cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Christchurch
Christchurch on Canterburyn hallintoalueen pääkaupunki Uuden-Seelannin Eteläsaaren itärannikolla, Banksin niemimaasta pohjoiseen. Noin 369 000 asukkaallaan se on Eteläsaaren suurin ja koko Uuden-Seelannin toiseksi suurin kaupunki. Kaupungin asukkaista noin 90 prosenttia on eurooppalaisperäisiä ja noin viisi prosenttia maoreja.
Kaupungin nimi tulee Christchurchin katedraalista, joka rakennettiin 1800-luvun loppupuolella. Katedraalin nimi on puolestaan peräisin Britanniasta, jossa se on sekä Oxfordin tuomiokirkon että yhden Oxfordin yliopiston collegen nimenä. Maorinkielisen nimensä Ōtautahi (kokonaisuudessaan Te Whenua o Te Potiki-Tautahi) Christchurch on saanut heimopäällikkö Tautahin mukaan, jonka johtama Ngāi Tahun heimo asui Avonjoen rannalla.
Maantiede ja ilmasto
pienoiskuva|vasen|upright|Satelliittikuva Christchurchista. Christchurch sijaitsee Canterburyn hallintoalueella, keskellä Eteläsaaren itärannikkoa Banksin niemimaan ja Canterburyn tasangon yhdistävän kannaksen pohjoisrannalla. Kaupunki on rakentunut lähes täysin tasamaalle, ja mistä tahansa korkeammasta rakennuksesta avautuu mahtava näkymä Pegasuksenlahdelle.
Ilmasto
Christchurch sijaitsee lauhkealla ilmastovyöhykkeellä. Tammikuussa lämpötila on korkeimmillaan 15–25 °C (usein jopa 30 °C) ja heinäkuussa 5–15 °C. Meri lauhduttaa ilmastoa kesäisin; kaikkien aikojen lämpöennätys, 41,6 °C, mitattiin helmikuussa 1973. Christchurchin ilmastolle on tyypillinen luoteinen föhntuuli, joka tunnetaan nimellä nor’wester. Satunnaisesti se saavuttaa myrskytuulen nopeuden ja aiheuttaa vähäistä tuhoa.
Talvisin on tavallista, että lämpötila putoaa öisin alle 0 °C:n. Vuodessa esiintyy keskimäärin 70 kertaa yöpakkasia. Lunta sataa pari kertaa vuodessa.
Kaupungin keskusta
pienoiskuva|Katedraalinaukio ja katedraali. Christchurchin keskustan muodostaa katedraalinaukio, joka ympäröi anglikaanista Christchurchin tuomiokirkkoa. Aukion ja neljän valtakadun (Bealey Avenuen, Fitzgerald Avenuen, Moorhouse Avenuen ja Rolleston Avenuen) ympäristö muodostavat kaupungin liikekeskustan.
Katedraalinaukio on suosittu kaupunkilaisten keskuudessa. Keskustassa sijaitsee myös jalankulkijoille varattu ostoskatu Cashel Street.
Talous
pienoiskuva|Talvipäivä Christchurchin rannikolla. Christchurchin talous perustui aiemmin maataloustuotantoon Canterburyn tasangon alueella. Seudulla harjoitettiin pääasiassa lampaiden ja lypsykarjan kasvatusta. Canterburyn yliopiston perustaminen ja akateemisten tahojen tiivis yhteistyö paikallisten yritysten kanssa johtivat teknologiateollisuuden kasvuun kaupungissa. Nykyään Christchurhissa toimiikin useita it-alan yrityksiä, kuten Netconcepts ja SLI Systems.
Tärkein taloudellinen tukijalka Christchurcille on kuitenkin turismi. Hiihtokeskukset ja muut Etelä-Alppien matkailukohteet, lukuisat hotellit ja Christchurchin lentoasema houkuttelevat kaupunkiin paljon matkailijoita, erityisesti japanilaisia.
Väestö
Christchurchissa asui vuoden 2018 väestönlaskennan mukaan 369 006 asukasta. Asukkaiden mediaani-ikä oli 37,1 vuotta ja jakaantuminen etnisiin ryhmiin seuraava (suluissa koko Uuden-Seelannin vastaavat luvut):
Vuoden 2018 väestönlaskennassa vastaajien oli mahdollista lukea itsensä useampaan etniseen ryhmään, minkä takia prosenttilukujen summa ylittää 100 prosenttia.
André Mayamba Mabuti Kathongo
André Mayamba Mabuti Kathongo (1931 Mukila – 12. huhtikuuta 2016) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin Popokabakan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 27. huhtikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pierre Bouckaert, jota avustivat Edoardo Rovida ja Alexander Mbuka-Nzundu.
1. joulukuuta 1979 Mayamba Mabuti Kathongosta tuli Popokabakan piispa, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 24. syyskuuta 1993.
Böhmerwald
Böhmerwald on laaja vuoristo, joka sijaitsee Tšekin, Saksan ja Itävallan rajalla. Korkeimmat huiput ovat Großer Arber Saksassa (1 456 m) ja Tšekin puolella sijaitseva Plöckenstein (1 378 m). Vanhaa metsäaluetta suojaavat kaksi kansallispuistoa, Baijerin metsän kansallispuisto Saksassa ja Šumavan kansallispuisto Tšekissä.
Game of Thrones (7. tuotantokausi)
Yhdysvaltalaisen televisiosarjan Game of Thronesin seitsemäs tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa HBO-kanavalla 16. heinäkuuta 2017. Sarja perustuu George R. R. Martinin fantasiakirjasarjaan Tulen ja jään laulu. Kausi sisältää edellisen kauden tapaan laajasti alkuperäistä materiaalia, mutta myös materiaalia julkaisemattomasta kuudennesta kirjasta. Aikaisemmista kausista poiketen kausi koostuu seitsemästä jaksosta kymmenen sijaan.
Kausi on kuvattu pääosin Pohjois-Irlannissa, Espanjassa ja Islannissa. Sarjan pääosissa jatkavat muun muassa Peter Dinklage, Nikolaj Coster-Waldau, Lena Headey, Emilia Clarke ja Kit Harington. Sarjan uusia hahmoja näyttelevät muun muassa Jim Broadbent ja Tom Hopper.
Vastaanotto
Kauden ensimmäinen jakso Dragonstone rikkoi HBO-kanavan katsojaennätyksiä. Jakso keräsi 10.11 miljoonaa katsojaa Yhdysvalloissa.
Aittokoski (Suomussalmi)
thumb|220px|Voimala alavirran suuntaan nähtynä thumb|Aittokoski 1800-luvulla [[Zachris Topelius|Zachris Topeliuksen Finland framställdt i teckningar kirjasarjassa]] Aittokoski on koski Oulujoen vesistöalueeseen kuuluvassa Emäjoessa Suomussalmen kunnassa. Siihen tehtiin voimalaitos 1960. Putouksen korkeus oli noin 30 metriä. Voimalassa on yksi Kaplan-turbiini, josta tuotetaan tehoa 45 MW.
Aittokosken voimalan rakensi Oulujoki Osakeyhtiö. Rakennustöissä siirrettiin huomattava 6,2 miljoonaa kuutiometriä maa-ainesta ja louhittiin 370 000 kuutiometriä kalliota. Voimalan generaattorit modernisoitiin 2003. Voimalaitoksen alue on kulttuurihistoriallisesti arvokas, sen suunnitteli Aarne Ervi.
Aiheesta muualla
64.83611°N, 28.85194°W
Adverbiaali
Adverbiaali on yleisnimitys lauseenjäsenille, jotka ilmaisevat esimerkiksi aikaa, paikkaa, suhtautumista tai tapaa. Ne voivat olla myös muissa sijamuodoissa kuin nominatiivissa, genetiivissä tai partitiivissa (niin sanotut kieliopilliset sijat). Jos sana tai lauseke selvästi määrittää verbiä, mutta ei ole objekti, subjekti tai predikatiivi, se on adverbiaali. Adverbiaaleja on eri tyyppejä, jotka voivat ilmaista esimerkiksi aikaa, paikkaa, tapaa, määrää tai ehtoa. Adverbiaali voi olla monessa eri sijamuodossa sen mukaan, mikä tehtävä sillä on. Myös kokonainen lause voi esiintyä adverbiaalina: ”Jään kotiin, jos sataa.” Adverbiaali löytyy kysymällä missä, milloin, miten tai miksi jotakin tapahtuu.
Adverbiaalit lihavoitu:
Naima Wifstrand
Siri Naima Matilda Wifstrand (4. syyskuuta 1890 Tukholma – 23. lokakuuta 1968) oli ruotsalainen operettilaulaja ja näyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 1905 ja jatkoi kuolemaansa saakka 1968. Hän esiintyi muun muassa yli 60 elokuvassa, joista tunnetuimpiin lukeutuvat Ingmar Bergmanin ohjaamat Jano (1949), Kesäyön hymyilyä (1955), Kasvot (1958) ja Suden hetki (1968).
Wifstrand on haudattu Norra begravningsplatsen -hautausmaalle Tukholman pohjoispuolelle.
Yksityiselämä
Wifstrand avioitui vuonna 1921 norjalaisen upseerin Erling Nielsenin kanssa. He erosivat 1928.
Erling Asbjørn Kongshaug
thumb|Erling Asbjørn Kongshaug Erling Asbjørn Kongshaug (22. maaliskuuta 1915 – 14. syyskuuta 1993) oli norjalainen ampuja ja olympiavoittaja.
Kongshaug voitti olympiakultaa Helsingin vuoden 1952 olympialaisista pienoiskiväärin kolmen asennon kilpailusta ennen Suomen Vilho Ylöstä, joka oli lopputuloksissa tasapisteissä.
Kongshaug voitti urallaan lisäksi 13 mitalia MM-kilpailuista. Kultaa hän sai Tukholmasta 1947 pienoiskiväärin joukkueammunnan pystyasennosta ja Oslosta 1952 pienoiskiväärin kolmen asennon sekä pystyasennon henkilökohtaisista kilpailuista. Tukholmassa hänen joukkueeseensa kuuluivat lisäksi Mauritz Amundsen, Halvar Kongsjorden, Willy Røgeberg ja Tore Skredegaard.
Kongshaugille on myönnetty Norjassa useita palkintoja. Hänelle annettiin vuonna 1955 Aftenposten-lehden Gullmedalje-palkinto ja vuosina 1950, 1951 ja 1952 ampujille myönnettävä Kongepokalen.
Kokubunji (Tokio)
Kokubunji on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Tokion metropolissa. Se sijaitsee Taman alueella Tokion erillisalueiden länsipuolella ja rajautuu Fuchūn, Kodairan, Koganein, Kunitachin ja Tachikawan kaupunkeihin. Kokubunjissa on 121 593 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 11,46 neliökilometriä.
Nykyisen muotoinen Kokubunjin kaupunki perustettiin vuonna 1964. Sen nimi tarkoittaa provinssitemppeliä, joita keisari Shōmu perusti Japaniin 700-luvulla. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja Musashino-linja sekä Seibu-rautateiden Kokubunji-linja ja Tamako-linja.
Geoffrey Keen
Geoffrey Keen (21. elokuuta 1916 – 3. marraskuuta 2005) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa puolustusministeri Fredrick Grayn roolissa James Bond -elokuvissa.
Keen syntyi ja kuoli Englannissa. Hänen isänsä Malcolm Keen oli myös näyttelijä.
Saukkolammi (Virrat, Nojoskylä)
Saukkolammi on Pirkanmaalla Virroilla Nojoskylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,2 metriä mpy.
Mihail Štšennikov
Mihail Štšennikov (, s. 24. joulukuuta 1967 Sverdlovsk, Neuvostoliitto) on kävelijä, joka edusti urallaan Neuvostoliittoa ja myöhemmin Venäjää ja voitti useita arvokisamitaleja niin sisä- kuin ulkoradoilla.
Vuonna 1985 Štšennikov voitti Euroopan juniorimestaruuden ja vuonna 1986 maailman juniorimestaruuden 10 000 metrillä. Hallikisoissa 5 000 metrillä hän voitti neljästi maailmanmestaruuden (1987, 1989, 1991, 1993) ja kolmesti Euroopan mestaruuden (1989, 1990, 1994). Ulkoradoilla Štšennikov voitti 20 kilometrin Euroopan mestaruuden 1994 Helsingistä. MM-hopeaa hän saavutti 1991 Tokiosta ja 1997 Ateenasta. 50 kilometrillä hän saavutti hopeaa 1996 Atlantan olympialaisista.
Kävelyn maailmancupissa Štšennikov voitti 20 kilometrin kilpailun vuonna 1991 ja oli toinen vuosina 1989 ja 1995. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuonna 1989 20 kilometrillä ja hallissa 5 000 metrillä.
Evidenssi
Sana tarkoittaa laajimmassa merkityksessään mitä tahansa, mitä voidaan käyttää päättelemään jotain väitteen totuusarvosta. Filosofisessa mielessä evidenssi voi sisältää väitöksiä, joiden oletetaan olevan tosia, yritettäessä tukea muita, falsifioitavissa olevia väitteitä. Uskomusten totuusarvoja voidaan arvioida evidenssiteorioilla (katso esim. Dempsterin-Shaferin teoria).
Luonnontieteellinen merkitys
Luonnontieteessä evidenssiä kerätään tarkkailemalla maailman ilmiöitä tai tekemällä laboratoriokokeita. Evidenssiä käytetään yleensä joko todistamaan tai kumoamaan hypoteeseja, merkittävänä poikkeuksena tästä popperilainen tieteenfilosofia, jonka mukaan hypoteeseja ei voi todistaa oikeiksi evidenssin perusteella.
Lost Patrol
Lost Patrol on Shadow Developmentin kehittämä ja Ocean Softwaren julkaisema toimintaroolipeli. Peli on julkaistu vuonna Amigalle, Atari ST:lle ja DOS:lle.
Peli sijoittuu Vietnamin sotaan vuoteen 1966. Pelissä ohjataan helikopterin pakkolaskusta selvinnyttä sotilasryhmää tavoitteena selviytyä vihollisjoukkojen keskeltä.
Kehitys
Kehitystiimi koostui kahdesta henkilöstä: Simon Cooke (ohjelmointi) ja Ian G. Harling (grafiikka). Pelin grafiikka on tehty Deluxe Paint II -ohjelmalla Amigalla. Julkaisija Ocean Software halusi pelistä toimintapainotteisen kun taas kehittäjät halusivat päinvastaista. Oceanin vaatimuksesta pelistä tehtiin myös DOS-versio, jonka teki eri ryhmä kysymättä tietoja kehittäjiltä. Pelistä myös jäi pois sisältöä.
Pelissä on myös digitoitua grafiikkaa. Vuonna 1988 Harling aloitti grafiikan tekemisen ja lähetti viisi näytettä karkean suunnitelman kanssa seitsemälle yhtiölle, mutta sai hylkääviä vastauksia. Harling otti yhteyttä Blitz-yhtiöön, jonka Paul Giffard esitteli peliä Ocean Softwaren Gary Braceylle. Blitz lopetti toimintansa pian sen jälkeen, mutta Bracey jatkoi yhteyttä Harlingin kanssa. Harling työskenteli Cooken kanssa, joka lisäsi toiminnallisuuden. Harling piirsi vapaalla kädellä Deluxe Paintissa, mutta lisäsi digitoituja still-kuvia.
Harling teki kuvat 32 värillä Amigalla, josta karsittiin värejä Atari ST -versiota varten.
Vastaanotto
CU Amiga -lehti antoi pelille arvosanaksi 83% arvostelussaan.
Zero-lehti antoi pelille arvosanaksi 89% arvostelussaan.
Nostakaa Titanic!
Nostakaa Titanic! on yhdysvaltalaisen menestyskirjailija Clive Cusslerin kolmas Dirk Pitt -romaani ja hänen ensimmäinen bestseller-romaaninsa. Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa vuonna 1976. Vuonna 1980 romaanin pohjalta sai ensi-iltansa samanniminen elokuva, jonka ohjasi Jerry Jameson.
Juoni
Nostakaa Titanic! on tieteistarinan kaltainen tekniikkaa ihannoiva teos kylmän sodan ajoilta. Teos sijoittuu julkaisuajankohtansa lähitulevaisuuteen vuosiin 1987–1988, jolloin Yhdysvaltain armeija tarvitsee kipeästi mannertenvälisiltä ohjuksilta suojaavan puolustusaseen rakentamiseen bysanium-nimistä harvinaista alkuainetta. Bysaniumia ei voida valmistaa laboratorioissa ja maailman tiettävästi ainoa esiintymä Novaja Zemljalla on louhittu tyhjäksi vuosina 1911–12.
NUMA jäljittää Novaja Zemljalta louhitun bysanium-esiintymän olinpaikan, jolloin selviää, että lasti mitä ilmeisimmin lepää Titanicin hylyssä Atlantin valtameren pohjassa 4 000 metrin syvyydessä. Jotta armeija saisi bysaniumin haltuunsa, on sen suoritettava mahdoton tehtävä ja nostettava Titanic vetisestä haudastaan. Nosto-operaation onnistuttua kuvioihin liittyvät myös Neuvostoliiton vakoojat, jotka kaappaavat Titanicin myrskyn silmässä.
Loppujen lopuksi Pitt ystävineen nujertaa venäläiset ja hinaa Titanicin New Yorkin satamaan. Tällöin käy ilmi ettei bysanium olekaan laivassa, vaan se löytyy lopulta pieneltä Southbyn hautausmaalta läheltä Southamptonia, jonne se oli ennen Titanicin lähtöä kätketty hämäyksenä. Ohjuspuolustusjärjestelmä toteutetaan ja kylmä sota päättyy mannertenvälisten ydinaseiden tullessa tarpeettomiksi.
Kirjan, elokuvan ja todellisuuden erot
Sekä kirjassa että elokuvassa merenpohjassa makaava Titanicin hylky on yhtenä kappaleena. Vuoden 1912 jälkeen virallinen versio haaksirikosta oli, että Titanic oli uponnut yhtenä kappaleena – tämä siitäkin huolimatta että useat matkustajat olivat nähneet laivan notkahtavan tai jopa katkeavan upotessaan. Lopullinen totuus paljastui vasta vuonna 1985, kun tohtori Robert Ballard löysi Titanicin hylyn. Kirja julkaistiin 1976 ja elokuva 1980, joten hylyn todellinen tila ei tuolloin ollut tiedossa.
Gene Pitney
thumb|Gene Pitney esiintymässä 27. elokuuta 1967. Gene Francis Alan Pitney (17. helmikuuta 1940 Hartford, Connecticut, Yhdysvallat – 5. huhtikuuta 2006 Cardiff, Wales) oli yhdysvaltalainen poplaulaja ja lauluntekijä.
Pitney aloitti uransa 1960-luvulla kirjoittamalla muille kappaleita. Muun muassa The Crystalsin ”He’s A Rebel”, Roy Orbisonin ”Today’s Teardrops”, Bobby Veen ”Rubber Ball” ja Ricky Nelsonin ”Hello Mary Lou” ovat hänen kirjoittamiaan. Hän aloitti Burt Bacharachin ja Hal Davidin kanssa yhteistyön, jonka tuloksena olivat hänen omat ensimmäiset hittinsä: vuoden 1961 ”(I Wanna) Love My Life Away” ja ”Town Without Pity”. Jälkimmäinen sai Golden Globe -palkinnon parhaana elokuvasävelmänä ja oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Pitney julkaisi useita hittisinglejä 1960-luvun alkupuolella, mutta brittiyhtyeiden invaasio Amerikkaan heikensi hänen suosiotaan. Sen sijaan hän rakensi menestyksellisen uran Britanniassa ja muualla Euroopassa. Vuonna 1967 hän levytti Something’s Gotten Hold of My Heartin, josta tuli iso hitti Englannissa, muttei noussut listoille Yhdysvalloissa. Vuoden 1989 duetto Something’s Gotten Hold of My Heart -kappaleesta, yhdessä Marc Almondin kanssa, nousi listaykköseksi Isossa-Britanniassa. Kappale on levytetty suomeksi nimillä Sydämeni osuman sai ja Sydän syrjällään.
Pitney valittiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2002.
Vuonna 2006 Pitneyn kiertuemanageri löysi Gene Pitneyn kuolleena hotellihuoneestaan Hilton Cardiffissa, Walesissa. Pitney kuoli kesken Ison-Britannian-kiertueensa.
Bäveån
Bäveån on Ruotsissa Länsi-Götanmaan läänissä Uddevallassa virtaava 22 kilometriä pitkä joki, jonka alajuoksusta 13 kilometriä kuuluu Bäveånin vesistössä sen 44 kilometriä pitkään pääuomaan. Joki laskee Pohjanmeren Skagerrakiin Uddevallan keskustassa.
Joen kulku ja pääuoma
Bäveån on poikkeuksellinen joki siinä mielessä, että sillä on Bäveån vesistössään kaksi roolia. Yläjuoksullaan se on 9 kilometriä vesistönsä pääuoman sivujokena. Kun se yhtyy Risånin kanssa, joka on sitä suurempi joki, muodostuu niistä alajuoksulla entistä leveämpi joki, jota historiallisista syistä kutsutaan kuitenkin Bävåniksi. Tämä osuus on 13 kilometriä pitkä. Tässä artikkelissa esitellään joki kummassakin roolissaan, mutta kuitenkin erottaen ne toisistaan.
Yläjuoksulla Risånin sivujoki
Bäveån alkaa Mållsjönistä, jonka vedenpinta on 112 metriä mpy. Yläjuoksulla on vielä valuma-alueen pääuomaa, johon sisältyvät järvet Tvitjuvan ja Stora Hallesvattnet. Järveen laskee joitakin metsäojia, mutta niistä pisin on vain 2,5 kilometriä pitkä. Järvi sijaitsee vain kuusi kilometriä Uddevallasta pohjoiseen ja joki kiertää kauempana pohjoisessa ennen kääntymistään Uddevallan keskustaan. Ensin se virtaa kolme kilometriä koilliseen ja käy siellä Östra Krokevattnetissa. Sitten se jatkaa mutkan kautta edelleen koilliseen päin ja ylittää siellä armeijan ampuma-alueen. Sitten joki käännähtää kulkien kohti kaakkoa seitsemän kilometriä ohittaen Lanen ja Lane-Ryrin kylät. Täällä se virtaa savisten peltomaiden keskellä ja yhtyy lopuksi Risånin kanssa Hoganeen kulmakunnalla. Bäveånin valuma-alueen pinta-ala on täällä 55 neliökilometriä (km³) ja joen keskivirtaama on 0,93 kuutiometriä sekunnissa (m³/s). Risånin vastaavat arvot ovat 172 km³ ja 2,57 m³/s.
Alajuoksulla pääuoman osana
Yhtymisen jälkeen on tässä johtaa joen valuma-alueen pinta-ala 227 km³ ja se kasvaa joensuuhun mennessä 301 km³ suuruiseksi. Myös virtaamat kasvavat, sillä yhtymiskohdassa on keskivirtaama 3,50 m³/s ja joensuussa 4,7 m³/s. Yhtymiskohdan jälkeen jatkaa joki virtaamistaan kapeassa jokilaaksossa peltojen keskellä, mutta kolmen kilometrin päässä pellot loppuvat. Joki saapuu alavalle seudulle, jossa joen kummallakin puolelta yhtyy siihen kaksi pientä lampea. Niiden rannat ja lampia reunustavat peltoja ovat osan vuodesta kosteikkona ja niistä on siksi muodostettu luonnonsuojelualue. Kaakkoispuolen lampeen laskee Snigelrödbäcken ja luoteispuolen lampeen Stora Köperödsjönin laskuoja. Pian suojelualueen jälkeen on joen uomaan rakennettu Grorödin voimalan pato. Voimalan alapuolella putoaa joki raviinilaaksoon, joka on liitetty edellä mainittuun suojelualueeseen. Suojelualue päättyy koskeen ja joki saapuu sen jälkeen Uddevallan teollisuusalueelle. Joki seuraa sitä uomassaan, jonne on vesi tulvinut seuraavan Fossumin voimalan padon vuoksi. Jokeen syntyy täällä noin 10 metrin pudotus ja sen jälkeen joki virtaa asutusalueen läpi. Loppu-uomasta alle kilometri sijaitsee kaupungin alueella ja muutama sataa metriä ruutukaava-alueella. Viimeinen 1,3 kilometriä on teollisuusaluetta ja vierassatamaa. Joen ylittää viimeisellä kolmen kilometrin matkalla 10 siltaa.
Valuma-alueen sivu-uomia ja järviä
Uddevallan itäpuolella jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Bjöbäcken, jonka valuma-alueelle ei ole suuria järviä. Tätä suurempi sivu-uoma on Ängebackenilla jokeen yhtyvä Snigelsrödbäcken, joka virtaa alajuoksullaan Kodesjön lammen kautta. Sillä on kaksi huomattavaa sivu-uomaa: Byrströmmen ja Grindin laskuoja. Lähellä Hoganea jokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Bubäcken. Nousemalla Risånin yhtymäkohdasta yläjuoksulle päin ja ohitetaan Lane-Ryrin kirkonkylän, kohdataan koillisesta jokeen yhtyvän Lannerödsbäcken. Puron varressa kasvatetaan kaloja kala-altaissa. Lanen taajamassa yhtyy lounaasta tuleva Kopperödsån, jonka lähdejärvenä on Hogsjön. Östra Krokevattnet on osa Bäveånin uomaa. Järvi on kaksi kilometriä pitkä ja siihen laskee lyhyitä metsäojia. Lähdejärvi Mållsjönin lounaispäähän laskee vain kaksi metsäpuroa. Toisen valuma-alueella sijaitsee Mjövattnet ja pienet lammet Björkevattnet, Torbjörn, Skräppen, Klaren, Mörken ja Limsjön. Toinen puro luetaan valuma-alueen pääuomaksi, joka tuo pienten metsäjärvien vesiä. Niitä ovat Stora Hällesvattnet, Snarvattnet, Liaresjön, Oxögat, Ormevattnet, Stora Stussvattnet, Lilla Stussvattnet, Furuvattnet, Lilla Hällesvattnet, Tvitjuvan, Ålevattnet ja Leijern. Järvialue jatkuu länteen päin, mutta se kuuluu siellä muille valuma-alueille.
Luontoarvoja
Bäveån nedren kaksiosainen luonnonsuojelualue (70 hehtaaria, perustettu 1987) on suojeltu sekä jokilaaksonsa luonnon että sen kosteikkojensa lintumaailman säilyttämiseksi. Kosteikolla vierailee runsaasti syys- ja kevätmuutossa lepäileviä lintuja. Siellä elää myös harvinainen taarna. Joen äyräät ovat kuluttaneet maaperää auki muodostaen raviinin ja siellä on kasvillisuuden käytettävissä erityisiä simpukankuoria sisältäviä maakerroksia, joiden kalkkipitoisuus on korkea. Jo itse kanjoni on nähtävyys, mutta sen kasvillisuus kiinnostaa monia kävijöitä.
Ramserödin luonnonsuojelualue (35 hehtaaria, perustettu 1990) sijaitsee edellisestä erillään, mutta se rajautuu jokilaakson etelärantaan. Pähkinäpensaslehdoissa kasvaa esimerkiksi mustakonnanmarjaa, suomukkaa, lehtopalsamia, sudenmarjaa, sinivuokkoa ja kevätlinnunsilmää. Jokilaakson suojassa rehottavat saniaiset tiheinä kasvustoina, joissa esiintyy myös kotkansiipeä. Alue on erityisesti keväisin ja alkukesällä kasviharrastajien suosiossa.
Vesivoima
pienoiskuva|Vesistöalueen vedenjakajat Bäveånin pääuomassa on neljä vesivoimalaitosta: Strömberget (K1), St. Anna (K2), Fossumsberg (K4) ja Groröd (K5). Voimaloiden yhteisteho on 2,0 megawattia ja niiden vuosituotanto on noin 5,3 gigawattituntia.
Bäveånin vesistö
Bäveånin vesistön pääuoma ei ole nimestään huolimatta koko matkaltaan Bäveån, vaan sen on muodostettu vesistöviranomaisten toimesta hydrologisin perustein. Jokaisesta jokihaarasta otetaan pääuomaan se haara, jolla on suurin virtaama. Pääuoma onkin pitkä luettelo eri vesistöistä, jota ei esitetä tässä yhteydessä. Bäveån muodostaa siitä vain 13 viimeistä kilometriä ja se on itse asiassa pääuomansa sivujoki, jonka sivujoen osuus on 9 kilometriä.
Munamiehen satumaa
Munamiehen satumaa on Munamiehen kolmas lastenlaulualbumi. Se julkaistiin 8. marraskuuta 2013, ja sen julkaisija on Universal Music.
Lentopelko
thumb|250px|Näkymä lentokoneen ikkunasta. Lentopelko eli aerofobia tai aviafobia on lentokoneisiin ja lentokoneilla matkustamiseen liittyvä opittu pelko. Arvioidaan, että jopa 30 % ihmisistä kärsii lentopelosta, ja noin 8 % ei lainkaan suostu matkustamaan lentokoneella.
Lentopelkoa ei aiheuta yksin lentäminen, vaan myös muut pelot vaikuttavat ilmiöön, kuten muun muassa ahtaan paikan kammo (lentokoneen ahtaat tilat) ja korkean paikan kammo. Myös lentokoneen hallitsemattomuus on vaikuttava tekijä, koska matkustaja ei ohjaa lentokonetta eikä voi poistua koneesta kesken lennon. Myös aikaisemmin koettu dramaattinen kokemus on vaikuttava tekijä. Terrorismin ja turbulenssin pelko ovat myös suuria hikipisaroiden tuottajia. Monet lentopelosta kärsivät ihmiset, joille lentokoneella matkustaminen on kätevä tapa liikkua, ovat opetelleet hallitsemaan pelkojaan, ja käyttävätkin paljon aikaa ennen lentoa kaikkien mahdollisten onnettomuuksien läpikäymiseen. Myös Finnair järjestää lentopelkoisille kursseja neljänä viikonloppuna vuodessa Espoossa, Finnairin koulutuskeskuksessa.
Kuitenkin joidenkin ihmisten on mahdotonta nousta lentokoneeseen, joten he joutuvat käyttämään muita liikennevälineitä, kuten autoja, busseja, junia ja laivoja, jotka kaikki ovat lentokoneita hitaampia ja tilastollisesti vaarallisempia. Jotkut ihmiset syyttävät tiedotusvälineitä lento-onnettomuusten liiallisesta korostamisesta, varsinkin kuolleiden määrän hehkuttamista.
Kuten monet fobiat, lentopelko herättää epämiellyttäviä tunteita myös lentämisestä puhuttaessa, lentokoneen nähdessään, lentokentälle mentäessä tai ilmailusta kertovaa ohjelmaa tai elokuvaa katsottaessa.
Monet lentopelosta kärsivät henkilöt nauttivat alkoholijuomia ennen lentoonlähtöä. Vaikka alkoholijuomia myydäänkin lentokoneissa, asiantuntijat varoittavat alkoholin nauttimisesta, koska alkoholi aiheuttaa riippuvuutta, ja korkealla lentävässä koneessa oleva vähäisempi hapen määrä korostaa alkoholin vaikutusta. Toisaalta asiantuntijat ovat sitä mieltä, että jos henkilö pystyy kontrolloimaan alkoholin kulutustaan ja juo vain vähän kerralla, alkoholin nauttiminen ennen lentoa ja sen aikana on hyödyllinen keino lievittää pelkoja. Suurin osa heistä kuitenkin ehdottaa mieluummin lentoyhtiöiden koulutusohjelmia niiden pitkäaikaisemman vaikutuksen takia.
June Foulds
June Foulds (myöh. June Paul, 13. kesäkuuta 1934 Shepherd's Bush, Lontoo – 6. marraskuuta 2020) oli brittiläinen pikajuoksija. Foulds osallistui urallaan kaksiin olympialaisiin: Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956. Helsingissä Foulds osallistui 100 metrin juoksuun, jossa jäi toiselle kierrokselle. Hän osallistui myös 4 x 100 metrin viestiin, jossa saavutti olympiapronssia. Melbournessa Foulds osallistui kolmeen lajiin: 100 metrin juoksussa hän jäi välieriin, 200 metrin juoksussa hän sijoittui viidenneksi ja viestijoukkueessa hän saavutti olympiahopeaa.
Brysselin EM-kilpailuissa 1950 Foulds saavutti 100 metrin juoksussa pronssia 16 vuoden, kahden kuukauden ja 12 päivän ikäisenä. Kaksi päivää myöhemmin hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Nieluputki
pienoiskuva|Nieluputki paikoillaan anatomisessa mallissa pienoiskuva|Nieluputkia on eri kokoisia ja koot erotetaan toisistaan usein värikoodein. Nieluputki estää kielen tukkimasta ilmateitä tajuttomilla ja nukutetuilla potilailla. Nielupuki nostaa kielen pois nielun takaseinästä ja aukaisee näin ilmatien. Sopivan kokoinen nieluputki valitaan mittaamalla putki korvannipukasta suupieleen. Nenänieluputki on potilailla paremmin siedetty kuin tavallinen nieluputki.
Abel Laudonio
Abel Ricardo Laudonio (30. elokuuta 1938 Buenos Aires, Argentiina – 12. elokuuta 2014 Buenos Aires, Argentiina) oli argentiinalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Laudonio voitti 60 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Roomassa 1960 hävittyään välierässään Sandro Lopopololle. Melbournessa 1956 Laudonio sijoittui yhdeksänneksi. Pan-Amerikan kisoissa 1959 hän voitti kultaa 60 kilogramman painoluokassa.
Laudonio kuoli 75-vuotiaana 12. elokuuta 2014.
Toni Collette
Antonia ”Toni” Collette (s. 1. marraskuuta 1972 Sydney) on australialainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa Kuudes aisti, Tahdon naimisiin, Lainakengissä, The Way Way Back, Little Miss Sunshine ja Hereditary – pahan perintö. Vuosina 2009–2011 hän näytteli pääosaa draamasarjassa Taran monta elämää.
Nuoruus ja uran alku
Collette opiskeli puolitoista vuotta näyttämätaiteen kansallisessa instituutissa, mutta hän jätti opinnot vuonna 1992, jolloin hän teki valkokangasdebyyttinsä elokuvassa Spotswood – elämää tohvelitehtaassa ja sai merkittävän osan Sydney Theatre Companyn tuotannossa Anton Tšehovin Vanja-enosta.
Australiasta kansainvälisiin tuotantoihin
Collette sai kansainvälistä huomiota elokuvasta Tahdon naimisiin (1994), jota varten hän joutui lihomaan 20 kilogrammaa. Hän voitti roolista Australian elokuvainstituutin AFI:n parhaan naispääosan palkinnon. Sitä seurasi monia yhdysvaltalaisia elokuvia, kuten Emma (1996), Avokonttorin prinsessat (1997) ja Velvet Goldmine (1998). Samaan aikaan Collette teki Australiassa Lilian’s Story (1996) ja The Boys (1998), joista hänet palkittiin AFI:n parhaan naissivuosan palkinnolla.
Collette näytteli vuonna 1999 ensi-iltansa saaneessa Kuudennessa aistissa stressaantunutta äitiä, jonka poika väittää näkevänsä kuolleita. Hän sai roolisuorituksesta parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. Tony-palkintoehdokkuus tuli puolestaan näytelmästä The Wild Party (2000), joka oli Colletten Broadway-debyytti. Colletten seuraaviin elokuviin kuuluivat muun muassa jännityselokuvat Shaft (2000) ja Paha päivä (2002). Elokuvista Poika (2002) ja Tunnit (2002) Collette sai taas enemmän myös kehuja.
Emmy- ja Golden Globe -palkinnot
Collette sai huomiota myös musiikillisista taidoistaan elokuvasta Connie & Carla (2004), jossa hän näytteli naista, joka joutuu esittää miespuolista dragesiintyjää piiloutuakseen mafialta. Komediaelokuvasta Little Miss Sunshine Collette sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta naissivuosasta. Televisioelokuvasta Tsunamin jälkeen hän oli ehdolla sekä Golden Globeen että Emmyyn. Hän näytteli televisiossa myös vuosina 2009–2011, kun hän esitti pääosaa tummasävyisessä komediasarjassa Taran monta elämää. Hänen hahmonsa kärsii dissosiatiivisesta identiteettihäiröstä. Collette ansaitsi roolityöstään Golden Globe- ja Emmy-palkinnot.
Collette näytteli vuonna 2011 kauhuelokuvassa Fright Night ja vuoden 2012 elämäkertaelokuvassa Hitchcock. The Way Way Back (2013) oli paluu komediallisempaan elokuvaan, ja Lucky Them (2013) puolestaan herätti huomiota Toronton elokuvajuhlilla. Televisiosarja Panttivangit (2013) jäi puolestaan vain yhteen kauteen. Siinä Collettella oli päärooli. Collette palasi vuonna 2014 Broadwaylle, kun hän esiintyi näytelmässä The Realistic Joneses.
Colletten hahmo tunteellisassa draamassa Miss You Already (2015) kärsii syövästä, ja kauhukomediassa Krampus Collette näyttelee äitiä, jonka perheen lomaa demoni uhkaa. Colletten vuoden 2018 elokuvat Hereditary – pahan perintö ja Hearts Beat Loud herättivät positiivista huomitota. Seuraavana vuonna hän näytteli muun muassa kauhuparodiassa Velvet Buzzsaw ja koomisessa mysteerielokuvassa Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä sekä minisarjassa Epäuskottava, jonka roolityö raiskaustapauksia tutkineena etsivänä toi Collettelle Emmy-ehdokkuuden.
Colletten 2020-luvun ensimmäisiä elokuvia olivat I’m Thinking of Ending Things (2020), tieteistrilleri Stowaway (2021) ja film noir Nightmare Alley (2021).
Yksityiselämä
Collette meni naimisiin Dave Galafassin kanssa 11. tammikuuta 2003. Heillä on kaksi lasta. Joulukuussa 2022 Collette ilmoitti hakevansa avioeroa miehestään.
Markku Pölönen
Pölösen elokuvat edustavat useasti suomalaista romantisoitua maalaismenneisyyttä ja kertovat miehen roolin muutoksesta. Näitä ovat alle tunnin mittainen Onnen maa (1993) sekä pitkät elokuvat Kivenpyörittäjän kylä (1995), Kuningasjätkä (1998) ja Koirankynnen leikkaaja (2004). Hänen kotiseutunsa Pohjois-Karjala toimii tapahtumapaikkana elokuvan Lieksa! (2007) sukutarinalle. Heti sodan jälkeisestä ajasta 1945–1952 maaseudulla kertoo hänen vuonna 2018 ensi-iltansa saanut elokuva Oma maa. Pölönen on ohjannut myös kaksi komediaa, joista Emmauksen tiellä (2001) itseironisoi hänen elokuviensa perusasetelmia sekä ralliautoilusta kertova Ralliraita (2009). Pölönen on ohjannut myös yleisömenestykseen yltäneen elokuvan Badding (2000).
Pölönen rakennutti elokuvakylän Kontioniemeen. Se toimi suositun TV-sarjan Karjalan kunnailla kuvauspaikkana vuoteen 2009 saakka.
Pölönen osti yhtiönimen Suomen Filmiteollisuus yhdessä silloisen vaimonsa Satu Sadinkankaan kanssa, mutta myi siitä yli puolet sijoittajille alkukesästä 2011.
Pölösen teatterielokuville on tyypillistä samojen tuotantohenkilöiden hyödyntäminen.
Ura
Pölönen on tehnyt useita mainoselokuvia, lyhyitä dokumentteja, opetuselokuvia ja tilaustöitä. Näitä ovat muun muassa kriittinen kalanviljelydokumentti Lohikuningas (1986), tieteiselokuvan keinoin lapsille kierrätystä esittelevä Kiertotähden keisari (1990) sekä puhelinoperaattori Telen osittain dramatisoitu historiikki Ikuinen viesti (1997).
Markku-liitto valitsi vuonna 1997 Pölösen kaikkien aikojen ensimmäiseksi vuoden Markuksi.
2000-luvun alussa Pölönen oli menestynyt elokuvillaan Kivenpyörittäjän kylä, Kuningasjätkä ja Koirankynnen leikkaaja. Ne kaikki palkittiin Jussilla. Hän omisti viinitilan Genovan lähellä Italiassa. Hän rakennutti Joensuuhun Suomen ensimmäisen elokuvakylän, jossa kuvattiin suosittu Karjalan kunnailla -televisiosarja, ja tarkoitus oli kuvata elokuvia ja tv-tuotantoja vielä pitkään.
Pölösen uusin elokuva on Veikko Huovisen Hamsterit-romaanin pohjalta tehty Hamsterit. Hän laati sen käsikirjoituksen yhteistyössä Paula Vesalan kanssa ja elokuva sai ensi-iltansa tammikuussa 2023.
Pölösen viimeisin ohjaustyö on Oskar Merikannon säveltämä ooppera Elinan surma, joka sai ensi-iltansa maaliskuussa 2023 Mikkelissä.
Muuta
Markku Pölönen on kertonut, että hänellä on lievämuotoinen Aspergerin oireyhtymä.
Kari Holm
Kari "Hohdin" Holm (s. 15. toukokuuta 1957) on suomalainen rumpali, joka on soittanut mm. rock-yhtyeissä Virtanen, Kontra ja Popeda. Holm oli Popedassa yhtyeen rumpaleista pisimpään, vuodesta 1983 vuoteen 1999. Alun perin hän tuli armeijaan lähteneen pikkuveljensä Kai Holmin tuuraajaksi, mutta yhtye vaati häntä jäämään bändiin. Kari Holmia oli pyydetty Popedan rumpaliksi jo vuonna 1977, mutta hän ei ollut käytettävissä tuolloin ja ehdotti veljeään tilalle.
Kari Holm joutui jättämään yhtyeen, koska hänen ja kitaristi Costello Hautamäen henkilökemiat olivat tulehtuneet. Myöhemmin Holm on soittanut Mustat Enkelit -yhtyeessä.
Hapankirsikka
thumb|200px|O. W. Thomén piirros vuodelta 1885. thumb|right|Morelli-hapankirsikoista valmistetaan [[Belgia|Belgiassa kriek-tyyppistä lambic-olutta.]] Hapankirsikka (Prunus cerasus) on kesävihanta puu, joka kuuluu kirsikoiden (Cerasus) alasukuun ja jakaantuu kahteen päätyyppiin, amarelleihin eli kuulasmarjoihin ja morelleihin. Hapankirsikka ei kasva luonnonvaraisena Euroopassa. Se on kuitenkin yleinen hedelmäpuu, viljelyjäänne ja karkulainen ja menestyy hyvin myös Etelä-Suomessa.
Hapankirsikka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi ja kukkii huhti–kesäkuussa. Runkoa peittää ruskea kuori, joka ei kesi päinvastoin kuin imeläkirsikalla (Prunus avium). Lehdet ovat yläpinnaltaan kiiltävät ja alapinnaltaan vaaleanvihreät ja kaljut. Lehtiruoti on nystytön. Hapankirsikan luumarjat eli kirsikat kypsyvät jo elokuussa. Lajinimestä huolimatta hedelmät ovat kypsinä enemmän tai vähemmän makeita lajikkeesta riippuen: herkkulajikkeet syödään sellaisinaan, mutta maultaan kirpeämmät talouslajikkeet sopivat paremmin säilöntään.
Amarellit ja morellit
Hapankirsikat jaotellaan perinteisesti kahteen tyyppiin: amarellit ja morellit. Amarellin marjat ovat kirkkaan värisiä ja niiden mehu on kirkasta tai hyvin vaalean punaista. Marjat ovat hapankirsikalle epätyypillisen makeita. Amarellit vaativat yleensä ristipölytyksen ja sen vuoksi niiden sato vaihtelee. Tätä tyyppiä edustavat ”Kuulasmarja” -nimiset lajikkeet.
Irina Jusupova
250px|thumb|Ruhtinatar Irina Jusupova, 1913 250px|thumb| Feliks ja Irina Jusupov
Hapankirsikka
Amarellit ja morellit
Morellikirsikan marjat ovat tavallisesti tumman punaisia ja niiden mehu on voimakkaan tumman punaista. Morellit tuottavat hyvin siitepölyä ja ne ovat itsepölytteisiä. Ne myös pölyttävät hyvin amarellikirsikoita. Morellien sato onkin säännöllisempi ja runsaampi, mutta maku on karvaampi.
Irina Jusupova
Nuoruusvuodet
Irina oli suuriruhtinas Aleksanteri Mihailovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan ainoa tytär. Ksenia oli keisari Aleksanteri III:n neljäs lapsi ja vanhin tytär, keisari Nikolai II:n sisar. Irina vietti vanhempiensa kanssa paljon aikaa Etelä-Ranskassa vuoden 1906 jälkeen, koska hänen isänsä oli riidoissa Nikolai II:n kanssa tämän poliittisten päätösten takia. Vuonna 1913 Irina kihlautui ruhtinas Feliks Jusupovin kanssa ja pari avioitui 9. helmikuuta 1914. Pari sai yhden lapsen, ruhtinatar Irina Feliksovana Jusupovan (1915–1983).
Hapankirsikka
Amarellit ja morellit
Suuri osa Suomessa villeinä kasvavista kirsikoista on tyypiltään amarelleja. Kaikkia nykylajikkeita ei kuitenkaan voida erottaa tarkasti perinteisiin luokkiin, sillä risteymät ovat yleisiä.
Irina Jusupova
Ensimmäinen maailmansota ja Rasputinin murha
Tuore aviopari oli häämatkalla Euroopassa ja Lähi-idässä ensimmäisen maailmansodan syttyessä. Tilanteen kääntyessä vakavaksi he olivat Berliinissä. Irina pyysi serkkuaan kruununprinsessa Cecilietä vetoamaan appeensa keisari Vilhelm II:een, jotta tämä sallisi heidän matkustaa Saksan kautta Venäjälle. Keisari lupasi asettaa Jusupovit erääseen maaseutuhuvilaan, kunnes sota loppuisi. Feliksin isä vetosi kuitenkin Espanjan Saksan-suurlähettilääseen, joka antoi Jusupovien matkustaa Tanskan kautta Suomen suuriruhtinaskuntaan ja sieltä edelleen Venäjälle
Hapankirsikka
Kasvatus Suomessa
Suomessa hapankirsikoita on viljelty noin 500 vuoden ajan ; se menestyy meillä imeläkirsikkaa paremmin. Kuten muitakin uutuuskasveja, hapankirsikoita viljeltiin ensin kartanoissa, joista ne levisivät myöhemmin tavallisiin pihapiireihin. Alkuperäisistä lajikkeista ei ole tietoa, mutta niistä on Suomessa kehittynyt vähitellen sekä siemenistä lisäämällä tai juurivesoja vaihtaen sekalainen maatiaislajisto. Parhaimpia ja satoisimpia kantoja on nimetty ja niitä otettu taimistoihin viljeltäviksi.
Tuholaiset
Kirsikan yleisimpiä tuholaisia Suomessa ovat kirsikkakirva (Myzus cerasi), kirsikkakoi (Argyresthia pruniella) ja kirsikkaetanainen (Caliroa cerasi).
Irina Jusupova
Ensimmäinen maailmansota ja Rasputinin murha
Joulukuun 16. ja 17. päivän välisenä yönä vuonna 1916 joukko vaikutusvaltaisia venäläisiä aatelisia – joihin kuului muiden muassa keisarin serkku Dmitri Pavlovitš Romanov ja Feliks Jusupov, kutsuivat Rasputinin Moikan palatsiin ja tappoivat hänet. Rangaistukseksi Jusupov ja kaksi muuta salaliittolaista määrättiin sisäiseen karkotukseen Pietarin ulkopuolelle.
Maanpako
Nikolai II:n luopuessa kruunusta ja Venäjän vallankumouksen aikana Jusupov palasi takaisin Pietariin, meni palatsiinsa ja otti mukaansa muutamia arvoesineitä ja suuntasi Krimille, josta hän matkusti brittiläisellä sotalaiva HMS Marlborough'lla Mustanmeren poikki Jaltasta Maltalle ja sieltä Italiaan. Italiasta hän matkusti junalla Pariisiin. Italiassa hän lahjoi virkamiehet timanteilla, jotta saisi viisumin. Pariisissa hän asui muutaman päivän Hotelli Vendômessa. Pariisista hän matkusti Lontooseen. Vuonna 1920 hän muutti takaisin Ranskaan, josta hän osti talon Rue Gutenbergilta Boulogne-Billancourtista Pariisista, jossa hän asui koko loppuikänsä. Ranskaan Jusupov onnistui tuomaan palatsistaan Rembrandtin maalauksia, jotka hän myi Pariisissa. Jusupovien Pariisin-kodista tuli venäläisten emigranttien keskus sekä poliittisesti että taloudellisesti. Jusupovit perustivat muotitalon jonka nimi oli Ifre (eli Irina ja Felix).
Vuonna 1932 Jusupovit haastoivat yhdysvaltalaisen elokuvayhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin oikeuteen elokuvasta Rasputin and the Empress (Rasputin ja keisarinna). Elokuvassa esitettiin, että Rasputinin murhan syynä olisi ollut Irinan suhde munkkiin. Irinan nimi oli filmissä vaihdettu ruhtinatar Natashaksi. Jusupovit sai 25 000 punnan korvaukset. Vuonna 1965 he haastoivat amerikkalaisen kaapelitelevisio yhtiön CBS:n, joka oli tehnyt näytelmän Rasputinin murhasta. Syyte oli, että tietyt kohtaukset olivat fiktiivisiä. Jusupovit hävisivät jutun.
Jusupovien tytär Irina meni naimisiin kreivi Nikolai Šeremetjevin (1904–1979) kanssa ja sai yhden lapsen, Ksenian (s. 1942).
Nanorobotti
Nanorobotti on nanoteknologiaa hyväksi käyttävä teoreettinen kone, joka pystyy atomitason työskentelyyn. Nanorobotin rakentamiseen tarvittavaa teknologiaa ei ole vielä olemassa. Nanorobotin eräs sovellusalue voisi olla solutason lääketieteellinen työskentely. Niiden koko olisi 0,1–10 mikrometriä.
Sebastinae
Sebastinae on Scorpaenoidei-alalahkoon ja korusimppujen heimoon (Sebastidae) kuuluva kalojen alaheimo.
Suvut
Alaheimoon kuuluu neljä sukua ja 123 lajia.
Petäjäjärvi (Ruovesi)
Petäjäjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pourunperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,8 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Keihäsjärven valuma-alueeseen (35.415) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,6 metriä mpy.
GimmeYaWallet
GimmeYaWallet Productions Oy on suomalainen tuotantoyhtiö. Yhtiön omistavat tuottaja Riku Rantala ja ohjaaja Tuomas Milonoff. Tuotantoyhtiö on tuottanut menestyneet sarjat Madventures, Docventures ja Sound Tracker. Tämän lisäksi tuotantoyhtiö on tuottanut mainoksia muun muassa Elisalle ja Coca-Cola Finlandille.
GimmeYaWalletin toimitusjohtaja on Elise Pietarila.
UTC+13
thumb|right|400px|Koko vuoden ajan UTC+13:a käyttävät maat kirkkaankeltaisella, kesällä käyttävät maat oranssilla, kesäaikana käyttävät maat tummansinisellä, merialueet sinisellä. UTC+13 on aikavyöhyke, joka on 13 tuntia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Sitä käytetään vain eteläisellä pallonpuoliskolla.
Flash Point
Flash Point (, Dou fo sin) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut hongkongilainen rikostoimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Wilson Yip ja käsikirjoitti Szeto Kam-Yuen yhdessä Nicholl Tangin kanssa. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Louis Koo ja Collin Chou.
Juoni
Ma Jun on väkivaltaisista otteistaan tunnettu poliisi, joka yrittää Wilsonin kanssa saada kiinni vietnamilaisveljeskolmikon salakuljetuksesta. Wilson on soluttautunut veljesten jengiin, mutta paljastuu myöhemmin petturiksi ja loukkaantuu pahoin. Myöhemmin Wilsonin päästyä sairaalasta kotiin hän pitää juhlat, jonne tulevat myös hänen työkaverinsa. Vietnamilaisveljekset kuulevat asiasta ja räjäyttävät Wilsonin asunnon pommilla. Wilson ja Jun selviävät hengissä, mutta muut vieraat kuolevat. Jun päättää lähteä jengin perään yhä aggressiivisemmin ja unohtaen välillä poliisien käytännöt.
Geezer Butler
Terence Michael Joseph ”Geezer” Butler (s. 17. heinäkuuta 1949 Birmingham, Englanti) on heavy metal -yhtye Black Sabbathin pitkäaikainen basisti ja yhtyeen pääasiallinen sanoittaja. Hän on yksi kuuluisimmista ja arvostetuimmista raskaan rockin basisteista. Hänen soittotyyliään on kuvattu aaltoilevaksi, mutta silti rytmissä pysyväksi. Butler nimitti lapsena kaikkia miehiä englantilaisella slangisanalla geezer ’patu’, josta hänelle muodostui myöhemmin lempinimi Geezer.
Black Sabbathissa
Geezer Butler ja vokalisti Ozzy Osbourne soittivat 1960-luvun puolivälissä Rare Breed -nimisessä yhtyeessä. Butler soitti tuohon aikaan vielä kitaraa ja hänet tunnettiin kotikulmillaan hippimäisestä pukeutumisesta ja elämäntyylistä, ja lisäksi häntä kiinnostivat enemmän opiskelleena kirjallisuus ja ajankohtaiset tapahtumat. Vuonna 1967 Butler ja Osbourne tapasivat rumpali Bill Wardin ja kitaristi Tony Iommin, joiden kanssa he perustivat Polka Tulk Blues Bandin. Nimi vaihtui ensin Earthiksi ja vuonna 1969 Black Sabbathiksi. Basistin puuttumisesta johtuen Butler alkoi soittaa bassoa. Butler oli pintapuolisesti kiinnostunut okkultistista aiheista ja hän ehdotti nimeä Black Sabbath Boris Karloffin tähdittämän italialaisen elokuvan I tre volti della paura (”pelon kolmet kasvot”) mukaan, jota esitettiin Britanniassa nimellä Black Sabbath.
Black Sabbath -yhtye nousi suureen suosioon 1970-luvulla. Varsinkin yhtyeen vuosien 1970–1975 albumit lasketaan heavy metalin klassikoihin kuuluviksi. Geezer Butler on kirjoittanut sanat lähes kaikkiin yhtyeen 1970-luvun kappaleisiin; kappaleet kertoivat pääasiassa sosiaalisista epäkohdista, yksinäisyyden synnyttämistä peloista, ydinsodan kauhuista, huumeiden vaaroista, sci-fi-tieteestä ja hyökkäsivät sodanlietsojia vastaan. Kappaleet käsittelivät asioita, jotka olivat tärkeitä ja joihin saattoi ottaa kantaa voimakkaasti ilman poliittista leimaa. Vaikka yhtyettä syytettiin alkuaikoina (tosin aiheettomasti) saatananpalvonnasta ja okkulttisista lyriikoista, kyseiset teemat esiintyvät hyvin harvoin Butlerin sanoituksissa.
Black Sabbathin suosio alkoi hiipua 1970-luvun loppua kohden ja yhtyeessä alkoi olla ristiriitoja etenkin Osbournen ja Iommin välillä. Myös päihteiden käyttö yhtyeen keskuudessa oli runsasta. Kaksi viimeisintä, vuoden 1976 Technical Ecstasy ja vuoden 1978 Never Say Die! eivät enää menestyneet edellisten albumien tavoin. Vuonna 1979 Ozzy Osbourne erotettiin yhtyeestä ja myös Geezer Butler erosi tuolloin. Hän kuitenkin palasi Tony Iommin houkuttelemana takaisin ja kerkisi nauhoittaa bassot Heaven and Hell-albumille, jota Sabbath teki uuden laulajansa Ronnie James Dion johdolla. Butler on myöhemmin kertonut väliaikaisen eronsa johtuneen henkilökohtaisista ongelmista, jotka hänen piti selvittää. Dion tulon myötä yhtyeen sanoitusvastuu siirtyi Butlerilta hänelle. Dion johdolla yhtye sai suosiotaan takaisin julkaisemalla menestyneet albumit Heaven and Hell (1980) ja Mob Rules (1981), mutta kokoonpano alkoi rakoilla ja lopulta hajosi, kun yhtye miksasi tulevaa Live Evil -albumia. Butler ja Iommi syyttivät Dioa oman osuutensa korostamisesta.
Uudeksi laulajaksi Butler ja Iommi pyysivät Deep Purplesta tutun Ian Gillanin. Hänen kanssaan tehty Born Again menestyi kohtalaisesti ja yhtye teki maailmankiertueen, jossa lavasteina toimivat kuuluisaksi tulleet Stonehenge-kopiot, joista käsikirjoittajat saivat idean This Is Spinal Tap-elokuvaan. Lavasteet olivat Gillanin mukaan Butlerin idea. Kiertueen jälkeen vuonna 1984 Gillan erosi yhtyeestä ja palasi uudelleenkasattuun Deep Purpleen. Saman vuoden lopulla Butler erosi toistamiseen Sabbathista. Hän oli kyllästynyt jatkuviin miehistönvaihdoksiin ja paikallaan junnaamiseen. Sabbath oli kokeillut useampaa laulajaa tuloksetta Gillanin lähdön jälkeen.
Vuonna 1990 Butler vieraili Minneapolisissa Ronnie James Dion sooloyhtye Dion konsertissa ja nousi lavalle soittamaan "Neon Knights" -kappaleen. Dio ja Butler huomasivat kemioidensa toimivan ja ehdottivat Iommille yhteistyötä. Huolimatta vahvoista albumeista Iommin johtaman Sabbathin suosio ei varsinkaan Pohjois-Amerikassa ollut tuohon aikaan kovin suurta ja levy-yhtiössä nähtiin Dion ja Butlerin paluun olevan suuri uusi mahdollisuus yhtyeelle. Rumpaliksi tuli jo 1980-luvun alkupuolella mukana ollut Vinnie Appice. Kokoonpano julkaisi Dehumanizer-albumin joka ei kuitenkaan ollut niin suuri myyntimenestys kuin toivottiin ja kun Ozzy Osbourne suunnitteli uransa lopetusta ja pyysi Black Sabbathia mukaan viimeiselle keikalleen marraskuussa 1992 oli välirikko Dion kanssa jälleen valmis.
Kuitenkin vuonna 1997 alkuperäinen Black Sabbath laitettiin jälleen kokoon ja yhtye teki kiertueita lähes joka vuosi niin Ozzfest-kiertueella kuin Euroopassakin aina vuoteen 2005 saakka. Myös uutta studiomateriaalia suunniteltiin 2000-luvun alussa, mutta tästä ei tullut kuitenkaan vielä mitään, lähinnä Osbournen soolouran ja tv-sarjan menestyksen takia.
Marraskuussa 2011 pidetyssä lehdistötilaisuudessa kerrottiin Black Sabbathin alkuperäisen kokoonpanon palaavan jälleen yhteen ja tekevän maailmankiertueen ja uuden studioalbumin vuonna 2012. Projekti on kuitenkin toistaiseksi ollut vastatuulessa Tony Iommin imusolmukesyöpä-diagnoosin ja rumpali Bill Wardin sopimusongelmien takia. Sabbathin vuoden 2012 kiertue peruttiin kolmea esiintymistä lukuun ottamatta, ja tilalla nähtiin Ozzy & Friends-kokoonpano, johon kuuluivat Osbournen yhtyeen lisäksi Butler, kitaristi Zakk Wylde sekä joillain keikoilla Slash.