cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kärppä
Kärppä kulttuurissa
Historiallisen Pohjanmaan maakunnan vaakunassa on kuusi juoksevaa hopeista kärppää, ja siitä ne ovat periytyneet nykyisen Pohjois-Pohjanmaan maakunnan vaakunaan. Kärppiä esiintyy myös Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntien vaakunoissa. Samasta syystä kärpät näkyvät myös Lapin, Oulun ja Länsi-Suomen läänien vaakunoissa. Professori, kulttuurihistorian dosentti Jukka Kemppisen mukaan vanha vaakuna viittaa vaakunoissa rikkauksiin, sillä kärpän nahka oli aikoinaan himottua tavaraa. Heraldiikka tuntee myös heraldisen värin eli turkiksen "kärpännahka" (Ermine). Kärppä on myös Pohjois-Pohjanmaan maakuntanisäkäs.
Alankomaiden, Britannian, Luxemburgin, Ruotsin sekä Serbian vaakunoissa on kärpännahka.
Julius Caesarin aikaan kärppiä kesytettiin lumikon ja hillerin ohella kotieläimiksi pitämään talojen hiirikantaa kurissa. Samaa harrastivat myös keskiajan germaanit.
Keskiajalla eli vahvasti uskomus, jonka mukaan kärppä siitti korvan kautta. Korvan taas katsotaan kuvaavan muun muassa Jumalan ilmoitusta Neitsyt Marialle, että tämä synnyttää Jeesuksen. Kärppä siis yhdistetään Jeesuksen inkarnaatioon. Kärppä syö ravinnokseen käärmeitä, joten kristillisessä symboliikassa kärppä yhdistetään luonnollisesti Kristuksen voittoon paholaisesta (käärme). Käärme on Raamatussa Saatanan vertauskuva, kuten vaikkapa Vanhan testamentin kertomuksessa, jossa käärme houkuttelee ihmisen maistamaan hyvän ja pahan tiedon puusta kiellettyä hedelmää.
Oululainen jääkiekkoseura on nimeltään Oulun Kärpät. Joskus puhutaan ”kärppälaumasta”, vaikka kärppä ei luonnossa koskaan esiinny laumassa. Seura sai nimekseen Kärpät, koska oululaiset olivat saaneet Suomen Palloliitolta malliksi Porin Kärppien säännöt, jotka oli helppo muokata muotoon Oulun Kärpät.
Arturo Rodas
Arturo Rodas (s. 1954, Quito) on Ecuadorissa syntynyt ranskalaistunut säveltäjä. Hän opiskeli urkujensoittoa Mesias Maiguashca, Ginette Keller, Luciano Berio, Yoshihisa Taira'n johdolla Pariisissa. Hänen teoksiaan julkaisee Periferia Edition.
Musiikki
Rodas sävellyksiin kuuluu kaksi: lyömäsoittimetkonsertto Arcaica (1984), 24.5 preludia pianolle (1997) - (1999), ooppera instrumentaali El árbol de los pájaros (2002) - (2003), elektronisen musiikin ja kamarimusiikkia.
Fredrik Johan Spalding
Fredrik Johan Spalding (24. joulukuuta 1774 Pietari – 7. maaliskuuta 1830 Loviisa) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri, joka palveli myös Ruotsin kuninkaallisessa armeijassa.
Spaldingin vanhemmat olivat pörssimeklari Kristian Henrik Spalding ja Anna Elisabet Hoppe ja puoliso vuodesta 1802 Lovisa Margareta Gadding. Spalding otettiin palvelukseen kuninkaalliseen Ruotsin armeijaan alaikäisenä kersanttina 1783 ja määrättiin palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Vänrikiksi hänet ylennettiin 1787 palkkaoikeudella. Spalding osallistui Kustaa III:n sotaan 1788–1790. Hän yleni luutnantiksi sodan aikana 1788. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin H.K.K. suuramiraalin rykmenttiin, mutta 1791 hän palasi palvelukseen armeijan laivaston Viaporin eskaaderiin. Kapteeniksi Spalding ylennettiin 1796, vuonna 1801 hänet siirrettiin Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentin jääkäripataljoonan Raaseporin komppanian päälliköksi. Spalding yleni ratsumestariksi 1805, jolloin hänet määrättiin Uudenmaan keveiden rakuunajoukkojen 2. Tenholan eskadroonan päälliköksi.
Keväällä 1805 Spalding siirrettiin Ruotsin armeijan yleisesikuntaan, vuonna 1809 hänestä tuli kuningas Kustaa IV Aadolfin adjutantti. Suomen sotaan 1808–1809 Spalding osallistui päämajan komendanttina ja yleisesikunnan päivystävänä päällikkönä. Vuonna 1809 hän toimi rauhanneuvotteluissa upseerikuriirina Tukholman ja Pietarin välillä. Huhtikuussa 1809 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja lokakuussa everstiksi. Eron Ruotsin armeijasta Spalding sai kesäkuussa 1812, minkä jälkeen hän muutti perheineen Tenholaan Suomeen. Vuonna 1817 Spalding anoi Suomen ritarihuoneelta aatelointia, mutta se evättiin. Seuraavana vuonna hänet hyväksyttiin Venäjän keisarilliseen armeijaan päivystävän yleisesikuntaupseerin vakanssilla ja määrättiin Suomen kenraalikuvernöörin esikunnan sotilaskanslian päivystäväksi yleisesikuntaupseeriksi. Kenraalimajuriksi Spalding ylennettiin 1820. Hän palveli vielä 1827–1830 Suomeen sijoitetun 23. jalkaväkidivisioonan komentajana.
Radioamatöörien viestintäpallotoiminta
Radioamatöörien viestintäpallotoiminta on ilmailua jossa viestintälaitteita nostetaan ilmaa kevyemmän kaasun nostaman, vaakatasossa ohjautumattoman eli tuulen mukana kulkevan, miehittämättömän pallon avulla korkealle, yleensä stratosfääriin ja jopa 34 kilometrin korkeuteen. Tiettävästi maailman ensimmäinen radioamatöörien viestintäpallolento (tai ehkä maailman ensimmäinen viestintäpallolento minkäänlaisen tahon tekemänä?) tapahtui toukokuun 28 päivä 1967 Suomessa, Ilmari-nimisenä koelentona. Se käytti vetypalloa tai heliumpalloa.
frame|right| Kuva Maan horisontista 26 kilometrin korkeudesta, kuvattuna viestintäpallolennon ohessa olleella kameralla (NearSys.org, L. Paul Verhage)
Tekniikkaa
Hyötykuormaa on hankala suunnata.
Osan matkasta kuorma saattaa heilua heiluriliikkeellä.
Käyttö
Näitä lentoja on käytetty testaamaan ainakin viestintälinkkejä, yksisuuntaista tallennetun datan lähetystä ja radiomajakoita.
Vertailu muihin
Eroaa tietoliikenneaerostaateista eli yhdenlaisista kiintopalloista siten, että ei ole kiinnitetty siimalla tai kaapelilla yhteen paikkaan.
Hyvin harva lentokone lentää tai on lentänyt niin korkealla. Poikkeuksena ainakin U-2, SR-71 ja Helios prototype.
Pula-Ilmari
Pula-Ilmari oli nimitys, jota käytettiin kokeellisista vapaasti lentävistä tietoliikennevetypalloista. Pula-Ilmarit nostivat radioamatöörien omatekoisia radiolinkkejä 10-25 kilometrin korkeuteen.
Katso myös
Pathfinder-Plus
Pindos (täsmennyssivu)
Pindos tai Píndos voi viitata seuraaviin:
Hilleri
Hilleri eli lahokas (Mustela putorius) on eurooppalainen näätäeläinlaji, joka on melko huonosti sopeutunut Suomen talviolosuhteisiin. Ongelmaksi muodostuu lähinnä ravinnon saanti, ei niinkään kylmyys. Tämän vuoksi hilleriä esiintyykin paljon asutuksen liepeillä ja paikoilla, joilla on helposti saatavilla ravintoa esimerkiksi tunkioiden lähettyviltä. Hilleri ei ole minkin tavoin riippuvainen vedestä, mutta se elää kuitenkin usein vesistöjen ja kosteikkojen lähellä. Hilleristä jalostettua frettiä pidetään lemmikkieläimenä ja käytetään apuna rottien ja kaniinien metsästyksessä.
Ulkonäkö ja koko
Hilleri kuuluu pieniin näätäeläimiin. Naaraat ovat selvästi pienempiä kuin urokset. Hillerille on ominaista pitkä lieriömäinen vartalo ja lyhyet jalat. Ruumiin pituus on uroksilla 35–45 senttimetriä ja naarailla 30–37 senttimetriä, hännän pituus on 11–19 senttimetriä. Uroshillerit painavat 0,7–1,5 kilogrammaa ja naaraat 0,2–0,8 kilogrammaa. Kuonon ympärys on vaalea, silmien takana kulkee valkea juova ja korvanlehtien reunat ovat vaaleat. Päällimmäiset karvat ovat ruskeanmustia, mutta pohjavilla on vaalea ja se paistaakin usein läpi etenkin talvella.
Muiden näätäeläinten tavoin hillerilläkin on peräaukon vierellä rauhaset, jotka tuottavat pistävän hajuista eritettä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Hillerillä on laaja levinneisyysalue Portugalista Euroopan poikki Venäjälle Uralvuoristoon asti. Sitä ei esiinny Skandinavian pohjoisosissa, Irlannissa eikä isossa osassa Balkania ja Adrianmeren itäistä rannikkoa. Kreikassa hillereitä on vain satunnaisesti maan pohjoisosissa.
Venäjällä hillerin elinalueen koillisraja menee suurin piirtein linjaa, joka kulkee Arkangelista Syktyvkarin kautta Permiin. Sen pohjois- ja itäpuolella hilleri on erittäin harvinainen, ja Kamajoen jälkeen sen korvaa siperiankärppä.
Suomessa hilleriä tavataan Oulun korkeudelle saakka.
Hilleri on sopeutumiskykyinen laji, mutta parhaiten se viihtyy kosteilla ja alavilla alueilla. Yleisenä sitä on alankometsissä, rantavyöhykkeillä ja talvisin lähellä maatiloja ja kyliä. Hilleri esiintyy kuitenkin myös metsittyneellä arolla, soilla, jokilaaksoissa ja peltoalueilla.
Hillerikannat
Hillerikannat vaihtelevat suuresti, ja 1940-luvulla sen luultiin kuolevan Suomesta sukupuuttoon. Sittemmin kanta on toipunut, mutta hilleri on maineeltaan paha tuholainen ja sen vuoksi sitä vainottiin ”linturosvona” vielä 1980-luvun alussa. Nykyisin se joutuu kilpaileman vahvemman lajin, minkin, kanssa elintilasta ja ravinnosta.
Elintavat
Hillerillä on hyvin suuret anaalirauhaset, joiden eritteellä se merkitsee reviirinsä. Venäläisen tutkimuksen mukaan hillerin reviiri voi olla jopa 2 500 hehtaaria. Länsi-Euroopassa tuhannella hehtaarilla on noin yksi yksilö. Todella suotuisassa elinympäristössä yksilötiheys voi olla jopa kymmenenkertainen. Se käyttää rauhasia refleksimäisesti myös uhkatilanteessa, sillä löyhkäävä eritesuihku on hyvä keino puolustautua vihollista vastaan.
Hillerin liikkuminen on usein laukkamaista hyppimistä, mutta se voi myös ravata selkä suorana, pää alhaalla. Toisin kuin näätä, hilleri ei juurikaan kiipeile. Se osaa uida, mutta tekee sitä sangen vähän. Yölliset pyyntimatkat ovat muutamia kilometrejä pitkiä ja liikkumisalue on noin yhden neliökilometrin suuruinen. Uroksilla alueet ovat suuremmat kuin naarailla. pienoiskuva|120px|Hillerin jalanjälkiä.
Lisääntyminen
Hillerit saavat vain yhden poikueen vuodessa. Parittelu tapahtuu keväällä ja kantoaika on noin kuusi viikkoa. Pesä on valmistettu kuivista ruohoista, jonne poikaset syntyvät toukokuun loppupuolella tai kesäkuussa. Poikueeseen kuuluu 3–7 poikasta. Ne painavat syntyessään alle 10 grammaa ja ovat sokeita ja karvattomia. Silmät avautuvat noin neljän viikon iässä, ja noin kahden kuukauden iässä poikaset ovat väritykseltään aikuisen kaltaisia. Neljän kuukauden iässä ne erkaantuvat sisaruksistaan, ja voivat lisääntyä jo seuraavana kesänä.
Tarhoissa hilleri voi elää kymmenenkin vuotta, mutta luonnossa sen ikä on harvoin yli viittä vuotta.
Ravinto
Hillerin pääravintoa ovat pienet nisäkkäät, etenkin jyrsijät ja jänikset, linnut ja sammakot sekä käärmeet. Myös kalat, hyönteiset ja marjat kuuluvat hillerin ravintoon, ja tilapäisesti ne voivat syödä kasviruokaakin.
Ääntely
Hillerin ääntely vaihtelee kiljahtelevasta kotkottavaan. Joskus hilleri voi myös kiljaista, mutta täysikasvuiset yksilöt ovat yleensä varsin hiljaisia.
Hillerit ja ihminen
Hillereitä pidetään lemmikkieläimenä, ja lajin kesymuotoa kutsutaan fretiksi. Niitä on käytetty myös kaniinikantojen harventajana, mutta esimerkiksi Uudessa-Seelannissa ne ovatkin levittäytyneet laajalle ja saalistavat ennemmin paikallisia lajeja.
Hilleriä metsästetään sen turkin takia, mutta koska sen väritys vaihtelee, niin yksilöllisesti villihillerien turkkia on usein vain pienemmissä tekstiileissä. Turkistarhoissa kasvatetaan usein hillerin ja fretin risteymämuotoa.
Gertrud von Ungern
Gertrud von Ungern (k. 13. lokakuuta 1649) oli baltiansaksalainen aatelisnainen, joka hallitsi 1600-luvun alkupuolella suuria läänityksiä Kaakkois-Suomessa.
Von Ungernin isä oli arkkipiispallinen neuvos Fabian Jürgeninpoika von Ungern auf Eichenangern und Allendorf ja äiti Gertrud von dem Wolde. Hänen puolisonsa oli ratsumestari Henrik (Heinrich) Wrede, joka omisti Wredenhoffin perintötilan Liivinmaalla. Henrik Wrede palveli Ruotsia Puolan sodassa ja kaatui vuonna 1605 Kirkholman taistelussa pelastettuaan kuningas Kaarle IX:n hengen antamalla hevosensa tälle. Kiitoksena Kaarle palkitsi Wreden leskeä lahjoittamalla tälle vuonna 1606 Porvoon pitäjästä 49 talon verotulot. Vuonna 1608 Wreden perillisille lahjoitettiin läänityksenä lähes koko Elimäen neljänneskunta, yhteensä 131 tilaa. Läänitys laajeni myöhemmin käsittämään yli 200 tilaa Elimäellä. He saivat nämä maat ikuiseksi rälssiksi ja oikeuden perustaa alueelle säteri haluamaansa paikkaan. Von Ungern päätti asettua asumaan näille maille ja alkoi hoitaa läänityksiä alaikäisten lastensa puolesta. Hänen toisena puolisonaan oli vuodesta 1609 kamarineuvos Joakim Berendes, joka auttoi häntä läänitysten hoidossa vuonna 1623 tapahtuneeseen kuolemaansa asti.
Von Ungern perusti asuinpaikakseen Elimäelle Peippolan kartanon, johon liitettiin viisi autiotilaa ja myöhemmin ajan kuluessa kaikki Peippolan kylän tilat. Kahta poikaansa varten hän perusti läänityksilleen myös kaksi muuta kartanoa, Hämeenkylän ja Anjalan kartanot. Hän antoi Peippolan pojalleen Casper Wredelle ja asui itse Anjalan kartanossa. Von Ungern kehitti kartanoistaan mallikelpoisia suurtiloja, mutta Liivinmaalla vallinneeseen maaorjuuteen tottuneena hän kohteli lahjoitusmaansa suomalaisia talonpoikia ankarasti. Kartanoiden maita kasvatettiin häätämällä läheisten talojen omistajia mailtaan, ja lisäksi talonpojat houkuteltiin hyväksymään sopimuksenvarainen verotus, jonka nojalla heidän päivätyövelvollisuutensa voitiin moninkertaistaa kuudesta työpäivästä vuodessa aina yhteen päivään viikossa. 1640-luvulla talonpojat tekivät vastarintaa päivätyölakoilla, joita puitiin myöhemmin oikeudessa. Turun hovioikeus ratkaisi vuonna 1653 jutun Wreden suvun hyväksi, jolloin lakkoilua johtanut talonpoika Matti Sihvo hirtettiin henkipattona. Von Ungern oli kuollut jo muutamaa vuotta aiemmin. Hänet on haudattu Porvoon tuomiokirkkoon.
Henrik Wredellä ja Gertrud von Ungernilla oli kaksi poikaa, Casper ja Carl Henrik Wrede, joista jälkimmäinen sai nimityksen maaherraksi. Heistä polveutuu Wrede af Elimä -aatelissuku, joka omisti vuosisatojen ajan useita kartanoita von Ungernille lahjoitetuilla mailla. Joakim Berendeksen kanssa von Ungernilla oli kolme lasta, joista yksi oli kenraalimajuri Fabian Berendes.
Natalinmesikko
Natalinmesikko (Promerops gurneyi) on eteläisessä Afrikassa elävä kapinmesikoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan natalinmesikko on noin 23–29 cm pitkä, pitkäpyrstöinen lintu. Selkä ja pyrstö ovat väriltään harmahtavan ruskeat, päälaen ja rinnan väri on punaruskea, vatsa on mustan ja valkean kirjava, nokka on pitkä ja alaspäin kaareva.
Elinympäristö ja ravinto
Natalinmesikoita tavataan proteoita ja aaloeita kasvavilla pensaikkomailla Lesothossa, Mosambikissa, Etelä-Afrikassa, Swazimaassa ja Zimbabwessa. Ravintonaan se käyttää erityisesti protealajien mettä. Proteanviljelijät ovat myrkyttäneet viljelmiään hyönteismyrkyillä suojellakseen kasveja. Tämä on johtanut myös mesikoiden määrän vähenemiseen.
Prasunin kieli
Prasunin kieli on Afganistanin Kunarin maakunnassa Kunarin sivujokeen Pechiin laskevan Prasunjoen varrella puhuttava nuristanilainen kieli. Sen puhujia arvioidaan olevan 2000–3000 henkeä (toisen arvion mukaan 2000).
Prasun toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen puhujista eräät osaavat myös katia, harvemmin paštua tai daria. Murteiden erot ovat vähäisiä.
Ariana (kuvernementti)
Ariana on yksi Tunisian 24 kuvernementistä. Se sijaitsee Pohjois-Tunisiassa ja sen pääkaupunki on Ariana. Kuvernementissä on 576 088 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 498 neliökilometriä.
Hwasong-16
Hwasong-16 (KN-23?) on Pohjois-Korean mannertenvälinen ohjus. Se on kaksivaiheinen ja käyttää nestemäistä polttoainetta. Lisäksi se on liikuteltava. Ohjuksessa on joko suuri taistelukärki tai se on monikärkiohjus. Ohjus on tarkoitettu pelotteeksi Yhdysvaltoja vastaan.
Historia
Ohjus lienee kehitelty suurentamalla Hwasong-15:aa. Ohjus esiteltiin ensi kertaa Korean työväenpuolueen 75-vuotisparaatissa lokakuussa 2020.
Miksi raskaampi ohjus
Uuden ohjuksen kehittelyn syynä oli pohjimmiltaan Pohjois-Korean ydinasepelotteen vahvistaminen.
Hwasong-15:tä raskaamman mannertenvälisen ohjuksen rakentamisen syynä on ehkä raskaampi, tuhovoimaisempi ydinkärki, monikärkiohjus tai painavat, ohjuspuolustuksen läpäisemistä auttavat harhautuslaitteet. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan ohjus pystyisi kuljettamaan voimakkaan, vaikkapa 2–3 megatonnin ydinkärjen. Toisten mukaan se voisi kuljettaa neljä ydinkärkeä. Tuollainen kärki tappaisi New Yorkin osuessaan 2,5 miljoonaa ihmistä.
Ominaisuudet
Hwasong-16 on maailman suurin liikuteltava mannertenvälinen ohjus. Se on niin suuri, koska toimii nestemäisellä polttoaineella.
Hopeakurmitsa
Hopeakurmitsa (Pluvianellus socialis) on eteläamerikkalainen rantalintulaji, joka elää aivan mantereen eteläkärjessä Argentiinassa ja Chilessä. Se talvehtii Argentiinan Valdésin niemimaalla. Lajin holotyypin kuvaili George Robert Gray Magalhãesinsalmesta vuonna 1846.
Hopeakurmitsan sukulaisuussuhteista muihin lintuihin ei olla yksimielisiä. Toisinaan se luokitellaan omaan Pluvianellidae-heimoonsa, joskus taas tuppinokkien (Chionidae) heimoon. BirdLife Suomen hyväksymässä luokituksessa laji on sijoitettu tuppinokkiin.
Azerbaidžanin jääkiekkoliitto
Azerbaidžanin neuvostotasavallan jääkiekkoliitto perustettiin vuonna 1991 Neuvostoliiton jääkiekkoliiton alaisuuteen hallinnoimaan jääkiekkoilua Azerbaidžanissa. Kun Neuvostoliitto hajosi, Azerbaidžan itsenäistyi vuonna 1992.
Maan jääkiekkoliitto liittyi Kansainväliseen jääkiekkoliittoon IIHF:iin 6. toukokuuta 1992.
Näätä
Näätä eli mäntynäätä (Martes martes) on näätäeläimiin kuuluva nisäkäslaji. Se on heimonsa tyypillinen edustaja ja siksi antanut nimensäkin sille. Sitä tavataan lähes koko Euroopassa sekä osissa Lähi-itää, Kaukasuksella ja Siperian länsiosissa. Näätä elää kaikenlaisissa metsissä. Sitä on metsästetty sen tuuhean talviturkin takia ja siitä on myös yritetty jalostaa tarhattua kantaa.
Ulkonäkö ja koko
Näätä on keskikokoinen lihansyöjä, ja se on noin suuren kotikissan kokoinen. Ruumiin pituus on 45–58 senttimetriä ja hännän pituus 16–28 senttimetriä. Näätä painaa 500–1 800 grammaa. Koossa on selvää vaihtelua maantieteellisesti, ja koiraat ovat 12–30 prosenttia painavampia kuin naaraat.
Näädän karvapeite on ruskea, ja se on talvisin tiheä ja pehmeä. Kesäisin se on lyhyt ja karkea. Jalkapohjien polkuanturat ovat kokonaan turkin peitossa talvisin. Talviturkki kasvaa syyskuussa, ja nuoret yksilöt saavat aikuisen karvapeitteen ensimmäisen talvenaan. Ruskeaan turkkiin kuuluu kermanoranssi kurkkulappu, harmahtavaa sävyä vatsassa sekä tummempaa väritystä tassuissa. Häntä on pitkä ja tuuhea ja korvat isot ja kolmiomaiset. Näätä elää yleensä 8–10-vuotiaaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Näätä on levinnyt laajalle palearktisella alueella. Sitä tavataan lähes koko Euroopassa, Anatoliassa, Irakin ja Iranin pohjoisosissa, Kaukasuksella, ja Siperian länsiosissa. Euroopassa sitä ei esiinny suuressa osassa Pyreneiden niemimaata ja Kreikkaa sekä osissa Belgiaa ja Alankomaita. Välimeren saarilla sitä tavataan Korsikalta, Sardinialta, Sisiliasta ja Baleaareilta. Aiemmin se oli levinnyt koko Britteinsaarille, mutta nykyään sitä tavataan vain Ison-Britannian ja Irlannin pohjoisosissa. Suomessa näätä asustaa koko maassa aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta.
Näätä elää sekä lehti-, seka- että havumetsissä ja pensaikoissa. Laji viihtyy erityisesti metsissä, jonka latvuston peitteisyys on vajaa ja jossa on tiheä alikasvos.
Käyttäytyminen
Näätä metsästää tavallisesti vain öisin. Päivällä se pysyy paikoillaan ja valitsee lepopaikakseen esimerkiksi kallionkolon, louhikon, onton puun, petolinnun pesän ja usein oravan tai harakan pesän, joka on tavallisesti tiheässä kuusessa. Majapaikkaansa näätä vaihtaa jatkuvasti. Huonolla ilmalla, esimerkiksi ankarassa tuiskussa, se pysyy paikoillaan joskus päiväkausiakin. Heti myrskyn mentyä ohi näätä lähtee vaellukselleen. Näätänaaras synnyttää maalis-toukokuussa poikaset, joita on tavallisesti 2–5. Pesänä on useimmiten ontto puu tai kivilouhikko.
Ravinto
Näätä syö sekaravintoa, ja suosii liharuokaa kun sitä on saatavana, varsinkin pieniä nisäkkäitä. Se tutkii öisin kaikki mahdolliset sopet elinpiirillään etsiessään ravinnokseen myyriä ja muita jyrsijöitä, lintuja, sammakoita sekä hyönteisiä. Myös lintujen munat, marjat, hedelmät ja hunaja kuuluvat sen ruokalistalle. Toisinaan sen näkee vierailevan myös muun muassa hirvieläinten haaskoilla. Se voi hätätapauksessa syödä myös sieniä.
Käyttö ja metsästys
Näätää on vielä 1900-luvulla kasvatettu turkistarhoissa mm. Yhdysvalloissa ja Euroopassa.
Metsästyksessä vuosittainen saalismäärä Suomessa on viimeisten viidentoista vuoden aikana vaihdellut noin kymmenestä tuhannesta runsaaseen kahteenkymmeneen tuhanteen yksilöön vuodessa. Pyyntimenetelmänä käytetään muun muassa loukkuja ja hetitappavia rautoja. Loukku- ja pyydysmalleja on useita: maassa pyydystäviä ja puuhun asetettavia. Näätää metsästetään usein myös jäljittämällä lumijäljeltä, sekä haukkuvaa koiraa, kuten suomenpystykorvaa käyttäen. Näädän metsästyskausi alkaa 1. elokuuta ja päättyy maaliskuun lopussa. Metsästysajan alkua aikaistettiin syksystä 2018 alkaen.
Jugoslaviassa näätää on käytetty ammoin maksuvälineenä. Kroatian rahaysikön nimi oli ennen euroon siirtymistä näätää tarkoittava kuna. Samalla se viittasi maan antifasistiseen neuvostoon, jonka tunnuksena oli näätä.
COM (tiedostomuoto)
COM on ohjelmatiedostomuoto 8-bittisessä CP/M:ssä ja MS-DOS:ssa, joka sisältää suoritettavan tietokoneohjelman.
Alun perin COM-tiedostopäätettä on käytetty DECin mini- ja mainframe-koneiden komentojonotiedostojen (Command file) päätteenä 1970-luvulla.
Jotkut virusten kirjoittajat ovat hyödyntäneet Internetin .com-verkkotunnuksen samankaltaisuutta.
MS-DOSin COM-tiedoston rakenne
COM-muodon seuraaja on EXE. Jos hakupolussa on samanniminen .COM ja .EXE-päätteinen tiedosto, ohjelmaa käynnistettäessä COM-päätteinen ajetaan.
It Takes a Nation of Millions to Hold Us Back
It Takes a Nation of Millions to Hold Us Back on vuonna 1988 ilmestynyt Public Enemyn toinen studioalbumi. Levyltä julkaistiin neljä singleä. Albumi on saanut julkaisustaan lähtien ylistäviä arvosteluja, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä rapmusiikin suurimmista klassikoista.
Aleksandr Goldenveizer
Aleksandr Borisovitš Goldenveizer (10. maaliskuuta (J: 26. helmikuuta) 1875 Kišinjov (nyk. Chișinău, Moldova), Bessarabian kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. marraskuuta 1961 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja opettaja.
Aleksandr Goldenveizer (Goldenweiser) syntyi Kišinjovissa asianajajaperheeseen ja opiskeli Moskovan konservatoriossa pianonsoittoa Aleksandr Zilotin ja Pavel Pabstin johdolla ja sävellystä Sergei Tanejevin, Mihail Ippolitov-Ivanovin ja Anton Arenskin johdolla. Vuodesta 1906 lähtien hän alkoi opettaa Moskovan konservatoriossa, ja hänen piano-oppilaitaan olivat muiden muassa Dmitri Baškirov, Lazar Berman, Samuil Feinberg, Grigori Ginzburg ja Tatjana Nikolajeva.
Goldenveizer kuuluu venäläisen pianokoulukunnan perustajiin. Hän sävelsi orkesteri- ja pianomusiikkia, jousikvartettoja ja näyttämömusiikkia (kolme oopperaa).
Zen sanataiteessa
Zen sanataiteessa: esseitä luovuudesta (Zen in the Art of Writing: Releasing the Creative Genius within You) on Ray Bradburyn kirjoituskokoelma vuodelta 1990. Teoksen on suomentanut Elina Seppänen ja julkaissut suomeksi Kansanvalistusseura vuonna 2008.
Paksujalat (lintusuku)
Paksujalat (Burhinus) on rantalintujen lahkoon ja paksujalkojen heimoon kuuluva lintusuku. Paksujalkoja on seitsemän lajia:
Gretchen Wilson
Gretchen Frances Wilson (s. 26. kesäkuuta 1973 Pocahontas Illinois) on yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka voitti arvostetun Grammy-palkinnon vuoden 2004 singlestään "Redneck Woman". Hänen debyyttialbuminsa oli vuonna 2004 julkaistu Here for the Party.
Luettelo Kreikan nisäkkäistä
Tämä on luettelo Kreikan nisäkkäistä. Se käsittää Kreikassa luonnonvaraisina (villeinä, puolikesyinä tai kesyinä) tavatut nisäkäslajit. Endeemiset eli kotoperäiset lajit on merkitty asteriskilla (*) ensimmäiseen sarakkeeseen.
Gretchen Wilson
Nuoruus
Wilson on kotoisin Illinoisin osavaltion Pocahontasin kaupungista. Hänet kasvatti äiti isän jätettyä perheen tytön ollessa vasta kaksivuotias. Wilsonin perhe oli köyhä, ja hän jätti koulunkäyntinsä kahdeksannella luokalla ja alkoi 14-vuotiaasta lähtien työskennellä ravintoloissa yhdessä äitinsä kanssa. Vuonna 1996 hän muutti Nashvilleen, missä hän kiersi yökerhoissa laulamassa ja työskenteli baareissa.
Ura
Vuonna 2003 Wilson onnistui saamaan levytyssopimuksen Epic Recordsin kanssa ja teki debyyttinsä vuonna 2004 albumilla Here for the Party. Hänen albumilta julkaisemansa single, osittain hänen omaan elämäänsä perustuva "Redneck Woman" toi Wilsonille paljon huomiota ja edesauttoi levyn menestymistä. Single voitti Grammy-palkinnon vuonna 2005. Vuotta 2005 hän julkaisi toisen albuminsa All Jacked Up ja vuonna 2007 kolmannen albuminsa One of the Boys, jonka lähes jokaisen kappaleen kirjoittamiseen Wilson itse oli ensikertaa osallistunut. Hänen on määrä julkaista neljäs studioalbuminsa I Got Your Country Right Here elokuussa vuonna 2009.
Yksityiselämä
Wilsonilla on yksi lapsi, vuonna 2001 syntynyt tytär Grace.
Xiaomi MiPad
Xiaomi MiPad on Xiaomin 15. toukokuuta 2014 julkaisema taulutietokone, jossa on esiasennettuna Android Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Muotoilu
Xiaomi MiPad -taulutietokoneessa on 7,9-tuumainen näyttö QXGA-resoluutiolla.
Fyysiset osat
Laitteesta löytyy 2,2 Gigahertsin neliydin-prosessori. Laitteessa on 2 Gigatavua RAM-muistia ja 16 Gigatavua sisäistä muistia.
Kamerat ja multimedia
Laitteessa on 8 Megapikselin takakamera. Etukameran tarkkuus on puolestaan 5 Megapikseliä.
Videokuvaus voidaan tehdä 1080p (Full HD) -resoluutiolla.
Ohjelmisto
Julkaisuhetkellä laitteessa oli esiasennettuna Android Xiaomin MIUI-käyttöliittymällä.
Lähteet
https://www.phonearena.com/phones/Xiaomi-MiPad_id8666
Samoa kesäolympialaisissa 2016
Samoa osallistui vuoden 2016 olympialaisiin kahdeksan urheilijan joukkueella. Nämä olivat Samoan yhdeksännet kesäolympialaiset. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi painonnostaja Mary Opeloge.
Rose-Marie Björkenheim
Hildegard Rose-Marie Björkenheim (o.s. Gyllström, s. 19. syyskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen yhden kauden kansanedustaja (kesk.) Vaasan vaalipiiristä 1991–1995. Björkenheim toimi maatalousyrittäjänä Isossakyrössä 1964–1994. Hän toimi myös pitkään Isonkyrön kunnanvaltuutettuna vuosina 1977–1984 sekä 1989–1995.
Chuck (televisiosarja)
Chuck on yhdysvaltalainen Warner Brosin tuottama televisiosarja, joka alkoi Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 2007 NBC-kanavalla. Sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta. Suomessa sarja alkoi Sub-kanavalla 8. kesäkuuta 2010.
Sarja kertoo tietokone-ekspertti Chuck Bartowskista, jonka aivoihin siirtyy huippusalainen tietokanta sähköpostin välityksellä. Sen seurauksena CIA ja NSA lähettävät agenttinsa hänen peräänsä. Ennen kuin selviää kuinka arvokkaat tiedot saadaan talteen, Chuckin täytyy elää kaksoiselämää vakoojana, minkä vuoksi hänen henkensä on jatkuvasti vaarassa.
Juoni
Chuck Bartowski (Zachary Levi) työskentelee tietokone-eksperttinä Buy More -nimisessä elektroniikkaa ja kodinkoneita myyvässä tavaratalossa. Hän asuu siskonsa Ellien (Sarah Lancaster) ja tämän miehen Devonin (Ryan McPartlin) kanssa. He ovat molemmat lääkäreitä, jotka kannustavat Chuckia jatkuvasti etenemään työ- ja rakkauselämässään. Chuckin paras ystävä on hänen työkaverinsa Morgan Grimes (Joshua Gomez).
Sarjan alussa Chuck elää täysin normaalia elämää, kunnes saa vanhalta koulukaveriltaan Bryce Larkinilta (Matthew Bomer), karkuteille lähteneeltä CIA:n agentilta, sähköpostiinsa oudon tiedoston. Pahaa-aavistamaton Chuck avaa tiedoston, ja kaikki Yhdysvaltain hallinnon salaiset tiedot sisältävä Risteymä-niminen tietokanta siirtyy hänen aivoihinsa sähköpostiin piilotettujen kuvien kautta. Hallinnon oma kopio Risteyksestä tuhoutuu Brycen paetessa, ja Chuckille jää toistaiseksi ainoa. Hänellä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin käyttää Risteyksen tietoja auttaakseen hallintoa nappaamaan salamurhaajia ja kansainvälisiä terroristeja. Risteys aiheuttaa "välähdyksiä" joita Chuck näkee sellaisten henkilöiden ja asioiden lähellä, joista on merkintöjä tietokannassa. Chuckin avuksi lähetetään agentti Sarah Walker (Yvonne Strahovski) ja eversti John Casey (Adam Baldwin), joiden tehtävänä on suojella häntä ja tietokantaa.
Sarah esittää Chuckin tyttöystävää ja hankkii työn läheisestä Wienerlicious-nimisestä hot dogeja myyvästä pikaruokalasta, ja John tulee töihin Buy Moreen. Näin he voivat tarkkailla Chuckia koko ajan. Sarah ja Chuck alkavat kuitenkin pitää toisistaan hieman enemmän kuin oli tarkoitus.
Chuck joutuu sarjan aikana huimiin seikkailuihin, vaikka hän tahtoisi kaiken olevan jo ohi.
HMS Ajax (1912)
HMS Ajax oli Britannian kuninkaallisen laivaston King George V -luokan taistelulaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Clyde -joen varrella Greenockissa Scotts Shipbuilding and Engineering Companyllä, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1911 telakkanumerolla 438. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1912 ja otettiin palveluksen 31. lokakuuta 1913.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisen maailmansodan alussa elokuussa 1914 Ajax liitettiin osaksi Suurta laivastoa, joka muodostettiin pääosin Kotilaivastosta siirretyistä aluksista. Se otti osaa Skagerrakin taisteluun 1916, missä se ei kärsinyt vaurioita.
Alus siirrettiin 1919 Välimeren laivastoon, minä aikana se osallistui purjehduksiin myös Mustallamerellä tukemassa Venäjän sisällissodan valkoisia joukkoja. Alus poistettiin 1924 palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin. Se myytiin romutettavaksi 9. marraskuuta 1926.
Autojen kokoluokat
Hallitukset ja yksityiset organisaatiot ovat kehittäneet autojen kokoluokittelujärjestelmiä, joita käytetään eri tarkoituksiin, mukaan lukien autojen säätely, kuvaus ja luokittelu. Määritelmät ja kategorisointi vaihtelee pääosin Amerikan ja Euroopan välillä.
Yhteenveto luokituksista
Seuraava taulukko on yhteenveto yleisesti käytetyistä markkinasegmenttien ehdoista ja laillisista luokituksista.
Eurooppalainen kokoluokittelu
pienoiskuva| 2014 - nykyinen [[Citroën C1 ]]
A-segmentti / kaupunkiauto / Minicompact
Pienin ajoneuvoluokka, jotka ovat rekisteröity henkilöautoiksi. Vastaa Yhdysvalloissa "minicompact"-autoja.
A-segmentin autoja on tuotettu 1920-luvun alusta, mutta luokan suosio kasvoi 1950-luvun lopulla, kun alkuperäiset Fiat 500 ja BMC Mini julkaistiin.
pienoiskuva| 2012–2019 [[Renault Clio ]]
B-segmentti / Subcompact
Toiseksi pienin luokka – vastaa Britanniassa superminiä ja Yhdysvaltojen subcompact-kokoluokkaa.
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (EPA) määrittelee osayhdistetyn auton koon sisä- ja lastitilavuuden ollessa 2 410 - 2 800 L. Koska A-segmentin autoja on niin vähän Yhdysvalloissa, saatetaan ne joskus liittää subcompact-luokkaan tai B-segmenttiin. Euroopassa ja Isossa-Britanniassa B-segmentillä ja supermini-luokalla ei ole mitään virallista kokoon perustuvaa määritelmää.
Ison-Britannian varhaisiin supermini-autoihin kuuluvat vuoden 1977 Ford Fiesta ja Vauxhall Chevette.
Yhdysvalloissa ensimmäiset paikallisesti rakennetut subcompact-autot olivat vuoden 1970 AMC Gremlin, Chevrolet Vega ja Ford Pinto.
Esimerkkejä B-segmentin autoista:
oikea|pienoiskuva| [[Volkswagen Golf ]]
C-segmentti / alempi keskiluokka / Compact
Suurinta pienten autojen luokkaa kutsutaan Euroopassa C-segmentiksi tai pieneksi perheautoksi ja Yhdysvalloissa kompakteiksi autoksi (Compact).
Esimerkkejä C-segmentin autoista:
pienoiskuva| [[Toyota Camry ]]
D-segmentti / keskiluokka / ylempi keskiluokka
Euroopassa henkilöautojen neljänneksi suurin luokka on D-segmentti, (ylempi) keskiluokka tai iso perheauto.
Esimerkkejä D-segmentin autoista:
oikea|pienoiskuva| [[Dodge Charger (2006)|Dodge Charger ]]
E-segmentti / edustusautot / täysikokoinen
Esimerkkejä E-segmentin autoista:
F-segmentti / loistoautot
F-segmentin autot ovat eurooppalaiset kokoluokittelun suurimmat henkilöautot ja ne ovat usein hienoja ja kalliita malleja. Suomessa kutsutut loistoautot useimmiten kuuluvat tähän luokkaan. Muita nimityksiä ovat: full-size luxury sedan ja luxury saloon.
Esimerkkejä F-segmentin autoista:
S-segmentti / urheiluautot
Ei niinkään varsinainen kokoluokka, vaan korimallin ja kokoluokan yhdistelmä. Vastaa Euro NCAP:n roadster sport -luokkaa.
Esimerkkejä S-sermentin autoista:
M-segmentti / tila-autot
Tähän kuuluu yleensä kaikki autot tila-autoista pakettiautoihin ja lava-autoihin. Taaskaan ei niinkään kokoluokka, vaan korimallin ja kokoluokan yhdistelmä.
Esimerkkejä M-segmentin autoista:
J-segmentti / crossoverit / katumaasturit / maastoautot
Esimerkkejä J-segmentin autoista, subcompact:
Compact:
Mid-size:
Full-size:
Yhdysvallat
Yhdysvalloissa on käytössä valtion neljän eri viraston ylläpitämää luokittelujärjestelmää: Yhdysvaltain ympäristönsuojeluvirasto (EPA), Yhdysvaltain liikenneturvallisuusvirasto (NHTSA), Yhdysvaltain liittovaltion liikennevirasto (FHWA) ja Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto. Myös liikennevakuutusinstituutti ylläpitää omaa luokittelujärjestelmäänsä, jota useimmat vakuutusyhtiöt noudattavat.
EPA
Lava-, paketti- ja tila-autot sekä suomalaisittain crossoverit (SUV:t) ovat Yhdysvalloissa jaettu omiin luokkiinsa. Ne jaotellaan omiin sarjoihinsa omamassansa perusteella, samaan tapaan kuin Suomessa on painorajat kevyelle ja tavalliselle kuorma-autolle, eikä sisätilavuuden mukaan. Vuodesta 2013 myös SUV:t on jaettu kahteen kokoluokkaan.
NHTSA
NHTSA luokittelee kaikki autotyypit painonsa perusteella.
FHWA
Yhdysvaltain liittovaltion liikennevirasto kehitti 1980-luvulla 13-osaisen yhdistelmän akselien määrään perustuvan luokittelujärjestelmän, johon nykyään monen osavaltion omat luokittelut perustuvat.
Kanada
Henkilöautot ovat jaettu kuuteen ryhmään niiden sisätilavuuden mukaan. Sisätilavuus lasketaan auton henkilö- ja tavaratilan yhteistilavuudesta, eli Kanadan kokoluokitusjärjestelmä perustuu hyvin pitkälti Yhdysvaltain EPA:n järjestelmään. Lava- ja kuorma-autot luokitellaan Kanadassa painon ja auton otsapinta-alan perusteella.
Tom Farrell
Thomas Francis (Tom) Farrell (s. 18. tammikuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Farrell sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa viidenneksi 800 metrin juoksussa ajalla 1.46,6. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa lajissa pronssia ajalla 1.45,4.
Qi Faren
pienoiskuva|Qi Faren Qi Faren (s. 1933) on kiinalainen avaruusinsinööri ja Kiinan miehitettyjen avaruuslentojen pääsuunnittelija.
Hän valmistui insinööriksi vuonna 1957 Pekingin ilmailu- ja avaruusinstituutista. Hän oli osa ryhmää kiinalaisia avaruusinsinöörejä, jotka koulutettiin Neuvostoliitossa 1950-luvun lopussa.
Hän suunnitteli muun muassa Shenzhou-avaruusaluksen. Hänestä tuli Kiinan avaruustoiminnan pääsuunnittelija vuonna 1992, kun Tsien Hsue-Shen siirtyi eläkkeelle.
Kazakstanin jääkiekkoliitto
Kazakstanin jääkiekkoliitto perustettiin Neuvostoliiton jääkiekkoliiton osaksi vuonna 1991. Siitä tuli erillinen liitto, kun Kazakstan itsenäistyi vuonna 1992. Se yhdisti alueen neljä joukkuetta: Torpedo Ust-Kamenogorskin, ShVSM Ust-Kamenogorskin, Bulat Temirtaun ja Automobilist Karagandan (myöhemmin Bulat Karaganda). Kazakstanin maajoukkue pelasi ensimmäistä kertaa Pietarin GP-turnauksessa 14. huhtikuuta 1992 voittaen Ukrainan 5-1.
Kazakstanista tuli IIHF:n jäsen 6. toukokuuta 1992.
Pyökkipoimulehti
Pyökkipoimulehti (Alchemilla xanthochlora) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sen tunnusomaisia piirteitä ovat vaaleanvihreät sekä pyöreäliuskaiset lehdet, jotka ovat yläpinnoiltaan kaljuja ja alapinnoiltaan tiheäkarvaisia.
Pyökkipoimulehti voi kasvaa noin parikymmentä senttimetriä korkeaksi. Sen varsissa sekä lehtiruodeissa on siirottava tai hieman ylöspäin suuntautunut karvoitus, joka yltää lähes kukintoihin asti. Lehtien tyvitupet ovat kalvaita tai ruskeita, mutta eivät viininpunaisia. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja yläpinnoiltaan kaljuja, mutta alapinnoiltaan tiheän karvoituksen peittämiä. Lehdissä on noin kymmenen liuskaa, jotka ovat melko lyhyitä ja pyöreäkärkisiä. Kunkin liuskan laidoilla on yli 17 hammasta. Pyökkipoimulehden kukat ovat pieniä sekä kellanvihreitä ja ne sijaitsevat harvahkoina rykelminä. Kukkaperät ja kukkapohjukset ovat kaljuja. Pyökkipoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.
Pyökkipoimulehti kasvaa rantavalleilla, niityillä sekä teiden varsilla. Pyökkipoimulehteä tavataan lähes koko Euroopassa, joskin pohjoisimmissa osissa vain satunnaisesti. Suomessa pyökkipoimulehteä on havaittu siellä täällä eri puolilla maata keskimäärin kerran tai pari vuosikymmenessä. Suomea lähimmät vakiintuneemmat esiintymät ovat Etelä-Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa, Liettuassa sekä Venäjän Kaliningradin alueella.
Pyökkipoimulehden tieteellisen nimen lajinimi (xanthochlora) tulee kreikan kielen sanoista xanthos (suom. keltainen) ja chloros (suom. vihreä) tarkoittaen keltavihreää.
Klaus Groth
Klaus Groth (1819–1899) oli saksalainen runoilija, jonka pääteos on alasaksanmurteinen runokokoelma Quickborn (1852). Groth on lisäksi kirjoittanut muun muassa kansanelämää kuvaavia kertomuksia ja idyllin Rotligeter Meister Lamp und sin Doehder (1862). Kootut teokset ilmestyivät 1898.
Grothin runoja on sävelletty, ja niitä on suomentanut Kyllikki Solanterä. Suomennoksia on julkaistu kokoelmassa Sata kuuluisaa yksinlaulua.
Piedmont
Piedmont voi viitata seuraaviin asioihin:
Silkkialbitsia
Silkkialbitsia (Albizia julibrissin) on hernekasveihin kuuluva pienikokoinen puu, jota kasvaa luonnonvaraisena Aasiassa maanosan lounaisosista itäosiin.
Ulkonäkö ja koko
Silkkialbitsia on sateenvarjon muotoinen puu, joka kasvaa 6–10 metriä korkeaksi ja leveäksi. Sen lehvästö on avoin, minkä ansiosta valo pääse siitä läpi ja kasvin juurella voi kasvaa ruohoja. Puun kaarna on lähes sileää, väriltään se vaihtelee vaaleanruskesta harmaaseen.
Katri Kaarlonen
Katri Inkeri Kaarlonen (o.s. Kallio, 28. maaliskuuta 1915 Nivala – 1. lokakuuta 2008 Perniö) oli suomalainen poliitikko. Kaarlonen toimi Keskustapuolueen kansanedustajana Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 1966–1972. Hänen vanhempansa olivat tasavallan presidentin toimessa 1937–1940 ollut Kyösti Kallio ja Kaisa Kallio. Hänen veljensä oli kuvanveistäjä Kalervo Kallio ja sisarensa kansanedustaja ja ministeri, opetusneuvos Kerttu Saalasti.
Silkkialbitsia
Ulkonäkö ja koko
thumb|215px|left|Silkkialbitsian kukka. Silkkialbitsian kukat muistuttavat silkkinauhaisia pom-poneja. Ne tuoksuvat hyvältä ja ovat väriltään vaaleanpunaisia. Lajin hedelmät ovat litteitä harmaanruskeita palkoja, jotka ovat 12–18 senttimetriä pitkiä. Palkot sisältävät ruskeita soikeanmuotoisia siemeniä. Silkkialbitsian lehdet ovat saniaismaisia ja kerrannaisesti pariliuskaisia. Ne voivat olla 50 senttimetriä pitkiä ja muodostua 40–60 noin 6 millimetriä pitkästä lehdykästä. Silkkialbitsia kukkii myöhäiskeväältä alkukesään, esimerkiksi Nepalissa huhtikuulta kesäkuulle. Siemenet kypsyvät elo-syyskuussa ja levittäytyvät pääasiassa vain emopuunsa ympärille, mutta ne voivat kulkeutua kauemmaksikin veden mukana.
Katri Kaarlonen
Katri Kallio meni naimisiin perniöläisen Olavi Kaarlosen kanssa joulukuussa 1940. Häät pidettiin Presidentinlinnassa Helsingissä vain kolme päivää ennen presidentti-isän kuolemaa. Kaarloset asuivat miehen kotipaikassa Perniössä. Heille syntyivät lapset Juha Antero (1942), Ilkka Tapani (1944), Pentti Olavi (1947) ja Kaisa-Leena (1949). Kaarlonen toimi tasavallan presidentin valitsijamiehenä presidentinvaaleissa 1962 ja 1968.
Silkkialbitsia
Levinneisyys ja elinympäristö
Silkkialbitsian luonnonvarainen levinneisyysalue kattaa vyöhykkeen Azerbaidžanista ja Iranista Aasian poikki Japaniin. Sitä kasvaa kuitenkin tulokaslajina myös Kreikassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvaltoihin se tuotiin koristekasvina 1700-luvulla, ja nykyään sitä kasvaa maan itärannikolla Massachusettsissa saakka ja eteläosissa Floridan trooppisia alueita lukuun ottamatta.
Lajia tavataan rannikoilla, ranta-alueilla ja kaupungeissa, kuten tienpientareilla ja käyttämättömillä tonteilla. Se kasvaa vain harvoin metsissä, vaikka sitä joskus tavataan metsittyneillä alueilla. Se tarvitsee paljon auringonvaloa ja kestää kuivuutta, tuulta ja suolaisuutta. Silkkialbitsia voi kasvaa monenlaisella maaperällä, kuten savella, hiesulla ja hiekalla. Se kestää myös hieman emäksistä tai hapanta maaperää. Yleensä se kasvaa alle 900 metrin korkeudessa.
Katri Kaarlonen
Kaarloselle myönnettiin opetusneuvoksen arvo 1985. Koulutukseltaan hän oli puutarhaopettaja.
Jängynjärvi
Jängynjärvi tai Jänkynjärvi on Etelä-Karjalassa Lappeenrannassa Hurtanmaan kylän lähellä sijaitseva järvi. Kartoissa Jängynjärven nimi esiintyy Valkealan reitin yläjuoksulla noin 11 kilometrin osuudella. Yläjuoksulla sen vedenpinta on 75,7 metriä mpy. ja alajuoksulla se on 75,3 metriä mpy. Pitkän vesialueen eri osat ovat siten eri järviä ja tämän artikkelin järvi alkaa yläjuoksulla Vetjanjärven kohdalla Ristisalmin yläpuolelta.
Maantietoa
Jängynjärven pinta-ala on 83 hehtaaria, se on 3,6 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Se alkaa Ristisalmesta ja päättyy Kivijärveen. Järvien vedenpintojen korkeusero on 10 senttimetriä. Järvi on ulkoiselta olemukseltaan suuri joki, mikä johtuu sen syntyhistoriasta. Valkealan reitti oli aikoinaan Välireitin virtausuoma, jota pitkin Saimaa virtasi Suomenlahteen. Järvellä on 9 saarta, joiden yhteispinta-ala on 25,76 hehtaaria, mikä tekee 31 % järven pinta-alasta. Saarista neljä on alle hehtaarin ja viisi on suurempia kuin hehtaari. Järven keskivaiheella sijaitsee Vuossaari ja sen vieressä pikkusaari, etelämpänä ovat Lipoluhta, Kärjensaari, Suuriluhta, Kolmikanta ja Pyöriäluhta. Kun järvi kiertää Käärmeniemen haarautuu joki Kurjenharjunsaaren kohdalla niin, että saaren luoteispuolelle jää Iholanlahti. Tämä on järven suurin saari ja sen kartasta arvioitu pinta-ala on noin 12 hehtaaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven syvyys on 6,1 metriä, joka sijaitsee ilmeisesti Vuosaaren kohdalla syvänteessä. Järven keskisyvyydeksi on saatu 1,7 metriä. Järven vesitilavuudeksi on arvioitu 1,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0014 kuutiokilometriä.
Sen rantaviivan pituus on 21,0 kilometriä. Se rannat ovat lounaispuolella laajojen suoalueiden suorantoja, mutta pohjoisosissa rannat ovat rannoiltaan matalat ja etäämpänä ne nousevat jyrkästi. Väliväylän aikoihin joki kulutti etelässä 500–1 000 metrin päässä kohonneen Salpausselän rinteitä. Järven rannoilla ei ole kiinteää asutusta vaan ainoastaan noin 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatielta 6, Punkkan ja Vari-Lavolan kulmakunnilta taikka Hurtanmaalta. Lemin ja Luumäen välinen kuntaraja seuraa järven ”alajuoksua” Kivijärveen asti.
Luontoarvoja
Saimaan vesiensuojeluyhdistys on käynnistänyt paikallisten osakaskuntien kanssa kolmevuotisen vedenlaadunparannushankkeen. Sitä toteutetaan vuosien 2020–2022 aikana.
Historiaa
Järven pohjoisosan länsirannassa kohoaa lähes suoraan veteen putoava Salmenvuoren kallioseinämä. Sen juurella noin metrin korkeudella on kalliomaalauksen jälkiä 25 metrin matkalla. Osa kuvioista sijaitsevat 3,5 metrin korkeudella. Kohdetta kutsutaan Salmenvuoren kalliomaalaukseksi. Maalausta vastarannalla sijaitsee kivikaudelle ajoitettu asuinpaikka, joka on edelleen tutkimatta (vuonna 2021). Vähän edellisestä ja Vuossaaren eteläpuolella sijaitsee rantatörmän päällä toinen asuinpaikka, joka on sekin tutkimatta. Kolmas asuinpaikka sijaitsee Leinniemen eteläkärjessä lähellä järven pohjoisrantaa. Kohde on osittain Salpalinjan runtelema.
Järven kautta on uitettu runsaasti tukkipuuta, mutta uitot lopetettiin vuonna 1963. Tämän jälkeen järven vedenpintaa alennettiin järvenlaskussa 60 senttimetriä. Veden alta paljastui vesijättömaata koko järven alueelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Se on osa Valkealan reitin pääreitin yläjuoksua. Järven vedenpinnan korkeus on 75,3 metriä mpy.
Järven kautta kulkeva vesi tulee Vetjanjärvestä ja Ylemmästä Jängynjärvestä. Järvien väliin laskee pohjoisesta tuleva Hakulinjoen valuma-alue (14.198), jonka laskujoki Särkemänjoki laskee Keskisestä (75 ha). Jängynjärven omalta lähialueelta on johdettu järveen runsaasti duo-ojia, joiden kautta laskee siihen myös pieni Teitonlampi.
Kuokkalampi (Lappeenranta)
Kuokkalampi on Etelä-Karjalassa Lappeenrannassa Hurtanmaan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Oinoanda
Oinoanda oli antiikin aikainen kaupunki Lyykiassa nykyisen Turkin alueella Muğlan maakunnassa. Se sijaitsi noin 1,5 kilometriä luoteeseen nykyisestä İncealilerista.
Kuokkalampi (Lappeenranta)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Oinoanda
Maantiede
Oinoanda sijaitsi Lyykiassa, vaikka joskus se on sijoitettu myös Pisidian länsiosaan. Jossakin vaiheessa historiaansa kaupunki vaikuttaisi puolestaan olleen osa Galatiaa. Oinoanda kuului ainakin myöhemmin Kibyran alaisuuteen Balburan ja Bubonin ohella. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, joka sijaitsee heti nykyisen İncealilerin kylän yläpuolella. Kukkula on jyrkkä muilta paitsi eteläsivultaan.
Kuokkalampi (Lappeenranta)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 75,8 metriä mpy.
Oinoanda
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Oinoandan raunioita. pienoiskuva|vasen|Oinoandan raunioita.
Historia
Kibyra, Oinoanda, Balbura ja Bubon muodostivat yhdessä tetrapoliin, poliittisen liiton, jossa Kibyralla oli kaksi ääntä ja muilla yksi ääni. Oinoanda esiintyy ensimmäisen kerran historiassa tässä yhteydessä. Murena hajotti tetrapoliin vuonna 81 eaa. toisen Mithridateen sodan lopulla. Tämän jälkeen Oinoanda, Balbura ja Bubon olivat mukana Lyykian liitossa. Kaupunki mahdollisesti erotettiin liitosta, koska se tuki Rooman sisällissodassa Brutusta. Oinoanda löi omaa rahaa ainakin noin vuoden 100 eaa. tienoilla.