.
Kasvomaalaus
Monet horrorcore-artistit, muun muassa Insane Clown Posse, Twiztid, Blaze Ya Dead Homie ja Tech N9ne, käyttävät kasvomaaleilla tehtyä "naamiota" esiintyessään.
Underground
Monet horrorcore-artistit ovat niin sanottuja underground-artisteja, eli vähemmän tunnettuja artisteja tai kaupalliseen suosioon haluttomia artisteja. Jotkin artistit, kuten Insane Clown Posse, Twiztid, Tech N9ne, Blaze Ya Dead Homie, Gravediggaz ja Flatlinerz, ovat kuitenkin onnistuneet nousemaan suuren yleisön suosioon. On myös niin kutsuttuja underground-levy-yhtiöitä, joilla käy yleensä vain muutama artisti levyttämässä, kuten 7th Seal Entertainment ja Serial Killin Records.
Kesälahden kirkko
thumb|250px|Kellotapuli korjaustöiden aikana syksyllä 2007. Kesälahden kirkko on Kiteellä entisessä Kesälahden kunnassa Kapankankaalla sijaitseva arkkitehtien Aili ja Niilo Pulkan suunnittelema Kesälahden seurakunnan kirkkorakennus. Se on valmistunut vuonna 1950 ja rakennettu sodassa tuhoutuneen puukirkon paikalle. Matti Petrellin rakentama vanhan kirkon kellotapuli on vuodelta 1770. Kesälahden kirkko on tiekirkko.
Kirkkorakennus
Kirkon rakentaminen aloitettiin syksyllä 1949 ja uusi, yksinkertaista ja perinteikästä kirkonrakennustyyliä edustava kirkko vihittiin käyttöön 3. syyskuuta 1950. Sen rakentaminen oli mahdollista Amerikan luterilaisten kirkkojen lahjoituksen turvin. Kirkossa on noin 450 istumapaikkaa, lisätilaa on mahdollista saada seurakuntasaleista. Kirkkoon vuonna 1984 hankitut urut ovat urkurakentamo Hans Heinrichin valmistamat mekaaniset urut, joissa on 23 äänikertaa. Kirkon kattokruunut ovat Aili ja Niilo Pulkan suunnittelemat. Alttari on vuodelta 1997, alttarivaatteen ja saarnastuolin kirjalaudan liinan ovat lahjoittaneet Mäntyniemen kartanon omistajat, Lindebergit. Alttarin krusifiksin on tehnyt Leo Karppanen. Alttaritauluna on entisen Jaakkiman kirkon alttaritaulu, Carl Erik Löfgrenin Kristus Öljymäellä. Vanhassa seurakuntasalissa on taidemaalari, piirustuksenopettaja Alli von Boehmin jäljennös Albert Edelfeltin maalauksesta Kristus ja Mataleena. Kirkonkello on valmistettu Tukhomassa kirkkoherra Molanderin aikana 1774. Siinä lukee:
Uusi seurakuntasali, keittiö ja alakerran kerhohuone rakennettiin 1990–91 ja kirkko peruskorjattiin 1991. Uusi katto on vuodelta 1997.
Ympäristö
Sankarihaudan muistomerkin Kaatunut raja-aita (1964) on suunnitellut Heikki Häiväoja.
Europa Nostra -palkinto
Vanha kellotapuli sai EU:n Europa Nostra -kulttuuriperintöpalkinnon vuonna 2009. Tuomariston mukaan kellotorni on kunnostettu taidokkaasti, ja sen avulla "torni voi säilyä tuleville sukupolville ainutlaatuisena esimerkkinä eurooppalaisen puurakenteen perinteestä". Pohjois-Karjalan ympäristökeskus ja Kesälahden seurakunta johtivat asiantuntijaryhmää, joka tutki ja kunnosti tapulin. Tornin kunnostus käsitti muun muassa alemman osan paanukaton uusimisen. Hankkeeseen sisältyi varsinaisen korjaustyön lisäksi myös rakennuksen historian tutkiminen, restauroinnin suunnittelu sekä restaurointikoulutusta ja kiertonäyttely. Tapulin yläosan paanukate oli uusittu 1994.
Kellotapulin ikä
Kellotapulin rakentamisajankohta on Museoviraston mukaan 1835–1836. Tapulin historian kartoituksen yhteydessä tehtiin keväällä 2005 dendrokronologinen tutkimus rakennuksessa käytetyn runkopuutavaran iästä ja tutkittiin, oliko kellotapulissa siirtämisestä johtuvia jälkiä. Loppupäätelmä oli, että tapuli on koottu uuteen paikkaansa päärakenteiden osalta uudesta puutavarasta vuonna 1835–1836. Tutkimuksessa todettiin myös, että uusittava alanivelen paanukato on rakennettu 1836, tosin sekä katon puutavaraa että paanunauloja on voitu käyttää jo aikaisemmassa vuonna 1770 rakennetussa kellotapulissa.
Seurakunnan historian mukaan kellotapuli on valmistunut 1770 ja siirretty 1830-luvulla valmistuneen kolmannen kirkon viereen nykyiselle paikalleen 1836. Siirron rakennusmestarina oli Daavid Rahikainen ja tapuli sai lautavuorauksen.
Kesälahden aikaisemmat kirkot
Kesälahden seurakunnan edellinen kirkko, seurakunnan kolmas kirkko, tuhoutui pommituksessa 2. heinäkuuta 1941. Vanha kellotapuli säästyi palopommien tuholta. . Palanut puukirkko oli 1830-luvulla valmistunut sisäviisteinen ristikirkko, joka oli rakennettu arkkitehti Charles Bassin suunnitelmien mukaan. Kirkon rakennusmestari oli Daavid Rahikainen. Seurakunnalle oli tullut määräys uuden kirkon rakentamisesta jo 1815, mutta kesti vuoteen 1830 asti, ennen kuin kirkon rakennuspaikka oltiin saatu päätettyä.
Seurakunnan ensimmäisesta kirkosta on tiedossa vain 1640-luvun kartassa oleva merkinta Kesälahden kirkosta. Tämän kirkon seuraaja rakennettiin Uukuniemelle, mutta se paloi jo valmistumiskesänä. Kesälahden toisen kirkon rakentaminen alkoi 1746, rakennuspaikka oli ensimmäisen kirkon paikka. Kirkon rakentaja oli Eskil Kallenius. Kellotapuli rakennettiin vuonna 1770.
Eero-Tapio Vuori
Eero-Tapio Vuori on teatteriohjaaja, joka työskentelee sekä teatterissa että kokeellisten esitysmuotojen parissa. Hänen tavaramerkkinsä ovat teatterin valtavirrasta poikkeavat, uudenlaiseen esityskieleen ja ajatteluun perustuvat teokset. Vuori on Todellisuuden tutkimuskeskuksen perustajajäsen.
Virtuaaliosoite
Virtuaaliosoite tai looginen osoite on suorittimen käyttämä osoite, jonka muistinhallintamekanismi muuttaa fyysiseksi osoitteeksi, muistiosoitteeksi. Vaikka virtuaalimuisti vaatii toimiakseen virtuaaliosoitteet, näitä käsitteitä ei pidä sotkea keskenään. Myös sellaisissa järjestelmissä, joissa ei ole virtuaalimuistia, voi olla virtuaaliosoitteita. Suorittimen kyky viitata muistiin muodostaa osoiteavaruuden, fyysinen muisti puolestaan muistiavaruuden. Nykykoneissa fyysinen muisti on käytännössä aina pienempi kuin osoiteavaruus, mutta vanhimmissa koneissa tilanne saattoi olla päinvastoin.
Kun virtuaaliosoitteisiin lisätään oikeustarkistuksia, voidaan huolehtia siitä, että ohjelmat eivät pääse koskemaan toistensa muistipaikkoja.
Virtuaaliosoitteiden muuttaminen muistiosoitteiksi
Yksinkertaisimmat mekanismit virtuaaliosoitteiden muuttamiseksi muistiosoitteiksi olivat segmenttirekisterit ja sivurekisterit. Nykyjärjestelmät käyttävät yleensä sivuttavaa muistinhallintaa, jota toteuttamaan tarvitaan muistinhallintayksikkö (, MMU). Tämä yksikkö huolehtii sekä virtuaaliosoitteiden muuttamisesta fyysisiksi osoitteiksi että mahdollisista oikeustarkistuksista.
Segmenttirekisterit
Segmentoivissa järjestelmissä virtuaaliosoite yhdistetään segmenttirekisterin kanssa, jolloin saadaan varsinainen muistiosoite. Yhdistäminen voi tarkoittaa yhteenlaskua, pitkän osoitteen muodostamista laittamalla segmenttirekisterin arvo ja virtuaaliosoite yhdeksi pitkäksi luvuksi, tai näiden kahden tavan sekamuotoa, jossa rekisterin arvo ja virtuaaliosoite ovat osittain päällekkäin yhteenlaskua tehtäessä.
Varsinaisen segmenttirekisterin lisäksi järjestelmissä on usein myös segmentin pituuden määrittelevä rekisteri, jolla voidaan tarkistaa, että ohjelma ei viittaa sille varatun muistin ulkopuolelle.
Segmenttirekistereillä voidaan helposti tuottaa tarvittava illuusio siitä, että kaikkien prosessien osoiteavaruudet alkavat nollasta. Erottamalla koodisegmentti datasegmentistä saavutetaan kaksi asiaa: koodisegmenttiin ei voi kirjoittaa, ja sama koodisegmentti voidaan jakaa useamman prosessin kesken, mikä säästää keskusmuistin tarvetta. Segmenttirekisterillä on myös luonteva säätää oikeuksia segmenttikohtaisesti, mutta virtuaalimuistin toteutukseen segmentit ovat kömpelöitä.
Segmenttirekistereitä ei yleensä ole monta. Intel käyttää arkkitehtuurissaan neljää segmenttirekisteriä (käsky, pino, data ja ekstra). Käytettävä segmenttirekisteri riippuu siitä, noudetaanko viittauksella käsky, siirretäänkö tietoa pinoon tai pinosta vai data-alueelta. Mahdollista ekstrasegmenttiä varten on omat viittausmuotonsa.
Sivurekisterit
Sivurekisterit muistuttavat hieman segmenttirekistereitä, mutta niitä on useampia, ja käytettävä sivurekisteri ei määräydy siitä, missä tarkoituksessa muistiin viitataan, vaan virtuaaliosoitteen ylimpien bittien avulla.
Jos oletamme, että virtuaaliosoite on 16-bittinen, voitaisiin siitä varata kolme ylintä bittiä sivurekisterin valintaan. Näin tarvitaan kahdeksan sivurekisteriä. Kun suoritin sitten viittaa muistiin, valitaan kolmen ylimmän bitin osoittama sivurekisteri, jonka arvo yhdistetään virtuaaliosoitteen 13 alimpaan bittiin samalla tapaa kuin segmenttirekistereilläkin; saatu arvo on varsinainen muistiosoite. Sivurekisterille ei välttämättä ole asetettu mitään arvoa, jolloin viittaus sivuun aiheuttaa aina ajonaikaisen virheen.
Kuten segmentoivassa muistissa oli segmentin pituusrekisteri, oli sivurekisterikoneissa yleensä sivunpituusrekisteri, jolla huolehdittiin siitä, että muistiosoitukset eivät menneet toisen prosessin alueelle. Sivurekisterikoneessa sivun koko riippui koneen arkkitehtuurista. Esimerkissämme sivun maksimikoko oli 8 kilotavua.
Sivuttava muistinhallinta
Sivuttavassa muistinhallinnassa muisti on jaettu tasakokoisiin sivuihin, joten sivunpituustieto on tarpeeton. Sivun koko on usein joko neljä tai kahdeksan kilotavua, mutta pienimmät sivutusjärjestelmät ovat käyttäneet 512 tavun sivuja ja suurimmat megatavuluokkaa olevia sivuja. Sivun koko on monissa järjestelmissä ohjelmallisesti muutettavissa.
Koska edellä oleva tapa viitata muistiin aiheuttaisi jokaista ohjelman tekemää muistiviittausta kohti ainakin kaksi viittausta (ensin sivutaulun arvon lukeminen, jonka jälkeen lasketulla osoitteella varsinainen viittaus), käytetään apuna assosiatiivista välimuistia, jossa on muutaman viimeksi viitatun sivun tiedot. Tästä välimuistista käytetään useissa järjestelmissä nimitystä TLB. Tämän välimuistin koko ei yleensä ole kovin suuri, muutamasta rekisteristä noin sataan. Huomaa, että vaikka TLB on välimuisti, se on sitä vain osoitteille. Tavallisesti välimuisti tarkoittaa suorittimessa tai muistinhallintayksikössä olevia muistipaikkoja, joilla voidaan vähentää varsinaisia keskusmuistiin asti meneviä muistiviittauksia. Normaalin välimuistin tapaan myös TLB voi olla hierarkkinen.
Sivuttava virtuaalimuisti
Kun edellä olevaan sivuttavaan muistinhallintaan lisätään tieto siitä, onko sivu keskusmuistissa vai ei, ja jos ei ole, mistä se voidaan löytää, saadaan aikaan virtuaalimuistijärjestelmä.
Virtuaalimuistijärjestelmässä koko ohjelman ei tarvitse olla kerrallaan keskusmuistissa, vaan osa siitä voi sijaita massamuistilla, tavallisesti levyllä. Kun tällaiseen massamuistilla olevaan sivuun viitataan, aiheutuu tästä keskeytys, ja käyttöjärjestelmä noutaa halutun sivun keskusmuistiin. Viitanneelle ohjelmalle tämä operaatio on loogisesti näkymätön, mutta kuluttaa tietenkin aikaa.
Koska virtuaalimuistijärjestelmissä sivutaulunkin koko kasvaa ylettömän suureksi – varsinkin, kun useimmissa ohjelmissa osoiteavaruudesta käytetään vain pientä osaa – siirretään usein osa sivutaulustakin pois keskusmuistista. Tällöin virtuaalimuistiosoitteen yläosa, jolla alun perin valittiin suoraan sivu sivutaulusta, jaetaan kahteen osaan, josta ylempi osa on aina keskusmuistissa ja alempi haetaan sinne tarvittaessa samaan tapaan kuin yllä kuvattiin tavalliselle muistisivulle. Tällainen virtuaalimuistijärjestelmä on nimeltään kaksitasoinen sivutaulu. Sivutaulussa voi olla useampiakin tasoja, jopa neljä.
Sivutauluratkaisu vie aina aika paljon keskusmuistitilaa, koska jokaiselle prosessille pitää olla oma sivutaulunsa. Tämän takia suurilla osoiteavaruuksilla käytetään myös käänteistä sivutaulua, jonka koko riippuu ainoastaan keskusmuistin koosta. Avukseen käänteinen sivutaulu tarvitsee toisen tietorakenteen, jonka avulla massamuistilla oleva sivu löytyy.
Muistin suojaus
Segmentoivassa muistissa muisti suojataan segmenttikohtaisesti siten, että sitä voi käyttää vain asianomainen prosessi ja käyttöjärjestelmä. Samalla voidaan määritellä, voidaanko segmentin sisältöä muuttaa vai vain lukea.
Sivuttavassa muistissa oikeudet ovat sivukohtaisia, eli jokaista sivua kohti voidaan määritellä, ketkä voivat lukea ja ketkä muuttaa sen sisältöä. Näin mahdollistetaan se, että esimerkiksi ajettava ohjelma jaetaan usean prosessin kesken, kun prosessit eivät vahingossa pääse muuttamaan ajettavaa koodia. Samalla tavalla voidaan luoda yhteisen datamuistin alueita, joissa voi olla esimerkiksi ohjelman käyttämiä merkkijonoja ja muuta sellaista tietoa, jota ei ole tarkoitus ohjelman ajon aikana muuttaa.
Muistin suojaus voi perustua myös valtakirjoihin. Tällaisessa ratkaisussa valtakirja sisältää muistissa olevan olion osoitteen ja käyttöoikeustiedot. Viittaukset olioon on tehtävä aina tämän valtakirjan kautta. Rakenne on harvinainen, vaikka sitä on joissain konearkkitehtuureissa kokeiltu, kuten Nokian Mikko-sarjan viimeiseksi jääneessä minitietokoneessa MPS-10.
Lähteet
Ilkka Haikala ja Hannu-Matti Järvinen: Käyttöjärjestelmät (luku 4), Talentum 2003, ISBN 951-762-837-4.
HMS Rocket (1894)
HMS Rocket oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 palvelukseenotettu Rocket-luokan torpedovenehävittäjä.
Palvelus
Alus siirrettiin 1897 Bermudalle Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle. Se oli asemalla, kunnes alus palasi 1902 Britteinsaarille. Alukselta poistettiin 1910 tykit, minkä jälkeen se siirrettiin radiojärjestelmien testialukseksi. Alus myytiin 10. huhtikuuta 1912 romutettavaksi.
J. C. Tran
'''Justin Cuong "J.C." Van Tran''' (s. 20. tammikuuta 1977 ) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Tran on kahdeksanlapsisen perheen nuorin ja valmistunut Kalifornian osavaltion yliopistosta (California State University). Hän aloitti peliuransa 21-vuotiaana.
WSOP
Tranilla on useita rahasijoja merkittävistä turnauksista. World Series of Pokerissa Tran on voittanut kaksi ranneketta: 1 500 dollarin no limit texasista vuonna 2008 ja 2 500 dollarin pot limit omahasta vuonna 2009. Tran voitti WSOP:n oheisturnauksen Las Vegasissa maaliskuussa 2005 ja oli toinen marraskuussa 2005. Näiden lisäksi hänellä on useita WSOP:n finaalipöytäsijoituksia.
Muut turnaukset
Marraskuussa 2006 hän voitti World Poker Finalsin 2800 dollarin no limit hold'em -turnauksen ja heti perään joulukuussa Las Vegasissa Fifth Annual Five Diamond World Poker Classic -turnauksen. Ykköspalkinnot olivat 312 388 ja 266 820 dollaria. Tran oli viides World Poker Tourin vuoden 2004 World Poker Finals -kisassa, samoin vuoden 2006 WPT L.A. Poker Classicissa.
Lokakuussa 2006 Tran voitti PokerStarsin World Championships of Online Poker (WCOOP) -internetturnauksen. Nimimerkillä area23JC pelannut Tran voitti 670 194 dollaria. Turnauksen ykköspalkinto tosin oli 1,157 miljoonaa dollaria, mutta finaalipöydän kuusi parasta tekivät sopimuksen.
Joulukuussa 2009 Tranin pokeriuran turnausansiot ylittivät 7,9 miljoonaa dollaria.
Shinji Nakano
Shinji Nakano (, s. 1. huhtikuuta 1971 Osaka ) on japanilainen autourheilija. Hän ajoi kausilla 1997–1998 Formula 1 -sarjassa. Hän saavutti 2 MM-pistettä ajamalla kahdesti kuudenneksi.
Uran alkuvaiheet
Uransa alussa Nakano ajoi Britannian Vauxhall-Lotus mestaruussarjassa vuonna 1990, missä hän sijoittui viidenneksi. Hän testasi myös Domen keskeneräiseksi jäänyttä F1-autoa vuonna 1996.
Formula 1 -ura
Nakano debytoi F1-sarjassa kauden 1997 Australian GP:ssä Prost-tallin kuljettajana. Kaudelta 1997 Nakano onnistui sijoittumaan kahdesti kuudenneksi saaden näin kaksi MM-pistettä.
F1:n jälkeen
F1-sarjan jälkeen Nakano kilpaili muun muassa Champ Car -sarjassa. Vuonna 2003 hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun Beck Motorsportsin ratissa. Nakano osallistui vuosina 2006, 2008 ja 2011–2014 Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Joscelin I
pienoiskuva|Joscelin I [[Édouard Odierin maalaamana.]] Joscelin de Courtenay eli Joscelin I (?–1131), Galilean ruhtinas ja Turbesselin linnanherra (1115–1131) ja Edessan kreivi (1119–1131), hallitsi Edessan kreivikuntaa sen lyhyenä kukoistusaikana, vuosien 1118–1131 välillä. Hän kykeni säilyttämään kreivikunnan laajat ja vaikeasti puolustettavat rajat sotilaallisen kyvykkyytensä, henkilökohtaisen rohkeutensa ja paikallisen armenialaisväestön keskuudessa nauttimansa suosion turvin.
Hän syntyi Courtenayn lordin Joscelin I:n ja tämän vaimon Elisabethin nuorempana poikana. Hänen vaiheistaan ennen saapumistaan ristiretkeläisvaltioihin tiedetään vähän. Hän saapui Pyhään maahan katastrofaalisen vuoden 1101 ristiretken mukana ja ryhtyi serkkunsa Balduin II:n, Edessan kreivin palvelukseen. Hän sai läänityksekseen Turbesselin linnan ja sitä ympäröivät maat Eufratin länsipuolella. 1104 hän joutui vangiksi Harranin taistelussa. Vapauduttuaan hän palasi läänityksilleen. 1113 kreivi Balduin II hääti Joscelinin Turbesselista, ilmeisesti peläten tämän kansansuosiota kreivikunnan paikallisten alamaisten parissa. Jäätyään vaille asemaa Edessassa Joscelin siirtyi Jerusalemin kuningaskunnan palvelukseen. Kuningas Balduin I läänitti hänelle Jerusalemin kuningaskuntaan kuuluvan Galilean ruhtinaskunnan.
Jerusalemin kuningas Baldwin I kuoli 1118 ja seuraajaa valittaessa Joscelin de Courtenay tuki entistä lääninherraansa Edessan kreivi Baldwin II:ta, Baldwin I:n veljeä Boulognen Eustace III:ta vastaan, joka oli lapsettomana kuolleen kuninkaan lähin sukulainen. Eustace oli osallistunut ensimmäiseen ristiretkeen mutta palannut tiluksilleen Ranskaan. Hän oli tehtävään haluton, liian kaukana ja ei erityisen kyvykäs johtaja. Joscelinin mielipide oli valinnassa varsin ratkaiseva. Hän oli Galilean ruhtinaana Jerusalemin kuningaskunnan merkittävimpiä miehiä, henkilönä kunnioitettu, Jerusalemin patriarkka tuki häntä, ja ilmiselvästi vailla henkilökohtaista motiivia, olihan Baldwin II häätänyt hänet Edessasta.
Baldwin II palkitsi hänen uskollisuutensa nimittämällä tämän seuraajakseen Edessan kreiviksi. Valinta oli onnistunut siilä hän oli sotilaallisesti kyvykäs ja suosittu sekä eurooppalaisten että paikallisten armenialaisten parissa. Hän oli naimisissa Gosdantin I:n, Armenialaisen Kilikian ruhtinaan tyttären, Beatricen kanssa, joka synnytti hänelle yhden pojan, Joscelin II:n. Beatricen kuoleman jälkeen (1122) hän meni naimisiin Marian, Salernon Rogerin, Antiokian ruhtinaan sisaren kanssa. Toisin kuin useimpien muiden ristiretkeläisvaltioiden johtajat hän saattoi luottaa paikallisväestön aktiiviseen ja vapaaehtoiseen tukeen. Tämä kävi ilmi, kun Joscelin yhdessä Baldwin II:n kanssa joutui 1123 turkkilaisten vangiksi. Hänet auttoi pakoon viidenkymmenen armenialaissotilaan joukko, joka onnistui kauppiaiksi naamioituneina soluttautumaan linnoitukseen ja valtaamaan sen. Joscelin lähti linnoituksesta hakemaan apua kreivikunnastaan. Baldwin ja armenialaiset jäivät puolustamaan linnoitusta. Turkkilaiset kuitenkin valtasivat linnoituksen ja Baldwin joutui uudelleen vankeuteen, josta vapautui seuraavana vuonna. Pelastusretken organisoivat ilmeisesti Joscelinin armenialaisen vaimon, Gosdantin I:n tyttären, Beatricen sukulaiset.
Palattuaan vankeudesta Joscelin kykeni laajentamaan kreivikuntaansa, ja 1125 hän osallistui voittoisaan Azazin taisteluun Mosulin Seldzuki atabegia Il-Bursuqia vastaan. Hän loukkaantui vakavasti 1131 piirittäessään pientä linnaa Aleppon koillis puolella kun hänen joukkojensa muurin alitse kaivama käytävä romahti. Lähes välittömästi tämän jälkeen hänelle ilmoitettiin että Danishmenidi emiiri Ghazi II marssi Kaisunin linnoituskaupunkia vastaan. Kun hänen poikansa, tuleva Joscelin II kieltäytyi toivottomaksi katsomastaan tehtävästä, johti hän itse avustusretkikuntaa, vaikka joutui vammojensa vuoksi matkustamaan kantotuolissa. Ghazin kuultua mahdollisesti kuolleeksi luulemansa Joscelinin johtavan joukkojaan, hän vetäytyi takaisin omalle alueelleen. Rasitus oli kuitenkin ollut liikaa vaikeasti loukkaantuneelle Joscelinille ja hän kuoli kantotuoliinsa tiensivuun pian kuultuaan viimeisestä voitostaan. Joscelin de Courtenayn jälkimaine myöhemmin keskiajalla oli suuri ja häntä pidettiin yhtenä ritarillisen käytöksen esikuvista.
Acinonyx jubatus hecki
Acinonyx jubatus hecki on äärimmäisen uhanalainen gepardin alalaji, jota arvioidaan olevan jäljellä enintään 250 aikuista yksilöä. Niitä on tavattu ainakin Algeriassa, Togossa, Nigerissä, Malissa, Beninissä ja Burkina Fasossa.
Ravinto
A. j. hecki -gepardin pääasiallinen ravinto on thomsoningaselli. Muita sen saaliseläimiä ovat impala ja toisinaan muut pienet sorkkaeläimet.
Elinalue ja ekologia
A. j. hecki -gepardi elää yleensä yksin. Toisinaan niitä kuitenkin esiintyy pieninä, yleensä emon ja pentujen tai uroksen muodostamana ryhmänä, jonka liikkuma-ala on tavallisesti hyvin pieni. Naaraiden elinalueet sijaitsevat seuduilla, joilla on runsaasti ravintoa, ja urosten elinalueet määräytyvät naaraiden alueiden perusteella. Niiden levinneisyysalueen oletetaan kattavan suunnilleen keskisen Länsi-Saharan aavikon ja Sahelin muodostaman kaistaleen, jolla ne elävät hajanaisina populaatioina. Tutkijat arvelevat, että suurin populaatio on Algeriassa Ahaggarin ylänköalueella, mutta siitä on todisteena vain vuonna 2009 julkaistu neljään yksilöön pohjautuva raportti ja vähäiset tiedot.
Verenluovutus
thumb|200px|Verenluovutus käynnissä
Verenluovutus on toimenpide, jossa terveestä nisäkkäästä kerätään verta. Tärkeimpiä verivalmisteita, joita luovutetusta verestä valmistetaan, ovat punasolu-, verihiutale- ja veriplasmavalmisteet. Verta tarvitaan myös annettavaksi esimerkiksi onnettomuuksien uhreille, syöpäpotilaille ja tukihoitona leikkauksissa. Suomessa ylläpidetään veripankkeja ihmisen, hevosen, koiran ja kissan verelle.
Suomessa ihmisten verenluovutuksia järjestää ja verta käsittelee SPR:n Veripalvelu. Veripalvelukeskus sijaitsee Helsingin Kivihaassa. Suomessa on Kivihaassa sijaitsevan Veripalvelukeskuksen lisäksi 9 veripalvelutoimistoa, jotka sijaitsevat Helsingissä (Sanomatalo), Espoossa, Tampereella, Turussa, Oulussa, Kuopiossa, Lahdessa, Jyväskylässä ja Seinäjoella. Lisäksi Veripalvelu järjestää noin 1500 verenluovutustilaisuutta vuosittain eri puolilla Suomea. Veripalvelu perustettiin vuonna 1948. Uranuurtajatyön laitoksen kehityksessä teki professori Harri Nevanlinna.
Eläinten verenluovutuksia järjestää Helsingin yliopiston Yliopistollinen eläinsairaala.
Historiaa
Alun perin verenluovutustoiminnan Suomessa aloittivat partiolaiset vuonna 1935. Helsinkiläisen Töölön Siniset -lippukunnan lippukunnanjohtaja toimi ensimmäisenä verenluovuttajana. Tämän johdosta hän sai ajatuksen perustaa erityinen yhteisö hankkimaan verenluovuttajia. Yhteisö sai nimen Veriliitto ja sitä hoitivat partiolaiset vuoteen 1939, jolloin sen tehtävät siirtyivät armeijan lääkintäjoukoille sotatoimien alkamisen johdosta.
Naistenklinikka luovutti Veriliitolle toimitilan kellaristaan. Sinne perustettiin Veriliiton toimisto. Toimisto käsitti työpöydän, puhelimen ja arkistokaapin, johon kerättiin tietoja mahdollisista verenluovuttajista. Kun verta tarvittiin, Veriliiton päivystäjä soitti luovuttajalle, ja tämä saapui kulloinkin tarvittuun sairaalaan antamaan verta. Luovutus tehtiin vielä tuolloin niin sanotulla suorasiirrolla, jonka toteutti anestesialääkäri. Vasta sotavuosina alettiin verta kerätä hyytymisen ehkäisyaineella varustettuihin pulloihin, koska suorasiirto oli liian riskialtis toimitettavaksi etulinjan joukkosidontapaikoilla ja kenttäsairaaloissa. Viimeiset suorat verensiirrot tehtiin 1950-luvulla, joskin muutamassa keskussairaalassa anestesiaylilääkärit vaativat taidon säilyttämistä ja suorasiirtovälineistön pitämistä kaiken varalta valmiina. Lopullisesti menetelmä museoitiin vasta 1980-luvulla. Ainakin yksi alkuperäispakkauksessa oleva välineistö on säilynyt ja on näytteillä lasikaapissa Helsingin Veripalvelutoimistossa.
Sodan päätyttyä perustettiin nykyinen Veripalvelu.
Sveriges Radio
Yhtiö perustettiin vuonna 1925 nimellä Radiotjänst AB, ja nykyiseen muotoonsa nimi muuttui 1957. Vuoteen 1978 asti yhtiön vastuulla oli myös kaksi televisiokanavaa, mutta ne eriytettiin omaksi yhtiökseen, Sveriges Televisioniksi.
Verenluovutus
Ihmisten verenluovutus Suomessa
Vuonna 2020 Suomessa luovutettiin vajaa 100 000 litraa verta. Verta luovutti lähes 120 000 eri henkilöä. Ensikertalaisia heistä oli 19 000. Verenluovutuksessa luovutetaan kerralla 500 millilitraa verta, joka otetaan kyynärtaipeesta. Veri kerätään verenkeräykseen suunniteltuun pussisettiin.
Sveriges Radio
Sveriges Radiolla on suomenkielinen Sveriges Radio Finska, jonka lähetyksiä voi kuunnella internetissä, digiradiossa, kaapeliverkossa Suur-Tukholman alueella sekä P2- (Tukholmassa P6-) ja P4-kanavien ohjelmistoissa. Sveriges Radio Finska lähettää digitaalisesti 16 tuntia vuorokaudessa.
Verenluovutus
Ihmisten verenluovutus Suomessa
Verenluovuttajan on oltava terve, vähintään 50 kg painava ja 18–70-vuotias. Ensimmäistä kertaa luovuttava saa olla korkeintaan 59-vuotias. Miehillä veren hemoglobiinipitoisuuden on oltava 135–195 g/l ja naisilla 125–175 g/l. Suomessa kahden luovutuksen välillä on oltava miehillä vähintään 61 vuorokautta ja naisilla 91 vuorokautta. Ruotsissa luovutusväli on yhtä suuri kuin Suomessa, mutta Britanniassa miehillä 12 viikkoa ja naisilla 16 viikkoa, USA:ssa kaikilla luovuttajilla 56 päivää. Suomessa suositeltu määrä luovuttaa kokoverta on naisille 1–3 kertaa vuodessa ja miehille 1–4 kertaa vuodessa. Nuorille 18-25-vuotiaille naisille suositellaan yhtä luovutusta vuodessa.
Verenluovutukseen varataan aika. Ennen luovutusta täytetään sähköinen terveyskysely, joka antaa alustavan arvion luovutussoveltuvuudesta. Terveyskyselyn voi täyttää luovutuspäivänä tai aikaisintaan päivää ennen luovutusta. Verenluovutusta harkitsevat voivat testata sopivuutensa etukäteen pikatestillä www.sovinkoluovuttajaksi.fi.
Asiointi verenluovutuspisteessä kestää puolesta tunnista ylöspäin. Luovuttajalta tarkastetaan henkilöllisyys ja hänen verensä hemoglobiinipitoisuus mitataan ennen verenluovutusta. Lopuksi hänelle tarjotaan juotavaa ja syötävää.
Verenluovutus ja verensiirrot ovat Suomessa turvallisia, mikä johtuu osittain siitä, että Suomessa ei verenluovutuksesta makseta palkkioita. Suomessa ei ole todettu yhtään luovutetun veren välityksellä tarttunutta HIV-infektiota sitten vuoden 1985, jolloin verenluovuttajien HIV-seulonta käynnistettiin. Viimeisin verivalmisteen välityksellä potilaaseen siirtynyt hepatiitti C -tartunta on vuodelta 2000, minkä jälkeen HCV:n seulontamenetelmiä on tehostettu, eikä tartuntoja ole todettu. HIV:n ja hepatiittien lisäksi verestä tutkitaan myös syfilisbakteeri, parvovirus, veriryhmä ja punasoluvasta-aineet. Luovuttajan luvalla hänen verestään voidaan tutkia myös muita veriryhmäominaisuuksia, joiden avulla voidaan löytää erityisille potilasryhmille sopivaa verta.
Noin joka kymmenes suomalainen ei voi luovuttaa verta. Väliaikaisia luovutusesteitä koituu esimerkiksi hammashoidosta (vuorokausi), kuumeisesta flunssasta (kaksi viikkoa), tähystystutkimuksesta (neljä kuukautta), tatuoinnista (neljä kuukautta) ja limakalvolävistyksestä (neljä kuukautta). Pysyvään luovutusesteeseen johtavia sairauksia ovat esimerkiksi sepelvaltimotauti, aivoinfarkti, keuhkoahtaumatauti, epilepsia, pahanlaatuiset kasvaimet ja HIV. Pysyvään luovutuskieltoon johtaa myös esimerkiksi ruiskuhuumeiden käyttö. Miesten välisen seksin harjoittaminen ei enää aiheuta pysyvää verenluovutuskieltoa.
Bordeaux
Bordeaux [] on satamakaupunki Ranskan lounaisrannikolla. Se on Uuden-Akvitanian hallintoalueen (région) ja Gironden departementin pääkaupunki. Bordeaux on myös kaupunkia ympäröivän viininkasvatusalueen ja sen tuottaman viinityypin nimi. Kaupunki sijaitsee Garonnejoen alajuoksulla, ja joki jakaa kaupungin kahteen osaan.
Vuonna 2006 Bordeaux’ssa oli 232 260 asukasta, mikä tekee siitä Ranskan väkiluvultaan yhdeksänneksi suurimman kaupungin. Bordeaux’n kaupunkialueen väkiluku oli 1 009 313 vuonna 2007, ja se on Ranskan väkiluvultaan kuudenneksi suurin kaupunkialue.
Historia
Bordeaux perustettiin noin vuonna 300 eaa. Rooman valtakunnan aikana, jolloin se sai nimen Burdigala. Abd el-Rahman valloitti joukkoineen kaupungin vuonna 732, mutta kuoli myöhemmin samana vuonna Toursin taistelussa. 1700-luvulla kaupunki alkoi kukoistaa Länsi-Intian kaupan keskuksena. Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan hallitus vetäytyi Bordeaux’hon.
Viini
thumb|200px|right|Place de la Bourse. Bordeaux’n alue tunnetaan yhtenä maailman laadukkaimpien viinien tuottajana. Seudulla valmistetaan sekä puna- että valkoviiniä. Viini valmistetaan yleensä sekoituksena useista rypälelajikkeista, joita ovat Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot, Petit Verdot ja Malbec (punaviinejä) sekä Sauvignon Blanc, Sémillon ja Muscadelle (valkoviinejä). Médocin alue on tullut tunnetuksi erityisen premier cru -luokituksen saaneista viineistään, jotka ovat maailman halutuimpia ja kalleimpia. Muita seudun viininkasvatusalueita ovat Saint-Émilion, Pomerol ja Graves. Bordeaux’n Pomerolista tulee maailman kallein punaviini, Château Petrus, ja Sauternesin alueelta maailman kallein valkoviini, Château d'Yquem.
Liikenne
Bordeaux on maatieliikenteen solmukohta. Espanjasta tulevat rekat kulkevat kaupungin kautta muualle Eurooppaan. Pariisiin pääsee moottoritietä A10 pitkin, Lyoniin A89:ää, Toulouseen A62:ta ja Espanjaan A63:a pitkin.
Gare Saint-Jean on kaupungin suurin rautatieasema. TGV-junalla pääsee Pariisiin kolmessa tunnissa. TGV:llä pääsee myös Toulouseen. Muita junayhteyksiä on Nantesiin, Nizzaan, Marseilleen, Lyoniin ja Pauhon.
Lentoliikenne
Bordeaux’ssa on kansainvälinen lentokenttä, Bordeaux-Mérignacin lentoasema, joka sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä kaupungin keskustasta Mérignacin esikaupunkialueella.
Urheilu
Jalkapallojoukkue Girondins de Bordeaux pelaa Ranskan pääsarjassa.
Kuoleman ajojahti
Kuoleman ajojahti on vuonna 1981 valmistunut, tositapahtumiin perustuva toiminta- ja jännityselokuva.
Juoni
Elokuvan alussa käydään pienessä kylässä verinen koiratappelu, jonka metsästäjä Johnson keskeyttää. Hän vaatii saada ostaa yhden koirista. Hazel ilmoittaa tästä ratsupoliisille Edgar Millenille. Millen aluksi kieltäytyy tutkimasta asiaa, mutta kun Johnsonia aletaan syyttää murhasta, on poliisin tartuttava juttuun. Millen lähtee vuorille pidättämään miestä, mutta Johnson puolustaa itseään kaikin keinoin. Eräänä iltana Millen apureineen päättää räjäyttää hänen puutalonsa dynamiiteilla. Miehet luulevat Johnsonin kuolleen, mutta hän ryntää näkyville ja alkaa ampua. Aamuyöllä Millen ei näe enää miestä. Johnson on paennut kylmille vuorille, ja Millen ja muut miehet lähtevät hänen peräänsä. Johnsonia ei pysäytä mikään matkan aikana. Keskellä metsää Millen ja konstaapeli Alvin näkevät miehen juoksevan mäelle päin, vaikka hän onkin Bill Luce pukeutuneena Johnsonin vaatteisiin. Millen osuu Billiin ja sanoo Alvinille menevänsä katsomaan. Millen huomaa myös, ettei kyseessä ole Johnson, mutta näkee Johnsonin mäellä. Millen päättää luovuttaa ja antaa Alvinille aseensa ja sanoo ``sinä olet nyt pomo``. Johnson pääsee pakoon muiden juhliessa hänen oletettua tappamistaan.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Hintikka moitti elokuvan hidasta alkua, karkeasti työstettyjä henkilöhahmoja ja heikkoa maisemakuvausta ja antoi sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Béma
Béma on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 65 kilometriä Diémasta pohjoiseen. Kunnassa on 25 400 ja keskuskylässä 5 200 asukasta (vuonna 2009).
Béman kunnan pinta-ala on 1 350 neliökilometriä. Se rajoittuu kaakossa Diéman piirin Grouméran, etelässä Diéman ja Diangounté Camaran, luoteessa Fassoudébén ja Guédébinén sekä koillisessa Nioron piirin Diabiguén ja Koréra Korén ja lounaassa Simbin kuntiin. Maisemaa leimaavat laajat hiekkatasangot ja alangot. Vesistöjä ovat sadekauden jälkeen kuivuvat tulva-altaat.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 400–500 millimetriä. Kasvillisuus on pensassavannia.
Kuntaan kuuluu 24 kylää. Asukkaista 75 % on soninkeja, 18,5 % maureja, 4 % bambaroita ja 2,5 % fulbeja. Vallitseva uskonto on islam.
Béman kautta kulkee Diéman ja Nioron välinen päällystetty maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, lehmänpapu ja maissi. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, aasit ja siipikarja. Käsityöammattien ja metsien hyödyntämisen merkitys on vähäinen. Bémassa pidetään viikoittaiset markkinat. Nuoriso hakeutuu ansiotöihin kaupunkeihin tai pyrkii muuttamaan ulkomaille, jossa asuu arviolta seitsemän prosenttia bémalaisista.
Kunnassa toimii kuusi alakoulua, yläkoulu, koulutus- ja kehittämiskeskus (CED) ja lukutaitokeskus. Kouluopetuksen piirissä on noin 35 % lapsista. Terveyspalveluihin kuuluu kaksi terveyskeskusta, kaksi synnytyslaitosta ja sairastupa. Yleisimpiä terveysongelmia ovat malaria, ripulitaudit, hengityselinsairaudet ja aliravitsemus. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja.
Bruce Nauman
pienoiskuva|Truncated Pyramid Room 1982/1998, [[Lörrach, Saksa.]] Bruce Nauman (s. 6. joulukuuta 1941 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen nykytaiteilija. Nauman on monialainen taiteilija, joka käyttää teoksissaan esimerkiksi video- ja valokuvaa sekä neonvaloja. Nauman tunnetaan myös kuvanveistäjänä, piirtäjänä ja performanssitaiteilijana. Nauman yhdistelee installaatioissaan usein monia eri medioita.
Naumanin taidetta on hankala rajata mihinkään tiettyyn virtaukseen, mutta hänet on liitetty minimalismiin, käsitetaiteeseen ja body artiin. Teoksissaan hän käsittelee esimerkiksi yhteiskuntaa, ruumiillisuutta ja maailmanpolitiikkaa. Varsinkin hänen varhaisempi materiaalinsa sisälsi usein sanaleikkejä ja visuaalisia vitsejä. Nauman esiintyy itse useissa videoteoksissaan.
Elämä ja ura
Bruce Nauman kasvoi Yhdysvaltojen Keskilännessä. Hänen isänsä oli insinööri ja Nauman on kertonut kiinnostuneensa itsekin jo varhain tekniikasta ja matematiikasta. Omien sanojensa mukaan hän "tunsi vetoa kaikkea abstraktia kohtaan". Naumanin mukaan hänen moraalisten ja välittävien vanhempiensa vaikutus näkyy hänen taiteessaan. Nauman uskoo, että taiteella on moraalinen ja eettinen tarkoitus.
Vuonna 1960 Bruce Nauman lähti Wisconsinin yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa, fysiikkaa ja taidetta. Vuonna 1964 Nauman siirtyi opiskelemaan taidetta Kalifornian yliopistoon, jossa hän opiskeli muun muassa William T. Wileyn ja Robert Arnesonin alaisuudessa. Maalaamisesta aloittanut Nauman keskittyi Kalifornian yliopistossa opiskellessaan kuvanveistoon, performanssitaiteeseen ja elokuvaan. Vuosien 1965–1966 välillä hän teki yhdeksän elokuvaa, joista kuusi yhteistyönä. Näistä kuuluisin on vuonna 1966 valmistunut Fishing for Asian Carp, jossa hän kuvasi taidemaalari William Allenia pyydystämässä kalaa. Teos parodioi perinteistä käsitettä kerronnasta ja tarinan kestosta.
Vuonna 1966 Nauman suoritti Master of Arts -tutkinnon ja siirtyi opettamaan San Franciscon yliopistoon. Samana vuonna hän piti ensimmäisen yksityisnäyttelynsä Leo Castelli Galleryssa Los Angelesissa.
Nauman on itse sanonut hakeneensa ja saaneensa vaikutteita Marcel Duchampilta, Man Raylta, Samuel Beckettiltä, Aloin Robbe-Grilletiltä, Vladimir Nabokovilta, Steve Reichilta, Philip Glassilta, La Monte Youngilta, Meredith Monkilta ja John Coltranelta.
Suomessa
Ensimmäisen kerran Bruce Naumanin teoksia nähtiin Suomessa suuressa yhteisnäyttelyssä Expo Stedelijkissä Ateneumissa keväällä 1971. Ars 74:ssä nähtiin Naumanin elokuva ja Ars 95:ssä oli myös hänen teoksiaan. Bruce Naumanin yksityisnäyttely oli Kiasmassa 1998–1999 ja Kiasmassa nähtiin hänen teoksiaan Full House -yhteisnäyttelyssä 2008–2009. Valtion taidemuseon kokoelmassa on yhdeksän Bruce Naumanin teosta, joista kahdeksan on multimedia- ja videoteosta vuosilta 1968–1969 ja yksi grafiikan vedos vuodelta 1997.
Kirkonmäki (Somero)
thumb|right|[[Someron kirkko]] Kirkonmäki on Someron kirkon ympärille jäävä osa Someron keskustaajamaa Paimionjoen vesistöön kuuluvan Someronjoen jokiosuuden eteläpuolella Somerolla.
Someron kirkkoympäristö Someron kirkon ja Someron vanhan hautausmaan ympärillä on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä
Kirkon ja hautausmaiden ohella Kirkonmäellä sijaitsevat peruskoulun 1-6 luokkien opetusta tarjoava Kirkonmäen koulu, Someron seurakuntakeskus ja Someron paloasema.
Kirkonmäki Someron keskustaajaman osana
Kirkonmäki on osa Someron keskustaajamaa mutta sijaitsee aivan taajaman reunalla Someronjoen eteläpuolella, kun Someron varsinainen kaupallinen keskus jo 1800-luvulta asti ja hallinnollinen keskuskin 1970-luvulta asti on kaukana kirkosta joen pohjoispuolella Joensuun kylässä.
Osana Someron keskustaajamaa Kirkonmäki sijoittuu Someron Harjun ja Lammin kyliin. Koulun oppilasalue ulottuu myös muihin Paimionjoen vesistön eteläpuolisiin naapurikyliin. Kirkonmäen ohella Someronjoen eteläpuolelle jää Lamminniemen asuinalue Lammin kylässä.
Kirkonmäellä Hirveläntietä ja Härkäläntietä yhdistävällä Kirkkotiellä sijaitsevat Someron kirkko, Kirkonmäemn koulu, Someron vanha ja uusi hautausmaa, Vanha seurakuntatalo ja siunauskappeli. Härkäläntien alkupäässä Hirveläntien risteyksessä lähellä Kirkkojärveä on Someron uusi seurakuntakeskus, sitä vastapäätä Someron uusi paloasema Hirveläntien varressa ja tämän vieressä Hirveläntiellä aiemmin myös kunnantalona toiminut vanha paloasema.
Vielä 1970-luvulla Kirkonmäki oli myös Someron hallinnollinen keskus kunnes nykyinen Someron kaupungintalo 1970-luvulla rakennettiin keskelle Someron keskustaajamaa jo 1800-luvulla pitäjän liikekeskukseksi muodostuneeseen Joensuun kylään.
Rakennettu kultuuriympäristö
thumb|right|[[Someron sakaristo|Someron kivisakaristo]] thumb|right|Someron [[Pitäjänmakasiini|lainajyvämakasiinit vuosilta 1758 ja 1828]]
Kuka nauttii eniten
Kuka nauttii eniten on Tommi Melenderin vuonna 2010 ilmestynyt seitsemän esseen kokoelma. Teoksen julkaisi Savukeidas. Melender käsittelee esseissään muun muassa jääkiekkoa, Gustave Flaubertia, Michel Houellebecqia ja Don DeLilloa.
Kirkonmäki (Somero)
Someron kirkkoympäristö
Someron kirkkoympäristö Someron kirkon lähiympäristössä Kirkonmäellä on yksi Museoviraston vuonna 2009 määritelemistä Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.