cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Electrolux
Historia
AB Lux perustettiin valmistamaan kerosiinilamppuja. Yhtiö laajensi tuotevalikoimaansa ja aloitti muun muassa Lux-pölynimurien valmistuksen 1912. Lux oli yhdistynyt 1910-luvun loppuun mennessä Svenska Elektronin kanssa. Yhtiön nimeksi tuli nyt Elektrolux (myöh. Electrolux).
Jumping All Over the World
Singlet
3. «I’m Lonely (Extended Version)» (5:53)
4. «Way Up North»(4:07)
5. «Video»
+ «Making of»
+ «Photos»
2. Extended (5:53)
3. Styles and Breeze remix
5.Alex K remix
1. «Jump That Rock (Whatever You Want)» (Radio Edit) (3:24)
2. «Jump That Rock (Whatever You Want)» (The Telecaster Club Mix) (5:52)
3. «Jump That Rock (Whatever You Want)» (Extended Mix) (5:08)
4. «The Hi Hat Song» (4:50)
+5. The Video (3:24) - Ordinary version
+6. Making The Video (4:20)
Teivainen
Teivainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Erkki Salmi
Erkki Mikael Salmi (kirjailijanimi Erkki-Mikael) (19. joulukuuta 1924 Viipuri – 14. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, pakinoitsija ja kirjailija.
Jarkko Reinikka
Jarkko Reinikka (s. 25. toukokuuta 1982 Ulvila) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa espoolaista Golden Futsal Teamia. Hän toimii lisäksi GFT:n apuvalmentajana.
Erkki Salmi
Salmi pääsi ylioppilaaksi 1945 ja oli toimittajana Helsingin Sanomissa 1946–1955. Tämän jälkeen hän toimi Yhteismainoksen johtajana 1955–1958 ja sitten Markkinointi Viherjuuren varatoimitusjohtajana.
Jarkko Reinikka
Reinikka aloitti futsaluransa Porin Palloilijoissa, jota hän oli nostamassa piirisarjoista SM-mitaleille asti. GFT:n riveihin hän siirtyi syyskuussa 2010 muutettuaan pääkaupunkiseudulle työnsä takia. Suomen futsalmaajoukkueen rinkiin Reinikka on kuulunut vuodesta 2006 lähtien.
Reinikka on pelannut myös jalkapalloa, jossa hän on edustanut FC Jazzia, Porin Palloilijoita, Forssan Jalkapalloklubia, Pallo-Iiroja ja Malmin Palloseuraa.
Erkki Salmi
Vuosina 1945-47 Salmi sanoitti muutaman Toivo Kärjen sävellyksen, esimerkkeinä Henry Theelin laulamat "Surullinen tango", "Sinä pieni rakas tyttönen" ja Arno Oran laulama "Suurkaupungin serenadi"
Jarkko Reinikka
Reinikka on valmistunut insinööriksi (AMK) Satakunnan ammattikorkeakoulun tietotekniikan koulutusohjelmasta. Opinnäytetyössään hän käsitteli fi-verkkotunnusten nimipalvelinvirheitä ja niiden ennaltaehkäisyä.
Erkki Salmi
Erkki Mikael Salmi oli 1960-luvulla myös usein nähty kasvo television viihdeohjelmissa. Samuel Väsyn perheestä tehtiin vuonna 1965 neljän jakson televisiosarja, jossa Salmi itse toimi kertojana. Hän toimi myös muun muassa Jatkoaika-keskusteluohjelman yhtenä juontajana 1967–1968.
Jarkko Reinikka
Futsal-tilastot
Päivitetty 22. kesäkuuta 2014.
Antti Sokka
Sotilasura
Antti Sokka osallistui sisällissotaan vapaaehtoisena lähettinä Antrean rintamalla. Hän oli myöhemmin aktiivinen suojeluskuntalainen.
Jatkosodan hyökkäysvaiheessa Sokka palveli alikersanttina panssarintorjuntakivääriryhmän johtajana JR 50:ssä panssarintorjuntatehtävissä. Hänen aseensa oli Lahti L-39 -panssarintorjuntakivääri. Antti Sokalle esitettiin jo syyskuussa 1941 Mannerheim-ristiä, mutta Mannerheim ei hyväksynyt esitystä. Uusintaesityksestä Sokka nimitettiin 12. lokakuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 23.
Hänen nimitysesityksessään mainitaan 13. heinäkuuta 1941 Juttulammen taistelussa tehty kahden kuorma-auton ja yhden panssarivaunun tuhoaminen, Suvilahden taistelussa 21. elokuuta lukuisien hyökkäysvaunujen tuhoaminen, 5. syyskuuta Kinnasvaarassa hyökkäysvaunun kulun hidastaminen niin, että se voitiin tuhota panssarintorjuntatykillä sekä kolmen kuorma-auton tuhoaminen ja yhden panssarin tuleen ampuminen Prääsän taistelussa 8. syyskuuta 1941.
Sokka ylennettiin luutnantiksi 19. lokakuuta 1944.
Siviiliura
Koulutuksensa Antti Sokka hankki käymällä Suomen Osuuskauppakoulun osuuskauppakurssin Helsingissä vuonna 1926, sekä Keskusosuusliike Hankkijan maatalouskauppakursin vuonna 1930. Työelämässä hän toimi myymälänhoitajana ja kauppaedustajana.
Albany (Georgia)
Albany on kaupunki Yhdysvaltain Georgian osavaltiossa Doughertyn piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 77 434.
Maantiede
thumb|vasen|Albanyn auditorio. Albany sijaitsee Georgian lounaisosassa Doughertyn piirikunnassa Flintjoen varrella.
Historia
thumb|vasen|Albany vuonna 1885. Nelson Tift osti maita nykyisen Albanyn paikalta ja perusti kaupungin lokakuussa 1836. Paikan tarkoitus oli toimia kaupan keskuksena alueen puuvillan viljelijöille, joita oli alkanut orjineen sapua alueelle Yhdysvaltojen saatua Georgian lounaisosat creek-intiaaneilta. Orjien määrä oli suuri ja mustista orjista tuli värestön enemmistö vuoteen 1840 mennessä. Kun Doughertyn piirikunta perustettiin vuonna 1853 Albanysta tehtiin sen hallinnollinen keskus.
Flintjoki oli merkittävä kulkuväylä, jonka kautta Albanysta lähti puuvilla lautoilla kohti Meksikonlahtea. Meksikonlahdelta puuvilla vietiin edelleen meriteitse Eurooppaan ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Vuonna 1857 avatunut rautatie Savannahiin teki mahdolliseksi viedä puuvillaa suoraan vientisatamaan. Albanysta tuli myös tärkeä rautateiden solmukohta.
Abraham Lincolnista tuli Yhdysvaltain presidentti vuonna 1860 ja Yhdysvallat ajautui sisällissotaan. Albanyssa Etelävaltioiden eroa kannattivat paikalliset valkoiset ja monet palvelivat Etelävaltioiden armeijassa. Suuremmat sodan taistelut käytiin kuitenkin muilla suunnilla. Orjuus päättyi sodan seurauksena. Muuton ei sujunut sulavasti. Valkoiset vastustivat mustien poliittisia oikeuksia ja esimerkiksi äänestäjien pelottelu oli yleistä. Mustien suuri valtaosa ei omistanut esimerkiksi aata sodan jälkeenkään.
Puuvillan sijaan alettiin 1800-luvun lopusta lähtien viljellä etenkin pekaanipähkinää ja kasvattaa karjaa. Toisen maailmansodan aikana alueelle rakennettiin kaksi lentokenttää ja monet niillä koulutuksen saaneet jäivät asumaan Albanyyn sodan jälkeen. Sodan jälkeen alettiin vastustamaan niin sanottuja Jim Crow -lakeja, joista hankkiuduttiin eroon Albanyssa vuonna 1963. 1900-luvun jälkipuoliskolla kaupungin keskusta alkoi kärsiä muuttoliikkeestä esikaupunkialueille. Keskustaa on pyritty elvyttämään rakennushankkeilla, joihin ovat kuuluneet esimerkiksi uusi oikeustalo, keskuskirjasto ja auditorio. Paikkoja kaupungissa on nimetty esimerkiksi siellä syntyneet Ray Charlesin mukaan. Flintjoki tulvi tuhoisasti vuonna 1994. Joki oli tulvinut jo esimerkiksi vuosina 1925 ja 1841, mutta 1994 tulvat olivat erityisen suuria.
Talous
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Albanyssa aikavälillä 2014–2018 olivat 34 493 USD ja henkilöä kohden 19 579 USD. 32,3 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
thumb|Doughertyn piirikunnan kirjasto. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 77 434 ja vuoden 2019 arvion mukaan 72 130. Kaupungin asukkaista 22,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 21,5 %), 73,5 % afroamerikkalaisia, 2,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 0,9 % aasialaisia. 3,4 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 2,1 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus
Albany State University on historiallisesti musta yliopisto. Yliopisto on perua afroamerikkalaisen opettaja Joseph Winthrop Holleyn vuonna 1993 perustamasta yksityisestä oppilaitoksesta ja nykyisin se on osa osavaltion yliopistojärjestelmää. Darton State College oli historiallisesti valkoinen oppilaitos. Kaupungissa toimii myös Albany Technical College.
Ylioppilaskunta (Suomi)
Yliopistolain 46 §:ssä määritellään ylioppilaskunnan tarkoitus seuraavasti:
Suomen 13 ylioppilaskuntaa ovat liittyneet yhteen Suomen ylioppilaskuntien liittoon (SYL), joka on perustettu 1921. SYL edustaa yhteensä 132 000 yliopisto-opiskelijaa.
Historia
Suomen ensimmäinen ylioppilaskunta on Helsingin yliopiston ylioppilaskunta. Se perustettiin silloiseen Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon vuonna 1868 nimellä Suomen ylioppilaskunta, mutta nimi muutettiin kun Suomeen alettiin perustaa muita yliopistoja.
Hallinto
Koska ylioppilaskunnat ovat laissa määritettyjä julkisyhteisöjä, niiden hallinto määräytyy ensisijaisesti yliopistolain ja niiden omien sääntöjen perusteella. Yhdistyslain määräyksiä ei pääosin sovelleta ylioppilaskunnissa.
Teivo (nimi)
Teivo on harvinainen suomalainen etunimi. Se on annettu vuoteen 2018 mennessä alle 60 henkilölle, joissa on sekä miehiä että naisia, mutta enemmän miehiä.
Ylioppilaskunta (Suomi)
Hallinto
Ylioppilaskunnilla on itsehallinto. Yliopistolaissa määritellään, että ylioppilaskunnan päätösvaltaa käyttävät hallitus ja edustajisto. Ylioppilaskunnat säätelevät toimintaansa tarkemmin edustajiston hyväksymillä säännöillä, jotka yliopiston rehtori vahvistaa. Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käyttää hallitus.
Yliopistoista annetun valtioneuvoston asetuksen mukaan edustajisto valitaan suhteellisilla vaaleilla. Asetuksen mukaan ylioppilaskunnan vaaleissa on äänioikeus yliopistoon läsnä olevaksi opiskelijaksi ilmoittautuneella ylioppilaskunnan jäsenellä.
Jäsenyys ja jäsenmaksu
Kaikki yliopistossa ylempää tai alempaa korkeakoulututkintoa suorittavat opiskelijat ovat ylioppilaskunnan jäseniä, minkä lisäksi ylioppilaskunta voi hyväksyä jäsenekseen muitakin yliopiston opiskelijoita. Ylioppilaskuntien pakkojäsenyyden, jota kutsutaan myös automaatiojäsenyydeksi, on toisinaan katsottu olevan ristiriidassa perustuslain 13 §:n takaaman yhdistymisvapauden kanssa, johon sisältyy oikeus kuulua tai olla kuulumatta yhdistykseen. Ylioppilaskunta ei kuitenkaan ole yhdistyslain mukainen yhdistys vaan julkisoikeudellinen yhteisö, jollaisia voidaan perustaa lailla ja jotka hoitavat julkista tehtävää. Ylioppilaskuntien kiistattomin julkinen tehtävä on osallistuminen autonomisten yliopistojen hallintoon.
Pakkojäsenyyden kritiikki ja laillisuus
Ylioppilaskuntien pakkojäsenyydestä on noussut kritiikkiä etenkin silloin, kun ne ovat ottaneet kantaa opiskeluun liittymättömiin asioihin, kuten parisuhdelakiin tai Irakin sotaan. Ylioppilaskuntia on kritisoitu myös siitä, että ne hoitavat tehtäviä, jotka eivät niille lain mukaan kuuluisi. Tällaisia tehtäviä ovat esimerkiksi asunnonvälitys, kampusviljely tai tiedotustoiminta. Vaikka päätökset ja kannanotot tehdäänkin ylioppilaskunnan eri elinten kautta, niitä on kritisoitu siitä, että ylioppilaskunnan jäsenen ei ole mahdollista irtautua yhteisöstä, vaikka sen kannanotot eivät miellyttäisikään.
Keskustelua syntyi myös syyskuussa 2014 eduskunnan perustuslakivaliokunnan tekemästä päätöksestä, jonka mukaan ammattikorkeakoulujen opiskelijakuntien pakkojäsenyys rikkoisi perustuslaissa taattua yhdistymisvapautta siitä huolimatta, että niille esitettiin samoja tehtäviä kuin ylioppilaskunnille, joiden jäsenyys on pakollinen. Samassa päätöksessä ylioppilaskuntien pakkojäsenyyttä perusteltiin sillä, että ”ylioppilaskuntaa oli vanhastaan pidettävä osana itsehallinnon omaavaa yliopistoa ja koska sillä oli merkittävä osuus yliopiston hallinnossa”.
Syksyllä 2018 eduskunnan perustuslakivaliokunta totesi korkeakouluopiskelijoiden opiskeluterveydenhuollon uudistusta koskevassa lausunnossaan, että pitää käynnistää selvitystyö siitä, onko pakkojäsenyydelle enää esitettävissä hyväksyttäviä ja oikeasuhtaisia perusteita. Opetus- ja kulttuuriministeriö asetti kesäkuussa 2020 viiden hengen selvittäjäryhmän arvioimaan yliopistojen hallinnollisen autonomian tilaa ja arvioimaan, ”onko ylioppilaskunnan automaatiojäsenyydelle esitettävissä hyväksyttäviä ja oikeasuhtaisia perusteita perustuslaissa turvatun yhdistymisvapauden kannalta sekä arvioida mahdolliset tarpeet lainsäädäntömuutoksille perustuslakivaliokunnan edellyttämällä tavalla”. Selvittäjäryhmä ei löytänyt pakkojäsenyyden poistamiselle ”välittömiä perusteita”. Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtorin ja julkisoikeuden dosentin Matti Muukkosen mukaan viimeinen välttämätön peruste ylioppilaskunnan pakkojäsenyyden ylläpitämiseksi poistui vuoden 2021 alussa, kun korkeakouluopiskelijoiden terveydenhuollon järjestäminen siirtyi Kansaneläkelaitoksen vastuulle.
Maaliskuussa 2021 kokoomuksen kansanedustaja Heikki Vestman jätti yhdessä 83 muun kansanedustajan kanssa lakialoitteen ylioppilaskuntien pakkojäsenyyden poistamiseksi. Vestmanin mukaan ylioppilaskunnat eivät enää hoida sellaisia tehtäviä, joiden perusteella opiskelijoiden automaatio- ja pakkojäsenyys voitaisiin katsoa hyväksyttäväksi ja perustelluksi.
Oikeustapauksia
Vuosikirjapäätöksessä KHO:2021:140 Turun yliopiston opiskelija oli hakenut eroa ylioppilaskunnasta ja vaatinut jäsenmaksun ylioppilaskuntaosuuden palauttamista. Jotta pakkojäsenyyttä koskevan yliopistolain säännöksen olisi voinut jättää soveltamatta, ristiriidan sen ja perustuslain välillä olisi tullut olla selvä ja riidaton. Korkein hallinto-oikeus totesi, että kyseisessä tapauksessa ylioppilaskunnan pakkojäsenyys ei ollut ilmeisessä ristiriidassa perustuslain kanssa, joten opiskelijan vaatimukset hylättiin.
Tapaus alkoi lokakuussa 2018, kun Turun yliopiston opiskelija pyysi, että hänelle myönnetään ero ylioppilaskunnastaan ilman, että hän menettää opiskeluoikeutensa Turun yliopistossa ja että hänelle palautetaan jo maksettu jäsenmaksu kevätlukukauden osalta. Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallitus hylkäsi pyynnön ja siitä tehdyn oikaisuvaatimuksen. Opiskelija valitti päätöksistä Turun hallinto-oikeuteen ja vaati myös hyvitystä oikeudenkäynnin viivästymisestä. Hallinto-oikeus jätti marraskuussa jätti valituksenalaisella päätöksellään tutkimatta opiskelijan valituksen ylioppilaskunnan hallituksen päätöksestä ja poisti siihen liitetyn valitusosoituksen. Opiskelija valitti päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja vaati ensisijaisesti, että se tutkii asian valitusasiana ja myöntää opiskelijalle eron Turun yliopiston ylioppilaskunnasta sekä velvoittaa ylioppilaskunnan palauttamaan jäsenmaksun hallinto-oikeudessa vaaditun mukaisesti. Toissijaisesti opiskelija vaati, että asia tutkitaan hallintoriita-asiana. Lisäksi hän vaati, että oikeudenkäynnin viivästymisestä maksetaan hyvitystä hänen hallinto-oikeudessa esittämänsä vaatimuksen mukaisesti. Opiskelija piti itsekin riidattomana, ettei ylioppilaskunnalla ole itsenäistä toimivaltaa myöntää jäsenelleen eroa. Valituksessa hän olikin kiistänyt kokonaisuudessaan jäsenmaksun perusteen eli pakkojäsenyyden. Korkein hallinto-oikeus ei ottanut käsittelyyn osia valituslupahakemuksesta ja hylkäsi käsittelyyn ottamansa osan eli mikään opiskelijan vaatimuksista ei mennyt läpi.
Loppuvuodesta 2020 Lapin yliopiston opiskelija jätti ylioppilaskunnalleen eroilmoituksen, joka astui voimaan alkuvuodesta 2021. Sekä ylioppilaskunta että yliopisto kuitenkin katsoivat, että opiskelija on yhä ylioppilaskunnan jäsen. Tammikuussa opiskelija jätti Pohjois-Suomen hallinto-oikeuteen asiasta hakemuksen hallintoriita-asiassa. Ylioppilaskunta vaati hallinto-oikeutta hylkäämään opiskelijan hakemuksen. Kesäkuussa 2022 hallinto-oikeus antoi päätöksen, jossa se ei vahvistanut opiskelijan eroa ylioppilaskunnasta. Tämän jälkeen opiskelija jätti valituslupahakemuksen ja hallintovalituksen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Hän pitää tapausta Turun yliopiston ylioppilaskunnan tapaukseen nähden erilaisena, sillä ylioppilaskunnat eivät enää kerää korkeakouluopiskelijoiden terveydenhoitomaksua, vaan vastuu siirtyi Kansaneläkelaitokselle.
Jäsenmaksu
Ylioppilaskunnilla on oikeus periä jäsenmaksua sen ”tarkoituksen ja tehtävien toteuttamiseen soveltuvasta toiminnasta aiheutuviin menoihin”. Jäsenmaksun suuruuden vahvistaa yliopiston rehtori ja yliopisto valvoo sen maksamista. Keväällä 2021 jäsenmaksun suuruus oli ylioppilaskunnasta 46–82 euroa vuodessa. Lukuvuonna 2021–2022 edullisin jäsenmaksu oli Helsingin yliopiston ylioppilaskunnalla (46 euroa lukuvuodessa) ja kallein Vaasan yliopiston ylioppilaskunnalla (83 euroa lukuvuodessa).
Vuoden 2020 loppuun asti ylioppilaskunnat keräsivät jäseniltään jäsenmaksun yhteydessä pakollisen terveydenhoitomaksun, mutta vuoden 2021 alusta terveydenhoitomaksusta tuli veronluonteinen maksu, jonka keräämisestä vastaa Kansaneläkelaitos. Samassa yhteydessä myös ammattikorkeakoulujen opiskelijat tulivat Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön palveluiden piiriin.
Suomen ylioppilaskunnat
Suurimman osan ylioppilaskunnista ainoana kielenä on suomi. Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan, Taideyliopiston ylioppilaskunnan ja Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan kielinä ovat suomi ja ruotsi. Åbo Akademis Studentkårin ja Svenska Handelshögskolans Studentkårin kielenä on ruotsi. sekä
Entisiä
Yhdistyivät osaksi uusia ylioppilaskuntia uuden yliopistolain voimaan astuessa 1.1.2010 tai myöhemmin:
Aiempia ylioppilaskuntia:
Lucius Accius
Lucius Accius (noin 170 eaa. – noin 86 eaa.) oli roomalainen runoilija. Accius syntyi Pisaurumissa Umbriassa noin vuonna 170 eaa. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä, mutta hänen on täytynyt elää vanhaksi, koska vuonna 106 eaa. syntynyt Cicero mainitsee keskustelleen hänen kanssaan. Accius tuli kuuluisaksi muokkaamalla kreikkalaisia näytelmiä latinaksi. Hän kirjoitti myös omia näytelmiä ja harrasti myös kielitiedettä.
Acciuksen töistä on säilynyt katkelmia (noin 700 riviä) ja noin viidenkymmenen näytelmän nimet. Acciuksen näytelmät käsittelivät muun muassa Troijan sotaa. Hänen Rooman historiaa käsittelevät tragediat käsittelivät Rooman ensimmäistä konsulia Lucius Junius Brutusta ja Publius Decius Musin uhrautumista Sentinumin taistelussa.
Fjodor Apraksin
thumb|200px|Fjodor Apraksin thumb|left|Fjodor Apraksin kunniaksi on pystytetty patsas Viipurin Pyhän Annan torille. Fjodor Matvejevitš Apraksin (1661 – 10. marraskuuta 1728) oli venäläinen kreivi ja sotapäällikkö, joka loi Venäjän keisarikunnan laivaston.
Apraksin astui tsaari Fjodor III:n palvelukseen jo kymmenenvuotiaana ja kohosi yliamiraaliksi Pietari Suuren aikana. Vuonna 1700 hän oli Azovin kuvernööri ja amiraliteetin johtaja. Apraksin nimitettiin vuonna 1708 Inkerinmaalla ja Suomessa operoineen armeijan komentajaksi. Hän soti menestyksekkäästi Ruotsia vastaan voittaen ruotsalaisen ylipäällikkö Georg Lybeckerin johtamat joukot Inkerinmaalla vuonna 1708 ja vallaten piirityksen jälkeen Viipurin vuonna 1710. Apraksin toimi Venäjän Suomeen hyökänneen armeijan ylipäällikkönä vuonna 1713, valtasi Helsingin ja voitti ruotsalaiset muun muassa Kostianvirran taistelussa. Venäjän valloitettua Suomen Apraksin toimi vuodesta 1717 lähtien nimellisesti Suomen siviilihallinnon korkeimpana päällikkönä.
Vuosina 1712–1723 Apraksin oli Karjalan, Inkerinmaan ja Viron kuvernööri. Hän loi Venäjän laivaston ja komensi sitä Hangon edustalla käydyssä voitokkaassa Riilahden (ven. Gangut) meritaistelussa heinäkuussa 1714.
Vuonna 1718 Apraksin nimitettiin amiraliteettikollegion johtajaksi. Vuonna 1720 perustettiin valtaneuvosto, johon Apraksin nimitettiin. Hän oli Venäjän edustajana Uudenkaupungin rauhanneuvotteluissa. Hän oli vuosina 1722–1723 käydyssä Venäjän–Persian sodassa Kaspianmerellä toimineen laivaston päällikkö. Apraksin toimi Itämeren laivaston päällikkönä vuosina 1723–1726.
Stromboli
thumb|Stromboli 28. marraskuuta 2004. thumb|Strombolin räjähdyspurkaus; kuvattujen ”vulkaanisten pommien” purkauskorkeus noin sata metriä. Stromboli on aktiivisen tulivuoren muodostama saari Tyrrhenanmerellä, Sisilian pohjoispuolella Italiassa. Stromboli kuuluu Liparisaariin ja sijaitsee 40 kilometriä länteen Calabrian rannikolta. Saaren pinta-ala on 12,6 km² ja sen korkein huippu, nimeltään Serra I Vancori, kohoaa 924 metrin korkeuteen.
Vulkaaninen toiminta
Stromboli on tunnettu yhtenä maailman aktiivisimmista tulivuorista. Tuliperäisen toiminnan tiedetään jatkuneen vuorella viimeisen 2 000 vuoden ajan. Viimeinen suuri laavapurkaus tapahtui joulukuusta 2002 heinäkuuhun 2003, mutta 1800-luvulla tulivuori purkautui muutamien minuuttien välein. Strombolin huippu kohoaa 926 metrin korkeuteen merenpinnasta ja 2 000 metriä merenpohjasta. Vuoren pohjoisreunalla on Sciara del Fuoco -kanava (”tulivirta”). Kanava on muodostunut 30. joulukuuta 2002. Sciara del Fuocossa tapahtui kaksi massiivista maanvyöryä, jotka aiheuttivat tsunamiaallon.
Strombolin vulkaaninen toiminta ilmenee yleensä ns. pieninä räjähdyspurkauksina. Tulivuori purkaa kaasua rytmisesti tai epäsäännöllisesti muutaman minuutin välein. Jähmeä laava estää kaasun jatkuvan pakenemisen laavasta, ja laavajärveä ei yleensä pääse syntymään. Kaasun on ensin kasauduttava suuriksi kupliksi voidakseen paeta laavasta. Kun kaasukupla pakenee laavasta, tapahtuu pienehkö, äänekäs räjähdys, joka sinkoaa suuria kiviä ja lapilleja (tennispallon kokosia pyöreitä vulkaanisia kiviä) kymmenien, jopa satojen metrien korkeuteen. Strombolin suuri purkaus vuonna 1930 tappoi useita ihmisiä ja tuhosi joitakin taloja vulkaanisilla pommeilla eli sinkoamillaan kivillä. Vuoren huipulla on kolme aktiivista kraatteria.
Historia
200 000 vuotta sitten Strombolin huippu sijaitsi vielä merenpinnan alapuolella. Nykyisestä saaresta koilliseen sijaitsi kuitenkin toinen tulivuori, Strombolicchio, josta on nykyisin jäljellä vain sen majakkana toimiva huippu. Strombolin huippu kohosi merenpinnan yläpuolelle noin 160 000 vuotta sitten, ja laavavirrat ja pyroklastiset tuhkapilvet alkoivat jäähtyessään muodostaa uutta maata. Vuoren kraatteri sijaitsi tuolloin nykyisen saaren eteläisimmässä reunassa mutta liikkui hieman luoteeseen arviolta 35 000 vuotta sitten. Vancori-kaudeksi nimettynä aikana vuoren koko läntinen ja luoteinen osa romahtivat kasaan ja täyttyivät myöhemmin uudestaan laavalla. Pääkraatterista sivummalla sijaitsevista purkauspisteistä valunut laava muodosti pienen kilven, jolla nykyään sijaitsevat saaren kaksi kylää, Stromboli ja Ginostra. Viimeisin vuoren muotoon huomattavasti vaikuttanut tapahtuma sattui 5 000–10 000 vuotta sitten, kun luoteisosa romahti uudestaan ja jätti jälkeensä hevosenkengän muotoisen painauman eli Sciara del Fuocon.
Together We’ll Never
Together We’ll Never on grunge-yhtye Green Riverin single. Se julkaistiin marraskuussa 1986, ja se esiintyi myös yhtyeen 1988 julkaisemalla albumilla Rehab Doll.
Singlen B-puoli on the The Dead Boys -cover ”Ain’t Nothing to Do”. Se julkaistiin Green Riverin kokoelmalevyllä Rehab Doll/Dry As a Bone vuonna 1990.
Fangornin metsä
Fangornin metsä oli ikivanha metsä Taru sormusten herrasta -romaanissa. Se sijaitsi Sumuvuorten kaakkoispäässä Entinojan ja Liituvirran yläjuoksujen välillä. Suuruudestaan huolimatta metsä oli Kolmannella Ajalla vain sirpale, Itäkolkka, muinaisesta metsästä, joka oli peittänyt koko Eriadorin Sinivuorilta itään. Metsän huvetessa olivat Fangorniin jääneet eristyksiin kenties Keski-Maan viimeiset entit. Heistä vanhin oli Puuparta. Puuparran sindarinkielisestä nimestä Fangorn koko metsä oli saanut nimensä, ja usein myös metsää kutsuttiin lyhyesti vain Fangorniksi. Huolimatta vaikutelmasta jonka pidempi nimi suomennettuna antaa, se ei tarkoita ”Fangorn-entin metsää” omistusmuodossa.
Las Fangorn
Pirjo Nuutila
Pirjo Riitta Nuutila (s. 19. kesäkuuta 1959 Mouhijärvi) on suomalainen lääkäri (LT) ja Turussa yliopistoyhteisön ja keskussairaalan yhteydessä toimivan valtakunnallisen PET-keskuksen aineenvaihduntatutkimuksen professori. Sivutoimisesti hän on Turun yliopistollisen keskussairaalan endokrinologian ylilääkäri. Turussa sijaitsevat PET-kuvantamislaitteet antavat tietoa kudosten toiminnasta, elimistön aineenvaihdunnasta ja lääkeaineiden käyttäytymisestä kudoksissa. Tämä mahdollistaa ratkaisujen löytämistä muun muassa tyypin 2 diabeteksen ehkäisyyn ja hoitoon sekä tyypin 1 diabeteksen tutkimiseen.
Nuutila tuli ylioppilaaksi Vammalan lukiosta vuonna 1978. Hän valmistui Turun yliopistosta lääkäriksi (LL 1984) ja lääketieteen tohtoriksi (1992). Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1992) oli otsikoitu Thyrotropin and thyroid hormones in evaluating thyroid function : with special reference to a decision support system. Sisätautien erikoislääkäri (Turun yliopisto, 1992) ja endokrinologian erikoislääkäri (Helsingin yliopisto, 1999), diabeteksen hoidon erityispätevyys (1996). Ennen professuuriaan hän oli ollut Turun yliopiston kokeellisen sisätautiopin dosentti (1994–1998) ja sisätautiopin dosentti (1998–2005).
Työurallaan Nuutila toimi sisätautiklinikan apulaislääkärinä (TYKS, 1986–1990), Turun yliopiston kliinisen laitoksen tutkimusassistenttina (1990), sisätautien klinikan erikoislääkärin sijainen (1992–1993), Suomen Akatemian nuorempana tutkijana (1993–1994, 1997–1998), endokrinologian apulaislääkärinä (HYKS 1994–1996) ja sisätautien apulaisopettajana (TY 1996–1998). Hän oli Turun yliopiston PET-keskuksessa työskentelevä professori vuodesta 1998 lähtien. Ensin Nuutila oli aineenvaihduntatutkimuksen määräaikainen professori (1998–2004) ja sitten sisätautiopin professori (2005-2010). Vuodesta 2010 hän on ollut aineenvaihduntatutkimuksen professori. Nuutila oli myös Turun yliopiston vararehtori (2010–2012).
Tutkimustyössään Nuutila on keskittynyt aineenvaihdunta-, diabetes- ja endrokrinologiatutkimukseen positroniemissiotomografiaa apuna käyttäen.
Nuutilan tieteellinen tuotanto käsitti jo vuonna 2007 noin 180 tieteellistä alkuperäisjulkaisua diabeteksesta, insuliiniresistenssistä ja endokrinologisista sairauksista. Sittemmin tutkimusartikkeleita on kertynyt runsaasti lisää. Osa tutkimuksista on julkaistu tieteen arvostetuimmissa julkaisusarjoissa. Nuutilan haastatteluja ja kirjoituksia tavataan myös suuremman yleisön seuraamissa joukkoviestimissä.
Hänelle on myönnetty useita palkintoja, esimerkiksi skandinaavisen diabetes-tutkimusyhdistyksen Knud Lundbæk -palkinto (2010; arvoltaan 20 000 NOK). Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarin arvon Nuutila sai vuonna 2009. Suomalaisen tiedeakatemian jäsen hän on ollut vuodesta 2019.
Antonov An-225
Antonov An-225 ”Mrija” (, "unelma") oli 6-moottorinen Antonovin valmistama rahtikone ja maailman suurin käyttöön päässyt lentokone. Se oli jatkokehitelmä Antonov An-124:stä.
Historia
vasen|pienoiskuva|246x246px|Tuhoutunut Antonov An-225 8. huhtikuuta 2022 Kone lensi ensilentonsa vuonna 1988, ja kaupalliset lennot aloitettiin 1989. Sen jälkeen kone oli jatkuvassa käytössä.
Se teki satoja maailmanennätyksiä. An-225:n kyydissä on kuljetettu historian painavin lentämällä siirretty esine (187,6 tonnin painoinen generaattori), pisin lentämällä siirretty esine (tuuliturbiinin lapa, 42,1 m) , ja laajin lentämällä siirretty lasti (hengityssuojaimia, noin 1 000 kuutiometriä).
Konetyyppiä on valmistettu vain yksi kappale, joskin toisen rakentaminen aloitettiin 1980-luvun loppupuolella Neuvostoliiton avaruusohjelmassa. Tämä projekti ei kuitenkaan tuolloin valmistunut. Antonovin toimitusjohtajan mukaan keskeneräiseksi jääneen koneen rakentaminen lentokuntoiseksi kestäisi kolme vuotta ja maksaisi noin 300 miljoonaa dollaria. Vuonna 2016 Kiina ilmoitti sopineensa Ukrainan kanssa konetyypin rakentamisen uudelleen käynnistämisestä. Hanke on kuitenkin viivästynyt osittain Ukrainan pitkään jatkuneen tilanteen vuoksi.
An-225 pystyi kuljettamaan rahtia 250 000 kg, joskin tällöin sen lentomatka putosi runsaasta 15 000:sta kilometristä 4 500 kilometriin. Koneelle oli sen erittäin suuren rahtikapasiteetin ansiosta kysyntää erittäin paljon, ja sitä käytettiin ainoastaan suurten kappaletavaroiden kuljetukseen, jos niitä ei voitu kuljettaa muilla välineillä. An-225 on suunniteltu alun perin kuljettamaan selässään avaruussukkula Burania. Kone vaati lentoonlähtöön 3 000–3 500 metrin kiitotien.
Venäjän asevoimat tuhosi helmikuussa 2022 hyökätessään Ukrainaan siihen mennessä ainoan rakennetun An-225:n.
NS Jamal
Rakentaminen
Aluksen köli laskettiin Leningradissa 1986 ja se laskettiin vesille lokakuussa 1992 Neuvostoliiton lakkauttamisen jälkeen.
Alus on varustettu kaksoisrungolla. Ulompi runko on 48 mm paksua levyä jäävyöhykkeellä ja 25 mm paksua muualla, ja se on pinnoitettu polymeerillä kitkan pienentämiseksi. Sisemmän ja ulomman rungon välinen tila toimii säiliönä painolastivedelle, jota voidaan pumpata paikasta toiseen, jotta laiva kallistelisi jäänmurron helpottamiseksi. Jäänmurtoa helpottaa myös ilmapuhallusjärjestelmä, joka pumppaa 24 kuutiometriä ilmaa sekunnissa 9 metriä pinnan alapuolelle. Jamal voi murtaa jäätä joko etuperin tai takaperin kulkien.
Jamalilla on yksi helikopteri ja useita veneitä. Aluksella on radio- ja satelliittiviestintäjärjestelmät, jotka huolehtivat suunnistuksesta sekä puhelin-, faksi- ja sähköpostipalveluista. Mukavuuksiin kuuluu suuri ruokasali, johon voi sijoittaa kaikki sata matkustajaa yhdellä kertaa, kirjasto, matkustajien oleskelutila, luentosali, lentopallokenttä, kuntosali, lämmitettävä uima-allas, sauna ja sairasosasto. Murtajalla on 50 matkustajahyttiä ja -sviittiä, joissa kaikissa on WC, näköala ulos, televisio ja kirjoituspöytä.
Käyttöhistoria
Jamal ei ole koskaan hoitanut kauppa-aluksien avustamista, vaan se on kuljettanut matkustajia Pohjoisella jäämerellä. Alus teki matkan pohjoisnavalle juhlistaakseen vuosituhannen vaihdetta.
Sinisen talon nalle
Sinisen talon nalle on MTV3-kanavalla pyörinyt lastenohjelma. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin Disney Channel -kanavalla vuosina 1997–2003. Ohjelmaa tehtiin yhteensä 119 jaksoa. Sarjan on tuottanut Jim Henson Television. Sarjaa esitettiin Playhouse Disney -kanavalla.
Sarjassa seikkailee luonteeltaan utelias ruskeaturkkinen nalle, joka asuu sinisessä talossa. Nalle on puhuva ja 213 cm pitkä. Hän rakastaa auttaa lapsia oppimaan. Isosta koostaan huolimatta Nalle on lapsiystävällinen. Nalle puhuu lapsille ikään kuin he olisivat hänen läheisiä ystäviään. Sinisen talon nalle luotiin todella nuorille opettamaan muun muassa muotoja, vuodenaikoja ja auttamista. Myös Nallen ystävät, kuten Tutteri-hiiri ja Varjonen-varjo, osallistuvat opetukseen.
Roots to Branches
Roots to Branches on Jethro Tullin vuoden 1995 studioalbumi. Se yhdistelee Tullin perinteistä folk rockia maailmanmusiikkivaikutteisiin Lähi-idästä ja Arabimaista. Albumi jäi basisti Dave Peggin viimeiseksi yhtyeen riveissä ja kosketinsoittaja Andrew Giddingsin ensimmäiseksi yhtyeen vakituisena jäsenenä. Vuoden 2007 remasteroitu versio ei sisällä bonuskappaleita.
Dietyylisinkki
Dietyylisinkki (C4H10Zn) on yksi orgaanisista sinkkiyhdisteistä. Sitä käytetään reagenssina orgaanisissa synteeseissä ja paperin käsittelyyn.
Ominaisuudet
Dietyylisinkki on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Yhdiste hajoaa helposti veden vaikutuksesta ja ilman happi sytyttää sen palamaan. Se on siis pyroforinen aine. Dietyylisinkki liukenee useimpiin orgaanisiin liuoksiin ja usein sitä käytetään heksaani- tai tolueeniliuoksena.
Valmistus ja käyttö
Dietyylisinkkiä valmistetaan kuumentamalla sinkkijauhetta tai sinkin ja kuparin metalliseosta jodietaanin kanssa. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu etyylisinkkijodidia, joka tislatessa hajoaa muodostaen dietyylisinkkiä ja sinkkijodidia. Dietyylisinkkiä voidaan valmistaa myös etyylilitiumyhdisteistä ja etyylimagnesiumbromidista sinkkikloridin avulla. Jälkimmäistä menetelmää käytetään erityisesti dietyylisinkkieteraatin valmistamiseen.
Dietyylisinkkiä käytetään sen pyroforisuudesta huolimatta muun muassa polymerointireaktioiden katalyyttinä. Se on myös hyödyllinen reagenssi asymmetrisessä synteesissä, muun muassa dietyylisinkin asymmetrinen additio aldehydeihin kiraalisten katalyyttien läsnä ollessa on hyvin paljon käytetty reaktio. Yhdistettä käytetään myös muiden organosinkkiyhdisteiden valmistuksessa. Dietyylisinkkiä on käytetty vanhojen, happamasta paperista valmistettujen kirjojen säilömiseen. Dietyylisinkki muodostaa paperin pinnalle sinkkioksidikerroksen, joka emäksisenä neutraloi paperin ja estää happoja hajottamasta paperia. Ongelmana on dietyylisinkin pyroforisuus ja siten turvallisuus, minkä vuoksi tämä menetelmä on sittemmin pääasiassa korvattu magnesiumoksidimenetelmällä.
I Wanna (Bob Sinclarin kappale)
I Wanna on ranskalaisen DJ Bob Sinclarin single, joka julkaistiin vuonna 2010. Kappaleella vierailevat Shaggy ja Andrea.
Dionysius (paavi)
Pyhä Dionysius (k. 26. joulukuuta 268) oli paavina 22. heinäkuuta 259 – 26. joulukuuta 268. Hänen tarkkaa syntymäpaikkaansa ei tiedetä, mutta se saattoi olla Kreikka. Dionysius valittiin paaviksi keisari Valerianuksen vainojen loppukaudella.
Dionysiuksen tehtäväksi lankesi Rooman kirkon nostaminen takaisin jaloilleen sitä koetelleiden sisäisten ristiriitojen jälkeen. Dionysius lähetti suuria summia Kappadokian kirkoille, jotka olivat vaurioituneet pahoin goottien hyökkäyksissä.
Dionysius oli ensimmäinen paavi, joka ei kokenut marttyyrikuolemaa.
Léopold Eyharts
Léopold Eyharts (s. 28. huhtikuuta 1957) on Ranskan ilmavoimien prikaatikenraali ja Euroopan avaruusjärjestö ESAn avaruuslentäjä (spationautti ranskaksi). Eyharts syntyi Biarritzissa Ranskan Baskimaalla. Eyharts on baskina ainoa Euroopan astronauttijoukkojen vähemmistöjen edustaja avaruuslentäjänä.
Sotilasura
Eyharts liittyi Ranskan ilmavoimien akatemiaan Salon-de-Provencessa vuonna 1977 ja valmistui ilmailualan insinööriksi 1979. Vuonna 1980 hänestä tuli hävittäjälentäjä lentäen SEPECAT Jaguarilla Istres-Le Tubén ilmavoimien tukikohdasta Ranskassa. Vuonna 1985 hän toimi komentajana (commandant de l'escadrille SPA 77 du 1/7 Provence) Saint-Dizierin ilmavoimien tukikohdassa. Vuonna 1988 hän valmistui koelentäjäksi Ranskan koelentokoulusta ESPNERistä. Hänet sijoitettiin Bretignyn koelentokeskukseen Pariisin lähelle. Eyharts lensi useilla erityyppisillä sotilas- ja siviililentokoneilla kuten Mirage 2000, Alpha Jet, Mirage III, Caravelle, C-160 osallistuen lähinnä tutkan ja laitteiston testaamiseen.
Eyharts on lentänyt 3500 lentotuntia hävittäjä- ja koelentäjänä 40 eri tyyppisellä lentokoneella.
Ura CNESissä ja ESAssa
Vuonna 1990 CNES valitsi Eyhartsin spationautiksi. Hän osallistui Hermès-avaruussukkulaohjelmaan ja CNESin parabolisten lentojen ohjelmaan, missä kokeellinen Caravelle-lentokone tarjosi mikrogravitaatiolaboratorion tiedeyhteisön käyttöön. Vuonna 1992 hän osallistui ESAn suorittamaan venäläisen Buran-sukkulan koulutuksen arviointiin Moskovassa. Vuonna 1994 hän johti vuonna 1995 Caravellen korvaavan Airbus A300:n lentotestejä parabolisten lentojen ohjelmassa.
Eyharts harjoitteli pitkäkestoista avaruuslentoa varten tammikuusta 1995. Hän sai koulutuksen avaruuslennolle elokuussa 1996 suoritetun venäläis-ranskalaisen "Cassiopeia"-avaruusohjelman varamiehistön jäsenenä.
Eyharts osallistui miehistön jäsenenä CNESin tieteelliselle jatkolennolle nimeltä Pégase. Hän lensi Mir-avaruusasemalle 29. tammikuuta 1998 lennolla Sojuz TM-27. Kolmiviikkoisen Pégase-lennon aikana hän suoritti lukuisia ranskalaisia kokeita lääketieteellisen tutkimuksen, neurotieteen, biologian, virtausmekaniikan (fluid physics) ja teknologian alueilla. Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TM-26 19. helmikuuta 1998. Eyharts vietti ensimmäisellä kerrallaan avaruudessa 20 päivää 18 tuntia 20 minuuttia avaruudessa.
Elokuussa 1998 ESA sijoitti Eyhartsin harjoittelemaan NASAn Johnson Space Centeriin Houstoniin, Texasiin. Vuoden 1998 kansainvälisen astronauttiryhmän jäsenenä hän osallistui NASAn astronauttikandidaattikoulutukseen. Hän toimi erilaisissa teknisissä tehtävissä ennen kuin hänet nimitettiin avaruuslennolle.
Eyharts laukaistiin 7. helmikuuta 2008 avaruussukkulalennolla STS-122 Kansainväliselle avaruusasemalle, missä hän liittyi Retkikunta 16:een. Hän osallistui eurooppalaisen Columbus-laboratoriomoduulin asennukseen ja kokoonpanoon. Eyharts palasi Maahan lennolla STS-123 maaliskuussa 2008.
Eyharts on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Loreto Peralta
Loreto Peralta Jacobson (s. 9. kesäkuuta 2004 Miami, Florida Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, jolla on meksikolaisia sukujuuria. Hän puhuu sujuvasti sekä englantia että espanjaa. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan, "Maggie", vuoden 2013 elokuvassa "Ei palautusoikeutta". pienoiskuva|Loreto Peralta Pienen Merenneidon (2018) aikaisessa haastattelussa
Elämä
Vuonna 2015 hän oli osoittanut kiinnostusta osallistua Poltergeist-elokuvan uuteen filmatisointiin. Hän kuitenkin vetäytyi projektista, koska ei halunnut itselleen pelottavan tytön mainetta. Vuonna 2018 hänen toinen suuren luokan elokuva, Pieni Merenneito, julkaistiin. Peralta näytteli siinä Elle-nimistä nuorta tyttöä.
Katkeratatar
Katkeratatar (Persicaria hydropiper, syn. Polygonum hydropiper) on yksivuotinen tatarkasvi.
Ulkonäkö ja koko
Kasvilla on 20–70 cm korkea pystyyn kohoava varsi. Lehdet ovat 5–10 cm, puikeat, lähes ruodittomat, reunoilta hennosti karvaisia, korvakkeet yhtyvät varren ympäri. Kukka on 3–5 mm pitkä, jossa 4–5 tyvestä puoleenväliin yhdistynyttä liuskaa, jotka ovat laidoilta valkoisia tai punertavia. Emiö muodostuu kahdesta yhteen kasvaneesta lehdestä. Tyveltä yhdistyneitä vartaloita 2. Heteitä yleensä 6. Hedelmä on tummanruskea pähkylä. Kukinto on rento harva tähkä. Katkeratatar kukkii heinä­–syyskuussa. Kasvi on pippurisen karvaan makuinen.
Levinneisyys
Katkeratatar on levinnyt miltei kaikkialle maapallolla, Afrikkaa se ei ole vielä saavuttanut. Suomessa sitä kasvaa Oulusta alas päin, Etelä-Suomessa yleisesti.
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City on videopelin Grand Theft Auto IV lisäosat sisältävä itsenäinen videopeli. Julkaisu sisältää The Ballad of Gay Tony ja The Lost and Damned -lisäosat. Lisäosat on julkaistu myös ladattavana sisältönä, mutta kokoelmaversio ei tarvitse alkuperäistä peliä toimiakseen.
Peli julkaistiin Xbox 360:lle yhtä aikaa Ballad of Gay Tonyn kanssa 29. lokakuuta 2009. PlayStation 3:lle ja Windowsille se julkaistiin 16. huhtikuuta 2010.
Katkeratatar
Aiheesta muualla
thumb|vasen
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City
Vastaanotto
V2.fi antoi pelille arvostelussaan 4,5 tähteä viidestä.
Mestarien liigan loppuottelu 2018
Mestarien liigan loppuottelu 2018 oli Euroopan seurajalkapalloilun korkeimman kilpailun, Mestarien liigan kauden 2017–2018 viimeinen ottelu, joka oli järjestykseltään Mestarien liigan 26. ja Euroopan parhaiden seurajoukkueiden kesken pelattavan jalkapallocupin 63:s. Ottelu pelattiin Kiovan olympiastadionilla, Ukrainassa 26. toukokuuta 2018 espanjalaisen Real Madridin ja englantilaisen Liverpoolin välillä. Loppuottelu oli Real Madridille kolmas perättäinen, kun Liverpool oli edellisen kerran pelannut finaalissa kaudella 2006–2007.
Stadion
Kiovan olympiastadion valittiin loppuottelun pelipaikaksi 15. syyskuuta 2016.
Tie loppuotteluun
Huomio: Kaikissa tuloksissa on ilmoitettu loppuotteluun selvinneen joukkueen maalimäärä ensin.
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City
Aiheesta muualla
Grand Theft Auto IV
Kvaliteetti (filosofia)
Kvaliteetti (kreik. ποιόν, poion, suom. ominaisuus, laatu) on Aristoteleen filosofian kategoria, joka kuvaa yleensä verbaalisesti, millainen jokin olio on.
Sanoja, jotka kuvaavat jonkin olion kvaliteettia ovat esimerkiksi: valkoinen, kylmä, paha, kieliopillinen tai aseistettu. Substanssilla on yleensä vain yksi mahdollinen tila, mutta kvaliteetilla voi olla useampia kuin yksi tila esimerkiksi ajasta riippuen. Sama olio voi olla eri aikoina joko: kuuma tai kylmä, valkoinen tai musta, hyvä tai paha.
Aristotelesta tuntemattomat tutkijat ovat voineet joinakin aikoina sekoittaa käsitteet substanssi ja kvaliteetti toisiinsa. Esimerkiksi elementit (tuli, maa, vesi, ilma) ja aineet (puu, sementti, kivi, sora, vesi) sekä muodot (pallo, tiiliskivi, pyramidi) on käsitetty sellaisinaan kvaliteeteiksi. Joissakin maissa, joissa Aristoteles ei ole tieteen perusta, opetetaan niin nykyäänkin.
Keskiajan lääketieteessä esimerkiksi uskottiin ruumiissa vaikuttaviin neljään kvaliteettiin eli ruumiinnesteisiin: Veri, lima, keltainen sappi ja musta sappi.
Uudella ajalla vaikuttanut filosofi John Locke on ratkaissut tämän ongelman erottamalla toisistaan primaariset ja sekundaariset kvaliteetit. Alkuperäinen Aristoteleen käsite kvaliteetti kuuluu sekundaaristen kvalitettien piirin ja uudet metafyysiset kvaliteetit puolestaan primaarisiin kvaliteetteihin.
K
K (k) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten 11. kirjain. Kirjaimen nimi on suomen kielessä koo ja äännearvo Soinniton velaariklusiili.
Latinalaista K-kirjainta vastaa kreikkalaisessa kirjaimistossa kirjain kappa (Κ, κ), kyrillisessä kirjaimistossa puolestaan К|kyrillinen К (к). Osittaisesta (lähinnä suuraakkosten) yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.
Historiaa
Kreikan kappan suora edeltäjä on foinikialaisen aakkoston kaf, joka muodoltaan vaihteli mutta jolla oli sama äännearvo, [k]. Aluksi kreikassa Κ saattoi olla peilikuvamainen (pystyakselin suuntaan), koska kirjoitussuunta vaihteli: oikealta vasemmalle (kuten foinikiaa kirjoitettiin), vasemmalta oikealle tai ns. boustrofedon ’kyntöhärän tapaan’, vuorotellen vasemmalta oikealle tai oikealta vasemmalle. Lisäksi kreikassa oli toinen kirjain, qoppa, jonka edeltäjä oli foinikian qōf ja jolla saatettiin kirjoittaa [k]:n takaista varianttia takavokaalien edellä, mikä kreikassa ei ollut fonologinen ero, toisin kuin foinikiassa. Tästä kirjaimesta luovuttiin jo varhain, mutta ei ennen kuin se ehdittiin lainata etruskin ja sitä kautta latinan aakkostoon Q-kirjaimena.
Kyrilliseen kirjaimistoon kappa lainattiin kreikasta sellaisenaan. Lännessä sen sijaan kehityskulku mutkistui etruskien takia. Etruskin kielessä ei ollut soinnillisia klusiileja [b d ɡ], joten etruskit päättivät käyttää aakkosissa aikaisempana olevaa C-kirjainta ensisijaisena kirjoitusmerkkinään [k]-äänteelle. Kun roomalaiset ottivat kirjoitusjärjestelmän käyttöönsä, sekä C että K olivat äännearvoltaan [k] eikä [ɡ]-äänteelle ollut merkkiä lainkaan; G lisättiin aakkostoon myöhemmin. Latinan oikeinkirjoituksen kautta C vakiintui sen jatkajakieliin ensisijaiseksi [k]-äänteen merkiksi ja K jäi lähinnä joidenkin sanojen käyttöön.
K suomen kielessä
K-kirjain merkitsee soinnitonta velaariklusiilia. Yleiskielessä [k] kuten muutkaan ei-alveolaariset konsonantit ei voi esiintyä sanan lopussa. Toinen rajoite k:n esiintymisessä on, että historiallisen *kt > ht -äänteenmuutoksen vuoksi suomen vanhassa sanastossa ei esiinny konsonanttiyhtymää kt. Tämän takia monissa vanhoissa lainasanoissa, joissa lainanantajakielessä esiintyy kt, on suomessa yleensä ht, esim. mahti (< ruotsin makt).
Vanhassa kirjasuomessa k-äännettä merkittiin monin tavoin. Yleissääntö oli myöhäislatinan [k]:n oikeinkirjoitusta mukaillen kirjoittaa etuvokaalin edellä yleensä K, takavokaalin edellä C. Joskus kuitenkin se kirjoitettiin CH, etuvokaalin edellä KI (esim. kieula ’keula’), u:n edellä sanoittain Q (samoin latinaa mukaillen; esim. quinga). Nasaali- ja likvidakonsonanttien (m, n; l, r) jäljessä k kuten muutkin klusiilit kirjoitettiin vastaavan soinnillisen klusiilin merkillä (G; esimerkiksi hengi, iulgi, surgia). Tähän oli mahdollisesti syynä se, että vanha kirjasuomi perustui ensi sijassa lounaismurteisiin, jossa klusiilit tietyissä asemissa ääntyvät pehmeämmin, jopa soinnillisina. Geminaatta-k kirjoitettiin yleisesti CK. Lisäksi X-kirjaimella merkittiin ks-äänneyhtymää.
Q-kirjaimesta k-äänteen merkkinä luovuttiin 1642 Raamatussa, C-kirjaimesta 1700-luvun jälkipuoliskolla ja X-kirjaimesta 1840-luvun loppuun mennessä.
K muissa kielissä
K on yleinen [k]-äänteen merkki germaanisissa, slaavilaisissa, balttilaisissa ja suomalais-ugrilaisissa kielissä (joko latinalainen K tai kyrillinen К) sekä albaniassa, maltassa ja turkissa.
Englannissa K on [k]-äänteen merkkinä germaanisissa lainasanoissa, mutta romaanisissa sen tilalla on yleisesti lainanantajan tapaan C tai Q. Englannissa K esiintyy sanan lopussa vain CK-kirjainyhdistelmässä lukuun ottamatta joitakin sanoja kuten trek ’vaellus’. K ei esiinny myöskään kaksoiskonsonanttina lukuun ottamatta tiettyjä -ing-muodosteita kuten trekking ’vaeltaminen’.
Latinassa ja sen mukaisesti romaanisissa kielissä K on harvinainen ja esiintyy vain lainasanoissa. Yleensä [k] kirjoitetaan niissä aina C kuitenkin niin, että etuvokaalien edellä kirjoitetaan:
Kelttiläisissä kielissä [k] kirjoitetaan yleensä aina C.
Sunidhi Chauhan
Sunidhi Chauhan (s. 14. elokuuta 1983 New Delhi) on intialainen laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten hindinkielisten elokuvien playback-laulajana, mutta hän on laulanut myös muilla intialaisilla kielillä. Hän on voittanut useita palkintoja, mukaan lukien kolme Filmfare Awards -palkintoa.
Plutos
Vaikka Plutos useimmiten esitettiin nuorena runsaudensarvea kantavana poikana, Aristofaneen samannimisessä näytelmässä Plutos on vanha ryysyinen sokea mies. Näytelmässä Plutos kertoo sokeutensa syyksi sen, että nuoruudessaan hän oli uhannut Zeukselle menevänsä ainoastaan viisaiden ja sivistyneiden luokse, jolloin tämä oli lyönyt häntä sokeudella kateudestaan hyviä ihmisiä kohtaan.
Greatest Hits (Topi Sorsakoski & Agents)
Greatest Hits (Parlophone 777-7935491) on Topi Sorsakosken ja Agentsin kokoelma-albumi vuodelta 1989. Valot sekä Rakkaus on sininen ovat instrumentaaliversioita. Levy myi 42 430 kappaletta eli kultaa. Levystä on myös kasetti sekä cd-versio. Kannen kuvaus ja suunnittelu: Stefan Bremer.
B-puoli
Kaikki sovitukset: Esa Pullianen.
CD-versio sisältää kaksi bonus-kappaletta ennen viimeistä Rakkaus on sininen -kappaletta:
Kenkämuseo (täsmennyssivu)
Kenkämuseo voi viitata muun muassa seuraaviin kohteisiin:
Insinööri Pettersson
thumb|Insinööri Pettersson. Se on merkitty merikarttaan myös nimellä Seilinriutta. Insinööri Pettersson on Berghamnin luotsipaikan ja Turun välisellä väylällä Nauvon saaren pohjoispuolella sijaitseva sektoriloisto, joka on rakennettu 1909. Se sijaitsee paikassa 60°15,18′ pohjoista leveyttä ja 21°53,8′ itäistä pituutta. Loisto on rakennettu vedenalaiselle matalikolle. Se on nimetty suunnittelijansa, Luotsi- ja majakkalaitoksen insinööri Karl R. Petterssonin mukaan. Loistotorni on rakenteeltaan betonikuorella vuorattu rautalevyrunkoinen rakennelma.
Alun perin loiston valonlähteenä toimi kaasuvalo, ja se oli varustettu kaasun kulutusta säätelevällä aurinkoventtiilillä. Nykyään loiston valonlähteenä on aurinkopaneelien tuottama sähkö.
Loistoon liittyy myös runsaasti tapakulttuuria. Loiston kylkeen on esimerkiksi kiinnitetty muistolaattana Insinööriliiton tunnuskuvio, jonka ovat asettaneet paikalleen turkulaiset tekniikan opiskelijat. Viimeisen vuosikurssin opiskelijat kiillottavat laatan keväisin.
Huviveneilijöillä on tapana loiston sivuuttaessaan tervehtiä sitä sanoen: ”Hyvää päivää, herra insinööri.” Tapoihin kuuluu myös hatun nostaminen loistoa sivuutettaessa. Helsingin Sanomien mukaan 1990-luvulla merimerkin kohdalla turkulaisilla purjehtijoilla on tapana "ottaa Petterssonille", jotta saataisiin hyvä sää. Paluumatkalla ei vastaavasti merkin jälkeen enää oteta.