cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiiski-luokan miinanraivaaja
Alukset
Kahdeksan aluksen lisätilaus peruutettiin. Käytössä olevat alukset ovat Uudenkaupungin Työveneen modernisoimia, jolloin niiden pituutta kasvatettiin hieman.
JussinHessu
JussinHessu on Tammerkosken Nuorkauppakamarin ja Tampereen Nuorkauppakamarin vuosittain jakama kulttuuripalkinto.
JussinHessun-kulttuuripalkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991, jolloin palkinnon sai WernerBros. Vuosien varrella palkittuja ovat olleet muun muassa Tampereen Teatterikesä, Popeda, Sorin Sirkus, Tampereen Komediateatteri, Paleface, Juice Leskinen, Improvisaatioteatteri Snorkkeli, Musiikkiteatteri Palatsi, Rajaportin sauna, Tampereen kauppahalli , Jonne Aaron , Ilves jalkapallo , Arimo Mustonen , Suppaa Tampere ja Blockfest-kaupunkifestivaali. Vuonna 2018 palkinnon sai Manse PP:n naiset.
JussinHessu-nimitys tulee nuorkauppakamarien vuoden 1991 puheenjohtajien etunimistä (Heikki Kinni ja Jussi Elomaa ideoivat nuorkauppakamarien vuoden avajaistapahtuman Pitkä Lounas, jonka yhteyteen he perustivat tamperelaisen kulttuuripalkinnon).
JussiHessu-kulttuuripalkinnon voittajat:
Hukkinen
Hukkinen on suomenkielinen sukunimi. Hukkinen-nimisiä henkilöitä ovat:
Speedball
thumb|250px|right|Speedball (1988) Speedball (myös nimellä KlashBall) on Bitmap Brothersin kehittämä ja Image Worksin julkaisema toimintapeli, jonka aiheena on futuristinen amerikkalaista jalkapalloa muistuttava väkivaltainen joukkuepeli.
Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Atari ST:lle, Commodore 64:lle, DOS:lle, NES:lle ja Sega Master Systemille. NES-version nimi on Klashball.
Pelin seuraaja Speedball II on julkaistu vuonna 1990. Siinä pelikenttä on isompi, ja pelaajia voi ostaa ja myydä.
Vastaanotto
Peli on voittanut Golden Joystick Awards -palkinnon Game of the Year 16-bittisten kategoriassa.
The One -lehti antoi pelille arvosanaksi 90% arvostelussaan.
Kalathos
Kalathos (, ’kori’; ) voi viitata seuraaviin:
Oradea
Oradea on kaupunki Luoteis-Romaniassa. Vuonna 2011 siellä oli noin 183 000 asukasta. Kaupunki on virallisesti kaksikielinen, ja sen politiikka pyrkii lieventämään jännitteitä romanialaisten ja unkarilaisten välillä.
Oradea on yksi Romanian vauraimmista kaupungeista. Sijainti lähellä Unkarin rajaa on tuonut sille ulkomaankauppaa. Siellä toimii myös suuri yliopisto.
Historiallisesti alue tunnetaan kuumista lähteistään. Sen keskustassa on historiallisia rakennuksia Itävalta-Unkarin ajoilta, mutta lähiöissä on kommunistivallan aikaisia betonikolosseja.
Syöksy-luokan komentovene
Syöksy-luokka on Suomen merivoimien neljän komentoveneen muodostama alusluokka, jonka alukset soveltuvat taisteluosastojen johtamiseen.
Suunnittelu
Alusten pituus on 14 metriä, leveys 4,5 metriä ja syväys metrin. Niiden uppouma on 19 tonnia. Alusten propulsiojärjestelmänä on kaksi 490 kilowatin moottoria, jotka mahdollistavat 30 solmun huippunopeuden. Aluksilla on kahden hengen miehistö ja niiden omasuojana on yksi 12,7 millimetrin konekivääri.
Alukset
Luokan alukset valmisti 1991–1993 Uudenkaupungin Työvene Oy. Luokkaan kuuluvat:
Heliks
pienoiskuva|upright|Piirros [[joonialainen pylväsjärjestelmä|joonialaisen voluutan heliksistä.]] Heliks (, ’kierre’, mon. ; ) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa spiraalimainen koristeaihe, jota käytettiin muun muassa pylväiden kapiteeleissa. Joonialaisessa pylväsjärjestelmässä heliks viittaa kapiteelin voluutan spiraalimaisesti kiertyviin päihin, korinttilaisessa pylväsjärjestelmässä puolestaan kapiteelin kalathoksesta nouseviin spiraalimaisiin osiin.
Conley
Conley on englanninkielinen sukunimi. Tunnettuja Conleyejä ovat:
Rauno Ketonen
Rauno Erik Ketonen (13. lokakuuta 1935 Loppi – 18. maaliskuuta 2017 Hyvinkää ) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli näyttelijänä Televisioteatterissa 1963–1967, Helsingin Kaupunginteatterissa 1967–1971 ja Radioteatterissa kahteen otteeseen 1959–1963 ja 1971–1973.
Hänen on sanottu näyttelijänä tulkinneen vaativia luonneosia herkkävireisen osuvasti ja intensiivisesti.
Evert Gädda
thumb|150px|Evert Gabriel Gädda Evert Gabriel Gädda (30. joulukuuta 1896 Mustasaari – 18. syyskuuta 1962) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Alfred Gädda ja Ida Lustig. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sofia Elisabet Kronmanin kanssa. Gädda kävi kansakoulun ja ruotsalaisen kansanakatemian Malmilla vuosina 1914–1915.
Vikna
Vikna on entinen saaristokunta Pohjois-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kunnan rajanaapureita olivat pohjoisessa Leka, etelässä Flatanger ja idässä Nærøy. Kunnassa oli 4 363 asukasta vuonna 2016.
Evert Gädda
Jääkärikausi
Tämä mustasaarelainen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 11. maaliskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kuului myös pataljoonan soittokuntaan. thumb|350px|Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Vikna
Kunta liitettiin yhteen Nærøyn kanssa uudeksi Nærøysundin kunnaksi vuonna 2020.
Evert Gädda
Suomen sisällissota
Gädda astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti sisällissodassa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Näsilinnassa, Kuokkalassa ja Kellomäessä sekä etenemiseen Rajajoelle.
Vikna
Viknan kolme suurinta saarta olivat Indre Vikna (99 km²), Mellom Vikna (50 km²) ja Ytre Vikna (85 km²). Sen lisäksi kuntaan kuului paljon pieniä saaria ja luotoja. Kunnan väestöstä asui Indre Viknalla 81 prosenttia ja kolmella suurimmalla saarella yhteensä yli 95 prosenttia. Kunnan hallintokeskus oli Rørvikin taajama (2 634 as., 2006) Indre Viknalla.
Evert Gädda
Sisällissodan jälkeinen aika
Gädda palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hänet siirrettiin 3. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:n 5. komppaniaan, josta myöhemmin samana syksynä komennettiin kahdeksi kuukaudeksi Mustasaaren suojeluskunnan päälliköksi. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi sen jälkeen Mustasaareen maanviljelijäksi.
Vikna
thumb|left|Näkymä Rørvikistä vuodelta 2007. Taustalla kirkko, joka paloi vuonna 2012 niin pahasti, että se päätettiin korvata samalle paikalle rakennettavalla uudella kirkolla.
Evert Gädda
Talvi- ja jatkosota
Gädda osallistui talvisotaan ja jatkosotaan Pohjois-Mustasaaren suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja sotien jälkeen jatkoi maanviljelystä ja ylläpiti omistamaansa Södergård-kotia Mustasaaressa.
Hämeranta
Hämeranta on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Marg Helgenberger
Mary Margaret ”Marg” Helgenberger (s. 16. marraskuuta 1958 Fremont, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura
Helgenberger aloitti ammattinäyttelijän uransa vuonna 1982 saippuasarjassa Ryan's Hope, jossa hän esitti poliisi Siobhan Ryan Novakia. Sarjan kykyjenetsijä oli löytänyt hänet vuonna 1981, jolloin hän esitti Katen roolia Northwestern Universityn versiossa näytelmästä Kuinka äkäpussi kesytetään. Helgenberger oli kolmas näyttelijä Siobhanin roolissa. Pestinsä sarjassa Ryan's Hope päätyttyä Helgenberger vieraili muun muassa sarjoissa Kolkyt ja risat (thirtysomething) ja Matlock.
Vuodesta 1988 alkaen Helgenberger esitti Karen Charlene ”K. C.” Koloskia ABC-kanavan Vietnamin sotaan sijoittuvassa draamasarjassa China Beach. Hän sai roolista kolme Emmy-palkintoehdokkuutta kategoriassa paras naissivuosa draamasarjassa vuosina 1990–1992, ja hänet palkittiin Emmyllä kerran, vuonna 1990. Hän oli myös kerran ehdolla Golden Globen saajaksi, vuonna 1991. Hän näytteli sarjassa sen alusta loppuun asti, vuoteen 1991. China Beachin esittämisen aikaan ja sarjan päättymisen jälkeen Helgenberger esiintyi monissa teatteri- ja televisioelokuvissa, pääasiassa sivuosissa.
1990-luvun loppupuoliskolla Helgenberger esitti naispääosaa muun muassa televisioelokuvissa Conundrum (1996), Murder Live! (1997), Kultarannikko (Gold Coast, 1997) ja Kunnes kuolema heidät erottaa (Lethal Vows, 1999) ja esiintyi myös muutamissa teatterielokuvissa, joihin lukeutuvat toimintaelokuva Tappava salaisuus (Fire Down Below, 1997) sekä scifi-elokuvat Peto (Species, 1995) ja Peto 2 (Species II, 1998). Vuonna 1996 hän vieraili Karen Hinesin roolissa viidessä jaksossa sarjan Teho-osasto (ER) toisella tuotantokaudella.
2000-luvulla Helgenbergerin tunnetuin roolityö on ollut tutkija Yolanda McClearyyn löyhästi perustuvan Catherine Willowsin rooli CBS-kanavan rikossarjassa C.S.I. (CSI: Crime Scene Investigation). Hän esiintyi sarjassa vakituisesti kahdentoista tuotantokauden ajan, vuodesta 2000 vuoteen 2012, ja sai roolistaan useita palkintoehdokkuuksia. Hän oli muun muassa kahdesti Emmy-ehdokkaana sarjassa paras naispääosa draamasarjassa, vuosina 2001 ja 2003, ja kahdesti ehdolla Golden Globen saajaksi samassa kategoriassa, vuosina 2002 ja 2003.
Helgenberger sai vuonna 2012 tähden Hollywood Walk of Famelle.
CSI-sarjan jälkeen Helgenbergerillä oli keskeinen rooli televisiosarjassa Intelligence, jota esitettiin CBS-kanavalla kaikkiaan 13 jaksoa vuonna 2014.
Yksityiselämä
Helgenbergerillä on näyttelijäntyön yliopistotutkinto Northwestern-yliopistosta. Helgenberger oli vuodesta 1989 vuoteen 2010 naimisissa näyttelijä Alan Rosenbergin kanssa. Heillä on yksi lapsi, vuonna 1990 syntynyt Hugh Rosenberg, joka on nimetty äitinsä isän mukaan.
Swiss League
Swiss League on Sveitsin jääkiekon toiseksi korkein sarjataso National Leaguen jälkeen. Liigan voittaja pelaa joka kauden päätteeksi paras seitsemästä -järjestelmällä National Leaguen viimeistä vastaan. Jos Swiss Leaguen joukkue voittaa, se nousee National Leagueen ja häviäjä joutuu Swiss Leagueen.
Swiss League tunnettiin ennen nimellä Nationalliga B.
Lihansyöjäkasvi
Lihansyöjäkasvit ovat kasveja, jotka saavat osan tai suurimman osan ravinteista (ei energiasta) pyydystämällä ja käyttämällä eläimiä tai alkueläimiä, tyypillisesti hyönteisiä ja muita niveljalkaisia. Lihansyöjäkasvit ovat sopeutuneet kasvamaan paikoissa, joissa maaperä on ohut tai heikkoravinteinen, erityisesti vähätyppinen, kuten happamilla soilla ja kielekkeillä.
Lihansyöjäkasvien saalistuskyvyn uskotaan kehittyneen itsenäisesti kuusi kertaa viidessä eri kukkivien kasvien lahkossa ja nämä ovat nyt edustettuina yli tusinassa suvussa. Nämä sisältävät noin 630 lajia, jotka houkuttelevat ja pyydystävät saalista, tuottavat ruoansulatusentsyymeitä, ja imevät tuloksena käyttökelpoisia ravinteita. Lisäksi yli 300 alkukantaista lihansyöjäkasvilajia eri suvuista täyttävät joitain lihansyöjäkasvin kriteereitä, mutta eivät kaikkia.
Historiaa
Charles Darwin kirjoitti vuonna 1875 kirjan ”Hyönteissyöjäkasvit” (Insectivorous Plants), joka oli ensimmäinen tunnettu lihansyöjäkasveja käsittelevä tutkielma. Darwin käsitteli kirjassaan esimerkiksi kärpäsloukkuihin liittynyttä ruokintamekanismikokeiluaan. Hän oli yrittänyt simuloida kasvin ansoja sulkeutumaan mm. puhaltamalla ansoihin ja tarjoamalla kasveille mm. lasia ja lihaa. Hän totesi, että vain liikkuvan eläimen liikkeet aiheuttaisivat kasvin reagoimisen ja päätteli, että tämä oli evoluution aikaansaama kyky säästää energiaa ja sivuuttaa todennäköisesti ravitsemattomat ärsykkeet. Hän havaitsi myös, että vaikka joillakin kasveilla on selvästi erotettavat ansat, jotkut tuottavat tahmaista nestettä kietoakseen saaliinsa. Hän päätteli, että tämä oli esimerkki luonnonvalinnan paineesta, jonka tuloksena oli erilaisia keinoja hankkia ravintoa.
Saalistustavat
Ansat voivat olla aktiivisia tai passiivisia riippuen siitä, mikä liike auttaa saaliin nappaamisessa. Esimerkiksi kihokit ovat aktiivisia kärpäspaperiansoja, joiden lehdet käyvät läpi nopeaa happokasvua. Syynä on yksittäisten solujen laajentuminen. Tämä nopea kasvu mahdollistaa kihokin lehden taipumisen ja saaliin säilyttämisen ja pilkkomisen.
Kannuansat
Kannukasvit kasvattavat erikoistuneita lehtiä, kannuja, joihin hyönteiset putoavat ja lopulta hukkuvat.
thumb|200px|[[Heliamphora minor]]
Heliamphora
Heliamphora on tötterökasvien (Sarraceniaceae) heimon suku, jota esiintyy Etelä-Amerikassa. Tämän suvun ansat on selvästi johdettu evolutiivisesti pelkästä rullatusta lehdestä, joiden sivut ovat sinetöityneet yhteen. Nämä kasvit elävät runsassateisilla alueilla Etelä-Amerikassa, kuten Mount Roraimalla ja niinpä myös kasveilla on ongelmana varmistaa, etteivät kannut tulvi. Vastapainoksi luonnonvalinta on suosinut kehitystä ylivuoto-ongelmaa vastaan – se on samantyyppinen kuin kylpyammeissa. Se on vetoketjumaisesti vedettyjen lehtien välissä sijaitseva pieni rako, joka mahdollistaa liian veden virtaamisen ulos kannusta. Heliamphora turvautuu ainoastaan bakteerien suorittamaan ruoan pilkkomiseen eikä tuota omia ruoansulatusentsyymejä kuten esim. kannukasvit, joka entsyymit pilkkovat proteiineja ja saaliissa olevat nukleiinihapot vapauttavat aminohappoja ja fosfaatti-ioneja, jotka kasvi imee. Kasvilla on myös ylös yrittävän hyönteisen kannalta ikävät, alaspäin suuntautuvat karvat, jotka haittaavat ylös kapuamista.
thumb|200px|[[Kaliforniantötterö (Darlingtonia californica)]].
Darlingtonia
Kaliforniantötteröllä (Darlingtonia californica) on sopeutuma, jonka voi löytää myös Sarracenia psittacinalta ja vähemmissä määrin myös Sarracenia minorilta. Läppä on ilmapallomainen, ja se sinetöi lähes kokonaan pääsyn kannuun. Hyönteiset, lähinnä muurahaiset, astuvat sisään kammioon alapuolella sijaitsevan aukon kautta. Kammion sisällä ollessaan saalis väsyy yrittäessään päästä pois "valeuloskäynneistä", jotka oikeasti ovat kasvin lehtivihreättömiä kohtia, ja lopulta putoaa kannun pohjalle. Saaliin pääsyä kammioon edistävät ”kalanpyrstöt”, jotka kasvavat ulos alla olevasta uloskäynnistä. Tämä piirre on antanut kasville sen englanninkielisen kutsumanimen "kobrakasvi" (cobraplant).
thumb|200px|[[Nepenthes bicalcarata]].
Tötteröt (Sarracenia)
Tötteröt eli tötterölehdet on pohjoisamerikkalainen ruohovartinen perennakasvisuku, jota tavataan Yhdysvaltojen kaakkoisosissa (poikkeuksena yksi laji, Sarracenia purpurea). Useimmilla tötterölehdillä kannujen ylivuoto on ratkaistu läpällä, joka on periaatteessa leventynyt lehdykkä, joka peittää suppilomaisen lehden sisäänkäynnin ja suojaa sitä sateelta. Sarracenia-lajit erittävät entsyymejä, kuten proteaaseja ja fosfataaseja ruoansulatusnesteeseen kannun pohjalta. Kasvit kukkivat keväällä kasvattamalla hieman kannuja suuremman varren päähän kukan. Suurimmat suvun kannut voivat olla yli 1 m korkeita. Ainakin yksi laji, Sarracenia flava, lahjoo hyönteisiä terästämällä metensä koniinilla, myrkyllisellä alkaloidilla, mikä todennäköisesti lisää ansaan pudonneiden päihtyneiden hyönteisten määrää. Toiset lajit, kuten Sarracenia purpurea, eivät juurikaan tuota entsyymejä vaan turvautuvat saaliin sulattamisessa symbioottisiin bakteereihin. thumb|200px|[[Sarracenia oreophila]] . thumb|200px|[[Cephalotus follicularis]] .
Kannukasvit (Nepenthes)
Toinen suuri kannukasviryhmä on kannukasvien (Nepenthes) suku. Noin 130 lajia käsittävässä suvussa kannu muodostuu lehden päähän kasvaneen kärhen päähän. Ne houkuttelevat hyönteisiä tuoksuvalla medellä. Kun hyönteinen putoaa kannuun se ei pääse liukkaita reunoja nousemaan pois, ja lopulta se putoaa veteen. Saaliin aikaansaama liike saa kasvin erittämään vahvaa ruuansulatushappoa, joka on niin vahvaa että surviaissääski häviää tunnissa. Suurin osa lajeista pyydystää hyönteisiä, joskin suurimmat, esimerkiksi sabahinkannukasvi (Nepenthes rajah) saa silloin tällöin kiinni pieniä nisäkkäitä ja liskoja ja Nepenthes attenboroughii saattaa pyydystää isompiakin. Aiemmin arveltiin, että estääkseen hyönteissyöjiä, esimerkiksi kummituseläimiä, esimerkiksi Nepenthes bicalcarata -lajilla olisi kaksi terävää piikkiä kannujensa läpän yläpuolella, ja ne estäisivät niitä poistamasta hyönteisiä kannun sisältä. Myöhemmin on alettu ajatella, että niiden kärkiin kiertyy hyönteisiä, jotka sitten putoaisivat siitä kannuun. Lajeja esiintyy enimmäkseen Kaakkois-Aasiassa, Intiassa, Madagaskarilla ja Australiassa.
Cephalotus
Cephalotus follicularis on pieni kannukasvilaji Länsi-Australiasta. Sen kannun reunus on erityisen jyrkkä, minkä vuoksi kiinni jäänyt hyönteinen ei pääse pois. Suurimmalla osalla kannukasveista kannun reunus on löysän vahamaisen aineen peitossa. Aine luo liukkaan pinnan hyönteisille, jotka laskeutuvat kannun reunalle tämän erittämän meden ja kirkkaiden kukkamaisten antosyaanikuvioiden houkuttelemina.
Brocchinia ja Catopsis
Brocchinia hechtioides ja Brocchinia reducta kasvavat muiden ananaksen sukulaisten tavoin vahamaisten lehtien muodostamana tiiviinä ruusukkeena ja muodostaa kasvupisteen keskelle uurnan. Useimmissa bromelioissa vesi kerääntyy helposti tähän osaan ja se pystyy tarjoamaan elinympäristön esimerkiksi sammakoille, hyönteisille ja kasville tärkeille typensitojabakteereille. Brocchinian kohdalla tämä kuppi on erikoistunut hyönteisloukku, joka vahamaisen sisäpinnan sekä ruoansulatusbakteerien avulla pyydystää hyönteisiä. Vuonna 2005 analysoitiin sen ruusukkeessa olevan veden koostomusta ja havaittiin sen sisältävän fosfataasientsyymiä. Catopsis berteroniana puolestaan pyydystää vesialtailla jotka muodostuvat sen lehtihankoihin, toimien samalla tavalla kuin Brocchinia-suvun kasvien saalistusruusukkeet, mutta sen ruusukkeissa ei ole entsyymejä.
Kärpäspaperiansat
thumb|200px|[[Drosera callistos]] . thumb|200px|[[Pinguicula corsica]] .
Kärpäspaperiansa perustuu tahmeaan kasviliimaan tai liimaan. Lehti on ansoitettu liimaa erittävillä rauhasilla jotka voivat olla, lyhyitä (erittäin pieniä) (yökönlehdet), tai pitkiä ja näyttäviä (kihokit).
Kihokit
Kihokit (Drosera) ovat levinneet kaikkialle maailmaan (paitsi arktisille alueille) ja suku sisältää yli 150 lajia. Suurin lajien paljous esiintyy Australiasta, jossa on sekä kääpiökihokkeja (esim. Drosera pygmaea) että mukulakihokkeja (esim. Drosera peltata), jotka vaipuvat mukulaan horrokseen kuumina kesäkuukausina. Nämä lajit ovat niin riippuvaisia ​​hyönteisistä typenlähteenä, että niiltä yleensä puuttuu nitraattireduktaasientsyymi, jonka useimmat kasvit vaativat muuntaakseen maaperän nitraatin orgaanisiin muotoihin.
Yökönlehdet
Yökönlehtien (Pinguicula) suku käyttää tahmeita rauhasten peitoissa olevia lehtiä houkutellakseen hyönteisiä ansaan ja sulattaakseen saaliinsa. Kuten lähes kaikilla lihansyöjäkasveilla, yökönlehden kukat ovat muuta kasvia korkeammalla, jotta kasvin kukkia pölyttävät hyönteiset eivät joutuisi ansoihin. Nykyisin tunnetaan noin 80 eri yökönlehtilajia, joista suurin osa esiintyy Etelä- ja Keski-Amerikassa. Suvun lajit luokitellaan eri ilmastotyyppien avulla trooppisiin ja lauhkeisiin. Suomessa esiintyy kolme yökönlehtilajia: valkoyökönlehti (Pinguicula alpina), karvayökönlehti (Pinguicula villosa) ja siniyökönlehti (Pinguicula vulgaris).
Kihoruohot
oikea|pienoiskuva|200px|Kukkiva [[pikkukihoruoho Byblis liniflora. Kasvi on täynnä karvoja, joiden päässä on liimapisara.]] Kihoruohot (Byblis) on pieni lihansyöjäkasvien suku Pohjois- ja Länsi-Australiasta. Suvun kasvien lehdet ja varret ovat karvojen peitossa, ja karvojen päässä on tahmea pisara, jota hyönteiset luulevat medeksi. Kasvi onkin hyvin samanlainen kuin kihokki, mutta epäsymmetriset kukat ja heteiden ja emin sijainti erottavat kihoruohot kihokeista.
thumb|200px|[[Kärpäsloukku Dionaea muscipula]].
Näykkivät ansat
Näiden kasvisukujen ansoitusmekanismia on kuvattu hiiren- ja karhunansoiksi, mikä perustuu kasvien nopeisiin liikkeisiin reagoida saaliiseen. Aldrovanda kasvaa vedessä ja on erikoistunut pienien selkärangattomien saalistamiseen, Dionaea pyydystää maanpäällisenä erilaisia niveljalkaisia, esimerkiksi hämähäkkejä.
vasen|thumb|200px|[[Aldrovanda vesiculosa]]
Kärpäsloukut eli Dionaea
Kaikista kuuluisin lihansyöjäkasvi on kärpäsloukku (Dionaea muscipula). Kasvin ansastusrakenne on rakentunut jokaisen lehden päähän omaksi osakseen. Kyseisessä lehden osassa kummallakin puolella sijaitsevat karvat laukaisevat kosketuksesta lehden ansamekanismin. Jos hyönteinen koskettaa liikkuessaan kasvin ansalehdellä vähintään kahteen eri karvaan 20 sekunnin sisällä, ansa sulkeutuu ja hyönteinen jää ansan sisälle. Kahden karvan kosketusmekanismi suojaa kasvia tarpeettomilta tapauksilta, jolloin kasvi ei menetä energiaa sulkeutuessaan turhaan esim. vesipisaran kosketuksen takia.
Aldrovanda
Aldrovanda-suvusta on jäljellä vain yksi laji Aldrovanda vesiculosa. Sukupuuttoon kuolleet lajit tunnetaan lähinnä vain fossiileina säilyneiden siitepölyn ja siementen ansiosta. Aldrovanda vesiculosa saalistaa pieniä vedessä eläviä selkärangattomia käyttämällä kärpäsloukun ansamekanismin kaltaisia ansoja. Ansat on järjestetty kierteille vapaasti kelluvan varren ympärille. Tämä kasvi on yksi harvoista kasveista, jotka kykenevät nopeisiin liikkeisiin. Lajin varsi on 6–11 cm pitkä ja ansat 2–3 mm kokoisia. Varsinaiset ansat, joita lehtiruodit kannattelevat, pidättävät ilmaa sisällään, mikä auttaa kellumisessa. Toisen pään varsi kasvaa jatkuvasti samalla kun toinen pää kuolee pois. IUCN:n luokituksen mukaan Aldrovanda vesiculosa on erittäin uhanalainen laji.
Vesiherneet
Suoraan vedessä, maanpäällisinä tai epifyytteinä kasvavat vesiherneet (Utricularia) saalistavat pienenpieniä eliöitä ansoilla, joiden mekanismi muistuttaa tyhjiötä. Ne elävät jokaisella mantereella lukuun ottamatta Antarktista. Vesiherneisiin kuuluu noin 223 lajia. Pääosa vesiherneestä sijaitsee pinnan/maanpinnan alla. Maanpäälliset eli terrestriaaliset lajit tekevät joskus muutamia lehtiä, jotka lepäävät hienovaraisesti maanpäällä. Suurimmalla osalla lajeilla vain pitkän varren päähän muodostuva kukka on huomiota herättävä. Ansat ovat suuruusluokaltaan 0,2 millimetristä 1,2 senttimetriin, kukat 2 mm – 10 cm lajikohtaisesti. Suomessa kasvaa 5–7 vesihernelajia, joista kolme on yleisiä koko maassa.
Genlisea
Alkueläimiä erikoistuneilla lehdillään saalistavat Genlisea-lajit elävät kosteikoilla ja semiakvaattisissa oloissa Afrikassa, Madagaskarilla ja Etelä-Amerikassa. Ne kasvavat hintelästä maavarresta ja tuottavat maanpäälle yhteyttäviä lehtiä ja maanalaisia, lehtivihreättömiä saalistuslehtiä, jotka toimivat myös kasvin ankkureina. Genlisea-lajien kukat ovat lajikohtaisesti 0,5–5 cm:n pituisia.
Pekka Elo
Pekka Elo (14. heinäkuuta 1949 Keuruu – 14. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen opetusneuvos. Hän toimi Kouluhallituksen ja Opetushallituksen ylitarkastajana vuodesta 1982 lähtien erityisalana elämänkatsomustieto ja filosofiset kysymykset. Elo julkaisi näistä aiheista useita artikkeleita ja osallistui kokoomateosten toimittamiseen. Hän oli myös Ylioppilastutkintolautakunnan jäsen. Elon toimintaan Opetushallituksessa liittyi myös UNESCOn maailmanperintöhankkeeseen liittyviä tehtäviä. Tässä yhteydessä hän muun muassa toimitti Suomen Tammi -hankkeen julkaisuja.
Badegoulen kulttuuri
Badegoulen kulttuuri oli jääkautinen peuranmetsästäjien kulttuuri 23 500–20 600 vuotta sitten Länsi- ja Keski-Euroopassa. Se oli Solutrén ja Madeleinen kulttuurien välisenä aikana. Kiviset terätyökalut tehtiin litteistä kivistä isketystä paloista. Eräs näistä oli Badegoulen kulttuuria luonnehtinut kiekkomainen terä "raclette".
Työkalut, kulttuuri
pienoiskuva|Kaiverrettuja visentin kuvia Les Jamblancsin kaivauspaikalta [[Bourniquelin lähellä. ]]
Ojakylä
Ojakylä tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Badegoulen kulttuuri
Työkalut, kulttuuri
Kulttuurin esineitä on löydetty mm Les Renardièresin ja Le Placardin luolista. Badegoulen kulttuuri eroaa huomattavasti aiemmasta Solutrén kulttuurista. Se muistuttaa enemmän myöhempää Madeleinen kulttuuria, joka saattoikin pohjautua Badegoulen kulttuuriin.
Pekka Elo
Pekka Elo oli Association International des Professeurs de Philosophien (AIPPh) hallituksen jäsen. Elo kuului myös Nils Mustelinin rahaston johtoryhmään.
Badegoulen kulttuuri
Työkalut, kulttuuri
Kulttuuria luonnehti laajareunainen kaiverrin ja "raclette", pieni työstetty terätyökalu. Se ilmaantui kulttuurin keskivaiheessa. Badegoulen luuesineet erosivat Madaleinen esineistä työstötavaltaan. Kulttuuri ei ollut niin muunteleva kuin myöhempi Madeleinen kulttuuri.
Noin 70% riistasta oli peuraa. Riistan massatappamista ei harjoitettu. Pienrisitee ei luultavasti metsästetty. Itä-Akvitaniassa yökaluissa ei suurta alueellista vaihtelua tai muuta muuntelua. Badegoulen kulttuurista ei ole säilynyt luolamaalauksia.
Alue
thumb|right|250px|Punaisen renkaan sisältä on tehty paljon kulttuurin löytöjä. Kulttuuri saattoi ulottua keltaisella katkoviivalle merkitylle alueelle idässä.
Kulttuuri oli levinnyt suunnilleen Solutrén kulttuuria vastaavalle alueelle.
Salmio
Salmio on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Badegoulen kulttuuri
Alue
Ranskassa kulttuuri ulottui Etelä-ranskasta Keski-Ranskan kautta hieman Pariisista etelään.
Kulttuurin eteläinen muunnelma ulottui Keski-Ranskaan asti, ja pohjoinen Pohjois-Ranskaan asti.
Ajoitukset, löydöt
Badegoulen kulttuuri on sama kuin Madeleinen kulttuurin vaiheet 0 ja 1. Kulttuurin useimmat ajoitukset on tehty ajalta 19 600–17 300 radiohiilivuotta sitten, varhaisimmat jo ajalta 21 270 radiohiilivuotta sitten. Kalenterivuodet ovat vanhempia C-14-menetelmän systemaattisen virheen takia. Kulttuuri ilmaantui välillä 25 500–23 500 vuotta sitten, mutta levisi laajalle Ranskassa noin 22 000 kalenterivuotta sitten syrjäyttäen siellä laajalti aiemman Solutrén kulttuurin. Tällöin oli lämmin vaihe.
Aikajako
Varhainen n. 23 500–23 000
Myöhäinen n. 23 000–22 300
Ympäristö
Badegoulen vaiheen aikana jääkauden ilmasto lauhtui jonkin verran Lascaux-interstadiaaliin, jonka aikana jääkauden jää vetäytyi hitaasti Saksassa lähelle rannikkoa.
Pesäpallon SM-sarja 1950
Pesäpallon SM-sarja 1950 oli SM-sarjan 27. loppuun saatettu kausi. Mestaruuskamppailu oli Lahden ja Haminan välistä vääntöä. Lahti uusi mestaruutensa vasta uusintaottelun jälkeen.
Sarjataulukko
Tasapisteissä järjestyksen sarjassa määrää juoksusuhde. Yleisökeskiarvot laskettu pöytäkirjoista tai otteluselostuksista, muutaman ottelun tiedot puuttuvat.
Uusinta mestaruudesta
8.10. Hesperia
Mestarijoukkue: Vilho Kokkonen (lukkari), Pertti Jantunen (sieppari), Leo Hannula (1-vahti), Juha Broman (2-vahti), Antti Elomaa (polttaja), Eero Nurminen (3-vahti), Pertti Ahonen (2-vara), Jarmo Suokas (3-vara), Taisto Lehto (koppari), Erkki Alhava (2-vara).
Lyöjätilasto
Kunnarista 2 pistettä.
Naisten SM
PPL:n mestaruus
Semifinaali 1 - Jyväskylä
Semifinaali 2 - Pori
Loppuottelu
Pallo-Toverit: Anja Riski, Elina Kuittinen, Ilmi Ahola, Kyllikki Virtanen, Leila Liusvaara, Maija Hellman, Maija Murto, Pirkko Mikkonen, Seija Knuutila, Sinikka Mertiö, Sylvi Latvanen, Urpu Kosonen.
Mohammed Emwazi
Mohammed Emwazi (17. elokuuta 1988 – 12. marraskuuta 2015) oli terroristijärjestö Isisin julkaisemista teloitusvideoista tunnetuksi tullut brittiterroristi. Ennen kuin Emwazin henkilöllisyys saatiin selville hänet tunnettiin laajalti pseudonyymillä Jihadi John. Emwazin uutisoitiin saaneen surmansa Yhdysvaltojen ilmaiskussa marraskuussa 2015 ja Isis vahvisti tiedon vuoden 2016 tammikuussa.
Elämäkerta
Emwazi syntyi Kuwaitissa vuonna 1988 ja muutti Yhdistyneeseen kuningaskuntaan vuonna 1994 ollessaan 6-vuotias. Hän opiskeli Quintin Kynaston Community Academyssä Pohjois-Lontoossa ja sittemmin Westminsterin yliopistossa valmistuen vuonna 2009 tietotekniikan alalta. Emwazin viimeinen tunnettu osoite Britanniassa sijaitsi Queen's Parkissa Koillis-Lontoossa. Samana vuonna Emwazi nousi Britannian tiedustelupalvelu MI5:n tietoon sen tutkiessa Somaliaan al-Shababin riveihin lähteviin ulkomaalaisiin taistelijoihin liitettyjä ääriaineksia. Emwazi matkusti kahden muun miehen kanssa Tansaniaan käyttäen nimeä Muhammad ibn Muazzam. Saapuessaan Tansaniaan hänet kuitenkin käänytettiin maasta. Paikallisen poliisin mukaan hän vaikutti olleen humalassa ja oli aiheuttanut häiriötä. Emwazi itse oli väittänyt Cage-nimiselle järjestölle, että häntä oli uhattu aseella. Myöhemmin hän myös lisäsi tulleensa kidutetuksi.
MI5:n mukaan Emwazin matkassa ei ollut kyse pelkästä lomailusta, vaan hänet liitettiin muihin MI5:n tuntemiin jihadisteihin, jotka veivät aseita ja rahaa Somalian terroristeille. Vuoden 2009 loppupuolella Emwazi matkusti Kuwaitiin, jossa hän asui isänsä perheen luona ja työskenteli tietotekniikka-alan myyjänä. Vuoden 2010 puolella hän palasi Britanniaan ja joutui pidätetyksi Heathrow’n lentoasemalla hänen yrittäessään palata Kuwaitiin. Vuonna 2013 hän yritti jälleen palata Kuwaitiin, mutta lähtö estettiin taas. Saman vuoden elokuussa Emwazin perhe ilmoitti hänet kadonneeksi. Neljää kuukautta myöhemmin poliisi ilmoitti perheelle Emwazin olevan Syyriassa.
Elokuussa 2014 Emwazi esiintyi videolla, jolla surmattiin amerikkalainen journalisti James Foley. Seuraavien kuukausien kuluessa julkaistiin myös videoita, joilla surmattiin Steve Sotloff, David Haines ja Alan Henning. Videoilta ei käy selväksi onko miesten surmaaja videolla esiintyvä Emwazi, vai joku muu. Marraskuussa 2014 julkaistiin video, jolla Emwazi surmaa vangiksi otetun syyrialaisen upseerin. Emwazi esiintyi myös amerikkalaisen Peter Abdulrahman Kassigin irtileikatun pään kanssa. Videoilla kasvonsa peittäneen Emwazin henkilöllisyyttä ei aluksi tunnettu ja hänet tunnettiin vain nimellä Jihadi John. Yhdysvaltalainen FBI ja brittien MI5 tunnistivat hänen henkilöllisyytensä käyttäen apunaan muun muassa äänentunnistusohjelmia, entisten panttivankien haastatteluja ja tiedustelua paikanpäällä Syyriassa. Viranomaiset eivät kuitenkaan ole virallisesti kommentoineet Jihadi Johnin henkilöllisyyttä, mutta tieto julkaistiin mediassa helmikuussa 2015. Emwazin isä Jassem Emwazi on kiistänyt haastatteluissa poikansa olevan Jihadi John.
Marraskuussa 2015 Yhdysvallat uutisoi, että Emwazi sai todennäköisesti surmansa Rakkan kaupungissa Syyriassa tehdyssä ilmaiskussa. Tammikuussa 2016 Isis vahvisti verkossa julkaisemassaan Dabiq-nimisessä lehdessä Emwazin kuolleen 12. marraskuuta 2015. Julkaisun mukaan Emwazi kuoli autossa miehittämättömästä ilma-aluksesta käsin tehdyssä ilmaiskussa.
Mäkrävaara
pienoiskuva|Mäkrävaara nähtynä kansallispuiston ulkopuolelta, Kontiolahden kunnan puolelta. Mäkrä eli Mäkrävaara on vaara Pohjois-Karjalan Lieksassa, Kolin kansallispuistossa. Sen korkeus on noin 313 metriä merenpinnasta, ja noin 219 metriä viereisen Pielisjärven pinnasta. Se on Suomen eteläisen puoliskon korkeimpia kohtia, mutta jää usein huomiotta, koska on 347-metrisen Kolin vaaran vieressä. Se on metrin matalampi, kuin Pohjois-Savon korkein kohta, Nilsiän Tahkon mäen ja laskettelukeskuksen viereinen Välimäki, mutta itse Tahkoa korkeampi. Mäkrävaaralla kävijöitä vaivaavat paikan nimen mukaisesti usein mäkärät (mäkrät).
Kalathos (arkkitehtuuri)
pienoiskuva|[[Korinttilainen pylväsjärjestelmä|Korinttilainen kapiteeli kalathoksineen.]] Kalathos (, ’kori’; ) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa korinttilaisen pylvään kapiteelin akantinlehtien ympäröimä ydinosa, joka muistuttaa kreikkalaista kalathosta eli koria. Vitruvius katsoi kalathos-kapiteelin saaneen sekä muotonsa että nimensä juuri tällaisesta korista.
Kalathoksen yläosassa korista nousevat kierremäiset heliksit. Kalathoksen yläpuolella on abakus-laatta, ja alapuolella sen erottaa pylväänvarresta astragaali.
Raekwon
Yksityiselämä
Woods kääntyi islamin uskoon vuonna 2009.
Kimalaisen lento
Kimalaisen lento on nopea taiturinumero, jossa säveltäjä käyttää hyväkseen viulujen, huilujen ja klarinettien notkeutta. Kimalaisen surinaa säestävät tehokkaat rytmi-iskut. Sävellys tarjoaa esittäjille tilaisuuden loistaa nopeudella ja teknisellä osaamisella, joten siitä on lukuisia sovituksia erilaisille kokoonpanoille. Tavanomaisten soolosoittimien viulun, pianon ja huilun ohella esityksissä on käytetty muun muassa nokkahuilua, fagottia, saksofonia, harmonikkatrioa, balalaikkaorkesteria, lauluyhtyettä, vaskiyhtyettä ja popyhtyettä. Yleisradion levystössä oli vuonna 1986 noin 70 erilaista levytystä Kimalaisen lennosta. Kappaleen nopeimmat esitykset kestävät vain runsaan minuutin.
Jubba
Jubbajoki on Etelä-Somaliassa oleva joki, joka alkaa Etiopian vastaiselta rajalta. Se virtaa suoraan etelään Intian valtamereen ja laskee mereen Goobweyssa.
Jubban allasseutu on lähinnä savannia, ja se on maan rikkainta osaa hedelmällisen viljelysmaansa vuoksi. Luontaisesti siellä elää muun muassa kirahvi, gepardi, leijona, leopardi, hyeena, kafferipuhveli, virtahepo, krokotiili, gasellit, kameli, sakaali ja afrikanvilliaasi.
Alue on Somalian sateisinta, ja Jubba on tulvinut muun muassa 1960, jolloin aiheutui suurta tuhoa.
Joki on antanut nimen kahdelle Somalian alueelle eli gobolille: Jubbada Hoose eli Ala-Juba ja Jubbada Dhexe eli Keski-Juba.
Nättinen
Nättinen on suomenkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Stenansiktet
Elokuvan Stenansiktet tuotti seksiaiheisista elokuvistaan (mm. Torgny Wickmanin Rakkauden kieli) tunnettu Inge Ivarson. Tuottajalleen epätyypillinen elokuva kuvattiin 1960-luvulla rakennetussa Skärholmenin lähiössä Tukholmassa.
Juoni
Liehulahkeisten teinipoikien jengi maleksii Tukholman betonilähiössä, juo olutta, ahdistelee naisia, varastaa heidän laukkujaan ja herättää yleistä pahennusta. Sosiaalityöntekijä Harry on muuttanut hiljattain alueelle ja menettänyt pienen poikansa tämän pudottua keinusta asfaltille. Vaimo on joutunut tapauksen takia psyykkiseen sairaalaan. Lähiöelämään pettynyt Harry joutuu nuorisojengin ahdistelemaksi ja saa hullun idean. Hän palkkaa jengin kidnappaamaan betonilähiöstä vastuussa olevia byrokraatteja ja toimittamaan uhrit hänen kotiinsa, jossa hän voi tappaa heidät omin käsin. Muuan kunnallisneuvos hukkuu Harryn kylpyammeeseen ja päätyy variksenpelättimeksi lähiön torille. Alueen arkkitehti muurataan oman luomuksensa sisään.
Louhi (öljyntorjunta-alus)
thumb|Louhi jäätyneellä merialueella maaliskuussa 2011. thumb|Louhen kansi, jossa [[Lamorin valmistamia öljyntorjuntalaitteita.]] Monitoimialus Louhi (kylkinumero 999) on öljy- ja ympäristövahinkojen torjuntaan sekä Suomen merivoimien huoltotehtäviin käytetty alus. Sitä käytetään esimerkiksi merikaapelin laskuun ja sukellustoimintaan. Aluksen omistaa Suomen ympäristökeskus ja aluksen miehistöstä sekä käytöstä vastaa merivoimat.
Stenansiktet
Vastaanotto
Ruotsalaiset kriitikot tyrmäsivät elokuvan lähes järjestään. He kutsuivat sitä muun muassa ”köyhän miehen Kellopeliappelsiiniksi” ja pitivät sitä huonona puheenvuorona lähiökeskusteluun. Aiheen käsittelyä pidettiin asenteellisena, naiivina ja pinnallisena.
Louhi (öljyntorjunta-alus)
Tekniset tiedot
Alus on myös mahdollista aseistaa miinoilla, sekä 40 mm tykillä ja 2 × 12,7 mm konekivääreillä.
Väinö Havas
Perhetausta
Väinö Havas oli kotoisin Lempäälästä, jossa hänen molemmat vanhempansa Oskar Samuel Örling ja Augusta Maria Böhling toimivat kirkonkylän kansakoulun opettajina. Vanhemmat toimivat aktiivisesti muun muassa raittius- ja nuorisoseurassa, jotka tulivat siten myös heidän lapsilleen jo varhain tutuiksi. Perhe suomensi nimensä Havakseksi vuonna 1906. Nimi otettiin koulua lähellä sijainneesta tutusta kalapaikasta, Havaslahdesta. Väinö Havaksen nuorempi veli oli runoilija ja kansakoulunopettaja Eero Havas ja hänen sisarensa lähetystyöntekijä Aili Havas.
Kirkonmies ja kirjailija
Väinö Havas vihittiin papiksi 1921. Pian sen jälkeen hän avioitui Aunuksen retkellä tapaamansa lotan Saimi Adelia Kauhasen kanssa. Perheeseen syntyi kymmenen lasta. Havas toimi sotilaspastorina Lappeenrannassa sekä Oulussa, Rovaniemellä ja Kittilässä 1921–1927, Merijärven kirkkoherrana 1927–1935 ja Kivijärven kirkkoherrana 1935–1941.
1920-luvulla Havas omaksui lestadiolaisen uusheräyksen, mutta siirtyi hengellisen etsinnän jälkeen 1920-luvun lopulla vanhoillislestadiolaisuuteen. Hän teki vuosina 1925–1926 saarnamatkan Yhdysvaltoihin ja oli 1930-luvulla vanhoillislestadiolaisten Lasten Siionin ja Siionin Lähetyslehden vastaava toimittaja.
Havas kirjoitti useita hengellisiä ja isänmaallisia runoja ja kirjoja. Neljä hänen runoistaan on valittu Virsikirjaan (numerot 291 "Kun tunnon taakan alla", 344 "Maan ja taivaan Luojan", 438 "Oi armahda, Kristus, niin kaita on tie" ja 574 "On kaunis synnyinmaamme"). Vanhoillislestadiolaisten Siionin laulut -kokoelmassa on sävellettynä 12 hänen runoaan. Joululauluista Taneli Kuusiston säveltämää laulua "Oi saavu, suuri rauhan juhla" ja Jaakko Linjaman säveltämää laulua "He lauloivat voittoa taivaan" lauletaan paljon, samoin häälaulua "Anna sä, Herra, nyt siunaus taivaan".
Hengellisten laulujen lisäksi Sulho Rannan säveltämä isänmaallinen "Testamentti pojalleni" on tunnetuimpia Havaksen runoja.
Poliitikko ja sotilas
Väinö Havas oli nuorena ylioppilaana yhdessä K. A. Tapolan kanssa keskeisiä puuhamiehiä kotipitäjänsä Lempäälän suojeluskunnan perustamisessa 1917, mutta hän joutui sittemmin piileskelemään Lempäälässä, kunnes valkoiset valtasivat pitäjän maaliskuun lopulla 1918. Sen jälkeen Havaskin pääsi veljensä Eeron kanssa lähtemään mukaan sotaan. Havas oli vapaaehtoisena mukana viidessä sodassa: Suomen sisällissodassa, heimosodissa Virossa Pohjan Pojissa ja Aunuksessa, talvisodassa ja jatkosodassa. Sotilasarvoltaan hän oli reservin kapteeni ja toimi komppanianpäällikkönä jo heimosodissa. Havas oli Suur-Suomi-aatteen kannattaja mutta ei kuitenkaan kuulunut AKS:ään eikä äärioikeistoon.
Havas oli presidentin valitsijamiehenä 1931 ja 1937, ja hänet valittiin eduskuntaan 1939 kokoomuksen ehdokkaana. Talvisodan puhjettua Havas kuitenkin lähti rintamalle vapaaehtoisena. Kansanedustajista myös Heikki Niskanen, Antti Rantamaa ja Paavo Susitaival lähtivät sotaan vapaaehtoisina. Havas kaatui jatkosodan alussa 21. elokuuta 1941 Suojärven Suvilahdella ollessaan pysäyttämässä neuvostoliittolaista hyökkäysvaunua JR 50:n 6. komppanian päällikkönä. Hänet haudattiin Kivijärvelle.
Kirjailija Martta Haatanen julkaisi kaksi vuotta myöhemmin 1943 romaanin Kirkastettu sydän, jonka pohjalta Ilmari Unho teki samannimisen elokuvan. Kirjalle ja siitä tehdylle elokuvalle Väinö Havas ja hänen elämänsä oli vahvana esikuvana.
Kautun kanava
Kautun kanava yhdistää Ruoveden ja Paloveden järvet Ruovedellä, Pirkanmaalla. Tampere–Virrat-laivareitin varrella sijaitseva kanava rakennettiin vuosina 1884–1885, koska järvet yhdistänyt Kautunvuolteen salmi osoittautui perkaamisen jälkeenkin liian vaikeakulkuiseksi laivoille. Kanavan pituus on 160 metriä ja syväys 2,4 metriä, eikä siinä ole sulkuja. Kanavan ylitti alun perin kääntösilta, mutta se on korvattu kiinteällä sillalla (alikulkukorkeus 11,5 metriä), jonka kautta kulkee kantatie 66. Kanavassa oleva vanha kääntösilta on aina auki-asennossa.
Togo
Togon tasavalta eli Togo on valtio Länsi-Afrikassa. Sen rajanaapureita ovat lännessä Ghana, idässä Benin ja pohjoisessa Burkina Faso. Etelässä se rajoittuu Guineanlahteen, jonka rannikolla sijaitsee maan pääkaupunki Lomé. Maan talous on perustunut maanviljelyyn, jonka kulmakivet ovat kahvi, kaakao ja puuvilla. 2010-luvulla palvelut ovat nousseet suurimmaksi bruttokansantuotteen sektoriksi. Sijainti kauppareittien varrella on saanut aikaan sen, että ulkomaankauppa ja tuotteiden välitystoiminta ovat olleet tärkeitä jo vuosisatojen ajan. Siirtomaaisännät vetivät maan rajat, ja sen sisällä heimoristiriidat ovat jämähtäneet etelän ja pohjoisen vastakkainasetteluksi.
Ennen siirtomaavaltaa
Togon eteläosissa asuvien esi-isät ovat peräisin Beninistä ja Ghanasta, kun taas pohjoisen asukkaat tulivat Burkina Fasosta ja Nigeristä. Nämä ryhmät muuttivat seudulle 1500–1800-luvuilla. Etelän ewet sekä pohjoisen kotokolit ja tšokossit muodostivat keskitetysti hallittuja heimoliittoja. Etelässä harjoitettiin maanviljelyä ja käsityöammatteja, meren rannalla kalastusta ja pohjoisessa karjanhoitoa sekä metsästystä ja keräilytaloutta. Seudun kautta kulkeneet kauppareitit edistivät tavaravaihdon kehitystä.
Togon rannikolla olivat ensimmäiset eurooppalaiset portugalilaiset purjehtijat Joao de Santarém ja Pedro Escobar vuosina 1471-1473. Seuraavien kahden sadan vuoden aikana eurooppalaiset käyttivät aluetta ryöstöretkiin, joissa pidätettiin ihmisiä. Togo ja sitä ympäröivät alueet tulivat tunnetuksi orjarannikkona. Orjakauppa hidasti pitkään alueen kehitystä.
Accran ja Lagosin välisestä rannikkoseudusta tuli 1800-luvulla nopeasti kiistanalainen alue useiden siirtomaavaltojen, kuten Ranskan, Britannian ja Saksan välillä. Alueen länsiosassa Tanska oli ollut aikaisemmin aktiivinen, mutta vetäytyi alueelta, kun Keta myytiin englantilaisille vuonna 1850. Alueen huomattavin kaupunki oli Aného.
Eurooppalaisten vaikutus oli suurempi maan eteläosissa, lähempänä rannikkoa, jossa sijaitsee nykyinen pääkaupunki Lomé. Nykyisin suurin osa maan kristityistä asuu etelässä.
Saksalaiset kauppiaat ja lähetystyöntekijät alkoivat tulla Togoon 1800-luvun ensimmäisellä puoliskolla.
Steppenwolf (albumi)
Steppenwolf on samannimisen yhtyeen esikoisalbumi. Albumi menestyi hyvin ja se sisältää yhtyeen tunnetuimman hitin "Born to be Wild" (US 2. ) sekä muita suosittuja kappaleita kuten "Sookie Sookie" ja "The Pusher". Viimeksi mainittu sekä "Born to be Wild" kuultiin myös menestyselokuvassa Easy Rider.
Togo
Saksan Togoland
pienoiskuva|Saksalaisia kolonialisteja Togossa, kuva ehkä vuodelta 1885. Saksalainen diplomaatti Gustav Nachtigal solmi vuonna 1884 ewe-hallitsijan Mlapa III:n kanssa protektoraattisopimuksen, pienessä ranikkokylässä nimeltä Togo (to=vesi go=rannikko), Sopimuksen mukaan osa rannikkoseudusta joutui saksalaisten hallintaan. Saksan eteneminen sisämaahan kohtasi pitkään ankaraa vastarintaa. Paikallinen väestö joutui viljelemään puuvillaa, kahvia ja kaakaota, tekemään pakkotöitä ja maksamaan korkeita veroja.
Steppenwolf (albumi)
Albumi nauhoitettiin ensin United/Western Studioilla Los Angelesissa, mutta yhtye ei ollut tyytyväinen tulokseen ja levytys siirrettiin The American Recording Studioille. Albumi tehtiin valmiiksi neljän päivän aikana 9000 dollarin budjetilla.
Togo
Saksan Togoland
Togossa asuvien Saksan vastustus oli kuitenkin heikompaa verrattuna Ranskan ja Britannian kohtaamaan naapuriseuduilla Dahomeyssa ja Kultarannikolla, joissa siirtomavaltojen täytyi perustaa voimakkaita sotilaallisia kampanjoita,
Steppenwolf (albumi)
Kappalemateriaali albumilla on pääasiassa yhtyeen omaa lukuun ottamatta kappaleita "Sookie Sookie" (lauluntekijäkaksikko Don Covay ja Steve Cropper käsialaa), "Hootchie Coochie Man" (Willie Dixon) ja "The Pusher" (Hoyt Axton). "Born to be Wild"in sävelsi Steppenwolfia edeltäneen The Sparrows-yhtyeen kitaristi Mars Bonfire (oik. Dennis Edmonton). "Berry Rides Again" on kunnianosoitus Chuck Berrylle. Albumin alkuperäisessä vinyylipainoksessa kannen taustaväri on foliomaisen hopea, kun taas uusintapainoksissa se on täysin valkoinen.
Togo
Saksan Togoland
Saksan isännöimä aika kesti 30 vuotta ja sen hallinto oli autoritaarista. Tänä aikana perustettiin kuitenkin tärkeä osa Togon infrastruktuuria, kuten hyvä maantieverkosto, Lomén aallonmurtajat ja satamalaituri. Juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa valmistui kolmannes alueen rautateistä, joka auttoi sisämaan rahakasvien kuljetusta rannikolle. Saksalaiset yrittivät laajentaa myös maan koulutusjärjestelmää, mutta Saksan hallinnon ankaruus kohtasi vallanpidon huomattavaa vastustusta ja Ewe-väestön muuttopakoa Kultarannikolle. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Liittoituneiden joukot toivotettiin tervetulleiksi.
Britannian ja Ranskan valta-aika
Britannia ja Ranska valtasivat alueen ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914. Versailles’n rauhassa Togon länsiosasta tehtiin Britannian ja itäosasta Ranskan mandaattialue. Kansainliitto vahvisti maiden välisen rajan vuonna 1922. Brittiläinen Togomaa liitettiin Britannian Kultarannikkoon vuonna 1923.
Nykyistä Togoa vastaavaa Ranskan mandaattia hallitsi ranskalainen ylikomissaari. Käytännössä alue oli siirtomaa, jonka eteläosa tuotti Ranskaan vietäviä maataloustuotteita. Kulkuyhteyksien puuttumisen takia maan pohjoisosa oli eristetty rannikosta. Mandaattien lakkauttamisen jälkeen vuonna 1946 Ranskan Togosta tuli Ranskan hallitsema YK:n huoltohallintoalue.
Toisen maailmansodan jälkeen ranskalaiset laajensivat alueen itsehallintoa. Ensimmäiset poliittiset puolueet perustettiin 1940-luvun lopulla. Vuonna 1956 säädettiin yleinen äänioikeus. Samana vuonna Ranskan Togo julistettiin autonomiseksi tasavallaksi, jonka raha-asiat, puolustus ja ulkopolitiikka jäivät edelleen Ranskan ylikomissaarin päätettäviksi. Vuoden 1958 vaaleissa itsenäisyysmieliset Togon yhtenäisyyden komitea ja Juvento-puolue voittivat suurimman osan edustajainkokouksen paikoista ja Sylvanus Olympio muodosti hallituksen.
Britannian hallitsemalla Länsi-Togon huoltohallintoalueella järjestettiin vuonna 1956 YK:n valvoma kansanäänestys, jossa 58 prosenttia äänestäjistä kannatti alueen liittämistä itsenäistymässä olleeseen Kultarannikkoon. Vuodesta 1957 lähtien entinen Länsi-Togo eli Voltan alue on kuulunut Ghanaan. Maiden välisen rajan jakaman ewe-kansan kohtalo aiheutti alkuvaiheessa ristiriitoja Ghanan ja Togon välillä.
Itsenäisyyden aika
Togo julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi 27. huhtikuuta 1960. Huhtikuussa 1961 pidetyissä vaaleissa Olympio valittiin presidentiksi ja Togon yhtenäisyyden puolue (entinen komitea) sai kansalliskokouksen kaikki paikat. Tammikuussa 1962 siirryttiin yksipuoluejärjestelmään.
Vallan keskittämiseen tyytymätön oppositio teki tammikuussa 1963 sotilaiden tuella vallankaappauksen, jonka aikana presidentti Olympio murhattiin. Pääministeriksi tuli Togon kansan demokraattisen liiton johtaja Nicolas Grunitzky, joka samana vuonna valittiin presidentiksi. Grunitzkyn johtama monipuoluehallitus pyrki vakauttamaan maan poliittista tilannetta.
Gnassingbé Eyadéma oli Togon presidentti aina kuolemaansa asti 5. helmikuuta 2005. Togon siirryttyä monipuoluejärjestelmään Eyadéma valittiin vaaleilla uudestaan virkaansa vuosina 1998 ja 2003. Eyadéman kuoltua armeija siirsi vallan presidentin pojalle Faure Gnassingbélle vastoin maan perustuslakia. Vuonna 2007 järjestettiin vihdoin maan ensimmäiset melko vapaat vaalit.
Vuonna 2009 presidentin velipuolta syytettiin vallankaappaushankkeesta.
Togossa oli levottomuuksia vuosina 2017-18 sen jälkeen, kun maassa saatettiin voimaan perustuslaillinen muutos, joka poisti rajoituksen peräkkäisissä presidenttikausissa ja mahdollisti presidentti Faure Gnassingben jatkamisen virassa vuoteen 2030 saakka. Presidentinvaaleissa helmikuussa 2020 hänet valittiin taas uudelle virkakaudelle. Oppositio syytti vaaleja vilpillisiksi.