cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nysa (Puola)
Nysa on kaupunki Opolen voivodikunnassa Lounais-Puolassa. Kaupungin asukasluku oli 44 775 vuonna 2015. Kaupungin nähtävyyksiä ovat muun muassa 1400-luvulla rakennettu Pyhän Jaakobin ja Pyhän Agnesin kirkko ja 1600-luvun alun Vanha vaaka -talo. Kaupungista tuhoutui 80 prosenttia toisessa maailmansodassa.
Christian Breyer
Christian Breyer (s. 1977) on saksalainen fyysikko, insinööri ja tekniikan tohtori, joka työskentelee aurinkotalouden professorina LUT-yliopistossa Lappeenrannassa.
Breyer opiskeli saksalaisessa Clausthalin teknillisessä yliopistossa. Hän valmistui sieltä fyysikoksi (M.Sc, 2006) ja edelleen diplomi-insinööriksi (M.Eng. 2007). Tekniikan tohtoriksi hän valmistui Kasselin yliopistosta (D.Eng. 2012). Hänen monografiana julkaistu väitöskirjatutkimuksensa oli otsikoitu Economics of Hybrid Photovoltaic Power Plants.
Breyer aloitti aurinkotalouden professorina Lappeenrannassa vuoden 2014 alussa.
Breyer on tuottelias tieteentekijä ja erittäin aktiivinen aurinkoenergian puolestapuhuja. Hän lukeutuu viitatuimpien tutkijoiden joukkoon tieteenalallaan. Marraskuussa 2021 hän nousi Clarivaten Highly Cited Researches -listalle poikkitieteellisen tutkimuksen alalta (Cross-Field). Hän kuului tällä maailman viitatuimpien tutkijoiden listalla olevien noin kahdenkymmenen Suomessa työskentelevän tutkijan joukkoon. Clarivaten Web of Science -tietokannan pohjalta laaditulle listalle ylsi vuonna 2021 kaikkiaan noin 6 600 tutkijaa maailmasta.
Luettelo työttömyyskassoista Suomessa
Luettelo työttömyyskassoista on luettelo Suomessa toimivista työttömyyskassoista. Taulukossa on 16 Suomessa vuoden 2023 alussa toiminutta työttömyyskassaa.
Työttömyyskassojen jäsenmaksun suuruus vaihtelee huomattavasti. Vuonna 2023 pienin vuosimaksu oli Lakimiesten ja lääkärien työttömyyskassan perimä 36 euroa vuodessa. Korkeimpia vuosimaksuja olivat palkasta prosenttiperusteisesti määräytyvien työttömyyskassojen jäsenmaksut keski- ja korkeatuloisilta palkansaajilta, ammatinharjoittajilta tai yrittäjiltä. Kiinteänjäsenmaksullisista kassoista suurin jäsenmaksu oli Erityisalojen toimihenkilöiden työttömyyskassan 120 euroa vuodessa.
Vuoden 2023 alussa työttömyyskassojen määrä väheni, kun Kuljetusalan työttömyyskassa sulautui Avoimeen työttömyyskassaan ja Sähköalojen työttömyyskassa Työttömyyskassa Aariaan.
Can
Can (vuoteen 1970 The Can) oli vuonna 1968 perustettu saksalainen kokeellista rock-musiikkia soittanut yhtye. Can oli yksi krautrockin tärkeimmistä yhtyeistä. Yhtyeen toiminta loppui 1970-luvun lopussa, joskin 1980-luvulla yhtye teki lyhyen comebackin albumillaan Rite Time.
Canin tärkeimmät jäsenet olivat Holger Czukay, Michael Karoli, Jaki Liebezeit, Irmin Schmidt, Malcolm Mooney ja Damo Suzuki.
Canin albumit Tago Mago (1971) ja Future Days (1973) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Italian Grand Prix 1969
Italian Grand Prix 1969 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. syyskuuta 1969 Monzan radalla. Kilpailun voitti Jackie Stewart, jolle voitto oli jo kauden kuudes. Ensimmäisen ja neljännen auton ero oli vain 0,19 sekuntia. Ero on pienin 1-2-3-4 välinen ero F1-historiassa.
Ram Jam
Ram Jam menestyi kohtalaisesti kotimaan markkinoilla. Yhtye oli suosittu myös Australiassa ja debyyttialbumi Ram Jam kohosi siellä top 40 -listalle.
Yhtyeen jäsenet olivat kitaristi Bill Bartlett, rumpali Pete Charles, laulaja Myke Scavone ja basisti Howie Arthur Blauvelt.
Pasi Kauha
Pasi Kauha (s. 22. marraskuuta 1969) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Ura
Kauhan kasvattajaseura on Forssan Koripojat. Hän pelasi 14 nuorten maaottelua. Koripoikien lisäksi Kauha edusti SM-sarjassa Uudenkaupungin Korihaita, Tampereen Pyrintöä sekä Namika Lahtea. Hän keräsi uransa aikana 829 pallonriistoa runkosarjassa, joka sijoittuu Korisliigan kaikkien aikojen tilastossa toiselle sijalle Gerald Lee Sr.:n jälkeen. Kauhalla on nimissään muun muassa Pyrinnön seuraennätys riistoissa (10) vuodesta 1996 lähtien.
David Lynch
David Keith Lynch (s. 20. tammikuuta 1946 Missoula, Montana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja sekä kuvataiteilija ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan omaperäisestä tyylistään, ja hänen elokuviansa yhdistää vahvasti surrealistinen sävy. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat muun muassa elokuvat Elefanttimies (1980), Blue Velvet (1986) ja Mulholland Drive (2001) sekä yhdessä Mark Frostin kanssa luotu televisiosarja Twin Peaks (1990–1991, 2017). pienoiskuva|David Lynch vuoden 1990 [[Emmy-palkintogaalassa.]]
Lynchin taideopinnot
Lynchin isä oli maatalousministeriön tutkija, minkä takia perhe joutui muuttamaan alati. Monet Lynchin kotikaupungeista muistuttivat niitä idyllisiä mutta outoja pikkukaupunkeja, joihin hän sijoitti myöhemmin useat elokuvistaan. David Lynchillä on suomenruotsalaisia sukujuuria: hänen äidinpuoleinen isoisänsä, sukunimeltään Sundholm, muutti nuorena miehenä Suomesta Yhdysvaltoihin.
Vuonna 1964 Lynch pääsi opiskelemaan bostonilaiseen taidekouluun, mutta jätti opinnot pian kesken ja aloitti ne jälleen Pennsylvaniassa. Tuolloin hän tapasi myös tulevan vaimonsa Peggy Reaveyn. Reaveyn kanssa hän sai tyttärensä Jenniferin, josta myös tuli myöhemmin elokuvaohjaaja. Lynch ja Reavey asuivat Philadelphian pahamaineisimmalla alueella, jonka kurja ilmapiiri epäilemättä heijastui myöhemmin tärkeänä osana Lynchin rujoa elokuvamaailmaa.
Lynch ei alun perin ollut kiinnostunut elokuvista oman taiteensa välineenä vaan opiskeli kuvataidetta tyydyttääkseen kunnianhimoaan maalarina. Lynch sai kuitenkin idean tehdä ”liikkuvan maalauksen” ja osallistua sillä Pennsylvanian taideakatemiansa jokavuotiseen kokeelliseen maalauksen ja kuvanveiston kilpailuun. Lynchin teos ”Kuusi miestä voi pahoin” oli stop motion -tekniikalla toteutettu animaatio ja se heijastettiin 2 kertaa 3 metriä suurelle kankaalle. Lynch piti sitä kertaluontoisena ja kalliina kokeiluna – toteutus oli maksanut noin 200 dollaria – mutta eräs hänen projektinsa nähnyt tilasi Lynchiltä samanlaisen kotiinsa.
Eraserhead
Vuonna 1967 Lynch teki elokuvakoulussa pari muutaman minuutin mittaista lyhytelokuvaa, ja myöhemmin 34-minuuttisen elokuvan The Grandmother. Lopulta syntyi Eraserhead (1977), Lynchin ensimmäinen pitkä elokuva. Pienistä pätkistä lähtenyt, viisivuotiseksi hankkeeksi venynyt, pieni ja äärimmäisen omalaatuinen filmi leimattiin jopa liian sairaaksi julkaista. Lopulta Eraserhead näki kuitenkin päivänvalon ja saavutti nopeasti kulttimaineen.
Viisivuotisen työrupeaman aikana Lynchin ja Reaveyn avioliitto päättyi, ja Eraserheadin ilmestymisvuotena 1977 Lynch avioitui toisen vaimonsa Mary Fiskin kanssa.
Elefanttimies
Lynch nousi suuren yleisön tietoisuuteen seuraavalla elokuvallaan. Tositapahtumiin ja Sir Frederick Trevesin kirjaan perustuva Elefanttimies (The Elephant Man, 1980) oli kaukana Eraserheadista, vaikka tyyli pysyikin painostavana. Elokuvan tuotti Mel Brooks, ja päärooleissa nähtiin John Hurt sekä Anthony Hopkins. Elefanttimieheksi kutsutun John Merrickin elämästä kertovaa filmiä ylistivät niin kriitikot kuin yleisökin, ja se sai peräti kahdeksan Oscar-ehdokkuutta. Vuonna 1982 syntyi Austin, David Lynchin toinen lapsi. Sittemmin hänellä on ollut kaksi pientä roolia isänsä töissä: Pierre Tremond Twin Peaksissa sekä Devon Berkin kuski Inland Empiressä.
Dyyni
Pian Elefanttimiehen jälkeen Lynch palkattiin filmatisoimaan scifiromaani Dyyni (Dune, 1984). 40 miljoonan dollarin budjetilla tehty elokuva jäi kaksikymmentä miljoonaa dollaria tappiolle ja siitä tuli hänen uransa suurin floppi. Elokuvan sekavuutta arvosteltiin ja se sai yleisesti huonoja arvosteluja. Myöhemmin Lynch on todennut, ettei hänen olisi ikinä pitänyt ohjata Dyyniä.
Suosio kasvaa elokuvien Blue Velvet ja Villi sydän myötä
Pari vuotta myöhemmin ilmestynyt Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (1986) nosti Lynchin kuitenkin jälleen suursuosioon. Elokuvassa ilmenevät selkeästi Lynchin tavaramerkit: pikkukaupunkiin sijoittuva, synkkä mutta romanttinen trilleri. Uskaliaasti väkivaltaista seksiä ja ihmismielen kiemuroita esittelevä elokuva toi Lynchille toisen Oscar-ehdokkuuden, mutta herätti myös paljon kohua. Lynch ja Mary Fisk erosivat vuonna 1987, minkä jälkeen huhuiltiin Lynchin ja Blue Velvet -tähti Isabella Rossellinin romanssista. Rossellini oli mukana myös Lynchin seuraavassa elokuvassa Villi sydän (Wild at Heart, 1990). Elokuva nappasi Cannesin elokuvajuhlilla Kultaisen palmun. Nyt Lynchin elokuviin oli löytynyt myös vakiosäveltäjä: Lynchin tiivis yhteistyö Angelo Badalamentin kanssa on sittemmin ollut tärkeä osa hänen elokuviensa ilmapiiriä.
Twin Peaks
Lynchin ja Frostin toinen televisiosarja On the Air (1992) ei menestynyt.
Lost Highway
Villi sydän -romaanin kirjoittanut Barry Gifford alkoi kirjoittaa Lynchin kanssa 1990-luvun puolivälissä uutta elokuvakäsikirjoitusta. Lost Highway (1997) oli unenomainen palapeli, joka yhdisteli eri elokuvagenrejä.
The Straight Story
The Straight Story (1999) ei tunnu selittelemättömässä kiltteydessään Lynchiltä juurikaan. Kyseessä on kuitenkin paljon kiitelty, tositapahtumiin perustuva filmi Alvin Straightistä, joka lähtee tapaamaan aivohalvauksen saanutta veljeään toiseen osavaltioon kulkuneuvonaan ruohonleikkuri. Elokuvassa pääosaa esittänyt Richard Farnsworth sairasti syöpää, ja teki itsemurhan elokuvan valmistumisen jälkeen. Elokuva jäi hänen viimeisekseen.
Mulholland Drive
The Straight Storyn jälkeen Lynch palasi tuttuihin kuvioihinsa. Mulholland Drive (Mulholland Dr., 2001) on pitkälti samanlainen elokuva kuin Lost Highway, vaikkakin selvästi pehmeämpi ulkoasultaan. Alun perin televisiosarjaksi suunniteltu Mulholland Drive näki vastoin odotuksia päivänvalon, kun Studio Canal suostui tuottamaan sen elokuvana.
Inland Empire
Mulhollandin jälkeen Lynch on auttanut myös muita, omasta mielestään lupaavia ohjaajanalkuja pääsemään alkuun urallaan – esimerkkinä Eli Roth (Cabin Fever, 2002). Vuonna 2006 Lynchiltä tuli ensi-iltaan Inland Empire. Tämä lähes kolmen tunnin mittainen elokuva kuvattiin kolmen vuoden aikana ilman valmista käsikirjoitusta halvalle digivideokameralle. Pääroolia näyttelevä Laura Dern palasi 16 vuoden tauon jälkeen yhteistyöhön Lynchin kanssa.
Ohjaaja sai syyskuussa 2006 elämäntyöstä myönnettävän Kultaisen leijonan Venetsian elokuvajuhlilla.
Heikko vuorovaikutus
Heikko vuorovaikutus eli heikko ydinvoima on yksi neljästä perusvuorovaikutuksesta. Muut ovat gravitaatio eli painovoima, sähkömagneettinen vuorovaikutus ja vahva vuorovaikutus eli vahva ydinvoima.
Ominaisuuksia
Heikolle vuorovaikutukselle ominainen piirre on se, että se pystyy vaihtamaan hiukkasen toiseksi. Ensimmäinen havaittu heikon vuorovaikutuksen ilmiö oli beetahajoaminen, jolle Enrico Fermi kehitti niin kutsuttuihin heikkoihin virtoihin perustuvan teoreettisen kuvauksen 1930-luvulla. Tätä teoriaa pidetään ensimmäisenä mallina heikosta vuorovaikutuksesta. Sittemmin on löydetty paljon muitakin heikon vuorovaikutuksen alaisia reaktioita. Heikon vuorovaikutuksen tuntevat kaikki leptonit ja kvarkit mukaan luettuna neutriinot, jotka eivät mahdollista pientä gravitaatiovuorovaikutusta lukuun ottamatta muulla tapaa vuorovaikuta.
Erikoisena piirteenä heikko voima rikkoo niin kutsutun pariteetti- eli P-symmetrian. Tämä tarkoittaa, että heikon vuorovaikutuksen ohjaamat reaktiot eivät ole symmetrisiä avaruuden peilauksissa. Kokeellisesti on myös osoittautunut, että P-symmetrian rikkoutuessa rikkoutuu myös niin kutsuttu varauskonjugaatio- eli C-symmetria, joka kuvaa hiukkasen vaihtamista antihiukkasekseen. Käytännössä tämä tarkoittaa, että hiukkanen ja antihiukkanen eroavat toisistaan. Kuitenkin nämä yhdessä eli CP-symmetria näyttää säilyvän. CP-symmetriassa ilmiö on samanlainen, jos hiukkaset korvataan antihiukkasillaan ja tilannetta katsotaan peilattuna.
Vuonna 1964 havaittiin CP-symmetrian rikkoutuvan pienessä osassa kaonien hajoamisia.
Välittäjähiukkaset
Hiukkasfysiikan standardimallin mukaan perusvuorovaikutukset siirtyvät välittäjähiukkasten (mittabosonien) kuljettamana, joita on heikolla vuorovaikutuksella kolmenlaisia. Kaksi W-bosonia, sähkövaraukseltaan positiivinen ja negatiivinen, sekä yksi sähköisesti neutraali Z-bosoni. Näitä hiukkasia kutsutaan myös yhteisnimellä välibosoneiksi. Näillä bosoneilla on hiukkasfysiikan skaalassa suuri massa: W-bosoneilla noin 80 GeV/c2 ja Z-bosonilla noin 91 GeV/c2. Bosonien suuren massan takia heikon vuorovaikutuksen kantama on hyvin lyhyt, noin 10-17 m.
Fotonin tapaan myös välibosonit esiintyvät vapaina hiukkasina, joskin niiden elinaika on erittäin lyhyt.
Sähköheikko vuorovaikutus
Sähkömagneettista vuorovaikutusta välittävän fotonin tapaan myös välibosonit ovat spin 1 -hiukkasia ja molempia vuorovaikutuksia voidaan kuvata eräänlaisten virtojen avulla. 1960-luvulla Sheldon Glashow, Steven Weinberg ja Abdus Salam onnistuivatkin yhdistämään sähkömagneettiset ja heikon voiman aiheuttamat ilmiöt yhteen mittakenttäteoriaan, jota kutsutaan sähköheikoksi teoriaksi. Teoriaan liittyvä spontaani symmetriarikko on keskeinen syy Higgsin bosonin keksimiselle.
Tony Robert-Fleury
pienoiskuva|upright|Tony Robert-Fleury :Le bain, maalattu vuonna 1903 Tony Robert-Fleury (1. syyskuuta 1837 - 8. joulukuuta 1911) oli ranskalainen taidemaalari. Robert-Fleury toimi myös taideopettajana ja oli oppilaidensa parissa erittäin pidetty. Hänen oppilaisiinsa kuului myös suomalainen Alex Federley.
Jujutsu Kaisen
Jujutsu Kaisen on Gege Akutamin manga ja siihen perustuva anime. Jujutsu Kaisen yhdistää kauhua, toimintaa ja komediaa. Mangaa on julkaistu Weekly Shonen Jump -lehdessä vuodesta 2018 lähtien. Mangaa on julkaistu Japanissa 17 osaa. Anime-sarja on alkanut lokakuussa 2020 ja on pituudeltaan 24 jaksoa.
Tony Robert-Fleury
Robert-Fleuryn isä oli taidemaalari Joseph-Nicolas Robert Fleury ja hänen taideopettajansa oli Léon Cogniet. Ensimmäisen näyttelynsä Pariisin salongissa hän piti vuonna 1864 ja hänen töitään palkittiin vuosina 1866, 1867 ja 1870. Vuoden 1899 maailmannäyttelystä hän sai kultamitalin ja hänelle myönnettiin oikeus laittaa töitään esille ilman kriitikoiden esikarsintaa. Vuonna 1904 hänet nimitettiin William Adolphe Bouguereaun seuraajaksi Ranskan taiteilijaliiton johtoon. Vuodesta 1908 hän hän johti Taylor foundationin johtajaksi, mitä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka.
Uransa varrella Robert-Fleury vastaanotti useita ammatillisia huomionosoituksia, kuten Ranskan kunnialegioonan upseerin arvon vuonna 1884 ja komentajan arvon vuonna 1907.
Jujutsu Kaisen
Vastaanotto
Sarjaa on kuvattu sopivaksi niille, jotka ovat kokeneempia animen katsojia koska se välttää tiettyjä toistuvia asioita (trooppeja).
Tony Robert-Fleury
Robert-Fleury aloitti uransa akateemisena historiamaalarina, mutta uran loppupuolella hänen tyylinsä alkoi vapautua. Hän käytti värejä vapautuneemmin sekä sivellintä rennommin.
Rumpusoolo
Rumpusoolo on rummuilla soitettava instrumentaaliosuus. Se voi olla improvisoitu, minkä pituinen tahansa, tai se voi muodostaa jopa oman teoksensa.
Rockmusiikissa rumpusooloja ei yleensä säestetä muilla soittimilla, kun taas muiden instrumenttien sooloja säestetään useammin. Soolot eivät välttämättä myöskään seuraa tempoa, tyyliä tai muutoinkaan kyseisen kappaleen rakennetta. Jazzissa rumpusoolot yleensä pitävät tempon ja noudattavat kappaleen muotoa. Muut instrumentit voivat säestää sooloa ajoittain. Marssi- ja sotilassoittokuntamusiikissa rumpuosuudet yleensä mahdollistavat soittajien marssimuodostelmien muuttamisen ilman, että heidän täytyy samalla soittaa instrumenttejaan.
Historia
Ensimmäisenä merkittävänä rumpusooloilijana pidetään jazzrumpali Gene Krupaa, joka toi pitkän rumpusoolon jazzmusiikkiin ja käytti rumpusooloa myös muiden muusikkojen kanssa tapahtuvan vuorovaikutuksen välineenä. Krupa esitti aikojen ensimmäisenä pidetyn pitkän rumpusoolon kappaleessa "Sing Sing Sing" Benny Goodmanin orkesterin esiintyessä New Yorkissa Carnegie Hallissa 16. tammikuuta 1938.
Bauhaus
pienoiskuva|[[Walter Gropius suunnitteli Bauhaus-koulurakennuksen Dessaussa, joka valmistui 1925–1926.]] pienoiskuva|[[Marcel Breuerin Bauhausissa suunnittelemasta teräsputkituolista tuli modernismin symboli 1920-luvulla. Se on myös malliesimerkki funktionaalisen, edullisen ja massatuotantoon sovellettavan tuotteen suunnittelusta.]] pienoiskuva|W. Gropius laati Bauhausin opetusohjelman 1920-luvulla. Se perustui konstruktiiviseen työpajaopetukseen. Bauhaus (Staatliches Bauhaus) oli Saksassa, ensin Weimarissa, sitten Dessaussa ja lopulta Berliinissä vuosina 1919–1933 toiminut taide- ja arkkitehtuurikoulu. Moderni arkkitehtuuri- ja esinesuunnittelu on pitkälti lähtöisin Bauhausista. Bauhausin koulutusjärjestelmä esikursseineen ja tekemällä oppimista painottavana on vaikuttanut monien arkkitehti- ja taideteollisuuskoulutusten opetussuunnitelmiin.
Historia
Koulun perusti Walter Gropius Weimarissa vuonna 1919 yhdistämällä kaksi muuta koulua. Perusajatuksena oli luoda koulu, jossa yhdistyisivät arkkitehtuuri-, käsityö-, taideteollisuus- ja taidekoulutus.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua Gropius tunsi uuden aikakauden alkaneen ja halusi luoda siihen sopivan uuden tyylin. Funktionalismiksi kutsuttua tyyliä sovellettiin myös esine- ja huonekalumuotoiluun. Sen tuli olla funktionaalista, halpaa ja sen oli sovelluttava massatuotantoon. Kuten William Morris ja arts and crafts -liike edellisellä vuosisadalla, Gropius halusi yhdistää taiteen ja käsityön taidot sekä tuottaa korkealaatuisia, toimivia tuotteita. Gropius johti koulua vuosina 1919–1928, hänen jälkeensä koulua johtivat Hannes Meyer ja Ludwig Mies van der Rohe.
Weimarin tasavalta tuki aluksi vahvasti Bauhausia. Hallituksen vaihduttua Bauhaus muutti Dessauhun vuonna 1925, jonne rakennettiin Bauhausin koulurakennus ja useita muita funktionalistisia rakennusprojekteja. Vuonna 1927 Bauhausin tyyli ja sen tunnetuimmat arkkitehdit vaikuttivat voimakkaasti Die Wohnung (suom. ’asunto’) -näyttelyssä Weissenhofissa, Stuttgartissa. Vuonna 1932 Bauhaus joutui jälleen muuttamaan, tällä kertaa Berliiniin.
Vuosina 1953–1968 Bauhausin koulutusperinteitä pyrki jatkamaan Ulmin muotoilukoulu.
Natsien suhtautuminen
Natsien piirissä Bauhaus ja sen piirissä tapahtunut taiteellinen toiminta miellettiin ”epäsaksalaiseksi” ja ”rappiotaiteeksi”, eivätkä he hyväksyneet bauhauslaisten harjoittamaa modernia tyyliä. Bauhausia vastusti myös poliittinen oikeisto, jonka piirissä koulun toimintaa pidettiin kommunistisen toiminnan kulissina, erityisesti siksi että Bauhausissa toimi useita venäläisiä taiteilijoita. Natsit tekivät viimein rajoituksillaan Bauhausin toiminnan käytännössä mahdottomaksi, ja vuonna 1933 opettajat päättivät yksimielisesti lopettaa koulun.
Natsien kielteinen suhde Bauhausiin osoittaa heidän taidepolitiikkansa ristiriitaisuutta ja epäjohdonmukaisuutta. Natsit hyljeksivät Marcel Breuerin suunnittelemia funktionaalisia teräsputkituoleja, vaikka samaan aikaan suosivat suunnitteluperiaatteiltaan vastaavien Volksradion (’kansanradio’) ja Volkswagenin (’kansanauto’) suunnittelua ja tuotantoa. Arkkitehtuurissa suosittiin kansanperinteestä muotokielensä omaksunutta mansardikattoista Blut und Boden -tyyliä Bauhausin funktionalismin sijaan, mutta maahan rakennettiin kuitenkin moderneja Autobahneja (moottoritie). Kun muissa Euroopan maissa oli siirrytty Bauhausinkin typografien suosimiin selkeisiin ja helppolukuisiin antiikva- ja groteski-painokirjaimiin, Kolmannen valtakunnan virallinen kirjaintyyppi oli schwabacher, jota käytettiin, kunnes se tammikuussa 1941 kiellettiin ”juutalaiskirjaimena”.
Vahva vaikutus
Bauhausin suunnittelijat saivat hyviä työtarjouksia varsinkin Yhdysvalloista. Bauhaus vaikutti voimakkaasti varsinkin toisen maailmansodan jälkeen muotoilijoihin ja muotoilusuuntauksiin. Yhdysvalloissa luodut koulutusmenetelmät, tavat ja tyylit muotoilla esineitä ja suunnitella rakennuksia vallitsevat voimakkaina nykyäänkin. Bauhausin opit näkyivät varhain muun muassa suomalaisessa valokuva- ja muotoilukoulutuksessa. Sen vaikutus on nähtävissä myös suomalaisten arkkitehtien ja muotoilijoiden, etenkin Alvar Aallon ja Ilmari Tapiovaaran tuotannossa.
Cangrande I della Scala
thumb|right|220px|Cangranden ratsastajapatsas [[Castelvecchion museossa Veronassa.]] Cangrande I della Scala (9. maaliskuuta 1291 – 22. heinäkuuta 1329 ) oli italialainen ylimys ja Veronaa vuosina 1277–1387 hallinneen della Scalan suvun tunnetuin jäsen. Nykyisin hänet tunnetaan varsinkin Dante Alighierin suojelijana. Omana aikanaan häntä arvostettiin soturina ja yksinvaltiaana. Valtakautensa aikana hän hallitsi myös naapurikaupunkivaltioita, kuten Vicenzaa, Padovaa ja Trevisoa, ja häntä pidettiin Pohjois-Italian Ghibelliinit-ryhmittymän johtajana.
Kuolema
Cangrande kuoli ankaraan vatsatautiin, jonka syyksi paljastui vuonna 2015 myrkytys eikä saastunut vesi, kuten aiemmin on oletettu. Kuolemaa epäiltiin jo heti tuoreeltaan myrkytykseksi, mutta sen osoittamiseksi ei ollut keinoja. Nykyaikana tehdyssä ruumiinavauksessa elimistöstä löytyi runsaasti sormustinkukkaa, joka suurina määrinä aiheuttaa kuoleman. Kun Santa Maria Antiquan kirkossa oleva hauta avattiin, ruumiinavauksessa todettiin suhteellisen nuori mies muutenkin varsin huonokuntoiseksi: keuhkot olivat mustana noesta, merkkejä alkavasta reumasta löytyi, samoin maksakirroosista, kroonisesta poskiontelontulehduksesta ja mahdollisesti tuberkuloosistakin. Myrkyttäjä on saattanut olla hänen kunnianhimoinen seuraajansa Mastino II
Svipdag
pienoiskuva|Svipdagr ja Menglöð. W.G. Collingwoodin piirros. Svipdag on skandinaavisessa mytologiassa sankari, joka esiintyy kahdessa runossa, Grógaldrissa ja Fjölsvinnsmálissa, jotka on yhdistetty runoelmaksi Svipdagsmál. Svipdag on Sólbjartrin ja völva Gróan poika. Svipdagin äitipuoli lähetti hänet etsimään kohtalon määräämää morsianta Menglödiä seudulta, josta ei ole paluuta. Svipdag herättää äitinsä kuolleista pyytääkseen tältä neuvoa. Gróa lausuu poikansa avuksi yhdeksän loitsua ja palaa sitten takaisin hautaansa. Loitsujen vahvistama Svipdag lähtee etsimään Menglödiä.
Pitkien etsintöjen jälkeen Svipdag saapuu suuren talon luo. Tulenlieskat nousevat sen seinistä, ja talon edustalla seisoo jättiläinen. Jättiläinen kertoo nimekseen Fjölsviðr ja vakuuttaa, ettei Svipdag pääse koskaan sisälle taloon. Sitten jättiläinen kysyy, mitä sukua Svipdag on. Svipdag vastaa olevansa Vindkaldr, Várkaldrin poika, joka taas on Fjölkaldrin poika. Näin hän yrittää vakuuttaa olevansa jääjättiläisten sukua.
Sitten Svipdag kysyy Menglödiä, hänen kotiaan ja sen ympäristöä sekä muita asioita koskevia kysymyksiä. Jättiläinen vastaa niihin kaikkiin. Lopulta Svipdag kysyy, onko Menglödillä miestä. Siihen jättiläinen vastaa, ettei kukaan muu saa syleillä Menglödiä, paitsi Svipdag, sillä Menglödin kohtalona on olla Svipdagin morsian. Silloin Svipdag paljastaa kuka todella on ja jättiläinen päästää hänet taloon. Talossa Menglöd vaatii Svipdagia todistamaan, kuka on ja Svipdag lausuu runon, joka vahvistaa, että hän todella on Svipdag. Menglöd kertoo sitten Svipdagille, että on pitkään istunut kukkulallaan odottaen häntä, ja se, mitä hän on hartaasti toivonut, on nyt käynyt toteen – Svipdag on vihdoin tullut hänen saliinsa.
Svipdagin ja Menglödin tarinaan ei viitata muualla Runo-Eddassa eikä myöskään Proosa-Eddassa. Proosa-Eddassa Svipdag mainitaan kuitenkin Odinin pojan Vegdegin jälkeläisenä.
Henkitorven tulehdus
Henkitorven tulehdus eli trakeiitti on henkitorven tulehdustila, jonka oiresiin lukeutuu muun muassa yskä ja korkea kuume. Yleinen aiheuttaja on Staphylococcus aureus, muita mahdollisia aiheuttajia ovat Streptococcus pneumonia, Hemophilic influenza ja Moraxella catarrhalis. Usein aiheuttajana on useampi mikrobi. Hoitona käytetään antibiootteja, lisäksi voidaan joutua laittamaan intubaatioputki hengityksen helpottamiseksi. Bakteerisen muodon vuosittainen esiintyvyys on 0,1 tapausta per 100 000 lasta.
Ondrei Sotikainen
Ondrei Sotikainen oli yksi tunnetuimmista rajakarjalaisista runonlaulajista.
Häneltä itseltään tallennettujen runojen määrä ei ole kovin mittava, mutta häneltä ovat perineet taitonsa lukuisat muut merkittävät suistamolaiset runonlaulajat, kuten hänen vanhimman poikansa Saaharin tytär Palaga Härkönen-Heroila Äimäjärvellä, pojanpoika Mikola Suurellajärvellä, pojanpoika Stepana Semananpoika Sotikainen Äimäjärvellä, sisarenpoika Iivana Onoila Suuressasarassa ja Aleksi Burushka Jalanvaarassa. D. E. D. Europaeus mainitsee matkakertomuksessaan laulattaneensa Loimolassa kyläjuhlan aikana "Ondrei Lytsyä", jota sukunimeä on Ondrein pojanpojan Vasilei Lytsyn antaman tiedon mukaan Sotikaisista käytetty Lytsyn kylän mukaan.
Ondrei Sotikainen teki kotitalostaan Lytsystä suurtilan, jossa asui ajoittain jopa viisikymmentä henkeä samojen kattojen alla neljässä pirtissä. Hänen kerrotaan olleen "ahkera raataja, iloinen, karski ukko" sekä "pitkä, vanhana kumarahartiainen, vaaleanverinen mies, jolla oli ruskeahko pitkä täysiparta". Miitrei Onoilan mukaan "kun Sotikanen vesseltyi, niin silloin lauloi, sill' oli paljon runoo ja se hyvin lauloi se ukko nuottih, se oli tietäjämies oikein". Ondrein iästä ja kuolinajasta ei ole varmuutta: Julius Krohnin mukaan hän olisi kuollut vuonna 1865 78-vuotiaana, Iivana Onoilan mukaan vuonna 1859 82-vuotiaana; Miitrei Onoila puolestaan ilmoittaa kuoliniäksi 90 vuotta.
Ondrein veljiä olivat Jyrki, Iivi ja Pedri Sotikainen ja poikia puolestaan "Pitkä-Iivana" Iivi Sotikainen sekä Saharei, Simi ja Fedotta Sotikainen. Europaeuksen häneltä tallentamiksi runoiksi on tunnistettu jälkipolvilta saatujen runojen perusteella ainakin Lemminkäisen virsi ( SKVR:VII1 787 ), Hiiden hirven hiihdäntä ( SKVR:VII1 865 ) ja Rutsa eli Sisaren turmelus ( SKVR:VII1 892 ).
Elliot Goldenthal
pienoiskuva|Elliot Goldenthal Prahassa vuonna 2014. Elliot Goldenthal (s. 2. toukokuuta 1954 New York) on yhdysvaltalainen elokuvamusiikkiin erikoistunut säveltäjä. Hän opiskeli sävellystä Aaron Coplandin ja John Coriglianon johdolla. Hän on tehnyt musiikin muun muassa elokuviin Alien³, Batman Forever, Heat – ajojahti, Batman & Robin, Michael Collins sekä Veren vangit. Goldenthalin musiikkia on kiitelty eri vaikutteiden ja tekniikoiden runsaasta ja omaperäisestä käytöstä. Vuonna 2006 Goldenthalin ensimmäinen ooppera sai kantaesityksensä Los Angelesissa.
Beirutin amerikkalainen yliopisto
Beirutin amerikkalainen yliopisto (,, lyhenne AUB) on Libanonin pääkaupungissa Beirutissa toimiva yksityinen, pääosin englanninkielinen yliopisto. Se on eräs arabimaiden ja Lähi-idän kansainvälisesti arvostetuimpia yliopistoja. Liberaalin yhdysvaltalaisen korkeakoulumallin mukaista opetusta tarjonnut yliopisto perustettiin alkujaan vuonna 1866 nimellä Syrian Protestant College. Sen joulukuussa 1866 aloittanella ensimmäisellä vuosikurssilla oli yhteensä 16 opiskelijaa. Yliopiston 24,6 hehtaarin laajuinen kampus sijaitsee Välimeren rannalla Beirutin kantakaupungissa.
thumb|left|Yliopiston nimikyltti pääportin vieressä Beirutissa. Helmikuussa 2019 yliopistossa oli 9 408 opiskelijaa, joista 8 274 opiskeli täysiaikaisesti ja 1 134 osa-aikaisesti. Opiskelijoista valta-osa opiskeli alempaa korkeakoulututkintoa; vain 1 626 tähtäsi opinnoissaan maisteri- tai tohtoritutkintoon. Yliopiston lukuvuosimaksu vaihteli tiedekunnasta riippuen välillä noin 22 000 ja 41 000 Yhdysvaltain dollaria. Yliopiston opetushenkilökuntaan kuului noin 1 200​ henkeä, joista runsas 900 oli täystoimisesti ja vajaa 300 osatoimisesti tässä tehtävässä.
Pyhä
Pyhä eli sakraali on uskontoon liittyvä, alkuperältään jumalalliseksi oletettu ilmiö tai ilmestys. Pyhä on arjen ja maallisen, profaanin, vastakohta. Se on asia tai paikka, jolle on annettu erityisasema uskonnollisessa ajattelussa ja käyttäytymisessä. Vaikka on olemassa myös univeraaleja käsityksiä siitä, mikä on pyhää, pyhän käsitys riippuu usein uskonnollisesta traditiosta ja vaihtelee myös ajallisesti sekä yksilöllisesti.
Pyhyys ja siihen liittyvät tavat ja rituaalit ylläpitävät uskontokunnan sisäistä koheesiota. Pyhyyden kokemus on jokaisen uskontokunnan perinteen ja nykyisen elämäntavan taustalla. Joskus pyhyys liittyy historiallisiin tapahtumiin. Tällainen tapahtuma pyhittää uskonnon piiriin kuuluvan ryhmän tavoitteet, ja vaalittuna perinne vahvistuu sukupolvien aikana uskonnoksi, jonka sakraaleja muotoja pidetään loukkaamattomina. Joskus pyhyys menettää ajan myötä jumalallisen karismansa ja säilyy perinteissä lakien henkenä. Eurooppalaisten yhteiskuntien maallistuttua aikoinaan pyhiksi koetut asiat eivät enää herätä ihmisissä pyhyyden tunteita kuten entisaikoina. Rigoristisessa muodossaan pyhyyden toteuttaminen vaatii sääntöjen ja lakien tarkkaa noudattamista.
Pyhyys liittyy moniin kirkollisiin ja uskonnollisiin ilmiöihin ja rituaaleihin, ja sitä tavataan kirkko- ja temppeliarkkitehtuurissa sekä uskonnollisessa taiteessa. Ihminen usein tunnistaa pyhyyden myös vierasuskoisten temppeleissä ja tavoissa, vaikka tämä pyhyys poikkeaisikin oman kokemuksen antamasta pyhyyden ideasta. Tämä johtuu siitä, että erityyppisissä uskonnollisissa rakennuksissa on usein jotain sellaista, joka poikkeaa täysin maallisesta arkkitehtuurista.
Etymologia
Suomen kielen sana ”pyhä” on kielentutkija Jorma Koivulehdon mukaan vanha kantagermaaninen lainasana, jonka merkitys oli ”erotettu”, ”merkitty”, ”rajattu”.
Analyysejä
Saksalaisen teologi Rudolf Otton (1869–1937) mukaan pyhä on tärkein uskonnon rakennetekijä. Pyhä viittaa hänen mukaansa kaiken tavallisen, reaalisen todellisuuden ylä- ja ulkopuolella piilevään transsendenttiseen, joka ylittää inhimillisen kokemuksen. Pyhyyteen liittyy etenkin ei-kristillisillä alkuperäiskansoilla vastaanottajassa absoluuttisen outouden tunne, josta Otto käyttää nimitystä ”aivan toinen” suhteessa ihmisen jokapäiväiseen arkitodellisuuden kokemukseen, samoin kuin mystiikasta, pyhyyden sisarilmiöstä. Yhteyden pyhään ihminen saa Otton mukaan niin sanotussa ”numeenisessa” kokemuksessa, riippuen hänen jumalasuhteensa intensiivisyydestä. Pyhän kokemus voi olla demoninen, pelottava ja kauhua herättävä, tai esteettinen ja ylevä. Kauhistuttavuus pyhyydessä kuuluu Otton mukaan varhaisiin ja ”primitiivisiin” uskontoihin lähemmin kuin kristinuskoon.
Uskontotieteilijä Mircea Eliaden mukaan pyhä on myötäsyntyinen, apriorinen universaali tunne, joka on olemassa ennen kaikkea ihmisen sisäisenä kokemuksena. Pyhä viittaa yhteiskunnallisista olosuhteista riippumattomaan todellisuuteen. Sitä ilmentävät kaikesta muusta pois rajatut symbolit, ja se todentuu uskonnollisten kokemusten ja elämysten kautta. Eliade näki pyhän tärkeämpänä kuin Jumalan tai jumalat, ja hän väitti uskonnollisen ihmisen tuntevan kaipausta pyhää kohtaan kaikissa pyrkimyksissään ja ajatuksissaan. Hän korosti myös sitä, kuinka uskonnolliselle ihmiselle jokin tilakin voi olla pyhä eli vahva ja merkityksellinen. "Pyhiä aikoja" Eliaden mukaan edustavat säännöllisin väliajoin toistuvat juhlat, joihin liittyvien uskonnollisten riittien avulla ihminen voi siirtyä profaanista ajasta pyhään. Pyhä aika on jumalten luoma ja pyhittämä, ja uskonnollisessa juhlassa tämä aina samana pysyvä aika tuodaan aina uudelleen tähän hetkeen.
Filosofi William James kirjoitti teoksessaan Uskonnollinen kokemus (1902), että kaikissa uskonnoissa tavattava pyhyyden ajatus käsittää seuraavat piirteet:
Jamesin mukaan nämä pyhyyden piirteet tulevat esiin erityisesti uskonnollisen kokemuksen tai kääntymyksen kokeneilla ja johtavat vielä jonkinasteiseen asketismiin, sielun lujuuteen, henkiseen puhtauteen ja lähimmäisenrakkauteen.
Uskontotieteilijä I. W. Robertson Smithin mukaan pyhän lähde ei ole yliluonnollinen voima vaan yhteisö. Hänen mukaansa parhaiten pyhän merkitys tulee ilmi pyhän paikan yhteydessä, joka oli jumalan asuinsija, koti tai pyhäkkö. Tällaisella alueella oli tietyt rajat, ja useissa kielissä pyhä-sanat merkitsevätkin rajattua aluetta.
Uskontotieteilijä Veikko Anttosen uskontososiologisen näkökulman mukaan pyhä on tämänpuoleinen kulttuurinen kategoria eikä viesti tuonpuoleisesta. Hänen mukaansa suomen pyhä-termi liittyy eri asutus- ja väestöryhmien territoriaalisiin erotteluihin ja rajankäyntiin perustuneisiin toimintakäytäntöjen muotoihin, ja pyhä on liittynyt poikkeaviin ja muista ympäristöstä erottuviin kohtiin paikallisissa maastoissa.
Sosiologi Émile Durkheimin mukaan pyhyyden taustalla on vain tuonpuoleisiksi naamioituneita yhteiskunnallisia voimia, ja hän tulkitsee pyhän viime kädessä yhteisön ja yhteiskunnan kategoriaksi.
Pyhät luonnonkohteet
Animisteille koko luonto on pyhä. Silti jotkut kohteet ovat erityisen pyhiä; niitä palvotaan ja niille käydään uhraamassa. Palvotuimmissa paikoissa on läsnä jokin erityisen merkittävä henkiolento, kuten esi-isä tai yhteisön suojelija. Muun muassa vesialueita ja lähteitä, kosteikkoja, rotkoja, puita, isoja kiviä, lehtoja ja korkeita mäkiä ja vuoria on pidetty pyhinä.
Saamelaisten pyhät järvet ovat Saivo-järviä ja pyhät maakohteet, kuten kivet seitoja.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Hänen monialaista toimintaansa on luonnehdittu usein pitkällä epiteettiluettelolla, kuten "rotuteoreetikko, keksijä, kanava-arkkitehti, vapaamuurari, punavankileirin päällikkö, egyptologi, Hitleriä ihaileva fennomaani ja astronomi".
Elämä
Wettenhovi-Aspan vanhemmat olivat Helsingin yliopiston anatomian professori Georg Asp (1834–1901) ja naisvoimistelun kehittäjä Mathilda Sofia Wetterhoff (1840–1920). Vanhemmat erosivat vuonna 1890, minkä jälkeen Mathilda Asp muutti nuorimpien lasten kanssa Ruotsiin. Sigurd Wettenhovi-Aspan nuorempia veljiä olivat insinööri ja arkkitehti Bertel Asp (1873–1936) sekä valtiotieteen tohtori, kauppakoulun johtaja ja päätoimittaja Thore Asp (1875–1947).
Wettenhovi-Aspa opiskeli taidetta Kööpenhaminassa Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa ja Kröyerin taideakatemiassa 1888–1891. Taiteilijan uransa hän aloitti 1892 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1895 ja 1896. Hän sai II palkinnon valtion taidekilpailussa 1898, sekä ulkomaisina palkintoina kultamitalin kansainvälisessä taidenäyttelyssä Saint-Étiennessä 1895 ja hopeamitalin kansainvälisessä taidenäyttelyssä Arcachonissa, Ranskassa 1895.
Iitin yläkoulu
Iitin yläkoulu on vuonna 1946 Iitin yhteiskouluna aloittanut, Kausalan taajaman länsilaidalla, Lahti–Kouvola-radan varressa toimiva yläkoulu (luokkatasot 7-9). Koulua käy hieman yli 200 oppilasta ja siellä työskentelee 30 opettajaa.
Cobra (elokuva)
Cobra (tv-esityksessä Cobra – lain vahva käsi) on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut George P. Cosmatos. Cobra perustuu Paula Goslingin romaaniin Fair Game, johon perustuu myös komedia Beverly Hills kyttä.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Elämä
Wettenhovi-Aspa joutui mielestään virallisen taidemaailman syrjimäksi, niinpä hän asetti teoksiaan näytteille Helsingissä 1896–1903 pitämissään ”vapaissa taidenäyttelyissä”. Wettenhovi-Aspan maalaukset olivat usein valtavan kokoisia, ja hän oli liittänyt niihin mukaan esitteitä, joissa lueteltiin teosten ulkomailla saamia kiittäviä arvosteluja sekä lainattiin Wettenhovi-Aspan omia ajatuksia taiteesta. Wettenhovi-Aspa teki myös paljon muotokuvia käyttäen usein mallina pelkkää valokuvaa kyseisestä henkilöstä. Monet aikalaiset pitivät Wettenhovi-Aspaa symbolismin rappeutumisilmiönä. Hänen suurikokoisia taulujaan pidettiin latteina ja plakaattimaisina, ja hänen omahyväinen käytöksensä ärsytti ihmisiä.
pienoiskuva|100px|[[Antti Favénin maalaama muotokuva vuodelta 1905]]
Cobra (elokuva)
Elokuva kertoo Marion "Cobra" Cobrettista, joka on keinoja kaihtamaton poliisi ja valmis tekemään mitä tahansa saadakseen rikolliset kiinni. Koko kaupungin poliisit ovat voimattomia väkivaltaisen ja säälimättömän murhaajan temmeltäessä kaupungissa. Viimeinen mahdollisuus on antaa tehtävä hoidettavaksi Cobralle. Tutkiessaan juttua Cobra käsittää, ettei hänellä ole vastassa vain yhtä murhaajaa, vaan kokonainen armeija murhanhimoisia sekopäitä.
Iitin yläkoulu
Nykyisen koulurakennuksen uusin osa on valmistui vuonna 1964. Tilat on peruskorjattu ajanmukaisiksi 1990-luvun lopulla. Nykyään osa opetuksesta annetaan Iitin lukion rakennuksessa.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Elämä
Politiikan alalla Wettenhovi-Aspa kannatti aktivistien venäläisvastaista linjaa ja suhtautui ihailevasti Saksaan ja saksalaiseen kulttuuriin. Suomen itsenäistyttyä hän ajoi ”Kaarle Kustaa Mannerheimon” (kuten hän ja eräät muut Carl Gustav Mannerheimin nimen halusivat suomentaa) valintaa Suomen kuninkaaksi. Vaikka Wettenhovi-Aspan oma suomen kielen taito oli heikko, hän oli myös kiihkeä suomalaisuusaatteen kannattaja, mikä ilmeni myöhemmin hänen kielitieteellisissä teorioissaan.
Cobra (elokuva)
Taustaa
Sylvester Stallonen oli alun perin tarkoitus esiintyä vuonna 1984 valmistuneessa toimintakomediassa Beverly Hills kyttä. Rooliin valittiin kuitenkin stand up -koomikko Eddie Murphy, joten Stallonen esiintyminen siirtyi parin vuoden päähän.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Elämä
Eräs Wettenhovi-Aspan erikoisuus olivat erilaiset suurisuuntaiset hankkeet, joihin hän käytti varojaan ja aikaansa mutta jotka eivät johtaneet koskaan mihinkään konkreettiseen tulokseen. Tällaisia hankkeita olivat esimerkiksi Euraasian ja Amerikan rautatieverkkojen yhdistäminen Beringinsalmen yli rakennettavalla sillalla, timanttien kaivaminen Saharasta, kullanhuuhdonta Lapissa ja Kuurmanpohjan vesivoimalaitoksen suunnittelu.
pienoiskuva|100px|[[Akseli Gallen-Kallelan maalaamana vuonna 1918]]
Cobra (elokuva)
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan juonen olevan ”silkkaa paperia”, mutta toimintakohtausten toimivan. Hän antaa Cobralle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Elämä
Wettenhovi-Aspa rakennutti 1900-luvun alussa itse suunnittelemansa pyramidikattoisen Vilniemen huvilan Karjalohjalle ja asui siellä aika ajoin. Huvilan yläkerros oli 10 metriä korkea ateljee ja varsinaiset asuintilat olivat alakerrassa. Wettenhovi-Aspa oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen puoliso oli 1895 pariisilainen näyttelijätär Marie Sophie (Divina) Paillard (k. 1915) ja toinen puoliso saksalainen viulutaiteilija Gertrud Gerty Jendritzky (1888–1945 jälkeen) vuosina 1915-1934. Wettenhovi-Aspa lähti 1904 pitkälle Euroopan kiertomatkalle jättäen puolisonsa Divinan Vilniemeen. Eristyksissä ja puutteessa elänyt Divina joutui 1908 Lapinlahden mielisairaalaan, jossa hän myös kuoli.
Cobra (elokuva)
Videopeli
Elokuvasta on tehty myös videopeli Cobra.
Sigurd Wettenhovi-Aspa
Elämä
Vuonna 1934 Wettenhovi-Aspa sai eron toisesta vaimostaan, viulutaiteilija Gertrud (Gerty) Jendritzkystä. Wettenhovi-Aspa oli myynyt Vilniemen jo 1928 valekaupalla Mandi Autiolle välttääkseen tilan jaon avioeron yhteydessä. Wettenhovi-Aspa joutui kuitenkin käymään pitkän oikeustaistelun ennen kuin kauppa julistettiin 1937 mitättömäksi ja hän sai taas huvilan haltuunsa. Wettenhovi-Aspa muutti 1930-luvulla asumaan apteekkari Hanna Lappalaisen (1881–1966) luokse Helsinkiin, ensin Aurorankadulle ja sitten 1937 Arkadiankatu 21:een, josta Lappalainen oli ostanut kokonaisen kivitalon. Wettenhovi-Aspa oli tutustunut Lappalaiseen 1930-luvun alussa, ja hän oli muun muassa tämän seuralaisena ulkomaanmatkoilla.
Varakas Hanna Lappalainen toimi Wettenhovi-Aspan mesenaattina. Hän kunnostutti muun muassa vuonna 1938 Vilniemen huvilan sekä kustansi hänen kirjojensa julkaisun. Vaikka heidän suhteensa katkesi 1945 Wettenhovi-Aspan uskottomuuteen, Lappalainen jatkoi taloudellista tukeaan Wettenhovi-Aspan kuolemaan saakka ja kustansi vielä muistomerkin Wettenhovi-Aspan haudalle.
Viimeiset vuotensa Wettenhovi-Aspa vietti Vilniemen huvilassa. Hän testamenttasi huvilan Suomen Kuvataidejärjestöjen liitolle, jonka hallussa huvilan tontti on edelleen, vaikka alkuperäinen huvilarakennus purettiin jo vuonna 1981. Tontilla sijaitsee vuonna 1994 valmistunut Aspan työtupa, jota vuokrataan Wettenhovi-Aspan tahdon mukaisesti kuvataiteilijoille virkistyskäyttöön. Wettenhovi-Aspan kirjasto, paperit ja muu irtaimisto ovat kuitenkin hävinneet suurimmaksi osaksi vuosien varrella.
pienoiskuva|100px|Wettenhovi-Aspan hauta [[Hietaniemen hautausmaalla]]
Pseudokielitieteelliset teoriat
1900-luvun alussa Wettenhovi-Aspasta tuli innokas fennomaani ja hän alkoi kehitellä omia kvasikielitieteellisiä teorioitaan, joiden mukaan kaikki sivistys oli lähtöisin Suomesta. Mielikuvituksellisilla etymologioillaan Wettenhovi-Aspa halusi osoittaa, että monet ulkomaiset paikannimet ja vieraiden kielten sanat olivat johdettavissa suomenkielisestä alkumuodosta.
Näitä teorioitaan Wettenhovi-Aspa esitteli useissa julkaisemissaan kirjoissa, joista kuuluisimmaksi tuli vuonna 1935 ilmestynyt Kalevala ja Egypti: Suomen Kultainen Kirja II. Kirjassa Wettenhovi-Aspa väittää, että muinaisen Egyptin kulttuurin olivat kehittäneet sinne Jaavalta Intian kautta vaeltaneet suomalaiset ja että indoeurooppalaiset kielet polveutuisivat suomalais-egyptiläisestä alkukielestä, joka on samalla ihmiskunnan alkukieli. Teoriaansa Wettenhovi-Aspa kutsui ”fennoegyptologiaksi”. Wettenhovi-Aspa väitti myös, että saksalaiset olivat alun perin suomalais-ugrilaista kansaa, joka oli vuosisatojen kuluessa siirtynyt käyttämään germaanista kieltä.
Wettenhovi-Aspa väitti muun muassa, että pyramidi tulee sanasta ”pyhät raamit”, seepra sanasta ”seurahepo”, Espanja eli Hispanja sanasta ”Hiisipainijaisenmaa”, Berkeley sanasta ”perkele”, ruotsin kielen sana människa sanasta ”maannussija” ja niin edelleen. Saksassa teoria ihastutti Heinrich Himmleriä ja hänen salaseuraansa.
Wettenhovi-Aspan käsitysten taustoja
Wettenhovi-Aspan tutkimuksia voi pitää gööttiläisen historiankirjoituksen myöhäisenä seuraajana. Tämä suuntaus sai alkunsa Ruotsissa 1500- ja 1600-luvuilla. Senaikaiset historiantutkijat Johannes Magnus, Johannes Messenius, Georg Stiernhielm ja Olof Rudbeck vanhempi osoittivat tutkimuksissaan, että Ruotsi oli maailman vanhin valtakunta (perustettu sata vuotta vedenpaisumuksen jälkeen) ja että ruotsalaiset olivat aikoinaan hallinneet koko Eurooppaa ja luoneet sen sivistyskulttuurit. Näiden väitteiden lähdeaineistoa saatiin Raamatusta, antiikin kertomuksista ja muinaisislantilaisista saagoista.
Wettenhovi-Aspan edeltäjänä voidaan pitää 1700-luvulla elänyttä Daniel Jusleniusta joka uskoi suomalaisten olevan yksi Israelin kadonneista heimoista.
Wettenhovi-Aspa perusti teoriansa myös eräiden Egyptin vanhan kielen ja suomen kielen sanojen samankaltaisuuteen. Suomen kielen yhteys Egyptiin sekä käsitys samaan alkurotuun kuulumisesta, kuten myös Kalevalan erityinen merkitys, pohjaavat 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun teosofiseen keskusteluun.
Ajatusten vastaanotto
Aikalaiset pitivät etenkin Wettenhovi-Aspan kielitieteellisiä päätelmiä perustelemattomina, ja ne otettiin vastaan ivallisesti. Myönteistä suhtautumista näkemykseen edusti lähinnä teosofi Pekka Ervast, joka totesi, että ne tulevat lähelle salatieteellisiä seikkoja. Wettenhovi-Aspan lähestymistapa aiheeseen oli pitkälti sama kuin hänen ystävällään August Strindbergillä. Strindbergin kohdalla vaihetta on epäilty myös mielenhäiriöstä johtuvaksi, kun ei ole tunnistettu samankaltaisuuksiin perustuvan uskomuksen swedenborgilaista luonnetta, joka aikanaan oli melko yleinen. On esitetty myös, että Wettenhovi-Aspa ei olisi ollut tosissaan, vaan kyseessä olisi ollut vain parodia ajan kielitieteellisistä teorioista ja provokaatio ruotsalaisuusmielisiä vastaan. Toisaalta monet aikalaiset ja samanmieliset ottivat hänet todesta, sillä uskomus ei ollut salatiedepiireissä poikkeuksellinen. Wettenhovi-Aspa piti siitä kiinni elämänsä loppuun, kun väittelykumppanit eli lähinnä Strindberg olivat jo kuolleet.
Maalauksia
pienoiskuva|Sigurd Wettenhovi-Aspa: Jean Sibelius Yalen yliopiston kunniatohtorina (1921).
Muunkielisiä
Lisäksi Wettenhovi-Aspa kirjoitti runoja ja näytelmiä, käännöksiä sekä hilpeitä artikkeleita Suomen aikakauslehdentoimittajain liiton julkaisuun Lipeäkala.
Euroopan yleisurheiluliitto
Euroopan yleisurheiluliitto, EAA (European Athletic Association) on eurooppalaisen yleisurheilun kattojärjestö. EAA toimii IAAF:n alueellisena liittona. Alueellisia liittoja on yhteensä kuusi. EAA koostuu kansallisista yleisurheiluliitoista, jotka ovat IAAF:n jäseniä. Ainoastaan IAAF:n hyväksymät liitot voivat liittyä EAA:n jäseniksi. EAA:han kuuluu 51 kansallista liittoa. Euroopan yleisurheiluliiton päämaja on Lausannessa, Sveitsissä. EAA:n presidenttinä toimii norjalainen Svein Arne Hansen.
EAA on yleisurheilun EM-kisojen järjestävä organisaatio. Se järjestää myös sisäratojen EM-kisat, alle 20-vuotiaiden EM-kisat, alle 23-vuotiaiden EM-kisat ja maastojuoksun EM-kisat.
Historia
Vuonna 1932 IAAF päätti perustaa komitean suunnittelemaan yleisurheilun EM-kilpailuja. Komitea nimettiin syyskuussa 1933 ja se kokoontui ensimmäisen kerran Budapestissa 7. tammikuuta 1934. Samana vuonna pidettiin ensimmäiset yleisurheilun EM-kilpailut. EAA irtaantui omaksi itsenäiseksi liitokseen vuonna 1969.
Kanadan Grand Prix 1969
Kanadan Grand Prix 1969 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. syyskuuta 1969 Mosport Park -radalla. Kilpailun voitti Jacky Ickx, jolle voitto oli kauden toinen.
Hbomberguy
Harris Michael Brewis (s. 19. syyskuuta 1992 Halifax, Britannia), tunnetaan paremmin YouTube-nimellä Hbomberguy, on brittiläinen tubettaja ja koomikko. Brewis tuottaa videoesseitä, joissa hän käsittelee videopelejä, elokuvia, sekä tv-sarjoja, ja usein yhdistää niihin poliittisia argumentteja.
Brewis pitää itseään vasemmistolaisena ja on Britannian Työväenpuolueen jäsen. Monet hänen videoistaan keskittyvät vasta-argumentteihin äärioikeistolle, antifeminismille ja salaliittoteorioille. Brewis loi YouTube-kanavansa vuonna 2006, ja nykyään sillä on yli 700 000 tilaajaa.
Tammikuussa 2019 Brewis keräsi 265 000 puntaa transsukupuolisten nuorten hyväksi striimaamalla Donkey Kong 64 -peliä lähes 60 tunnin ajan. Hänen striimissään vieraili muun muassa Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Alexandria Ocasio-Cortez.
Seed of Chucky
Seed of Chucky on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva. Elokuva on viides osa Child's Play -elokuvasarjassa. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Don Mancini.
Juoni
Tappajanukke Chucky ja Tiffany ovat joutuneet Hollywoodiin ja siellä heistä kuvataan elokuvaa. Samoihin aikoihin heidän lapsensa Shitface alkaa etsiä vanhempiaan ja löytää heidät lopulta Hollywoodista. Shitface herättää vanhempansa henkiin ja Chucky nimeää pojan Gleniksi, mutta äiti pitää häntä tyttönä ja kutsuu tätä Glendaksi. Tästä alkaa taas uusien ihmisruumiiden metsästys ja Chuckyn yritys saada väkivaltaa inhoavan poikansa jatkamaan sukunsa perintöä tappajana.
Punaolkaturpiaali
Punaolkaturpiaali (Agelaius phoeniceus) lienee Amerikan runsaslukuisin lintulaji. Yksistään USA:ssa on arvioitu asustavan kaksi punaolkaturpiaalia jokaista ihmistä kohtaan. Laji sopeutuu muuttuviin oloihin helposti. Talvella turpiaalit kerääntyvät suunnattomiksi, jopa miljoonien yksilöiden jättiparviksi. Niitä pidetään pahoina tuholaisina viljapelloilla. Silloin unohtuu helposti se, että punaolkaturpiaalit myös auttavat pitämään kurissa tuhohyönteisten kantoja.
Koko ja ulkonäkö
Aikuinen naaras sekä nuoret yksilöt sukupuolesta riippumatta ovat päältä ruskeita ja alta ruskea- ja ruskeankeltajuovaisia. Koiraalla höyhenpuku on kokonaan musta, lukuun ottamatta hartioiden punaista höyhenpeitettä jolla on merkitystä soidinmenoissa ja reviirikäyttäytymisessä.
Punaolkaturpiaalin pituus on 18-24 cm, siipiväli 33 cm ja paino 52 g.